Tēzaurs.lv

Latviešu valodas skaidrojošā un sinonīmu vārdnīca

Tēzaurs.lv – latviešu valodas skaidrojošā un sinonīmu vārdnīca

Vasaras versija 2019

Sastādījis Andrejs Spektors

Vārdnīcu MOBI formātā sagatavoja Dāgs Grīnbergs, Lauma Pretkalniņa, Normunds Grūzītis

Pilnā versija: https://tezaurs.lv

LU MII Mākslīgā intelekta laboratorija 2009–2019

1diena   saīs., īsziņās

1. Pirmdiena.

2diena   saīs., īsziņās

1. Otrdiena.

3diena   saīs., īsziņās

1. Trešdiena.

4diena   saīs., īsziņās

1. Ceturtdiena.

5diena   saīs., īsziņās

1. Piektdiena.

6diena   saīs., īsziņās

1. Sestdiena.

7diena   saīs., īsziņās

1. Svētdiena.

a

1. Alfabēta pirmais burts.

2. izsauk. Lieto, lai izteiktu dažādas runātāja izjūtas (piemēram, nevērību).

3. apv. Aber, bet.

4. saīs. Ārs (zemes platības mērvienība).

5. saīs. Augsti.

A. god.— augsti godātais.

6. "Ad" vai "ante" - latīņu izteikumu saīsinājumos.

A. a.— "ad acta", pievienot lietai.

A. Chr.— "ante Christum" - pirms Kristus.

A. m.— "ante meridiem" - pirms pusdienas.

7. No, kā, u. c., citvalodu izteikumos, kurus raksta oriģinālvalodā.

A bas— nost!

A bras ouverts— izplestām rokām.

A capite ad calcem— no galvas līdz kājām.

A capella— kora dziedājums bez instrumentāla pavadījuma.

A cappriccio— pēc patikas, brīvi.

A conto— iepriekšēja norēķināšanās pēc piegādātāja rēķina.

A d.— a dato - no šīs dienas.

A dato— no šīs (parakstīšanas) dienas.

A deux— diviem; starp diviem; divatā.

A die— no šās dienas.

A fortiori— jo vairāk.

A giorno— gaišs kā dienā.

A gogo— vairumā; pārpilnībā.

A huis clos— privāti; slepeni.

A la— kā; (tādā) veidā.

A la carte— saskaņā ar ēdienkarti, kur katram ēdienam ir sava cena.

A la fourchette— viesības, kurās ēd stāvot kājās.

A la guerre comme a la guerre— karā kā jau karā: bez žēlastības.

A la lettre— burtiski.

A la mode— pēc pēdējās modes.

A limine— "no sliekšņa"; uzreiz.

"A livre ouvert"— "pēc atvērtas grāmatas; bez sagatavošanās (lasīt, tulkot); no lapas (dziedāt, spēlēt).

A mundo condito— no pasaules radīšanas.

A outrance— līdz nāvei; līdz pašam galam.

A part— sānis, pie sevis (autora remarka, kas norāda, ka aktieris šos vārdus izrunā it kā pie sevis).

A parte— a part.

A piacere— pēc patikas, brīvi izvēloties izpildījuma nianses; ritmiski brīvi.

A posteriori— uz pieredzes pamata.

A priori— neatkarīgi no pieredzes, pirms pieredzes; iepriekš, pirms laika (apgalvot, noliegt, piekrist).

A propos— pie reizes; starp citu.

A tempo— iepriekšējā tempā (pēc notikušas tempa maiņas).

A tout prix— par katru cenu; katrā ziņā.

A vol d'oiseau— no putna lidojuma.

8. Bet.

9. Jautājumteikumos loģiskā uzsvara norādīšanai vai pastiprināšanai.

10. Skaņas "la" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: LLVV, EH, MLVV, i2, SLG

A   saīs.

1. Ampērs.

2. Austrumi; austrumos; austrumu.

A g.— austrumu garums.

3. Ārs (laukuma mērvienība).

4. Atommasa.

5. Angstrēms.

6. mūz. Alts, alti.

7. jūrn. "Alfa" Starptautisks signāls - nozīmē "nolaists ūdenslīdējs, ievērojiet attālumu un virzieties lēni!".

8. Savienojumā ar skaitli apzīmē papīra formātu.

Papīrs A4— papīra lapa 210 x 297 mm lielumā.

9. Anno.

10. Otrā asinsgrupa (ABO sistēmā).

11. Austrija (Eiropas transportlīdzekļu piederības zīmju apzīmējumos).

12. Labākais (savā grupā, šķirā u. tml.).

Avoti: MLVV, i1

a-

1. Priedēklis ar nolieguma nozīmi grieķu cilmes svešvārdos.

Avoti: LEV

ā

1. Alfabēta otrais burts.

2. izsauk. Lieto, lai izteiktu dažādas runātāja izjūtas (izbrīnu, pārsteigumu, sajūsmu u. tml.).

Ā ne— nekādā gadījumā; ak, nē!

Ā pas— ā, paskaties taču!

Ne "ā", ne "bē"— saka, ja neko neatbild, nezina, neatceras.

Avoti: LLVV, ME, MLVV

Ā   mit.

1. Ā Muns - maiju kukurūzas dievs, kurš parasti tiek attēlots tā, ka no viņa galvas spraucas kukurūzas vālīte.

Avoti: PmV

a.   saīs.

1. Gads, gada, gadā (att. lat. "annus, anni, anno").

A. a.— pievienot lietai (lat. "ad acta").

A. a. C.— gadā pirms Kristus dzimšanas (lat. "anno ante Cristum").

A. c.— šajā gadā (lat. "anni currentis").

A. C.— gadā pēc Kristus dzimšanas (lat. "anno Christi").

A. D.— tā Kunga gadā (lat. "anno Domini"); t. i. pēc Kristus dzimšanas.

A. f.— nākošajā gadā (lat. "anni futuri").

A. god.— augsti godājamais; augsti godājamā.

A. k.— abonenta kastīte.

A. p.— pagājušajā gadā (lat. "anni praeteriti").

Avoti: SV06, SV08, Wi

a.k.   saīs.

1. Abonenta kastīte (kopā ar kārtas numuru, piem., a.k. 4).

Avoti: i1

A.L.M.   saīs., novec.

1. Brīvo mākslu maģistrs (latīņu "Artium Liberalium Magister").

Avoti: KV

a/k   saīs.

1. Abonenta kastīte.

2. Auksti kūpināts.

Avoti: i1

a/s   saīs.

1. Akciju sabiedrība (kopā ar nosaukumu).

Avoti: i2

A0   saīs.

1. Papīra formāts 841 x 1189 mm.

Avoti: LEV

A1   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Rīga (Baltezers) - Igaunijas robeža (Ainaži).

2. Papīra formāts 594 x 841 mm.

Avoti: LE1, LEV

A2   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Rīga - Sigulda - Igaunijas robeža (Veclaicene).

2. Papīra formāts 420 x 594 mm.

Avoti: LE1, LEV

A3   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Inčukalns - Valmiera - Igaunijas robeža (Valka).

2. Papīra formāts 297 x 420 mm.

Avoti: LE1, LEV

A4   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Rīgas apvedceļš (Baltezers - Saulkalne).

2. Papīra formāts 210 x 297 mm.

Avoti: LE1, LEV

A5   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Rīgas apvedceļš (Salaspils - Babīte).

2. Papīra formāts 148 x 210 mm.

Avoti: LE1, LEV

A6   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Rīga - Daugavpils - Krāslava - Baltkrievijas robeža (Patarnieki).

Avoti: LE1

A7   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Rīga - Bauska - Lietuvas robeža (Grenctāle).

Avoti: LE1

A8   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Rīga - Jelgava - Lietuvas robeža (Meitene).

Avoti: LE1

A9   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Rīga - Skulte - Liepāja.

Avoti: LE1

A10   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Rīga - Ventspils.

Avoti: LE1

A11   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Liepāja - Lietuvas robeža (Rucava).

Avoti: LE1

A12   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Jēkabpils - Rēzekne - Ludza - Krievijas robeža (Terehova).

Avoti: LE1

A13   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Krievijas robeža (Grebņeva) - Rēzekne - Daugavpils - Lietuvas robeža (Medumi).

Avoti: LE1

A14   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Daugavpils apvedceļš (Tilti - Kalkūne).

Avoti: LE1

A15   saīs.

1. Viens no galvenajiem Latvijas autoceļiem, Rēzeknes apvedceļš.

Avoti: LE1

AA   saīs.

1. Anonīmo alkoholiķu kustība (angļu "Alcoholics Anonymous").

Avoti: i2

Aa   vietv., vācu val.

1. Vairāku upju nosaukumi vācu valodā.

Livlaendische Aa— Gauja.

Vidzemes Aa— Gauja.

Kurlaendische Aa— Lielupe.

Semgaller Aa— Lielupe.

Kurzemes Aa— Lielupe.

Svētā Aa— Sventa.

Treyder Aa— Gauja.

Avoti: KV, FV

aa

1. izsauk. Lieto, lai izteiktu izpratni, apmierinājumu.

2. saīs., novec. Tikpat daudz no katrām zālēm; (receptēs; lat. "ana").

Avoti: SV33

AABS   saīs.

1. Baltijas studiju veicināšanas apvienība (angļu "Association for the Advancement of Baltic Studies").

Avoti: PL

AAE   saīs.

1. Apvienotie Arābu Emirāti.

Avoti: MLVV

Aahof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ādažu pagasta (tagadējā novada) bijušais nosaukums.

2. Ādaži.

3. Gulbenes novada Lejasciema pagasta bijušais nosaukums.

4. Lejasciems.

5. Āne.

6. Jaunā muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Īslīces pagasta teritorijā.

7. Jaunā muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Teteles pagasta teritorijā.

Avoti: LPag, LME, LPag, FV, VlO, KV

AAI   tehn.

1. Automātiskā atkalieslēgšana - slēdža automātiska ieslēgšana pēc neilgas (parasti dažas sekundes) elektrotīkla bojājuma izraisītas atslēguma pauzes, sagaidot, ka strāvas pārtraukuma laikā bojājums būs pašnovērsies.

Avoti: EepV

AAIS   saīs., vēst.

1. Apgabala augļkopības izmēģinājumu stacija.

Avoti: i1

AAK   saīs.

1. Antīko automobiļu klubs.

2. Augstākā atestācijas komisija.

Avoti: i1

Aaken   vietv., vēst., vācu val.

1. Aķene; Āķeni.

Avoti: KV, VlO

Aakrug   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušais Gaujas krogs, kas atradās tagadējā Pārgaujas novada Straupes pagasta teritorijā.

Avoti: VlO

AAM   saīs.

1. Faktiski (angļu "as a matter of fact"; īsziņās).

Avoti: īsz

AAS   saīs.

1. Apdrošināšanas akciju sabiedrība.

2. Autoapkopes stacija.

Avoti: i2, i1

AĀVM   saīs.

1. Asociētās Āfrikas valstis un Madagaskāra.

Avoti: PnR

AAZ   novec.

1. Preparāts lopbarības ķīmiskai konservēšanai; šķīdums, kuru gatavoja no 4,5 l ūdens, 1 l tehniskās sālsskābes un 62 g nātrija sulfāta (vai 140 g glaubersāls).

Avoti: LxE

Aazāza   vietv.

1. Pilsēta Sīrijas ziemeļu daļā ("A'zāz"), Halebas muhāfazā, 31600 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, Wi

ab

1. novec. Ap.

2. novec. Vai.

3. No (citvalodu izteikumos, kurus raksta oriģinālvalodā).

"Ab antiquo"— no seniem laikiem.

"Ab extra"— no ārpuses.

"Ab hinc"— no šejienes; no šā brīža.

"Ab hoc et ab hac"— juku jukām, runāt par šo un to.

"Ab hodierno"— no šās dienas.

"Ab imo pectore"— no visas sirds, vaļsirdīgi.

"Ab initio"— no sākuma.

"Ab intestato"— mantot, likumiska mantošanas kārtība, bez testamenta vai līguma.

"Ab intra"— no iekšpuses.

"Ab irato"— dusmās.

"Ab origine"— no paša sākuma.

"Ab ovo"— "no olas"; no paša sākuma.

"Ab ovo usque ad mala"— "no olām līdz āboliem" (senie romieši pusdienas sāka ar olām un beidza ar augļiem); no sākuma līdz beigām.

"Ab uno disce omnes"— pēc viena mācies pazīt visus.

"Ab urbe condita"— kopš pilsētas (Romas) dibināšanas.

"Ab uso"— pa paradumam.

Avoti: ME, SV99

AB   simb.

1. Ceturtā asinsgrupa (ABO sistēmā).

2. AB dambis - atrodas Daugavā pie Klīversalas (1986.-1992. g. tika saukts par Krišjāņa Valdemāra dambi).

Avoti: MLVV, T

AB   saīs.

1. Ak tu tētīt! (angļu "ah bless!"; īsziņās).

Avoti: īsz

ab-

1. Prefikss, kas nozīmē atrašanos ārpusē, norāda uz darbību vai kustību prom.

Avoti: SV19

aba   apv.

1. Taisni, tieši; tikko, nupat, patlaban.

2. Vai.

3. Abi.

Avoti: ME, EH

aba   apv.

1. Tēvs, visu radītājs; abba.

Avoti: SV14

Aba   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Aba"), Abia štatā, 691400 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Pilsēta Ungārijā ("Aba"), Fejēras meģē, 4500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Tibetas austrumos ("Aba"), Ķīnas Sičuaņas provincē, 920000 iedzīvotāju (2012. g.); Nava.

Abas Tibetiešu un Cjanu autonomā prefektūra— administratīvi teritoriāla vienība Sičuaņas provincē Ķīnā.

4. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā ("Aba"), Augšveles provinces austrumos pie Dienvidsudānas robežas, 10000 iedzīvotāju.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Abā   vietv.

1. Abā ed Dūda - apdzīvota vieta Saūda Arābijā ("Abā ad Dūd", arī "Aba Alwarood"), Kasīmas mintakas ziemeļu daļā, ~4600 iedzīvotāju.

Avoti: LpA

Abaala   vietv.

1. Pilsēta Etiopijā ("Āba'ala"), Afaras kililā, 4800 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, Wi

Ababja   vietv.

1. Ababjas ezers - atrodas Baltkrievijā ("voziera Ababja"), Vitebskas apgabala ziemeļrietumos, Braslavas ezeru nacionālajā parkā.

Avoti: LpA

ababvi

1. Babvi - cilšu grupa Kongo (Zairas) ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT

abacilēt

1. Atbrīvot no baciļiem.

abāda   novec.

1. Svaigas cūkgaļas (tikko kautas) un kāpostu ēdiens.

Avoti: ME

Abadana   vietv.

1. Pilsēta Turkmenistānā, Ahala vilajetā, 35000 iedzīvotāju (1996. g.); Bezmeina.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Ābadāna   vietv.

1. Ostas pilsēta Irānas dienvidrietumos (Ābādān), Hūzestānā, 300000 iedzīvotāju, naftas pārstrāde, naftas un tās produktu eksports.

Avoti: LEV, PuA, LpA

Ābāde   vietv.

1. Pilsēta Irānā ("Ābādeh"), Fārsas ostāna ziemeļos 1890 m vjl., 59000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: LpA, Wi

Ābādetaška   vietv.

1. Pilsēta Irānā ("Ābādeh Tashk"), Fārsas ostānā, 6200 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, Wi

abadi   apv.

1. Riteņu loki, aploces.

Avoti: EH

abādi   apv.

1. Abējādi.

Avoti: ME

abadiv   apv.

1. Abi divi.

Avoti: EH

abadivi   apv.

1. Abi divi.

Avoti: KiV

Abādla   vietv.

1. Pilsēta Alžīrijā ("Abadla"), Bešāras (Bečāras) vilājā, 13600 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: LpA, Wi

abadona

1. Elle, visdziļākā vieta ellē.

Avoti: SV58

Abadons   mit.

1. Ebreju mitoloģijā - mirušo valstība, pekles bezdibenis un iznīcības vieta, kurā cilvēks pazūd.

2. Kristietības mitoloģijā - iznīcības eņģelis, kā arī mirušo valstības un bezdibeņa personifikācija.

Avoti: Mit

Abādsaloka   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģē, 4300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

abadui   novec.

1. Abi.

Avoti: ME

abadzehi

1. Adigejiešu etnogrāfiska grupa, senatnē viena no lielākajām adigu ciltīm.

Avoti: PZT

Abadži   vietv.

1. Apdzīvota vieta Nigērijā ("Abaji"), Federālajā galvaspilsētas teritorijā, ~1700 iedzīvotāju.

Avoti: LpA

Abaetetuba   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Abaetetuba"), Paras štatā, Atlantijas okeāna Maražo līča krastā, 78000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

Abants   mit.

1. Grieķu mitoloģijā vairākas personas:

Avoti: MitE

Abaho   vietv.

1. Virsotne Kolorādo plato ASV ("Abajo Peak"), Jūtas štata dienvidaustrumos, augstums - 3463 m.

Avoti: LpA

abai   novec.

1. Abi.

Avoti: ME

Abaiana   vietv.

1. Sala Klusajā okeānā ("Abaiang"), Okeānijā, Kiribati ziemeļu daļā.

Avoti: LpA

Abaine   vietv.

1. Aiviekstes kreisā krasta pieteka Lubānas novada Indrānu pagastā un Madonas novada Ošupes pagastā, dabiskā izteka atradās Lubāna pārplūstošajā palienē, Balto klānu dienvidu daļā, bet pēc Lubāna iedambēšanas vairs nav savienota ar to, tagadējais garums - 14 km.

Avoti: LD, La1

Abaja   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā ("Abay"), Karaghandi apgabalā, rajona administratīvais centrs, 27950 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1961. g.

2. Apdzīvota vieta Kazahstānā ("Abay"), Akmolas apgabala Ceļinogradas rajona administratīvais centrs.

3. Zilās Nīlas augšteces nosaukums Etiopijas kalnienē ("Ābay Wenz").

4. Abajas ezers - atrodas Etiopijā ("Ābaya Hāyk'"), garums - ~80 km, vairākas salas.

5. Abajas stepe - tektoniskas izcelsmes ieplaka Altaja kalnos, Krievijā, Altaja novadā, 1100 m vjl., garums - 25 km, platums - 6-9 km, starp Holzuna un Terekti grēdu.

Avoti: PZT, Wi

abaji   apv.

1. Abi.

Avoti: EH

abaju   novec.

1. Abi.

Avoti: ME

abajudka   žarg.

1. Abpusējs noraidījums (piem., hokejā).

Avoti: SLG

abaka   tekst.

1. Šķiedra, kas iegūta no šķiedras banāna ("Musa textilis") lapām; no tās izgatavo kuģu takelāžas piederumus, tauvas, virves.

2. Šķiedras banāna augs ("Musa textilis").

Avoti: ZTV, SV08, SV69

Abakaliki   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Abakaliki"), Eboņi štata administratīvais centrs, 115600 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA, LpA

Abakana   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Hakasijas Republikas galvaspilsēta, 168600 iedzīvotāju (2012. g.), osta pie Abakanas ietekas Jeņisejā.

2. Upe Krievijā, Jeņisejas augšteces kreisā krasta pieteka, izveidojas, satekot upēm Boļšaja Abakana un Malijabakana, garums - 514 km (kopā ar Boļšaja Abakana).

Abakanas grēda— Altaja un Rietumsajānu robežgrēda ("Abakanskij hrebet"), garums - ~300 km, augstums - līdz 1984 m, virs 1700 m vjl. kalnu tundra, nogāzēs taiga.

Abakanas stepe— atrodas starp Abakanas grēdas atzariem un Abakanas upi, 200-500 m vjl., daudz mazu ezeru.

Boļšaja Abakana— Abakanas kreisā satekupe, atrodas Krievijā, Hakasijas Republikas dienvidrietumu daļā.

Avoti: PZT, Wi

abakanieši

1. Abakanas pilsētas, tās apkārtnes, kā arī Abakanas upes apkārtnes (līdz 1992. g. Krasnojarskas novadā, tagadējā Hakasijas Republikā, Krievijā) iedzīvotāji.

2. Abakanas apkārtnē izsūtījumu pavadījušie.

Abakašisa   vietv.

1. Upe Brazīlijā ("Rio Abacaxis"), Amazonasas štata austrumos, Madeiras attekas Paranas Urarijas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

abakcija   novec.

1. Aizdzīšana, nodzīšana.

Avoti: SV12

Abako   vietv.

1. Sala Atlantijas okeāna rietumos ("Abaco"), Bahamu salu ziemeļu daļā, uz austrumiem no Floridas ASV.

Avoti: LpA

ābaks   apv.

1. Zābaks (lamuvārda nozīmē).

Avoti: EH

abaks

1. arhit. Vertikāla balsta vainagojuma (kapiteļa) augšējā daļa, parasti četrstūraina plāksne.

2. vēst. Seno grieķu un romiešu rēķinu galdiņš; sadalīts joslās, pa kurām bīdīja akmentiņus vai kauliņus.

3. mat. Nomogrāfijā - īpašs rasējums ar skaitliskām atzīmēm vienādojumu aptuvenai atrisināšanai.

Avoti: SV96, SV08

abaksiāls   med.

1. Ārpus ass līnijas esošs, kas tiecas prom no ass.

Avoti: TM

Abakū   vietv.

1. Abakū rags - atrodas Haiti salas dienvidrietumos ("Pointe l' Abacou").

Avoti: LpA

abakus   novec.

1. Abaks.

Avoti: SV12

Abala   vietv.

1. Pilsēta Nigērā ("Abala"), Tillaberi reģionā, 75100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

Abalaka   vietv.

1. Pilsēta Nigērā ("Abalak"), Tahua reģionā, 33900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, Wi

Abalemma   vietv.

1. Sausgultne Nigērā ("Valle d' Abalemma"), Tahua reģionā un Agadesas reģiona rietumos.

Avoti: LpA, Wi

Abālesa   vietv.

1. Pilsēta Alžīrijā ("Abalessa"), Tamanrāsetas reģionā, 9200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

abalģeķ   žarg.

1. Saka, lai paustu sakāpināti pozitīvu vai negatīvu attieksmi pret ko (parasti pret ko negaidītu).

Avoti: SLG

abalienācija

1. Atsavināšana; savu tiesību atdošana citai personai.

2. med. Atsvešināšanās - norise vai stāvoklis, kad kaut kas formā, funkcijā vai raksturā izmainījies vai mainās tā, ka kļust nepazīstams, svešs, nederīgs.

Avoti: SV58, TM

abalienēt   novec.

1. Atsavināt, atsvešināt.

Avoti: SV12

abalonka   apv.

1. Nomalis.

Avoti: KiV

ābals   apv.

1. Kartupelis.

Avoti: EH

Abaļeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

Abana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Abana"), Kastamonu ilā, 2900 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Apdzīvota vieta Krievijas Krasnojarskas novada austrumos ("Aban"), rajona administratīvais centrs, 9200 iedzīvotāju (2010. g.).

3. Upe Krievijas Krasnojarskas novadā ("Aban"), Usolkas labā krasta pieteka.

4. Abanas šaurums - jūras šaurums Natunas jūras Riau arhipelāgā ("Selat 'Abang"), starp Abankečillas un Penelapas salu.

Avoti: LpA, Wi

abanācija   novec.

1. Viduslaikos - izraidīšana no valsts uz vienu gadu.

Avoti: SV12

Abanbesara   vietv.

1. Sala Riau arhipelāgā ("Pulau Abang Besar"), Indonēzijā, Natunas jūras rietumu daļā.

Avoti: LpA

abandonēt   novec.

1. Pamest, atstāt.

Avoti: KV

abandons   jur.

1. Atteikšanās no parāda prasībām.

2. Aiziešana no darba, darba laikā, bez priekšniecības atļaujas un attaisnojoša iemesla; iemesls darbinieka atlaišanai.

3. jūrn. Kravas vai kuģa īpašnieka atteikšanās no savām tiesībām uz apdrošinātu īpašumu par labu apdrošinātājam, kas par to viņam apņemas samaksāt pilnu apdrošinājuma summu.

Avoti: Jt1, SV99

Abanga   vietv.

1. Upe Ekvatoriālajā Gvinejā un Gabonā ("Abanga"), Ogoves labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Abankaja   vietv.

1. Pilsēta Peru ("Abancay"), Apurimakas reģiona administratīvais centrs 2377 m vjl., 58700 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: LpA, Wi

Abankečila   vietv.

1. Sala Riau arhipelāgā ("Pulau Abang-kecil"), Indonēzijā, Natunas jūras rietumu daļā.

Avoti: LpA

Abano   vietv.

1. Abano Terme - pilsēta Itālijā ("Abano Terme"), Venēcijas reģiona Padujas provincē, 19800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Abaokoro   vietv.

1. Apdzīvota vieta Kiribati Republikā, Kiribati (Gilberta) salu ziemeļu daļā, Taravas atolā.

Avoti: LpA, Wi

Abapo   vietv.

1. Pilsēta Bolīvijā, Santakrusas departamentā 450 m vjl., 3100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

abarāt   apv.

1. Zvejot ar abaru.

Avoti: KiV

abarģēlis   apv.

1. Ēverģēlis.

Avoti: EH

Ābari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Zirņu pagastā (padomju laikā saucās "Centība").

Avoti: LC

Abaririna   vietv.

1. Sala Klusajā okeānā Fēniksa salu grupā ("Abariringa"), Kiribati Republikas teritorija.

Avoti: LpA

abaris   apv.

1. Cilvēks, kas nav uzticams darbā.

Avoti: EH

abarkasis   -ša, v.; apv.

1. Abrkasis (1).

Avoti: ME

Abarkūha   vietv.

1. Pilsēta Irānā ("Abarkūh"), Jezdas ostāna rietumu daļā, 24000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Abarkūhs   vietv.

1. Tuksnesis Irānā ("Kavīr-e Abarkūh"), Jezdas ostāna rietumos.

2. Solončaks Irānā ("Kaffeh-ye Abarqū"), Jezdas ostāna rietumos.

Avoti: LpA

abarognoze   med.

1. Smaguma novērtēšanas spējas zudums.

Avoti: TM

abars   apv.

1. Noteikta veida tīkls zvejai; stāvvads.

Avoti: EH, KiV

Abars   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - ūdens gars.

Avoti: Mit

abartikulārs   med.

1. Ar locītavu nesavienots, no tās atdalīts; ārpus locītavas, piem., iekaisums.

Avoti: TM

Abarūni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Dunavas pagastā.

Avoti: LC

abarūnieši

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Oborūni" ("Abarūni") iedzīvotāji.

2. Jēkabpils novada Dunavas pagasta apdzīvotās vietas "Abarūni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

abasamento   mūz., it.

1. Grimšana, pazemināšana (balss).

Avoti: SV19

Abasi   mit.

1. Jakutu mitoloģijā - ļaunie dēmoni, kuriem ir tikai viena roka, viena kāja un viena acs, tie pavedina cilvēkus uz ļaunu, spēj atņemt cilvēkam prātu un pārtiek no cilvēku un dzīvnieku dvēselēm.

Avoti: Mit

Abasīdi   vēst.

1. Arābu impērijas valdnieki, Bagdādes kalifi no 749.-1258. g.

Avoti: KV

Abasieši

1. Abasa pēcteči, Bagdādes kalifu dinastija (762-1258).

Abāsīja   vietv.

1. Apdzīvota vieta Sudānā ("Al 'Abbāsīyh"), Dienvidkorfānas vilājas ziemeļaustrumos.

Avoti: LpA

abaskantors   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - amulets, ko nēsāja, lai cilvēku nevarētu noburt.

Avoti: Mit

Abasolo   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Abasolo"), Gvanahvato pavalstī, 79100 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Pilsēta Meksikā ("Abasolo"), Tamaulipasas pavalstī, 11900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

Abāspūra   vietv.

1. Abāspūra ūdenskrātuve - atrodas Irānā ("'Abbāspūr Reservoir"), Hūzestānas ostānā, Kārūnas upē.

Avoti: LpA, Wi

Abass   persv.

1. Muhameda tēvabrālis (ap 565.-653. g.).

Avoti: LEV

Abaša   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Megrelijas-Augšsvanetijas mharē, Kolhīdas zemienē, rajona administratīvais centrs, 6100 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Upe Gruzijā, Rioni labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Abaševa   vietv.

1. Ciems Čuvašijā (Krievijā) kur 1925. g. arheoloģiskajos izrakumos atklāti Abaševas kultūras priekšmeti.

Abaševas kultūra— bronzas laikmeta kultūra, kas bijusi izplatīta 2. gt. 2. puse p. m. ē. Viduspievolgas mežu un mežastepju rajonā.

Avoti: LPE

Abaširi   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Abashiri"), Hokaido salas ziemeļaustrumu daļā, Ohotskas jūras piekrastē, 39000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Abatao   vietv.

1. Sala Klusajā okeānā, Kiribati Taravas atolā.

Avoti: LpA, Wi

Abatdags   vietv.

1. Virsotne Dedegela kalnu dienvidrietumu daļā, Turcijā, Antaljas ila ziemeļos, augstums - 2505 m.

Avoti: LpA

abate   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Katoļu mūķeņu klostera priekšniece.

Avoti: MLVV

abatija   -as, s.

1. Abata pārvaldītais klosteris ar tam piederošo teritoriju un īpašumiem; šāda klostera baznīca.

2. reti Franču dzejnieku apvienība, dib. 1906., pastāvēja 14 mēn.

Avoti: MLVV, KV

abatons

1. Noslēgta altārtelpa ortodoksālajā baznīcā.

Avoti: SV05

abats   -a, v.

1. Katoļu mūku klostera priekšnieks.

2. Francijā - katoļu garīdznieks.

Avoti: LLVV, MLVV, SV99

Abatska   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijā, Tjumeņas apgabala dienvidaustrumos, rajona administratīvais centrs, 8000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

Abau   vietv., vācu val.

1. Abava.

Avoti: FV

Abaujsānto   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģē, 3100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Abaushof   vietv., vēst., vācu val.

1. Abavas muiža, kas atradās tagadējā Kuldīgas novada Padures pagasta teritorijā.

2. Ķūķu muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Irlavas pagasta teritorijā.

3. Abavas muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Grenču pagasta teritorijā.

Avoti: KV

abava   apv.

1. Apavi.

Avoti: TiA

Abava   vietv.

1. Upe Latvijā, Ventas labā krasta pieteka, garums - 129 km, kritums - 47 m, iztek no Lestenes ezera Spārnenes viļņotajā līdzenumā Lestenes-Ēnavas purvā.

2. Abavas ieleja - dabas parks (līdz 1999. g. - kompleksais dabas liegums), atrodas Austrumkursas augstienes ziemeļu daļā un Kursas zemienes Ugāles līdzenumā; platība - 6697 ha; valsts aizsardzībā kopš 1957. g.

3. Abavas pagasts - atrodas Talsu novada dienvidu daļā ar administratīvo centru Valgalē, aptver Sabiles pilsētu, robežojas ar Ģibuļu, Lībagu un Virbu pagastu, kā arī ar Kandavas un Kuldīgas novadu; bijušie nosaukumi: Sabiles novada lauku teritorija (2000.-2009. g.), Valgales pagasts (līdz 1949. g.), vāciski - Walgahlen, krieviski - Vaļgaļenskaja.

4. vēst. Abavas pagasts Tukuma apriņķī - pastāvēja līdz 1924. g., kad teritorija pievienota Tumes un Grenču pagastam, bet bijušā Grenču pagasta teritorija mūsu dienās ietilpst Irlavas, Jaunsātu, Kandavas un Viesatu pagastā.

5. Abavas senleja - dabas apvidus Austrumkursas augstienē, platība - 23600 ha, tā ir robežjosla starp Austrumkursas un Ziemeļkursas augstieni, ietver Abavas ieleju no Irlavas līdz Kāronei, Imulas un Amulas lejteces kanjonveida ielejas, Slocenes ieleju un Vašlejas ieleju līdz Spirgus ezeram.

6. Abavas Velnala - aizsargājams ģeoloģiskais objekts, atrodas Abavas senlejas kreisā pamatkrasta nogāzes sāngravā, Kandavas novada Kandavas pagastā, izveidojusies smilšakmeņos zem dolomīta slāņa, 6,5 m gara un 2,4 m plata ala ar šauru un zemu ieeju.

7. Abavas rumba - 2 m augsts vairākpakāpju ūdenskritums Abavā 3 km lejpus Sabiles, platums - 35 m.

Avoti: LD, LE1, LPag

Abavciems   vietv., sar.

1. Valgale - apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novada Abavas pagastā.

Avoti: LC

abave   novec.

1. Apavs.

Avoti: ME

Abavmala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Zlēku pagastā.

Avoti: LC

Abavnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Tukuma novadā 12 km no Tukuma, Jaunsātu pagasta administratīvais centrs.

Abavnieku pagasts— pastāvēja Tukuma apriņķī līdz ~1920. g., izveidots apvienojot bijušo Abavnieku, Jaunsātu un Sātu mācītājmuižas pagasta teritorijas; mūsu dienās teritorija ietilpst Jaunsātu un Irlavas pagastā.

Avoti: LC, KW

abavnieki

1. Talsu novada Abavas pagasta iedzīvotāji.

2. Kandavas novada Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Abavas" ("Abavas muiža") iedzīvotāji.

3. Tukuma novada Lestenes pagasta apdzīvotās vietas "Abavas" ("Abavas muiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Abaza   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Hakasijas Republikas dienvidu daļā, Abakanas upes krastos, 17100 iedzīvotāju (2010. g.), dibināta 1957. g. kā kalnraču ciemats, kā apdzīvota vieta pirmo reizi minēta 1867. g.

Avoti: PZT, PuA, Wi

abazelis   novec.

1. Ragaviņas, ko izmantoja garu baļķu tievā gala atbalstam, lai pārvedot tas nevilktos pa zemi.

Avoti: AB2

abāzi   -u, v.

1. Tauta, dzīvo Krievijā Stavropoles novada Karačajas - Čerkesijas autonomā apgabala ziemeļu daļā, kā arī Turcijā; ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Abāzu valoda— abāzu-adigu valodu grupas valoda, 2 dialekti: tapantu (lit. val. pamatā) un ašharu dialekts; sintētiska valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts (no 1938. g.).

Avoti: LPE

abāzija   med.

1. Nespēja staigāt, kas radusies galvenokārt nervu sistēmas darbības traucējumu rezultātā.

Avoti: TM

abazīns   med.

1. Balts, kristālisks pulveris, grūti šķīst ūdenī.

Avoti: TM

abazs   -a, v.

1. Sudraba monēta Persijā (svars - 7,7 g), tika kalta no 1620. g. līdz 18. gs. vidum, bija izplatīta arī Kaukāzā.

Avoti: EpV, SV69

abaža   apv.

1. Grabažas, veci krāmi.

Avoti: EH

abažūrs   -a, v.

1. Lampas apsegs, kas atstaro un virza gaismu vai mazina gaismas spilgtumu.

Avoti: SV96

abb.   saīs., mūz.

1. Abbassamento - grimšana, pazemināšana (balss).

Avoti: Mūz

abba

1. Aramiešu valodā - tēvs (no tā arī abats).

2. Ebreju (un pirmo kristiešu) lūgšanā uzruna Dievam.

Avoti: LEV

ABBA   saīs.

1. Zviedru popgrupa (1972.-1982. g.), nosaukums veidots no dalībnieku vārdu pirmajiem burtiem, repertuārā melodiskas, ritmiskas dziesmas roka stilā.

Avoti: LEV

Ābbara   vietv.

1. Pilsēta Irānā ("Āb Bar"), Zandžānas ostāna ziemeļaustrumos, 4900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, Wi

Abbāsābāda   vietv.

1. Pilsēta Irānā ("Abbasabad"), Māzenderānas ostānā, Kaspijas jūras piekrastē, 11300 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, Wi

abbassamento   it., mūz.

1. Grimšana, pazemināšana (balss).

Avoti: Mūz

abbassando   it., mūz.

1. Atlaižot, pazeminot, noklusinot (skaņas stiprumu).

Avoti: Mūz

abbellimento   it., mūz.

1. Izrotājums (melodijas), koloratūra.

Avoti: Mūz

abbrevēt   novec.

1. Saīsināt.

Avoti: SV21

abbreviācija   novec.

1. Saīsināšana, paīsinājums.

Avoti: SV21

abbreviators   novec.

1. Pāvesta kancelejas ierēdnis, kas īsi savelk lūgumrakstu saturu un uzmet bullu konceptus.

Avoti: SV21

abbreviatura   novec.

1. Abreviatūra.

2. Saīsinājums (nošu raksta).

Avoti: Mūz

ABC   saīs.

1. ASV radio un televīzijas sabiedrība.

2. Savienojumā "ABC ieroči" - bioloģiskie, ķīmiskie un kodolieroči (no angļu val. - "atomic, biological, chemical").

3. Dienvidamerikas trīs valstis: Argentīna, Brazīlija, Čīle.

4. ek. Darbību izmaksu kalkulācijas metode (angļu "activity based costing") pašizmaksas aprēķinos.

5. anat. Atdzīvināšanas paņēmienu kopums - elpceļu atbrīvošana, elpināšana un sirds masāža.

Avoti: LEV, SV96, EF, CaF

abchazi   novec.

1. Abhāzi.

Avoti: KW1

abchazieši   novec.

1. Abhāzi.

Avoti: KW

Abchazija   vietv., novec.

1. Abhāzija.

Avoti: KW

abcugs   žarg.

1. Spēļu kāršu iezīmēšana ar adatas dūrieniem.

Avoti: KZ

abd

1. Kalps (arābu val.).

Abd Allah— Dieva kalps.

Avoti: KV

abdalla   mit.

1. Dieva kalps.

Avoti: SV06

Abdallāha   vietv.

1. Abdallāha šaurums - jūras šaurums ("Khwar Abd Allāh") Persijas līča ziemeļrietumos, Kuveitas ziemeļaustrumos un Irākas dienvidaustrumos.

Avoti: LpA, Wi

Abdals   mit.

1. Kaukāza tautu (Dagestāna) mitoloģijā - medību dievs, kalnu āžu, kazu un briežu aizstāvis, kas rūpējas par dzīvniekiem, tos slauc un gana, regulē medības un soda ļaunprātīgus medniekus.

Avoti: Mit

Ābdāna   vietv.

1. Pilsēta Irānā ("Ābdān"), Būšehras ostāna dienvidu daļā, 6100 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, Wi

Ābdānāna   vietv.

1. Pilsēta Irānā ("Ābdānān"), Īlāmas ostānā, 125300 iedzīvotāju (2017. g.).

2. Upe Irānā ("Rūdkhāneh-ye Ābdānān"), Ilāmas ostānā, sākas Kabirkūha kalnos, izsīkst ostāna dienvidos pie Irākas robežas.

Avoti: LpA, Wi

Abdelazīzs   vietv.

1. Kalniene Sīrijā ("Jabal 'Abd al 'Azīz"), augstākā virsotne - 920 m (Fauvārs).

Avoti: LpA

Abdelīja   vietv.

1. Apdzīvota vieta Kuveitas ziemeļos ("'Abdalīyah"), pie Irākas robežas.

Avoti: LpA

abdelkaders   novec.

1. Visvarenā kalps.

Avoti: SV06

Abdelkūrī   vietv.

1. Sala Indijas okeāna ziemeļos ("'Abd al-Kūrī"), uz rietumiem no Sokotras salas, Jemenas teritorija, garums - ~33 km, platums - līdz 5 km.

Avoti: LpA

Abdelmelek   vietv.

1. Abdelmelek Ramdana - apdzīvota vieta Alžīrijā ("Abdelmalek Ramdan"), Mustegānimas vilājā, 12600 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, Wi

Abdera   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, 19000 iedzīvotāju (2011. g.).

2. vēst. Pilsēta senlaiku Trāķijā, kuras iedzīvotāji izcēlās ar savu naivumu, no 352. g. p. m. ē. līdz mūsu ēras sākumam piederēja maķedoniešiem, pēc tam romiešiem.

Avoti: Wi, LEV, KW

abderītiski   novec.

1. Muļķīgi, aušīgi, smieklīgi.

Avoti: SV06

abdērītisms

1. Abdērītu uzskats, ka cilvēce paliks tagadējā attīstības stāvoklī; vientiesība, muļķība.

Avoti: SV58

abderīts

1. vēst., dsk. Senlaiku Trāķijas pilsētas Abdēras iedzīvotājs; aušīgi, vientiesīgi ļaudis.

2. pārn. Vientiesis, aprobežots cilvēks.

Avoti: SV05, EpV

abdicēt   novec.

1. Atteikties, atsacīties.

Avoti: SV06

abdikācija

1. Brīvprātīga atteikšanās.

2. Atteikšanās no troņa, varas, amata vai titula.

Avoti: SV21, SV78

abdomens

1. Vēders, vēdera dobums.

2. Vēderiņš, ķermeņa pakaļējais nodalījums posmkājiem.

Avoti: SV99

abdomināls   anat.

1. Saistīts ar abdomenu, vēderu, vēderiņu (piem., abdominālā elpošana).

Abdominālā histerotomija— dzemdes pārgriešana pēc vēdera dobuma atvēršanas.

Avoti: SV99, TM

abdomino-

1. Saliktos vārdos norāda uz vēderu.

Avoti: SV19

abdominocentēze   med.

1. Vēdera dobuma punkcija, vēdera sienas pārduršana.

Avoti: TM

abdominoplastika

1. Ķirurģiska operācija - novecojušo audu un lieko tauku izgriešana.

Avoti: BjT

abdominoshīze   med.

1. Iedzimta sprauga vēdera priekšējā sienā.

Avoti: TM

abdominoskopija   med.

1. Vēdera vai vēdera dobuma apskate.

Avoti: TM

abds   rel.

1. Jēdziens islāmā, kas apvieno divas radniecīgas nozīmes - "dievlūdzējs" un "kalps".

Avoti: R1

abducēt   novec.

1. Novest, novilkt.

Avoti: SV12

abdukācija   novec.

1. Novadīšana; pāreja no viena teikuma uz otru.

Avoti: SV12

abdukcija

1. filoz. Filozofijā un loģikā - samērā ticams slēdziens, kas piemērots hipotēzes ģenerēšanai.

2. anat. Ķermeņa locekļa atvirzīšana no ķermeņa viduslīnijas.

Avoti: IdV, SV69

abduktors   anat.

1. Atvilcējs, piem., atvilcējmuskulis.

Avoti: SV99

Abduļina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Orenburgas apgabala ziemeļu daļā, rajona administratīvais centrs, 20600 iedzīvotāju (2010. g.), dibināta 1795. g.

Avoti: PZT, Wi

abe

1. apv. Bet.

2. novec. Tituls katoļu garīdzniekiem, kuriem nav darba vietas.

Avoti: ĒiV, SV12

Abe

1. Abe Kobo - japāņu rakstnieks, dramaturgs un fotogrāfs (1924-1993), eksistenciālisma pārstāvis.

2. Abe Ernsts - vācu fiziķis (1840.-1905. g.), darbi teorētiskajā un lietišķajā (eksperimentālajā) optikā, izstrādājis teoriju par attēla veidošanos mikroskopā.

Avoti: MkV, FF

ābece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Mācību grāmata burtu un lasītprasmes apgūšanai; pirmmācības grāmata.

Mācīties ābecē— mācītuies lasīt.

2. Paši pirmsākumi, pamati kādā nozarē vai kādā atsevišķā jautājumā.

Avoti: LLVV, MLVV, MkV

abecedārijs

1. Ābecnieks.

2. Iesācējs.

3. Garīgas dziesmas, kuru panti sākas ar burtiem alfabēta kārtībā.

Avoti: KV

ābecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Elementārs, vienkāršs.

Avoti: ME

ābecīte

1. Dem. --> ābece (1).

ābecnieks   -a, v.

1. sar. Bērns, kas mācās lasīt.

2. Sagatavošanas vai pirmās klases skolēns.

3. niev. Iesācējs kādā darbā; cilvēks ar ļoti mazām zināšanām kādā jautājumā.

Avoti: LLVV

ābečgudrība

1. Ļoti vienkārša, elementāra gudrība, zināšanas.

Avoti: ViV

ābečnieks   -a, v.

1. sar. Bērns, kas mācās lasīt.

2. Sagatavošanas vai pirmās klases skolēns.

3. Iesācējs kādā darbā; cilvēks ar ļoti mazām zināšanām kādā jautājumā.

Avoti: LLVV

abēda   apv.

1. Svaigi kautas cūkas gaļas ēdiens, gan zupa, gan arī cepta gaļa; skābu kāpostu zupa ar svaigu cūkas gaļu un aknām, ar vai bez miežu putraimiem.

Avoti: VV

abēdas   apv.

1. Ēdiens, kas ir gatavots no tikko kauta dzīvnieka, parasti cūkas, gaļas, piemēram, kāpostu zupa, trekna gaļa, vārītas aknas, ko ēd ar treknu gaļu; cūku bēres; apbēdas.

Avoti: KiV, MiV

ābeideris   apv.

1. Ārdbīlis.

2. Nemiernieks, nesavaldīgs cilvēks.

Avoti: EH

abeiš   apv.; ģen.

1. Abi.

Avoti: ME

abejādi   apv., apst.

1. Abējāds.

Avoti: ME

abējādība   s.

1. Vispārināta īpašība --> abējāds, šīs īpašības konkrēta izpausme.

abejāds   apv.

1. Abējāds.

Avoti: ME

abējāds   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ietver abas iespējas; kā viens, tā otrs.

Avoti: LLVV

abējādums   v.

1. Vispārināta īpašība --> abējāds, šīs īpašības konkrēta izpausme.

abējām   apv.; s., dat.

1. Abi.

Avoti: ME

abējas   s.; apv.

1. Abi.

Avoti: KiV

abejāt   apv.

1. Šaubīties, būt pretējos uzskatos.

Avoti: EH

abējdzimumnieks   biol.

1. Hermafrodīts, divdzimumu būtne.

Avoti: Lo

abeji   apv.

1. Abi.

Avoti: ME

abēji   s. -as; tikai dsk.; reti.

1. Abējāds.

Avoti: LLVV, T

abēji   s. -as; tikai dsk.; apv.

1. Abi.

Avoti: LLVV, T

abējiem   v., dat.; apv.

1. Abi.

Avoti: ME

abējpus   priev. ar dat.; reti.

1. Abpus.

// ar ģen.

Avoti: LLVV

abejpusīgs   nevēl.

1. Abpusējs, abpusīgs.

Avoti: VpJ

abeju   apv.; ģen.

1. Abi.

Avoti: ME

abēju   apv.; ģen.

1. Abi.

Avoti: ME

abejup   novec.

1. Abpusējs, divpusējs.

Avoti: ME

abejups   novec.

1. Abpusējs, divpusējs.

Avoti: KrV

abelardizēt   novec.

1. Vīrišķību laupīt (kā notika viduslaikos franču mācītam vīram Abelaram).

Avoti: SV12

ābelcene   apv.

1. Ābele.

Avoti: EH, Aug2

ābele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Rožu dzimtas augļu koks (ģints "Malus") ar kuplu, plašu lapotni, baltsārtiem ziediem, apaļiem vai ieapaļiem, parasti sulīgiem augļiem, 54 sugas, Latvijā savvaļā 1 s. (mežābele), 16 sugas introducētas, no tām 2 pāriet savvaļā, pasaulē kultuvē ~10 tk šķirņu, Latvijā dārzos un kolekcijās ~500 šķirņu.

Ādama ābele— ogu ābele ("Malus baccata").

Agrīnā ābele— ābeļu suga ("Malus praecox").

Krāšņziedu ābele— ābeļu suga ("Malus floribunda").

Mājas ābele— ābeļu suga ("Malus domesticus").

Meža ābele— mežābele ("Malus sylvestris").

Mežu ābele— mežābele ("Malus sylvestris").

Ogu ābele— ābeļu suga ("Malus baccata", pēc senākas klasifikācijas "Pirus baccata").

Paradīzes ābele— ogu ābele ("Malus baccata").

Rudeņa ābele— rudens šķirnes ābele.

Rožu ābele— rožābele.

2. Latviešu mitoloģijā - ābele ir mātes simbols, tai nedrīkst ne zarus lauzt, ne tās ziedus vainagos pīt.

Avoti: LLVV, LD, LPE, Aug2, KnV

ābēle   apv.

1. Ābele.

Avoti: EH

Ābele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kuldīgas novada Pelču pagastā.

2. Seno latgaļu apdzīvots apgabals starp Abreni, Berezni un Jersikas zemēm.

Avoti: LC

Ābelene   vietv., vēst.

1. Latgaļu apdzīvots novads 13. gs., atradās tagadējā Baltinavas novadā un Kārsavas novada Salnavas pagastā, domājams, ka tā centrs bija Obeļovas pilskalnā pie Obeļovas ezera; 1224. g. novads nonāca bīskapa varā, vēstures dokumentos minēts vēl 1416. g.

Avoti: LE1

Ābeles   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Penkules pagastā.

2. Zemnieku saimniecība Burtnieku novada Rencēnu pagastā.

Ābeļu akmens— ģeoloģisks un ģeomorfoloģisks dabas piemineklis, atrodas Burtnieku novada Rencēnu pagastā 50 m uz rietumiem no zemnieku saimniecības "Ābeles" un "Ķelles" robežas, z/s "Ķelles" teritorijā.

Avoti: LE1

Abelhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ābeļu muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Ābeļu pagasta teritorijā.

Avoti: KV

ābelieši

1. Jēkabpils novada Ābeļu pagasta apdzīvotās vietas "Ābeļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

abēlija   bot.

1. dsk. Divdīgļlapju klases kaprifoliju dzimtas ģints ("Abelis"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Avoti: LE1

ābeliņš   apv.

1. Āboliņš.

Avoti: ME

abelis   lat.

1. Abēlija - kaprifoliju dzimtas sausseržu ģints suga, ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Avoti: LD

ābelis   apv.

1. Ābols.

2. Ābele.

Avoti: EH, Aug2

Ābeliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LC

Abeliški   vietv.

1. Daugavpils novada Medumu pagasta apdzīvotās vietas "Ābeliški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ābelīte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Sējas novadā.

Avoti: LC

ābelīte

1. Dem. --> ābele.

Ogu ābelīte— ogu ābele ("Malus baccata").

abelīti   vēst.

1. Kristītu ļaužu sekta mūsu ēras 1. gs., kuras locekļi gan devās laulībā, bet atturējās no dzimumdzīves; laulātie adoptēja 1 zēnu un 1 meiteni, kas nākotnē apņēmās dzīvot pēc sektas tradīcijām.

Avoti: KV, KW1

Ābelītis   vietv.

1. Ezers Talsu novada Lībagu pagastā, 98,1 m vjl., platība - 5,3 ha, garums - ~570 m, lielākais platums - ~200 m, lielākais dziļums - 14,5 m; Ābeļu ezers.

Avoti: LD, La1

ābelnica   apv.

1. Ābele.

Avoti: ME

ābelnīca   apv.

1. Ābele.

2. Augļu dārzs.

Avoti: ME

ābelnice   apv.

1. Ābele.

Avoti: ME

ābelnīce   apv.

1. Ābeļdārzs; augļu dārzs.

2. Ābele.

Avoti: ULW

ābelnieki

1. Dobeles novada Penkules pagasta apdzīvotās vietas "Ābeles" iedzīvotāji.

2. Priekules novada Priekules pagasta apdzīvotās vietas "Ābelnieki" ("Ābelnieku muiža", "Ābeļnieki") iedzīvotāji.

Avoti: V1

ābels   apv.

1. Ābele.

Avoti: EH

Ābels

1. Bībelē - Ādama un Ievas otrais dēls, gans, kuru viņa brālis Kains nogalināja aiz skaudības, jo Ābela upurus Jahve pieņēma ar lielāku labvēlību.

2. pārn. Nevainīgs cietsirdības upuris.

Avoti: SV08

Abelshof   vietv.; vēst.; vācu val.

1. Ābeļu-Salas muiža, kas 19. gs. beigās bija kroņa muiža Jaunjelgavas apriņķī, Jēkabmiesta (vēlākās Jēkabpils) tuvumā.

Avoti: KW1

ābeltiņa   apv.

1. Dem. --> ābele.

Avoti: EH

ābēltiņa   apv.

1. Dem. --> ābēle.

Avoti: EH

ābeļapakša   apv.

1. Vieta zem ābelēm.

Avoti: ĒiV

ābeļapuža   apv.

1. Vieta zem ābelēm.

Avoti: ĒiV

ābeļavieši

1. Baltinavas novada Baltinavas pagasta apdzīvotās vietas "Ābeļava" ("Obeļeva") iedzīvotāji.

Avoti: V1

ābeļdārzs   -a, v.

1. Augļu dārzs, kurā aug tikai vai lielākoties ābeles.

Avoti: LLVV

Ābeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Ābeļu pagastā, Daugavas kreisajā krastā.

2. Ābeļu pagasts - pagasts Jēkabpils novadā ar administratīvo centru Brodos; līdz 1925. g. saucās Salas pagasts un ietvēra arī tagadējā Salas pagasta teritoriju, vāciski - Holmhof, krieviski - Goļmgofskaja.

3. Ābeļu salas - salu grupa Daugavā augšpus Jēkabpils 3,5 km garā upes posmā, ko veido 2 vidēji lielas un 5-8 mazākas salas, kā arī smilts un grants sēres.

Ābeļu sala— lielākā šis grupas sala, apdzīvota, 1,8 km gara, līdz 0,35 km plata, 6-8 m virs Daugavas mazūdens līmeņa, ietilpst Jēkabpils novada Ābeļu pagasta teritorijā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Lībagu pagastā.

Ābeļu ezers— Ābelītis, ezers Talsu novada Lībagu pagastā.

Avoti: LPag, LC

abeļkoks   apv.

1. Ābele.

Avoti: EH

ābeļkoks   -a, v.

1. Ābele.

Avoti: Aug2

ābeļlaiks   poēt.

1. Ābeļu ziedēšanas laiks.

ābeļnīca   apv.

1. Ābele.

2. Ābeļdārzs.

Avoti: ME, KW1

ābeļnieki

1. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Ābeļi" iedzīvotāji.

2. Ventspils novada Vārves pagasta apdzīvotās vietas "Ābeļnieki" ("Ābelnieki") iedzīvotāji.

Avoti: V1

ābeļzars   poēt.

1. Ābeles zars.

ābeļziedamais   apv.

1. Ābeļziedamais laiks - laika posms, kad zied ābeles.

Avoti: ĒiV

ābeļzieds   -a, v.

1. Ābeles zieds.

Avoti: LLVV

ābeļziediens   poēt.

1. Ābeļu ziedēšanas laiks.

abenaki

1. Ziemeļamerikas indiāņu algonkinu cilšu grupas piekratses teritoriālās grupas cilts.

Avoti: PZT

Abenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Abenberg"), Bavārijas federālajā zemē, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ābengele   novec.

1. Vieglprātīga sieviete.

Avoti: ULW

Abenguru   vietv.

1. Pilsēta Kotdivuārā, Viduskomoe reģiona administratīvais centrs, 59000 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ābensberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Abensberg"), Bavārijas federālajā zemē, 13000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

abenseragi   vēst.

1. Mauru 2(2) cilts Granadā, kura izturējās naidīgi pret karali Abu Hasanu, kurš tos visus lika ievilināt Alhambrā (mauru karaļu pilī, vēlākajā Granadas citadelē), un tur tos nogalināt (ap 1460. g.).

Avoti: KW1

abenterisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Ārpus zarnām esošs, piem., audzējs, iekaisums.

Avoti: TM

Abeokuta   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas dienvidrietumos ("Abeokuta"), pie Ogunas upes, dibināta 1825. gadā kā patvēruma vieta no vergu ķērājiem, pilsētu apjoza 3 m augsts zemes valnis 32 km garumā, Ogunas štata administratīvais centrs, 487600 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: KW, PZT

Abeona   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - dieviete, kas rūpējās par cilvēkiem, kuri devās ceļojumā, pameta māju vai ģimeni.

Avoti: Mit

abepitīmija   med.

1. Saules pinuma paralīze.

Avoti: TM

aber   žarg.

1. Bet.

Avoti: Žrg

aberācija   -as, s.; parasti vsk.

1. fiz. Attēla kropļojums optiskās sistēmās; izšķir ģeometrisko, hromatisko un difrakcijas radīto aberāciju.

2. astr. Spīdekļa šķietama novirzīšanās no tā patiesā stāvokļa (sakarā ar Zemes kustību pa orbītu).

3. biol. Sīkas atsevišķi indivīdu novirzes (galvenokārt krāsas) no sugas tipiskajām pazīmēm.

// oftalmoloģijā; Nevienāda gaismas staru refrakcija un fokusēšanās, kas rada neskaidru iegūto attēlu.

// kardioloģijā; Anomāla elektrisko signālu pārvade sirds vadīšanas sistēmā.

4. ģenēt. Strukturālas pārmaiņas hromosomās.

Avoti: LLVV, SV08, VE

aberants   psih.

1. Atšķirīgs.

Avoti: PsA

Aberdīna   vietv.

1. Ostas pilsēta Lielbritānijā ("Aberdeen"), Skotijā, Ziemeļjūras piekrastē, 210000 iedzīvotāju (2015. g.), universitāte (dibināta 1495. g.).

2. Pilsēta ASV ("Aberdeen"), Dienviddakotas štatā, 27800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Aberdeen"), Merilendas štatā, 15400 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Aberdeen"), Vašingtonas štatā, 16300 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Aberdeen"), Aidaho štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Aberdeen"), Misisipi štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

aberdinangusi

1. Ātraudzīgu gaļas govju šķirne.

Avoti: Ang

aberēties   apv.

1. Nepārdomāti runāt.

Avoti: EH

aberģēlības   žarg.

1. Nerātnības; ēverģēlības.

Avoti: Žrg

aberis   apv.

1. Neapdomīgs cilvēks.

Avoti: EH

aberometrs   med.

1. Instruments acs aberācijas pakāpes noteikšanai.

Avoti: TM

aberrācija   novec.

1. Gaismas stara novirzīšanās no taisnes; aberācija.

2. Nomaldīšanās.

Avoti: KV, SV33

Abertami   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 1230 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Ābertau   vietv.

1. Svonzi - pilsēta Lielbritānijā ("Abertawe"), Velsā, tās nosaukums velsiešu valodā.

Avoti: LpA

Abesīnija   vietv.

1. Neoficiāls Etiopijas nosaukums, kas tika lietots līdz 1945. g. un paretam arī vēlāk.

Abesīnijas kalniene— Etiopijas kalniene.

Avoti: LPE, PZT

abesīņi   -u, v.

1. Etiopieši.

Avoti: LLVV

abesīvs   val.

1. Locījums, kas izsaka kaut kā neesamību vai trūkumu.

Avoti: VsV

Abesomālija   vietv.

1. Dabas apgabals Austrumāfrikā, ietver Etiopijas kalnieni, Somālijas pussalu un Afāras ieplaku.

Avoti: PZT

Abeše   vietv.

1. Pilsēta Čadas austrumos, Vadaji reģiona administratīvais centrs, 77400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA

abet   apv.

1. Bet.

Avoti: ViV, MalV

abgalīgs   apv.

1. Ar diviem vienādiem galiem.

Avoti: ME

abgregācija

1. Izraidīšana, izstumšana no sabiedrības.

Avoti: SV58

Abgulde   vietv., vēst.

1. Apgulde.

Avoti: KW, LME

Abgulden   vietv., vēst., vācu val.

1. Divu muižu Gross-Abgulden un Klein-Abgulden apzīmējums.

Avoti: KW1

Abgunst   vietv., vēst., vācu val.

1. Abgunstes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Zaļenieku pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Abgunste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jelgavas novada Zaļenieku pagastā.

Abgunstes pagasts— pastāvēja līdz 19. gs. pēdējām desmitgadēm tagadējā Zaļenieku pagasta teritorijas dienvidu daļā.

Avoti: LC, LPag

Abgunst-Gruenfeldt   vietv., vēst., vācu val.

1. Abgunstes-Grīnfeldes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Zaļenieku pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Abgunst-Greenpelte   vietv., novec.

1. Abgunst-Gruenfeldt.

Avoti: KW1

abgunstnieki

1. Jelgavas novada Zaļenieku pagasta apdzīvotās vietas "Abgunste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Abha   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijā, Asīras mintakas administratīvais centrs, 201900 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

abhamsī   rel.

1. Hinduisma metafizikā - visas saprātīgās Visuma būtnes, ko iedala četrās kategorijās: dievi, dēmoni, pitari (senču gari) un cilvēki.

Avoti: MrJ

abhāzi   -u, v.

1. v., dsk. Tauta, Abhāzijas Republikas, Gruzijā, pamatiedzīvotāji.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Abhāzu valoda— abhāzu-adigu valodu grupas valoda.

Abhāzu-adigu valodas— kaukāziešu valodu grupa.

Avoti: LLVV, EV

Abhāzija   vietv.

1. Abhāzijas Republika - pašpasludināta valsts Krievijas aizbildniecībā, "de iure" Gruzijas sastāvdaļa, atrodas Aizkaukāza ziemeļrietumu daļā, Melnās jūras piekrastē, galvaspilsēta - Suhumi, platība - 8660 km^2, 180000 iedzīvotāju (2007. g.), robežojas ar Krieviju un Gruziju, apskalo Melnā jūra.

2. Abhāzijas grēda - Lielā Kaukāza dienvidu nogāzes atzars Abhāzijā, garums - 60 km, augstākā virsotne - 3156 m, apledojums (šļūdoņi), nogāzēs meži, augstāk - alpīnās pļavas.

Avoti: PuA, LģE

abhidhammapitaka   rel.

1. Budisma raksti par prāta vingrināšanas tehnikām, lai atbrīvotos no Es idejas; pamatdarbs budisma psiholoģijā.

Avoti: R1

Abhimanju   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - un eposā "Mahābhārata" varonis, dieva Krišnas māsas Subhadras un mītiskā varoņa Ardžunas dēls, kurš kopš jaunības bija pazīstams kā drosminieks, cīnījie kopā ar pāndaviem un kritis kaujā pie Kurukšetras.

Avoti: Mit

abhiniveša   mit.

1. Ezoterismā norāda uz pieķeršanos īpašumam, kas saistīta ar mīlestību uz Zemes dzīvi; atkarība no dzīves lietām un bailes no nāves, kas šīs lietas atņemtu.

Avoti: SG

abhirati   mit.

1. Mahājānas budisma mitoloģijā budas Akšobhjas budakšetra, kas ir Akšobhjas prāta radošās darbības rezultāts - ideāla pasaule, kam raksturīga absolūta izlidzinātība: tur vienādi līdzenā apvidūaug vienādi lieli koki un visiem vienādilabvēlīgos apstākļos mīt vienādi laimīgi cilvēki, kas ātri sasniedz nirvānu.

Avoti: MitE

abhišekā   rel.

1. Indusu reliģiju rituālos - pielūdzamā dieva tēla apslacīšana ar ūdeni vai citiem šķidrumiem.

2. Valdnieka vai priestera ceremoniāla apslacīšana, ieceļot viņu amatā.

3. Mācekļa ceremoniāla apslacīšana, ko veic garīgais audzinātājs iesvētīšanas rituāla laikā.

Avoti: RtV

abi   vietn. -u, v.

1. Kā viens, tā otrs.

2. lietv. nozīmē. Divi minētie.

Avoti: LLVV

abi

1. Viena no lagūnu ciltīm, dzīvo Kotdivuāras dienvidu piekrastē, valoda pieder pie Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

Abia   vietv.

1. Abias štats - Nigērijas administratīvi teritoriālā vienība ("Abia" / "Abia State"), administratīvais centrs - Umuahija, platība - 6320 km^2, 2834000 iedzīvotāju (2007. g.), atrodas valsts dienvidu daļā.

Avoti: PuA, LpA

ābice   novec.

1. Ābece, ābečnieks.

Avoti: ME

abida   apv.

1. Pārestība, sarūgtinājums, apbēdinājums.

Avoti: KiV

Abida   vietv.

1. Upe Marokā, Umm Rbijas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Abida   mit.

1. Mongoļu mitoloģijā - dievība, kas līdzīga indiešu dievam Šivam, valda pār mirušo dvēselēm, labajām ļauj doties paradīzē, bet ļaunās dvēseles, pārmiesotas citā būtnē, nosūta atpakaļ uz zemi.

Avoti: Mit

Abīda   vietv.

1. Senpilsēta Ēģiptē, viena no vecākajām pilsētām un reliģiskais centrs (Ozīrisa kults) Augšēģiptē, vairāku senu (XIV-XII gs. p. m. ē.) tempļu u. c. celtņu drupas.

Avoti: PZT

ābīderis   apv.

1. Nemiernieks, nesavaldīgs cilvēks.

Avoti: EH

ābīderis   apv.

1. Nemierīgs, grūti savaldāms zirgs.

Avoti: EH

abidna   žarg.

1. Žēl; nepatīkami.

Avoti: SLG

abidnai   apv.

1. Grūtsirdīgi, skumji.

2. Tā, ka nodara pāri; tā, ka ļoti sarūgtina, apbēdina.

Avoti: KiV

abidno   žarg.

1. Žēl; nepatīkami.

Avoti: SLG

Abidžana   vietv.

1. Ostas pilsēta Kotdivuārā (angļu "Abidjan", galvaspilsēta līdz 1983. g.), Atlantijas okeāna krastā uz rietumiem no Gvinejas līča ziemeļu piekrastes, 3897000 iedzīvotāju (2009. g.), Rietumāfrikas kultūras centrs, universitāte (dib. 1964. g.), pasaulē pirmā spēkstacija, kurā izmanto okeāna siltuma enerģiju.

Avoti: LģE, LEV

abies   lat.

1. Baltegles - priežu dzimtas ģints.

Abies alba— Eiropas baltegle.

Abies balsamea— balzama baltegle.

Abies concolor— vienkrāsas baltegle.

Abies grandis— dižā baltegle.

Abies homolepsis— baltegļu suga.

Abies koreana— Korejas baltegle.

Abies lasiocarpa— Arizonas baltegle.

Abies nordmanniana— Kaukāza baltegle.

Abies pinsapo— Spānijas baltegle.

Abies procera— slaidā baltegle.

Abies sibirica— Sibīrijas baltegle.

Abies veitchii— Veiča baltegle.

Abies x phanerolepis— garzvīņu baltegle.

Avoti: LD

abietināti   ķīm.

1. Abietīnskābes sāļi vai esteri.

Avoti: ZTV

abietīns   med.

1. Sveķveida viela, ko iegūst no dažādām egļu un baltegļu sugām.

Avoti: TM

abietīnskābe   ķīm.

1. Organiska, nepiesātināta monokarbonskābe C_20H_30O_2, kolofonija galvenā sastāvdaļa, iegūst no skuju koku sveķiem ar destilāciju.

Avoti: ZTV, TM, LxE

abietīnsveķi   ķīm.

1. Egļu kolofonija dziļas oksidēšanas produkts, kuru ražo no egļu saussveķiem un izmanto par šellakas aizvietotāju, hidrobetonu sastāvā u. c.

Avoti: ZTV

abietīts   med.

1. Mannītam līdzīga cukurviela Eiropas sudrabegles jeb baltegles "Abies pectinata DC" skujās.

Avoti: TM

Abīgaila   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, Nābala gudrā un skaistā sieva, kura kādā strīdā starp Nābalu un Dāvidu parādīja savu gudrību; pēc Nābala nāves kļuva par ķēniņa Dāvida sievu.

Avoti: Mit

abigals   apv.

1. Ar diviem vienādiem galiem.

Avoti: ME

ab-i-haiat   rel.

1. Mistisks nemirstības ūdens, kas atdod jaunību un ļauj dzīvot mūžīgi, alķīmiskā Eliksīra arābu variants.

Avoti: MrJ

Abilīna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Abilene"), Teksasas štatā, 121000 iedzīvotāju (2014. g.), universitāte (dibināta 1891. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Abilene"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, WA16, LpA

Abima   vietv.

1. Pilsēta Ugandā, 111000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA

Abimelehs   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, Gerāras valdnieks Abrahāma laikā.

Avoti: Mit

abiniece   apv.

1. Abinieku sūrene ("Polygonum amphibium").

Avoti: Aug2

abinieki   -u, vsk. abinieks, -a, v.

1. Mugurkaulnieku klase ("Amphibia"), kas dzīvo gan ūdenī, gan uz sauszemes ("Amphibia"), pirmie un primitīvākie sauszemes mugurkaulnieki, kas vēl saglabājuši saistību ar ūdensvidi, iedala 3 kārtās.

Astainie abinieki— abinieku kārta ("Urodela syn. Caudata"), kuras kāpuriem un pieaugušajiem īpatņiem ir aste.

Bezastainie abinieki— abinieku kārta ("Anura syn. Ecaudata"), kuras pieaugušajiem īpatņiem nav astes.

Bezkāju abinieki— abinieku kārta ("Apoda"), kas izplatīti Āzijas, Āfrikas un Amerikas tropu joslā alās; sliekabinieki.

Avoti: LLVV, LD

abiniekodi

1. Kukaiņu klases divspārņu kārtas odveidīgo apakškārtas dzimta ("Dixidae"), sīki kukaiņi, kuru kāpuru ķermeņa daļa vienmēr atrodas ūdenī, bet daļa ārpus tā.

Avoti: LD

Abinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras novada dienvidrietumos, rajona centrs, 35000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

abio-   gr.

1. Pretējs bio-, nedzīvs.

Avoti: BjV

abiocīns

1. Ogļūdeņradis, ko iegūst no skujkoku sveķiem un kuru lieto kā šķīdinātāju.

Avoti: SV19

abiogenesis   gr.

1. Dzīvības rašanās no nedzīvām vielām.

Avoti: SV21

abiogēnisks   -ais; s. -a, -ā; biol.

1. Tāds, kas nav cēlies no dzīva organisma, tāds, kam ir neorganiska cilme.

Avoti: SV99

abiogēns   biol.

1. Tāds, kas nav cēlies no dzīva organisma.

Avoti: ZTV

abioģenēze   -žu, s.; biol.

1. Hipotēze par dzīvības rašanos uz Zemes no nedzīvās matērijas.

Avoti: ZTV

abioloģija   novec.

1. Mācība par nedzīviem dabas priekšmetiem.

Avoti: SV12

abiotisks   -ais; s. -a, -ā;

1. biol. Tāds, kas nav saistīts ar dzīvo dabu.

2. lauks. Ārējās vides faktori: temperatūra, mitrums, apgaismojums u. c., kā arī konstrukcijas, ar kurām dzīvniekiem ir tieša saskare, - sienas, grīda utt.

Avoti: ZTV

abiotrofija   med.

1. Ģenētiski noteikts dīgļlapu defekts, kas var palikt latentā stāvoklī vai arī būt par cēloni sistēmu vai orgānu funkciju traucējumiem, piem., pārmantotām nervu sistēmas slimībām.

Avoti: TM

abioze

1. Dzīvības vai tās pazīmju trūkums.

Avoti: SV99

Abirabita   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Janas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

abiritācija   med.

1. Audu kairināmības, uzbudināmības samazināšanās.

Avoti: TM

abiritāns   med.

1. Līdzeklis, kas mazina kairinājumu.

Avoti: TM

abis   novec.

1. Abi.

Avoti: ME

abisāle   -ļu, s.

1. Jūras vai okeāna lielāko dziļumu apgabals (2000 m un dziļāk); abisālā zona.

Avoti: SV99

abisalīti   -u, v.; ģeol.

1. Kalnu iežu dziļākās nogulas.

Avoti: SV19

abisāls   īp. v.

1. Dziļjūras.

Abisālais līdzenums— okeāna gultnes vai jūras dziļūdens apgabals ar dziļumu >2000 m.

Abisālie nogulumi— organogēno un minerālo nogulu uzkrājumi okeānu dziļākajās vietās; dziļūdens nogulumi.

Abisālā cenoze— dziļūdens organismu grupējums, kas izveidojies okeānā vai jūrā dziļāk par 2000 m.

Abisālās nogulas— pašas dziļākās nogulas jūrās un okeānos, kas sastāv gk. no organogēnām dūņām un minerālnogulām, piemēram, sarkanais dziļjūras māls.

2. ģeol. Uz ļoti dziļiem magmatisma procesiem un veidojumiem attiecīgs.

Abisālā zona— abisāle.

Avoti: ZTV, SV08

Abisinija   vietv., novec.

1. Abesīnija.

Avoti: KW1

Ābisku   vietv.

1. Apdzīvota vieta Zviedrijā, Lapzemes ziemeļos, tūristu mītne un tūrisma maršruta sākumpunkts.

2. Ābisku nacionālais parks - atrodas Skandināvijas kalnos, Zviedrijas ziemeļos, Norbotenā, platība - 75 km^2, dibināts 1909. g.

Avoti: LEV, PZT

abisofili   -u, v.

1. Jūras iemītnieki, kas dzīvo abisālā zonā.

Avoti: SV19

abisopelagiāls

1. Visdziļākie ūdens slāņi, kur nekad nenonāk saules gaisma.

Avoti: SV19

Abiteļi   vietv.

1. Abiteļu ezers - atrodas Augšzemes augstienes austrumu daļā, Daugavpils novada Skrudalienas pagasta austrumu malā, 155,7 m vjl., platība - 97,5 ha, garums - 1,5 km, lielākais platums - 1 km, lielākais dziļums - 3,4 m, ultraeitrofs, dūņains, aizaugums - ~20% platības, 2 salas; Obiteļu ezers; Obiceļu ezers; Koļesņikova ezers.

Avoti: La1, LE1, LD

abiturients   -a, v.

1. Pēdējās klases audzēknis (vidējā mācību iestādē).

Avoti: LLVV

abitūrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Vidusskolas beigšana.

2. Gala pārbaudījumi vidusskolā.

Avoti: LLVV, SV78

abitūrijs   novec.

1. Abiturienta pārbaudījums; abitūrija.

Avoti: KV

abiurēts   med.

1. Viela, kas rodas noārdoties olbaltumu molekulai fermentu vai ķīmisku vielu ietekmē; tā nesatur peptīdu saites un neuzrāda biurēta reakciju.

Avoti: TM

Abivila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Abbeville"), Luiziānas štatā, 12400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Abbeville"), Alabamas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Abbeville"), Dienvidkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Abbeville"), Džordžijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

abižot   žarg.

1. Darīt pāri.

2. Aizvainot.

Avoti: SLG

Abjada   vietv.

1. Baltā Nīla - Nīlas nosaukums Sudānā, no Gazalas ietekas līdz Zilās Nīlas grīvai (957 km).

Avoti: PZT

Abjads   vietv.

1. Abjada rags - atrodas Ziemeļāfrikā, Tunisijā, Vidusjūras krastā ("Rass el Abyad").

Avoti: PZT

abjām   apv.; s., dat.

1. Abi.

Avoti: ME

Abja-Paluoja   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Viljandi apriņķī, 1240 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1993. g.

Avoti: PuA, Wi

abjas   apv.

1. Abas.

Avoti: EH

abjāši   apv.

1. Jāšus.

Avoti: EH

abjāšus   apv.

1. Jāšus.

Avoti: EH

Abjategraso   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Abbiategrasso"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 31300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

abjedenija   apv.

1. Gardums, kārums.

Avoti: KiV

abji   apv.

1. Abi.

Avoti: EH

abjicēt   novec.

1. Atmest, nicināt.

Avoti: SV12

abjiem   v., dat.; apv.

1. Abi.

Avoti: ME

abjikācija   novec.

1. Atmešana, nicināšana, nievāšana, zemošanās.

Avoti: SV12

abjpus   apv.

1. Abpus.

Avoti: ME

abju   apv.; ģen.

1. Abi.

Avoti: ME

abjudicēt   novec.

1. Noraidīt sūdzību.

Avoti: SV12

abjūdikācija   novec.

1. Apzvērēta atteikšanās no tiesībām vai kādas darbības noliegšana.

Avoti: KV

abjurācija

1. Publiska atteikšanās no savas ticības vai pārliecības.

Avoti: SV69

abjurēt   novec.

1. Noliegt, atteikties.

Avoti: SV12

Abkūde   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Abcoude"), Utrehtas provincē, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ablācija

1. ģeol. Sniegāja vai ledāja masas samazināšanās kušanas, iztvaikošanas, vēja vai citu faktoru mehāniskās iedarbības ietekmē.

2. med. Atdalīšana; aortas, tīklenes u. c. atslāņošanās, atdalīšanās.

3. tehn. Materiāla saārdīšanās (izgarošanas, kušanas vai ķīmiskās erozijas rezultātā) augstas temperatūras gāzes plūsmas u. c. iedarbībā; arī kosmiskā lidaparāta ārējā apvalka daļēja izkušana vai iztvaikošana berzes dēļ, tam nonākot atmosfēras zemākajos slāņos.

Avoti: ZTV, SV05

ablaktācija

1. Zīdaiņa atradināšana no mātes krūts.

2. med. Piena sekrēcijas apstāšanās.

Avoti: ZTV

ablaktēšana

1. Darbība --> ablaktēt.

2. Īpašs dekoratīvo kokaugu dārza formu un augļu koku potēšanas veids, kad potcelms pirms potēšanas tiek piestādīts pie māteskoka, abu augu zari griezuma vietā tiek savienoti, nosieti, noziesti ar potvasku; piepotējamo zaru atdala no mātesauga tikai pēc tā pieaugšanas.

Avoti: ZTV

ablaktēt   -ēju, -ē, -ē, -ējam, -ējat, pag. -ēju, -ējām, -ējāt; pav. -ē, -ējiet.

1. Atradināt no krūts.

2. Potēt kokus, krūmus vienu augošu augu pieaudzējot otram.

Avoti: SV21

ablanatanalba   rel.

1. Nezināmas izcelsmes vārds, ko izmantoja grieķu un ēģiptiešu gnostiķu maģijā, vēlāk arī eiropiešu okultismā; tastika uzskatīts par iedarbīgu līdzekli garu izsaukšanai un maģiskai slimību ārstēšanai.

Avoti: MrJ

ablastēmiks   med.

1. Bez dīgļa.

Avoti: TM

ablatīvs   val.

1. Viens no locījumiem dažās valodās (piem., latīņu), kas apzīmē darbības izejpunktu; latviešu valodā ablatīva funkcijas daļēji pilda instrumentālis un ģenitīvs.

Avoti: SV69

ablatka   apv.

1. Ziemassvētku dievmaize.

Avoti: KiV

ablauts   val.

1. Morfoloģiski nosacīta patskaņu mija vienas saknes vārdos vai viena vārda dažādās formās, (piem., vācu val. "binden, band, gebunden").

Avoti: SV99

ablava   apv.

1. Svētki; dzīres, mielasts.

2. Troksnis; strīds, skandāls.

3. Medības ar dzinējiem.

4. Pazuduša cilvēka vai mājdzīvnieka meklēšana (parasti mežā).

Avoti: EH, KiV

ablefarija   med.

1. Iedzimts plakstiņu trūkums.

Avoti: TM, MSV

ablegācija   novec.

1. Izraidīšana no tēvijas uz 1 gadu.

Avoti: SV12

ablegāts

1. Sūtņa vietnieks.

2. Izraidītais.

Avoti: KV, SV12

ablekti

1. Seno romiešu labākās karaspēka daļas, ko izmeklēja no sabiedroto karapulkiem, sastādot karavadoņu personīgo apsardzi.

Avoti: KV

ablepsija   -as, s.; med.

1. Aklums, pilnīgs redzes zudums.

2. Stulbums, prāta vājums.

Avoti: TM, SV12

ableptisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Akls, apstulbis.

Avoti: SV12

Ablinga   vietv.

1. Vēsturiska apdzīvota vieta Lietuvā, Klaipēdas apriņķī, ko 1941. g. 23 jūnijā vācu karaspēks nodedzināja vienlaicīgi nogalinot 42 cilvēkus, 1972. g. atklāts memoriāls.

Avoti: PZT

ablocēt   novec.

1. Iznomāt.

Avoti: SV12

ablokācija   novec.

1. Iznomāšana.

Avoti: SV12

ablomēties   žarg.

1. Nokļūt neveiklā situācijā.

Avoti: SLG

ablomīties   žarg.

1. Nokļūt neveiklā situācijā, kļūdīties, krist kaunā.

abloms   žarg.

1. Vilšanās.

2. Neveiksme (parasti negaidīta).

3. Liels nogurums, pilnīgs spēku izsīkums.

4. Kautiņš.

Avoti: SLG

ablūcija   novec.

1. Nomazgāšana, šķīstīšana; miesas nošļakstīšana ar slapju drānu, vēlāk viegli nosusinoties.

Avoti: SV12

abluēt   novec.

1. Nomazgāt, noskalot.

Avoti: SV12

ablutomānija   med.

1. Slimīga tieksme pastāvīgi mazgāties.

Avoti: TM

abļa   apv.

1. Ēvele.

Avoti: KiV

abļava   apv.

1. Kaut kas ļoti liels, plats, apjomīgs.

Avoti: SiV

abļavāt   apv.

1. Ēvelēt.

Avoti: KiV

ABN   saīs.

1. Antiboļševistiskais nāciju bloks.

abnauju   mit.

1. Jetija jeb sniega cilvēka nosaukums abhāzu mitoloģijā.

Avoti: PlN-5-15

abnervāls   med.

1. Tāds, kas attālināts no nerva.

Avoti: TM

Abnoba   mit.

1. Ķeltu (vēst. Gallija) mitoloģijā - medību dieviete, kuru pielūdza ciltis, kuras dzīvoja ielejās austrumos no Reinas.

Avoti: Mit

abnormība   novec.

1. Pretlikumība, pretdarbība.

Avoti: SV06

abnormitāte   med.

1. Nenormālība, novirze no normas.

Avoti: TM

abnorms

1. Neparasts, kas neietilpst normā.

Avoti: KV

Abo   vietv.; vēst.

1. Turku - pilsētas Somijā nosaukums laikā, kad Somija bija iekļauta Krievijā (1809.-1917. g.); arī Obu un Obū (zviedru val.).

Avoti: PZT, LPE, LEV, PuA, LpA

ABO   med., saīs.

1. ABO sistēma - asins iedalījums veidos (četrās grupās) pēc aglutinogēniem (olbaltumvielām), kas atrodas uz eritrocītu virsmas.

ABO I(0) grupa— uz eritrocītu virsmas nav antigēnu, bet asinīs ir alfa un beta aglutinīns.

ABO II(A) grupa— uz eritrocītu virsmas ir A antigēns, bet asinīs ir beta aglutinīns.

ABO III(B) grupa— uz erotricītu virsmas ir B antigēns, bet asinīs ir alfa aglutinīns.

ABO IV grupa— uz eritrocītu virsmas ir A un B antigēns, bet asinīs aglutinīnu nav.

Avoti: VE

ābolaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Nopļauts, novākts āboliņa lauks.

Avoti: LLVV

ābolainis   -ņa, v.

1. Tas, kurš ir ābolains.

2. dsk. Rokdarbu raksta veids.

Avoti: LLVV, EH

ābolains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (zirgs), kura spalvā ir ieapaļi, gaišāki plankumi.

Avoti: LLVV

ābolaiņš   apv.

1. Tāds (zirgs), kura spalvā ir gaišāki ieapaļi plankumi.

Avoti: ĒiV

ābolaite   apv.

1. Āboliņa lauks.

Avoti: EH

ābolajs   apv.

1. Ar apaļiem plankumiem pamatkrāsai pa vidu (visbiežāk par zirgu, bet arī uz mākoņiem, audumu u. c.); ābolains.

Avoti: TlV

ābolājs   v.

1. Nopļauts un novākts āboliņa lauks.

Avoti: LV06

ābolaugļi   novec.

1. Āboli, bumbieri, pīlādži un korintes.

Avoti: LLx

ābole   apv.

1. Ābele.

Avoti: ME

aboleīnskābe   novec.

1. Skābe, sagatavota no eļļas skābes caur salpetra skābi.

Avoti: SV06

ābolēns   apv.

1. Neliels ābols; nenobriedis ābols.

Avoti: ĒiV

abolēt   novec.

1. Atcelt.

Avoti: SV12

abolīcija   -as, s.; parasti vsk., jur.

1. Kāda likuma vai lēmuma atcelšana.

2. Tiesas lietas izbeigšana apžēlošanas kārtībā.

3. Amata likvidēšana, atstādināšana no amata.

4. Goda atjaunošana.

5. Personas atbrīvošana no tiesas, soda, verdzības, gūsta vai vispār no katra apspiesta, beztiesiska stāvokļa.

Avoti: SV99, SV08, KtMS

abolicionisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Sabiedriska kustība par kāda likuma atcelšanu.

2. Sabiedriski politiska kustība par verdzības atcelšanu (18. gadsimta beigās un 19. gadsimta pirmajā pusē).

Avoti: LLVV, SV08

abolicionistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas raksturīgs abolicionismam, abolicionistiem.

Avoti: PP, T

abolicionists   -a, v.

1. Abolicionisma dalībnieks, piekritējs.

Avoti: LLVV

ābolinājs

1. Ābolaine.

Avoti: Sin

ābolinieši

1. Mazsalacas novada Ramatas pagasta apdzīvotās vietas "Āboliņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ābolīns   apv.

1. Āboliņš.

Avoti: ĒiV

Āboliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Stāmerienes pagastā.

2. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Jēkabnieki" daļa.

3. vēst. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Jēkabnieki" nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

āboliņlapa   poēt.

1. Āboliņa lapa.

āboliņlauks   poēt.

1. Āboliņa lauks.

āboliņnieki

1. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Āboliņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

āboliņstirpa   poēt.

1. Nopļauts un stirpā žāvēšanai sakrauts āboliņš.

āboliņš   -a, v.; parasti vsk.

1. dsk. Tauriņziežu dzimtas lakstaugu ģints ("Trifolium"), ~300 sugu, Latvijā konstatētas 20 sugas.

Āboliņu zāle— āboliņš ("Trifolium").

Alpu āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium alpestre").

Baltais āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium repens").

Bastarda āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium hybridum").

Brūnais āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium spadiceum").

Dzeltenais āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium strepens", arī "Trifolium aureum" un "Trifolium agrarium").

Inkarnāta āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium incarnatum").

Izplestais āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium expansum").

Kalnu āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium montanum").

Lielais āboliņš— āboliņš ("Trifolium").

Matainais āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium arvense").

Meža āboliņš— āboliņš ("Trifolium").

Lupīnu āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium lupinaster").

Sarkanais āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium pratense").

Sējas āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium sativum").

Sīkziedu āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium retusum").

Smalkais āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium elegans").

Stūrainais āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium angulatum").

Šaurlapu āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium angustifolium").

Tīrumu āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium campestre", pēc senākas klasifikācijas arī "Trifolium procumbens").

Zemeņu āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium fragiferum"), Latvijā aizsargājama.

Zirgu āboliņš— āboliņa suga ("Trifolium medium").

2. Atsevišķs šīs kultūras augs.

3. novec. Dem. --> ābols.

4. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: LLVV, Aug2, LV93

ābolis   apv.

1. Ābols.

Avoti: ViV

abolitionists

1. Verdzības atcelšanas piekritējs.

Avoti: Ang

ābolītis   -ša, v.

1. Dem. --> ābols.

2. apv. Āboliņš ("Trifolium").

Avoti: LLVV, Aug2

ābolīts   apv.

1. Āboliņš ("Trifolium").

Avoti: Aug2

ābolkaste   poēt.

1. Kaste ābolu pārvadāšanai.

ābolkodiens   poēt.

1. Kodiens ābolā.

ābolkūka   -as, s.

1. Kūka, kas cepta no kārtainās sviesta mīklas ar ābolu kārtu vidū.

Avoti: LLVV, MLVV

ābolmaize   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Maize, ko cep no plānas baltmaizes mīklas kārtas, kurai uzlikti sasmalcināti āboli.

Avoti: LLVV

ābolmīlis   poēt.

1. Tāds, kas mīl ēst ābolus.

ābolnīca   apv.

1. Ābele.

2. Ābeļdārzs.

Avoti: EH

ābolojs   apv.

1. Ābolains.

Avoti: EH

āboloties   poēt.

1. Ābolu augšana un nogatavošanās ābelē.

ābolots   apv.

1. Bagāts ar āboliņu.

2. Ābolains, par zirgiem.

Avoti: ME

ābols   -a, v.

1. Sulīgs daudzsēklu auglis, raksturīgs ābelēm, bumbierēm, cidonijām, pīlādžiem u. c.

Acs ābols— lodveida ķermenis, kas atrodas acs dobumā.

Sārts kā ābols— veselīgs, sārtiem vaigiem.

Vesels kā ābols— ļoti veselīgs.

2. apv. Āboliņš ("Trifolium").

Jāņa ābols— brūnais āboliņš ("Trifolium spadiceum").

Pētera ābols— brūnais āboliņš ("Trifolium spadiceum").

Sarkanais ābols— sarkanais āboliņš ("Trifolium pratense").

Sētais ābols— sējas āboliņš ("Trifolium sativum").

Vilnainais amoliņš— matainais āboliņš ("Trifolium arvense").

3. apv. Parastais ķirbis ("Cucurbita pepo").

Avoti: LLVV, Aug2

ābolsēkla

1. Ābolu sēkla.

ābolskābe   ķīm.

1. Organiska oksiskābe HOOO-CH_2-CH(OH)-COOH, cieta, ūdenī šķīstoša viela; ir negatavos augļos.

Avoti: ZTV

āboltains   apv.

1. Ābolains (par zirgiem).

Avoti: ME

āboltaiņš   apv.

1. Tāds (zirgs), kura spalvā ir gaišāki ieapaļi plankumi.

Avoti: ĒiV

āboltēns   apv.

1. Dem. --> ābols.

Avoti: EH

āboltiņi   apv.

1. Brūnais āboliņš ("Trifolium spadiceum").

Avoti: Aug2

Āboltiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Limbažu novada Viļķenes pagastā.

Avoti: LC

āboltiņš   -a, v.

1. Dem. --> ābols.

2. apv. Āboliņš ("Trifolium").

Avoti: LLVV, Aug2

ābolvīns

1. Ābolu vīns.

ābolziedi   apv.

1. Ābeļziedi.

Avoti: EH

āboļa   apv.

1. Āboliņš.

Avoti: EH

āboļainis   apv.

1. Ābolains.

Avoti: KiV

āboļans   apv.

1. Ābolains.

Avoti: EH

āboļdārzs   apv.

1. Ābeļdārzs.

Avoti: KiV

āboļkūka   apv.

1. Ābolkūka.

Avoti: ViV

āboļmaize   apv.

1. Ābolmaize.

Avoti: ViV

Abomeja   vietv.

1. Pilsēta Beninā ("Abomey"), valsts dienvidu daļā, 75200 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

abominabels   novec.

1. Riebīgs.

Avoti: SV12

abominabls   novec.

1. Riebīgs.

Avoti: SV21

abominācija   novec.

1. Riebums, nolādēšana.

Avoti: SV12

abominārijs   novec.

1. Pāvesta un bīskapa uzlikto lāstu grāmata.

2. Lāstu grāmata, kur ierakstīja visus tos noziedzniekus, kas bija apvainojuši katoļu baznīcu.

Avoti: SV08, KV, SV33

abominēt   novec.

1. Riebties, nolādēt, raudzīt novērst.

Avoti: SV12

abomīns   med.

1. Fermentu preparāts, ko iegūst no dzīvnieku kuņģa un zarnu gļotādas, izmanto akūtu un hronisku kuņģa un zarnu slimību ārstēšanā.

Avoti: PmE

abonemanga   novec.

1. Abonēšana.

Avoti: SW78

abonements   -a, v.; parasti vsk.

1. Tiesība noteiktu laiku regulāri saņemt (laikrakstus, žurnālus, grāmatas) vai apmeklēt (teātrus, koncertus u. tml.).

2. Dokuments, kas apliecina šīs lietošanas tiesības.

3. Bibliotēkas nodaļa, kas izsniedz grāmatas uz māju.

Avoti: LLVV, Jt1, BtV

abonentlīnija

1. Fiziska līnija, kas savieno publiskā telefonu tīkla pieslēguma punktu abonenta telpās ar centrāles krosu vai ekvivalentu iekārtu.

Avoti: JtV

abonentmaksa

1. Maksa par abonēšanu uz noteiktu termiņu; abonēšanas maksa.

abonentpults   -ts, -šu; inf.

1. Terminālis - datora gala iekārta operatīvai datu ievadei un izvadei no attāluma.

abonents   -a, v.

1. Cilvēks, iestāde, kas abonē, kam ir abonements.

Abonentu telegrāfs— telegrāfa sakaru tīkls operatīvai ziņojumu apmaiņai starp organizācijām un iestādēm pilsētas, valsts vai starptautiskā mērogā.

Abonenta komplekts— ierīce automātiskajā telefona centrālē, kurai pieslēdz abonenta telefona līniju.

Avoti: LLVV, ZTV

abonēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Par iepriekšēju samaksu iegūt tiesības regulāri (ko) saņemt vai lietot.

Avoti: LLVV, MLVV

abonierēt   novec.

1. Abonēt.

Avoti: KrV

Aboņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Abony"), Peštas meģē, 14700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Abora   vietv.

1. Aboras apmetne - vēlā neolīta un agrā bronzas laikmeta piemineklis Lubānas līdzenumā (3. gt. - 2. gt. p. m. ē.).

Avoti: LPE

aborāls   med.

1. Tāds, kas atrodas attālu no mutes, vai vērsts prom no mutes.

Avoti: TM

abordabls   novec.

1. Pieejams.

Avoti: SV12

abordāža

1. Jūras kaujas paņēmiens senajos laikos un viduslaikos - sakabināšanās ar pretinieka kuģi, lai kaujas iznākumu izšķirtu tuvcīņā.

Avoti: SV99

abordāžs   novec.

1. Jūras kaujas paņēmiens airu un buru kuģu laikmetā - sakabināšanās ar pretinieka kuģi; abordāža.

Avoti: KV

abordēt   novec.

1. Malā piebraukt; sakabināt; uzrunāt.

Avoti: SV12

aborētums

1. Kokaudzētava; vieta, kur tiek kultivētas un ir aplūkojamas retas koku, krūmu un citu augu sugas; koku dārzs; dendroloģiskais parks.

Avoti: PL

abori

1. Lobi (2) grupas cilts, dzīvo kalnos Bramaputras izliekuma apvidū, Tibetas dienvidaustrumos, Indijas ziemeļaustrumos (Arunāčalas Pradēšas un Asamas štatā) un Butānas austrumos, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, antropoloģiskā ziņā - mongoloīdi, stipras ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie cilšu kulti.

Avoti: PZT

aborigēni   -u, vsk. aborigēns, -a, v.

1. Iedzīvotāji, kas no seniem laikiem dzīvo kādā zemē, apvidū; iezemieši, pirmiedzīvotāji.

2. biol. Dzīvie organismi, kas radušies tikai kādā apvidū un ir sastopami tur arī patlaban, autohoni.

Aborigēnie mājdzīvnieki— dažādu apvidu vai zemju vietējie, mazizkoptie mājdzīvnieki.

Avoti: LLVV, MLVV, ZTV

aborīgins   novec., vsk.

1. Aborigēni.

Avoti: SV33

aborta   med.

1. Augļa nodzīšanas līdzeklis.

Avoti: TM

abortēt

1. Nelaikā dzemdēt.

Avoti: SV26

abortīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. biol. Tāds, kas nav pilnīgi attīstījies.

2. med. Tāds, kas aptur vai krasi maina norisi.

Avoti: LLVV

abortmahers   -a, v.; sar.

1. Cilvēks, kas izdara abortu ārpus slimnīcas.

Avoti: KZ

aborts   -a, v.

1. med. Grūtniecības priekšlaicīga izbeigšanās līdz 28. nedēļai, iekams auglis vēl nav dzīvotspējīgs ārpus mātes organisma.

Spontānais aborts— grūtniecības priekšlaicīga dabiska izbeigšanās.

Mākslīgais aborts— grūtniecības mākslīga pārtraukšana (medikamentozi vai mehāniski).

Legālais aborts— mākslīgais aborts, kas veikts ārstniecības iestādē.

Medicīniskais aborts— legālais aborts.

Kriminālais aborts— mākslīgais aborts, ko izdara grūtniece pati vai kāda cita persona ārpus ārstniecības iestādes.

// vet. Dzīvnieku grūsnības priekšlaicīga dabiska izbeigšanās vai tās mākslīga pārtraukšana.

Avoti: LLVV, VE, SV08

Abotēni   mit.

1. Tibetiešu un mjanmiešu mitoloģijā - pirmtēvs, kas ieradies no austrumu Himalajiem.

Avoti: Mit

Abovjana   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Erevānas piepilsēta, Kotajkas marzā, 1360 m vjl., 46800 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1963. g.

Avoti: LpA, Wi

abozs   apv.

1. Vezumu, pajūgu rinda.

Avoti: KiV

ABP   saīs.

1. Austrijas Brīvības partija.

Avoti: i1

abpus   priev. ar dat.

1. Vienā pusē un otrā pusē, abās pusēs.

// ar ģen.; pareti

Avoti: LLVV

abpusass

1. Abpusgriezīgs; abpusēji ass.

abpusējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas kopējs kā vienai, tā otrai pusei; savstarpējs; tāds, kas atrodas, notiek abās pusēs.

Avoti: LLVV, MLVV

abpusēs   apv.

1. Abpus.

Avoti: ME

abpusgriezīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir asas abas malas, šķautnes.

// pārn. Tāds, kas izraisa divējādas - abām pusēm nevēlamas sekas, iedarbojas divējādi.

Avoti: LLVV

abpusība   s.

1. Vispārināta īpašība --> abpusīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

abpusieliekts

1. Abās pusēs ieliekts.

abpusīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Abpusējs.

Avoti: LLVV

abpusīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> abpusīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

abpusizliekts

1. Abās pusēs izliekts.

abpuš   apv.

1. Abpus.

Avoti: ME

abpušām   apv.

1. No abām pusēm.

Avoti: ME

ABR   saīs.

1. Asfalta un betona rūpnīca.

Avoti: i1

abra   -as, s.

1. Garens koka trauks mīklas raudzēšanai un mīcīšanai; mulda.

Avoti: LLVV

Abraāms   persv.

1. Bībelē - izraēliešu un tiem radniecīgo tautu ciltstēvs, Īzāka un Izmaēla tēvs; fanātiskas Dieva pielūgsmes paraugs; Korānā Abraāms (Ibrāhīms) ir arī arābu ciltstēvs.

Avoti: SV08

abracadabra   rel.

1. Abrakadabra.

Avoti: MrJ

abragciemnieki

1. Engures novada Engures pagasta apdzīvotās vietas "Abragciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Abragciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Engures novada Engures pagastā.

Avoti: LC

Ābragciems   vietv.

1. Engures novada Engures pagasta apdzīvotās vietas "Abragciems" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Abrahāms   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, un ebreju mitoloģijā - vecākais no patriarhiem, ciltstēvs.

Avoti: Mit

Ābrahāms

1. Ebreju ciltstēvs (Abraham) Bībelē (Korānā - arī arābu ciltstēvs).

Avoti: MkV

abrahija   med.

1. Iedzimta kroplība: roku trūkums.

Avoti: TM

abrahiocefālija   med.

1. Iedzimta kroplība: galvas un roku trūkums.

Avoti: TM

abrakadabra

1. Vārds, kuram senāk piedēvēja noslēpumainību un maģisku spēku; arī buramvārds.

2. Nesaprotams, neloģisks vārdu savārstījums.

Avoti: SV99

abrākasis   apv.

1. Abrkasis.

Avoti: ME

abrakasis   apv.

1. Abrkasis.

2. Pēdējais bērns ģimenē (parasti pēc ilgāka laika).

Avoti: ME, ĒiV

abrakastiņš   apv.

1. Abrkasis.

Avoti: ME

abrakasts   apv.

1. Abrkasis.

Avoti: ME

abraksass   rel., gr. val.

1. Gnostiķu mistiskais skaitlis 365, kas cēlies no sengrieķu "abraxas" interpretējot šī vārda grieķu burtus kā ciparus.

Avoti: MrJ, LME

abramis   lat.

1. Karpu dzimtas zivju ģints, no kuras Latvijā sastopamas divas sugas.

Abramis ballerus— spāre 3, karpu dzimtas zivju suga.

Abramis brama— plaudis jeb breksis, karpu dzimtas zivju suga.

Avoti: LD

ābramisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Ābramiskās reliģijas - jebkura no monoteistiskajām reliģijām, kura godina Ābrahāmu; ir trīs lielas ābramiskās reliģijas (jūdaisms, kristietība, islāms) un dažas mazas (piemēram, rastafarisms).

Avoti: MkV

abramīti   rel.

1. Sekta Antiohijā, kas noliedza Kristus dievišķo dabu, baznīcas kultu un dogmatus; atzina tikai desmit baušļus un Tēvreizi.

Avoti: SV05

ābramīti   rel.

1. Kristiešu sekta, kas 18. gs. izveidojās Bohēmijā pasludinot, ka seko "Ābrahāma reliģijai", proti, senebreju reliģijai līdz apgraizīšanas rituāla ieviešanai.

Avoti: MrJ

Abramovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

Ābrams   persv.

1. Bībelē - izraēliešu un tiem radniecīgo tautu ciltstēvs, Īzāka un Izmaēla tēvs; fanātiskas dieva pielūgsmes paraugs; Korānā Abraāms (Ibrāhīms) ir arī arābu ciltstēvs.

Avoti: SV08

Ābrāms   persv.

1. Ābrahāms - ebreju ciltstēvs (Abraham) Bībelē (Korānā - arī arābu ciltstēvs).

Ābrāma reliģijas— ābramiskās reliģija - jebkura no monoteistiskajām reliģijām, kura godina Ābrahāmu (lielākās - jūdaisms, kristietība, islāms).

Avoti: MkV

abranhiati   novec.

1. Dzīvnieki, kam nav žaunu.

Avoti: KV

Abrantiša   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Abrantes"), Santareimas apgabalā, 39300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

abrasdibens

1. Abras apakšējā daļa.

abraskasis   novec.

1. Abrkasis.

Avoti: Lo

abraskrāpis   novec.

1. Abrkasis (1).

Avoti: ME

abrasskrāpis

1. Abrkasis (1).

Avoti: Sin

abraxas   lat.

1. Tauriņu kārtas sprīžotāju dzimtas ģints, no kuras Latvijā sastopama viena suga.

Abraxas grossulariata— ērkšķogulāju sprīžotājs, sprīžotāju dzimtas suga.

Avoti: LD

abraxas   sengr.

1. Buramvārds, ko var atrast iekaltu senos akmeņos; ja šā vārda burtus grieķiskā rakstībā interpretē kā ciparus, summā iznāk 365.

Avoti: IdV

abrāzija   -as, s.; parasti vsk.

1. ģeol. Ūdenstilpju krastu noārdīšanās, ko rada viļņi un sanēšu plūsmas.

Abrāzijas-akumulācijas līdzenums— līdzenums, kas veidojas jūras viļņiem noārdot reljefa pacēlumus un aizpildot ar nogulumiem pazeminājumus.

Abrāzijas terase— jūras piekrastes zonas reljefa forma, kas iegrauzta pamatkrasta iežos.

2. med. Nokasīšana; gļotādas izkasīšana.

Avoti: SV99, LD, TM

abrazīvi   -u, vsk. abrazīvs, -a, v.

1. Cieta, graudaina viela, ko lieto materiālu virsmas apstrādei, instrumentu asināšanai.

Avoti: LLVV

abrazivitāte

1. Materiāla (arī papīra vai kartona) virsmas īpašība, saskaroties ar citu materiālu, samazināt tā gludumu.

Avoti: ZTV

abrazīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izgatavots no abrazīviem; abrazīviem raksturīgs.

Abrazīvs instruments— instruments, kas izgatavots no abrazīva materiāla un saistvielas - slīpripas, galodas u. tml.

Avoti: LLVV, SV08

abrāzs   apv., rel.

1. Svētbilde.

Avoti: KiV

abre   apv.

1. Abra.

Avoti: EH

abreakcija   psih.

1. Psihiskas traumas seku vai psihoneirozes novēršana, kur slimnieks traumējošo notikumu izdzīvo iztēlē, ļaudams brīvi izpausties emocijām tādējādi atraisīdamies no afekta.

Avoti: SV99

abregs   vēst.

1. Kaukāza kalnietis, kas pildīja asinsatriebības pienākumu; partizāns; laupītājs Kaukāzā.

Avoti: SV05

abreks   novec.

1. Kaukāzietis, kas uz kādu laiku zvērējis ar asinīm atriebties par kādu apvainojumu; abregs.

Avoti: SV11

Abrene   vietv., vēst.

1. Apdzīvota vieta Latvijā 1920.-1944. g. (1925.-1938. g. saucās Jaunlatgale) pilsētas tiesības no 1933. g., 1944. g. pievienota Krievijai un saucas Pitalova, līdz 1925. g., pastāvēja Pitalovas miests pie tāda paša nosaukuma dzelzceļa stacijas.

2. vēst. Abrenes apriņķis - pastāvēja 1938.-1944. g., ietvēra Augšpils, Baltinavas, Balvu, Bērzpils, Gauru, Kacēnu, Liepnas, Linavas, Purvmalas, Rugāju, Šķilbēnu, Tilžas un Viļakas pagastu, robežojās ar Ludzas, Rēzeknes, Madonas un Valkas apriņķi, kā arī ar Igauniju un Krieviju.

3. Bijušais latviešu īpašums (1987.-1996. g.) Francijā, atradās Endras un Luāras departamentā 250 km uz dienvidrietumiem no Parīzes.

4. Abrenes nolaidenums - dabas apvidus Mudavas zemienes rietumu malā Latvijas ziemeļaustrumu daļā, austrumos tas iestiepjas tagadējā Krievijas Pitalovas rajonā, kur no Mudavas zemienes pazeminātās daļas to norobežo Ostrovas-Opočkas purvu josla, no Zilupes līdzenuma - purvu virkne ziemeļos no Malnavas, rietumos robeža ar Adzeles pacēlumu ir Kacēnu-Dzērvēnu paugurgrēda un tajā ietilpstošā Viļakas vaļņa austrumu mala.

Avoti: LE1, P35, KV

abrenunciācija   novec.

1. Atteikšanās no velna kristību rituālā.

Avoti: KV

abrev.   saīs.

1. Abreviatūra.

Avoti: MLVV

abreviācija

1. Abreviatūra.

2. med. Saīsinājums (vārda, locekļa).

Avoti: KV, TM

abreviātors

1. Rakstu saīsinātājs.

2. Pāvesta kancelejas ierēdnis, kas īsi savelk lūgumrakstu saturu un uzmet bullu konceptus.

Avoti: KV

abreviatūra   -as, s.

1. Saīsinājums, ko veido no saīsinātām vārdu savienojuma sastāvdaļām.

2. mūz. Nošu raksta saīsinājuma zīmes.

Avoti: SV08, LPE

abrezs   sar.

1. Pārveidota šautene vai medību bise (ar apzāģētu stobru).

Avoti: SLG

abrežē

1. Saīsināts raidījums, fragments no darba.

Avoti: SV19

Abriena   vietv., sar.

1. Abrienas kalns - lielpaugurs Vidzemes augstienes Vestienas grēdas vidusdaļā, Madonas novada Bērzaunes pagastā, 1,6 km uz ziemeļaustrumiem no Gaiziņkalna, absolūtais augstums - 287,3 m virs jūras līmeņa; ceturtais augstākais kalns Latvijā.

Avoti: LģE

abriēta

1. Krustziežu dzimtas augs ("Abrieta") ar violetiem vai rozā ziediem, kas sakopoti ziedkopās, savvzaļā izplatīts Mazāzijā un Balkānos, citviet Eiropā audzē kā dekoratīvu augu.

Avoti: SV19

abrikoss   novec.

1. Aprikoze.

Abrines   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Abriņas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

abrins   novec.

1. Indīga viela, fitotoksīns, kas atrodas Indijas auga "Abrus precatorius" sēklās, darbojas kā asinsvadu inde; senāk lietots trahomas ārstēšanai.

Avoti: KV, VE, TM

abriņa

1. Dem. --> abra.

Avoti: ME

Abriņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

Avoti: LC

abrisms   med.

1. Saindēšanās ar abrinu.

Avoti: TM

abriss   ģeod.

1. Uzmērīšanas procesā pēc acumēra rasēta apvidus skice.

2. Līnija, ar kuru iezīmēta priekšmeta ārējā forma.

3. Zīmējuma kontūra uz caurspīdīga papīra pārnešanai uz litogrāfijas akmeni.

Avoti: ZTV, SV19

abrkasis   -ša, v.

1. Metāla rīks, ar ko sakasa kopā mīklas paliekas abrā.

2. Kukulītis no abrā sakasītām mīklas paliekām.

3. hum. Pastarītis.

Avoti: LLVV, Sin

abrkastiņš   apv.

1. Abrkasis.

Avoti: ME

abrkasts   apv.

1. Abpus.

Avoti: ME

abrocīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ceļams, kustināms ar abām rokām.

// fizk. Smagatlētikā - tāds, kas veicams ar abām rokām.

Avoti: LLVV

abrocis   apv.

1. Cilvēks, kas vienlīdz labi darbojas ar labo un kreiso roku; ambidekstrs.

Avoti: PL

abrogācija

1. Faktiski vairs nefunkcionējoša likuma atcelšana.

2. Iepriekšējās vienošanās atcelšana.

Avoti: SV99, SV19

abrogēt   novec.

1. Atcelt.

Avoti: SV12

abrometiellas

1. Bromēliju dzimtas augi, lapu rozetes apakšējās lapas lineāri lancentiskas, cietas dzeloņainas, dzimtene Centrālā Amerika, audzē dzīvokļos.

Avoti: LxE

abrongi

1. Tauta, dzīvo Ganas dienvidos, ietilpst akanu tautu grupā, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

abrozija   med.

1. Gavēšana, atturēšanās no ēdiena.

Avoti: TM

abrs   apv.

1. Abra.

Avoti: EH

abrskrāpis

1. Abrkasis, metāla rīks, ar ko sakasa kopā mīklas paliekas abrā.

Avoti: ME

abrubīt   žarg.

1. Atslēgt.

Avoti: SLG

Abruci   vietv.

1. Grūti pieejams kalnu apvidus Centrālajos Apenīnos Vidusitālijā, augstākā virsotne - "Gran Sasso dItalia" 2914 m virs jūras līmeņa, nacionālais parks (300 km^2 platībā, dibināts 1923. g.).

2. novec. Abruco - reģions Itālijā.

Avoti: LEV, PZT

Abruco   vietv.

1. Reģions Itālijā ("Regione Abruzzo"), Apenīnu pussalas centrālās daļas austrumos, administratīvais centrs - Akvila, platība - 10794 km^2, 1316000 iedzīvotāju (2013. g.), ietver 4 provinces - Kjeti, L'Akvilas, Peskāras un Terāmo, robežojas ar Molizes, Lacio un Markes reģionu, apskalo Adrijas jūra.

Avoti: PuA, Wi

Abruda   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā ("Abrud"), Albas žudecā, 15500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Abruka   vietv.

1. Igaunijai piederoša sala Rīgas jūras līcī uz dienvidiem no Sāmsalas, platība - 1060 ha, viens no tālākajiem platlapu koku izplatības rajoniem Eiropas ziemeļu daļā, atrodas valsts aizsardzībā.

Avoti: PZT

abrukasa   apv.

1. Abrkasis (2).

Avoti: ME

abrukasas   novec.

1. Mīklas pārpalikums, ko sakasa abrā; maizes kukulītis, kas cepts no šī mīklas pārpalikuma.

Avoti: ME

abrukasis   apv.

1. Abrkasis.

Avoti: ME

abrukaslis   novec.

1. Abrkasis.

Avoti: EH

abruķis   apv.

1. Siena kaudzes centrālā koka kārts, balsts.

Avoti: EH

abrumaišķis   apv.

1. Maza koka lāpstiņa mīklas apmaisīšanai.

Avoti: ME

abrumpēt   novec.

1. Noplēst.

Avoti: SV12

abrupcija

1. med. Atraušana, pārraušana, nolaušana.

2. novec. Runas pārtraukšana, vai vārdu izlaišana, lai pavairotu iespaidu.

Avoti: TM, KV

Abrupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā, izveidojās 1922. g., kad Abrupa kroga zeme tika sadalīta amatnieku saimniecībās un sīksaimniecībās.

Avoti: LE1

abrupieši

1. Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Abrupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

abrupti   novec.

1. Pēkšņi prātā ienākuši joki.

Abrupti atbildēt— strupi, aprauti atbildēt.

Avoti: SV12

abrupts   novec.

1. Noplēsts, norauts nesakarīgs.

2. mūz. Piepeša apklušana.

Avoti: SV12

abrurags   apv.

1. Abras rokturis.

Avoti: ME

abruskrāpis   novec.

1. Abrkasis.

Avoti: ME

abruskrāpīte   novec.

1. Dem. --> abraskrāpis, abrskrāpis.

Avoti: ME

abrūss   apv.

1. Dvielis.

Avoti: KiV

Abruzs   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - vērsis, kuru augstākais dievs Ahuramazda radīja pirmo un kurā bija visu pārējo lietu sēklas.

Avoti: Mit

ABS   saīs.

1. Bremžu pretbloķēšanas sistēma (angļu "anti-lock braking system").

2. ķīm. Akrilnitrilbutadiēnstirola kopolimērs, termoplastisks materiāls ar divfāžu struktūru; lieto par konstrukcijas materiālu aparātbūvē un mašīnbūvē, pārtikas un tekstilrūpniecībā.

Avoti: MLVV, ZTV

abs-

1. Prefikss, kas nozīmē atrašanos ārpusē, norāda uz darbību vai kustību prom.

Avoti: SV19

abs.   saīs.

1. Absolūts.

Avoti: i2

Absaloms   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, viens no ķēniņa Dāvida dēliem, kurš sacēlās pret savu tēvu.

Avoti: Mit

Absalons   vēst.; persv.

1. Dāņu valstsvīrs (Absalon, 1128.-1201. g.) un Lundas arhibīskaps, no 1180 valsts īstenais vadītājs, dib. Kopenhāgenu (Havnas pils 1167), 1168 sakāvis vendu floti Baltijas jūrā, 1184 iznīcinājis pomerāņu karaspēku pie Rīgenes.

Avoti: LEV

abscess   -a, v.; med.

1. Sastrutojums, augonis organisma dziļākos audos.

Aukstais abscess— abscess, kas nav saistīts ar ievērojamu temperatūras paaugstināšanos.

Avoti: LLVV

abscisa   -as, s.; mat.

1. Skaitlis, kas raksturo punkta attālumu no vertikālās koordinātu ass.

Abscisu ass— horizontālā koordinātu ass.

Avoti: LLVV, SV08

abscīzskābe   biol.

1. Augu hormons, kas kavē šūnu augšanu, veicina lapu un augļu nobiršanu, ierosina augu miera perioda iestāšanos.

Avoti: PDE

absconditas   lat.

1. Slepenība.

Avoti: RtV

Absenau   vietv., vēst., vācu val.

1. Ozolu muiža.

Avoti: KV

absence   med.

1. Neesamība; trūkums; īslaicīgs samaņas zudums; vielas, orgāna vai funkcijas trūkums.

Avoti: TM

absens   lat.

1. Nav klāt, iztrūkst.

Avoti: KV

absentisms

1. Vēlētāju tīša nepiedalīšanās vēlēšanās.

2. Koleģiālu institūciju locekļu sistemātiska nepiedalīšanās sēdēs.

3. Zemes īpašnieka pastāvīga prombūtne no sava zemes īpašuma (īpašnieks zemi iznomā un uz īpašumtiesību pamata saņem ienākumus).

Avoti: SV99

abservācija   mil.

1. Viens no pasākumu veidiem, lai bioloģisko ieroču lietošanas gadījumā kontrolētu slimību pārņemtos rajonus.

Avoti: MIL

absidia   lat.

1. Aļģsēņu nodalījuma zigomicēšu klases mukoru dzimta.

Avoti: LD

absintīns   med.

1. Indīgs glikozīds vērmelēs.

Avoti: TM

absintisms

1. Saindēšanās ar vērmelēm, parasti lietojot vērmeles saturošus alkoholiskos dzērienus.

Avoti: TM

absints

1. Vērmeļu degvīns.

Avoti: SV69

absintskābe   med.

1. Skābe, vērmeļu sastāvdaļa.

Avoti: TM

absolotismus   novec.

1. Absolūtisms.

Avoti: SW78

absolūcija

1. jur. Tiesas lēmums, ar kuru apsūdzēto atbrīvo no soda; atbrīvošana (no atbildības, soda, parādiem).

2. rel. Grēku piedošana, atlaišana.

Avoti: JtV, KV

absolūtisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Valsts pārvaldes forma, kur augstākā vara neierobežoti pieder vienai personai - monarham; patvaldība.

Apgaismotais absolūtisms— valsts pārvaldes forma, kurā absolūtais valdnieks realizē pārvaldes reformas apgaismības ideju garā; šādu politiku ar dažādām sekmēm īstenoja vācu zemēs, Dānijā, Zviedrijā, Krievijā; viskonsekventāk - Prūsijas un Austrijas valdnieki (Frīdrihs II, Jozefs II).

Avoti: LLVV, VjV

absolūtists   -a, v.

1. Absolūtisma piekritējs.

absolutīvs   val.

1. Locījums, kurš ergatīvajās valodās nosauc nepārejošu verbu tiešo objektu.

Avoti: VsV

absolutizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt, atzīt par absolūtu.

Avoti: LLVV

absolūts   -ais; s. -a, -ā;

1. Neierobežots; neatkarīgs; patstāvīgs; mūžīgs.

Absolūtā kustība mehānikā— materiāla punkta vai ķermeņa kustība attiecībā pret kādu citu ķermeni, kuru uzskata par nekustīgu.

Absolūtā vērtība— reāla skaitļa vērtība neatkarīgi no plusa vai mīnusa zīmes.

Absolūtais augstums— attālums pa vertikāli no okeāna vidējā ūdenslīmeņa līdz dotajam punktam.

Absolūtais gaisa mitrums— ūdens tvaiku daudzums gaisā konkrētajā momentā.

Absolūtais ģeoloģiskais vecums— laiks, kas pagājis no minerālu vai iežu veidošanās līdz mūsdienām.

Absolūti melns ķermenis— ķermenis, kas jebkurā temperatūrā absorbē visu uz to krītošo starojumu, bet tā emitētais starojums atkarīgs vienīgi no temperatūras.

2. Tāds, ko izsaka vai aprēķina tieši (ne procentos vai citā izteiksmē); pretstats: relatīvs.

Absolūtā adrese— adrese, kas brīvpiekļuves atmiņā tieši norāda operanda atrašanās vietu, neprasot tās izskaitļošanu.

Absolūtais gaisa mitrums— ūdens tvaiku daudzums gaisa tilpuma vienībā.

Absolūtais (balsu) vairākums— vairākums, kas aptver vairāk nekā pusi no balsošanas procesā nodotajām balsīm.

3. Pilnīgs, galīgs.

Absolūtā dzirde— spēja ar dzirdi precīzinoteikt skaņu augstumu, tonalitāti utt.

Avoti: LLVV, SV05, ZTV, FF

absolūts   mit.

1. Misticisma pamatjēdziens; nemainīgais, mūžīgais, savā ziņā vienīgais un cilvēka prātam neaptveramais.

Avoti: SV19

absolūtums   v.

1. Vispārināta īpašība --> absolūts 1, šīs īpašības konkrēta izpausme.

absolvents   -a, v.

1. Cilvēks, kas beidz vai ir beidzis mācību iestādi.

Avoti: MLVV

absolvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pabeigt (mācību iestādi, kursus).

Avoti: LLVV

absorbcija   -as, s.; parasti vsk.; fiz., ķīm.

1. Process --> absorbēt; vielu uzsūkšana no šķidruma vai gāzu maisījuma absorbenta (cietvielas vai šķidruma) tilpumā; absorbēšana.

Gāzu absorbcija— process, kurā gāzveida vielas saistās absorbentā (šķidrumā vai cietvielā) visā tā tilpumā.

Viļņu absorbcija— skaņas, gaismas, radioviļņu u. c. starojuma veidu intensitātes samazināšanās, ja tie iet caur dažādām vidēm (gāzēm, šķidrumiem, cietvielām).

Absorbcijas koeficients— fizikāls lielums, kas raksturo attiecīgās vides (cietvielas, šķidruma, gāzes) spēju absorbēt noteiktu starojuma veidu (gaismu, skaņu, radioviļņus, radioaktīvo starojumu utt.), kā rezultātā attiecīgā starojuma intensitāte samazinās.

Absorbcijas spektrs— spektrs, ko iegūst, ja baltā gaisma iet caur kādu vidi; tas sastāv no atsevišķām tumšām līnijām vai dažāda platuma joslām, kas raksturo attiecīgās vides īpašības.

Avoti: LLVV, ZTV, FF

absorbefacients   med.

1. Uzsūkšanos veicinātājs līdzeklis.

Avoti: TM

absorbents   -a, v.

1. Viela, kam piemīt absorbcijas spēja.

Avoti: LLVV

absorbers   tehn.

1. Aparāts gāzu u. c. vielu uzsūkšanai vai saistīšanai.

Avoti: ZTV

absorbēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.; fiz., ķīm.

1. Uzsūkt, uzņemt sevī.

Avoti: LLVV, MLVV

absorbētājs

1. Viela, ko pievieno kosmētikas līdzekļiem un kas uzņem ūdenī vai eļļā izšķīdušas vai smalki disperģētas vielas.

Avoti: Zkp

absorbēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Tikt absorbētam.

Avoti: LLVV

absorbētspēja

1. Fizikāls lielums, kas rāda, kādu daļu no starojuma ķermenis absorbē.

Avoti: LPE

absorpcija   novec.

1. Absorbcija.

Avoti: KW1

absque   lat.

1. Bez.

Absque omini exceptione— be izņēmuma.

Absque ulla conditione— bez kādiem nosacījumiem.

Avoti: LLL, SV08

abstarpējs   apv.

1. Abpusīgs, abpusējs.

Avoti: ME

abstarpīgs   novec.

1. Abpusīgs, abpusējs.

Avoti: KrV

abstemijs   novec.

1. Pieticīgs cilvēks; cilvēks, kas neieredz vīnu.

Avoti: SW86

abstencionisms   novec.

1. Atturēšanās; neiejaukšanās politikā.

Avoti: SV12

abstinence   -ču, s.

1. Atturēšanās no kaut kā, piem., alkoholisko dzērienu lietošanas, dzimumdzīves.

2. med. Traucējumu sindroms, kas rodas narkomāniem un toksikomāniem, ja viņi pēkšņi pārtrauc lietot pierastu narkotiku vai citu vielu.

Avoti: SV99

abstinents   s. -te, -šu;

1. Persona, kas prasa atteikties no alkoholiskiem dzērieniem, aizliegt to ražošanu un pārdošanu.

Avoti: SV99

abstr.   saīs.

1. Abstrakts.

Avoti: i2

abstraģēt   novec.

1. Abstrahēt.

Avoti: Lo

abstrahēšana

1. Abstraktu jēdzienu veidošana; vispārināšana.

Avoti: CaF

abstrahēšanās

1. Process, kurā mūsu prāts veido abstrakcijas.

Avoti: IdV

abstrahēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Domāšanas procesā nošķirt (no mazāk svarīgā, nebūtiskā), akcentējot galveno; vispārināt.

Avoti: MLVV

abstrahēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Domās norobežoties (no kā), nepievērst uzmanību, (kam).

Avoti: LLVV

abstrakcija   -as, s.

1. Loģisks process, kurā doma novēršas no kāda priekšmeta vai parādības nebūtiskajām, nejaušajām pazīmēm un izdala, fiksē to vispārīgās un būtiskās pazīmes; abstrahēšana.

2. Jēdziens, vispārinājums, kas izveidojies šāda procesa rezultātā.

Avoti: LLVV

abstrakcionisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Mākslas virziens, kas reālu formu vietā attēlo abstraktus elementus (piemēram, krāsu laukumus, līnijas, apjomus); abstraktā māksla.

Avoti: MLVV

abstrakcionistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas raksturīgs abstrakcionismam, abstrakcionistiem.

Avoti: SV78

abstrakcionists   -a, v.

1. Abstrakcionisma pārstāvis.

Avoti: LLVV

abstrakts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (objekts), kas nepastāv reālajā telpā un pat principā nav uztverams ne ar kādiem instrumentiem (piemēram, skaitlis 3, taisnība, suņu ģints, vidējais ātrums utt.).

2. Tāds, kas iegūts abstrakcijas ceļā, domās atdalīts no konkrētā.

3. Mākslā - tāds, kam raksturīgs brīvs krāsu, līniju un formu salikums, nevis reālu priekšmetisku formu attēlojums.

Abstraktā māksla— māksla, kas neataino ārējo īstenību, tiek saukta arī par nonfiguratīvo mākslu, piem., kubisms (apm. kopš 1910. g.), spontānisms (apm. kopš 1950. g.).

Abstraktais ekspresionisms— mākslas virziens ASV 20. gs. 40. un 50. gados, kas strauji izplatījās arī Eiropā.

4. Tāds, kas pamatots uz abstrakciju.

5. med. Koncentrēts zāļu izvilkums.

6. Sacerējuma satura īss atstāstījums.

Avoti: LLVV, SV08, TM

abstraktums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> abstrakts (1).

2. Vispārināta īpašība --> abstrakts (2).

Avoti: LLVV

abstrūss   novec.

1. Apslēpts, nesaprotams, neskaidrs.

Avoti: KV

abstrūzs

1. Apslēpts, nesaprotams (tumšs).

Avoti: SV58

absurdība   novec.

1. Muļķība.

Avoti: SV06

absurdisms

1. Literārs virziens pēc 2. pasaules kara, it sevišķi dramaturģijā, ataino dzīves aplamības un tās bezjēdzību.

Avoti: LEV

absurds   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezjēdzība, pilnīga aplamība.

2. loģ. Izteikums, kam nav jēgas.

Avoti: LLVV, MkV

absurds   -ais; s. -a, -ā;

1. Bezjēdzīgs, pilnīgi aplams.

Absurda dramaturģija— virziens 20. gs. 50.-60. gadu dramaturģijā, kurā, atsakoties no tradicionālās dramaturģijas paņēmieniem, tika paustas cilvēka eksistences bezjēdzīguma, absurduma idejas.

Absurda teātris— absurda dramaturģija; lugas bez sižeta un sakarīgiem dialogiem, ko aizstāj bezjēdzīga runāšana vai pilnīga klusēšana.

Avoti: LLVV, MLVV, MkV

absurdums   v.

1. Vispārināta īpašība --> absurds, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Abšerona   vietv.

1. Abšeronas pussala - atrodas Kaspijas jūras austrumu krastā, Azerbaidžānā, garums - 60 km, platums - līdz 30 km, paugurains līdzenums, 50-165 m vjl., naftas un gāzes atradnes, dienvidrietumos izvietota valsts galvaspilsēta - Baku, rietumu daļā dubļu vulkāni.

Avoti: PZT, PuA

abšivka   apv.

1. Dēļu vai kāda cita materiāla apšuvums.

2. Durvju vai loga apmale.

Avoti: KiV

abtermināls   med.

1. Centripetāls (elektriskās strāvas virziens muskulī).

Avoti: TM

abtesa   novec.

1. Augstākā mūķeņu klostera priekšniece.

Avoti: KW1

abtese   novec.

1. Abate - katoļu sieviešu klostera priekšniece.

Avoti: SV14

abtiene   novec.

1. Abate.

Avoti: SV06

abts   novec.

1. Abats.

Avoti: SV06

abu   apv.; ģen., nelok.

1. Abi.

Abu duo— abi divi.

Avoti: ME

abu   arābu val.

1. Tēvs.

Avoti: SV06

abubēkrs   novec.

1. Jaunietes tēvs.

Avoti: SV06

Abu   vietv.; novec.

1. Abū.

Abu Dabi— Abū Dabī.

Avoti: PZT

Abū   vietv.; nelok.

1. Abū Dabī - Apvienoto Arābu Emirātu galvaspilsēta (arābu valodā "Abū Zabī"), emirāta centrs, aizņem nelielu salu Persijas līča krastā, 633000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Abū Dabī Emirāts - viens no Apvienoto Arābu Emirātu emirātiem, platība - 67340 km^2, 1628000 iedzīvotāju (2010. g.), administratīvas centrs Abū Dabī, robežojas ar Dubaijas emirātu, kā arī ar Omānu un Saūda Arābiju, apskalo Persijas līcis.

3. Abū Kīra līcis - atrodas Vidusjūras dienvidaustrumu daļā, Ēģiptes piekrastē, pie Nīlas ietekas.

4. Abū Simbela - divu klinšu tempļu atrašanās vieta Ēģiptē, Nīlas krastā, kas būvēti 13. gs. p. m. ē. Ramzesa II valdīšanas laikā; Asuānas aizsprosta būves laikā abus tempļus izzāģēja no klints un pacēla 60 m augstāk pilnīgi saglabājot orientāciju un savstarpējo izvietojumu.

5. Abū Zenīma - pilsēta Ēģiptē, Sinaja pussalā, osta Suecas līča krastā, 15000 iedzīvotāju.

Avoti: PuA, MkV, PZT, Wi

Abudabi   vietv.; novec.

1. Abū Dabī.

Avoti: PZT

Abūdabī   vietv., sar.

1. Abū Dabī - Apvienoto Arābu Emirātu galvaspilsēta (arābu valodā "Abū Zabī"), tāda paša nosaukuma emirāta administratīvais centrs, aizņem nelielu salu Persijas līča krastā, 633000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

abudance   novec.

1. Klasifikācija, kas izsaka zemsegas augu daudzumu un izvietojumu kādā konkrētā zemes platībā.

Avoti: LxE

abudi

1. Skābu kāpostu zupa ar svaigu cūkas gaļu un aknām, ar vai bez miežu putraimiem.

Avoti: LE

Abudža   vietv.

1. Nigērijas galvaspilsēta (angļu "Abuja"), atrodas Nigērijas centrālajā daļā, veido atsevišķu administratīvu teritoriju, 693000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Abūjabja   mit.

1. Islāma mitoloģijā - nāves eņģelis, kas nošķir dvēseli no ķermeņa.

Avoti: Mit

Abuka   mit.

1. Dinku (Dienvidu Sudāna) mitoloģijā - pirmā sieviete, kurai kopā ar vīru Garangu dievs ļāva katru dienu iestādīt vienu prosas graudu, taču viņa bija alkatīga un paplašināja sējumus, kādēļ zaudēja dievu atbalstu un cilvēki iemācījās sūrā darbā iegūt sev iztiku; atbildīga par nāves un slimību parādīšanos uz zemes.

Avoti: Mit, PmV

Abukava   vēst.

1. Latviešu kolonija Vitebskas apriņķī, dibināta 1884. g., kad te 19 ģimenes nopirka zemi, apmaksājot visu skaidrā naudā.

Avoti: KW1

Abukira   vietv.; novec.

1. Abukiras līcis - Abū Kīra līcis Vidusjūrā, Ēģiptes piekrastē.

Avoti: PZT

abuks   apv.

1. Spītnieks, stūrgalvis.

2. Nekauņa.

3. Muļķis, nelga.

Avoti: EH, NeV

abul   arābu

1. Tas tēvs; lieto kopā ar dēla vārdu kā goda pavārdu.

Avoti: KV

Abula   vietv.

1. Abuls - Gaujas kreisā pieteka.

Avoti: LE1

ābulains   apv.

1. Ābolains.

Avoti: ME

ābulāts   apv.

1. Ābolains.

Avoti: EH

ābule   apv.

1. Ābele.

Avoti: EH

abūlija   med.

1. Patoloģisks gribas trūkums, gribas vājums.

Avoti: ZTV

abulinājs   apv.

1. Nopļauts un novākts āboliņa lauks; āboliņa lauks.

Avoti: ViV

ābulinis   apv.

1. Dzeltenīs ābulinis - brūnais āboliņš ("Trifolium spadiceum").

2. Galvas ābulinis - sarkanais āboliņš ("Trifolium pratense").

3. Melnīs ābulinis - brūnais āboliņš ("Trifolium spadiceum").

Avoti: Aug2

ābulins   apv.

1. Āboliņš ("Trifolium").

Avoti: Aug2

abuliņaugša   apv.

1. Vieta uz telpā (šķūnī) sakrauta āboliņa.

Avoti: ViV

abuliņballe   apv.

1. Āboliņa ķīpa.

Avoti: ViV

abuliņkaudzēšana   apv.

1. Āboliņa kraušana kaudzēs, gubās.

Avoti: ViV

abuliņkaudzētājs   apv.

1. Āboliņa krāvējs kaudzēs, gubās.

Avoti: ViV

abuliņķērpa   apv.

1. Āboliņa ķirpa.

Avoti: ViV

abuliņpauna   apv.

1. Āboliņa nasta.

Avoti: ViV

ābuliņš   apv.

1. Āboliņš ("Trifolium").

Baltais ābuliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Bišu ābuliņš— brūnais āboliņš ("Trifolium spadiceum").

Cūku ābuliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Māras ābuliņš— brūnais āboliņš ("Trifolium spadiceum").

Mārfa ābuliņš— zirgu āboliņš ("Trifolium medium").

Sarkanais ābuliņš— sarkanais āboliņš ("Trifolium pratense").

Avoti: Aug2, KnV

abuliņš   apv.

1. Āboliņš.

Avoti: ViV

abuliņtuntulis   apv.

1. Neliela saveltnēta āboliņa kopa; āboliņa klēpis.

Avoti: ViV

ābuliņvāle   apv.

1. Āboliņa vāls.

Avoti: ViV

ābuliņvezms   apv.

1. Āboliņa vezums.

Avoti: ViV

ābuliņvezums   apv.

1. Āboliņa vezums.

Avoti: ViV

ābulis   apv.

1. Ābols.

2. Āboliņš.

Avoti: EH

abulis

1. Bikšu stakle.

// apv. Četrstūrains auduma gabals, ko iešuj vīriešu apakšbikšu staru starpā.

Avoti: KV, KiV

ābulnīca   apv.

1. Ābele.

2. Ābeļdārzs.

Avoti: EH

abulomānija   med.

1. Slimīga apziņa, ka zudis gribasspēks.

Avoti: TM

ābulpuķes   apv.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: Aug2

abuls   apv.

1. Āboliņš.

Avoti: EH

ābūls   apv.

1. Āboliņš.

Avoti: EH

ābuls   apv.

1. Ābols.

Ābulu putra— pabiezs ābolu ķīselis.

Acs ābuls— acs ābols.

Kā ābuls— saka par veselīgu cilvēku ar iesārtu seju.

Kā cepts ābuls— saka par saviebtu, grumbainu seju.

Meža ābuls— mežābols.

2. Āboliņš.

Avoti: ME, KnG, SiV, KnV

Abuls   vietv.

1. Gaujas kreisā pieteka Smiltenes un Beverīnas novadā, garums - 52 km, kritums - 129 m, sākas dienvidos no Smiltenes, Launkalnes pagastā pie Vidzemes šosejas, Mežoles paugurainē, 162 m vjl.

Avoti: LE1, LD

ābultiņi   apv.

1. Āboliņš ("Trifolium").

Avoti: Aug2

ābuļdārzs   apv.

1. Ābeļdārzs.

Avoti: EH

ābuļziedi   apv.

1. Ābeļu ziedi.

Avoti: EH

ābuļnīca   apv.

1. Ābele.

2. Ābeļdārzs.

Avoti: EH

abundacija   novec.

1. Pārliecīgas bagātības dieve (romiešiem).

Avoti: SV12

abundance   novec.

1. Pārpilnība.

Avoti: SV21

abundancija   novec.

1. Pārliecīgas bagātības dieve (romiešiem).

Avoti: SV12

abundans   med.

1. Bagātīgs, pārpilnīgs.

Avoti: TM

aburi

1. Viena no lagūnu ciltīm, dzīvo Kotdivuāras dienvidu piekrastē, valoda pieder pie Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

Aburti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Ļaudonas pagastā.

Avoti: LC

Abusimbela   vietv.

1. Abū Simbela - divu klinšu tempļu atrašanās vieta Ēģiptē, Nīlas krastā, kas būvēti 13. gs. p. m. ē. Ramzesa II valdīšanas laikā; Asuānas aizsprosta būves laikā abus tempļus izzāģēja no klints un pacēla 60 m augstāk pilnīgi saglabājot orientāciju un savstarpējo izvietojumu.

Avoti: MkV

abuss   psih.

1. Pārmērīga medikamentu, narkotisko vielu lietošana.

Avoti: PsA

abusus   lat.

1. Nekārtīga, noziedzīga vai nodevīga izlietošana.

Avoti: SV21

abutilon   lat.

1. Malvu dzimtas ģints.

Abutilon megapotamicum— Amazones abutilone.

Abutilon striatum— svītrainā abutilone.

Abutilon theophrasti— Teofrasta abutilone.

Abutilon x hybridus— abutiloņu hibrīdi.

Avoti: LD, TaE

abutilone

1. dsk. Malvu dzimtas ģints ("Abutilon"), viengadīgi un daudzgadīgi lakstaugi, krūmi, retāk koki, kas aug galvenokārt subtropos, ~100 s., Latvijā 1 adventīva suga.

Abutiloņu hibrīdi— abutiloņu sugu krustojumi ("Abutilon x hybridus"), ko dēvē arī par istabas kļavām.

Amazones abutilone— abituloņu suga ("Abutilon megapotamicum").

Svītrainā abutilone— abituloņu suga ("Abutilon striatum").

Teofrasta abutilone— abituloņu suga ("Abutilon theophrasti"), kas sastopama arī Latvijā.

Avoti: LPE, TaE

abutilons   novec.

1. Abutilone.

Avoti: KV

Abuto   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - labklājības dievs, kura palīdzību lūdza slimnieki un ceļotāji, arī jūrasbraucēju aizbildnis, kam izlūdzās labu ceļavēju.

Avoti: Mit

abuze   apv.

1. Aizmāršīgs cilvēks.

Avoti: EH

Abūzenīma   vietv.

1. Abū Zenīma - pilsēta Ēģiptē, Sinaja pussalā, osta Suecas līča krastā, 15000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, Wi

abuzis   apv.

1. Cilvēks ar izspūrušiem matiem.

2. Nikns, ķildīgs cilvēks.

Avoti: EH

abužāt   apv.

1. Darīt pāri.

Avoti: KiA

abvērs   -a, v.

1. Vācijas militārās izlūkošanas un pretizlūkošanas dienests, kura dibināšana sākta 1919. g., bet pavēle parakstīta ar 1921. g. 1. janvāri, pastāvēja līdz 1944. g., kad pēc atentāta pret Hitleru to iekļāva Galvenajā impērijas drošības pārvaldē.

Avoti: SV99, Wi

Abvila   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Abbeville"), Pikardijas reģiona Sommas departamentā, 24150 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

ABW   saīs., vietv.

1. Aruba, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Abza   vietv.

1. Abze - Mazās Juglas kreisā pieteka, garums - 26 km.

Avoti: LE1

abzace   novec.

1. Rindkopa.

Avoti: Lo

abzacs   novec.

1. Rindkopa.

Avoti: SLG

Abze   vietv.

1. Mazās Juglas kreisā pieteka Ogres novadā, garums - 26 km, kritums - 27,1 m; Abza; Apse.

Avoti: LE1

abzolūti   apv.

1. Absolūti.

Avoti: ĒiV

abzolutisms   novec.

1. Absolūtisms - valsts pārvaldes forma, kur augstākā vara neierobežoti pieder vienai personai; neierobežota patvaldība.

abzolvents   novec.

1. Absolvents.

Abzu   mit.

1. Apsu - dievs Divupes mitoloģijā, kas simbolizēja pirmatnējo saldūdens okeānu; Apsū.

Avoti: MkV

abzuds   novec.

1. Novārījums.

Avoti: SV12

abžors   žarg.

1. Negausis.

Avoti: Žrg

ac   saīs.

1. Akrs, laukuma mērvienība angļu mēru sistēmā, 1 ac = 4046,86 kv. m.

2. Virsdomēns akadēmiskās iestādes apzīmēšanai (Lielbritānijā).

Avoti: i1, i2

Ac   saīs.

1. Aktīnijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

ac.   saīs., novec.

1. Akadēmija, augstskola.

Avoti: SV06

acābolis   apv.

1. Acs ābols.

Avoti: EH

acābols   anat.

1. Acs ābols - lodveida orgāns ap 2,5 cm diametrā, atrodas acs dobumā (orbītā), ko norobežo galvaskausa kauli un izklāj taukaudi.

Acābola ārējais apvalks— blīvs, šķiedrains apvalks; sastāv no radzenes un cīpslenes.

Acābola iekšējais apvalks— tīklene, kurā atrodas fotoreceptori - nūjiņas un vālītes.

Acābola mugurējā kamera— riņķveida sprauga starp varavīksneni un lēcu.

Acābola muskuļi— šķērssvītrotie muskuļi, kas groza acābolu uz visām pusēm.

Acābola priekšējā kamera— telpa starp radzeni, varavīksnenes priekšējo virsmu un lēcas priekšējo daļu.

Acābola vidējais apvalks— acābola barotājapvalks, kurā ir ļoti daudz asinsvadu; sastāv no varavīksnenes, starenes un dzīslenes.

Avoti: VE, CaF

acachmena   lat.

1. Akahmenas - divdīgļlapju klases krustziežu dzimtas ģints.

Avoti: LD

acacia   lat.

1. Akācijas, mimozaugu dzimtas ģints.

Acacia arabica— Arābijas akācija.

Acacia dealbata— blāvā akācija.

Acacia senegal— Senegālas akācija.

Acacia spirocarpa— čemuru akācija.

Avoti: PDE

acačukavotīs   apv.

1. Atjēgties no kāda pārsteiguma, sitiena u. tml.

Avoti: TiA

acaena   lat.

1. Acēnas.

Acaena anserinifolia— retējlapu acēna.

Acaena buchananii— Bjūkenena acēna.

Acaena magellanica— Magelāna acēna.

Acaena microphylla— sīklapu acēna.

Avoti: DaE

acaine   apv.

1. Pārgalvīga, nebēdnīga, draiskulīga meitene.

Avoti: EH

acaines   apv.

1. Brilles.

2. Saktis ar "acīm", t. i., ar dārgakmeņiem vai krāsainiem stikliem.

3. Īpašs cimdu un zeķu adījums, kur pārmaiņus vienu aci ieada ar citas krāsas pavedienu.

Avoti: KV, ME

acainieks   apv.

1. Aceknis - kuņģa daļa atgremotājiem.

Avoti: EH

acainis   apv.

1. Aceknis.

2. Vērīgs cilvēks.

3. Pārgalvis, nebēdnis, palaidnis.

4. Īpatnējs sešnīšu audums.

Avoti: ME

acainītis   apv.

1. Adītu cimdu raksts.

Avoti: EH

acains   -ais; s. -a, -ā.

1. Ar lielām šūnām (parasti par maizi, sieru).

// apv. Porains.

2. Ar sīku rakstu vai sīkiem caurumiņiem (par adījumu, audumu).

3. apv. Tāds, kam ir parādījušies asni.

4. apv. Pārgalvīgs, nebēdnīgs, palaidnīgs.

Avoti: LLVV, KnG, LEV

acainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> acains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

acakzaji

1. Afgāņu tautas durranu cilšu grupas ziraku zara cilts.

Avoti: PZT

acālija   -as, s.

1. Ēriku dzimtas rododendru ģints dekoratīvs augs ar dažādas krāsas ziediem un vairākām šķirnēm, kas veidotas galvenokārt no Simsa rododendra ("Rhododendron simsii") un Indijas rododendra ("Rhododendron indicum").

Avoti: LLVV, Wi

Acalluhi   mit.

1. Šumeru (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - dieva Enki dēls, cilvēku aizstāvis.

Avoti: Mit

acalypha   lat.

1. Akalifas.

Acalypha hispida— sarmatainā akalifa.

Avoti: TaE

Acāno   vietv.

1. Acāno Dečimo - pilsēta Itālijā ("Azzano Decimo"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Pardenones provincē, 15600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

acanthaceae   lat.

1. Cūknātru rindas akantaugu dzimta.

Avoti: PDE

acanthelminthes   lat.

1. Dzīvnieku valsts daudzšūņu nodalījuma eimetazoju apakšnodalījuma dzelkņtārpu tips.

Avoti: PDE

acanthinula   lat.

1. Gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases ģints.

Acanthinula aculeata— mazais dzeloņgliemezis.

Avoti: LD

acanthis   lat.

1. Ķeģi - zvirbuļveidīgo kārtas dziedātājputnu apakškārtas žubīšu dzimtas ģints.

Acanthis cannabina— kaņepītis, ķeģu suga.

Acanthis flammea— parastais ķeģis.

Acanthis flavirostris— kalnu ķeģis.

Acanthis hornemanni— gaišais ķeģis.

Avoti: PDE, LD

acanthocephala   lat.

1. Kāšgalvtārpi jeb dzeloņgalvtārpi (dzelkņgalvji) - bezmugurkaulnieku tips.

Avoti: LD

acanthocephalus   lat.

1. Kāšgalvji - kāšgalvtārpu ģints.

Acanthocephalus anguillae— zušu kāšgalvis.

Acanthocephalus lucii— līdaku kāšgalvis.

Acanthocephalus ranae— varžu kāšgalvis.

Avoti: LD

acanthocinus   lat.

1. Malkcirši - vaboļu kārtas koksngraužu dzimtas ģints.

Acanthocinus aedilis— priežu malkcirtis.

Acanthocinus griseus— egļu malkcirtis.

Avoti: LD

acanthocystis   lat.

1. Sarkodīnu klases saulenīšu apakšklases vienšūņu ģints.

Achantocystis turfacea— vienīgā Latvijā konstatētā šīs ģints suga, atrasta Daugavas planktonā.

Avoti: LD

acanthodii   lat.

1. Akantodes jeb žokļžauņi, izmirušu zivju klase.

Avoti: LD

acantholeberis   lat.

1. Vēžu klases kladoceru apakškārtas makrotriksu dzimtas ģints.

Acantholeberis curviostris— vienīgā Latvijā konstatētā šīs ģints suga, kas sastopama skābos ūdeņos (piem., Lielajā Jūgezerā).

Avoti: LD

acanthopanax   lat.

1. Eleiterokoki jeb akantopanaksi - arāliju dzimtas ģints.

Acantophanax sessiliflorus— sēdziedu eleiterokoks (sinonīms "Eleutherococcus sessiliflorus"), šīs ģints suga, ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Acanthopanax sieboldianus— Zībolda akantopanakss.

Avoti: LD, DaE

acanthoscelides   lat.

1. Vaboļu kārtas sēklgraužu dzimtas ("Bruchidae") ģints.

Acanthoscelides obtectus— pupiņu sēklgrauzis, šīs ģints suga.

Avoti: LD

acanthus   lat.

1. Akanti.

Acanthus hungaricus— Ungārijas akants.

Acanthus molli— mīkstais akants.

Acanthus spinosus— dzeloņainais akants.

Avoti: DaE

acapmānēšana   apv.

1. Maldīgu, šķietamu redzes priekšstatu veidošana; iluzionisms.

Avoti: ViV

acapmānētājs   apv.

1. Cilvēks, kas veido maldīgus, šķietamus redzes priekšstatus; iluzionists.

Avoti: ViV

acapmānīšana   apv.

1. Maldīgu, šķietamu redzes priekšstatu veidošana; iluzionisms.

Avoti: ViV

acapmānītājs   apv.

1. Cilvēks, kas veido maldīgus, šķietamus redzes priekšstatus; iluzionists.

Avoti: ViV

acaridae   lat.

1. Ērču kārtas noliktavērču dzimta, pieder pie akarīdērcēm ("Acaridiae").

Avoti: LD

acaridiae   lat.

1. Ērču kārtas taksons - akarīdērces.

Avoti: LD

acarina   lat.

1. Ērces jeb smidži - zirnekļveidīgo klases kārta.

Avoti: PDE

acarospora   lat.

1. Asku ķērpju klases akarosporu dzimtas ģints.

Acarospora fuscata— šīs ģints suga, kas bieži uz granīta veido brūnganus lapoņus.

Acarospora veronensis— šīs ģīnts sugas, kas retāk sastopama uz granīta kā tumšsarkani lapoņi.

Avoti: LD

acarosporaceae   lat.

1. Asku ķērpju klases akarosporu dzimta.

Avoti: LD

acartia   lat.

1. Airkājvēžu kārtas kalanoīdu apakškārtas ģints.

Acartia bifilosa— šīs ģints suga, kas sastopama Rīgas līcī.

Avoti: LD

acarus   lat.

1. Ērču ģints.

Acarus siro— kašķērce.

Avoti: PDE

acāt   apv.

1. Skūpstīt (roku).

2. Acot.

Avoti: EH, KiV

acāts   apv.

1. Acains (par maizi, kartupeļiem).

Avoti: KiV

acc.   saīs., novec.

1. Akuzatīvs.

Avoti: SV06

accarezzevole   mūz.

1. Mīļi; pieglaimīgi.

Avoti: ML

accedo   lat.

1. Pievienojos, piebalsoju.

Avoti: KV

accelerando   it., mūz.

1. Steigšus, pamazām ātrumā pieņemoties.

Avoti: KV

accentato   it., mūz.

1. Uzsverot, akcentējot.

Avoti: Mūz

accentuato   it., mūz.

1. Uzsverot, akcentējot.

Avoti: Mūz

accepi   lat.

1. Esmu saņēmis.

Avoti: SV21

accipiter   lat.

1. Vanagi - vanagputnu dzimtas ("Accipitridae") ģints.

Accipiter gentilis— vistu vanags.

Accipiter nisus— zvirbuļu vanags.

Avoti: PDE

accipitridae   lat.

1. Putnu klases piekūnveidīgo kārtas vanagputnu dzimta.

Avoti: PDE

accolade   it., mūz.

1. Iekava; norāda vairāku instrumentu vienlaicīgu izpildījumu.

Avoti: Mūz

accomp.   saīs., mūz.

1. Akompanements, pavadījums.

Avoti: Mūz

accompagnamento   it., mūz.

1. Pavadījums, akompanements.

Avoti: Mūz

accopiato   it., mūz.

1. Saistīti.

Avoti: Mūz

accordante   it., mūz.

1. Saskanīgi.

Avoti: Mūz

ace   apv.

1. Acs.

Avoti: ĒiV

ace   interj., apv.

1. Bērnu valodā lieto lai pateiktos.

Avoti: KiV

ACE   saīs.

1. Sadarbības rīcība ekonomikas jomā (angļu val. "action for cooperation in the field of economics").

Avoti: PnR

acefālija   med.

1. Iedzimta kroplība: galvas trūkums.

Avoti: MSV

acefalocista   med.

1. Sterils (bez parazīta galviņas) ehinokoka pūslis.

Avoti: TM

acefalogastrija   med.

1. Iedzimta kroplība: galvas, ribeņa un vēdera augšdaļas trūkums.

Avoti: TM

acefalohīrija   med.

1. Iedzimta kroplība: galvas un roku trūkums.

Avoti: TM

acefalokardija   med.

1. Iedzimta kroplība: sirds un galvas trūkums.

Avoti: TM

acefalopodija   med.

1. Iedzimta kroplība: galvas un kāju trūkums.

Avoti: TM

acefalorahija   med.

1. Iedzimta kroplība: galvas un mugurkaulāja trūkums.

Avoti: TM

acefalostomija   med.

1. Iedzimta kroplība: galvas trūkums, ar mutei līdzīgu atveri uz kakla.

Avoti: TM

acefalotorācija   med.

1. Iedzimta kroplība: galvas un ribeņa trūkums.

Avoti: TM

acefāls

1. Tāds, kam nav galvas.

Acefāla sabiedrība— tāda sabiedrība, kam nav centralizētas politiskās varas nesēja.

Avoti: SV96

acejas   apv.

1. Atsējas - stieples, saites, kas savieno (parasti ratu priekšasi ar ilksi).

Avoti: ME

aceknis   -ņa, v.

1. zool. Kuņģa daļa (atgremotājiem).

2. reti. Pinuma acs, arī acis (piemēram, tīklam).

3. apv. Mājās austa auduma raksta paveids (skujains vai rombveida), arī audums ar šo rakstu.

Avoti: LLVV, ME

aceknis

1. apv. Atsegte - auduma platumturis; pēnīzeris.

Avoti: ME

aceknītis   apv.

1. Mājās austa auduma raksta paveids (skujains vai rombveida), arī audums ar šo rakstu.

2. Šāda auduma raksta atsevišķs elements.

Avoti: EH

acekņains   apv.

1. Ar aceknīšiem izausts.

Avoti: EH

acekte   apv.

1. Atsegte - auduma platumturis; pēnīzeris.

Avoti: ĒiV

acekts   apv.

1. Steļļu spriegotājierīce, kas tur audumu nospriegotu.

2. Auduma platumturis; pēnīzeris.

Avoti: ME, ĒiV

acēlija   med.

1. Iedzimta kroplība: vēdera dobuma trūkums; akoilija.

Avoti: TM

acellularia   lat.

1. Dzīvās dabas iedalījuma taksons, kas ietver vīrusus un riketsijas.

Avoti: LD

ACEN   saīs.

1. Apspiesto Eiropas tautu asambleja (angļu "Assembly of Captive European Nations").

Avoti: LE1

acēna   lat.

1. Rožu dzimtas ģints ("Acaena"), dekoratīvi augi, kas piemēroti augsnes nosegšanai.

Bjūkenena acēna— acēnu suga ("Acaena buchananii").

Magelāna acēna— acēnu suga ("Acaena magellanica").

Retējlapu acēna— acēnu suga ("Acaena anserinifolia").

Sīklapu acēna— acēnu suga ("Acaena microphylla").

Avoti: DaE

acenes   -ņu, s.; tikai dsk.

1. Brilles.

2. apv. Īpašs cimdu un zeķu adījums, kur pārmaiņus vienu aci ieada ar citas krāsas pavedienu.

Avoti: LLVV, KV

acenka   žarg.

1. Atzīme, vērtējums.

acentrisks   -ais; s. -a, -ā; biol.

1. Nesimetrisks, ar novirzi no centra.

aceognozija   med.

1. Zinātne par ārstnieciskām zālēm, līdzekļiem.

Avoti: TM

aceple   apv.

1. Telpa (padziļinājums) zem krāsns; paceplis.

Avoti: EH

acer   lat.

1. Kļavas - kļavaugu dzimtas ģints.

Acer campestre— lauka kļava.

Acer ginnala— krasta kļava.

Acer macrophyllum— liellapu kļava.

Acer negundo— ošlapu kļava.

Acer palmatum— Japānas kļava.

Acer pensilvanicum— Pensilvānijas kļava.

Acer platanoides— parastā kļava.

Acer pseudoplatanus— kalnu kļava.

Acer rubinerve— kļavu suga.

Acer rubrum— sarkanā kļava.

Acer rufinerve— rupjdzīslu kļava.

Acer saccharinum— sudraba kļava.

Acer saccharum— cukura kļava.

Acer tataricum— Tatārijas kļava.

Avoti: LD, DaE, TK-41

ACER   saīs.

1. ES Energoregulatoru sadarbības aģentūra ("Agency for the Cooperation of Energy Regulators").

Avoti: PnR

aceraceae   lat.

1. Kļavaugi - sapindu rindas kļavu dzimta.

Avoti: PDE

acercus   lat.

1. Ērču kārtas ūdensērču grupas ģints, kas sastopama dīķos.

Acercus lorris— ūdensērču suga.

Acersus lutescens— ūdensērču suga.

Avoti: LD

acerina   lat.

1. Zivju klases asaru dzimtas ģints "Gymnocephalus" nosaukuma sinonīms.

Acerina cernua— asaru sugas "Gymnocephalus cernuus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

aces   apv.

1. Šūpulis (bērnu valodā).

Avoti: EH

acesulfāms   ķīm.

1. Acesulfāms K - pārtikas pirdeva E950, sintētiska ķīmiska viela, ko mēdz izmantot kā mākslīgu saldinātāju, garšas un aromāta pastiprinātāju, dzīvniekiem ir izraisījis plaušu un krūšu audzēju, leikēmiju, elpošanas orgānu slimības.

Avoti: Zkp

acēt   apv.

1. Ecēt.

2. Šūpot (bērnu).

Avoti: EH, KiV

acet-

1. Ķīmijas terminu sastāvdaļa, kas norāda uz sakaru ar etiķskābi, piem., acetaldehīds (etiķskābes aldehīds).

Avoti: SV99

acetabularia   lat.

1. Acetabulārijas.

Avoti: PDE

acetabulārija

1. dsk. Zaļaļģu nodalījuma zaļaļģu klases briopsīdu rindas ģints ("Acetabularia"), laponis atgādina 0,4-20 cm augstu cepurīšu sēņu augļķermeni.

Avoti: PDE

acetaldehīds   ķīm.

1. CH3CHO, otrs vienkāršākais aldehīds, etilspirta oksidēšanās produkts, zemā temperatūrā virstošs šķidrums.

Avoti: ZTV

acetāli   ķīm.

1. Aldehīdu un ketonu atvasinājumi.

Avoti: LPE

acetamīds

1. CH3CONH2, etiķskābes atvasinājums.

Acetamīda MEA— kosmētikas sastāvdaļa, antistatiķis, mitrumuzturētājs, var radīt vieglu ādas kairinājumu.

Avoti: LPE

acetaminofluorēns   med.

1. Fluorēna derivāts, karcinogēna viela.

Avoti: TM

acetanilīds   med.

1. Bezkrāsaini, spīdīgi kristāli; pārvērš hemoglobīnu methemoglobīnā un var izraisīt kollapsu pat terapeitiskās devās.

Avoti: TM

acetarsols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, antimikrobiāla viela, var radīt jutīguma pastiprinājumu, alerģiskas reakcijas.

Avoti: Zkp

acetātceluloze   ķīm.

1. Celulozes un etiķskābes esteris, polimērs; izejviela šķiedrām, arī plastmasām.

Avoti: ZTV

acetāts   -a, v.; ķīm.

1. Etiķskābes sāls, etiķskābes esteris.

Celulozes acetāti— celulozes atvasinājumi; lieto plastmasu un mākslīgu šķiedru izgatavošanā.

Avoti: LLVV

acetātšķiedra   -as, s.

1. Mākslīgā šķiedra, ko iegūst no celulozes acetātiem; izmanto audumu, trikotāžas, elektroizolācijas materiālu ražošanai.

Avoti: ZTV

acetātzīds   -a, v.

1. Mākslīgā šķiedra (kas izgatavota no acetilcelulozes); no šādas šķiedras izgatavots audums.

Avoti: LLVV

acetetiķesteris   -a, v.

1. Acetetiķskābes etilesteris, bezkrāsas šķidrums ar patīkamu smaržu.

Avoti: LPE

acetetiķskābe   -es, s.; med.

1. Vienbāziska ketonskābe, normāls taukvielu maiņas produkts.

Avoti: TM

acetilācija   med.

1. Ūdeņraža aizvietošana ar acetilu organiskajos savienojumos.

Avoti: TM

acetilbetametilholīns   med.

1. Acetilholīna derivāts, ietekmē parasimpātisko sistēmu līdzīgi acetilholīnam.

Avoti: TM

acetilceluloze   -es, s.; parasti vsk.

1. Celulozes esteris, ko iegūst, etiķskābes anhidrīdam iedarbojoties uz celulozi.

Avoti: LLVV

acetilcisteīns   med.

1. Atkrēpošanas līdzeklis.

Avoti: LPE

acetilēns   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezkrāsaina gāze (nepiesātināts ogļūdeņradis) ar nepatīkamu smaku, indīga.

Avoti: LLVV

acetilēts

1. Organisks savienojums, no kura, to sildot kopā ar etiķa anhidrīdu vai acetilhlorīdu, ir aizvadīts ūdens.

Avoti: Zkp

acetilhlorīds   ķīm.

1. CH_3COCl, etiķskābes hlorīds.

Avoti: LPE

acetilholīns   ķīm.

1. Holīna etiķskābes esteris, darbojas kā kairinājuma impulsu novadītājs nervu galos.

Avoti: ZTV

acetils

1. Organiskos savienojumos satopamais etiķskābes radikālis CH_3CO.

Avoti: SV99

acetilsalicilskābe   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. Aspirīns - pretsāpju, pretdrudža un pretiekaisuma līdzeklis.

Avoti: LLVV, SV05

acetiltanīnskābe   med.

1. Iedzeltens vai pelēcīgs pulveris, vāji šķīst ūdenī; zarnās hidrolizējas atbrīvojot miecskābi; senāk lietots pret caureju.

Avoti: TM

acetiltirozīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), bioloģiska piedeva iedeguma krēmiem un šķīdumiem, aizvietojamā aminoskābe, tiek uzskatīta par nekaitīgu.

Avoti: Zkp

acetīns   med.

1. Esteris, kas rodas ja glicerīna molekulai pievienojas viena, divas vai trīs etiķskābes molekulas; atrodams zivju eļļā un sviestā.

Avoti: TM

acetobacter   lat.

1. Etiķskābes baktēriju ģints.

Avoti: PDE

acetofenons   ķīm.

1. C_6H_5COCH_3, organisks savienojums, ko iegūst katalītiski acilējot benzolu.

Avoti: LPE

acetometrs

1. Instruments etiķskābes daudzuma noteikšanai etiķī un citos šķidrumos.

Avoti: TM

acetonēmija   med.

1. Acetonķermeņu palielināts daudzums asinīs kā tauku un olbaltumvielu nepilnīgas noārdīšanās sekas.

Avoti: TM

acetonitrils   ķīm.

1. Etiķskābes nitrils, šķīdinātājs, kosmētikas sastāvdaļa, izmanto kā mākslīgo nagu noņēmēju, var radīt ādas kairinājumu, toksiska gremošanas orgāniem un aknām, nervu sistēmas inde.

Avoti: LPE, Zkp

acetons   -a, v.; parasti vsk.

1. Organisks savienojums CH_3COCH_3, viegli gaistošs, bezkrāsains šķidrums ar raksturīgu smaržu, labs organisko vielu šķīdinātājs.

Avoti: LLVV, SV08

acetonūrija   med.

1. Acetons urīnā.

Avoti: TM

acetonviela

1. Vielmaiņas starpprodukts, kas veidojas galvenokārt taukskābju maiņā, ketonviela.

Avoti: PP

acetosa   lat.

1. Sūreņu dzimtas skābeņu ģints īsto skābeņu apakšģints.

Avoti: LD

acetosella   lat.

1. Sūreņu dzimtas skābeņu ģints mazo skābeņu apakšģints.

Avoti: LD

acgaisma   apv.

1. Redze, redzes spēja.

Avoti: ViV

acgaišums   apv.

1. Redze, redzes spēja.

Avoti: ViV

ACH   saīs., ķīm.

1. Acetoncianhidrīns.

Avoti: i1

achaji

1. Ahaji.

Avoti: LV93, KW

acharistija   novec.

1. Nepateicība.

Avoti: SV12

achatizēt   novec.

1. Zīmēt ahāta krāsās.

Avoti: SV12

achāts

1. Ahāts.

Avoti: LV93

acheji   novec.

1. Ahaji.

Avoti: KW1

Achene   vietv.; novec.

1. Āhene.

Avoti: KW1

acherontia   lat.

1. Tauriņu kārtas sfingu dzimtas ģints.

Acherontia atropos— kartupeļu sfings jeb miroņgalva.

Avoti: PDE

Achilejs   novec.

1. Ahilejs.

Avoti: KW1

achilidae   lat.

1. Kukaiņu klases cikāžu kārtas dzimta.

Avoti: LD

Achilis   novec.

1. Ahilejs.

Avoti: SV33

achillea   lat.

1. Pelašķi - kurvjziežu dzimtas ģints.

Achillea cartilaginea— vītolu pelašķa ("Achillea salicifolia") nosaukuma soinonīms.

Achillea filipendulina— vīgriežu pelašķis.

Achillea micrantha— smilts pelašķis.

Achillea millefolium— parastais pelašķis.

Achillea nobilis— dižais pelašķis.

Achillea ptarmica— šķavu pelašķis.

Achillea salicifolia— vītolu pelašķis.

Achillea tomentosa— tūbainais pelašķis.

Achillea umbellata— čemurainais pelašķis.

Avoti: PDE, LD, DaE

Achills   novec.

1. Ahilejs.

achimenes   lat.

1. Ahimēnes.

Avoti: TaE

achlya   lat.

1. Ahlijas - aļģsēņu nodalījuma saprolegniju dzimtas ģints, ūdenssēnes.

Achlya americana— ahliju suga.

Achlya apiculata— ahliju suga.

Achlya flagellata— ahliju suga.

Achlya polyandra— ahliju suga.

Avoti: LD

achnanthaceae   lat.

1. Kramaļgu nodalījuma ahnantu dzimta.

Avoti: LD

achnantes   lat.

1. Ahnantes - kramaļgu nodalījuma ahnantu dzimtas ģints.

Achnantes hungarica— ahnantu suga.

Achnantes lanceolata— ahnantu suga.

Achnantes microcephala— ahnantu suga.

Achnantes minutissima— ahnantu suga.

Achnantes taeniata— ahnantu suga.

Avoti: LD

achroia   lat.

1. Tauriņu kārtas vaskasviļņu dzimtas ģints.

Achroia grisella— mazais vaskasvilnis.

Avoti: LD

achromatisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Ahromatisks.

Avoti: LV93

achromatium   lat.

1. Bezkrāsaino sērbaktēriju vienšūnas baktēriju ģints.

Achromatium oxaliferum— sērbaktēriju suga.

Avoti: LD

achyrophorus   lat.

1. Urlajas - kurvjziežu dzimtas ģints ("Trommsdorffia") nosaukuma sinonīms.

Achyrophorus maculatus— plankumainās urlajas ("Trommsdorffia maculata") latīniskā nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

acī   interj., apv.

1. Aijā, lieto šūpojot bērnu, parasti atkārtojumā.

Avoti: KiV

acība   apv.

1. Asa redze, uzmanība.

2. Porainums, porainība.

Avoti: ME

acibels

1. Garšviela, asa piedeva gaļas ēdieniem, ko iegūst vārot bārbeļu pulvera mērci ar sarkanajiem pipariem un sāli.

Avoti: PL

acicula   lat.

1. Gliemežu klases priekšžauņu apakšklases adatgliemežu dzimtas ģints.

Acicula polita— gludais adatgliemezis.

Avoti: LD

aciculidae   lat.

1. Gliemežu klases priekšžauņu apakšklases dzimta.

Avoti: LD

acid   mūz.

1. Vispārīgs apzīmējums, ko lieto, lai konkrēta mūzikas žanra ietvaros uzsvērtu kāda instrumenta (sintezatora, basģitāras u. c.) spalgu skanējumu.

Avoti: PL

acidantēra   bot.

1. Viendīgļlapju klases liliju apakšklases skalbju dzimtas ģints ("Acidanthera"), kuras atsevišķas sugas Latvijā retumis audzē kā krāšņumaugu, atgādina gladiolu, dzimtene Etiopija.

Divkrāsu acidantēra— acidantēru suga ("Acidanthera bicolor").

Tubergena acidantēra— acidantēru suga ("Acidanthera tubergenii").

Avoti: LD, LxE, DaE

acidanthera   lat.

1. Acidantēras.

Acidanthera bicolor— divkrāsu acidantēra.

Acidanthera tubergenii— Tubergena acidantēra.

Avoti: PDE, DaE

acidbutirometrija   lauks., novec.

1. Parastākais paņēmiens piena tauku % noteikšanā pēc tilpuma; ar sērskābi sadala visas citas piena sastāvdaļas izņemot taukus, kurus izšķīdina ar amilalkoholu, un tad atdala ar centrifugālo spēku.

Avoti: KV

acidēmija   med.

1. Alkāliju rezervju samazināšanās asinīs, kas izpaužas kā pH pazemināšanās.

Avoti: TM

acidifikācija   med.

1. Pārvēršana skābē; saskābšanas process.

Avoti: TM

acidimetrija   ķīm.

1. Skābju daudzuma noteikšana šķīdumos ar kvantitatīvu ķīmisko analīzi.

Avoti: SV99

acidimetrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar acidimetriju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

acidisms   -a, v.; med.

1. Saindēšanās ar skābēm, kas ievadītas organismā no ārienes.

Avoti: TM

aciditāte   -šu, s.; ķīm.

1. Šķidruma skābuma pakāpe.

Avoti: SV78

acidoaminococcus   lat.

1. Anaerobu gramnegatīvu koku baktēriju ģints.

Avoti: LD

acidobutirometrs   lopk.

1. Aparāts tauku satura noteikšanai pienā, to apstrādājot ar skābi.

Avoti: SV69

acidocitopenija   med.

1. Eozinofilo leikocītu nepietiekams daudzums vai trūkums asinīs.

Avoti: TM

acidocitoze   med.

1. Eozinofilo leikocītu daudzuma palielināšanās asinīs.

Avoti: TM

acidocīts   med.

1. Acidofila šūna; eozinofilais leikocīts.

Avoti: TM

acidofilija

1. Tieksme uz skābi.

2. Dzīvnieku vai augu organismu šūnu un audu spēja saistīt skābas krāsvielas.

Avoti: LLVV

acidofilīns

1. Ar īpašām baktērijām saraudzēts piens.

Avoti: SV69

acidofils   -ais; s. -a, -ā;

1. biol. Tāds, kas attīstās skābā vidē; tāds, kas veido skābu vidi.

2. Ar acidofilo baktēriju darbību saraudzēts, ieskābēts.

Avoti: LLVV

acidomehanogrāfija   med.

1. Kuņģa sekretorās un motoriskās funkcijas noteikšana ar acidomehanogrāfu.

Avoti: TM

acidomehanogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar acidomehanogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

acidomehanogrāfs   med.

1. Aparāts, kas dod iespēju vienlaicīgi grafiski reģistrēt pārmaiņas kuņģa sulas aciditātes pakāpē un kuņģa motorikā.

Avoti: TM

acidoze   -žu, s.; biol.

1. Skābju un sārmu attiecību traucējums organismā ar novirzi uz skābju pusi.

Avoti: ZTV

acīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ātri pamana ko; tāds, kas viegli uztver un izprot; vērīgs.

Avoti: LLVV

acīgums   -a, v.

1. Vispārināta īpašība --> acīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

aciklija   med.

1. Periodiskas, cikliskas funkcijas aizture.

2. Ķermeņa šķidrumu cirkulācijas apstāšanās.

Avoti: TM

aciklisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav raksturīgs noslēgts cikls.

2. ķīm. Tāds molekulas vai molekulas daļas veids, kurā atomi ir savā starpā saistīti vaļējās virknēs.

Acikliskie savienojumi— alifātiskie savienojumi, organiskie savienojumi, kuros oglekļa atomi savā starpā saistītivaļējās virknēs (nevis slēgtos ciklos).

Avoti: ZTV, SV08

aciklovīrs   med.

1. Pretvīrusu līdzeklis, kas kavē vīrusu nukleīnskābes sintēzi, lieto pret herpes vīrusiem un HIV.

Avoti: VE

aciknis   apv.

1. Aceknis.

Avoti: EH

acilācija   med.

1. Acila grupas ievešana vai veidošana organiskā savienojumā.

Avoti: TM

acilēšana   ķīm.

1. Acilgrupas ievadīšana organiskos savienojumos.

Avoti: LPE

acilgrupa

1. Karbonskābes atlikums, kurā nav hidroksilgrupas.

Avoti: LPE

acilius   lat.

1. Vaboļu kārtas airvaboļu dzimtas ģints.

Acilius sulcatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

acils   med.

1. Skābju radikālis, kas rodas atšķeļot hidroksilgrupu (OH) no organiskas skābes molekulas.

Avoti: TM

acimirkls   apv.

1. Acumirklis.

Avoti: EH

acīmredzamība

1. Skaidrība, saprotamība, nenoliedzamība, neapšaubāmība.

acīmredzams   -ais; s. -a, -ā;

1. Skaidri saprotams, nenoliedzams, neapšaubāms; viegli samanāms, jūtams.

Avoti: MLVV

acīmredzot   part.

1. Droši vien; iespējams.

Avoti: LLVV

acineta   lat.

1. Skropstaiņu tipa sūcējskropstaiņu klases vienšūņu ģints.

Acineta grandis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

acini

1. Ziemeļamerikas indiāņu algonkinu cilšu grupas rietumu teritoriālās grupas cilts.

Avoti: PZT

acinonyx   lat.

1. Gepardi - kaķu dzimtas ģints.

Acinonyx jubatus— gepards, šīs ģints vienīgā suga.

Avoti: PDE

acinos   lat.

1. Kalnmētras - lūpziežu dzimtas ģints.

Acinos arvensis— mārsilu kalnmētra.

Acinos thymoides— mārsilu kalnmētras nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

acinuss   med.

1. Dziedzera gala pūslītis, kas izklāts ar secernētajām šūnām.

Plaušu acinuss— vairāki alveolu alveolārā eja vai elpošanas bronhs kopā ar savām divām trim alveolārajām ejām.

Avoti: TM

aciņa

1. Dem. --> aka.

2. Akacis - purvā vaļēja bedre ar ūdeni vai apaļa, dziļa vieta ūdenī.

Avoti: Sen

aciņa   apv.

1. Dem. --> acs.

Avoti: ME

acipenser   lat.

1. Zivju klases storveidīgo kārtas storu dzimtas ģints.

Acipenser gueldenstaedti— krievu store, šīs ģints suga.

Acipenser ruthenus— sterlete, šīs ģints suga.

Acipenser sturio— Atlantijas store, šīs ģints suga.

Avoti: PDE

acipenseridae   lat.

1. Zivju klases storveidīgo kārtas storu dzimta.

Avoti: LD

acipenseriformes   lat.

1. Storveidīgie - kaulzivju klases kārta.

Avoti: PDE

acīs

1. Atklāti.

Avoti: Sin

acīsskatīšanās   poēt.

1. Skatīšanās acīs.

acistija   med.

1. Iedzimts urīnpūšļa trūkums.

Avoti: TM

acīte

1. apv. Dem. --> acs.

2. Ciparu summa 21.

// sar. Spēle, kurā spēlētājiem jāsavāc 21 punkts.

3. vienk. Tualete; tualetes pods.

Avoti: ME, MLVV, SLG

aclypea   lat.

1. Biešvaboles - līķvaboļu dzimtas ģints.

Avoti: LD

acme   lat.

1. Gliemežu klases priekšžauņu apakšklases adatgliemežu dzimtas ģints "Acicula" nosaukuma sinonīms.

Acme polita— šīs ģints sugas "Acicula polita" (gludais adatgliemezis) nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

acmete   apv.

1. Kāda, kas met acis (skatienus) uz kādu.

Avoti: EH

acmidae   lat.

1. Gliemežu klases priekšžauņu apakšklases dzimtas "Aciculidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

acojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> acot.

Avoti: LLVV

Acone   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Salaspils novada Salaspils pagasta ziemeļrietumu daļā, netālu no Rīgas pilsētas robežas; TEC-2.

2. Vasarnīcu ciemats Salaspils novada Salaspils pagastā.

3. Dzelzceļa stacija Stopiņu novadā (pie Salaspils novada Salaspils pagasta robežas blakus tāda paša nosaukuma lielciemam) pie dzelzceļa līnijas Rīga-Ērgļi, 12 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1935. g.

Avoti: LPag, LC

aconitum   lat.

1. Kurpītes - gundegu dzimtas ģints.

Aconitum arcuatum— lokveida kurpīte.

Aconitum carmichaelii— Kārmaikla kurpīte.

Aconitum ferox— šīs ģints suga, kas sastopama Indijas austrumu daļā, satur pseidakonitīnu, visstiprāko no augu indēm.

Aconitum henryi— Henrija kurpīte.

Aconitum lamarckii— Lamarka kurpīte.

Aconitum lacoctonum— kurpīšu suga.

Aconitum lasiostomum— dzeltenā kurpīte.

Aconitum napellus— zilā kurpīte.

Aconitum septentrionale— kurpīšu suga.

Aconitum x cammarum— divkrāsu kurpīte.

Avoti: LD, DaE

acorus   lat.

1. Kalmes - ārumu dzimtas ģints.

Acorus calamus— smaržīgā kalme.

Acorus gramineus— graudzāļu kalme.

Avoti: LD, DaE

acošana   lauks., mežs.

1. Potēšanas veids - augļu un dekoratīvo kokaugu šķirņu pavairošana, pieaudzējot snaudpumpurus, augošus pumpurus vai ziedpumpurus potcelmam (potcelma mizas šķēlumā ievieto pavairojamā auga pumpuru).

Avoti: ZTV

acot   -oju, -o, -o, -ojam, -ojat, pag. -oju; -ojām, -ojāt; pav. -o, -ojiet, trans.

1. Potēt (kokus vai krūmus), iespraužot izgrieztos pumpurus aiz mizas; okulēt.

Avoti: LLVV

acotnis   -ņa, v.

1. Viengadīgs dzinums, kas izaudzis no acojuma.

Avoti: LLVV

acots   -ais; s. -a, -ā;

1. bot. Tāds, kam izdarīts acojums; okulēts.

2. pareti. Acains.

Avoti: LLVV

Acpoki   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Anspoki" nosaukuma variants.

Lelī Acpoki— Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Anspoki" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

acpriekša   apv.

1. Vieta kāda tuvumā, redzeslokā.

Avoti: ViV

acrania   lat.

1. Bezgalvaskausaiņi.

Avoti: PDE

acrasiomycetes   lat.

1. Akrasiomicētes - sēņu valsts gļotsēņu nodalījuma klase.

Avoti: LD

acridium   lat.

1. Taisnspārņu kārtas siseņu apakškārtas ģints.

Avoti: LD

acridodae   lat.

1. Siseņi.

Avoti: LD

acridotheres   lat.

1. Strazdu dzimtas ģints.

Acridotheres tristis— parastais siseņstrazds.

Avoti: ZvP

acrocephalus   lat.

1. Kāpelētājķauķi.

Acrocephalus aedon— resnknābja kāpelētājķauķis.

Acrocephalus agricola— palieņu kāpelētājķauķis.

Acrocephalus arundinaceus— lielais kāpelētājķauķis.

Acrocephalus bistrigiceps— dubultuzacu kāpelētājķauķis.

Acrocephalus dumetorum— krūmu kāpelētājķauķis.

Acrocephalus paludicola— grīšļu kāpelētājķauķis.

Acrocephalus palustris— luksta kāpelētājķauķis.

Acrocephalus schoneobeanus— ceru kāpelētājķauķis.

Acrocephalus scirpaceus— ezera kāpelētājķauķis.

Acrocephalus stentoreus— dienvidu kāpelētājķauķis.

Avoti: LD

acroceridae   lat.

1. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta.

Avoti: LD

acrocordia   lat.

1. Ķērpju nodalījuma asku ķērpju pirenulu rindas ģints.

Acrocordia gemmata— šīs ģints suga, kas konstatēta Gaujas ielejā uz ošu un ozolu mizas.

Avoti: LD

acrolepiidae   lat.

1. Tauriņu kārtas puskožu dzimta.

Avoti: LD

acrolepiopsis   lat.

1. Tauriņu kārtas puskožu dzimtas ģints.

Acrolepiopsis assectella— šīs ģints suga, sīpolu lakstu puskode.

Acrolepiopsis betulella— šīs ģints suga, kas sastopama Slīteres rezervātā.

Avoti: LD

acroloxidae   lat.

1. Gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases micīšu dzimta.

Avoti: LD

acroloxus   lat.

1. Plaušgliemežu apakšklases micīšu dzimtas ģints.

Acroloxus lacustris— ezera micīte, šīs ģints suga.

Avoti: LD

acroloxus   lat.

1. Plaušgliemežu apakšklases micīšu dzimtas ģints.

Acroloxus lacustris— ezera micīte, šīs ģints suga.

Avoti: LD

acroperus   lat.

1. Vēžu klases kladoceru apakškārtas hidoru dzimtas ģints.

Acroperus harpae— šīs ģints suga.

Avoti: LD

acroptilon   lat.

1. Akroptilones - divdīgļlapju klases kurvjziežu (asteru) dzimtas ģints.

Avoti: LD

acrospermum   lat.

1. Asku sēņu diskomicēšu klases ostropu rindas ģints.

Avoti: LD

acrostalagmus   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma hifomicēšu klases monīliju dzimtas ģints.

Avoti: LD

acs   acs, dsk. ģen. acu, s.

1. Redzes orgāns; sastāv no acābola un acs palīgorgāniem.

Acs baltums— acābola ārējais; blīvais apvalks.

Acs ābols— acābols - lodveida ķermenis, kas atrodas acs dobumā.

Acs dobums— dobums galvaskausa sejas daļā, kurā atrodas acābols.

Acs zīlīte— atvere varavīksnenē.

Acu vāki— plaksti.

Acis kā spoles (arī pogas)— lielas acis.

Kā dadzis (arī skabarga) acī— saka par kaut ko nepatīkamu, par tādu, kas traucē.

// parasti dsk. Varavīksnene.

// pārn. Cilvēks.

2. dsk. Redze, redzes spēja.

Acis kā vanagam (arī kaķim)— ļoti laba redze.

Gaišas acis— laba redze.

Kā bez acīm— kā akls.

Labas acis— laba redze.

Skaidras acis— laba redze.

Švakas acis— vāja redze.

Tumšas acis— vāja redze.

3. parasti dsk. Skatiens; redzes loks.

4. Tas, kas pēc izskata, formas, stāvokļa atgādina redzes orgānu.

// apv. Iedobums kartupelī, kur aug asni.

// apv. Biezputrā iespiesta bedrīte aizdara ielikšanai.

5. Īpašam nolūkam izveidots caurums vai cilpa.

// apv. Adījuma valdziņš.

// apv. Īpaši izveidota cilpa (nītīm, tīkliem).

Presētā acs— metāla troses galā mehāniski (ar mīksta metāla (alumīnija vai vara) čaulas palīdzību) iepresēta cilpa vai kauša.

6. Vērtības vienība (spēļu kārtij).

7. apv. Ar ūdeni pildīta vieta aizaugušā ezerā.

Avoti: LLVV, JV, CaF

ACS   saīs.; novec.

1. Arodbiedrību centrālā savienība.

Avoti: TV

ACSK   saīs.

1. Armijas centrālais sporta klubs.

Avoti: i1

acskā   apv.

1. Sauciens, ar kuru pavēl zirgam kāpties atpakaļ.

Avoti: ĒiV

acski   apv.

1. Sauciens, ar kuru pavēl zirgam kāpties atpakaļ.

Avoti: ĒiV

acskrūve   tehn.

1. Skrūve ar cilpu (aci) galviņas vietā.

Avoti: PP, Wi, T

acsskrūve   tehn.; novec.

1. Acskrūve.

Avoti: Tv01

acta   lat.

1. Nospriests, pārrunāts, noticis.

Acta Baltica— Baltijas institūta gadagrāmata, publīcēja pētījumus par Baltijas valstīm, 1962.-1980. g. iznāca 19 laidieni, neregulāri tika izdota arī vēlāk.

Acta Latgalica— zinātnisku rakstu krājums, ko izdeva Latgaļu pētniecības institūts 1965.-1981. g. Minhenē (Vācijā) reizi 2 gados (pavisam 7 laidieni), kopš 1993. g. iznāk Rēzeknē.

Acta martyrum— stāsti par kristīgo mocekļu ciešanām, kurus lasīja priekšā gadskārtējos svētkos.

Acta Pilati— leģendārs tēlojums par Kristus nopratināšanu un ciešanām.

Avoti: KV, LE1, SV08

actaea   lat.

1. Krauklenes.

Actea spicata— vārpainā krauklene.

Avoti: LD

actains   apv.

1. Labības lauks, kurā vietām ir neizdīgušas labības laukumi (acis).

2. Audums, adījums ar citas krāsas actiņām.

Actaina maize— poraina, labi uzrūgusi maize.

Avoti: ME, EH

actaiņi   apv.

1. Īpašs cimdu un zeķu adījums, kur pārmaiņus vienu aci ieada ar citas krāsas pavedienu.

Avoti: KV

actaiņš   apv.

1. Tāds (audums, adījums), kura raksts atgādina acis.

2. Porains, šūnains, labi izrūdzis (par maizi, sieru u. c. pārtikas produktiem).

Avoti: ĒiV

acteki   -u, v.

1. Indiāņu tauta Meksikā, dzīvo vairākos areālos valsts centrālajā un dienvidu daļā.

Acteku valoda— nauatls - viena no indiāņu valodām, tanoanas saimes valoda.

Acteku raksts— sens piktogrāfisks raksts, kurā ir zīmes arī fonētiskai vārdu vai zilbju apzīmēšanai.

2. mit. Astlanas iedzīvotāji - mitoloģija vēsta, ka dievs Uicilopočtli pavadījis viņus no mītiskās vietas Astlanas uz viņu dzīvesvietu Centrālajā Meksikā.

Avoti: LLVV, PZT, LPE

actenes   novec.

1. Brilles, acenes (gāzmaskai, skafandram u. tml.).

actenis   novec.

1. Aceknis (atgremotājdzīvniekiem).

Avoti: ME

actens   novec.

1. Tāds, kas rotāts ar "aci" (gredzens, cepure u. tml.).

Avoti: ME

actinastrum   lat.

1. Zaļaļģu klases hlorokoku rindas scenedesmu dzimtas ģints.

Acinastrum hantzchii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

actiniaria   lat.

1. Aktīnijas.

Avoti: PDE

actinidia   lat.

1. Aktinīdijas - divdīgļlapju klases aktinīdiju dzimtas ģints, kokveida liānas.

Actinidia arguta— asā aktinīdija.

Actinidia chinesis— Ķīnas aktinīdija.

Actinidia kolomikta— parastā aktinīdija.

Actinidia purpurea— purpura aktinīdija.

Avoti: LD

actinidiaceae   lat.

1. Divdīgļlapju klases aktinīdiju dzimta.

Avoti: LD

actinomucor   lat.

1. Aļģsēņu nodalījuma zigomicēšu klases mucoru dzimtas ģints.

Avoti: LD

actinomyces   lat.

1. Fakultatīvi anaerobu aktinomicēšu ģints, kas parazitē zīdītāju epitēlijaudos.

Avoti: LD

actinomycetales   lat.

1. Baktēriju rinda, pie kuras pieder aktinomicētes.

Avoti: LD

actinomycetes   lat.

1. Baktēriju kārta, pie kuras pieder aktinomicētes.

Avoti: LD

actinomyxidia   lat.

1. Starsporaiņi - parazītisku vienšūņu dzeļsporaiņu tipa klase.

Avoti: LD

actinophrys   lat.

1. Sarkodīnu klases saulenīšu apakšklases vienšūņu ģints.

Actinophrys sol— šīs ģints suga, kas atrasta Daugavas planktonā un sfagnu sūnās Rīgas apkaimē un Jūrmalā.

Avoti: LD

actinoplanes   lat.

1. Grampozitīvu baktēriju aktinomicēšu ģints.

Avoti: LD

actinosphaerium   lat.

1. Vienšūņu tipa sarkodīnu klases saulenīšu apakšklases ģints.

Actinosphaerium eichhorni— šīs ģints suga.

Avoti: LD

actinotaenium   lat.

1. Zaļaļģu nodalījuma konjugātu klases desmīdiju dzimtas ģints.

Actinotaenium cucurbitinum— šīs ģints suga, kas Latvijā izplatīta purvos.

Avoti: LD

actiņa   -as, s.

1. Dem. --> acs.

2. sar. Neliels novērošanas lodziņš, lūciņa (durvīs).

3. Akacis - purvā vaļēja bedre ar ūdeni vai apaļa, dziļa vieta ūdenī.

4. apv. Iedobums, dobīte.

Avoti: LLVV, Sen, VV

actiņas

1. kokapstr. Līdz dzinumam neattīstīto snaudošo pumpuru atliekas koksnē.

2. apv. Adījuma raksts, kurā izmantoti dažādu krāsu valdziņi.

Avoti: ZTV, KnG, KnV

action

1. Mākslas darba (filmas, stāsta, romāna u. c.) žanrs, kura galvenā iezīme ir spraiga darbība.

Avoti: PL

Actirve   vietv.

1. Actirves ezers - Atstirves ezers, Liezēres ezeru grupā, Madonas novadā.

Avoti: LD

actitis   lat.

1. Putnu klases tārtiņveidīgo kārtas sloku dzimtas tilbīšu grupas ģints.

Actilis hypolleucos— upes tilbīte.

Avoti: LD

Actlana   mit.

1. Acteku dzimtene, no kurienes dievs Uicilopočtli viņus esot aizvedis uz Meksikas centrālo daļu; vārds "acteki" nozīmē - "Actlanas ļaudis".

Avoti: PmV

actum   lat.

1. Noticis, nospriests.

Avoti: KV

acūdens   apv.

1. Ūdens sejas mazgāšanai.

Avoti: KV

acugaisma

1. Redze, redzes spēja.

Avoti: MLVV

aculiecinieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas pats ko ir redzējis, novērojis.

Avoti: LLVV

acumērs   -a, v.; parasti vsk.

1. Spēja novērtēt attālumu, apjomu, svaru, ātrumu u. tml. ar redzi, bez palīglīdzekļiem.

Avoti: LLVV, ĢmV

acumirklējs   novec.

1. Acumirklīgs.

Avoti: ME

acumirklīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas rodas, noris vienā mirklī, pēkšņi; īslaicīgs, ļoti ātri pārejošs.

Avoti: LLVV

acumirklīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> acumirklīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

acumirklis   -ļa, v.

1. Ļoti īss laika sprīdis; mirklis, moments.

Ar katru acumirkli— nemitīgi, nepārtraukti.

Kuru katru acumirkli— tūlīt, jau pēc īsa brīža.

// vsk. akuz., apst. nozīmē. Uzreiz; īsu brīdi.

2. vsk. lok., apst. nozīmē. Pašreiz, tūlīt.

Avoti: LLVV, Sin

acumirksnis   apv.

1. Acumirklis.

Avoti: EH

Acupīte   vietv.

1. Rūjas kreisā krasta pieteka, lielā posmā ir Naukšēnu un Valkas novada robežupe, garums - 22 km, iztek no nelielā Piliča ezera Ērģemes paugurainē.

Avoti: LE1

acuplakstiņi   apv.

1. Acs plakstiņš.

2. Rasene ("Drosera rotundifolia").

Avoti: ME

acuplaksts

1. Acs plakstiņš.

acuraugs   -a, v.

1. Tas, kas ir ļoti mīļš, dārgs, sargājams un glabājams.

2. novec. Redzoklis.

Sargāt (arī glabāt) kā acuraugu— ļoti rūpēties, uzmanīt.

Avoti: LLVV

acutifolia   lat.

1. Lapu sūnu sfagnu apakšklases sfagnu dzimtas sfagnu ģints iedalījuma sekcija.

Avoti: LD

acuto   it., mūz.

1. Asi, griezīgi, spalgi.

Avoti: Mūz

acuzils   poēt.

1. Zilu acu krāsa.

acuzmetiens

1. Ātrs, īslaicīgs skatiens.

Avoti: Lo

acuzobs   -a, v.

1. Zobs, kas atrodas blakus priekšzobiem; ilknis (dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

acyrthosiphon   lat.

1. Augutu kārtas laputu apakškārtas ģints.

Acyrthosiphon pisi— zirņu laputs.

Acyrthosiphon onobrychis— zirņu laputs sinonīms nosaukums.

Avoti: LD

Āča   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Komāromas-Estergomas meģē, 6800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ačagārni   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: ME

ačagvi

1. Indiāņu cilts no aravaki cilšu grupas, dzīvo dziļi tropu mežos Dienvidamerikā.

Avoti: PZT

ačamana   mit.

1. Rituāls, kuru praktizē hinduisti lai attīrītu sevi, domājot par tīrām lietām, dzerot ūdeni maziem malciņiem un rasinot to ap sevi.

Avoti: SG

āčarja   mit.

1. Ezoterismā garīgā skolotāja jeb guru vārds.

Avoti: SG

āčāras   rel.

1. Indusu tantrisma mācības dažādas pakāpes.

Avoti: MrJ

āče   apv.

1. Aizrādījuma, izbrīna interjekcija.

Avoti: ME

ače   apv.

1. Skat; skati.

Avoti: EH

Ačeha   vietv.

1. Indonēzijas Republikas province ar plašākas pāpārvaldes tiesībām, platība - 57366 km^2, 3930900 iedzīvotāju (2000. g.), atrodas Sumatras salas ziemeļu galā, robežojas ar Ziemeļsumatras provinci, apskalo Indijas okeāns un Malakas šaurums.

2. Banda Ačeha - pilsēta Sumatras salas ziemeļu galā, provinces administratīvais centrs, 218200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: PuA

ačele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Dem. --> acs (1); ačtele.

Avoti: LLVV

ačelerando   mūz.

1. Paātrinot, sasteidzot.

Avoti: MūV

Ačera   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Acerra"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 56900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ačerjoka   vietv.

1. Upe Kolas pussalā, Krievijas Murmanskas apgabalā, Ponojas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Ačerno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Acerno"), Kampnijas reģiona Salerno provincē, 2830 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ačetūra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Accettura"), Bazilikatas reģiona Matēras provincē, 1940 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ačevi

1. Malāvu tautu grupas daļa Malāvijā, Mozambikā, Zambijā, Tanzānijā, valoda pieder pie bantu saimes austrumu grupas, rakstība latīņu alfabētā, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: PZT

ačgāniski   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: ME

ačgari   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: ME

ačgārni   apv.

1. Otrādi, atmuguriski.

Avoti: ME

ačgārnība   -as, s.

1. Vispārināta īpašība --> ačgārns (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ačgārnis   -ņa, v.

1. reti. Cilvēks, kas visu dara ačgārni; nemākulīgs cilvēks; aplamnieks.

2. Otrādi apgriezts burts tipogrāfiskajā salikumā.

3. apv. Iet atmuguriski.

4. apv. Vēzis.

5. apv. Kreilis.

Avoti: LLVV, ME, EH

ačgārnis   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: ME

ačgārniski   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: ME

ačgārniskis   apv.

1. Uz otru pusi; uz pretējo pusi.

2. Otrāds, nepareizs.

Avoti: ĒiV

ačgārnisks   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Apgriezts, otrāds.

Avoti: ME

ačgārniskums   apv.

1. Aplamība.

Avoti: ME

ačgārns   -ais; s. -a, -ā;

1. Sagrozīts otrādi; pretējs parastajam, pieņemtajam.

// apst. Pretējā virzienā vai stāvoklī, nekā parasts; otrādi; atmuguriski.

// apst. Ar iekšpusi uz āru (uzvilkt apģērba gabalu).

// apst. Pretēja secībā, nekā parasts.

2. Pavisam nepareizs.

Avoti: LLVV

ačgārnums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ačgārns, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ačgārnus   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: ME

āči   parasti dsk.

1. "A" klases skolēni.

Avoti: SLG

ači   apv.

1. Šķaudīšanas skaņu apzīmējošs vārds.

Avoti: ME

ači

1. novec. Brilles.

2. poēt. Acis.

Avoti: Sin

ači

1. Tauta Indonēzijā, Sumatras ziemeļrietumu daļā, ticīgie - musulmaņi, ~2 mlj cilvēku; ačini.

Avoti: LPE

Ači   vietv.

1. Ači Kastello - pilsēta Itālijā ("Aci Castello"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 18100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Ači Katena - pilsēta Itālijā ("Aci Catena"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 28700 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Ači Santantonio - pilsēta Itālijā ("Aci Sant'Antonio"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 51400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ačigārni   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: ME

ačīgs   apv.

1. Acīgs; uzmanīgs, mundrs, izveicīgs.

Avoti: ME

ačikiriks   žarg.

1. Briļļainais, tāds, kas nēsā brilles.

ačikops   novec.

1. Latviešu tautas deja, divdaļīgā taktī, ātrā kustībā.

Avoti: KV

ačikups   apv.

1. Ačkups.

Avoti: ME

ačini   retāk

1. Ači - tauta Indonēzijā, Sumatras ziemeļrietumos.

Avoti: PZT

Ačinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnojarskas novada dienvidrietumos, rajona centrs, piestātne Čulimas labajā krastā, dzelzceļa mezgls, 108000 iedzīvotāju (2013. g.).

Ačinskas Pedagoģiskais tehnikums— latviešu vidējā speciālā mācību iestāde 1930.-1938. g., kas gatavoja pamatskolas pedagogus darbam ar Sibīrijā dzīvojošajiem latviešu bērniem un bija Sibīrijas latviešu skolotāju metodiskais centrs; tika sastādīta ābece augšzemnieku dialektā.

Avoti: PZT, Wi, LE1

ačinskieši

1. Ačinskas pilsētas un apkārtnes (Krasnojarskas apgabalā Krievijā) iedzīvotāji.

2. Ačinskas apkārtnē izsūtījumu pavadījušie.

Ačireāle   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Acireale"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 17500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ačka   apv.

1. Vienacis.

2. Cilvēks, kas slikti redz.

3. Baiļu vai nepatikas izsauciens.

4. Cilvēks, kura rīcība šķiet traka, ekstravagants cilvēks.

5. Cilvēks, kas ir gudrs un izliekas zinām noslēpumus.

Avoti: ME, EH

ačkāp   apv.

1. Sauciens, ar kuru mudina zirgu kāpties atpakaļ.

Avoti: ĒiV

ačkāriks   žarg.

1. Briļļainis.

Avoti: SLG

ačkas   žarg., parasti dsk.

1. Acis.

2. Brilles.

Avoti: SLG

ački   žarg.

1. Punkti (sporta spēlē, piem., basketbolā).

Avoti: SLG

Ačkirka   vietv.

1. Ačkirkas Madaļāni - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Atšķiras Madelāni" nosaukuma variants.

Ačkirkys Madaļāni— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Ašķiras Madelāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

ačkis   novec.

1. Cilvēks, kurš slikti redz.

Avoti: ME

ačko   žarg.

1. Tualete; tualetes pods.

Avoti: SLG

ačkups   -a, v.; tikai vsk.

1. Latviešu tautas deja ar noteiktu pāru skaitu.

Avoti: LLVV

ačohņīties   žarg.

1. Atjēgties, atgūties.

Avoti: SLG

ačoks   žarg.

1. Tualete, tualetes pods.

Avoti: SLG

ačoli

1. Neliela tauta dienvidluo tautu grupā, kas dzīvo Ugandas ziemeļrietumos, arī Zairas ziemeļaustrumos un Sudānas dienvidos, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - musulmaņi.

Avoti: PZT

ačtele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Dem. --> acs (1); ačele.

Avoti: LLVV

ačugārniski   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: ME

ačugārniskis   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: ME

ad   lat.

1. Pie.

Ad acta— pievienot aktīm, izbeigt.

Ad arma— pie ieročiem.

Ad dies vitae— līdz mūža galam.

Ad hoc— šim nolūkam, šim gadījumam.

Ad honorem— godam, par brīvu (izpildīt kādu amatu bez atalgojuma).

Ad infinitum— līdz bezgalībai.

Ad interim— pagaidām, šimbrīžam.

Ad multos annos— uz daudziem gadiem.

Ad notam— ievērošanai.

Ad propositum— pie lietas!

Ad rem— pie lietas.

Ad unum omnes— visi bez izņēmuma.

Ad vitam aeternam— mūžīgi, uz visiem laikiem.

Avoti: KW1, SV08

AD   saīs., vietv.

1. Andora, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

Ada   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Ada"), Vojvodinas Ziemeļbanatas apgabalā, 9600 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Upe Itālijā ("Adda"), Po kreisā krasta pieteka Itālijas ziemeļos, garums - 313 km, sākas Rētijas Alpos.

Avoti: Wi, LpA, PZT

Ada   inf.

1. Programmēšanas valoda ar blokveida struktūru, kas orientēta izmantošanai reāllaika sistēmās.

Avoti: D3

āda   -as, s.

1. Ārējais (cilvēka) ķermeņa audu apvalks.

Izmirkt (arī samirkt) līdz ādai— ļoti stipri samirkt (lietū).

Ādas dziedzeri— tauku, sviedru, piena u. c. dziedzeri.

2. Speciāli apstrādāts (dzīvnieka) ķermeņa ārējais apvalks.

Ādas grauds— apstrādātas ādas labās puses kārtas dabiskais raksts, kas dažādām dzīvnieku sugām ir atšķirīgs.

3. apv. Plēve.

4. apv. Desas apvalks - parasti dzīvnieka zarna.

5. apv. Tukša alkoholiskā dzēriena (degvīna) pudele.

6. žarg. Apģērbs, apģērba gabals.

7. žarg. Prezervatīvs.

8. žarg. Nepatīkama persona, nūģis.

Ādu nodaļa— neciešams cilvēks.

Avoti: LLVV, LivP, SLG, TlV

Adads   mit.

1. Šumeru-akadiešu mitoloģijā - pērkona, negaisa un vēja dievs, debesu dieva Anu dēls, kas personificēja gan dabas postošos spēkus, gan auglības spēkus un auglīgos lietus.

Avoti: Mit

adadžo   apst.; nelok., mūz.

1. Lēnā tempā (starp andante un largo).

// lietv. nozīmē. Šādā tempā izpildāms skaņdarbs vai tā daļa.

2. Baletā - dejas forma (gk. duetā), kurā partneris atbalsta balerīnu satvērienos.

Avoti: LLVV, SV08

adagietto   it., mūz.

1. Mazs adadžo, apzīmējums tempam, kas ātrāks par adadžo.

Avoti: Mūz

adagio   mūz.

1. Lēna tempa apzīmējums, arī skaņdarba virsraksts vai tā daļas apzīmējums.

Avoti: MūV

Adaha   vietv.

1. Upe Spānijā, Duero kreisā krasta pieteka, garums - 191 km.

Avoti: PZT

ādaine   apv.

1. Govs, ko jau otrajā gadā slauc.

2. No ādas darināta vīriešu ziemas cepure.

Avoti: ME, J03

ādainīca   apv.

1. Ādas pātaga.

Avoti: ME

ādainieks   apv.

1. Vecs, vājš, nodzīts zirgs; kleperis.

Avoti: LivP, EH

ādainis   -ņa, v.

1. niev. Vājš, vecs, nodzīts zirgs.

2. apv. Tāds, kas ir gatavots no speciāli izstrādātas dzīvnieka ādas (parasti par cimdiem).

3. parasti dsk. Rati ar ādas polsterējumu iekšpusē.

4. žarg. Cilvēks (parasti kriminālām aprindām piederīgs) ādas jakā (retāk - kādā citā apģērba gabalā no ādas).

Avoti: LLVV, SLG

ādainis   apv.

1. Gluds, bez pūkojuma, apspalvojuma, klāts it kā ar stingru plēvīti (piemēram, par augu lapām).

Avoti: LivP

ādains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas pārklāts ar ādu.

Avoti: LLVV, MLVV

ādaiņi   sar., dsk.

1. Ādas cimdi.

Avoti: KV

Adakli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Adakli"), Bingelas ilā, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ādaks   apv.

1. Ieziepēta vilnas lupata, ar kuru mazgā.

Avoti: ME

adaksiāls   med.

1. Ass virzienā vai attiecībā pret asi.

Avoti: TM

adaktilija   med.

1. Iedzimta kroplība: viena vai vairāku pirkstu trūkums.

Avoti: TM

adaktils   med.

1. Iedzimts kroplis bez pirkstiem.

Avoti: TM

adali

1. Afāri - tauta, dzīvo Eritrejā, Etiopijā un Džibutijā.

Avoti: PZT, EV

adalia   lat.

1. Vaboļu kārtas mārīšu dzimtas ģints.

Adalia bipuncata— divpunktu mārīte.

Avoti: LD

Adalija   vietv.; novec.

1. Adalijas līcis - Antaljas līcis.

Avoti: PZT

adalīns   novec.

1. Nekaitīgs miega līdzeklis, balta kristāliska viela, satur bromu.

Avoti: LME

Adāma   vietv.

1. Pilsēta Etiopijā, Oromijas kilila administratīvais centrs, 240000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA

ādamābols   -a, v.

1. Balsenes izcilnis kakla priekšējā daļā; gāmurs.

Avoti: LLVV

adāmadata   -as, s.

1. Pagarš (metāla, plastmasas vai cita materiāla) irbulis ar smailiem galiem, kuru lieto adīšanai; adāmā adata.

Avoti: LLVV

adāmais   -ā, v.

1. Adīklis, dzija adīšanai.

Avoti: ME

Adamaitis   vietv.

1. Adamaita ala - atrodas Buļu iezī Braslas labajā krastā, Krimuldas novada Krimuldas pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, ala ir 18 m gara, 5,6 m plata, 3 m augsta, tās platība - 55 m^2; pirms 2. pasaules kara alas ieeja aizbrukusi, tā atrakta 1986. gadā.

Adamaiša ala— Adamaita ala.

Avoti: LE1, LD

ādamaks   apv.

1. Ādminis.

Avoti: EH

Adamanta   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, 1700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

adamantāns   ķīm.

1. C10H16, telpisks policiklisks ogļūdeņradis, ārstniecības preparāta izejviela.

Avoti: EV

adamantinoma   med.

1. Odontogēns audzējs, kura uzbūve atgādina zoba emaljas orgāna aizmetņa uzbūvi; audzēja audi var būt blīvi vai saturēt cistas, pildītas ar dzidru šķidrumu.

Avoti: TM

adamantoblasts   med.

1. Emaljas orgāna šūna, kas izveido zoba emalju.

Avoti: TM

adamants   novec.

1. Dimants, briljants.

Avoti: SV05

Adamava   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Adamawa"), administratīvais centrs - Jola, platība - 36917 km^2, 3168100 iedzīvotāju, atrodas valsts austrumu daļā.

2. Plakankalne Kamerūnā, vidējais augstums - 1000-1500 m, augstākā virsotne - 2710 m, savannas, dienvidu daļā mitrie tropu meži.

Avoti: PuA, PZT

Adamello   vietv.

1. Kalnu masīvs Austrumalpos, Rētijas Alpu rietumos, Itālijā, augstākā virsotne - 3554 m, kupolveida pacēlums, klāts plašiem firna laukiem, no kuriem atzarojas >50 šļūdoņu; Adamells.

Avoti: PZT, LpA

Adamells   vietv.; novec.

1. Adamello.

Avoti: PZT, LpA

ādamieši

1. Apes novada Trapenes pagasta apdzīvotās vietas "Ādams" iedzīvotāji.

Avoti: V1

adamīns

1. Samērā rets minerāls - cinka arsenāta hidroksīds; adamīts.

Avoti: EpV

ādamisms   literat.

1. Akmeisms - virziens krievu modernisma literatūrā (gk. dzejā) 1910.-1920. g., kas prasīja stila skaidrību un realitātes pašvērtību.

Avoti: DzV

Adamiškas   vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Adamiškas" nosaukima variants.

Avoti: LC

Adamiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

Avoti: LC

Adamiškys   vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Adamiški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

adamīti   rel., vēst.

1. Viduslaiku kristīgo sektu locekļi, kas ietilpa kreisajā taborītu spārnā; neatzina garīdzniecību, privātīpašumu, aizstāvēja mantas kopību.

2. Katoļu ieviests nievājošs apzīmējums dažādām sektām ar norādi uz muļķību.

Avoti: SV78, SV14

ādamīti   rel.

1. Herētiķu (ķeceru) kustības dalībnieki, kuru mācības pamatā bija aicinājums atgriezties nevainībā, kādā atradās Ādams radīšanas brīdī.

Avoti: MrJ

adamīts

1. Samērā rets minerāls - cinka arsenāta hidroksīds; adamīns.

2. vsk. Adamīti.

Avoti: EpV

Ādamlauks   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā.

Avoti: LC

adāmmašīna   -as, s.

1. Ierīce, mašīna, ar kuru ada.

Adāmmašīnas klase— adāmmašīnu iedalījums pēc adatu skaita garuma vienībā.

Pamatņu adāmmašīna— adāmmašīna pamatņu adījuma adīšanai.

Šķērsadīšanas adāmmašīna— adāmmašīna šķērsadījuma adīšanai.

Avoti: MLVV, ZTV

adamnieki

1. Priekules novada Priekules pagasta apdzīvotās vietas "Adama muiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Adamova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Liepnas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novada Verēmu pagastā, Adamovas ezera rietumu krastā 4 km no Rēzeknes.

Adamovas ezers— atrodas Rēzeknes novada Verēmu pagastā, Latgales augstienes ziemeļu daļā, 150 m virs jūras līmeņa, 5 km uz ziemeļaustrumiem no Rēzeknes, garums - 2,65 km, lielākais platums - >1 km, vidējais dziļums - 3,8 m.

Adamovas ezers ar apkārtējo ainavu— kompleksais dabas liegums, dibināts 1977. g., lai aizsargātu Adamovas ezeru no piesārņošanas, platība - 44 ha.

4. Apdzīvota vieta Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

Adamovas krauja— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā, Daugavas labajā krastā 30-40 m augstas kraujas pamatnē, 7 m virs ūdenslīmeņa, starpleduslaikmetā izveidojusies 1-2 m bieza mālu un kūdras slāņkopa, kas izsekojama vairākus simtus metru garā krasta posmā zem 2 sarkanbrūnas morēnas joslām un vairākiem smilts un grants slāņiem.

5. Adamovas ezers - atrodas Latgales augstienē, Dagdas novada Ezernieku pagastā, 174,8 m vjl., platība - 32,0 ha, garums - 0,9 km, lielākais platums - 0,4 km, lielākais dziļums - 2,2 m, eitrofs, stipri aizaudzis.

6. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 4580 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LC, LE1, LD, La1, Wi

adamovieši

1. Alūksnes novada Liepnas pagasta apdzīvotās vietas "Adamova" iedzīvotāji.

2. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Adamova" ("Adamovo") iedzīvotāji.

3. Zilupes novada Pasienas pagasta apdzīvotās vietas "Adamova" iedzīvotāji.

4. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Adamova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Adamowa   vietv., vēst., vācu val.

1. Adamovas muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Bukmuižas pagasta teritorijā.

Avoti: KV

adāms   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> adīt.

2. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Adīklis.

Avoti: LLVV

Ādams   mit.

1. Bībelē - pirmais cilvēks, kuru Dievs radīja pēc savas līdzības; visu cilvēku ciltstēvs.

2. Islāma ticībā - Dieva vietnieks uz zemes.

3. Ādams Kadmons - ebreju mistiskajā tradīcijā - jau pirms laika sākuma pastāvošais ideālā cilvēka prototips, kas sevī ietver gan materiālās, gan garīgās pasaules līdzību.

Avoti: SV08, MitJ

Ādams   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Apes novada Trapenes pagastā.

2. Ādama tilts - sēkļu, saliņu un koraļļu rifu josla starp Indostānas pussalu un Šrilankas salu, atdala Manaras līci no Polka šauruma, garums - ~30 km, lielākais dziļums starp salām - ~1,5 m.

Avoti: LC, PZT

Adamshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Pulakas muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Sidgundas pagasta teritorijā.

2. Ādama muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagasta teritorijā.

Avoti: KV

adamsija

1. Savrupējs koraļļu polips (aktīnija), kas dzīvo simbiozē ar vēzi vientuļnieku.

Avoti: PP

adamsīts   ķīm.

1. Arsēnu saturoša, kairinoša indīga kaujas viela, kas iedarbojas uz aizdegunes gļotādu.

Avoti: ZTV, SV08

Adamstauna   vietv.

1. Lielbritānijas aizjūras teritorijas Pitkērnas administratīvais centrs, 48 iedzīvotāji (2010. g.).

Avoti: PuA

ādamzāle   apv.

1. Dzeltenā dzegužkurpīte ("Cypripedium calceolus").

Avoti: Aug2

Adana   vietv.

1. Pilsēta Turcijas dienvidos ("Adana"), ila administratīvais centrs, atrodas 70 km no Vidusjūras ziemeļaustrumu piekrastes Seihanas krastos, 2125600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, LģE, Wi

adansonia   lat.

1. Kapokaugu dzimtas ģints.

Adansonia digitata— baobabs, kapokaugu dzimtas suga.

Avoti: PDE

Adapa   mit.

1. Babiloniešu (akadiešu) varoņmītā dieva Eijas (šumeru Enki) priesteris.

Avoti: PmV

Adapazari   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Adapazari"), Sakarjas ila administratīvais centrs, 244700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

adapcija   novec.

1. Piemērošanās.

Avoti: KV

adaptabilitāte   med.

1. Piemērošanās spēja.

Avoti: TM

adaptācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Pielāgošanās videi.

Acs adaptācija— acs spēja piemēroties apgaismojuma izmaiņām.

Adaptācijas sindroms— organisma pārmaiņas, ko izraisa pielāgošanās apkārtējās vides apstākļiem.

Kultūras adaptācija— indivīda vai grupas aktīvas pielāgošanās process konkrētās eksistences vides apstākļiem.

Organisma adaptācija— organisma vai tā daļu (orgānu) jebkādas izmaiņas, kas ļauj tam pielāgoties videi un palīdz izdzīvot.

Politiskā adaptācija— indivīda vai grupas aktīva pielāgošanās sabiedriski politiskajai videi, sabiedrībā pieņemtajām politiskās uzvedības normām, likumiem un poltisko vērtību sistēmām.

Sociālā adaptācija— indivīda vai grupas aktīva pielāgošanās esošajiem sabiedriskās pašatražošanas apstākļiem viņu eksistences vidē.

2. Darbība, rezultāts --> adaptēt.

3. kibern. Tehnisko ierīču vai sistēmu spēja piemēroties mainīgai situācijai.

4. sociol. Indivīda vai sociālās grupas aktīva pielāgošanās sociālajām prasībām, morāles likumiem utt.

5. Teksta (piem., daiļdarba) pielāgošana (atvieglošana) bērniem, kā arī tiem, kas sāk mācīties svešvalodu.

6. jur. Valsts iekšējo spēkā esošo tiesību normu pielāgošana jaunām starptautiskām saistībām neizmainot valsts likumdošanu.

Avoti: LLVV, ZTV, SV99, PV

adapteris

1. Adapters.

Avoti: ZTV, PP

adapters   -a, v.

1. Ierīce, kas nodrošina sadarbību starp atšķirīgām iekārtām vai sistēmām, kuru konstruktīvās un funkcionālās īpatnības neļauj izmantot tiešu savienojumu.

2. Skaņu noņēmējs, elektroatskaņotāja sastāvdaļa, kas skaņuplates ierakstu pārvērš elektriskos signālos.

3. Atšķirīgu modeļu elementu salāgošanas ierīce fototehnikā.

4. Mērpārveidotājs, signālu devējs (sensors) tehnikā.

5. inf. Ierīce, ar kuru savstarpēji savieno datu apstrādes iekārtas.

Avoti: ZTV, SV99

adaptēšana   val.

1. Oriģinālteksta vai tā tulkojuma pielāgošasna (atvieglošana) mācību vai citiem mērķiem, ievērojot adresāta izglītības vai informētības līmeni un no tā atkarīgās uztveršanas spējas.

2. Starptautisku standartu vai citu normatīvu aktu pielāgošana konkrētiem vietējiem apstākļiem vai situācijai.

Avoti: VsV

adaptēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Piemērot, pielāgot.

Avoti: LLVV, MLVV

adaptēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Pielāgoties, piemēroties.

Avoti: LLVV, SV99

adaptīvs   biol., tehn.

1. Saistīts ar pielāgošanos, piemērošanos (videi, apstākļiem).

Adaptīvā optika— optiskā sistēma optiskajos un infrasarkanajos teleskopos, kurā ietilpst maināmas formas palīgelements, kas kompensē Zemes atmosfēras radītos attēla kropļojumus.

Adaptīvais spārns— lidmašīnas spārns, kura profils katrā lidojuma režīmā pieņem gandrīz optimālu formu; spārna priekšējā un astes daļa automātiski atliecas atkarībā no lidojuma Maha skaitļa un uzplūdes leņķa, saglabājot plūdlīnijas ārējo virsmu.

Adaptīvā regulēšana— laikā mainīga sekundārā regulēšana uzdotā režīma parametru optimizēšanai.

Avoti: ZTV

adaptogēns

1. Viela, kas darbojas nomierinoši, kā stresa mazinātāja, palīdz iejusties situācijā.

Avoti: PL

adaptometrs   med.

1. Aparāts, ar kuru nosaka acs adaptācijas laiku tumsā un mērī gaismas minimuma slieksni.

Avoti: TM

adaptris   novec.

1. Adapters.

ādapuža   apv.

1. Zemāda.

2. Vieta zem ādas pārsega.

Avoti: ViV

Adaro   vietv.

1. Adaro grēda - atrodas Mjanmas (Birmas) rietumos, Bengālijas līča piekrastē, garums - ~800 km, augstums - līdz 3053 m (Viktorijas kalns), vairākas paralēlas grēdas, ko atdala tektoniskas ielejas.

Avoti: PZT

adars   rel.

1. Jūdaistu civilā kalendāra sestais mēnesis.

Avoti: R1

adars   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - un zoroastrismā svētā uguns dvesma, arī pati uguns, augstākā dieva Ahuramazdas redzamais tēls; ir 11 svētās uguns veidi.

Avoti: Mit

adars   novec.

1. Attieksme; gan atmaksa, gan atriebība.

Avoti: KW1

ādasērces

1. Ērču kārtas dzimta ("Epidermoptidae"), ļoti sīkas ērces ar 0,14-0,40 mm garu, apaļīgu, saplacinātu ķermeni, Latvijā nav pētītas.

Avoti: LD

ādasgabals   apv.

1. Ādas gabals.

Avoti: LivP

ādasģērētava   apv.

1. Ādu miecētava.

Avoti: LivP

ādaskrāsa   apv.

1. Ādas krāsa (cilvēkam, piemēram, piederošam kādai rasei); ādskrāsa; ādkrāsa.

Avoti: LivP

ādasstrēmele   apv.

1. Garens ādas atgriezums, ādas strēmele; ādsstrēmele; ādstrēmele.

Avoti: LivP

adata   -as, s.

1. Tievs (metāla) irbulis (šūšanai), kam vienā galā ir asa smaile, bet otrā - spraudziņa pavediena ievēršanai.

Iet, (arī kustas) kā adata (arī kā mazā adatiņa)— saka par kustīgu, darbīgu cilvēku.

2. Adāmadata.

3. Dažādi (metāla stiegru, kaula, plastmasas) veidojumi, ko lieto apģērba vai matu saspraušanai vai rotāšanai.

4. Tieva metāla stieplīte vai caurulīte ar smailu galu duršanai vai dūrienveida pieskarei.

Adatu terapija— akupunktūra, Ķīnas tautas medicīnas metode, kuras pamatā ir noteiktu aktīvo punktu kairināšana ar speciālām adatām.

5. parasti dsk., biol. Asi, smaili izaugumi, veidojumi (piemēram, dzeloņi, ērkšķi, skujas) augiem un dzīvniekiem.

6. Instrumentu, mehānismu daļas (bultas, rādītāji u. tml.), kam ir adatveida forma.

7. lauks. tehn. Sienamā aparāta darbīgā daļa, kas siešanas procesā aptver stiebru (linu, labības) kūlīti un auklu padod spīlēm.

8. žarg. Izveicīga, acīga persona.

Avoti: LLVV, SLG, KW

Adata   vietv.

1. Adatas rags - Āfrikas galējais dienvidu punkts (portugāļu "Cabo das Agulhas") no kura velk robežu starp Atlantijas un Indija okeānu; nosaukums dots tuvumā novēroto magnētisko anomāliju dēļ, kas izsauc kompasa adatas svārstības.

Adatas raga straume— siltā straume Indijas okeānā pie Āfrikas dienvidaustrumu krastiem, veidojas saplūstot Mozambikas un Madagaskaras straumei, vidējais ātrums - 2,7-3,7 km/h, sastopoties ar auksto Rietumvēju straumi grimst.

Avoti: LģE, PZT

adatādainie   apv.

1. Adatādaiņi.

Avoti: KV

adatādaiņi   biol.

1. Bezmugurkaulnieku tips - jūras un okeāna dzīvnieki siltajos apgabalos: jūraszvaigznes, jūraseži, jūrasgurķi u. c.

Avoti: ZTV

adatains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (augs, dzīvnieks), kas pārklāts ar smailiem, asiem izaugumiem; tāds (augs, dzīvnieks), kam ir smaili, asi izaugumi.

2. Tāds, kur ir daudz adatām līdzīgu veidojumu.

Avoti: LLVV, ME

adataiņi   novec.

1. Adatādaiņi.

Avoti: Lo

adataiņš   apv.

1. Adatains.

Avoti: ĒiV

adātāja   apv.

1. Adītāja.

Avoti: EH

adataste

1. Jūras kaķis.

Avoti: Sin

adatcūka   -as, s.; sar.

1. Dzeloņcūka.

Avoti: LLVV

adatdirša   apv.

1. Kustīgs, nemierīgs cilvēks (parasti bērns, pusaudzis).

Avoti: ViV

adatdūriens   poēt.

1. Dūriens ar adatu.

adatene   -ņu, s.

1. Bazīdiju sēņu afilloforu rindas dzimta ("Hydnaceae"), sēnes ar adatveida himenoforu uz dažādas krāsas un veida augļķermeņiem; ~670 s., Latvijā 4 s.

Koraļļu adatene— adateņu dzimtas suga ("Hericium coralloides"), sniegbalta, uz trūdošas koksnes augoša adatene, Latvijā reti sastopama, saudzējama.

Avoti: LPE

adatfiltrs   būvn.

1. Zemē iedziļinātas caurules, kuru uzgaļi pārklāti ar sietu, caur kuru plūst ūdens, bet neiet cauri grunts daļiņas; paredzēts gruntsūdens līmeņa pazemināšanai būvbedrēs.

Avoti: ZTV

adatgliemezis

1. dsk. Gliemežu klases priekšžauņu apakšklases dzimta ("Aciculidae"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Gludais adatgliemezis— adatgliemežu suga ("Acicula polita").

Avoti: LE1

adatgrāmatiņa   apv.

1. Papīra vāciņi, ietvars ar adatu komplektu.

Avoti: ViV

adatīgs   apv.

1. Ļoti veikls, kustīgs.

Avoti: ViV

adatiņa

1. Dem. --> adata.

2. žarg. Dzīva, kustīga meitene.

Avoti: LLVV, Žrg

adatkamoliņš   apv.

1. Kamoliņš, kur iesprauž un glabā adatas.

Avoti: ViV

adatmētelis   poēt.

1. Adatains apvalks, kažoks, piem., ezim.

adatmētelītis   poēt.

1. Adatains apvalks, piem., kastaņa čaula.

adatnīca

1. Kārba adatām; adatu trauciņš.

Avoti: LE

adatnieks

1. Adatu izgatavotājs vai tirgotājs.

2. Slaids, kalsns cilvēks.

3. Viltīgi gudrs; jokupēteris, šķelmis.

4. Spilventiņš adatu glabāšanai.

Avoti: ME, EH

adatots   apv.

1. Adatains.

Avoti: ME

ādats

1. Nerakstītas musulmaņu tautu paražtiesību normas, kuru pamatā ir ģints vecāko tiesvara un senas tradīcijas.

Avoti: SV99

adatterapija

1. Adatu terapija; akupunktūra.

Avoti: MLVV

adatveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir adatas veids, forma; tāds, kas līdzīgs adatai.

Avoti: LLVV

adatveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Adatveida.

Avoti: LLVV

adatvīle

1. Apaļa vai ovāla vīle, urbuma vai cauruma iekšpuses apdarei.

Avoti: Lo

adatzivjveidīgais   vsk.

1. Adatzivjveidīgie.

Avoti: LPE

adatzivjveidīgie

1. Zivju klases augstāko kaulzivju kārta ("Syngnathiformes"), 2,5-60 cm gari planktonofāgi, tropu un mērenajās joslās, jūrās, dažas sugas saldūdeņos; Latvijā adatzivs un čūskzivs.

Avoti: LPE

adatzivs   -vs, -vju;

1. Zivju klases adatzivjveidīgo kārtas dzimta ("Syngnathidae"), jūras zivs ar pagarinātu ķermeni, ko klāj kaula plāksnītes.

Gardeguna adatzivs— šīs dzimtas suga ("Syngnathus typhle").

Avoti: LPE, LD

ādaunīca   apv.

1. Ādaunieks.

2. Ādas pātaga.

Avoti: ME, KV

ādaunieks   apv.

1. Ādenis, kleperis; vecs, vājš zirgs.

2. Ādas cimds.

Avoti: ME, ĒiV, LivP

ādavnīca   apv.

1. Ādas pātaga.

Avoti: LivP

ādavnieks   apv.

1. Vecs, vājš zirgs.

2. Ādas cimds.

Avoti: ViV, LivP

Ādaži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Vidzemes rietumu daļā, no 2009. g. 1. jūlija - novada centrs (1950.-2009. g. Rīgas rajonā) 23 km no Rīgas; teika stāsta, ka nosaukums radies Rīgas celšanas laikā, kad no apkaimes mežiem vestas ādas un sūnas.

2. Ādažu novads - novads ar administratīvo centru Ādažos, teritorija no Baltezera līdz Lilastes ezeram, robežojas ar Carnikavas, Sējas, Inčukalna un Garkalnes novadu.

3. vēst. Ādažu pagasts - līdz 2009. g. pagasts Rīgas rajonā ar centru Ādažos, kura robežas sakrīt ar tagadējā novada robežām; bijušie nosaukumi: vāciski - Aahof, krieviski - Adažskaja.

Ādažu atteka— viens no lielākajiem Gaujas vecupju ezeriem, atrodas Ādažu novadā pie Garkalnes ceļa, platība - 13,4 ha, dziļums - līdz 1,2 m; Vējupe.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1, LD

adažio   novec.

1. Adagio - mēreni, lēnām.

Avoti: SW78

ādažmuižnieki

1. Ādažu novada apdzīvotās vietas "Ādažmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ādažnieki

1. Ādažu novada Ādažu ciemata iedzīvotāji.

Avoti: V1

Adažskaja   vietv., vēst.

1. Ādažu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

ādbrauķis   apv.

1. Ādu apstrādes rīks.

2. Ādminis.

Avoti: LivP, EH

addio   it.

1. Ardievu.

Avoti: SW86

addolcendo   it., mūz.

1. Mīkstinot skaņu.

Avoti: Mūz

addolorando   it., mūz.

1. Sērojot, skumji, bēdīgi.

Avoti: Mūz

addolorato   it., mūz.

1. Sērojot, skumji, bēdīgi, žēlabaini.

Avoti: Mūz, KW1

adduktors

1. anat. Pievilcējs, pievilcējmuskulis.

2. Slēdzējmuskulis gliemjiem un brahiopodiem, kas aizver vāciņu.

Avoti: KV

adefagija   novec.

1. Rīšanas liga; slimais vienmēr izsalcis.

Avoti: SV12

adefisāls   val.

1. Tāds, kas tulkojumā zaudē defisu.

Adehe   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Adeje"), Kanāriju salu autonomā apgabala Santakrusas de Tenerifes provincē, Tenerifes salas dienvidrietumu daļā, 46700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

adēja   apv.

1. Adītāja.

Avoti: EH

adējeņa   apv.

1. Adītāja.

Avoti: ME

adējiņa   apv.

1. Adītāja.

Avoti: ME

adeklis   -ļa, v.; apv.

1. Iesākts adījums, cimds vai zeķe kopā ar adatām.

Avoti: LE

adekļi

1. Pūra cimdi vai zeķes, ko kāzās dalīja kā veltes.

Avoti: LE

adekvācija   novec.

1. Piemērošana, izlīdzināšana.

Avoti: SV12

adekvāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pilnīgi vienāds ar otru; pilnīgi atbilstošs.

Avoti: LLVV

adekvātums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> adekvāts, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

adekvēt   novec.

1. Piemērot, nolīdzināt.

Avoti: SV12

adela   lat.

1. Tauriņu kārtas zaigkožu dzimtas ģints.

Adela degeerella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Ādela   vietv.

1. Sala Mēlarena ezera austrumu daļā, Zviedrijā, platība - 32 km^2, viduslaiku pils Ālsnes drupas.

Avoti: LEV

Adelaida   vietv.

1. Dienvidaustrālijas štata galvaspilsēta (angļu val. "Adelaide"), atrodas Austrālijas kontinenta dienvidu piekrastē, osta Sentvinsenta līča piekrastē, 16700 iedzīvotāju (2006. g.).

Adelaidas latviešu kopiena— izveidojās 1947.-1949. g., kad Austrālijā ieradās latviešu bēgļi, 1990. gados ~3000-4000 latviešu, pilsētā izveidojies īpašs latviešu kvartāls, kopš 1953. g. rīko Adelaidas latviešu kultūras dienas.

Avoti: LEV

Adelanto   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Adelanto"), Kalifornijas štatā, 32700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

ādele   apv.

1. Dem. --> āda.

Avoti: EH

adelfija   novec.

1. Sabrāļošanās.

Avoti: SV12

Adelfija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Adelfia"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

adelfogāmija

1. Laulības forma, kurā brāļiem ir viena vai vairākas kopīgas sievas.

Avoti: SV99

adelfoktonija   novec.

1. Brāļu slepkavība.

Avoti: SV12

adelfos   novec.

1. Brālis.

Avoti: SV12

adelfotaksija   med.

1. Kustīgu šūnu tieksme sakārtoties noteiktās savstarpējās attiecībās.

Avoti: TM

adeli

1. Viena no togojiešu ciltīm, dzīvo Togo kalnos un Ganas austrumos, runā savrupā valodā, ko nosacīti pieskaita pie Gvinejas grupas, saglabājušās feodālās attiecības un ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults), daļa - katoļi.

Avoti: PZT

Adelija   vietv.

1. Adelijas krasts - apvidus Antarktīdas austrumu piekrastē starp 136. un 142. austrumu garuma grādu, dienvidu magnētiskā pola un polārā loka rajonā, to klāj 2800 m biezs ledājs, kas veido stāvu nogāzi ar vairākiem šļūdoņiem, vietām atsedzas klintis.

Adelijas zeme— Adelijas krasts.

Avoti: LģE, PuA, LpA

ādelnieks   apv.

1. Vecs, vājš, nodzīts zirgs.

2. vēst. Simtsrubļu naudaszīme.

Avoti: LivP

adelognatha   lat.

1. Īssmeceri - smecernieku dzimtas grupa.

Avoti: LD

adelomorfs   med.

1. Neskaidrs; kuņģa dibena dziedzeršūnu apzīmējums.

Avoti: TM

adelopodi

1. Dzīvnieki ar paslēptām kājām.

Avoti: SV58

adelphocoris   lat.

1. Kukaiņu klases blakšu kārtas mīkstblakšu dzimtas ģints.

Adelphocoris lineolatus— lucernas blakts, šīs ģints suga.

Avoti: LD

Adelsheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Adelsheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ādelsberga   vietv.

1. Ādelsbergas grota - Postojnas ala Slovēnijā.

Avoti: PZT

ademcija   novec.

1. Atņemšana, laupīšana.

Avoti: SV12

ademonija   med.

1. Garīgs nemiers, baisma.

Avoti: TM

ademozīne   med.

1. Nomāktība, nemiers, uztraukums.

Avoti: TM

aden-

1. Saliktos vārdos norāda uz dziedzeri.

Avoti: SV19

Adena   vietv.

1. Pilsēta Jemenā ("Aden"), sens tirdzniecības centrs, 649900 iedzīvotāju (2004. g.).

Adenas līcis— atrodas Indijas okeāna ziemeļrietumu daļā starp Āfriku u Arābijas pussalu.

Avoti: LEV, LpA

adenalģija   med.

1. Sāpes dziedzerī.

Avoti: TM

adenastēnija   med.

1. Dziedzeru funkcionāls vājums.

Avoti: TM

Adenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Adenau"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 2900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

adendi

1. Joni kompleksā savienojumā, kas ietver kompleksa veidotāju.

Avoti: LPE

adendrītisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Bez dendrītiem: noteiktas nervu šūnas spinālajos ganglijos.

Avoti: TM

adendums   ek.

1. Čārtera vai frakts līguma pielikums, kas maina vai papildina kādus līguma nosacījumus.

Avoti: SbV

Adene   novec.

1. Adena.

Avoti: KW1

ādene

1. apv. Kažokādas cepure.

2. žarg. Ādas jaka, ādas žakete.

Avoti: ME, SLG

adenektomija   med.

1. Dziedzera izgriešana, izņemšana.

Avoti: TM

adenektopija   med.

1. Dziedzera atrašanās svešā vietā.

Avoti: TM

ādenīca   apv.

1. Kažokādas cepure.

2. Ādas pātaga.

3. Govs, ķēve, vai citu dzīvnieku mātīte, kuras vienīgā vērtība ir vēl tikai ādā.

Avoti: KV, LivP

ādenieks   apv.

1. Vājš, zirgs, govs, kuru vienīgā vērtība ir āda.

2. Kalsnējs cilvēks.

3. vēst. Simtsrubļu naudaszīme.

Avoti: KV, LivP

adēnija   bot.

1. dsk. Oleandru dzimtas ģints ("Adenium"), stumbra sukulents ar resniem, sulīgiem zariem, ziedi vientuļi, lieli, audzē arī istabās, kā krāšņumaugu.

Resnā adēnija— adēniju suga ("Adenium obesum").

Avoti: LxE, TaE

adēnija   med.

1. Limfaudu sistēmas hiperplāzija.

Avoti: TM

adenilskābe   med.

1. Mononukleotīds, balti, adataini kristāli; sastāv no adenīna, ribozes un fosforskābes, piedalās ūdeņraža un fosforskābes atlieku pārnešanā glikozes procesā.

Avoti: TM

adenīma   med.

1. Mezglaini miesas audi.

adenīndezamināze   med.

1. Dezaminētājs ferments, kas katalizē adenīna pārvēršanu hipoksantīnā; rodas aknās, aizkuņģa dziedzerī, liesā.

Avoti: TM

adenīns   ķīm.

1. Purīnbāze, heterociklisks savienojums C_5H_5N_5; ir daudzu bioloģiski aktīvu vielu un struktūru sastāvā.

Avoti: ZTV

ādenis   apv.

1. Zirgs, govs, kuru vienīgā vērtība ir āda; kleperis; ādainis.

2. Vājš, kalsnējs cilvēks.

Avoti: ME

adenis   novec.

1. Adīta jaka, adīts džemperis.

adenīts   med.

1. Limfmezgla vai dziedzera iekaisums.

Avoti: LLVV

adenium   lat.

1. Adēnijas.

Adenium obesum— resnā adēnija.

Avoti: TaE

adenizācija   med.

1. Dziedzera izskata vai struktūras veidošanās citos audos proliferācijas vai deģenerācijas ceļā.

Avoti: TM

adeno-

1. Saliktos vārdos norāda uz dziedzeri.

Avoti: SV19

adenocelullīts   med.

1. Dziedzera un tā apkārtējo audu iekaisums.

Avoti: TM

adenodiastāze   med.

1. Nepareizs dziedzera vai tā daļu novietojums.

Avoti: TM

adenofaringīts   med.

1. Rīkles mandeļu un gļotādas iekaisums.

Avoti: TM

adenofibroma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no dziedzera un saistaudiem.

Avoti: TM

adenofibroze   med.

1. Dziedzera fibrozā deģenerācija.

Avoti: TM

adenoflegmona   med.

1. Dziedzera un apkārtējo saistaudu akūts strutains iekaisums.

Avoti: TM

adenoforas   bot.

1. Pulkstenītes, zvaniņi.

adenogēns   med.

1. No dziedzera attīstījies.

Avoti: TM

adenogrāfija   med.

1. Dziedzera rentgenogrāfija.

Avoti: TM

adenohipofīze   -es, s.; med.

1. Hipofīzes (starpsmadzeņu daļas) priekšējā daiva, kuras hormoni ietekmē vielmaiņu, stimulē organisma attīstību un augšanu.

Avoti: VE

adenohondroma   -as, s.; med.

1. Audzējs, kurā ir dziedzera un skrimšļa audi.

Avoti: TM

adenohondrosarkoma   -as, s.; med.

1. Sarkomatozs audzējs no dziedzera un skrimšļa audiem.

Avoti: TM

adenoīdi   -u, v.; med.

1. Hipertrofēti aizdegunes limfadenoīdie audi.

Avoti: TM

adenoīdisms   med.

1. Simptomu komplekss, kas raksturo limfadenoīdo audu hipertrofiju: apgrūtināta elpošana pa degunu, deguna balss, sejas skeleta nepareiza attīstība.

Avoti: TM

adenoidīts   -a, v.; med.

1. Adenoīdu iekaisums.

Avoti: TM

adenokarcinoma   med.

1. Ļaundabīgs dziedzerepitēlija audzējs.

Avoti: LPE

adenoleiomiofibroma   med.

1. Audzējs, kurā ir dziedzeraudi, gludās muskulatūras šķiedras un saistaudi.

Avoti: TM

adenolipoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no dziedzeraudiem un taukaudiem.

Avoti: TM

adenolipomatoze   med.

1. Simetriski nesāpīgi tauku nogulsnējumi limfmezglos ap kaklu, padusēm un cirkšņiem.

Avoti: TM

adenoloģija   -as, s.; med.

1. Mācība par dziedzeriem.

Avoti: SV58

adenoma   -as, s.; med.

1. Labdabīgs audzējs dažādos dziedzeraudos.

Avoti: SV99

adenomalācija   med.

1. Dziedzera atmiekšķēšanās.

Avoti: TM

adenomatoze   vet.

1. Dzīvnieku plaušu slimība, kas raksturīga ar pastiprinātu gļotu izdalīšanos.

adenomioma   med.

1. Dzemdes audzējs, kas sastāv no dziedzerepitēlija un gludās muskulatūras audiem.

Avoti: TM

adenomiosarkoma   med.

1. Ļaundabīgs audzējs, kas sastāv no dziedzerepitēlija un gludās muskulatūras audiem.

Avoti: TM

adenopātija   med.

1. Dziedzeru saslimšana bez skaidras etioloģijas.

Avoti: TM

adenosarkoma   med.

1. Jaukts embrionāls ļaundabīgs audzējs, kas attīstās urogenitālajā sistēmā; sastāv no dziedzeraudiem un no sarkomatoziem saistaudiem.

Avoti: TM

adenoskleroze   med.

1. Dziedzera sacietēšana kā hiperēmijas, infiltrācijas, ļaundabīgas deģenerācijas vai hroniska iekaisuma un saistaudu attīstības sekas.

Avoti: TM

adenotomija   med.

1. Adenoīdu izgriešana.

Avoti: TM

adenotoms   med.

1. Instruments dziedzera incīzijai vai adenoīdu izgriešanai.

Avoti: TM

adenotrops   med.

1. Dziedzeru elektīvs ietekmētājs (inde, vīruss, hormons).

Avoti: TM

adenovirusāls   med.

1. Tāds, ko izraisa adenovīrusi.

Avoti: VE

adenovīruss   -a, v.

1. Viens no vairāk nekā trīsdesmit dažādiem vīrusiem, kuru ierosinātajām slimībām raksturīgs iekaisums elpošanas ceļos, acīs, zarnās un limfmezglos.

Avoti: SV99, PP

adenoze   -es, s.; med.

1. Hroniska dziedzeru un it sevišķi limfmezglu slimība.

Avoti: SV99

adenozīndifosfāts   -a, v.; med.

1. Adenīna, d-ribozes un divu fosforskābes molekulu savienojums; piedalās glikolīzes procesos.

Avoti: TM

adenozīnfosfāts

1. Adenozīna fosforskābes esteris.

Avoti: LPE

adenozīns   ķīm.

1. Adenīna un ribozes atvasinājums, nukleīnskābju sastāvdaļa.

Avoti: ZTV

adenozīntrifosfatāze   med.

1. Ferments, kas katalizē adenozīntrifosfāta šķelšanu adenozīndifosfātā un fosforskābē.

Avoti: TM

adenozīntrifosfāts   med.

1. Ar enerģiju bagāts savienojums, kas sastopams mikroorganismos, augos, dzīvniekos un cilvēkā un ir galvenais šūnu enerģijas uzkrāšanas un pārneses avots.

Avoti: VE

adenozīntrifosforskābe   med.

1. Adenīna, d-ribozes un 3 fosforskābes molekulu savienojums, šūnu enerģijas avots; piedalās fosforilēšanas reakcijās glikolīzē.

Avoti: TM

adens   novec.

1. Dziedzeris.

Avoti: SV12

adentija   med.

1. Iedzimts zobu trūkums.

Pilnīga adentija— visu zobu trūkums.

Nepilnīga adentija— dažu zobu trūkums.

Avoti: TM

adeodats   novec.

1. Dieva dāvana, dieva dots.

Avoti: SV12

adepts   -a, v.

1. Cilvēks, kas pamatīgi iedziļinājies kādas mācības, mākslas utt. noslēpumos.

2. Kādas mācības, sektas, idejas sekotājs, piekritējs.

3. novec. Alķīmijas meistars.

Avoti: LLVV, SV99, KW1

Adēra   vietv.

1. Adēra rags - atrodas Austrumantarktīdā, Viktorijas Zemes ziemeļaustrumu pussalā, apskalo Rosa jūra.

Avoti: PZT, LpA

ādercirtējs   med.

1. Tautas medicīnas dziednieks, kas nodarbojās ar asins laišanu; āderētājs.

Avoti: VE

ādercirtnis

1. Sens ārstniecisks instruments, kas lietots asiņu nolaišanai.

Avoti: LE1

ādere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Pazemes ūdeņus saturoša dzīsla vai slānis.

2. novec. Asinsvads (parasti vēna).

Āderi laist— nolaist asinis.

Āderi cirst— pārgriezt vēnu, lai nolaistu asinis.

Avoti: LLVV, KnV, ME, MLVV

āderējums

1. Koksnes raksta imitācija krāsošanas un restaurācijas darbos.

āderēt   apv.

1. Nolaist asinis, visbiežāk par dzīvniekiem.

2. Vairākkārt dzelt, kost (par kukaiņiem).

3. Miecēt, ģērēt, pērt.

4. Krāsot, veidojot svītras (kokmateriālā).

Avoti: ME, KnG, ViV

āderētājs   med.

1. Tautas medicīnas dziednieks, kas nodarbojās ar asins laišanu; ādercirtējs.

Avoti: VE

aderidae   lat.

1. Vaboļu kārtas trūdvaboļu dzimta.

Avoti: LD

aderkasieši

1. Ogres novada Taurupes pagasta apdzīvotās vietas "Aderkaši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aderkasskaja   vietv., vēst.

1. Ogres novada Taurupes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Aderkaši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novada Taurupes pagastā.

2. vēst. Aderkašu pagasts - pagasts Rīgas apriņķī līdz 1925. gadam, kad to pievienoja Taurupes pagastam.

3. Aderkašu pilskalns - atrodas Ogres novada Taurupes pagastā Ogres upes labā krasta pietekas Taukatnes malā - 15-17 m augsts paugurs, augšpusē ~25x18 m, rietumu nogāze stāva, pārējās viena zem otras izveidotas divas 3-5 m platas terases.

Avoti: LPag, LC

ādermanis   apv.

1. Asins nolaidējs.

Avoti: EH

adermija   med.

1. Iedzimts ādas trūkums.

Avoti: TM

adermīns

1. Vitamīns B6; piridoksīns.

Avoti: SV78

adermoģenāze   med.

1. Nepilnīga ādas attīstība.

2. Ādas defektu nesadzīšana.

Avoti: TM

ādernieks

1. apv. Asins nolaidējs.

2. Rīkstnieks - cilvēks, kam piemīt biodiagnosticēšanas spējas noteikt ūdens āderu un citu kaitīgu strāvojumu klātbūtni.

Avoti: PL

aderus   lat.

1. Vaboļu kārtas trūdvaboļu dzimtas ģints.

Aderus populneus— Latvijā biežāk sastopamā trūdvaboļu suga.

Avoti: LD

adesīvs   val.

1. Locījums, kas izsaka atrašanos, piederību vai darbības līdzekli.

Avoti: VsV

adesmoze   med.

1. Ādas slimība, kuras sekas ir saistaudu atrofija.

Avoti: TM

adēt   novec.

1. Pielikt, saskaitīt.

Avoti: SV12

ādēt   novec.

1. Rūdīt.

Avoti: ULW

ADF   saīs.

1. Apvienotā demokrātiskā fronte (DĀR).

Avoti: i1

ādgabals   apv.

1. Ādas gabals.

Avoti: LivP

ādgalve

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma tīmekleņu dzimtas sēņu ģints ("Dermocybe"), Latvijā konstatētas 9 sugas.

Sarkanā ādgalve— ādgalvju suga ("Dermocybe sanguinea").

Asinssarkanā ādgalve— ādgalvju suga ("Dermocybe semisanguinea").

Kanēļa ādgalve— ādgalvju suga ("Dermocybe cinnamomea").

Avoti: LD

Adgoniški   vietv.

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Atgoniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

adgons   apv.

1. Ar separatoru nokrejots piens.

Avoti: BB

ādgrauži   -u, v.

1. Vaboļu kārtas dzimta ("Dermestidae"), kuras kāpuri pārtiek, piemēram, no ādas, vilnas, >1000 sugu, Latvijā vairāk nekā 20 sugu un to skaits gandrīz katru gadu palielinās.

Jostainais ādgrauzis— ādgraužu dzimtas suga ("Dermestes lardarius").

Smirnova ādgrauzis— ādgraužu dzimtas suga ("Attagenus smirnovi").

Avoti: LLVV, LD

Ādģēre   vietv.

1. Vārtājas kreisā krasta pieteka Priekules novadā, garums - 8 km.

Avoti: LD, La1

ādģērētava   apv.

1. Ādu miecētava.

Avoti: ViV

ādģēris   apv.

1. Ādminis.

// pārn. Nežēlīgs cilvēks.

Avoti: LivP

ādģērmanis   apv.

1. Ādminis.

Avoti: ViV

ADH   med.; saīs.

1. Antidiurētiskais hormons, ko producē hipofīzes mugurējā daiva.

Avoti: VE

adharma   mit.

1. Ezoterismā norāda uz tikumu un godprātības trūkumu.

Avoti: SG

adhērents

1. Piekritējs.

2. Piekritis, pieķēries, pielipis; kādai mācībai vai partijai ārīgi pieķēries.

Avoti: SV21, SV58

adherēt   novec.

1. Pieķerties, pielipt, piekrist.

Avoti: SV14

adhēzija

1. Molekulāra saistība starp divu kontaktā esošu cietvielu vai šķidrumu saskarvirsmām; maksimālu adhēziju panāk, ķermeņus metinot, lodējot, līmējot.

Avoti: SV99

adhezīns   med.

1. Ikviena baktēriju šūnu ārpusē esošo molekulāro savienojumu grupa, kas iesaistās adhēzijas procesos.

Avoti: TM5

adhezīvs   ķīm.

1. Aģents adhēzijas uzlabošanai.

2. Līme.

Avoti: ZTV

adhibēt   novec.

1. Lietot, pielaist, pievilkt, pieaicināt (lietpratējus).

Avoti: SV21

adhibīcija   novec.

1. Lietošana, pievilkšana.

Avoti: SV12

adhortācija

1. Pamācīšana, pamudināšana.

Avoti: SV58

adhortatīvs   lat.

1. Pamācošs.

Avoti: RtV

adhortēt   novec.

1. Pamācīt.

Avoti: SV12

Adia   vietv., vācu val.

1. Aģe.

Avoti: FV

adiabāta   fiz., aeron.

1. Līkne termodinamiskajā vielas stāvokļa diagrammā, kas attēlo atgriezenisku termodinamisku procesu.

Avoti: SV08

adiabata   novec.

1. Adiabāta.

Avoti: SV69

adiabatisks   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Necaurlaidīgs, izolēts; reakcija, kas noris bez siltuma zaudējuma vai rašanās.

Adiabatisks process— termodinamisks process, kurā sistēma nesaņem siltumu no apkārtējās vides un neatdod to apkārtējai videi.

Adiabatiskā atmagnetizēšana— atdzesēšanas metode, ko lieto temperatūras iegūšanai zem 1 K (sk. magnētiskā dzesēšana).

Avoti: TM, ZTV

adiadochokinēze   med.

1. Nespēja ātri izdarīt secīgas antagonistiskas kustības, piem., pronāciju un supināciju, fleksiju un ekstensiju; novēro smadzenīšu slimībās.

Avoti: TM

adiafans   novec.

1. Necaurspīdīgs.

Avoti: SV12

adiafons   novec.

1. 19. gs. beigās Leipcigā izgudrots mūzikas instruments, līdzīgs klavierēm, bet stīgu vietā tam noskaņotas dakšiņas.

Avoti: KW1

adiafora   novec.

1. Tikumiskā ziņā vienaldzīgas lietas, ko neuzskata ne par atļautām, ne neatļautām, labām vai ļaunām; tās atstātas personīgai pašizvēlei.

Avoti: KV

adiaforisti   rel.

1. Vācijas protestantu grupa (radusies ap 1550. gadu), kas uzskatīja, ka noteikti rituāli un darbības (piemēram, konfirmācija, slimnieku sakraments, svēto godināšana u. c.) nav obligātas.

Avoti: RtV

adiafors   novec.

1. Vienaldzīgs.

Avoti: SV21

adiagnostisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Neatšķirams, nenoteicams vai grūti pazīstams (medicīnā).

Avoti: SV58

Adiamuende   vietv., vācu val.

1. Limbažu novada Skultes pagasta un muižas bijušais nosaukums vāciski.

2. Skulte.

Avoti: LPag, KV, FV

adiantaceae   lat.

1. Adiantaugi.

Avoti: PDE

adiantaugi   biol.

1. Paparžaugu nodalījuma paparžu rindas dzimta ("Adiantaceae"), ~200 sugas.

Avoti: PDE

adiante   biol.

1. dsk. Paparžu rindas adiantaugu dzimtas ģints ("Adiantum"), ko bieži audzē telpās kā dekoratīvu augu.

Ķīļveida adiante— adiantu suga ("Adiantum raddianum").

Sarmatainā adiante— adiantu suga ("Adiantum hispidulum").

Avoti: PDE, DaE, TaE

adiantpaparde   biol.

1. Paparžu rindas adiantaugu dzimtas suga ("Adiantum capillus veneris"), ko bieži audzē telpās kā dekoratīvu augu; Veneras mati.

Avoti: PDE

adiantum   lat.

1. Adiantes.

Adiantum hispidulum— sarmatainā adiante.

Adiantum pedatum— adiantu suga.

Adiantum raddianum— ķīļveida adiante.

Avoti: DaE, TaE

adiareja   novec.

1. Vēdera aizdambēšanās.

Avoti: SV12

adiastole   med.

1. Sirds diastoliskās kustības trūkums (arī šķietams).

Avoti: TM

adiatētisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Cēlies bez slimības uzņēmības.

Avoti: SV12

ādibuda   rel.

1. Budisma novirziena Mahājānas budisma absolūtās būtnes Dhamarkaja identifikācija ar pirmbudu, kas ir apskaidrots mūžībā.

Avoti: R1

adicēt   novec.

1. No tiesas puses nolemt.

Avoti: SV12

adicija   mat., novec.

1. Saskaitīšana, pielikšana; viena no 4 aritmētikas pamatdarbībām.

Adicijas aparāts— pavairošanas aparāts gludspieduma tehnikā.

Avoti: KV, GV

Adiča   vietv.

1. Janas labā krasta pieteka Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā), garums - 715 km, sākas Čerska grēdāja rietumu nogāzē, ieteka ~200 km aiz polārā loka, ledus sega no oktobra līdz maijam.

Avoti: PZT

adidas

1. Izturīgi sporta apavi.

2. ar lielo sākumburtu Vācu sporta apģērbu un aksesuāru uzņēmums.

Avoti: EpV

Adidže   vietv.

1. Upe Itālijas ziemeļu daļā ("Adige"), garums - 410 km, sākas Rētijas Alpos 1586 vjl., ietek Adrijas jūrā, veidojot daļēji kopēju deltu ar Po.

Avoti: PZT

adiene   apv.

1. Govs, ko jau otrajā gadā slauc.

Avoti: ME

adienīte   apv.

1. Govs, kas atnesusies otrajā gadā; atdienīte.

Avoti: ĒiV

adienītēm   apv.

1. Tā, ka atnesas otrajā gadā (par govi); atdienītēm.

Avoti: ĒiV

adieņi   apv.

1. Vasaras rudzi.

Avoti: LE

adierēt   novec.

1. Pielikt, saskaitīt.

Avoti: SW78

adieu   fr.

1. Ardievu.

Avoti: KV

adieviņi   apv.

1. Vasaras rudzi.

Avoti: EH

Adigeiska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Adigejas Republikā, 12250 iedzīvotāju (2010. g.), pilsētas tiesības kopš 1973. g.

Avoti: LpA, Wi

Adigeja   vietv.

1. Adigejas Republika - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas Eiropas daļas dienvidos, platība - 7800 km^2, 442775 iedzīvotāji (2009. g.), administratīvais centrs - Maikopa, anklāvs Krasnodaras novadā.

Avoti: PuA

adigejieši   -u, v.

1. dsk. Tauta, Adigejas Republikas (Krievijā) pamatiedzīvotāji; ticīgie - musulmaņi.

Adigejiešu valoda— kaukāziešu valodu saimes abhāzu-adigu valodu grupas valoda, rakstības pamatā no 1938. g. krievu alfabēts (1918.-1927. g. arābu, 1927.-1938. g. latīņu).

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV, LPE

adigi

1. Tautu grupa Ziemeļkaukāzā (adigejieši, čerkesi, kabardieši), savā starpā tuvu radniecīgi, saglabājuši daudz kopēju iezīmju kultūrā.

Avoti: PZT

adigranta   rel.

1. Sikisma svētā grāmata, sastādīta 1604. g.

Avoti: SV05

ādigrantha   rel.

1. Sikhisma svētā grāmata; gurugranthsahiba.

Avoti: IdV

ADIIS   saīs.

1. Automatizētā darbā iekārtošanas informācijas sistēma.

Avoti: i1

Adijamana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Adiyaman"), ila administratīvais centrs, 217500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

adījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> adīt; ar adatām no nepārtraukta dzijas pavediena darināts valdziņu sasaistījums.

2. Adīšanas veids.

3. Adīts priekšmets.

4. apv. Adīta priekšmeta raksts.

Avoti: LLVV, MkV, ĒiV

adīklis   -ļa, v.

1. Tas, ko ada (ar rokām); tas, kas vēl atrodas uz adāmadatām.

Avoti: LLVV

adikls   apv.

1. Adīklis.

Avoti: KnV

adiktīvs

1. Tāds, kas spēcīgi ietekmē, veido pieradumu, noteiktu uzvedību.

Avoti: PL

Ādils   vēst.

1. Zviedru karalis no Inglingu dzimtas, pieminēts senangļu poēmā "Beovulfs".

Avoti: LEV

Adildževaza   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Adilcevaz"), Bitlisas ilā, 14000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ādīna   apv.

1. Dem. --> āda.

2. Plēvīte, kas (piemēram, atdziestot) veidojas uz šķidrākiem ēdieniem traukā; garoziņa.

3. Ratiņa sastāvdaļa - ādas gabaliņš, ar ko kustīgās paminu daļas piestiprina pie nekustīgām.

Avoti: LivP

adinamija   biol.

1. Nespēks slimības, vecuma vai badošanās dēļ.

Avoti: ZTV

adinamisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Bez spēka.

Avoti: SV12

ādināt   apv.

1. Kaitināt, muļķot, āzēt.

Avoti: ME

adināt

1. Adīt.

2. apv. Likt, dot adīt; pasūtināt (adītavā).

Avoti: ME, ĒiV

adīne   apv.

1. Nelaime, liksta.

Avoti: NeV

ādinieks   -a, v.

1. sar. Tas, kurā izmantota āda (piemēram, apģērbā, mēbelēs, apdares materiālos).

2. niev.; novec. Ādainis - vājš, vecs, nodzīts zirgs.

3. vēst. Simtrubļu naudaszīme.

4. sar. Cilvēks (parasti kriminālām aprindām piederīgs) ādas jakā (retāk - kādā citā apģērba gabalā no ādas).

Avoti: LLVV, MLVV, LivP, SLG

ādinis   apv.

1. Tāds, kas ir gatavots no speciāli izstrādātas dzīvnieka ādas vai mākslīgās ādas.

Avoti: KiV

ādiņa

1. Dem. --> āda; (neliels) ādas gabals.

2. apv. Plēvīte, kas (piemēram, atdziestot) veidojas uz šķidrākiem ēdieniem traukā; garoziņa.

3. apv. Ratiņa sastāvdaļa - ādas gabaliņš, ar ko kustīgās paminu daļas piestiprina pie nekustīgām.

4. vienk. Tukša pudele.

5. vienk. Prezervatīvs.

Avoti: MLVV, LivP, SLG

adiņi   novec.

1. Vasaras rudzi.

Avoti: ULW

adiņočka   žarg.

1. Vieninieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

adipektomija   med.

1. Tauku izņemšana operatīvā ceļā.

Avoti: TM

adipīnskābe   ķīm.

1. Piesātināta dikarbonskābe HOOC-(CH_2)4-COOH, ko iegūst, ar slāpekļskābi iedarbojoties uz naftas pārtvaices produktiem; lieto poliamīdu un neilona ražošanai.

Avoti: ZTV, SV05

adipogēns   med.

1. Tauku vairošanās veicinātājs.

Avoti: TM

adipolīze   med.

1. Hidrolītiska tauku šķelšana sagremošanas procesā ar fermentu līdzdalību.

Avoti: TM

adipometrs   med.

1. Instruments tauku kārtas biezuma mērīšanai.

Avoti: TM

adipopeksija   med.

1. Tauku uzkrāšanās audos.

2. Taukaudu fiksēšanas operācija.

Avoti: TM

adipozitāte   med.

1. Aptaukošanās.

Avoti: VE

adipozīts   med.

1. Zemādas taukaudu iekaisums.

2. Korpulence.

Avoti: TM, PsA

adipozogenitāls   med.

1. Attiecīgs uz aptaukošanos un uz dzimumorgāniem.

Avoti: TM

adipozs   med.

1. Taukains, aptaukojies, tukls.

Avoti: TM

adipsija   med.

1. Slimīgi samazinātas slāpes, slāpju trūkums.

Avoti: TM

adirato   it., mūz.

1. Nikni, dusmīgi.

Avoti: Mūz

adiri   ģeogr.

1. Paugurainas, tuksnešainas priekškalnes vai atsevišķas izolētas augstienes Centrālāzijā.

Avoti: ZTV

Adirondaks   vietv.

1. Adirondaka kalni - kalnu masīvs ASV Ņujorkas štatā ("Adirondack Mountains"), Ziemeļapalačos, augstākā virsotne - 1629 m virs jūras līmeņa; atpūtas vieta.

Avoti: LEV

Adisabeba   vietv.

1. Etiopijas galvaspilsēta ("Addis Ababa"), atrodas Etiopijas kalnienē 2400 m virs jūras līmeņa, 338500 iedzīvotāju (2008. g.).

2. Etiopijas municipalitāte, platība - 530 km^2, 3147000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: LģE, LpA

adisonisms   med.

1. Simptomu komplekss, kas atgādina Edisona sindromu: ādas pigmentācija, adinamija bez virsnieru bojājuma, visbiežāk plaušu tuberkulozē.

Avoti: TM

adīšana   tekst.

1. Trikotāžas drānas vai trikotāžas izstrādājumu izgatavošana no nepārtrauktiem pavedieniem, izliecot tos cilpās.

Avoti: ZTV

adīt   -u, -i, -a, pag. -īju; intrans.

1. Ar adatām vai speciālu mašīnu no pavediena veidot cilpas un savīt tās kopā.

// trans. Šādā veidā darināt (ko).

Avoti: LLVV, MLVV

ādīt   apv.

1. Dīrāt; vilkt nost ādu.

Avoti: EH

adītāja

1. Sieviete, kas ada; strādniece, kas strādā ar adāmmašīnu.

Avoti: LV87

adītājs   -a, v.

1. Adītāja.

Avoti: LV87

adītava   -as, s.

1. Darbnīca, cehs, kurā ada ar mašīnām.

Avoti: LLVV, MLVV

aditi   novec.

1. Bezgalība; arī matērija (indiešu filozofijā).

Avoti: KV

Aditi   rel.

1. Senindiešu reliģijā - dieviete, kas personificēja Visumu, dievu māte.

Avoti: SV99

adīties   apv.

1. Tiekot adītam, veidoties (par adījumu, adītu priekšmetu).

2. Sacensties adīšanā.

Avoti: ViV

adītinis   apv.

1. Tāds, kas ir veidots adot.

2. Adīts priekšmets, parasti jaka, cepure.

Avoti: KiV

aditivitāte   -šu, s.

1. Daudzu matemātisku un fizikālu lielumu īpašība: lieluma vērtība, kas atbilst veselam objektam, ir vienāda ar objekta daļām atbilstošo vērtību summu.

Avoti: SV99

aditīvs   īp. v.

1. Ar saskaitīšanu dabūjams.

Aditīvā īpašība— tāds vielu veidoto fizikālo ķermeņu (cieto, šķidro, gāzveidīgo) raksturlielums (piem., masa), kas, izveidojoties vielu maisījumam, aritmētiski summējas.

Aditīvās primārās krāsas— zilā, zaļā un sarkanā krāsa.

Avoti: SV99, ĢmV

Aditja   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - viens no dievietes Aditi dēliem, saules dievs - no rītiem, svelmes apņemts, tas pacēlās debesīs kuģoja pa debesjumu zelta laivā, vakaros patvēras pie dieva Agni.

Avoti: Mit

āditjas   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - saules dievību kopa, dievietes Aditi un riši Kāšjapas dēli - pasaules sargātāji, gaisos mītoši visu redzoši pasaules kārtības uzraudzītāji, nepatiesības apkarotāji, ar dievišķu varu apveltīti debesu valdnieki.

Avoti: Mit

āditji   mit.

1. Debesu dievi vēdiskajā mitoloģijā, dievu mātes, gaismas, taisnīguma, žēlsirdības dievietes Aditi (Visuma) dēli.

Avoti: MrJ

adiuretīns   med.

1. Hipofīzes pakaļējās daļas hormons; veicina nātrija hlorīda izdali un kavē ūdens atpakaļrezorbciju nierēs.

Avoti: TM

adiverģents

1. Tāds, kas nav diverģents.

Avoti: PP, T

adizija   novec.

1. Pielikšana, saskaitīšana.

Avoti: SW78

adj.   saīs.

1. Adjektīvs, īpašības vārds.

Avoti: i1

Adjamuende   novec.

1. Adiamuende.

Avoti: KW1

adjē   fr.

1. Ardievu; atvadīšanās.

Avoti: SW78

Adje   vietv., vācu val.

1. Aģe.

Avoti: FV

adjekcija   lat.

1. Lielākais solījums izsolē.

Avoti: SV05

adjektivācija   -as, s.; val.

1. Adjektīvu rašanās no citu vārdšķiru vārdiem.

Avoti: SV99

adjektivējums   val.

1. Vārds, kas konversijas ceļā kļuvis par īpašības vārdu.

Avoti: VsV

adjektivēšanās   val.

1. Konversijas paveids, kurā notiek dažādu vārdšķiru vārdu resp. vārdformu pāreja īpašības vārdos.

Avoti: VsV

adjektivēt   val.

1. Veidot adjektīvu no citu vārdšķiru vārdiem.

Avoti: PP, T

adjektivēties   -ējos, -ējies, -ējas, -ējamies, -ējaties, pag. -ējos, -ējāmies, -ējāties; pav. -ējies, -ējieties,

1. Veidoties adjektīvam no citu vārdšķiru vārdiem.

Avoti: PP, MLVV

adjektīvisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Tāds, kas ir īpašības vārds; tāds, kas lietots īpašības vārda funkcijā.

Avoti: SV78

adjektivizācija   -as, s.; val.

1. Adjektīvu rašanās no citu vārdšķiru vārdiem.

Avoti: SV99

adjektivizēt   val.

1. Veidot adjektīvu no citu vārdšķiru vārdiem.

Avoti: PP, T

adjektivizēties   val.

1. Adjektivēties.

Avoti: PP, T

adjektīvs   -a, v.; val.

1. Vārdšķira, pie kuras pieder lokāmi vārdi, kas nosauc priekšmeta pazīmi (īpašību, attieksmi u. tml.); īpašības vārds.

Relatīvais adjektīvs— īpašības vārds, kas nosauc pastāvīgu priekšmeta pazīmi kā attieksmi pret kādu apstākli vai priekšmetu.

Kvalītatīvais adjektīvs— īpašības vārds, kas nosauc priekšmeta pazīmi, kura var piemist lielākā vai mazākā mērā.

Avoti: LLVV

adjektīvsaliktenis   val.

1. Īpašības vārds, kas darināts, apvienojot saliktenī nominālas īpašības vārda vārdkopas vai īpašības vārdu vārdrindas komponentus.

Avoti: VsV

adjektīvsubstantīvs   val.

1. Lietvārds, kas atvasināts no īpašības vārda un īpašības vārda nosaukto pazīmi izteic priekšmetiskā veidā.

Avoti: VsV

adjicēt   novec.

1. Pielikt.

Avoti: SV12

ADJO   saīs., vēst.

1. Afganistānas Demokrātiskās jaunatnes organizācija.

Avoti: i1

adjū   novec.

1. Ardievu, sveiki.

adjudicēt   novec.

1. Piespriest (tiesas ceļā).

Avoti: SV12

adjūdikācija   novec.

1. Piespriešana par īpašumu dalīšanas prāvās, ar ko agrākais kopīpašums tiek par vienīpašumu.

Avoti: KV

adjungēt   novec.

1. Piešķirt, piekārtot.

Avoti: SV12

adjunkts   -a, v.

1. Zinātniskā darbinieka amats (profesora vai akadēmiķa palīgs u. tml.).

2. Amatpersonas vietnieks.

3. Cilvēks, kas gatavojas kļūt par mācību spēku kara akadēmijā.

4. novec. Palīgs.

Avoti: SV99, LLVV, SV12

adjunktūra   vēst.

1. Viena no zinātnisko un zinātniski pedagoģisko kadru sagatavošanas formām, kas tika izmantota PSRS bruņotajos spēkos.

Avoti: SV78

adjurācija   novec.

1. Apzvērēšana.

Avoti: SV12

adjurēt   novec.

1. Apzvērēt.

Avoti: SV12

adjustēšana   novec.

1. Mēra vai svara apzīmogošana.

2. Sakārtošana, piem., pārkalšanai nododamās naudas svēršana.

Avoti: TV

adjūstēt   novec.

1. Noregulēt vai savest kārtībā kādu instrumentu.

2. Nosvērt kalšanai nododamo naudu.

Avoti: KV

adjutants   -a, v.; mil.

1. Virsnieks, kas veic štāba dienesta pienākumus (karaspēka daļā vai vienībā) vai arī ir (valsts vadītāja, karaspēka vienības komandiera, štāba) rīcībā īpašu dienesta uzdevumu veikšanai.

Avoti: LLVV

ādkasis   apv.

1. Ādmiņa darbarīks ādas atbrīvošanai no audiem; gropējamā dzelzs.

Avoti: LivP

ADKP   saīs., vēst.

1. Apvienotā darba kolektīvu padome.

Avoti: i1

ādkrāsa   apv.

1. Ādas krāsa (cilvēkam, piemēram, piederošam kādai rasei); ādaskrāsa; ādskrāsa.

Avoti: LivP

adkredulēt   novec.

1. Ar zvērestu noliegt apvainojumu.

Avoti: SV12

adlats   novec.

1. Palīgs, biedrs.

Avoti: SV12

Adlehn   vietv., vēst.

1. Bijusī muiža, kuras vietā Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Aduliena.

Avoti: LE1

adlekcija   novec.

1. Vēlēšana, uzņemšana.

Avoti: SV12

adlekti   novec.

1. Pievēlēti.

Avoti: SV12

adlenimenti   novec.

1. Apmierināšanas līdzekļi.

Avoti: SV12

ādlēvars   apv.

1. Neliels ādas gabals, strēmele.

Avoti: LivP

ādlidoņi   biol.

1. Zīdītāju klases kārta ("Dermoptera"), tropiskajos mežos, ķermeņa sānos ir lidplēve, ar kuru dzīvnieks planē.

Avoti: ZTV, PDE

Adliena   vietv.; novec.

1. Aduliena.

Adulienas pagasts— Adlienas pagasts.

Avoti: KW

adlienieši

1. Gulbenes novada Jaungulbenes pagasta apdzīvotās vietas "Aduliena" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Adlīsvīle   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Adliswil"), Cīrihes kantonā, 18200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ādlopstiķis   apv.

1. Neliels ādas gabals.

Avoti: ViV

ādlorpata   apv.

1. Neliels ādas gabals, strēmele.

Avoti: ViV

ādlorpats   apv.

1. Neliels ādas gabals, strēmele.

Avoti: ViV

adls   mit.

1. Taisnīgums (arābu val.) - viena no Allāha īpašībām, kas nozīmē atmaksu gan par darbu, gan par ļaunumu.

Avoti: MrJ

ādlupata   apv.

1. Mīksts ādas gabals, strēmele.

Avoti: LivP

adm.   saīs.

1. Administratīvs.

Avoti: i2

ādmenīša   apv.

1. Ādmiņa sieva.

Avoti: EH

admenzurēt   novec.

1. Piemērot.

Avoti: SV12

Admēts   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Feru valdnieks Tesālijā, viens no argonautiem, Kalidonas medību dalībnieks.

2. Grieķu mitoloģijā - Molosijas valdnieks, pie kura atrada patvērumu Temistokls.

Avoti: Mit, MitE

Admilaritāte   vietv., sar.

1. Admiralitātes salas (angļu "Admiralty Islands") - salu grupa (40 salas) Bismarka arhipelāgā uz ziemeļiem no Jaungvinejas salas, ietilpst Papuā-Jaungvinejā, apdzīvo papuasi.

Avoti: LģE

Ādmināni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Salas pagastā.

Avoti: LC

ādmine   dsk. ģen. -ņu, s.

1. Ādminis.

Avoti: LV87

ādminība   novec.

1. Ādu izstrāde, ģērēšana.

Avoti: KW

ādminis   -ņa, v.

1. Amatnieks, kas apstrādā jēlādas.

2. apv. Ādenis, kleperis.

Avoti: LLVV, MLVV, LivP

administrācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Valsts pārvaldes rīcības institūcijas, varas izpildinstitūcijas.

2. Uzņēmuma, iestādes, organizācijas vai kāda procesa vadībšana.

Avoti: LLVV, MLVV

administratīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar administrāciju, pārvaldi; administrācijai, pārvaldei raksturīgs.

Administratīvās tiesības— tiesības, kas regulē sabiedriskās attiecības valsts pārvaldīšanas procesā.

Administratīvā atbildība— valsts noteikts piespiedu līdzeklis, ko piemēro par mazāksvarīgiem tiesībpārkāpumiem, kurus izdarījušas fiziskas vai juridiskas personas.

Administratīvā kārtā— ar izpildu varas institūciju lēmumu, rīkojumu, saskaņā ar likumu.

Administratīvā komisija— īpaša koleģiāla administratīvās varas institūcija, kuru izveido pašvaldība uz savu pilnvaru laiku savas kompetences administratīvo pārkāpumu izskatīšanai.

Administratīvā teritorija— teritorijas iedalījuma vienība, kurā valsts pārvaldes institūcijas un pašvaldība savas kompetences ietvaros realizē pārvaldi.

Administratīvā karte— karte, kuras galvenie satura elementi ir administratīvās robežas un centri.

Administratīvā tiesa— speciāla tiesa, kas izskata personu sūdzības par valsts vai pašvaldību darbinieku nepareizu savu dienesta pienākumu pildīšanu.

Administratīvais process— procesuāli tiesiska kārtība, kādā tiek izlemtas individuālas lietas valsts pārvaldes jomā.

Administratīvais sods— sods, ko uzliek nevis tiesa, bet amatpersona vai iestāde.

Administratīvi teritoriālais iedalījums— valsts teritorijas iedalījums tipveida vienībās un dažādu pakāpju vienību attiecību reglamentācija.

Administratīvi teritoriālā vienība— valsts teritorijas daļa, kam ir sava pārvalde, kura risina šīs teritorijas ekonomiskos, sociālos, ekoloģijas, kultūras u. c. jautājumus.

Avoti: LLVV, MLVV, LE1, PV, TvV, SV05, ĢmV

administrators   -a, v.

1. Amatpersona, kas veic noteiktus pārvaldes uzdevumus.

2. Tiesas iecelta persona, kuras uzdevums ir organizēt maksātnespējīga uzņēmuma pārvaldīšanu (sanējot, likvidējot vai nokārtojot uzņēmuma parādsaistības).

Avoti: LLVV, MLVV

administrēšana

1. Darbība, process --> administrēt.

2. mil. Visu taktikā un stratēģijā neietilpstošo militāro jautājumu vadība un risināšana, gk. loģistikā un personāla vadībā.

3. mil. Vienību iekšējās vadības jautājumi.

Avoti: MIL

administrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Pārvaldīt, vadīt, rīkot; vadīt formāli un birokrātiski, ar pavēlēm un komandēšanu, neiedziļinoties lietas būtībā.

Avoti: LLVV

administrētājs   -a, v.

1. Pārvaldītājs.

Avoti: MC

admins   žarg.

1. Administrators.

Avoti: SLG

ādmiņi   dsk.

1. Ādminis.

Ādmiņu cunfte— jēlādu apstrādātāju amatnieku cunfte Rīgā viduslaikos, pastāvēja līdz 19. gs.

Avoti: LE1

Ādmiņu   vietv., ģen., nelok.

1. Kalns Jaunjelgavas novada Staburaga pagastā.

Ādmiņu dižakmens— aizsargājams ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Jaunjelgavas novada Staburaga pagastā, Sēlijas paugurvalnī, Ādmiņu kalna austrumu pusē, akmenim atsegta tikai viena vertikāla, 3,8 m augsta mala 6 m platumā.

Ādmiņu kalna dižakmens— Ādmiņu dižakmens.

Avoti: LE1, LD

admir.   saīs.

1. Admirālis.

Avoti: i1

admirabls   novec.

1. Apbrīnojams.

Avoti: SV12

admirācija   novec.

1. Apbrīnošana.

Avoti: SV12

admirālis   -ļa, v.

1. tikai dsk. Dienesta pakāpe daudzu valstu kara flotēs; karavīrs, kam ir šāda vai arī kontradmirāļa, viceadmirāļa, flotes admirāļa dienesta pakāpe.

Avoti: SV05

Admiralitāte   vietv.

1. Admiralitātes salas - salu grupa (40 salas, angļu val. "Admiralty Islands") Bismarka arhipelāgā uz ziemeļiem no Jaungvinejas salas, ietilpst Papuā-Jaungvinejā, apdzīvo papuasi.

2. Arhitektūras piemineklis Krievijā, Sanktpēterburgā ar 407 m garu fasādi un torni tās centrā virs vārtu arkas ar 72 m agstu smaili.

Avoti: LģE, MkV

admiralitāte   -es, s.; vēst.; parasti vsk.

1. Jūras karaspēka pārvaldes iestāde (Lielbritānijā līdz 1964. g., Krievijā līdz 1917. g.).

2. novec. Vietas un ietaises, kur senāk būvēja un remontēja karakuģus.

Avoti: LLVV, EV

admirals   novec.

1. Admirālis.

Avoti: SW86

admirēt   novec.

1. Apbrīnot.

Avoti: SV12

admisija   novec.

1. Pielaišana.

Avoti: SV12

admitance

1. Pilnā elektrovadītspēja.

Avoti: SV99

admitēt   novec.

1. Pielaist.

Avoti: SV12

admodiēt   novec.

1. Grunts gabalus iznomāt.

2. Pamazināt.

Avoti: SV12

admonēt   novec.

1. Atgādināt, biedēt.

Avoti: SV12

admonīcija   novec.

1. Rājiens, pamācība.

Avoti: SV12

admors   saīs. no ivrita "adonainu, morainu verabbeinu"

1. Mūsu kungs, skolotājs un rabīns.

Avoti: RL-2019.4-39

ADN   saīs., vēst.

1. Austrumvācijas (VDR) informācijas aģentūra 1946.-1990. g. (vācu "Allgemeiner Deutscher Nachrichtendienst").

Avoti: LPE

adnaličniks   apv.

1. Zemnieks, kas rentēja no muižnieka zemi, maksājot naudu, kā arī pildot klaušas.

2. Cilvēks, kas nebija iestājies kolhozā 20. gs. 40. gadu beigās un 50. g. sākumā.

Avoti: KiV

adneksektomija   med.

1. Dzemdes piedēkļu, gk. olnīcu, olvadu izoperēšana.

Avoti: VE

adneksīts

1. Olvada un olnīcas (dzemdes piedēkļu) iekaisums.

Avoti: TM

adneksopeksija   med.

1. Olnīcas vai olvada piestiprināšana pie priekšējās vēdera sienas.

Avoti: TM

adnekši   med.

1. Piedēkļi, galvenā orgāna vai struktūras papildu daļas.

Avoti: TM

adnervāls   med.

1. Nerva tuvumā esošs; nerva virzienā ejošs.

Avoti: TM

ādnīca

1. Miecētava, ādas apstrādes darbnīca.

2. apv. Kažokādas cepure.

Avoti: ĒiV

ādnieks   apv.

1. Vecs, vājš zirgs; ādavnieks.

2. vēst. Simtsrubļu naudaszīme.

Avoti: ViV, LivP

adnomināls   val.

1. Tāds, kas ir sintaktiski atkarīgs no lietvārda.

Avoti: VsV

Ado   vietv.

1. Ado Ekiti - pilsēta Nigērijas dienvidaustrumos, Ekiti štata administratīvais centrs, 424430 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PuA, Wi

adobe

1. Gaisā kaltēts māla ķieģelis.

Avoti: SV05

Adoekiti   vietv.; novec.

1. Ado-Ekiti - pilsēta Nigērijā.

Avoti: PZT

Ado-Ekiti   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā, Ekiti štata administratīvais centrs, 215800 iedzīvotāju (2005. g.); Ado Ekiti.

Avoti: LpA, PuA

ādogs   apv.

1. Mazgājamā (beržamā) lupata, ko šuva no rupja auduma divkārtīgi; lietojot ielika ziepes vidū.

Avoti: EH

adolescence   psih.

1. Jaunības stadija.

Avoti: PsA

adoleskārija

1. Dažu divpiesūccekņu sūcējtārpu nekustīga kāpura stadija.

Adonai   rel.

1. Dieva apzīmējums Vecajā Derībā.

Avoti: RtV

Adonajs   rel.

1. Dieva nosaukums, kas lietots jūdaisma tradīcijā, lai nebūtu jāizrunā tabuētais Jahves vārds; Bībeles tulkojumos tam atbilst gr. "Kyrios", lat. "Dominus", latv. - (tas) Kungs.

Avoti: SV08

adonīds   mit.

1. Mirstošas un atdzimstošas dabas dievs senajiem sīriešiem un feniķiešiem; tā pielūgšana bija plaši izplatīta Senajā Grieķijā un Romā.

2. Brīnumskaists jauneklis, mīlestības dieve Afrodītes iemīļotais.

3. Skaists jauneklis.

Avoti: SV99, SV05

Adonīds   mit.

1. Mirstošas un atdzimstošas dabas dievs senajiem sīriešiem un feniķiešiem, ko tēloja kā skaistu jaunekli.

Avoti: SV99

adonijs   literat.

1. Saīsināta daktiliskā diametra vārsma sengrieķu dzejā, metriskā shēma: - v v - v.

Avoti: DzV

adonis   lat.

1. Adonisi.

Adonis aestivalis— vasaras adoniss.

Adonis amurensis— Amūras adoniss.

Adonis vernalis— pavasara adoniss.

Avoti: PDE, DaE

adonis   novec.

1. Ļoti skaists jauneklis.

Avoti: SW78

adoniss

1. Gundegu dzimtas ģints ("Adonis"), daudzgadīgi un viengadīgi lakstaugi, ~20 s.

Amūras adoniss— adonisu suga ("Adonis amurensis").

Pavasara adoniss— adonisu suga ("Adonis vernalis") ar lieliem dzelteniem ziedīem, indīgs, uzlējuma veidā lieto sirds slimību ārstēšanā.

Avoti: SV99, PDE

Adoniss   astr.

1. Apollo grupas mazā planēta, atklāta 1936. g.

Avoti: LEV

adonizīds   ķīm.

1. Sirds glikozīds, no auga adonisa izgatavoto zāļu darbīgā viela.

Avoti: ZTV

Adoņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Adony"), Fejēras meģē, 3700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

adopaea   lat.

1. Tauriņu kārtas resngalvīšu dzimtas ģints.

Adopaea lineola— melnūsainais pļavas resngalvītis.

Avoti: LD

adopcija   -as, s.; parasti vsk.; jur.

1. Citu vecāku bērna pieņemšana savā ģimenē un juridiska stāšanās ar viņu tādās tiesiskajās attiecībās, kādas pastāv starp vecākiem un bērniem.

Avoti: LLVV

adopcionisms   rel.

1. Mācība, ka Jēzus no Nacaretes tikai savā dievišķībā ir patiess Dieva Dēls, bet savā cilvēciskumā - Dieva žēlastībā "adoptēts" Dēls. Rietumu baznīca 8. gadsimtā adopcionismu noraidīja.

Avoti: TK-80

adoptācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Adopcija.

Avoti: LLVV

adoptēšana

1. Adopcija.

Avoti: PP, T, LVK

adoptēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. jur. Pieņemt ģimenē (bērnu) ar juridisku aktu radniecības tiesisko attiecību nodibināšanai.

2. bot. Iegūt potcelma īpašības.

Avoti: LLVV

adoptētais

1. Bērns, kuru adoptē un ar kuru audžuvecāki iegūst radniecības tiesiskās attiecības.

Avoti: SV96

adoptētājs

1. Persona, kas adoptē bērnu, iegūstot ar viņu radniecības tiesiskās attiecības.

Avoti: SV96

adoptierēt   novec.

1. Adoptēt.

Avoti: SW78

adoptivbērns   novec.

1. Adoptēts bērns.

Avoti: KW1

adoptivvecāki   novec.

1. Vecāki, kas adoptējuši bērnu.

Avoti: KW1

adorabls   novec.

1. Pielūdzams.

Avoti: SV12

adorācija

1. rel. Pielūgsme, kas veltāma vienīgi Dievam (piemēram, Kristus klātbūtnes godināšana Svētā Vakarēdiena liturģijā).

2. Plašākā nozīmē arī godbijība pret sakrālām personām un objektiem.

3. Austrumnieku paradumsgodināt valdniekus kā dievus, krītot viņu priekšā ceļos.

Avoti: TK-80, RtV, SV08

adorāls   med.

1. Tāds, kas atrodas mutes tuvumā vai vērsts mutes virzienā.

Avoti: TM

adorēt   novec.

1. Pielūgt.

Avoti: SV12

Adorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Adorf"), Saksijas federālajā zemē, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

adornando   it., mūz.

1. Greznojot, rotājot.

Avoti: Mūz

adornato   it., mūz.

1. Greznojot, rotājot.

Avoti: Mūz

adornēt   novec.

1. Greznot, izrotāt.

Avoti: SV12

adosēt   novec.

1. Ar muguru atzvelties.

2. Nojumi celt.

3. Šķībi nogriezt.

Avoti: SV12

adoxa   lat.

1. Bezslavītes - divdīgļlapju klases bezslavīšu dzimtas ģints.

Adoxa moschatellina— muskusa bezslavīte.

Avoti: LD

adoxaceae   lat.

1. Bezslavīšu dzimta.

Avoti: LD

ADP   saīs.

1. biol. Adenozinodifosfāts.

2. Albānijas Darba partija.

Avoti: i2, i1

ādplēsējs   apv.

1. Mantas aprakstītājs.

Avoti: LivP

adpozīcija   val.

1. Kopīgs prepozīciju un postpozīciju nosaukums.

Avoti: VsV

ADR   saīs., vēst.

1. Afganistānas Demokrātiskā Republika.

Avoti: i1

Adra   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Adra"), Andalūzijas autonomā apgabala Almerijas provincē, 24500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Adrakaši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā.

Avoti: LC

Adramelehs   mit.

1. Feniķiešu mitoloģijā - asinselks, kam upurēja cilvēkus, galvenokārt bērnus.

Avoti: Mit

Adrāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Adrano"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 35300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

adrastea   gr.

1. Neizbēgamais, liktenis.

Avoti: KV

Adrasteja   mit.

1. Adrāsteja.

Avoti: PmV

Adrāsteja

1. mit. "Neizbēgamā", saskaņā ar orfisko tradīciju viena no divām sākotnējām dievībām (otra ir Hrons - "laiks"), kas pastāvēja pasaules radīšanas sākumā.

2. astr. Jupitera pavadonis ("Adrastea"), vidējais attālums no planētas - 128900 km, izmēri - 16 km.

Avoti: PmV, ZvD-203-24

Adrasts   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Argas valdnieks, kurš vadīja septiņu valdnieku karagājienu pret Tēbām un kurš vienīgais palika dzīvs.

Avoti: Mit

ādraudzis   apv.

1. Ādminis.

Avoti: EH

adrenalektomija   med.

1. Virsnieru dziedzera izgriešana.

Avoti: TM

adrenalinēmija   med.

1. Adrenalīna palielināts daudzums asinīs.

Avoti: TM

adrenalīns   -a, v.; parasti vsk.; fiziol., med.

1. Hormons, ko (stresa apstākļos) izstrādā virsnieru dziedzeris, un kas paātrina un pastiprina sirdsdarbību, elpošanu, sagatavojot ķermeņa muskuļus palielinātai slodzei.

Adrenālā sistēma— mugurkaulnieku un cilvēka iekšējās sekrēcijas sistēmas daļa: šūnu kopums, kas izdala hormonu adrenalīnu.

Avoti: LLVV, SV99

adrenalīnūrija   med.

1. Adrenalīna klātiene urīnā.

Avoti: MSV

adrenalisms   biol.

1. Virsnieru dziedzeru funkcijas patoloģiska pastiprināšanās.

Avoti: TM

adrenalīts   med.

1. Virsnieru dziedzera iekaisums.

Avoti: TM

adrenāls   med.

1. Nierēm piegulošs.

2. Virsnieru-.

Adrenālā sistēma— mugurkaulnieku un cilvēka iekšējās sekrēcijas sistēmas daļa: šūnu kopums, kas izdala hormonu adrenalīnu.

Avoti: TM, SV08

adrenerģisks   -ais; s. -a, -ā; biol.

1. Jutīgs pret adrenalīnu, tāds ko ierosina adrenalīns.

Avoti: SV69

adrenoblokators

1. Viela, kas padara audus nejūtīgus pret nervu impulsiem.

Avoti: LPE

adrenoģenitāls

1. Ar virsnieru garozu un dzimumorgāniem saistīts.

Adrenoģenitālais sindroms— slimība, kas rodas, virsnieru garozai pārmērīgi producējot androgēnus; meitenēm vērojama strauja augšana, intensīva muskulatūras attīstība, ārējo dzimumorgānu palielināšanās; zēniem - spēcīga muskulatūras attīstība un pāragra, šķietama pubertāte.

Avoti: SV99

adrenokortikotropīns   med.

1. Hipofīzes priekšējās daivas hormons.

Avoti: PDE

adrenokortikotropiskais   med.

1. Adrenokortikotropiskais hormons - hipofīzes priekšējās daivas hormons, kas stimulē kortikosteroīdu biosintēzi virsnieru garozā.

Avoti: SV05

adrenokortikotrops   med.

1. Virsnieru dziedzera garozas augšanas vai aktivitātes ietekmētājs.

Avoti: TM

adrenolītisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas bloķē adrenoaktīvās sistēmas un pavājina adrenalīna iedarbību.

Avoti: TM

adrenomimētisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas uz organismu darbojas līdzīgi adrenalīnam.

Adrenomimētiskie līdzekļi— vielas, kas pastiprina simpātiskās nervu sistēmas ietekmi.

Avoti: TM

adrenopātija   med.

1. Virsnieru dziedzera saslimšana.

Avoti: TM

adrenosterons   med.

1. Virsnieru dziedzeru garozas steroīds hormons ar androgēnu darbību.

Avoti: TM

adrenotoksīns   med.

1. Specifiska antiviela, kas rodas ievadot dzīvniekam virsnieru dziedzeru ekstraktu.

2. Jebkura viela, kas toksiski iedarbojas uz virsnieru dziedzeriem.

Avoti: TM

adrenotropisms   med.

1. Virsnieru dziedzeru aktivitātes pārsvars, salīdzinot ar citu endokrīno dziedzeru funkciju.

Avoti: TM

adresants   -a, v.

1. Persona, iestāde, kas adresē kādam pasta vai telegrāfa sūtījumu; nosūtītājs.

Avoti: LLVV

adresāts   -a, v.

1. Persona, iestāde, kam adresēts pasta vai telegrāfa sūtījums.

Avoti: LLVV

adrese   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Norādījums par (personas) dzīves vietu, (iestādes) atrašanās vietu, šīs vietas apzīmējums.

2. Apsveikuma raksts glītā ietērpā.

3. inf. Rakstzīme vai rakstzīmju grupa, kas identificē reģistru, atsevišķas datora atmiņas daļas vai citus datu avotus.

Absolūtā adrese— mašīnvalodā uzdota adrese, kas tieši identificē atmiņas šūnu vai ierīci.

Apraides adrese— adrese, kas norāda, ka kadrs paredzēts visām aplūkojamā datoru tīkla stacijām.

Domēnavārda adrese— interneta tīkla adrese, kas atšķirībā no skaitliskās IP adreses uzdota, izmantojot resursdatora apakšdomēna un domēna vārdus.

Elektroniskā pasta adrese— rakstzīmju virkne, kas precīzi identificē kādas personas pastkastītes atrašanās vietu.

Grupas adrese— adrese, kas norāda staciju grupu datoru tīkla.

Individuāla adrese— adrese, kas identificē vienu noteiktu datoru tīkla staciju.

Instrukcijas adrese— datora atmiņas apgabala adrese, kurā ierakstīta instrukcija.

IP adrese— skaitliska adrese, kas identificē katru datoru interneta tīklā un kas izveidota kā četru ar punktiem atdalītu skaitļu virkne, piem., 148.158.16.151.

Tīkla adrese— unikāls datoru tīkla mezgla, stacijas vai kādas tam pievienotas iekārtas vārds (identifikators); elektroniskā pasta adrese.

4. Parlamenta palātas atbilde uz monarha teikto troņa runu.

Avoti: LLVV, ZTV, SV05

adresēšana

1. Darbība, process --> adresēt.

2. inf. Objekta atrašanās vietas identificēšanas metode.

Vienkāršā adresēšana— tiek norādīta tikai objekta atrašanās vieta.

Hierarhiskā adresēšana— adreses apvieno grupās.

Avoti: ZTV

adresēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sūtīt, nosūtīt uz noteiktu adresi.

// pārn. Attiecināt (uz kādu).

2. inf. Norādīt objekta atrašanās vietu.

Avoti: LLVV, SV99

adresierēt   novec.

1. Uzrādīt, ievēlēt.

Avoti: SW78

adresvedība   inf.

1. Individuālo adrešu piešķiršana lokālajā tīklā.

Lokālā adresvedība— adresvedība, kas nodrošina visu adrešu unikalitāti apskatāmajā lokālajā tīklā.

Universālā adresvedība— adresvedība, kas nodrošina visu individuālo adrešu unikalitāti visos aplūkojamajos lokālajos tīklos.

Avoti: ZTV

adrets   novec.

1. Glīts, veikls, izveicīgs.

Avoti: SV12

Adriāno   vietv.

1. Adriāno Irpīno - pilsēta Itālijā ("Ariano Irpino"), Kampānijas reģiona Avellīno provincē, 22400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Adrianopole   vietv.

1. Turcijas pilsētas Edirnes senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Adriāns   persv., vēst.

1. Senās Romas imperators (76.-138. g., imperators no 117. g.; latīņu "Hadrianus"), reformēja valsts pārvaldi un tiesvedību, izvērsa celtniecību, sekmēja literatūras un mākslas attīstību.

Adriāna mūris— romiešu nocietinājumi šķērsām pāri Anglijas ziemeļu daļai (angļu "Hadrians wall", latīņu "Vallum Hadriani"), garums aptuveni 12 jūdzes, augstums - 5 m, daļēji saglabājies.

Avoti: LEV

Adrija   vietv., sar.

1. Pilsēta Itālijā ("Adria"), Venēcijas reģiona Rovigo provincē, 20200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Adrijas jūra - pusslēgtā jūra Vidusjūras ziemeļos starp Apenīnu un Balkānu pussalām (it. "Mare Adriatico", horvātu "Jadransko more"), Otranto šaurums to savieno ar Jonijas jūru.

Avoti: LEV, LPE

adriss   apv.

1. Adrese.

Avoti: KiV

adrittura   novec.

1. Tieši, bez vidutājiem.

Avoti: SV12

adrogācija   vēst.

1. Romiešu adopcijas veids.

Avoti: KV

adromišus   novec.

1. Biezlapju dzimtas augs, sukulents no Dienvidāfrikas, audzē arī istabās kā krāšņumaugus.

Avoti: LxE

Adsel   vietv., vācu val., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Apes novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Gaujiena.

2. 13. gs. celta Livonijas ordeņa pils, kas bija Adzeles (Atzeles) novada centrs līdz 14. gs., kad Livonijas ordenis uzcēla pili Marienburgā (Alūksnē) un novada centru pārcēla uz turieni.

3. Gaujiena.

Avoti: LE1

Adsel-Luttershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Luturu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Zvārtavas pagastā.

Avoti: KV

Adsel-Schwarzhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Valkas novada Zvārtavas pagasta bijušais nosaukums.

2. Zvārtavas muiža, kas atradās Valkas apriņķa Zvārtavas pagastā.

Avoti: LPag

Adsern   vietv., vēst., vācu val.

1. Aizdzires muiža, kas atradās tagadējā Kandavas novada Kandavas pagasta teritorijā.

Avoti: KW1

ādsgabals   apv.

1. Ādas gabals.

Avoti: LivP

ādsģērētava   apv.

1. Ādu miecētava.

Avoti: LivP

ādsiene

1. Ādas siksna siešanai; saku sienamā aukla; samestaukla, samestava.

Avoti: LE, KV

Adsirn   vietv., vēst., vācu val.

1. Aizdzires muiža, kas atradās tagadējā Kandavas novada Kandavas pagasta teritorijā.

Avoti: KV

ādskalis   apv.

1. Kažokādas atgriezums.

Avoti: EH

ādskrāsa   apv.

1. Ādas krāsa (cilvēkam, piemēram, piederošam kādai rasei); ādaskrāsa; ādkrāsa.

Avoti: LivP

ADSL   saīs.

1. Asimetriskā ciparu abonentlīnija (angļu "Asymmetric Digital Subscriber Line").

Avoti: D3

ādslimība   apv.

1. Ādas slimība.

Avoti: LivP

adsorbāts   med.

1. Uzsūktā, adsorbētā viela.

Avoti: TM

adsorbcija   -as, s.

1. Gāzu, tvaiku vai izšķīdušu vielu saistīšanās uz cietu ķermeņu (adsorbentu) virsmas.

Fizikālā adsorbcija— process, kurā adsorbēto vielu (adsorbātu) uz virsmas saista starpmolekulārie spēki.

Ķīmiskā adsorbcija— process (hemosorbcija), kurā starp adsorbentu un adsorbātu notiek ķīmiska reakcija un process lielākoties ir neapgriezenisks.

Avoti: LLVV, FF

adsorbents

1. Ciets, porains materiāls, kas ar savu virsmu labi saista vielas no gāzēm un šķidrumiem, piem., aktivētā ogle, silikagels, ceolīti.

Avoti: SV99, FF

adsorbers

1. Tehnoloģiska ierīce adsorbēšanai.

Avoti: LPE

adsorbēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.;

1. Uzsūkt (ko) ar virsmu.

Avoti: LLVV

adsorbētājs   novec.

1. Adsorbents.

Avoti: LLx

adsorbēties   -ējos, -ējies, -ējas, -ējamies, -ējaties, pag. -ējos, -ējāmies, -ējāties; pav. -ējies, -ējieties

1. Saistīties, uzsūkties cietā vielā (par šķidrumiem un gāzēm).

ādspārnis   -ņa, dsk. ģen. -ņu, v.; biol.

1. Kukaiņu klases kārta ("Dermaptera"), vidēji lieli kukaiņi ar slaidu, plakanu, 7-15 mm garu ķermeni, ~1300 sugu, Latvijā konstatētas 3 ģ., 3 s.; spīļastes.

Avoti: LD

adspektprostitūcija

1. Publiska seksuālu darbību demonstrēšana, ieskaitot dzimumaktu.

Avoti: MeE

ādspindele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; biol.

1. dsk. Divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Hypodermatidae"), vidēji lieli (garums - 11-15 mm) kukaiņi.

Avoti: LD

ādsstrēmele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; apv.

1. Garens ādas atgriezums, ādas strēmele; ādasstrēmele; ādstrēmele.

Avoti: LivP

adstrāts   val.

1. Valodas sistēmas parādības, kas radušās citas valodas ietekmē, abu valodu lietotājiem ilgstoši dzīvojot līdzās un uzturot pastāvīgus kontaktus.

Avoti: SV99

ādstrēmele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; apv.

1. Garens ādas atgriezums, ādas strēmele; ādasstrēmele; ādsstrēmele.

Avoti: LivP

adstringents   med.

1. Saistītājs, savilcējs līdzeklis, piem., miecvielas.

Avoti: TM

adstringēt   novec.

1. Savilkt.

Avoti: SV12

adtermāls   med.

1. Virzienā uz nervu galiem vai muskuļu piestiprināšanas vietām (elektriskā strāva muskuļos).

Avoti: TM

adukcija   med.

1. Ķermeņa daļas vai locekļa pievilkšana viduslīnijai.

Avoti: TM, MSV

adukti   ķīm.

1. Divu savienojumu molekulu saistīšanās produkti, piem., šķīdinātajā molekulas un izšķīdinātas vielas molekulas vai jona saistīšanās produkts šķīdumā.

2. Molekulāri kompleksi un kovalenti savienojumi, kas rodas pievienošanās reakcijās.

Avoti: ZTV

aduktors   anat.

1. Pievilcējmuskulis.

Avoti: SV78

adulācija   novec.

1. Zemi glaimi.

Avoti: SV12

adulārs

1. Laukšpatu grupas minerāla ortoklaza paveids.

Avoti: LPE

adulēt   novec.

1. Rupji glaimot.

Avoti: SV12

Aduliena   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā, izveidojusies Adulienas muižas "Adlehn" vietā.

2. vēst. Adulienas pagasts - pastāvēja bijušajā Madonas apriņķī līdz 1949. g., mūsu dienās teritorija ietilpst Gulbenes novada Jaungulbenes un Tirzas pagastā.

Avoti: LPag, LE1

adulienieši

1. Gulbenes novada Jaungulbenes pagasta apdzīvotās vietas "Aduliena" iedzīvotāji.

Avoti: V1

adulnieši

1. Gulbenes novada Jaungulbenes pagasta apdzīvotās vietas "Aduliena" iedzīvotāji.

Avoti: V1

adultērija   novec.

1. Laulības pārkāpšana.

Avoti: SV12

adulters   novec.

1. Laulības pārkāpējs.

Avoti: SV12

adultisms   med.

1. Attīstības stāvoklis, kāds raksturīgs pieaugušam cilvēkam; pāragra attīstība.

Avoti: TM

Adumiczi   vietv., vēst., vācu val.

1. Liepnas muiža, kas atradās Jaunlatgales (Abrenes) apriņķa Liepnas pagasta teritorijā.

Avoti: KV

ādumiņš   apv.

1. Noziedējušu, bezsēklu lauvmutīšu augļu aizmetņi.

Avoti: ME

adums   jūrn.

1. Horizontāls apaļkoks masta priekšpusē, kas paredzēts taisno buru piestiprināšanai.

Avoti: JūVM

adums   apv.

1. Adījums.

Avoti: EH

ādums   apv.

1. Rājas bura.

2. Kārts buras uzvilkšanai.

Avoti: ME

Adūra   vietv.

1. Upe Francijas dienvidrietumos ("Adour"), garums - 335 km, sākas Centrālajos Pirenejos, 1930 m vjl., ietek Biskajas līcī, kuģojama 132 km, grīvā Bajonas osta.

Avoti: PZT

adurols   novec.

1. Monohlorhidrolhinons, attīstītājs fotogrāfijā.

Avoti: KV

aduse   apv.

1. Paduse.

Avoti: KiA

aduta   apv.

1. Adata.

Avoti: EH

Aduva   vietv.; novec.

1. Adva.

Avoti: PZT

adv.   saīs.

1. Adverbs, apstākļa vārds.

2. Advokāts.

Avoti: i2

Adva   vietv.

1. Pilsēta Etiopijā ("Ādwa"), 2000 m vjl., 43000 iedzīvotāju (2007. g.), pirmajā karā starp Itāliju un Etiopiju itālieši šeit cieta sakāvi (1896. g. 1. martā).

Avoti: LEV, PZT, LpA

advaita   rel.

1. Hinduisma filozofijas sistēma, kas māca, ka šī pasaule ir ilūzija un ka patiesība ir viena un nedalāma.

Avoti: RtV

advalors   ek.

1. Muitas nodeva vai nodoklis, kas tiek iekasēts procentuālā izteiksmē no muitas vērtības.

Avoti: SbV

advancēts   -ais; s. -a, -ā; nevēl.

1. Attīstīts (4).

2. Tāds, kas ir augstākā līmenī, ar augstu sarežģītības pakāpi.

Avoti: Ox

ādveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ir līdzīgs ādai.

Avoti: LLVV, MLVV

ādveidīgs

1. Tāds, kas pēc izskata atgādina ādu.

Avoti: PP, T

advekcija

1. met. Gaisa un tā īpašību (gaisa masu, aukstuma, siltuma, ūdens tvaiku, spiediena) pārvietošanās horizontālā virzienā no apgabala uz apgabalu.

2. hidr. Ūdens pārvietošanās ūdenstilpēs kā horizontālā, tā vertikālā virzienā.

Avoti: ZTV

advektīvs

1. Advektīvā salna - salna, kas rodas, plašā teritorijā ieplūstot aukstam kontinentālam, arktiskam gaisam, kura temperatūra zemāka par 0 Celsija grādiem; parasti ilgst vairākas diennaktis pēc kārtas un ir maz atkarīga no vietējiem apstākļiem.

Avoti: MetV

advente   -es, s.; parasti vsk.

1. Kristīgās baznīcas gada sākums; laiks no ceturtās svētdienas pirms Ziemassvētkiem līdz 24. decembrim; advents.

Adventes kalendārs— kalendārs ar 24 atveramām, katrai adventa dienai paredzētām iedaļām.

Avoti: MLVV

adventīcija   med.

1. Asinsvada un orgāna ārējais saistaudu apvalks.

Avoti: TM

adventisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Kristīga konfesija, kuras mācību raksturo uzskats, ka Kristus otrā atnākšana ir tuvu, un sestdienas, kā svinamās dienas ievērošana.

Avoti: LLVV

adventists   -a, dsk. ģen. -u, v.

1. Adventisma kustības dalībnieks.

Septītās dienas adventisti— kristīga konfesija, kas sludina drīzu Kristus otro atnākšanu un kuras locekļi svin sestdienu.

Avoti: LLVV, LE1, RtV

adventīvs

1. No citurienes nākošs vai nācis.

Adventīvs augs— augu suga, kas kādā apgabalā ieviesusies cilvēka darbības rezultātā.

Avoti: SV99

advents   -a, v.; rel.

1. Advente - kristīgās liturģijas 4 nedēļu laika posms, gaidot Kristus dzimšanu.

Avoti: GT

adverbācija   val.

1. Konversijas paveids, kurā notiek dažādu vārdšķiru vārdu resp. vārdformu pāreja apstākļa vārdos.

Avoti: VsV

adverbāls   val.

1. Tāds, kas ir sintaktiski atkarīgs no darbības vārda.

Avoti: VsV

adverbējums   val.

1. Vārds, kas konversijas ceļā kļuvis par apstākļa vārdu.

Avoti: VsV

adverbēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās, refl.; val.

1. Veidoties adverbam no citu vārdšķiru vārdiem.

Avoti: MLVV

adverbēšanās   val.

1. Konversijas paveids, kurā notiek dažādu vārdšķiru vārdu resp. vārdformu pāreja apstākļa vārdos.

Avoti: VsV

adverbiācija   val.

1. Adverbācija.

Avoti: PP, T

adverbializācija   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Kādas citas vārdšķiras vārda pāriešana apstākļa vārdos.

Avoti: LLVV

adverbializēt   -ēju, -ē, -ē, -ējam, -ējat, pag. -ēju, -ējām, -ējāt; pav. -ē, -ējiet; val.

1. Pārveidot no kādas citas vārdšķiras apstākļa vārdos.

adverbializēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; val.

1. Pāriet no kādas citas vārdšķiras apstākļa vārdos.

Avoti: LLVV

adverbiāls   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Tāds, kam ir adverba īpašības; tāds, kas saistīts ar adverbu, kas piemīt adverbam, ko lieto kopā ar adverbu.

Adverbiāla vārdkopa— vārdkopa, kuras neatkarīgais komponents ir apstākļa vārds.

Adverbiāls izteicējs— izteicējs, ko veido apstākļa vārds kopā ar saitiņu.

Adverbiāls teikums— teikumns, kurā ir adverbiāls izteicējs vai galvenais loceklis.

Avoti: LLVV, VsV

adverbiēt   -ēju, -ē, -ē, -ējam, -ējat, pag. -ēju, -ējām, -ējāt; pav. -ē, -ējiet;

1. Adverbializēt.

Avoti: PP

adverbiēties   -ējos, -ējies, -ējas, -ējamies, -ējaties, pag. -ējos, -ējāmies, -ējāties; pav. -ējies, -ējieties;

1. Adverbializēties.

Avoti: LLVV

adverbs   -a, v.; val.

1. Vārdšķira, pie kuras pieder nelokāmi vārdi, kas apzīmē darbības vai stāvokļa pazīmi vai arī pazīmes (īpašības vai apstākļa) pazīmi; apstākļa vārds.

Avoti: LLVV

adversārijas   novec.

1. Piezīmes par filozofiju, valodām, zinātni.

2. poligr. Rokas vai atzīmju grāmatas vai norakstu krājumi kā pamats tālākai apstrādāšanai.

Avoti: SV12

adversatīvs

1. Tāds, kas izsaka pretējo.

Adversatīvs saiklis— pretstatījuma saiklis.

Avoti: SV99

advocēt   novec.

1. Aizstāvēt kādu citu tiesā.

Avoti: SV06

advokātēt   sar., iron.

1. Aizstāvēt; piemeklēt vienpusēju informāciju aizstāvībai.

advokāts   -a, v.

1. Jurists, kas aizstāv vai pārstāv kādu personu tiesu lietās vai sniedz padomus juridiskos jautājumos.

// sar. Cilvēks, kas kārto kāda lietas vai cenšas būt par aizstāvi, padomdevēju.

Zvērināts advokāts— persona ar augstāko juridisko izglītību, Latvijas Republikas pilsonis, kas vismaz 5 gadi nostrādājusi par tiesnesi, prokuroru vai citā tiesu sistēmas u. tml. amatā un nodevusi zvērestu Augstākās tiesas priekšsēdētājam.

Advokātu kolēģija— neatkarīga zvērinātu advokātu profesionāla organizācija (Latvijas Zvērināto advokātu kolēģija), kas apvieno visus Latvijā praktizējošus zvērinātus advokātus.

Avoti: LLVV

advokatūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Advokāti, advokātu kolektīvs.

Avoti: LLVV, MLVV

advonts   apv.

1. Advente.

Avoti: KiV

advukats   apv.

1. Advokāts.

Avoti: KiV

Adze   vietv.

1. Kuldīgas novada Gudenieku pagasta apdzīvotās vietas "Adzes" bijušais nosukums; vēstures avotos pirmo reizi minēta 1253. g. Piltenes bīskapam ar ordeni savā starpā zemi dalot.

2. vēst. Adzes pagasts - pastāvēja pirms 1. pasaules kara Aizputes apriņķī, teritorija mūsu dienās ietilpst Kuldīgas novada Gudenieku pagastā un Aizputes novada Lažas pagastā.

3. Kroņa muiža Kurzemē, Aizputes apriņķī, Rīves upes krastā, kuras teritorijā izveidojusies apdzīvotā vieta, kas tagad saucas "Adzes" Kuldīgas novada Gudenieku pagastā.

Avoti: LC, KW1

ādzele   apv.

1. Sija.

Avoti: ME

adzele   apv.

1. Sīka, nenogatavojusies oga.

Avoti: ĒiV

Adzele   vietv., vēst.

1. Gaujienas sens nosaukums.

Adzeles pacēlums— dabas apvidus Austrumlatvijas zemienes austrumu daļā starp Alūksnes un Latgales augstieni, platība - 3322 km^2, stiepjas ziemeļu-dienvidu virzienā 60-80 km, austrumu-rietumu virzienā 30-40 km.

Adzeles slāņu stratotips— Pļaviņu horizonta Adzeles slāņu dolomīta atsegums pie Gaujienas internātskolas Apes novada Gaujienas pagastā, bijušajās Anniņu lauztuvēs, aizsargājams ģeoloģiskais objekts (kopš 1977. g.), atseguma augstums - 3,5 m.

Avoti: LPag, LE1

Adzeļskaja   vietv., vēst.

1. Apes novada Gaujienas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

adzenieki

1. Kuldīgas novada Gudenieku pagasta apdzīvotās vietas "Adzes" ("Adze", "Adžu muiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

ādzens   apv.

1. Garš, slaiks, taisns.

Avoti: ME

Adzes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Gudenieku pagastā; bijušais nosaukums - Adze.

Avoti: LC

adzi   apv.

1. Vai dzirdi?

Avoti: ME

ādziene   novec.

1. Samestava - ādas sienamais zirga iejūgam.

Avoti: KW1

Adzjva   vietv.

1. Upe Krievijā, Ņencu autonomajā apvidū un Komi Republikā, Usas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Adzmuiža   vietv.

1. Kuldīgas novada Gudenieku pagasta apdzīvotās vietas "Adzes" bijušais nosukums.

Avoti: LC

adznieki

1. Kuldīgas novada Gudenieku pagasta apdzīvotās vietas "Adzes" ("Adze", "Adžu muiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Adzope   vietv.

1. Pilsēta Kotdivuārā, Aņebī reģiona administratīvais centrs, 58200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Adzumuiža   vietv.

1. Kuldīgas novada Gudenieku pagasta apdzīvotās vietas "Adzes" bijušais nosukums.

Avoti: LC

Adžaekapāds   mit.

1. Vēdisma mitoloģijā - dievība, ko dēvē par debesu, okeāna un ūdeņu balstu, kuram kopš senseniem laikiem ugunsupurēšanas rituālos tika nests upuris.

Avoti: Mit

Adžameta   vietv.

1. Adžametas rezervāts - atrodas Gruzijā, Rioni baseinā, platība 4800 ha, dibināts 1935. g., lai saglabātu Imerētijas un Hartvisa ozolu, dzelkvu u. c. reliktus augus.

Avoti: PZT

Adžanta   vietv.

1. Ciems Indijā Maharaštaras štatā, kura tuvumā atrodas pats iespaidīgākais senās Indijas budistu klinšu tempļu komplekss (2. gs. p. m. ē. - 7. gs. m. ē.), klintīs izcirstas 5 čaitijas (lūgšanu telpas) un 24 vihāras (mūku mītnes), sienu gleznojumos attēlotas ainas no Budas dzīves, griesti gk. apgleznoti ar ornamentiem, apgleznotas arī kolonnas.

Avoti: MkV

adžapa   mit.

1. Ezoterismā - īpaša mantra.

Avoti: SG

adžareli

1. Adžāri.

Avoti: PZT

adžāri   -u, v.

1. Gruzīnu etniska grupa, Adžārijas pamatiedzīvotāji, runā gruzīnu valodā (sadzīvē - dialektā), turku varas laikā (XVI gs. 2. puse - 1878. g.) tika pakļauti varmācīgai pārturkošanai, pieņēma islāmu.

2. arī vsk. Šīs etniskās grupas piederīgais.

Avoti: LLVV

Adžārija   vietv.

1. Gruzijas Republikas autonoma republika, platība - 2900 km^2, 380200 iedzīvotāju (2008. g.), administratīvais centrs - Batumi, robežojas ar Gruziju un Turciju, rietumos apskalo Melnā jūra.

Avoti: PuA

Adžārija-Ahalcihe   vietv.

1. Adžārijas-Ahalcihes grēda - Meshetijas grēda Mazā Kaukāza rietumu daļā, Gruzijā.

Avoti: PZT

Adžārija-Imerētija   vietv.

1. Adžārijas-Imerētijas grēda - Meshetijas grēda Mazā Kaukāza rietumu daļā, Gruzijā.

Avoti: PZT

Adždābija   vietv.

1. Pilsēta Lībijā, 102000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

adže   mit.

1. Vispārējs nosaukums, kurā Nigērijas jorubu ciltis dēvēja "Lielās Mātes" - slepenas biedrības dalībnieces.

Avoti: MrJ

adžgāniski   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: EH

adžgārni   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: ME

adžgārns   apv.

1. Ačgārns.

Avoti: ME

adži

1. Tauta Beninas dienvidos un Togo, radniecīga foniem, valoda pieder pie kva valodām.

Avoti: PZT

adžigārni   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: ME

Adžigela   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Nevšehiras ilā, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

adžika

1. Garšvielu maisījums, kas raksturīgs Kaukāza tautu virtuvei.

Avoti: PL

adžiliti

1. Sacensības, kurās suņi rāda savu prasmi un izveicību dažādu šķēršļu pārvarēšanā.

Avoti: PL

adžios   novec.

1. Ažio.

Avoti: KW

Adžipajama   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Acipayam"), Denzili ilā, 13700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Adžīra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Agira"), Sicīlijas reģiona Ennas provincē, 8420 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

adžīva   rel.

1. Nedvēsele, jēdziens džainisma filozofijā, kas māca, ka pastāv neskaitāmas dzīvas un nedzīvas substances, kas reprezentē prāta un matērijas dihotomiju.

Avoti: R1

adživiki   rel.

1. Sekta Ziemeļindijā, kas 6. gs. p. m. ē. attīstījās paralēli budismam un džainismam.

Avoti: R1

Adžmāna   vietv.

1. Apvienoto Arābu Emirātu emirāts, platība - 259 km^2, 250000 iedzīvotāju (2010. g.), apskalo Persijas līcis.

2. Šī emirāta administratīvais centrs, 237000 iedzīvotāju (2008. g).

Avoti: PuA

Adžmera   vietv.

1. Pilsēta Indijas rietumos ("Ajmer"), Radžastānas štatā, Aravali grēdā, ~900 m vjl., 542600 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

ādžņa   mit.

1. Ādžņa čakra - smalkais saprāta elementu fizioloģiskais centrs, kas atrodas rajonā starp uzacīm un fizioloģiski atbilst hipofīzei.

Avoti: MrJ

ādžņačakra   mit.

1. Ezoterismā - sestais apziņas centrs, kas dod iespēju attīstīties gaišredzība, iekšējai redzei un zināšanām par pasaulēm ārpus šīs pasaules.

Avoti: SG

adžoks   apv.

1. Muļķis, nerrs, āksts, ģeķis.

Avoti: EH

adžubeniski   novec.

1. Ačgārni, atpakaļiski, otrādi, atmuguriski.

Avoti: NeV

adžubu   apv.

1. Ačgārni, otrādi, atmuguriski.

Avoti: ME

Adžuda   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā ("Adjud"), Vrančas žudecā, 16000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

adžugarni   novec.

1. Ačgārni.

Avoti: ULW

adžumbi

1. Viena no ciltīm, kas veido mpongvi tautu Gabonas rietumos, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

Ādžūni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Īslīces pagastā; līdz 1920. g. bija Kauņas guberņā; Adžūni.

Avoti: LC, LE1

Adžūni   vietv.

1. Bauskas novada Īslīces pagasta apdzīvotās vietas "Ādžūni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

adžūnieši

1. Bauskas novada Īslīces pagasta apdzīvotās vietas "Adžūni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

adžurvēda

1. Brahmanisma perioda svarīgāko Senās Indijas medicīnas grāmatu krājums.

Avoti: SV05

AE   saīs., vietv.

1. Apvienotie Arābu Emirāti, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

AEAR   saīs., vēst.

1. Autoelektroaparātu rūpnīca.

Avoti: i1

AEBR   saīs.

1. Eiropas pierobežu teritoriju asociācija (angļu).

Avoti: i2

aechmea   lat.

1. Ehmejas.

Aechmea fasciata— svītrainā ehmeja.

Avoti: TaE

aecidium   lat.

1. Bazīdijsēņu nodalījuma teliomicēšu klases rūsas sēņu rindas nepilnīgi pazīstamo rūsas sēņu grupas ģints.

Aecidium asperifolii— šīs ģints suga, kas Latvijā atrasta uz skarbās tauksaknes.

Aecidium euphorbiae— šīs ģints suga, kas Latvijā atrasta uz ciprešu dievkrēsliņa lapām.

2. novec. Rūsas sēņu kausveida tvertnes, kas satur rindiņās apvienotas ecīdiju sporas.

Avoti: LLx

AED   saīs.

1. AAE dirhēms; Apvienoto Arābu Emirātu valūtas kods, sīknauda - puls.

Avoti: PnR

AEDE   saīs.

1. Eiropas skolotāju asociācija (franču Association europeenne des enseignants).

Avoti: i1

aedes   lat.

1. Mežaodi.

Avoti: LD

Aēdona   mit.

1. Grieķu mitoloģijā Tēbu varoņa Zēta sieva, kas mēģināja nogalinātNiobes vecāko dēlu, taču aiz pārskatīšanās nogalināja pati savu dēlu, aiz žēluma pret viņu dievi pārvērta Aēdonu par lakstīgalu.

Avoti: MitE

aedoeo-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz ārējiem dzimumorgāniem.

Avoti: TM

aēds

1. Aoids - sengrieķu dziesminieks pirmsklasiskajā laikmetā; varoņdziesmu sacerētājs.

Avoti: SV99

AEG   saīs.

1. Elektrotehnikas ražotājfirma (vācu "Allgemeine Elektrizitats - Gesellschaft").

Avoti: PL

aegagrophila   lat.

1. Zaļaļģu klases sifonokladu rindas kladoforu dzimtas ģints.

Aegagrophila sauteri— šīs ģints suga.

Avoti: LD

aegeriidae   lat.

1. Tauriņu kārtas stiklspārņu dzimtas "Sesiidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

aegilops   lat.

1. Egilopsi - graudzāļu dzimtas ģints.

Aegilops cylindrica— cilindriskais egilopss.

Aegilops tauschii— Tauša egilopss.

Avoti: LD

aegithalidae   lat.

1. Garastīšu dzimta.

Avoti: LD

aegithalos   lat.

1. Garastīšu dzimtas ģints.

Aegithalos caudatus— garastīte, šīs ģints suga.

Avoti: LD

aegolius   lat.

1. Apogi.

Aegolius funereus— bikšainais apogs.

Avoti: LD

aegopodium   lat.

1. Gārsas - divdīgļlapju klases čemurziežu dzimtas ģints.

Aegopodium podagraria— podagras gārsa.

Avoti: LD

Aegvīda-Nelijerva   vietv.

1. Aegvīdas-Nelijervas ainavu liegums - atrodas Igaunijas ziemeļu daļā, 50 km uz dienvidaustr4umiem no Tallinas, augsti osi, tiem pāri paceļas Nelijerva kalns, piekājē ezeri.

Avoti: PZT

aegypius   lat.

1. Grifi - vanagu dzimtas ģints.

Aegypius monachus— melnais grifs.

Avoti: LD

aegyptopithecus   lat.

1. Egiptopiteki.

Avoti: LD

AEHL   saīs.

1. Austrumeiropas hokeja līga.

Avoti: PL

Aeike   mit.

1. Igauņu mitoloģijā - dievs, kurš savāca mākoņus un sagatavoja zibeņus.

Avoti: KW1

AEK   saīs.

1. Atomenerģijas komisija (ASV).

Avoti: PnR

aeolothtrips   lat.

1. Kukaiņu klases tripšu kārtas ģints.

Aeolothtrips intermedius— tripšu suga, kas Latvijā bieži sastopama uz krāšņumaugiem.

Avoti: LD

aeonium   lat.

1. Eonijas.

Aeonium arboreum— kokveida eonija.

Aeonium decorum— daiļā eonija.

Aeonium tabuliforme— galdiņveida eonija.

Avoti: TaE

aepyceros   lat.

1. Dobradžu dzimtas ģints.

Aepyceros melampus— impala.

Avoti: PDE

aepyornithiformes   lat.

1. Epiornisveidīgie.

Avoti: PDE

AER   saīs.

1. Atjaunojamie energoresursi.

aēr   novec.

1. Gaiss.

Avoti: KW1

aerācija

1. Vēdināšana, piesātināšana ar gaisu vai skābekli; gaisa apmaiņa, cirkulācija.

Aerācijas zona— zemes garozas virskārtas starp gruntsūdens līmeni un Zemes virsmu.

Augsnes aerācija— gaisa apmaiņa starp augsnes slāni un atmosfēru.

Ūdens aerācija— gaisa apmaiņa starp ūdens slāni un atmosfēru.

2. ķīm. Gaisa ievadīšana reakcijas zonā.

Avoti: ZTV

aerārijs

1. Laukums gaisa peldēm.

Avoti: SV99

aerastēnija   med.

1. Lidotāju psihoneirotisks stāvoklis ar elpas trūkumu un vieglu depresiju.

Avoti: TM

aerators   tehn.

1. Ierīce aerācijai, arī irdināšanai.

Avoti: ZTV

aerembolija   med.

1. Gaisa embolija, rodas, gaisam vai gāzei iekļūstot asinsrites sistēmā.

Avoti: MSV

aerēmija   med.

1. Gaisa vai gāzes pūslīši asinīs; Kesona slimība.

Avoti: TM

aerendokardija   med.

1. Gaiss sirds dobumā.

Avoti: TM

aerenhīma

1. Ūdeņu un purvu augu irdenie audi, kuru šūnstarpās ir gaiss.

Avoti: SV99

aerēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar gaisa cirkulāciju vēdināt, mainīt.

Avoti: LLVV

aerēties   -ējos, -ējies, -ējas, -ējamies, -ējaties, pag. -ējos, -ējāmies, -ējāties; pav. -ējies, -ējieties;

1. Vēdināties gaisa plūsmā.

aerjonterapija   med.

1. Ārstēšana ar mākslīgi jonizētu gaisu, kurā ir negatīvi lādēti skābekļa joni.

Avoti: MSV

aero-

1. Salikteņu daļa - gaisa, gaisa satiksmes (piem., aerogrāfs, aerodroms).

Avoti: SV99

aeroaina   novec.

1. Aerofotogrāfija.

Avoti: LxE

aeroakustika   fiz.

1. Nozare, kurā pēta gaisa elastīgās svārstības un viļņus un to mijiedarbību ar citiem objektiem.

Avoti: ZTV

aerobāka

1. Lidotājiem ceļu rādoša iekārta (bāka), kas izdod spēcīgu gaismu (redzama pat miglā) vai radiosignālus.

Avoti: SV99

aerobātika   av.

1. Augstākās pilotāžas figūru virtuoza izpilde.

Avoti: SV99

aerobats   novec.

1. Virves dejotājs.

2. Gaisa skrējējs, vieglprātis fantasts.

Avoti: KW1, KV

aerobi

1. Organismi, kuru izdzīvošanai nepieciešams brīvs skābeklis.

Avoti: LD

aerobijas   novec.

1. Baktērijas, kuru kārtīgai attīstībai nepieciešams skābeklis.

Avoti: LME

aerobika

1. Intensīva, ritmiska vingrošana (parasti ar mūzikas pavadījumu), kas ļauj palielināt skābekļa patēriņu organismā.

Avoti: SV99

aerobioloģija

1. Meteoroloģijas nozare, kas pētī dzīvo organismu (mikroorganismu, dažu kukaiņu), kā arī sēklu, sporu sadalījumu atmosfērā un šī sadalījuma sekas, kas ir atkarīgs no vēja, konvekcijas un turbulences.

Avoti: MetV

aerobioskops   med.

1. Ierīce, ar ko noteic baktēriju skaitu gaisā.

Avoti: TM

aerobioze   med.

1. Dzīvība, kuras eksistencei nepieciešams gaiss vai brīvs skābeklis.

Avoti: TM

aerobisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (organisms), kas spēj dzīvot tikai gaisa, brīva skābekļa klātbūtnē.

Avoti: SV99

aerobs   lietv. -a, v.

1. Organisms, kas spēj dzīvot tikai tādā vidē, kurā ir nesaistīts skābeklis.

Avoti: LLVV

aerobs   īp. v. -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura attīstībai, augšanai nepieciešams gaiss, skābeklis; pretstats: anaerobs.

Aerobs process— process, kas norisinās skābekļa klātbūtnē vai ar tā tiešu līdzdalību.

2. Tāds, kam raksturīga gaisa, skābekļa klātbūtne.

Avoti: LLVV

aerobumba   novec.

1. Aviobumba - bumba, kas paredzēta nomešanai no lidmašīnas.

Avoti: KV

aerobuss

1. Daudzvietīga (virs 500 vietu, senāk arī 250-500 vietu) pasažieru lidmašīna.

Avoti: TvV, SV05

aerocēle   med.

1. Cistveida audzējs, kurā atrodas gaiss; gaisa uzkrāšanās audos.

Avoti: TM

aerocistīts   vet.

1. Elpvadu gļotādas iekaisums, gk. zirgiem.

aerodinamika   -as, s.; parasti vsk.

1. Aeromehānikas nozare, kas pētī gāzu un tajās iegremdētu ķermeņu kustību.

Aerodinamiskā caurule— laboratorijas iekārta gaisa plūsmas radīšanai, lai eksperimentāli pētītu parādības, kas noris, gaisa masām applūstot cietus ķermeņus (piem., lidmašīnas spārnu).

Aerodinamiskā kvalitāte— aerodinamiskā cēlējspēka attiecība pret gaisakuģa aerodinamisko pretestību, kas rodas noteiktos lidojuma apstākļos.

Aerodinamiskā pēda— virpuļu plūsmas josla aiz lidojošā gaisakuģa; dalās tuvajā un tālajā virpuļjoslā, kurās spiediena atšķirība no apkārtējās vides ir dažāda.

Aerodinamiskā pretestība— aerodinamiskā spēka komponente, kas vērsta pretēji ķermeņa kustības ātruma virzienam un bremzē ķermeņa kustību.

Aerodinamiskā shēma— gaisakuģa agregātu ģeometriskā izvietojuma un konstruktīvās īpatnības, pēc kuru pazīmēm tos klasificē; ir klasiskā, pīles, tandēma u. c. tipa shēmas.

Aerodinamiskā spura— vertikāla aerodinamiska virsma lidmašīnas ceļa stabilitātes palielināšanai.

Aerodinamiskais aprēķins— lidaparāta (kā materiālā punkta) kustības aprēķins, kad tiek izpildīts visu spēku un momentu līdzsvars.

Aerodinamiskais cēlējspēks— aerodinamiskā spēka vertikālā komponente, kas raksturo gāzveida (vai šķidras) vides iedarbību uz ķermeni, kurš tajā pārvietojas.

Aerodinamiskais sasilums— lidaparāta virsmas temperatūras paaugstināšanās lidojuma laikā ar virsskaņas ātrumu.

Aerodinamiskais spēks— spēks, ar kuru gāzveida vide (piemēram, gaiss) darbojas uz cietu ķermeni, kas tajā pārvietojas; šo spēku parasti sadala komponentēs koordinātu sistēmā, kas saistīta ar kustības ātrumu (komponentes: aerodinamiskā pretestība, cēlējspēks, sānspēks).

Aerodinamiskās plāksnes— konstruktīvs gaisakuģa elements, kas uzlabo nesošās virsmas aerodinamiskās īpašības.

Aerodinamiskie mērījumi— eksperimentāli ar tehniskām iekārtām noteikti aerodinamiskie raksturlielumi; ir statiskie un dinamiskie mērījumi.

Aerodinamiskie koeficienti— bezdimensijas lielumi, kas raksturo ķermenim pielikto aerodinamisko spēku un momentu, ja ķermenis pārvietojas gāzē vai šķidrumā.

Aerodinamiskie svari— ierīce aerodinamiskos eksperimentos spēku un momentu mērīšanai.

Eksperimentālā aerodinamika— aerodinamikas nozare, kura pēta aerodinamikas procesus, modelējot tos speciālā laboratorijā vai lidojumā.

Kriogēnā aerodinamiskā caurule— aerodinamiskā caurule, kurā, izsmidzinot šķidro slāpekli, darbgāzi atdzesē līdz kondensāta līdzsvaram plūsmā.

Lietišķā aerodinamika— eksperimentālo un teorētisko metožu kopums, ar kurām nosaka aerodinamikas spēkus un momentus, kas iedarbojas uz lidaparātu.

Teorētiskā aerodinamika— aerodinamikas nozare, kurā aerodinamikas likumsakarības pēta ar matemātiskās analīzes un datormodelēšanas metodēm, pamatojoties uz mehānikas un termodinamikas likumiem.

Avoti: ZTV, FF

aerodinamisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aerodinamiku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar gāzu un tajās iegremdētu ķermeņu kustību, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

aerodinamiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> aerodinamisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: T

aerodinamo   novec.

1. Vieglas konstrukcijas dinamo mašīna, ko lietoja lidmašīnās aviācijas pirmsākumos.

Avoti: KV

aerodontalģija   med.

1. Zobu sāpes, lidojot lielā augstumā.

Avoti: TM

aerodroms

1. Lidlauks, speciāli iekārtota vieta, kur paceļas, nolaižas un stāv lidaparāti.

2. žarg. Liela, plata gulta.

Mušu aerodroms— kails (bez matiem) galvvidus.

Avoti: SV99, SLG

aeroelektroizpēte

1. Iežu un rūdu elektrovadītspējas pētīšana ar lidaparātos novietotiem mēraparātiem.

Avoti: LPE

aeroembolija   med.

1. Gaisa embolija, rodas, gaisam vai gāzei iekļūstot asinsrites sistēmā.

Avoti: TM

aeroendoskopija   med.

1. Endoskopija, aplūkojot dobumu piepildītu ar gaisu.

Avoti: TM

aeroepitēlijs   med.

1. Mata serdes epitēlija šūnas, kurās ir gaiss.

Avoti: TM

aerofāgija   med.

1. Rīšanas funkcijas traucējums - plaša rīšanas kustība un mazs norijamais kumoss, ko var izraisīt ēšana steigā, novērsta uzmanība, pārāk mazs kumoss vai šķidruma tilpums, rīkles gala kairinājuma vai iekaisuma stāvoklis.

2. Elpošanas funkcijas traucējums - gaisa iekļūšana barības vadā ieelpas laikā (pneimoskleroze vai citi plaušu izplešanās traucējumi) un tālāka virzīšanās kuņģī izelpas laikā.

Avoti: TM

aerofāgisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aerofāgiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aerofāgs

1. Saistīts ar aerofāgiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aerofils   med.

1. Mikroorganisms, kura attīstībai nepieciešams daudz skābekļa.

Avoti: TM

aerofiltrs

1. Bioloģisks filtrs notekūdeņu attīrīšanai to aerācijas laikā.

Avoti: SV78

aerofīts   biol.

1. Augs, kas barības vielas uzņem no apkārtējās atmosfēras.

Avoti: SV99

Aeroflote

1. Padomju Savienības vienīgā civilās aviācijas kompānija, kas bija lielākā pasaulē, dibināta 1923. g., turpina darbību Krievijā.

aerofobija

1. Paniskas bailes lidot lidmašīnā; aviafobija; aviofobija.

2. Slimīgas bailes no svaiga gaisa, vēja.

Avoti: PL, LME

aerofobs   med.

1. Mikroorganisms, kas spēj attīstīties tikai bez skābekļa.

Avoti: TM

aerofoni

1. Mūzikas instrumentu grupa, kuros skaņas avots ir ap instrumentu vai pašā instrumentā esošā gaisa vibrācijas, kas tiek izraisītas, neiesvārstot stīgas, membrānas vai instrumenta korpusu.

Avoti: MkV

aerofons

1. novec. Mehānisks megafons - ierīce cilvēka balss pastiprināšanai un koncentrēšanai noteiktā virzienā.

2. vsk. Aerofoni.

Avoti: KW1

aerofors

1. Gaisa pievadītājs; bojāta gaisa tīrītājs, atjaunotājs; aparāts gaisa ievadīšanai plaušās asfiksijas gadījumos.

2. novec. Gaisa tvertne ūdenslīdēju un glābšanas aparātos; arī īpašs ventilators.

Avoti: TM, KV

aerofotoaina   ģeod.

1. Aerofotogrāfija - apvidus fotoattēls, kas iegūts, fotografējot no lidaparāta un paredzēta fotogrammetriskai apstrādei.

Aerofotoainas analīze— aerofotoainā attēlotās informācijas sadale atsevišķos elementos, šo elementu fotografisko īpašību analīze, sakarību starp objektiem un to savstarpējo atkarību noteikšana.

Aerofotoainas centrs— aerofotoainas pretējās malās esošo rāmja marku savienojošo nogriežņu krustpunkts.

Aerofotoainas deformācija— fotoattēla izmēru izmaiņas attiecīgajiem optiskā attēla izmēriem.

Aerofotoainas dešifrēšana— aerofotoainu izpēte ar mērķi atpazīt tajās redzamos objektus un noteikt to kvalitatīvās un kvantitatīvās īpašības.

Aerofotoainas galvenais punkts— fotoobjektīva galvenās optiskās ass krustpunkts ar aerofotoainas plakni.

Aerofotoainas interpretēšana— zinātniski tehniska metode, kuru, pamatojoties uz kvalitatīvu un kvantitatīvu analīzi, loģiskām kombinācijām, individuālo pieredzi, pielieto izvērtējot aerofotoainu ar mērķi iegūt Zemes virsas daļas pazīmes un to stāvokli.

Aerofotoainas koordinātu sistēma— koordinātu sistēma, kuras sākumpunkts ir pretējās rāmja markas savienojošo līniju krustpunkts.

Aerofotoainas koordinātu uzlabošana— aerofotoainas koordinātu koriģēšana, ņemot vērā refrakciju, distorsiju un Zemes liekumu.

Aerofotoainas kustības kompensācija— paņēmiens, ar kuru kompensē attēla "neasumus", kas rodas lidmašīnas pārvietošanās dēļ eksponēšanas laikā.

Aerofotoainas mērogs— attāluma starp diviem punktiem attiecība aerofotoainā pret attālumu starp tiem pašiem punktiem dabā.

Aerofotoainas pamatpunkti— galvenais punkts, galvenais satekpunkts, nullsagrozījumu punkts jeb ainas izocentrs.

Aerofotoainu pārklājums— stereopāra ainu kopējā daļa lidojuma maršruta virzienā vai ainu kopējā daļa starp maršrutiem.

Aerofotoainu punktu telpiskās koordinātas— telpiskās taisnleņķa koordinātas sistēmā, kuras sākumpunkts ir aerofotogrāfēšanas punkts jeb projekcijas centrs.

Aerofotoainu stereopāra orientēšana— vispirms relatīvā orientēšana nosakot ainu savstarpējo izvietojumu, pēc tam absolūtā orientēšana, kur relatīvās orientēšanas rezultātā izveidoto modeli orientē attiecībā pret ģeodēzisko koordinātu sistēmu.

Aerofotoainu transformēšana— slīpu ainu pārvēršana noteikta mēroga horizontālās ainās.

Avoti: ĢmV

aerofotoaparāts   aeron.

1. Uz lidaparāta uzstādīta optiski mehāniska ierīce Zemes virsmas fotografēšanai.

Avoti: ZTV

aerofotografēšana

1. Zemes virsas attēlu iegūšana, fotografējot to no lidaparāta.

Aerofotogrāfēšanas augstums— lidmašīnas lidojuma augstums virs fotogrāfējamā rajona vidējā līmeņa virsmas.

Aerofotogrāfēšanas bāze— attālums starp diviem tuvākajiem viena maršruta projekcijas centriem jeb attālums starp stereomodeli veidojošo ainu projekcijas centriem.

Aerofogrāfēšanas mērogs— nofotogrāfētā rajona aerofotoainu mēroga vidējā vērtība.

Aerofotogrāfēšanas plānošana— vairāku parametru, kas nepieciešami aerofotogrāfēšanas veikšanai, noteikšana.

Avoti: ĢmV

aerofotogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. tehn., aeron. Zemes virsmas un atmosfēras slāņu fotografēšana no lidojoša objekta (gaisakuģa, pavadoņa u. c.); izmanto topogrāfijā, ģeogrāfisko karšu un apkārtnes (apvidus) plānu izgatavošanā, mežsaimniecībā, lauksaimniecībā, dabas aizsardzībā, ģeoloģijā, aerofotoizlūkošanā u. c. zinātniskās un tehniskās izpētes nozarēs.

2. Aerofotouzņēmums.

Avoti: ZTV

aerofotogrammetrija   kart.

1. Apvidus plāna sastādīšana, izmantojot aerofotouzņēmumus.

Avoti: ZTV

aerofotoizlūkošana   mil.

1. Informācijas vākšana par pretinieku un apvidu ar aerofotografēšanas palīdzību.

Avoti: PP, T, MIL

aerofotokamera   kart.

1. Automatizēta optiska un elektromehāniska ierīce apvidus fotografēšanai no lidaparāta.

Avoti: ZTV

aerofototopogrāfija

1. Topogrāfijas nozare, kas meklē iespējas, kā pilnveidot topogrāfisko karšu izstrādāšanu pēc attēliem, kuri iegūti, apvidu fotografējot no lidaparātiem.

Avoti: SV99

aerofototopogrāfisks   -ais; s. -a, -ā; kart.

1. Saistīts ar aerofototopogrāfiju, tai raksturīgs.

Aerofototopogrāfiskā uzmērīšana— topogrāfiskās uzmērīšanas veids, kas balstās uz aerofotoainu izmantošanu.

Avoti: ĢmV

aerofotouzmērīšana   kart.

1. Plānu un karšu sastādīšana pēc apvidus aerofotouzņēmumiem.

Avoti: ZTV

aerofotouzņēmums   -a, v.

1. Apvidus fotouzņēmums, kas izdarīts no lidaparāta.

Avoti: ZTV

aerogājējs   aeron.

1. Transportlīdzeklis, kura kustībai izmantots gaisa spilvens.

Avoti: ZTV

aerogēnisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Gaisa radīts; tāds, kas izplatās pa gaisu.

Avoti: SV99

aerogēns

1. Gaisa radīts; tāds, kas izplatās pa gaisu.

2. med. Gāzes ražotājs, piem., mikrobs.

Avoti: ZTV, TM

aerogrāfija

1. Audumu krāsošanas paņēmiens: krāsu uzsmidzina ar saspiestu gaisu un pulverizatoru (aerogrāfu).

2. Aeroloģija - meteoroloģijas nozare, kas pētī procesus troposfērā un stratosfērā.

Avoti: ZTV

aerofotogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aerofotogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aerogrāfs   -a, v.; tehn.

1. Ierīce krāsas izsmidzināšanai ar saspiestu gaisu; lieto tekstilrūpniecībā, poligrāfijā, scenogrāfijā, grafikā, keramikas izstrādājumu dekorēšanai u. c.

Avoti: ZTV

aeroģeodēzija   -as, s.; ģeod.

1. Ģeodēzijas nozare, kurā nodarbojas ar Zemes un citu planētu virsmas kartēšanu no attāluma, izmantojot aerofotografēšanu vai infrasarkano viļņu izstarojumus.

Avoti: ZTV

aeroģeodēzisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aeroģeodēziju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aeroģeoloģija   -as, s.

1. Ģeoloģijas nozare, kurā nodarbojas ar Zemes dzīļu izpēti, izmantojot distances metodes (pasīvās un aktīvās radiolokācijas, optiskās u. c. metodes).

Avoti: ZTV

aerohidroterapija   -as, s.; med.

1. Gaisa un ūdens lietošana terapijas nolūkā.

Avoti: TM

aeroizlūkošana   mil.

1. Militārās izlūkošanas veids, ko veic izlūkaviācijas daļas, aviācijas vienību izlūkapakšvienības, visas kaujas uzdevumu izpildē iesaistītās ekipāžas, kā arī bezpilota lidaparāti, lai saņemtu ziņas par pretinieku, apvidu u. c. faktoriem.

Avoti: MIL

aerojonizācija   fiz.

1. Gaisa molekulu jonizācija.

Avoti: ZTV

aerojonizators   med.

1. Aparāts liela daudzuma negatīvo jonu radīšanai gaisā.

Avoti: TM

aerojonoterapija   med.

1. Ārstēšana ar mākslīgi jonizētu gaisu, kurā ir negatīvi lādēti skābekļa joni (aerojoni).

Avoti: TM

aerojonterapeitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aerojonterapiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aerojons   med.

1. Pozitīvi vai negatīvi lādēta gaisa gāzu molekula.

Avoti: TM

aerojonterapija

1. Ārstēšana ar jonizētu gaisu.

Avoti: EV

aerokamanas   aeron.

1. Pašgājējas kamanas ar vilces propelleri, kas pārvietojas pa sniegu un ledu ar ātrumu līdz pat 140-150 km/h.

Avoti: ZTV

aerokarte   novec.

1. Aviācijas karte.

Avoti: ZTV

aeroklimatoloģija

1. Brīvās atmosfēras klimatoloģija; pēta klimatiskos apstākļus troposfērā un apakšējā stratosfērā.

Avoti: ZTV

aeroklimatoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aeroklimatoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aeroklinoskops   novec.

1. Vētras brīdinājuma signāls.

Avoti: ZTV

aeroklubs   -a, v.

1. Klubs, kas apvieno personas, kuras nodarbojas ar aviāciju vai interesējas par to.

Avoti: LLVV

aerokoki   med.

1. Aerobisku, grampozitīvu lodveida mikrobu ģints.

Avoti: MSV

aerokolons   med.

1. Ar gaisu piepildīta zarna (mākslīgi vai gaisam pārejot no kuņģa pa zarnām aerofāgijas rezultātā).

Avoti: TM

aerokosmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izmantojams gan atmosfērā, gan kosmosā.

Aerokosmiskā lidmašīna— lidaparāts lidojumiem Visuma izplatījuma telpā.

Avoti: ZTV

aerolāzerskenēšana

1. Skenāšana ar lāzeru no lidaparāta.

Avoti: IuB

aerolifts

1. Ērlifts - ierīce šķidruma pacelšanai (gk. no urbumiem) ar saspiestu gaisu vai gāzi.

Avoti: SV78

aerolits   novec.

1. Meteors.

Avoti: SV26

aerolīts   -a, v.

1. Meteorīts.

Avoti: LLVV

aerolocija   aeron.

1. Gaisa līniju un maršrutu, aerodromu, netālu no tiem esošo celtņu un būvju apraksts, kas nepieciešams, lai vadītu gaisakuģus (lidmašīnas, helikopterus, dirižabļus u. c.), orientētos lidojumā un pareizi nolaistos lidlaukā.

Avoti: ZTV

aerologs   -a, v.

1. Aeroloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

aeroloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Meteoroloģijas nozare, kas pētī procesus troposfērā un stratosfērā.

Aeroloģiskie aparāti— meteoroloģiskie aparāti gaisa fizikālā stāvokļa noteikšanai brīvā atmosfērā dažādos augstumos.

Aeroloģiskā zondēšana— gaisa īpašību un dažu atmosfēras procesu noteikšana ar aerostatiem, raķetēm vai akustiskām un elektroniskām distances metodēm.

Aeroloģiskais balons— ar ūdeņradi vai hēliju piepildīts kaučuka vai plastmasas balons brīvās atmosfēras aeroloģiskai zondēšanai.

Aeroloģiskā stacija— meteoroloģiskā dienesta iestāde, kas regulāri veic pētījumus atmosfēras augšējos slāņos (līdz 40 km).

Avoti: LLVV, ZTV, LE1

aeroloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aeroloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aeromagnētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Magnētiskā lauka pētījumi no lidaparātiem.

Aeromagnētiskā uzņemšana— metode, ar kuru pētī Zemes magnētismu, lidojot ar lidmašīnām virs pētījamās teritorijas.

Aeromagnētiskā kartēšana— Zemes magnētiskā lauka pētīšana no lidaparāta.

Avoti: SV78, SV99

aeromagnetometrs

1. Ierīce Zemes magnētiskā lauka mērīšanai no lidaparāta.

Avoti: SV99

aeromantija

1. Zīlēšana pēc dabas (gaisa) parādībām: vēja, mākoņiem, komētām un krītošām zvaigznēm, varavīksnes, vētras, zibens, pērkona un citām.

Avoti: SV05

aeromedicīna

1. Medicīnas nozare, kas pētī lidošanas fizisko iespaidu uz lidaparāta pasažieru organismu.

Avoti: SV05

aeromehānika   -as, s.; parasti vsk.

1. Mehānikas nozare, kas pētī gāzu un tajās iegremdētu ķermeņu līdzsvaru un kustību.

Avoti: LLVV

aeromehānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar aeromehāniku, tai raksturīgs.

Avoti: SV78

aeromekanika   novec.

1. Aeromehānika.

Avoti: KW1

aerometode   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Tālizpētes metode (piem., aerofotogrāfiskā, aerovizuālā metode) Zemes ģeogrāfiskā apvalka, tā sastāvdaļu un tajos notiekošo procesu izpētei un kartēšanai.

Avoti: ZTV, PP, T

aerometrija

1. Gāzveida ķermeņu masas un blīvuma mērīšana.

Avoti: T

aerometrs

1. Ierīce gāzveida ķermeņu masas un blīvuma mērīšanai.

Avoti: SV99

aeromobilis   novec.

1. Pašbraucējs, ko dzina ar propelleru.

Avoti: KV

aeromobils

1. Tāds, ko pārvieto ar lidaparātiem (piem., speciālās karaspēka vienības).

Avoti: SV99

aeron.   saīs.

1. Aeronautika, aeronavigācija.

Avoti: ZTV

aeronautika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozaru kopums, kas pētī lidojumus atmosfērā (līdz 70 km augstumam) ar lidaparātiem; šādu lidojumu teorija un prakse.

Avoti: LLVV

aeronautisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aeronautiku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aeronauts   -a, v.

1. Gaisa kuģotājs.

Avoti: LLVV, SV99

aeronavigācija

1. Zinātne par gaisakuģu vadīšanas metodēm un līdzekļiem.

2. Tehnisko līdzekļu un metožu kopums navigācijas elementu (kursa, lidojuma ātruma un augstuma, atrašanās vietas koordinātu) noteikšanai un šo elementu izmantošanai gaisakuģa vadīšanā.

Aeronavigācijas bāka— mirgojoša vai pastāvīgi degoša aeronavigācijas uguns uz Zemes; redzama no visiem virzieniem un kalpo noteikta punkta apzīmēšanai uz Zemes virsmas.

Aeronavigācijas karte— aeronavigācijas vajadzībām paredzēts virsmas reljefa un būvju nosacīts attēlojums (ar mērogu 1 : 1000000 un lielāku), kas paredzēts lidojumiem pa maršrutu (maršrutu kartes), ielidošanai un izlidošanai u. c.

Aeronavigācijas komplekss— gaisakuģu tehnisko līdzekļu kopums, ar kuriem automātiski nosaka gaisakuģu atrašanās vietu, izmantojot noietā ceļa aprēķināšanas un stāvokļu līniju metodes, kā arī izstrādā vadības signālus, lai nodrošinātu gaisakuģu virzību pa noteikto maršrutu; sastāv no aeronavigācijas parametru mērītājiem, signālu kompleksās apstrādes ierīces (datora), displeja un vadības pults.

Avoti: ZTV

aeronivelēšana   ģeod.

1. Punktu augstumu noteikšana ar radioaugstummēru un statoskopu aerofotografēšanas procesā.

Avoti: ĢmV

aeronomija   -as, s.; fiz.

1. Ģeofizikas nozare, kura pēta fizikālo un ķīmisko procesu likumsakarības Zemes gāzu apvalkā.

Avoti: ZTV

aeronomisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aeronomiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aeronoms

1. Aeronomijas speciālists.

Avoti: SV78

aerons

1. tehn. Viegls alumīnija, vara un silīcija sakausējums, dažkārt ar litija piemaisījumu.

2. med. Preparāts pret vemšanu; lieto jūras un gaisa slimības gadījumos.

Avoti: ZTV

aerootīts   med.

1. Vidusauss iekaisums barotraumas rezultātā.

Avoti: ZTV

aeropags

1. Dižciltīgo padome, politiskās varas un tiesas institūcija senajā Grieķijā 5. gs. p. m. ē.; nosaukums radies no kara dievam Arejam veltītā pakalna, uz kura notika padomes sēdes.

Avoti: VjV

aeropasts   -a, v.; novec.

1. Aviopasts.

Avoti: KV

aeropātija   med.

1. Slimīgs stāvoklis, ko izraisa straujas pārmaiņas atmosfēras spiedienā.

Avoti: TM

aeropauze   mil.

1. Reģions, kur atmosfēras funkcionālā iedarbība uz cilvēku un lidaparātu pārstāj eksistēt.

Avoti: MIL

Aerope   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Krētas valdnieka Mīnoja mazmeita, kuru tēvs bija licis noslīcināt jūrā vai pārdot verdzībā.

Avoti: Mit

aeropjezoterapija   med.

1. Ārstēšana ar saspiestu vai retinātu gaisu.

Avoti: TM

aeroplanktons   med.

1. Sīki organismi, kas atrodami gaisā (piem., baktērijas putekšņi u. c.).

Avoti: TM

aeroplāns   -a, v.; novec.

1. Lidmašīna.

Avoti: LLVV

aeroplanšete

1. aeron. Ierīce, pēc kuras ietur lidojuma kursu.

2. ģeod. Uz cietas pamatnes samontētas savietotas aerofotoainas.

Avoti: ZTV, ĢmV

aeropletismogrāfs   med.

1. Aparāts ieelpotā un izelpotā gaisa tilpuma reģistrēšanai.

Avoti: TM

aeroponika   biol.

1. Augu audzēšana bez augsnes vai tās aizstājēja, periodiski apsmidzinot ar uzturvielu šķīdumu saknes, kas atrodas slēgtā kamerā.

Avoti: SV78, SV05

aeroponisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aeroponiku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aeroporotomija   med.

1. Elpvada atvēršanas operācija balsenes stenozē.

Avoti: TM

aeroports   žarg.

1. Lidosta.

Avoti: SLG

aeroreklāma   novec.

1. Gaisa reklāma.

Avoti: KV

aerosakulīts   vet.

1. Elpvadu gļotādas iekaisums, gk. zirgiem.

aerosalons   aeron.

1. Izstāde, kurā eksponē gaisakuģus; var būt arī demonstrējumi lidojumā.

Avoti: ZTV

aero-sēja   novec.

1. Lauku apsēja no gaisa ar lidmašīnu palīdzību.

Avoti: LLx

aerosēja

1. Meža koku sēklu sēšana ar speciāliem sējaparātiem no lidmašīnām vai helikopteriem; izmanto reti - meža atjaunošanai lielos izdegumos.

Avoti: ZTV

aerosialofāgija   med.

1. Gaisa rīšana kopā ar siekalām, simptoms, ko dažreiz novēro neirozē.

Avoti: TM

aerosils   tehnol.

1. Sīkdisperss silīcija dioksīds; sauc arī par baltajiem kvēpiem; lieto par adsorbentu un gumijas un plastmasu pildvielu.

Avoti: ZTV

aerosinusīts   med.

1. Deguna blakusdobuma iekaisums, ko izraisa gaisa spiediena maiņas, lidojot lielā augstumā.

Avoti: TM

aeroskops   novec.

1. Aparāts gaisa putekļu satura noteikšanai.

Avoti: KV

aerosolārijs

1. Īpaši iekārtots laukums gaisa un saules peldēm.

Avoti: SV78

aerosole   novec.

1. Aerosols.

Avoti: Ang

aerosolmāksla

1. Grafiti zīmēšana.

aerosols   -a, v.

1. Speciāls trauks (balons), kurā iepildīta kāda izsmidzināmviela un propelents.

2. Koloidāla sistēma, kas sastāv no gāzes un sīkām cietas vai šķidras vielas daļiņām.

Aerosola ģenerators— miglotāja galvenā sastāvdaļa, kas mehāniski vai termomehāniski pārvērš šķidrās indīgās ķimikālijas aerosolā (daļiņu diametrs - 50 mm) un novada uz apstrādājamām virsmām.

3. med. Zāļforma - gāzveida vidē suspendētas medikamentu daļiņas dozētai ieelpošanai vai izsmidzināšanai uz ādas.

Avoti: SV99, ZTV, SV05

aerosolterapija

1. Medikamentu un citu bioloģiski aktīvu vielu izmantošana ārstniecībā aerosolu veidā.

Avoti: EV

aerosolterapeitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aerosolterapiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aerospidometrs

1. Ierīce, ar ko mērī lidaparāta ātrumu attiecībā pret gaisu.

Avoti: SV99

aerostatika

1. Aeromehānikas nozare, kurā pēta gāzu vides (galvenokārt - atmosfēras) līdzsvara likumus un nekustīgas gāzes iedarbību uz nekustīgu cietu ķermeni, kas tajā atrodas.

Avoti: ZTV

aerostatisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aerostatiku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aerostats   -a, v.

1. Lidaparāts, kas ir pildīts ar gāzi, kura vieglāka par gaisu.

Avoti: SV78

aerotaksis   novec.

1. Zemāko, pie vietas nesaistīto augu (piem., baktēriju) spēja ieņemt kustoties noteiktu stāvokli, atbildot uz skābekļa kairinājumu.

Avoti: KV

aerotanks   ekol.

1. Mikrobioloģiska notekūdeņu attīrīšanas iekārta, kurā procesa norisei notiek intensīva aerācija.

Avoti: ZTV

aerotekne   tehn.

1. Tekne birstoša materiāla transportēšanai kopā ar gaisu - poraina auduma starpsiena tās apakšā, kas laiž cauri tikai gaisu, kurš plūstot irdina un pārvieto materiālu; lieto pneimatiskajos izkliedētājos.

Avoti: ZTV

aeroterapija   med.

1. Ārstēšanās un norūdīšanās ar gaisu.

Avoti: ZTV

aeroterapeitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aerotrapiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aerotonometrs   med.

1. Aparāts gāzes spraiguma un spiediena mērīšanai; arī skābekļa un citu gāzu spraiguma mērīšanai asinīs un dažādos šķidrumos.

Avoti: TM

aerotopogrāfija   aeron.

1. Zinātnes nozare, kurā pēta topogrāfisko karšu izstrādāšanas metodes pēc attēliem, kas iegūti, fotografējot apvidu no lidaparātiem.

Avoti: ZTV

aerotransports   novec.

1. Gaisa transports.

Avoti: KV

aerotriangulācija   ģeod.

1. Atbalstpunktu fotogrammetriska sabiezināšana, veicot mērījumus ar analītiskiem stereoinstrumentiem vai digitālām fotogrammetriskām darba stacijām, kā arī ainu vai stereomodeļu orientējuma noteikšana.

Aerotriangulācijas bloks— stereomodeļu vai savstarpēji pārklājušos ainu kopums, kas attēlo noteiktu Zemes virsas daļu.

Avoti: ĢmV

aerotropisms

1. med. Dzīvu organismu kustība gaisa virzienā vai prom no tā.

2. Augu atsevišķo daļu (saknes, atvases) spēja liekties atkarībā no gāzes (gaisa) kairinājuma.

Avoti: TM, KV

aerotūba   med.

1. Caurule ar gaisa virsspiedienu (hloretila ampula) vai zemspiedienu (ampula ar adatu bez šļirces asiņu noņemšanai no vēnas).

2. Gaiss dzirdes kanālā vai olvadā.

Avoti: TM

aerouretroskops   med.

1. Instruments ar gaisu uzpildīta mīzalizvadkanāla apskatei.

Avoti: TM

aerouzmērīšana   ģeod.

1. Teritorijas uzmērīšana no lidaparāta.

Avoti: ĢmV

aerouzņēmums   novec.

1. Aerofotogrāfija.

Avoti: Lo

aerovizuāls

1. Tāds, ko veic ar lidaparātu palīdzību (par novērojumiem); tāds, kas ar šādiem novērojumiem saistīts.

Avoti: SV78

aerozīns

1. Raķešu degviela.

Avoti: SV05

aerozols   novec.

1. Aerosols.

Avoti: Ang

AES   saīs.

1. Atomelektrostacija.

Avoti: i2

aeschna   lat.

1. Dižspāru dzimtas ģints.

Aeschna grandis— lielā dižspāre.

Avoti: LD

aeschnidae   lat.

1. Dažādspārnu spāru apakškārtas dižspāru dzimta.

Avoti: LD

aeschynanthus   lat.

1. Ešinantes.

Aeschynanthus lobbianus— Loba ešinante.

Aeschynanthus radicans— lienošā ešinante.

Aeschynanthus speciosus— krāšņā ešinante.

Avoti: TaE

aesculus   lat.

1. Zirgkastaņas.

Aesculus californica— Kalifornijas zirgkastaņa.

Aesculus carnea— sārtā zirgkastaņa.

Aesculus flava— palsā zirgkastaņa.

Aesculus glabra— kailā zirgkastaņa.

Aesculus hippocastanum— parastā zirgkastaņa.

Aesculus parviflora— sīkziedu zirgkastaņa.

Aesculus pavia— asinssarkanā zirgkastaņa.

Avoti: LD, DaE, TK-41

aesti

1. Romiešu lietotais baltu cilšu nosaukums, ko savā darbā par Ģermāniju ("De Germania") lietoja romiešu vēsturnieks un valstsvīrs Kornēlijs Tacits (ap 58.-117. g.).

Avoti: VjV

Aestrada   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("A Estrada"), Galisijas autonomā apgabala Pontebedras provincē, 21800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

AET   saīs.

1. Austrumu elektriskie tīkli.

Avoti: i2

aeternus   lat.

1. Mūžīgi.

Avoti: SV21

aethopyga   lat.

1. Nektārputniņi - nektārputnu dzimtas ģints.

Aethopyga ignicauda— sarkanastes nektārputniņš.

Avoti: ZvP

aethusa   lat.

1. Suņpētersīļi.

Aethusa cynapium— suņpētersīlis, šīs ģints vienīgā suga.

Avoti: LD

aeti

1. Negritosu ciltis, dzīvo mežu un kalnu rajonos vairākās Filipīnu salās, kopskaits ~50000 cilvēku, runā daudzos dialektos, kas pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas valodām; ati; inagti.

Avoti: PZT

AETR   saīs.

1. Eiropas valstu līgums attiecībā uz transportlīdzekļu apkalpju darbu starptautiskajos autopārvadājumos (angļu val. "European agreement concerning the workof crews of vechiles engaged in international road transport").

Avoti: PnR

AF   saīs., vietv.

1. Afganistāna, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

afabls   novec.

1. Laipns, saticīgs.

Avoti: SV12

afāgija   med.

1. Nespēja rīt sāpju dēļ.

Avoti: MSV

AFAIC   saīs.

1. Ciktāl tas skar mani (angļu "as far as I'm concerned"; īsziņās).

Avoti: īsz

AFAIK   saīs.

1. Ciktāl es zinu (angļu "as far as I know"; īsziņās).

Avoti: īsz

afakija   med.

1. Lēcas trūkums acī.

Avoti: SV69

afalandra   novec.

1. Akantu dzimtas augu ģints ar 60 sugām tropos un subtropos, skaisti lapaugi ar krāšņām ziedkopām, audzē arī siltās augu mājās kā krāšņumaugus.

Avoti: LxE

afalangija   med.

1. Pirkstu vai falangu trūkums vai zudums.

Avoti: TM

afalīna

1. Lielā jūrascūka ("Tursiops truncatus"), delfīnu dzimtas suga; līdz 4 m garumā, svars - 150-650 kg, purns pagarināts, knābjveidīgs, apakšžoklis garāks par augšžokli; dzīvo visur, izņemot polāros ūdeņus, Ziemeļatlantijas pasugas indivīdi reizēm ieklīst Baltijas jūrā.

Avoti: LD, IZ-27-72

afaļš   apv.

1. Apaļš.

Avoti: EH

afanītieži

1. Kriptokristāliskie ieži - magmatiskie ieži, kuru atsevišķie minerāli ar neapbruņotu aci nav saskatāmi.

Avoti: LPE

afanītisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Slēptkristālisks, tāds, kā sastāvdaļas nav atšķiramas ar neapbruņotu aci.

Avoti: SV96

afanīzija   psih.

1. Seksuālo tieksmju zudums.

Avoti: PsA

afanīzija   psih.

1. Seksuālo tieksmju zudums.

Avoti: PsA

afanizomenonas

1. Pavedienveidīgas aļģes no zilaļģu nodalījuma hormogonu klases ģints ("Aphanizomenon"), 4 sugas, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LD

afanotēces

1. Gļotainas aļģes no zilaļģu nodalījuma hrookoku klases ģints ("Aphanothece"), 22 sugas, Latvijā konstatētas 7 sugas,kuras visas Latvijātiek identficētas tikai pēc to latīniskajiem nosaukumiem.

Avoti: LD

Afara   vietv.

1. Etiopijas kilils, platība - 96707 km^2, 1411000 iedzīvotāju (2007. g.), administratīvais centrs - Semera, robežojas Somāli, Oromijas, Amaras un Tigrajas kilili, kā arī ar Eritreju un Džibutiju.

Avoti: PuA

Afāra   vietv.

1. Afāras ieplaka - tektoniska ieplaka Austrumāfrikā, Etiopijas ziemeļaustrumos un Džibutijā, ietver Asala ezeru (155 m zjl.).

Avoti: PZT

afāri

1. Tauta, dzīvo Eritrejā un Etiopijā (Afāras ieplakā) un Džibutijas ziemeļdaļā, ~400000 cilvēku, valoda pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas, gk. nomadi un pusnomadi, reliģija - islams (sunnisms); danakili; adali.

Avoti: LPE, PZT

afāzija   med.

1. Nespēja runāt vai runāto saprast, kaut gan nav traucēts intelekts un valodas aparāts; smadzeņu garozas saslimšana, kurā traucēta valodas impulsu koordinācija.

Amnestiskā afāzija— priekšmetu nosaukšanas traucējums; spontānu runu raksturo vārdu nabadzība, lai gan teikumu uzbūve saglabājusies un vārdu izruna pareiza.

Centrālā afāzija— kurā bojāta galvas smadzeņu garoza.

Jaukta afāzija— vienlaicīga motoriskā un sensoriskā afāzija.

Kondukcijas jeb asociatīvā afāzija— kad slimnieks spēj runāt un rakstīt, bet izlaiž vai atkārto vārdus un apmaina tos ar citiem, jo bojāti frontolentikulārie asodācijas ceļi starp valodas centriem.

Motoriskā afāzija— nespēja izteikt savu domu runā vai rakstos.

Semantiskā afāzija— nespēja saprast vārdu nozīmi.

Sensoriskā afāzija— nespēja saprast teikto vai rakstīto, neraugoties uz normālu dzirdi vai redzi ("dvēseles kurlums"); novēro sensoriskā centra bojājuma gadījumos.

Sintaktiskā afāzija— žargonafāzija, nespēja pareizi lietot savu vārdu krājumu.

Subkortikālā afāzija— artikulētas runas spējas zaudējums, lai gan saglabāta spēja lasīt, rakstīt un saprast teiktās frāzes; novēro subkortikālo nervu šķiedru bojājumu gadījumos.

Avoti: TM

afebrils   med.

1. Bez paaugstinātas temperatūras, bez drudža.

Avoti: TM, MSV

afekcija   novec.

1. Uzbudinājums, stāvokļa maiņa.

Avoti: KV

afektācija   -as, s.

1. Dedzīga, karsta vēlēšanās, neatlaidīga cenšanās.

2. Saspīlētība, mākslotība, liekulība, pārspīlēta, nedabiska izturēšanās.

Avoti: LLVV, TM

afektēt

1. Izlikties, liekuļot, pārspīlēt.

Avoti: KV

afektētība   s.

1. Uzbudinājums (bieži mākslots); pārspīlēta, nedabiska izturēšanās; afektācija.

afektēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Pārspīlēti emocionāls; mākslots, nedabisks.

Avoti: LLVV, MLVV

afektierēt   novec.

1. Lielīties, ākstīties.

Avoti: SW78

afektivitāte   med.

1. Jūtas, emocionālā dzīve.

Avoti: TM

afektīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir afekta raksturs; pastiprināti emocionāls.

Avoti: LLVV

afekts   -a, v.

1. Īslaicīga, bet ļoti spēcīga un ietekmīga emocija (pārdzīvojums), kas valda pār cilvēku un būtiski ierobežo viņa rīcībspējas; sakarā ar galvas smadzeņu garozas darbības īslaicīgiem traucējumiem tas nav pakļauts gribas kontrolei.

Fizioloģiskais afekts— stiprs psihisks uzbudinājuma stāvoklis, kas izpaužas sevišķi krasi izteiktā un intensīvā īslaicīgā emocijā, kas cilvēka apziņā kļūst par valdošo un ir reakcija uz ārējo kairinājumu, piemēram, vardarbību, smagu goda aizskārumu.

Mobilizējošais afekts— afekta stāvoklis, kurā cilvēks spēj rīkoties, visbiežāk neapzināti, ar neparastu drosmi un spēku.

Paralizējošais afekts— afekta stāvoklis, kurā cilvēks it kā zaudē samaņu un paliek sastindzis nemainīgā pozā.

Patoloģiskais afekts— ārkārtīgi spēcīgs satraukums, kas paralizē indivīda spēju apsvērt savas rīcības sekas.

Avoti: LLVV, JtV1, Psh

afelandra   bot.

1. Akantaugu dzimtas ģints ("Aphelandra").

Atskabargu afelandra— afelandru suga ("Aphelandra squarrosa").

Avoti: TaE

afēlijs   -a, v.; astr.

1. No Saules sistēmas ķermeņa (planētas, komētas u. tml.) orbītas punkts, kas atrodas vistālāk no Saules centra.

Avoti: LLVV, SV08

afelksija   med.

1. Izklaidība, nevērība vai vienaldzība pret ārējiem apstākļiem.

Avoti: TM

afēra

1. Negodīgs, arī bīstams pasākums; blēdīgs darījums.

2. sar. Mīlas dēka.

Avoti: LLVV, Žrg

Aferdena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Afferden"), Limburgas provincē, 2250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

aferentācija

1. Nervu impulsu plūšana no receptoriem pa jušanas jeb aferentajiem nerviem uz galvas smadzenēm.

Avoti: LPE

aferents

1. Pievedošs, piem., nervs, asinsvads, vads.

// psih. Ierosu uz smadzenēm pārnesošs.

Aferentās nervu šķiedras— nervu šķiedras, pa kurām ierosa no receptoriem nonāk galvas smadzenēs.

Avoti: SV99, PsA

aferēze   val.

1. Vienas vai vairāku vārda sākuma skaņu zudums.

Avoti: VsV

afēristisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar afērām; raksturīgs afēristam.

Avoti: LLVV

afērists   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar afērām, dēkainis, blēdis.

Avoti: LLVV

affabile   it., mūz.

1. Laipni, mīļi, omulīgi.

Avoti: Mūz

affannato   it., mūz.

1. Satraukti, nemierīgi.

Avoti: Mūz

affettamente   it., mūz.

1. Izsmalcināti, ar eleganci, izjusti.

Avoti: Mūz

affetto   it., mūz.

1. Jūtu izpaudums, satraukums.

Avoti: Mūz

affettuoso   mūz., it.

1. Jūsmīgi, kaisli, brāzmaini.

Avoti: Mūz

affirmatīvs   jur.

1. Apstiprinošs.

Avoti: JtV

afflitto   it., mūz.

1. Bēdīgi, skumji.

Avoti: Mūz

affrettando   it., mūz.

1. Steidzinot, pātrinot tempu.

Avoti: Mūz

affunde   lat.

1. Pielej klāt (uz receptēm).

Avoti: KV

AFG   saīs., vietv.

1. Afganistāna, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

afg.   saīs.

1. Afgāņu-.

Avoti: i1

afga   žarg., v.

1. Hašišs no Afganistānas.

Avoti: SLG

afgani   novec.

1. Afgāns.

afgānietis   met.

1. Stiprs, putekļains vietējais dienvidrietumu vējš Amudarjas augštecē, kas saistīts ar auksto gaisa masu ieplūšanu Turānas zemienē.

Avoti: ZTV

Afganistāna   vietv.

1. Afganistānas Islāma Republika - valsts Āzijas rietumu daļā, galvaspilsēta - Kabula, iedalās 34 vilajetos, robežojas ar Tadžikistānu, Pakistānu, Irānu, Turkmenistānu un Uzbekistānu.

Avoti: LEV

afgāns

1. Naudas vienība Afganistānā, vienāda ar 100 puliem.

Avoti: SV69

afgāņi   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Afganistānas pamatiedzīvotāji.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

AFI   saīs.

1. Amerikas Filmu institūts (angļu "American Film Institute").

Avoti: PL

AFIAP   saīs.

1. Starptautiskās fotomākslas federācijas - FIAP goda tituls - mākslinieks (A - artist), ko piešķir par panākumiem nacionālās un starptautiskās izstādēs pēdējo 5 gadu laikā.

Avoti: EV

afibrinogenēmija   med.

1. Asinsreces faktora fibrinogēna trūkums, kura dēļ asinsrece ir kavēta vai neiespējama.

Avoti: VE

aficēšana   novec.

1. Iespaidošana.

Avoti: KV

aficēt   novec.

1. Kairināt, aizķert.

Avoti: SV12

afidāvits   ek.

1. Personas ar zvērestu apliecināts rakstisks paziņojums, liecība, apliecinājums, ko apliecinājis notārs vai amatpersona, par to, ka vērtspapīri ir īpašumā, kā arī paskaidrojums par to ieguves avotiem.

Avoti: SbV

afidevits   ek.

1. Ar zvērestu apliecināta rakstveida liecība vai paziņojums tiesai vai arbitrāžai.

2. Piegādēs, vērtspapīru operācijās - rakstveida apliecinājums dokumenta īstumam.

Avoti: EF

Afidnesa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 3600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

afigeķ   žarg.

1. Saka, lai paustu sakāpināti pozitīvu vai negatīvu attieksmi pret ko (parasti pret ko negaidītu).

Avoti: SLG

afigel   žarg.

1. Tāds, kurš zaudējis spēju adekvāti novērtēt situāciju; apstulbis.

Avoti: SLG

afigenna   žarg.

1. Ļoti.

Avoti: SLG

afigēno   žarg.

1. Ļoti.

Avoti: SLG

afiksācija   val.

1. Afiksu pievienošana vārda saknei.

Avoti: SV78

afiksoīds   val.

1. Kopīgs nosaukums prefiksoīdiem un postfiksoīdiem, kuru sastāvā ir saknes morfēma un kuriem salikteņu darināšanā ir patstāvīga afiksam līdzīga vārddarināšanas līdzekļa funkcija.

Internacionālais afiksoīds— prepozitīva vai postpozitīva vārddaļa, kuras sastāvā ir internacionāla (parasti - klasisko valodu cilmes) saknes morfēma un kuru dažādās valodās izmanto kā afiksam līdzīgu vārddarināšanas līdzekli, darinot salikteņus.

Avoti: VsV

afikss   -a, v.; val.

1. Vārda sastāvdaļa, ko pievieno saknei vai celmam (atvasinot jaunus vārdus).

Avoti: LLVV

afilācija   psih.

1. Attiecību nodibināšana.

Avoti: PsA

afilakse   med.

1. Organisma aizsardzības reakciju trūkums.

Avoti: TM

afiliācija

1. psih. Saskarsmes nepieciešamība, tieksme uz sadarbību, draudzību ar citiem cilvēkiem; šī tendence pieaug stresa, trauksmes stāvoklī.

2. ek. Pievienošana "mātes" kompānijai nodaļas, filiāles u. tml. statusā.

Avoti: SV99, SbV

afiliēt

1. Pieņemt bērna vietā.

2. Uzņemt.

3. Sabrāļot.

Avoti: SV12

afillofora

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases holobazīdijsēņu apakšklases rinda ("Aphyllophorales").

Avoti: LD

afinācija

1. Rafinēšanai paredzētā smalkā cukura iepriekšējā attīrīšana.

Avoti: SV78

afināls

1. Tāds, kas raksturo laulību rezultātā saradojušos grupu attiecības.

Avoti: SV96

afināža   metal.

1. Process, kurā iegūst ļoti tīrus cēlmetālus.

Avoti: SV99

afinēt   novec.

1. Tīrīt.

Avoti: SV12

afinitāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Radniecība (ķīmiska, bioloģiska).

2. ķīm. Vielas īpašība veidot savienojumu ar citu vielu.

Avoti: TM, SV78

afīns

1. Radniecīgs, līdzīgs.

Afīnā transformācija— plaknes vai telpas ģeometriska transformācija, kas katru taisni pārveido taisnē.

// ģeod. Transformācija ar 6 parametriem: koordinātu sistēmas pārbīdi divu asu virzienos, mēroga maiņu divu asu virzienos, rotāciju un koordinātu sistēmas asu neortogonalitāti.

Afīnā ģeometrija— ģeometrija, kas aplūko tās figūru īpašības, kuras paliek nemainīgas (invariantas) pret afīnām transformācijām.

Avoti: EV, ĢmV

afirmācija

1. Apgalvošana, apstiprināšana.

Avoti: KV

afirmatīvs

1. Apstiprinošs.

Avoti: SV78

afirmēt   novec.

1. Apgalvot, apstiprināt.

Avoti: KV

Afipsa   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnodaras novadā, Kubaņas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

AFIS   jur., saīs.

1. Sistēma (kartotēka) pirkstu nospiedumu identifikācijai (angļu "Automatical fingerprints investigation system").

Avoti: JtV

afiša   -as, s.

1. Paliela formāta paziņojums (par izrādi, koncertu, lekciju u. tml.).

Avoti: LLVV

afiše   novec.

1. Afiša.

Avoti: SW78

afišēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Paziņot ar afišu; darīt zināmu, reklamēt.

Avoti: LLVV

afiviela   biol.

1. Mākslīgi veidots neliels proteīns, kas identificē konkrētus marķierus uz šūnu virsmas.

Avoti: IZ-88-63

Afjona   vietv.

1. Afjonkarahisara - bieži lietots pilsētas nosaukums, arī oficiālos dokumentos.

Avoti: PZT, Wi

Afjonkarahisara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Afyon Kara Hisar"), ila administratīvais centrs, 187000 iedzīvotāju (2012. g.); Afjona.

2. Ils Turcijas rietumu daļā, robežojas ar Eskišehira, Konja, Isparta, Denizli, Ušaka un Kithaja ilu.

Avoti: PZT, Wi, PuA

afjora   žarg.

1. Krāpnieks.

Avoti: KZ

aflatoksīni

1. Toksiski metabolīti, ko noteiktos apstākļos ražo noteiktas sēnes.

Avoti: PL

aflikācija   novec.

1. Skumjas, bēdas.

Avoti: SV12

aflišēt   novec.

1. Apbēdināt.

Avoti: SV12

aflogistisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas neiekaist.

2. Tāds, kas neuzliesmo.

3. Tāds, kas deg bez liesmas.

Avoti: TM

AFN   saīs.

1. Afgāns; Afganistānas Islāma Republikas valūtas kods, sīknauda - puls.

Avoti: PnR

Afolterne   vietv.

1. Afolterne pie Albidas - pilsēta Šveicē ("Affoltern am Albis"), Cīrihes kantonā, 11300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

afonija   med.

1. Patoloģisks balss zudums vai neskanīgums.

Oratoru afonija— afonija no balss pārmērīgas lietošanas.

Paralītiskā afonija— afonija no balss muskuļu paralīzes.

Spastiskā afonija— afonija no balss muskuļu spazmas.

Avoti: LLVV, TM

afonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Bez skaņas, neskanīgs, sēcošs.

Avoti: SV69

afonogēlija   med.

1. Nespēja skaļi smieties.

Avoti: TM

afoņa   žarg.

1. Stulbs cilvēks.

Avoti: SLG

aforismes   novec.

1. Aforismi.

Avoti: SW78

aforisms   -a, v.

1. Izteiciens, kurā lakoniskā formā pausta vispārināta doma.

Avoti: LLVV

aforistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas raksturīgs aforismam; tāds, kam ir aforisma forma.

Aforistiskā mūzika— mūzikas stila, tehnikas princips, kas balstās uz iespējami lakonisku muzikālās domas izklāstu.

Avoti: LLVV, ML

aforistiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> aforistisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

afotestēzija   med.

1. Samazināta tīklenes jutība pret gaismu.

Avoti: MSV

afotisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Afotiskā zona - jūru un saldūdens baseinu dziļumzona, kurā neiekļūst gaisma.

Avoti: SV96

afoze   med.

1. Gaismas šķietams trūkums (šķietama tumsa); subjektīvi sajūtams tumšs plankums redzes laukā.

Avoti: TM

AFP   saīs.

1. Francijas informācijas aģentūra (franču "Agence France-Presse").

Avoti: PL

afr.   saīs.

1. Afrikāņu-.

Avoti: i1

Afradžola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Afragola"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 63700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Afrāsijābs   mit.

1. Irāņu vēsturisko mītu tēls, ļauns burvis un zoroastrisma ļaunāko ienaidnieku turāniešu vadonis.

Avoti: Mit

afrāzija   med.

1. Nespēja veidot pilnīgu teikumu.

2. Nespēja runāt vispār slimīgu ideju, halucināciju, stupora ietekmē.

Avoti: TM

africano   novec.

1. Melns marmors baltām un sārtām šķiedrām un graudiem.

Avoti: KV

afridiji

1. Puštunu (afgāņu) cilšu grupa, dzīvo Pakistānas ziemeļrietumos (Haiberas un Kohatas pārejas rajonā), runā austrumpuštunu dialektā (indoeiropiešu saimes irāņu grupa), saglabājušās ģints iekārtas paliekas, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

Āfrika

1. Otrais lielākais kontinents (aiz Eirāzijas) un pasaules daļa (aiz Āzijas), atrodas uz dienvidiem no Eiropas, vidusdaļu šķērso ekvators, platība - 29700000 km^2 (kopā ar salām 30300000 km^2), 933 miljoni iedzīvotāju (2007. g.).

Centrālā Āfrika— dabas apgabals Āfrikā no Gvinejas līča līdz Austrumāfrikas plakankalnes rietumu nogāzei, starp 7 grādu ziemeļu platumu un 13 grādu dienvidu platumu.

Ekvatoriālā Āfrika— Centrālā Āfrika.

Avoti: KV, PZT

afrikanders   novec.

1. Dienvidāfrikā dzimušu balto ienācēju pēcteču apzīmējums.

Avoti: LME

afrikandi

1. Nācija, Dienvidāfrikas Republikas iedzīvotāji, ieceļotāju no Eiropas pēcteči, ticīgie - protestanti (reformāti); būri.

Afrikandu valoda— afrikānss - rietumģermāņu valodu grupas jaunākā valoda, kas veidojusies uz nīderlandiešu valodas bāzes, viena no vienpadsmit Dienvidāfrikas Republikas oficiālajām valodām; būru valoda.

Avoti: LPE, PL, MkV

afrikandieši   novec.

1. Afrikandi.

Avoti: KW

afrikāneri

1. Afrikandi.

Avoti: PuA, Wi

afrikānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar afrikāņiem, tiem raksturīgs.

Avoti: PP, T

afrikānismi   novec.

1. Āfrikā dzimušo latīņu autoru valodas īpatnības.

Avoti: KV

afrikānistika

1. Zinātņu komplekss, kas pētī Āfrikas ekonomiku, sociālpolitiskās problēmas, vēsturi, valodas utt.

Avoti: SV99

afrikānistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar afrikānistiku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

afrikānists

1. Afrikānistikas speciālists.

Avoti: PP, T

afrikanizācija

1. Āfrikas valstu kurss uz pašām savu speciālistu gatavošanu sabiedrības dzīves jomās, uz nacionālās kultūras atjaunošanu un attīstīšanu.

Avoti: SV99

afrikanizēt

1. Veikt afrikanizāciju.

Avoti: PP, T

afrikānss   sar.

1. Afrikandu (būru) valoda - viena no Dienvidāfrikas Republikas valsts valodām; izveidojusies, sajaucoties nīderlandu dialektam ar vācu, angļu un dažām vietējām valodām.

Avoti: SV05, T

afrikāņi   -u, v.

1. Āfrikas pamatiedzīvotāji.

Afrikāņu māksla— Āfrikas iedzīvotāju tradicionālā, vēsturiski izveidojusies māksla; tās raksturīgākās īpatnības ir izteiksmes līdzekļu taupīgums un apjomu kārtošana atbilstoši mākslinieka idejai, nevis sadzīviskajai precizitātei.

Avoti: LLVV

Āfrikas-Antarktīdas   vietv.

1. Āfrikas-Antarktīdas lielieplaka - atrodas Atlantijas un Indijas okeāna robežjoslā, garums 6200 km, platums 1500 km, lielākais dziļums 6972 m, gultnē 600-700 m biezs sarkanā māla un diatomeju dūņu slānis.

Avoti: PZT

afrikāta   -as, s.; val.

1. Līdzskanis, kurā saplūdis slēdzenis un berzenis (piemēram, c, č, dz, dž).

Avoti: LLVV

afrikatīvs   val.

1. Afrikatīvs slēdzenis - afrikāta.

Avoti: VsV, PP

afroamerikānis   -ņa, v.

1. Negroīdās rases ASV iedzīvotājs, kura senči cēlušies no Āfrikas.

Avoti: MLVV, T

afroaziātu

1. Afroaziātu valodas - semītu-hamītu valodu saime, pie kuras pieder semītu, berberu, kušītu, ēģiptiešu un Čadas valodas.

Avoti: PP, LPE, SV96, T

Afrodīte   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - skaistuma un mīlestības dieviete, dzimusi no jūras putām, Erosa māte; atbilst Venerai romiešu mitoloģijā.

Avoti: SV99

afrodītisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Uz mīlestību attiecīgs.

Afrodītiskais ēdiens— afrodīzijs.

Avoti: SV21

afrodīts   novec.

1. Radījums, kuram vai nu nemaz nav dzimuma orgānu vai arī tie ir tā izkropļoti, ka dzimumu nevar identificēt.

Avoti: KW1

afrodiziaks

1. Afrodīzijs.

Avoti: PL

afrodīziaks

1. Afrodīzijs - jebkāda viela, kas modina vai spēcina seksuālo dziņu.

Avoti: IdV, PL

afrodīzija   med.

1. Erotisms, dzimumdziņa.

Avoti: MSV

afrodīzijs

1. Viela, augs, ēdiens vai dzēriens, ko uzskata par seksuāli uzbudinošu.

Avoti: SV99

afrometrs

1. Aparatūra, ar ko mēra virsspiedienu dzirkstošā un viegli dzirkstošā vīna pudelēs.

afronēzija   med.

1. Plānprātība.

Avoti: TM

afronts

1. Publisks apvainojums.

Avoti: KV

afropavo   lat.

1. Pāvi.

Afropavo congensis— Kongo pāvs.

Avoti: PDE

afropiteks

1. Izmiris cilvēkpērtiķis.

afrozs   novec.

1. Riebīgs, nejauks.

Avoti: SV12

Afšara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ankaras ilā, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

afšari

1. Tauta, dzīvo gk. Irānas Azerbaidžānā, arī dažos citos Irānas rajonos, Turcijā, Afganistānā, >300000 cilvēku, valoda pieder pie tjurku valodu grupas, tuvu radniecīgi azerbaidžāņiem (dažkārt uzskatīti par to etnogrāfisko grupu), reliģija - islams (šiītisms).

Avoti: PZT

Afšina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kahramanmarašas ilā, 43200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

afta   med.

1. Neliela, apaļa čūliņa uz mutes gļotādas (parasti vairākas).

Kahektiskās aftas— smaga zīdaiņu saslimšana, ko raksturo čūlas zem mēles, liesas un aknu palielināšanās un deģenerācija, ādas pigmentācija.

Hroniskās aftas— recidivējošas, sāpīgas čūlas uz mutes dobuma un mēles gļotādas; asinīs leikopēnija.

Avoti: SV99, TM

aftenksija   med.

1. Artikulētu skaņu vāja vai neskaidra izruna.

Avoti: TM

Aftenposten

1. Neatkarīga Norvēģijas dienas avīze, dibināta 1860. g.

Avoti: LEV

afterpārtija

1. Saviesīga daļa pēc pasākuma.

Avoti: PL

afterparty   angļu val.

1. Afterpārtija.

Avoti: PL

aftes   novec.

1. Čūlas uz mutes gļotādas maziem bērniem.

Avoti: KV

aftoīds   med.

1. Aftām līdzīgs.

Avoti: TM

aftongija   med.

1. Afāzija runas muskuļu toniski klonisku krampju dēļ.

Avoti: TM

aftoze   med.

1. Gļotādas saslimšana ar čūlu veidošanos.

Avoti: TM

afūzija   rel.

1. Ūdens uzliešana uz kristāmā galvas kristību procesā.

Avoti: RtV

ag   saīs.

1. Atograms = 10^-18 gramu.

Avoti: LPE

AG   saīs.

1. Akciju sabiedrība (vācu "Aktiengesellschaft").

Avoti: LEV

A/G   saīs.

1. Akciju sabiedrība (vācu "Aktiengesellschaft").

Avoti: LEV

A.g.   saīs.

1. Akciju sabiedrība (vācu "Aktiengesellschaft").

Avoti: LEV

A.-G.   saīs.

1. Akciju sabiedrība (vācu "Aktiengesellschaft").

Avoti: LEV

Ag   saīs.

1. Sudrabs (ķīm. elements).

Avoti: LEV

aga

1. Sultāna Turcijā - janičāru un galma sulaiņu priekšnieka tituls.

2. Mūsdienu Turcijā - turīga zemnieka uzrunāšanas forma; dažreiz arī personvārda sastāvdaļa.

Avoti: SV99

Aga   vietv.

1. Rīvas labā krasta pieteka Kuldīgas novada Gudenieku pagastā, garums - 9 km.

2. Apdzīvota vieta Kotantēnas pussalā (fr. "La Hague"), netālu no Šerbūras Francijas ziemeļrietumos, šeit atrodas radioaktīvo atkritumu apstrādes iekārtas, kas darbojas kopš 1967.

3. Upe Krievijas Aizbaikāla novadā, Ononas kreisā krasta pieteka.

4. Agas stepe - atrodas Krievijā, Aizbaikāla novadā, aizņem kalnu grēdu lēzenās nogāzes un Agas baseina upju ielejas, garums ~100 km, augstums 600-800 m.

Avoti: LE1, LEV

AGA   saīs.

1. AGA AB - viens no vadošajiem uzņēmumiem pasaulē gāzes ražošanā rūpnieciskām un medicīniskām vajadzībām, dibināts 1904. g., balstoties uz G. Dalēna izgudrojumiem.

Avoti: LEV

Agabus   lat.

1. Airētāji - airvaboļu dzimtas ģints.

Avoti: LD

Āgačerene   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Aksarajas ilā, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Agačkiši   mit.

1. Karačaju (Stavropoles novads, Krievija) mitoloģijā - meža cilvēki, dēmoni, kas mīt Kaukāza kalnu mežos, spalvainas abu dzimumu būtnes ar nepatīkamu smaku.

Avoti: Mit

Agadesa   vietv.

1. Pilsēta Nigēras vidienē ("Agadez"), tāda paša nosaukuma reģiona administratīvais centrs, 88500 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT, PuA

Agādīra   vietv.

1. Pilsēta Marokā ("Agadir"), Sūsas-Māsas-Draas reģiona administratīvais centrs, 600000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PuA

Agahans

1. Ismailītu vadoņa tituls - Agahans III (1877.-1957. g.) pēdējos savas dzīves gadus pavadīja Eiropā, kur kļuva pazīstams ar savu bagātību, viņa pēctecis - mazdēls Karims, Agahans IV (dz. 1936. g.).

Avoti: LEV

agal   apv.

1. Atkal.

Avoti: EH

agalaktija

1. med. Piena trūkums krūšu dziedzeros pēc dzemdībām.

2. vet. Tesmeņa darbības traucējums, kam raksturīgs piena trūkums.

Avoti: ZTV

agalmatolīts

1. Blāvi zaļas krāsas minerāls, pirofilīta kriptokristālisks paveids.

2. Mīksts, vaskveidīgs metasomatiskas izcelsmes iezis, ko veido gk. hidrotermālā kaolinīta - dikīta agregāti.

Avoti: LPE

agaloreja   med.

1. Piena izplūdes apstāšanās.

Avoti: TM

agama   lat.

1. Agāmas.

Avoti: PDE

agāma

1. Zvīņrāpuļu kārtas ķirzakveidīgo apakškārtas dzimta ("Agamidae"), rāpulis ar akrodontiem (pie žokļa augšējās malas pieaugušiem) zobiem, 35 ģ., >300 s.

2. Šīs dzimtas ģints ("Agama"), ~70 s.

Apkakles agāma— ļoti iespaidīga, līdz 80 cm gara ķirzaka ("Chlamydosaurus kingii"), kas sastopama Austrālijā, iztraucēta tā izpleš savu koši sarkandzelteno kakla apkakli, atpleš koši sarkano muti, šņāc un šūpojas no vienas puses uz otru.

Avoti: LPE, Tr-33-28

āgama   mit.

1. Ezoterisma Svētie raksti jeb Tibetā - Tantra; vārds var tikt lietots arī, lai apzīmētu jebkuru rīcību, kas saistīta ar mistisku jeb metafizisku kultu.

Avoti: SG

Agamemnons   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - Mikēnu valdnieks, grieķu vadonis Trojas karā: Agamemnonu nogalināja viņa sieva Klitaimnēstra kopā ar savu mīļāko Aigistu.

Avoti: SV19

agāmeņi   biol.

1. Agāmu dzimta ("Agamidae") - zvīņrāpuļu kārtas ķirzaku apakškārtas dzimta, 35 ģintis, >300 sugas.

Avoti: PDE

agameta   med.

1. Protozojs, kas vairojas ar sporām.

Avoti: TM

agamidae   lat.

1. Agāmu dzimta.

Avoti: PDE

agāmija

1. Bezlaulība, celebāts.

2. biol. Dzimuma trūkums.

Avoti: SV69, RtV

āgāmikarma   mit.

1. Ezoterismā jēdziena "karma" precīzāks nosaukums, kas nozīmē, ka ķermenī iemiesotā cilvēka fiziskā un mentālā darbība ietekmē viņa nākamās inkarnācijas.

Avoti: SG

agāmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. biol. Aseksuāls, kas vairojas bezdzimumu ceļā.

2. novec. Bez laulības; bez dzimuma.

Avoti: TM, SV21

agammaglobulinēmija   med.

1. Gammaglobulīnu trūkums serumā, kurā ir relatīvi normāls kopējo proteīnu daudzums.

Avoti: TM

agamogonija   biol.

1. Organismu vairošanās bez apaugļošanās - dalīšanās vai pumpurošanās ceļā.

Avoti: ZTV

agamoģenēze   biol.

1. Bezdzimumu vairošanās.

Avoti: TM

agāms   -ais; s. -a, -ā; īp.

1. Bezlaulības stāvoklis.

Avoti: PP

Aganja   vietv.

1. Guamas galvaspilsēta, Mikronēzijā, atrodas Guamas salā, Marianas salu dienvidos, 1120 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Agaņa   vietv.; novec.

1. Aganja - Guamas galvaspilsēta.

Avoti: PZT

Agapa   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas apgabala Taimiras pussalā, Pjasinas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

agapanthia   lat.

1. Vaboļu kārtas koksngraužu dzimtas viena no 2 stublājgraužu ģintīm.

Agapanthia villosoviridescens— stublājgrauzis, šīs ģints suga.

Avoti: LD

agapanthus   lat.

1. Agapanti.

Agapanthus africans— Āfrikas agapants.

Agapanthus orientalis— austrumu agapants.

Avoti: DaE

agapants   bot.

1. dsk. Liliju dzimtas ģints ("Agapanthus"), daudzgadīgs augs Dienvidāfrikā; Eiropā audzē kā krāšnumaugu vasarā zālienā, pa ziemu vēsās augu mājās vai istabā.

Āfrikas agapants— agapantu suga ("Agapanthus africans").

Austrumu agapants— agapantu suga ("Agapanthus orientalis").

Avoti: LxE, DaE

agape

1. psih. Tuvāko mīlestība kā pretmets erotiskajai mīlestībai.

2. rel. Pirmbaznīcas kristiešu sadraudzības mielasts, kas sākotnēji ietvēra Svētā Vakarēdiena svinēšanu.

3. rel. Augstākā uzupurēšanās un beznosacījumu mīlestība, ar kādu Dievs Kristū mīl cilvēkus un cilvēki tiek mudināti mīlēt Dievu un cits citu.

Avoti: PsA, TK-80

agapeta   lat.

1. Tauriņu kārtas māņtinēju dzimtas ģints.

Agapeta zoegana— šīs ģints suga, viens no krāšņākajiem Latvijas tauriņiem.

Avoti: LD

agapetes   novec.

1. Jaunavu sekta 4. gs.

Avoti: SV12

agapets   novec.

1. Mīļotais.

Avoti: SV12

Agapitova   vietv.

1. Padomju totalitārā režīma upuru masu kapu vieta Krievijā, Rietumsibīrijā pie Jeņisejas upes ~200 km uz ziemeļiem no polārā loka, 20. gs. 40. un 50. gados tur nogalināti >50 izsūtītie Latvijas iedzīvotāji.

Avoti: LE1

agara   apv.

1. Agars.

Avoti: VV

agaragars   -a, v.

1. Agars.

Avoti: LLVV

Agaraka   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Sjunikas marzā, 4900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Āgārda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1320 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

agari

1. Berti tautas cilts, dzīvo Sudānas austrumos.

Avoti: PZT

agaricaceae   lat.

1. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas atmateņu dzimta.

Avoti: LD

agaricales   lat.

1. Atmatenes - bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases holobazīdijsēņu apakšklases rinda.

Avoti: LD

agaricins   med.

1. Balts, kristālisks pulveris, baltās lapegles piepes "Agaricus albus" darbīgā viela; samazina sviedru sekrēciju.

Avoti: TM

agaricus   lat.

1. Atmatenes - himēnijsēņu klases atmateņu rindas atmateņu dzimtas ģints.

Agaricus arvensis— tīruma atmatene.

Agaricus campester— lauka atmatene.

Agaricus haemorrhoidarius— sarkstošā atmatene.

Agaricus macrosporus— dižsporu atmatene.

Agaricus silvaticus— meža atmatene.

Agaricus vaporarius— milzu atmatene.

Avoti: LD

āgaris   apv.

1. Rīma.

Avoti: ME

agars   -a, v.

1. Recekļviela, ko iegūst no dažām jūras aļģēm.

Avoti: LLVV

Agartala   vietv.

1. Pilsēta Indijas austrumos, Tripūras štata administratīvais centrs, ~523000 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, PuA

Agartha   mit.

1. Mistiskais apslēptaiis Zemes centrs, kurā slēpjas visu mūsu laikmeta cilvēku ciltstēva un likumdevēja Vaivasvati tiešo pēcnācēju mantojums.

Avoti: MrJ

Agastja   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - dievišķais gudrais - riši, kuru uzskata par daudzu "Rigvēdas" himnu autoru.

Avoti: Mit

agastroneirija   med.

1. Kuņģa centrifugālo nervu impulsu trūkums.

Avoti: TM

agate   novec.

1. Labsirdīgā, labā.

Avoti: SV21

agathis   lat.

1. Agati.

Avoti: PDE

agathomya   lat.

1. Kukaiņu klases divspārņu kārtas ģints.

Agathomya wankowiozi— šīs ģints suga, kuras kāpuri attīstās plakanpiepju stobriņos un ierosina to strauju augšanu un palielināšanos.

Avoti: LD

Agatijars   mit.

1. Dravīdu (Malabaru piekraste, Indija) mitoloģijā - viens no vēdisma gudrajiem, kas Indijas dienvidos esot ieviesis tamilu valodu, kuru viņam pavēstījis dievs Šiva.

Avoti: Mit

agatobiotika   novec.

1. Mācība par pareizu dzīvi.

Avoti: KV

agatodemons   novec.

1. Labs gars, labs ģēnijs.

Avoti: SV12

agatodēmons   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - labais gars, kas visu dzīvi seko cilvēkam.

2. Grieķu un ēģiptiešu talismans, kurā attēlota čūska ar lauvas galvu un septiņiem vai divpadsmit starojošiem kroņiem, kas simbolizē planētas vai Zodiaka zīmes.

Avoti: MrJ

agatoloģija   novec.

1. Mācība par labo, par tikumiem.

Avoti: KV

agats

1. Kaurikoks, araukāriju dzimtas ģints ("Agathis"), mūžzaļš sveķiem bagāts skujkoks, līdz 60 m augsts, stumbra diametrs - līdz 10 m, Indonēzijā, Austrālijā, Jaunzēlandē.

2. novec. Ahāts - svītrains minerāls rotu izgatavošanai.

Avoti: LPE, PDE

agavaceae   lat.

1. Agavju dzimta jeb agavjaugi.

Avoti: PDE

agave   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Liliju rindas dzimta ("Agavaceae"), ~20 ģ., >550 s.

2. Šīs dzimtas ģints ("Agave"), dekoratīvs tropu augs ar biezām, gaļīgām lapām, ~300 s., zied tikai vienu reizi, pēc augļu ienākšanās iet bojā.

Amerikas agave— agavju suga ("Agave americana"), ko Indijā stāda dzīvžogos, lai norobežotos no savvaļas dzīvniekiem.

Diegveida agave— agavju suga ("Agave filifera").

Vēršragu agave— agavju suga ("Agave bovicornuta").

Zilā agave— agavju suga ("Agave tequliana"), kuras sulu izmanto tekilas ieguvei.

Avoti: LLVV, PDE, DaE, Wi

agave   lat.

1. Agaves.

Agave americana— Amerikas agave.

Agave bovicornuta— vēršragu agave.

Agave filifera— diegveida agave.

Agave tequilana— zilā agave.

Avoti: PDE, DaE

Agave   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tēbu valdnieka Kadma un Harmonijas meita.

Avoti: Mit

agavi

1. Tautu grupa (bilini jeb bogosi, kamiri, kamti, kvari, kemanti, kaili, aviji), dzīvo gk. Etiopijas ziemeļrietumu daļā vairākos sīkos areālos (Tanas ezera ziemeļu krastā u. c.), >60000 cilvēku, valodas pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas, ticīgie - musulmaņi, daļa - kristīgie (monofizīti), jūdaisti (falaši).

Avoti: PZT

agavjaugi   biol.

1. Agavju dzimta - liliju rindas dzimta, kokveida augi ar sakneņiem, ~20 ģintis, >550 sugas.

Avoti: PDE

agbari

1. Šlehu tautas cilšu grupa Marokā, dzīvo Augstā Atlasa rietumos un Antiatlasā, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes berberu grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Agbe   mit.

1. Fonu un dahomeju (Rietumāfrika, Benina, Togo) mitoloģijā - jūras dievību pavēlnieks, kas kopā ar savu sievu valda pār ūdeņiem.

Avoti: Mit

Āgčaija   vietv.

1. Upe Irānā, Araksas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Agda   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Agde"), Langdokas-Rusijonas reģiona Ēro departamentā, 24570 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Agdama   vietv., vēst.

1. Pilsēta Kalnu Karabahā, 22000 iedzīvotāju (1976. g.), 1990.-2010. g. kara darbības rezultātā pamesta.

Avoti: PZT

Agdaša   vietv.

1. Aghdaša - pilsēta Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

Agdere   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, Terteras rajonā, 3900 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT

Agdi   mit.

1. Evenku (Aizbaikāls, Ķīna) mitoloģijā - pērkona un zibens saimnieks, debesu vecis, kas mostas pavasarī un izšķiļ uguni, kuras dzirksteles satriec ļaunos dēmonus.

Avoti: Mit

agdistis   lat.

1. Tauriņu kārtas spalvspārņu dzimtas ģints.

Avoti: LD

Agdžabedi   vietv.

1. Aghdžabedi - pilsēta Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

Ageda   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Agueda"), Aveiru apgabalā, 47700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

ageizija   med.

1. Garšas maņas zudums.

Avoti: TM

Agejevka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

agelaius   lat.

1. Austrumvālodžu dzimtas ģints.

Agelaius phoeniceus— sarkanspārnu melnvālodze.

Avoti: ZvP

agelas

1. Vergturu aristrokrātijas pārstāvju dēlu (7-18 g. vecuma) slēgta tipa valsts audzināšanas iestādes Spartā.

Avoti: LPE

agelastica   lat.

1. Vaboļu kārtas lapgraužu dzimtas ģints.

Agelastica alni— alkšņu zilais lapgrauzis.

Avoti: LD

agelena   lat.

1. Zirnekļu kārtas piltuvjzirnekļu dzimtas ģints.

Agelena labyrinthica— šīs ģints suga.

Avoti: LD

agelenidae   lat.

1. Zirnekļu kārtas piltuvjzirnekļu dzimta.

Avoti: LD

Agenčiks   vietv.; sar.

1. Āgenskalns.

Avoti: Leģ-77-34

agenda

1. Baznīcas rokasgrāmata par dievkalpojumiem, baznīcas amatiem un ceremoniju izpildes kārtību.

Agenda 2000— "Darba kārtība 2000" - dokuments, kuru 1997. g. jūlijā sagatavoja Eiropas Komisija, tajā ietverot priekšlikumus Eiropas Savienības tālākajai attīstībai divos galvenajos virzienos - ES paplašināšanā un ES stiprināšanā.

Agenda 21— rīcības programma 21. gadsimtam, kas izstrādāta 1992. gadā Riodežaneiro notikušajā Pasaules vides konferencē.

Avoti: SV99, EF

agende   novec.

1. Protestantu garīdznieku rokasgrāmata; dienas kārtība; agenda.

Avoti: SV21

Ageno   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Haguenau"), Elzasas reģiona Lejasreinas departamentā, 34400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

Agēnors   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - jūras dieva Poseidona un nimfas Lībijas dēls, Tiras un Sīdonas valdnieks.

Avoti: Mit

agenosomija   med.

1. Iedzimta kroplība: Dzimumorgānu trūkums vai nepilnīga attīstība un vēdera sienas apakšējās daļas trūkums.

Avoti: TM

agenosoms   med.

1. Iedzimts kroplis ar dzimumorgānu trūkumu vai izkropļojumu.

Avoti: TM

agens   novec.

1. Darbīgais, aktīvais princips.

Avoti: KV

agensīvs   val.

1. Tāds (darbības vārds), kas apzīmē darbību pēc darītāja iniciatīvas.

āgenskalnieši   -šu, v.

1. Rīgas pilsētas daļas "Āgenskalns" (starp Daugavu, Kalnciema ielu un Rīgas - Tukuma dzelzceļu) iedzīvotāji.

Avoti: V1

Āgenskalns   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Zemgales priekšpilsētā, starp Daugavu, Kalnciema ielu un Rīgas-Tukuma dzelzceļa līniju (plašākā nozīmē ieskaita arī Āgenskalna priedes un Klīversalu), nosaukums cēlies no fon Hāgena muižiņas, kas tur atradās 17. gs.

Āgenskalna līcis— atrodas Rīgā, Daugavas kreisajā krastā starp bijušo Klīversalu un Ķīpsalas augšgalu, 200 m plats un 700 m iesniedzas krastā.

Āgenskalna priedes— apbūves mikrorajons Rīgā, Pārdaugavā, atrodas starp Alises, Āgenskalna, Dreiliņu un Kristapa ielu, tipveida piecstāvu dzīvojamo māju apbūve (1958.-1962. g., arhitekts N. Rendels), agrāk smilšainajā kāpu valnī auga priedes.

Avoti: LE1, LE

agenss   val.

1. Darītājs; semantiskā loma - aktīvs, parasti ar gribu un apziņu apveltīts situācijas dalībnieks, darbības veicējs, viens no subjekta veidiem, ko parasti izsaka ar teikuma priekšmetu.

2. psih. Kairinošais faktors.

Avoti: VsV, PsA

agents   novec.

1. Darbības vadītājs, darbības apgādātājs.

Avoti: SW78

Agepsta   vietv.

1. Agepstas kalns - augstākā virsotne Lielā Kaukāza Gagras grēdā, augstums - 3256 m.

Avoti: PZT

agerāts

1. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Ageratum"), 43 sugas, Latvijā 1 sugu audzē kā krāšņumaugu.

Meksikas agerāts— agerātu suga ("Ageratum houstonianum"), ko Latvijā audzē kā viengadīgu krāšņumaugu.

Avoti: LD

ageratum   lat.

1. Agerāti.

Ageratum houstonianum— Meksikas agerāts.

Avoti: LD

agerāzija   med.

1. Jauneklīgs izskats vecumā.

Avoti: TM

Agerbeka   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Agere   vietv.

1. Upe Austrijā, Augšaustrijas federālajā zemē, Traunas kreisā krasta pieteka, iztek no Aterezera.

Avoti: PZT

āgeris   apv.

1. Veikls cilvēks, kas ātri tiek uz priekšu.

Avoti: EH

Agerpres   saīs.

1. Rumānijas informācijas aģentūra (rumāņu "Agentia Romana de Presa").

Avoti: i1

Agerskova   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Āgerupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Agēsandrs   persv.; vēst.

1. Sengrieķu tēlnieks 1. gs. p. m. ē.

Avoti: MkV

agevole   it., mūz.

1. Viegli, kustīgi, nepiespiesti.

Avoti: Mūz

agēzija   novec.

1. Garšas sajūtas trūkums.

Avoti: KV

Agfa   saīs.

1. Anilīnražotāju akciju sabiedrība (vācu "Aktiengesellschaft fur Anilinfabrikation").

Avoti: i2

AGFA   saīs.

1. Anilīnražotāju akciju sabiedrība (vācu "Aktiengesellschaft fur Anilinfabrikation").

Avoti: i2

agfertipija   poligr.; novec.

1. Fotogrāfisks kopēšanas paņēmiens.

Avoti: GV

aggiustatamente   mūz.

1. Precīzi; noteiktā tempā, ritmiski.

Avoti: ML

agha   novec.

1. Agrāk turku virsnieku un galminieku tituls; tautas uzrunā - kungs.

Avoti: KV

Aghdaša   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, Širvānas līdzenumā, rajona administratīvais centrs, ~20000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Aghdere   vietv.

1. Martakerta - pilsēta Kalnu Karabahā, tās nosaukums azerbaidžāņu valodā.

Avoti: LpA

Aghdžabedi   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, Kūras-Araksas zemienē, rajona administratīvais centrs, ~25000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Aghizela   vietv.

1. Agidela - pilsēta Krievijā.

Avoti: LpA

Aghstafa   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānas rietumu daļā, Kūras upes ielejā, rajona administratīvais centrs, 20200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

āgiasma   mit.

1. Pareizticīgajiem kristiešiem - pirms svētkiem, ko parasti svin 6. (19.) janvārī, pieminot Jēzus kristīšanu, iesvētīts ūdens.

Avoti: MrJ

agiatamento   novec.

1. Omulīgi, ērti.

Avoti: SV33

agiato   it., mūz.

1. Lēni, mierīgi.

Avoti: Mūz

Agidela   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Baškortostānas Republikas ziemeļrietumu daļā, Lejaskamas ūdenskrātuves krastā, 16360 iedzīvotāju (2010. g.), pilsētas tiesības no 1980. g.

Avoti: LpA, Wi

Agilasa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Agilasa"), Mursijas autonomā apgabala Mursijas reģionā, 35000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

agile   it., mūz.

1. Viegli, veikli, raiti.

Avoti: Mūz

agilitāte   psih.

1. Psihiska dinamika.

Avoti: PsA

Āgina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Elazīgas ilā, 1700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Aginska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Aizbaikāla novadā, Agas upes ielejā, ~50000 iedzīvotāju.

Aginskas Burjatija— autonoms apvidus Aizbaikāla novadā, 76000 iedzīvotāju (2008. g.), platība - 19000 km^2.

2. Apdzīvota vieta Krievijā, Krasnojarskas novadā, 10000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, LpA

agio

1. Akciju emisijas uzcenojums.

2. Virsnauda, summa, par kuru kādas naudas vienības vērtība pārsniedz uz tās norādīto (rakstīto) vērtību.

Avoti: LatV, SV21

agiofobija   med.

1. Slimīgas bailes no ielām vai bailes šķērsot ielu.

Avoti: TM

agiogrāfija

1. Zinātne, kura kompleksi aplūko un apraksta svēto dzīves un to atspoguļojumu reliģijas, mākslas un kultūras pieminekļos.

Avoti: SV05

Agireiri   vietv.

1. Pilsēta Islandes ziemeļu daļā, 16800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

agīrija   med.

1. Iedzimts kroku trūkums smadzeņu garozā.

Avoti: TM

agitato   it., mūz.

1. Uzbudināti, satraukti, nemierīgi.

Avoti: Mūz

agitators   novec.

1. Aģitators.

Avoti: Ang

Agizela   vietv.

1. Belaja - upes nosaukums baškīru valodā.

Avoti: PZT

AGLA   mit.

1. Maģiska formula, kas veidota no ebreju frāzes "ato gadol le-olam adonai" - Kungs, lai Tava varenība ir mūžīga.

Avoti: MrJ

Aglabidi   vēst.

1. 9. gadsimta arābu dinastija, kas valdīja Tunisijā.

Avoti: Tc

aglais   lat.

1. Tauriņu kārtas raibeņu dzimtas ģints.

Aglais urticae— nātru raibenis.

Avoti: LD

Aglaja   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - mēness dievs, ko pielūdza Palmīrā, viņš ietilpa dievu triādē un tika uzskatīts arī par dieva Baala ratu vadītāju.

2. "Mirdzošā", viena no trim haritām (romiešu grācijām), Zeva un okeanīdas Eirinomes meitām.

Avoti: Mit, PmV

aglaonema   lat.

1. Aglonēmas.

Aglaonema commutatum— mainīgā aglonēma.

Avoti: TaE

Āglasuna   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Burduras ilā, 4000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

agle   apv.

1. Egle.

Avoti: EH

Āgli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kastamonu ilā, 1900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

aglia   lat.

1. Tauriņu kārtas pāvaču dzimtas ģints.

Aglia tau— rudais pāvacis.

Avoti: LD

Agliuna   vietv.

1. Apdzīvotās vietas "Aglona" nosaukuma variants.

2. Agliunas Madaļāni - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Aglonas Madaļāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

aglobūlija   med.

1. Eritrocītu skaita samazināšanās.

Avoti: TM

aglom.   saīs.

1. Aglomerācija; aglomerāts.

Avoti: i1

aglomerācija   -as, s.; parasti vsk.

1. biol. Mikrobu vai ļoti sīku vielas daļiņu sablīvēšanās šķidrumā.

2. tehnol. Irdenu, smalku daļiņu saistīšanās termiskā procesā, veidojot lielus, porainus gabalus.

3. Ekonomiski un funkcionāli savstarpēji cieši saistītu apdzīvoto vietu kopums ar lielu iedzīvotāju skaitu un ciešiem ekonomiskajiem un kultūras sakariem, kurš veidojies uz vienas vai vairāku lielu pilsētu bāzes.

Avoti: LLVV, SV96, ZTV, LE1

aglomeratīvs   psih.

1. Tāds, kas vairojas, uzkrājas.

Avoti: PsA

aglomerāts   -a, v.

1. ģeol. Rupju, nenoapaļotu, lielākoties vulkāniskas izcelsmes iežu un minerālu sakopojums.

2. metāl. Porainos gabalos saķepināta smalkgraudaina rūda.

Avoti: LLVV, SV99

aglomerēšana   tehnol.

1. Lielu, porainu gabalu veidošana no irdena, smalku daļiņu materiāla.

Avoti: PP, T

aglomerēt   tehnol.

1. Veidot lielus, porainus gabalus no irdena, smalku daļiņu materiāla.

Avoti: PP, T

aglommāts   novec.

1. Tikai ārēji apvienots.

Avoti: KV

Aglona   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Latgales dienvidu daļā, no 2009. g. - novada centrs (līdz 2009. g. - Preiļu rajonā) 29 km no Preiļiem.

2. Aglonas novads - nodibināts 2009. g., to veido bijušā Preiļu rajona Aglonas pagasts, un bijušā Krāslavas rajona Kastuļinas, Grāveru un Šķeltovas pagasts, robežojas ar Rēzeknes, Dagdas, Krāslavas, Daugavpils un Riebiņu novadu.

3. Aglonas pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā (līdz 2009. g. - Preiļu rajonā), robežojas ar Kastuļinas, Grāveru un Šķeltovas pagastu, kā arī ar Daugavpils un Riebiņu novadu.

Aglonas pagasta teritorija— pagasts pirmo reizi nodibināts 1936. g. Daugavpils apriņķī, nodalot to no Kapiņu pagasta teritorijas; pēckara teritoriālo maiņu rezultātā šajā teritorijā 1990. g. tika nodibināts arī Rušonas (Rušonu) pagasts, kas aizņem lielāko daļu no sākotnējā Aglonas pagasta teritorijas.

4. Aglonas ezers - atrodas Latgales augstienes malā, 144 m vjl., Aglonas novada Aglonas pagastā, garums - 1 km, lielākais platums - 0,4 km, vidū dziļums - >3 m.

5. Aglonas Madaļāni - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Aglonas Madelāni— dažkārt neprecīzi lietots Aglonas Madaļānu nosaukums.

6. Aglonas stacija - apdzīvota vieta (vidējciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LpmE, VV

aglonēma   bot.

1. dsk. Kallu dzimtas ģints ("Aglaonema"), kas aug Dienvidaustrumu Āzijas tropu mežos, bet Eiropā sastopama kā dekoratīvs telpaugs.

Mainīgā aglonēma— aglonēmu suga ("Aglaonema commutatum").

Avoti: TaE

aglonieši

1. Aglonas novada (līdz 2009. g. - Preiļu rajona) Aglonas pagasta Aglonas ciema iedzīvotāji.

Avoti: V1

agloporīts   tehnol.

1. Poraina vieglbetona pildviela, ko iegūst, apdedzinot mālu un akmeņogļu maisījumu.

Avoti: ZTV

aglosa   novec.

1. Bezastaino abinieku apakškārtas nosaukums; krupjveidīgi dzīvnieki ar sarukušu mēli Āfrikā, Brazīlijā, Gvianā.

Avoti: KV

aglosija   med.

1. Iedzimts mēles trūkums.

Avoti: TM

aglossa   lat.

1. Tauriņu kārtas sviļņu dzimtas ģints.

Aglossa pinguinalis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

aglotija   novec.

1. Bezvalodība.

Avoti: SV12

aglucija   novec.

1. Nespēja rīt.

Avoti: SV21

aglukons   med.

1. Glikozīda bezcukura sastāvdaļa.

Avoti: TM

aglutinācija   -as, s.; parasti vsk.

1. val. Vārdu atvasināšana, saknei pievienojot piedēkļus, kurus var lietot arī kā patstāvīgus vārdus un kuriem vienmēr ir tikai viena nozīme.

2. med. Seruma iedarbības radīta (eritrocītu, arī baktēriju) salipšana.

3. psih. Sapņu fragmentu saplūsme.

Avoti: LLVV, LPE, PsA

aglutinatīva

1. Aglutinatīva valoda - valoda, kurā vārdus un vārdu formas veido gk. ar aglutināciju.

Avoti: SV99

aglutinējoša

1. Aglutinējoša valoda - valoda, kurā vārdus un vārdu formas veido galvenokārt aglutinācijas ceļā.

Avoti: SV69

aglutinēt

1. val. Veidot jaunus vārdus un vārdu formas aglutinācijas ceļā.

2. med. Salipt seruma iedarbības rezultātā.

Avoti: PP, T

aglutinētāja

1. Aglutinētāja valoda - valoda, kurā vaļīga priedēkļu un piedēkļu pievienošana saknei; tie var iegūt arī patstāvīga vārda nozīmi.

Avoti: LV93

aglutinīns   biol.

1. Antiviela asins serumā, kas ierosina asins šūnu salipšanu.

Avoti: ZTV

aglutinofors   med.

1. Aglutinīna aktīvā molekulu grupa, kas izraisa aglutināciju.

Avoti: TM

aglutinogēns   med.

1. Jebkurš antigēns, kas parenterāli ievadīts organismā, spēj ierosināt aglutinīnu veidošanos.

Avoti: TM

aglutinoīds   med.

1. Aglutinīns, kas temperatūras, skābju, ilgas glabāšanas ietekmē zaudējis aglutinoforās grupas, bet saglabājis haptoforās īpašības.

Avoti: TM

aglutinoskops   med.

1. Aparāts ar lupu aglutinācijas noteikšanai mēģenē.

Avoti: TM

Aglyuna   vietv.

1. Apdzīvotās vietas "Aglona" nosaukuma variants latgaliski.

2. Aglyunys Madaļāni - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Aglonas Madaļāni" nosaukums latgaliski.

3. Aglyunys staceja - Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Aglonas stacija" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Agmagana   vietv.

1. Agmaganas grēda - Gegamas grēda Džavahetijas-Armēnijas kalnienē.

Avoti: PZT

agnatha   lat.

1. Bezžokleņi - hordaiņu tipa mugurkaulnieku apakštipa nodalījums, pie kura no recentajiem dzīvniekim pieder tikai apaļmutnieki.

Avoti: LD

agnati

1. Bezžokļu hordaiņi, kas dzīvo ūdenī (nēģi, miksīni).

Avoti: SV99

agnāti   -u, v.

1. Romiešu tiesībās - visi viena namtura varai pakļautie.

2. Vīriešu dzimuma senča abu dzimumu pēcnācēji pa vīriešu līniju.

Avoti: SV05

agnātija   med.

1. Iedzimts apakšžokļa trūkums.

Avoti: TM

Agne   vēst.

1. Inglingu dzimtas karalis (ap 400. g.), pēc Snorri Sturlusona vēstījuma, nogalināts rietumos no Stoksundas.

Avoti: LEV

Āgnejāstra   mit.

1. Hindu mitoloģijā - teiksmains ierocis, ugunīga šautra vai šķēps ar milzīgu postošu spēku, vēlākos laikos tam piedāvātas maģiskas īpašības.

Avoti: Mit

agnese   novec.

1. Šķīstā.

Agneses loma— naivu skuķu loma.

Avoti: SV12

āgnēties   apv.

1. Vilcināties, kavēties.

Avoti: ME

agni   adv.

1. Dedzīgi, enerģiski, uzņēmīgi.

Agni   mit.

1. Vēdisma ugunsdievs, kas sargā pavardu, ziedokļa uguni un aizdzen ļaunos garus.

Avoti: SV99

agnihora   mit.

1. Vēdiskā kulta ikdienas rituāls - govs piena upuris ugunij saulei lecot un norietot.

Avoti: MrJ

agništoma   mit.

1. Vēdisma ugunsdieva Agni slavināšana vēdiskajā rituālā - somas^3 ziedošana piecas dienas pēc kārtas pavasarī, kad noteiktajā dienā sāk no auga izspiest sulu.

Avoti: MrJ

Agnita   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā ("Agnita"), Sibiu žudecā, 8700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Agno   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Agno"), Tičīno kantonā, 4300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

agnoēti

1. Kristīgo sekta 6. gs., kas apgalvoja, ka Kristus nav bijis visu zinātājs.

Avoti: KV

agnomens   val.

1. Individuāla iesauka, ko varēja fakultatīvi pievienot cilvēka vārdam Senajā Romā.

Avoti: VsV

agnoscēt   novec.

1. Par pareizu atzīt; atzīt.

Avoti: SV12

agnosticisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar agnosticismu, tam raksturīgs.

Avoti: SV96

agnosticisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Uzskats, ka objektīvās īstenības izziņa nav iespējama.

2. rel. Uzskats, ka dievišķās lietas ir neizzināmas un tās nevar nedz pierādīt, nedz noliegt.

Avoti: LLVV, TK-80

agnostiķis   -ķa, v.

1. Agnosticisma piekritējs.

Avoti: LLVV

agnostisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar agnosticismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

agnozija

1. med. Uztveres traucējumi, kas saistīti ar galvas smadzeņu darbības traucējumiem un izpaužas kā nespēja pazīt redzēto, dzirdēto, taustīto.

2. novec. Nezināšana, reliģisku lietu nesaprašana.

Avoti: SV96, SV12

agns   -ais; s. -a, -ā,

1. Dedzīgs, enerģisks, uzņēmīgs, ugunīgs, kaislīgs.

Avoti: ME

āgns   apv.

1. Nadzīgs, mudīgs.

Avoti: EH

agnus   lat.

1. Jērs.

Agnus Dei— Dieva jērs - Jēzus; katoļu baznīcas dievkalpojumā tiek piesaukts trīs reizes.

Avoti: LEV

agņi   apv.

1. Dedzīgi, ātri.

Avoti: EH

AGO   saīs., vietv.

1. Angola, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

agogve   mit.

1. Jetija jeb sniega cilvēka nosaukums dažu Āfrikas tautu mitoloģijā.

Avoti: PlN-5-15

agoģika   mūz.

1. Mācība par nelielām tempa un metra svārstībām izpildījuma laikā.

Avoti: Mūz

agomfija   med.

1. Zobu trūkums kā anomālija.

Avoti: TM

agona   novec.

1. Līnija, kas savieno tās vietas, kur magnētiskā deklinācija ir nulle.

Avoti: KW1

agone   novec.

1. Agoniskā līnija - nulles izogona, kas kartē savieno punktus, kuru magnētiskā deklinācija ir nulle.

Avoti: KV

agoni   novec.

1. Sengrieķu sacīkstes, kas notika gk. reliģiskos vai politiskos svētkos.

Ģimniskie agoni— sacensības miesas vingrinājumiem.

Hipiskie agoni— sacensības braukšanā, jāšanā.

Mūziskie agoni— sacensības mūzikā, dzejā, dejā.

Avoti: KV

agonija   -as, s.

1. Pirmsnāves stāvoklis, kam raksturīgs apziņas zudums.

// pārn. Izmisīga pretošanās neilgi pirms gala, sabrukuma; pazīmes, kas rāda, ka drīzumā gaidāms gals, sabrukums.

Avoti: LLVV, MLVV

agonisks

1. Agoniskā līnija - nulles izogona, līnija, kas kartē savieno punktus, kuru magnētiskā deklinācija ir nulle.

Avoti: SV05

agonistiķi

1. Kristiešu sekta Ziemeļāfrikā, 4.-5. gs., kas vērsās pret sociālo nevienlīdzību, oficiālajām katoļu baznīcas dogmām.

Avoti: EV

agonistiķis   -ķa; s. -ķe, -ķu;

1. Agonistiķu sektas loceklis.

Avoti: PP

agonists

1. anat. Galvenais kustinātājs.

2. farm. Zāļviela, kas saistās ar noteiktiem šūnu receptoriem un izraisa fizioloģisku reakciju virkni, kuras normāli nodrošina organisma vielas.

Avoti: MSV

agonomycetaceae   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma hifomicēšu klases sterilo micēliju rindas sterilo micēliju dzimta.

Avoti: LD

agonomycetales   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma hifomicēšu klases sterilo micēliju rinda.

Avoti: LD

agons

1. Fiziska vai cita veida sacensība Senajā Grieķijā.

2. Atiskās komēdijas galvenā daļa.

Avoti: SV05

agora

1. Sengrieķu tautas sapulce; arī vieta, kur tā sanāca, grieķu polišu (pilsētas un apkārtējās teritorijas) sabiedriskās dzīves centrs.

2. Sīka naudas vienība Izraēlā.

Avoti: LPE, EBA

agorafobija

1. Bailes no plašas telpas, plašiem laukumiem, viens no psihoneirozes veidiem.

Avoti: SV05

agoronīms   val.

1. Vietvārds, kas nosauc lauku, tīrumu, pļavu.

Avoti: VsV

AGPKS   saīs.

1. Automobiļu gāzes pildīšanas kompresoru stacija.

Avoti: i1

agr.   saīs.

1. Agrākais.

2. Agronomija; agronomisks; agronoms; agrotehnika.

Avoti: i2, LLVV

Agra   vietv.

1. Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Lācīši" otrs nosaukums.

Avoti: LC

Āgra   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Utarpradēšas štatā, Džammas labajā krastā, 1260000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

agrafa

1. Jēzus izteikumi, kas nesastāv kanoniskos evanģēlijos un tiek saglabāti mutvārdu tradīcijā, piem., svētīgāk ir dot nekā ņemt.

Avoti: SV05

agrafa

1. Sprādze, agrafe.

Avoti: SV21

agrafe

1. Grezna sprādze, aizdare.

2. novec. Arhitektūrā - dzelzs krampis.

Avoti: SV99, KV

agrafi   rel.

1. Jēzus teicieni, kas nav ietverti kanoniskajos evaņģēlijos, bet ir saglabājušies agrīnajos kristiešu rakstos, piemēram, apokrifajos evaņģēlijos.

Avoti: TK-80

agrāfija   med.

1. Daļēja vai pilnīga nespēja rakstīt, kuras cēlonis ir bojājumi galvas smadzenēs.

Avoti: SV99

agraine   apv.

1. Agrs rīts.

Avoti: EH

agrains   apv.

1. Agrīns, agrs.

Avoti: ME

agraiņa   apv.

1. Rīta agrums.

Avoti: ME

agraiņām   novec.

1. Agrumā.

Avoti: KrV

agraiņās   apv.

1. Rīta agrumā.

Avoti: ME

agrāk   apst.

1. Pārākā pakāpe --> agri.

2. Iepriekš; senāk.

Avoti: LLVV, MLVV

agrākais   s. -ā;

1. Pārākā pakāpe --> agrs.

2. Iepriekšējais; tāds, kāds bijis, pastāvējis pirms kāda laikposma.

3. Saistīts ar pirmo iespējamo (kādas darbības, norises u. tml.) laikposmu, laika momentu.

Avoti: LLVV, MLVV

agrākejais   apv.

1. Agrākais.

Avoti: KnV

agrākējais   apv.

1. Agrākais.

Avoti: ĒiV

agrākgadus   apv.

1. Agrāk, senāk; agrākos gados.

Avoti: ViV

agrāki   apv.

1. Agrāk, senāk, iepriekš.

Avoti: KnG, KnV

agrāklaiku   apv.

1. Tāds, kas attiecas uz senākiem laikiem.

Avoti: ViV

agrāks   īp.

1. Pārākā pakāpe --> agrs.

Avoti: LV06

agramants

1. Auklas pinums, ko izmantoja apģērbu, aizkaru, mīksto mēbeļu u. c. rotāšanai.

Avoti: SV05

agramatisms   novec.

1. Nespēja vārdus pareizi gramatiski izveidot un teikumā sakārtot.

Avoti: SV12

agrandēt   novec.

1. Palielināt.

Avoti: SV12

Agranesa   vietv.

1. Pilsēta Islandes rietumu daļā, 6130 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

agranulocīts   -a, v.; med.

1. Leikocīts, kuram, atšķirībā no granulocīta, citoplazmā nav olbaltumvielu graudiņu (granulu).

Avoti: SV99

agranulocitoze

1. Granulocītu daudzuma krasa samazināšanās asinīs vai pilnīga izzušana.

Avoti: EV

Agrapa   vietv.

1. Upe Krievijas Kaļiņingradas apgabalā, Prēgeles kreisā satekupe, izteka Polijā.

Avoti: PZT

agrapha   grieķu

1. Neuzrakstītais.

Avoti: RtV

agrār-

1. Ar zemes īpašumu vai zemkopību, lauksaimniecību saistīts.

agrārais   novec.

1. Uz zemes īpašumu vai zemkopību, lauksaimniecību attiecīgs.

Avoti: Lo

agrārattiecības   novec.

1. Zemes īpašuma attiecības.

agrārbanka   novec.

1. Banka, kura aizdod naudu pret zemes gabaliem.

2. Valsts zemes banka 1922.-1940. g.

Avoti: SV12, KV

Agrārbanka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

Avoti: LC

agrārģeogrāfija

1. Saimnieciskās ģeogrāfijas nozare, kas apskata dažādu zemes izmantošanas veidu ģeogrāfisko novietojumu un pētī šī novietojuma cēloņus.

Avoti: KV

agrārietis

1. Zemes lielīpašnieks, muižnieks.

2. Tādas politiskas partijas biedrs, kura pārstāv zemes lielīpašnieku intereses.

Avoti: SV96, PP, T

agrārjautājums   novec.

1. Zemes īpašuma tiesības.

Avoti: SV12

agrārkredīts   novec.

1. Kredīts zemes iegādei vai lauksimniecības darbu nodrošinājumam.

Avoti: TV

agrārkrīze   novec.

1. Lauksaimniecības grūtības, kas rodas nelabvēlīgu tirgus apstākļu rezultātā.

Avoti: KV

agrārkustība   novec.

1. Zemnieku cīņa pret lielgruntniekiem, muižniekiem.

Avoti: SV12

agrārlikumi   vēst.

1. Likumi, kas noteica Romas publisko zemju sadalīšanas un lietošanas kārtību 486.-111. g. p. m. ē.

2. Zemes reformas projekti Francijā lielās revolūcijas laikā 18. gs. beigās.

3. Latvijas 1920. g. 16. septembra agrārās reformas likums.

Avoti: KV

agrārmeteoroloģija

1. Meteoroloģijas pielāgošana lauksaimniecībā.

Avoti: KV

agrārmuita   vēst.

1. Muitas noteikumi lauksaimniecības produkcijai.

Avoti: KW

agrārnemieri   novec.

1. Stipra agrārkustība.

Avoti: SV12

agrārnoziegumi   novec.

1. Zemnieku uzbrukumi muižniekiem.

Avoti: SV12

agrārpolitika

1. Lauksaimniecības politika.

Avoti: KV

agrārpolitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz lauksaimniecības politiku.

Avoti: PP, T

agrārprodukts   novec.

1. Lauksaimniecības ražojums.

Avoti: TV

agrārreforma   -as, s.

1. Zemes īpašuma un izmantošanas tiesību reforma.

Avoti: LLVV

agrārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz zemes īpašumu, zemes lietošanu, lauksaimniecību; lauksaimniecisks.

Agrārā iekārta— zemes īpašumtiesisko attiecību sistēma.

Agrārā krīze— lauksaimniecības ražojumu pārprodukcija, kas noved pie nerealizējamu rezervju uzkrāšanās, cenu krišanās, ražošanas apjoma samazināšanās un ražotāju izputēšanas.

Agrārā reforma— zemes lietošanas sistēmas pārveidošana; ar likumu noteikta zemes īpašuma attiecību maiņa.

Agrārā revolūcija— ievērojamas pārmaiņas viduslaiku lauksaimniecībā 11.-13. gs. - tehniskie jaunumi un uzlabojumi.

Agrārie nemieri— zemnieku nemieri pret pastāvošo agrāro iekārtu.

Avoti: LLVV, LE1, MLVV

agrārstatistika

1. Lauksaimniecības statistika.

Avoti: KV

agrārvalsts   -valsts, dsk. ģen. -valstu, s.

1. Valsts, kurā dominē lauksaimniecība, kur iedzīvotāju vairākums nodarbojas ar lauksaimniecību.

Avoti: LLVV, MLVV

agrārvēsture

1. Vēstures nozare, kas pētī kādas zemes agrārās iekārtas saimniecisko, tiesisko un tehnisko attīstību.

Avoti: TV

agraudzis   apv.

1. Ātraudzis, agrīnais (piem., par kartupeļiem).

Avoti: EH

agravācija

1. psih. Tieksme uz pārspīlējumiem.

2. jur. Pastiprināšana (vainas), esošās situācijas pārspīlēšana.

Avoti: PsA, JtV

agravants   med.

1. Slimnieks, kas savas slimības pazīmes iztēlo smagākas, nekā tās ir īstenībā.

Avoti: TM

agravēt   novec.

1. Apgrūtināt.

Avoti: SV12

agraylea   lat.

1. Kukaiņu klases maksteņu kārtas pundurmaksteņu dzimtas ģints.

Agraylea multipunctata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

agre

1. Agrums.

Avoti: Sin

agreabls   novec.

1. Pieņēmīgs, patīkams.

Avoti: SV12

agreēt   novec.

1. Pieņemt, atvēlēt.

Avoti: SV12

agregācija   med.

1. Daļiņu apvienošanās rupjākās daļiņās dispersās un koloīdu sistēmās.

Avoti: TM

agregatēšana   lauks. tehn.

1. Mašīnu agregāta komplektēšana noteiktam darbam, piem., traktoru ar arklu sauc par aršanas agregātu, traktoru ar sējmašīnu - par sējas agregātu u. tml.; laukkopībā galvenokārt lieto mobilos (kas pārvietojas pa lauku), bet lopkopībā - stacionāros agregātus.

Avoti: ZTV

agregātmašīna   tehn.

1. No normalizētiem agregātiem izveidota darbmašīna.

2. novec. Mašina, kas meža izstrādes darbos veic vairākas operācijas.

Avoti: ZTV, LxE

agregāts   -a, v.

1. Mašīnu, ierīču kombinējums kopēja darba veikšanai.

Paralēlasu agregāts— agregāts, kas sastāv no vairākcilindru tvaika turbīnas ar atsevišķām asīm, no kurām katra piedzen savu ģeneratoru.

// min. Mašīnas, aparāta vai iekārtas daļa, kas veic noteiktas funkcijas.

2. Minerālu sakopojums, kas ietilpst iežos, rūdās u. tml.; kristālu saaugums.

3. sar. Šļirce.

Avoti: LLVV, MLVV, KZ

agregātstāvoklis   -ļa, v.

1. Viens no jebkuras vielas iespējamajiem fizikālajiem stāvokļiem - plazma, gāze, šķidrums vai cietviela dažādos temperatūras un spiediena intervālos.

Avoti: ZTV

agregātveids   novec.

1. Agregātstāvoklis.

Avoti: SV34

agregēšana   ek.

1. Vienveidīgu lielumu apvienošana, lai iegūtu vispārinātākus rādītājus.

Avoti: EF

agreji   novec.

1. Dievgaldnieki.

Avoti: KW1

agrējs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Agrīns, agrs.

Avoti: LLVV

agremāns

1. Kādas valsts valdības piekrišana citas valsts izvirzīta kandidāta iecelšanai par diplomātisko pārstāvi šajā valstī.

Avoti: SV78

agrements   novec.

1. Vienas valsts valdības piekrišana citas valsts izvirzīta kandidāta iecelšanai par diplomātisko pārstāvi šajā valstī.

Avoti: SV51

agrene   -ņu, s.

1. Asku sēņu nodalījuma kaussēņu rindas diskomicēšu klases dzimta ("Sarcoscyphaceae"), Latvijā konstatētas 4 ģintis, kkatrā 1 suga.

2. Šīs dzimtas sarkoscifu ģints suga ("Sarkoscypha coccinea").

Avoti: LD

agrens   apv.

1. Agrējs, agrīns, agrs.

Avoti: EH

agres   apv.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

agresija   -as, s.

1. Bruņots (kādas valsts) uzbrukums citai valstij, kas vērsts pret tās suverenitāti, politisko neatkarību vai teritoriālo neaizskaramību.

2. biol. Izturēšanās veids, kuru indivīds izmanto, lai iebiedētu vai ievainotu citu tās pašas vai citas sugas būtni.

Avoti: LLVV, MLVV, BjV

agresīni

1. Slimību baktēriju izdalītās vielas, kas nomāc organisma imunitāti.

Avoti: SV05

agresivitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Tieksme uz agresiju: agresijas izpausme.

Avoti: LLVV

agresīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izdara agresiju; tāds, kam ir tieksme uz agresiju.

2. Tāds, kas mēdz uzbrukt; kaujiniecisks; naidīgs.

// tehn. Tāds, kas spēcīgi iedarbojas.

// ķīm. Kodīgs; tāds, kas saēd.

Agresīvie ūdeņi— skābes vai sāļus saturoši dabiskie ūdeņi, kas iedarbojas uz betonu un kaļķiem.

Avoti: LLVV

Agreskui   mit.

1. Irokēzu (ASV Oklahoma, Kanādas dienvidi) mitoloģijā - saules personifikācija, kara un medību dievs.

Avoti: Mit

agresors   -a, v.

1. Uzbrucēja puse, uzbrucējs; iebrucējs.

Avoti: LLVV

agrests

1. No negatavām vīnogām spiesta sula, atspirdzinošs dzēriens.

Avoti: SV05

agrežē

1. Zinātniskais grāds Francijā, Beļģijā un dažās citās valstīs; dod tiesības strādāt par docētāju licejā vai universitātē.

Avoti: LPE

Agri   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, ila administratīvais centrs, 107800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Agridženta   vietv.; novec.

1. Agridžento - pilsēta Itālijā.

Avoti: PZT

Agridžento   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Agrigento"), Sicīlijas reģiona dienvirietumos, provinces administratīvais centrs, 58000 iedzīvotāju (2014. g.), antīkās pilsētas "Agrigentum" drupas.

2. Agridžento province - Itālijas Sicīlijas reģiona province ("Provincia di Agrigento"), atrodas Sicīlijas salas dienvidrietumos, platība - 3042 km^2, 453300 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 43 komūnās.

Avoti: LEV, Wi

agriena

1. Senatne; agrāki laiki.

2. Bērnība, jaunība.

3. Savlaicīgums.

Steigties pie agrienes— steigties lai agri nonāktu galā.

Avoti: ME, EH

agriene   apv.

1. Agriena.

Avoti: ME

agrīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas agri uzcēlies vai mēdz agri celties.

2. apv. Agrs (3).

Avoti: LLVV, ĒiV

agrīgsnējs   apv.

1. Agrīgs, tāds, kas mēdz agri celties.

Avoti: EH

agrikultūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Lauksaimniecība, zemkopība.

// novec. Pasākumu kopums zemkopības uzlabošanai, pilnveidošanai.

Avoti: LLVV, SV05

agrikulture   novec.

1. Zemkopība.

Avoti: SW78

agrikultūrfizika   novec.

1. Fizika, piemērota zemkopībai.

Avoti: KW1

agrikultūrķīmija   novec.

1. Zinātne par ķīniskām parādībām lauksaimniecībā kultivējamo augu mājkustoņu dzīvē.

Avoti: KV

agrilus   lat.

1. Šaurspārnkrāšņvaboles - vaboļu kārtas krāšvaboļu dzimtas ģints.

Agrilus coeruleus— zilganā šaurspārnkrāšņvabole.

Agrilus intergerrimus— zalkteņu šaurspārnkrāšņvabole.

Agrilus paludiccola— pundurbērzu šaurspārnkrāšņvabole.

Agrilus subsruatus— zeltītā šaurspārnkrāšņvabole.

Agrilus viridis— zaļā šaurspārnkrāšņvabole.

Avoti: LD

agrimēnsors   vēst.

1. Romiešu zemes mērnieks, kas sākotnēji strādāja karaspēkā, sadalot nometnes un zemes gabalus.

Avoti: KV

agrimonia   lat.

1. Ancīši - divdīgļlapju klases rožu dzimtas ģints.

Agrimonia eupatoria— parastais ancītis.

Agrimonia pilosa— spilvainais ancītis.

Avoti: LD

agrīms   apv.

1. Agrīns.

Avoti: EH

agrinājs   apv.

1. Agrīns, agrs.

Avoti: ME, EH

agrīnība   -as, s.; parasti vsk.

1. Spēja (piemēram, lauksaimniecības augiem) nobriedināt sēklu vai nest augļus, arī uzplaukt agrāk par citiem, citām šķirnēm; agrīnums.

Avoti: LLVV

Agrinija   vietv.; novec.

1. Agrinja - pilsēta Grieķijā.

2. Agrinijas ezers - Trihonidas ezers Grieķijā.

Avoti: PZT

Agrinja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā ("Agrinio"), Rietumgrieķijas perifērijā, 106000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

agrinītiņ   apv.

1. Ļoti agri.

Avoti: ME

agrīns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz (laika perioda vai parādības) sākuma posmu; agrs (1).

2. Tāds, kas iestājas, parādās, notiek pirms parastā laika; agrs (2).

3. Tāds, kas parādās pirms citiem līdzīgiem; tāds, kas ir, pastāv tad, kad citu līdzīgu vēl nav; agrs (3).

4. Tāds, kas nogatavojas, uzplaukst u. tml. ātrāk nekā citi, citas šķirnes (piemēram, par lauksaimniecības augiem).

Avoti: LLVV, MLVV

agrīnums   -a, v.; parasti vsk.

1. Agrīnība.

Avoti: LLVV

agriocharis   lat.

1. Tītari.

Agriocharis ocellata— Centrālamerikas tītars.

Avoti: PDE

agriolimax   lat.

1. Gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases kailgliemežu dzimtu grupas ģints.

Agriolimax agrestis— tīrumu kailgliemezis.

Agriolimax reticulatus— raibais kailgliemezis.

Avoti: LD

agrionidae   lat.

1. Vienādspārnu spāru apakškārtas krāšņspāru dzimtas "Coenagrionidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

agriopis   lat.

1. Salnsprīžotāji (viena no 2 salnsprīžotāju ģintīm).

Avoti: LD

agriotes   lat.

1. Vaboļu kārtas sprakšķu dzimtas ģints.

Agriotes obscurus— tumšais sprakšķis.

Avoti: LD

agripnija   novec.

1. Miega trūkums.

Avoti: SV12

agripnotika   novec.

1. Līdzekļi pret miega trūkumu.

Avoti: SV12

agristas   apv.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

agrītiņām   apv.

1. Ļoti agri.

Avoti: ME

Agriza   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikā, 19300 iedzīvotāju (2010. g.), dibināta 1646. g.

Avoti: PZT

agro-   salikteņa pirmā daļa.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais saistīts ar zemi, lauksaimniecību.

Avoti: LLVV, MLVV

Agro   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Jelgavas novada Līvbērzes pagastā.

Avoti: LC

agrobacterium   lat.

1. Baktēriju ģints.

Agrobacterium tumefaciens— šīs ģints suga.

Avoti: PDE

agrobāze   vēst.

1. Lauksaimniecības produkcijas noliktava un sadales bāze.

agrobiocenoze

1. Augu, dzīvnieku un mikroorganismu kopums, kuru radījis cilvēks.

Avoti: SV05

agrobioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare par vispārīgajām bioloģiskajām likumsakarībām, kuras izmantojamas augkopībā un lopkopībā.

Avoti: LLVV, MLVV

agrobioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aerobioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

agrocenoze

1. Cilvēka radīta un uzturēta fitocenoze.

Avoti: LD

agroekosistēma   biol.

1. Mākslīgi radīta ekosistēma.

Avoti: PDE

agrocybe   lat.

1. Tīrumenes - himēnijsēņu klases atmateņu rindas mēsleņu dzimtas ģints.

Agrocybe praecox— agrā tīrumene.

Avoti: LD

agrodiaetus   lat.

1. Tauriņu kārtas zilenīšu dzimtas zilenīšu apakšdzimtas ģints.

Agrodiaetus damon— esparsetu zilenītis.

Avoti: LD

agrofirma

1. Valsts vai kooperatīvs uzņēmums, kas nodarbojas ar lauksaimniecisko ražošanu vai pārstrādi.

Avoti: EV

agrofitocenoze   -žu, s.; lauks.

1. Mākslīgi radīta, komplicēta kultūraugu kopdzīves forma.

Avoti: ZTV

agrofizika

1. Zinātnes nozare, kas agronomiskā aspektā pētī augsnes fizikālās īpašības, fizikālos procesus augsnē un augos un šo procesu mijiedarbību ar piezemes atmosfēras slāni.

Avoti: ZTV

agrofizikāls

1. Saistīts ar agrofiziku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

agrofons   lauks.

1. Augsnes stāvoklis, kas nosaka tādu vai citādu ražu.

Avoti: SV78

agroklimatisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar klimatisko apstākļu ietekmi uz lauksaimnieciskās ražošanas iespējām un rezultātiem.

Agroklimatiskā rajonēšana— teritorijas rajonēšana atkarībā no agroklimatisko apstākļu izmantojamības lauksaimniecībā, kas nosaka lauksaimniecības kultūru un mājdzīvnieku racionālu izvietojumu dažādās klimatiskajās zonās.

Avoti: ZTV

agroklimatoloģija   lauks.

1. Lauksaimniecības klimatoloģija, zinātne par klimatu kā lauksaimnieciskās vides faktoru, kas ietekmē ražošanu.

Avoti: SV96

agroklimatoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar agroklimatoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

agrokombināts   vēst.

1. Agrorūpniecisks uzņēmums, kas apvienoja atsevišķu lauksaimniecības produktu veidu ražošanu, pārstrādi un tirdzniecību.

Avoti: EV

agroķīmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par ķīmijas izmantošanu lauksaimniecībā; pēta ķīmiskos un bioķīmiskos procesus augsnē un augos, augu barības vielu apriti, mēslojuma ietekmi uz augsni un augiem.

Avoti: LLVV, ZTV

agroķīmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar agroķīmiju, tai raksturīgs.

Agroķīmiskā karte— karte, kurā atzīmētas augsnes ķīmiskas īpašības - augiem izmantojamā fosfora, kālija (retāk magnija, slāpekļa un mikroelementu) daudzums un augsnes reakcija; sastāda saimniecībām, lai noskaidrotu mēslojuma un kaļķošanas vajadzību.

Avoti: ZTV

agrolimax   lat.

1. Gliemežu klases ģints.

Agrolimax agrestis— tīruma kailgliemezis.

Agrolimax reticulatus— raibais kailgliemezis.

Avoti: PDE

agroloģija   novec.

1. Mācība par aramām zemēm; agronomija.

Avoti: KV

agromānija

1. med. Slimīga tieksme uz vientulību un klaiņošanu pa laukiem.

2. hip. Ārkārtīga lauksaimniecības cienīšana.

Avoti: TM, SV58

agromeliorācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kurā pēta augšņu uzlabošanas metodes un paņēmienus.

2. Pasākumi augšņu uzlabošanai (piemēram, nosusināšana, kaļķošana, aramkārtas padziļināšana).

Avoti: LLVV, ZTV

agrometeoroloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī meteoroloģiskos apstākļus saistībā ar lauksaimniecību.

Avoti: LLVV

agrometeoroloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar agrometeoroloģiju, tai raksturīgs.

Agrometeoroloģiskā stacija— hidrometeoroloģiskā dienesta iestāde, kas regulāri veic agrometeoroloģiskus novērojumus, seko lauksaimniecības kultūru attīstībai un sniedz prognozes.

Avoti: LLVV, LE1

agromežmeliorācija

1. Mežsaimniecisku pasākumu komplekss aramzemes mitruma režīma uzlabošanai ierīkojot mežu joslas.

Avoti: LPE

agrominimums

1. Agrotehnisku pasākumu kopums, kas jārealizē, lai nodrošinātu lauksaimniecības kultūru normālas ražas.

Avoti: SV78

agromyza   lat.

1. Alotājmušu dzimtas ģints.

Agromyza alnibetulae— šīs ģints suga, kas alo bērzu un alkšņu lapas.

Agromyza salicina— šīs ģints suga, kas veido pangas uz kārklu lapām.

Avoti: LD

agromyziidae   lat.

1. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas alotājmušu dzimta.

Avoti: LD

agronomija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ar augu audzēšanu saistītu lauksaimniecības zinātņu kopums.

2. Racionālas lauksaimniecības teorija un prakse.

Avoti: LLVV, ZTV

agronomisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar agronomiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar lauksaimniecību, zemkopību.

Avoti: LLVV

agronoms   -a, v.

1. Agronomijas speciālists.

Avoti: LLVV

Agropoli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Agropoli"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 31300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

agropyron   lat.

1. Pavārpatas.

Agropyron caninum— suņu ciņuvārpatas "Elymus caninus" nosaukuma sinonīms.

Agropyron cristatum— ķemmveida pavārpatas "Agropyron pectinatum" nosaukuma sinonīms.

Agropyron desortum— tuksneša pavārpata.

Agropyron fragile— trauslā pavārpata.

Agropyron fibrosnum— šķiedrainās ciņuvārpatas "Elymus fibrosus" nosaukuma sinonīms.

Agropyron junceum— doņu vārpatas "Elytrigia junceiformis" nosaukuma sinonīms.

Agropyron pectinatum— ķemmveida pavārpata.

Agropyron repens— pavārpatu sugas "Elytrigia repens" nosaukuma sinonīms.

Agropyron sibiricum— trauslās pavārpatas "Agropyron fragile" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

agrostemma   lat.

1. Kokaļi - neļķu dzimtas ģints.

Agrostemma githago— parastais kokalis.

Agrostemma gracilis— slaidais kokalis.

Avoti: LD, DaE

agrosti   apv.

1. Ērkšķogas.

Avoti: VV

agrostis   lat.

1. Smilgas - graudzāļu dzimtas ģints.

Agrostis canina— suņu smilga.

Agrostis gigantea— baltā smilga.

Agrostis alba— baltās smilgas "Agrostis gigantea" nosaukuma sinonīms.

Agrostis stolonifera— ložņu smilga.

Agrostis tenuis— parastā smilga.

Agrostis vulgaris— parastās smilgas "Agrostis tenuis" nosaukuma sinonīms.

Agrostis vinealis— vīnkalnu smilga.

Agrostis syreistschikowii— vīnkalnu smilgas "Agrostis vinealis" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

agrosts   apv.

1. Ērkšķogu krūms.

2. Ērkšķoga.

Avoti: KiV

agrot

1. Darboties, rosīties jau agri no rīta.

2. Ātri nogatavoties.

3. Savienojumā "agrot agri" - "agri" pastiprinājums.

Avoti: ME, EH

agrotehnika   -as, s.; parasti vsk.

1. Lauksaimniecības kultūru audzēšanas paņēmienu kopums.

Agrotehniskā erozija— augsnes nonese pa nogāzi apstrādes procesā.

Agrotehniskā kopšana— ierīkotu meža kultūru kopšana pirmos 2-3 gadus, lai novērstu zemsedzes nomācošo konkurenci iestādītiem vai iesētiem kociņiem.

Avoti: LLVV, ZTV

agrotehniķis   -ķa, v.

1. Agrotehnikas speciālists.

Avoti: LLVV

agrotehnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar agrotehniku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

agroties   apv.

1. Agri sākt, darboties, rosīties jau agri no rīta.

2. Agri nogatavoties.

Avoti: ULW, ME

agrotīkls   lauks.

1. Ļoti plāns materiāls, ko izmanto, piem., augu pārklāšanai agrā pavasarī.

Avoti: MLVV

agrozdi   apv., hip.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

agroveģetācija   lauks.

1. Segetālā veģetācija - tīruma augu sabiedrību (agrofitocenožu) kopums, viens no sinantropās veģetācijas veidiem.

Avoti: LD

agrs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz kāda laika perioda sākumu, tā pirmo posmu: tāds, kas noris kāda laika perioda sākumā, tā pirmajā posmā.

Agrais driass— leduslaikmeta beiguposma intervāls aptuveni pirms 13100-12600 gadiem.

2. Tāds, kas noris pirms parastā laika; priekšlaicīgs, pāragrs.

3. Agrīns (4).

Avoti: LLVV

agrtecīte   apv.

1. Bites epitets.

Avoti: ME

agrumeļļa

1. Ēteriska eļļa, ko iegūst no apelsīnu un citronu mizām.

Avoti: SV78

Agrumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā.

Avoti: LC

agrumieši

1. Gulbenes novada Jaungulbenes pagasta apdzīvotās vietas "Agrumi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

agrums   -a, v.; parasti vsk.; bieži vsk. lok.

1. Vispārināta īpašība --> agrs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

agrypnia   lat.

1. Kukaiņu klases maksteņu kārtas dižmaksteņu dzimtas ģints.

Agrypnia obsoleta— šīs ģints suga.

Agrypnia pagetana— šīs ģints suga.

Avoti: LD

agrystys   apv., latg.

1. Ērkšķogas.

Avoti: TiA

āgs   apv.

1. Bezgaršīgs, pliekans.

Avoti: EH

Agsu   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, rajona administratīvais centrs, 17400 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi

Āgtekerke   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Aagtekerke"), Zēlandes provincē, 1480 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Agteleka   vietv.

1. Agtelekas ala - salaktītu ala Slovākijas un Ungārijas robežapvidū, labirints 2 stāvos, kopgarums - 23,1 km (~15 km Ungārijā), pazemes upe Stiksa, grotas ar ezeriem, izveidota koncertzāle.

Avoti: PZT

Agū   vietv.

1. Upe Francijas dienvidrietumos ("Agout"), Tarnas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Agualva-Kaseima   vietv.

1. Agvalva-Kaseima - pilsēta Portugālē, 81800 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PuA, LpA

Aguca   vietv.

1. Upe Krievijas Aizbaikāla novadā, Ononas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Aguimesa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Aguimes"), Kanāriju salu autonomā apgabala Laspalmasas provincē, Grankanārijas salā, 29800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Agula   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novada dienvidu daļā, augštece Irkutskas apgabala rietumos, Kanas labā krasta pieteka.

2. Agulas grēda - atrodas Austrumsajānu centrālajā daļā, Krievijā, Irkutskas apgabalā, garums - ~50 km, lielākais augstums - 2626 m vjl.

Agulas Belki— Agulas grēda.

Avoti: PuA, PZT

aguli

1. Tauta, dzīvo Dagestānas augstkalnu daļā (Krievijā), valoda pieder pie nahu-dagestāniešu valodām, ticīgie - musulmaņi.

Avoti: LPE

agulom   apv.

1. Vienlaidus, vienā paņēmienā.

Avoti: KiV

Aguļaša   vietv.

1. Aguļaša rags - Adatas rags, Āfrikas galējais dienvidu punkts.

2. Aguļaša straume - Adatas raga straume pie Āfrikas dienvidaustrumu krastiem.

Avoti: PZT

agums   poligr.; novec.

1. Gumiarabika surogāts, ko lietoja ofseta tehnikā.

Avoti: GV

Agungs   mit.

1. Hindu mitoloģijā - svētais vulkāns Bali salā.

Avoti: Mit

agurks   apv.

1. Gurķis ("Cucumis sativus").

Avoti: Aug2, KiV

agurķis   novec.

1. Gurķis.

Avoti: ULW

agūtis   novec.

1. Aguts.

Avoti: KV

aguts

1. Zeltzaķis jeb kuprzaķis - grauzējs ar ļoti īsu asti; mīt Dienvidamerikā un Centrālamerikā.

Avoti: SV99

Agvadilja   vietv.

1. Pilsēta Puertoriko austrumu piekrastes ziemeļu daļā, pašvaldības administratīvais centrs, 16800 iedzīvotāju (2000. g.).

2. Pašvaldība Puertoriko ziemeļaustrumu piekrastē, ~60950 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA

Agvalva-Kaseima   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Agualva-Cacem"), Lisabonas piepilsēta, 81800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA, LpA

Agvaskaljentesa   vietv.

1. Pilsēta Meksikas vidienē ("Aguascalientes"), pavalsts administratīvais centrs, 722300 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Meksikas pavalsts - Brīvā un Suverēnā Agvaskaljentesas Valsts ("Aguascalientes" / "Estado Libre y Soberano de Aguascalientes"), platība - 5625 km^2, 1185000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, Wi

Agvāta   vietv.

1. Pilsēta Alžīrijā (fr. "Laghouat", angļu "Laghwat"), Sahāras Atlasu dienvidu nogāzē, pie Sahāras tuksneša ziemeļu malas, 135000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Agvei   vietv.

1. Upe Dienvidsudānas austrumos, Piboras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

agyneta   lat.

1. Zirnekļu kārtas segzirnekļu dzimtas ģints.

Avoti: LD

Aģe   vietv.

1. Upe Vidzemes rietumu daļā, iztek no Aģes ezera Krimuldas novada Lēdurgas pagastā, šķērso Limbažu novada Vidrižu un Skultes pagastu un ietek Rīgas līcī Saulkrastu novadā netālu no Skultes, garums - 39 km; Indriķa hronikā 13. gs. pieminēta ar nosaukumu "Adya"; Skultes upe.

2. Aģes ezers - atrodas Idumejas augstienē, Krimuldas novada Lēdurgas pagastā, 51,4 m vjl., garums - 2,1 km rietumu-austrumu virzienā, lielākais platums - 0,8 km, lielākais dziļums - 2,7 m; Palciema ezers.

Aģes ielejveida pazeminājums— glaciotektonisks zemledāja izspieduma un izspieduma-eksarācijas veidojums Aģes augštecē Krimuldas novada Lēdurgas un Limbažu novada Vidrižu pagastā, garums - 16,5 km, dziļums - 9-12 m (vidusdaļā līdz 20 m).

Aģes purvs— atrodas Krimuldas novadā, Aģes baseinā, platība - 1363 ha, kūdras slāņa dziļums - līdz 6 m.

Avoti: LE1, LD

aģe   žarg.

1. Algebra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

aģenda   novec.

1. Agenda.

Avoti: SV14

aģenēze   med.

1. Neauglība.

2. Dažu ķermeņa daļu trūkums vai nepilnīga attīstība.

Avoti: MSV

aģenēzija   novec.

1. Nepilnīga orgānu vai ķermeņa daļu attīstība mātes miesās.

Avoti: KW1

Āģenīte   vietv.; sar.

1. Āgenskalns.

Avoti: Leģ-77-34

aģentizmaksas   grāmatv.

1. Izmaksas, kas rodas konflikta gadījumā starp uzņēmua īpašniekiem (akcionāriem) un šī uzņēmuma obligāciju turētājiem.

Avoti: GrV

aģentlīgums   grāmatv.

1. Līgums, saskaņā ar kuru aģents apņemas citas personas uzdevumā un uz viņas rēķina par atlīdzību veikt juridiskas vai citas darbības; pilvarojuma līgums.

Avoti: GrV

aģentoperācijas   ek.

1. Juridisku darbību veikšana, kas izpaužas kā preču pirkšana un pārdošana norunātā teritorijā pēc vienas puses (principāla) rīkojuma un ko veic no principāla neatkarīga otra puse (aģents) saskaņā ar principāla rīkojumu, uz viņa rēķina un viņa vārdā.

Avoti: SbV

aģents   -a, v.

1. Cilvēks, kas darbojas kādā (personas, organizācijas, iestādes) uzdevumā: pilnvarotais, pārstāvis.

2. Līdzstrādnieks (izlūkdienestā).

3. Spiegs, arī diversants.

4. ķīm., med. Faktors, arī līdzeklis, kas izraisa, uztur, veicina vai kavē kādu procesu.

5. inf. Fona programma, kuras darbību parasti izsauc kāds īpašs notikums.

Avoti: LLVV, MLVV, TM, ZTV

aģents   -a, v.

1. Darbīgs cēlonis, arī līdzeklis, kas izraisa kādu parādību.

2. ek. Fiziska vai juridiska persona, kura par noteiktu atlīdzību pilnvarota rīkoties citas personas interesēs un uzdevumā.

3. ek. Apdrošināšanas starpnieks - juridiska vai fiziska persona, kas konsultē klientus un pārdod apdrošināšanas polises.

Avoti: LLVV, EF

aģentūra   -as, s.

1. Organizācija, kas iestāžu, uzņēmumu vai personu pilnvarojumā veic noteiktus uzdevumus.

2. Nodaļa, pārstāvniecība (kādā iestādē).

3. Iestāde, kas vāc informāciju un sniedz to (presei, radio, televīzijai).

4. Izlūkošanas dienests.

5. Aģentu kopums.

Avoti: JtV, LLVV

aģerēt   novec.

1. Kara pulkus pie kara pieradināt.

2. Sakrāt.

Avoti: SV12

āģēris   apv.

1. Ādminis; ādģēris.

// pārn. Nežēlīgs cilvēks.

Avoti: LivP

aģēt   novec.

1. Darboties, spēlēt lomu.

Avoti: SV12

aģils   novec.

1. Izveicīgs, veikls.

Avoti: SV12

aģīnija   novec.

1. Bezsievība.

Avoti: SV12

aģins   novec.

1. Vecpuisis.

Avoti: SV12

aģirene   apv.

1. Apdziras - daudzgadīgs staipeknis, kas aug ēnainos, mitros mežos.

Avoti: ME

aģit-   salikteņa pirmā daļa

1. Tāds, kas aģitē; tāds, kas paredzēts aģitācijai.

Avoti: LV87

aģit.   saīs.

1. Aģitācija; aģitators (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

aģitācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Pierunāšana, pārliecināšana.

2. Mutiska un rakstiska politiska darbība, kuras mērķis ir ietekmēt plašas aprindas, izplatīt kādas idejas un saukļus.

3. med. Nemiers, uztraukums.

4. med. Trīce.

5. med. Sakratīšana, saskalināšana (receptūrā).

Avoti: LLVV, SV19

aģitators   -a, v.

1. Cilvēks, kas aģitē (1), kas nodarbojas ar aģitāciju.

2. Cilvēks, kas pierunā, pārliecina.

Avoti: LLVV

aģitbrigāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Aģitācijas darbā iesaistīts kolektīvs.

Avoti: LLVV

aģitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Veikt aģitāciju.

2. Pierunāt, pārliecināt.

Avoti: LLVV

Āģītis   vietv.; sar.

1. Āgenskalns.

Avoti: SLG

aģitkolektīvs   -a, v.

1. Aģitācijas kolektīvs.

Avoti: LLVV

aģitprops   vēst.

1. 1920. g. septembrī dibināts padomju valdības birojs, kam vajadzēja pārzināt komunistisko aģitāciju un propagandu.

Avoti: IdV

aģitpunkts   -a, v.; vēst.

1. Aģitācijas punkts - padomju totalitārā režīma ideoloģijas propagandēšanai iekārtota īpaša telpa kādā sabiedriskā ēkā, mācību iestādē, uzņēmumā vai citur.

2. Vieta, kur (padomju laikā) pirms vēlēšanām veica politisko aģitāciju.

Avoti: LLVV, MLVV

Aģitteātris   vietv.

1. Latviešu aģitācijas un propagandas teātris - latviešu teātris Maskavā, darbojās 1921.-1923. g., vadīja T. Amtmanis.

Avoti: LE1

ah   izsauk.

1. Lieto, lai paustu, piem., prieku, sajūsmu.

Avoti: MLVV

A-h   saīs.

1. Ampērstunda (ārpussistēmas elektrības daudzuma mērvienība).

Avoti: i1

Ah   saīs.

1. Ampērstunda (ārpussistēmas elektrības daudzuma mērvienība).

Avoti: i1

Ah   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - viens no dabas un Visuma pirmelementiem, arī cilvēka būtības daļa, proti, tā cilvēka substance, kas pēc nāves nokļūst mirušo valstībā.

Avoti: MitJ

ahā   izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu gandarījumu, arī apstiprinājumu.

Avoti: LLVV, MLVV

AHA   saīs.

1. Alfa hidroksiskābes (angļu "alpha hydroxy acid"), kuras plaši izmanto kosmētisko līdzekļu ražošanā.

Avoti: PL

Ahagars   vietv.

1. Kalnu masīvs Centrālajā Sahārā, Alžīrijā (angļu valodā "Ahaggar"), kāpļainas grēdas (vidējais augstums - 800 m), bazalta plato (2000 m) ar aprimušu vulkānu konusiem (līdz 3000 m); urāna, platīna, volframa, vara, cinka, hroma, niķeļa rūda, dimanti.

Avoti: LģE

ahaji   -u, v.

1. Sengrieķu cilts, kas dzīvoja Tesālijā (Grieķijas ziemeļos), bet 2. gt. sāk. p. m. ē. apmetās arī Peloponēsāun vēlāk arī vairākās Egejas jūras salās; viena no četrām galvenajām sengrieķu cilšu grupām (ahaji, aijolieši, jonieši, dorieši).

Avoti: LPE

ahajieši

1. Ahaji - sengrieķu cilts.

Avoti: MkV

ahalāzija   med.

1. Atslābšanas nespēja; grūti novēršama sfinkteru spazma.

Avoti: TM

Ahalcihe   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Samche-Džavahetija mhares administratīvais centrs, ~50000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

Ahalja   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - riši Guatamas sieva, gudra un askētiska sieviete.

Avoti: Mit

Ahalkalaki   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Samche-Džavahetijas mharē, ~20000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, PuA

Ahame   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, Atēnu piepilsēta, 75300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

ahamkāra   mit.

1. Ezoterismā apziņas daļa, kas saņem jutekļu iespaidus un sakārto tos saskaņā ar iepriekš zināmiem faktiem, kurus pēc vēlēšanās var atsaukt atmiņā.

Avoti: SG

Ahangarana   vietv.; novec.

1. Anrena - pilsēta Uzbekistānā.

2. Ohangarona - Sirdarjas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

aharistija   novec.

1. Nepateicība.

Avoti: SV21

Aharne   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 106900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ahasvērs   mit.

1. Mūžīgais žīds, mītisks mūžīgais klaidonis; Dievs tam lēmis līdz pastardienai klejot pa pasauli.

Avoti: SV99

ahasverus   lat.

1. Vaboļu kārtas šaurvaboļu dzimtas ģints.

Ahasverus advena— klēts šaurvabole.

Avoti: LD

ahatizēt   novec.

1. Ahāta krāsās zīmēt.

Avoti: SV21

ahāts   -a, v.

1. Kvarca paveids - kārtains halcedons, pusdārgakmens.

Avoti: LLVV

Ahaukins   mit.

1. Maiju (Meksika, Jukatanas pussala) mitoloģijā - saules dievs, kuram piemita vara gan pār dienu, gan pār nakti.

Avoti: Mit

Āhauza   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ahaus"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 38800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Ahdara   vietv.

1. Ahdara grēda - augstākā virsotne Kirēnaikas plato, Ziemeļāfrikā, Lībijas ziemeļaustrumos, augstums - līdz 876 m vjl.

Avoti: PZT

Ahe   vietv.

1. Upe Austrijā un Vācijā ("Ache"), ietek Kīmezerā.

Avoti: PZT, LpA

Āhe   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Aach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 2200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

aheilija   med.

1. Iedzimta kroplība: lūpu trūkums.

Avoti: TM

Aheloja   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Burgasas apgabalā, 2100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Grieķijā, Tesālijas un Rietumgrieķijas perifērijā, sākas Atamana grēdas ziemeļu daļā, ietek Jonijas jūrā.

Avoti: Wi, PZT

Ahelojs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - upes dievs Aitolijā, titāna Okeāna un titanīdas Tērijas dēls.

Avoti: Mit

Ahemenīdi   vēst.

1. Persijas valdnieku dinastija 558.-330. g. p. m. ē.

Avoti: MkV

ahemitonisks   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Bez pustoņiem.

Avoti: ML

ahemitons   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Bez pustoņiem.

Ahemitonā skaņrinda— bezpustoņu veidojumi, dažādi pentatonikas varianti, kā arī veseltoņu skaņkārta un tās patstāvīgas daļas.

Avoti: MūV

Ahenbahs   persv.

1. Vācu gleznotājs ainavists (Andreas Achenbach, 1815.-1910. g.).

Avoti: MkV

Āhene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā, Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, pie Beļģijas un Nīderlandes robežām, 241700 iedzīvotāju (2013. g.), izveidojās kā Kārļa Lielā rezidence un tajā līdz 16. gs. kronēja Svētās Romas impērijas imperatorus; pilsētā esošā Kārļa Lielā kapela (798. g., arhitekts Mecas Odo) ir nozīmīgs karolingu sakrālās arhitektūras piemineklis.

Avoti: LpA, MkV, Wi

ahēnijs

1. Sēklenis - sauss neveronis ar 1 sēklu.

Avoti: Aug

Āherne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Achern"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 24600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Aherona   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - viena no upēm Aīdā, pāri kurai Harons veda mirušo dvēseles.

Avoti: SV08

Aheronta   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - viena no upēm Aīdā, pāri kurai Harons veda mirušo dvēseles.

Avoti: SV08

Aheronts   mit.; novec.

1. Aheronta - grieķu mitoloģjjā pekles upe, pār kuru vajadzēja braukt nomirušo dvēselēm.

Avoti: SV33

Ahetatona   vietv.

1. Senpilsēta Ēģiptē, Senās Ēģiptes galvaspilsēta, atrodas pie tagadējās Amārnas, 287 km uz dienvidiem no Kairas.

Avoti: PZT

Ahičatra   vietv.

1. Senpilsēta ("Ahichchhatra", III gs. p. m. ē. - XII gs. m. ē.) Gangas ielejā, Indijā, Utaras štatā, Senās Ziemeļu Pančalu valsts galvaspilsēta, tagad drupas, tiek veikti izrakumi.

Avoti: PZT

ahilanēmija   med.

1. Hipohroma anēmija ar ahiliju.

Avoti: TM

ahileīns   med.

1. Pelašķu glikozīds; saindēšanās izraisa sirds aritmiju.

Avoti: TM

Ahilejs   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijas varonis, kuram bijusi tikai viena ievainojama vieta - papēdis.

Ahileja papēdis— vāja, vārīga vieta.

Ahileja cīpsla— papēža cīpsla, kas no apakšstilba ikru un plekstveida muskuļiem iet uz papēža kaulu.

Avoti: SV69

ahilija

1. Kuņģa dziedzeru nespēja izdalīt ne sālsskābi, ne olbaltumvielas šķeļošos enzīmus (pepsīna u. c.) un to trūkums kuņģa sulā.

Avoti: VE, SV96

Ahillejs   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijas varonis, kuram bijusi tikai viena ievainojama vieta - papēdis; tāpēc vāju, ievainojamu vietu sauc par Ahilleja papēdi.

Ahilleja cīpsla— papēža cīpsla, kas iet uz apakšstilba muskuļiem.

Avoti: SV99

Ahills   mit., novec.

1. Ahillejs.

Ahilla cīpsla— cīpsla, kas iet no ikru muskuļiem uz papēdi.

Ahilla papēdis— vāja, viegli ievainojama vieta.

Avoti: SV33

ahilobursīts   med.

1. Ahileja cīpslas gļotsomiņas iekaisums.

Avoti: TM

ahilodīnija   med.

1. Sāpes Ahileja cīpslā.

Avoti: TM

ahilorāfija   med.

1. Ahileja cīpslas sašūšana.

Avoti: TM

ahilotomija   med.

1. Pilnīga vai daļēja Ahileja cīpslas pārgriešana.

Avoti: TM

Āhima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Achim"), Lejassaksijas federālajā zemē, 30000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

ahimēne   bot.

1. Gesnēriju dzimtas ģints ("Achimenes"), kuras dažādus hibrīdus var nopirkt augu tirdzniecības vietās.

Avoti: TaE

ahīmija   med.

1. Barības putriņas trūkums vai nepietiekama veidošanās.

Avoti: TM

ahimsa   rel.

1. Mācība, ka pret visu dzīvo (arī pret zemākajām dzīvības formām un pat pret elementiem) jāizturas godbijīgi un nevardarbīgi.

Avoti: IdV

ahinsa

1. Indiešu filozofijas un reliģijas ētiskais princips, kas paredz atturēšanos no kaitīgas rīcības attieksmē pret visu dzīvo.

Avoti: VfV

ahīrija   med.

1. Iedzimta kroplība: vienas vai abu plaukstu trūkums.

Avoti: TM

Ahirli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ahirli"), Konjas ilā, 830 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ahja   vietv.

1. Upe Igaunijā, Lielās Emajegi labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

Ahken   vietv., vēst., vācu val.

1. Āķu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Auru pagasta teritorijā.

Avoti: KV

ahkins   rel.

1. Maiju augstais priesteris, kurš bija astoņu vai divpadsmit priesteru sapulces pārstāvis.

Avoti: R1

AHL   saīs.

1. Amerikas hokeja līga.

Avoti: i1

Ahlata   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ahlat"), Bitlisas ilā, 21100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ahlijas

1. Aļģsēņu nodalījuma saprolegniju dzimtas ģints ("Achlya"), ūdenssēnes, 35 sugas, Latvijā konstatētas 8 sugas.

Avoti: LD

ahlo

1. Viena no togojiešu ciltīm, dzīvo Togo kalnos un Ganas austrumos, runā savrupā valodā, ko nosacīti pieskaita pie Gvinejas grupas, saglabājušās feodālās attiecības un ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults), daļa - katoļi.

Avoti: PZT

ahlorhidrija   med.

1. Brīvās sālsskābes trūkums kuņģa sulā.

Avoti: TM

Ahmadabada   vietv.

1. Amdāvāda - pilsēta Indijas rietumos Gudžaratas štatā (angļu valodā "Ahmadabad"), 3,8 miljoni iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Ahmadābāda   vietv.

1. Amdāvāda - pilsēta Indijā, arī Ahmadabada.

Avoti: PZT

Ahmadi   vietv.

1. Ahmedī - pilsēta Kuveitā.

Avoti: PZT

ahmadīija

1. Islāma virziens, ko dibinājis Mirza Gulams Ahmads (1839.-1908. g.) pasludinot sevi par mahdī un apsolīto mesiju; 1974. g. citi musulmaņi ahmadistus pasludināja par nemusulmaņiem.

Avoti: IdV

ahmadisti

1. Islāma virziena ahmadīija piekritēji.

Avoti: IdV

Ahmadnagara   vietv.

1. Pilsēta Indijas rietumu daļā, Mahārāštras štatā, 351000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Ahmatova   persv.

1. Krievu dzejniece (Anna Akhmatova, 1889.-1966. g.), akmeisma pārstāve, tulkoja J. Raiņa dzeju (krājums "Čūsku vārdi").

Avoti: MkV

Ahmedī   vietv.

1. Pilsēta Kuveitā ("Al Ahmadī"), muhāfazas administratīvais centrs, 19000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PZT, Wi

Ahmeta   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Kahetijas mharē, ~15000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

Ahmetli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ahmetli"), Manisas ilā, 10100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ahms   novec.

1. Oms.

Avoti: SV14

Ahmuns   mit.

1. Maiju (Meksika, Jukatanas pussala) mitoloģijā - kukurūzas dievs.

Avoti: Mit

ahnante

1. dsk. Kramaļģu nodalījuma dzimta ("Achnanthaceae"), vienšūnas vai koloniju organismi, kas ietverti krama bruņās, 4 ģintis, kas sastopamas arī Latvijā.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Achanthes") ar ~100 sugām, no kurām Latvijā konstatētas 15 s.

Avoti: LD

Ahnenthal   vietv., vēst., vācu val.

1. Lināju muiža, kas atradās tagadējā Madonas novada Praulienas pagasta teritorijā.

Avoti: KV

ahnfeltia   lat.

1. Ānfeltijas.

Ahnfeltia plicata— ānfeltiju suga.

Avoti: LD

ahoi   izsauk.

1. Uz klāja!, uz kuģa! (jūrnieku sauciens, ko lieto arī sveicienam vai uzmanības pievēršanai).

Avoti: SV99

ahoj   izsauk.

1. Jūrnieku sauciens (sveicienam vai uzmanības pievēršanai).

Avoti: Ang

aholija   med.

1. Žults trūkums zarnās vai žults neizdalīšanās.

Avoti: SV99

aholūrija   med.

1. Žults pigmentu trūkums urīnā.

Avoti: TM

ahondrīts

1. Akmens meteorīts, kas nesatur apaļus graudiņus - hondras.

Avoti: SV96

ahorēze   med.

1. Doba orgāna (kuņģa, pūšļa) tilpuma samazināšanās.

Avoti: TM

Ahpučs   mit.

1. Viens no nāves dieviem maiju mitoloģijā.

Avoti: R1, MitE

ahrestisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas nav izlietojams, kaut arī atrodas pietiekošā daudzumā; kas nepiedalās vielu maiņas procesā savā funkcijā, vietā vai stāvoklī.

Avoti: TM

Ahrimāns   rel.

1. Galvenais negatīvais gars zoroastrismā (saukts arī Anhro Mainju), tumsas un ļaunuma dievība, negatīvais, postošais un ļaunuma pirmsākums Visumā un cilvēkā.

Avoti: R1

ahromatīns   biol.

1. Šūnas kodola viela, kas vāji krāsojas un veido linīnu, kodola plazmu un apvalku.

Ahromatīna vārpsta— no gaišiem pavedieniem veidota vārpstveida struktūra, kas novērojama mitozes vai mejozes laikā; dalīšanās vārpsta.

Avoti: MSV, PDE

ahromatisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Bezkrāsas, nekrāsots.

Ahromatiskie stikli— optisko stiklu sistēma, kurai piemīt ahromatisms.

Ahromatiskās krāsas— melnā, baltā un pelēkā krāsa, kuras raksturo tikai pēc vienas krāsas pazīmes - gaišuma.

Avoti: SV99, MkV

ahromatisms

1. Bezkrāsainība.

2. Optisko stiklu sistēmu spēja, staru laužot, nesadalīt to sastāvdaļās, nepiešķirt attēlam varavīksnes krāsas.

Avoti: SV78

ahromatopsija

1. Redzes defekts - nespēja izšķirt krāsas.

Avoti: SV78

ahromats

1. Mikroskopa, fotoaparāta, tālskata u. tml. objektīvs, kurā novērsta hromatiskā aberācija.

Avoti: SV78

ahromatūrija   med.

1. Bezkrāsaina urīna ekskrēcija.

Avoti: TM

ahromāzija   med.

1. Pigmenta trūkums (ādā).

2. Šūnu vai audu nespēja krāsoties.

Avoti: TM

ahromija   med.

1. Ādas krāsas zudums, piem., albīnisma gadījumā.

Avoti: SV78

ahromocīts   med.

1. Eritrocīts, kas zaudējis krāsu.

Avoti: TM

ahromotrihija   med.

1. Pigmenta trūkums matos.

Avoti: TM

ahroodekstrīns   med.

1. Cietes šķeļprodukts, kas atšķirībā no amilodekstrīna nekrāsojas ar joda šķīdumu.

Avoti: TM

Ahsen   vietv., vēst., vācu val.

1. Āzes muiža, kas atradās tagadējā Ventspils novada Piltenes pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Ahsonnutli   mit.

1. Navahu (ASV dienvidrietumi) mitoloģijā - augstākā dieviete, kas simbolizē pārmaiņas dabā un kas radījusi dienas gaismu, kā arī debesjumu.

Avoti: Mit

Ahsu   vietv.; novec.

1. Aghsu - pilsēta Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

Ahtala   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Lori marzā, 2400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ahtamara   -as, s.; vietv.

1. Sala Vanas ezerā ("Aktamar") Turcijā, X-XI gs. uz tās bijusi armēņu valdnieku rezidence, unikāls armēņu arhitektūras piemineklis - Sv. Krusta baznīca (915.-921. g.), arī ostas drupas.

Avoti: PZT

Ahtariēls   -a, v.; mit.

1. Ebreju mitoloģijā - viens no trim eņģeļiem, kuri ebreju valodā lasītās lūgšanas pin vainagos un liek galvā vienīgajam un svētajam Dievam.

Avoti: Mit

ahtele   žarg.

1. Sēža; gurni.

Avoti: SLG

ahter-   jūrn.

1. Pakaļgala-; pakaļējais; pakaļ-.

Avoti: JV

ahterflaga   -as, s.; jūrn.

1. Kuģa vai jahtas karogs, ko paceļ tā pakaļgalā.

Avoti: JūVM

ahteris   žarg.

1. Dibens.

Avoti: SLG

ahterklājs   -a, v.; jūrn.

1. Jahtas vai kuģa klāja pakaļējā daļa.

Avoti: JūVM

ahterlīķis   jūrn., slengs

1. Buras pakaļējā mala.

Avoti: JūVM

ahterlūka   -as, v.; jūrn.

1. Pēdējā klāja lūka jahtas vai kuģa pakaļējā daļā.

Avoti: JūVM

ahters   -a, v.; jūrn.

1. Jahtas vai kuģa pakaļgals.

Avoti: JūVM

ahterštaga   -as, s.; jūrn., slengs

1. Trose vai stieple, kas no masta topa.

Ahterštagas novilcējs— ierīce masta stāvokļa mainīšanai jahtas garenvirzienā.

Avoti: JūVM

ahtertelpa   -as, s.; jūrn.

1. Telpa zem klāja jahtas vai kuģa pakaļgalā.

Avoti: JūVM

Ahtičaja   vietv.

1. Upe Krievijas Dagestānas Republikā, Samuras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Ahtirka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Sumu apgabalā, rajona centrs.

Avoti: PZT

Ahtopola   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Ahtopol"), Burgasas apgabalā, 1430 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ahtuba   vietv.

1. Volgas kreisā krasta atteka Krievijā, Volgogradas un Astrahaņas apgabalā, garums - 537 km, sākas augšpus Volgogradas, kuģojama tikai palu laikā.

Avoti: PZT

Ahtubinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Astrahaņas apgabala ziemeļos, Volgas attekas Ahtubas kreisajā krastā, 38900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Ahugulaps   mit.

1. Mongoļu mitoloģijā - pirmais svētais laikmets, kad visi cilvēki bija labi un tikumīgi un dzīvoja ļoti ilgu mūžu.

Avoti: Mit

ahujenijs   vulg.

1. Lielisks.

Avoti: SLG

Ahuna   mit.

1. Ahuna Vairja - zoroastriešu galvenā svētā lūgšana, kas atbilst kristiešu "Mūsu Tēvs ..."; tā ir pirmā lūgšana, ko māca visiem zoroastriešu bērniem.

Avoti: MrJ

ahūns   žarg.

1. Iespaidīgs; lielisks.

2. Liels, milzīgs.

Avoti: SLG

Ahura   mit.

1. Ahura Mazda - irāņu mitoloģijā - augstākā panteona dievība, kuras vārds burtiski nozīmē "gudrais kungs".

Ahura Māzdā— Ahura Mazda.

Avoti: MitJ, MrJ

Ahuramazda   rel.

1. Zoroastrisma reliģijā augstākā dievība, kas simbolizē labo un gaismu (grieķu - Ormazds); Ahura Mazda.

Avoti: SV05

Ahurjana   vietv.

1. Upe Armēnijā, kā arī Armmēnijas un Turcijas robežupe, Araksas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

ahvahi

1. Tauta Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas ziemeļrietumos, viena no andocezu tautām, pašnosaukums - ašvado, valoda pieder pie dagestāņu grupas avāru-andocezu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

ahvanija   mit.

1. Vēdiskajā rituālā - viena no trim obligātajām upurēšanas ugunīm, ko iededz upurēšanas laukuma rietumdaļā; visuma trejādībā tā atbilst debesīm, uguns izcelsmes trejādībā - Saulei.

Avoti: MrJ

Ahvāza   vietv.

1. Pilsēta Irānā ("Ahvāz"), Hūzestānas ostāna administratīvais centrs, osta Karunas upes labajā krastā, 985600 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ahvenanma   vietv.

1. Ālandu salu nosaukums somu valodā ("Ahvenanmaa").

Avoti: PZT

ai   izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu prieku, pārsteigumu, izbrīnu, vēlēšanos u. tml.

2. Lieto, lai izteiktu sāpes, bēdas, bailes u. tml.

3. Savienojumā ar uzrunu pastiprina runā paustās jūtas (prieku, apbrīnu, arī sāpes, bēdas, žēlumu u. tml.).

Avoti: LLVV

AI   saīs.

1. Mākslīgais intelekts (angļu "Artificial Intelligence").

2. vietv. Angilja, teritorijas divburtu kods.

Avoti: LpA

ai.   saīs., novec.

1. Citiem vārdiem (lat. "alias").

Avoti: SV33

AIA   saīs.

1. vietv. Angilja, teritorijas trīsburtu kods.

2. Afganistānas Islāma apvienība.

Avoti: PuA, i1

AIAC   saīs.

1. Klasiskās arheoloģijas starptautiskā asociācija (franču "Association internationale d'archeologie classique").

Avoti: i1

ai-ai   izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu sāpes, šaubas, bailes u. tml.

ai-ai-ai   izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu pastiprinātas šaubas, nožēlu, bailes u. tml.

aiaijs

1. Zemāko pērtiķu apakškārtas dzimta ("Daubentoniidae"), kurā tikai 1 s.

2. Šīs dzimtas suga ("Daubentonia madagascariensis"), tumši brūns vai melns dzīvnieks kaķa lielumā (ķermeņa garums 40 4m, aste - 50-60 cm), ar labi attīstītiem pirkstiem, dzīvo tikai ierobežotoas apgabalos Madagaskarā; slaidpirkstenis.

Avoti: SV96, Wi

Ai-ais   mit.

1. Dziedinošs avots Greitfišas kanjonā Dienvidāfrikā (hotentotu val. - liels siltums), līdz 85 Celsija grādiem sasilušais ūdens atjauno veselību daudziem smagiem slimniekiem.

Avoti: MrJ

Aiāks   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Zeva un nimfas Aigīnas dēls, Ahilleja un Ajanta vectēvs.

Avoti: MitJ

Ai-Apeks   mit.

1. Močiku (Peru ziemeļu piekraste) mitoloģijā - dievība, zemkopības aizgādnis, kas zemi atbrīvoja no briesmoņiem un cīnījās ar jūras dievībām.

Avoti: Mit

AIBA   saīs.

1. Starptautiskā amatieru boksa asociācija (franču "Association internationale de boxe amateur").

Avoti: i1

Aibo

1. Robotsuns (japāņu "aibo" - pavadonis, kompanjons).

Avoti: PL

aica

1. Prieka interjekcija.

Avoti: ME

aicinājums   -a, v.

1. Rezultāts --> aicināt; laipns, lūguma formā izteikts ierosinājums.

// pārn. Vēlēšanās, tieksme (ko darīt); dzīves uzdevums.

2. rel. Dieva aicinājums atgriezties no grēkiem un ticēt evaņģēlijam.

Avoti: LLVV, TK-80

aicināšana   apv.

1. Uzaicināšanas darbība.

Avoti: ME

aicināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Laipni, lūguma formā mudināt (kādu ko darīt); izteikt kādam vēlēšanos (lai tas ko dara); lūgt, saukt.

2. parasti 3. pers. Saistīt, valdzināt, rosinot ko darīt (par priekšmetiem, parādībām).

Avoti: LLVV

aicinātājs   apv.

1. Tas, kas aicina, ielūdz.

Avoti: ME

aicināties   apv.

1. Ielūgt, aicināt sevi.

Avoti: ME

aicis   hum.

1. Zirgs.

Avoti: ME

aicu   apv.

1. Gaviļu, prieka interjekcija; aucu.

Avoti: ME

aiča   apv.

1. Aita, aitiņa (mīlināmā forma).

Avoti: EH

AID   saīs.

1. Starptautiskās attīstības aģentūra (ASV; "Agency for International Development").

Avoti: PnR

aida   lopk.

1. Zirga gaita, kad, pārejot no soļiem uz paātrinātu gaitu, zirgs vienlaikus ceļ vienas puses kājas un tāpat vienlaikus arī noliek.

Avoti: ZTV

aidā   izsauk.

1. Lieto, uzsākot strauju kustību (piemēram, braucienu, lidojumu) vai raksturojot šādas kustības sākumu.

Avoti: LLVV

AIDA   saīs.

1. Amerikāņu reklāmas formula - uzmanība, interese, vēlēšanās, aktivizēšana (angļu "attention, interest, desire, activation").

Avoti: PsA

Aidaha   vietv.; novec.

1. Aidaho štats, ASV.

Avoti: PZT

Aidaho   vietv.

1. Amerikas Savienoto Valstu štats (angļu valodā "Idaho", saīsinātais apzīmējums - ID), atrodas ASV ziemeļrietumu daļā, administratīvais centrs - Boisisitija, platība - 216445 km^2, iedzīvotāju skaits - 1545800 (2009. g.), robežojas ar Montānas, Vaiomingas, Jūtas, Oregonas un Vašingtonas štatu, kā arī ar Kanādu.

Avoti: PuA, LģE

Aidahofolsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Idaho Falls"), Aidaho štatā, 58700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

aidenieks   novec.

1. Aidinieks.

Avoti: ME

aideniski

1. Īpašs zirga solis, kad vienā laikā ceļ abas kreisās kājas un pēc tam abas labās, kā rezultātā gaita ir līgana.

Avoti: LE

aidēt

1. Skanēt, trokšņot.

Avoti: LE

Aidina   vietv.; novec.

1. Ajdina - pilsēta Turcijā.

Avoti: PZT

aidinieks   -a, v.

1. Zirgs, kas iet, reizē liekot abas vienas puses kājas.

Avoti: LLVV

Aidla   vietv.

1. Upe Lielbritānijā, Anglijā, Trentas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Aido-Hvedo   mit.

1. Beninas fonu mitoloģijā - čūska varavīksne, kas sagriezusies gredzenā notur zemi virs ūdens, viņai sakustoties notiek zemestrīces, debesīs reizēm redzams viņas atspoguļojums (varavīksne).

Avoti: MitE

aids   saīs.

1. AIDS.

Avoti: SV05

Aīds   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - pazemes dievs, mirušo ēnu valstības valdnieks, arī Plūtons.

Avoti: SV99

AIDS   saīs.

1. Iegūtā imūndeficīta sindroms (angļu "Acquired Immune Deficiency Syndrome"), infekcijas slimība, ko izraisa HIV vīruss un kas izpaužas kā organisma pretestības spēju zudums pret slimībām; mērlis.

Avoti: i1

aidss   novec.

1. AIDS.

Avoti: Ang

aidu   apv.

1. Atā.

Avoti: ME

Aidzuvakamacu   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Aizuwakamatsu"), Honsju salas vidienē, Fukušimas prefektūrā, 122700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

aierširi

1. Ērširi - sarkanraibu piena govju šķirne.

Avoti: Ang

Aiēts   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - titāna Krona un titanīdas Rejas dēls, dievu valdnieka Zeva un jūras dieva Poseidona brālis - veļu valstības valdnieks, kā arī pati pazemes valstība.

2. Kolhīdas valdnieks, dieva Hēlija dēls, kuram piederēja zeltvilnas aunāda, ko centās iegūt varonis Jāsonis.

Avoti: Mit

aifons

1. Firmas "Apple" izgatavoto mobilo telefonu modeļu vispārējs nosaukums.

2. sar., reti Skārienjutīgs telefons.

Avoti: Wi, MLVV

Aigejs   mit.

1. Egejs - leģendārs Atēnu valdnieks, kura vārdā nosaukta Egejas jūra.

Avoti: MkV

aigida

1. Aizsardzība, patvērums.

Avoti: SV58

Aigīna   vietv.; vēst.

1. Senpilsēta Aigīnas salā Egejas jūrā (tagad Ejinas sala Grieķijā), apmetne no IV gt. beigām līdz III gt. p. m. ē., uzplaukums XVIII-XVI gs. p. m. ē.

Avoti: PZT

Aigipts   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Ēģiptes valdnieka Bēla dēls, Danaja dvīņubrālis, Linkeja tēvs.

Avoti: Mit

Aigists   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Mikēnu valdnieka Tiesta un viņa meitas Pelopijas dēls.

Avoti: Mit

Aigurka   vietv.

1. Upe Krievijā, Stavropoles novadā, Kalausas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Aihaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Aichach"), Bavārijas federālajā zemē, 20600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

aihmofobija   med.

1. Slimīgas bailes no asiem priekšmetiem.

Avoti: TM

Aihtāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Aichtal"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 9700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

aija   apv.

1. Sāpju, prieka, izbrīna interjekcija.

Avoti: ME

Aija   mit.

1. Ale.

Avoti: MitE

aijā   izsauk.; parasti savienojumā "aijā, žūžū".

1. Šūpuļa dziesmu refrēns.

Avoti: LLVV

aijaijs

1. Aiaijs - primātu kārtas puspērtiķu apakškārtas dzimta ("Daubentoniidae"), 1 ģ.

2. Šīs dzimtas ģints ("Daubentonia"), 1 s.

3. Aiaijs - šīs ģints suga ("Daubentonia madagascariensis"), kaķa lieluma tumši brūns primāts ar gaišāku sejas daļu, izplatīts tikai Madagaskarā, sastopams reti; slaidpirkstainis.

Avoti: PDE, Wi

aijajai   interj., apv.

1. Ai (1).

Avoti: KiV

aijas   -u, s.; tikai dsk.

1. Šūpojošas, aijājošas kustības, arī darbība --> aijāt.

2. apv. Šūpulis.

Aiju dziesma— šūpuļdziesma.

Avoti: LLVV, ViV, Lo

Aijasch   vietv., vēst., vācu val.

1. Aijažu muiža, kas atradās tagadējā Krimuldas novada Lēdurgas pagasta teritorijā.

Avoti: KV

aijāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Šūpojot midzināt, mierināt (bērnu); šūpot (parasti dziedot).

Avoti: LLVV

aijavas   apv.

1. Daudzkārtīgas aijas (1).

Avoti: EH

Aijaži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krimuldas novada Lēdurgas pagasta ziemeļu daļā, Aijažu ezera austrumu krastā.

Aijažu ezers— atrodas Limbažu viļņotā līdzenuma malā, 62 m virs jūras līmeņa, garums dienvidu-ziemeļu virzienā 2,4 km, lielākais platums - 1,9 km, lielākais dziļums - 1,8 m.

Avoti: LC, LE1

aijažnieki

1. Krimuldas novada Lēdurgas pagasta apdzīvotās vietas "Aijaži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aijīnas   apv.

1. Gulētiešana (bērniem).

Avoti: ĒiV

Aijoina   mit.

1. Ainu (Japāna, Hokaido sala) mitoloģijā - dievs, kurš kopā ar savu māsu Turešmatu radījuši mūsdienu Hokaido salu Japānā, no zemes un vītola rīkstes viņš radīja pirmo cilvēku un mācīja ainiem lietot uguni, izgatavot loku un bultas, zvejas rīkus, iemācīja podniecību un aizliedza kanibālismu.

Avoti: Mit

aiju   izsauk.

1. Šūpuļa dziesmu refrēns.

Avoti: LLVV

aik   mit.

1. Aik bekers - kabalistiskās gematrijas variants, kurā visi ebreju alfabēta burti tiek pielīdzināti skaitļu rindas pirmajiem deviņiem cipariem.

Avoti: MrJ

aikāties   apv.

1. Spārdīties, bļaustīties.

Avoti: EH

aikido

1. Japāņu pašaizsardzības sistēma, kur daudzi paņēmieni balstīti uz pretinieka kustību izmantošanu.

Avoti: LEV

aikstīties

1. Kliegt, trokšņot; vaikstīties.

Avoti: ME

Aikuje   vietv.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Madonas novada Sarkaņu pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta "Aizkuja".

Avoti: LE1

aila   -as, s.

1. Celtnes sienā atstāta vai izveidota sprauga (logam vai durvīm).

Ailu asis— logu un durvju ailu kopīgais apzīmējums fasādes kompozīcijā.

2. novec. Aile (1).

Avoti: LLVV

ailains

1. Ar daudziem nodalījumiem.

Avoti: ME

ailanthus   lat.

1. Ailanti.

Ailanthus aitissima— augstais ailants.

Avoti: DaE

ailants

1. Ķīnas osis - simarubu dzimtas koks ("Ailanthus"), Japānā un Ķīnā tā lapas izbaro zīdvērpējiem (zīdtauriņu kāpuriem), kuri dod zīda pavedienus t. s. ailanta zīdam.

Augstais ailants— ailantu suga ("Ailanthus altissima").

Avoti: SV78, DaE

Ailaošans   vietv.

1. Ailaošana grēda atrodas Junnanas kalnienē, Ķīnā, garums 450 km, augstākā virsotne 2998 m.

Avoti: PZT

aile   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Divām līnijām iezīmēts nodalījums (uz papīra lapas).

2. arhit. Celtnes sienā atstāta vai izveidota sprauga (logam vai durvīm).

3. apv. Secība; rindas kārtība.

4. apv. Vienmērīgs izvietojums, klājums, slānis.

5. apv. Apģērba kārta.

6. apv. Cilvēku dzimta, arī ģimene.

7. apv. Sakrauta (siena, salmu) sleja (šķūnī).

8. inf. Perfokartes vertikālā pozīciju rinda, kas paredzēta atsevišķa simbola kodam.

9. inf. Vertikāli novietota simbolu vai ierakstu virkne tabulā vai matricā; kolonna.

Avoti: LLVV, KiV, ViV, D89

Aile   vietv.

1. Ailes strauts - Tērvetes labā krasta pieteka Jelgavas un Tērvetes novadā, garums - 18 km.

Avoti: LE1

ailēm   apv.

1. Svītrām.

2. Slāņiem, kārtām.

Avoti: KiV

ailēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot ailes (1).

Avoti: LLVV

ailinģis   apv.

1. Steliņģis.

Avoti: EH

ailiņa   apv.

1. Rinda, kārta, aile; eiliņa.

Avoti: ME

ailis   novec.

1. Tīkla vai murda kārts.

2. Gari koki ratu sānos vezumu kraušanai.

3. Rinda; ierinda.

4. Nodalījums, rubrika.

5. Durvju paloda.

Avoti: KV, Lo

ailīte

1. Dem. --> aile.

Avoti: LV93

ails

1. Klejotāju kirgīzu un altajiešu apdzīvota vieta; altajieši par ailu dēvēja arī jurtu, telti.

2. Lauku teritoriāli administratīvā vienība Kirgīzijā.

3. Mongoļu klejotāju tautu vienas saimes grupa.

Avoti: LPE

ailurinae   lat.

1. Pandu jeb bambuslāču apakšdzimta.

Avoti: PDE

ailuroedus   lat.

1. Lapeņputnu dzimtas ģints.

Ailuroedus buccoides— baltausu lapeņputns.

Avoti: ZvP

ailurofilija   med.

1. Slimīga patika uz kaķiem.

Avoti: TM

ailurofobija   med.

1. Slimīgas bailes no kaķiem.

Avoti: TM

ailuropoda   lat.

1. Pandu apakšdzimtas ģints.

Ailuropoda melanoleuca— lielais panda.

Avoti: PDE

ailuropodidae   lat.

1. Pandu jeb bambuslāču dzimta (dažkārt nodala patstāvīgā dzimtā).

Avoti: PDE

ailurus   lat.

1. Pandu apakšdzimtas ģints.

Ailurus fulgens— mazais panda.

Avoti: PDE

aiļa   apv.

1. Aile.

Avoti: EH

aiļainis   apv.

1. Svītrains (piemēram, par adījumu, audumu).

2. Tāds, kas sastāv no kādām kārtām.

Avoti: KiV

aiļot

1. Sadalīt ailēs; rubricēt.

Avoti: LV93

AiM   saīs.

1. Aizsardzības ministrija.

Avoti: LeK

AIM   saīs.

1. Mozambikas informācijas aģentūra (portugāļu "Agencia de Informacāo de Mocambique").

Avoti: i1

Aima   vietv.

1. Upe Krievijā, Habarovskas novadā, Majas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

aimaki

1. Čāraimaki - tautu grupa Afganistānā un Irāna.

Avoti: PZT

aimaks

1. Liels mongoļu zemes īpašums feodālisma laikmetā.

2. Administratīvi teritoriāla vienība Mongolijā.

3. Ģints, cilts, arī tautas pirmatnējais nosaukums tjurku, mongoļu, tungusu-mandžūru valodās.

Avoti: SV99, SV05

aimalicīns   med.

1. Rauvolfijas alkaloīds.

Avoti: TM

aimanas   novec.

1. Vaimanas, žēlabas.

Avoti: ME

aimanāt   novec.

1. Vaimanāt, žēloties.

Avoti: ME

aimari

1. Indiāņu tauta Centrālajos Andos ap Titikakas ezeru (Bolīvijā, Peru, Čīlē).

Avoti: LPE

aina   -as, s.

1. Redzes lokā ietverams (arī iztēlē veidots) dabasskats; ainava (1).

2. Vizuāli uztverams notikums, fakts, reālās īstenības parādība; skats.

Asins aina— asinsaina.

Klīniskā aina— slimības gaita, stāvoklis, simptomu kopums.

// pārn. Sabiedrisko, arī psihisko parādību it kā redzama izpausme; to attēlojums.

3. Vienība (dramatiskā sacerējumā), daļa (cēlienā).

Avoti: LLVV

Aina   vietv.

1. Pilsēta Apvienotajos Arābu Emirātos (Abū Dabī emirātā), Omānas pierobežā, 444000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Maltas kreisā krasta pieteka Rēzeknes novada Maltas pagastā, garums - 9 km.

Avoti: LpA, LD

aināties

1. Izveidoties, izvērsties, atritināties, attīties.

Avoti: ME

Ainava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā.

Avoti: LC

ainava   -as, s.

1. Dabas un cilvēku veidots vietējs klimata, ūdeņu, veģetācijas un dzīvnieku, augšņu, to cilmiežu un reljefa formu, kā arī zemes lietojuma veidu, apbūves un citu apvidus elementu ģeogrāfiskais sakopojums un izkārtojums uz zemes.

Ainavas vizuālais piesārņojums— vizuāli nosakāma ainavas harmonijas izjaukšana ar ainavai neatbilstīgām ēkām, inženierbūvēm, lielu atkritumu daudzumu.

Ainavu arhitektūra— arhitektūras nozare, kas organizē un veido cilvēka eksistencei labvēlīgu un estētiski pilnvērtīgu vidi.

Ainavu fizika— ainavzinātnes nozare, kas izmanto fizikas principus un metodes ainavapvalka izpētē.

Ainavu ģeofizika— zinātnes nozare, kas pētī ainavu veidošanās procesu enerģētiku.

Ainavu ģeoķīmija— zinātnes nozare, kas pētī ķīmisko elementu migrāciju ainavapvalkā.

Ainavu parks— parku veids, kas Japānas un Ķīnas dārzu ietekmē 18. gs. izveidojās Lielbritānijā, bet pēc tam ieviesās visā Eiropā; tam raksturīgs brīvs plānojums, radoši pārveidoti dabas motīvi, senu celtņu drupu imitācija, austrumu arhitektūras un tautas būvmākslas elementu izmantošana.

Urbānistiskā ainava— biezi apdzīvots apvidus, kurā dominē pilsētas tipa dzīvojamā un industriālā apbūve, kā arī ir liels transporta un komunikāciju ainavelementu īpatsvars.

2. Tēlotājas mākslas žanrs, kas attēlo dabasskatus, apdzīvotas vietas u. tml; šī žanra mākslas darbs; peizāža.

Avoti: LLVV, LD, LPE, TvV

ainavapvalks   ģeogr.

1. Zemes apvalks, kas aptver augšējo litosfēru, apakšējo atmosfēras slāni, hidrosfēru un biosfēru; tajā ir izveidojušies dažāda lieluma un sarežģītības dabas kompleksi, un tajā darbojas cilvēks.

Avoti: ZTV

Ainavas   vietv.

1. Ainavu krauja - aizsargājams ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis Amatas labajā krastā Drabešu pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, viens no augstākajiem atsegumiem Latvijā, apmēram 0,5 km garajā upes kraujā ir 2 atsegumi, no tiem lejākais 46 m augstais atsegums ir augšdevona Amatas svītas stratotips.

2. Dažkārt neprecīzi lietots Saulkrastu novada Saulkrastu pagasta apdzīvotās vietas "Ainava" nosaukums.

Avoti: LE1, LC

ainavceļš

1. Vēsturiski izveidojies ceļš rajonos ar skaistām, pievilcīgām dabas un lauku apdzīvoto vietu ainavām, kur nelielā satiksmes intensitāte ļauj šos ceļus izmantot izklaides braucieniem.

Avoti: TvV

ainavelements

1. Ainavas sastāvdaļa.

Avoti: LD

ainavformāts   inf.

1. Standarta formāta papīrs, ko lieto sāniski, tā lai garākās malas būtu horizontāli.

Avoti: BiP

ainavieši

1. Bauskas novada Gailīšu pagasta apdzīvotās vietas "Ainavas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ainavisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ainavu (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar ainavu (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

ainavists   -a, v.

1. Mākslinieks, kas strādā ainavas žanrā; peizāžists.

Avoti: LLVV, MLVV

ainavorientācija   inf.

1. Izdrukājamā dokumenta tāda orientācija, kad tā platums ir lielāks par augstumu.

Avoti: D3

ainavparks

1. Anglijā XVII gadsimtā aizsākts dārzu, parku plānošanas un ierīkošanas tips, baroka dārza atvasinājums, kas atšķiras no franču parka (regulāri plānota parku tipa) ar to, ka parkā tiek atveidotas dabiskas ainavas, iepriekš nosakot koku un krūmu veidu, izvietojumu, lielumu, papildinot parku ar pastaigu takām ar lapenēm, skatpunktiem, tiltiņiem, labirintiem un grotām; bieži pie reprezentatīvas ārpilsētas celtnes veidoja vispirms franču parku, aiz tā - ainavparku jeb angļu parku.

Avoti: TvV

ainavrajonēšana

1. Teritorijas iedalīšana atsevišķos ainaviskos kompleksos, kas atšķiras pēc dabas apstākļiem un cilvēka darbības izpausmēm.

Avoti: LD

ainavstruktūra

1. Ainavas sastāvdaļu un īpašību sadalījums telpā un laikā.

Avoti: LD

ainavtips

1. Ainavas tips.

Avoti: LD

ainavzeme   ģeogr.

1. Ainavrajonēšanas augstākā teritoriālā pakāpe, Latvijas teritorijā nošķirtas 16 šādās vienībās, kas sadalītas mazākās vienībās - 88 ainavapvidos.

Avoti: LD

ainavzinātne   ģeogr.

1. Kompleksā fizioģeogrāfija; fizioģeogrāfijas nozare, kurā pēta ģeogrāfiskos kompleksus kā Zemes ainavapvalka teritoriālās struktūras sastāvdaļas.

Avoti: ZTV

ainavzinātnisks   -ais; s. -a, -ā; ģeogr.

1. Saistīts ar ainavzinātni, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

Ainaži   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes jūrmalā, Salacgrīvas novadā (1950.-2009. g. Limbažu rajonā, 1785.-1949. g. Valmieras apriņķī) 115 km no Rīgas un 62 km no Limbažiem pie Igaunijas robežas, pilsētas tiesības kopš 1926. gada, 1869. gadā piešķirts miesta nosaukums, sens lībiešu zvejnieku ciems.

2. Ainažu pagasts - Salacgrīvas novada pagasts, kas atrodas novada ziemeļu daļā, robežojas ar Ainažu pilsētu un Salacgrīvas pagastu, kā arī ar Alojas novadu un Igauniju; bijušie nosaukumi: Ainažu pilsētas lauku teritorija, vāciski - Hainasch, krieviski - Hainažskaja.

Ainažu pagasta teritorija— visu administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā (1945.-1990. g.) tagadējam pagastam pievienota arī neliela daļa bijušā Salacas pagasta teritorijas.

Ainažu pilsētas lauku teritorija— Ainažu pagasta nosaukums 1990.-2009. g.

3. Aimažu jūrskola - pirmā jauna tipa latviešu jūrskola Latvijā, dibināta 1864. g. pēc K. Valdemāra iniciatīvas; pastāvēja līdz 2. pasaules karam, kad ēkas nodega; 1969. g. atjaunotājā jūrskolas ēkā atvērts Ainažu jūrskolas memoriālais muzejs.

Avoti: LPil, AtvL, LPag

ainažnieki

1. Salacgrīvas novada (agrāk Limbažu rajona) Ainažu pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ainejs

1. Enejs - viens no drošsirdīgākajiem Trojas aizstāvjiem, mirstīgā vīrieša u dievietes Afrodītes dēls, romiešu Jūliju dzimtas mitoloģiskais ciltstēvs.

Avoti: MkV

aini

1. Tauta Hokaido salā Japānā; Japānas seniedzīvotāju pēcteči, asimilējas ar japāņiem.

Ainu rase— neskaidras izcelsmes rase ar vietu klasifikācijā starp australoīdiem un mongoloīdiem.

Ainu valoda— ģenealoģiski izolēta valoda, aglutinatīva ar polisintētisma elementiem; rakstības nav.

2. Haņu tautības etniska grupa.

Avoti: LEV, PZT

ainiņa

1. Dem. --> aina.

Avoti: LV93

ainojums   -a, v.; reti.

1. Attēlojums; atainojums.

Avoti: LLVV

ainoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Parādīties, būt redzamam ainu veidā; atainoties; attēloties.

Avoti: LLVV

Ainsalaha   vietv.; novec.

1. Ain Sālaha - liela oāze un apdzīvota vieta Alžīrijā, Centrālajā Sahārā.

Avoti: PZT

aiolieši

1. Viena no četrām galvenajām sengrieķu cilšu grupām (ahaji, aiolieši, jonieši, dorieši), kas 2. gt. p. m. ē. ieņēma Ziemeļgrieķiju un Dienvidgrieķijas rietumus, kā arī Mazāzijas piekrastes ziemeļu daļu.

Avoti: MkV

aiolietis   -ša; s. -te, -šu;

1. Aioliešu ciltij piederīgais.

aiolieži   nevēl.

1. Aiolieši.

Avoti: LEV, PP

Aiols   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - vēju valdnieks; Eols.

Aiola kokle— stīgu instruments, kas vējam pūšot žēli skan.

2. Helēna un nimfas Orseīdas dēls, Deikaliona mazdēls, kurš kļuva par valdnieku Tesālijā, un viņa vārdā tika dēvētas arī viņa pēcnācēju aioliešu ciltis, kas pamazām iepletās pa visu Balkānu pussalu un Egejas jūras salām.

Avoti: KV, MitJ

aioni

1. Gnostiķu mācībā būtnes, kas vidū starp Dievu un cilvēkiem.

Avoti: SV58

Aionija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Ionia"), Mičiganas štatā, 11400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

aions   rel.

1. Laikmets.

2. Mūžība; nākamā pasaule.

3. Laicīgā pasaule.

Avoti: TK-80

Aiova   vietv.

1. Amerikas Savienoto Valstu štats (angļu valodā "Iowa", saīsinātais apzīmējums - IA), administrtīvais centrs - Demoina, platība - 145744 km^2, iedīvotāju skaits - 3007850 (2009. g.), robežojas ar Minesotas, Viskonsinas, Ilinoisas, Misūri, Nebraskas un Dienviddakotas štatu.

Avoti: PuA, LģE

Aiovasitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Iowa City"), Aiovas štatā, 73400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

aipads   žarg.

1. Firmas "Apple" planšetdators "iPhad".

Aipetri   vietv.

1. Virsotne Krimas kalnu Galvenajā grēdā, Krimas pussalā, augstums - 1233 m, kaļķakmeņi, Melnās jūras krastā stāva krauja.

Avoti: PZT

AIPS   saīs.

1. Starptautiskā sporta preses asociācija (franču "Association internationale de la presse sportive").

Avoti: i1

air   fr., mūz.

1. Ārija, meldija, dziedājums.

Avoti: Mūz

Air   angļu val.

1. Atsevišķu aviācijas kompāniju nosaukuma daļa.

Air France— franču aviācijas kompānija, dibināta 1933. g., viena no lielākajām pasaulē.

Avoti: LEV

aira   bot.

1. dsk. Viendīgļlapju klases graudzāļu dzimtas ģints ("Aira"), Latvijā konstatēta 1 adventīva suga.

Neļķu aira— airu suga ("Aira caryophyllea").

Avoti: LD

aira   lat.

1. Airas.

Aira caryophyllea— neļķu aira.

Avoti: LD

airadroms   apv.

1. Aerodroms.

Avoti: KiV

Airai   vietv.

1. Apdzīvota vieta Klusā okeāna Palau salās, 920 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

airans

1. Airāns.

Avoti: KLV, SV69, SV78, SV99, SV19

airāns

1. Kefīram līdzīgs atspirdzinošs dzēriens (Kaukāzā, Vidusāzijā un Sibīrijā).

Avoti: SV96, PP

airas   bot.

1. Kalmes, skalbes.

airasols   apv.

1. Aerosols (parasti insekticīds).

Avoti: KiV

Airāvata   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - dieva Indras zilonis, ko uzskata par visu ziloņu ciltstēvu.

Avoti: Mit

aire   apv.

1. Airis.

2. Līksts.

3. Šūpoles; jaire.

Avoti: KiV, ME

airedaleterriers

1. Erdelterjers - liels suns ar brūnganrudu sprogainu spalvu.

Avoti: Ang

airējams   novec.

1. Tāds, ko virza uz priekšu ar airiem.

Avoti: KrV

airējs   apv.

1. Airētājs.

Avoti: EH

airēklis

1. Airis.

Avoti: ME

airene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Graudzāļu dzimtas ģints ("Lolium"), viengadīgs vai daudzgadīgs lakstaugs, kura ziedkopu veido daudzziedu sēdošas vārpiņas.

Linu airene— aireņu suga ("Lolium remotum", arī "Lolium linicola" un "Lolium arvense").

Daudzziedu (itāļu) airene— aireņu suga ("Lolium multiflorum").

Daudzgadīgā airene— aireņu suga ("Lolium perenne").

Ganību airene— daudzgadīgā airene.

Reibuma airene— aireņu suga ("Lolium temulentum").

2. apv. Airu laiva.

Avoti: LLVV, TlV, Aug2

aireplāns

1. Aeroplāns.

aires   apv.

1. Šūpoles.

Avoti: EH

airēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> airēt.

2. Sporta veids - braukšana ar airu laivām (noteiktā distancē).

Airēšanas slaloms— braukšana ar laivām straujās, krāčainās upēs.

Akadēmiskā airēšana— šāda braukšana ar laivām, kurām ir kustīgi soliņi un ārpus bortiem izvirzīti duļļi.

Kanoe airēšana— braukšana ar kanoe laivām.

Tautas airēšana— šāda braukšana ar parastajām laivām.

Kanoe airēšana— šāda braukšana ar kanoe laivām.

Avoti: LLVV, MLVV

airēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Virzīt laivu, iegremdējot un vēzējot airus ūdenī.

// trans. Šādā veidā, virzīt (laivu).

2. žarg. Vicināt rokas, lecot ar sniegadēli.

Avoti: SLG

airētājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas airē.

2. Sportists, kas specializējies airēšanā.

3. biol.; dsk. Airvaboļu dzimtas ģints ("Agabus"), dažādos ūdeņos, bieži purvainos, dzīvojoša vabole, Latvijā nepilnīgi izpētīta, iespējamska ir ~30 sugu.

Avoti: LLVV, LD

airēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Airējot virzīties (kurp); irties.

// pārn. Virzīties uz priekšu, plati vēzējot rokas; ar rokām atbrīvojot ceļu.

Avoti: LLVV, MLVV

airis   -ra, v.

1. Īpaši veidots rīks airēšanai - šaurs lāpstveida priekšmets ar kātu.

Sēsties airos— sēsties laivā un sākt airēt.

Avoti: LLVV, LV06

airīt   apv.

1. Rādīt, ņirgt zobus, smieties.

Avoti: ME

Airīte   vietv.

1. Dzelzceļa pieturas punkts Skrundas novada Skrundas pagastā pie dzelzceļa līnijas Jelgava-Liepāja, 144 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas.

Airītes pilskalns— atrodas Saldus novada Zirņu pagastā, vecupju ieskauts, iegarens ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā orientēts, 7-8 m augsts paugurs Cieceres labajā krastā, plakums - četrstūrains (40x20 m), tā austrumu gals nolaidens, pārējās 3 paugura nogāzes stāvas, nocietinājumi un kultūrslānis nav konstatēti, drīzāk uzskatāms par kulta vietu.

Avoti: LE1

Airītes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Īslīces pagastā.

2. Pirmā latviešu nacionālo bruņoto spēku virspavēlnieka O. Kalpaka un viņa cīņu biedru piemiņas vieta Saldus novada Zirņu pagastā.

Avoti: LC

airīties   apv.

1. Būt nemierīgam.

Avoti: ME

airītis   apv.

1. Airu laiva.

Avoti: KnG

airkāji   -u, vsk. airkājis, -ja, v.; zool.

1. Roņveidīgie ("Pinnipedia") - sauszemes plēsējiem radniecīgu jūras zīdītāju grupa, kurā ietilpst, piemēram, roņi, vaļi, delfīni.

2. Airkājvēži ("Copepoda").

Avoti: LLVV

airkājvēži

1. Žokļkājvēžu apakšklases kārta ("Copepoda"), sīki vēzīši bez čaulas, ~6000 sugu, 4 apakškārtas; peldkājvēži.

Avoti: LD

airķetna   novec.

1. Plezna; kāja ar peldplēvi.

Avoti: Lo

airnieks

1. Airētājs, īrējs.

Avoti: ME

Airola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Airola"), Kampānijas reģiona Benevento provincē, 8100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Airontona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Ironton"), Ohaio štatā, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

airsols   -a, v.

1. Sols laivā, uz kura sēž airētājs.

Avoti: LLVV

airšīri

1. Ērširi, Ēršīras govis - sarkanraibu piena govju šķirne.

Avoti: Ang

airumi

1. Azerbaidžāņu etnogrāfiska grupa Azerbaidžānas rietumos Mazajos Kaukāza kalnos.

Avoti: PZT

airvabole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Dytiscidae"), ūdenskukainis, vaboles un kāpuri plēsīgi, pasaulē >3200 sugu, Eiropā 300 sugu, Latvijā varētu būt >120 s.; ūdensvaboļu dzimta.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Dytiscus"), Latvijā konstatētas 6 sugas.

Dzeltenmalu airvabole— airvaboļu suga ("Dytiscus circumcinctus").

Zeltmalu airvabole— airvaboļu suga ("Dytiscus marginalis").

Avoti: LD

ais   mūz.

1. Skaņas "la diēz" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

aisa

1. Prieka, gaviļu izsauciens.

Avoti: ME

aisa   apv.

1. Aiza.

Avoti: EH

aisbergs   -a, dsk. ģen. -u, v.; ģeogr.

1. Leduskalns, peldošs vai uz sēkļa uzsēdies ledus blāķis; veidojas, atšķeļoties no kontinentālajiem vai šelfa ledājiem.

Avoti: ZTV

Aisdumble   vietv., vēst., vācu val.

1. Aizdumbles muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Elkšņu pagasta teritorijā.

Avoti: KV

aisekls   novec.

1. Zobgalis.

Avoti: EH

Aishils

1. Sengrieķu dramaturgs, traģēdijas žanra pamatlicējs ("Aeschylus"; ap 525. - ap 456. g. p. m. ē.); Eshils.

Avoti: MkV

aisis   mūz.

1. Skaņas "la dubldiēz" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

aisīši   žarg.

1. Aizkari.

Avoti: SLG

aisīt   novec.

1. Rādīt, ņirgt, atiezt zobus.

Suns aisa zobus— suns atņirdz zobus.

2. Dauzīties, dauzoties smieties.

Avoti: ME

aisīties

1. Nerātni un ņirdzīgi smieties.

Avoti: LE

Aiskuje   vietv., vēst., vācu val.

1. Aizkujas muiža, kas atradās tagadējā Madonas novada Sarkaņu pagasta teritorijā.

Avoti: KV

aiskulaps   -a, dsk. ģen. -u, v.; novec.

1. Eskulaps.

Avoti: KW1

Aisons   -a, v.; mit.

1. Iolkas valdnieks Tesālijā (Grieķijā), varoņa Jāsona tēvs.

Avoti: PmV

aisori

1. Asīriešu pašnosaukums.

Avoti: PZT

Aispurn   vietv., vēst., vācu val.

1. Aizpures muiža, kas atradās tagadējā Aizputes novada Kalvenes pagasta teritorijā.

2. Aizpures muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Smārdes pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Aisswicken   vietv.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā Gramzdas pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta "Aizvīķi".

Avoti: LE1

Aistere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Durbes novada Tadaiķu pagastā 7 km no Durbes, izveidojusies bijušās muižas "Aistern" teritorijā, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1253. g. kā kuršu kiligunda.

2. vēst. Aisteres pagasts - pagasts bijušajā Liepājas apriņķī līdz 1949. g.; pagasta teritorija mūsu dienās ietilpst Durbes novada Tadaiķu pagastā.

3. Aisteres muiža - apdzīvota vieta (mazciems) Durbes novada Tadaiķu pagastā.

Avoti: LPag, LC

Aistern   vietv., vēst., vācu val.

1. Aizteres muiža, kas atradās tagadējā Durbes novada Tadaiķu pagasta teritorijā.

Avoti: KV

aisternieki

1. Durbes novada Tadaiķu pagasta apdzīvotās vietas "Aistere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aistētika   novec.

1. Mācība par daiļumu dabā un mākslā; estētika.

Avoti: KV

aistētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Daiļš, skaists, daiļuma pilns; estētisks.

Avoti: SV58

aistēts

1. Estēts, daiļuma izpratējs un kopējs.

Avoti: SV58

aistēzija   novec.

1. Sajūta, apjauda; jutekļu vienība.

Avoti: KV

aisti

1. Latinizēts ģermāņu vārds ar nozīmi "austrumnieki" - sena tauta Baltijas jūras piekrastē, pirmo reizi pieminēta romiešu vēsturnieka Tacita (55.-120. g.) darbā "Germania", domājams senprūši.

Avoti: KV

aistieši

1. Aisti; tauta Baltijas jūras piekrastē, domājams senprūši.

Avoti: LV93

Aiswicken   vietv., vēst.

1. Aizvīķu pagasta, kas līdz 1949. g. pastāvēja tagadējā Priekules novada Gramzdas pagasta un Vaiņodes novada Vaiņodes pagasta teritorijā, bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag, P35

Aiša   vietv.

1. Tirzas labā krasta pieteka Madonas novada Liezēres pagastā, garums - 13 km.

Avoti: LD, La1

Āiša   mit.

1. Pravieša Muhameda trešā un mīļākā sieva, kas neveiksmīgi cīnījās pret ceturto kalifu Ali.

Avoti: Tc

Aišēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Limbažu novada Katvaru pagastā.

Aišēnu senkapi— divi austrumu-rietumu virzienā orientēti no akmeņiem sakrauti uzkalniņi (garums - ~50 m, platums - ~20 m, augstums - ~3 m), kas izvietoti ~600 x 350 m lielā teritorijā Katvaru pagastā starp Aišēnu un Ķeizaru mājām.

Avoti: LE1

Aišma   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - viens no dēviem, kas veido ļaunuma spēku augstāko triādi, ļauno darbu - laupīšanu, klejotāju cilšu uzbrukumu - iemiesojums.

Avoti: Mit

Aišpuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

Aišpuru senkapi— atrodas Krāslavas pagastā Olksnas ezera dienvidu krastā pie Aišpuru mājām, kādreiz šajā vietā ņemta smilts un atrasti cilvēku kauli un latgaļu vēlā dzelzs laikmeta senlietas.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta ziemeļu daļā pie Krāslavas-Aglonas-Preiļu ceļa (P62).

Avoti: LE1

Aišpūri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Dagdas novada Asūnes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Aišpuri" nosaukuma variants.

3. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Aišpuri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

aišpūrieši

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Aišpūri" ("Aišpuri") iedzīvotāji.

Avoti: V1

ait   apv.

1. Sauciens, ar kuru aicina klāt aitas.

Avoti: ME, ĒiV

ait   apv.

1. Nē.

Avoti: ME

aita   -as, s.

1. dsk. Zīdītāju klases pārnadžu kārtas dobradžu dzimtas ģints ("Ovis"), atgremotājs, vidēji liels lauksaimniecības dzīvnieks, no kura iegūst gaļu, vilnu, kažokādas.

Aitu dundurs— divspārņu kārtas kukainis, kura kāpuri parazitē aitās, gk. nāsīs.

Aitu māte— aitu sugas sievišķais dzīvnieks pēc atnešanās.

Aitu niezulis— aitu slimība, ko izraisa prioni.

Aitu nodevas— zemnieku nodevu veids, Latvijā pastāvēja no viduslaikiem līdz 19. gs. - bija jānodod aitas pagastam dzīru rīkošanai un muižai jēru desmitā tiesa (1/10 daļa aitu ganāmpulka pieauguma).

Aitu pagasts— zemnieku reģistrs, pēc kura zemnieki deva aitas pagasta dzīru rīkošanai vai kā nodevas muižai.

Aitu piepe— pelēki balta, ēdama sēne ("Albatrellus ovinius"), aug augstos skujoku mežos.

Aitu suns— suņu suga.

Kalnu aita— aitu suga ("Ovis ammon").

Mājas aita— aitu suga ("Ovis aries").

Pusrupjvilnas aitas— aitu šķirnes ar nevienveida vilnu, tās iegūtas, krustojot rupjvilnas aitas ar smalkvilnas vai pussmalkvilnas teķiem.

Pussmalkvilnas aitas— aitu šķirņu grupa, aitas ar vienveida pussmalku vilnu, kas sastāv no pārejas matiem vai rupjas dūnvilnas.

Rupjvilnas aitas— aitu šķirnes ar nevienveida rupju vilnu, kas sastāv no dūnvilnas, pārejas matiem un akotmatiem.

Smalkvilnas aitas— vilnas vai vilnas-gaļas, arī gaļas-vilnas virziena aitu šķirnes ar vienveida smalku vilnu, kas sastāv no dūnvilnas.

// pārn.; vienk. Neattapīgs, arī naivs cilvēks.

2. Šo dzīvnieku mātīte.

3. apv. Aitāda.

Avoti: LLVV, LE1, LivP

Aita   mit.

1. Etrusku mitoloģijā pazemes valstība valdnieks, attēlots ar kroni, scepteri vai vilka skalpu uz galvas.

Avoti: MitE

AITA   saīs.

1. Starptautiskā amatieru teātra asociācija (franču "Association internationale du theatre d'amateurs").

Avoti: i1

aitāda   -as, s.

1. Aitas āda (parasti kažokāda).

Avoti: LLVV

aitagalva   apv.

1. Neattapīgs, dumjš cilvēks.

Avoti: LivP

aitainis   apv.

1. Aitādu kažoks.

Avoti: ME

aitakts   novec.

1. Mūzikā un prosodijā skaņa vai zilbe pirms noslēgtas ritmiskas vienības (takts, pēdas).

Avoti: KV

aitaploks   apv.

1. Aploks aitām.

Avoti: ĒiV

aitasgalva   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; vienk.

1. Neattapīgs, dumjš cilvēks.

2. apv. Kāda kāršu spēle.

Avoti: LLVV, LivP

aitaspiere   ģen. -es, v. dat. -em, s. dat. -ei, dsk. ģen. -ru, kopdz.; vienk.

1. Neattapīgs, dumjš cilvēks; muļķis.

Avoti: Sin

aitašķi   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

aitaudzis   apv.

1. Dabiskas (pelēkas, melnas) aitas vilnas krāsā; nekrāsots.

Avoti: ViV

aitaugušais   apv.

1. Dabiskas (pelēkas, melnas) aitas vilnas krāsā; nekrāsots.

Avoti: LivP

aitbars   apv.

1. Aitu bars.

Avoti: LivP

aitbeka   apv.

1. Bērzu beka ("Boletus Leccium scabrum").

Avoti: LivP

aitbembers   apv.

1. Blīva aitu mēslu lēkšķe.

Avoti: LivP

aitborvīķene   apv.

1. Sviesta beka ("Boletus luteus").

Avoti: LivP

aitborvīķis   apv.

1. Sviesta beka ("Boletus luteus").

Avoti: LivP

aitbūda   apv.

1. Aitu aizgalds; nožogojums (kūtī) aitām.

Avoti: ViV

aitbūdaugša   apv.

1. Kūtsaugša virs aitu aizgalda.

Avoti: ViV

aitcepetis   apv.

1. Aitas gaļas cepetis.

Avoti: LivP

aitcirpējs   apv.

1. Aitu cirpējs.

Avoti: LivP

aitcirpis   apv.

1. Aitu cirpējs.

Avoti: LivP

aitcirpšana   apv.

1. Aitu cirpšana.

Avoti: LivP

aitciska   apv.

1. Aitas kautķermeņa daļa - ciska.

Avoti: LivP

aite   apv.

1. Aita.

Avoti: KnG

aitele   apv.

1. Jauna aita.

Avoti: EH

aitene

1. Skarblapju dzimtas ģints ("Lycopsis"), lakstaugi ar atstāvošiem, raupjiem sarveida matiņiem, 3 sugas, Latvijā konstatēta 1 s.

Tīruma aitene— aiteņu suga ("Lycopsis arvensis"), viengadīgs lakstaugs, dzeloņaina nezāle ar zili violetiem ziediem.

Lauku aitene— tīruma aitene.

2. Parasta, brūnpelēkas krāsas ēdama lapiņsēne.

3. apv. Aita, kurai pirmo reizi ir jēri.

4. apv. Aitādas cepure.

Avoti: LD, ĒiV, J03

aitēns

1. Jērs, jauna aita.

Avoti: Sin, ĒiV

aiteris   novec.

1. Ēters.

Avoti: Lo

Aiters   mit.

1. Spožais augšējais gaiss ("ēters"), viena no pirmatnējām dievībām, kas saskaņā ar Hēsioda "Teogoniju" piedzima pasaules radīšanas sākumā.

Avoti: Mit

aitērs   novec.

1. Hipotētiska viela, kura it kā aizņem pasaules telpu un brīvo telpu starp ķermeņiem, tajā skaitā starp atomiem un molekulām, un kas bija pieņemta, lai izskaidrotu elektromagnētisko viļņu izplatīšanos; ēters.

Avoti: KV

aitesgalva   apv.

1. Neattapīgs, dumjš cilvēks.

2. Kāda kāršu spēle.

Avoti: LivP

aitesgaļa   apv.

1. Aitas gaļa.

Avoti: LivP

aitgalva   apv.

1. Neattapīgs, dumjš cilvēks.

Avoti: LivP

aitgaļa   apv.

1. Aitas gaļa.

Avoti: LivP

aitgane   apv.

1. Aitu gane.

Avoti: EH

aitganeklis   apv.

1. Aitu ganības.

Avoti: LivP

aitgans   apv.

1. Aitu gans.

Avoti: EH

aitieši   sar.

1. Aitas.

Avoti: ME

aitietis   apv.

1. Aita.

Avoti: LivP

aitīls   ķīm., novec.

1. Oglekļa un ūdeņraža savienojums ētera radikālā, kuram savienojoties ar skābekli iegūstams ēteris.

Avoti: SV58

aitīna   apv.

1. Dem. --> aita.

2. Naiva, vientiesīga, neapķērīga, aprobežota meitene, sieviete.

3. Mazi, balti mākonīši.

4. Saslieta labības (parasti vasarāja) kopiņa.

5. Matainais āboliņš ("Trifolium arvense").

6. Pūpoli bērnu valodā.

7. Priežu čiekurs.

8. Bērnu rotaļa; arī bērnu spēle ar klucīšiem.

Avoti: LivP

aitine   apv.

1. Aitām piederīgs.

Avoti: LivP

aitinis   apv.

1. Raksturīgs aitām; piederīgs aitām.

Avoti: EH, LivP

aitiņa   -as, s.

1. Dem. --> aita.

Mākoņu aitiņas— mazi, balti mākonīši.

// pārn.; sar. Naivs, aprobežots cilvēks.

2. apv. Saslieta labības (parasti vasarāja) kopiņa.

3. apv. Matainais āboliņš ("Trifolium arvense").

4. apv. Pūpoli bērnu valodā.

5. Priežu čiekurs.

6. dsk.; apv. Bērnu rotaļa; arī bērnu spēle ar klucīšiem.

Avoti: LLVV, ViV, LivP

aitiņas   apv.

1. Mazi, balti gubu mākoņi.

2. Matainais āboliņš ("Trifolium arvense").

3. Pūpoli bērnu valodā.

4. Divu veidu bērnu spēles.

5. Kaudze no 2-3 taisni saliktiem un augšpusē sastiprinātiem auzu kūlīšiem.

6. dsk. Aitiņa.

Avoti: KnG, ME

aitiņš   apv.

1. Saslieta labības kopiņa vai divas, trīs kopā saslietas labības kopiņas.

Avoti: LivP

aitioloģija   novec.

1. Etioloģija - mācība par cēloņiem un sekām.

Avoti: KV

aitiopi   novec.

1. Etiopieši.

Avoti: LV93

Aitiopija   vietv., novec.

1. Senākais zemju nosaukums, kuras atradās kaut kur Dienvidos no Ēģiptes.

Avoti: SV33

aitiopisms   novec.

1. Āfrikas krāsaino kristīgo tautu brīvības kustība 19. gs. beigās un 20. gs. sākumā.

Avoti: KV

aitiops   novec.

1. Sengrieķu nosaukums nēģeriem - "saulē iedegušais".

Avoti: KV

aitivars   apv.

1. Pārgalvīgs, trakulīgs cilvēks.

Avoti: LivP

aitkopējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas kopj aitas; aitkopis.

Avoti: LLVV

aitkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Aitu audzēšana gaļas, vilnas, kažokādu iegūšanai; attiecīgā lopkopības nozare.

Avoti: LLVV

aitkopis   -pja, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar aitkopību; aitkopības speciālists.

Avoti: LLVV

aitkriemeles   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

aitkuilis   apv.

1. Nekastrēts auns.

Avoti: LivP

aitkūts   apv.

1. Aitu kūts.

Avoti: LivP

aitķiemeles   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

aitmākoņi   apv.

1. Nelieli, ieapaļi, augsti mākoņi.

Avoti: ViV

aitmazgāšana   apv.

1. Aitu mazgāšana.

Avoti: LivP

aitmēsli   apv.

1. Aitu mēsli.

Avoti: LivP

aitnauda   apv.

1. Nauda, ko iegūst pārdodot aitas, aitu gaļu.

Avoti: LivP

Aitne

1. astr. Jupitera pavadonis ("Aitne"), vidējais attālums no planētas - 23231000 km, izmēri - 3 km.

Avoti: ZvD-203-25

aitnica   apv.

1. Aitādas cepure.

2. Kažoka, cepures u. tml. šūšanai sagatvota aitāda.

Avoti: LivP

aitnīca   apv.

1. Aitu kūts.

2. Aitādas cepure.

3. Kažoka, cepures u. tml. šūšanai sagatavota aitāda.

Avoti: ME, ĒiV

aitnīce   apv.

1. Aitu kūts; aitu audzētava.

Avoti: ME, LivP

aitniece   apv.

1. Aitu gane.

Avoti: LivP

aitnieks   apv.

1. Aitu gans.

2. Aitādas kažoks.

Avoti: ME

Aitosa   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Ajtos"), Burgasas apgabalā, 22500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

aitpricis   apv., niev.

1. Aitu kāvējs vai uzpircējs, arī citu gadījuma darbu strādnieks.

Avoti: ViV

aitpūlis   apv.

1. Aitu bars.

Avoti: ViV

Aitra   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Troizēnas valdnieka Piteja meita, Tēseja māte.

Avoti: MitJ

aitredele   apv.

1. Aitu barības galds, kas veidots, pie sienas slīpi piestiprinot taisnstūrveida koka rāmjus ar tapu šķēršiem.

Avoti: LivP

aitsimagi

1. Šlehu tautas cilšu grupa Marokā, dzīvo Augstā Atlasa rietumos un Antiatlasā, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes berberu grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

aitsimagi

1. Šlehu tautas cilšu grupa Marokā, dzīvo Augstā Atlasa rietumos un Antiatlasā, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes berberu grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

aitstallis   -ļļa, v.; apv.

1. Aitu kūts.

Avoti: EH

aitstellis   apv.

1. Aitu kūts.

Avoti: LivP

aitstells   apv.

1. Aitu kūts.

Avoti: LivP

aitšēpers   apv.

1. Aitu pārzinis (muižā).

Avoti: ViV

aittauki   apv.

1. Aitu tauki.

Avoti: LivP

aitumaurs   apv.

1. Mārsili ("Thymus").

Avoti: Aug2

aitusuņi   -u, v.

1. Daudzas suņu šķirnes, kas sākotnēji tika izmantotas ganāmpulka uzraudzīšanai un pārdzīšanai, piemēram, kolliji, vācu aitusuņi u. c.

Avoti: LEV

aitvaras   liet.

1. Pūķis.

Avoti: KW1

aitvari   -u, v.; mit.

1. Lietuviešu mitoloģijā - gari, kas spēj parādīties pūķa, ugunīgas čūskas, melnas vārnas, kaķa vai spoka izskatā.

Avoti: Mit

aitvezums   -a, v.; apv.

1. Aitu vezums.

Avoti: LivP

aitvilla   -as, s.; apv.

1. Aitas vilna.

Avoti: LivP

AIV   saīs.; novec.

1. Preparāts lopbarības ķīmiskai konservēšanai, šķīdums no sālsskābes un sērskābes maisījuma, izmanto, gatavojot skābbarību no zaļajiem augiem.

Avoti: LxE

aiva   -as, s.; sar.

1. Īstā cidonija ("Cidonia oblonga).

Avoti: Wi

aivāns

1. Arābu arhitektūrai raksturīga plaša, vaļēja telpa ar velvētiem griestiem, kas vērsta pret iekšējo pagalmu.

2. Ieejas niša medresē.

3. Terase ar kolonnu vai stabu balstītu plakanu pārsegumu Vidusāzijas dzīvojamās mājās, mošejās.

Avoti: MkV, LPE

Aivasedapura   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Puras labā satekupe.

Avoti: PZT

aivars   žarg.

1. Garīgi atpalicis, pamuļķis.

Avoti: KZ

Aivazovskis

1. Ivans Aivazovskis (Ivan Aivazovsky, 1817.-1900. g.) - armēņu izcelsmes krievu gleznotājs marīnists; latviski 19. gs. saukts arī "Jānis Konstantinovičs Aivazovskis".

Avoti: MkV, KW1

AIVD   saīs.

1. Apzināšanās (attieksme), interese, vēlme un darbība (angļu "attention, interest, desire, action").

Modelis AIVD— tirgzinībā lietots modelis, kas skaidro pircēja uzvedību pirkšanas procesā atbilstīgi šiem četriem faktoriem.

Avoti: TvV

Aivieksta   novec.

1. Aiviekste.

Avoti: KW1

aiviekstājs   apv.

1. Aveņu krūms, avenājs.

Avoti: EH

aiviekste   apv.

1. Avene, avenājs.

Aiviekste   vietv.

1. Upe Latvijā, dabiskā robeža starp Latgali un Vidzemi lielākajā daļā sava garuma (izņemot iztekas daļu līdz vietai, kur tajā ietek Pededze), iztek no Lubāna ezera un ietek Daugavā, lielākā Daugavas pieteka Latvijas teritorijā, garums - 114 km.

Aiviekstes zeme— pēc ainavrajonēšanas iedalījuma viena no 16 Latvijas ainavzemēm, kas ietver 9 ainavapvidus starp Daugavzemi, Dienvidvidzemi, Vidzemes augstieni, Gaujaszemi līdz Igaunijas robežai un Austrumlatgali un Latgales augstieni austrumos.

Aiviekstes flotile— viena pirmajām Latvijas kara flotes vienībām pastāvēja no 1919. g. 22. jūlija līdz 1920. g. 28. aprīlim, sastāvēja no laivām, kas bija apbruņotas ar ložmetējiem un lielgabaliem, veica pret Sarkano armiju vērstas operācijas Aiviekstē un Lubānas ezerā.

2. Aiviekstes pagasts - pagasts Pļaviņu novadā ar administratīvo centru Kriškalnos, robežojas ar Klintaines un Vietalvas pagastu, kā arī ar Madonas un Krustpils novadu.

Aiviekstes pagasta teritorija— izveidota 1922. g., atdalot no bijušā Ungurmuižas pagasta, 1945.-1990. g. pārkārtojumu rezultātā pirmskara Aiviekstes pagasta daļa, kas atradās Aiviekstes kreisajā krastā, nonākusi Variešu un Krustpils pagastā, bet tagadējā pagasta teritorijā iekļauta neliela daļa bijušā Pļaviņu, Odzienas, Vietalvas un Kalsnavas pagasta.

3. Apdzīvota vieta (lielciems) Madonas novada Kalsnavas pagasta dienvidu daļā Aiviekstes upes labajā krastā 33 km no Madonas un 14 km no Pļaviņām.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

aiviekstenājs   apv.

1. Avenājs, aveņkrūms.

Avoti: Sin

aiviekstene   apv.

1. Avene, avenājs.

Avoti: KV

aiviekstieši

1. Madonas novada Kalsnavas pagasta apdzīvotās vietas "Aiviekste" ("Aiviekstes") iedzīvotāji.

2. Pļaviņu novada Aiviekstes pagasta iedzīvotāji.

Avoti: V1

aiviekša   apv.

1. Avene.

Avoti: EH

aiviesenāji   apv.

1. Avenāji.

Avoti: Sin

aivieses   apv.

1. Avene ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

aivīkstina   apv.

1. Avene.

Avoti: TiA

Aiwekst   vietv., vēst., vācu val.

1. Aiviekste.

Avoti: FV

aix   lat.

1. Pīļu dzimtas ģints.

Aix galericulata— mandarīnpīle.

Avoti: PDE

aiz   priev. ar ģen.

1. Norāda vietu, kuras aizmugurē kas atrodas vai noris.

2. Norāda secību.

3. Norāda uz to, kam pieskaras, ko tver, ved, tur u. tml.

4. Norāda iemeslu, cēloni.

Aiz tū— tādēļ, tāpēc.

5. apv. Norāda uz tiekšanos pēc kaut kā, pieķeršanos.

Avoti: LLVV, MiV, TiA

aiz-   pried.

1. Savienojumā ar lietvārdu norāda uz vietu, kura atrodas aiz tā, ko izsaka pamatvārds.

2. Savienojumā ar verbu norāda darbības attālināšanos vai darbības virzību, kas saistīta ar noteiktu galapunktu, mērķi.

3. Savienojumā ar verbu norāda, ka verba izteiktās darbības rezultātā tiek radīts kāds šķērslis.

4. Savienojumā ar verbu norāda uz darbības ierobežojumu: darbības sākumu, darbības īslaicīgumu (ar verbu refleksīvajā formā), darbības daļēju norisi.

5. Savienojumā ar verbu norāda uz pārspēšanu kādā darbībā.

6. Savienojumā ar verbu norāda uz darbības pabeigtību.

Avoti: LLVV

aiza   -as, s.

1. Dziļš, šaurs, stāvs padziļinājums zemes virsmā (parasti kalnos), ko cietos iežos iegrauzuši ūdeņi.

Avoti: LLVV

aizaairēties   apv.

1. Aizairēties.

Avoti: KiV

aizaartavāties   apv.

1. Tikt norūdītam (par metālu).

Avoti: KiV

aizaarties   apv.

1. Arot tikt aizpildītam, apklātam.

Avoti: KiV

aizabagacīties   apv.

1. Kļūt ļoti bagātam.

Avoti: KiV

aizaberīties   apv.

1. Pārcelties uz citu dzīves vietu.

2. Aizlīst.

3. Aizlavīties (par dzīvnieku).

Avoti: KiV

aizabļauties   apv.

1. Aizbļauties.

Avoti: KiV

aizabridzīties   apv.

1. Apriebties.

Avoti: KiV

aizabubinēties   apv.

1. Iebubināties.

Avoti: KiV

aizabultēties   apv.

1. Aizbultēties.

Avoti: KiV

aizacelties   apv.

1. Pārcelties uz citu dzīves vietu.

Avoti: KiV

aizacilāties   apv.

1. Gāzelējoties aiziet.

Avoti: KiV

aizacirsties   apv.

1. Strauji aizvērties.

Avoti: KiV

aizacīs

1. Aizmuguriski, klāt neesot.

Avoti: ME

aizada   apv.

1. Adījuma valnis vai raksti; aizadi.

2. Cimda daļa no vaļņa līdz īkšķim.

Avoti: EH, KiV

aizadambēties   apv.

1. Aizdambēties.

Avoti: KiV

aizadauzīties   apv.

1. Aiziet, aizklīst bez noteikta mērķa, parasti trokšņaini.

Avoti: KiV

aizadegties   apv.

1. Aizdegties.

Avoti: KiV

aizadi

1. Adījuma valnis vai raksti; aizsākts adījums.

Avoti: KV, LV93

aizadīt   apv.

1. Iesākt adīt un uzadīt nelielu adījuma daļu.

2. Uzsākt gatavot vīzi, savelkot tās purngalu vai gatavojot dubultu zoli.

3. Pārspēt kādu adīšanas ātrumā vai daudzumā.

Avoti: EH

aizadomāties   apv.

1. Pilnīgi iegrimt domās, aizmirstot pārējo.

Avoti: KiV

aizadoptēt

1. Adoptēt un aizvest projām.

aizadrāzties   apv.

1. Aizdrāzties.

Avoti: KiV

aizadresēt

1. Pārsūtīt, norādīt uz citu adresi.

aizadurties   apv.

1. Aizdurties (piemēram, par skabargu).

Avoti: KiV

aizadusmāties   apv.

1. Sadusmoties.

Avoti: KiV

aizadzerties   apv.

1. Ilgāku laiku dzert alkoholiskus dzērienus tā, ka aizmirst savus pienākumus.

Avoti: KiV

aizadzīties   apv.

1. Dzenot dzīvniekus, aizvirzīties kopā ar tiem.

Avoti: KiV

aizaelsties   apv.

1. Aizelsties.

Avoti: KiV

aizaelšana   apv.

1. Paātrināta un apgrūtināta elpošana.

Avoti: KiV

aizagaudāties   apv.

1. Iegaudoties.

Avoti: KiV

aizagavēties   apv.

1. Iesākt gavēt.

Avoti: KiV

aizagāzties   apv.

1. Aizgāzties kam priekšā, to aizsprostojot.

2. iron. Gāzelējoties aiziet.

Avoti: KiV

aizagriezties   apv.

1. Pagriezties prom, sānis, uz citu pusi; novērsties.

2. Būt ar pagriezienu uz kurieni - (parasti par ceļu).

3. Griežot tikt aizdarītam.

Avoti: KiV

aizagriezties   apv.

1. Iespiesties (parasti par ko asu, raupju).

Avoti: KiV

aizagrūsties   apv.

1. Nevērīgi tikt noliktam, novietotam tā, ka nevar atrast.

2. niev. Aiziet, aizbraukt bez noteikta mērķa.

Avoti: KiV

aizagulēties   apv.

1. Aizgulēties.

Avoti: KiV

aizagulties   apv.

1. Nogulties aiz kā.

Avoti: KiV

aizaģitēt

1. Aģitējot pārvilināt, pārliecināt.

aizaicināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Aicināt un panākt, ka ierodas (kur, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizaids   apv.

1. Azaids.

Avoti: EH

aizaijāt

1. Aizšūpot; šūpojot aizvirzīt.

Avoti: ME

aizains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kur ir daudz aizu; aizām bagāts.

2. Plaisains.

Avoti: LLVV

aizairēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. trans. Airējot attālināt (piemēram, laivu).

// imperf. Airēt prom; airējot nogādāt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. intrans. Aizairēties.

Avoti: LLVV

aizairēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Airējoties attālināties.

// imperf. Airēties prom; airējoties nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizaizapvārsnis   poēt.

1. Tālu aiz apvāršņa.

aizaizcitugada   apv.

1. Gadā pēc aiznākošā gada; pēc trīs gadiem.

Avoti: EH

aizaizgājušais   apv.

1. Tas, kas bija pirms pagājušā; aizpagājušais.

Avoti: EH

aizaizizgājušais   apv.

1. Tas, kas bija pirms aizpagājušā (laika posma).

Avoti: EH

aizaizlaiki

1. Sen pagājuši laiki.

aizaiznākamgad

1. Pēc trīs gadiem.

aizaizpagājušais   apv.

1. Tas, kas bija pirms aizpagājušā (laika posma).

Avoti: EH

aizaizparīt   apv.

1. Pēc trim dienām.

Avoti: ViV

aizaizparīta   apv.

1. Nākošā diena aiz aizparītdienas.

Avoti: EH

aizaizpēr   apv.

1. Pirms trijiem gadiem.

Avoti: ViV

aizaizpērn   apv.

1. Aizaizpagājušajā gadā; pirms trim gadiem.

Avoti: EH, KiV

aizaizvakar   apv.

1. Dienā pirms aizvakardienas; pirms trim dienām.

Avoti: EH, KiV

aizaizviņnakt   apv.

1. Pirms trijām naktīm.

Avoti: ViV

aizajaukties   apv.

1. Aiziet, aizbraukt.

Avoti: KiV

aizajemšana   apv.

1. Nopūlēšanās.

Avoti: KiV

aizajemties   apv.

1. Nodarboties ar ko.

2. Aizņemties.

Avoti: KiV

aizaka

1. Vieta aiz akas.

aizakācija

1. Vieta aiz akācijas.

aizakacis

1. Vieta aiz akača.

aizakāsēties   apv.

1. Iekāsēties.

Avoti: KiV

aizakaukties   apv.

1. Iekaukties.

Avoti: KiV

aizakavēties   apv.

1. Aizkavēties.

Avoti: KiV

aizakliegties   apv.

1. Iekliegties.

Avoti: KiV

aizakmens

1. Vieta vai priekšmets, arī dzīva būtne, kas atrodas aiz akmens.

aizakmeņots

1. Piepildīts, pieblīvēts ar akmeņiem.

aizaknu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas atrodas aiz aknām.

aizakratīties   apv.

1. Braucot (parasti pa nelīdzenu ceļu) aizvirzīties.

Avoti: KiV

aizākstīties   apv.

1. Dzīt jokus līdz zināmai robežai, izturēties kā ākstam.

Avoti: EH

aizaktivēties

1. Pēkšņi, nejauši aktivēties.

aizakulties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām aizbraukt, aiziet.

Avoti: KiV

aizakuražēties   apv.

1. Apvainoties un kļūt spītīgam.

Avoti: KiV

aizakurēties   apv.

1. Iekurēties.

Avoti: KiV

aizakviekties   apv.

1. Iekviekties.

Avoti: KiV

aizaķerties   apv.

1. Aizķerties.

Avoti: KiV

aizāķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sastiprināt, sasaistīt ar āķi; āķēt ciet.

2. Āķējot aizlikt (aiz kā).

Avoti: LLVV

aizāķēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> aizāķēt(1).

2. Refl. --> aizāķēt(2).

Avoti: LLVV

aizalaisties   apv.

1. Aizlidot.

2. Ātri aiziet, aizskriet, aizbraukt.

3. Dzenot dzīvniekus, aizvirzīties kopā ar tiem.

4. Norietēt.

Avoti: KiV

Aizalajs   vietv., sar.

1. Aizalaja grēda - viena no augstākajām grēdām Pamira kalnos, Kirgizstānas un Tadžikistānas teritorijā, ziemeļos robežojas ar Alaja ieleju; garums - 240 km, vidējais augstums - 5500 m, augstākā virsotne - 7134 m.

Avoti: LģE

aizalasīties   apv.

1. Doties prom, aiziet no kādas vietas ar visām mantām.

Avoti: KiV

aizalavīties   apv.

1. Aizlavīties.

Avoti: KiV

aizālēties

1. Ālējoties pārsniegt kādu robežu.

aizaliegties   apv.

1. Neatzīt savu vainu, pārkāpumu.

Avoti: KiV

aizaliekties   apv.

1. Aizliekties.

2. Liecoties kļūt likam, greizam, liecoties sabojāties.

3. Būt ar pagriezienu uz kurieni (parasti par ceļu).

Avoti: KiV

aizalielāties   apv.

1. Kļūt lepnam, iedomīgam.

Avoti: KiV

aizalieties   apv.

1. Nejauši tikt aizlietam.

2. Bieži pieplūst ar ūdeni un žūt lēnām (piemēram par zemu vietu, mālainu augsni).

3. Rasties zemādas asinsizplūdumam (slimības, trieciena, sitiena dēļ).

Avoti: KiV

aizalināt   apv.

1. Aizviļināt.

Avoti: EH

Aizalksne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

aizalksnieši

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Aizalksne" iedzīvotāji.

2. Ropažu novada apdzīvotās vietas "Aizalkšņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aizalkties   apv.

1. Izgribēties.

Avoti: EH

aizallēt   apv.

1. Aizmest prom (lielā skaitā, daudzumā, ar sparu).

2. Ar sparu samest, sviežot piepildīt (lielā skaitā).

Avoti: EH

aizaloties   apv.

1. Aizmaldīties, aizklīst.

Avoti: ĒiV

aizalvīt   apv.

1. Aizalvot.

Avoti: EH

aizalvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Piepildīt ar alvu (plaisu, spraugu, dobumu).

// imperf. Alvot ciet.

Avoti: LLVV

Aizaļksne   vietv.

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Aizalksne" nosaukuma variants.

Avoti: LC

aizamākties   apv.

1. Apmākties.

Avoti: KiV

aizamaldīties   apv.

1. Aizmaldīties.

Avoti: KiV

aizamarudzīties   apv.

1. Aizkavēties.

Avoti: KiV

aizamaurāties   apv.

1. Iemauroties.

Avoti: KiV

aizamesties   apv.

1. Aizķerties (piemēram, par kāju).

2. Iesākt veidoties (parasti par augļiem).

Avoti: KiV

aizamirsties   apv.

1. Tikt aizmirstam.

Avoti: KiV

aizanesties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām nesot, parasti ko smagu, aiziet.

2. Ļoti ātri, strauji aizskriet.

Avoti: KiV

aizaniezēties   apv.

1. Ieniezēties.

Avoti: KiV

aizapīkstēties   apv.

1. Iepīkstēties.

2. Ieraudāties smalkā, pīkstošā balsī.

Avoti: KiV

aizaplēsties   apv.

1. Aizklāties ar ko.

Avoti: KiV

aizaplēsties   apv.

1. Nejauši tikt ieplēstam, arī ievainotam.

Avoti: KiV

aizapogāties   apv.

1. Aizpogāties.

Avoti: KiV

aizapvārsnis

1. Tas, kas atrodas aiz apvāršņa.

aizara

1. Šķērsvaga lauka galā.

Avoti: LE

aizaras   apv.

1. Perpendikulāri artas (parasti 2-3) vagas tīruma galā, lai arot neizbradātu blakus tīrumu.

Avoti: ĒiV

aizaraudāties   apv.

1. Ieraudāties.

Avoti: KiV

aizarausties   apv.

1. Tikt apraustam.

2. Tikt aizraustam prom.

Avoti: KiV

aizarauties   apv.

1. Strauji aizslēpties.

2. Dedzīgi nodoties kam.

Avoti: KiV

aizārdīt   apv.

1. Izārdīt līdz noteiktai vietai.

2. Sākt ārdīt.

Avoti: EH

aizārdīties   apv.

1. Nepamanot izārdīt par tālu.

Avoti: EH

Aizāri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Madonas novada Praulienas pagastā 5 km no Madonas.

Aizāru senkapi— atrodas Praulienas pagastā 200 m uz dienvidaustrumiem no Aizāru mājām, paugurā, kas paceļas starp pļavām kā sala, bijuši akmeņu krāvumi, bet tie nopostīti.

Avoti: LE1

aizarieties   apv.

1. Ierieties.

Avoti: KiV

aizarīties   apv.

1. Aizrīties.

Avoti: KiV

aizars   novec.

1. Tīruma gals, ko grāvja vai cita šķēršļa dēļ near gareniski, bet šķērsām.

Avoti: KV

aizārstēt   apv.

1. Ārstējot sadziedēt.

2. Ārstējot ļaut aiziet; nomirt.

Avoti: EH

aizart   -aru, -ar, -ar, pag. -aru;

1. Arot aizdarīt, aizbērt (ciet).

// trans. Arot likvidēt.

2. intrans. Arot nokļūt (līdz kādai vietai).

3. trans.; pareti. Iesākt art, bet nepabeigt.

Avoti: MLVV

aizartavāt   apv.

1. Norūdīt (metāla priekšmetu).

Avoti: KiV

aizarties

1. Arot nokļūt līdz.

aizarukstēties   apv.

1. Ierukšķēties.

Avoti: KiV

aizarunāties   apv.

1. Ierunāties.

Avoti: KiV

aizarvaga   apv.

1. Perpendikulāri arta vaga tīruma galā, lai arot neizbradātu blakus tīrumu; aizars.

Avoti: ViV

Aizas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Jaunsātu pagastā.

Avoti: LC

aizasacīties   apv.

1. Apsolīt sev.

Avoti: KiV

aizasākties   apv.

1. Iesākt nodarboties (ar ko).

Avoti: KiV

aizasāpēties   apv.

1. Iesāpēties.

Avoti: KiV

aizasarot   apv.

1. Apsvīst, aizsvīst.

2. Asarojot aizmigloties (par acīm).

Avoti: ME, ViV

aizasauties   apv.

1. Aizslēdzot, aizbultējot durvis, nodrošināties (kādā telpā).

Avoti: KiV

aizasēsties   apv.

1. Aizsēsties.

Avoti: KiV

aizasināt   poēt.

1. Uzasināt; sākt asināt.

aizasirdīties   apv.

1. Sadusmoties.

Avoti: KiV

aizasisties   apv.

1. Nejauši tikt aizvērtam.

Avoti: KiV

aizaskubināties   apv.

1. Aizsteigties.

Avoti: KiV

aizaslēgties   apv.

1. Ieslēgties.

Avoti: KiV

aizastaigāties   apv.

1. Kļūt tādam, kam sākas grūtniecība.

Avoti: KiV

aizastāties   apv.

1. Aizstāties, piemēram, kam priekšā.

2. Vēršoties pret izteiktajiem apvainojumiem, pārmetumiem u. tml., citu priekšā atzīt (kādu) par nepatiesu, apvainotu.

Avoti: KiV

aizastāvēties   apv.

1. Aizsargāties.

2. Ilgi saglabāties.

Avoti: KiV

aizašatāties   apv.

1. Aiziet, aizklīst bez noteikta mērķa, parasti trokšņaini.

Avoti: KiV

aizašķeterēties   apv.

1. Grīļojoties aiziet.

Avoti: KiV

aizašķetināties   apv., niev.

1. Aiziet, aizklīst bez noteikta mērķa, parasti trokšņaini.

Avoti: KiV

aizašķirties   apv.

1. Refl. --> aizšķirt.

Avoti: KiV

aizāt

1. Plaisāt; iegūt plaisas, spraugas (ledū).

Avoti: ME

aizataisīties   apv.

1. Aiztaisīties.

2. Ieslēgties.

Avoti: KiV

aizatiepties   apv.

1. Ietiepties.

Avoti: KiV

aizatīties   apv.

1. Aiztīt sev (ķermeņa daļu).

Avoti: KiV

aizatupties   apv.

1. Aiztupties.

Avoti: KiV

āizaturēties   apv.

1. Tikt pataupītam, netikt izlietotam.

2. Nelokāmi palikt pie noteiktas cenas, ko pārdodot; nepazemināt (cenu).

3. Aizcietēt (par vēderu, zarnām).

Avoti: KiV

aizauda

1. vsk. Aizaudi.

Avoti: LV93

aizaudi

1. Auduma sākums; diegu gali, ko apsien ap bomi audekla sākumā; dzija ar ko iesāk aust.

Avoti: ME, LV93

aizaudināt   apv.

1. Aizaust 2.

Avoti: EH

aizaudiņi

1. Dem. --> aizaudi.

2. hip. Kājauti.

Avoti: LV93, ME

aizauds

1. Auduma sākums.

Avoti: ME, PP

aizaudzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka aizaug (kam priekšā).

2. Izaudzēt, ieaudzēt (līdz kādai vietai).

3. Ļaut vai panākt, ka (ievainojums) pārklājas ar jauniem audiem.

Avoti: LLVV

aizaudzināt   apv.

1. Ļaut aizaugt.

2. Aizaudzēt (kam priekšā).

Avoti: ViV

aizaudzis

1. Aizlaists (dārzs, lauks); aizcerojis, aizkrūmojis (ceļš); aizlapojis (logs).

Avoti: Sin

aizaugt   parasti 3. pers., -aug, pag. -auga; intrans.

1. Pārklāties, piepildīties (ar augiem) - par dīķi, ezeru u. tml.

// imperf. Augt ciet.

2. Augot aizstiepties (kur, līdz kādai vietai).

3. Pārklāties, piepildīties ar jauniem audiem (par ievainojumu augos).

// imperf. Augt ciet.

// sar. Aizdzīt (par brūci).

// pārn. Aizsērēt, piepildīties.

Avoti: LLVV

aizauklēt   apv.

1. Iemidzināt.

2. Auklējot aizbaidīt.

3. Apraudāt mirstošu (parasti bērnu), auklējot.

Avoti: EH

aizaukstēt

1. Ļaut palikt aukstam, atņemot siltumu, sabojāt.

2. Apsaldēties, apsaldēt iekaisušu, vārīgu orgānu.

Avoti: ME, EH

aizaulekšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Aulekšojot attālināties.

// imperf. Aulekšot prom; aizauļot.

// pārn. Aizskriet (par cilvēku).

2. sar. Ātri paiet, aizritēt (par laiku, laika posmu); aizskriet.

Avoti: LLVV, MLVV

aizauļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Auļojot attālināties.

// imperf. Auļot prom; aizaulekšot.

Avoti: LLVV

aizaurēt   apv.

1. Kliedzot, saucot dzīt 1.

2. Kliegt pilnā rīklē.

Avoti: EH

aizaurēties

1. Iegaudoties, iekaukties, iekliegties, aizgaudoties.

Avoti: Sin, ME

aizauroties

1. Iegaudoties, iekaukties, aizgaudoties.

Avoti: Sin

aizause   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Vieta aiz auss.

2. Vieta starp ārējo un iekšējo krāsmuti, krāsns priekšdaļas sānos.

Avoti: LLVV, LE

aizausis   apv.

1. Vieta aiz ausīm.

Avoti: ULW

aizausītes   apv.

1. Dem. --> aizausis.

Avoti: ME

aizauss   ģen., nelok.

1. Tāds, kas atrodas aiz auss.

Avoti: LLVV

aizauss

1. sar. Galīga nomale.

Avoti: NeV

aizaust   parasti 3. pers., -aust, pag. -ausa; intrans.; reti.

1. Iesākt aust (par gaismu, dienu u. tml.).

Avoti: LLVV

aizaust   -aužu, -aud, -auž, pag. -audu; trans.

1. Iesākt aust, bet nepabeigt.

2. Veidojot tīklu, aizdarīt vai pārklāt (par zirnekli).

3. Izveidot (tīklu kam priekšā, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizaustiņa

1. Dem. --> aizauss.

Avoti: LV93

aizauši   apv.

1. Aizausis.

2. Cūku slimība - dziedzeru iekaisums.

Avoti: EH

aizaut   apv.

1. Sākt aut kājas.

Avoti: EH

aizauzot   apv.

1. Mazliet iebarot ar auzām.

Avoti: EH

aizavadāties   apv.

1. Pārcelties uz citu dzīves vietu.

Avoti: KiV

aizavadāties   apv.

1. Tikt ieviestam (par augiem, dzīvniekiem).

Avoti: KiV

aizavaidēties   apv.

1. Ievaidēties.

Avoti: KiV

aizavesties   apv.

1. Panākt, ka (kāds) nāk līdzi; vest sev līdzi (kādu).

Avoti: KiV

aizavilkties   apv.

1. Lēnām, ar pūlēm, ar grūtībām aiziet.

// niev. Lēnā gaitā aizklīst.

2. Palikt kur ilgāk nekā paredzēts; nepaveikt, nepadarīt paredzētajā laikā.

3. Stostīties.

Avoti: KiV

āizazālētiēs   apv.

1. Lietojot medikamentus, novērst grūtniecību.

Avoti: KiV

aizāzēt   apv.

1. Āzējot, muļķojot aizbaidīt, dabūt prom.

Avoti: EH

aizazviegties   apv.

1. Iezviegties.

Avoti: KiV

aizažauties   apv., niev.

1. Aiziet, aizklīst bez noteikta mērķa, parasti trokšņaini.

Avoti: KiV

aizbādēt   apv.

1. Kļūt apnicīgam.

Avoti: EH

aizbadēties   apv.

1. Ilgāku laiku izjust pārtikas trūkumu.

Avoti: ĒiV

aizbadīt   -u, -i, -a, pag. -īju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Savienojumā ar "garām": badot neskart.

2. parasti 3. pers.; trans. Badot aizgrūst, aizsviest.

3. trans.; sar. Aizbakstīt.

Avoti: LLVV

aizbadoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; parasti divd. formā: aizbadojies;

1. Ilgi būt neēdušam vai nepietiekami ēdušam un just lielu izsalkumu; (biežāk) izbadoties.

Avoti: LLVV

aizbaidēt   apv.

1. Aizbaidīt.

Avoti: EH

aizbaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Baidot panākt, ka attālinās; aizbiedēt.

// imperf. Baidīt prom.

2. pārn. Panākt, ka aiziet, izvairās; atsvešināt.

Avoti: LLVV

Aizbaikāls   vietv.

1. Aizbaikāla novads - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Austrumsibīrijas dienvidos, platība - 431500 km^2, 1117030 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais centrs - Čita, robežojas ar Burjatijas Republiku, Irkutskas apgabalu, Sahas Republiku (Jakutiju) un Amūras apgabalu, kā arī ar Ķīnu un Mongoliju.

2. Dabas apgabals Sibīrijas dienvidaustrumos, Irkutskas apgabalā, Burjatijas Republikā un Aizbaikāla novadā, aptuveni 1000 x 1000 km, kalnu grēdas ~1200-1800 m vjl., augstākā virsotne - 2999 m, stepe, mežastepe, kalnu taiga, krasi kontinentāls klimats.

Avoti: PuA, PZT

aizbailes

1. Bailes, izbailes.

Avoti: ME

aizbakāt   apv.

1. Aizbāzt, aizdrīvēt.

Avoti: ViV

aizbaknīt   apv.

1. Aizbāzt, spiežot iekšā.

Avoti: EH

aizbakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Bakstot, spiežot (ko iekšā), aizdarīt (spraugu, caurumu); izlabot (ko), aizpildot spraugu, caurumu.

// imperf. Bakstīt ciet.

Avoti: LLVV

aizbakšņi   novec.

1. Drīvēšanai lietojamās pakulas vai sūna; arī rīki ar ko drīvē; bakšķi.

Avoti: KV

aizbālēt   apv.

1. Kļūt mazliet bālam.

2. Sākt bālēt.

Avoti: EH

aizbalināt   apv.

1. Sākt balināt.

2. Mazliet balināt, darīt baltu.

Avoti: EH

aizbalsināt   apv.

1. Balinot aizvērt, aiztaisīt, pārklāt.

Avoti: EH

aizbalss   apv.

1. Piekrītoša balss (balsojumā).

2. Vārdisks atbalsts.

3. Atruna.

Avoti: ME, TlV

aizbalstīt

1. Bāzt, aizbāzt aiz kaut kā.

Avoti: ME

Aizbalti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

Avoti: LC

aizbalzīt

1. Aizbāzt, aizbakstīt, aizbikstīt.

Avoti: Sin

aizbangot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Aizvirzīties prom (par viļņiem, bangām); aizvirzīties (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// trans. Aiznest prom (piemēram, laivu, kuģi) - par viļņiem, bangām.

Avoti: LLVV

aizbara   apv.

1. Putraimi.

Avoti: ME

aizbari   novec.

1. Putraimi.

Avoti: ULW

aizbarikādēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aizsprostot (ar dažādiem priekšmetiem, parasti cīņā, gatavojoties cīņai).

Avoti: LLVV

aizbarikādēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Aizsprostot (ar dažādiem priekšmetiem) pieeju sev; izveidot sev slēpni (parasti cīņā, gatavojoties cīņai).

Avoti: LLVV

aizbarkšēt   apv.

1. Attālināties grabot, rībot, dārdot.

2. Tikt apdullinātam no trokšņa.

Avoti: EH

aizbarkšķēt   apv.

1. Attālināties grabot, rībot, dārdot.

2. Tikt apdullinātam no trokšņa.

Avoti: EH

aizbarot   apv.

1. Sākt barot, nobarot.

2. No sākuma barot bagātīgi.

3. Barot ar sliktu ēdamo.

4. Pieradināt pie ēdiena, pievilināt ar ēsmu.

5. Sākt nobaroties.

Avoti: EH

aizbars   novec.

1. Iesākts bars (labības vai zāles sleja) jeb spaile, labību pļaujot.

2. Milti, ko uzber uzrūgušai mīklai abrā, pirms maizi laiž krāsnī.

3. Putraimu putra.

4. Putraimi.

Avoti: KV, LE

aizbārstīt   novec.

1. Aizbērt; izbārstīt.

Avoti: KrV, EH

aizbārt   apv.

1. Barot aizdzīt, aizgādāt prom.

Avoti: EH

aizbārties   apv.

1. Bārties īsu laika sprīdi.

Avoti: EH

aizbāšķis   apv.

1. Aizbāznis.

2. Aizstājējs.

Avoti: EH, SiV

aizbāšķītis

1. Dem. --> aizbāznis.

Avoti: ME

aizbaudīt   apv.

1. Nogaršot, nobaudīt.

2. Mazliet uzkost.

Avoti: EH

aizbaukšēties   apv.

1. Sākt baukšķēt, dobji ieskanēties.

Avoti: EH

aizbaukšķēties   apv.

1. Sākt baukšķēt, dobji ieskanēties.

Avoti: EH

aizbaurot   apv.

1. Piebrēkt.

2. Baurojot attālināties.

3. Nedaudz iebauroties.

Avoti: EH

aizbauroties

1. Iemauroties, aizmauroties, iebauroties.

Avoti: Sin

aizbāze   apv.

1. Kukulis, kukuļošanas līdzeklis.

Avoti: EH

aizbāzējs   novec.

1. Kāds, kas aizbāž.

Avoti: KrV

aizbāzeknis   apv.

1. Aizbāznis; tas ar ko aizbāž.

2. Gadījuma izpalīgs, kuru var pasaukt palīgā.

Avoti: ME

aizbāzelēt   apv.

1. Vairākkārt bāžot ko, piepildīt, aizdarīt, aizsprostot.

Avoti: KnV

aizbāzi   novec.

1. Dāvanas, kukuļi.

Avoti: NeV

aizbāzis   apv.

1. Aizbāznis; aizbāzeknis.

Avoti: ME

aizbāzīt   apv.

1. Bāžot (ko) piepildīt, aizdarīt.

2. Bāžot novietot (kur, aiz kā u. tml.).

Avoti: MiV

aizbāznis   -žņa, v.

1. Priekšmets, ar ko aizbāž, noslēdz (trauka vai caurules) atvērumu.

2. inf. Programma vai tās daļa, kas nodrošina kādas bieži lietojamas parastas funkcijas izpildi.

3. novec. Palīgs vajadzības brīdī.

4. Burvja nešļava.

Avoti: LLVV, D3, KV

aizbāzs   apv.

1. Aizbāznis; aizbāzeknis.

Avoti: ME

aizbāzt   -bāžu, -bāz, -bāž, pag. -bāzu; trans.

1. Bāžot (ko), piepildīt, aizdarīt vai aizsprostot.

2. Bāžot novietot (kur, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizbāzties

1. Nejauši aizbāzt.

Avoti: LV93

aizbāzts   apv.

1. Divd. --> aizbāzt.

Mute kā aizbāzta— saka, ja kāds ilgāku laiku klusē.

Avoti: SiV

aizbazūnēt   apv.

1. Skaļi raudot apdullināt.

2. Skaļi raudo t attālināties.

Avoti: EH

aizbāža   apv.

1. Aizbāznis; aizbāzeknis.

Avoti: ME

aizbāžamais

1. Aizbāznis, tas ar ko kaut kas tiek aizbāzts.

Avoti: ME

aizbāžams   apv.

1. Divd. --> aizbāzt.

2. ar not. gal., lietv. noz. Tas ar ko aizbāž (caurumu, spraugu).

Avoti: ĒiV

aizbažīties   apv.

1. Kļūt nemierīgam, rūpju māktam.

Avoti: EH

aizbēdāt   apv.

1. Bēdājoties attālināt, aizmirst bēdu.

2. Iesākt bēdāties.

Avoti: EH, KiV

aizbēdāties

1. Sākt skumt, bēdāties.

Avoti: ME

aizbēdināt   apv.

1. Apbēdināt, darīt raizes, likt bēdāties.

Avoti: EH

aizbedīt   apv.

1. Aizbērt (kapu).

Avoti: EH

aizbēdzināt

1. Aizdzīt, aizgaiņāt.

2. apv. Noslēpt (aiz kā).

Avoti: Sin, ĒiV

aizbēgalēt   apv.

1. Aizskriet, aizbēgt (atkārtoti).

Avoti: EH

aizbēgt   -bēgu, -bēdz, -bēg, pag. -bēgu; intrans.

1. Bēgot attālināties.

// imperf. Bēgt prom.

// pārn. Vairoties (no kā), censties nemanīti aiziet.

Avoti: LLVV

aizbēguļot   apv.

1. Paslepšus aiziet.

Avoti: EH

aizbeigt   apv.

1. Nogalināt galīgi.

2. Nomocīt, nogurdināt.

Avoti: EH

aizbeigties   apv.

1. Nomocīties.

Avoti: EH

aizbekot   apv.

1. Sēņojot aiziet prom, aiziet līdz noteiktai vietai.

2. Ātri aiziet, aizskriet.

Avoti: EH

aizbelzt

1. Lēnām aizvilkties, aiziet.

Avoti: ME

aizbendēt   apv.

1. Ievainot.

Avoti: EH

aizbere

1. Ēdiena piedeva.

Avoti: ME

aizberēties   apv.

1. Aiziet, aizdoties prom.

Avoti: EH

aizbērt   -beru, -ber, -ber, pag. -bēru; trans.

1. Berot (ko iekšā, virsū), aizpildīt.

// imperf. Bērt ciet; berot likvidēt.

2. Berot novietot (aiz kā, kam priekšā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizbērums

1. Rezultāts --> aizbērt.

Avoti: PP, T

aizberzēt   apv.

1. Berzējot ļaut kaut kam iekļūt.

2. Berzējot aizdzīt prom.

3. Berzējot aizvērt, aizdarīt.

4. Veicināt pietūkumu.

Avoti: EH

aizberzēties   apv.

1. Berzējot kaut kas nejauši aizkļuvis.

Avoti: EH

aizberzt   apv.

1. Berzējot ļaut kaut kam aizkļūt.

2. Beržot, mazgājot nonākt līdz noteiktai vietai.

Avoti: EH

aizberzties   apv.

1. Ar berzšanu, mazgāšanu nonākt līdz noteiktam punktam.

Avoti: EH

aizbest   novec.

1. Aizbērt, aizrakt.

Avoti: Sin

Aizbetņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Ērgļu novada Jumurdas pagastā, Jumurdas ezera dienvidu krastā.

Aizbetņu apmetne un senkapi— vairāku senvietu komplekss Jumurdas pagastā pie Aizbetņu mājām, ietver Zviedru kapus Mājas kalnā un t. s. Krievu kapus 300 m uz austrumiem, starp abiem senkapu kalniem konstatēts apmetnes kultūrslānis, netālu esošā ezera salā tuvāk nenoskaidrotu laiku senkapi.

Avoti: LE1

aizbetonēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju,

1. Betonējot aizdarīt; betonējot padarīt nepieejamu.

Avoti: MLVV

aizbezdēt   -bezdu, -bezdi, -bezd, arī -bezdēju, -bezdē, -bezdē, pag. -bezdēju, sar.

1. Bezdējot attālināt vai norobežot.

Vilkacis tam rīkli aizbezdējis— saka par aizsmakušu cilvēku.

Avoti: EH

aizbīdeklis   novec.

1. Aizbīdnis.

2. Aizbāznis.

Avoti: KrV, ME

aizbīdelēt   apv.

1. Sabīdelēt noteiktam laikam.

Avoti: EH

aizbīdelēt   apv.

1. Aizstreipuļot prom, aizstreipuļot līdz noteiktam punktam.

Avoti: EH

aizbidināt   apv.

1. Aizdzīt prom.

Avoti: EH

aizbīdināt   apv.

1. Lēni, ar pūlēm (aiz kaut kā) aizbīdīt.

Avoti: EH

aizbīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Bīdot attālināt.

// imperf. Bīdīt prom.

2. Bīdot novietot (kur, aiz kā u. tml.); aizstumt.

// imperf. Bīdot aizdarīt, aizvērt; bīdīt ciet.

Avoti: LLVV

aizbīdīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> aizbīdīt (1).

2. Refl. --> aizbīdīt (2).

Avoti: LLVV

aizbīdnis   -ņa, v.

1. Priekšmets, ar ko nostiprina (aizvērtas durvis, vārtus, vāku u. tml.); bulta, aizšaujamais.

2. Ierīce (caurules) noslēgšanai.

Avoti: LLVV

aizbiedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Biedējot likt attālināties; aizdzīt.

// imperf. Biedēt prom.

// pārn. Panākt, ka aiziet, netuvojas; atvairīt.

Avoti: LLVV

aizbiedināt   apv.

1. Aizdzīt prom.

Avoti: EH

aizbiezēt   apv.

1. Kļūt biezākam (piem., par miglu, mākoņiem).

Avoti: EH

aizbiknīt   apv.

1. Aizstumt, aizgrūst prom.

2. Aizstumt, aizgrūst aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizbikstīt

1. Aizbāzt, aizbakstīt.

Avoti: Sin

aizbildeknis

1. Aizbilstamais.

Avoti: ME

aizbildēt

1. Atbildēt.

2. Atvainot.

Avoti: ME, EH

aizbildinājums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> aizbildināt, aizbildināties; izteikums, ar ko aizbildina vai aizbildinās.

Avoti: LLVV

aizbildināšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, dsk. -ās, ģen. -os, akuz. -ās, s.

1. Darbība --> aizbildināties.

2. Aizbildinājums (sev par labu).

Avoti: LLVV

aizbildināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Norādīt, minēt iemeslus (kāda) rīcības attaisnošanai.

Avoti: LLVV

aizbildināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> aizbildināt; attaisnoties, aizstāvēties.

Avoti: LLVV

aizbildiņa

1. Palīdzība, aizsardzība, aizbildnība.

Avoti: ME

aizbildnība   -as, s.; parasti vsk.

1. jur. Likumā noteikta forma rīcības nespējīga pilsoņa (bērna vai garīgi slima cilvēka) personisko un mantisko tiesību aizsardzībai.

Aizbildnības tiesas prāva— process Zviedrijā pret Kārļa XI aizbildnības vadību, kuras locekļi 1680. g. tika apsūdzēti izšķērdībā, un viņiem piesprieda samaksāt lielu kompensāciju.

Aizbildnības valdība— valdība, kas monarhijā darbojas valdnieka nepilngadības laikā.

2. Rūpes, gādība par kādu, viņa interešu aizstāvēšana.

Avoti: LLVV, JtV, LEV

aizbildniecība   -as, s.

1. Rīcības nespējīgas personas (parasti bez vecāku gādības palikuša bērna vai bāreņa) aprūpe, tiesību aizsardzība; rūpes, gādība par kādu (parasti vājāku, nespējīgāku), viņa interešu aizstāvēšana.

Avoti: MLVV

aizbildniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz aizbildniecību, tāds, kas saistīts ar to.

Avoti: LLVV

aizbildnis   -ņa, v.

1. jur. Cilvēks, kas veic aizbildnības (1) pienākumus.

2. Cilvēks, kas ļoti rūpējas par kādu, aizstāv viņa intereses.

Avoti: LLVV

aizbildums   novec.

1. Lūgums, aizlūgums, aizbildnība.

aizbilst   -bilstu, -bilsti, -bilst, pag. -bildu; trans.

1. Pateikt (ko labu) par kādu izdevīgā, vajadzīgā brīdī.

2. divd. formā: aizbilstams; jur. Tāds, kas pakļauts aizbildnībai (1).

3. apv. Iesākt runāt par kaut ko, pieskarties sarunā (kādai tēmai).

Avoti: LLVV, ME

aizbilstamais   -ā, v.

1. jur. Cilvēks, pār kuru nodibināta aizbildnība (1).

2. Cilvēks, par kuru aizbilst.

Avoti: LLVV

aizbilstams

1. Tāds, kam nepieciešama aizbildnība.

Aizbilstamās teritorijas— teritorijas, kas atrodas kādas citas valsts pārvaldībā saskaņā ar ANO statūtiem.

Avoti: PP, T, MLVV

aizbimbāt   apv.

1. Skaļi raudot attālināties, aiziet līdz noteiktam punktam.

2. Skaļi raudot apdullināt, likt aizkrist ausīm.

Avoti: EH

aizbindēt   novec.

1. Aizsaitēt.

aizbirdināt   apv.

1. Aizbērt aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizbirināt   apv.

1. Aizbērt.

Avoti: EH

aizbirkstīt   apv.

1. Aizgrūst prom noņemto ogli.

Avoti: EH

aizbirt   parasti 3. pers., -birst, pag. -bira; intrans.

1. Birstot (piemēram, smiltīm, gružiem), piepildīties, aizsprostoties.

// imperf. Birt ciet.

2. Birstot nokļūt (aiz kā, kam garām u. tml.).

Avoti: LLVV

aizbirzīt   apv.

1. Iezīmēt.

Avoti: EH

aizbirzt   apv.

1. Sadrumstalojoties aizkrist, aizbirt.

Avoti: EH

aizbiržot   apv.

1. Biržojot aiziet, nokļūt (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: ĒiV

aizbīties   apv.

1. Satrūkties, nedaudz nobīties.

Avoti: EH

aizbizenēt

1. Aizskriet, aizbizot.

Avoti: ME

aizbizināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. trans. Panākt, ka aizbizo (govis).

2. intrans. Aizbizot.

Avoti: LLVV

aizbizinēt   apv.

1. Aizskriet, aizbizot.

Avoti: EH

aizbizot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Bizojot attālināties; bizojot nokļūt (kur, pie kā, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Bizot prom.

// sar. Aizskriet (par cilvēku).

Avoti: LLVV

aizblādēties   apv.

1. Aizmaldīties uz kaut kurieni, ieteikt maldīgu ceļu uz kaut kurieni.

Avoti: EH

aizblākšēt   parasti 3. pers., -blākš, pag. -blākšēja; intrans.

1. Ar blākšķi aizvērties.

Avoti: LLVV

aizblākšķēt   parasti 3. pers., -blākšķ, pag. -blākšķēja,

1. Ar blākšķi aizvērties.

Avoti: LLVV

aizblākšķināt   apv.

1. Grabot attālināties.

Avoti: EH

aizblandīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; niev.

1. Blandoties aizklīst; nozust.

Avoti: LLVV

aizblankot

1. Ar dēļiem (blankām) aizsist, apsist, apšūt.

Avoti: ME

aizblankstīties   apv.

1. Gausi aiziet prom, goroties un skatoties apkārt.

Avoti: EH

aizblārkšķēt   apv.

1. Aizbraukt prom ar žvadzoņu, rīboņu.

Avoti: EH

aizblāst   apv.

1. Sākties rīta ausmai.

Avoti: EH

aizblaugznāt   apv.

1. Apklāties ar blaugznām līdz noteiktai vietai.

Avoti: EH

aizblauzties   apv.

1. Ar izvairīgām, neredzošām vai aizpampušām acīm.

Avoti: EH

aizblāvāties   apv.

1. Nedaudz iespīdēties.

Avoti: EH

aizblāvēt   apv.

1. Kļūt matētam.

Avoti: EH

aizblāvēt   apv.

1. Aizvērt.

Avoti: EH

aizblāvot   apv.

1. Kļūt neskaidram, matētam.

Avoti: EH

aizblāzt   apv.

1. Aizskriet prom, aizskriet kaut kur.

Avoti: EH

aizblēdīt   apv.

1. Ar viltu nogādāt prom, aizgādāt.

2. Slepus, ar viltu tikt prom, attālināties, aiziet.

Avoti: EH

aizblēdīties

1. Slepus, ar viltu tikt prom, attālināties, aiziet.

2. Slepus, ar viltu nokļūt aiz (kaut kā).

Avoti: PP, T

aizbleņķerēt   apv.

1. Klaiņojot aiziet; aizklīst, aizklejot.

Avoti: ViV

aizblēņoties   apv.

1. Darot nedarbus aizrauties un pārsniegt kādu robežu (parasti rezultātā saņemot sodu, bieži pērienu).

Avoti: EH

aizblēt   apv.

1. Pieblēt, blējot apdullināt.

Avoti: EH

aizblēties   apv.

1. Ieblēties uz īsu mirkli.

Avoti: EH

aizblieķēt   apv.

1. Aizsprostot ar māla kārtu, pārklājot to pāri un cieši noblietējot.

Avoti: EH

aizbliest

1. Ar vienu vārdu apklusināt.

2. Slepus aiznest.

3. Neveikli, smagiem soļiem aiziet.

4. Steidzīgi doties prom.

Avoti: ME

aizbliesties   apv.

1. Nokaunēties un aiziet, aizvilkties.

Avoti: ME

aizblietēt   apv.

1. Aizsprostot ar māla kārtu, pārklājot to pāri un cieši noblietējot.

Avoti: EH

aizblīkšēties   apv.

1. Ieblīkšķēties.

Avoti: EH

aizblīkšķēties   apv.

1. Ieblīkšķēties.

Avoti: EH

aizblīkšķināt

1. Blīkšķinot aizmest.

2. Aizšaut garām.

3. Izraisot skaļu blīkšķi, likt aizkrist ausīm, apdullināt.

Avoti: ME, EH

aizblisēt   apv.

1. Slinkojot, klejojot aiziet prom.

Avoti: EH

aizblisināt   apv.

1. Ātri aizskriet.

Avoti: EH

aizblīst

1. Iesāk aust.

2. Steidzīgi doties prom.

Avoti: ME

aizblīšķēties   apv.

1. Ieblīkšķēties.

Avoti: EH

aizblīvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aizpildīt, aizbāzt (piem., plaisas, spraugas); aizpildot, aizbāžot (plaisas, spraugas), cieši aizdarīt.

Avoti: MLVV

aizblīvēties   apv.

1. Aizdambēties, aizsērēt.

Avoti: EH

aizblīžģēt   apv.

1. Par attālinošos skaņu, kuras cēlonis ir brišana vai braukšana pa dubļiem.

Avoti: EH

aizbližģēties   apv.

1. Pēkšņi noplunkšķēt.

Avoti: KnG

aizblodīt   apv.

1. Aizmaldīties, maldoties aiziet kaut kur.

Avoti: EH

aizbloķēt   žarg.

1. Aizbāzt; aizsprostot.

Avoti: Žrg

aizblombēt   apv.

1. Aizplombēt (telpu, saini u. tml.).

2. Aizplombēt (zobu).

Avoti: KiV

aizblozīties   apv.

1. Aiziet prom lēni gāzelējoties.

Avoti: EH

aizblūkšķēt   apv.

1. Aiziet prom ar troksni.

Avoti: EH

aizbluķēt   apv.

1. Ar bluķi vai zemes rulli, kā lauksaimniecības instrumentu norullēt līdz noteiktam punktam.

Avoti: EH

aizblunkšķēties   apv.

1. Alus rūgšanas laikā izdot zināmas skaņas.

Avoti: EH

aizblunkšķināt   apv.

1. Pārvietoties, ar kārti sitot ūdeni un tādā veidā radot troksni.

Avoti: EH

aizblusāties   apv.

1. Pārcelties ar visiem krāmiem, grabažām.

Avoti: EH

aizblūšķēties   apv.

1. Sākt trokšņot uz īsu mirkli, trokšņot īsu laika sprīdi.

Avoti: EH

aizblūžģēt   apv.

1. Attālināties, brienot pa dubļiem un tā radot zināmu skaņu.

Avoti: EH

aizblūžģināt   apv.

1. Attālināties, brienot pa dubļiem un tā radot zināmu skaņu.

Avoti: EH

aizbļaustīt   apv.

1. Vairākkārt skaļi kliegt.

2. Vairākkārt skaļi kliedzot aizdzīt.

Avoti: EH

aizbļaustīties   apv.

1. Aizrauties, vairākkārt skaļi kliedzot.

aizbļaut

1. Pārkliegt; iekliegties, sākt kliegt.

2. savienojumā ar "ausis"; Ilgāku laiku bļaujot, padarīt (uz laiku) nedzirdīgas (ausis).

3. Ilgāku laiku skaļi kliedzot, arī skaļi dziedot, stipri piepūlēt (balss saites), panākt, ka aizsmok (balss).

Avoti: ME, ViV

aizbļurkšķēties   apv.

1. Nenosakāms, nejaušs trokšņojums.

Avoti: EH

aizboda   apv.

1. Dziļa vieta upē.

Avoti: ME

aizbode   apv.

1. Izgrauzts krasta līkums.

Avoti: KV

aizbojāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Daļēji sabojāt; (biežāk) iebojāt.

Avoti: LLVV

aizbokāt   apv.

1. Kuļot (miežus), aizsniegties (līdz).

Avoti: EH

aizbozēt   apv.

1. Aiziet, atspiežoties uz nūjas.

Avoti: EH

aizbozties   apv.

1. Sākt dusmoties, kļūt īgnam.

Avoti: EH

aizbradāt   apv.

1. Aizbrist prom.

2. Aizmīdīt.

3. Daļēji nobradāt.

Avoti: EH

aizbradāties   apv.

1. Pakāpeniski tikt aizmīdītam.

Avoti: EH

aizbrākšēt   apv.

1. Brīkšķot, trokšņojot attālināties.

Avoti: EH

aizbrakšēties   apv.

1. Iebrīkšķēties, trokšņot īsu laika sprīdi.

Avoti: EH

aizbrākšēties   apv.

1. Iekrakšķēties, krakšķēt pavisam īsu laika sprīdi.

Avoti: EH

aizbrākšķēt   apv.

1. Brīkšķot, trokšņojot attālināties.

Avoti: EH

aizbrakšķēties   apv.

1. Iebrīkšķēties, trokšņot īsu laika sprīdi.

Avoti: EH

aizbrākšķēties   apv.

1. Iekrakšķēties, krakšķēt pavisam īsu laika sprīdi.

Avoti: EH

aizbraucējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas dodas vai gatavojas doties ceļā.

Avoti: LLVV

aizbrauciens   apv.

1. Vienreizēja aizbraukšana; aizbraukšana (uz).

Avoti: EH

aizbraucināties   apv.

1. Vizinoties, braucot ar ragaviņām (nejauši) nonākt.

Avoti: EH

aizbraucīt   apv.

1. Atkārtoti glaužot, velkot, nobraukot ļaut nonākt aiz kaut kā vai aizvākt.

Avoti: EH

aizbraukalēt   apv.

1. Braukājot turp un šurp, aizdoties (uz).

Avoti: EH

aizbraukāt   apv.

1. Aizbraukt (vienreiz!) (uz), braukājot turp un šurp.

Avoti: EH

aizbraukāties   apv.

1. Vizinoties, braucot (nejauši) nonākt.

Avoti: EH

aizbraukšēt   apv.

1. Aizskriet, brīkšķinot (zarus, žagarus).

Avoti: EH

aizbraukšēties   apv.

1. Iebrīkšķēties, brīkšķēt pavisam īsu laika sprīdi.

Avoti: EH

aizbraukšķēties   apv.

1. Iebrīkšķēties, brīkšķēt pavisam īsu laika sprīdi.

Avoti: EH

aizbraukt   -braucu, -brauc, -brauc, pag. -braucu;

1. Braucot attālināties, braukšus doties prom.

// imperf. Braukt prom.

2. trans. Braucot nogādāt (transportlīdzekli).

Avoti: LLVV, MLVV

aizbraukt   sar.

1. Izjust eiforiju, lietojot narkotikas; būt narkotisko vielu iespaidā.

2. Zaudēt spēju adekvāti novērtēt situāciju; sajukt prātā.

Avoti: SLG

aizbrazdāt   apv.

1. Rībinot, trokšņojot, skaļi runājot aiziet prom.

Avoti: EH

aizbrazdinēt   apv.

1. Sākt (pirms neilga laika) trokšņot.

2. Trokšņojot aizbraukt prom.

Avoti: EH

aizbrazdinēties   apv.

1. Sākt dzirdami iet.

Avoti: EH

aizbrāzmot

1. Aiztraukties ar lielu spēku, nevienmērīgi, ar uzplūdiem, brāzmām (piemēram, par vēju, lietu).

Avoti: PP, T

aizbrāzt   -brāžu, -brāz, -brāž, pag. -brāzu; intrans.

1. Aizbrāzties.

Avoti: LLVV

aizbrāzties   -brāžos, -brāzies, -brāžas, pag. -brāzos; refl.

1. Strauji, ar lielu sparu aizvirzīties; aizjoņot, aiztraukties.

Avoti: LLVV, MLVV

aizbrēcināt   apv.

1. Likt raudāt, būt par iemeslu raudām.

Avoti: EH

aizbrēkāt   apv.

1. Vairākkārt skaļi kliegt.

Avoti: EH

aizbrēkt   apv.

1. Pārkliegt; iesākt kliegt, raudāt.

2. Ticot, ka putna kliedziens vēsta nelaimi, justies tai nolemtam.

Avoti: ME

aizbrēkties   -brēcos, -brēcies, -brēcas, pag. -brēcos; refl.

1. Iesākt brēkt un tūlīt apklust; (biežāk) iebrēkties.

Avoti: LLVV

aizbreņģēt   apv.

1. Aizbraukt, aizbrist pa dubļiem.

Avoti: EH

aizbridināt   apv.

1. Likt, ļaut aizbrist.

Avoti: EH

aizbriedēt   apv.

1. Piebriedināt; mitruma ietekmē aizblīvēties.

Avoti: EH

aizbriest   apv.

1. Sākt nobriest (par labību).

2. Piebriest.

Avoti: EH

aizbrikšēt   apv.

1. Aizsteigties brīkšķinot (zarus).

Avoti: EH

aizbrikšēties   parasti 3. pers., -brikšas, pag. -brikšējās; refl.

1. Iesākt brikšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

aizbrīkšēties   parasti 3. pers., -brīkšas, pag. -brīkšējās; refl.

1. Iesākt brīkšēt un tūlīt pārstāt; iebrīkšēties.

Avoti: LLVV

aizbrikšķēties   parasti 3. pers., -brikšķas, pag. -brikšķējās,

1. Iesākt brikšķēt un tūlīt pārstāt; iebrikšķēties (biežāk).

Avoti: LLVV

aizbrīkšķēties   parasti 3. pers., -brīkšķas, pag. -brīkšķējās,

1. Iesākt brīkšķēt un tūlīt pārstāt; iebrīkšķēties.

Avoti: LLVV

aizbrist   -brienu, -brien, -brien, pag. -bridu; intrans.

1. imperf. Brienot attālināties; brist prom.

// pārn. Aizslīdēt, nokļūt (aiz kā) - parasti par sauli.

Avoti: LLVV

aizbrokastēt   apv.

1. Mazliet ieēst brokastis.

Avoti: KiV

aizbrosīt   žarg.

1. Aizmest.

Avoti: SLG

aizbrucināt   apv.

1. Rīvējot ļaut kaut kam aizkļūt.

2. Sākt strīķēt, asināt.

Avoti: EH

aizbrudzināt   apv.

1. Aizdzīt, radot brīkšķošu troksni.

Avoti: EH

aizbruģēt   apv.

1. Nobruģēt līdz noteiktam punktam.

2. Bruģējot aiztaisīt ciet, noslēgt.

Avoti: EH

aizbrukt   parasti 3. pers., -brūk, pag. -bruka; intrans.

1. Brūkot, grūstot (kam), tikt aizsprostotam, piepildītam.

// imperf. Brukt ciet.

2. Brūkot, grūstot nokļūt (kur, aiz kā, kam priekšā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizbruzdēt

1. Aizbraukt, aiztarkšķēt.

Avoti: Sin, ME

aizbrūzgāties   apv.

1. Sprauslāt īsu laika sprīdi, iesprauslāties.

Avoti: EH

aizbružāt   apv.

1. Aiziet, velkot kājas pa zemi.

2. Aizkārpīt, aizrakt (ar kājām).

Avoti: EH

aizbūbēt   apv.

1. Sākt pelēt.

Avoti: EH

aizbubināt

1. Iesākt murmināt, klusi zviegt.

Avoti: ME

aizbubināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt bubināt un tūlīt apklust; (biežāk) iebubināties.

Avoti: LLVV

aizbučot   apv.

1. Skūpstot aizvērt, noskūpstīt.

Avoti: EH

aizbudīt   apv.

1. Paskubinot dabūt klāt (pie).

Avoti: EH

aizbudzīt   apv.

1. Ar varu, ar vārdiem aizdzīt prom.

Avoti: EH

aizbūdzīt   apv.

1. Dabūt prom (uz).

Avoti: EH

aizbugt   apv.

1. Kļūt nelīdzenam.

Avoti: EH

aizbuinīt   apv.

1. Nekārtīgi nogriezt (ar trulu nazi).

Avoti: EH

aizbuknīt   apv.

1. Aizdzīt ar īsiem grūdieniem.

Avoti: EH

aizbuksnīt   apv.

1. Aizdzīt ar īsiem grūdieniem.

Avoti: EH

aizbūkšēties   apv.

1. Dobji ieskanēties.

Avoti: EH

aizbūkšķēt   apv.

1. Aizskriet ar dobju troksni.

2. Dobji ieskanēties.

Avoti: EH

aizbūkšķēties   apv.

1. Dobji ieskanēties.

Avoti: EH

aizbūkšķināt   apv.

1. Izraisīt dobju skaņu.

Avoti: EH

aizbukurēt   apv.

1. Aizvelt (kaut ko smagu).

Avoti: EH

aizbuldurēt   apv.

1. Aizstreipuļot prom.

2. Piepļāpāt.

Avoti: EH

aizbuldurēties   apv.

1. Neskaidri runāt pavisam īsu laika sprīdi.

Avoti: EH

aizbultēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Nostiprināt ar bultu (aizvērtas durvis, vārtus).

// imperf. Bultēt ciet.

Avoti: LLVV

aizbultēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Aizbultējot (parasti durvis), nodrošināties (kādā telpā).

2. parasti 3. pers. Refl. --> aizbultēt.

Avoti: LLVV

aizbumbāt   apv.

1. Aizvelt.

2. Nokļūt, sitot ķeģļus, sitot bumbu.

Avoti: EH

aizbumbāt   apv.

1. Piekliegt.

Avoti: EH

aizbumburēt   apv.

1. Aiziet maziem solīšiem.

Avoti: EH

aizbungāt   apv.

1. Aiziet bungojot.

2. Bungojot apdullināt, piebungot.

3. Bungojot aizdzīt, pavisam aizbaidīt; aizgādāt (projām).

Avoti: EH

aizburas   apv.

1. Miežu putraimi.

Avoti: EH

aizburāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, intrans.

1. Burājot aizvirzīties, nokļūt (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: MLVV

aizburbēt

1. Aizpampt, aiztūkt.

2. apv. Sākt palikt porainam, izburbējušam, sākt pūt, trupēt.

3. apv. Aizaugt ar mīkstiem, porainiem augiem.

Avoti: Sin, EH

aizburbis   apv.

1. Aizaudzis (piem., avots).

2. Aizpampis (piem., acis).

Avoti: KV

aizburbulēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Burbuļojot aizplūst.

Avoti: LLVV

aizburbuļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja, intrans.

1. Burbuļojot aizplūst.

Avoti: LLVV

aizburgāt   apv.

1. Aizdzīt, aizripināt (ar nūju).

Avoti: EH

aizburkšēt   apv.

1. Radot burkšķošu, dārdošu troksni, aizvirzīties (kur, uz kurieni, kam garām u. tml.); arī attālināties.

Avoti: ViV

aizburnīt   apv.

1. Mazliet saburzīt, sagumzīt.

Avoti: EH

aizburt   apv.

1. Buršanas rezultātā pārvietot.

2. Noburt, apvārdot.

Avoti: EH, ViV

aizburtot   apv.

1. Aizboksterēt līdz noteiktai vietai.

Avoti: EH

aizbūve   apv.

1. Celtne, būve, konstrukcija, kas nošķir (ko).

2. Starp divām ēkām uzcelta būve.

Avoti: EH

aizbūvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Uzbūvēt (ko kam priekšā).

2. pareti. Būvējot aizsprostot (ko).

Avoti: LLVV, MLVV

aizbūvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Uzbūvēt (māju) un pārvietoties (uz turieni).

2. Būvējot ēku, izveidot ar to šķērsli, aizsegu (kam priekšā).

Avoti: LLVV

aizcapāt   apv.

1. Aiziet; aiziet prom maziem solīšiem.

Avoti: EH

aizcelāt   apv.

1. Vairākkārt, pamazām aizcelt prom.

Avoti: EH

aizcelt   -ceļu, -cel, -ceļ, pag. -cēlu; trans.

1. Ceļot aizvirzīt, attālināt.

// imperf. Celt prom; ceļot novietot (kur, kam priekšā, pie kā, aiz kā u. tml.).

// pareti Ceļot aiztaisīt.

2. sar. Pārvietot, aizsūtīt, aizkomandēt (prom, uz tālāku vietu); pārcelt.

3. novec. Ieķīlāt.

Avoti: LLVV, VpJ

aizcelties   apv.

1. Pārcelties (uz citu dzīvesvietu).

Avoti: ViV

aizceļojums   novec.

1. Došanās ceļojumā.

Avoti: Lo

aizceļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Doties ceļojumā.

// imperf. Ceļot prom.

Avoti: LLVV, MLVV

aizcementēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aizpildīt ar cementu (piemēram, plaisas, spraugas).

Avoti: LLVV

aizceple

1. Vieta aiz krāsns.

Avoti: ME

aizceplis

1. Vieta aiz krāsns.

Avoti: ME

aizcerāt   apv.

1. Aizaugt ar krūmiem.

Avoti: EH

aizcere   apv.

1. Dziļa vieta upē.

Avoti: EH

aizcerēt   novec.

1. Ņemt vērā, paturēt cerībās.

2. Taupīt, ietaupīt.

Avoti: KV, ME

aizcerojis

1. Aizaudzis ar augiem, kas aug ceros, puduros.

Avoti: Sin, T

aizcerot   apv.

1. Augot ar ceriem izplatīties līdz noteiktai vietai.

2. Augot ar ceriem aizšķērsot.

Avoti: EH

aizcibāt   apv.

1. Aiziet lēniem, maziem solīšiem.

Avoti: EH

aizcibot   apv.

1. Aiztaisīt cibu.

Avoti: EH

aizciekāt   apv.

1. Lēnām aiziet (par vistām).

Avoti: EH

aizciemoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos, refl.

1. Ciemoties pārāk ilgi.

Avoti: MLVV

aizcierāt   apv.

1. Aiziet pastaigas solī.

Avoti: EH

aizcierēt   apv.

1. Aiziet pastaigas solī.

Avoti: EH

aizciest

1. Pārciest.

2. Ilgāku laiku bez kaut kā iztikt.

Avoti: ME

aizciesties   -ciešos, -cieties, -ciešas, pag. -cietos; refl.; sar.

1. Ilgi aizturēt, apspiest sevī kādu vēlēšanos; ilgi gribēt ko, bet neiespēt.

Avoti: LLVV

aizcietējums   -a, v.

1. Apgrūtināta zarnu iztukšošanās.

Avoti: MLVV

aizcietēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Normāli neiztukšoties (par vēderu, zarnām).

2. Sacietēt (par govs tesmeni).

Govs aizcietēja— govs vairs nav slaucama.

Avoti: LLVV, ME

aizcietīgs   apv.

1. Atturīgs, mazliet skops.

Avoti: EH

aizcietināt   apv.

1. Nocietināt, darīt cietu, aizsprostot, aizbarikādēt.

2. Govi beidzot slaukt pirms laika, tā vairs nedod piena.

3. Ieslēgt.

Avoti: EH

aizciklēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; sar.

1. Apstāties pie kaut kā; nemainīties, neattīstīties.

Avoti: MC

aizcīkstēt   apv.

1. Aizbraukt čīkstot.

2. Pieraudāt, piečīkstēt.

Avoti: EH

aizcīkstēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; apv.

1. Cīkstoties, cīnoties nonākt līdz noteiktam punktam.

Avoti: EH

aizcilas   apv.

1. Ķīla.

2. Aizceļami vārtiņi.

Avoti: ME

aizcilāt   apv.

1. Vairākkārt ceļot, pārvietot.

2. Aizsprostojot (pret kaut ko) aizlikt vairākos paņēmienos.

Avoti: EH

aizcilāties   apv.

1. Pamazām pārvietoties.

Avoti: EH

aizcildīt   apv.

1. Cildinot, slavējot panākt, ka slava izplatās līdz kādai noteiktai vietai.

Avoti: EH

aizcilpāt   apv.

1. Aizcilpot.

Avoti: KiV

aizcilpāties   apv.

1. Savilkties (par cilpu).

2. Līku loču pārvietojoties nonākt (kur).

Avoti: EH

aizcilpināt   apv.

1. Sasaistīties, savilkties cilpās.

Avoti: EH

aizcilpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Cilpojot, skrienot lēcieniem, attālināties (par dzīvniekiem).

// imperf. Cilpot prom.

// pārn.; sar. Ātri aiziet, aizskriet (par cilvēku).

Avoti: LLVV

aizcine

1. Vieta aiz ciņa.

Avoti: ME

aizcinis

1. Vieta aiz ciņa.

Avoti: ME

aizcinīt   apv.

1. Aizlodēt.

Avoti: KiV

aizcīnīt   apv.

1. Ar pūlēm aizvilkt, aizstiept.

2. Aizraidīt.

Avoti: EH, KnG

aizcīnīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ar lielām grūtībām, pūlēm aizvirzīties, nokļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizcipāt   apv.

1. Neveikli, nevarīgi lēnām aiziet.

Avoti: EH

aizcipstēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; apv.

1. Izdot pīkstošu skaņu.

Avoti: EH

aizcipt   apv.

1. Iesprūst, aizkavēties, aizķerties.

Avoti: ME, Sin, EH

aizcipt   apv.

1. Izdot pīkstošu skaņu.

Avoti: EH

aizcirpt   apv.

1. Cirpt līdz zināmam punktam.

2. Sākt cirpt.

Avoti: EH

aizcirpties   apv.

1. Cērpot aiz pārskatīšanās nonākt pa tālu.

Avoti: EH

aizcirst   -cērtu, -cērt, -cērt, pag. -cirtu; trans.

1. Iesākt cirst, bet nepabeigt; iecirst (līdz kādai vietai).

2. Strauji, ar sparu aizvērt.

3. Spēji pārtraukt (piemēram, elpu).

4. pareti. Strauji aizlikt, aizgrūst (kam priekšā).

// apv. Cērtot izveidot šķērsli.

// apv. Aizsprostot ceļu.

5. apv. Dusmīgi runāt.

6. apv. Ātri, strauji aiziet; aizsteigties.

Avoti: LLVV, ME, ViV

aizcirsties   -cērtos, -cērties, -cērtas, pag. -cirtos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> aizcirst (2).

2. parasti 3. pers. Refl. --> aizcirst (3).

3. pareti. Ļoti strauji aizvirzīties (priekšā).

4. hum., apv. Ātri (straujā tempā) aiziet, nokļūt (kur, pie kāda).

Avoti: LLVV

aizciršana   mežr.

1. Stumbra ieciršana koka resgalī, lai to nogāztu vēlamā virzienā un novērstu resgaļa plīsumu.

Avoti: ZTV

aizcirtiens   apv.

1. Vienreizēja darbība --> aizcirst.

Avoti: EH

aizcirtnis

1. Kritušu koku veidots šķērslis.

Avoti: ME

aizcirtums

1. Zirga kājas kronīša ievainojums virs naga.

2. mil. Prettanku meža aizsprostojums - mākslīgs prettanku šķērslis, ko veido mežos, nozāģējot kokus 0,8-1,2 m augstumā; aizcirtnis.

Avoti: LLx, MIL

aizcīsties   apv.

1. Cenšoties sasniegt.

Avoti: EH

aizcitceturtdienu

1. Aiznākamā ceturtdienā.

aizcitdienu

1. Aiznākamā dienā.

aizcitgadu   apv.

1. Aiznākamā gadā.

Avoti: EH

aizcitotrdienu

1. Aiznākamā otrdienā.

aizcitpiektdienu

1. Aiznākamā piektdienā.

aizcitpirmdienu

1. Aiznākamā pirmdienā.

aizcits   apv.

1. Aiznākošais.

Avoti: EH

aizcitsestdienu

1. Aiznākamā sestdienā.

aizcitsvētdienu

1. Aiznākamā svētdienā.

Avoti: ME

aizcittrešdienu

1. Aiznākamā trešdienā.

aizcitugad   apv.

1. Aiznākamā gadā.

Avoti: EH

aizcitugada   apv.

1. Aiznākamā gadā.

Avoti: EH

aizcitugadu   apv.

1. Aiznākamā gadā.

Avoti: EH

aizcuidīt   apv.

1. Aizrīdīt; aizdzīt.

Avoti: MiV

aizčabāt   apv.

1. Lēnām, nedroši aiziet.

Avoti: EH

aizčabēt   parasti 3. pers., -čab, pag. -čabēja; intrans.

1. Čabot attālināties.

Avoti: LLVV

aizčabēties   parasti 3. pers., -čabas, pag. -čabējās; refl.

1. Iesākt čabēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iečabēties.

Avoti: LLVV

aizčabināt   apv.

1. Attālināties čabot; aiziet maziem solīšiem.

2. Aiziet pļāpājot.

3. Aizbaidīt ar čabēšanu.

Avoti: EH

aizčagāt   apv.

1. Metot pārklāt (ar salmiem, mēsliem).

Avoti: EH

aizčakarēt   apv.

1. Bikstot, rušinot aizvākt, aizgrūst.

2. Bikstot, vandot, maisot, rušinot aizsprostot.

3. Sākt bakstīt.

4. Satvert, sagrābt.

Avoti: EH

aizčākstēt   apv.

1. Mirt.

2. Sākt novīst, pārkoksnēties, izčākstēt, kļūt porainam.

3. Saaukstējies un aizsmacis cilvēks.

4. Diloņslims cilvēks.

5. Saslimis cilvēks.

Avoti: EH

aizčakstēties   apv.

1. Iečaukstēties, pavisam īsu mirkli čaukstēt, čirkstēt.

Avoti: EH

aizčākstēties

1. Iekliegties.

Avoti: ME

aizčakstināt   apv.

1. Lēnām aizbraukt.

Avoti: EH

aizčalīt   apv.

1. Aizrunāt, pārtraukt valodu.

Avoti: EH

aizčalot

1. Burbuļojot aizplūst.

Avoti: ME

aizčaloties   apv.

1. Pļāpājot aizrauties.

Avoti: EH

aizčamdīt   apv.

1. Aizdzīt.

Avoti: EH

aizčamdīties   apv.

1. Aiziet taustoties.

Avoti: EH

aizčāpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju;

1. Gausiem soļiem ejot, attālināties.

// imperf. Čāpot prom; gausiem soļiem ejot, nokļūt (kur, pie kā, aiz kā, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizčāpot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Gausiem soļiem ejot, attālināties.

// imperf. Čāpot prom; gausiem soļiem ejot, nokļūt (kur, pie kā, aiz kā, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizčapstināties   apv.

1. Uz īsu brīdi sākt ķert gaisu.

Avoti: EH

aizčaravāt   apv.

1. Noburt.

Avoti: KiV

aizčaukstēt   parasti 3. pers., -čaukst, pag. -čaukstēja; intrans.; pareti.

1. Čaukstot attālināties.

2. Iesākt čaukstēt.

Avoti: LLVV, ME

aizčaukstēties   parasti 3. pers., -čaukstas, pag. -čaukstējās; refl.

1. Iesākt čaukstēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iečaukstēties.

Avoti: LLVV

aizčaukstināt   apv.

1. Aiziet lēnām, velkot kājas (sacīts par veciem cilvēkiem).

2. Aiziet viegliem soļiem (pastalās).

Avoti: EH

aizčauvēt   apv.

1. Aizdzīt ar nelielu troksni, aiztramdīt.

Avoti: EH

aizčerkstēt   sar.

1. Aizsmakt.

Avoti: EH

aizčibēt   apv.

1. Pazust no acīm.

Avoti: EH

aizčibināt   apv.

1. Aiztipināt.

2. Lēnām aizdzīt, aizbaidīt.

Avoti: EH

aizčiepstēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt čiepstēt un tūlīt apklust; (biežāk) iečiepstēties.

Avoti: LLVV

aizčiept   apv.

1. Nozagt un aiznest; nočiept.

2. Sākt čiept.

Avoti: EH

aizčiept   apv.

1. Piepīkstēt, piečiepstēt.

2. Iepīkstēties, iečirkstēties.

Avoti: EH

aizčīgāt   apv.

1. Čīgājot attālināties.

Avoti: EH

aizčiknīties   apv.

1. Ar pūlēm sasniegt.

Avoti: EH

aizčīkstēt

1. Čīkstot attālināties.

Avoti: PP, T

aizčikstēties   apv.

1. Iečirkstēties (par sienas pulksteni pirms sišanas).

Avoti: EH

aizčīkstēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt čīkstēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iečīkstēties.

// reti. Aizčinkstēties (par bērnu).

Avoti: LLVV

aizčīkstināt   apv.

1. Attālināties, izraisot čīkstēšanu (piem., braucot ar čīkstošiem ratiem).

2. Novest līdz raudāšanai.

Avoti: EH

aizčinkstēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.; reti.

1. Iesākt činkstēt un tūlīt apklust; (biežāk) iečinkstēties.

Avoti: LLVV

aizčīpstēties   apv.

1. Iepīkstēties; iečiepstēties, aizčiepstēties.

Avoti: EH, Sin

aizčirkstēt   apv.

1. Attālināties čirkstot, švīkstot, gurkstot.

2. Iečirkstēties, iešvīkstēties, iegurkstēties.

3. Iesisināties, iečirkstēties, iepīkstēties.

Avoti: EH

aizčirkstēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt čirkstēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iečirkstēties.

Avoti: LLVV

aizčirkstināt   apv.

1. Attālināties, čirkstot, švīkstot, gurkstot.

2. Aiztaisīt, izraisot čirkstēšanu, švīkstēšanu, gurkstēšanu.

Avoti: EH

aizčivināt   apv.

1. Attālināties čivinot, čiepstot.

2. Aizlidot čivinot.

3. Piečivināt, piečiepstēt.

4. Aizbaidīt.

Avoti: EH

aizčokarēt   apv.

1. Rušinot aizgrūst.

Avoti: EH

aizčokāt   apv.

1. Bikstot, bīdot aizvirzīt.

Avoti: ViV

aizčokurēt

1. Salabot jumta kori, čukuru.

Avoti: ME

aizčoža   apv.

1. Pažobele, paspārne.

Avoti: EH

aizčūbāt   apv.

1. Neveikli aizvilkt (slepus).

2. Samīdīt, saspārdīt.

3. Neveikli, nevarīgi aiziet.

Avoti: EH

aizčubināt   apv.

1. Nosprostot.

2. Piepildīt izejas caurumu sienā.

3. Aizbāzt ar lupatām caurumu.

4. Iebāzt.

5. Lutinot gādīgi pavadīt.

6. Lēnām aizbraukt.

Avoti: EH

aizčučāties   apv.

1. Aizgulēties.

Avoti: EH

aizčučēties   apv.

1. Aizgulēties.

Avoti: EH

aizčučināt   apv.

1. Iemidzināt (bērnu), ieaijāt.

Avoti: EH

aizčudāties   apv.

1. Sagatavoties aiziešanai, aizbraukšanai.

Avoti: EH

aizčudīt   apv.

1. Aizdzīt.

Avoti: EH

aizčūdīt   apv.

1. Aizdzīt.

Avoti: EH

aizčūdīties   apv.

1. Sagatavoties aiziešanai, aizbraukšanai.

Avoti: EH

aizčudīties   apv.

1. Aiziet ar pūlēm.

2. Sākt bažīties.

Avoti: EH

aizčuidīt   apv.

1. Aizdzīt, patriekt.

Avoti: EH

aizčukāt   apv.

1. Bikstot, bīdot aizvirzīt.

Avoti: ViV

aizčuknīt   apv.

1. Aizgrūst (bakstot, bikstot).

2. Nekārtīgi aizbāzt, piebāzt.

Avoti: EH

aizčukstēt   apv.

1. Ļaut sasniegt čukstus.

2. Čukstus aizslīdēt.

Avoti: EH

aizčūkstēt   apv.

1. Saka, ja kaut kas nav dabūts.

2. Sākt čurkstēt (pēkšņi, uz īsu mirkli).

3. Sākt čukstēt (pēkšņi, uz īsu mirkli).

Avoti: EH

aizčukstēties   apv.

1. Čukstēt pavisam īsu mirkli.

Avoti: EH

aizčukstīt   apv.

1. Aizgrūst, aizbakstīt.

Avoti: EH

aizčukurēt   apv.

1. Aizgrūst, aizbakstīt.

Avoti: EH

aizčūlāt   apv.

1. Strutojot sadzīt.

2. Pārklāties, pārvilkties ar strutām.

3. Raudot attālināties.

Avoti: ME, EH

aizčulgot   apv.

1. Sākt strutot.

Avoti: EH

aizčulināt   apv.

1. Izlutināt tik ļoti, ka izlutinātais vairs īsti nekam neder.

Avoti: EH

aizčumēt   apv.

1. Aizņudzēt.

Avoti: EH

aizčunčināt   apv.

1. Aizrikšot, aizskriet teciņiem.

2. Lēnām aizbraukt; aiziet.

Avoti: ME, EH

aizčurāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, intrans.; sar.

1. Čurājot aiztecināt (aiz kā).

Avoti: MLVV

aizčurēt   apv.

1. Plūst aiz kaut kā.

2. Aizsprostoties, aizlipt.

Avoti: EH

aizčurīt   apv.

1. Panīkt aiz slimības, barības trūkuma (par cilvēku, dzīvnieku).

Avoti: KiV

aizčurkstēt   apv.

1. Burbuļojot aizplūst, aiztecēt.

2. Aizlidot (par bezdelīgu).

Avoti: EH

aizčurkstināt   apv.

1. Sākt cept.

Avoti: EH

aizčūskoties   poēt.

1. Aizvīties.

aizčuslēt   apv.

1. Pārpurvoties.

Avoti: EH

aizčuslīt   apv.

1. Pārpurvoties.

Avoti: EH

aizdabūt   -dabūju, -dabū, -dabū, pag. -dabūju; trans.

1. Aizvirzīt, nogādāt (parasti ar pūlēm).

// imperf. Dabūt prom; (parasti ar pūlēm) nogādāt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. Aizsniegt, notvert.

Avoti: LLVV, ME

aizdabūties   apv.

1. Ar pūlēm nonākt.

Avoti: EH

aizdaga   apv.

1. Sausa malka iekuram.

Avoti: EH

aizdaidzīt   apv.

1. Aizdiegt, pavirši sašūt.

Avoti: EH

aizdairīties   apv.

1. Būt kūtram līdz kādam laikam, pavadīt laiku bezdarbībā.

Avoti: EH

aizdakalēties   apv.

1. Plosoties aizskriet (par bērniem).

Avoti: EH

aizdakstīt   apv.

1. Atdot prom.

Avoti: EH

aizdakstīt   apv.

1. Aizspraust, aizbāzt aiz kaut kā vai kaut kam priekšā.

Avoti: EH

aizdakterēt   apv.

1. Ilgi un bez sekmēm ārstējot, novest nāvē.

Avoti: EH

aizdalbīt   apv.

1. Aizvilkties.

Avoti: EH

aizdāldāt   apv.

1. Aiziet.

Avoti: KiV

aizdaldot   apv.

1. Aizblandīties, aizklejot.

Avoti: EH

aizdalīt   apv.

1. Atdot pa daļām.

2. Izvietojot, izkārtojot aizsūtīt, pārvietot (kur, uz kādu vietu).

Avoti: EH, ĒiV

aizdalsāt   apv.

1. Aiziet (bez zināma iemesla).

Avoti: EH

aizdalzāt   apv.

1. Aiziet, aizklīst prom.

Avoti: KnG

aizdambējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> aizdambēt.

2. Šķērslis, aizsprostojums straumes tecējumam.

Avoti: LLVV

aizdambēšanās   novec.

1. Sastrēgums, aizsprostošanās.

Avoti: VkG

aizdambēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aizsprostot (gultni, straumi), radot šķērsli tecējumam.

// imperf. Dambēt ciet.

Avoti: LLVV

aizdambēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> aizdambēt; aizsprostoties.

Avoti: LLVV

aizdambrēt   apv.

1. Aizdambēt.

Avoti: EH

aizdambrēties   apv.

1. Sakrāties.

Avoti: EH

aizdancināt   apv.

1. Likt aizdejot.

2. Aizvadīt.

3. Nejauši aiznest, pazaudēt.

Avoti: EH

aizdancot   apv.

1. Aizdejot.

Avoti: EH

aizdancoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos, refl.

1. Dejot, uzturēties viesībās pārāk ilgi.

Avoti: MLVV

aizdandalot   apv.

1. Aiziet.

Avoti: EH

aizdangāt   apv.

1. Aizbrist (pa purvainu vietu).

2. Aizmīdīt, aizbradāt.

Avoti: EH

aizdaņģināt   apv.

1. Aiznest ar pūlēm (kaut ko smagu).

Avoti: EH

aizdaņģināties   apv.

1. Pārcelties (uz dzīvi).

Avoti: EH

aizdara   apv.

1. Aizgalds, nodalījums kūtī, kas paredzēts mazajiem lopiem; aizgalds.

Avoti: ME

aizdara   apv.

1. Aizdars.

Avoti: EH

aizdarciba   apv.

1. Ciba aizdara ievietošanai; ciba, kurā ievietots aizdars.

Avoti: ViV

aizdardēt   apv.

1. Aizdārdēt.

Avoti: EH

aizdārdēt   parasti 3. pers., -dārd, pag. -dārdēja; intrans.

1. Dārdot attālināties.

Avoti: LLVV

aizdārdēties   parasti 3. pers., -dārdas, pag. -dārdējās; refl.

1. Īsu brīdi dārdēt; (biežāk) iedārdēties.

Avoti: LLVV

aizdārdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. intrans. Aizdārdēt.

2. trans. Dārdot aizbraukt, aizvirzīt (ko).

Avoti: LLVV

aizdārdzēt   apv.

1. Aizbraukt grabot, dārdot.

Avoti: EH

aizdare   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Atvērums, kas speciāli izveidots un aprīkots (kā) aizdarīšanai.

2. apv. Aizdars.

Avoti: LLVV, MLVV, VV

aizdarināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Ar noteiktām darbībām, dažādiem paņēmieniem panākt, ka (priekšmets) ir slēgts; aiztaisīt ciet.

2. apv. Aizcirst līdz noteiktai vietai.

3. apv. Aizadīt līdz noteiktai vietai.

4. apv. Brīdināt.

Avoti: MLVV, EH

aizdarīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Novietot (piemēram, vārtus, durvis, vāku) tādā stāvoklī, ka laukums, telpa vai priekšmeta iekšiene kļūst no ārpuses nepieejama; aiztaisīt, aizvērt.

2. reti. Padarīt (ēdienu) taukāku, pieliekot pavalgu, aizdaru.

3. apv. Aizadīt līdz noteiktai vietai.

Avoti: LLVV

aizdarīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> aizdarīt(1); aizvērties.

Avoti: LLVV

aizdarnauda   mil.; novec.

1. Uzturnauda.

Avoti: Lo

aizdārs   apv.

1. Aizgalds.

2. Diafragma.

Avoti: KiV

aizdars   -a, v.

1. Taukvielu piedeva (ēdienam); pavalgs.

2. mil.; novec. Uzturlīdzekļi.

Avoti: LLVV

aizdartiesa   apv.

1. Aizdars; neliels aizdara daudzums.

Avoti: ViV

aizdarvielas   mil.; novec.

1. Uzturlīdzekļi.

aizdarvot   apv.

1. Nodarvot līdz noteiktai vietai.

2. Aizdarvot, darvojot noslēgt.

Avoti: EH

aizdārze   apv.

1. Vieta aiz dārza.

Avoti: EH

aizdāstīt   apv.

1. Atdot, atdāvināt (vieglprātīgi).

Avoti: EH

aizdaudzināt   apv.

1. Valodu, baumu, slavas (par ko) izplatīšanās līdz zināmai vietai.

Avoti: EH

aizdauga

1. Aizdaugava, Daugavas otrs krasts.

Avoti: ME

aizdaugava

1. Daugavas otrs krasts.

Avoti: ME

Aizdaugava   vietv.; vēst.

1. Aizdaugavas Hercogiste - Pārdaugavas Hercogiste - bijušās Livonijas daļa, kas no 1566. g. līdz 1629. g. bija Polijas un Lietuvas pakļautībā.

Avoti: VtV

aizdauzīt   apv.

1. (Vairākkārt) sitot ieplēst.

2. Nopērt.

3. Apdullināt ar vairākkārtēju sitienu troksni.

4. Dauzot aiztaisīt ciet.

Avoti: EH

aizdauzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; niev.

1. Aiziet, aizklīst (bez noteikta mērķa, parasti trokšņaini); klīstot, staigājot nonākt (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV, MLVV

aizdāvāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Aizdāvināt.

Avoti: LLVV

aizdāvināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atdot (ko savu citam) par dāvanu.

Avoti: LLVV

aizdedze   -es, s.; parasti vsk.; tehn.

1. Darbmaisījuma aizdedzināšana iekšdedzes motora cilindrā ar dzirksteļizlādi starp aizdedzes sveces elektrodiem.

Agrā aizdedze— darbmaisījuma aizdedzināšana pirms optimālā aizdedzināšanas momenta.

Aizdedzes potenciāls— vismazākā potenciālu diference starp elektrodiem, kas nepieciešama, lai sāktos patstāvīgā izlāde gāzē.

2. Aizdedzināšanas iekārta (iekšdedzes dzinējā).

Aizdedzes svece— iekšdedzes motoros ieskrūvēta aizdedzes ierīce ar 2 elektrodiem, starp kuriem radusies dzirkstele vajadzīgajā brīdī aizdedzina cilindrā saspiesto degmaisījumu.

Aukstā aizdedzes svece— aizdedze svece, ko lieto forsētiem motoriem ar augstu saspiešanas pakāpi un lielu griešanās frekvenci.

Baterijas aizdedze— aizdedze, kurā zemsprieguma enerģijas avots ir akumulatoru baterija vai, motoram darbojoties, ģenerators.

Bezkontaktu aizdedze— aizdedze, kurā indukcijas spoles darbību vada bezkontaktu pārtraucējs.

Elektroniskā (elektronu) aizdedze— darbmaisījuma aizdedzināšana ar elektrisko dzirksteli, ko iegūst no līdzsprieguma avota ar elektromagnētiskām, elektromehāniskām un elektroniskām sprieguma pārveidošanas ierīcēm.

Karstā aizdedzes svece— aizdedze svece, ko lieto neforsētiem motoriem ar nelielu griešanās frekvenci.

Kompresijas aizdedze— aizdedze darbmaisījuma pašuzliesmošanās rezultātā, kad darbmaisījums tiek saspiests līdz 3,5 MPa; parasti izmanto dīzeļmotoros.

Magneto aizdedze— aizdedze, kuras sistēmā visas enerģijas ražošanai, pārveidošanai, aizdedzes apsteidzes leņķa regulēšanai lieto vienu agregātu - magneto.

Vēlā aizdedze— darbmaisījuma aizdedzināšana pēc optimāla aizdedzināšanas momenta.

Avoti: LLVV, LEV, ZTV

aizdedzies   apv.

1. Divd. --> aizdegties.

Kā aizdedzies— ātri, strauji (skrien).

Avoti: SiV

aizdedzīgs   novec.

1. Karsts.

2. Tāds, kas kaut ko dara ar aizrautību, kaislīgs.

Avoti: NeV

aizdedzināmais   novec.

1. Tas, ar ko aizdedzina.

aizdedzināmība   ķīm.; novec.

1. Vielas spēja aizdegties.

aizdedzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka sāk degt; iededzināt.

// pārn. Izraisīt (spēcīgas jūtas); spēcīgi satraukt, saviļņot.

2. Panākt, ka sāk kvēlot, izstarot gaismu.

Avoti: LLVV

aizdedzinātājs   novec.

1. Kāds, kas aizdedzina.

Avoti: KrV

aizdedzinošs   novec.

1. Tāds, kas aizdedzina.

Avoti: Lo

aizdeglis   mil.

1. Aizdedzes kapsele - munīcijas sastāvdaļa, kas paredzēta munīcijas pulvera lādiņa vai pirotehniskā sastāva aizdedzināšanai.

Avoti: MIL

aizdegšana

1. Darbība, process --> aizdegt.

2. mil. Liesmas pāriešana no aizdedzes kapseles uz pamatlādiņa pulvera daļu, šaujot ar mīnmetējiem un dalīti lādejamām artilērijas sistēmām.

Avoti: MIL

aizdegt   -dedzu, -dedz, -dedz, pag. -dedzu; trans.

1. Panākt, ka uzreiz sāk degt; iedegt.

// pārn. Izraisīt (spēcīgas jūtas); spēcīgi satraukt, saviļņot.

2. Aizdedzināt (2).

Avoti: LLVV

aizdegt   parasti 3. pers., -deg, pag. -dega; intrans.; reti.

1. Būt liesmu pārņemtam un sadegt (līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV

aizdegties   -degos, -dedzies, -degas, pag. -degos; refl.

1. Iesākt degt; uzliesmot.

// pārn. Kļūt spēcīgi satrauktam, saviļņotam.

2. parasti 3. pers. Iesākt gaiši kvēlot (par gaismas avotu); pēkšņi kļūt gaišam, spožam.

// pārn. Sākt spīdēt (piemēram, par debess spīdekļiem).

Avoti: LLVV, MLVV

aizdegune   -es, s.; parasti vsk.

1. Rīkles dobuma augšējā daļa.

2. apv. Pļāpa, kas visur bāž savu degunu.

Avoti: LLVV, EH

aizdeģene   novec.

1. Šķiltavas.

Avoti: Lo

aizdeiderēt   apv.

1. Aiziet (nedrošiem soļiem).

Avoti: EH

aizdeidzēt   apv.

1. Sākt dīgt.

Avoti: ME

aizdejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Dejojot aizvirzīties, nokļūt (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: MLVV

aizdeldēt

1. Ievainot, izpostīt.

2. Nolietot līdz zināmai robežai.

Avoti: ME, EH

aizdēlīties   apv.

1. Klejojot apkārt, nonākt kaut kur.

Avoti: EH

aizdelverēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Draiskuļojot attālināties, aizklīst.

// reti. Neveikli aizlidot (par putniem).

Avoti: LLVV

aizdelverēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Aizdelverēt.

Avoti: LLVV

aizdemties   apv.

1. Ieraudāties (uz īsu mirkli).

Avoti: EH

aizdenderēt   apv.

1. Aizstreipuļot.

Avoti: EH

aizderēt   apv.

1. Kaut kur salīgt (darbu).

2. Nolīgt kādu kur projām (darbā).

Avoti: ME, ĒiV

aizderēties   apv.

1. Nolīgt un aiziet kur projām (darbā).

Avoti: ĒiV

aizderglīt   apv.

1. Aiznest, aizvazāt.

Avoti: EH

aizderglīt   apv.

1. Iesākt nekārtīgi ēst.

Avoti: EH

aizdesāt   apv., niev.

1. Aiziet, aizskriet.

Avoti: ViV

aizdesot   žarg.

1. Aizskriet.

Avoti: SLG

aizdēstīt   apv.

1. Apstādīt; dēstot aizņemt ar augiem (kādu platību).

Avoti: EH, KiV

aizdēt   apv.

1. Aizlikt; nolikt aiz kaut kā.

2. Nolikt (olu) aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizdevas   -u, s.; grāmatv.

1. Aizdevums (1).

Aizdevu izmaksa— aizdevuma izsniegšanas process.

Aizdevu kapitāls— naudas kapitāls, ko īpašnieks aizdod citai juridiskai vai fiziskai personai, saņemot par to ienākumu procentu maksājumu veidā.

Aizdevu procenti— maksa par aizdevuma pamatsummas lietošanu.

Avoti: LLVV, GrV

aizdeve   novec.

1. Aizdevums (1).

Avoti: ULW

aizdevējs   -a, v.

1. Cilvēks bvaiiestāde, organizācija, kas aizdod (piemēram, naudu); kreditors.

Aizdevēja gada ieņēmums— ilgtermiņa aizdevuma ikgada ieņēmums, kuru aizdevējs saņem visā parāda atmaksāšanas laikā.

Avoti: LLVV, GrV

aizdevi   apv.

1. Augļi, procenti.

Avoti: EH

aizdevīgs   apv.

1. Labvēlīgs aizdošanai.

Avoti: EH

aizdevu

1. Aizdevu kapitāls - kapitāls, kuru uzņēmumam vai valstij aizdevis viens vai vairāki aizdevēji (kreditori), kas var būt: cits uzņēmums, banka vai cita valsts.

Avoti: PP, EsV

aizdevumprocents   v.

1. Maksa, ko kreditors saņem par izsniegto aizdevumu un kas tiek aprēķināta procentos no aizdevuma summas.

Avoti: MLVV

aizdevums   -a, v.

1. Nauda vai cita vērtība, ko (kādam) aizdod.

2. Darījums, ko noslēdz aizdevējs un aizņēmējs.

Aizdevuma līgums— zināma daudzuma aizvietojamu lietu nodošana īpašumā ar pienākumu atdot saņemto tādā pašā daudzumā un tādas pašas šķiras un labuma lietās.

Aizdevuma pagarināšana— aizdevuma termiņa pagarināšana, pusēm rakstiski vienojoties.

Aizdevuma pamatsumma— sākotnējā aizdevuma summa, kurā nav iekļauti aizdevuma procenti un citi izdevumi.

Avoti: LLVV

aizdibēt   apv.

1. Aizskriet.

Avoti: EH

aizdicelēt   apv.

1. Ar ratiem, kam divi riteņi.

2. Aizbraukt.

Avoti: EH

aizdicelēt   apv.

1. Aizsūtīt nederīgā veidā.

Avoti: EH

aizdīdīt   apv.

1. Veltīgi, nevajadzīgi aizjāt.

2. Plosoties aiznest.

Avoti: EH

aizdīdīties   apv.

1. Aiziet plosoties.

Avoti: EH

aizdīdzēt   apv.

1. Ļaut sadīgt.

Avoti: EH

aizdiebt   -diebju, -dieb, -diebj, pag. -diebu; intrans.; sar.

1. Ātri aizskriet.

// imperf. Diebt prom; ātri skrienot, nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizdiedelēt   apv.

1. Aiziet, klaiņojot, slaistoties apkārt.

Avoti: EH

aizdiedzēt   apv.

1. Ļaut sadīgt.

Avoti: EH

aizdiegt   -diedzu, -diedz, -diedz, pag. -diedzu; trans.

1. Ātri vai pavirši aizšūt, aizlāpīt.

// imperf. Diegt ciet.

Avoti: LLVV

aizdiegt   -diedzu, -diedz, -diedz, pag. -diedzu; intrans.; sar.

1. Ātri, veikli aizskriet, arī aizbēgt.

// imperf. Diegt prom; ātri skrienot, nokļūt (kur, pie kā, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizdiekt   apv.

1. Aizskriet.

Avoti: EH

aizdienēt   apv.

1. Uzstrādāties, tikt uz augšu.

2. Atkalpot, atstrādāt, samaksāt ar darbu.

Avoti: EH

aizdiet   apv.

1. Aizdejot līdz noteiktai vietai; attālināties, dejojot, lēkājot.

Avoti: EH

aizdīgt   apv.

1. Sākt dīgt, uzdīgt.

Avoti: ME

aizdikāt   apv.

1. Aiziet maziem solīšiem, īpaši par bērniem.

2. Aizskriet stīvi un smagnēji.

Avoti: ME, EH

aizdīkāt   sar.

1. Aiziet maziem solīšiem, īpaši par bērniem.

Avoti: ME

aizdiknīt   apv.

1. Ātri, veikli aizskriet.

Avoti: KiV

aizdīkt   apv.

1. Brēcot apdullināt, piebrēkt, piedīkt, piedžinkstēt, piekliegt.

Avoti: EH

aizdīkties   apv.

1. Sākt (pēkšņi, uz īsu brīdi) brēkt, viegli iebrēkties.

Avoti: EH

aizdilbāt   apv.

1. Aizskriet gariem, lieliem soļiem.

Avoti: EH

aizdilbt   apv.

1. Aizskriet.

Avoti: EH

aizdilināt

1. Aizsteigties īsiem rikšiem.

Avoti: ME

aizdilt   apv.

1. Nolietoties, nodilt, notievēt, kļūt mazākam, plānākam līdz zināmai robežai.

2. Sākt nolietoties, nodilt, notievēt, kļūt mazākam.

Avoti: EH

aizdimdēt   parasti 3. pers., -dimd, pag. -dimdēja; intrans.

1. Dimdot attālināties.

2. apv. No rībošas, dārdošas skaņas aizkrist ausīm, tikt apdullinātam.

3. apv. Ierībēties, iedunēties; (pēkšņi, uz īsu mirkli) sākt rībēt, dārdēt.

Avoti: LLVV, EH

aizdimdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. intrans. Dimdinot attālināties.

2. trans.; reti. Panākt, ka sāk dimdēt.

Avoti: LLVV

aizdimīt

1. Ar lielu piepūli ko smagu aizgādāt, nogādāt.

Avoti: ME

aizdimt   parasti 3. pers., -dim, pag. -dima; intrans.

1. Aizdimdēt.

Avoti: LLVV

aizdindēt   apv.

1. Aizdimdēt.

Avoti: EH

aizdindināt   apv.

1. Aizdimdināt.

Avoti: EH

aizdipāt   apv.

1. Aiziet (neatsperīgiem vai maziem soļiem).

Avoti: EH

aizdipēt   parasti 3. pers., -dip, pag. -dipēja; intrans.

1. Ātri, viegli, ar padobju (soļu) troksni attālināties; aizdipt.

2. apv. Arī par attālinošos skaņu, ko rada skrienošs suns, kaķis vai pele.

Avoti: LLVV, EH

aizdipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Dipinot attālināties (parasti par bērniem).

// imperf. Dipināt prom; dipinot nokļūt (kur, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizdipīt   apv.

1. Ātri aizskriet (īsu gabalu).

Avoti: EH

aizdipt   parasti 3. pers., -dip, pag. -dipa; intrans.

1. Ātri, viegli, ar padobju (soļu) troksni attālināties.

Avoti: LLVV

aizdīrāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Iesākt dīrāt, bet nepabeigt.

2. apv. Aizvilkt, aizstiept.

Avoti: LLVV, EH

aizdirbināt

1. Steidzīgi aiziet maziem solīšiem.

Avoti: ME

aizdirbt

1. Aizskriet.

Avoti: Sin

aizdirsnīca   apv.

1. Ateja.

Avoti: EH

aizdirst   -diršu, -dirs, -dirš, pag. -dirsu; vienk.

1. Notašķīt, nosmērēt, noķērnāt, nogānīt.

Avoti: ME

aizdīvelēt   apv.

1. Grūstot, bīdot aizvirzīt (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: ViV

aizdīžāt   apv.

1. Aiziet stampājot (ar kājām).

2. Piestampāt, aizstampāt, aizmīdīt (ar kājām).

Avoti: EH

aizdīžāties   apv.

1. Attālināties, nemierīgi dīžājoties, cilājot kājas.

Avoti: EH

aizdobīt   apv.

1. Ar bedrītēm novilkt robežu.

2. Aizmūrēt (caurumu).

Avoti: EH

aizdomājies

1. Domās iegrimis.

Avoti: LV93

aizdomas   -u, s.; tikai dsk.

1. Nedrošs, nepilnīgi pamatots pieņēmums (par fakta esamību vai iespējamību); šaubas par apgalvojuma patiesīgumu vai rīcības godīgumu.

Avoti: LLVV

aizdomāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; pareti.

1. Domās nokļūt (līdz kādam laika posmam, vietai, objektam).

2. apv. Aizcerēt.

Avoti: LLVV, EH

aizdomāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Pilnīgi iegrimt domās, aizmirstot visu pārējo.

Avoti: LLVV

aizdomība   novec.

1. Vispārināta īpašība --> aizdomīgs.

Avoti: Lo

aizdomīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas rada aizdomas.

2. Tāds, kas citiem neuzticas, kam ir aizdomas pret citiem; tāds, kurā izpaužas neuzticība, aizdomas.

Avoti: LLVV

aizdomīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> aizdomīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

aizdoms   apv.

1. Nodoms.

Avoti: EH

aizdošas   apv.

1. Avanss, aizdevums.

Avoti: ME

aizdot   -dodu, -dod, -dod, pag. -devu; trans.

1. Iedot lietošanai (piemēram, naudu, priekšmetus), lai pēc kāda laika saņemtu atpakaļ.

2. novec. Nodot ar līgumu (kādā darbā, parasti bērnus, pusaudžus).

Avoti: LLVV, TlV

aizdoties   -dodos, -dodies, -dodas, pag. -devos, refl., sar.

1. Aiziet, aizbraukt (kurp, uz kurieni).

Avoti: MLVV

aizdoties   apv.

1. Savstarpēji aizdot (naudu).

Avoti: EH

aizdragāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; pareti.

1. Daļēji sadragāt; (biežāk) iedragāt.

2. žarg. Ātri aizbraukt.

Avoti: LLVV, SLG

aizdraicīt   apv.

1. Piebārstīt.

Avoti: EH

aizdraišķīt   apv.

1. Piebārstīt.

Avoti: EH

aizdrasēt   apv.

1. Attālināties jāšus.

Avoti: EH

aizdravēt   apv.

1. Mazliet sabārt, norāt.

Avoti: EH

aizdrazgāt   apv.

1. Ar atkritumiem.

Avoti: EH

aizdrāzt   -drāžu, -drāz, -drāž, pag. -drāzu;

1. trans. Iesākt drāzt, bet neturpināt.

2. intrans.; sar. Aizdrāzties.

Avoti: LLVV

aizdrāzties   -drāžos, -drāzies, -drāžas, pag. -drāzos; refl.

1. imperf. Ātri, steigā aizskriet, aizbraukt; drāzties prom.

Avoti: LLVV

aizdrāztīt   apv.

1. Drāžot, kasot, skrāpējot, ļaut nokļūt aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizdrebēt   apv.

1. Iesākt drebēt.

Avoti: ME

aizdrebēties   parasti 3. pers., -drebas, pag. -drebējās; refl.

1. Iesākt drebēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iedrebēties.

Avoti: LLVV

aizdrēgāt   apv.

1. Izturēt slimošanu līdz kādam noteiktam laikam.

Avoti: EH

aizdreifēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja, intrans.

1. Dreifējot aizvirzīties.

Avoti: LLVV

aizdricināt   apv.

1. Aizvilkt, aizraut.

Avoti: EH

aizdrīģēt   apv.

1. Aizbultēt.

Avoti: ME

aizdriksnāt   apv.

1. Pasvītrot.

Avoti: EH

Aizdrikšņi   vietv.

1. Aizdrikšņu ezers - Driksnis, ezers Aronas paugurlīdzenumā, Madonas novada Ļaudonas pagastā.

Avoti: LD

aizdrimt   apv.

1. Iesnausties.

Avoti: EH

aizdripināt   apv.

1. Lēnām aizbraukt.

Avoti: EH

aizdrīvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Cieši aizpildīt, aizbāzt (plaisu, spraugu, caurumu, piemēram, ar pakulām).

Avoti: LLVV

aizdrukāt   apv.

1. Nodrukāt līdz noteiktai vietai.

Avoti: EH

aizdrunēt   apv.

1. Daļēji sairt, satrunēt.

Avoti: ME

aizdrupināt   apv.

1. Drupinot.

2. Ļaut nokļūt aiz kaut kā.

3. Drupinot pakaisīt priekšā (priekš).

4. Sākt (sa)drupināt.

Avoti: EH

aizdrupt   apv.

1. (Sa)drūpot nokļūt aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizdrūzmēties   apv.

1. Piepildīties ar drūzmu.

2. Aizdrūzmēties.

Avoti: EH

aizducēt   apv.

1. Dobji ieskanēties, uz īsu mirkli iedunēties, dobji ieskanēties.

2. Mazliet ierūcās pērkons.

Avoti: EH

aizducināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.

1. Ducinot attālināties.

Avoti: LLVV

aizdūcināt   apv.

1. Attālināties, rībot, dārdot, ducinot.

2. Pēkšņi, uz īsu mirkli sākt rībēt, dārdēt, ducināt.

Avoti: EH

aizducināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt ducināt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieducināties.

Avoti: LLVV

aizducinēt   apv.

1. Sākt mazliet rībēt, dārdēt (par pērkona negaisu).

Avoti: EH

aizdūcīt   apv.

1. Piemīdīt, aizmīdīt, aizspārdīt, aizstampāt.

Avoti: EH

aizdudinēt   apv.

1. Īsi klusu ierunāties.

Avoti: EH

aizdūdot   apv.

1. Dūdojot likt aizkrist ausīm, apdullināt.

2. Attālināties raudot, činkstot.

Avoti: EH

aizdūdoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt dūdot un tūlīt apklust; (biežāk) iedūdoties.

Avoti: LLVV

aizdudzēt   apv.

1. Ierībēties, nodārdēt.

Avoti: ME

aizdudzis   -gušais; s. -gusi, -gusī;

1. Miglains, neskaidrs.

2. novec. Tveicīgs, svelmains.

Avoti: LLVV

aizdukāt   apv.

1. Padzīt dunkājot.

Avoti: EH

aizdukņīt   apv.

1. Aizdzīt dunkājot.

Avoti: EH

aizdūkt   parasti 3. pers., -dūc, pag. -dūca; intrans.

1. Dūcot attālināties (par dažiem kukaiņiem); dūcot nokļūt (kur, līdz kādai vietai, kam garām u. tml.).

Avoti: LLVV

aizdūkt   apv.

1. Tapt smagam, smacīgam (par gaisu).

Avoti: EH

aizdūkties   parasti 3. pers., -dūcas, pag. -dūcās; refl.

1. Iesākt dūkt; īsu brīdi dūkt; (biežāk) iedūkties.

Avoti: LLVV

aizdukurēt   apv.

1. Ar dukuri.

2. Dzenot zivis, nonākt līdz noteiktai vietai.

3. Bakstot aizsprostot.

Avoti: EH

aizdulburēt   apv.

1. Aiziet neskaidri murminot.

Avoti: EH

aizdūlēt   apv.

1. Ar dūlāju kvēpinot padzīt.

2. Ķerot zivis, iedegt uguni.

3. Attālināties, ķerot zivis vai vēžus.

4. Gaismā, nonākt līdz noteiktai vietai.

Avoti: EH

aizduļķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt duļķainu, neskaidru, netīru (šķidrumu).

Avoti: LLVV

aizduļķēties   apv.

1. Saduļķoties.

2. Aizsērēt.

Avoti: EH

aizduļķot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Padarīt duļķainu, neskaidru, netīru (šķidrumu).

Avoti: LLVV

aizduļķoties

1. Kļūt duļķainam, neskaidram, arī netīram (par šķidrumu).

Avoti: PP, T

aizdūmakot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; pareti.

1. intrans. Pārvilkties, pārklāties ar dūmaku.

2. trans. Pārklāt, aizvilkt ar dūmaku.

Avoti: LLVV

Aizdumble   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viesītes novada Elkšņu pagastā.

Aizdumbles ezers— atrodas Augšzemes augstienē, Sēlijas paugurvaļņa dienvidu galā, 100 m virs jūras līmeņa, platība - 44 ha, garums - 2 km, platums - 0,6 km, vidējais dziļums - 1,2 m, 70% aizaugums, sapropeļa kārta 6 m, krasti purvaini, nepieejami; Dumblis, Dutvulu ezers.

Aizdumbles purvs— dabas liegums Viesītes novada Elkšņu pagastā, Dienvidsusējas baseinā, kūdras slāņa vidējais dziļums - 2,8 m, purvs daļēji aizaudzis ar priedēm un krūmiem.

Avoti: V1, LE1

aizdumblieši

1. Viesītes novada Elkšņu pagasta apdzīvotās vietas "Aizdumble" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aizdumējis

1. Dūmakains.

Avoti: Sin

aizdumēt

1. Pildīties ar dūmainu dvingu, tās dēļ apmākties.

Avoti: ME

aizdūmināt   apv.

1. Ļaut nonākt dūmu mākonī, pārklāt ar dūmu mākoni.

2. Aizdedzināt (kaut ko stipri dūmojošu).

Avoti: EH

aizdūmot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Pārvilkties, pārklāties (ar dūmiem, arī miglu, putekļiem u. tml.).

2. trans. Aizdzīt, laižot virsū dūmus.

Avoti: LLVV

aizdūmots

1. Dūmakains; piesmēķēts.

Avoti: Sin

aizdumpēt   apv.

1. Piemīdīt, aizmīdīt.

Avoti: EH

aizdunckāt   apv.

1. Padzīt dunkājot, aiztrenkt.

Avoti: EH

aizdundurēt   apv.

1. Dūcot kurp doties.

Avoti: EH

aizdundurot   apv.

1. Dūcot kurp doties.

Avoti: ME

aizdunēt   parasti 3. pers., -dun, pag. -dunēja; intrans.

1. Dunot attālināties (par dobju troksni).

Avoti: LLVV

aizdunēt   apv.

1. Piepildīties ar dūmainu miglu.

2. No stāvēšanas tikko manāmi sabojāties (par maizi).

Avoti: EH

aizdunēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt dunēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iedunēties.

Avoti: LLVV

aizdungāt   apv.

1. Attālināties, dungājot, dūcot (melodiju).

Avoti: EH

aizdungāties   apv.

1. Pēkšņi, uz īsu mirkli sākt dungot (melodiju).

Avoti: EH

aizdunkāt   apv.

1. Padzīt dunkājot.

Avoti: EH

aizdunkurēt   apv.

1. Ar dukuri.

2. Dzenot zivis, nonākt līdz noteiktai vietai.

3. Bakstot aizsprostot.

Avoti: EH

aizduramais   apv.

1. Tapa, spunde.

Avoti: ME

aizdure   apv.

1. Vieta, telpa aiz durvīm.

Avoti: EH

aizdurnavāt   apv.

1. Trakojot aizskriet (parasti par dzīvnieku).

Avoti: KiV

aizdurs   apv.

1. Puļķis durvju aizduršanai, lai tās netaisītos vaļā.

Avoti: KV, ME

aizdurstīt   apv.

1. Saspraust (vairākus objektus) aizsprostojot.

2. Durstot, bakstot nokļūt līdz noteiktai vietai.

Avoti: EH

aizdurt   -duru, -dur, -dur, pag. -dūru; trans.

1. Aizraut, iedurt (aiz kā).

2. Ievainot ar dūrienu.

Avoti: LLVV

aizdurties   parasti 3. pers., -duras, pag. -dūrās;

1. Refl. --> aizdurt (1).

Avoti: LLVV

aizdurts   apv.

1. Divd. --> aizdurt.

Kā aizdurts— saka, par spēju pārdzīvojumu, ciešanu satriekta cilvēka izskatu.

Avoti: SiV

aizdurve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Vieta, telpa aiz durvīm.

Avoti: LLVV

aizdurvīte   apv.

1. Dem. --> aizdurve.

Avoti: EH

aizdusa   -as, s.; parasti vsk.

1. Spēcīgi izteikts elpas trūkums.

Avoti: LLVV

aizduse   apv.

1. Aizdusa.

Avoti: ULW

aizdusis   apv.

1. Asmatisks, smagi elpojošs.

Avoti: ME

aizdusmināt   apv.

1. Sadusmot (atkārtoti).

Avoti: EH

aizdusmot   apv.

1. Sadusmot.

2. Palikt dusmīgam.

Avoti: EH

aizdusnieks   apv.

1. Aizdusas slimnieks.

Avoti: KiV

aizduszāles   apv.

1. Zāles, kas palīdz pret astmu.

Avoti: EH

aizdvašot   apv.

1. Pūšot dvašu, padarīt nespodru, neskaidru.

2. Pabraukt garām (par vilcienu ar tvaika lokomotīvi).

Avoti: EH

aizdvesties

1. Nosmakt, noslāpt; cīnīties ar elpas trūkumu.

aizdvēsties

1. Nosmakt, noslāpt; cīnīties ar elpas trūkumu.

aizdzēdēt   apv.

1. Aizsērēt, aizaugt.

Avoti: EH

aizdzelt   parasti 3. pers., -dzeļ, pag. -dzēla; trans.; reti.

1. Mazliet sadzelt (parasti par bitēm).

Avoti: LLVV

aizdzeltēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; parasti saliktajos laikos.

1. Kļūt iedzeltenam, iesākt dzeltēt (par lapām, kokiem).

Avoti: LLVV

aizdzelžot   novec.

1. Aizrestot.

Avoti: Lo, Sin

aizdzenāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Dzenājot piespiest attālināties, pazust.

// imperf. Dzenāt prom, dzenājot piespiest aizvirzīties (aiz kā, kam priekšā, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizdzērība

1. Saderināšanās.

Avoti: ME

aizdzerības   apv.

1. Saderināšanās svinības.

Avoti: EH

aizdzērienes   apv.

1. Saderināšanās; aizdziras.

Avoti: TlV

aizdzert   -dzeru, -dzer, -dzer, pag. -dzēru; trans.; parasti divd. formā: aizdzerts; pareti.

1. Iesākt dzert, bet neizdzert līdz galam.

Avoti: LLVV, LV93

aizdzerties   apv.

1. Ilgāku laiku dzert alkoholiskus dzērienus tā, ka aizmirst savus pienākumus.

Avoti: EH, KnV

aizdzīdināt   apv.

1. Vairākkārt aizdzīt.

Avoti: EH

aizdziedāšana

1. Darbība, process --> aizdziedāt.

2. apv. Tautas ticējums, ka ceļas visādas nelaimes, ja tukšā dūšā no rīta dzird putnu dziedam.

Avoti: KV, LE

aizdziedāt   -dziedu, -dziedi, -dzied, pag. -dziedāju; trans.

1. Nodziedāt (dziesmu līdz kādai vietai).

2. Pārspēt dziedāšanā.

3. apv. Dziedot aizgādāt (uz noteiktu vietu).

4. apv. Dziedot padzīt.

Avoti: LLVV

aizdziedāties   -dziedos, -dziedies, -dziedas, pag. -dziedājos; refl.

1. Iesākt dziedāt un tūlīt apklust; (biežāk) iedziedāties.

Avoti: LLVV

aizdziedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ārstējot panākt, ka (brūce, čūla u. tml.) aizdzīst; sadziedēt.

Avoti: LLVV

aizdziedināt

1. Panākt, ka aizdzīst.

Avoti: LV93

aizdzievāt   apv.

1. Aizstrādāt, nostrādāt.

Avoti: EH

aizdzinīgs   apv.

1. Alkans, kārīgs, nepierīdāms.

Avoti: EH

aizdziras   apv.

1. Saderināšanās.

Avoti: EH

aizdzirdēt   apv.

1. Saklausīt, sadzirdēt.

Avoti: EH

Aizdzire   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Kandavas pagastā 6 km no Kandavas, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1397. g.

2. vēst. Aizdzires pagasts - Kandavas pagasta nosaukums 1990.-1991. g.

Avoti: LPag, LC

aizdzīres

1. Dzīru atsvēte.

Avoti: LV93

aizdzirības   apv.

1. Saderināšanās; aizdziras.

Avoti: TlV

aizdzirkstelēt   apv.

1. Dzirkstelēm sprēgājot attālināties.

Avoti: EH

aizdzirksteļot   apv.

1. Dzirkstelēm sprēgājot attālināties.

aizdzirkstēties   apv.

1. Iemirdzēties, sākt spīdēt.

Avoti: EH

aizdzirkstīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; intrans.

1. Aizdzirkstīties.

2. Metot dzirkstis, attālināties.

Avoti: LLVV

aizdzirkstīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Iesākt dzirkstīt; īsu brīdi dzirkstīt; (biežāk) iedzirkstīties.

2. pārn. Sākt spulgot (par acīm).

Avoti: LLVV

aizdzirnieki

1. Kandavas novada apdzīvotās vietas "Aizdzire" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aizdzirnieks   apv.

1. Tas, kas ieradies uz saderināšanos; līgavainis.

Avoti: EH

aizdzirst   apv.

1. Sadzirdēt, saklausīt.

Avoti: EH

aizdzisināt   apv.

1. Ļaut atdzist (aiz nevērības).

Avoti: EH

aizdzist   apv.

1. Savienojumā "aizdzisusi maize" - cepot slikti pacēlusies maize, kuras mīkla ir tikusi atdzesēta.

Avoti: EH

aizdzīt   -dzenu, -dzen, -dzen, pag. -dzinu; trans.

1. Dzenot panākt, ka attālinās.

// imperf. Dzīt prom.

// sar. Aizsūtīt (parasti ar varu).

2. Aizvirzīt (ko), piemēram, stumjot, grūžot (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// pārn.; sar. Aizgādāt, aizvest.

3. Panākt, ka izbeidzas (psihisks vai fizioloģisks stāvoklis).

4. Iedzīt, iesist (kur, līdz kādai vietai, kam priekšā, aiz kā u. tml.).

// pareti. Iedzenot vai iesitot (ko), aizdarīt.

5. Piepildīt, pārklāt (parasti ceļu, pēdas ar sniegu, smiltīm u. tml.).

6. Izart (vagu, stigu līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV

aizdzīt   parasti 3. pers., -dzīst, pag. -dzija; intrans.

1. Dzīstot sakļauties kopā, pārvilkties ar ādas kārtiņu; sadzīt.

Avoti: LLVV

aizdzīties   -dzenos, -dzenies, -dzenas, pag. -dzinos; refl.

1. Strauji, pārvarot grūtības, attālināties.

// imperf. Dzīties prom; strauji, pārvarot grūtības, nokļūt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

// sar. Strauji aizskriet, aizbraukt u. tml.

Avoti: LLVV

aizdzīvināt   apv.

1. Aizvilināt, ar viltu aizdabūt.

Avoti: EH

aizdzīvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; reti.

1. Sasniegt zināmu mūža posmu, vecumu; nodzīvot.

Avoti: LLVV

aizdzīvoties   apv.

1. Dzīvot ļoti ilgi un turpināt dzīvot.

Avoti: EH

aizdžinkstēt   parasti 3. pers., -džinkst, pag. -džinkstēja; intrans.

1. Džinkstot aizlidot (par dažiem kukaiņiem); džinkstot nokļūt (kur, aiz kā u. tml.).

2. No džinkstēšanas zaudēt (uz laiku) spēju dzirdēt.

Avoti: LLVV

aize   apv.

1. Liela auguma meitene.

Avoti: EH

aizecēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. intrans. Ecējot nokļūt (līdz kādai vietai).

2. trans. Ecējot aizraust ciet.

Avoti: LLVV

aizecēties   apv.

1. Aiz pārskatīšanās noecēt par tālu.

Avoti: EH

aizēda

1. Uzkoda.

Avoti: ME

aizēdināt

1. Krietni pabarot.

Avoti: ME

aizēds   apv.

1. Uzkodas.

2. Saldais ēdiens, deserts.

Avoti: EH

aizeima   žarg.

1. Demisija.

aizeja   apv.

1. Aiziešana.

Avoti: ME

aizejošais   tehn.

1. Aizejošais pievienojums - sadalietaises pievienojums, pa kuru no energosistēmas tiek saņemta elektroenerģija.

Avoti: EepV

aizejošs

1. Projām ejošs.

Avoti: Lo

aizejot   novec.

1. Projām ejot.

Avoti: Lo

aizekls   apv.

1. Nicīgs apzīmējums tādam, kas pārāk mīl smieties.

Avoti: EH

aizelcies   apv.

1. Bez elpas, aizelsies.

Avoti: EH

aizelksnieši

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Aizelkšņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aizelkšņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Aizeļkšņi" literarizēts nosaukuma variants.

2. Senkapu nosaukums Baltinavas novadā.

Aizelkšņu senkapi— latgaļu vēlā dzelzs laikmeta kapulauks, atrodas Baltinavas novada Puncuļevā, blakus Puncuļevas kapsētai, Baltinavas-Kārsavas lielceļa labajā pusē, saglabājušies 13 uzkalniņi.

Avoti: V1, LE1

aizelpies   apv.

1. Bez elpas, aizelsies.

Avoti: EH

aizelpoties   apv.

1. Ieelpoties.

Avoti: EH

aizelsa   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Paātrināta un apgrūtināta elpošana.

Avoti: LLVV

aizelsāt   apv.

1. Attālināties, aiziet tušot.

Avoti: EH

aizelsāties   apv.

1. Palikt bez elpas, aizelsties.

Avoti: EH

aizelsdamies   novec.

1. Divd. --> aizelsties.

Avoti: Lo

aizelsies   sar.

1. Divd. --> aizelsties; steidzīgi.

Avoti: Lo, Sin

aizelsīgs   apv.

1. Tāds, kam ātri pietrūkst elpas; ar īsu elpu.

Avoti: EH

aizelsinēt   apv.

1. Elšot aizskriet (parasti par suni).

Avoti: KiV

aizelsis

1. Palicis bez elpas.

Avoti: ME

aizelsties   -elšos, -elsies, -elšas, pag. -elsos; parasti divd. formā: aizelsies, aizelsdamies; refl.

1. Nokļūt stāvoklī, kad sajūt elpas trūkumu.

Avoti: LLVV

aizelša   apv.

1. Tāds, kas arvien aizelšas; kas strādā lielā steigā, neatvilkdams elpu.

Avoti: KV

Aizeļkšni   vietv.

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Aizeļkšņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Aizeļkšņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā 2 km no Kārsavas.

Avoti: LC

aizēna   -as, s.; parasti vsk.

1. Paēna.

Avoti: LLVV

aizēnojums

1. Rezultāts --> aizēnot.

Avoti: PP, T

aizēnot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Mest ēnu (uz ko); apēnot.

2. Pārspējot (ar savu spēku, veiksmi, prasmi u. tml.), neļaut (kādam) izcelties, panākt, ka (kādu) neievēro.

// pārn. Samazināt (kā) nozīmi (par faktu, notikumu, pārdzīvojumu).

Avoti: LLVV

aizērģelēt   apv.

1. Aiziet, skaļi raudot.

Avoti: EH

aizērģelēties   apv.

1. Aizrauties, spēlējot ērģeles.

Avoti: EH

aizērst   apv.

1. Sākt ārdīt.

Avoti: EH

aizēst   -ēdu, -ēd, -ēd, pag. -ēdu; trans.

1. Noēst (nelielu daļu).

2. parasti 3. pers. Mazliet sabojāt (par vielu).

3. apv. Ēst ātrāk un vairāk, nekā ēd kāds cits; apsteigt ēšanā.

4. apv. Ieturēt vieglu azaidu; uzkost.

Avoti: LLVV, ĒiV, VV

aizēsties   apv.

1. Saēsties (vairāk nekā vajadzīgs, vēlams).

Avoti: ViV

aizēties   apv.

1. Kašķēties.

Avoti: EH

aizēvelēt   apv.

1. Ēvelējot ļaut nonākt aiz kaut kā.

2. Sākt ēvelēt.

3. Aiziet, velkot kājas, šļūcot.

Avoti: EH

aizezera   ģen., nelok., īp. nozīmē.

1. Tāds, kas atrodas aiz ezera.

Avoti: MLVV

Aizezere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

aizezere   -es, s.; parasti vsk.

1. Apvidus, vieta aiz ezera.

Avoti: LLVV

aizezerieši   -šu, v.

1. Ļaudis, kas dzīvo otrpus ezeram.

2. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Aizezere" iedzīvotāji.

Avoti: ME, V1

aizezernieks

1. Cilvēks, kas dzīvo otrpus ezeram.

Avoti: PP, T

aizfantazēties

1. Aizsapņoties.

Avoti: Sin

aizfilozofēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos, refl.

1. Filozofējot nonākt (līdz kādai domai, atziņai).

Avoti: MLVV

aizfīrēt   žarg.

1. Aizgādāt, aiznest.

2. Aizsūtīt.

Avoti: SLG

aizfurķīt   žarg.

1. Aizdabūt; aizvest.

Avoti: SLG

aizgabalā   apv.

1. Zināmā attālumā.

Avoti: EH

aizgabīt   apv.

1. Aizkaitināt.

Avoti: KiV

aizgādāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sūtot, nesot, vedot u. tml. aizdabūt prom.

// imperf. Gādāt prom; nogādāt, aiztransportēt.

Avoti: LLVV

aizgādāties   apv.

1. Pārcelties.

Avoti: EH

aizgadgadā

1. Vienmēr, regulāri katru gadu.

Avoti: Sin

aizgādība   -as, s.; parasti vsk.

1. Gādība (par kādu, par ko).

Avoti: LLVV

aizgādīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs aizgādībai; aizgādniecisks.

Avoti: LLVV

aizgādnība   -as, s.; parasti vsk.

1. jur. Likumā noteikta forma personas un tiesību aizsardzībai, ko nodibina tiesa tikai pār pilngadīgajiem, atzīstot tos par rīcības nespējīgiem sakarā ar gara slimību vai plānprātību, kā arī sakarā ar izlaidīgu vai izšķērdīgu dzīvi, ar alkohola vai narkotiku pārmērīgu lietošanu, ja šāda rīcība draud novest šādas personas vai viņu ģimenes trūkumā vai nabadzībā.

2. Aizgādība.

Avoti: LLVV, JtV

aizgādniecība   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Aizgādība.

Avoti: LLVV

aizgādniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs (parasti nelūgtai, nepatīkamai) aizgādībai; tāds, kurā izpaužas šāda īpašība; aizbildniecisks.

Avoti: LLVV

aizgādnieks   novec.

1. Aizgādnis.

Avoti: VpJ

aizgādnis   -ņa, v.

1. Persona, kam uzticēta aizgādnība (1).

Avoti: LLVV

aizgāds   -a, v.; tikai vsk.; novec.

1. Rezerves (naudas, mantas, pārtikas) krājums.

Avoti: LLVV

aizgads

1. Savienojumā "aizgads gadā" - gadu no gada.

Avoti: ME

aizgaidēm   apv.

1. Gaidas, gaidot, nogaidīties.

Avoti: ME

aizgaidiem

1. Gaidas, gaidot.

Avoti: ME

aizgailēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt gailēt (parasti par oglēm); iekvēloties; (biežāk) iegailēties.

Avoti: LLVV

aizgainīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Gainot panākt, ka attālinās.

// imperf. Gainīt prom; gainot aizdabūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.); aizgaiņāt; aizdzīt.

2. Panākt, ka izzūd (psihisks vai fizioloģisks stāvoklis).

Avoti: LLVV

aizgaiņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Gaiņājot panākt, ka attālinās.

// imperf. Gaiņāt prom; gaiņājot aizdabūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u., tml.); aizgainīt.

2. Panākt, ka izzūd (psihisks vai fizioloģisks stāvoklis).

Avoti: LLVV

aizgaist   apv.

1. Pazust, pagaist.

Avoti: EH

aizgaita   novec.

1. Šķērslis, kavēklis, nelaime, neveiksme.

2. Slimība.

3. Izruna, aizbildināšanās.

4. Gaita cita vietā.

Avoti: KV

aizgaite   novec.

1. Neparedzēts šķērslis, kavēklis, nelaime; slimība.

2. Iegansts, atruna, pamatojums.

3. apv. Izvadīšana.

Avoti: ME, EH

aizgaitne

1. Gājums, gājiens, mazs līkums.

Avoti: ME

aizgājējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas aiziet, dodas projām.

2. Nesen mirušais.

3. apv. Mirējs.

Avoti: LLVV, KnV

aizgājums   apv.

1. Pilnībā pabeigta aiziešanas darbība.

Avoti: EH

aizgājušais

1. Tāds, kas ir bijis,noticis agrāk; pagājušais.

2. Tas, kas ir bijis, noticis agrāk.

3. apv. Mirušais.

Avoti: MLVV, ĒiV

aizgalda   novec.

1. Telpa aiz galda.

2. Nodalījums kūtī cūkām, aitām, teļiem, putniem; aizgalds.

Avoti: KV

aizgalde   apv.

1. Aizgalds.

Avoti: EH

aizgaldiņš

1. Dem. --> aizgalds.

Avoti: LV93

aizgaldis   apv.

1. Aizgalds.

Avoti: KiV

aizgaldīt

1. Taisīt dēļu nožogojumu.

Avoti: ME

aizgaldnīca   apv.

1. Cūka, kas aizgaldā tiek nobarota.

Avoti: EH

aizgaldnieks   novec.

1. Aizgaldā turēts mājlops.

Avoti: KV

aizgalds   -a, v.

1. Norobežots nodalījums lauksaimniecības dzīvnieku turēšanai bez piesiešanas grupās vai individuāli.

// apv. Pazems nodalījums (kādā telpā).

2. apv. Slīps dēlis ratu sānos vai malā.

Avoti: LLVV, KiV

aizgalēties

1. Tikt galā ar kaut ko, paciest.

2. Izsalkt.

3. apv. Badoties par ilgu.

Avoti: ME, EH

Aizgalīne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas pagastā.

Avoti: LC

aizgalinieši

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Aizgaline" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aizgalot   apv.

1. Nostiprināt galus.

2. Nobeigt, nogalināt.

Avoti: EH

aizgalvot   apv.

1. Galvot.

2. Galvojot pazaudēt.

Avoti: EH

aizgandis   apv.

1. Ļoti izsalcis.

Avoti: KV

aizgani   novec.

1. Ganos iešana cita vietā.

Avoti: KV

aizganīt   apv.

1. Aizdzīt.

2. Mazliet paganīt.

Avoti: ME, KiV

aizgānīt   apv.

1. Lamājoties, zākājot patriekt, aizdzīt.

2. Apsmulēt, notraipīt, piemēslot, darīt netīru.

Avoti: EH

aizgansts   apv.

1. Aizbildināšanās iemesls, izruna.

Avoti: KV

aizgaņģerēt   apv.

1. Aiziet streipuļojot, nedrošiem soļiem.

Avoti: EH

aizgaņģis   apv.

1. Apslēpta vieta aiz kaut kā; maza, nodalīta telpa.

Avoti: ME, EH

aizgārda   apv.

1. Dēļu nožogojums kūtī.

Avoti: EH

aizgārde   apv.

1. Dēļu nožogojums kūtī.

Avoti: EH

aizgārds   apv.

1. Dēļu nožogojums kūtī; aizgalds.

Avoti: ME

aizgarēties   apv.

1. Ilgāku laiku iztikt bez kaut kā, pieciest.

Avoti: EH

aizgārgties   -gārdzos, -gārdzies, -gārdzas, pag. -gārdzos; refl.

1. Iesākt gārgt un tūlīt apklust; (biežāk) iegārgties.

Avoti: LLVV

aizgārkties   apv.

1. Sākt gārgt, krākt.

Avoti: EH

aizgarot   apv.

1. Sākt vārīties.

Avoti: ME

aizgārsieši

1. Kārsavas novada Goliševas pagasta apdzīvotās vietas "Aizgārša" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aizgārša   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Liepnas pagastā.

2. Kārsavas novada apdzīvotās vietas "Goliševa" bijušais nosaukums.

Avoti: LPag, LC

aizgātnis

1. Izceļotājs; tāds, kas aizgājis no savas zemes.

Avoti: KV

aizgaudāt   apv.

1. Iegaudoties.

Avoti: KiV

aizgaudāties   apv.

1. Iegaudoties.

Avoti: KnG

aizgaudēties   apv.

1. Iegaudoties.

Avoti: EH

aizgaudot   apv.

1. Attālināties gaudojot, vaimanājot.

2. Iegaudoties.

3. Aizgaudojot, pirms persona, kas dzird šīs gaudas, no rīta kaut ko ēdusi, šo personu iegrūst nelaimē, piesaukt tai nelaimi.

Avoti: EH

aizgaudoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt gaudot un tūlīt apklust; (biežāk) iegaudojies.

Avoti: LLVV

aizgausināt   apv.

1. Aizdarīt.

2. Pataupīt, ietaupīt.

Avoti: EH

aizgausties   apv.

1. Sākt žēloties, vaimanāt.

2. Attālināties, vaimanājot, žēlojoties.

Avoti: EH

aizgauties   apv.

1. Alkatīgi censties iegūt, saņemt ko (vairāk, nekā vajadzīgs, nekā spēj patērēt).

Avoti: ĒiV

aizgavēnis   -ņa, dsk. ģen. -ņu, v.; apv.

1. Svētdiena pēc Meteņiem.

Aizgavēņu vakars— meteņu vakars.

2. Nedēļa pēc Lieldienām; laiks pēc gavēņa.

Avoti: ME

aizgavēnis   -ņa, dsk. ģen. -ņu, v.; apv.

1. Diena pirms Pelnu dienas.

2. Laiks kādas nedēļas pirms gavēņa.

Avoti: EH

aizgavēņi

1. Meteņa vakars.

Avoti: ME

aizgavēties   apv.

1. Sākt gavēt.

Avoti: EH

aizgavilēt   apv.

1. Attālināties gavilējot.

Avoti: EH

aizgavilēties

1. Iegavilēties.

Avoti: ME

aizgāzelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, intrans.

1. Aizgāzelēties.

Avoti: MLVV

aizgāzelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Gāzelējoties attālināties; gāzelējoties aizvirzīties (kurp, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizgāzt   -gāžu, -gāz, -gāž, pag. -gāzu; trans.

1. Gāžot novietot (kam priekšā, aiz kā u. tml.).

// reti. Gāžot (ko), piepildīt (bedri, grāvi u. tml.).

2. sar. Strauji aizliet (kur, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizgāzties   parasti 3. pers., -gāžas, pag. -gāzās;

1. Refl. --> aizgāzt(1).

2. apv. (Ātri) aiziet, aizbraukt (sacīts nicīgi).

Avoti: LLVV, EH

aizglabāt

1. Noslēpt, paglabāt, uzglabāt, konservēt.

Avoti: ME, EH

aizglabāt

1. Noslēpt, paglabāt, uzglabāt, konservēt.

Avoti: ME, EH

aizglābt   apv.

1. Sargāt, glābt.

2. Glābjot, sargājot aizvest, aiztransportēt.

3. Dziedēt.

Avoti: EH

aizglābties   apv.

1. Glābties, aizstāvēties, atkauties.

Avoti: EH

aizglāsīt   apv.

1. Glāstot nozagt.

Avoti: EH

aizglāstīt   apv.

1. Aizglaust.

Avoti: EH

aizglaudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Aizglaust.

Avoti: LLVV

aizglaust   -glaužu, -glaud, -glauž, pag. -glaudu; trans.

1. Glaužot aizbīdīt (aiz kā).

2. apv. Slepus bāzt aiz kaut kā.

Avoti: LLVV, EH

aizglausties   apv.

1. Pieglausties aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizglāzāt   apv.

1. Iestiklot.

Avoti: EH

aizglēbt   apv.

1. Glābjot aizvest, aiztransportēt.

Avoti: EH

aizglīst   apv.

1. Piepildīties ar gļotām.

Avoti: EH

aizgližināt   apv.

1. Aizsmērēt, piesmērēt.

Avoti: EH

aizgludināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Gludinot, līdzinot aizpildīt (nelielus iedobumus, bedrītes u. tml.).

Avoti: LLVV

aizglumēt   parasti 3. pers., -glumē, pag. -glumēja (retāk -gluma, 1. konj.); intrans.

1. Aizpildīties ar ko glumu (piemēram, ar dubļiem, dūņām).

Avoti: LLVV

aizglumt   apv.

1. Sākt glumēt.

Avoti: EH

aizglūnēt   apv.

1. Slepus (klusām) attālināties.

Avoti: EH

aizglužināt   apv.

1. Aizsmērēt, nolīdzināt gludu; aizlīdzināt.

Avoti: EH

aizgniezt

1. Aizvilkt, aiznest.

Avoti: ME

aizgņauzt   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: EH

aizgoļa   apv.

1. Dēļu nožogojums kūtī; aizgalds.

Avoti: ME

aizgora   apv.

1. Aizkrāsne.

Avoti: EH

aizgore   -es, dsk. ģen. -ru, s.; apv.

1. Vieta aiz krāsns, vieta starp sienu un krāsni vai arī krāsns mūrītis.

2. Priekškrāsns, lielas krāsns priekšējā daļa.

3. Krāsns caure; rovis, rievis.

4. Šaura vieta starp divām ēkām.

Avoti: LLVV, ME

aizgorīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Goroties aiziet; goroties nokļūt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizgoze

1. Bezvēja piesaule.

Avoti: LE

aizgozne   apv.

1. Vieta aiz krāsns.

2. No vēja pasargāta saulaina vieta, saules puse.

Avoti: ME, EH

aizgoznītis   apv.

1. Mazs maizes kukulītis, kuru krāsnī, kamēr tā vēl silta, cep bērni.

Avoti: ME

aizgrabēt   parasti 3. pers., -grab, pag. -grabēja; intrans.

1. Grabot attālināties; grabot nokļūt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizgrabēties   parasti 3. pers., -grabas, pag. -grabējās; refl.

1. Iesākt grabēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iegrabēties.

2. apv. Pēkšņi, uz īsu mirkli sākt rībēt, dārdēt, ducināt (par pērkonu).

Avoti: LLVV, EH

aizgrābīgs

1. Aizgrābjošs, aizkustinošs, saviļņojošs.

Avoti: ME

aizgrabināt   apv.

1. Attālināties ar graboņu, rīboņu.

2. Aizgādāt, izraisot graboņu, rīboņu, nogādāt aiz kaut kā.

3. Aizvilkt, izraisot graboņu.

Avoti: EH

aizgrabināties   apv.

1. Pēkšņi, uz īsu mirkli sākt čabēt, čaukstēt, grabēt.

2. Pēkšņi, uz īsu mirkli sākt rībēt, dārdēt, ducināt (par pērkonu).

Avoti: EH

aizgrābīt   apv.

1. Aizdabūt prom, vairākkārt grābjot.

2. Aizbērt ar rokām (vairākkārt grābjot).

Avoti: EH

aizgrābjošs

1. Aizkustinošs, saviļņojošs.

Avoti: Sin

aizgrābsma   apv.

1. Sajūsma.

Avoti: EH

aizgrābstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Grābstot aizvākt prom; grābstot aizvākt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizgrābstīties   apv.

1. Taustoties, grābstoties nonākt līdz noteiktai vietai.

2. Ļaut zādzībai kļūt par noziegumu, zogot ļaut sev kļūt par noziedznieku.

Avoti: EH

aizgrābt   -grābju, -grāb, -grābj, pag. -grābu; trans.

1. pareti. Strauji satvert (aiz kā).

2. Grābjot aizvirzīt.

// imperf. Grābt prom; grābjot aizdabūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

3. Spēcīgi, dziļi saviļņot; aizraut.

4. apv. Pēkšņi atņemt prātu, spēkus, saprātu.

Avoti: LLVV

aizgrābtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Dziļi saviļņojošs prieks, sajūsma; aizkustinājums.

Avoti: LLVV

aizgrābties   apv.

1. Sajūsmināties, jūsmot.

Avoti: ME

aizgrābts   apv.

1. Paralizēts, pamiris, sitiena ķerts, krampjos sarauts.

Avoti: ME

aizgraizīt

1. Aizgriezt.

Avoti: ME

aizgrampstīt   apv.

1. Aiztvert, aizķert.

Avoti: EH

aizgramstīt   apv.

1. Aizgrābt.

Avoti: EH

aizgramzt   apv.

1. Izdot rūcošu skaņu.

Avoti: EH

aizgramzt   apv.

1. Aizcirst koku ar trulu cirvi.

Avoti: EH

aizgrandēt   parasti 3. pers., -grand, pag. -grandēja (retāk -granda, 1. konj.).

1. Ar grandoņu attālināties (piemēram, par pērkonu).

Avoti: LLVV

aizgrandīt   apv.

1. Nogrūst, nobāzt.

Avoti: EH

aizgrandīties   apv.

1. Aizbraukt kratoties.

Avoti: EH

aizgrasīties   apv.

1. Mazliet piedraudēt.

Avoti: EH

aizgraudāt   apv.

1. Grūžot pavirzīt uz priekšu, aizvirzīt aiz kā.

Avoti: KiV

aizgraudot

1. Aizstumt, aizgrūst.

2. Aizbāzt.

3. Aizdot.

Avoti: ME

aizgraust   apv.

1. Pēkšņi, uz īsu mirkli sākt rībēt, dārdēt, ducināt (par pērkonu).

2. Aizrūkt, aizducināt (par pērkonu).

Avoti: EH

aizgrausties

1. Ierūkties (par pērkonu).

Avoti: Sin

aizgraut   apv.

1. Aizgāzt, nogāžot zemē aizsprostot ceļu.

2. Smagnēji apsēsties aiz kaut kā.

3. Aizbrāzties, skanēt.

Avoti: ME

aizgrauties   apv.

1. Aizgāzt sev kaut ko priekšā.

Avoti: EH

aizgrauzdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iesākt grauzdēt, bet nepabeigt; mazliet, viegli apgrauzdēt.

Avoti: LLVV

aizgrauzdēties   apv.

1. Sākt gruzdēt.

Avoti: EH

aizgrauzt   -graužu, -grauz, -grauž, pag. -grauzu; trans.

1. Iesākt grauzt, bet nepabeigt; nograuzt kādu gabalu; (biežāk) iegrauzt.

Avoti: LLVV, MLVV

aizgrauzties   parasti 3. pers., -graužas, pag. -grauzās; refl.

1. Graužoties nonākt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// pārn. Skalojoties, izskalojot iežus, nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.) - par ūdeni.

Avoti: LLVV, MLVV

aizgrāvēt   apv.

1. Nosprostot ar grāvi.

Avoti: EH

aizgravis   apv.

1. Tīrums vai pļava, kas atrodas aiz gravas.

Avoti: EH

aizgrāvot   apv.

1. Nosprostot, noslēgt ar grāvi.

Avoti: ME

aizgrebt   apv.

1. Sākt izgrebt.

Avoti: EH

aizgrēda   apv.

1. Vieta aiz malkas grēdas.

Avoti: ME

aizgreibt   apv.

1. Satvert aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizgremdēt   apv.

1. Iegremdēt aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizgremot   apv.

1. Košļājot, gremojot norīt.

Avoti: EH

aizgremoties   apv.

1. Sākt gremot.

Avoti: EH

aizgremt   apv.

1. Pēkšņi, uz īsu mirkli izdot dobjas skaņas (piem., pārciešot sāpes).

Avoti: EH

aizgremzde   novec.

1. Aplieva - kokaugu stumbra koksnes dzīvā ārējā daļa.

aizgremzt   apv.

1. Sākt grauzt.

Avoti: EH

aizgremzties   apv.

1. Kļūt dusmīgam, sākt dusmoties.

Avoti: EH

aizgribēt   apv.

1. Gribēt aiziet prom.

2. Alkt, uznākt alkām, kārei (pēc kaut kā).

Avoti: ME

aizgribēties   apv.

1. Sagribēties.

Avoti: EH

aizgrieznis   -žņa, v.

1. Ietaise, ierīce (kā) aizdarīšanai, noslēgšanai un atvēršanai.

2. apv. Ar izkapts griezienu vālā nenopļauta zāle vai labība.

3. apv. Upes līcis.

4. apv. Aukla, ar kuru ilksis piesien pie ragavu priekšējā balsta.

Avoti: LLVV, MLVV, ME

aizgriezt   -griežu, -griez, -griež, pag. -griezu; trans.

1. Pagriezt, pavērst (prom, sānis).

// imperf. Griezt prom.

2. Aizskrūvēt, noslēgt; arī aizslēgt.

Avoti: LLVV

aizgriezt   -griežu, -griez, -griež, pag. -griezu; trans.

1. Iesākt griezt; mazliet iegriezt.

Avoti: LLVV

aizgriezt   apv.

1. Pirms ēšanas dzirdēt griezes dziesmu.

2. Uzglūnēt kādam.

3. (Vientuļā vietā) sagrābt kādu, kādam aizšķērsot ceļu.

Avoti: ME, EH

aizgriezties   -griežos, -griezies, -griežas, pag. -griezos; refl.

1. Pagriezties (prom, sānis), novērsties.

// imperf. Griezties prom.

Avoti: LLVV

aizgriezties   parasti 3. pers., -griežas, pag. -griezās; refl.; reti.

1. Nejauši tikt iegrieztam (tālāk, nekā gribēts).

Avoti: LLVV

aizgriežamais   apv.

1. Aizgrieznis.

Avoti: KiV

aizgrīļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Aizgrīļoties.

Avoti: LLVV

aizgrīļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Grīļojoties attālināties.

// imperf. Grīļoties prom; grīļojoties nokļūt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizgrimt   parasti 3. pers., -grimst, pag. -grima; intrans.

1. Aizvirzīties (aiz kā, kas atrodas tuvu apvārsnim vai aizsedz apvārsni) - par debess spīdekļiem, mākoņiem.

2. Izbeigties, izzust, aiziet pagātnē (par laikmetiem, sabiedriskām parādībām u. tml.).

3. Nogrimt.

Avoti: LLVV

aizgrīzēt   apv.

1. Ar grīzekli aizbultēt.

Avoti: EH

aizgrodot

1. Aizstumt, aizgrūst.

2. Aizbāzt.

3. Aizdot.

Avoti: ME

aizgrozīt   apv.

1. Aizgrūst, grozot šurp un turp.

Avoti: EH

aizgrozīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; reti.

1. Grozoties attālināties; grozoties aiziet (kur, aiz kā, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizgrožāt   apv.

1. Piestiprināt grožus.

Avoti: KiV

aizgrožot   apv.

1. Uzlikt grožus.

Avoti: ME

aizgrudzināties   apv.

1. Iezviegties, izdot zviedzošas skaņas.

Avoti: ME

aizgrust   apv.

1. Sākt gruzdēt.

Avoti: EH

aizgrūst   -grūžu, -grūd, -grūž, pag. -grūdu; trans.

1. Grūžot aizdabūt prom.

// imperf. Grūst prom; grūžot aizdabūt (kur, aiz kā, līdz kādai vietai u. tml.).

// fizk. Ar īpašu, paņēmienu aizraidīt (lodi).

2. Grūžot aizvērt.

3. apv. Aiziet smagiem soļiem.

4. apv. Piekukuļot kādu ar naudu.

5. apv. Aizbērt (ar lāpstu).

Avoti: LLVV, ME, EH

aizgrūstelēt   apv.

1. Grūstot aizvirzīt (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: ViV

aizgrūsties   apv.

1. Aizgriezties, kaut kur doties.

2. Nejauši tikt aizgrūstam (kam, kur garām).

Avoti: ME

aizgrūstīt   apv.

1. (Vairākkārt) aizgrūst aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizgrūsts   apv.

1. Aprobežots, stulbs.

Avoti: ME

aizgrūt   parasti 3. pers., -grūst, pag. -gruva; intrans.

1. Grūstot, brūkot (kam), tikt piepildītam, aizbērtam.

// imperf. Grūt ciet; aizbrukt, aizbirt.

2. Grūstot, brūkot nokļūt (kur, aiz kā, kam priekšā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizgruvumezers

1. Ezers, kas radies aigruvuma rezultātā.

Avoti: PP, T

aizgruvums   -a, v.

1. Rezultāts --> aizgrūt (1).

Avoti: LLVV

aizgruzdēt   parasti 3. pers., -gruzd, pag. -gruzdēja (retāk -gruzda, 1. konj.); intrans.

1. Iesākt gruzdēt; mazliet apgruzdēt.

Avoti: LLVV

aizgubāt   apv.

1. Attālināties ar sagubušu muguru.

Avoti: EH

aizgubāties   apv.

1. Aizvirzīties, novietoties (kam priekšā) - parasti par ko lielu, masīvu.

2. Lēni, neveikli ar pūlēm aizvirzīties (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: ViV

aizgubt   apv.

1. Noliekties aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizgūdamies

1. Aizgūtnēm.

Avoti: Sin

aizgūdelis   novec.

1. Tāds, kam nekad nekā nepietiek.

Avoti: NeV

aizguldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Laikā nepamodināt; ļaut aizgulēties.

2. apv. Likt gulēt.

3. apv. Likt gulēt aiz kaut kā.

Avoti: LLVV, EH

aizguldīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Aizguldināt.

2. apv. Nolikt (kaut ko) priekšā kādam.

Avoti: LLVV, EH

aizguldzenēties   apv.

1. Rīstīties, palikt bez elpas.

Avoti: ME

aizgulēt   -guļu, -guli, -guļ, pag. -gulēju; trans.; reti.

1. Aizguļoties nokavēt; nogulēt.

2. apv. Ieņemt bērnu (grūtniecības iestāšanās).

Aizgulēts piens— piens, kas palicis krūtī pa nakti vai 24 stundas.

Avoti: LLVV, EH

aizgulēties   -guļos, -gulies, -guļas, pag. -gulējos; refl.

1. Nogulēt ilgāk, nekā nodomāts vai parasts; laikā nepamostoties, nepieceļoties, nokavēt, nepaspēt.

Avoti: LLVV

aizgulgt   parasti 3. pers., -guldz, pag. -guldza, intr.

1. Guldzot aizplūst.

Avoti: MLVV

aizguls   apv.

1. Mākoņi, kas savelkas no vienas puses, aizsedz vienu pusi.

Avoti: EH

aizgult   -gulstu, -gulsti, -gulst, pag. -gūlu, arī -gulu; intrans.; reti.

1. Aizgulties.

2. apv. Piepildīties ar netīrību, aizsērēt.

3. apv. Pārklāties ar mākoņiem.

Avoti: LLVV, EH, KiV

aizgulte   apv.

1. Vieta aiz gultas.

Avoti: ME

aizgulties   -gulstos, -gulsties, -gulstas, arī -guļos, -gulies, -guļas, pag. -gūlos, arī -gulos; refl.

1. Nogulties (aiz kā, kam priekšā).

Avoti: LLVV

aizgumdīt   apv.

1. Aizdzīt.

Avoti: EH

aizgumt   apv.

1. Aizlūzt.

Avoti: EH

aizgumza   apv.

1. Neliels līkums, izliekums.

Avoti: EH

aizgumzāt   apv.

1. Nekārtīgi saburzot, aizlikt aiz kaut kā.

2. Grīļojoties neveikli attālināties.

Avoti: EH

aizgumzīt   apv.

1. Slepus aiznest.

2. Slepus aizbāzt aiz kaut kā.

3. Dabūt uz leju.

Avoti: EH

aizgunīt   apv.

1. Aizdegt gaišu uguni.

2. Ātri attālināties.

Avoti: EH

aizguņģis   apv.

1. Nodalīta telpa istabā.

Avoti: EH

aizgurdzēt   apv.

1. Attālināties ar burbuļojošām skaņām.

Avoti: EH

aizgurdzēties   apv.

1. Skalot kaklu, guldzināt.

Avoti: EH

aizgurkstēt   parasti 3. pers., -gurkst, pag. -gurkstēja; intrans.

1. Gurkstot attālināties.

Avoti: LLVV

aizgurkstēties   parasti 3. pers., -gurkstas, pag. -gurkstējās; refl.

1. Iesākt gurkstēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iegurkstēties.

Avoti: LLVV

aizgurne   apv.

1. Vieta aiz sietavām.

Avoti: EH

aizgurt   apv.

1. Nogurt, kļūt nogurušam.

Avoti: ME

aizgūstīties   apv.

1. Savienojumā "runāt aizgūstīdamies" - runāt ar pauzēm.

Avoti: EH

aizgūšana

1. Darbība, process --> aizgūt.

2. val. Valodu saskares ietekmēts process, kurā vienas valodas vienība tiek pārņemta un pakāpeniski iekļaujas citas valodas struktūrā, pakļaujoties šīs citas valodas izrunas un rakstības noteikumiem un gramatikas likumiem.

Avoti: VsV

aizgūt   -gūstu, -gūsti, -gūst, pag. -guvu; trans.

1. Pārņemt (no kā, no kurienes), pielāgojot savām vajadzībām; atdarināt (ko apgūtu, iemācītu).

Aizgūts vārds— no citas valodas pārņemts vārds.

2. apv. Saraust, sagrābt.

3. apv. Samulst.

4. apv. Patapināt.

5. apv. Sāpīgi aiztikt gandrīz sadzijušu brūci.

Avoti: LLVV, MLVV, ME, EH

aizgūtenis   sar.

1. Aizguvums.

Avoti: JlV

aizgūties   -gūstos, -gūsties, -gūstas, pag. -guvos; refl.

1. reti. Pārstāt darboties; darboties ar pārtraukumiem.

2. divd. formā: aizgūdamies. Tik strauji, ka pietrūkst elpas.

// pārn. Strauji, aizrautīgi; aizgūtnēm.

3. apv. Saraust priekš sevis.

4. apv. Pārsteigties, pārteikties.

Avoti: LLVV, ME

aizgūtne   apv.

1. Steiga.

2. Sacensība darbā vai cīņā.

3. apv. Centība, cītība, dedzīga vaļas brīžu izmantošana.

4. apv. Atliku likām.

Avoti: KV, ME

aizgūtnēm   apst.

1. Ātri, lielā steigā; tā, ka tik tikko pagūst.

2. Ar pārtraukumiem; laiku pa laikam.

Avoti: LLVV

aizgūtnība   apv.

1. Centība, dedzība, alkas.

2. Sacensība, sacensības gars.

Avoti: ME

aizgūtnīgi   apst.; pareti.

1. Aizrautīgi, dedzīgi.

Avoti: LLVV

aizgūtnīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Intensīvs, aizrautīgs.

Avoti: MLVV

aizgūtnis   apv.

1. Visai rijīgs dzīvnieks vai cilvēks.

2. Skopulis, sīkstulis.

Avoti: ME

aizguve

1. Process, darbība --> aizgūt.

Avoti: PP, T

aizguvējvaloda   val.

1. Valoda, kura no citas valodas aizgūst kādu valodas vienību - vārdu, vārdu savienojumu, sintaktisku konstrukciju u. tml.

Avoti: VsV

aizguvums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> aizgūt.

// val. Vārds, vārdu savienojums, morfēma u. tml., kas aizgūts (no citas valodas).

Avoti: LLVV, MLVV

aizgvelzt   apv.

1. Piečalot, piepļāpāt.

2. Pārspēt kādu čalošanā, pļāpāšanā.

Avoti: EH

aizģelbis   apv.

1. Amulets.

Avoti: ME

aizģelbt   apv.

1. Izārstēt, novērst.

Avoti: ME

aizģemberēt   apv.

1. Gāzelējoties, grīļojoties attālināties, aiziet.

Avoti: ME

aizģeņģerēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Aizstreipuļot.

Avoti: LLVV

aizģērbt   apv.

1. Izvārītai putrai pievienot piedevas; aizdarīt.

Avoti: ME

aizģībt   apv.

1. Krist ģībonī.

Avoti: ME

aizģist   apv.

1. Iestāties, rūpēties par kādu.

2. (Pēkšņi) atcerēties.

Avoti: ME, EH

aizģuģināties   apv.

1. Aizlavīties, aizbēgt.

Avoti: EH

aizīdēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt īdēt un tūlīt apklust; (biežāk) ieīdēties.

2. Teļš aizīdējās.

Avoti: LLVV

aizīdzināt   apv.

1. Mazliet sadusmot.

Avoti: EH

aizīdzis   apv.

1. Mazliet saīdzis, sadrūmis.

Avoti: EH

aiziela   arh.

1. Iela, pie kuras atrodas saimniecības ēkas jeb sētas puses izbrauktuves atšķirībā no ielām ar apdzīvojamo apbūvi.

Avoti: AtV

aiziere   apv.

1. Telpa starp krāsni un sienu.

Avoti: EH

aiziešana

1. Darbība, process --> aiziet.

2. apv. Nomiršana.

Avoti: ME

aiziet   -eju, -ej, -iet, pag. -gāju; intrans.

1. Ejot attālināties.

// imperf. Iet prom.

// pārn. Iegūt noteiktu virzību (par domām, jūtām, runas saturu).

2. Nomirt.

// pārn. Izbeigties (par parādībām sabiedrībā).

// pārn. Pazust, pāriet (par parādībām, kas saistītas ar atsevišķa indivīda dzīvi, ar viņa pārdzīvojumiem).

3. parasti 3. pers.; pareti. Aizlidot (par putniem).

4. parasti 3. pers. Aizpeldēt (parasti par zivīm).

5. parasti 3. pers. Aizbraukt (par transportlīdzekļiem).

// pārn. Aizvirzīties (par priekšmetiem).

6. parasti 3. pers. Attālināties, šķietami aizvirzīties (par parādībām dabā).

7. parasti 3. pers. Paiet, aizritēt, arī izbeigties (par laiku, laika posmu).

8. parasti 3. pers. Tikt iztērētam, izdotam (par materiālām vērtībām, parasti par naudu).

// pareti. Tikt izpostītam.

9. parasti 3. pers. Tikt aizsūtītam, aizgādātam (par pasta sūtījumiem).

// pārn. Izplatīties, arī tikt pavēstītam (par ziņām, vēstīm, slavu, runām u. tml.).

10. parasti 3. pers. Atrasties virzienā (uz kādu vietu); aizvirzīties, aizvīties (par ceļiem, takām u. tml.).

11. sar. Atsākties (parasti par ko nevēlamu).

12. sar. Uzsākt darboties (piem., par motoru).

Avoti: LLVV

aiziet   interj., apv.

1. Lieto, lai norādītu uz kādas darbības strauju sākšanos.

Avoti: ĒiV

aizietene   apv.

1. Aiziešana.

Avoti: ME

aizieties   apv.

1. Iesākt sāpēt.

2. Stostīties.

Avoti: ME

Aizilija   vietv.

1. Aizilijas alatavs - kalnu grēda Ziemeļtjanšanā, Kazahstānā un Kirgizstānā, garums - ~350 km, augstums līdz 4073 m (Talgara smaile), virsotnēs apledojums, priekškalnēs sausās stepes.

Avoti: PZT

Aizindija   novec.

1. Indoķīnas pussala.

Avoti: KW1

aizirdināt   apv.

1. Irdinot aizvērt, aizbērt.

Avoti: EH

aizirdzēt   apv.

1. Aizplūst, aizburbuļot (par skaņām).

Avoti: EH

aizirt   -iru, -ir, -ir, pag. -īru; trans.

1. Irot, airējot aizvirzīt.

// imperf. Irt prom; irot, airējot aizvirzīt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.); aizairēt.

// intrans. Irot, airējot nokļūt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.); aizirties.

Avoti: LLVV

aizirt   parasti 3. pers., -irst, pag. -ira; intrans.; pareti.

1. Mazliet atirt, atrist; pairt.

Avoti: LLVV

aizirties   -iros, -iries, -iras, pag. -īros; refl.

1. Iroties attālināties.

// imperf. Irties prom.

Avoti: LLVV

aizīt   apv.

1. Rādīt, ņirgt, atiezt zobus.

Avoti: EH

aizīties   apv.

1. Ironiski, izaicinoši smieties.

Avoti: EH

aizivs   novec.

1. Haizivs.

Avoti: KV

aizizgājušais   apv.

1. Aizpagājušais.

Avoti: EH

aizizgājušnakt   apv.

1. Pirms divām naktīm.

Avoti: ViV

aizizgāšnakt   apv.

1. Pirms divām naktīm.

Avoti: ViV

aizjādelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. intrans. Jādelējot aizklīst, aizkļūt.

2. trans. Jādelējot (uz zirga), aizvest (to).

Avoti: LLVV

aizjādelēties   apv.

1. Aizdauzīties.

Avoti: EH

aizjādināt   apv.

1. Paņemt līdzi jāšus.

Avoti: EH

aizjādīt   apv.

1. Atkārtoti aizjāt.

2. Aizdzīt, patriekt.

Avoti: EH

aizjādīties   žarg.

1. Aizbraukt; aiziet.

Avoti: SLG

aizjārēt   apv.

1. Aiziet ālējoties, plosoties.

Avoti: EH

aizjāt   -jāju, -jāj, -jāj, pag. -jāju.

1. intrans. Jājot attālināties.

// imperf. Jāt prom.

2. trans. Jājot (uz zirga), aizvest (to).

3. apv. Pārspēt kādu jāšanā (aizsteigties priekšā).

4. apv. Aizjāt kādam priekšā, viņam tā noslēdzot ceļu.

5. apv. Aizmest (tā, ka aizmesto grūti atrast).

Avoti: LLVV, EH

aizjāties   apv.

1. Nepieklājīgi vai bezjēdzīgi jāšus aizsteigties citiem priekšā.

2. Nevilšus aizjāt par tālu.

Avoti: EH

aizjauda   novec.

1. Iepriekšparedzēšana, nojauta.

Avoti: KV

aizjaukt   apv.

1. Aizsprostojot (pirms kāda) izkaisīt, izvandīt.

2. Sākt izjaukt, sadalīt.

3. Mazliet samulsināt.

4. Sajaukt.

Avoti: EH, KnG

aizjaukties   apv.

1. Doties projām.

Avoti: EH

aizjaunnedēļ   apv.

1. Aiznākošajā nedēļā.

Avoti: EH

aizjausme   apv.

1. Jausma, sapratne.

Avoti: EH

aizjautāties   apv.

1. (Pēkšņi) uzdot jautājumu.

Avoti: EH

aizjavīt   apv.

1. Paziņot par ko gaidāmu, iespējamu.

Avoti: KiV

aizjemt   apv.

1. Būt nodarbinātam tā, ka neatliek laika kam citam.

2. Piepildīt (telpu, vietu, trauku u. tml.).

3. Atņemt.

4. Aizžņaugt, smacēt.

5. Aiztikt, kaitināt.

Avoti: KiV, EH

aizjendzēt   apv.

1. Zobojot padzīt.

Avoti: EH

aizjeskāt   apv.

1. Aiziet.

Avoti: ĒiV

aizjimt   apv.

1. Aizņemt.

Avoti: EH

aizjobt   apv.

1. Aizskriet.

Avoti: EH

aizjonēt   apv.

1. Aizjoņot.

Avoti: EH

aizjoņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Joņojot attālināties.

// imperf. Joņot prom.

// pārn. Ļoti ātri nokļūt, izplatīties (par ziņu, vēsti u. tml.).

// pārn. Ļoti ātri paiet, aizritēt (par laiku, laika posmu); aizsteigties, aizskriet.

Avoti: LLVV

aizjoste   apv.

1. Vieta aiz jostas.

Avoti: EH

aizjostēt   apv.

1. Aiziet.

Avoti: EH

aizjostīt   apv.

1. Jostas galus aizbāzt aiz jostas.

Avoti: EH

aizjostīties   apv.

1. Jostas galus aizbāzt aiz jostas.

Avoti: EH

aizjoškāt   apv.

1. Aiziet; aizklaiņot.

Avoti: ViV

aizjozt   -jožu, -joz, -jož, pag. -jozu; trans.

1. Aiztaisīt (jostu); aiztaisīt (piemēram, mēteli ar jostu).

Avoti: LLVV

aizjozt   -jožu, -joz, -jož, pag. -jozu; intrans.; sar.

1. Ātri, strauji aizskriet.

// imperf. Jozt prom; ātri, strauji skrienot, nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml).

Avoti: LLVV

aizjūdīt   apv.

1. Aizdzīt.

Avoti: EH

aizjudīt   apv.

1. Neveikli aiziet (parasti par maziem bērniem).

Avoti: ViV

aizjūgs   -a, v.

1. Piederumu kopums braucamā dzīvnieka iejūgšanai; iejūgs.

2. pareti Iejūgtais dzīvnieks (dzīvnieki) kopā ar ratiem, kamanām u. tml.; pajūgs.

3. apv. Rati.

Avoti: LLVV

aizjūgt   -jūdzu, -jūdz, -jūdz, pag. -jūdzu; trans.

1. Piesaistīt (darba dzīvnieku) transportlīdzeklim, darba rīkam; (biežāk) iejūgt.

Avoti: LLVV

aizjūgties   -jūdzos, -jūdzies, -jūdzas, pag. -jūdzos; refl.

1. Iesaistīties aizjūgā (par cilvēku); iejūgties.

2. apv., niev. Aizskriet; aizbēgt.

Avoti: LLVV

aizjūgums   apv.

1. Rezultāts, pabeigta darbība --> aizjūgt.

Avoti: ME

aizjukt   apv.

1. Pajukt uz visām pusēm.

2. (Nekārtībā) kaut kur nonākt.

Avoti: EH

aizjukurēt   apv.

1. Aizskriet ķerot.

Avoti: EH

aizjumt   -jumju, -jum, -jumj, pag. -jūmu, arī -jumu;

1. trans.; pareti. Jumjot izlabot.

2. intrans.; reti. Paveikt jumšanu (parasti līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV

aizjundīt   apv.

1. Skubinot aizdzīt.

Avoti: EH

aizjūra   -as, s.

1. Teritorija, apvidus aiz jūras.

// ģen. īp. v. nozīmē. Tāds, kas atrodas aiz jūras.

Avoti: LLVV

aizjūre   novec.

1. Aizjūra.

Avoti: LkG

aizjūrnieks   apv.

1. Tāds, kas dzīvo aiz jūras.

Avoti: EH

aizkabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aizāķējot, uzkarinot sastiprināt (kopā), aiztaisīt (ciet).

2. apv. Viegli iejūgt.

3. apv. Aizklāt, aizsegt.

Avoti: LLVV, MLVV, ME

aizkabināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; pareti

1. Refl. --> aizkabināt.

Avoti: LLVV

aizkacēt   apv.

1. Aizāķēt, saķert.

2. Sasniegt, satvert.

3. Aizsniegt.

Avoti: ME, EH

aizkacēties   apv.

1. Aizkabināties.

Avoti: EH

aizkacināt   apv.

1. Aizķert.

Avoti: EH

aizkadra   kino, telev.

1. Aizkadra balss - stāstītāja balss, kas runā paralēli citām skaņām un attēlam, ar kuru balss nav sinhronizēta.

Avoti: ZTV

aizkadrs   -a, v.

1. Tas, kas atrodas, norisinās aiz (kinofilmas, TV raidījuma u. tml.) kadra un vizuāli nav redzams.

Avoti: MLVV

aizkaģīt   apv., pareti

1. Aiziet.

Avoti: ĒiV

aizkaimiņš   apv.

1. Tālāks kaimiņš, kurš dzīvo aiz (kā).

Avoti: EH

aizkairināt   apv.

1. Sadusmot, saniknot.

Avoti: EH

aizkaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kaisot aizmest, aizsviest.

Avoti: LLVV

aizkaisīties   apv.

1. Nejauši tikt piekaisītam.

Avoti: EH

aizkaist   apv.

1. Pietvīkt; nosarkt.

2. Sadusmoties.

3. Panīkt sausuma dēļ (par augiem).

4. Būt ilgāku laiku nedzērušam un sajust stipras slāpes.

Avoti: EH, KiV

aizkaisties   apv.

1. Saskaisties.

2. Kļūt niknam, dusmīgam.

Avoti: EH

aizkaita   apv.

1. (Aizturēts, apvaldīts) naids, (aizturētas, apvaldītas) dusmas.

Avoti: ME

aizkaite   apv.

1. Aizkaitinājums.

Avoti: ME

aizkaitība   apv.

1. Aizkaitinājums.

Avoti: ME

aizkaitīgs   apv.

1. Jūtelīgs, dusmīgs; aizkaitināms.

Avoti: ME

aizkaitinājums   -a, v.

1. Rezultāts --> aizkaitināt.

Avoti: LLVV

aizkaitināmība

1. Individuāla īpašība - neadekvāti asa, negatīva reakcija uz noteiktu sociālo ietekmi.

Avoti: SdtV

aizkaitināms

1. Ātras dabas, ātrsirdīgs.

Avoti: Sin

aizkaitināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt dusmīgu, niknu; sakaitināt.

Avoti: LLVV, MLVV

aizkaitināti   apst.

1. Aizkaitināts.

Avoti: MLVV

aizkaitinātība   -as, s.

1. Rezultāts --> aizkaitināt.

Avoti: ME

aizkaitināts   divd. īp. v. nozīmē;

1. Dusmīgs, nikns.

Avoti: MLVV

aizkājot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Ejot attālināties; ejot nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml).

Avoti: LLVV

aizkakāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, intrans.; sar.

1. Nokakāt (garām kam).

Avoti: MLVV

aizkakle   apv.

1. Vieta starp kreklu un kaklu.

2. Aiz apkakles vai aiz apkaklēm.

Avoti: ME

aizkakte

1. Kakts, stūris.

Avoti: Sin

aizkakts   apv.

1. Nomale, nostūris.

2. Nolaista vieta; posta vieta.

Avoti: Sin, TlV

aizkaķēt   apv.

1. Aizbāzt ar sūnām vai pakulām.

Avoti: EH

aizkaķēt   apv.

1. Ar kaķi baļķiem ievilkt divas līnijas.

Avoti: EH

aizkaldināt   apv.

1. Sākt kalt.

Avoti: EH

aizkalēties   apv.

1. Ilgu laiku neēst, badoties.

2. Būt aizperētam.

Avoti: ME

aizkalināt   apv.

1. (Ļaut) aizperēt olas un tādā veidā padarīt tās nelietojamas.

Avoti: EH

aizkalināt   apv.

1. Ilgāku laiku likt badoties.

Avoti: EH

aizkalna   apv.

1. Vieta aiz kalna.

Avoti: EH

Aizkalne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Preiļu novadā 13 km no Preiļiem, pagasta centrs; saukta arī Josmuiža, Jasmuiža, latgaliski Aizkaļne, Juosmuiža.

2. Aizkalnes pagasts - pagasts Preiļu novadā, robežojas ar Preiļu un Pelēču pagastu, kā arī ar Riebiņu un Vārkavas novadu; bijušais nosaukums - Jasmuižas pagasts (līdz 1930. g.).

Aizkalnes pagasta teritorija— 1990. g. atjaunotajā pagastā ir iekļauta tikai aptuveni trešdaļa pagasta pirmskara teritorijas, bijušā Aizkalnes pagasta dienvidu daļā izveidots tagadējais Pelēču pagasts, austrumu daļa pievienota tagadējam Rušonas pagastam.

3. Aizkalnes senkapi - atrodas Preiļu novada Aizkalnē, Dubnas pietekas Jāšas labajā krastā, attiecināmi uz 9. gs. - 11. gs. sākumam, izmantoti gk. 10 gadsimtā.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

aizkalne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; pareti.

1. Vieta aiz kalna.

Avoti: LLVV

Aizkalnieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Mārcienas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

Avoti: LC

aizkalnieši

1. Tie, kas dzīvo aiz kalna.

2. Preiļu novada Aizkalnes ciema iedzīvotāji.

3. Varakļānu pagasta apdzīvotās vietas "Aizkalnieši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aizkalnietis

1. Kāds, kas dzīvo aiz kalna.

Avoti: Lo

aizkalnis   apv.

1. Apvidus, vieta aiz kalna.

Avoti: ME

aizkalpot   apv.

1. No sākuma kalpot, lai pēc tam par to kaut ko iegūtu.

Avoti: EH

aizkalst   parasti 3. pers., -kalst, pag. -kalta; intrans.

1. Sākt kalst (par augiem, to daļām); panīkt sausuma dēļ.

2. Tikt aizsprostotam (piemēram, sakalstot kādai vielai).

3. apv. Aiztrūkt - pārstāt dot pienu (par slaucamiem lopiem).

Avoti: LLVV, KnG

aizkalšana

1. Darbība, process --> aizkalst.

2. apv. Smagas zemes tīruma pārklāšanās ar cietu garozu.

Avoti: KV

aizkalt   apv.

1. Kaļot zirgu, iesist naglu tā, katā skar naga dzīvo daļu.

2. Kaļot, drupinot (ko), nonākt (līdz kādai vietai).

Avoti: ĒiV, ViV

aizkaltēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka aizkalst.

Avoti: LLVV, MLVV

aizkaltināt   apv.

1. Nepietiekami laistot, ļaut kalst.

Avoti: EH

aizkalums   novec.

1. Dzīvnadža, retāk citu raga kurpē ietverto audu traumatizējums ar pakavu naglām, apkaļot nagu.

Avoti: LxE

Aizkaļne   vietv.

1. Preiļu novada apdzīvotās vietas "Aizkalne" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Aizkaļnīši   vietv.

1. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Aizkalnieši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

aizkamāt   apv.

1. Ar pūlēm nogādāt.

2. Steidzīgi un smagiem soļiem aiziet.

3. Iejūgt.

4. Ar savu izturēšanos, darbību nogurdināt.

Avoti: ME, KiV

aizkamāties   apv.

1. Nonākt ar pūlēm.

Avoti: EH

aizkāmējis   apv.

1. Izbadojies; noilgojies.

Avoti: ME

aizkāmēt   apv.

1. Kļūt ļoti izsalkušam.

Avoti: EH

aizkamīt   apv.

1. Ar pūlēm nogādāt.

2. Steidzīgi un smagiem soļiem aiziet.

3. Iejūgt.

Avoti: ME

aizkamīties   apv.

1. Sasniegt, pārvarot citu pretestību.

Avoti: EH

aizkamot   apv.

1. Novārdzināt.

Avoti: EH

aizkampstīt   apv.

1. Saķert (diezgan daudz vai vairākkārt).

Avoti: EH

aizkampt   apv.

1. Saķert, satvert.

2. Kļūdīties, kaut ko tverot, ķerot.

3. Notvert, dabūt.

4. Tverot saspiest, aizklāt.

Avoti: EH

aizkamsāt   apv.

1. Uzkost.

Avoti: EH

aizkamstīt   apv.

1. Pavirši un steidzīgi aizšūt.

Avoti: EH

aizkančīt   apv.

1. Aiziet (bērnu valodā).

Avoti: EH

aizkangot   apv.

1. Iet uz koka kājām (ķekatām).

Avoti: EH

aizkankarot   apv.

1. Aiziet ietītam lupatās.

2. Pārmērīgi vai bezjēdzīgi aizklāt.

Avoti: EH

aizkankāt   apv.

1. Aizbraukt ar sliktu zirgu vai pa sliktu ceļu.

2. Aiziet nogurušiem soļiem.

Avoti: EH

aizkapa   ģen., nelok.; rel.

1. Tāds, kas notiek, norisinās pēc (cilvēka) nāves.

Aizkapa balss— nedabiska, dobja, neskanīga balss.

Aizkapa dzīve— vairums mistisko mācību apgalvo, ka cilvēka dzīve ar fizisko nāvi nebeidzas, bet katram cilvēkampiemīt kāds nemirstīgs elements (dvēsele, gars utt.), kas atstāj mirušo ķermeni un dodas uz citu pasauli.

Avoti: LLVV, MrJ

aizkāpa   s.

1. Vieta aiz kāpas.

Avoti: MLVV

aizkapāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; reti.

1. Mazliet sakapāt; iekapāt.

Avoti: LLVV

aizkāpe   apv.

1. Vieta aiz kāpas.

Avoti: EH

aizkapināt   apv.

1. Aizkabināt.

Avoti: EH

aizkaplēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. intrans. Izkaplēt (līdz kādai vietai).

2. trans. Iesākt kaplēt, bet nepabeigt.

Avoti: LLVV

aizkaplīt   apv.

1. Aizkaplēt.

Avoti: ViV

aizkapslīt   apv.

1. Aizkaplēt.

Avoti: ViV

aizkāpt   -kāpju, -kāp, -kāpj, pag. -kāpu;

1. intrans. Kāpjot, rāpjoties nokļūt (kur, līdz kādai vietai).

2. sar. Aiziet (kur, pie kā u. tml).

Avoti: LLVV, MLVV

aizkāra   apv.

1. Barjera; aizkore.

Avoti: TlV

aizkara   apv.

1. Ieliekums, maza zemesmēle.

Avoti: ME

aizkaramais   apv.

1. Tas, ar ko var aizklāt, tas, ko var piekārt.

2. Loga aizkari.

3. Piekaramā slēdzene.

Avoti: ME

aizkarāties   apv.

1. Karāties priekšā kaut kam (to aizsedzot).

Avoti: EH

aizkārdināt   apv.

1. Iekārdināt.

2. Aizvilināt.

Avoti: EH

aizkarene   apv.

1. Piekaramā slēdzene.

Avoti: ME

aizkari   -u, vsk. aizkars, -a, v.

1. Izstrādājums (no auduma, pinuma u. tml.) kā aizsegšanai vai atdalīšanai no pārējās telpas.

// reti. Priekškars.

// pārn. Tas (parasti lietus, mākoņi), kas ko aizsedz, padara nesaskatāmu.

Avoti: LLVV

aizkāriens   apv.

1. Pieskāriens.

Avoti: EH

aizkarīgs   apv.

1. Aizskarošs, apvainojošs, aizvainojošs.

Avoti: EH

aizkarināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Piekarināt (kam priekšā); aizkārt; karinot (ko) aizsegt.

Avoti: LLVV, MLVV

aizkarināt   apv.

1. Kaitināt, raustīt.

Avoti: ME

aizkarine   apv.

1. Piekaramā slēdzene.

Avoti: ME

aizkariņš

1. Dem. --> aizkars.

Avoti: LV93

Aizkārkle   vietv.

1. Senkapu nosaukums Madonas novada Barkavas pagastā.

Aizkārkles senkapi— atrodas Madonas novada Barkavas pagastā pie bijušajām Smelteru un Šķēļu mājām ~700 m uz ziemeļiem no Lisiņas pilskalna, attiecināmi uz vēlo dzelzs laikmetu.

Avoti: LE1

aizkarkšķēties   apv.

1. Izdot aizsmakušu, ķērcošu skaņu.

Avoti: EH

aizkārkties   apv.

1. Izdot aizsmakušu, ķērcošu skaņu.

Avoti: EH

aizkārnīt   apv.

1. Aizkast, aizkašņāt, aizkārpīt.

Avoti: EH

Aizkarpati   vietv.

1. Teritorija starp Vidusdonavas līdzenumu un Karpatiem, ietver Austrumkarpatu dienvidrietumu daļu un Aizkarpatu zemieni Ukrainas Aizkarpatu apgabalā.

Aizkarpatu apgabals— atrodas Ukrainas dienvidrietumu daļā, platība - 12800 km^2, administratīvais centrs - Užhoroda, kalnains reljefs, augstākā virsotne - 2061 m.

Aizkarpatu zemiene— atrodas Vidusdonavas līdzenuma ziemeļaustrumu daļā, Ukrainas Aizkarpatu apgabalā, līdzenums, nolaidens dienvidrietumu virzienā.

Avoti: PZT

aizkarpe   apv.

1. Pamats, iegansts.

Avoti: ME

aizkarpīt   apv.

1. Aizkast, aizkārpīt, aizkašāt.

2. Spārdoties aizgrūst.

Avoti: EH

aizkārpīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kārpot (ko virsū, iekšā), aizpildīt.

// imperf. Kārpīt ciet.

2. Kārpot aizdabūt prom.

// imperf. Kārpīt prom.

Avoti: LLVV

aizkārpīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos, refl.

1. Ar grūtībām pārvietojoties, grimstot, stiegot aizkļūt (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: MLVV

aizkarsēt   apv.

1. Mazliet sakarsēt.

2. Ļoti ātri aizbraukt.

Avoti: EH

aizkārst   apv.

1. Ļoti ātri aizsteigties.

Avoti: EH

aizkarst   apv.

1. Iekarst, kļūt dusmīgam.

2. Sakarst.

Avoti: EH, KiV

aizkārstīt   apv.

1. Aizsprostot; norobežot, aizkārt priekšā.

2. Piekarināt pilnu.

Avoti: ME, KiV

aizkāršas

1. Aizkārtnes, aizkārtnis, atceļama šķēršļa kārts pāri ceļam.

Avoti: LE

aizkāršot   apv.

1. Salikt mietus, kārtis, nosprostot ar mietiem.

2. Iežogot.

Avoti: ME

aizkart   apv.

1. Pieskarties, aiztikt, skart.

2. Ievainot, aizskart.

Avoti: ME

aizkārt   -karu, -kar, -kar, pag. -kāru; trans.

1. Karot novietot (kam priekšā, aiz kā); karot (ko), aizsegt, aizklāt.

2. apv. Steigā (nekārtīgi) iejūgt zirgu.

Avoti: LLVV, MLVV, KiV

aizkārtene   apv.

1. Piekaramā atslēga.

Avoti: EH

aizkārties   apv.

1. Nejauši aizkabināties, aizķerties (aiz kā).

Avoti: ĒiV

aizkarties   apv.

1. Justies aizskartam.

2. Netīšām aizskārt.

Avoti: ME, EH

aizkārtīt   apv.

1. Salikt mietus, kārtis, nosprostot ar mietiem.

2. Iežogot.

Avoti: ME

aizkartne   apv.

1. Ārstniecības brūnvālīte ("Sanguisorba officinalis").

Avoti: Aug2

aizkārtne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Paceļama (koka vai metāla) barjera ceļa slēgšanai.

2. apv. Starpsiena; barjera.

3. novec. Katla stīpa, rokturis.

4. novec. Aizkaramā atslēga.

Avoti: LLVV, ME, KV

aizkārtnīca   apv.

1. Piekaramā atslēga.

Avoti: EH

aizkārtnis   apv.

1. Diafragma.

2. Aizkārtne.

Avoti: EH

aizkartnīte

1. Piekaramā atslēga.

Avoti: Sin

aizkārtņot   apv.

1. Ar skapjiem, ar aizkaru, ar barjeru.

Avoti: ME

aizkārts   apv.

1. Kārts, ar kuru aizsprosto ceļu, piem., kāzu viesiem.

Avoti: ME

aizkārums   apv.

1. Nodarījums; aizskārums; aizvainojums.

Goda aizkārums— pret kādu personu vērsts aizkārums.

Normu aizkārums— tiesības aizkārums.

Avoti: KV, ViV

aizkāsēt   apv.

1. Aizklepot (slikta zīme).

2. Ar klepošanu novirzīt no kādas domas.

3. Ieklepoties.

Avoti: ME

aizkāsēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Iesākt kāsēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iekāsēties.

Avoti: LLVV

aizkāsīt   apv.

1. Aizkāsēties.

Avoti: EH

aizkasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kasot, kārpot (ko virsū, iekšā), aizpildīt, aizbērt; imperf. kasīt ciet; aizkašņāt.

2. reti. Kasot, kārpot aizdabūt prom; kasot, kārpot aizdabūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Kasīt prom.

3. apv. Aizgrābt (2).

4. apv. Aizsteigties.

Avoti: LLVV, EH

aizkāst   apv.

1. Kāšot pienu, nejauši ļaut plūst garām spainim.

Avoti: EH

aizkast   apv.

1. Aizkasīt.

2. Izrakt aizsprostojot.

Avoti: EH

aizkasties   apv.

1. Rokot sasniegt, aizrakties prom.

Avoti: EH

aizkašāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Aizkašņāt (1).

2. Aizkašņāt (2).

3. apv. Aizgrābt (2).

4. žarg. Ātri aiziet.

Avoti: LLVV, SLG

aizkašņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Kašņājot, kārpot (ko virsū, iekšā), aizpildīt.

// imperf. Kašņāt ciet.

2. pareti. Kašņājot, kārpot aizvirzīt.

// imperf. Kašņāt prom.

Avoti: LLVV

aizkātot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Ātri, raitā solī aiziet.

Avoti: ME, MLVV

Aizkaukāzs   vietv.

1. Kaukāza dienvidu daļa uz dienvidiem no Galvenās Kaukāza grēdas līdz Turcijas un Irānas robežai, Gruzijā, Armēnijā un Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

aizkaukt   parasti 3. pers., -kauc, pag. -kauca; intrans.

1. Kaucot attālināties.

Avoti: LLVV

aizkaukties   parasti 3. pers., -kaucas, pag. -kaucās; refl.

1. Iesākt kaukt un tūlīt apklust; (biežāk) iekaukties.

Avoti: LLVV

aizkaunēt   apv.

1. Apkaunot, nokaunināt.

Avoti: EH

aizkaunēties   apv.

1. Nokaunēties.

Avoti: EH

aizkaunināt   apv.

1. Padzīt, izsaucot kaunīgumu.

Avoti: EH

aizkausēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kausējot aiztaisīt.

2. apv. Kausējot ļaut nonākt aiz kaut kā.

Avoti: LLVV, EH

aizkausēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Nokausēt.

Avoti: LLVV

aizkausēties

1. Nejauši aizkausēt, aiztaisīt.

Avoti: PP, T

aizkaust   apv.

1. Aizrakt, aizkast.

Avoti: EH

aizkaustīt   apv.

1. Dzenot ķīli nostiprināt, aizķīlēt.

Avoti: ME, EH

aizkaut   -kauju, -kauj, -kauj, pag. -kāvu, trans.

1. parasti divd. formā: aizkauts. Iesākt kaušanu, bet nepabeigt.

2. apv. Nokaut (parasti slimu, ievainotu mājdzīvnieku pirms nobeigšanās).

Avoti: LLVV

aizkauties   apv.

1. Ar lielām pūlēm nonākt, sasniegt.

Avoti: EH

aizkautrēties   apv.

1. Apnikt, kļūt pretīgam.

Avoti: EH

aizkauts   apv.

1. Divd. --> aizkaut.

Avoti: SiV

aizkavāt   apv.

1. Noslēpt.

Avoti: EH

aizkavāties   apv.

1. Noslēpties.

Avoti: EH

aizkave   inf.

1. Laika intervāls starp pieprasījuma nodošanu un tā izpildes sākumu.

Tīkla aizkave— laiks, kas vajadzīgs, lai pārsūtītu informāciju ar datu pārraides tīkla starpniecību.

Aizkaves fluktuācija— maksimālā starpība starp dažādu pakešu pārsūtīšanas aizkavēm.

Avoti: ZTV, D3

aizkavējums   -a, v.

1. Rezultāts --> aizkavēt.

2. apv. Nokavētais laika sprīdis.

Avoti: LLVV, ME

aizkavēšana

1. Darbība, process --> aizkavēt.

2. mil. Atkāpšanās operāciju veids, lai uz noteiktu laiku noteiktā teritorijā palēninātu pretinieka pārvietošanos, nodarot viņam zaudējumus, un, ja iespējams, apstādinātu pretinieku, neiesaistoties ilgstošā kaujā.

Avoti: MIL

aizkavēšanās

1. Kavēšanās, aizķeršanās.

Avoti: Sin

aizkavēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka (kas) nenotiek, nenorisinās paredzētajā laikā.

2. Traucēt, kavēt (kādu laiku).

3. Aizturēt (uz kādu laiku); kavēt (kāda laiku).

Avoti: LLVV, MLVV

aizkavētājs   apv.

1. Kāds, -a, kurš, -a aizkavē.

Avoti: ME

aizkavēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Nokļūt vēlāk par paredzēto laiku; nokavēties; novēloties.

2. Nenotikt paredzētajā laikā.

3. Palikt, atrasties, uzturēties (kur) ilgāk par parasto laiku.

Avoti: LLVV

aizkavīgs   apv.

1. Lēns, tūļīgs.

Avoti: EH

aizklabēt   parasti 3. pers., -klab, pag. -klabēja; intrans.

1. Klabot attālināties.

2. apv. Sākt klabēt, ieklabēties.

Avoti: LLVV, ME

aizklabēties   parasti 3. pers., -klabas, pag. -klabējās; refl.

1. Iesākt klabēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieklabēties.

Avoti: LLVV

aizklabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; pareti.

1. trans. Būt par cēloni, ka klab kādu brīdi.

2. intrans. Klabinot attālināties.

3. apv. Aiztaisīt klabot.

Avoti: LLVV, EH

aizklabināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt klabināt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieklabināties.

2. apv. Aizbraukt ar klabošiem ratiem.

Avoti: LLVV, EH

aizklādināt   apv.

1. Atkārtoti aizklāt (pārklāt).

Avoti: EH

aizkladzināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; trans.

1. Parasti savienojumā ar "ausis": ilgi, apnicīgi kladzinot, padarīt (uz laiku) nedzirdīgas (ausis).

2. apv. Aizbraukt rikšiem ar sliktu zirgu.

Avoti: LLVV, EH

aizkladzināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt kladzināt un tūlīt apklust; (biežāk) iekladzināties.

Avoti: LLVV

aizklaigāt   apv.

1. Kliedzot apdullināt, piekliegt.

2. Kliedzot padzīt.

3. Attālināties kliedzot.

Avoti: EH

aizklaiņāt

1. Aizklejot.

Avoti: Sin

aizklaiņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; pareti.

1. Klaiņojot aiziet prom; klaiņojot nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.); aizklīst.

Avoti: LLVV

aizklājiņš

1. Dem. --> aizklājs.

Avoti: LV93

aizklājs   -a, v.

1. Tas (piemēram, audums), ar ko aizklāj, aizsedz; tas, kas aizklāj, aizsedz.

Avoti: LLVV, MLVV

aizklakstēt   parasti 3. pers., -klakst, pag. -klakstēja; intrans.; reti.

1. Klakstot aizvērties, aizsisties ciet.

2. Klakstot attālināties.

Avoti: LLVV

aizklakšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.; reti.

1. Klakšķinot attālināties; klakšķinot nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizklakšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.; reti.

1. Klakšķinot attālināties; klakšķinot nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizklamacīt   apv.

1. Piekraut (telpu) ar ko nevajadzīgu.

Avoti: KiV

aizklambāt   apv.

1. Aiziet, streipuļojot, grīļojoties.

Avoti: EH

aizklamburēt   apv.

1. Aiztaisīt ar klamburu.

2. Lēni, neveikli, ar pūlēm, grūtībām aiziet, aizbraukt.

Avoti: EH, ViV

aizklamburot   apv.

1. Aiztaisīt ar klamburu.

Avoti: EH

aizklampāt   apv.

1. Lēnām un smagnēji aiziet, aizbraukt.

Avoti: EH, ViV

aizklamzāt   apv.

1. Lempīgi aiziet.

Avoti: EH

aizklamzāties   apv.

1. Lempīgi aiziet.

Avoti: EH

aizklančot

1. Aiziet.

Avoti: Sin

aizklangāt   apv.

1. Ātri aiziet.

Avoti: ME

aizklanīties   apv.

1. Aizbraukt, klanoties snaudā, vai pa sliktu ceļu.

Avoti: EH

Aizklāņciems   vietv.

1. Rojas novada apdzīvotās vietas "Aizklāņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

aizklaņģēt   apv.

1. Aizsist ar malkas pagali.

2. Aizdauzīties.

Avoti: EH

Aizklāņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rojas novada ziemeļrietumu galā.

Avoti: LC

aizklapēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans., sar., nelit.

1. Slēgt (iestādi vai veikalu, beidzot tā darbību).

2. Aiztaisīt, aizcirst ar sitienu.

Avoti: MLVV, SLG, EH

aizklāstīt   apv.

1. Atkārtoti aizklāt (pārklāt).

Avoti: EH

aizklāšanās   astr.

1. Zvaigznes vai planētas aizklāšanās ar Mēnesi, planētas (Merkura vai Veneras) pāriešana pāri Saules diskam, planētas pavadoņa aiziešana aiz planētas, zvaigznes aizklāšanās ar planētu, aptumsuma maiņzvaigznes komponentu savstarpējā aizklāšanās, arī Saules aptumsums.

Avoti: ZTV

aizklāt   -klāju, -klāj, -klāj, pag. -klāju; trans.

1. Klājot (ko) priekšā, panākt, ka kļūst neredzams, mazāk redzams; klājot (ko) priekšā, pasargāt, maskēt u. tml.

// imperf. Klāt ciet; aizsegt.

2. Atrodoties vai aizvirzoties (kam) priekšā, atņemt iespēju (ko) redzēt, saskatīt; aizsegt.

Avoti: LLVV

aizklātība   apv.

1. Tiesas paņēmiens - aiz slēgtām durvīm.

Avoti: ME

aizklāties   -klājos, -klājies, -klājas, pag. -klājos;

1. Refl. --> aizklāt(1).

2. Refl. --> aizklāt(2).

Avoti: LLVV

aizklāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> aizklāt.

2. Tāds, kas noris, citiem neredzot (piemēram, par balsošanu, vēlēšanām); pretstats: atklāts.

Avoti: LLVV

aizklaudzēt   parasti 3. pers., -klaudz, pag. -klaudzēja; intrans.

1. Klaudzot attālināties.

2. Klaudzot aizvērties, aizdarīties.

Avoti: LLVV

aizklaudzēties   parasti 3. pers., -klaudzas, pag. -klaudzējās; refl.

1. Iesākt klaudzēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieklaudzēties.

Avoti: LLVV

aizklaudzināt   apv.

1. Ūtrupēt.

Avoti: ME

aizklaudzinēt   apv.

1. Aizbraukt klaudzēdamam, rībēdamam.

Avoti: EH

aizklaugāt   apv.

1. Koka tupelēm klaudzot, aiziet.

Avoti: KiV

aizklausināt   apv.

1. Laikus savās interesēs sākt pēc kaut kā taujāt.

Avoti: EH

aizklausīt   apv.

1. Pakalpīgi, paklausīgi kādu apmierināt.

2. Klausīties, dzirdēt; saost.

Avoti: ME, EH

aizklausīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos, parasti nenoteiksmē; refl.; savienojumā ar verba "nevarēt" formām.

1. Ilgstoši klausoties (runā, troksnī u. tml.), sajust nepatiku pret dzirdēto.

2. apv. Izpētīt, apvaicāties.

Avoti: LLVV, EH

aizklaust   apv.

1. Dabūt dzirdēt.

Avoti: EH

aizklaušināt   apv.

1. Izpētīt, apvaicāties.

Avoti: EH

aizklauvēt   apv.

1. Klauvējot, klaudzinot apdullināt.

Avoti: EH

aizklebečēt   apv.; iron.

1. Aizklibot.

Avoti: KiV

aizkleberēt   apv.

1. Lempīgi, trokšņaini attālināties, doties projām.

Avoti: ME

aizkleburot   apv.

1. Aizkleģerēt.

Avoti: ĒiV

aizklederēt   apv.

1. Aizklejot, klaiņot, aizblandīties.

Avoti: EH

aizkledzināt   apv.

1. Kādam piepļāpāt ausis.

Avoti: EH

aizklēgāt   apv.

1. Attālināties gāginot, pēkšķot.

Avoti: EH

aizkleģerēt   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā, ar pūlēm, ar grūtībām aiziet, aizstaigāt.

Avoti: ĒiV

aizkleidot   apv.

1. Apšūt (sienu, ēku) ar dēļiem.

2. Aizklejot, aizklīst.

Avoti: ĒiV, ViV

aizkleimavāt   apv.

1. Apzīmogot (parasti kokmateriālus).

Avoti: KiV

aizkleināt   apv.

1. Sasniegt ar pūlēm.

Avoti: EH

aizkleinot   apv.

1. Neveikli vai ar līkām kājām aiziet.

Avoti: EH

aizkleiņot   apv.

1. Aizklejot.

Avoti: EH

aizklejāt   apv.

1. Aizlīmēt.

Avoti: KiV

aizklejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Klejojot attālināties; klejojot nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizkleķerēt   apv.

1. (Slikti, neglīti) aizsmērēt, apmest.

2. niev. Alkohola reibumā aiziet.

Avoti: EH, KiV

aizkleķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Kleķējot aiztaisīt ciet (caurumu, spraugu).

// imperf. Kleķēt ciet.

Avoti: LLVV

aizklemberēt   apv.

1. Aizstreipuļot, aizklaiņot, aizvilties, aizšļūkt.

2. Lēnītēm aiziet.

Avoti: EH, KnG

aizklemburot   apv.

1. Aizkleģerēt.

Avoti: ĒiV

aizklemmēties   žarg.

1. Aizķerties, iesprūst.

Avoti: SLG

aizklemperēt   apv.

1. Lēnā gaitā, ar pūlēm, ar grūtībām aizbraukt, aiziet.

Avoti: ĒiV

aizklempt   apv.

1. Smagnēji aiziet pa sniegu vai dubļiem.

Avoti: EH

aizklemst   apv.

1. Smagnēji aiziet.

Avoti: EH

aizklencēt   apv.

1. Ātri aiztenterēt.

Avoti: EH

aizklenderēt   apv.

1. Aizklejot, klaiņot, aizblandīties.

2. Ar pūlēm, lēnītēm aiziet.

Avoti: ME, KnG

aizklengot   apv.

1. Aizklejot, aizblandīties.

Avoti: ME

aizkleņģēt   apv.

1. Aizdauzīties.

Avoti: EH

aizklēpjot   apv.

1. Palikt stāvoklī.

2. Iet augsti ceļot kājas.

Avoti: EH

aizklepot   apv.

1. Aizkāsēt.

Avoti: ME

aizklēpot   apv.

1. Palikt stāvoklī.

2. Iet augsti ceļot kājas.

Avoti: ME

aizklepoties

1. Ieklepoties.

Avoti: Sin

aizklēsterēt   novec.

1. Aizlīmēt ar klīsteri.

Avoti: Lo

aizklešķēt   apv.

1. Aizķept, aizķepēt.

2. Aizlipt.

Avoti: EH

aizklēte   apv.

1. Telpa aiz klēts.

Avoti: EH

aizkležāt   apv.

1. Smagnēji streipuļojot aiziet.

Avoti: EH

aizklēžot   apv.

1. Lēnām aizkustēt.

Avoti: EH

aizklibāt   apv.

1. Aizklibot.

Avoti: KiV

aizklibināt   apv.

1. Aiziet, nedaudz klibojot; aizbraukt sīkiem rikšiem.

2. Palīdzēt klibam cilvēkam aizklibot līdz gultai.

Avoti: EH

aizklibot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Klibojot attālināties, aiziet.

// imperf. Klibot prom.

Avoti: LLVV

aizklīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Panākt, ka aizklīst.

Avoti: LLVV

aizklidzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. intrans. Aizvirzīties, attālināties sīkiem, skanīgiem soļiem.

2. trans.; reti. Klidzinot aizvest, aizgādāt.

3. apv. Aizbraukt ratos, kam ir vaļīga dzelzs detaļa, kas braucot klab.

4. apv. Panākt, ka kāds kliedzot nokļūst kaut kur.

Avoti: LLVV, ME

aizklidzinēt   apv.

1. Aizbraukt (lēnām vai klabot).

Avoti: EH

aizkliedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Aizdzīt, aizklīdināt.

Avoti: LLVV

aizkliegt   -kliedzu, -kliedz, -kliedz, pag. -kliedzu; trans.

1. Savienojumā ar "ausis": ilgi, skaļi kliedzot, padarīt (uz laiku) nedzirdīgas (ausis).

2. pareti. Pārspēt kliegšanā; pārkliegt.

3. parasti 3. pers.; reti. Pārsteigt neēdušu (par dažu putnu kliedzieniem, kas pēc sena ticējuma vēstī ļaunu).

4. apv. Uzkliegt.

Avoti: LLVV, KiV

aizkliegties   -kliedzos, -kliedzies, -kliedzas, pag. -kliedzos; refl.

1. Iesākt kliegt un tūlīt apklust; (biežāk) iekliegties.

Avoti: LLVV

aizkliģēt   apv.

1. Neveikli, nevarīgi aiziet klibojot.

Avoti: EH

aizkliģēties   apv.

1. Neveikli, nevarīgi aiziet klibojot.

Avoti: EH

aizklikstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Aizklidzināt (1).

Avoti: LLVV

aizklimpāt   apv.

1. Lēnā gaitā, ar pūlēm, ar grūtībām aizbraukt, aiziet.

Avoti: ĒiV

aizklimst   -klimstu, -klimsti, -klimst, pag. -klimtu, intrans.; pareti.

1. Klaiņojot, klejojot attālināties; klaiņojot nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizklimstēt   -klimstu, -klimsti, -klimst, pag. -klimstēju; intrans.; pareti.

1. Klaiņojot, klejojot attālināties; klaiņojot nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. apv. Ieskanēties, ierībēties.

Avoti: LLVV, ME

aizklinkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, ļodzīgā gaitā aiziet; neveiklā, ļodzīgā gaitā ejot, nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizkliņģēties   apv.

1. Aizmesties, aizkrist.

2. Aizklīst, nozust.

Avoti: EH

aizkliņģot   apv.

1. Aiztaisīt ar kliņķi.

Avoti: EH

aizkliņķēt   apv.

1. Aiztaisīt ar kliņķi.

Avoti: EH

aizklīst   -klīstu, -klīsti, -klīst, pag. -klīdu; intrans.

1. Klīstot attālināties.

// imperf. Klīst prom.

// pārn. Pazust.

2. Risināties, darboties (kādā virzienā) - par domām, iztēli u. tml.

Avoti: LLVV

aizklīsterēt   apv.

1. Aizlīmēt, aizlipināt ar klīsteri.

Avoti: ĒiV

aizklīsterēties   apv.

1. Aizķept, salipt.

Avoti: ĒiV

aizkloģināt   apv.

1. Ar kloģi aizvērt (durvis).

Avoti: EH

aizklopēt   žarg.

1. Slēgt (iestādi vai veikalu, beidzot tā darbību).

2. Aiztaisīt.

Avoti: SLG

aizklubašot   apv.

1. Aiziet smagiem soļiem.

Avoti: ME

aizkluburēt   apv.

1. Aiziet ar pūlēm vai klibojot (par veciem cilvēkiem vai zirgiem).

Avoti: EH

aizkluburot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Aizklumburot.

Avoti: LLVV

aizklūgāt   apv.

1. Aizvazāties.

Avoti: EH

aizklūgot   apv.

1. Nostiprināt ar nogrieztu bērza vai vītola saiti (klūgu).

Avoti: ME

aizkluinīt   apv., niev.

1. Neveikli, brīžiem klibojot, aiziet; aizklibot.

Avoti: ViV

aizklukstēties   parasti 3. pers., -klukstas, pag. -klukstējās; refl.

1. Iesākt klukstēt un tūlīt apklust; (biežāk) ieklukstēties.

Avoti: LLVV

aizklumburot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, grīļīgā gaitā attālināties; neveiklā, grīļīgā gaitā nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizklumzāt   apv.

1. Aiziet, velkot kājas smagos apavos.

Avoti: EH

aizklunčot   apv.

1. Aizklejot, klaiņot, aizblandīties.

Avoti: ME

aizklungāt   apv.

1. Nonākt, klaiņojot apkārt, aizvilkties.

Avoti: EH

aizklunkšēties   parasti 3. pers., -klunkšas, pag. -klunkšējās; refl.

1. Īsu brīdi klunkšķēt; (biežāk) ieklunkšķēties.

Avoti: LLVV

aizklunkšķēties   parasti 3. pers., -klunkšķas, pag. -klunkšķējās,

1. Īsu brīdi klunkšķēt; (biežāk) ieklunkšķēties.

Avoti: LLVV

aizklunkurēt   apv.

1. Aiziet ar pūlēm vai klibojot (par veciem cilvēkiem vai zirgiem).

Avoti: EH

aizklunkurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Grīļīgā gaitā, klūpot, krītot aiziet.

Avoti: LLVV

aizklupinēt   apv.

1. Bezpalīdzīgi aiziet (vairākkārt krītot).

Avoti: EH

aizklupt   apv.

1. Klūpot aizkrist aiz.

2. Apzināti nogāzties (aiz).

Avoti: EH

aizklurgot   apv.

1. Neveikli, neizveicīgi aiziet.

Avoti: EH

aizklurģēt   apv.

1. Neveikli, klibojot aiziet; aizklibot.

Avoti: ViV

aizklurģot   apv.

1. Trokšņaini, klibojot aiziet.

Avoti: ME

aizklusēties

1. Apklust un ieturēt nesamērīgu pauzi, aizdomājoties.

aizkļoķelēt   apv.

1. Nostiprināt ar kloķi.

Avoti: ME

aizkļūdīt   apv.

1. Aizklejot, aizblandīties.

Avoti: ME

aizkļūdīties   apv.

1. Apmaldīties.

Avoti: EH

aizkļūdīties   apv.

1. Sākt stostīties, samesties mēlei.

Avoti: EH

aizkļūt   -kļūstu, -kļūsti, -kļūst, pag. -kļuvu; intrans.

1. Pārvietojoties (ar kājām vai ar transportlīdzekli), nonākt (kur, līdz kādai vietai, pie kā, aiz kā u. tml.); nokļūt.

2. Darbībā nokļūt (līdz kādam posmam, rezultātam).

Avoti: LLVV

aizknābāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; trans.

1. Mazliet apknābāt; (biežāk) ieknābāt.

Avoti: LLVV

aizknābt   parasti 3. pers., -knābj, pag. -knāba;

1. intrans. Savienojumā ar "garām": knābjot neskart.

2. trans.; reti. Knābjot ievainot.

Avoti: LLVV

aizknaibīt   apv.

1. Knaibot nolauzt vairākās vietās gabalus no maizes kukuļa.

2. Vairākkārt kniebjot, aizspiest (ko).

Avoti: EH

aizknakstēties   parasti 3. pers., -knakstās, pag. -knakstējās; refl.

1. Iesākt knakstēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieknakstēties.

Avoti: LLVV

aizknakšēties   parasti 3. pers., -knakšas, pag. -knakšējās; refl.

1. Iesākt knakšķēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieknakšķēties.

Avoti: LLVV

aizknakšķēt

1. Knakšķot attālināties.

aizknakšķēties   parasti 3. pers., -knakšķas, pag. -knakšķējās,

1. Iesākt knakšķēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieknakšķēties.

Avoti: LLVV

aizknapināties   apv.

1. Iztikt ierobežojoties.

Avoti: EH

aizknaukšēties   parasti 3. pers., -knaukšas, pag. -knaukšējās; refl.

1. Iesākt knaukšķēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieknaukšķēties.

Avoti: LLVV

aizknaukšķēties   parasti 3. pers., -knaukšķas, pag. -knaukšķējās;

1. Iesākt knaukšķēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieknaukšķēties.

Avoti: LLVV

aizknibināt   apv.

1. Lēnām (un ar pūlēm?) noadīt zeķei galu.

Avoti: EH

aizknīdēt   apv.

1. Kniedējot aiztaisīt ciet (caurumu metāla priekšmetā).

Avoti: EH

aizkniebt   apv.

1. Kniebjot aiztaisīt.

2. Aiztaisīt.

3. Aizvilkt, aiznest (kaut ko smagu).

4. Aizskriet, aizsteigties.

5. Aizšaut (garām).

Avoti: EH, ViV

aizkniedējums   novec.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> aizkniedēt.

Avoti: Lo

aizkniedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kniedējot aiztaisīt ciet (caurumu metāla priekšmetā).

Avoti: LLVV

aizkniepēt   apv.

1. Aizpogāt.

2. Saspraust ar kniepadatām.

Avoti: ME

aizkniest   apv.

1. Mazliet sākt dīgt.

Avoti: EH

aizknietēt   apv.

1. Aizdiedzēt.

Avoti: EH

aizknikšēties   parasti 3. pers., -knikšas, pag. -knikšējās; refl.

1. Iesākt knikšķēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieknikšķēties.

Avoti: LLVV

aizknikšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Knikšķinot (ar smailiem kurpju papēžiem) attālināties; knikšķinot nokļūt (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV

aizknikšķēties   parasti 3. pers., -knikšķas, pag. -knikšķējās,

1. Iesākt knikšķēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieknikšķēties.

Avoti: LLVV

aizknikšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, intrans.

1. Knikšķinot (ar smailiem kurpju papēžiem) attālināties; knikšķinot nokļūt (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV

aizknist   apv.

1. Mazliet sākt dīgt.

Avoti: EH

aizknopēt   apv.

1. Aizpogāt.

Avoti: ME

aizknubināt   apv.

1. Knibinot, bakstot nosprostot.

Avoti: EH

aizknupt   apv.

1. Pieliekties aiz.

Avoti: EH

aizkņopēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.; sar.

1. Aizdarīt ar spiedpogām.

Avoti: MLVV

aizkņopēties   refl.; sar.

1. Aizkņopēt.

Avoti: MLVV

aizkņopkāt   apv.

1. Sastiprināt (spiedpogas); nostiprināt (apģērba, tā daļas) aizdari ar spiedpogām.

Avoti: KiV

aizkņubināt   apv.

1. Knaibot nolauzt vairākās vietās gabalus no maizes kukuļa.

2. Vairākkārt kniebjot, aizspiest (ko).

Avoti: EH

aizkņubt   apv.

1. Pieliekties aiz.

Avoti: EH

aizko   apv.

1. Kāpēc, kādēļ.

Avoti: EH

aizkode   apv.

1. Uzkoda.

Avoti: EH

aizkoīzāt   apv.

1. Neveikli, nevīžīgi, lieliem soļiem aiziet.

Avoti: ĒiV

aizkoklēt   apv.

1. Aiziet, aizvilkt.

Avoti: EH

aizkokot   apv.

1. Patriekt ar rungu.

Avoti: EH

aizkomandēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Norīkot komandējumā (kur, uz kurieni u. tml.).

2. pārn. Aizsūtīt.

Avoti: LLVV, Sin

aizkopt   apv.

1. Slepus, pa kluso aiznest.

2. Pabarot, apkopt.

Avoti: EH

aizkopties   apv.

1. Attālināties.

Avoti: EH

aizkore

1. Barjera.

Avoti: LE

aizkorēt   apv.

1. Noklāt jumta kori ar sūnām, reizēm ar zāli.

2. Aizsprostot, nosprostot.

3. Nospraust.

Avoti: ME

aizkorķējums   novec.

1. Pabeigta darbība, rezultāts --> aizkorķēt.

Avoti: Lo

aizkorķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aiztaisīt ar korķi.

// imperf. Korķēt ciet.

Avoti: LLVV

aizkorķēties   žarg., parasti pavēles formā

1. Apklust.

Avoti: SLG

aizkortelēties   apv.

1. Pārcelties ar iedzīvi (uz citu dzīvesvietu).

2. Novietoties (kam priekšā).

Avoti: ViV

aizkosāt   apv.

1. Aiziet, nošķiroties (no citiem).

Avoti: EH

aizkost   -kožu, -kod, -kož, pag. -kodu;

1. trans. Nokost kādu daļu; iekost.

2. intrans.; sar. Mazliet (parasti steigā) ieēst; iekost.

3. apv. Apsalt, nosalt salnā.

4. apv. Kožot ievainot, bet nenogalināt.

Avoti: LLVV, EH, ĒiV

aizkrāce   apv.

1. Apvidus otrpus krācēm.

Avoti: ME

aizkrācieši   -u, v.; vēst.

1. Ukrainas kazaki no 16. līdz 18. gadsimtam.

Avoti: LLVV

aizkraistīt   apv.

1. Daļēji nosmelt krējumu no piena.

Avoti: EH

aizkrakstēties   parasti 3. pers., -krakstas, pag. -krakstējās; refl.

1. Iesākt krakstēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iekrakstēties.

Avoti: LLVV

aizkrakšķēties   parasti 3. pers., -krakšķas, pag. -krakšķējās; refl.

1. Iesākt krakšķēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iekrakšķēties.

Avoti: LLVV

aizkrākt   apv.

1. Krācot apdullināt.

Avoti: EH

aizkrākt   apv.

1. Aizsmakt (no kliegšanas).

Avoti: EH

aizkrākties   -krācos, -krācies, -krācas, pag. -krācos; refl.

1. Iesākt krākt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iekrākties.

Avoti: LLVV

aizkrāmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.; sar.

1. Nosprostot (aiztaisīt) krāmējot, kraujot.

2. Piepildīt ar dažādiem krāmiem, grabažām (nosprostojot, traucējot).

3. apv. Aiznest, aizkravāt (kur projām).

Avoti: ME, EH, ĒiV

aizkrāmēties   apv.

1. Novietoties ar savām grabažām citiem priekšā (tos aizsprostojot).

2. apv. Pārcelties ar visu iedzīvi (kur projām).

Avoti: EH, ĒiV

aizkrampēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aizāķējot krampi, nostiprināt (aizvērtu logu, durvis u. tml.).

Avoti: LLVV, MLVV

aizkrampēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Nodrošināties, nostiprinot ar krampi (parasti aizvērtas durvis).

Avoti: LLVV

aizkrampt   apv.

1. Sagrābt.

2. Enerģiski satvert aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizkrāpt   -krāpju, -krāp, -krāpj, pag. -krāpu; trans.; reti.

1. Ar viltību, mānot aizvilināt prom (uz kurieni).

Avoti: LLVV

aizkrāsnā   apv.

1. Aiz krāsns; būt pamestam novārtā, neievērotam.

Avoti: EH

aizkrāsne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. Sprauga starp krāsni un sienu.

Avoti: LLVV, ME

aizkrāsnī   apv.

1. Aiz krāsns; būt pamestam novārtā, neievērotam.

Avoti: ME

aizkrāsns   -krāsns, dsk. ģen. -krāšņu, s.

1. Sprauga starp krāsni un sienu.

Avoti: LLVV

aizkrāsot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Krāsojot padarīt necaurredzamu, necaurspīdīgu u. tml.; krāsojot aizsegt.

2. Nokrāsot (līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV

aizkrāstīt   apv.

1. Nosprostot, pavirši kraujot.

Avoti: EH

aizkrāt   apv.

1. Ietaupīt.

Avoti: ME

aizkrāties   apv.

1. Uzkrāties, sakrāties.

Avoti: ME

aizkratīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Kratot ļaut aizkrist, aizbirt (kur projām, kam garām, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizkratīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; reti.

1. Kratoties aizklīst, aizslīdēt (kam garām, aiz kā u. tml.).

2. sar. Braucot (parasti pa nelīdzenu ceļu), attālināties; braucot (parasti pa nelīdzenu ceļu), nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

Aizkraukle   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Daugavas labajā krastā pie Pļaviņu HES ūdenskrātuves 92 km attālumā no Rīgas, novada centrs (1967.-2009. g. rajona centrs), pilsētas tiesības kopš 1967. gada, 1967.-1990. g. saucās Stučka, 1961.-1967. g. - Pētera Stučkas ciemats, kas izveidojās Pļaviņu HES celtniecības gaitā blakus Aizkraukles ciemam.

2. Aizkraukles novads - novads Vidzemes dienvidu daļā, ietver Aizkraukles pagastu un Aizkraukles pilsētu, robežojas ar Skrīveru, Ogres, Kokneses un Jaunjelgavas novadu.

3. Apdzīvota vieta (lielciems) Aizkraukles novadā 4 km no Aizkraukles pilsētas centra, pilskalns pirmoreiz minēts Laviešu Indriķa hronikā 1203. g., arī Ašerādena, vāciski - Ascheraden.

4. Aizkraukles pagasts - pagasts Aizkraukles novadā ar administratīvo centru Aizkraukles ciemā, aptver Aizkraukles pilsētu no 3 pusēm, robežojas ar Skrīveru, Ogres, Kokneses un Jaunjelgavas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Ascheraden, krieviski - Ašeradenskaja.

Aizkraukles pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā nelielu daļu bijušās pagasta teritorijas aizņēma Aizkraukles pilsēta, neliela daļa applūdināta Pļaviņu HES ūdenskrātuvē un neliela daļa iekļauta tagadējā Skrīveru novadā.

5. Aizkraukles muiža - apdzīvota vieta (mazciems) Aizkraukles pagastā uz rietumiem no Aizkraukles pilsētas, muižas pils bija atzīta par Vidzemes baroka meistardarbu, bet visas ēkas tika nopostītas 1. pasaules karā, agrārās reformas laikā tika sadalīta 201 vienībā.

6. vēst. Aizkraukles rajons - pastāvēja 1990.-2009. g., ietvēra Aizkraukles, Jaunjelgavas un Pļaviņu pilsētu, Aiviekstes, Aizkraukles, Bebru, Daudzeses, Iršu, Klintaines, Kokneses, Kurmenes, Mazzalves, Neretas, Pilskalnes, Seces, Sērenes, Skrīveru, Staburaga, Sunākstes, Valles, Vietalvas un Zalves pagastu, robežojās ar Bauskas, Ogres, Madonas un Jēkabpils rajonu, kā arī ar Lietuvu.

7. Aizkraukles pilskalns - atrodas Skrīveru novadā, pirmoreiz minēts Latviešu Indriķa hronikā (1203. g.), bija nozīmīgs nocietināts Daugavas lībiešu zemju centrs.

8. Aizkraukles stacija - apdzīvota vieta (mazciems) Aizkraukles pagastā.

Avoti: LPil, LPag, LC, LģE

aizkrauklieši

1. Aizkraukles novada Aizkraukles pagasta iedzīvotāji.

Avoti: V1

aizkraukšķēties   apv.

1. Izdot krakšķošu skaņu.

Avoti: EH

aizkraupēt   apv.

1. Piepildīties, aizaugt ar kraupi.

2. Pārklāties ar izsitumiem, kļūt raupjam (par kartupeļiem).

Avoti: EH

aizkraustīt   apv.

1. Nosprostot, vairākkārt vai pavirši (nevērīgi) kraujot.

Avoti: EH

aizkraut   -krauju, -krauj, -krauj, pag. -krāvu; trans.

1. Kraujot novietot (kam priekšā); kraujot aizsprostot.

Avoti: LLVV

aizkravāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vairākkārt liekot, kraujot, aizvākt, aizgādāt.

// imperf. Kravāt prom; vairākkārt liekot, kraujot, aizvākt, aizgādāt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

2. pareti. Kravājot (ko), piepildīt; kravājot (ko), aizsprostot; aizkraut.

Avoti: LLVV

aizkravāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Doties prom ar visu iedzīvi (uz jaunu dzīves vietu).

// imperf. Kravāties prom; nokļūt (kur) ar visu iedzīvi.

Avoti: LLVV

aizkrebināt   apv.

1. Pavirši nostiprināt, vaļīgi piesiet.

Avoti: ME

aizkreklis   apv.

1. Azote.

Avoti: DžP

aizkrekls   apv.

1. Azote, vieta starp kreklu un krūtīm.

Avoti: ME

aizkrekstēties   apv.

1. Iekrekšķēties.

Avoti: ME

aizkrekšķēties

1. Ieklepoties, iekrekšķēties.

Avoti: Lo

aizkrēkt   apv.

1. Izdot ķērcošu skaņu.

Avoti: EH

aizkrepēt   apv.

1. Aizlipt ar netīrumiem.

Avoti: EH

aizkrept   apv.

1. Aizlipt ar netīrumiem.

Avoti: EH

aizkrēslis

1. Paēna, ēna; krēsla.

Avoti: LV93

aizkrēslītis

1. Dem. --> aizkrēslis.

Avoti: LV93

aizkrēst   apv.

1. Aizsmērēt ar šķidri plūstošu masu.

2. Ātri aizbraukt.

Avoti: EH

aizkrēšļot   apv.

1. Satumst, krēsloties (paiet).

Avoti: ME

aizkribināt   apv.

1. Knaibot nolauzt vairākās vietās gabalus no maizes kukuļa.

2. Vairākkārt kniebjot, aizspiest (ko).

Avoti: EH

aizkriet   apv.

1. Nosmelt krējumu no piena.

Avoti: ME

aizkrikstēties   apv.

1. Iečīkstēties, iebrakšķēties.

Avoti: EH

aizkrimst   apv.

1. Aizgrauzt, aizkrimst, aizkost, iekost.

Avoti: ME

aizkrist   -krītu, -krīti, -krīt, pag. -kritu; intrans.

1. Krītot nokļūt (aiz kā).

2. parasti 3. pers. Strauji aizvērties.

// imperf. Krist ciet; aizcirsties.

Avoti: LLVV

aizkristīt   apv.

1. Nosprostot (ceļu).

2. Nosprostot, apzīmējot ar krusta zīmi.

Avoti: EH

aizkritināt

1. Aiztaisīt (vāku) tā, ka aizkrīt.

Avoti: Sin

aizkritne   apv.

1. Krītošas durvis uz pazemi: skatuves gremdētava; lūka, piemēram, peļu slazda aizvars.

Avoti: KV

aizkritnis

1. Aizvars, kas pie noteitiem nosacījumiem, krītot ātri noslēdz kādu eju.

Avoti: PP, T

aizkrubināt   apv.

1. Aizgrauzt.

Avoti: EH

aizkruities   apv.

1. Aiziet ar pūlēm.

2. Izbadoties.

Avoti: EH

aizkruķēt   apv.

1. Aizstumt ar kruķi.

2. Aizgādāt projām.

Avoti: ME

aizkrūmē   apv.

1. Aiz krūma.

Avoti: EH

aizkrūmojis

1. Aizaudzis ar krūmiem.

Avoti: Sin, T

aizkrustīt   apv.

1. Ar uzstādītu krustu norādīt uz ceļa aizliegumu.

2. Ar krustu vai zemē saprauztiem zariem norādīt, ka pļava ir privātīpašumā.

3. Aizsprostot.

Avoti: ME

aizkrustojums

1. vēst. Civilprasību iztiesāšanas veids 15.-17. gadsimtā; civiltiesāšanās kārtībā uzlikts aizliegums uz atbildētāja nekustamu īpašumu.

2. novec. Aizsprostojums.

Avoti: LE1, KV

aizkrustot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Aizšķērsot, aizsprostot (ceļu).

Avoti: LLVV

aizkrūte   med.

1. Aizkrūts.

Aizkrūtes dziedzeris— iekšējās sekrēcijas dziedzeris, galvenais imunitātes ģenēzes orgāns.

Avoti: VE

aizkrutēt   apv.

1. Aizsteigties.

Avoti: KiV

aizkrūts   ģen., nelok.; anat.

1. Tāds, kas atrodas aiz krūšu kaula.

Aizkrūts dziedzeris— viens no mugurkaulnieku iekšējās sekrēcijas dziedzeriem.

Avoti: LLVV

aizkubināt   apv.

1. Aizkārt, aizklāt, aizsegt (ar lakatu).

Avoti: EH

aizkubināties   apv.

1. Aizsegties.

Avoti: EH

aizkūdīt   apv.

1. Likt aiziet, dabūt prom, padzenot, sakūdot.

Avoti: EH

aizkudīties   apv.

1. Ātri aiziet.

2. Aizsteigties pēc paša ierosmes.

Avoti: EH

aizkudlāt   apv.

1. Aizlāčot, aizčāpot.

Avoti: ME

aizkuģot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Braucot ar kuģi, attālināties.

// imperf. Kuģot prom; braucot ar kuģi, nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizkuidīt   apv.

1. Nogādāt, aizgādāt projām.

Avoti: ME

Aizkuja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Sarkaņu pagastā 20 km no Madonas, izveidojusies bijušās muižas "Aikuje" teritorijā.

Avoti: LE1

aizkūjāt   apv.

1. Aiziet, balstoties uz nūjas.

Avoti: ĒiV

aizkujieši

1. Madonas novada Sarkaņu pagasta apdzīvotās vietas "Aizkuja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aizkukāt   apv.

1. Aizkūkot.

2. Iekūkoties.

Avoti: KiV

aizkukot   apv.

1. Par nelaimi nesošo dzeguzes saucienu, kas dzirdēts pirms paēšanas.

2. Par dzeguzes pareģojošo kūkošanu, kūkojot pareģo, zīlē.

Avoti: ME

aizkūkot   parasti 3. pers., -kūko, pag. -kūkoja; trans.

1. Pārsteigt (neēdušu) ar kūkošanu, kas pēc ticējuma vēstī ļaunu (par dzeguzi).

Avoti: LLVV

aizkukoties   apv.

1. Iekliegties.

Avoti: ME

aizkūlāt   apv.

1. Aizaugt ar cietu, sliktu, baltganu zāli.

Avoti: ME

aizkulcināt   apv.

1. Aizlāčot, aizčāpot, attālināties.

Avoti: ME

aizkūlējs   novec.

1. Klaušu darbinieks, kas rītos stājās nakts kūlēja vietā.

Avoti: KV

aizkūleņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Kūleņojot attālināties.

// imperf. Kūleņot prom; kūleņojot nokļūt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizkūlēt   apv.

1. Lēnām aizvilkties.

Avoti: EH

aizkulises   -šu, s.; tikai dsk.

1. Skatuves daļa aiz kulisēm.

2. Fakti, arī rīcība, ko plašākai sabiedrībai slēpj; paslepeni darījumi.

Avoti: LLVV, MC

aizkulstīt   apv.

1. Sākt kulstīt (tīrīt) (linus).

Avoti: EH

aizkulšēt   apv.

1. Aizlāčot, aizčāpot.

Avoti: ME

aizkult   apv.

1. Sākt kult.

2. Aizdodot (kaimiņam) strādniekus pie kulšanas, iegūt tiesības rēķināties ar tikpat lielu (kaimiņa) strādnieku skaitu paša kulšanai.

Avoti: EH

aizkulties   -kuļos, -kulies, -kuļas, pag. -kūlos; refl.; sar.

1. Ar pūlēm, pārvarot kavēkļus, attālināties; ar pūlēm, pārvarot kavēkļus, nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. Aizklīst, aizklaiņot.

Avoti: LLVV

aizkulties   apv.

1. Izkult sev mazliet graudu.

Avoti: EH

aizkuļāt   apv.

1. Nostiprināt.

2. Aiziet, aizbraukt ar pūlēm.

Avoti: EH

aizkumuļot   apv.

1. Aiziet saliekušamies, streipuļojot.

Avoti: EH

aizkunkstēties   apv.

1. Iekunkstēties.

Avoti: ME

aizkunkuļot   apv.

1. Aizlāčot, aizčāpot.

Avoti: ME

aizkūņāties   apv.

1. Lēnām aiziet ar smagiem soļiem (pie tam šādi ejošo nevar skaidri saskatīt).

Avoti: EH

aizkuņģa   ģen., nelok.; anat.

1. Tāds, kas atrodas aiz kuņģa.

Aizkuņģa dziedzeris— viens no mugurkaulnieku ārējas un iekšējās sekrēcijas dziedzeriem.

Avoti: LLVV

aizkūņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Lēnā, neveiklā gaitā attālināties; lēnā, neveiklā gaitā nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizkupeņot

1. Aizputināt.

Avoti: Sin

aizkūpēt   parasti 3. pers., -kūp, pag. -kūpēja; intrans.

1. Pārklāties ar kvēpiem, sodrējiem u. tml. (parasti, kļūstot necaurredzamam vai vāji caurredzamam); aizkvēpt.

2. Kūpot attālināties, izzust, izgaist; izkūpēt.

3. apv. Tikt (nelietderīgi) izlietotam.

Avoti: LLVV, MLVV, ViV

aizkūpēties

1. Sākt kūpēt.

aizkupināt   apv.

1. Aizputināt.

Avoti: ME

aizkūpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aizkvēlināt, iekvēlināt (smēķējamo).

2. pareti. Pārklāt, aizsegt (par dūmiem).

3. apv. Aizsegt, pārklāt (ar putekļu kārtu).

4. apv. Nelietderīgi iztērēt.

Avoti: LLVV, ĒiV, ViV

aizkūpis   -ušais; s. -usi, -usī;

1. Tāds, kas ir aizsegts, pārklāts, piepildīts (parasti ar dūmiem); aizkvēpis.

Avoti: LLVV

aizkura   apv.

1. Materiāls krāsns iekurināšanai.

2. Uguns maizes krāsns priekšpusē.

3. Maizes krāsns caurums.

Avoti: EH

aizkurēt   apv.

1. Aizsmēķēt.

Avoti: KiV

aizkurēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt kurēties.

Avoti: LLVV

aizkurināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka sāk kurēties (krāsns, pavards, ugunskurs); aizkurt, iekurināt.

// sar. Aizkvēlināt, aizkūpināt (parasti pīpi).

Avoti: LLVV

aizkuris   apv.

1. Sauss skals, skaida (lietots iekuršanai).

Avoti: EH

aizkurkstēties   parasti 3. pers., -kurkstas, pag. -kurkstējās; refl.

1. Iesākt kurkstēt un tūlīt apklust; (biežāk) iekurkstēties.

Avoti: LLVV

aizkurkšķēties   parasti 3. pers., -kurkšķas, pag. -kurkšķējās; refl.

1. Iesākt kurkšķēt un tūlīt apklust; (biežāk) iekurkšķēties.

Avoti: LLVV

aizkurkt   apv.

1. Kliedzot apdullināt, palikt kurlam.

Avoti: ME

aizkurlība   apv.

1. Vājdzirdība.

Avoti: ME

aizkurls   apv.

1. Pakurls.

Avoti: ME

aizkurs   -a, v.

1. Iekurs.

2. apv. Kvēlojošas ogles, kas ir saraustas maizes krāsns atverē.

Avoti: LLVV, KiV

aizkurst   apv.

1. Kļūt kurlam.

Avoti: ME

aizkurstīt   apv.

1. (Vairākkārt) mazliet iekurt.

Avoti: EH

aizkurt   -kuru, -kur, -kur, pag. -kūru; trans.

1. Panākt, ka sāk kurēties (krāsns, pavards, ugunskurs); aizkurināt, iekurt.

Avoti: LLVV

aizkurtēt   apv.

1. Izkurtēt, tapt porainam, pārkoksnēties, izčākstēt.

Avoti: EH

aizkusīgs   apv.

1. Ar tieksmi uz gurdenumu, viegli nogurstošs, astmatisks.

Avoti: ME

aizkusis

1. Piekusis.

Avoti: Sin

aizkusme   novec.

1. Pagurums, nespēks.

Avoti: KV

aizkust   -kūstu, -kūsti, -kūst, pag. -kusu; intrans.

1. Sajust elpas trūkumu (pēc fiziskas piepūles); nogurt.

Avoti: LLVV, MLVV

aizkust

1. Kūstot (kam), tikt (ar to) aizdarītam, piepildītam.

2. Sākt kust, bet pilnīgi nenokust, neizkust.

Avoti: LV06

aizkustēt   -kustu, -kusti, -kust, pag. -kustēju; intrans.; pareti.

1. Kustoties, ejot aizvirzīties.

Avoti: LLVV, MLVV

aizkustēties   -kustos, -kusties, -kustas, pag. -kustējos; refl.; pareti.

1. Aiziet, aizvirzīties.

// imperf. Kustēties prom; aiziet, aizvirzīties (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. Īsu brīdi kustēties; iekustēties.

Avoti: LLVV

aizkustinājums   -a, v.; parasti vsk.

1. Pārdzīvojums, ko izraisa negaidīts prieks, citu cilvēku līdzjūtība, simpātijas u. tml.; saviļņojums.

Avoti: LLVV

aizkustināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pieskaroties ierosināt kustību, iesākt kustināt; iekustināt, sakustināt.

// pārn. Ierosināt, aizskart (kādu jautājumu), iesākt (pārrunas par ko).

2. Izraisīt pateicības, prieka jūtas; saviļņot.

Avoti: LLVV

aizkustināties   apv.

1. Iekustēties.

Avoti: EH

aizkustinošs

1. Saviļņojošs, aizgrābjošs.

Avoti: Sin

aizkusums   -a, v.; parasti vsk.

1. Organisma pagurums, kas izpaužas pastiprinātā sirdsdarbībā, elpas trūkumā (parasti pēc strauja gājiena, kāpiena u. tml.).

Avoti: LLVV

aizkušņi   apv.

1. Nogurums, gurdenums.

Avoti: ME

aizkūts   apv.

1. Vieta aiz kūts.

Aizkūts šilleris— pašaudzēta tabaka.

Avoti: ĒiV

aizkūvēt   apv.

1. Aizskriet plosoties.

Avoti: EH

aizkūžņāt   apv.

1. Smagnēji aizkustēt, aizdoties.

Avoti: EH

aizkūžņāties   apv.

1. Smagnēji aizkustēt, aizdoties.

Avoti: EH

aizkvarkstēties

1. Ieķērkties.

Avoti: Sin

aizkvēlināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka sāk kvēlot.

Avoti: LLVV

aizkvēloties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt kvēlot (par gaismas avotu); īsu brīdi kvēlot; (biežāk) iekvēloties.

// pārn. Izraisīties (par spēcīgām jutām).

Avoti: LLVV

aizkvēpēt   apv.

1. Kļūt nokvēpušam, apkvēpt.

Avoti: EH

aizkvēpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ar kvēpināšanu padarīt necaurredzamu vai vāji caurredzamu.

Avoti: LLVV

aizkvēpis   novec.

1. Tāds, kas pārklājies ar kvēpiem.

aizkvēpt   parasti 3. pers., -kvēpst, pag. -kvēpa; intrans.

1. Pārklājoties ar kvēpiem vai sodrējiem, kļūt necaurredzamam.

Avoti: LLVV

aizkviekt   parasti 3. pers., -kviec, pag. -kvieca; trans.

1. Savienojumā ar vārdu "ausis": ilgi, skaļi kviecot, padarīt (uz laiku) nedzirdīgas (ausis).

Avoti: LLVV

aizķēdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Nostiprināt ar ķēdi (ko aizvērtu).

Avoti: LLVV

aizķegot   apv.

1. Aiziet; aizbēgt.

Avoti: ViV

aizķeijāt   apv.

1. Ātri aiziet.

Avoti: ĒiV

aizķeksēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Aizķert ar ķeksi vai citu garu priekšmetu.

Avoti: MLVV

aizķellāties   apv.

1. Aizbraukt pa dubļainu ceļu.

Avoti: EH

aizķemmēt   apv.

1. Ķemmēt aiz kaut kā.

2. Ķemmējot nonākt līdz noteiktai vietai.

Avoti: EH

aizķendelēt   apv.

1. Aizsprostot.

Avoti: ME

aizķēpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.; sar.

1. Nekārtīgi, pavirši aizklāt; aizsmērēt, aizziest.

2. apv. Lēnām aiziet pa dubļiem.

Avoti: MLVV

aizķepējums   -a, v.

1. Rezultāts --> aizķepēt (1).

2. Rezultāts --> aizķepēt (2).

3. Masa, ar ko aizķepē.

Avoti: LLVV

aizķēpēt   apv.

1. Piepildīties ar netīrumiem, aizķept.

Avoti: EH

aizķepēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. trans. Aizziest, aizpildīt, arī pārklāt ar ko mīkstu, lipīgu; aizķepināt.

// imperf. Ķepēt ciet.

2. parasti 3. pers.; intrans. Aizķept.

Avoti: LLVV, MLVV

aizķēpēties   apv.

1. Piepildīties ar netīrumiem, aizķept.

Avoti: EH

aizķepēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; reti.

1. Aizķept.

Avoti: LLVV

aizķepināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aizpildīt, arī pārklāt (ar ko mīkstu, lipīgu).

Avoti: LLVV

aizķepot   apv.

1. Neveikli, trokšņaini aiziet, īpaši par bērniem.

Avoti: ME

aizķept   parasti 3. pers., -ķep, pag. -ķepa; intrans.

1. Pārklājoties ar ko mīkstu, lipīgu aizsērēt, aizsprostoties, aizpildīties.

Avoti: LLVV, MLVV

aizķepuroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ķepurojoties aizvirzīties; ķepurojoties nokļūt (līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizķere   -es, s.

1. Aizķeršanās; kavēšanās.

2. Veidojums, aiz kā var aizķerties, kur var pieturēties (piem., kāpjot klintī).

3. inf. Programmatūrā vai aparatūrā paredzēta iespēja pievienot tai specifiskas funkcijas lietotāja vajadzībām (angļu "hook").

Avoti: MLVV, D3

aizķerība   apv.

1. Dzēlība, zobgalība.

Avoti: EH

aizķerīgs   apv.

1. Dzēlīgs, zobgalīgs.

Avoti: EH

aizķeris   mil.; novec.

1. Slēdzis, sprūds.

Avoti: Lo

aizķērkstēties

1. Ieķērkties.

Avoti: Sin

aizķērkties   apv.

1. Iekliegties.

Avoti: ME

aizķērnāt   apv.

1. Aizziest, piepildīt ar netīrumiem.

Avoti: EH

aizķerprogrammatūra   inf.

1. Brīvprogrammatūra, kas satur ierobežotu iespēju skaitu (angļu "hookemware").

Avoti: D3

aizķerstīt   apv.

1. Vaļīgi sašūt, sadiegt.

Avoti: EH

aizķeršanās   -ās, s.

1. Aizkavēšanās (piem., neparedzētu notikumu, kāda starpgadījuma dēļ).

Avoti: MLVV

aizķert   -ķeru, -ķer, -ķer, pag. -ķēru; trans.

1. Satvert, saņemt (aiz gala, malas, stūra).

2. Satvert (ko) ar asu, agru priekšmetu.

3. Aizskart, pieskarties (garām vai pāri virzoties).

// sar.; reti. Iegriezties, pabūt kur (garām ejot vai braucot).

// pārn.; sar. Neilgi pakavēties (pie jautājuma), pavirši iztirzāt (tematu).

4. sar. Aizskart (ar vārdiem), arī apvainot vai sarūgtināt.

Avoti: LLVV

aizķerties   -ķeros, -ķeries, -ķeras, pag. -ķēros; refl.

1. Tikt pēkšņi traucētam kustībā; aizmesties, arī aizkabināties; nokļūt (aiz kā).

// pārn. Par vēju, mākoņiem u. tml.

// pārn. Neilgi, pāri slīdot, pakavēties, apstāties (pie kā) - par skatienu.

2. Tikt kavētam (sākt, turpināt kādu pasākumu); aizkavēties.

3. Tikt uztvertam, palikt, saglabāties (apziņā, atmiņā u. tml.).

4. parasti 3. pers. Darboties, norisēt ar kavēkļiem, pārtraukumiem.

Avoti: LLVV, MLVV

aizķest   apv.

1. Aizsteigties.

Avoti: EH

aizķezēt   apv.

1. Piepildīt ar netīrumiem, piemēram, pīpi ar nikotīnu.

Avoti: ME

aizķezināt   apv.

1. Aizbāzt, aizdrīvēt.

Avoti: ME

aizķēzīt   apv.

1. Nosmērēt, aptašķīt, nosmulēt.

Avoti: ME

aizķibelēt   apv.

1. Samudžināt, sarežģīt, likt ceļā šķēršļus.

Avoti: ME, KiV

aizķibināt   apv.

1. Vaļīgi aizāķēt.

2. Pieskarties, aizskart.

Avoti: ME, EH

aizķīkstēties   apv.

1. Iesākt čīkstēt un tūlīt pārstāt; iečīkstēties.

Avoti: EH

aizķīlāt   apv.

1. Ieķīlāt, aizturēt, ieturēt.

2. Būt ļoti aizņemtam.

Avoti: ME

aizķīlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Nostiprināt, iedzenot ķīli.

Avoti: LLVV

aizķimerēties   apv.

1. Samudžināties, piemēram, par auklu.

Avoti: ME

aizķīnēt   apv.

1. Ar pūlēm aizstiept, aizvilkt projām.

Avoti: ME

aizķiņķīt   apv.

1. Iejūgt, aizjūgt.

Avoti: EH

aizķipt   apv.

1. Aizdarīties, sakļauties, kam salīpot.

Avoti: EH

aizķirināt   apv.

1. Vaļīgi aizkārt vai pakārt priekšā.

Avoti: EH

aizķitavāt   apv.

1. Aiztepēt.

Avoti: KiV

aizķitējums   -a, v.

1. Rezultāts --> aizķitēt.

2. Masa, ar ko aiztepē.

Avoti: LLVV

aizķitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aizziest, aizpildīt ar ķiti (tepi).

Avoti: LLVV, MLVV

aizķuidīt   apv.

1. Aizvākt, novākt.

Avoti: EH

aizķurpt   apv.

1. Aizsprostoties, aizdambēties; piepildīties ar netīrumiem.

Avoti: EH

aizķūtāt   apv.

1. Aiziet.

Avoti: EH

aizlabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Labinot aizdabūt (sev līdzi).

Avoti: LLVV

aizlabot   apv.

1. Aizlāpīt, salabot aizlāpot.

Avoti: EH

aizlāboties   apv.

1. Aizmānīties.

Avoti: EH

aizlāčāt   apv., niev.

1. Aizlāčot.

Avoti: KiV

aizlāčot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Neveiklā, smagā gaitā aiziet.

// imperf. Lāčot prom.

Avoti: LLVV

aizlādēt   apv.

1. Padzīt lādot, lamājot.

2. Nolādēt.

Avoti: EH

aizlādināt   apv.

1. Aizrīdīt ar suņiem.

Avoti: EH

aizlaicīt   apv.

1. Iztikt līdz kādam laikam, lietojot taupīgi.

Avoti: EH

aizlaidelēt   apv.

1. Ļaut izklīst.

2. Aizlidot, aizlidināties.

Avoti: EH

aizlaides   novec.

1. Žalūzijas.

Avoti: Lo

aizlaidināt   apv.

1. Ļaut pamazām aiziet.

2. Panākt, lai govs pakāpeniski aprautu pienu, lai govs pakāpeniski aizietu ciet.

3. Nevērīgi apejoties ar govi, ļaut tai apraut pienu.

Avoti: EH

aizlaidne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Aizklājs, ko aizlaiž priekšā durvīm vai logiem gaismas plūsmas regulēšanai; žalūzija.

Avoti: LLVV

aizlaidnis   -ņa, v.

1. Ierīce dūmvada noslēgšanai (krāsnī, skurstenī); aizbīdnis.

2. Ritināms loga aizsargs.

Avoti: LLVV, LE

aizlaika   apv.

1. Aizlaiku, savlaicīgi.

Avoti: EH

aizlaiki   -u, v.

1. Ļoti seni laiki; ļoti tāla senatne.

// dsk. ģen. īp. v. nozīmē. Tāds, kas ir saglabājies no ļoti seniem laikiem; raksturīgs ļoti tālai senatnei.

Avoti: MLVV

aizlaiku   ģen.; apv.

1. Tāds, kas ir saglabājies no ļoti seniem laikiem; raksturīgs ļoti tālai senatnei.

Avoti: ME

aizlaikus   apst.

1. Laicīgi, laikus; iepriekš.

Avoti: MLVV

aizlaipot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Laipojot aiziet, aizvirzīties.

// imperf. Laipot prom; laipojot nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV, MLVV

aizlaist   -laižu, -laid, -laiž, pag. -laidu;

1. trans. Atļaut aiziet, pabūt (kur, pie kā u. tml.).

2. trans.; sar. Aizvadīt.

3. trans. Neaizturot, neaizkavējot, pasīvi izturoties, pieļaut, ka aiziet.

// imperf. Laist prom.

// savienojumā ar "garām". Pieļaut, ka aizvirzās garām, attālinās.

// pārn. Palaist garām, neizmantot (stāvokli, iespējas u. tml.).

4. trans. Nolaist (kam priekšā).

5. trans.; pareti. Aizmest.

6. trans.; novec. Aizsūtīt (vēstuli).

7. trans.; sar. Viegli, bezrūpīgi izdot, iztērēt (naudu, mantu u. tml.); nodzīvot; izputināt.

8. trans.; sar. Nekopjot, netīrot, neuzraugot pieļaut, ka nonāk nolaistā, arī neizmantojamā stāvoklī.

9. trans. Pārstāt slaukt pirms atnešanās (piemēram, govi, kazu).

// imperf. Laist ciet.

10. intrans.; sar. Ātri aizbraukt, aizjāt u. tml.

Avoti: LLVV, MLVV

aizlaisties   -laižos, -laidies, -laižas, pag. -laidos; refl.

1. parasti 3. pers. Laižoties, lidojot attālināties (par putniem un kukaiņiem).

// imperf. Laisties prom; aizlidot.

2. sar. Ātri attālināties (braucot, skrienot, jājot); ātri nokļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// niev. Aizbēgt.

3. Aizlidot (2).

Avoti: LLVV

aizlaistīt   apv.

1. Vairākkārt aizliet aiz kaut kā.

2. Vairākkārt lejot, padarīt slapju.

3. Vairākkārt aizliet (aizsniegt lejot).

Avoti: EH

aizlaists

1. Aizaudzis.

Avoti: Sin

aizlaišana

1. Darbība, process --> aizlaist.

2. lauks. Piena veidošanas mērķtiecīga pārtraukšana, lai sagatavotu dzīvnieku nākamajai laktācijai.

Avoti: ZTV

aizlaitīt   apv.

1. Masējot nogādāt Viņsaulē.

Avoti: EH

aizlaizīt   apv.

1. Laizot darīt veselu, dziedēt.

Avoti: EH

aizlaižamais   apv.

1. Priekškars.

Avoti: ME

aizlaižamkoks   apv.

1. Apdarināts koks (aizvērtu durvju nostiprināšanai).

Avoti: ViV

aizlakojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> aizlakot.

2. Tas, ar ko aizlako.

Avoti: LLVV

aizlakot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Aizdarīt, pārklājot ar laku hermētiski noslēgt.

// imperf. Lakot ciet.

Avoti: LLVV, MLVV

aizlakstīt   apv.

1. Aizlēkt.

Avoti: KiV

aizlākties   apv.

1. Aizdedzināt.

Avoti: EH

aizlamāt   apv.

1. Padzīt lamājot.

2. Pārspēt lamās.

Avoti: EH

aizlampāt   apv.

1. Neveikli aiziet.

Avoti: EH

aizlampatāt   apv.

1. niev. Neveikli aiziet; aizklaiņot.

2. Aizļepatot (par dzīvniekiem).

Avoti: EH

aizlangāt   apv.

1. Padzīt lamājot.

2. Pārspēt lamās.

Avoti: EH

aizlangāt   apv.

1. Neveikli aiziet ar lieliem soļiem.

Avoti: EH

aizlankāt   apv.

1. Aizļinkāt.

Avoti: EH

aizlankšot   apv.

1. Aizskriet.

Avoti: ME

aizlāpāt   apv.

1. Ar pūlēm aiziet (aizbrist) pa dubļiem.

Avoti: EH

aizlāpīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Lāpot izlabot.

// imperf. Lāpīt ciet; salāpīt.

// sar. Aizdarot (piemēram, caurumu, plīsumu), izlabot (priekšmetu).

Avoti: LLVV

aizlāpīties   apv.

1. Salāpīt savas lietas.

Avoti: ME

aizlapojis

1. Aizaudzis tā, ka ir nosegts ar lapām.

Avoti: Sin, T

aizlāpot   apv.

1. Trokšņaini aiziet.

Avoti: ME

aizlapot   apv.

1. Ar lapām apklāts.

2. Ar salapojušiem zariem kaut ko apklāt, noklāt.

Avoti: ME

aizlāpstāt   apv.

1. Doties prom lieliem soļiem (lēnām, smagnēji).

Avoti: EH

aizlāpstot   apv.

1. Aiziet ar smagiem soļiem.

Avoti: EH

aizlasēt   apv.

1. Aizpilēt aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizlasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Izlasīt (grāmatu, rakstu u. tml. līdz kādai vietai).

2. Iesākt lasīt, bet nepabeigt.

3. apv. Lasot (vācot) nonākt.

Avoti: LLVV, EH

aizlasīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Lasot nonākt (līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV, MLVV, EH

aizlasīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Steidzīgi, nekavējoties attālināties, aiziet (prom); aizbēgt.

Avoti: LLVV, MLVV

aizlasīts   sar.

1. Iesākts, bet lasīt nepabeigts.

Avoti: MC

aizlauķēt   apv.

1. Aiz ausīm aizlocīt.

Avoti: ME

aizlaupīt   apv.

1. Daļēji nomizot.

2. Sākt izlobīt.

Avoti: EH

aizlaušķināt   apv.

1. Aizskriet laužot (piem., zarus).

Avoti: EH

aizlauzīt   apv.

1. Vairākkārt nolauzt (dažādās vietās vai no vairākiem objektiem).

Avoti: EH

aizlauzīties   apv.

1. Ar pūlēm boksterējot, nonākt.

Avoti: EH

aizlauzt   -laužu, -lauz, -lauž, pag. -lauzu; trans.

1. Iesākt lauzt, bet nenolauzt.

// pārn. Iedragāt, bīstami vājināt (veselību), mazināt (spēkus); satricināt (psihiski).

// parasti divd. formā: aizlauzts. Pēkšņi pārtraukt (balsi, balss skaņas).

Avoti: LLVV

aizlauzties   -laužos, -lauzies, -laužas, pag. -lauzos; refl.

1. Pārvarot pretestību (parasti, laužoties cauri drūzmai), aizvirzīties.

Avoti: LLVV

aizlauzts   apv.

1. Divd. --> aizlauzt.

Avoti: SiV

aizlauzums   novec.

1. Aizlūzums.

Avoti: LkG

aizlavīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Paslepus aiziet, aizskriet.

// imperf. Lavīties prom; paslepus ejot, skrienot, nokļūt (kur, pie kā, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizlažerēt   apv.

1. Aizklaiņot; aizklīst.

Avoti: ViV

aizlecināt   apv.

1. Likt aizlēkt.

2. Likt aizlēkt aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizledot

1. Aizsalt, pārklāties ar ledu.

Avoti: PP, T

aizleja   novec.

1. Aizdars, pavalgs pie ēdiena, parasti šķidrs: piens, krējums.

2. Mērce.

Avoti: KV

aizlejots   apv.

1. Ēdiens, kas bagātīgi papildināts ar garšvielām.

Avoti: EH

aizlejs   apv.

1. Šķidrs aizdars; piens u. c. pie biezputras vai putras, arī tas ko uzsmērē uz maizes.

2. Taukvielas (tauki, sviests, krējums, augu eļļa u. c.), ko pievieno parasti no dārzeņiem gatavotam ēdienam, arī zupai.

Avoti: EH, VV

aizlēkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Lēkājot attālināties; lēkājot nokļūt (kur, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizleksīt   apv.

1. Aizsteigties prom.

Avoti: ME

aizlēkšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Lēkšiem attālināties; lēkšiem nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.); aizauļot.

// imperf. Lēkšot prom.

Avoti: LLVV

aizlēkt   -lecu, -lec, -lec, pag. -lēcu; intrans.

1. Lecot attālināties.

// imperf. Lēkt prom; lecot nokļūt (līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

2. Ar lēcienu sasniegt (kādu rezultātu, piemēram, tāllēkšanā, lēkšanā ar slēpēm).

3. apv. Aizskriet, aizsteigties.

Avoti: LLVV, MalV

aizlemperēt   apv.

1. Trokšņaini, smagi attālināties.

Avoti: EH

aizlempēt   apv.

1. Trokšņaini, smagi attālināties.

Avoti: ME

aizlenkt   apv.

1. Ielenkt.

2. Lēnām doties prom ar tāliem lecieniem.

3. Ielencot nonākt.

Avoti: EH

aizlenterēt   apv.

1. Aiziet, aizklaiņot.

Avoti: ViV

aizlēpāt   apv.

1. Aizlīst, aizrāpot.

Avoti: EH

aizlepīt   apv.

1. Aizķepināt (piemēram, ar sniegu).

2. Aizpildīt, izlabot ar māliem, ģipsi u. tml.

Avoti: KiV

aizleskāt   apv.

1. Aiziet.

Avoti: ĒiV

aizlēvarot   apv.

1. Aizblandīties, aizklaiņot.

Avoti: ĒiV

aizlēverēt   apv.

1. Aiziet; aizklaiņot.

Avoti: ViV

aizlēžāt   apv.

1. Aizvizināt, aizvest, aizbraukt (ar ragavām, kamanām).

Avoti: ViV

aizlēžāties   apv.

1. Aizvizināties, aizbraukt (ar ragavām, kamanām).

Avoti: ViV

aizlīcis   -ča, v.; ģeogr.

1. Neliels upes līcis pie lēzeniem krastiem ar lēnu, bieži vien pat pretēju straumi, kuru veido asi gultnes pagriezieni un izvirzīti zemesragi.

Avoti: ZTV

aizlidenēt   apv.

1. Aizlidot.

Avoti: EH

aizlīdēt   apv.

1. (Daļēji) ļaut salīt.

Avoti: EH

aizlidināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju. trans.

1. Lidinot attālināt; lidināt tā, ka nonāk (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Lidināt prom.

2. parasti 3. pers.; intrans.; pareti. Aizlidināties.

Avoti: LLVV

aizlidināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Lidinoties attālināties.

// imperf. Lidināties prom; lidinoties nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizlidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. parasti 3. pers. Lidojot, laižoties attālināties (par putniem un kukaiņiem).

// imperf. Lidot prom; aizlaisties (1).

// pārn. Viegli, strauji pievērsties (kam) - piemēram, par domām, iztēli.

// pārn. Ātri paiet, aizritēt (par laiku).

2. Aizbraukt (par lidaparātiem).

3. parasti 3. pers. Ātri aizvirzīties (pa gaisu, retāk pa ūdeni) - par šāviņiem, mestiem priekšmetiem u. tml.

// pārn. Izplatīties (par skaņām).

// pārn. Izgaist, iznīkt.

Avoti: LLVV

aizlīdzēt   apv.

1. Aizdot.

Avoti: ME

aizlīdzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Piepildīt un nolīdzināt.

// imperf. Līdzināt ciet.

Avoti: LLVV

aizliebt   apv.

1. Aizskriet.

Avoti: ME

aizliecināt   apv.

1. Dot liecību kādam par labu.

Avoti: EH

aizliedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ļaut (piemēram, labībai) aizlīt lietū.

Avoti: LLVV

aizliedināt   apv.

1. Aizlodēt.

Avoti: EH

aizliedzējs   novec.

1. Tāds, kas aizliedz.

2. Atkritējs.

aizliedzīgs   apv.

1. Noraidošs, nelaipns.

Avoti: ME

aizliegt   -liedzu, -liedz, -liedz, pag. -liedzu; trans.

1. Neatļaut, noliegt.

// divd. formā: aizliegts; savienojumā ar "zona", "josla", "teritorija", "ūdeņi" u. tml. Tāds, kur nav atļauts ieiet, iebraukt, uzturēties, ko darīt u. tml.

Aizliegtā literatūra— grāmatas, brošūras u.tml., kas (parasti politisku iemeslu dēļ) ir izņemtas no aprites un sabiedrībai nav pieejamas.

Aizliegtās pārejas— pārejas starp diviem elektroniskajiem stāvokļiem molekulās vai atomos, kuras ir pretrunā ar izvēles likumiem, kas nosaka atļautās kvantu skaitļu izmaiņas.

Aizliegtā zona— teritorija, kur nav atļauts ieiet, iebraukt, uzturēties bez īpašas atļaujas.

// divd. formā: aizliegts; savienojumā ar "stunda", "laiks" u. tml. Tāds (laiks), kad nav atļauts kur ieiet, iebraukt, ko darīt u. tml.

2. novec. Neatzīt.

Avoti: LLVV, ZTV, MLVV

aizliegties   -liedzos, -liedzies, -liedzas, pag. -liedzos; refl.; novec.

1. Atteikt, atsacīt (lūgumu, prasību); liegt, nedot (prasīto).

Avoti: LLVV

aizliegums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> aizliegt (1).

2. Izteikums, ar ko aizliedz.

Avoti: LLVV, ZTV

aizliegumsistēma   novec.

1. Aizliegumu sistēma.

Avoti: LME

aizliekt   -liecu, -liec, -liec, pag. -liecu; trans.

1. Liecot aizvirzīt, aizbīdīt (aiz kā, kam priekšā).

Avoti: LLVV

aizliekties   -liecos, -liecies, -liecas, pag. -liecos; refl.

1. Refl. --> aizliekt.

2. parasti 3. pers. Ar līkumu aizvirzīties, aizvīties (par ceļu, upi u. tml.).

Avoti: LLVV

aizlienēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; novec.

1. Aizņemties.

2. Aizdot.

Avoti: LLVV

aizlienētājs

1. Aizdevējs.

Avoti: Sin

aizlierēt   apv.

1. Aiziet, aizklaiņot.

Avoti: ViV

aizliesmoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; reti.

1. Uzliesmot.

Avoti: LLVV

aizliet   -leju, -lej, -lej, pag. -lēju; trans.

1. Lejot aiztecināt (aiz kā).

2. Lejot aizpildīt, aizdarīt (ar masu, kas sacietē).

// imperf. Liet ciet.

Avoti: LLVV

aizlīferēt   žarg.

1. Nogādāt, aizgādāt, aizvest, nosūtīt.

Avoti: SLG

aizlīgot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Līgojoties attālināties.

// imperf. Līgot prom; līgojoties nokļūt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

2. parasti 3. pers. Viegli aizskanēt; aizplūst, aizviļņot (par skaņām).

// pārn. Paiet (par laiku).

3. trans. Pārspēt līgo dziesmu dziedāšanā.

Avoti: LLVV

aizlīgoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Aizlīgot (1).

Avoti: LLVV

aizlīgt   apv.

1. Salīgstot (pie kāda darbā), doties prom.

Avoti: EH

aizlīkot   apv.

1. Neiet taisni, bet taisīt līkumu.

Avoti: ME

aizlikt   -lieku, -liec, -liek, pag. -liku; trans.

1. Novietot, nolikt (kam priekšā, aiz kā).

2. Novietojot, noliekot priekšā, aizdarīt, aizpildīt.

// imperf. Likt ciet.

3. intrans.; sar. Aizlikties.

4. sar. Aizdot (parasti naudu), samaksājot cita vietā.

5. apv. Aiztaisīt.

Avoti: LLVV, MalV

aizlīkt   parasti 3. pers., -līkst, pag. -līka; intrans.

1. Līkstot aizvirzīties (kam priekšā, aiz kā).

Avoti: LLVV

aizlīkt   apv.

1. Aizlīgt.

Avoti: EH

aizlikties   -liekos, -liecies, -liekas, pag. -likos; refl.; sar.

1. Ātri attālināties (ejot, skrejot).

// imperf. Likties prom; ātri ejot, skrejot, nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.); aizmesties.

Avoti: LLVV

aizlikts   apv.

1. Divd. --> aizlikt.

Avoti: SiV

aizlīkumot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Metot līkumus, virzoties līku loču, attālināties; līku loču aizvirzīties (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. parasti 3. pers. Atrasties, būt novietotam līku loču (par līkumainu ceļu, upi u. tml.).

Avoti: LLVV

aizlimbāt   apv.

1. Aiziet (sacīts nicinoši).

Avoti: EH

aizlīmējums   -a, v.

1. Rezultāts --> aizlīmēt.

2. Uzlīmējums.

Avoti: LLVV

aizlīmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aizdarīt, aiztaisīt ar līmi (salīmējot malas, galus u. tml.).

// imperf. Līmēt ciet.

Avoti: LLVV

aizlīmēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> aizlīmēt.

Avoti: LLVV

aizlīmsiers   apv.

1. Siera veids, kas izgatavots vairākkārtīgu uzlējumu ceļā.

Avoti: BB

aizlingāt   apv.

1. Neveiklā gaitā aiziet.

Avoti: ĒiV

aizlingāties   apv.

1. Neveiklā gaitā aiziet.

Avoti: ĒiV

aizlingot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. trans. Aizmest.

2. parasti 3. pers.; intrans. Aizlidot (par mestiem priekšmetiem).

3. intrans.; sar. Ātri aiziet, aizskriet.

Avoti: LLVV, MLVV

aizlingot   apv.

1. Aizskriet.

2. Aizdoties.

Avoti: EH

aizlinkāt   apv.

1. Ātri aiziet.

Avoti: ME

aizlinot   apv.

1. Aizdoties, aizdiet.

Avoti: ME

aizlipināšana

1. Darbība, process --> aizlipināt.

2. poligr.; novec. Darba paņēmiens grāmatu sietuvē.

Avoti: GV

aizlipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aizdarīt (ar ko lipīgu salipinot malas, galus u. tml.).

// imperf. Lipināt ciet; aizlīmēt.

Avoti: LLVV

aizlipināt   apv.

1. Iededzināt.

Avoti: EH

aizlipinēt   apv.

1. Aizlipināt.

Avoti: KiV

aizlipīt   apv.

1. Aizdedzināt, aizkurt.

Avoti: ME

aizlipīt   apv.

1. Ātri aizskriet.

Avoti: EH

aizlipsāt   apv.

1. Aizlidot.

Avoti: EH

aizlipsīt   apv.

1. Ātri aiziet.

Avoti: EH

aizlipt   parasti 3. pers., -līp, pag. -lipa; intrans.

1. Aizdarīties, sakļauties, kam salīpot.

// imperf. Lipt ciet.

// pārn. Aizvērties (par acīm, kad nevar pārvarēt miegu).

Avoti: LLVV

aizlipt   apv.

1. Iedegt.

Avoti: EH

aizlīst   -lienu, -lien, -lien, pag. -līdu; intrans.

1. Lienot attālināties (par rāpuļiem, tārpiem, arī par kukaiņiem).

// imperf. Līst prom; lienot nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. Lienot, spraucoties garām (kam, gar ko), nokļūt (aiz kā, kam priekšā u. tml.), arī noslēpties (aiz kā).

// pārn. Aizslīdēt, aizvirzīties (aiz kā, kam priekšā) - par debess spīdekļiem, mākoņiem u. tml.

// pārn. Aizkļūt (aiz kā) - par sīkiem priekšmetiem; aizslīdēt.

3. Lēni, klusi (arī slepeni) ejot, attālināties; lēni, klusi (arī slepeni) ejot, nokļūt (kur, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizlīt   parasti 3. pers., -līst, pag. -lija; intrans.

1. Līstot aiztecēt (aiz kā, kam garām).

2. Lietū samirkt, salīt (parasti par sienu, labību u. tml.).

3. Sākt ilgstoši līt; būt tādam, kad ilgstoši līst.

Avoti: LLVV, MLVV

aizlitot   apv.

1. Ātri un izveicīgi aizskriet.

Avoti: EH

aizlobīt   apv.

1. Bēgt prom, laisties lapās.

Avoti: EH

aizlobt   -lobju, -lob, -lobj, pag. -lobu; intrans.; sar.

1. Ātri aizskriet; arī aizbēgt.

Avoti: LLVV

aizlocīt   -loku, -loki, -loka, pag. -locīju; trans.

1. Lokot, ielokot aizlikt, aizbīdīt (aiz kā).

2. Salokot (piemēram, papīru), aizdarīt, aizvērt.

Avoti: LLVV

aizlocīties   parasti 3. pers., -lokās, pag. -locījās; refl.

1. Refl. --> aizlocīt (1).

2. Refl. --> aizlocīt (2).

3. Lokoties attālināties, aizvirzīties (parasti par rāpuļiem, tārpiem u. tml.).

// pārn. Atrasties, būt novietotam līku loču (par līkumainu ceļu, upi u. tml.); aizlīkumot.

4. Aizvirzīties, metot līkumus (par cilvēku, vagonu, pajūgu u. tml. virkni).

Avoti: LLVV

aizlodāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Lodājot aizvirzīties.

Avoti: LLVV

aizlodējums   novec.

1. Pabeigta darbība, rezultāts --> aizlodēt.

Avoti: Lo

aizlodēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Lodējot aizdarīt (plaisu, spraugu).

// imperf. Lodēt ciet.

Avoti: LLVV

aizloibāt   apv.

1. Neveiklā gaitā, velkot kājas gar zemi, aiziet.

Avoti: ViV

aizloskāt   apv.

1. Lēni, neveikli aiziet; lēni, nevīžīgi aiziet.

Avoti: ViV

aizložāt   apv.

1. Aizkļūt lienot, rāpojot.

Avoti: EH

aizložņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Ložņājot aizvirzīties.

Avoti: LLVV

aizlūgšana   -as, s.

1. Darbība, process --> aizlūgt.

2. rel. Lūgšana par citiem, ko veic ticīgais uz zemes vai svētais paradīzē.

3. apv. Aizlūgums.

Avoti: R1, ĒiV

aizlūgt   -lūdzu, -lūdz, -lūdz, pag. -lūdzu; intrans.; rel.

1. Noturēt aizlūgumu; lūgt dievu (par kādu, par ko).

2. apv. Lūgt kur doties, ielūgt.

3. apv. Aizlikt labu vārdu par kādu, lūgt par kādu, veikt aizlūgumu.

4. apv. Lūgt pārvietot uz citu vietu.

Avoti: LLVV, ME, EH

aizlūgums   -a, v.; rel.

1. Mācītāja lūgšana (dievkalpojumā) par dzīviem vai mirušiem.

Avoti: LLVV, MkV

aizluksnāt   apv.

1. Aizskriet sīkiem rikšiem.

Avoti: EH

aizlumīt   apv.

1. Steidzīgi aiziet.

Avoti: EH

aizlumpačot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Smagiem, neveikliem soļiem attālināties.

Avoti: LLVV

aizlumpāt   apv.

1. Lēnu aizskriet.

2. Neveikli aiziet.

3. Aiziet gāzelējoties, grīļojoties.

Avoti: EH

aizluncināt   apv.

1. Aizvilināt luncinoties.

Avoti: EH

aizluncināties   apv.

1. Ritinoties aizrāpot, aizlīst, aizlodāt.

Avoti: EH

aizlundēt   apv.

1. Aizzagties, aizlavīties.

Avoti: EH

aizlunkāt   apv.

1. Lēnām aizbraukt.

Avoti: EH

aizlupcavāt   apv.

1. Ātri aizskriet.

Avoti: KiV

aizlūpe   apv.

1. Vieta aiz lūpām.

Avoti: EH

aizlupināt   apv.

1. Sākt lobīt (un pārtraukt lobīšanu).

Avoti: EH

aizlūzājs   apv.

1. Vieta mežā, kur guļ daudz kritušu koku.

Avoti: EH

aizlūzt   parasti 3. pers., -lūst, pag. -lūza; intrans.

1. Iesākt lūzt, bet nenolūzt; ielūzt.

2. Tikt psihiski iedragātam, satriektam; pārdzīvot krasu psihisku lūzumu.

3. Pēkšņi aprauties (par balsi, runu pārdzīvojuma, satraukuma brīdī); aizrauties.

Avoti: LLVV

aizlūzums   -a, v.

1. Rezultāts --> aizlūzt (1).

2. Rezultāts, stāvoklis --> aizlūzt (2).

Avoti: LLVV

aizļāpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. Aizlīst, aizrāpot.

Avoti: EH

aizļaut   apv.

1. Atļaut.

Avoti: ME

aizļekāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. Ātri aiziet.

Avoti: ME, ViV

aizļekatāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. Neveiklā gaitā aiziet; aizļepatot (par dzīvniekiem).

Avoti: ViV

aizļempatāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. Neveiklā gaitā aiziet; aizļepatot (par dzīvniekiem).

Avoti: ViV

aizļenkarēt   apv.

1. Neveikli aiziet streipuļojot, grīļojoties.

Avoti: EH

aizļenkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. Aiziet.

Avoti: ME

aizļēpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. Lēnām neveikli aiziet.

2. Ar pūlēm aiziet pa dubļiem vai sniegu.

3. Neveikli un smagnēji aizskriet.

Avoti: EH

aizļepatāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā aizskriet, aiziet.

Avoti: LLVV, ĒiV

aizļepatot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem attālināties (par dzīvniekiem); aizļēpot.

Avoti: LLVV

aizļēpatot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem attālināties (par dzīvniekiem); aizļēpot.

Avoti: LLVV

aizļēpot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem attālināties (parasti par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

aizļepot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem attālināties (parasti par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

aizļikāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. Aiziet (sacīts par bērniem un zaķiem).

Avoti: EH

aizļinkāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; intrans.; sar.

1. Aizskriet (parasti par zaķi); aizļipot.

Avoti: LLVV

aizļipot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; sar.

1. Aizskriet (parasti par zaķi); aizļinkāt.

Avoti: LLVV

aizļodzīties   apv.

1. Grīļojoties, ļogoties aiziet.

Avoti: ME

aizļokāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. Aizjāt (parasti bērnu valodā).

Avoti: KiV

aizļukšāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. Sīkiem soļiem aizskriet.

2. Lēni aiziet (par dzīvnieku).

Avoti: KiV

aizļumpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. Neveikli aiziet, aizskriet.

Avoti: EH

aizļunkāt   apv.

1. Aizskriet.

Avoti: EH

aizļurkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. Aiziet ar ļenganiem soļiem.

Avoti: EH

aizmācies   novec.

1. Apmācies.

Avoti: Lo

aizmācīties   apv.

1. Mācoties nonākt.

Avoti: EH

aizmādīt   apv.

1. Patriekt lamājot.

Avoti: EH

aizmainīt   apv.

1. Aizdot prom maiņas darījuma rezultātā.

Avoti: EH

aizmaisīt   apv.

1. (Pavasarī pirmo reizi) arot izpostīt.

2. Aizdoties, apmaldīties.

3. Traucējot nonākt kādam priekšā (vietas noz.).

Avoti: EH

aizmaitāt   apv.

1. Būt posta, bojāejas sākumam.

Avoti: ME

aizmāknis   -ņa, v.; apv.

1. Mākonis.

Avoti: ME

aizmaknīt   apv.

1. Aiztaisīt.

Avoti: ME

aizmaksa   -as, s.

1. Iepriekšēja papildu samaksa, ko vēlāk var saņemt atpakaļ; ķīlas nauda.

Avoti: MLVV

aizmaksāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Samaksāt.

Avoti: LLVV

aizmakšķerēt   apv.

1. Makšķerējot nonākt.

2. Nočiept.

3. Meklējot aiz pārskatīšanās aizķert.

Avoti: EH

aizmākt   apv.

1. Nomākt, noslāpēt.

Avoti: EH

aizmākties   apv.

1. Apmākties.

2. Palikt bez elpas.

3. Aizsmakt.

Avoti: ME

aizmākuļot   apv.

1. Nedaudz apmākties.

Avoti: ME

aizmaldināt   apv.

1. Ļaut nokļūt kaut kur, nepareizi vadot; aizvilināt.

Avoti: EH

aizmaldīt   apv.

1. Apmaldīties.

2. Ļaut apmaldīties.

Avoti: EH

aizmaldīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Noklīst no pareizā ceļa.

// pārn. Aizklīst, aizvirzīties (par domām, iztēli u. tml.).

// pārn. Neviļus, negribēti pievērsties (par skatienu).

Avoti: LLVV, MLVV

aizmālēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Aizkrāsot.

Avoti: MLVV, SLG

aizmalt   apv.

1. Maļot savainot.

Avoti: EH

aizmalties   apv.

1. Aizdoties, aizdauzīties.

Avoti: EH

aizmānēt   apv.

1. Aizmānīt; aizvilināt.

Avoti: ViV

aizmānīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ar mānīšanu, viltu aizdabūt, aizvilināt.

// imperf. Mānīt prom; ar mānīšanu, viltu aizdabūt, aizvilināt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizmanīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Paslepus (parasti, nogaidot izdevīgu brīdi) aiziet, arī aizskriet.

// imperf. Manīties prom; paslepus (parasti, nogaidot izdevīgu brīdi) aiziet, arī aizskriet (kur, līdz kādai vietai u. tml.); aizlavīties.

Avoti: LLVV

aizmargojums   apv.

1. Iežogojums, piem., tiesas zālē.

Avoti: ME

aizmargot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Aizžogot, norobežot ar margām.

Avoti: LLVV

aizmargot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.; pareti.

1. Apklāt ar sīkām lietus pilītēm (piemēram, logu), aizrasot.

Avoti: LLVV

aizmārša   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. Aizmāršīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

aizmaršēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Maršējot aiziet, aizsoļot.

Avoti: LLVV, MLVV

aizmāršība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> aizmāršīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

aizmāršīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas bieži aizmirst; tāds, kas ātri ko aizmirst.

Avoti: LLVV

aizmāršīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> aizmāršīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

aizmarudzīt   apv.

1. Aizkavēt.

Avoti: KiV

aizmasināt   apv.

1. Iedrošināt, pamudināt.

Avoti: EH

aizmaskēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar masku aizklāt, aizsegt (lai padarītu nepazīstamu, mainītu izskatu).

// pārn. Apslēpt.

Avoti: LLVV

aizmaskēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; pareti.

1. Refl. --> aizmaskot.

Avoti: LLVV

aizmaskot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Ar masku aizklāt, aizsegt (lai padarītu nepazīstamu, mainītu izskatu).

// pārn. Apslēpt.

Avoti: LLVV

aizmaskoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos,

1. Refl. --> aizmaskot.

Avoti: LLVV

aizmasnāt   apv.

1. Aizskriet.

Avoti: EH

aizmastīt   apv.

1. Adot uzmest pirmo valdziņu.

2. Iežogot.

3. Apspraust ar pupu maikstēm.

4. Lāpīt; aizvīt, aizpīt.

Avoti: ME

aizmatalāt   apv.

1. Aizskriet, aizmukt.

Avoti: EH

aizmatnis   novec.

1. Sadiedzamais diegs; trākldiegs.

2. Piediegšana, piemetināšana.

aizmatot   apv.

1. Aizbēgt, izbēgt, ātri aiziet.

Avoti: ME, EH

aizmats   apv.

1. Sēklotne, dīglis auglī.

2. Piedeva, aizdars.

3. Auduma sākums.

Avoti: EH

aizmaukt   apv.

1. Laisties, bēgt, mukt.

2. Uzmaukt (cepuri) dziļi uz acīm.

Avoti: ME, KiV

aizmaulīt   apv.

1. Stipri aizplēst (aizlauzt).

Avoti: EH

aizmaurāt   apv.

1. Maurojot apdullināt.

2. Maurojot savandīt, piekārpīt, pierakt.

Avoti: EH

aizmaurāt   apv.

1. Piepildīt ar netīrumiem (saslaukām).

Avoti: EH

aizmaurot   apv.

1. Iemauties, iebauroties.

Avoti: EH

aizmauroties   apv.

1. Iemauties.

Avoti: ME

aizmaut   apv.

1. Aizpeldēt.

Avoti: EH

aizmaut   apv.

1. Piemaurot, maurojot apdullināt.

Avoti: EH

aizmauties   apv.

1. Ietīties mākoņos.

2. Aizklīst, aizdauzīties.

Avoti: EH

aizmauties   apv.

1. Iemauroties.

Avoti: EH

aizmauts   apv.

1. Aizbāzts.

Avoti: EH

aizmazgāt   apv.

1. Tīrot aizskalot.

Avoti: EH

aizmēdīt   apv.

1. Padzīt izsmejot, izzobojot.

Avoti: EH

aizmedīt   apv.

1. Medījot nonākt.

2. Nočiept.

Avoti: EH

aizmeijot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Aizsegt, aizklāt ar meijām, arī izpušķot.

2. Atzīmēt (vietu zemē, smiltīs), iespraužot zaļu zariņu.

Avoti: LLVV

aizmeimerot   apv.

1. Aiztipināt, šūpojoties aiziet.

Avoti: ME

aizmeimurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Meimurojot attālināties.

// imperf. Meimurot prom; meimurojot nokļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizmeldēt   apv.

1. Aizlikt par kādu labu vārdu.

2. Atvainot.

Avoti: EH

aizmeldināt   apv.

1. Aizlikt par kādu labu vārdu.

2. Norādīt, minēt iemeslus (kāda) rīcības attaisnošanai..

Avoti: EH

aizmēles   ģen., nelok.

1. Tāds, kas atrodas aiz mēles.

Avoti: LLVV

aizmelnēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja, intrans.; reti.

1. Pārklāties ar netīrumiem, tā ka kļūst vai izskatās melns.

Avoti: LLVV

aizmelnot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; reti.

1. Pārklāties ar netīrumiem, tā ka kļūst vai izskatās melns.

Avoti: LLVV

aizmeloties   apv.

1. Aiziet ar izdomātu ieganstu.

Avoti: EH

aizmelst   apv.

1. Piesērēt.

Avoti: EH

aizmelst   apv.

1. Aiziet.

Avoti: EH

aizmelzt   apv.

1. Ļaut aizsērēt.

Avoti: ME

aizmelzt   apv.

1. Aizskriet.

Avoti: EH

aizmentēt   apv.

1. Ar menti padzīt prom.

Avoti: EH

aizmeņģēt   apv.

1. Aizvilināt, aiznest.

Avoti: ME

aizmērdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Likt ciest badu; slikti, trūcīgi barot.

Avoti: LLVV

aizmērdināt   apv.

1. Ilgu laiku ciest badu.

2. Badoties, pabadoties.

Avoti: ME

aizmērēt   apv.

1. Ilgāku laiku nesaņemot pietiekamu pārtikas daudzumu, just pastāvīgu izsalkumu, kļūt vājam; dzīvot pusbadā.

Avoti: ME

aizmērēties

1. Izsalkt, izslāpt.

Avoti: LV93

aizmergžt   apv.

1. Aizspiest (aizvērt) acis.

Avoti: EH

aizmērkšt   apv.

1. Aizspiest.

Avoti: EH

aizmērķēt   apv.

1. Netrāpīt mērķim.

Avoti: EH

aizmerzgt   apv.

1. Aiztaisīt.

Avoti: EH

aizmēslot   apv.

1. Piegružot.

Avoti: EH

aizmest   -metu, -met, -met, pag. -metu; trans.

1. Ar metienu attālināt.

// imperf. Mest prom; aizsviest.

// fizk. Metot aizvirzīt (šķēpu, granātu, disku, veseri u. tml.); metot sasniegt zināmu rezultātu.

2. Atzīstot (ko) par nevajadzīgu, nederīgu, vairs nelietot, neizmantot un atbrīvoties (no tā).

3. Aizlikt, aizkabināt (aiz kā).

Aizmest mezglu— iesiet mezglu diegā, auklas galā.

4. Aizbērt, aizpildīt (ar zemi, akmeņiem u. tml.).

// imperf. Mest ciet.

5. novec. Nevērīgi aizvērt (ko).

// apv. Aizpogāt.

Avoti: LLVV, MLVV, KnG

aizmesties   -metos, -meties, -metas, pag. -metos; refl.

1. parasti 3. pers. Aizķerties (1).

// pārn. Aprauties (par vārdiem, balsi, stāstījumu u. tml.).

// pārn.; reti. Uz īsu brīdi apstāties kustībā, kavēties (kur, pie kā).

2. parasti 3. pers. Sākt veidoties, sākt attīstīties (parasti par pumpuriem, augļiem, ogām).

3. sar. Ātri (ejot, skrejot), attālināties.

// imperf. Mesties prom; aizlikties.

4. parasti 3. pers. Tikt neviļus aizmestam.

Avoti: LLVV

aizmētāt   apv.

1. Mest prom vairākkārt vai vairākus objektus.

2. Metot padzīt.

3. Aizdiegt, vaļīgi aizšūt.

4. Adot uzmest pirmo rindiņu.

Avoti: EH

aizmētāties   apv.

1. Klaiņojot, staigājot apkārt (bez īpaša mērķa), aiziet kur; aizklīst kur (paliekot bez uzraudzības).

Avoti: ĒiV

aizmeteklis   apv.

1. Āķis aizāķēšanai, nostiprināšanai.

2. Aiz kā var aizķerties, pieturēties.

3. Atrunāšanās, iegansts, iemesls.

Avoti: EH

aizmetiens   apv.

1. Darbības "aizmest" rezultāts.

2. Šķērslis, kavēklis.

Avoti: ME

aizmeties

1. Sācis dīgt, attīstīties (parasti pumpurs, aizmetnis).

Avoti: Lo

aizmetināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Metinot aizpildīt (plaisu, atvērumu, caurumu).

Avoti: LLVV

aizmetināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Aizķert, aizkabināt (aiz kā); pavirši nostiprināt (aiz kā, kur, piemēram, virvi).

2. novec. Iejūgt.

3. sar. Piesiet.

Avoti: LLVV, Sin

aizmetnis   -ņa, v.

1. Attīstības sākuma forma (organismam vai tā daļām).

Avoti: LLVV

aizmezglot   apv.

1. Sasiet mezglus.

Avoti: ME

aizmēzt   -mēžu, -mēz, -mēž, pag. -mēzu; trans.

1. Mēžot aizvākt, aizslaucīt (mēslus, gružus, netīrumus).

// imperf. Mēzt prom.

// pārn. Iznīcināt, novērst (parasti parādības sabiedrībā).

Avoti: LLVV

aizmežģīt   apv.

1. Aizpīt tīklā caurumu ar šķeterētu diegu.

Avoti: EH

aizmežs   apv.

1. Vieta aiz meža.

Avoti: ME

aizmīcīt   apv.

1. Sākt mīcīt (mīklu) (pēc kā turklāt radies pārtraukums).

Avoti: EH

aizmīcīties   apv.

1. Ar pūlēm aiziet prom, brienot pa biezi plūstošu masu.

Avoti: EH

aizmīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mīdot, arī mīdoties aizpildīt.

// imperf. Mīdīt ciet.

Avoti: LLVV

aizmidrīt   apv.

1. Ātri aizskriet maziem solīšiem.

Avoti: EH

aizmidzēt   apv.

1. Apžilbt, uz brīdi zaudēt redzes spēju spilgtā gaismā.

2. Aizmirdzēt.

Avoti: EH

aizmidzēt   apv.

1. Aizmidzināt (bērnu).

Avoti: EH

aizmidzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka aizmieg (šūpojot, dziedot u. tml.); iemidzināt.

2. Padarīt vienaldzīgu, miegainu; vājināt, mazināt (modrību, aktivitāti).

Avoti: LLVV

aizmidzis   apv.

1. Divd. --> aizmigt.

Avoti: SiV

aizmidzīt   apv.

1. Iemidzināt.

Avoti: EH

aizmiegoties   apv.

1. Kļūt miegainam.

Avoti: EH

aizmiegots

1. Miegains.

Avoti: Sin

aizmiegs   novec.

1. Pusmiegs, pusnomods; pēcpusdienas atpūta.

Avoti: KV

aizmiegt   -miedzu, -miedz, -miedz, pag. -miedzu; trans.; sar.

1. Cieši aizvērt (acis, plakstiņus).

2. Attālināties; ātri aizskriet.

Avoti: LLVV, ME, MLVV

aizmiekšķēt   apv.

1. Sākt atmiekšķēties, palikt mīkstam (pēc kā turklāt radies pārtraukums).

Avoti: EH

aizmiekšķēt   apv.

1. Sākt atmiekšķēties, palikt mīkstam (pēc kā turklāt radies pārtraukums).

Avoti: EH

aizmielot   apv.

1. Iemīlēt.

2. Sitot patriekt.

Avoti: ME, EH

aizmiet   apv.

1. Piesiet zirgu.

Avoti: ME

aizmiglāt   apv.

1. Kā miglai pazust, aizskriet prom.

Avoti: ME

aizmiglīt   apv.

1. Kā miglai pazust, aizskriet prom.

Avoti: ME

aizmiglošana

1. Darbība, process --> aizmiglot.

2. mil.; novec. Dūmu aizsega izveide.

aizmiglot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. parasti 3. pers.; trans. Aizklāt, pavājinot priekšmetu saskatāmību (par miglu, tvaiku, arī par dūmiem, putekļiem).

// intrans.; reti. Tikt aizklātam ar miglu, rasu; aizmigloties (1).

// pārn. Padarīt neskaidru (skatienu) - par alkoholisku dzērienu, slimību u. tml.

2. trans. Padarīt neskaidru, nesaprotamu, grūti uztveramu (piemēram, domu, uzskatu, nolūku).

3. parasti 3. pers.; intrans.; reti. Attālināties, izzust (par miglu).

Avoti: LLVV

aizmigloties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Refl. --> aizmiglot(1); tikt aizmiglotam (1).

// pārn. Kļūt neskaidram, zust (par apziņu, domām).

2. pareti. Refl. --> aizmiglot(2).

Avoti: LLVV

aizmiglots

1. Neskaidrs.

Avoti: Sin

aizmigt   -miegu, -miedz, -mieg, pag. -migu; intrans.

1. Nokļūt miega stāvoklī.

Aizmigt kā nosistam— uzreiz aizmigt.

// pārn. Savienojumā ar "uz mūžu", "mūžīgā miegā", "uz visiem laikiem" u. tml.: nomirt.

// pārn. Norimt (par apdzīvotu vietu, māju naktī).

// pārn. Apklust, sastingt (par dabu).

Avoti: LLVV

aizmiģelis   -ļa, v.; apv.; niev.

1. Tas (tāds), kas darbā aizmieg; gauss, neizdarīgs, tūļīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

aizmīlēt   apv.

1. Iekarot mīlestību.

Avoti: ME

aizmīlināt   apv.

1. Aizvilināt glāstot, apmīļojot.

Avoti: EH

aizmilze   novec.

1. Apkārtteķis - pirkstu iekaisums, kas ceļas no maziem ievainojumiem, ja tur ietiek netīrumi un strutojumu dīgļi.

Avoti: KV

aizmilzis   apv.

1. Aiztūcis.

Avoti: EH

aizmilzt   parasti 3. pers., -milst, pag. -milza; intrans.

1. pareti. Mazliet uztūkt, rodoties zemādas sastrutojumam.

2. apv. Aizpampt (par acīm).

// apv. Aizsērēt, aizbirt (par caurumiem, bedrēm).

3. apv. Apsūbēt.

Avoti: LLVV

aizmilzt   apv.

1. Steidzīgi aiziet lieliem soļiem.

Avoti: EH

aizmilzums   apv.

1. Aizsērējums, tāds, kas ir aizsērējis vai aizaudzis.

2. Uzpampums, naga uzpampums.

Avoti: ME

aizminēt   apv.

1. Nodomāt, pieminēt, piesaukt.

Avoti: ME

aizmīņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Mīņājot, arī mīņājoties aizpildīt.

// imperf. Mīņāt ciet.

Avoti: LLVV

aizmīņāties   apv.

1. Aiziet ar pūlēm vai lēnu mīdoties šurpu turpu.

Avoti: EH

aizmirdzēt   parasti 3. pers., -mirdz, pag. -mirdzēja (retāk -mirdza, 1. konj.); intrans.

1. Mirdzot attālināties; aizmirgot.

Avoti: LLVV

aizmirdzēties   parasti 3. pers., -mirdzas, pag. -mirdzējās; refl.

1. Iesākt mirdzēt; īsu brīdi mirdzēt; (biežāk) iemirdzēties.

Avoti: LLVV

aizmirdzināt   apv.

1. Aiziet pāri, garām (par lietu).

2. Aprasināt.

Avoti: ME

aizmirgot   parasti 3. pers., -mirgo, pag. -mirgoja; intrans.

1. Mirgojot attālināties.

Avoti: LLVV

aizmirgt   apv.

1. Aizvērt acis.

Avoti: ME

aizmirkšt   apv.

1. Aizmiegt, aizvērt.

Avoti: EH

aizmirkt   apv.

1. Gulēt ūdenī, izmirkt.

Avoti: ME

aizmirsa

1. Aizmiršanās.

Avoti: Sin

aizmirsība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Vispārināta īpašība --> aizmirsīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

aizmirsīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kas (ātri) aizmirst.

Avoti: LLVV

aizmirsināt   apv.

1. Likt aizmirst.

Avoti: EH

aizmirst   -mirstu, -mirsti, -mirst, pag. -mirsu; trans.

1. Nesaglabāt atmiņā (datus, faktus).

2. Aizmāršībā, izklaidībā atstāt (kur), nepaņemt līdzi.

3. Neiedomāties, neapzināties, nepaturēt prātā (piemēram, pienākumu, pasākumu); atstāt novārtā; neievērot.

4. Nesajust, neapzināties, nepārdzīvot vairs (ko), nepievērst uzmanību (kam) - pārdzīvojumu, notikumu ietekmē.

Aizmirst sevi— nedomāt, nerūpēties par sevi.

5. Zaudēt prasmi, iemaņu (ko darīt).

Avoti: LLVV

aizmirstība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad daudzi vai visi ir (ko) aizmirsuši, vairs nepiemin.

2. Stāvoklis --> aizmirst (4).

Avoti: LLVV

aizmirsties   -mirstos, -mirsties, -mirstas, pag. -mirsos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> aizmirst (1).

2. Refl. --> aizmirst (2).

3. parasti 3. pers. Refl. --> aizmirst (3).

4. Refl. --> aizmirst (4).

5. Pilnīgi nodoties priekam, baudai (tā, ka aizmirst citu, pārējo).

6. parasti 3. pers. Refl. --> aizmirst (5).

7. sar. Zaudēt savaldīšanos, kļūt nesavaldīgam.

Avoti: LLVV

aizmirstīgs   apv.

1. Aizmāršīgs.

Avoti: ME

aizmirša   apv.

1. Aizmārša.

Avoti: ME

aizmiršanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, dsk. -ās, ģen. -os, akuz. -ās, s.

1. Pilnīga nodošanās priekam, baudai (tā, ka aizmirst citu, pārējo); pārdzīvojums, ko izraisa prieki, baudas.

Avoti: LLVV

aizmirt   apv.

1. Būt tuvu nāvei.

2. Mirt.

3. Izbadēties.

4. It kā atpirkties no nāves, nomirstot citam.

Avoti: ME

aizmirzt   apv.

1. Lēnām aiziet sīkiem solīšiem.

Avoti: EH

aizmīt   -minu, -min, -min, pag. -minu;

1. trans. Minot, mīdot aiztaisīt.

// imperf. Mīt ciet.

2. Savienojumā ar "garām": sperot soli, nolikt (kāju) garām.

3. trans.; reti. Minot ievainot.

Avoti: LLVV

aizmīt   -miju, -mij, -mij, pag. -miju; trans.; reti.

1. Mijot aizdot prom.

Avoti: LLVV

aizmīties   -minos, -minies, -minas, pag. -minos, refl.; sar.

1. Minot (velosipēda pedāļus), aizbraukt.

Avoti: MLVV

aizmitināt   apv.

1. Atstāt dzīvei pirms ziemas (mājlopus rudenī).

Avoti: EH

aizmitrīt   apv.

1. Aizsteigties.

Avoti: ME

aizmizāt   apv.

1. Mazliet nomizot.

2. Sākt mizot (un tad pārtraukt to darīt).

Avoti: EH

aizmizot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iesākt mizot, bet nepabeigt; daļēji nomizot.

2. apv. Ātri aizbraukt, aiziet, aizsteigties.

Avoti: LLVV, ViV

aizmocīt   -moku, -moki, -moka, arī -mocu, -moci, -moca, pag. -mocīju; trans.

1. Ar mokām aizgādāt (aiznest, aizvilkt u. tml.).

Avoti: LLVV

aizmocīties   -mokos, -mokies, -mokās, arī -mocos, -mocies, -mocās, pag. -mocījos; refl.

1. Ar mokām aizvirzīties, ar mokām nokļūt.

Avoti: LLVV

aizmočīt   žarg.

1. Aiziet; aizbraukt.

Avoti: SLG

aizmotora   ģen., nelok.

1. Tāds (sporta veids), kurā (ar velosipēdu, slēpēm) brauc aiz motorizēta transportlīdzekļa.

Avoti: LLVV

aizmudēt   apv.

1. Mazliet sabojāties.

2. Sākt pelēt.

Avoti: EH

aizmudēties   apv.

1. Iegūt sliktu garšu.

Avoti: EH

aizmudināt   apv.

1. Dabūt prom mudinot, skubinot, pasteidzinot.

Avoti: EH

aizmudīt   apv.

1. Nosmacēt, nožņaugt.

Avoti: EH

aizmūdīties   apv.

1. Lēnām šurp vai turp doties.

Avoti: ME

aizmudīties   apv.

1. Ātri aiziet.

2. Aizsteigties pēc paša ierosmes.

3. Nokļūt (kur, parasti ar grūtībām).

Avoti: EH, MiV

aizmudīties   apv.

1. Noslāpt, nosmakt.

Avoti: EH

aizmudrīt   apv.

1. Aizvilināt.

2. Izveicīgi un ātri aiziet.

Avoti: ME

aizmudžēt   apv.

1. Attālināties mudžot.

Avoti: EH

aizmugura   apv.

1. Tas, kas ir aiz muguras.

2. Slepeni, neatļauti.

Avoti: ME

aizmuguras   novec.

1. Neklātienē, aizmugurisks.

Avoti: Lo

aizmugure   -es, s.; tikai vsk.

1. Vieta, apkārtne, kas atrodas aiz muguras (cilvēkam, dzīvniekam).

2. Vieta, kas atrodas aiz priekšmeta; priekšmeta mugurpuse.

// vsk. ģen. Tāds, kas atrodas pakaļgalā.

3. Vieta (aiz ēkas, kokiem u. tml.), kur var patverties; patvērums.

// pārn. Cilvēks, kas var palīdzēt; atbalsts.

4. mil. Teritorija, kas atrodas aiz frontes līnijas.

Aizmugures varonis— cilvēks, kas, frontes aizmugurē dzīvodams, lielās ar savu drošsirdību; cilvēks, kas nodrošinājis savu stāvokli, karjeru, iekārtodamies aizmugurē.

Aizmugures žurka— cilvēks, kas, no frontes vairīdamies, iekārtojas aizmugures dienestā.

5. fizk. Stāvoklis sporta spēlē, kurš veidojas, kad pārkāpti daži spēles noteikumi, un kura dēļ spēle uz īsu laiku pārtraucama.

Avoti: LLVV, MLVV

aizmugurējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atrodas pakaļgalā, arī mugurpusē.

Avoti: MLVV

aizmugurgaismojums   inf.

1. Šķidro kristālu displeju apgaismošanas veids, kas piezīmjdatoros un klēpjdatoros uzlabo displeja lasāmību un ko īsteno, iebūvējot gaismas avotu displeja ekrāna aizmugurē.

Avoti: D3

aizmugurisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas veikts, pieņemts, ieinteresētajai personai klāt neesot.

Avoti: LLVV

aizmugurnieks   apv.

1. Tāds, kas aizmugurē mēdz uzturēties.

Avoti: EH

aizmugursistēma   inf.

1. Klientservera sistēmas servera daļa, kas realizējas vienā vai vairākos serveros.

Avoti: D3

aizmugurspogulītis

1. Neliels spogulis aizmugures novērošanai, parasti transportlīdzekļos.

aizmuģīt   apv.

1. Aizbēgt.

Avoti: EH

aizmuģīties   apv.

1. Ātri aiziet.

2. Nonākt ar pūlēm.

Avoti: EH

aizmuijāties   apv.

1. Ar pūlēm sasniegt.

Avoti: EH

aizmukāt   apv.

1. Aizbēgt.

Avoti: EH

aizmukināt   apv.

1. Aizbēgt.

Avoti: EH

aizmukt   -mūku, -mūc, -mūk, pag. -muku; intrans.; sar.

1. Aizbēgt, izvairīties, aiziet.

Avoti: LLVV, ME

aizmūķēt   apv.

1. Aizslēgt ar mūķi.

Avoti: EH

aizmuldēt   sar.

1. Aizklejot.

Avoti: Sin

aizmuldēties   apv.

1. Izrunāt nesaprotamus vārdus.

Avoti: EH

aizmuldināt   apv.

1. Ļaut apmaldīties.

Avoti: EH

aizmuldīties   apv.

1. Aizmaldīties, apmaldīties.

Avoti: EH

aizmuļļāt   apv.

1. Nosmērēt.

2. Nevīžīgi aizlāpīt.

3. Piekaisīt.

Avoti: EH

aizmuļļāties   apv.

1. Aizbraukt ar pūlēm.

Avoti: EH

aizmurdēt   apv.

1. Murmināt, neskaidri runāt.

Avoti: ME

aizmurdīt   apv.

1. Ar pūlēm aizbāzt aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizmurdzināt   apv.

1. Piespiest bērnu iet gulēt.

Avoti: EH

aizmurdzīt   sar.

1. Aizdabūt.

Avoti: Sin

aizmūrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mūrējot aizdarīt, aizpildīt.

// imperf. Mūrēt ciet.

Avoti: LLVV

aizmūris   apv.

1. Telpa aiz mūra.

Avoti: EH

aizmurīt   apv.

1. Aizgriezt, kaujot ievainot.

2. Ar lielām pūlēm aiznest.

Avoti: ME

aizmurkšēties   apv.

1. Kaut ko murmināt.

Avoti: ME

aizmurkšķēties   apv.

1. Kaut ko murmināt.

Avoti: ME

aizmusināt   apv.

1. Musinot, kūdot dabūt prom, aizmusināt, aizkūdīt.

Avoti: EH

aizmūties   apv.

1. Ar pūlēm sasniegt.

Avoti: EH

aizmutuļot

1. Strauji aizplūst apļveidā, spēcīgi viļņojoties.

aizmūža   novec.

1. Mūžīgs, nebeidzams.

Avoti: Lo

aizmūži

1. Senatne.

Avoti: Sin

aizmūžīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. poēt. Ļoti sens; mūžīgs.

2. Tāds, kas attiecas uz aizmūžu (2).

Avoti: LLVV, MLVV

aizmūžs   -a, v.; reti.

1. poēt. Ļoti sens laiks.

2. rel. Mūžība; viņpasaule.

Avoti: LLVV

aiznadze   apv.

1. Miesa zem naga.

Avoti: EH

aiznaglojums

1. Zirga nepareizs apkalums, kas rodas, ja pakava nagla iedzīta nepareizā virzienā un ievaino dzīvnadzi.

Avoti: LLx

aiznaglot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Aizsitot ar naglām, aizdarīt.

// imperf. Naglot ciet.

2. Aizsegt, aizklāt, nostiprinot ar naglām.

Kā ar naglām aiznaglots— cieši aiztaisīts.

Avoti: LLVV

aiznagot   apv.

1. Aiziet.

Avoti: EH

aiznags   apv.

1. Naga kutikula.

Avoti: ME

aiznākamais   s. -ā;

1. Tāds, kas seko aiz nākamā; trešais pēc kārtas.

Avoti: LLVV

aiznākamgad

1. Aizcitu gadu.

Avoti: Sin

aiznākošais   s. -ā;

1. Aiznākamais.

Avoti: LLVV

aiznākošgad   apst.

1. Aiznākamgad.

Avoti: PP

aiznākt   apv.

1. Aiziet (projām); pārcelties (uz citu vietu).

Avoti: ViV

aiznārot   apv.

1. Ieķert, aizskrūvēt.

Avoti: ME

aiznasāt   apv.

1. Aiznesat.

2. Ļoti savalkāt, padarīt netīru (parasti apģērba gabalu).

Avoti: KiV

aiznāvēt   apv.

1. Nāvīgi ievainot.

Avoti: ME

aiznesāt   apv.

1. Nest prom vairākas reizes vai pa vienam objektam.

Avoti: EH

aiznēsāt   apv.

1. Nest prom vairākas reizes vai pa vienam objektam.

Avoti: EH

aiznest   -nesu, -nes, -nes, pag. -nesu; trans.

1. Nesot attālināt.

// imperf. Nest prom.

2. parasti 3. pers. Aizgādāt (par transportlīdzekļiem).

// pārn. Aizvadīt (par vadiem, caurulēm u. tml.).

3. Nogādāt (ziņas), izplatīt (valodas).

Aiznest labas dienas— aiznest sveicienus.

// pārn. Pārraidīt (par sakaru līdzekļiem).

4. parasti 3. pers. Aizputināt.

Avoti: LLVV, MLVV

aiznesties   -nesos, -nesies, -nesas, pag. -nesos; refl.; sar.

1. Aizdrāzties.

Aiznesties kā durtam (plēstam)— ātri aizskriet, aizbraukt.

Avoti: LLVV, SLG

aiznīcināt   apv.

1. Nevajadzīgi aizkavēt.

Avoti: EH

aiznīdēt   apv.

1. Nīstot aizgādāt prom (dabūt prom, nogādāt pie malas).

Avoti: EH

aizniezēties   apv.

1. Ieniezēties.

Avoti: EH

aiznīkt   apv.

1. Nevajadzīgi (bezjēdzīgi) nokavēt (aizkavēt).

Avoti: EH

aiznikt   apv.

1. Uzbrukt.

Avoti: EH

aiznikties   apv.

1. Uzbrukt, uzmākties, izzobot, āzēt, nerrot, kaitināt.

Avoti: EH

aiznirt   -nirstu, -nirsti, -nirst, pag. -niru; intrans.; reti.

1. Nirstot attālināties; nirstot nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. Grimstot, virzoties uz leju, nokļūt (aiz kā).

Avoti: LLVV

aiznūžāt   apv.

1. Gausi aiziet vai aizbraukt (parasti ar zirgu).

Avoti: ĒiV

aiznūžāties   apv.

1. Gausi aiziet vai aizbraukt (parasti ar zirgu).

Avoti: ĒiV

aizņaudēt   apv.

1. Ņaudot, vaimanājot aizdzīt.

Avoti: ME

aizņaudēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt ņaudēt un tūlīt apklust: (biežāk) ieņaudēties.

Avoti: LLVV

aizņaukstēties

1. Aizņaudēties, ieņaudēties.

Avoti: Sin

aizņēmējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas aizņemas; parādnieks.

Avoti: LLVV

aizņemšana

1. Darbība, process --> aizņemt.

2. psih. Psihiskās enerģijas piesaiste kādiem objektiem vai personām.

Avoti: PsA

aizņemšnās   ek.

1. Aizņemtu līdzekļu piesaiste uz noteiktu laiku bankas vai komerckredīta veidā, izlaižot vērtspapīrus u. tml.

Avoti: SbV

aizņemt   -ņemu, -ņem, -ņem, pag. -ņēmu; trans.

1. Piepildīt (telpu, vietu) ar savu masu vai apjomu.

2. Novietojoties, iekārtojoties kur, izmantot savām vajadzībām (telpu, vietu).

3. Piepildīt (laika posmu ar kādu darbību, norisi).

4. parasti divd. formā: aizņemts. Nodarbināt, būt nodarbinātam (tā, ka neatliek laika nekam citam, vai arī tā, ka nejūt, kas notiek apkārt).

Aizņemts (pats) ar sevi— tāds, kas pilnīgi koncentrējies savu domu risināšanā, savrupā darbā u. tml.

(Abas) rokas aizņemtas— (abas) rokas nodarbinātas, nebrīvas.

5. Nodarbināt, lietot (mašīnu, ierīci, dzīvnieku), padarot citam nolūkam šai laikā neizmantojamu.

6. Pārņemt savā varā (par domām, psihiskiem stāvokļiem).

// novec. Būt kāda spēcīga valdzinājuma pārņemtam; būt kā varā.

7. reti. Satvert, saņemt (aiz kā).

8. parasti divd. formā: aizņemts. Tāds, ko (lietotājs) ir aizņēmies.

9. novec. Aizžņaugt (elpu, balsi u. tml.), smacēt.

Avoti: LLVV

aizņemtais   grāmatv.

1. Tas, kas aizņēmuma rezultātā iegūts uz laiku lietošanā.

Aizņemtā kapitāla cena— kreditoram maksājamie aizdevu procenti par aizņemtā kapitāla izmantošanu.

Aizņemtais kapitāls— uzņēmuma kapitāla daļa, kas nav tā īpašums, bet ir iesaistīta apgrozībā, izmantojot bankas kredītu, komerckredītu vai obligāciju izlaidi.

Avoti: GrV

aizņemtība   s.

1. Liela nodarbinātība.

Avoti: MLVV

aizņemties   -ņemos, -ņemies, -ņemas, pag. -ņēmos; refl.; trans.

1. Paņemt (ko no kāda), lai (pēc laika viņam) atdotu.

2. Izmantot (cita radīto, veidoto, citam raksturīgo, parasti mākslā); aizgūt.

Avoti: LLVV

aizņemts

1. Tāds, kur atrodas (kas); aizpildīts, piepildīts.

Aizņemtā papuve— apsēta, lauksaimniecības kultūru audzēšanai izmantota papuve.

2. Tāds, kas vairs nav brīvs; tāds, kurā paredzēts ko novietot; rezervēts.

3. Nodarbināts, nevaļīgs (cilvēks).

Aizņemts ar domām— iegrimis domās.

Aizņemts (pats) ar sevi— tāds, kas nodarbojas tikai ar sevi, savām interesēm.

4. Tāds, ko patlaban lieto; tāds, kas citam patlaban nav pieejams; nodarbināts.

5. Tāds, ko kāds ir (no kā) aizņēmies.

Avoti: LV06

aizņēmums   -a, v.

1. Finansiāls darījums - naudas līdzekļu saņemšana, kuri pēc zināma laika ir jāatmaksā; šādā veidā iegūti naudas līdzekļi.

// reti. Mantu, priekšmetu saņemšana, kuri pēc zināma laika ir jāatdod; šādā veidā iegūta manta, priekšmeti.

Aizņēmuma atmaksāšana— aizņēmuma atdošana aizdevējam.

Aizņēmuma dzēšana— aizņēmuma atmaksāšana.

Aizņēmuma finansēšana— naudas līdzekļu iegūšana pret saistībām šos līdzekļus atdot nākotnē kopā ar procentiem, kreditoram neiegūstot īpašuma tiesības uz uzceltā vai iegūtā īpašuma daļu.

Aizņēmums pret ķīlu— naudas aizņemšanās, kā drošības garantiju piedāvājot pirmtiesības uz nekustamo īpašumu; aizņēmums parasti nepārsniedz 50-60% no īpašuma vērtības.

Avoti: LLVV, LEV

aizņerkstēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt ņerkstēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieņerkstēties.

Avoti: LLVV

aizņiebt   apv.

1. Aizskriet.

2. Aizspiest.

Avoti: EH

aizņirbēt   parasti 3. pers., -ņirb, pag. -ņirbēja, intrans.

1. Ātri attālināties, nepārtraukti parādoties un pazūdot.

Avoti: LLVV

aizņirbināt   apv.

1. Likta aizņirbēt.

2. Steidzīgi aiziet maziem solīšiem.

Avoti: ME, EH

aizņirbt   parasti 3. pers., -ņirb, pag. -ņirba; intrans.

1. Ātri attālināties, nepārtraukti parādoties un pazūdot.

Avoti: LLVV

aizņirgt   apv.

1. Aizvērt.

Avoti: EH

aizņirpāt   apv.

1. Aiziet maziem solīšiem.

Avoti: EH

aizņurcīt   apv.

1. Apēst, aprīt.

2. Aizcirst (aizgriezt) ar neasu instrumentu.

Avoti: EH

aizņurdēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt ņurdēt un tūlīt apklust; (biežāk) ieņurdēties.

Avoti: LLVV

aizoaceae   lat.

1. Pusdienziežu dzimta.

Avoti: LD

aizodere   apv.

1. Maza istaba, kas no lielās saimes istabas nodalīta ar plānu sienu vai lina auduma priekškaru.

2. Telpa starp sienas apšuvumu un mūri.

3. Telpa starp krāsni un sienu.

4. Kurtuve.

5. Vieta starp virsdrēbi un oderi.

Avoti: ME, EH, TlV

aizoderēt   apv.

1. Mazliet pabarot (zirgu ar auzām).

Avoti: EH

aizoderēt   apv.

1. Aizvadīt, aizgriezt, aizstūrēt aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizogot   apv.

1. Lasot ogas, nonākt.

Avoti: EH

aizokeāna   ģen., nelok.

1. Tāds, kas atrodas aiz okeāna; tāds, kas ieradies vai ir atsūtīts no turienes.

Avoti: LLVV

aizokstēt   apv.

1. Piepildīties (nosprostoties) ar sodrējiem (un līdzīgām vielām).

Avoti: EH

Āīzola   vietv.

1. Pilsēta Indijas austrumu daļā ("Āīzawl"), Mizorāmas štata administratīvais centrs, 293400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

aizoņ   apv.

1. Sāņus, nomaļus.

Avoti: EH

aizoņi   apv.

1. Slepus.

Avoti: EH

Aizops   novec.

1. Ēzops.

Avoti: KW1

aizorēt   apv.

1. Aizbraukt ratos (orē), bet arī vispārīgi aizbraukt, aizdabūt prom lielu cilvēku skaitu.

2. Lēnām attālināties.

Avoti: ME

aizost   apv.

1. Saost.

Avoti: ME

aizote   apv.

1. Azote.

2. Krāsns stūris.

3. Priekškrāsns stūris.

4. Pelavu kambaris.

Avoti: ME

aizpagājis   novec.

1. Tāds, kas bijis pirms pagājušā (laika posma).

Avoti: Lo

aizpagājušais   s. -usī;

1. Tāds, kas bijis pirms pagājušā (laika posma).

Avoti: LLVV

aizpagājušgad   apv.

1. Aizpagājušajā gadā.

Avoti: EH

aizpagājušmēnes   apv.

1. Aizpagājušajā mēnesī.

Avoti: ViV

aizpagājušnakt   apv.

1. Aizpagājušajā naktī.

Avoti: ĒiV

aizpagājušnedēļ   apv.

1. Aizpagājušajā nedēļā.

Avoti: EH

aizpagājušonakti

1. Aizpagājušajā naktī.

aizpagājušpavasar   apv.

1. Aizpagājušajā pavasarī.

Avoti: ViV

aizpagājušreiz   apv.

1. Aizpagājušajā reizē.

Avoti: ViV

aizpagājušruden   apv.

1. Aizpagājušajā rudenī.

Avoti: ViV

aizpagājušsestdien   apv.

1. Aizpagājušajā sestdienā.

Avoti: ViV

aizpagājušvasar   apv.

1. Aizpagājušajā vasarā.

Avoti: ViV

aizpagājušziem   apv.

1. Aizpagājušajā ziemā.

Avoti: ĒiV

aizpagalms

1. Pagalms vai tā daļa, kas atrodas aiz mājas vai cita norobežojuma.

Avoti: PP, T

aizpagāšgad   apv.

1. Aizpagājušajā gadā.

Avoti: ĒiV

aizpagāšmēnes   apv.

1. Aizpagājušajā mēnesī.

Avoti: ViV

aizpagāšnakt   apv.

1. Aizpagājušajā naktī.

Avoti: ĒiV

aizpagāšnedeļ   apv.

1. Aizpagājušajā nedēļā.

Avoti: ViV

aizpagāšpavasar   apv.

1. Aizpagājušajā pavasarī.

Avoti: ViV

aizpagāšreiz   apv.

1. Aizpagājušajā reizē.

Avoti: ViV

aizpagāšruden   apv.

1. Aizpagājušajā rudenī.

Avoti: ViV

aizpagāšsestdien   apv.

1. Aizpagājušajā sestdienā.

Avoti: ViV

aizpagāšvasar   apv.

1. Aizpagājušajā vasarā.

Avoti: ViV

aizpagāšziem   apv.

1. Aizpagājušajā ziemā.

Avoti: ĒiV

aizpagātne   novec., val.

1. Saliktā pagātne; pluskvamperfekts.

Avoti: Lo

aizpaijāt   apv.

1. Glāstot aizdzīt.

Avoti: ME

aizpaisīt   apv.

1. Sākt mīstīt (resp. kulstīt) linus (pēc kā radies pārtraukums).

Avoti: EH

aizpakāt   apv.

1. Nolikt, nopakot aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizpakšis   apv.

1. Vieta aiz stūra.

Avoti: ME

aizpaļāt   apv.

1. Paļājot likt kādam ceļā šķēršļus, nomelnot, nopaļāt, atrunāt, īpaši tas attiecas uz precībām.

Avoti: ME

aizpampt   parasti 3. pers., -pampst, pag. -pampa; intrans.

1. Pampstot sašaurināties (par acīm).

// imperf. Pampt ciet; aiztūkt.

Avoti: LLVV

aizpampums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> aizpampt.

Avoti: LLVV

aizpārdevums   apv.

1. Paveikta darbība --> aizpārdot.

2. Līgums, ar kuru kāda persona apņemas nākotnē noslēgt nekustamā īpašuma pērdevuma līgumu.

Avoti: PP, T, JtV1

aizpārdot   apv.

1. Pārdot prom, tālāk.

Avoti: EH

aizparedzēties

1. Paredzot aizfantazēties līdz kam neticamam.

aizparīt   apst.

1. Pēc divām dienām.

Avoti: LLVV

aizparītdiena

1. Nākošā diena aiz parītdienas.

aizparītu   apv.

1. Pēc divām dienām.

Avoti: ME

aizpasaule   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Viņa saule, veļu valsts.

Avoti: LE

aizpasēt   apv.

1. Aizsmērēt, aizdarvot.

Avoti: EH

aizpātarot   apv.

1. Vienmuļīgi skaitot lūgšanas (apvārdojot), novērst (novākt, attālināt).

2. Apdullināt, vienmuļīgi skaitot lūgšanas (lasot morāli).

3. Aiziet, vienmuļīgi skaitot lūgšanas (rājoties, kurnot, šķendējoties).

Avoti: EH

aizpātaroties   apv.

1. Aiziet, vienmuļīgi skaitot lūgšanas (rājoties, kurnot, šķendējoties).

Avoti: EH

aizpātēt   apv.

1. Aizmūrēt.

2. Pasargāt, aizstāvēt.

Avoti: EH

aizpaunāties   apv.

1. Pēc ilgas sagatavošanās pārvākties ar visām mantām.

Avoti: EH

aizpaunēties   apv.

1. Lēni, gausi saģērbties, sakārtoties un aiziet, aizbraukt; sagatavoties un aiziet, aizbraukt (ar mantām, saiņiem, iedzīvi).

Avoti: ViV

aizpaust   apv.

1. Ļaut sasniegt baumām, palaist valodas.

Avoti: EH

aizpausties   apv.

1. Baumām nokļūt līdz (kam).

Avoti: EH

aizpēdot

1. Aiziet, atstājot pēdas.

Aizpeisa   vietv.

1. Aizpeisas purvs - zemais purvs Madonas novadā, Lubāna ieplakas dienvidrietumu daļā, platība - 568 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 1,2 m.

Avoti: LD

aizpekelēt   apv.

1. Pārcelt, aizgādāt ar mantām, iedzīvi (uz kurieni, pie kā); aizkravāties.

Avoti: ViV

aizpekelēties   apv.

1. Aiziet, pārcelties ar mantām, iedzīvi (uz kurieni).

Avoti: ĒiV

aizpekot   apv.

1. Aiziet.

Avoti: ViV

aizpeķēt   apv.

1. Aizbāzt.

2. Nosprostoties, piepildīties ar netīrumiem, atkritumiem; aizķepēt.

Avoti: EH, ViV

aizpeldēt   -peldu, -peldi, -peld, pag. -peldēju; intrans.

1. Peldot attālināties.

// imperf. Peldēt prom.

2. Attālināties pa ūdeni; attālinoties pa ūdeni, nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.) - par ūdens transportlīdzekļiem vai peldošiem priekšmetiem.

3. parasti 3. pers. Lēni, slīdoši attālināties (par mākoņiem).

4. sar. Līganā, slīdošā gaitā attālināties (parasti par cilvēkiem).

Avoti: LLVV

aizpeldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka aizpeld.

Avoti: LLVV

aizpelēt   parasti 3. pers., -pelē, arī -pel, pag. -pelēja; intrans.

1. Iesākt pelēt; iepelēt.

Avoti: LLVV

aizpelnīt   apv.

1. Nopelnīt, ietaupīt, iegūt.

2. Sastrādāt.

3. Ar iepriekšējo darbu nopelnīt.

Avoti: ME

aizpelt   apv.

1. Ar ļaunām baumām nopelt, aprunāt, atrunāt, īpaši par precībām.

Avoti: ME

aizpempt   apv.

1. Aizpampt.

Avoti: EH

aizpenterēt   apv.

1. Iztīt un aizvilkt diegu.

2. Neveikli un pavirši aizlāpīt.

3. Aiziet grīļīgi, streipuļojot.

Avoti: EH

aizpenterēties   apv.

1. Sasniegt ar pūlēm, aizvilkties.

Avoti: EH

aizpeņģerēt   apv.

1. Neglīti aizpīt ar grūtībām.

Avoti: EH

aizpeņķerēt   apv.

1. Neglīti aizpīt ar grūtībām.

Avoti: EH

aizpeņķerētiēs   apv.

1. Samudžinoties aizķerties aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizpeņķēt   apv.

1. Neglīti aizpīt ar grūtībām.

Avoti: EH

aizperdeļot   apv.

1. Aiziet, nikni rājoties.

Avoti: EH

aizperēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. Iesākt perēt; perēt, līdz (olā) sācis attīstīties jauna organisma dīglis.

Avoti: LLVV

aizperināt   apv.

1. Aizperēt.

Avoti: EH

aizpērn   apst.

1. Aizpagājušajā gadā.

Avoti: LLVV

aizpērnais   s. -ā;

1. Tāds, kas bijis, noticis vai radies aizpērn.

Avoti: LLVV

aizpērnājais   apv.

1. Aizpērnais.

Avoti: ĒiV

aizpērnējs   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Aizpērnais.

Avoti: LLVV

aizpērngad   apst.; novec.

1. Aizpērn.

Avoti: LLVV

aizpērni   apv.

1. Aizpērn.

Avoti: EH

aizpērslot   apv.

1. Pārklāties ar plānu sniega kārtiņu (pirmais sniegs).

2. Pārklāties ar nedaudzām sniegpārslām.

Avoti: EH

aizpērt   apv.

1. Ar priekšlaicīgu mazgāšanos atkal saslimt (ar izsitumiem).

2. Steidzīgi pabraukt garām (sitot zirgu).

3. Ar pūlēm sasniegt.

4. Aizbraukt pa izšķīdušu ceļu (atkusnī).

5. Aizpeldēt, vicinot spārnus.

Avoti: ME, EH

aizpērties   -peros, -peries, -peras, pag. -pēros; refl.; sar.

1. Spārnus spēcīgi vēcinot, nepaceļoties vai tikai mazliet paceļoties gaisā, attālināties (par putniem).

Avoti: LLVV, MLVV

aizpestīt   apv.

1. Dabūt prom ar viltu.

2. Atsienot ļaut aiziet.

Avoti: EH

aizpētīt   apv.

1. Atsaukt, uzaicināt ierasties.

Avoti: EH

aizpickāt   apv.

1. Aizziest (ar māliem).

Avoti: EH

aizpiepēt   apv.

1. Apaugt ar piepēm.

Avoti: EH

aizpīkstēt   apv.

1. Īsi iesvilpties, iesīkties, izdot pīkstīgu skaņu.

Avoti: EH

aizpīkstēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt pīkstēt un tūlīt apklust; (biežāk) iepīkstēties.

Avoti: LLVV

aizpīkt   apv.

1. Kļūt dusmīgam uz kādu.

Aizpīcis laiks— slikti laika apstākļi.

Avoti: EH

aizpiķēt   apv.

1. Aizziest, piesūcināt ar piķi.

Avoti: ME

aizpiķot   novec.

1. Aizziest, piesūcināt ar piķi.

2. sar. Samaksāt; iemaksāt.

aizpilde   poligr.; novec.

1. Formu aizpildīšana ar slēdzeņiem.

Avoti: GV

aizpildījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> aizpildīt (1).

Aizpildījuma skaitlis— jēdziens, kuru izmanto kvantu statistikā, lai raksturotu kāda noteikta sistēmas enerģijas līmeņa aizpildījumu.

2. Tas, ar ko aizpilda.

3. inf. Bitu secība datu pārraides tīklos, ko stacija pārraida pirms vai pēc kadra vai marķiera un pēc priekšlaicīgas raidījuma pārtraukšanas, ko varētu interpretēt kā raidošās stacijas pasīvu vai nenoteiktu stāvokli.

4. inf. Grafisku objektu, piem., četrstūru, riņķu vai poligonu aizpildīšana ar krāsu.

5. inf. Izklājlapās - atkārtotu vērtību ievade šūnu grupā.

Avoti: LLVV

aizpildīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Piepildīt (spraugu, dobumu ar ko).

2. Ierakstīt (veidlapā, ailē).

3. Aizņemt (parasti laika posmu ar kādu darbību, norisi).

Avoti: LLVV

aizpildīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> aizpildīt (1); tikt aizpildītam.

Avoti: LLVV

aizpilēt   parasti 3. pers., -pil, pag. -pilēja; intrans.

1. Pilot aizkļūt (aiz kā, kam garām u. tml.).

Avoti: LLVV

aizpilināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pilinot aizvirzīt (aiz kā, kam garām u. tml.).

Avoti: LLVV

aizpīlis   apv.

1. Pēc atkušņa pārklāts ar sasaluša ūdens kārtu.

Avoti: EH

aizpilis   apv.

1. Strutaina, ar netīrumiem klāta brūce.

Avoti: EH

aizpilt   apv.

1. Strutojot piepampt; aizmilzt.

Avoti: EH

aizpindelēties   apv.

1. Aiziet, pārcelties ar mantām, iedzīvi (uz kurieni, pie kā); aizkravāties.

Avoti: ViV

aizpiņķerēt   apv.

1. Nekārtīgi aizpīt, aizlāpīt.

Avoti: EH

aizpiņķerēties   apv.

1. Aizķerties, aizāķēties.

Avoti: EH

aizpīpāt   apv.

1. Aizsmēķēt.

Avoti: KiV

aizpīpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju,

1. Aizsmēķēt.

Avoti: LLVV

aizpīpināt   apv.

1. Aizpīpēt pīpi (kādam citam).

Avoti: EH

aizpīpināt   apv.

1. Pīpinot aizskriet, aizbraukt.

aizpīpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Aizsmēķēt.

Avoti: LLVV

aizpircējs   novec.

1. Pārpircējs.

aizpirkt   apv.

1. Iemaksāt rokas naudu pirms pirkuma.

Avoti: EH

aizpirkums   novec.

1. Līgums, ar ko viena puse apsolīja otrai pārdot noteiktā laikā kustamu vai nekustamu mantu.

Avoti: KV

aizpirst   -piržu, -pird, -pirž, pag. -pirdu; sar.

1. Aiziet; aizbraukt.

Avoti: SLG

aizpisties   -pišos, -pisies, -pišas, pag. -pisos; vienk.

1. Aiziet; aizbraukt.

Avoti: SLG

aizpīt   -pinu, -pin, -pin, pag. -pinu; trans.

1. Pinot aizdarīt, (piemēram, spraugu, caurumu).

2. Nopīt, sapīt (līdz kādai vietai).

3. apv. Sasaistīt ar pinekli.

Avoti: LLVV, ĒiV

aizplaisāt   apv.

1. Vairākkārt ieplaisāt, līdz sāk veidoties plaisa.

Avoti: ME

aizplakt   -ploku, -ploc, -plok, pag. -plaku; intrans.; reti.

1. Pieplokot (kam), novietoties (aiz tā).

Avoti: LLVV

aizplanēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Planējot attālināties.

Avoti: LLVV

aizplātīties   apv.

1. Kādam (ar savām drēbēm) izplesties priekšā (tā, ka viņš neko neredz).

2. Mazliet uzliesmot.

Avoti: EH

aizplaučēt   apv.

1. Mazliet applaucēt.

2. Aizšaut.

Avoti: EH

aizplaukt   parasti 3. pers., -plaukst, pag. -plauka; intrans.; pareti.

1. Iesākt plaukt.

Avoti: LLVV

aizplaust   apv.

1. Aizliet (aiz kaut kā).

Avoti: EH

aizplecis   novec.

1. Pleca aizmugures daļa.

Avoti: Lo

aizplekšēt   apv.

1. Piepildīties ar netīrumiem, aizlipt.

Avoti: EH

aizplenderēt   apv.

1. Aizblandīties.

Avoti: ME

aizplest   -plešu, -plet, -pleš, pag. -pletu, arī -plētu; trans.; reti.

1. Izplešot novietot, aizlikt (priekšā).

Avoti: LLVV

aizplēst   -plēšu, -plēs, -plēš, pag. -plēsu; trans.

1. Mazliet atplēst, atraut.

2. sar. Ātri aizbraukt.

Avoti: LLVV, SLG

aizplesties   parasti 3. pers., -plešas, pag. -pletās, arī -plētās; refl.

1. Aizņemot plašu vietu, aizstiepties, atrasties (kam priekšā).

Avoti: LLVV

aizplēsties   apv.

1. Ar neatlaidīgiem lūgumiem panākt savu līdzpaņemšanu.

2. Izplešoties aizsprostot ceļu.

Avoti: ME

aizplevināt   apv.

1. Aizplivināt, aizlidināt, aiznest ar vēju.

Avoti: EH

aizplezdināties   apv.

1. Aizplivināties.

2. Aizsteigties, vēcinot spārnus.

3. Ar pūlēm aiziet pa ledu vai pa dubļiem.

Avoti: EH

aizplidināties   apv.

1. Aizplivināties.

2. Aizsteigties, vēcinot spārnus.

3. Ar pūlēm aiziet pa ledu vai pa dubļiem.

Avoti: EH

aizplīst   parasti 3. pers., -plīst, pag. -plīsa; intrans.

1. Mazliet ieplīst.

2. apv. Plaisāt, plīst, iegūt plaisas.

3. apv. Aizsteigties (nicīgi).

Avoti: LLVV, ME, EH

aizplītāt   apv.

1. Padzīt ar pātagu.

Avoti: EH

aizplivināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; pareti.

1. intrans. Plivinot spārnus, attālināties; aizplivināties.

2. trans. Plivinot attālināt (par vēju).

3. sar. Aizmest.

Avoti: LLVV, SLG

aizplivināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Plivinoties attālināties.

Avoti: LLVV

aizplīvot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Plīvojot, viļņveida kustībām aizvirzīties, aizlidot.

Avoti: LLVV, MLVV

aizplīvoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt plīvot; īsu brīdi plīvot.

Avoti: LLVV

aizplīvurojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> aizplīvurot(1); tas, ar ko aizplīvuro vai aizplīvurojas.

2. Rezultāts --> aizplīvurot(2).

3. Rezultāts --> aizplīvurot(3).

4. kino, telev. Dūmaka uz filmas negatīva vai kopijas, kuru rada nevēlama gaismas ķīmiskā iedarbība.

Avoti: LLVV, ZTV

aizplīvurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Aizsegt (seju, ķermeni) ar plīvuru vai īpašu aizsegu.

2. parasti 3. pers. Aizsedzot (piemēram, ar miglu, dūmiem), padarīt vāji saskatāmu; aizmiglot.

// pārn. Padarīt neskaidru, miglainu (skatienu, acis).

3. Padarīt (faktu, domu) neskaidru, grūti saprotamu vai uztveramu; maskēt.

Avoti: LLVV

aizplīvurotība

1. Neskaidrība, noslēpumainība.

aizplīvuroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos;

1. Refl. --> aizplīvurot(1).

2. parasti 3. pers. Refl. --> aizplīvurot (2); tikt aizplīvurotam (2).

3. Tikt aizplīvurotam (3).

Avoti: LLVV

aizplīvurots

1. Neskaidrs, miglains; slēpts, maskēts.

Avoti: LV06

aizplombēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aizlikt priekšā plombu, nodrošināt ar plombu.

// imperf. Plombēt ciet.

2. med. Piepildīt ar plombu (dobumu zobā); plombējot izlabot (zobu).

Avoti: LLVV

aizplosīties   apv.

1. Plosoties nonākt.

Avoti: EH

aizplostot   apv.

1. Aizplostot, nogādāt ar plostu.

Avoti: EH

aizplūde   -es, s.; parasti vsk.

1. Process --> šķidruma plūšana, aiztecēšana.

2. Process --> nonākšana citur, citu rīcībā.

Avoti: LLVV, MLVV

aizpluderēties   apv.

1. Plivinot spārnus aiziet.

Avoti: ME

aizpludināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pludinot aizgādāt.

// imperf. Pludināt prom; pludinot aizgādāt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizplūdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka aizplūst; ļaut aizplūst.

// imperf. Plūdināt prom.

Avoti: LLVV

aizplūdīt   apv.

1. Pārpludināt.

2. Aizpludināt (kokmateriālus).

Avoti: EH, KiV

aizplūkāt   apv.

1. Šur un tur izraut pa saujai no linu tīruma.

Avoti: EH

aizplukt   apv.

1. Sākt mest spalvas.

2. Plaucēt pārāk ilgi.

Avoti: EH

aizplūkt   -plūcu, -plūc, -plūc, pag. -plūcu; trans.; reti.

1. Iesākt plūkt, daļēji noplūkt.

Avoti: LLVV

aizpluskāt   apv.

1. Aiziet ar slapjiem sieviešu svārkiem.

Avoti: EH

aizpluskāties   apv.

1. Noplīst, kļūt skrandainam, sadriskāties (plīst).

Avoti: EH

aizplūst   parasti 3. pers., -plūst, pag. -plūda; intrans.

1. Plūstot attālināties (piemēram, par šķidrumu, straumi); plūstot nokļūt (kur, līdz kādai vietai, kam garām u. tml.); aiztecēt.

// imperf. Plūst prom.

// pārn. Samazināties, izzust (parasti par sajūtām, jūtām).

2. pārn. Nonākt citur, citu rīcībā, īpašumā (par naudu, vērtībām).

3. pareti. Pieplūst.

Avoti: LLVV, MLVV

aizplustinēt   apv.

1. Plivinot apģērbu, aiziet.

Avoti: KiV

aizpļakšt   apv.

1. Pārklāties ar pūžņiem (par acīm).

Avoti: KiV

aizpļāpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; pareti.

1. Pļāpājot pavadīt laiku; nopļāpāt.

Avoti: LLVV

aizpļāpāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Pļāpājot aizrauties, aizmirsties.

Avoti: LLVV

aizpļaut   -pļauju, -pļauj, -pļauj, pag. -pļāvu;

1. trans. Iesākt pļaut; daļēji nopļaut.

2. intrans. Pļaujot nokļūt (līdz kādai vietai, kam garām u. tml.).

Avoti: LLVV

aizpļauties   apv.

1. Steidzīgi kurpt doties.

Avoti: ME

aizpļekāt   apv.

1. Notašķīt ar dubļiem.

2. Aiziet pa dubļiem.

Avoti: EH

aizpļerkt   apv.

1. Apdullināt, nejauki kliedzot.

Avoti: EH

aizpļūtīt   apv.

1. Caurejas dēļ notašķīt.

Avoti: EH

aizpockāt   apv.

1. Aizlipt ar netīrumiem.

Avoti: EH

aizpogāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Pogājot aiztaisīt.

Avoti: LLVV, MLVV

aizpogāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Aizpogāt sev (apģērbu, pogas).

Avoti: LLVV

aizpojīt   apv.

1. Aizlodēt.

Avoti: KiV

aizpoklēt   apv.

1. Aizpūžņot (par acīm).

Avoti: ViV

aizpokšināt   apv.

1. Pukšinot attālināties, aizbraukt.

Avoti: ViV

aizpolārs

1. Tāds, kas atrodas tuvāk polam, aiz polārā loka.

Avoti: PP, T

Aizpore   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožuoes pagastā.

Avoti: LC

Aizpores   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aizputes novada Kalvenes pagasta austrumu daļā.

Avoti: LC

aizporķīt   apv., niev.

1. Aizdzīt.

Avoti: ViV

aizposāt   apv.

1. Sākt strutot, pildīties ar strutām.

2. Lēnām aiziet.

Avoti: ME, EH

aizpost   apv.

1. Steidzīgi kurp doties, attālināties.

Avoti: ME

aizposties   apv.

1. Aiziet pieklājīgi ģērbtam.

Avoti: EH

aizpostīt   apv.

1. Sākt postīt (graut, iznīcināt).

Avoti: EH

aizpotēt   apv.

1. Acot, okulēt.

2. Slikti potējot, nogādāt Viņsaulē.

Avoti: EH

aizprapēt   bot.

1. Potēt, aiztaisīt ciet ar poti.

Avoti: ME

aizprasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; novec.

1. Aizrunāt (3).

2. Ar savu prasījumu aizsteigties priekšā cita prasījumam.

3. apv. Paprasīt.

Avoti: LLVV, KV, MiV

aizprasīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Izprasīt atļauju doties (kurp).

2. Sasniegt, prasot ceļu.

3. Uzdot jautājumu.

4. Palūgt priekšdienām.

Avoti: LLVV, EH

aizprašņāt   apv.

1. Aizrunāt (3).

2. Ar savu prasījumu aizstegties priekšā cita prasījumam.

Avoti: LLVV, KV

aizprātot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; reti.

1. Prātojot nonākt (līdz kādai domai).

Avoti: LLVV

aizprātoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Prātojot aizmirsties; aizmaldīties domās.

2. Daudz, ilgi prātojot, nonākt (līdz kādai domai, atziņai); aizdomāties.

Avoti: LLVV

aizprāts   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Tas, kas nav ar prātu aptverams, nav izprotams.

Avoti: LLVV

aizpraulēt   apv.

1. Sākt trūdēt.

Avoti: EH

aizpraulot   apv.

1. Sākt trūdēt.

2. Veicināt trūdēšanu (slinkošanu, garīgu panīkumu).

Avoti: EH

aizpravīt   apv.

1. Aizsūtīt, aizdabūt prom.

Avoti: KiV, KnV

aizprecēt   -precu, -preci, -prec, pag. -precēju; trans.

1. Apprecēt (sievu) un aizvest uz savu dzīves vietu (parasti tālumā).

Avoti: LLVV

aizprecēties   -precos, -precies, -precas, pag. -precējos; refl.

1. Apprecēties un mainīt dzīvesvietu.

Avoti: LLVV

aizprecināt   apv.

1. Precinot (meitu) atdot svešumā.

Avoti: EH

aizpriecināt   apv.

1. Darīt priecīgu.

Avoti: EH

aizprodīt   apv.

1. Aizdambēt.

Avoti: EH

aizpucēt   apv.

1. Aizsteigties.

Avoti: EH

aizpucināt   apv.

1. Patriekt, aizrīdīt (ar suņiem).

2. Rīdot (suni) dabūt prom.

Avoti: EH

aizpūderēt

1. Pūderējot padarīt neredzamu vai mazāk pamanāmu.

Avoti: PP, T

aizpūdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pieļaut, ka sāk pūt.

Avoti: LLVV

aizpūdināt   apv.

1. Ļaut mazliet iepūt, panākt kaut kā pūšanu.

Avoti: ME

aizpudīt   apv.

1. Aizdzīt.

2. Aizgādāt prom, aizvest.

Avoti: EH

aizpuģīt   apv.

1. Aizgādāt prom, aizvest.

Avoti: EH

aizpuinīt   apv.

1. Aizgrūst, grūžot dabūt prom.

Avoti: EH

aizpuišot   apv.

1. Sagatavot aiziešanai (aizceļošanai).

Avoti: EH

aizpujāt   apv.

1. Aizdzīt, padzīt.

2. Nosmērēt, aptašķīt, nosmulēt, noķērnāt, nogānīt.

Avoti: ME, EH

aizpukstēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt pukstēt; īsu brīdi pukstēt; iesākt straujāk, spēcīgāk pukstēt; (biežāk) iepukstēties.

Avoti: LLVV

aizpukšināt   apv.

1. Pukšinot attālināties, aizbraukt.

Avoti: ViV

aizpukšķēt   parasti 3. pers., -pukšķ, pag. -pukšķēja, intrans.

1. Pukšķot aizvirzīties, aizbraukt.

Avoti: MLVV

aizpukšķināt

1. Aizbraukt.

Avoti: Sin

aizpuķot   apv.

1. Pārklāt ar sarmu (leduspuķēm).

Avoti: EH

aizpūlēt   apv.

1. Ar pūlēm nogādāt.

Avoti: EH

aizpūlēties   apv.

1. Ar pūlēm sasniegt.

Avoti: EH

aizpulgot   apv.

1. Sākt ķengāt.

Avoti: EH

aizpulkāt   apv.

1. Ar korķi, aizbāzni, koka tapu (puļķi) aiztaisīt, aizbāzt, nostiprināt.

Avoti: ME, ViV

aizpult   apv.

1. Aiz kaut kā vai pirms kaut kā nokrist.

Avoti: ME

aizpuļāt   apv.

1. Pārklāties ar pūžņiem (par acīm).

Avoti: KiV

aizpuļķēties   apv.

1. Aiztaisīt durvis ar puļķi.

Avoti: EH

aizpuļķot   apv.

1. Ar korķi, aizbāzni, koka tapu (puļķi) aiztaisīt, aizbāzt, nostiprināt.

Avoti: ME

aizpūļot   apv.

1. Daļēji vai pilnīgi pārklāties ar strutām.

Avoti: ME, ViV

aizpumpāt   apv.

1. Aizpogāt.

Avoti: ME

aizpumpēt   žarg.

1. Aizdot.

2. Aizņemties.

Avoti: Žrg

aizpumpēties   žarg.

1. Aizņemties.

Avoti: Žrg

aizpumpt   apv.

1. Sapampt.

Avoti: ME

aizpupināt   apv.

1. Par pupuķa jeb badadzeguzes slikto kliedzienu.

Avoti: ME

aizpupot   apv.

1. Par pupuķa jeb badadzeguzes slikto kliedzienu.

Avoti: ME

Aizpure   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Engures novada Smārdes pagastā.

Avoti: LC

Aizpūre   vietv.

1. Līdumnieki - apdzīvota vieta (vidējciems), Ciblas novada Līdumnieku pagasta administratīvais centrs.

2. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Aizpore" nosaukuma variants.

3. Balvu novada Bērzkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Aizpurve" nosaukuma variants.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LE1

Aizpuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Aizkraukles novada Aizkraukles pagasta rietumu daļā.

2. Apdzīvota vieta (viensēta) Dagdas novada Asūnes pagastā.

Aizpuru apmetne— atrodas Dagdas ezera dienvidu krastā, pussalā pie Aizpuru mājām, aizņem 200 x 150 m lielu teritoriju, konstatēts līdz 0,8 m biezs kultūrslānis, kas tuvāk nav pētīts.

Avoti: LPag, LE1

Aizpūrieši   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Aizpurieši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Aizpurieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Zeltiņu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Turku pagastā.

Avoti: LC

aizpurieši

1. Engures novada Smārdes pagasta apdzīvotās vietas "Aizpure" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aizpurināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Purinot aizbirdināt (aiz kā).

Avoti: LLVV

Aizpūrīši   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Aizpurieši" nosaukuma variants.

2. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Aizpurieši" nosaukuma variants.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

Avoti: LC

aizpurkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, intrans.

1. Purkšķinot aizvirzīties, aizbraukt.

Avoti: MLVV

aizpurņīt   apv.

1. Padzīt.

Avoti: EH

aizpuršķināt   apv.

1. Pukšķinot aizbraukt (piemēram, ar mopēdu vai motociklu).

Avoti: MiV

Aizpurve   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzkalnes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā 31 km no Madonas.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Murmastienes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas pagastā.

5. Vidusupe - paralēls nosaukums tās augštecē, Talsu novada Lībagu pagastā.

Avoti: LE1, LD

Aizpurves   vietv.

1. Apdzīvota vieta Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā, kas kļuvusi par apdzīvotās vietas (mazciema) "Ķūģi" daļu.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Mētrienas pagastā.

3. Madonas novada Dzelzavas pagasta apdzīvotās vietas "Aizpurve" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Aizpurvi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Madonas novada Praulienas pagastā.

Aizpurvu senkapi— atrodas Praulienas pagastā pie Aizpurvu mājām, salasveida tīrumā, bijuši 4 ar akmeņiem nokrauti uzkalniņi un tajos atrastas agrā dzelzs laikmeta senlietas, kas piedēvējamas Baltijas somiem; tagad saglabājušies 4 nelieli pacēlumi tīruma vidū.

Avoti: LE1

aizpurvieši

1. Ļaudis, kas dzīvo kādā vietā aiz purva.

2. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Aizpurve" iedzīvotāji.

3. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Aizpurve" iedzīvotāji.

4. Madonas novada Dzelzavas pagasta Aizpurves ciemata iedzīvotāji.

Avoti: LE, V1

aizpurvietis   -ša, v.

1. Cilvēks, kas dzīvo aiz purva.

Avoti: LLVV

Aizpurvji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Ogres novada Taurupes pagastā.

Aizpurvju senkapi— atrodas Taurupes pagastā pie Aizpurvju mājām, mežā (t. s. Čūsku purvā), ierīkoti 3 iegarenos pauguros (augstums - 2-3 m).

Avoti: LE1

aizpurvs   -a, v.; parasti vsk.

1. Apvidus, vieta viņpus purva.

Avoti: LLVV

aizpuse   novec.

1. Pretējā, pakaļējā puse; mugurpuse.

2. Par vietu aizvējā.

Avoti: KV, ME

aizpūst   -pūšu, -pūt, -pūš, pag. -pūtu; trans.

1. Pūšot attālināt, aizvirzīt.

// imperf. Pūst prom; pūšot attālināt, aizvirzīt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

2. parasti 3. pers. Pūšot, putinot (piemēram, sniegu, smiltis), nolīdzināt, piepildīt (ceļa grambas, pēdas u. tml.); aizputināt (l).

Avoti: LLVV

aizpūsties   apv.

1. Sakrāties (sacīts par ūdeni).

2. Iedomāties, kļūt iedomīgam.

3. Būt lielā elpas trūkumā.

Avoti: EH, ĒiV

aizpustīt   apv.

1. Padzīt, patriekt.

Avoti: EH

aizpuškāt   apv.

1. Izrotāt ar ziediem, zaļumiem u. tml.

Avoti: KiV

aizpušķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Pušķojot aizsegt.

Avoti: LLVV

aizpūt   parasti 3. pers., -pūst, pag. -puva; intrans.

1. Pūstot mazliet sabojāties; (biežāk) iepūt.

Avoti: LLVV

aizpūta   apv.

1. Astma.

Avoti: ME

aizpute   apv.

1. Aizkrāsne.

Avoti: EH

Aizpute   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Kurzemes dienvidrietumu daļā 186 km no Rīgas un 50 km no Liepājas, novada centrs no 2009. gada (1962.-2009. g. Liepājas rajonā, 1950.-1962. g. rajona centrs, 1819.-1949. g. apriņķa centrs), pilsētas tiesības kopš 1378. gada.

2. Aizputes novads - novads Kurzemē, sastāv no Aizputes pilsētas un Aizputes, Cīravas, Kalvenes, Kazdangas un Lažas pagasta, robežojas ar Kuldīgas, Skrundas, Vaiņodes, Priekules, Durbes un Pāvilostas novadu.

3. Aizputes pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā ar administratīvo centru Rokasbirzē, uz dienvidrietumiem no Aizputes pilsētas, robežojas ar Lažas, Kazdangas, Kalvenes un Cīravas pagastu, Durbes novadu; bijušie nosaukumi: Aizputes-Pilspagasts, vāciski - Schloss-Hasenpoth, krieviski - Šloss-Gazenpotskaja.

Aizputes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastam pievienota pirmskara Dzērves pagasta dienvidaustrumu mala, kā arī daļa Vecpils pagasta - Mariju, Luku un Mazdupļu apkaime.

4. vēst. Aizputes pilspagasts - Aizputes-Pilspagasts - Aizputes pagasta bijušais nosaukums līdz 1925. gadam.

5. vēst. Aizputes-Klosteres pagasts - pastāvēja Aizputes apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Klosteres pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Kuldīgas novada Turlavas pagastā, neliela daļa - Aizputes novada Lažas pagastā.

6. Aizputes apriņķis - pastāvēja 1819.-1949. g., ietvēra (1935. g.) Aizputes, Alšvangas, Apriķu, Basu, Cīravas, Dunalkas, Dzērves, Gudenieku, Jūrkalnes, Kalvenes, Kazdangas, Klosteres, Lažas, Nīkrāces, Rudbāržu, Sakas, Sieksātes, Ulmales un Valtaiķu pagastu, robežojās ar Ventspils, Kuldīgas un Liepājas apriņķi, kā arī ar Baltijas jūru.

Avoti: LPil, AtvL, LģE, LE1, LPag, P35

Aizpute-Klostere   vietv.

1. Aizputes-Klosteres pagasts - pastāvēja Aizputes apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Klosteres pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Kuldīgas novada Turlavas pagastā, neliela daļa Aizputes novada Lažas pagastā.

Avoti: LPag

aizputekļot

1. Pārklāt ar putekļiem.

aizputene   apv.

1. Neliels sniegputenis.

Avoti: EH

aizputeņot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; pareti.

1. trans. Puteņojot aizklāt, aizsegt; aizputināt.

2. intrans. Puteņojot attālināties.

// pārn. Ar puteņiem paiet, aiziet (par laika posmiem).

Avoti: LLVV

Aizputes-Pilspagasts   vietv., vēst.

1. Aizputes pagasta bijušais nosaukums līdz 1925. gadam.

Avoti: LPag

aizputēt   parasti 3. pers., -put, pag. -putēja; intrans.

1. Pārklāties ar putekļiem; apputēt, noputēt.

2. pareti. Attālināties (par ko tādu, kas put).

// pārn. Attālināties, aizskriet (saceļot gaisā sniegu, putekļus u. tml.).

Avoti: LLVV

aizputinājums   -a, v.

1. Rezultāts --> aizputināt (1).

Avoti: LLVV

aizputināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja;

1. trans. Putinot pārklāt (ar sniegu, ar kupenām); putinot (sniegu), padarīt (ceļu) nelietojamu vai grūti lietojamu.

2. trans. Pārklāt, aizsegt, piepildīt (ar putekļiem, smiltīm, pelniem u. tml.) - parasti par vēju.

3. trans.; reti. Aizpūst (1).

4. intrans.; reti. Attālināties, aizskriet, saceļot gaisā sniegu, putekļus u. tml.

Avoti: LLVV

aizputis   apv.

1. Aizpampt.

Avoti: EH

aizputne   apv.

1. Telpa starp skursteni, kura paplašinātā apakšējā daļa veido virtuves telpu, un mājas ārsienu; pieliekamais blakus virtuvei.

Avoti: ME, KW1

aizputnieki

1. Aizputes pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

aizputot   apv.

1. Rūgstot sākt putot.

2. Putojot aizplūst.

Avoti: EH

aizpuvis   novec.

1. Iepuvis, sācis pūt.

Avoti: Lo

aizpūžņāt   apv.

1. Pārklāties ar strutām.

Avoti: EH

aizpūžņot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Pūžņojot tikt pārklātam, aizpildītam ar strutām, pūžņiem.

Avoti: LLVV, MLVV

aizracināt   apv.

1. Nosprostojot ceļu, aizrakt tam priekšā grāvi.

Avoti: EH

aizrādekrāns   inf.

1. Atgādinājums, kas lietojumprogrammatūrā regulāri pieprasa, lai lietotājs reģistrētos un maksātu par programmatūru.

Avoti: D3

aizrādījums   -a, v.

1. Kritiska piezīme.

2. Īss paziņojums ar sludinājuma raksturu.

Avoti: LLVV

aizrādīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pievēršot kāda uzmanību, norādīt (uz kādu faktu, parasti trūkumiem, kļūdām u. tml.).

// intrans.

2. Pateikt, paziņot (parasti, cenšoties brīdināt).

Avoti: LLVV

aizrādprogrammatūra   inf.

1. Izplatāmprogrammatūra, kas bieži atgādina lietotājam, ka nepieciešams reģistrēt izmantojamo programmatūru un maksāt par tās lietošanu.

Avoti: D3

aizraibināt   apv.

1. Pārklāt ar traipiem.

Avoti: EH

aizraibīt   apv.

1. Dabūt nost (novērst, izdziedināt) vārdojot (ar buramvārdiem).

Avoti: EH

aizraidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Sūtot vai dzenot panākt, ka (kāds) aiziet.

// imperf. Raidīt prom; sūtot vai dzenot panākt, ka aiziet (kur, līdz kādai vietai u. tml.); aizdzīt, aizsūtīt.

// pārn. Novērst, atvairīt (domas, šaubas, dusmas u. tml.).

Avoti: LLVV

aizraitīt   apv.

1. Aizsūtīt.

Avoti: EH

aizrakāt   apv.

1. Aizkārpīt.

2. Aizrakt.

Avoti: EH

aizrakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Uzrakstīt un nosūtīt (vēstuli, paziņojumu u. tml.).

2. intrans. Uzrakstīt (līdz kādai vietai).

Aizrakstīt priekšā— uzrakstīt paraugam.

Avoti: LLVV

aizrakt   -roku, -roc, -rok, pag. -raku; trans.

1. Izrakt (līdz kādai vietai, kam priekšā, aiz kā u. tml.).

// intrans. Rokot nokļūt (līdz kādai vietai).

2. Rokot aizpildīt.

// imperf. Rakt ciet.

Avoti: LLVV

aizrakties   -rokos, -rocies, -rokas, pag. -rakos; refl.

1. Rokoties attālināties.

// imperf. Rakties prom; rokoties nokļūt (kur, līdz kādai vietai, kam garām u. tml.).

2. Aizrakt (1).

Avoti: LLVV

aizrantīt   apv.

1. Aizcirst.

Avoti: EH

aizrāpāt   apv.

1. Aizrāpot, aizlīst.

Avoti: EH

aizrāpāties   apv.

1. Aizrāpot, aizlīst.

Avoti: EH

aizrāpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Rāpojot attālināties.

// imperf. Rāpot prom; rāpojot nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. sar. Aiziet (parasti lēni, ar grūtībām).

Avoti: LLVV, SLG

aizrāpoties   apv.

1. Aizrāpot.

Avoti: EH

aizrāpt   apv.

1. Aizrāpot, aizlīst.

Avoti: EH

aizrāpties   -rāpjos, -rāpies, -rāpjas, pag. -rāpos; refl.

1. Rāpus, arī rāpjoties attālināties.

// imperf. Rāpties prom; rāpus, arī rāpjoties nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizrasāt   apv.

1. Apsvīst.

Avoti: ME

aizrasot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja;

1. intrans. Pārklāties ar rasu, ūdens lāsēm; aizsvīst, norasot.

2. trans. Pārklāt ar rasu, ūdens lāsēm.

Avoti: LLVV

aizrasoties   apv.

1. Apsvīst.

Avoti: ME

aizrast   apv.

1. Aizmirst, atradināties, atrast.

Avoti: ME

aizraudamies

1. Aizgūtnēm.

Avoti: Sin

aizraudāt   apv.

1. Raudot attālināt (novērst).

2. Pārspēt raudāšanā.

Avoti: EH

aizraudāties   -raudos, -raudies, -raudas, pag. -raudājos; refl.

1. Iesākt raudāt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieraudāties.

Avoti: LLVV

aizraudināt   apv.

1. Saraudināt, likt raudāt.

Avoti: EH

aizraudzēt   apv.

1. Saraudzēt.

Avoti: EH

aizraudzēt   apv.

1. Piepildīt ar dūmiem.

Avoti: EH

aizraudzīt   apv.

1. Sākt skatīties, vai vēl augoši kartupeļi jau der ēšanai.

Avoti: EH

aizraujošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sajūsmina, valdzina; aizrautīgs.

Avoti: LLVV

aizrauks   apv.

1. Plāna šņore pastalu lāpīšanai.

Avoti: EH

aizraukt   apv.

1. Adot (zeķi) uz beigām sašaurināt, savilkt kopā.

Avoti: EH

aizraukties   apv.

1. Sadzīt.

Avoti: EH

aizraust   -raušu, -raus, -rauš, pag. -rausu; trans.

1. Raušot attālināt.

// imperf. Raust prom; raušot aizgādāt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

2. Raušot (ko) virsū, priekšā, aizpildīt (vagu, nelielu bedri u. tml.).

// imperf. Raust ciet.

Avoti: LLVV

aizrausties   -raušos, -rausies, -raušas, pag. -rausos; refl.

1. Raušoties attālināties.

// imperf. Rausties prom; lēnām, raušoties nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizraustīt   apv.

1. Vaļīgi aizšūt (sadiegt).

2. Nogādāt, vairākkārt raustot, raujot.

Avoti: EH

aizraustīties   apv.

1. Vairākkārt apstāties (runājot).

Avoti: EH

aizraušanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, dsk. -ās, ģen. -os, akuz. -ās, s.

1. parasti vsk. Process --> aizrauties (3).

// arī dsk. Tas, ar ko aizraujas.

2. Process --> aizrauties (4).

3. parasti vsk. Process --> aizrauties (2).

Avoti: LLVV

aizraut   -rauju, -rauj, -rauj, pag. -rāvu; trans.

1. Raujot attālināt.

// imperf. Raut prom; raujot nogādāt, novietot (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.); strauji, ar rāvienu aizvilkt.

// pārn.; sar. Ātri aizvest (ar transportlīdzekli).

// sar. Pēkšņi, negaidīti aizvest līdzi (pierunājot, piespiežot).

2. Strauji pārvietot (par straumi, vēju u. tml.).

// imperf. Raut prom.

3. Strauji virzot roku (parasti pa kāda negluda priekšmeta virsmu), iedurt (aiz naga, ādas).

4. Strauji raujot, aiztaisīt, aizvērt.

// imperf. Raut ciet.

5. Pēkšņi pārtraukt (elpu, balsi u. tml.).

6. Sajūsmināt, valdzināt (parasti par literatūru, mākslu).

Avoti: LLVV

aizrautība   -as, s.; parasti vsk.

1. Rakstura īpašība, cilvēka izturēšanās un rīcības veids --> aizrautīgs (1); dedzība, sajūsma.

Avoti: LLVV

aizrauties   -raujos, -raujies, -raujas, pag. -rāvos; refl.

1. Raujoties, ar spēju kustību virzoties, attālināties.

// imperf. Rauties prom.

2. Refl. --> aizraut(5).

3. Dedzīgi, jūsmīgi nodoties (kam).

4. Pārdzīvot spēcīgas, bet parasti nenoturīgas jūtas (pret pretējā dzimuma cilvēku).

5. parasti 3. pers.; pareti. Refl. --> aizraut (3).

6. parasti 3. pers.; pareti. Refl. --> aizraut (4); aizcirsties.

Avoti: LLVV

aizrautīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nododas kam, rīkojas dedzīgi, jūsmīgi.

2. Tāds, kas sajūsmina, valdzina; aizraujošs.

Avoti: LLVV

aizrautīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Aizrautība.

Avoti: LLVV

aizrauts

1. Sajūsmināts.

Avoti: Sin

aizravēt   apv.

1. Ravējot dobi, nonākt līdz pusei.

2. Pārspēt ravēšanā.

Avoti: EH

aizrāvīgi   apst.

1. Jūsmīgi, dedzīgi.

Avoti: LV93

aizrāvīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Jūsmīgs, dedzīgs.

Avoti: LV93

aizrāvīgums

1. Sajūsma, dedzīgums.

Avoti: LV93

aizrecēt   novec.

1. Sadzīt, aizdzīt izveidojoties asins sarecējumam.

Pušums aizrecējis— atklāta brūce ir pārklājusies ar sarecējušām asinīm.

Avoti: EH

aizredze

1. Providence.

2. Gādība.

Avoti: LE, LV93

aizredzēt   apv.

1. Dabūt redzēt dzīves laikā.

Avoti: EH

aizredzība   novec.

1. Uzraudzība.

2. Pārdabisku spēku un norādījumu paredzēšana.

Avoti: KV

aizregžt   apv.

1. Aizpīt.

Avoti: EH

aizreibt   apv.

1. Kļūt apreibušam, apskurbušam.

Avoti: EH

aizreizot   apv.

1. Aizceļot, aizbraukt.

Avoti: ME

aizrekstēties

1. Ierukšķēties.

Avoti: Sin

aizrekšināties   apv.

1. Izdot rukšķošas skaņas.

Avoti: ME

aizrēkšķēties   apv.

1. Izdot rukšķošu skaņu.

Avoti: EH

aizrekšķināties   apv.

1. Izdot rukšķošas skaņas.

Avoti: ME

aizrēkt   apv.

1. Rēcot apdullināt, piekliegt.

Avoti: EH

aizrēkties   apv.

1. Iekliegties, iekaukties.

Avoti: ME

aizrēķināt   apv.

1. Rēķinot nonākt.

Avoti: EH

aizrēķināties   apv.

1. Aizrauties rēķinot.

Avoti: EH

aizrepēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; reti.

1. Sadzīt tā, ka paliek grubuļaina, aprepējusi rēta.

Avoti: LLVV

aizrēpoties   apv.

1. Aizrāpot, aizlīst.

Avoti: EH

aizrestēt   apv.

1. Aizrestot.

Avoti: ME

aizrestot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; parasti divd. formā: aizrestots;

1. Aizlikt (kam) restes priekšā; ar restēm aizšķērsot, aizkrustot.

Avoti: LLVV

aizretēt   apv.

1. Aizdzīt, sadzīt.

Avoti: ME

aizretināt   apv.

1. Dzīstot aizaugt, aizdzīt.

2. Sadziedēt.

3. Piepildīties ar netīrumiem.

Avoti: EH

aizrežģīt   apv.

1. Aizlāpīt.

Avoti: EH

aizrežģot

1. Aizrestot.

Avoti: Sin

aizrībenēt   apv.

1. Trokšņaini aizripināt.

Avoti: ME

aizrībēt   parasti 3. pers., -rīb, pag. -rībēja; intrans.

1. Rībot attālināties.

2. pareti. Iesākt rībēt.

Avoti: LLVV

aizrībēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt rībēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ierībēties.

Avoti: LLVV

aizrībināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. intrans. Rībinot attālināties.

2. trans.; pareti. Iesākt rībināt; īsu brīdi rībināt.

Avoti: LLVV

aizrīdamies   apv.

1. Divd. --> aizrīties.

Avoti: SiV

aizridāt

1. Aizsprostot, aizkraut.

2. Aizgādāt prom, novākt.

Avoti: LV93, DžP

aizridāties   apv.

1. Aizpakoties (aiziet ar mantām), pārvākties.

Avoti: EH

aizridēt   apv.

1. Savas grabažas (ridas) aiznest, nogādāt prom, attālināties vispār, runājot par nepatīkamiem viesiem.

2. Ar visādām grabažām aizbāzt, aizdambēt, aizsprostot.

3. Grāvi vai purvu aizsprostot vai aizdambēt.

Avoti: ME

aizrīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Vairākkārt rīdot suni, aizdzīt (kādu).

Avoti: LLVV

aizrīdināties   apv.

1. Aizrīties, aizsērēt.

Avoti: ME

aizrīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Rīdot suni, aizdzīt (kādu).

// imperf. Rīdīt prom.

Avoti: LLVV

aizriebt   -riebju, -rieb, -riebj, pag. -riebu; parasti saliktajos laikos; intrans.; sar.

1. Ar savu rīcību, izturēšanos radīt kādā nepatiku, dusmas.

Avoti: LLVV

aizriebties   -riebjos, -riebies, -riebjas, pag. -riebos; parasti saliktajos laikos; refl.; sar.; pareti.

1. Apriebties.

Avoti: LLVV

aizriekt   apv.

1. Pirmoreiz uzart.

Avoti: EH

aizriest   parasti 3. pers., -rieš, pag. -rieta, arī -riesa;

1. trans. Sākt dzīt (jaunus asnus, pumpurus).

2. intrans.; reti. Aizmesties un sākt piebriest (par pumpuriem, ogām u. tml.).

Avoti: LLVV

aizriesties   parasti 3. pers., -riešas, pag. -riesās, arī -rietās;

1. Refl. --> aizriest(1).

2. Refl. --> aizriest(2).

Avoti: LLVV

aizriet   parasti 3. pers., -rej, pag. -rēja; trans.; pareti.

1. Rejot aizbaidīt, aizdzīt.

Avoti: LLVV

aizrietēt   parasti 3. pers., -riet, pag. -rietēja; intrans.

1. Sākt samazināt piena daudzumu, slaukšanas vai zīdīšanas periodam beidzoties.

Avoti: LLVV

aizrieties   parasti 3. pers., -rejas, pag. -rējās; refl.

1. Iesākt riet un tūlīt apklust; (biežāk) ierieties.

Avoti: LLVV

aizrietināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aizlaist - pārstāt slaukt pirms atnešanās (piemēram, govi, kazu).

Avoti: LLVV

aizriezt   apv.

1. Pacelt uz augšu, izliekt.

2. Aizliekt.

Avoti: EH

aizrīkles   ģen., nelok.

1. Tāds, tos atrodas aiz rīkles.

Avoti: LLVV

aizrīkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Norīkot.

Avoti: LLVV

aizrikšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Rikšojot, rikšiem attālināties.

// imperf. Rikšot prom.

// sar. Ātri aizskriet (par cilvēku).

Avoti: LLVV

aizrikt   apv.

1. Sarecot (asinīm), pārklāties ar kreveli (par brūci, ievainojumu).

Avoti: ViV

aizriktēt   apv.

1. Izkārtot, lai kāds dodas prom (uz kurieni); aizsūtīt.

Avoti: ĒiV

aizrindot   apv.

1. Pārvietot, pārlikt (rindā).

2. Aiziet rindām (sakārtotiem rindās).

Avoti: EH

aizripāt   apv.

1. Ripojot attālināties.

Avoti: EH

aizripēt   apv.

1. Ripojot attālināties.

Avoti: EH

aizripināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ripinot attālināt.

// imperf. Ripināt prom.

2. žarg. Aizbraukt.

Avoti: LLVV, SLG

aizripināties

1. Ripinoties aizvirzīties projām.

Avoti: PP, T

aizripot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Ripojot attālināties.

// imperf. Ripot prom; ripojot aizvirzīties (kur, līdz kādai vietai, kam pāri u. tml.).

// pārn. Aizbraukt (par transportlīdzekļiem).

// pārn. Aizbraukt (par cilvēku).

Avoti: LLVV

aizrisināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Risinot (sarunu, domu u. tml.), nonākt līdz kādam posmam.

Avoti: LLVV

aizrisināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās;

1. Refl. --> aizrisināt.

Avoti: LLVV

aizrisināts   novec.

1. Iesākts.

Avoti: Lo

aizrisnis   novec.

1. Matējums, aizsargslānis.

Avoti: Lo

aizrīstīties   apv.

1. Steidzīgi rijot, ēdot, ierīt kaut ko elpvadā.

Avoti: ME

aizrīt   -riju, -rij, -rij, pag. -riju; trans.; reti.

1. Ēdot (kāri, negausīgi), strauji norīt.

Avoti: LLVV

aizritējušais

1. Pagājušais.

Avoti: Sin

aizritēt   parasti 3. pers., -rit, pag. -ritēja (retāk -rita, 1. konj.); intrans.

1. Ritot attālināties.

// imperf. Ritēt prom; ritot nokļūt (kur, kam garām u. tml.).

// pārn. Aizbraukt (par transportlīdzekļiem).

2. Paiet (par laiku, laika posmu).

Avoti: LLVV

aizrīties   -rijos, -rijies, -rijas, pag. -rijos; refl.

1. Zaudēt iespēju normāli elpot, kad kas iestrēdz rīklē.

// divd.: aizrīdamies. Strauji, steidzīgi (ēst, runāt u. tml.).

// pārn. Pēkšņi uz brīdi pārtraukt darboties (par mašīnām, ierīcēm).

Avoti: LLVV, MLVV

aizritināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ritinot aizvirzīt.

// imperf. Ritināt prom; ritinot aizvirzīt (līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.); aizripināt.

2. Ritinot aiztīt, satīt.

Avoti: LLVV

aizritināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās.

1. Refl. --> aizritinat (1).

2. Refl. --> aizritināt (2).

Avoti: LLVV

aizrobeze   apv.

1. Zeme, valsts otrpus robežai.

Avoti: ME

aizrobeža

1. Ārvalstis.

Avoti: LV93

aizrobežas   ģen.; nelok.

1. Aiz kādas zemes vai valsts robežām, kādā citā zemē vai valstī pastāvošs, esošs; ārzemju.

Avoti: LLVV

aizrobežot   apv.

1. Norobežot.

Avoti: ME

aizrobežu   dsk. ģen.; nelok.

1. Aiz kādas zemes vai valsts robežām, kādā citā zemē vai valstī pastāvošs, esošs; ārzemju.

Avoti: LLVV

aizrobiņš

1. Dem. --> aizrobs.

Avoti: LV93

aizrobīt   apv.

1. Ierobot.

Avoti: EH

aizrobs

1. Dusmu iemesls.

2. Iztrūkums ienākumos.

3. Ierobs.

Avoti: KV, KiV

aizroce   novec.

1. Plaukstas pamats.

2. Aproce (rotas lieta).

Avoti: Lo

aizrocnieks   apv.

1. Aiz muguras esošais (kāršu spēlē).

Avoti: ME

aizrosināt   novec.

1. Ierosināt, aizskart (jautājumu).

Avoti: Lo

aizrosīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; pareti.

1. Sagatavoties aiziešanai un doties prom.

// imperf. Rosīties prom.

Avoti: LLVV

aizrotināt   apv.

1. Saritināt virvi aiz masta.

Avoti: EH

aizrotīt   -rotu, -roti, -rota, arī -rotīju, -roti, -rotī, pag. -rotīju; trans.

1. Rotot aizdarīt.

Avoti: LLVV

aizrozēt   apv.

1. Pārklāties ar leduspuķēm (par loga rūtīm).

Avoti: ViV

aizrozīties   apv.

1. Aiziet gāzelēdamies (un lēnām).

Avoti: EH

aizrožot   apv.

1. Pārklāties ar leduspuķēm.

Avoti: ME

aizrubināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt rubināt un tūlīt apklust; (biežāk) ierubināties.

Avoti: LLVV

aizrūcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Rūcinot attālināties.

2. trans.; sar. Izraisīt rūkšanu (iedarbinot motoru vai citu ierīci); ierūcināt.

Avoti: LLVV, MLVV

aizruden   apv.

1. Aizpagājušajā rudenī.

Avoti: ME

aizrūdināt   apv.

1. Saraudināt.

2. Izdarīt kādam netaisnību (kaut ko sliktu).

Avoti: EH

aizrūgt   apv.

1. Sākt rūgt.

Avoti: ME

aizrūkstēties   apv.

1. Izdot rukšķošas skaņas.

Avoti: EH

aizrukšēt   apv.

1. Aiziet rukšķot.

Avoti: EH

aizrukšēties   parasti 3. pers., -rukšas, pag. -rukšējās; refl.

1. Iesākt rukšķēt un tūlīt apklust; (biežāk) ierukšķēties.

Avoti: LLVV

aizrukšķēties   parasti 3. pers., -rukšķas, pag. -rukšķējās, refl.

1. Iesākt rukšķēt un tūlīt apklust; (biežāk) ierukšķēties.

Avoti: LLVV

aizrukt   apv.

1. Sadzīt.

Avoti: EH

aizrūkt   parasti 3. pers., -rūc, pag. -rūca; intrans.

1. Rūcot attālināties.

Avoti: LLVV

aizrūkt   apv.

1. Piepildīties ar sodrējiem.

2. Ietīties dūmos (tvaikos).

Avoti: EH

aizrūkties   -rūcos, -rūcies, -rūcas, pag. -rūcos; refl.

1. Iesākt rūkt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ierūkties.

// pārn.; sar. Īgni, nelaipni ierunāties.

Avoti: LLVV

aizrūķēt   apv.

1. Rūpīgi kaut ko aizgādāt prom.

2. Aizliegt.

3. Aizkavēt.

Avoti: ME

aizrumpēt   apv.

1. Aizaugt, aizdzīt.

Avoti: ME

aizruna   -as, s.; pareti.

1. Aizbildinājums.

2. Aizbildināšanās; atrunāšanās; arī iegansts.

Avoti: LLVV

aizrunāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Pārspēt runāšanā.

2. Runāt, teikt, bilst (ko) kāda labā.

3. Iepriekš norunāt, lai atstāj, uzglabā, rezervē (ko).

4. Runā nonākt, izstāstīt (līdz kādai vietai); izstāstīt vairāk, nekā būtu vēlams vai drīkstētu.

Avoti: LLVV

aizrunātājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas aizrunā (par kādu); aizstāvis.

Avoti: LLVV

aizrunāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Iesākt runāt un tūlīt pārtraukt; (biežāk) ierunāties.

2. Runāt pātrāk ilgi; aizrauties runājot.

3. Runājot aizrauties tā, ka zūd mēra (arī pieklājības) sajūta.

4. pareti. Atrunāties.

Avoti: LLVV

aizrūsēt   parasti 3. pers., -rūsē, arī -rūs, pag. -rūsēja (retāk -rūsa, 1. konj.); intrans.

1. Iesākt rūsēt; mazliet aprūsēt.

2. Sarūsēt (tā, ka grūti atvērt, iedarbināt u. tml.).

// pārn.; pareti. Pārvelkoties ar netīrumu kārtu, kļūt neskaidram, nespodram.

Avoti: LLVV

aizrūsīt   apv.

1. Sācis rūsēt, sācis pārklāties ar rūsu.

Avoti: EH

aizrušināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Rušinot (ko) virsū, iekšā, aizpildīt, nolīdzināt.

// imperf. Rušināt ciet.

2. Rušinot (ko), aizstumt, aizbīdīt (kam priekšā).

Avoti: LLVV

aizsācējs   -a, v.

1. Tas, kas iesāk (ko darīt).

2. Tas, kas ievieš ko jaunu, liek pamatus kam (mākslā, zinātnē, tehnikā).

Avoti: LLVV

aizsacīt   apv.

1. Aizliegt.

2. Pasūtīt.

3. Aizrunāt.

4. Atsacīt.

5. Sacīt priekšā (kādam, kas pats nezina, klasē).

6. Pasūtīt (piemēram, ko izgatavot).

Avoti: EH, KiV

aizsacīties   apv.

1. Izsacīties, ierunāties, izdarīt īsu piezīmi.

Avoti: EH

aizsainis   -ņa, v.

1. Drānā iesaiņots priekšmets (vai priekšmeti).

Avoti: LLVV

aizsainītis

1. Dem. --> aizsainis.

Avoti: LV93

aizsains   apv.

1. Aizsainis.

Avoti: TlV

aizsaiņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Nostiprināt (saini) ar ko sienamu.

// imperf. Saiņot ciet.

Avoti: LLVV

aizsaistava   apv.

1. Tieva kārts, ap ko (aužot) tiek aptītas diegu šķeteres.

Avoti: EH

aizsaistīt   apv.

1. Sasiet vairākās vietās.

Avoti: KiV

aizsaitava   novec.

1. Aužamo steļļu piederums - tieva līste pie kuras piesēja auduma velkus.

Avoti: AB2

aizsaite   apv.

1. Pārsējs, apsējs.

Avoti: ME

aizsaitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Saitējot aizsiet; saitējot sastiprināt.

Avoti: LLVV

aizsākt   -sāku, -sāc, -sāk, pag. -sāku; trans.

1. Iesākt (ko).

2. Ieviest (ko jaunu), likt pamatus (kam - literatūrā, mākslā, zinātnē).

3. Iesākt (ko) lietot.

Avoti: LLVV

aizsākties   parasti 3. pers., -sākas, pag. -sākās; refl.

1. Iesākt norisēt, izpausties, parādīties; (biežāk) iesākties.

Avoti: LLVV

aizsākts   -ais; s. -a, -ā.

1. Divd. --> aizsākt.

2. Tāds, kas ir iesākts.

3. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Tas, kas ir iesākts.

Avoti: LLVV

aizsākums   -a, v.

1. Pats sākums; iesākums.

Avoti: LLVV

aizsaldēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt vai pieļaut, ka aizsalst.

// imperf. Saldēt ciet; būt par iemeslu aizsalšanai.

Avoti: LLVV

aizsaldēties   apv.

1. Saaukstēties.

Avoti: EH

aizsaldināt   apv.

1. Ļaut aizsalt.

2. Ļaut sasalt.

Avoti: EH

aizsalēties   apv.

1. Kļūt nedaudz saldam.

Avoti: EH

aizsalināt   apv.

1. Atdzist, atsalt, sastingt.

2. Sasaldējoties atkal saslimt vai sagaidīt slimības saasināšanos.

3. Ļaut aizsalt.

Avoti: ME, EH

aizsālīties   apv.

1. Kļūt sāļam.

Avoti: EH

aizsalkt   -salkstu, -salksti, -salkst, pag. -salku; parasti saliktajos laikos; intrans.; reti.

1. Izsalkt.

Avoti: LLVV

aizsalšana

1. Darbība, process --> aizsalt.

Avoti: KV

aizsalt   parasti 3. pers., -salst, pag. -sala; intrans.

1. Salā pārklāties ar ledus kārtu (par ūdeni).

// imperf. Salt ciet.

Avoti: LLVV

aizsanēt   parasti 3. pers., -san, pag. -sanēja; intrans.

1. Sanot attālināties.

Avoti: LLVV

aizsanēties   parasti 3. pers., -sanas, pag. -sanējās; refl.

1. Iesākt sanēt; īsu brīdi sanēt; (biežāk) iesanēties.

Avoti: LLVV

aizsāpēt   parasti 3. pers., -sāp, pag. -sāpēja; intrans.

1. pareti. Aizsāpēties.

2. Pakāpeniski mazināties, aprimt, izgaist (par sāpēm).

Avoti: LLVV

aizsāpēties   parasti 3. pers., -sāpas, pag. -sāpējās; refl.

1. Iesākt sāpēt; īsu brīdi sāpēt; (biežāk) iesāpēties.

Avoti: LLVV

aizsāpis   -ušais; s. -usi, -usī; pareti.

1. Tāds, kas sācis sāpēt.

Avoti: LLVV

aizsapņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Sapņos, fantāzijā nonākt (līdz kādam laika posmam, notikumam u. tml.).

Avoti: LLVV

aizsapņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Nogrimt sapņos, fantāzijā; fantazējot aizmirsties.

Avoti: LLVV

aizsāpt   apv.

1. Iesāpēties.

Avoti: KiV

aizsardzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Rīcība, ar kuru pasargā (kādu), aizstāv (kādu pret ko); arī šāda nostāja.

Ņemt savā aizsardzībā— aizsargāt, aizstāvēt.

2. Ar likumu noteikts nodrošinājums.

Darba aizsardzība— normālu (piemēram, sanitāri higiēnisko) apstākļu nodrošināšana darba procesā uzņēmumos, iestādēs.

3. mil. Kara darbības veids, kuras mērķis ir atsist pretinieka uzbrukumus, noturēt ieņemtās pozīcijas un sagatavoties uzbrukumam; kara un kaujas darbības nodrošinājums pret pretinieka zemes un gaisa uzbrukumiem.

Aizsardzības augstskola— augstskola, kas sagatavo civilos un militāros darbiniekus aizsardzības spēku vadošiem amatiem.

Civilā aizsardzība— miera laikā izveidota valsts pasākumu sistēma, kuru mērķis ir aizsargāt iedzīvotājus un tautas saimniecības objektus pret masveida iznīcināšanas ieročiem, veikt glābšanas, avāriju likvidēšanas un izpostīto objektu atjaunošanas darbus.

Aizsardzības daudzcīņa— sporta veids, t. s. vasaras biatlons, kurā slēpošanu aizstāj skriešana.

4. fizk. Futbola, hokeja, basketbola u. tml. spēlēs - viena no komandas dalībnieku funkcijām.

// fizk. Komandas daļa, kas veic šādu funkciju.

// fizk. Pozīcijas aizsargāšanas veids, paņēmieni, arī attiecīgais figūru novietojums (šahā, dambretē).

5. inf. Līdzekļu kopums, kas ierobežo vai liedz nesankcionētu piekļuvi informācijas sistēmai un datiem.

Avoti: LLVV, D3

aizsardzības-   mil.

1. Īpašība, kas raksturīga darbībām, ko veic, lai izturētu pretinieka uzbrukumu vai atsistu to.

2. Apzīmētājs ar aizsardzības jēdzienu saistītiem terminiem.

Avoti: MIL

aizsardzībniecība

1. Politiska kustība Krievijā 1. pasaules kara laikā, kas par galveno izvirzīja tēvijas aizstāvēšanas ideju un aicināja strādniekus kara laikā atsacīties no šķiru cīņas.

aizsardzībnieki

1. Politiska kustība Krievijā 1. pasaules kara laikā, kas par galveno izvirzīja tēvijas aizstāvēšanas ideju un aicināja strādniekus kara laikā atsacīties no šķiru cīņas.

Avoti: LPE

aizsardzībnieks   s. -ce, -ču;

1. Aizsardzībnieku politiskās kustības dalībnieks.

Avoti: LPE

aizsardznieks   apv.

1. Sargātājs, sargs, aizstāvis.

Avoti: ME

aizsarg-   salikteņu pirmā daļa.

1. Savienojumā ar lietvārdu norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais aizsargā (no kā, pret ko).

Avoti: LLVV

aizsargacenes   -ņu, s.; tikai dsk.

1. Aizsargbrilles.

Avoti: LLVV

aizsargājams

1. Tāds, ko vēlams vai nepieciešams aizsargāt.

Aizsargājamie augi— retas un izzūdošas augu sugas un sugas ar lielu zinātnisku, estētisku vai praktisku nozīmi, kuras ir valsts aizsardzībā.

Aizsargājamie dabas objekti— savrupi dabas elementi, veseli kompleksi vai teritorijas, kas atrodas īpašā valsts uzraudzībā.

Aizsargājamie dzīvnieki— retas un izzūdošas dzīvnieku sugas un sugas ar lielu zinātnisku, estētisku vai praktisku nozīmi, kuras ir valsts aizsardzībā.

Aizsargājamie meži— meži, kuru galvenais uzdevums ir nodrošināt vides aizsardzību.

Avoti: ZTV

aizsargājošs

1. Tāds, kas novērš, paglābj, pasargā.

Aizsargājošās gāzes— gāzes, kas aizkavē produktu sastāvdaļu oksidēšanos un mikroorganismu attīstību, pagarinot produkta uzglabāšanas laiku.

Avoti: ZTV

aizsargaparāts

1. Tehniska ierīce, iekārta, kas nodrošina (kā) aizsardzību (parasti pret nelabvēlīgu apkārtējās vides iedarbību).

2. Orgānu kopums, kas veic organisma aizsardzības funkcijas.

Avoti: PP, T

aizsargapbruņojums   mil.

1. Karavīru aizsargāšanās līdzekļi kaujā.

Avoti: MIL

aizsargapģērbs

1. Ģērbu kopums, kas aizstāj vai ko pārklāj darbinieka personiskajam apģērbam, lai pasargātu viņu no veselībai bīstamu vai kaitīgu vides faktoru iedarbības.

Avoti: ZTV

aizsargapkalums

1. Apkalums, kas aizsargā no mehāniskiem bojājumiem.

Avoti: PP, T

aizsargaploce

1. Aploce, kas aizsargā.

Avoti: T

aizsargapmetnis   -ņa, v.

1. Apmetnis, kas aizsargā no radioaktīvajiem putekļiem, indīgām kaujas vielām, bakterioloģiskajiem līdzekļiem.

Avoti: LLVV

aizsargaprīkojums

1. Aprīkojums, kas aizsargā.

Avoti: T

aizsargapskava

1. Apskava, kas paredzēta aizsardzībai.

Avoti: PP, T

aizsargapstādījumi

1. Apstādījumi, kas aizsargā (dārzu, ceļu u. tml.) pret vēja u. c. apkārtējās vides iedarbību.

Avoti: T

aizsargapvalks

1. Apvalks, kas aizsargā.

Avoti: T

aizsargarmatūra

1. Armatūra, kas aizsargā.

Avoti: PP, T

aizsargāt   -sargāju, -sargā, -sargā, arī -sargu, -sargi, -sarga, pag. -sargāju; trans.

1. Rīkoties tā, lai novērstu (ko nevēlamu, ļaunu); paglābt, pasargāt (no kā, pret ko).

2. Atrodoties (kam) priekšā vai virsū, pasargāt (no kā nevēlama, kaitīga).

3. jur. Dot, garantēt tiesisku nodrošinājumu.

4. mil. Rīkoties tā, lai nosargātu (pret pretinieka uzbrukumiem).

5. Nosargāt (laukuma daļu) pret pretinieka uzbrukumiem - sporta spēlēs.

Avoti: LLVV

aizsargatbalsts

1. Atbalsts, kas paredzēts drošībai.

Avoti: PP, T

aizsargāties   -sargājos, -sargājies, -sargājas, arī -sargos, -sargies, -sargās, pag. -sargājos; refl.

1. Ar īpašiem līdzekļiem, paņēmieniem nodrošināties (pret ko nevēlamu, kaitīgu, ļaunu).

Avoti: LLVV

aizsargatmosfēra   tehn.

1. Karsēšanas vide, kas nepieļauj metāla virsmas koroziju; to veido no gāzu maisījuma krāsnī vai atsevišķā ģeneratorā; izmanto arī cēlgāzes un vakuumu.

Avoti: ZTV

aizsargatslēga   inf.

1. Programmai piekārtots kods, ko lieto tās aizsardzībai.

Avoti: D3

aizsargattālums   tehn.

1. Darba drošības noteikumu reglamentēts attālums no elektroiekārtas, kas jāievēro strādājot pie noteikta sprieguma elektriekārtas.

Avoti: EepV

aizsargbarjera

1. Barjera kā aizsargāšanai.

Gājēju aizsargbarjera— aizžogojums gājēju un citu tilta lietotāju (jātnieku, riteņbraucēju), arī dzīvnieku, aizsardzībai, tas novietots tilta garenvirzienā uz atbalstsienas augšmalas vai uz līdzīgām konstrukcijām, bet nav aizsargsistēma transportlīdzekļiem.

Avoti: ZTV

aizsargbloķēšana   el.

1. Speciāla sistēma aizsardzībai pret iekārtas vai cilvēka nepareizu darbību.

Avoti: ZTV

aizsargbremze

1. Bremze, kas paredzēta drošībai.

Avoti: PP, T

aizsargbrilles   -ļļu, s.; tikai dsk.

1. Speciālas brilles, kas aizsargā acis (no kā kaitīga, piemēram, no spilgtas gaismas, svešķermeņiem u. tml.).

Avoti: LLVV

aizsargbūve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Būve (kā) aizsargāšanai.

Avoti: LLVV

aizsargcepure   dsk. ģen. -ru, s.

1. Īpaša, izturīga materiāla stingra cepure, kas pasargā galvu no kā nevēlama, kaitīga; bruņucepure; ķivere.

Avoti: LV06

aizsargcimdi   -u, vsk. aizsargcimds, -a, v.

1. Speciāli cimdi roku aizsargāšanai.

Avoti: LLVV

aizsargdaļas

1. Daļas, kas aizsargā.

aizsargdambis   -bja, v.

1. Dambis, kas aizsargā pret postošu ūdens iedarbību.

Avoti: LLVV

aizsargdarbība

1. Darbība, kas aizsargā.

Avoti: PP, T

aizsargdrēbes

1. Drēbes, kas aizsargā; aizsargapģērbs.

Avoti: T

aizsargekrāns

1. Ekrāns, kas paredzēts drošībai.

Avoti: PP, T

aizsargelements

1. Elements, detaļa, kas aizsargā.

aizsargfiltrs

1. Filtrs (kā) aizsardzībai.

Dīķa aizsargfiltrs— filtrs, kas aizsargā zivju audzētavas dīķi no plēsīgo zivju iekļūšanas tajā.

Avoti: LxE

aizsargfunkcija

1. Funkcija, kas paaugstina drošību.

Avoti: PP, T

aizsarggaisma   aeron.

1. Aeronavigācijas bāka aeronavigācijā bīstamu šķēršļu apzīmēšanai.

Avoti: ZTV

aizsarggrāvis

1. Grāvis, kas paredzēts aizsardzībai.

Avoti: PP, T

aizsarggredzens

1. Gredzens, kas paredzēts aizsardzībai.

Avoti: PP, T

aizsargi

1. Pusmilitāra masu organizācija Latvijā 1919 -1940.

Avoti: EV

aizsargiekārta

1. Iekārta, kas nodrošina kāda darba drošības noteikuma izpildi.

Avoti: LPE

aizsargietaise

1. Ietaise, kas paredzēta drošībai.

Avoti: PP, T

aizsargiepakojums

1. Iepakojums, kas aizsargā.

aizsargierīce   -es, dsk. ģen. -ču, s.; tehn.

1. Speciāla ierīce, kas aizsargā (no kā).

Avoti: LLVV

aizsargiespiedums   poligr.; novec.

1. Tonēts iespiedums vērtspapīriem, lai apgrūtinātu to viltošanu.

Avoti: GV

aizsargjosla   -as, s.

1. Noteikta platība, kuru uzdevums ir aizsargāt dažāda veida (gan dabiskus, gan mākslīgus) objektus no nevēlamas ārējās iedarbības, nodrošināt to ekspluatāciju un drošību vai pasargāt vidi un cilvēku no kāda objekta kaitīgās ietekmes.

2. mil. Aizsardzībai iekārtota josla.

Avoti: JtV, LLVV

aizsargjums

1. Saules nojume, markīze, sauljums.

Avoti: Sin

aizsargjumtiņš   apv.

1. Virs pavarda uzsliets izliekts dzirksteļu slāpētājs.

Avoti: AB1

aizsargkabīne

1. Kabīne, kas paredzēta aizsardzībai no apkārtējās vides iedarbības.

Avoti: T

aizsargkārba

1. Kārba, kas paredzēta drošībai.

Avoti: PP, T

aizsargkārta

1. Kārta, slānis, kas aizsargā.

Avoti: PP, T

aizsargkartons   poligr.; novec.

1. Papes maksts iesietu grāmatu ievietošanai, lai tās izsūtot un noliktavu plauktos nebojātos.

Avoti: GV

aizsargkoki

1. Mežu atjaunošanā - lielie koki vai speciāla citas sugas audze, kas aizsrgā jaunos kociņus no salnas, karstuma, vēja un nezālēm.

Avoti: KV

aizsargkolonna

1. Kolonna, kas aizsargā.

Avoti: T

aizsargkombinezons

1. Kombinezons, kas aizsargā.

Avoti: T

aizsargkonstrukcija

1. Konstrukcija, kas aizsargā.

Avoti: T

aizsargkrāsa   -as, s.

1. Dzīvnieku apmatojuma, apspalvojuma, ādas, arī olu krāsa, kas pielāgota apkārtnes dominējošai krāsai.

2. Maskēšanās krāsa (piemēram, zaļganpelēka, balta).

Avoti: LLVV

aizsargkrāsojums

1. Tehnikas un apbruņojuma metāla daļu pārklājums ar aizsargkrāsu.

Avoti: MIL

aizsargkrēms

1. Krēms, kas aizsargā.

Avoti: T

aizsargķivere   -es, dsk. ģen. -ru, s.; sar.

1. Ķivere, aizsargcepure.

Avoti: T

aizsarglapa   -as, dsk. ģen. -pu, s.; poligr.; novec.

1. Katrai labākai ilustrācijai un attēlu pielikumam priekšā novietota tukša lapa.

Avoti: GV

aizsargleņķis   -ķa, dsk. ģen. -ķu, v.

1. Apgaismes armatūrā - leņķis, ko veido horizontāle un līnija, kura pieskaras gaismas avotam un apgaismes armatūras atstarotāja vai gaismas izkliedētāja mallai.

Avoti: LLVV

aizsarglīdzeklis   -ļa, dsk. ģen. -ļu, v.

1. Līdzeklis, kas aizsargā (pret ko kaitīgu, nevēlamu).

Avoti: LLVV

aizsarglīnija   -as, dsk. ģen. -ju, s.; poligr.; novec.

1. Teksta aizsardzībai pret izdzēšanu lietota 1 vai 2 punktu līnija vai šādu paralēlu līniju kombinācija.

Avoti: GV

aizsarglīste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. jūrn. Peldlīdzeklim gar abām malām ejoša līste, kas paredzēta korpusa pasargāšanai no ārējiem bojājumiem.

2. poligr.; novec. Tipogrāfijas salikuma saglabāšanai piestiprināmās koka līstes.

Avoti: GV

aizsargmaska   -as, s.

1. Speciāla maska, kas aizsargā seju.

Avoti: LLVV

aizsargmati   lauks.

1. Gari un rupji mati, kas veido krēpju, astes un kāju lejasdaļas apmatojumu.

Avoti: ZTV

aizsargmehānisms   -a, v.

1. Aizsardzības paņēmieni.

Avoti: MLVV

aizsargmežs   -a, v.

1. Meža vai krūmāju josla, kas aiztur plūstošās smiltis, kā arī aizsargā krastus un nogāzes pret izskalošanu un nobrukumiem.

Avoti: LLVV

aizsargmuita   -as, s.

1. Muita, ko uzliek importprecēm, lai veicinātu ražošanas attīstību iekšzemē.

Avoti: LLVV

aizsargnožogojums

1. Nožogojums, kas aizsargā.

aizsargorgāns   -a, v.

1. Orgāns, kas veic aizsargāšanas funkcijas.

Avoti: LLVV

aizsargpanelis

1. Panelis, kas nodrošina aizsardību.

Avoti: PP, T

aizsargpapīrs

1. Papīrs, kas paredzēts aizsardzībai.

Avoti: PP, T

aizsargpaplāksne

1. Paplāksne, kas paredzēta drošībai.

Avoti: PP, T

aizsargpārklājums

1. Pārklājums, kas aizsargā.

aizsargpārmija   dzc.

1. Pārmija, ar kuru, sagatavojot vilciena pieņemšanas vai aizlaišanas maršrutu, var noslēgt iespēju ritošajam sastāvam iebraukt noteiktajā ceļā.

Avoti: ZTV

aizsargpasākums

1. Pasākums aizsardzības nodrošināšanai.

Avoti: T

aizsargpasta

1. Pasta, kas paredzēta aizsardzībai.

Avoti: PP, T

aizsargpārklājs

1. Pārklājs, kas paredzēts aizsardzībai.

Avoti: PP, T

aizsargpārvalks

1. Pārvalks, kas paredzēts aizsardzībai.

Avoti: PP, T

aizsargplate

1. Plate, kas paredzēta aizsardzībai.

Avoti: PP, T

aizsargpote   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Pote, kas padara organismu neuzņēmīgu pret kādu (parasti lipīgu) slimību.

Avoti: LLVV

aizsargpotēšana   -as, s.

1. Potēšana, ko izdara, lai pasargātu no saslimšanas ar kādu (parasti lipīgu) slimību.

Avoti: LLVV

aizsargpriekšauts

1. Priekšauts, kas paredzēts aizsardzībai.

Avoti: PP, T

aizsargrāmis

1. Rāmis, kas aizsargā.

aizsargreakcija   -as, s.

1. Process, tas noris organismā, lai to pasargātu no kā nevēlama (piemēram, no inficēšanās, saslimšanas).

Avoti: LLVV

aizsargredeles   novec.

1. Ietaise, ar kuru tekošu ūdeni attīra no peldošiem piemaisījumiem.

Avoti: LxE

aizsargrežģis

1. Režģis, kas aizsargā.

aizsargrežīms   inf.

1. Firmas "Intel" mikroprocesoru darbības režīms, kas nodrošina virtuālo atmiņu un vairākuzdevumu režīmu, dodot iespēju vienlaicīgi izpildīt vairākas programmas.

Avoti: D3

aizsargrobā   novec., mil.

1. Noslēgts drošības aizslēgs (ierocim).

Avoti: Lo

aizsargs   -a, v.

1. Priekšmets, ierīce, iekārtojums, kas aizsargā (pret ko).

// tehn. Ierīce (mašīnu, iekārtu u. tml.) aizsargāšanai, nodrošināšanai.

Avoti: LLVV

aizsargs   -a, v.

1. fizk. Sporta spēles komandas dalībnieks, kas veic aizsardzības funkciju.

2. Aizsargu organizācijas loceklis.

Aizsargu organizācija— valstiska, vēlāk brīvprātīga militarizēta organizācija valsts iekšējās un ārējās drošības stiprināšanai 1919.-1940. g.

Aizsargu nodaļa— sākotnēji aizsargu organizācijas struktūrvienības apriņķos, vēlāk pagastos.

Aizsargu pulks— 1920. gadu sākumā apriņķu aizsargu nodaļas pārveidoja par pulkiem, bet nodaļa aptvēra pagasta teritoriju.

Avoti: LLVV

aizsargsegums

1. Segums, kas aizsargā.

aizsargsēta

1. Sēta, kas aizsargā.

aizsargsiena   tehn.

1. Siena, kas aizsargā.

Uguns aizsargsiena— siena starp divām (parasti ar eļļu pildītām) apakšstacijas elektroiekārtām uguns izplatīšanās ierobežošanai ugunsgrēka gadījumā.

Avoti: EepV

aizsargsiets   novec.

1. Siets, kas aizsargā.

Aizsargsiets dīķsaimniecībā— siets nevēlamo zivju un kaitēkļu uztveršanai; foreļu dīķsaimniecībā, lai novērstu foreļu izkļūšanu no dīķa.

Avoti: LxE

aizsargsistēma   novec.

1. Protekcionisms - ārējās tirdzniecības politikas sistēma nacionālās tautsaimniecības aizsardzībai un konkurences spēju kāpināšanai ar ārzemēm.

Avoti: TV

aizsargskava

1. Skava, kas paredzēta drošībai.

Avoti: PP, T

aizsargskrūve

1. Skrūve, kas paredzēta drošībai.

Avoti: PP, T

aizsargslānis

1. Slānis, kas pasargā no apkārtējās vides iedarbības.

aizsargslēdzis   el.

1. Ierīce, kas nenormāla darba režīma, nepareizas darbības vai bojājuma gadījumā automātiski atslēdz aizsargājamo objektu.

Avoti: ZTV

aizsargspēja

1. Aizsardzības spēja.

Avoti: PP, T

aizsargsprūds

1. Sprūds, kas paredzēts aizsardzībai.

Avoti: PP, T

aizsargstabiņi   -u, vsk. aizsargstabiņš; -a, v.

1. Stabiņi (ceļa malās), kuri brīdina par kraujām vietām, kā arī aizkavē krišanu, slīdēšanu no kraujas.

Avoti: LLVV

aizsargstādījums   mežs.

1. Mākslīgi ierīkota mežaudzes vai koku stādījumu josla lauksaimniecības zemju un dzīvnieku, ūdenskrātuvju, apdzīvotu vietu, ceļu u. tml. aizsardzībai pret nelabvēlīgiem un postošiem dabas faktoriem (vēja un ūdens eroziju, smilšu un sniega sanesumiem, aukstiem un karstiem vējiem).

Avoti: ZTV

aizsargstikls   -a, v.

1. Stikls (arī cits caurspīdīgs materiāls), ko izmanto, lai aizsargātu, piemēram, acis, seju.

Avoti: LLVV

aizsargstrupceļš   dzc.

1. Speciālas nozīmes ceļš, no kura ritošais sastāvs nevar izbraukt uz vilcienu kustības maršrutiem.

Avoti: ZTV

aizsargsvira

1. Svira, kas ierobežo (kā) kustību, darbību.

Avoti: T

aizsargšķīdums

1. Šķīdums, kas aizsargā.

Avoti: PP, T

aizsargšķīvītis

1. Slēpju nūjas lejas daļā piestiprināta apļveida konstrukcija, kas aizsargā pret iegrimi sniegā.

aizsargtapa   mil.

1. Drošības ierīce, kas, pirms tā nav izņemta no munīcijas, novērš konkrēta munīcijas veida iedarbināšanas mehānisma netīšu ieslēgšanos.

Avoti: MIL

aizsargtērps   tehnol.

1. Individuālie aizsardzības līdzekļi, kas aizsargā ādu un apģērbu no indīgajām vielām, kā arī no citiem nevēlamiem faktoriem.

Filtrējošais aizsargtērps— impregnētas bikses, jaka un galvassega, kā arī aizsargveļa un aizsargcepures pasega; aiztur kaitīgās vielas, gāzes un aerosolus, netraucējot ādas elpošanu.

Ekranējošs aizsargtērps— elektrovadoša materiāla tērps, kas paredzēts strādājošā aizsardzībai pret elektriskā lauka iedarbību.

Avoti: ZTV, EepV

aizsargtīkls

1. Tīkls, kas paredzēts (kā) norobežošanai.

Avoti: PP, T

aizsargtituls   poligr.

1. Saīsināts grāmatas tituls, ko ievietoja labākās grāmatās galvenā virsraksta aizsargāšanai pret netīrumiem un bojājumiem.

Avoti: GV

aizsargtornis

1. Tornis, no kura veic apkārtnes novērošanu un uzbrūkošā pretinieka apšaudi.

aizsargtrose   tehn.

1. Zemēts vai no zemes ar dzirksteļspraugu izolēts kailvads, kas novilkts virs gaisvadu līnijas fāzes vadiem, lai aizsargātu tos no tiešiem zibens spērieniem.

Avoti: EepV

aizsarguguns   mil.; novec.

1. Sprostuguns - intensīva apšaude, kas kavē pretinieka pārvietošanos.

aizsargvadnis   jūrn.

1. Ūdens šķēlējs.

Avoti: Lo

aizsargvairogs

1. Vairogs, kas paredzēts drošībai, aizsardzībai.

Avoti: PP, T

aizsargvalnis   -ļņa, v.

1. Valnis, kas veidots aizsardzībai (pret ko) vai pasargāšanai (no kā).

Avoti: LLVV

aizsargviela   -as, s.

1. Viela, kas aizsargā (no kā kaitīga).

2. parasti dsk.; med. Viela, kas pasargā (no kā organismam kaitīga).

Avoti: LLVV

aizsargzemējums   el.

1. Elektrisko mašīnu, aparātu un iekārtu korpusu zemējums, kas aizsargā cilvēkus no elektriskās strāvas iedarbības.

Avoti: ZTV

aizsargziede

1. Ziede, kas pasargā no apkārtējās vides iedarbības.

aizsargžogs

1. Dzīvžogs - krūmu vai nelielu koku stādījums ciešā rindā.

Avoti: LLx

aizsarkt   -sarkstu, -sarksti, -sarkst, pag. -sarku; intrans.; pareti.

1. Iesākt sārtoties, kļūt sārtam.

2. apv. Nosarkt.

Avoti: LLVV, KiV

aizsarmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Pārklāties ar sarmu.

Avoti: LLVV

aizsārtis   -ušais; s. -usi, -usī;

1. Tāds, kas kļuvis mazliet sārts, sācis sārtot.

Avoti: LLVV

aizsātināt   apv.

1. Izvārītai putrai pieliet rūgušpienu, skābu krējumu.

Avoti: EH

aizsaukt   -saucu, -sauc, -sauc, pag. -saucu; trans.

1. Ar saucienu aicināt (prom).

// imperf. Saukt prom; aicināt (kur, pie kā, kam līdzi u. tml.).

Avoti: LLVV

aizsaukties   -saucos, -saucies, -saucas, pag. -saucos; refl.; pareti.

1. Iesākt saukt un tūlīt apklust; iesaukties (biežāk); iekliegties.

Avoti: LLVV

aizsaule   -es, s.; tikai vsk.

1. Mītiskos priekšstatos - veļu valsts, viņpasaule.

2. reti. Ēnas puse.

Avoti: LLVV

aizsaut   apv.

1. Strauji aizbīdīt (aizbīdni, bultu u. tml.), lai ko aizdarītu.

2. Aizcietēt, piepampt (par tesmeni).

3. Ļoti ātri, strauji aiziet, aizbraukt.

Avoti: KiV

aizsautēt   apv.

1. Mazliet sautēt, sutināt.

2. Ļaut mazliet apvīst.

Avoti: EH

aizseboties   apv.

1. Novēloties, nokavēt.

Avoti: EH

aizsēdēšana

1. Nevardarbīga iejaukšanās, demonstratīvi sēžot kādas iestādes vai sabiedriskas vietas brīvajos krēslos, uz grīdas utt., lai tādējādi pārtrauktu ierasto kārtību un panāktu savu prasību izpildi.

Avoti: MIL

aizsēdēties   -sēžos, -sēdies, -sēžas, pag. -sēdējos; refl.

1. Pārāk ilgi (kur) nosēdēt, pārāk ilgi (kur) uzturēties, aizkavēties.

Avoti: LLVV

aizsediešos   apv.

1. Sedas upes pretējā krasta teritorijā; mājās, kas atrodas šajā teritorijā.

Avoti: ĒiV

aizsedietis   apv.

1. Cilvēks, kas dzīvo Sedas upes pretējā krasta teritorijā.

Avoti: ĒiV

aizsēdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aicināt (kādu), pavēlēt vai palīdzēt (kam) nosēsties (kur, aiz kā, kam priekšā u. tml.); nosēdināt.

Avoti: LLVV

aizsedlot   apv.

1. Mainot vietu (posteni), pārcelties kaut kur citur.

Avoti: EH

aizsedze   novec.

1. Aizsegs.

Avoti: Lo

aizsedziņš

1. Dem. --> aizsegs.

Avoti: LV93

aizsega   novec.

1. Pārklājs.

2. Paslēptuve, patvertne, aizsegs.

Avoti: Lo

aizsegleņķis   mil.

1. Leņķis starp ieroča horizontu un aizsega virsotni.

Avoti: MIL

aizseglot   apv.

1. Apseglot.

Avoti: ME

aizsegs   -a, v.

1. Tas, kas, atrodoties kam priekšā, aizklāj, aizsedz, paslēpj.

// vsk. lok. Tādos apstākļos (atrasties vai darboties), kur kaut kas aizsargā (no kā).

Avoti: LLVV

aizsegt   -sedzu, -sedz, -sedz, pag. -sedzu; trans.

1. Sedzot, aizliekot (ko) priekšā, panākt, ka nav redzams vai ir mazāk redzams: sedzot (ko) priekšā, pasargāt, apslēpt u. tml.; aizklāt.

2. Atrodoties vai aizvirzoties kam priekšā, neļaut (ko) saskatīt; aizklāt.

// pārn. Izvirzoties pirmajā vietā, apgrūtināt vai mazināt iespēju saskatīt būtisko.

Avoti: LLVV

aizsegties   -sedzos, -sedzies, -sedzas, pag. -sedzos; refl.

1. Uzklājot, pārklājot sev (ko) pāri, aizklājot (ko) priekšā, panākt, ka tiek aizsargāts, nav redzams vai ir grūtāk saskatāms; aizklāties.

// pārn. Par sauli, debesīm, tāli u. tml.

Avoti: LLVV

aizsēklis

1. Sēklai pataupīta labība, lopi.

2. Pēcnācēji.

Avoti: KV

aizsēklis   apv.

1. Vieta aiz sekluma.

Avoti: ME

aizsēkties   apv.

1. Sākt elst, tusnīt, iekliegties.

2. Ievaidēties, iestenēties.

Avoti: ME, EH

aizsen

1. Sen, ļoti sen.

Avoti: PP, T

aizsens

1. Sens, ļoti sens.

Avoti: Sin

aizseperēt   apv.

1. Aiziet (par bērniem, kas tikko sāk staigāt).

Avoti: EH

aizsērējums   -a, v.

1. Rezultāts --> aizsērēt(1).

2. Rezultāts --> aizsērēt(2).

Avoti: LLVV

aizsērēt   parasti 3. pers., -sērē, pag. -sērēja; intrans.

1. Kļūt seklam (no smilts, dūņu, dubļu u. tml. sanesumiem).

2. Aizsprostoties, aizķept (ar netīrumiem, gružiem u. tml.).

3. apv. Apsūbēt (par stiklu).

Avoti: LLVV, ME

aizsērināt

1. Ļaut aizsērēt, arī veicināt aizsērēšanu.

Avoti: PP, T

aizsērīt   apv.

1. Aizbērt ar saslaukām (upes gultni).

Avoti: EH

aizsērkties   apv.

1. Sākt elst, tusnīt, iekliegties.

Avoti: ME

aizsērot   apv.

1. Kļūt seklam (no smilts, dūņu, dubļu u. tml. sanesumiem).

Avoti: EH

aizsērst   apv.

1. Aizbērt, aizsprostot.

Avoti: ME

aizsērsums   apv.

1. Zemes, akmeņu uzbērums.

Avoti: ME

aizsērt   -seru, -ser, -ser, pag. -sēru; trans.; novec.

1. Iesākt sērt (riju), bet nepabeigt.

Avoti: LLVV

aizsērt   -seru, -ser, -ser, pag. -sēru; trans.; reti.

1. Daļēji piepildot (ar smiltīm, akmeņiem u. tml.), padarīt seklu (upi, ezeru u. tml.).

Avoti: LLVV

aizsēst   -sēstu, -sēsti, -sēst, pag. -sēdu; intrans.; reti.

1. Aizsēsties.

Avoti: LLVV

aizsēsties   -sēžos, -sēdies, -sēžas, arī -sēstos, -sēsties, -sēstas, pag. -sēdos; refl.

1. Nosēsties (kam priekšā, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizsēt   apv.

1. Apsējot aizsprostot (ceļu).

Avoti: ME

aizsēta   apv.

1. Vieta ārpus sētas.

Avoti: EH

aizsētīt   apv.

1. Aplikt apkārt žogu (sētu), iežogot.

Avoti: ME

aizsiens   apv.

1. Sainis.

Avoti: EH

aizsiērēt   apv.

1. Aiziet; pastaigājoties aiziet.

Avoti: ĒiV

aizsiet   -sienu, -sien, -sien, pag. -sēju; trans.

1. Sienot aizdarīt ciet (galu, malas u. tml.).

// imperf. Siet ciet.

Avoti: LLVV

aizsieties   -sienos, -sienies, -sienas, pag. -sējos; refl.

1. trans. Aizsiet sev (ko) priekšā.

2. parasti 3. pers. Tikt aizsietam, it kā bez darītāja gribas.

Avoti: LLVV

aizsijāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sijājot aizbirdināt (aiz kā, kam garām u. tml.).

Avoti: LLVV

aizsiksnot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apņemt, nostiprināt (ar siksnām).

Avoti: LLVV

aizsīkt   parasti 3. pers., -sīc, pag. -sīca; intrans.

1. Sīcot attālināties (parasti par kukaiņiem).

Avoti: LLVV

aizsīkties   parasti 3. pers., -sīcas, pag. -sīcās; refl.

1. Iesākt sīkt un tūlīt apklust; (biežāk) iesīkties.

Avoti: LLVV

aizsildīt   apv.

1. Kaut ko padarīt siltu, uzsildīt.

Avoti: ME

aizsile   apv.

1. Vieta aiz liela meža.

Avoti: ME

aizsile   apv.

1. Vieta aiz siles.

Avoti: EH

Aizsili   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

Avoti: LC, V1

aizsilieši

1. dsk. Aizsilietis (1).

2. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Aizsili" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aizsilietis   apv.

1. Cilvēks, kas dzīvo aiz meža.

2. vsk. Aizsilieši (2).

Avoti: ME

aizsilnieks

1. Kāds, kas dzīvo aiz meža.

2. Savrupnieks.

Avoti: LE

aizsilt   apv.

1. Kļūt siltam.

2. Iekarst.

Avoti: EH

aizsirdīt   apv.

1. Sadusmot; saniknot.

Avoti: KiV

aizsirdīties   apv.

1. Kļūt niknam, dusmīgam.

Avoti: ME

aizsirdsžaunis

1. dsk. Dzīvnieku valsts gliemju tipa čaulgliemju apakštipa gliemežu klases apakšklase ("Opistobranchia").

Avoti: PDE

aizsist   -situ, -sit, -sit, pag. -situ; trans.

1. Sitot aizdarīt (ar naglām, tapām u. tml.).

// imperf. Sist ciet.

2. Ar spēku grūžot, strauji aizvērt (logu, durvis, vārtus u. tml.); aizcirst.

3. Ar sitienu vai grūdienu aizvirzīt (kam garām, līdz kādai vietai u. tml.).

4. reti. Ar strauju kustību aizlikt (kam priekšā).

5. sar. Aizņemt, rezervēt.

6. sar. Aizdot.

7. sar. Aizņemties.

Aizsist ciet— aiztaisīt, slēgt.

Aizsist strelku— norunāt tikšanos.

Avoti: LLVV, Žrg, KZ

aizsisties   -sitos, -sities, -sitas, pag. -sitos; refl.

1. parasti 3. pers. Ar troksni strauji aizvērties; aizcirsties.

2. refl. Ļoti strauji aizvirzīties (aiz kā), parasti slēpjoties.

Avoti: LLVV, MLVV

aizsitene   apv.

1. Plecu sega, baltā rakstīta villaine, ko nēsāja apliekot pāri tumšajai villainei.

Avoti: J03

aizsitināt   apv.

1. Satinot aizsegt.

2. Nostiprināt, aptinot ap kaut ko.

Avoti: EH

aizskābt   apv.

1. Kļūt skābam.

Avoti: EH

aizskaisties   apv.

1. Mazliet saskaisties (kļūt dusmīgam).

Avoti: EH

aizskaitīt   -u, -i, -a, pag. -īju; intrans.

1. Skaitot nonākt (līdz noteiktam skaitlim).

2. sar. Skaitot (ko) no galvas, nonākt (līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV

aizskalāt   apv.

1. Aizskalot.

Avoti: KiV

aizskaldīt   apv.

1. Sākt skaldīt (pēc kā radies pārtraukums).

Avoti: EH

aizskalot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Skalojot, ar ūdens strūklu, plūsmu, aizvirzīt, aiznest.

// imperf. Skalot prom.

Avoti: LLVV

aizskaloties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Refl. --> aizskalot; tikt aizskalotam.

Avoti: LLVV

aizskandināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iesākt skandināt.

2. Panākt, ka aizskan.

Avoti: LLVV

aizskanēt   parasti 3. pers., -skan, pag. -skanēja; intrans.

1. Skanot attālināties.

// pārn. Kļūt plaši pazīstamam, zināmam; izplatīties (par ziņām, slavu u. tml.).

Avoti: LLVV

aizskanēties   parasti 3. pers., -skanas, pag. -skanējās; refl.

1. Iesākt skanēt; iesākt skanēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieskanēties.

Avoti: LLVV

aizskape   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. Vieta, telpa aiz skapja.

Avoti: LLVV

aizskapēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Nogādāt prom, aizdabūt aiz kaut kā; aizgādāt.

2. sar. Aizdot.

Avoti: EH, ViV, SLG

aizskapstēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Sarūsēt; kļūt nespodram, blāvam, apsūbēt.

Avoti: EH

aizskaramība

1. Iespēja aizskart, aizvainot.

aizskarošs

1. Nepieklājīgs, piedauzīgs.

Avoti: Sin

aizskārst   apv.

1. Paredzēt; aptvert, saprast.

Avoti: EH

aizskaršana

1. Darbība, process --> aizskart.

2. Jebkura darbība, ko veic kāda persona ar nodomu vai nejauši, pakļaujot citu personu vardarbības aktam.

Avoti: SdtV

aizskart   -skaru, -skar, -skar, pag. -skāru; trans.

1. Pieskarties.

2. Aizvainot, arī pazemot.

3. Apdraudēt, ierobežot.

4. Pieminēt, neilgi pakavēties (pie kāda jautājuma vai temata, runājot vai rakstot).

Avoti: LLVV, MLVV

aizskārums   -a, v.

1. Rezultāts --> aizskart(2).

2. Rezultāts --> aizskart(3).

Avoti: LLVV

aizskaust   apv.

1. Dabūt prom (aizvākt) skaudības dēļ.

2. Noburt nenovīdības dēļ.

Avoti: EH

aizskaustīt   apv.

1. Aizķīlēt, aizkniedēt.

Avoti: EH

aizsklandāt   apv.

1. Apjozt ar stangu (sklandu) žogu.

Avoti: EH

aizsklandīt   apv.

1. Aiztaisīt.

Avoti: EH

aizsklandot   apv.

1. Apjozt ar stangu (sklandu) žogu.

Avoti: EH

aizskleist   apv.

1. Izklāt linus (lai balinātu) ceļam priekšā (to nosprostojot).

2. Aiztaisīt grāmatu.

3. Grāmata ir tikusi nejauši aiztaisīta.

Avoti: EH

aizsklenst   apv.

1. Aizslīdēt sāņus.

Avoti: EH

aizsklidēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aizslīdēt.

Avoti: EH

aizsklidināt   apv.

1. Aizslidināt.

Avoti: EH

aizsklidināties   apv.

1. Aizslīdēt, aizšļūkt.

2. Aizslēpot.

Avoti: EH

aizskliest   apv.

1. Aiztaisīt grāmatu.

2. Metot prom, aizkaisīt.

Avoti: EH

aizskrabināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; intrans.

1. Iesākt skrabināties un tūlīt pārstāt; (biežāk) ieskrabināties.

Avoti: LLVV

aizskraidelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Nonākt, skraidot šurpu turpu.

Avoti: EH

aizskraidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; intrans.

1. Skraidot attālināties, aizklīst.

Avoti: LLVV

aizskrambāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ievilkt nedziļu skrambu; (biežāk) ieskrambāt.

Avoti: LLVV

aizskrāpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Mazliet ieskrāpēt.

Avoti: EH

aizskraukstēties   apv.

1. Iekrikstēties uz mirkli (kožot kaut ko cietu).

Avoti: EH

aizskrauktēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Klabot attālināties.

Avoti: ME

aizskretelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aizbraukt ar maziem bērnu ratiem.

Avoti: EH

aizskriedināt   apv.

1. Ļoti steidzīgi aizsūtīt pakaļ.

Avoti: EH

aizskriet   -skrienu, -skrien, -skrien, arī -skreju, -skrej, -skrej, pag. -skrēju; intrans.

1. Skrienot attālināties.

// imperf. Skriet prom.

// pārn. Aizlidot (par putniem, kukaiņiem).

// pārn. Ātri aizbraukt (par transportlīdzekļiem).

// pārn. Ļoti strauji aiztecēt (par ūdeņiem).

// sar.; pārn. Savienojumā ar "priekšā": aizsteigties kam priekšā (darbos, pasākumos u. tml.).

// sar. Ļoti straujā gaitā, steidzīgi aiziet.

// sar. Neapdomīgi, nesaprātīgi rīkoties, dodoties prom (no kurienes).

2. parasti 3. pers. Ātri paiet, aizritēt (par laiku, laika posmu); aizsteigties.

Avoti: LLVV, MLVV

aizskrieties   apv.

1. Ieskrieties.

Avoti: EH

aizskrubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iesākt skrubināt, bet nepabeigt; ieskrubināt.

Avoti: LLVV

aizskruķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aizdzīt, aizgrūst ar krāsns kruķi.

Avoti: EH

aizskrūvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aizgriezt līdz galam (skrūvi vai citu vītņotu detaļu).

// imperf. Skrūvēt ciet.

Avoti: LLVV

aizskrūvēties

1. Nejauši aizskrūvēt.

Avoti: PP, T

aizskubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Skubinot, mudinot panākt, lai kāds steidzīgāk aiziet vai nonāk (kur).

Avoti: LLVV

aizskūpstīt   apv.

1. Aizdzīt ar skūpstu.

Avoti: ME

aizskurbt   apv.

1. Kļūt mazliet apskurbušam, iereibušam.

Avoti: EH

aizskūt   -skuju, -skuj, -skuj, pag. -skuvu; trans.; reti.

1. Iesākt skūt, bet nepabeigt.

Avoti: LLVV

aizslacināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aizslacīt.

Avoti: LLVV

aizslacīt   -slaku, -slaki, -slaka, pag. -slacīju; trans.

1. Aizsviest, aizšķiest (šķidruma lāses, šļakatas); aizšļakstīt.

Avoti: LLVV

aizslacīties   parasti 3. pers., -slakās, pag. -slacījās; refl.

1. Neviļus tikt aizslacītam.

Avoti: LLVV

aizslaistīt   apv.

1. Uzceļot, pieslienot aizsprostot.

Avoti: ME

aizslaistīt   apv.

1. Nonākt slaistoties, klīstot apkārt.

Avoti: EH

aizslaistīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.; niev.

1. Dīkdienīgi aiziet, aizklīst.

Avoti: LLVV

aizslampāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.; niev.

1. Nevīžīgi, kājas velkot, šļūcot aiziet.

2. apv. Aiziet (kaut kur) bez īsta iemesla.

Avoti: LLVV, KnG

aizslamstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.; niev.

1. Slamstoties aizklīst.

Avoti: LLVV

aizslānīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti; sar.

1. Blīvi kraujot, novietot (kam priekšā).

Avoti: LLVV

aizslāpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Likt izslāpt.

2. (Kādam aizspiežot degunu) gandrīz nosmacēt.

Avoti: EH

aizslapēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Mazliet saslapēt.

Avoti: LLVV

aizslapstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Slapstoties aiziet; slapstoties nokļūt, nonākt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizslapt   apv.

1. Kļūt mazliet slapjam (mitram).

Avoti: EH

aizslāpt   -slāpstu, -slāpsti, -slāpst, pag. -slāpu; intrans.

1. Sajust stipras slāpes (parasti ilgāku laiku); izslāpt.

2. Elpojot sajust gaisa trūkumu; apgrūtināti elpot, arī runāt.

Avoti: LLVV

aizslāt   -slāju, -slāj, -slāj, pag. -slāju; intrans.; niev.

1. Lempīgi, kājas velkot, attālināties, aiziet.

// imperf. Slāt prom.

Avoti: LLVV

aizslāt   apv.

1. Apslēpt, noslēpt, pasargāt.

2. Aizkārt priekšā.

Avoti: ME

aizslaucīt   -slauku, -slauki, -slauka, pag. -slaucīju; trans.

1. Slaukot aizvākt.

// imperf. Slaucīt prom.

// pārn. Iznīcināt, likvidēt (parādības sabiedrībā).

2. Slaukot nolīdzināt, izdzēst.

Avoti: LLVV

aizslaukt   -slaucu, -slauc, -slauc, pag. -slaucu; trans.

1. Slaucot aiztecināt (pienu aiz kā, kam garām).

2. Iesākt slaukt, bet nepabeigt.

3. apv. Slaucot (rindā piesietas govis), aizvirzīties (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV, ĒiV

aizslavēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Izslavēt.

2. apv. Aprunājot dabūt prom, aizvākt.

Avoti: LLVV, EH

aizsleberēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Lēnām aiziet bez spēka.

Avoti: EH

aizslēdziņš

1. Dem. --> aizslēgs.

Avoti: LV93

aizslēga   novec.

1. Aizslēgs.

Avoti: Lo

aizslēgs   -a, v.

1. Ierīce (šaujamierocī) šāviņa (patronas) iebīdīšanai patrontelpā, stobra kanāla hermetizēšanai, šāviena izdarīšanai, čaulas izvilkšanai no patrontelpas.

2. poligr.; novec. Ierīce saliekamās rindas vajadzīgā platuma iekārtošanai.

Avoti: LLVV, GV

aizslēgt   -slēdzu, -slēdz, -slēdz, pag. -slēdzu; trans.

1. Slēdzot aizdarīt.

// imperf. Slēgt ciet.

2. Cieši aizvērt, aizdarīt (piemēram, acis, lūpas).

Avoti: LLVV

aizslēgties   parasti 3. pers., -slēdzas, pag. -slēdzās;

1. Refl. --> aizslēgt (1).

2. Refl. --> aizslēgt (2).

Avoti: LLVV

aizslēģēt   novec.

1. Aizslēģot.

Avoti: Lo

aizslēģot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Aizverot, aizliekot logam priekšā slēģus, aizdarīt (logu).

Avoti: LLVV

aizsleja   arh.

1. Tautas celtniecībā apdzīvojamās ēkas guļbaļķu sienām apliktie plēstie stāvkoki.

Avoti: AtV

aizsleji   apv.

1. Apaļi vai sašķelti koki, kas slīpi atslieti pret mājas sienām, lai aizturētu siltumu.

Avoti: EH

aizslejs

1. Tautas celtniecībā ap dzīvojamās ēkas guļbaļķu sienām apliktie plēstie stāvkoki.

aizslempties   apv.

1. Neveikli aiziet, attālināties.

Avoti: ME

aizslenderēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Klaiņojot aiziet; aizklīst.

Avoti: ViV

aizslēpāt   apv.

1. Aizslēpot.

Avoti: KiV

aizslēpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aizslēpot.

Avoti: LV93

aizslēpjot

1. Aizslēpot.

Avoti: LV93

aizslēpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Slēpojot attālināties.

// imperf. Slēpot prom; slēpojot aizvirzīties (kur, kam garām u. tml.).

Avoti: LLVV

aizslēps

1. Priekšmets, aiz kā var aizslēpties.

Avoti: Sin

aizslēpt   -slēpju, -slēp, -slēpj, pag. -slēpu; trans.

1. Neļaut saskatīt (ko), atrodoties vai aizvirzoties (arī aizvirzot ko) priekšā.

Avoti: LLVV

aizslēpties   -slēpjos, -slēpies, -slēpjas, pag. -slēpos; refl.

1. Aizvirzīties (aiz kā), lai nebūtu redzams vai lai gūtu patvērumu; paslēpties (aiz kā).

// pārn. Nebūt redzamam, nebūt vairs saskatāmam, kam citam atrodoties vai aizvirzoties priekšā.

Avoti: LLVV

aizslēptuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Vieta, kur aizslēpties, arī vieta, kas aizslēpj; paslēptuve.

Avoti: LLVV

aizslīcināt   apv.

1. Noslīcināt aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizslīdēt   -slīdu, -slīdi, -slīd, pag. -slīdēju, -slīdēji, -slīdēja (retāk -slīda, 1. konj.); intrans.

1. parasti 3. pers. Slīdot attālināties; slīdot nokļūt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

// imperf. Slīdēt prom.

// pārn. Par ripojošiem transportlīdzekļiem.

2. Vieglā, slīdošā gaitā pārvietoties (par cilvēkiem, dzīvniekiem).

// pārn. Par acīm, skatienu.

3. parasti 3. pers. Šķietamā kustībā aizvirzīties (aiz kā, kam garām) un vairs nebūt redzamam (par debess spīdekļiem).

4. parasti 3. pers. Parādīties apziņā (par domu, priekšstatu virkni).

// parasti savienojumā ar "garām". Palikt neievērotam, neuztvertam.

5. parasti 3. pers.; pareti. Paiet, aizritēt (par laiku, laika posmiem).

Avoti: LLVV

aizslidināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Slidinot attālināt.

// imperf. Slidināt prom; slidinot aizvirzīt (kur, līdz kādai vietai, kam garām u. tml.).

2. pareti. Slidojot kopā, aizvadīt (līdz kādai vietai, kam garām u. tml.).

Avoti: LLVV

aizslīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka aizslīd (kur, līdz kādai vietai, kam garām u. tml.).

2. Aizslidināt (1).

Avoti: LLVV

aizslidināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> aizslidināt (1).

Avoti: LLVV

aizslidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Slidojot attālināties.

// imperf. Slidot prom; slidojot nokļūt (kur, līdz kādai vietai, kam garām u. tml.).

Avoti: LLVV

aizslīdzēt   apv.

1. Slīdot nonākt līdz.

Avoti: EH

aizsliedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Daļēji nomīdīt.

2. Aizputināt.

Avoti: EH, ViV

aizslieksnis   apv.

1. Istaba aiz sliekšņa.

Avoti: ME

aizsliekties   -sliecos, -sliecies, -sliecas, pag. -sliecos; refl.; pareti.

1. Aizliekties (1).

Avoti: LLVV

aizsliept   apv.

1. Slepeni aiziet.

2. Aiziet smagā gaitā.

Avoti: ME, MiV

aizsliet   -slienu, -slien, -slien, arī -sleju, -slej, -slej, pag. -slēju; trans.

1. Piesliet (ko kam priekšā).

2. Piesliet (aiz kā).

Avoti: LLVV

aizslieties   -slienos, -slienies, -slienas, arī -slejos, -slejies, -slejas, pag. -slējos; refl.

1. Paceļoties, izstiepjoties aizvirzīties (aiz kā, kam priekšā).

Avoti: LLVV

aizslietnis   -ņa, v.

1. Pārvietojama siena telpas daļas (parasti guļamvietas) vai kādu priekšmetu aizklāšanai.

Avoti: LLVV

aizslīgt   -slīgstu, -slīgsti, -slīgst, pag. -slīgu; intrans.

1. Slīgstot, slīdot uz leju, nokļūt (aiz kā, līdz kādai vietai u. tml.); noslīgt.

Avoti: LLVV

aizslīkt   apv.

1. Pārāk liela mitruma dēļ daļēji iet bojā.

Avoti: EH

aizslimot   apv.

1. Būt slimam līdz noteiktam laikam.

2. Saslimt.

Avoti: EH

aizslimt   apv.

1. Saslimt.

Avoti: ME

aizslodzīt   apv.

1. Ieslēgt.

2. Aizsprostot.

3. Aiziet.

Avoti: ME, EH

aizslogāt   apv.

1. Noslodzīt, uzlikt smagumu, nopresēt.

Avoti: EH

aizslogs   apv.

1. Aizslēgs, aizgalds, aizslēdzama istaba.

Avoti: ME

aizsloksnēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Ieslēgt.

2. Aizsprostot.

3. Aiziet.

Avoti: ME, EH

aizsluburot   apv.

1. Aiziet klūpot, ļogoties.

Avoti: EH

aizslupšķēties   apv.

1. Izdot stomīgas skaņas.

Avoti: ME

aizslūtēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aiziet, velkot kājas.

Avoti: EH

aizslūžāt   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā aiziet.

Avoti: ViV

aizsmacēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Noslāpēt, nosmacēt.

Avoti: EH

aizsmacināts

1. Aizsmacis.

Avoti: Sin

aizsmacis

1. Daļēji vai pilnīgi zaudējis balss skanīgumu.

Avoti: Sin

aizsmādēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Ķengājot, zākājot, meklējot vainas, dabūt prom (aizvākt).

Avoti: EH

aizsmaidīt   apv.

1. Attālināt, likt pazust ar glāstiem un glaimiemm.

Avoti: ME

aizsmakt   -smoku, -smoc, -smok, pag. -smaku; intrans.

1. Daļēji vai pilnīgi zaudēt skanīgumu, dzidrumu (par balsi).

2. parasti divd. formā: aizsmacis. Tāds, kam nav skanīguma; tāds, kam nav toņa tīrības (par skaņām, skaņu avotiem).

Avoti: LLVV

aizsmakulis   apv.

1. Kāds, kas jau ilgāku laiku ir aizsmacis.

Avoti: EH

aizsmakums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> aizsmakt (1); balss saišu pietūkums, elastības zudums.

Avoti: LLVV

aizsmārdīt   apv.

1. Iesākt smaržot.

Avoti: KiV

aizsmaršot   apv.

1. Iesmaržoties.

Avoti: ME

aizsmaržot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. poēt. Beigt ziedēt un smaržot.

2. reti. Aizsmaržoties.

Avoti: LLVV

aizsmaržoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt smaržot; (biežāk) iesmaržoties.

Avoti: LLVV

aizsmēķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aizdedzināt, aizkvēlināt (papirosu, cigareti u. tml.) smēķēšanai; iesākt smēķēt.

// intrans.

Avoti: LLVV

aizsmeldzēties   apv.

1. Iesāpēties uz īsu mirkli.

Avoti: EH

aizsmelgt   parasti 3. pers., -smeldz, pag. -smeldza; intrans.

1. Aizsmelgties.

Avoti: LLVV

aizsmelgties   parasti 3. pers., -smeldzas, pag. -smeldzās; refl.

1. Iesākt smelgt; īsu brīdi smelgt; (biežāk) iesmelgties.

Avoti: LLVV

aizsmelt   apv.

1. Sākt smelt (kaut ko šķidru) (pēc kā radies pārtraukums).

Avoti: EH

aizsmelties   apv.

1. (Brienot) ūdens nejauši nonācis aiz zābaku stulmiem.

Avoti: EH

aizsmērēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Aizziest, aiztriept.

Avoti: LLVV, ĒiV

aizsmīdināt   apv.

1. Sasmīdināt.

Avoti: EH

aizsmidzināt

1. Smidzinot padarīt neredzamu, paslēptu.

aizsmiet   apv.

1. Iesmieties.

2. Pazaudēt (aiz vieglprātības).

Avoti: EH, ME

aizsmigt   apv.

1. Aizkļūt aiz kaut kā (par asu priekšmetu).

Avoti: EH

aizsmilkstēties   apv.

1. Iesmilkstēties uz mirkli.

Avoti: EH

aizsmilkstēties   apv.

1. Iesāpēties uz īsu mirkli.

Avoti: EH

aizsmirdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Sākt smirdēt.

2. Attālināties smirdot.

Avoti: EH

aizsmirdināt   apv.

1. Piesmirdināt; padzīt ar smaku.

2. Sākt smēķēt sliktu tabaku (pīpē).

3. Smirdot aizvirzīties; augstprātīgi aizbraukt ar auto.

Avoti: ME, EH

aizsmirkt   apv.

1. Kļūt daļēji mitram.

Avoti: EH

aizsmirst   apv.

1. Piepildīties ar smaku.

Avoti: EH

aizsnāt   apv.

1. Aizsteigties.

Avoti: EH

aizsnaust   -snaužu, -snaud, -snauž, pag. -snaudu; intrans.; reti.

1. Aizsnausties.

Avoti: LLVV

aizsnausties   -snaužos, -snaudies, -snaužas, pag. -snaudos; refl.

1. Ieslīgt snaudā; iesnausties.

Avoti: LLVV

aizsnēgt   apv.

1. Aizsniegt.

Avoti: KiV

aizsnidzis

1. Pārklāts ar sniegu.

Avoti: Sin

aizsniedzams   apv.

1. Divd. --> aizsniegt.

Avoti: SiV

aizsniegt   -sniedzu, -sniedz, -sniedz, pag. -sniedzu; trans.

1. Sniedzoties aizskart (ar roku vai kādu priekšmetu); sasniegt.

2. Ejot, braucot sasniegt (kādu vietu).

3. Sasniegt (piemēram, apjomu, svaru).

Avoti: LLVV

aizsniegties   -sniedzos, -sniedzies, -sniedzas, pag. -sniedzos; refl.

1. Sniedzoties pieskarties (ar roku vai kādu priekšmetu).

2. parasti 3. pers. Izplešoties, aizņemot telpu, platību, sniegties (līdz kurienei).

Avoti: LLVV

aizsniekt   apv.

1. Sasniegt.

Avoti: EH

aizsniekties   apv.

1. Aizsniegties.

2. Izplesties.

Avoti: EH

aizsnigt   parasti 3. pers., -snieg, pag. -sniga; intrans.

1. Tikt pārklātam ar sniegu; pārklājoties ar sniegu, kļūt grūti pieejamam; piesnigt.

2. Sniegot nokļūt (aiz kā).

Avoti: LLVV

aizsolīt   apv.

1. Solot sasniegt.

Avoti: EH

aizsolīties   apv.

1. Apsolīt.

Avoti: EH

aizsoļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Soļojot attālināties.

// imperf. Soļot prom.

Avoti: LLVV

aizspaidīt   apv.

1. Atkārtoti aizspiest, atkārtoti spiežot, aizspiest (aizbāzt).

2. Aizspiežot brūci, ļaut asinīm sarecēt.

Avoti: EH

aizspārdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Spārdot aizdabūt prom.

// imperf. Spārdīt prom.

Avoti: LLVV

aizspārdīties   apv.

1. Sasniegt spārdoties, ķepurojoties.

Avoti: EH

aizspārnis

1. Aizspārns.

Avoti: PP

aizspārns   -a, dsk. ģen. -nu, v.; aeron.

1. Profilēts, atliecams, var būt arī izbīdāms spārna elements spārna pakaļējā malā; atliecot to uz leju līdz 60 grādiem, uzlabo gaisakuģa pacelšanās un nosēšanās aerodinamisko raksturojumu.

Faulera aizspārns— viens no izbīdāmo spraugu aizspārņa veidiem, kam ir raksturīgs plānāks aizspārņa profils un ir iespējama lielāka izbīdīšana pa hordu.

Spraugu aizspārns— atliecams un izbīdāms aizspārns ar spraugām starp aizspārnu un spārna pamatdaļu; ir aizspārņi ar vienu, divām un trim spraugām.

Strūklas aizspārns— ierīce spārna cēlējspēka palielināšanai, izmantojot saspiesta gaisa strūklu no spraugām spārna astes malās.

Avoti: ZTV

aizspekulēties

1. Spekulējot sasniegt kādu lielāku apjomu.

aizspēlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Nonākt spēlējot.

2. Iesākt spēlēt.

Avoti: EH, KiV

aizspert   -speru, -sper, -sper, pag. -spēru; trans.

1. Ar spērienu attālināt.

// imperf. Spert prom; ar spērienu aizvirzīt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

2. Ar spērienu aizdarīt, aizgrūst.

// imperf. Spert ciet.

3. pareti. Sperot soli, aizlikt (kāju kam priekšā).

Avoti: LLVV

aizsperties   apv.

1. Enerģiski aizsteigties.

2. Aizbēgt, pielekt kājās un laisties lapās.

Avoti: EH

aizspēt   -spēju, -spēj, -spēj, pag. -spēju; trans.; reti.

1. Steigā pagūt (ko izdarīt); steigā nokļūt (kur); paspēt.

2. apv. Izraisīties, rasties tik pēkšņi, negaidīti, ka kāds nepaspēj ko paveikt.

Avoti: LLVV, KiV

aizspīdēt   parasti 3. pers., -spīd, pag. -spīdēja (retāk -spīda, 1. konj.); intrans.

1. Būt saskatāmam, aizsniegties (par gaismu, mirdzumu).

Avoti: LLVV

aizspīdināt   apv.

1. Apžilbināt uz mirkli.

2. Iespīdināt, iedegt.

Avoti: EH

aizspiednis

1. Ierīce kaut kā saspiešanai; spaile, spīles.

Avoti: Lo

aizspieds   apv.

1. Noteikta veida zivju tīkls.

Avoti: ME

aizspiegties   apv.

1. Iespiegties.

Avoti: ME

aizspiest   -spiežu, -spied, -spiež, pag. -spiedu; trans.

1. Spiežot aizdarīt.

// imperf. Spiest ciet.

// pārn. Izraisīt spiedošu sajūtu (kaklā) - par elsām, sāpēm.

2. apv. Ieslēgt tā, ka netiek laukā.

3. žarg. Aizdot.

4. žarg. Aizņemties; piesavināties.

Avoti: LLVV, KiV, SLG

aizspiesties   -spiežos, -spiedies, -spiežas, pag. -spiedos; reti.

1. Spraucoties (kam cauri, garām), aizkļūt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.); aizspraukties.

// pareti. Piespiesties, piekļauties (aiz kā).

// sar. Aizspriesties (1).

Kumoss (arī ēdiens) aizspiežas (arī aizspriežas) kaklā— saka, ja pēkšņi nevar vairs ieēst, norīt (aiz pārdzīvojuma).

2. parasti 3. pers. Spēji tikt pārtrauktam (parasti par elpu, balsi); aizspriesties (2).

Avoti: LLVV

aizspīguļot   apv.

1. Saule starojoša spīdēja cauri bieziem mākoņiem (apspīdot ceļu).

Avoti: EH

aizspīkstēties   apv.

1. Izdot pīkstošu skaņu.

Avoti: EH

aizspīlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Iedzīt ķīlīti, iestiprināt cirvim kātu.

Avoti: EH

aizspillēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Atspiest pret durvīm atspaidu, lai tās nevarētu atvērt.

Avoti: EH

aizspindzēt   parasti 3. pers., -spindz, pag. -spindzēja (retāk -spindza, 1. konj.); intrans.

1. Spindzot attālināties, aizlidot.

Avoti: LLVV

aizspirāt   apv.

1. Piemēslot.

Avoti: EH

aizspirināties   apv.

1. Sasniegt spārdoties, ķepurojoties.

Avoti: EH

aizspītēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Spītīgi pierādīt.

Avoti: EH

aizspītēties   apv.

1. Sākt spītēties.

Avoti: EH

aizspļaudīt   apv.

1. (Atkārtoti) aizspļaut.

2. Piespļaut, spļaujot noklāt.

3. Spļaut aiz kaut kā.

4. Saka, kad kāds runā nepiedienīgi vai aplamības.

Avoti: EH

aizspļaut   -spļauju, -spļauj, -spļauj, pag. -spļāvu; trans.

1. Ar spļāvienu aizvirzīt, attālināt.

// intrans.

Avoti: LLVV

aizspogulija

1. Fantastiska pasaule spoguļa otrā pusē.

2. Cita pasaule, ačgārnā pasaule.

aizspolēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Ātri aiziet, doeties projām.

Avoti: ME

aizspostīt   apv.

1. Ieslēgt, iesprostot.

Avoti: EH

aizspostot   apv.

1. Aiztaisīt, aizsprostot.

Avoti: ME

aizsprādzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sastiprināt, aizdarīt (ko) ar sprādzi.

Avoti: LLVV

aizsprādzēties

1. Aizdarīt (sava apģērba sprādzi, sprādzes).

Avoti: PP, T

aizsprādzināt   apv.

1. Ļaut gandrīz nosprāgt, daļēji nomērdēt.

Avoti: EH

aizspradzīt   apv.

1. Steidzīgi doties prom.

Avoti: EH

aizsprāgt   parasti 3. pers., -sprāgst, pag. -sprāga; intrans.

1. Sprāgstot, plīstot (kam), strauji aizlidot, izkliedēties (par šķembām, lauskām u. tml.).

// pārn.; sar. Ļoti strauji aizlēkt, aizvirzīties (kur, aiz kā, kam priekšā u. tml.) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

aizsprāgt   apv.

1. Pa pusei nosprādzis.

2. Iesprāgt, ieplaisāt, sākt plaisāt, sprēgāt.

3. Aizkrist ar skaļu troksni (aizvērties, par durvīm).

Avoti: EH

aizsprakstēt   parasti 3. pers., -sprakst, pag. -sprakstēja; intrans.

1. Sprakstot attālināties.

Avoti: LLVV

aizsprakstēties   apv.

1. Izdot sprakšķošu skaņu.

Avoti: EH

aizsprakšēt   parasti 3. pers., -sprakš, pag. -sprakšēja; intrans.

1. Sprakšķot attālināties.

Avoti: LLVV

aizsprakšķēt   parasti 3. pers., -sprakšķ, pag. -sprakšķēja, intrans.

1. Sprakšķot attālināties.

Avoti: LLVV

aizsprangāt   apv.

1. Aizsiet vezumu ar rungu.

2. Ar sprangiem (ko lieto pogu vietā) aiztaisīt (aizpogāt) apģērbu.

Avoti: EH

aizspraudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt vai vairākās vietās spraužot, aizbāzt, aizdabūt (aiz kā).

2. Vairākkārt vai vairākās vietās saspraužot, aizdarīt (parasti nevērīgi).

Avoti: LLVV

aizspraukt   apv.

1. Pasteigties kādam garām (spiežoties, spraucoties).

Avoti: EH

aizspraukties   -spraucos, -spraucies, -spraucas, pag. -spraucos; refl.

1. Spraucoties (kam cauri, garām), attālināties; spraucoties (kam cauri, garām), aizkļūt (kur, līdz kādai vietai, kam priekšā, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizsprauslāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; trans.

1. Sprauslājot aizvirzīt, attālināt.

2. apv. Šņācot, šķaudot, sprauslājot aizdzīt, padzīt.

Avoti: LLVV, KiV, ME

aizsprauslāties   apv.

1. Izdot sprauslājošu skaņu.

Avoti: EH

aizsprauslot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja, trans.

1. Sprauslājot aizvirzīt, attālināt.

2. apv. Sprauslājot pārklāt ar šķidrumu.

Avoti: LLVV, KiV

aizspraust   -spraužu, -spraud, -sprauž, pag. -spraudu; trans.

1. Spraužot novietot (aiz kā, kam priekšā u. tml.); aizbāzt.

2. Spraužot aizdarīt; spraužot savienot (parasti drēbes malas).

// imperf. Spraust ciet.

Avoti: LLVV

aizsprausties   -spraužos, -spraudies, -spraužas, pag. -spraudos; refl.

1. parasti 3. pers. Spraužot tikt aizdarītam.

2. trans.; novec. Piespraust sev (ko).

3. sar. Aizspraukties.

Avoti: LLVV

aizsprēdzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aizsprādzēt, saspraust ar sprādzi.

Avoti: EH

aizsprēgāt   apv.

1. Sprēgājot, dzirkstot aizlidot (aiz kaut kā).

2. Daļēji pārsprāgt, pārplīst, iesprēgāt, ielūzt.

Avoti: EH

aizsprēgt   apv.

1. Aizslēgt ar (nelielu) piekaramo slēdzeni.

Avoti: ĒiV

aizsprengt   apv.

1. Iebāzt (iespiest) ar varu aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizsprengties   apv.

1. Ar varu aizspiesties, aizspraukties citiem garām.

Avoti: EH

aizspridzināt   apv.

1. Pārvietot prom, spridzinot pārvietot.

2. Spridzinot nosprostot.

Avoti: EH

aizspriedīgs   apv.

1. Aizspriedumains.

Avoti: ME

aizspriedumainība

1. Uzskatu sistēma, kas balstās uz aizspriedumiem, aizdomām, iepriekš pieņemtiem vērtējumiem.

aizspriedumains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura uzskatus un rīcību ietekmē aizspriedumi.

2. Uz aizsprieduma (aizspriedumiem) dibināts; tāds, kurā izpaužas aizspriedumi.

Avoti: LLVV

aizspriedums   -a, v.

1. Uzskats (maldīgs, bieži vien novecojis), kas kļuvis par šķērsli saprātīgam, pareizam spriedumam, saprātīgai, pareizai rīcībai.

Avoti: LLVV

aizspriest   apv.

1. Aizsprostot (durvis).

Avoti: ME

aizspriesties   -spriežos, -spriedies, -spriežas, pag. -spriedos; refl.

1. Iestrēgt (iekļūstot šaurā vietā); iespriesties (parasti rīklē).

Kumoss (arī ēdiens) aizspriežas (arī aizspiežas) kaklā— saka, ja pēkšņi nevar vairs ieēst, norīt (aiz pārdzīvojuma).

2. parasti 3. pers. Spēji tikt pārtrauktam (par elpu, balsi).

3. apv. Aizkavēties, neierasties laikā.

Avoti: LLVV, MiV

aizspringt   apv.

1. Palikt esam, iesprūst (kaklā).

Avoti: EH

aizspriņģot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.

1. Spriņģojot aizskriet.

Avoti: MLVV

aizsprostaerostati   mil.

1. Par gaisu vieglāki tauvā piesieti balonveida lidaparāti, kas izmantoti aizsprostojuma sistēmā pret pretinieka lidaparātiem.

Avoti: MIL

aizsprostāt   apv.

1. Aizsprostot.

Avoti: KiV

aizsprostenis   novec.

1. Aizsprosts, dambis.

Avoti: Lo

aizsprostojams   -a, v.

1. Rezultāts --> aizsprostot.

2. Aizsprosts.

Avoti: LLVV

aizsprostojums   -a, v.

1. Rezultāts --> aizsprostot.

Zarnu aizsprostojums— patoloģisks stāvoklis, kura pamatā ir aizturēta zarnu satura pārvietošanās no kuņģa uz taisno zarnu.

2. Aizsprosts.

Avoti: LLVV, VE

aizsprostot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Radīt šķērsli, lai kavētu, arī pārtrauktu (kustību, plūsmu).

Avoti: LLVV

aizsprostotājs   mil.

1. Visu to palīglīdzekļu vispārējs apzīmējums, kas norīkoti mīnu aizsprostojumu ierīkošanai pret pretinieka kuģiem.

2. Inženierbruņojuma līdzeklis prettanku mīnu ātrai mehanizētai likšanai gruntī.

Avoti: MIL

aizsprostoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Refl. --> aizsprostot; tikt aizsprostotam.

Avoti: LLVV

aizsprostoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Refl. --> aizsprostot; tikt aizsprostotam.

Avoti: LLVV

aizsprosts   -a, v.

1. Mākslīgs vai dabisks šķērslis, kas aiztur (kādu kustību vai plūsmu).

Aizsprosta zvejas rīks— zvejas rīks, ko novieto upē, jūrā, ezerā (piemēram, murds, tacis).

Uguns aizsprosts— iepriekš sagatavota uguns noteiktā apvidus joslā.

Avoti: LLVV

aizsprostveida

1. Iekārta, kuras darbības nodrošināšanai tiek izmantots kāds šķērslis, kas aiztur kustību vai plūsmu.

aizsprūdīt   apv.

1. Aizsprūdot.

Avoti: EH

aizsprūdot   apv.

1. Nosprostot, noslēgt; ar mietiņu aizgriezt ciet, aiztaisīt; agrāk, kad nebija pogu, ar koka puļķīšiem aiztaisīja bikses.

Avoti: EH, ME

aizsprūds

1. Sprūds (kā) noslēgšanai.

Avoti: PP, T

aizsprudzināties   apv.

1. Spraucoties iesprūst.

2. Spraukties kādam garām.

Avoti: EH

aizsprūgt   apv.

1. Stāties ceļā nosprostojot.

Avoti: EH

aizsprūkt   apv.

1. Aizskriet projām, aizbēgt, izbēgt.

Avoti: ME

aizsprukt   -sprūku, -sprūc, -sprūk, pag. -spruku; intrans.; sar.

1. Ātri aizbēgt; ātri aizslēpties.

Avoti: LLVV

aizspruņģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aizdarīt ar nelielu kociņu, ieliekot to cilpā, pogcaurumā u. tml.

Avoti: ViV

aizsprūst   parasti 3. pers., -sprūst, pag. -sprūda; intrans.

1. Aizspriesties.

2. apv. Aizsērēt.

Avoti: LLVV, ME

aizspulgot   apv.

1. Attālināties spulgojot, spīdot.

Avoti: EH

aizspundēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aizbāzt (mucu) ar spundi.

2. apv. Aizdarīt (piemēram, durvis).

Avoti: LLVV, KiV

aizspundēties   parasti 3. pers., -spundējas, pag. -spundējās, refl.; sar.

1. Aizsprostoties.

Avoti: MLVV

aizspurdzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aizspindzēt, aizsvilpt (aizlidot ar troksni).

Avoti: EH

aizspurgt   -spurdzu, -spurdz, -spurdz, arī -spurgst, pag. spurdzu; intrans.

1. parasti 3. pers. Spurdzot attālināties; spurdzot nokļūt (kur, aiz kā, uz kurieni u. tml.) - par putniem.

2. pārn. Strauji, pēkšņi (parasti vieglā gaitā) attālināties (par cilvēkiem, dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

aizspurināties   apv.

1. Sasniegt spārdoties, ķepurojoties.

Avoti: EH

aizspurkt   apv.

1. Aizspindzēt, aizsvilpt (aizlidot ar troksni).

Avoti: EH

aizstabulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Apdullināt, pūšot stabuli.

2. Aizgādāt, aiztransportēt, aiznest.

3. Aizsūtīt kādu.

Avoti: EH

aizstabuļot   apv.

1. Sākt pūst stabuli.

Avoti: EH

aizstādināt   apv.

1. Nolikt, aizvest.

Avoti: EH

aizstādīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Iestādīt (aiz kā, kam priekšā, līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV

aizstaigāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Aiziet (parasti lēnām).

Avoti: LLVV

aizstaipaļāt   apv.

1. Vilkt prom vairākkārt vai vairākus objektus.

2. Aizstiept.

Avoti: EH

aizstaipīt   apv.

1. Aizstiept ar pūlēm.

2. Vilkt aiz kaut kā.

3. Aizvilkt, aizstaipīt kaut kam priekšā nosprostojot.

4. Velkot kaut ko priekšā, nosprostot.

Avoti: EH

aizstaipīties   apv.

1. Aizvilkties, aizstaipīties, lokoties aizrāpot, aizlodāt.

2. Izplesties, klāties līdz.

3. Tikt apklātam (aizsprostotam), aizvelkot priekšā.

Avoti: EH

aizstājējprece   ek.

1. Prece, kuru iespējams izmantot citas preces vietā, lai apmierinātu vienu un to pašu patērētāja vēlmi.

Avoti: EF

aizstājējprodukti   ek.

1. Ievesti produkti, kas aizstāj pārstrādes operāciju rezultātā radušos produktus.

Avoti: LatV

aizstājējprojekti   ek.

1. Projekti, no kuriem viena projekta izpilde samazina gaidāmos ieņēmumus no kāda cita projekta.

Avoti: EF

aizstājējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas aizstāj kādu.

2. Tas (priekšmets, viela), ar ko aizstāj.

Avoti: LLVV

aizstājējzīme   inf.

1. Tastatūras rakstzīme, ko izmanto vienas vai vairāku rakstzīmju vietā.

Avoti: D3

aizstājprodukts

1. Produkts, ko bez īpašiem tehniskiem norādījumiem var ilgstoši lietot par aizstājēju citam produktam.

Avoti: MIL

aizstājvārds   inf.

1. Vārds, ar kuru datoru tīklā apzīmē personu vai personu grupu.

Avoti: ZTV

aizstāklis   apv.

1. Aizstājējs.

Avoti: LV93

aizstāstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Izstāstīt (līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV

aizstāšana

1. Darbība, process --> aizstāt.

2. val. Kādas valodas vienības (skaņas, morfēmas, vārda, vārdformas vai sintaktiskas konstrukcijas) lietošana citas vietā, saglabājot to pašu nozīmi.

Avoti: VsV

aizstāt   -stāju, -stāj, -stāj, pag. -stāju; trans.

1. Būt, stāties kā vietā.

2. Tikt lietotam kā vietā (par kvalitatīvākām mašīnām, piemērotākām vielām u. tml.).

Avoti: LLVV

aizstāties   -stājos, -stājies, -stājas, pag. -stājos; refl.

1. Nostāties (aiz kā, kam priekšā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizstatīt   apv.

1. Nolikt aiz kaut kā.

2. Veidojot status, aizņemt (kādu platību) ar tiem.

3. Nogādāt, aizvest ar varu.

4. Aizaudzēt, audzējot sasniegt.

5. Likt, piespiest.

Avoti: EH, KiV

aizstatnis

1. Aizslietnis.

Avoti: Sin

aizstāvamais   -ā, v.; jur.

1. Apsūdzētais, ko tiesā aizstāv advokāts.

Avoti: LLVV, PP

aizstāvēšana

1. Darbība, process --> aizstāvēt.

2. novec. Aizsardzība, aizstāvība.

Avoti: Lo

aizstāvēšanās   novec.

1. Pašaizsardzība.

Avoti: Lo

aizstāvēt   -stāvu, -stāvi, -stāv, pag. -stāvēju; trans.

1. Cīnoties, aktīvi rīkojoties, aizsargāt.

2. Vēršoties pret izteiktajiem apvainojumiem, pārmetumiem u. tml., citu priekšā atzīt (kādu) par nepatiesi apvainotu; aizsargāt.

3. Pamatot, pierādīt (uzskatu, tiesību, rīcības u. tml. pareizumu, patiesumu).

4. Tiesas procesā oficiāli atspēkot apsūdzību vai mīkstināt apsūdzētā vainu.

Avoti: LLVV

aizstāvētājs   apv.

1. Pārstāvis, aizstāvis.

Avoti: ME

aizstāvēties   -os, -ies, -as, pag. -ējos; refl.

1. Pretoties uzbrukumam; aizsargāties.

2. Atspēkot pret sevi vērstos apvainojumus, pārmetumus; attaisnoties.

Avoti: LLVV

aizstāvība   -as, s.; parasti vsk.

1. jur. Apsūdzības atspēkošana.

2. Aizstāvēšana.

3. reti. Aizsardzība (3).

Avoti: LLVV

aizstāvis   -vja, v.

1. Cilvēks, kas aizstāv (1).

2. Cilvēks, kas aizstāv (2).

3. Cilvēks, kas aizstāv (3); aktīvs piekritējs, atbalstītājs.

4. jur. Amatpersona, kas tiesas procesā oficiāli aizstāv apsūdzētā intereses.

Avoti: LLVV

aizstāvniecība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Aizstāvība (2).

Avoti: LLVV

aizstāvnieks   apv.

1. Aizstāvis, pārstāvis.

Avoti: ME

aizstāvs   novec.

1. Aizstāvis.

Avoti: KW1

aizsteberēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; niev.

1. Steberējot, neveiklā gaitā ejot, attālināties.

// imperf. Steberēt prom; steberējot, neveiklā gaitā ejot, nokļūt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizstebīt   apv.

1. Aizvilkties, aiziet smagiem soļiem, lēnām un stīvi.

2. Aizvilkt (kaut ko smagu).

Avoti: EH

aizstebļīt   apv.

1. Aizvest (kādu pret tā gribu).

2. Aizvilkties, aiziet smagiem soļiem, lēnām un stīvi.

3. Aizvilkt (kaut ko smagu).

Avoti: EH

aizstebulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aiziet raudot.

Avoti: EH

aizsteģīt   apv.

1. Neveikli, nevarīgi, stīvi aiziet.

Avoti: EH

aizsteigt   -steidzu, -steidz, -steidz, pag. -steidzu; intrans.; reti.

1. Aizsteigties (1).

2. parasti 3. pers. Aizsteigties (2).

Avoti: LLVV

aizsteigties   -steidzos, -steidzies, -steidzas, pag. -steidzos; refl.

1. Steidzīgi, ātri aiziet.

// imperf. Steigties prom; steidzīgi, ātri aiziet, doties (kur, līdz kādai vietai, pie kā, aiz kā u. tml.).

// pārn. Ātri aizbraukt (par transportlīdzekļiem).

2. parasti 3. pers. Ātri paiet, aizritēt (par laiku, laika posmu); aizskriet.

3. Savienojumā ar "priekšā": steidzīgi, ātri aizvirzīties (kam) priekšā; nonākt, nokļūt (kur) ātrāk par citiem.

Avoti: LLVV

aizstellēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Likt doties (kur, parasti kādā uzdevumā, pēc kā).

2. Aizgādāt ar sakaru iestādes vai kādas personas starpniecību.

Avoti: ĒiV

aizstenēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Stenot, vaidot attālināties vai sasniegt.

2. Aizvilkt (kaut ko smagu) stenot, vaidot.

3. Iestenēties.

Avoti: EH

aizstenēties   apv.

1. Iestenēties, ievaidēties.

Avoti: EH

aizstepīt   apv.

1. Aizvilkties, aiziet smagiem soļiem, lēnām un stīvi.

Avoti: EH

aizstibāt   apv.

1. Smagnēji aiziet.

2. Aiziet lieliem soļiem.

Avoti: EH

aizstibīt   apv.

1. Ar pūlēm (kaut ko smagu) kaut kur nogādāt.

2. Aiziet neveikli, nevarīgi (Bauskā par maziem bērniem) vai ar lieliem soļiem.

Avoti: ME

aizstibot   apv.

1. Aiziet lieliem soļiem.

Avoti: EH

aizstīdīt   apv.

1. Aiztriekt, padzīt.

Avoti: EH

aizstīdzēt   parasti 3. pers., -stīdz, pag. -stīdzēja; intrans.

1. Stīdzot aizstiepties (līdz kādai vietai, kādā virzienā) - par augiem.

Avoti: LLVV

aizstieņot   apv.

1. Aiztaisīt ar dzelzs stieni.

Avoti: ME

aizstiept   -stiepju, -stiep, -stiepj, pag. -stiepu; trans.

1. Ar pūlēm nesot, aizdabūt prom.

// imperf. Stiept prom.

// pārn.; sar. Aizvest, nogādāt (parasti, pārvarot pretestību, pierunājot u. tml.).

// sar. Slepus aiznest; nozagt.

2. Izstiepjot, izplešot aizvilkt (līdz kādai vietai, uz kurieni, kam priekšā u. tml.) - auklu, drēbi u. tml.

Avoti: LLVV, MLVV

aizstiepties   -stiepjos, -stiepies, -stiepjas, pag. -stiepos; refl.

1. Stiepjoties aizsniegties (līdz kādai vietai, arī tālu).

2. parasti 3. pers. Aizņemot kādu platību, sniegties (tālu); aizņemot kādu platību, sniegties, stiepties (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV

aizstierēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aiziet pastaigājoties.

Avoti: EH

aizstigot   apv.

1. Aizsprostot, atņemt.

Avoti: ME

aizstīgot

1. Aizaugt ar stīgām.

Avoti: PP, T

aizstigt

1. Aizvīties.

Avoti: Sin

aizstiklot

1. Ievietot un nostiprināt stiklu.

Avoti: PP, T

aizstiknīties   apv.

1. Apstāties, sastingt.

Avoti: ME

aizstilbot   apv.

1. Aiziet lieliem soļiem.

Avoti: EH

aizstilpt   apv.

1. Steidzīgi aizskriet, aizlidot.

Avoti: EH

aizstīpāt   apv.

1. Pabeigt mucas stīpošanu.

2. Savilkt ciešāk izkaltuša trauka stīpas, tā aiztaisot (novēršot) spraugas.

3. Ar pūlēm (velkot, smagi ceļot), aiznest, aizgādāt.

Avoti: EH, ĒiV

aizstīpot   apv.

1. Pabeigt mucas stīpošanu.

2. Savilkt ciešāk izkaltuša trauka stīpas, tā aiztaisot (novēršot) spraugas.

Avoti: EH

aizstiprināt   apv.

1. Piestiprināt aiz kaut kā.

2. (Dzerot) saņemt dūšu.

Avoti: EH

aizstirāt   apv.

1. Aiziet.

Avoti: EH

aizstirāt   apv.

1. Aizkaisīt (ar salmiem).

2. Pavirši aizbāzt.

Avoti: EH

Aizstirne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Aizstirnes senkapi— atrodas Rugāju pagastā, mežā starp Aizstirni un Mazezeru, ovālā, 60 x 40 m lielā paugurā, kas daļēji norakts, atrastas vēlā dzelzs laikmeta un viduslaiku senlietas.

Avoti: LE1

aizstīvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Ar pūlēm dabūt prom, aizvilkt.

Avoti: EH

aizstīvēties   apv.

1. Ar pūlēm aizvilkt vienam otru.

Avoti: EH

aizstopēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Bez maksas, pārvietojoties ar ceļa malā apstādinātu garāmbraucošu automašīnu, nokļūt (kādā) galamērķī; aizstopot.

Avoti: MLVV

aizstopot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Bez maksas, pārvietojoties ar ceļa malā apstādinātu garāmbraucošu automašīnu, nokļūt (kādā) galamērķī; aizstopēt.

Avoti: MLVV

aizstorēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aiziet, attālināties; aiziet izrieztām krūtīm.

Avoti: ME, EH

aizstostīties   apv.

1. Mazliet stostīties, raustīt valodu.

2. Stostoties nonākt (runā).

Avoti: EH

aizstrādāt

1. Pārspēt darbā.

2. Iesākt kādu darbu.

Avoti: LE

aizstraume   -es, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Vieta aiz kāda šķēršļa tekošā ūdenī (upē, jūrā), kur nav jūtams vai ir maz jūtams straumes tecējums; straume upes līkumā.

2. Vieta aiz straumes, aiz upes.

Avoti: LLVV, ME

Aizstrautnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dobeles novada Dobeles pagastā 8 km no Dobeles.

Avoti: LC, LE1

aizstrautnieki

1. Dobeles novada Dobeles pagasta apdzīvotās vietas "Aizstrautnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aizstrāvot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja, intrans.

1. Aizplūst (parasti par gaisu, šķidrumu, gaismu, skaņu).

Avoti: MLVV

aizstrāzdāt   apv.

1. Pārspēt darbā.

2. Sākt kādu darbu.

3. Iepriekš padarīt.

Avoti: ME

aizstrēbt   apv.

1. Strēbt (ar karoti) (tieši tik daudz, cik vajadzīgs).

Avoti: EH

aizstreimuļot   apv.

1. Aizgrīļoties, aizstreipuļot, aizlīgoties.

Avoti: ME

aizstreipuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Streipuļojot attālināties.

// imperf. Streipuļot prom.

Avoti: LLVV

aizstrīdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Pārspēt strīdā.

2. Ļoti iekarst strīdā.

Avoti: EH

aizstridzināt   apv.

1. Nejauši aizdurt (ļaut nonākt aiz kaut kā).

Avoti: EH

aizstrigt   apv.

1. Iedurties, iespraukties aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizstrīķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aizziest.

Avoti: EH

aizstrinkšēties   parasti 3. pers., -strinkšas, pag. -strinkšējās; refl.

1. Iesākt strinkšķēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iestrinkšķēties.

Avoti: LLVV

aizstrinkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka sāk strinkšķēt.

Avoti: LLVV

aizstrinkšināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.; reti.

1. Aizstrinkšķēties.

Avoti: LLVV

aizstrinkšķēties   parasti 3. pers., -strinkšķas, pag. -strinkšķējās; refl.

1. Iesākt strinkšķēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iestrinkšķēties.

Avoti: LLVV

aizstrinkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, ka sāk strinkšķēt.

Avoti: LLVV

aizstrinkšķināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās, refl.; reti.

1. Aizstrinkšķēties.

Avoti: LLVV

aizstrīpot   apv.

1. Pasvītrot, ievilkt, ielikt zīmi.

Avoti: EH

aizstropīt   apv.

1. Ātri aiziet, aizskriet.

Avoti: EH

aizstrostīt   apv.

1. Rājot vai, piespiežot ar varu, aizdzīt.

Avoti: EH

aizstrūgāties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām aizbraukt, aiziet.

Avoti: ViV

aizstrumpāt   apv.

1. Aizlēkāt.

2. Aizlēkt, aizkustēt sasietām kājām.

Avoti: EH

aizstrutot   apv.

1. Piepildīties ar strutām.

Avoti: EH

aizstuģīt   apv.

1. Stīvi, klibojot aiziet.

Avoti: EH

aizstuidīt   apv.

1. Aizdzīt (grūžot).

Avoti: EH

aizstuknīt   apv.

1. Aizdzīt grūžot.

Avoti: EH

aizstuknīties   apv.

1. Aiziet negribīgi, nelabprāt.

Avoti: EH

aizstumdīt   apv.

1. Pamazām aizgrūstīt, aizbīdīt, aizstumdīt.

Avoti: EH

aizstumt   -stumju, -stum, -stumj, pag. -stūmu; trans.

1. Stumjot attālināt.

// imperf. Stumt prom; aizbīdīt.

2. pareti. Aizgrūst (2).

Avoti: LLVV

aizstumties   -stumjos, -stumies, -stumjas, pag. -stūmos;

1. Refl. --> aizstumt(1).

2. pareti. Refl. --> aizstumt(2), tikt aizstumtam.

Avoti: LLVV

aizstūrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Stūrējot aizvadīt, aizvirzīt.

// imperf. Stūrēt prom; stūrējot aizvadīt, aizvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizstūris   -ra, v.; pareti.

1. Vieta aiz stūra.

Avoti: LLVV

aizstūrītis

1. Dem. --> aizstūris.

Avoti: LV93

aizstutēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Nostiprināt atstutējot.

Avoti: EH

aizsūbēt   parasti 3. pers., -sūb, arī -sūbē, pag. -sūbēja; intrans.

1. Pārklāties ar oksīda, arī netīrumu kārtu.

Avoti: LLVV

aizsūdīt   apv.

1. Aiziet, aizsteigties.

Avoti: EH

aizsūdzēties   apv.

1. Tiesājoties nonākt.

Avoti: EH

aizsūkāt   apv.

1. Laizot sākt sūkāt, zīst (pēc kā radies pārtraukums).

Avoti: EH

aizsukāt   apv.

1. Aizsukāt aiz kaut kā.

2. Sākt sukāt (linus) un pārtraukt.

3. Aizsteigties.

Avoti: EH

aizsūknēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. Sūknējot aizgādāt projām.

Avoti: PP, T

aizsūkstēties   apv.

1. Iesāpēties uz īsu mirkli.

Avoti: EH

aizsukt   apv.

1. Aizgriezt, pagriezt.

2. Griežot aiztaisīt.

Avoti: EH

aizsūkties

1. Sūcoties nokļūt aiz (kā).

2. Sūcoties izzust.

Avoti: PP, T

aizsūlāt   apv.

1. Aizčūlāt, strutojot sadzīt.

Avoti: EH

aizsulot   apv.

1. Sākt izdalīt sulu no sevis.

Avoti: EH

aizsunīt   apv.

1. Sunījot padzīt, padzīt kā suni.

Avoti: EH

aizsūnot   apv.

1. Aizaugt, aizbāzt ar sūnām.

Avoti: ME

aizsūrkstēties

1. Iesāpēties.

Avoti: Sin

aizsūrstēties   apv.

1. Iesāpēties uz īsu mirkli.

Avoti: EH

aizsust   apv.

1. Mitrumā un siltumā sākt pūt.

2. Dīkā guļot, sasniegt (laika ziņā).

3. Nogulēt dīkā līdz vakaram.

Avoti: EH

aizsutināt   apv.

1. Sākt sutināt (sautēt) (pēc kā radies pārtraukums).

Avoti: EH

aizsūtīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Likt (kurp) doties (parasti ar kādu uzdevumu).

2. Nogādāt (ar sakaru iestāžu vai kādu personu starpniecību).

Avoti: LLVV

aizsvaidāt   apv.

1. Aizsviest, aizsvaidīt vairākas reizes vai vairākus objektus.

Avoti: EH

aizsvaidelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Bet arī attiecinot uz vieglākiem priekšmetiem.

Avoti: EH

aizsvaidīt   apv.

1. Piemest, piesvaidīt (nosprostojot).

Avoti: EH

aizsvaidīt   apv.

1. Apziest (ar sviestu vai taukiem).

Avoti: EH

aizsvaidīties   apv.

1. Maldoties, klīstot nonākt.

Avoti: EH

aizsvelpt   parasti 3. pers., -svelpj, pag. -svelpa; intrans.

1. Aizsvilpt.

Avoti: LLVV

aizsvelpties   -svelpjos, -svelpies, -svelpjas, pag. -svelpos; refl.

1. Aizsvilpties.

Avoti: LLVV

aizsvelties

1. Aizkrist, aizgāzties.

Avoti: PP, T

aizsvempties   apv.

1. Lempīgi, neveikli aiziet.

Avoti: ME

aizsvēpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Kūpinot, apdūmojot aizdzīt.

Avoti: EH

aizsvēpināt   apv.

1. Kūpinot, apdūmojot aizdzīt.

Avoti: EH

aizsvērties   apv.

1. Noliekties.

Avoti: EH

aizsvētīt   apv.

1. Padzīt lamājot.

Avoti: EH

aizsviedrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Pārklāt ar sviedriem, likt aizsvīst.

Avoti: EH

aizsviest   -sviežu, -svied, -sviež, pag. -sviedu; trans.

1. Ar sviedienu attālināt.

// imperf. Sviest prom; aizmest.

2. sar.; reti. Strauji, ar sparu aizvērt (durvis, logu u. tml.); aizcirst, aizsist.

3. sar.; reti. Aizdarīt, aizziest, apmetot (ar kādu pašķidru masu).

Avoti: LLVV

aizsviesties   -sviežos, -sviedies, -sviežas, pag. -sviedos; refl.

1. parasti 3. pers. Tikt neviļus, negribēti aizsviestam.

2. sar. Ļoti strauji (arī pēkšņi) aizsteigties.

Avoti: LLVV

aizsvilināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iesākt svilināt; aizdedzināt.

2. Stipri sadusmot.

Avoti: LLVV

aizsvilināties   apv.

1. Aizsvilties.

Avoti: EH

aizsvilnīt   apv.

1. Iedegties dusmās; saskaisties.

Avoti: EH

aizsvilpot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Svilpojot aizvirzīties (parasti par vēju, lidojošiem priekšmetiem); aizsvilpt.

Avoti: LLVV, MLVV

aizsvilpt   parasti 3. pers., -svilpj, pag. -svilpa; intrans.

1. Strauji, ar svilpienu aizlidot, aiztraukties garām, attālināties.

Avoti: LLVV

aizsvilpties   -svilpjos, -svilpies, -svilpjas, pag. -svilpos; refl.

1. Iesākt svilpt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iesvilpties.

Avoti: LLVV

aizsvilt   -svilstu, -svilsti, -svilst, pag. -svilu; intrans.

1. Iesākt svilt; pēkšņi aizdegties (par viegli degošiem priekšmetiem).

2. Pēkšņi un strauji iekaist (dusmās, naidā).

Avoti: LLVV

aizsvilties   -svilstos, -svilsties, -svilstas, pag. -svilos; refl.

1. Iesākt svilt; pēkšņi aizdegties (par viegli degošiem priekšmetiem).

2. Pēkšņi un strauji iekaist (dusmās, naidā).

3. Pēkšņi notvīkt, nosarkt (par vaigiem, ausīm, seju).

Avoti: LLVV, MLVV

aizsvinēties   -svinos, -svinies, -svinas, pag. -svinējos, refl.

1. Par daudz nodoties svinēšanai; svinēt, būt viesībās pārāk ilgi.

Avoti: MLVV

aizsvīrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aizcelt prom ar sviru.

Avoti: EH

aizsvīst   parasti 3. pers., -svīst, pag. -svīda; intrans.

1. Pārklāties ar sīkiem ūdens pilieniem (par stiklu); norasot.

Avoti: LLVV

aizsvurkšt   apv.

1. Izdot ņurdošu skaņu.

2. Aizlidot, izdodot skaņu.

Avoti: EH

Aizsyli   vietv.

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Aizsili" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

aizšalkot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Aizšalkt (1).

2. poēt. Aizšalkt (2).

Avoti: LLVV

aizšalkoties

1. Iešalkties.

Avoti: Sin

aizšalkt   parasti 3. pers., -šalc, pag. -šalca; intrans.

1. Šalcot attālināties, aiztraukties (par veļu, negaisu, ūdeņiem u. tml.).

2. poēt. Paiet (par laiku, laika posmu).

Avoti: LLVV

aizšalkties   parasti 3. pers., -šalcas, pag. -šalcās; refl.

1. Iesākt šalkt; iesākt šalkt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iešalkties.

Avoti: LLVV

aizšaudīt   apv.

1. Atkārtoti šaujot, aiztramdīt, aizdzīt.

2. Apdullināt, atkārtoti šaujot.

3. Aizdoties (braucot vai ejot).

Avoti: EH

aizšaudīties   apv.

1. Aizdoties.

Avoti: EH

aizšaujamais   -ā, v.

1. Ierīce, ar ko nostiprina ko aizvērtu (durvis, vārtus, vāku u. tml.); aizbīdnis (1).

2. Aizbīdnis (2).

Avoti: LLVV

aizšausties   apv.

1. Aizklāties, aizsegties.

2. Ietīties.

Avoti: EH

aizšaut   -šauju, -šauj, -šauj, pag. -šāvu.

1. trans. Ar šāvienu aizvirzīt (kur, līdz kādai vietai, kam garām).

// intrans.

2. trans. Ar šāviņu ievainot.

3. trans. Strauji aizbīdīt (aizbīdni, bultu u. tml.), lai ko aizdarītu.

4. trans. Strauji aizvirzīt (aiz kā, kam priekšā u. tml.).

5. intrans.; sar. Ļoti ātri, strauji (kur) aiziet, aizbraukt.

6. sar. Aizdot.

Avoti: LLVV

aizšauties   -šaujos, -šaujies, -šaujas, pag. -šāvos; reti.

1. Ļoti ātri attālināties.

// imperf. Šauties prom; ļoti ātri aizvirzīties (kur, kam priekšā, aiz kā u. tml.).

2. apv. Aizmirsties.

Avoti: LLVV, DžP

aizšautne   apv.

1. Krāsns aizbīdnis; aizšaujamais.

Avoti: EH

aizšautnis   novec.

1. Bulta, aizšaujamais.

Avoti: Lo

aizšautnīte

1. Dem. --> aizšautne.

Avoti: LV93

aizšautra

1. Aizbīdnis.

Avoti: Sin

aizšāvekls   apv.

1. Aizšaujamais.

Avoti: EH

aizšilierēties

1. Norēgoties, pavīdēt.

2. Uz laiku kļūt šķietami apkārtējo pasauli neredzošam.

aizšiverēties   apv.

1. Veikli rīkojoties, kārtojot kaut ko, aiziet, nokļūt kur.

Avoti: ĒiV

aizšķaidīt   apv.

1. Aizšļakstīt, pārklāt šļakstinot.

Avoti: EH

aizšķaudīt   apv.

1. Apzīmē ļaunu vēstošu šķaudīšanu, uzskata, ka šķaudīšana ir zīme, kas norāda uz kaut kā cerēta vai negribēta notikšanu, gaidāmais tiek it kā aizšķaudīts.

2. Aizšķaudīt prom tikko izteikto vēlēšanos.

3. Norāda uz kāda apgalvojuma neīstumu.

Avoti: ME

aizšķaudīties   apv.

1. Pēkšņi īsi nošķaudīties.

Avoti: ME

aizšķaut   apv.

1. Aizšķaudīt.

Avoti: ME

aizšķebināt   apv.

1. Apšķebināt.

Avoti: ME

aizšķederēties   apv.

1. Sākt krokoties.

2. Klenderēt.

Avoti: ME

aizšķelt   -šķeļu, -šķel, -šķeļ, pag. -šķēlu; trans.

1. Iesākt šķelt, bet nepāršķelt; iešķelt.

Avoti: LLVV

aizšķelties   parasti 3. pers., -šķeļas, pag. -šķēlās;

1. Refl. --> aizšķelt.

Avoti: LLVV

aizšķendēt   apv.

1. Dabūt prom lamājot, rājot, šķendējoties.

Avoti: EH

aizšķērēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Sākt griezt (diegus) (pēc kā radies pārtraukums).

Avoti: EH

aizšķērpelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Tēšot darīt nelīdzenu, ietēst vietvietām.

Avoti: EH

aizšķērsis

1. Barjera.

Avoti: Sin

aizšķērsīt   apv.

1. Aizsprostot, šķērsot, aizkavēt.

Avoti: ME

aizšķērslis

1. Šķērslis.

Avoti: Sin

aizšķērsot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izveidot šķērsli (kā kustībai); būt par šķērsli.

Avoti: LLVV

aizšķērst   apv.

1. Sākt šķērst (nokautu dzīvnieku) (pēc kā radies pārtraukums).

Avoti: EH

aizšķēršļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Aizšķērsot.

Avoti: LLVV

aizšķetaklēties   apv.

1. Aizskriet plosoties, trakojot.

Avoti: EH

aizšķeterēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Ātri aizbēgt.

Avoti: KnG

aizšķeterēties   apv.

1. Sākt krokoties.

2. Klenderēt.

Avoti: ME

aizšķetināt   apv.

1. Attinot aizripināt.

Avoti: EH

aizšķetināties   apv.

1. Attinoties aizripot.

Avoti: EH

aizšķibēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aiznest.

Avoti: EH

aizšķiebt   apv.

1. Padarīt šķību, sašķobīt.

Avoti: ME

aizšķiebties   apv.

1. Kļūt šķībam, sašķiebties.

Avoti: ME

aizšķielēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Paiet garām šķielējot (glūnot).

Avoti: EH

aizšķiest   -šķiežu, -šķied, -šķiež, pag. -šķiedu; trans.

1. Šķiežot aizvirzīt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

2. Šķiežot, sviežot (pašķidru masu), aiztriept, aizziest (ko).

Avoti: LLVV

aizšķiesties

1. Nejauši aizšķiest.

Avoti: PP, T

aizšķilmīt   apv.

1. Aiziet.

Avoti: EH

aizšķilt   -šķiļu, -šķil, -šķiļ, pag. -šķīlu; trans.; reti.

1. Uzšķilt.

Avoti: LLVV

aizšķilties   parasti 3. pers., -šķiļas, pag. -šķīlās; reti.

1. Refl. --> aizšķilt.

Avoti: LLVV

aizšķindēt   parasti 3. pers., -šķind, pag. -šķindēja (retāk -šķinda, 1. konj.); intrans.

1. Šķindot attālināties.

2. pareti. Iesākt šķindēt; iešķindēties.

Avoti: LLVV

aizšķindēties   parasti 3. pers., -šķindas, pag. -šķindējās; refl.

1. Iesākt šķindēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iešķindēties.

Avoti: LLVV

aizšķiņķot   apv.

1. Aizdāvināt prom.

Avoti: EH

aizšķirstīt   apv.

1. Šķirstot nonākt līdz.

2. Šķirstot aizvērt (grāmatā lapu).

Avoti: EH

aizšķirt   -šķiru, -šķir, -šķir, pag. -šķīru; trans.

1. Šķirot aizvērt.

Avoti: LLVV

aizšķirties   parasti 3. pers., -šķiras, pag. -šķīrās;

1. Refl. --> aizšķirt.

Avoti: LLVV

aizšķīst   parasti 3. pers., -šķīst, pag. -šķīda; intrans.

1. Šķīstot, šķiežoties attālināties.

2. pareti. Tikt notrieptam (ar ko šķidru, pašķidru).

Avoti: LLVV

aizšķīt   apv.

1. Sākt nošķīt, noņemt.

2. Taisīties, ka tiek, laisties lapās.

3. Steidzīgi aiziet, neskatoties apkārt.

Avoti: ME, EH

aizšķūrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Šķūrējot aizvākt; aizstumt.

2. Dabūt prom ar naidīgu attieksmi.

Avoti: LLVV, EH

aizšķūt   apv.

1. Aizšķaudīt.

Avoti: ME

aizšķūtēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; neakt.

1. Aizgādāt (klaušu kārtā ar pajūgiem).

// pārn.; sar. Aizgādāt; nogādāt (kur).

Avoti: LLVV, MLVV

aizšķūtēties   apv.

1. Aizbraukt ar pūlēm.

Avoti: EH

aizšlenderēt

1. Aizklīst.

Avoti: Sin

aizšlogāt   apv.

1. Slapjdraņķa laikā piepildīties ar slapju sniegu un tādā veidā nosprostoties.

Avoti: EH

aizšļakstēt   parasti 3. pers., -šļakst, pag. -šļakstēja; intrans.

1. Šļakstot, šļakatu veidā attālināties; šļakstot nokļūt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizšļakstināt

1. Šļakstot, šļakstinot novadīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LV93

aizšļakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Šļakstot, šļakstinot novadīt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

2. Šļakstot (ko) virsū, piešķiest, aiztriept.

Avoti: LLVV

aizšļākt   -šļācu, -šļāc, -šļāc, pag. -šļācu;

1. trans. Šļācot, ar šalti aizliet, aizvirzīt.

// imperf. Šļākt prom; šļācot, ar šalti aizliet, aizvirzīt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

2. parasti 3. pers.; intrans. Šļācoties aizplūst; šļācoties aizplūst (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizšļākties   parasti 3. pers., -šļācas, pag. -šļācās;

1. Refl. --> aizšļākt (1); tikt aizšļāktam.

2. Refl. --> aizšļākt(2).

Avoti: LLVV

aizšļampāt   apv.

1. Aiziet pa dubļiem, lēnām aiziet pa sliktu ceļu.

Avoti: EH

aizšļaukāties   apv.

1. Aiziet goroties.

Avoti: EH

aizšļaukt   apv.

1. Aiziet, velkot kājas, aizšļūkt.

2. Aizliet aiz kaut kā, aizšļakstīt (ar sparu, stipras strūklas veidā).

Avoti: EH

aizšļaupt   apv.

1. Nogriezt.

Avoti: EH

aizšļirkt   apv.

1. Aizšļākt aiz kaut kā.

2. Aizšļākt.

Avoti: EH

aizšļokāt   apv.

1. Aiziet smagiem, šļūcošiem soļiem.

2. Par pīļu gaitu.

3. Aizslīdēt ar slēpēm.

Avoti: EH

aizšļūcināties   apv.

1. Aizslīdēt, aizšļūkt (pēc paša ierosmes).

Avoti: EH

aizšļūdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aizslīdēt, aizšļūkt (neviļus, negribot).

Avoti: EH

aizšļūdināties   apv.

1. Slīdēt, pārslīdēt.

Avoti: ME

aizšļukāt   apv.

1. Aiziet, velkot kājas (pārāk lielās tupelēs).

Avoti: EH

aizšļūkāt   apv.

1. Aizšļūkt, aizslīdēt.

Avoti: EH

aizšļūkt   -šļūcu, -šļūc, -šļūc, pag. -šļūcu; intrans.

1. Šļūcot, šļūcošā gaitā attālināties.

// imperf. Šļūkt prom.

2. Aizbraukt ar ragavām.

Avoti: LLVV

aizšļukt   -šļūku, -šļūc, -šļūk, pag. -šļuku; intrans.

1. Šļūkot, slīdot aizkļūt (kur, aiz kā, kam priekšā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizšļupstēties   apv.

1. Izdot stomīgas skaņas.

Avoti: ME

aizšļurāt   apv.

1. Aiziet, velkot kājas (pārāk lielās tupelēs).

Avoti: EH

aizšļūtēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aizbultēt.

Avoti: ME

aizšļūtēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Lēnām aiziet.

Avoti: EH

aizšmauga   apv.

1. Aizsieta, šaura vieta.

Avoti: ME

aizšmaugt   apv.

1. Aizbēgt, taisīties prom, laisties lapās.

Avoti: EH

aizšmaukt   -šmaucu, -šmauc, -šmauc, pag. -šmaucu; intrans.; vienk.

1. Paslepus aiziet, aizbēgt.

Avoti: LLVV

aizšmignēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aiziet smejoties.

Avoti: EH

aizšmukt   apv.

1. Slepus (parasti steigā) aiziet, aizbēgt.

Avoti: ViV

aizšmurgt   apv.

1. Aizlidot (ar troksni).

Avoti: EH

aizšņakstēties   apv.

1. Zobi izdot čirkstošu skaņu (kožot kaut ko cietu).

Avoti: EH

aizšņakstināt   apv.

1. Ar nelielu šņācošu troksni aizvirzīties.

Avoti: EH

aizšņākt   parasti 3. pers., -šņāc, pag. -šņāca; intrans.

1. Ar šņākoņu aizvirzīties, attālināties.

Avoti: LLVV

aizšņākties   -šņācos, -šņācies, -šņācas, pag. -šņācos; refl.

1. Iesākt šņākt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iešņākties.

Avoti: LLVV

aizšņaukt   apv.

1. Šņaukt aiz kaut kā vai līdz kaut kam.

Avoti: EH

aizšņirkstēties   apv.

1. Sākt šņirkstēt.

Avoti: ME

aizšņorēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Aizdarīt ciet ar auklu, šņori.

Avoti: LLVV

aizšņukstēties   -šņukstos, -šņuksties, -šņukstas, pag. -šņukstējos, refl.

1. Iešņukstēties.

Avoti: MLVV

aizšņūkt   apv.

1. Šņaukt aiz kaut kā vai līdz kaut kam.

Avoti: EH

aizšņukurēties

1. Rakņājoties, cenšoties izzināt, atrast, sameklēt informāciju, noskaidrot līdz izpratnei.

aizšpagot   žarg.

1. Aiziet.

Avoti: SLG

aizšpaktelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Špaktelējot aizpildīt, nolīdzināt.

Avoti: MLVV

aizšpannēt   žarg.

1. Aiziet, aizskriet.

2. Aizbēgt.

Avoti: SLG

aizšpidīt   apv.

1. Steidzīgi aiziet.

Avoti: ME

aizšpļaut   apv.

1. Piespļaut (un tādā veidā pārklāt, noslēgt).

2. Aizspļaut.

Avoti: EH, KiV

aizštapēt   žarg.

1. Aizsprostot.

Avoti: SLG

aizštapēties   žarg.

1. Aizsprūst, aizsprostoties.

Avoti: SLG

aizštempelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aizzīmogot.

Avoti: KiV

aizštopēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; sar.

1. Aizsprostot, aizspundēt.

Avoti: SLG

aizštopēties   žarg.

1. Aizsprūst, aizsprostoties.

2. Aizcietēt, normāli neiztukšoties (vēdera aizcietējuma dēļ).

Avoti: SLG

aizšūnot   apv.

1. Aizvaskot, aizvākot.

Avoti: EH

aizšūpot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.

1. Šūpojot attālināt.

Avoti: LLVV

aizšūpoties

1. Šūpojoties aizmirsties (5).

2. Šūpojoties (transportlīdzelī) nokļūt.

Avoti: PP, T

aizšust   apv.

1. Mazliet sadusmot.

Avoti: EH

aizšūstīt   apv.

1. Lāpot sašūt kopā.

Avoti: EH

aizšūt   -šuju, -šuj, -šuj, pag. -šuvu; trans.

1. Šujot savienot (kā malas).

// imperf. Šūt ciet; šujot aizdarīt (caurumu).

Avoti: LLVV

aizšūties   žarg.

1. Nemanāmi pazust no kompānijas vai no notikuma vietas.

Avoti: KZ

aizšvelpties   apv.

1. Izdot svilpjošu skaņu.

Avoti: EH

aizšvīkāt   apv.

1. Ievilkt ar nagu zīmi (novelkot svītru).

Avoti: EH

aizšvīkstēt   parasti 3. pers., -švīkst, pag. -švīkstēja; intrans.

1. Ar švīkstoņu, švīkstot attālināties.

Avoti: LLVV

aizšvīkstēties

1. Iešvīkstēties.

Avoti: Sin

aizšvīkstināt

1. Aizbraukt (piem., riepām švīkstot).

Avoti: Sin

aizšvilpot   apv.

1. Aiziet, aizskriet svilpjot.

Avoti: EH

aizšvilpt   apv.

1. Aizlidot svilpjot.

2. Svilpjot apdullināt.

3. Iesvilpoties.

Avoti: EH, KiV

aizšviļpāt   apv.

1. Iesākt svilpot.

Avoti: KiV

aizšviļpot   apv.

1. Aiziet, aizskriet svilpjot.

Avoti: EH

aizšvirkstēt   parasti 3. pers., -švirkst, pag. -švirkstēja; intrans.

1. Ar švirkstoņu, švirkstot attālināties (parasti par uguni, dzirkstelēm u. tml.).

Avoti: LLVV

aizšvirkstēties   parasti 3. pers., -švirkstas, pag. -švirkstējās; refl.

1. Iesākt švirkstēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iešvirkstēties.

Avoti: LLVV

aizšvitināt   apv.

1. Izšķiest.

Avoti: EH

aiztaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Verot aizdarīt.

// imperf. Taisīt ciet; aizvērt.

// sar. Pildot, bāžot (ko iekšā, priekšā), aizdarīt (spraugas, caurumus u. tml.).

2. sar. Aizdarīt, sastiprināt kopā pogājot, sprādzējot u. tml.

Aiztaisīt pogas— aizpogāt.

3. sar. Pārtraukt, izbeigt (uzņēmuma, iestādes u.tml. darbību); slēgt.

4. apv. Aizžogot.

5. apv. Pieliet ēdienam, parasti putrai, pienu vai citu aizdaru.

Avoti: LLVV, KiV

aiztaisīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; sar.

1. Refl. --> aiztaisīt (1); aizvērties.

2. Sagatavoties, sakārtoties (lai kur dotos).

Avoti: LLVV

aiztakšķināt   apv.

1. Aiziet sadzirdamiem soļiem (sitot kājas).

Avoti: EH

aiztalzīt   apv.

1. Aizdzīt perot.

Avoti: EH

aiztapināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aizņemties.

2. Aizdot.

Avoti: LLVV

aiztāpļāt   apv.

1. Aizdot.

Avoti: EH

aiztāpļāt   apv.

1. Aizlīst, aizrāpot, lēnām attālināties.

Avoti: EH

aiztapot   apv.

1. Aiztaisīt, aizvērt, aizbāzt ar tapu.

Avoti: ME

aiztapšķināt   apv.

1. Aiziet, sitot kājas.

Avoti: EH

aiztapt   apv.

1. Nonākt, tikt, nokļūt.

Avoti: ME

aiztarkšēt   parasti 3. pers., -tarkš, pag. -tarkšēja; retāk; intrans.

1. Aiztarkšķēt - tarkšķot attālināties.

Avoti: LLVV

aiztarkšēties   parasti 3. pers., -tarkšas, pag. -tarkšējās; refl.

1. Iesākt tarkšķēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ietarkšķēties.

Avoti: LLVV

aiztarkšķēt   parasti 3. pers., -tarkšķ, pag. -tarkšķēja, intrans.

1. Tarkšķot attālināties; aiztarkšēt.

Avoti: LLVV

aiztarkšķēties   parasti 3. pers., -tarkšķas, pag. -tarkšķējās, refl.

1. Iesākt tarkšķēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ietarkšķēties.

2. sar. Aizpļāpāties.

Avoti: LLVV, T

aiztaskāt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām aiznest, aizvilkt.

Avoti: ViV

aiztaščīt   apv., niev.

1. Aizstiept.

Avoti: KiV

aiztaujāties   apv.

1. Vairākkārt taujājot ceļu, nonākt līdz kādai vietai.

Avoti: EH

aiztaukšķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Sākt grauzdēt (pēc kā radies pārtraukums).

Avoti: EH

aiztaupījums   -a, v.

1. Tas, kas aiztaupīts; ietaupījums.

Avoti: LLVV

aiztaupīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atstāt neizlietotu, pataupīt, saglabāt.

2. Novērst, neizraisīt (parasti ko nevēlamu, nepatīkamu u. tml.).

Avoti: LLVV

aiztaupīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Palikt neizlietotam, tikt pataupītam, saglabātam.

2. Tikt novērstam, netikt izraisītam.

Avoti: LLVV

aiztaurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; reti.

1. intrans. Taurējot attālināties.

2. trans.; sar. Ilgi, apnicīgi taurējot, padarīt (uz laiku) nedzirdīgas (ausis).

Avoti: LLVV

aiztaurēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Iesākt taurēt un tūlīt pārtraukt; (biežāk) ietaurēties.

Avoti: LLVV

aiztaustīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Taustoties aizvirzīties.

// imperf. Taustīties prom; taustoties nokļūt (kur, līdz kādai vielai, aiz kā, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aiztece   ģeol.

1. Ūdensrijēja kompleksa sākums, ūdens pazemē aiztecēšanas vieta.

Avoti: IZ-101-62

aiztecēt   parasti 3. pers., -tek, pag. -tecēja; intrans.

1. Tekot, plūstot attālināties (piemēram, par šķidrumu, straumi).

// imperf. Tecēt prom.

2. Paiet, aizritēt (par laiku, laika posmu).

Avoti: LLVV

aiztecēt   -teku, -teci, -tek, pag. -tecēju; intrans.

1. Teciņus attālināties.

// imperf. Tecēt prom; teciņus nokļūt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aiztecināt   apv.

1. Tecināt aiz kaut kā.

2. Pietecināt pilnu un tādā veidā noslēgt.

3. Aizurbt.

4. Aizbraukt sīkiem rikšiem.

5. Asinot padarīt trulu.

Avoti: EH

aizteikt   apv.

1. Aizlikt labu vārdu par kādu.

2. Teikt priekšā.

Avoti: EH

aizteikties   apv.

1. Pateikt pāris vārdu.

Avoti: EH

aiztekalēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, intrans.

1. Tekalējot aizvirzīties, aiziet.

Avoti: MLVV

aiztēkāt   apv.

1. Aizskriet, nonākt, skraidot šurpu turpu.

Avoti: EH

aiztekāt   apv.

1. Aiztipināt; aiztecēt.

Avoti: EH, ViV

aiztelst   apv.

1. Kāsējot apdullināt.

Avoti: EH

aiztēmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Netrāpīt mērķim.

Avoti: EH

aiztemst   apv.

1. Satumst, sākt palikt tumšam.

Avoti: EH

aiztenterēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Tenterējot attālināties.

// imperf. Tenterēt prom; tenterējot nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aiztenterēties   apv.

1. Aizdoties prom (pēc tūļīgas sagatavošanās).

Avoti: EH

aiztepējums   -a, v.

1. Rezultāts --> aiztepēt.

2. Masa, ar ko aiztepē.

Avoti: LLVV, LV93

aiztepēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aiztaisīt ar tepi (spraugas, caurumus).

// imperf. Tepēt ciet.

Avoti: LLVV

aiztept   apv.

1. Aizziest, sasmērēt.

Avoti: EH

Aiztere   vietv.

1. Durbes novada Tadaiķu pagasta apdzīvotās vietas "Aistere" bijušais nosaukums.

2. vēst. Aizteres pagasts - pagasts bijušajā Liepājas apriņķī līdz 1949. g.; pagasta teritorija mūsu dienās ietilpst Durbes novada Tadaiķu pagastā.

Avoti: P35

aiztērēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Sākt lietot.

2. Sabojāt, ievainot.

Avoti: EH

aizterkšķēt   apv.

1. Pietarkšķēt, tarkšķot apdullināt.

Avoti: EH

aizterkšķēties   apv.

1. Ietarkšķēties, ieklabēties uz īsu mirkli.

Avoti: EH

aiztērpe   apv.

1. Piedeva (ēdienam).

2. Rotājums.

Avoti: ME

aiztērpis

1. Sapampis, uztūcis.

Avoti: KV

aizteršķēt   apv.

1. Tarkšķot attālināties.

2. Pietarkšķēt, tarkšķot apdullināt.

Avoti: EH

aiztērzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Pļāpājot sasniegt.

2. Pļāpāt ilgi, līdz noteiktam laikam.

Avoti: EH

aiztest   apv.

1. Kāsējot apdullināt.

Avoti: EH

aiztēst   apv.

1. Tēšot (apmalojot) sasniegt.

2. Tēšot ļaut nonākt.

Avoti: EH

aiztesties   žarg.

1. Aiziet (parasti ātri).

Avoti: SLG

aizticējs   apv.

1. Tas, kas pieskaras, aizvaino.

Avoti: ME

aizticināt   apv.

1. Steidzīgi aiziet.

Avoti: ME

aizticināt   apv.

1. Apmierināt (izsalkumu), paēdināt.

2. Atkārtoti pieskarties, aiztikt.

3. Atkārtoti kaut kur nonākt.

Avoti: EH

aiztiekties   apv.

1. Aizsniegties līdz noteiktai vietai.

2. Lēnām aiziet.

3. (Slepus) aizlīst, aizrāpot, noslēpties aiz kaut kā.

Avoti: EH

aiztiepties   apv.

1. Sākt tiepties, nepiekāpties (par vai pret kaut ko).

Avoti: EH

aiztiesāt   apv.

1. Sākt ēst (pēc kā radies pārtraukums).

Avoti: EH

aiztiesāties   apv.

1. Tiesājoties nonākt.

Avoti: EH

aiztika   apv.

1. Nokļūšana.

Avoti: EH

aiztīklot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja, trans.

1. Veidojot tīklu, pārklāt, aizsegt (ko).

Avoti: MLVV

aiztikšēt   parasti 3. pers., -tikš, pag. -tikšēja; intrans.; reti.

1. Paiet, aizritēt, tikšķot pulkstenim (par laiku, laika posmu).

Avoti: LLVV

aiztikšēties   apv.

1. Īsu brīdi tikšķēt, iesākt sprakstēt, par īsu tikšķošu skaņu.

aiztikšķēt   parasti 3. pers., -tikšķ, pag. -tikšķēja, intrans.; reti.

1. Paiet, aizritēt, tikšķot pulkstenim (par laiku, laika posmu).

Avoti: LLVV

aiztikšķēties   apv.

1. Īsu brīdi tikšķēt, iesākt sprakstēt, par īsu tikšķošu skaņu.

Avoti: ME

aiztikt   -tieku, -tiec, -tiek, pag. -tiku; intrans.; pareti.

1. Aizkļūt.

Avoti: LLVV

aiztikt   -tieku, -tiec, -tiek, pag. -tiku; trans.

1. Pieskarties, piedurties (parasti ar rokām); aizskart.

2. Nodarīt pāri (fiziski), nodarīt ļaunu; aizskart.

// pārn. Ar runu, valodu nedot mieru, arī apvainot; aizskart.

Avoti: LLVV

aiztikums   novec.

1. Tautas uzskats par dažu priekšmetu neaiztiekamību.

Avoti: KV

aiztilāt   apv.

1. Izklātiem sākt balot (par liniem).

Avoti: EH

aiztilēt   apv.

1. Izklātiem sākt balot (par liniem).

Avoti: EH

aiztilināt   apv.

1. Kauzatīva forma no aiztilāt.

Avoti: EH

aiztilināt   apv.

1. Sākt maukt nost mizu (pēc kā radies pārtraukums).

Avoti: EH

aiztilte   apv.

1. Vieta aiz tilta.

Avoti: KiV

Aiztilte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Barkavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

aiztiltieši

1. Madonas novada Barkavas pagasta apdzīvotās vietas "Aiztilte" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aiztiļte   vietv.

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Aiztilte" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

aiztimbāt   apv.

1. Lēnām aiziet.

Avoti: EH

aiztimbāt   apv.

1. Aiziet raudot.

Avoti: EH

aiztinkšēt   parasti 3. pers., -tinkš, pag. -tinkšēja; intrans.

1. Tinkšķot attālināties.

Avoti: LLVV

aiztinkšēties   parasti 3. pers., -tinkšas, pag. -tinkšējās; refl.

1. Iesākt tinkšķēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ietinkšķēties.

Avoti: LLVV

aiztinkšķēt   parasti 3. pers., -tinkšķ, pag. -tinkšķēja, intrans.

1. Tinkšķot attālināties.

Avoti: LLVV

aiztinkšķēties   parasti 3. pers., -tinkšķas, pag. -tinkšķējās, refl.

1. Iesākt tinkšķēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ietinkšķēties.

Avoti: LLVV

aiztīņāt   apv.

1. Ietīt, ievīstīt, aizsegt.

Avoti: EH

aiztipāt   apv.

1. Lempīgi, neveikli aiziet.

Avoti: ME

aiztipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Tipinot attālināties.

// imperf. Tipināt prom; tipinot nokļūt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aiztirdīt   apv.

1. Sadusmot.

2. Aizdzīt kaitinot.

Avoti: EH

aiztirināt   apv.

1. Kratot ļaut nokrist aiz kaut kā.

Avoti: EH

aiztirināties   apv.

1. Raustoties nonākt.

Avoti: EH

aiztīrīt   apv.

1. Aizslaucīt.

Avoti: EH

aiztirkšināt   apv.

1. Tirkšķinot aizbraukt.

Avoti: KiV

aiztirpt   apv.

1. Sākt tirpt (sastingt).

Avoti: EH

aiztirzāt   apv.

1. Nokļūt, klibojot, ar pūlēm šļūcot.

Avoti: EH

aiztīstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Tīstot aizsegt, aizklāt (no visām pusēm).

// imperf. Tīstīt ciet.

Avoti: LLVV

aiztīstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. Refl. --> aiztīstīt; aiztuntuļoties.

Avoti: LLVV

aiztišināt   apv.

1. Aizdzīt (parasti putnus) ar saucienu "tiš! tiš!".

Avoti: ĒiV

aiztīt   -tinu, -tin, -tin, pag. -tinu; trans.

1. Tinot aizklāt, aizsegt (no visām pusēm).

// imperf. Tīt ciet.

// pārn. Aizsegt, aizklāt (ko), padarot nesaskatāmu (parasti par miglu).

Avoti: LLVV

aiztīties   -tinos, -tinies, -tinas, pag. -tinos;

1. Refl. --> aiztīt.

2. sar. Aizlavīties, aizbēgt.

3. sar. Aiziet, iziet.

Avoti: LLVV, SLG

aizto   apv.

1. Jo, tāpēc ka.

2. Tāpēc.

Avoti: ME

aiztošāt   apv.

1. Aiziet stenot (lēnām).

Avoti: EH

aiztoškāties   apv.

1. Lēni, tūļīgi aiziet.

Avoti: ViV

aiztracināt   apv.

1. Padarīt traku, mežonīgu.

Avoti: EH

aiztraipīt   apv.

1. Aizziest.

2. Ziest vai pilināt aiz kaut kā.

Avoti: EH

aiztrakāt   apv.

1. niev. Aiziet, arī aizbraukt.

2. Ļoti ātri aizskriet (par satracinātiem dzīvniekiem).

Avoti: KiV

aiztrakot   apv.

1. Trakojot aizskriet.

Avoti: EH

aiztrallāt   apv.

1. Aiziet jautri dziedot (trallinot).

Avoti: EH

aiztramdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Tramdot panākt, ka attālinās, aizbēg; aizbiedēt, aizbaidīt.

Avoti: LLVV

aiztrankāt   apv.

1. Aizdzīt, aiztrenkt vairākkārt vai vairākus.

Avoti: EH

aiztransportēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Transportējot aizgādāt.

// imperf. Transportēt prom; transportējot aizgādāt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aiztrapēt   apv.

1. Sākt trupēt (pūt).

Avoti: EH

aiztrāpīt   apv.

1. Satikt, sastapt.

2. Netrāpīt mērķī šaujot.

Avoti: EH

aiztrāpt   apv.

1. Satikt, sastapt.

Avoti: EH

aiztraucēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Iztraucējot aizbaidīt, aizdzīt.

2. Iztraucēt.

Avoti: LLVV

aiztraukt   -traucu, -trauc, -trauc, pag. -traucu;

1. intrans. Ātri attālināties; aizjoņot, aizdrāzties.

// pārn. Ātri paiet, aizritēt (par laiku, laika posmu); aizsteigties; aizskriet.

// pārn. Strauji izzust, arī nomainīties (par domām).

2. trans. Ar strauju kustību dabūt nost, arī noraust.

// pārn. Atvairīt (domas, jūtas), atbrīvoties (no tām).

Avoti: LLVV

aiztraukties   -traucos, -traucies, -traucas, pag. -traucos; refl.

1. Aiztraukt (1).

// pārn. Par laiku, laika posmu.

// pārn. Par domām.

Avoti: LLVV

aiztrebavāt   apv.

1. Aizsaukt.

Avoti: KiV

aiztreipt   apv.

1. Aizziest.

Avoti: EH

aiztremt   apv.

1. Aizdzīt ar troksni.

Avoti: EH

aiztrenēt   apv.

1. Sākt trunēt, pūt (sairt, sadrupt).

Avoti: EH

aiztrenkāt   apv.

1. Aizdzīt, aiztrenkāt vairākkārt vai vairākus.

Avoti: EH

aiztrenkt   -trencu, -trenc, -trenc, pag. -trencu; trans.

1. Trencot panākt, ka (dzīvnieks) atstāj kādu vietu, attālinās.

// imperf. Trenkt prom; trencot piespiest aizvirzīties (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.); aiztriekt.

// pārn. Aizpūst (ko) - par stipru vēju.

// pārn.; reti. Atvairīt (domas).

Avoti: LLVV

aiztrepēt   apv.

1. Sākt trunēt, pūt (sairt, sadrupt).

Avoti: EH

aiztrīcēt   parasti 3. pers., -trīc, pag. -trīcēja; intrans.; reti.

1. Aiztrīcēties.

Avoti: LLVV

aiztrīcēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt trīcēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ietrīcēties.

Avoti: LLVV

aiztricināt   apv.

1. Satricināt.

2. Aizvest satricinot (kratot).

Avoti: EH

aiztrīcināt   apv.

1. Satricināt.

2. Aizvest satricinot (kratot).

Avoti: EH

aiztricināties   apv.

1. Ietrīcēties.

Avoti: EH

aiztrīcināties   apv.

1. Ietrīcēties.

Avoti: EH

aiztriēkšt   apv.

1. Iespiežoties ar asām malām vai beržot, ievainot.

Avoti: KiV

aiztriekt   -triecu, -triec, -triec, pag. -triecu; trans.

1. Triecot panākt, ka (dzīvnieks) atstāj kādu vietu, attālinās.

// imperf. Triekt prom; triecot piespiest aizvirzīties (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.); aizdzīt.

// pārn. Atvairīt (domas, jūtas), atbrīvoties (no tām); aizdzīt.

// pārn. Aizpūst, aizdzīt (ko) - par stipru vēju.

2. Ar triecienu attālināt; ar triecienu aizvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

3. reti. Ļoti spēcīgi grūžot, aizvērt; aizcirst, aizsist.

Avoti: LLVV, MLVV

aiztriekties   apv.

1. Aizsteigties, aizdrāzties (piespiedu kārtā vai ļoti ātri).

2. (Ar varu vai ātri) pasteigties garām, aizdzīt garām.

Avoti: EH

aiztriept   -triepju, -triep, -triepj, pag. -triepu; trans.

1. Triepjot (ko iekšā, priekšā), aizdarīt, aiztaisīt (parasti spraugu, caurumu u. tml.).

// imperf. Triept ciet.

2. sar. Aiziet, aizbraukt.

Avoti: LLVV, SLG

aiztrikšināt   apv.

1. Lēni aizbraukt.

Avoti: KiV

aiztrinkšēties   parasti 3. pers., -trinkšas, pag. -trinkšējās; refl.

1. Aizstrinkšķēties.

Avoti: LLVV

aiztrinkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aizstrinkšķināt.

Avoti: LLVV

aiztrinkšināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.; reti.

1. Aizstrinkšķināties.

Avoti: LLVV

aiztrinkšķēties   parasti 3. pers., -trinkšķas, pag. -trinkšķējās, refl.

1. Aizstrinkšķēties.

Avoti: LLVV

aiztrinkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju,

1. Aizstrinkšķināt.

Avoti: LLVV

aiztrinkšķināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās, refl.; reti.

1. Aizstrinkšķināties.

Avoti: LLVV

aiztrīsēt   parasti 3. pers., -trīs, pag. -trīsēja; intrans.

1. Iesākt trīsēt un tūlīt pārstāt; ietrīsēties.

2. Trīsot attālināties.

Avoti: LLVV

aiztrīsēties   parasti 3. pers., -trīsas, pag. -trīsējās; refl.

1. Iesākt trīsēt un tūlīt pārstāt; ietrīsēties (biežāk); aiztrīcēties, ietrīcēties.

Avoti: LLVV

aiztrīsināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Panākt, ka sāk trīsēt.

Avoti: LLVV

aiztrīt   apv.

1. Sākt asināt (pēc kā radies pārtraukums).

Avoti: EH

aiztrīties   apv.

1. Aizspiesties (ar pūlēm) garām citiem.

Avoti: EH

aiztrūdēt   apv.

1. Sākt trūdēt (pūt).

Avoti: EH

aiztrūdināt   apv.

1. Ļaut satrūdēt (aizpūdēt).

Avoti: EH

aiztrukt   apv.

1. Aizkavēties, uzturēties.

2. Saplaisāt (parasti par ādu pirkstu galos).

Avoti: EH, MiV

aiztrūkt   parasti 3. pers., -trūkst, pag. -trūka; intrans.

1. Daļēji pārtrūkt, notrūkt (par diegiem, šķiedrām, arī par ko piešūtu).

// pārn. Aprauties, kļūt neskanīgai (par balsi): aizlūzt.

2. sar. Pārstāt dot pienu (par slaucamiem lopiem).

Avoti: LLVV

aiztrūkt   apv.

1. Ieplaisāt (parasti par kāju pirkstiem).

Avoti: KiV

aiztrūkums   apv.

1. Ieplīsusi vieta.

Avoti: ME

aiztrumpēt   apv.

1. Aiznest prom.

Avoti: ME

aiztrunēt   parasti 3. pers., -trun, pag. -trunēja; intrans.; pareti.

1. Mazliet satrunēt; ietrunēt.

Avoti: LLVV

aiztrupēt   parasti 3. pers., -trup, pag. -trupēja; intrans.; reti.

1. Aiztrunēt.

Avoti: LLVV

aiztrupināt   apv.

1. Uzirdināt zemi (ļaujot tajā satrūdēt mēsliem).

Avoti: EH

aiztrust   apv.

1. Sākt trust, sausam trupēt.

Avoti: EH

aiztūdīt   apv.

1. Pierunāt aiziet (mudinot, skubinot).

Avoti: EH

aiztukšīt   apv.

1. Sākt iztukšot.

Avoti: ME

aiztūkšt   apv.

1. Aizpampt.

Avoti: KiV

aiztūkt   parasti 3. pers., -tūkst, pag. -tūka; intrans.

1. Tūkstot sašaurināties (par acīm).

// imperf. Tūkt ciet; aizpampt.

Avoti: LLVV

aiztūkums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> aiztūkt.

Avoti: LLVV

aiztulkot   apv.

1. Iztulkot.

Avoti: EH

aiztulzt   apv.

1. Mazliet uztūkt, rodoties zemādas sārtojumam.

Avoti: KiV

aiztūļāties   apv.

1. Lēnām aiziet.

Avoti: EH

aiztuļķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aizbāzt.

Avoti: EH

aiztumēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Aizlīmēt, aizlipināt (bišu stropā).

2. Sabiezēt, kļūt biezam, satumēt.

Avoti: EH

aiztumst

1. Satumst, aptumšoties.

aiztumšojums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> aiztumšot.

Avoti: LLVV

aiztumšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Aizklāt, aizsegt (gaismas avotu); aizklāt (ko) tā, ka (tas) nelaiž vai mazāk laiž cauri gaismu.

// pārn. Nomākt (ar savu pārākumu), samazināt (kā) ietekmi; aptumšot.

Avoti: LLVV

aiztumšots   apv.

1. Padarīts tumšs, zaudējis redzi.

Avoti: EH

aiztuntulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; apv.

1. Satuntuļot, apsegt ar daudziem apģērba gabaliem.

2. Lempīgi, neveikli aiziet.

Avoti: ME

aiztuntulēties   apv.

1. Pēc ilgas, tūļīgas gatavošanās aiziet prom.

Avoti: EH

aiztuntuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. trans. Satinot (ar vairākiem apģērba gabaliem), aizsegt, aizklāt; aiztīstīt.

2. intrans. Neveikli, lēni, arī smagi, ar grūtībām aiziet.

// imperf. Tuntuļot prom.

Avoti: LLVV

aiztuntuļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos. refl.

1. Refl. --> aiztuntuļot(1).

2. reti. Aiztuntuļot (2).

Avoti: LLVV

aiztupelēt   apv., hum.

1. Lēni, neveikli aiziet.

Avoti: ĒiV

aiztupēt   apv.

1. Notupties aiz kaut kā.

2. Notupties kādam (vai kaut kam) priekšā.

3. Tupēt (sēdēt, uzkavēties) līdz (laika ziņā).

Avoti: EH

aiztupināt   apv.

1. Iesprostot aiz kaut kā.

Avoti: EH

aiztupstīties   apv.

1. Aizlaisties, atkārtoti notupstoties.

Avoti: EH

aiztupt   -tupstu, -tupsti, -tupst, pag. -tupu; intrans.; reti.

1. Aiztupties.

Avoti: LLVV

aiztupties   -tupstos, -tupsties, -tupstas, pag. -tupos; refl.

1. Notupties (aiz kā, kam priekšā).

Avoti: LLVV

aiztura

1. mūz. Kādas iepriekšējā akorda skaņas saglabāšanās jaunajā akordā, kam šī skaņa ir sveša.

2. Kavēklis, traucējums, bremzēšana, aizture.

Avoti: Mūz, LV93

aizturamais

1. Persona, kuru aiztur.

aizture   -es, s.; parasti vsk.

1. fiziol. Kairekļa iedarbības mazināšana organisma audos.

2. Darbība, process --> aizturēt (2).

3. arī dsk. Aizkavējums, pārtraukums (kādā procesā).

Aiztures laiks— laika relejiem - regulējams laika posms starp signāla saņemšanas momentu un kontaktu sistēmas pārslēgšanas momentu.

Avoti: LLVV, ZTV

aizturefekts   inf.

1. Sakaru sistēmas bloķēšnās intensīva trafika apstākļos.

Avoti: D3

aizturējums   novec.

1. Aizkavējums, aizturēšana.

Avoti: Lo

aizturēšana

1. Darbība, process --> aizturēt.

2. jur. Īslaicīga aizdomās turētās personas arestēšana, lai aizkavētu tās bēgšanu un pierādījumu iznīcināšanu.

Avoti: EV

aizturēt   -turu, -turi, -tur, pag. -turēju; trans.

1. Panākt, ka paliek uz vietas (kādu laiku), apstādināt un neļaut turpināt iesākto kustību.

// pārn. Būt par cēloni tam, ka nenotiek (kāda darbība), aizkavēt, traucēt veikt (ko).

2. parasti 3. pers. Nelaist cauri (piemēram, siltumu, vēju).

3. Neļaut izpausties; savaldīt.

4. parasti 3. pers. Neizdot (pienu) - par slaucamiem lopiem.

5. Neizsniegt vai neizmaksāt noteiktā termiņā, atliekot izsniegšanu, izmaksu uz kādu laiku.

6. Atņemt brīvību uz neilgu laiku (aizdomās turētai personai) līdz apcietināšanas sankcijai vai atbrīvošanai.

7. Saturot (ko), neļaut (to) atvērt, (tam) atvērties.

// imperf. Turēt ciet.

Avoti: LLVV

aizturētais   v.

1. Persona, kam uz laiku ir atņemta brīvība.

Avoti: MLVV

aizturētājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas aiztur (kādu).

2. Ierīce, priekšmets, viela u. tml, kas aiztur (ko).

Avoti: LLVV

aizturēties   apv.

1. Turēties pie kaut kā.

2. Būt aizcietējumam (par vēderu).

3. Nejauši atpalikt.

4. Palikt neskartam, saglabāties.

5. Iekonservēties, saglabāties (sataupītam, neskartam).

Avoti: EH

aizturēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> aizturēt.

2. Tāds, kam neļauj pilnībā izpausties, ko nomāc uz laiku; apslāpēts; apvaldīts.

3. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Persona, kam uz neilgu laiku ir atņemta brīvība.

Avoti: LLVV

aizturiekārta

1. Iekārta, kas ierobežo (kā) kustību vai darbības ātrumu.

Avoti: PP, T

aizturierīce

1. Ierīce, kas ierobežo (kā) kustību vai darbības ātrumu.

Avoti: PP, T

aizturietaise

1. Ietaise, kas ierobežo (kā) kustību vai darbības ātrumu.

Avoti: PP, T

aizturiezis

1. Iezis, kas ierobežo (kā) plūsmu.

Avoti: PP, T

aizturis   -ra, v.

1. tehn. Detaļa vai ierīce, kas ierobežo (kādas ierīces) kustību.

2. inf. Elektroniskā shēma, kas saglabā noteiktu stāvokli, kamēr ārējās iedarbības rezultātā tiek atjaunots tās iepriekšējais stāvoklis.

3. jūrn. Atsaite, mezgls, detaļa vai ierīce, kas aptur tā vai cita takelējuma elementa kustību un fiksē to vajadzīgajā stāvoklī.

Avoti: LLVV, D3, JūVM

aizturknope   jūrn.

1. Troses vai virves gala sapinums no atsevišķiem kabeļdiegiem, kas veido apaļu pogu.

Avoti: JūVM

aizturķīlis   novec.

1. Ķīlis, kas ierobežo (kādas ierīces) kustību.

Avoti: Lo

aizturmehānisms

1. Mehānism, kas ierobežo (kā) kustību vai darbības ātrumu.

Avoti: PP, T

aizturslānis

1. Slānis, kas ierobežo (kā) plūsmu.

Avoti: PP, T

aizturstēks   jūrn.

1. Mezgls, ar kuru tievāku trosi piesien resnākai gadījumā, ja tievākās troses slogojuma virziens apmēram sakrīt ar resnākās troses asi.

Avoti: JūVM

aiztursvira

1. Svira, kas ierobežo (kā) kustību.

Avoti: PP, T

aizturtapa

1. Tapa, kas ierobežo (kā) kustību, plūsmu.

Avoti: PP, T

aizturvadzis   novec.

1. Ķīlis, kas ierobežo (kādas ierīces) kustību.

Avoti: Lo

aiztusnis   apv.

1. Astma, elpas trūkums.

2. Astmātisks cilvēks.

Avoti: EH

aiztusnīt   apv.

1. Stenot lēnām aiziet.

Avoti: ME

aiztust   apv.

1. Sākt smagi elpot.

Avoti: EH

aiztušāt   apv.

1. Lēnām (tusnījot) aiziet.

Avoti: EH

aiztušīt   apv.

1. Aizvilkt, aiznest ar pūlēm.

2. Apgrūtināt elpošanu.

Avoti: EH, KiV

aiztušņot   apv.

1. Stenot lēnām aiziet.

Avoti: ME

aiztutināt   apv.

1. Ne visai rūpīgi nostiprināt ar balstu (piemēram aizvērtas durvis); novietot (ko) kam priekšā.

Avoti: ViV

aiztvankt   apv.

1. Sasmakt, kļūt sliktam (sacīts par gaisu).

Avoti: EH

aiztversme   apv.

1. Kavēklis, šķērslis.

Avoti: ME

aiztvert   -tveru, -tver, -tver, pag. -tvēru; trans.; reti.

1. Aizsniegt un satvert.

// pārn. Aizskart (piemēram, kādu jautājumu).

Avoti: LLVV

aiztverties   apv.

1. Glābties, meklēt aizsardzību.

2. Aizkavēties, tikt apturētam.

Avoti: ME

aiztvīkt   apv.

1. Sakarstot kļūt sarkanam.

Avoti: ME

aizu   apv.

1. Prieka, sajūsmas interjekcija.

Avoti: ME

aizūbēt   apv.

1. Sarūsēt, apsūbēt.

Avoti: EH

aizūdens

1. Vieta aiz ūdenskrātuves.

2. Ūdens no aizas.

aizugune   apv.

1. Vieta aiz uguns, aiz plīts.

Avoti: EH

aizumpēt   apv.

1. Piepildīt ar smiltīm, dubļiem, akmeņiem.

Avoti: ME

aizumpt   apv.

1. Piepildīties ar smiltīm u. c., nosprostoties, aizbāzties.

Avoti: EH

aizupe   -es, s.; tikai vsk.

1. Apvidus, vieta aiz upes.

Avoti: LLVV

Aizupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Liepnas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Balvu novada Lazdulejas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

5. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Vānes pagastā, Ventas pietekas Imulas labajā krastā.

6. vēst. Aizupes pagasts - pagasts bijušajā Tukuma apriņķī līdz 1949. gadam; pagasta teritorijas lielākā daļa mūsu dienās ietilpst Kandavas novada Vānes pagastā un neliela daļa - Kandavas novada Zantes pagastā.

7. Aizupes muiža - Kandavas novada Vānes pagasta apdzīvotās vietas "Aizupe" senāks nosaukums.

8. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ozolnieku novada Ozolnieku pagastā.

9. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

10. vēst. Latviešu kolonija Krievijas Tālajos austrumos Amūras apgabalā pie Zejas upes 20 km no Ovsjanskas pilsētas, izveidojās 1908. g., 1914. g. bija 47 viensētas, pastāvēja līdz 1938. g.

Avoti: LPag, LC

Aizupeņka   vietv., vēst.

1. Latviešu kolonijas "Aizupe" nosaukums Krievijas pārvaldes dokumentos 1915. g., kad tā kļuva par pašvaldības vienību.

Avoti: LE1

Aizupes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novada Ģibuļu pagastā; bijušie nosaukumi - Mazgavilnieki, Uzvara.

3. Ozolnieku novada Ozolnieku pagasta apdzīvotās vietas "Ozolnieki" daļa, agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LC

Aizupieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupees pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

aizupieši

1. dsk. Aizupietis (1).

2. Alūksnes novada Liepnas pagasta apdzīvotās vietas "Aizupe" iedzīvotāji.

3. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Aizupieši" iedzīvotāji.

4. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Aizupieši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aizupietis   -ša, v.

1. Cilvēks, kas dzīvo aiz upes.

2. vsk. Aizupieši (2, 3, 4).

Avoti: LLVV

Aizupīši   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Aizupieši" nosaukuma variants.

2. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Aizupieši" nosaukuma variants.

3. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Aizupieši" nosaukuma variants.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

5. Daugavpils novada Nīcgales pagasta apdzīvotās vietas "Tartaki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Aizupītes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alūksnes novada Alsviķu pagasta austrumu daļā, netālu no Alūksnes pilsētas robežas.

Avoti: LPag

aizupnieki   -u, v.

1. Kandavas novada Vānes pagasta apdzīvotās vietas "Aizupe" iedzīvotāji.

2. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Aizupnieki" iedzīvotāji.

3. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Aizupes" iedzīvotāji.

4. Upes pretējā krasta apdzīvotāji.

Avoti: V1

Aizups   vietv.

1. Balvu novada Lazdulejas pagasta apdzīvotās vietas "Aizupe" nosaukuma variants.

Avoti: LC

aizurālu

1. Vieta, izcelsme aiz Urālu kalniem.

aizurbt   -urbju, -urb, -urbj, pag. -urbu;

1. trans. Iesākt urbt, bet nepabeigt; ieurbt.

2. intrans. Paveikt urbšanu (līdz noteiktai vietai).

Avoti: LLVV

aizurbties   -urbjos, -urbies, -urbjas, pag. -urbos; refl.

1. Aizurbt (2).

Avoti: LLVV

aizurdīt   apv.

1. Skubinot dabūt prom.

2. Kustinot ar nūjiņu, ļaut nonākt (aiz kaut kā).

3. Aizbikstīt ar nūjiņu (ar kādu priekšmetu) prom vai kaut kam priekšā.

4. Aizkārpīt, rakņājot (bikstot) nosprostot, aizbāzt.

Avoti: EH

aizurdzēt   parasti 3. pers., -urdz, pag. -urdzēja; intrans.; pareti.

1. Aizurgt.

Avoti: LLVV

aizurgāties   apv.

1. Lēni, ar grūtībām aizbraukt (pa sliktu ceļu).

Avoti: ViV

aizurgt   parasti 3. pers., -urdz, pag. -urdza; intrans.

1. Urdzot aiztecēt, aizplūst.

Avoti: LLVV

aizurkņāt   apv.

1. Urķējot, rakņājot dabūt prom.

Avoti: EH

aizurkstēties

1. Ieurkšķēties.

Avoti: Sin

aizurkšķēties   apv.

1. Izdot rukšķošas skaņas, sākt rukšķēt.

Avoti: ME

aizurķēt   apv.

1. Urķējot, rakņājot dabūt prom.

Avoti: EH

aizušķot   apv.

1. Pušķojot nosprostot.

Avoti: EH

aizušķoties   apv.

1. Daļēji izrotāties, izgreznoties.

Avoti: EH

aizvābīt   apv.

1. Aizvilināt.

Avoti: EH

aizvadāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; pareti.

1. Vairākos paņēmienos vedot, aizgādāt (kur, uz kurieni).

Avoti: LLVV

aizvadāt   apv.

1. Ieviest (piemēram, augu, dzīvnieku sugu, šķirni).

Avoti: KiV

aizvadāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; reti.

1. Pārcelties uz citu dzīves vietu.

Avoti: LLVV

aizvadcaurule

1. Caurule (kā) aizvadīšanai.

Avoti: PP, T

aizvadīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Sagatavojot, sapošot ceļam, arī izvadot, aizlaist (uz kurieni), pašam nedoties līdzi.

// imperf. Vadīt prom.

// sar. Likt atstāt kādu vietu; aizraidīt, aizdzīt.

2. Dodoties līdzi, rādot ceļu, aizvest (kur, līdz kādai vietai, uz kurieni u. tml.).

3. Mācot, audzinot sagatavot (līdz zināmai pakāpei).

4. Novadīt, aizplūdināt (šķidrumus).

// pareti. Aizvirzīt (piemēram, priekšmetu).

5. Pavadīt (laiku, laika posmu).

Avoti: LLVV

aizvadītais

1. Pagājušais.

Avoti: Sin

aizvadīties   apv.

1. Aiziet prom, pārvākties ar visu mantu.

Avoti: ME

aizvadnervi   novec.

1. Nervi, kas aizvada centrālo orgānu ierosinājumus (impulsus) uz atsevišķiem miesas orgāniem - muskuļiem (kustības nervi, motoriskie nervi), dziedzeriem (nošķiršanas nervi) utt.

Avoti: LME

aizvadžot   apv.

1. Ar koka tapu (vadzi) aiztaisīt, aizbāzt.

Avoti: ME

aizvaga   apv.

1. Vaga, kas atrodas aiz citām vagām un ir dzīta citā virzienā.

Avoti: EH

aizvagāt   apv.

1. Aizart (arot pārklāt, aizbērt).

2. Dzīt vagas līdz noteiktai vietai.

Avoti: EH

aizvagot   žarg.

1. Aizart.

2. Aizbraukt.

Avoti: SLG

aizvaidēt   apv.

1. Vaidot iekliegties, ievaidēties.

Avoti: EH

aizvaidēties   -os, -ies, -as, pag. -ējos; refl.

1. Iesākt vaidēt un tūlīt apklust; (biežāk) ievaidēties.

Avoti: LLVV

aizvaimanāties   apv.

1. Ievaimanāties.

Avoti: EH

aizvainojošs

1. Sāpinošs, sarūgtinošs, nesmalkjūtīgs, nievājošs.

aizvainojums   -a, v.

1. Pārdzīvojums, kas rodas, kad (kāds) aizvaino; rīcība, izturēšanās, runa u. tml., kas aizvaino.

2. Viegls, negribēts apvainojums.

Avoti: LLVV

aizvainot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Sāpināt, sarūgtināt (parasti ar nesmalkjūtīgu rīcību vai vārdiem).

// divd. formā: aizvainots. Tāds, kurā izpaužas aizvainojums.

Avoti: LLVV

aizvainotājs

1. Persona, kura radījusi kādam aizvainojumu.

aizvainotība   -as, s.; parasti vsk.

1. Aizvainota cilvēka izjūta kopums: apziņa, ka ir aizvainots; aizvainojums.

Avoti: LLVV

aizvainoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Justies aizvainotam; apvainoties.

Avoti: LLVV, MLVV

aizvaiņot   apv.

1. Mazliet sabojāt, ievainot, aizskart.

Avoti: ME

aizvaiņotājs   apv.

1. Apvainotājs.

Avoti: ME

aizvairāk   apv.

1. Par daudz.

Avoti: ME

aizvairīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Novērst (domas); samazināt (piemēram, domu, apkārtnes) ietekmi.

Avoti: LLVV

aizvairīties   apv.

1. Izvairīties, novērst, piesargāties; paturēt rezervē.

Avoti: EH

aizvajāt   apv.

1. Padzīt izsekojot, vajājot.

Avoti: EH

aizvājēt   apv.

1. Kļūt vājam, kalsnam.

Avoti: EH

aizvakar   apst.

1. Dienu pirms vakardienas.

Avoti: LLVV

aizvakara   apv.

1. Aizvakardienas.

Avoti: EH

aizvakardien   apst.; pareti.

1. Aizvakar.

Avoti: LLVV

aizvakardiena   -as, s.

1. Diena pirms vakardienas.

Avoti: LLVV

aizvakarējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz aizvakardienu, kas ir no aizvakardienas.

Avoti: LLVV

aizvakarēties   apv.

1. Vakarā kaut kur aizkavēties par ilgu.

Avoti: EH

aizvakarilgas   poēt.

1. Aizvakardien pārdzīvotās ilgas.

aizvakarnakt   apst.; pareti.

1. Nakti pirms pagājušās nakts.

Avoti: LLVV

aizvakarnakts

1. Nakts pirms vakardienas.

Avoti: PP, T

aizvakarrīt   apst.; pareti.

1. Aizvakardienas rītā.

Avoti: LLVV

aizvakarrīts

1. Aizvakardienas rīts.

Avoti: PP, T

aizvakarvakarā   apv.

1. Aizpagājušajā vakarā.

Avoti: EH

aizvākāt   apv.

1. Pārklāt ar vaska kārtu (medus šūnas) - par bitēm.

Avoti: KiV

aizvākojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> aizvākot(1); tas, ar ko aizvāko.

2. Vaska segums bišu šūnām.

Avoti: LLVV

aizvākot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Aizdarīt ar vāku vai vākam līdzīgu veidojumu.

// imperf. Vākot ciet.

2. parasti 3. pers. Aizdarīt (bišu šūnas) ar necaurlaidīgu vaska kārtiņu (nosedzot gatavo medu vai perus).

Avoti: LLVV

aizvāks   apv.

1. Vāks.

Avoti: EH

aizvākt   -vācu, -vāc, -vāc, pag. -vācu; trans.

1. Novākt.

// imperf. Vākt prom; aizgādāt, pārvietot (uz kurieni).

// sar. Aizdabūt projām (piemēram, pierunājot).

Avoti: LLVV

aizvākties   -vācos, -vācies, -vācas, pag. -vācos; refl.; sar.

1. Doties prom, aiziet (no kādas vietas ar visām mantām).

// imperf. Vākties prom.

// niev. Aiziet.

Avoti: LLVV

aizvāķēt   apv.

1. Būt nomodā (pie mirušā) līdz.

Avoti: EH

aizvāķēt   apv.

1. Aizvākot.

Avoti: EH

aizvalcēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Valcējot noslēgt.

Avoti: MLVV

aizvalcīt   apv.

1. Aiztriekt; aizdzīt.

Avoti: EH

aizvalcīt   apv.

1. Aizvilkt; aizaust.

Avoti: EH

aizvaldzināt   apv.

1. Dabūt prom valdzinot (psihiski piesaistot).

Avoti: EH

aizvālēt   žarg.

1. Ātri aizbraukt.

Avoti: SLG

aizvalkāt   apv.

1. Aizvilkt.

2. Sākt valkāt, nēsāt (apģērbu).

Avoti: EH

aizvalstīt   apv.

1. Aizvirzīt veļot.

Avoti: ME

aizvaļāt   apv.

1. Aizripināt.

Avoti: EH

aizvāļāt   apv.

1. Aizvelt prom (atkārtoti, vairākus objektus, ar pārtraukumiem, nenoteiktā virzienā).

Avoti: EH

aizvāļāties   apv.

1. Aizvelties prom (atkārtoti, ar pārtraukumiem, nenoteiktā virzienā).

Avoti: EH

aizvampāt   apv.

1. Smagnēji aiziet pa dubļiem.

Avoti: EH

aizvandīt   apv.

1. Aizgrūst (aizstumt, aizvākt) (izmētājot, izsvaidot).

2. (Izsvaidot) aizstumt, aizgrūst sienu priekšā durvīm (tā, ka tas traucē).

3. Nekārtīgi piemētāt ar dažādiem objektiem.

Avoti: EH

aizvandīties   apv.

1. Nonākt, kustoties šurpu turpu.

Avoti: EH

aizvankšķēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.; vienk.

1. Iesākt vankšķēt un tūlīt apklust; (biežāk) ievankšķēties.

Avoti: LLVV

aizvantarot   apv.

1. Streipuļojot (grīļojoties) aiziet ar troksni.

Avoti: EH

aizvanterēt   apv.

1. Klaiņojot, staigājot apkārt, aiziet; aizklaiņot.

Avoti: ViV

aizvantēt   apv.

1. Aiztriekt.

2. Aizsviest, aizmest.

Avoti: ĒiV, ViV

aizvantēties   apv.

1. Aiziet, aizkļūt (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: ĒiV

aizvāpēt   apv.

1. Aizvaskot; aizvākot.

Avoti: EH

aizvara   apv.

1. Aukla sasiešanai, sevišķi tabakas makam.

2. Arī par pārējiem aiztaisāmiem.

3. Ceļa nosprostojums.

Avoti: ME

aizvaražāt   apv.

1. Aizpīt, piemēram, ar auklām.

Avoti: KiV

aizvaražot   apv.

1. Nevīžīgi aizšūt.

Avoti: ME

aizvārčāt   apv.

1. Nevērīgi, nekārtīgi salabot (aizpīt) žagaru (zedeņu) žogu (ar žagariem).

Avoti: EH

aizvārdot   apv.

1. Aizstāvēt.

Avoti: ME

aizvārds   apv.

1. Uzvārds.

Avoti: ME

aizvārdzināt   apv.

1. Ļaut novājēt, novārgt (slikti barojot).

2. Ļaut palikt vārgā (slimīgā) stāvoklī līdz.

Avoti: EH

aizvārgt   apv.

1. Sākt vārgt (slimot).

Avoti: EH

aizvariņš

1. Dem. --> aizvars.

Avoti: LV93

aizvārīt   apv.

1. Izsutināt, vārīt, novārīt.

2. Uzvārīt.

3. Ļoti steidzīgi un ātri ("ar troksni") aizbraukt.

4. Aiziet rībot (krācot, rūcot).

5. (Vārot) pārklāties (piepildīties) ar kaļķakmeni.

6. Pārklāties ar ledus kārtu.

Avoti: EH

aizvārīties   apv.

1. Ātri aiziet, aizbraukt u. tml.

Avoti: ĒiV

aizvars   -a, v.

1. Noslēdzējelements, kas neļauj vielai izplūst no tilpnes.

2. Ietaise aizsprostā vai ūdens kanālā, kuru atverot, izlaiž ūdens plūsmu.

3. elektron. Lauktranzistora elektrods, kuram pievadītais spriegums izsauc strāvas maiņu kanālā.

4. parasti dsk. Loga aizvirtņi, slēģi.

Avoti: ZTV

aizvārst   apv.

1. Noslēgt, aizvērt.

Avoti: EH

aizvārstījums   -a, v.

1. Rezultāts --> aizvārstīt.

Avoti: LLVV

aizvārstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Nevīžīgi, pavirši aizšūt, aizlāpīt.

2. apv. Vairākos paņēmienos ievērt (diegu, dziju), lai veidotu rakstu, sapītu u. tml.

3. novec. Aizšņorēt.

4. apv. Pastalās ievērt auklas.

Avoti: LLVV, KiV

aizvārša

1. Durvju aizbīdnis.

Avoti: LE

aizvaršķīt   apv.

1. Aizsiet (parasti pastalu auklas).

Avoti: MiV

aizvārte   -es, s.

1. parasti vsk. lok. Vieta aiz vārtiem.

Avoti: LLVV

aizvārtē   apv.

1. Aiz vārtiem.

Avoti: ME

aizvārtīt   apv.

1. Aizvelt, aizvāļāt.

2. Zirgs vārtoties izvārtījis (iespiedis, izveidojis) bedri.

Avoti: EH

aizvārtīties   apv.

1. Aizvelties, aizvārtīties.

Avoti: EH

aizvarvārsts

1. Vārsts (kā) noslēgšanai.

Avoti: PP, T

aizvarzāt   apv.

1. Nonākt, dauzoties, dzenājoties apkārt.

Avoti: EH

aizvārzt   apv.

1. Pastalā ievilkt auklas.

Avoti: EH

aizvaržāt   apv.

1. Nonākt, dauzoties, dzenājoties apkārt.

2. Pavirši aizšūt, aizlāpīt.

Avoti: EH, MiV

aizvaržīt   apv.

1. Nonākt, dauzoties, dzenājoties apkārt.

Avoti: EH

aizvaskojums   -a, v.

1. Rezultāts --> aizvaskot.

Avoti: LLVV

aizvaskot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārvilkt, pārsegt ar vasku.

Avoti: LLVV

aizvaukšēties   apv.

1. Izdot rejošu, krakšķošu skaņu, iesākt riet, iesākt krakšķēt, iesākt čaukstēt.

Avoti: ME

aizvaukšķēt   apv.

1. Izdot rejošu, krakšķošu skaņu, iesākt riet, iesākt krakšķēt, iesākt čaukstēt.

Avoti: ME

aizvaukšķēties

1. Ierieties.

Avoti: Sin

aizvazāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Nevīžīgi aiznest, aizvilkt; vazāt prom imperf. nevīžīgi nogādāt (kur, līdz kādai vietai, pie kā, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizvazāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; vienk.

1. Aizklaiņot, aizklīst.

Avoti: LLVV

aizvāzt   -vāžu, -vāz, -vāž, pag. -vāzu; trans.

1. Aiztaisīt (nazi), ielokot asmeni spalā.

2. Aiztaisīt, uzliekot vāku.

Avoti: LLVV

aizvāzties   apv.

1. Aiztaisīties pašam no sevis (par vāku).

Avoti: EH

aizvāžāt   apv.

1. Aizvērt, aizdarīt.

Avoti: EH

aizvažāt   apv.

1. Noslēgt ar ķēdēm (atveri, caurumu; it kā aizlāpīt ciet).

2. Aizbraukt.

3. Aizvest.

Avoti: EH

aizvažot   apv.

1. Aizbraukt.

2. Aizvest.

Avoti: EH

aizvedējs   novec.

1. Tas, kurš aizved.

Avoti: Lo

aizvēdere   apv.

1. Tas, kas atrodas aiz kuņģa (pie muguras).

Avoti: EH

aizvedināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Vedinot panākt, ka attālinās.

// imperf. Vedināt prom.

// imperf. Vedinot aizdabūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizvēdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Vēdinot aizdzīt.

Avoti: LLVV

aizvēdīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; trans.; reti.

1. Ar vieglu pūsmu aizvirzīt prom.

Avoti: LLVV

aizveģot   apv.

1. Aiztepēt, aizvaskot.

Avoti: ME

aizvēja   apv.

1. No vēja (arī no saules) pasargāta vieta.

2. Aizsardzība.

Avoti: ME

Aizvēja   vietv.

1. Aizvēja salas - Mazo Antiļu salu dienvidu daļa Karību jūrā, platība - 1200 km^2, ietver Aruba, Kirasao, Bonairi, Margaritas salu, Latortugu, Avesas, Losrokesas, Orčilu, Blankiļu, Losermanosu salas.

Avoti: PZT

aizvējīgs   apv.

1. Tāds, kas piedāvā aizsardzību no vēja.

2. No vēja aizsargāts laukums.

Avoti: ME

aizvējiņa

1. Dem. --> aizvēja.

Avoti: LV93

Aizvējiņi   vietv.

1. Pilskalna nosaukums Krāslavas novada Kaplavas pagastā.

Aizvējiņu pilskalns— atrodas Krāslavas novada Kaplavas pagastā, Daugavas kreisajā krastā 4 km lejpus Krāslavas, zemesmēlē starp 2 gravām, trīsstūrveida plakums (35 m virs Daugavas līmeņa) no zemesmēles turpinājuma atdalīts ar ~20 m garu valni.

Avoti: LE1

aizvējiņš

1. Dem. --> aizvējš.

Avoti: LV93

aizvējot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Ar gaisa plūsmu attālināties.

Avoti: LLVV

aizvējs   apv.

1. Aizvējš.

Avoti: KnV

aizvējš   -a, v.

1. No vēja pūsmām aizsargāta vieta; apstākļi, ko radījuši kādi vēja aizturētāji.

Avoti: LLVV

aizvēkšt   apv.

1. Apdullināt raudot (skaļi, nejauki).

2. (Skaļi, nejauki) raudot aizsmakt.

3. (Skaļi, nejauki) raudot ļaut acīm kļūt sarkanām.

Avoti: EH

aizvēkšties   apv.

1. Nejauki iekliegties.

2. Nejauki raudāt, līdz kļūst aizsmacis.

Avoti: EH

aizvelēt   apv.

1. Aizlocīt, sitot ar veļas vāli.

Avoti: EH

aizvēlināt   apv.

1. Likt aizkavēties, likt nokavēt, aizturēt.

Avoti: EH

aizvelkamais   -ā, v.

1. Rāvējslēdzējs.

Avoti: MLVV

aizvelmēt

1. Velmējot aizdarīt, noslēgt.

Avoti: PP, T

aizvelt   -veļu, -vel, -veļ, pag. -vēlu; trans.

1. Veļot attālināt.

// imperf. Velt prom.

2. Veļot aizsprostot.

Avoti: LLVV, EH

aizvelties   -veļos, -velies, -veļas, pag. -vēlos; refl.

1. Refl. --> aizvelt.

2. Attālināties ar kustību, kas atgādina velšanos (par parādībām dabā).

// pārn. Izplatīties (par skaņām).

// sar. Par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

aizvemt   apv.

1. Vemjot notašķīt, aptraipīt.

2. Aizvemt aiz kaut kā.

Avoti: EH

aizvēnis   -ņa, v.

1. No vēja pūsmām aizsargāta (parasti neliela) vieta; apstākļi, ko radījuši kādi vēja aizturētāji; aizvējš.

Avoti: LLVV

aizvēnītis

1. Dem. --> aizvēnis.

Avoti: LV93

aizvēņots   novec.

1. Vēja vai saules aizsargāts.

Avoti: KV

aizveņu   apv.

1. Aizpagājušo (gadu, mēnesi, nedēļu).

Avoti: EH

aizverdēt   apv.

1. Aizdoties masveidā un lielā drūzmā.

Avoti: EH

aizvēre   novec.

1. Klajums aiz vēra.

Avoti: KV

aizveris

1. Rokturis.

Avoti: Sin

aizverkšķis   apv.

1. Aizvērtām acīm, bet ne pilnīgi.

Avoti: ME

aizverkšķīt   apv.

1. Samiegt (acis).

Avoti: MiV

aizverkšķīties   apv.

1. Cieši aizvērties (par acīm).

Avoti: MiV

aizvērpt   -vērpju, -vērp, -vērpj, pag. -vērpu; trans.

1. Iesākt vērpt.

// pārn. Iesākt (domu, sarunu).

2. poēt. Ar virpuļveida kustībām (ko) pārklāt.

Avoti: LLVV

aizvērpties   parasti 3. pers., -vērpjas, pag. -vērpās; refl.

1. Iesākties (par domu, sarunu).

Avoti: LLVV

aizvērst   -vēršu, -vērs, -vērš, pag. -vērsu; trans.; reti.

1. Novērst (parasti acis, skatienu).

Avoti: LLVV

aizvērsties   -vēršos, -vērsies, -vēršas, pag. -vērsos; refl.; reti.

1. Novērsties.

Avoti: LLVV

aizveršķīt   apv.

1. Samiegt (acis).

Avoti: MiV

aizveršķīties   apv.

1. Cieši aizvērties (par acīm).

Avoti: MiV

aizvērt   -veru, -ver, -ver, pag. -vēru; trans.

1. Verot aizdarīt.

// imperf. Vērt ciet; aiztaisīt.

2. apv. Verot aizvirzīt aiz kā, kam cauri.

Avoti: LLVV, ĒiV

aizvērties   parasti 3. pers., -veras, pag. -vērās;

1. Refl. --> aizvērt.

2. vienk., parasti pavēles formā Apklust, pārstāt runāt.

Avoti: LLVV, SLG

aizvērtnis   -ņa, dsk. ģen. -ņu, v.

1. Aizvirtnis (1).

2. Aizvirtnis (2).

Avoti: LV93, MLVV

aizvest   -vedu, -ved, -ved, pag. -vedu; trans.

1. Vedot (ar transportlīdzekli), attālināt.

// imperf. Vest prom.

2. Vedot (liekot iet sev līdzi) aizgādāt prom.

// imperf. Vest prom; vedot (liekot iet sev līdzi) aizgādāt (kur, līdz kādai vietai, aiz kā u. tml.).

// pārn. Vadīt, virzīt (cilvēka domas, pārdzīvojumus u. tml.) - par psihiskām norisēm.

3. parasti 3. pers. Aizstiepties noteiktā virzienā (par ceļiem, ielām u. tml.).

Avoti: LLVV

aizvestais   -ā, v.

1. Cilvēks, kas varmācīgā veidā aizvests no dzimtenes; izsūtītais.

Avoti: MLVV

aizvēstīt   apv.

1. Aizsaukt, sasaukt.

2. Aizsūtīt.

Avoti: ME

aizvēsture   -es, s.; parasti vsk.

1. Historiogrāfijā - senākais vēstures laikmets, par kuru nav rakstveida liecību; iedala akmens laikmetā, bronzas laikmetā un dzelzs laikmetā.

Avoti: LLVV, MkV

aizvēsturisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz aizvēsturi; raksturīgs aizvēsturei; arī ļoti sens.

// pārn.; niev. Savu laiku pārdzīvojis; vecmodīgs.

Avoti: LLVV

aizvētīt   -vētīju, -vētī, -vētī, arī -vētu, -vēti, -vēta, pag. -vētīju; trans.

1. Vētījot atdalīt, aizmest.

Avoti: LLVV

aizvēzēties   apv.

1. Atvēzēties sitienam (ne pilnā mērā).

Avoti: EH

aizvēzt   apv.

1. Aizvāzt, aizvērt.

Avoti: EH

aizvēžot   apv.

1. Vēžojot aiziet (līdz).

Avoti: EH

aizvicināties   apv.

1. Aizdoties prom (grozoties šurpu turpu).

Avoti: EH

aizvicot   apv.

1. Ātri aiziet.

Avoti: EH

aizviekstene   apv.

1. Avene.

Avoti: ME

aizvien   apst.

1. Arvien (1).

2. parasti ar adj. vai apst. pārāko pakāpi. Arvien (2).

Avoti: LLVV

aizvienam   apv.

1. Aizvien; arvien.

Avoti: MiV

aizvienām   apv.

1. Arvien.

Avoti: ĒiV

aizvienējs   apv.

1. Pastāvīgs.

2. Darbība, kas vienmēr izriet no subjekta, kas tam ir vienmēr piemītoša.

Avoti: ME

aizvienīm   apv.

1. Aizvien, arvien.

Avoti: EH

aizviesties   apv.

1. Vairojoties izplatīties, sazelt tālāk noteiktā virzienā (par augiem).

2. Vairojoties izplatīties un ieviesties šeit no citurienes.

3. Taisīties prom, laisties lapās.

4. Aiziet prom.

Avoti: EH

aizvieta   novec.

1. Kakts, stūris.

2. Telpa starp sienu un gultu (vietu).

Avoti: KV

aizviete   apv.

1. Telpa starp istabas krāsni un sienu.

Avoti: EH

aizvietojamība

1. Aizstāšanas iespējamība.

aizvietojams

1. Tāds, ko var aizstāt ar citu.

aizvietojumi   jur.

1. Viena no juridiskajā praksē plaši izmantotajām metožu grupām - līdzekļi ar kuru palīdzību aizvieto vai nomaina lietas vai personas, piešķirot kādas noteiktas tiesības vai veidojot kādu noteiktu juridisku situāciju.

Avoti: Jt1

aizvietošana

1. Darbība, process --> aizvietot.

2. novec. Aizstāšana, substitūcija.

Avoti: Lo

aizvietot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Aizstāt.

2. pareti. Aizvirzīt, novietot attālākā vietā.

Avoti: LLVV

aizvietotājārsts

1. Ārsts, kurš uz laiku aizvieto pastāvīgi šajā amatā vai vietā strādājošo ārstu.

aizvietotājlikums

1. Starptautisko privāttiesību doktrīnas termins, kas apzīmē likumu ar kuru aizstāts kāds cits likums.

aizvietotājmateriāls

1. Materiāls ar kuru var aizvietot kādu dārgāku vai grūtāk pieejamu materiālu.

aizvietotājprece   ek.

1. Prece, kuru iespējams izmantot citas preces vietā, lai apmierinātu vienu un to pašu patērētāja vēlmi.

Avoti: EF

aizvietotājs   -a, v.

1. Aizstājējs (1).

2. Aizstājējs (2).

Avoti: LLVV, MLVV

aizvietotājterapija   med.

1. Ārstēšana ar medikamentiem, kas kompensē dabisko vielu trūkumu organismā (piem., insulīns cukura diabēta slimniekiem).

Avoti: ZTV

aizviezēt   apv.

1. Pārklāties ar ledus kārtu.

Avoti: EH

aizvīksnīties   apv.

1. Laisties lapās.

Avoti: ME

aizvīkstīt   apv.

1. Ietīt, ievīstīt.

2. Tinot, vīstot aizbāzt aiz kaut kā.

Avoti: EH

Aizviķi   vietv.

1. Priekules novada Gramzdas pagasta apdzīvotās vietas "Aizvīķi" nosaukuma variants.

2. vēst. Aizviķu pagasts - Aizvīķu pagasta nosaukuma variants.

Avoti: LPag

Aizvīķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Priekules novada Gramzdas pagastā, izveidojusies bijušās muižas "Aisswicken" teritorijā; bijušie nosaukumi - Āzvīķi, Āzviķi.

2. vēst. Aizvīķu pagasts - pagasts bijušajā Liepājas apriņķī līdz 1949. gadam; pagasta teritorija mūsu dienās ietilpst Priekules novada Gramzdas pagastā un Vaiņodes novada Vaiņodes pagastā; bijušie nosaukumi: Aizviķu pagasts, vāciski - Aiswicken, krieviski - Asvikenskaja.

3. Aizvīķu pilskalns - sena kulta vieta Priekules novada Gramzdas pagastā, ~100 m uz rietumiem no Pilenieku mājām, Gramzdas-Aizvīķu ceļa kreisajā pusē, lēzens paugurs ar 32 m diametra plakumu.

Avoti: LPag, LC

aizvīķnieki

1. Priekules novada Gramzdas pagasta apdzīvotās vietas "Aizvīķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aizvīķupe   vietv.

1. Vidvide - Ruņas kreisā krasta pieteka Vaiņodes un Priekules novadā.

Avoti: LD

aizvilbināt   apv.

1. Aizvilināt.

Avoti: EH

aizvilcināt   apv.

1. Novilcināt, nosist, izšķiest (laiku).

2. (Likt) atvilkt, atgādāt.

Avoti: ME

aizvildīt   apv.

1. Aizstāvēt, iestāties par.

2. Aizvilināt.

Avoti: EH

aizvildīties   apv.

1. Paļauties uz, rēķināties ar.

Avoti: EH

aizvilināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vilinot attālināt.

// imperf. Vilināt prom; vilinot aizdabūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV, MLVV

aizvilkt   -velku, -velc, -velk, pag. -vilku; trans.

1. Velkot attālināt.

// imperf. Vilkt prom.

2. Velkot aizsegt, aizklāt (kam priekšā).

3. Velkot (piemēram, auklu), aizdarīt (ko).

4. parasti 3. pers. Pārklāt, piepildīt (ar sniegu, ledu u. tml.) - par vēju, puteni u. tml.

// imperf. Vilkt ciet.

Avoti: LLVV

aizvilkties   -velkos, -velcies, -velkas, pag. -vilkos; refl.

1. sar. Lēnā gaitā attālināties, aiziet.

// imperf. Vilkties prom.

// pārn. Lēni aizritēt (par laiku, laika posmu).

2. parasti 3. pers. Novietoties, aizklāties (kam priekšā).

3. parasti 3. pers. Sašaurināties, savilkties (piemēram, par cilpu).

4. parasti 3. pers. Pārklāties (ar sniegu, ledus kārtu u. tml.).

5. parasti divd. formā: aizvilkdamies. Aizelsties (par kliedzošu, raudošu cilvēku).

Avoti: LLVV

aizvillot   poēt.

1. Aizputināt.

aizvilnīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; intrans.; pareti.

1. Attālināties ar viļņveida kustībām; aizviļņot.

2. apv. Ātri aizbraukt.

Avoti: LLVV, MiV

aizvilstalēt   apv.

1. Aizvilināt.

Avoti: ViV

aizvilstelēt   apv.

1. Aizvilināt vairākkārt vai vairākus.

Avoti: EH

aizvilstīt   apv.

1. Ievilināt, aizvilināt.

Avoti: ME

aizvilt   -viļu, -vil, -viļ, pag. -vīlu; trans.

1. Aizmānīt, aizvilināt.

Avoti: LLVV

aizviļāt   apv.

1. Aizvelt.

Avoti: EH

aizviļāt   apv.

1. Aizvilināt.

Avoti: EH

aizviļināt   apv.

1. Ievilināt, aizvilināt.

Avoti: ME

aizviļņot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Viļņojot aizplūst (par upi, straumi u. tml.).

Avoti: LLVV

aizviļņoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Aizviļņot.

Avoti: LLVV

aizviņā   apv.

1. Aizpagājušajā (dienā, nedēļā u. tml.).

Avoti: EH

aizviņdie   apv.

1. Aizvakar.

2. Pirms pāris dienām.

Avoti: EH

aizviņdien   apst.; pareti.

1. Aizvakar.

Avoti: LLVV

aizviņgad   apst.; pareti.

1. Aizpērn.

Avoti: LLVV

aizviņģot   apv.

1. Aizlocīties.

Avoti: EH

aizviņnakt   apst.; pareti.

1. Aizpagājušo nakti.

Avoti: LLVV

aizviņnedēļ   apst.; pareti.

1. Aizpagājušo nedēļu.

Avoti: LLVV

aizviņreiz

1. Aizpagājušo reizi.

Avoti: PP, T

aizviņsvēdien   apv.

1. Aizpagājušo svētdien.

Avoti: LLVV

aizviņsvētdien   apst.; pareti.

1. Aizpagājušo svētdien.

Avoti: LLVV

aizviņu   apv.

1. Aizgājušo (nedēļu, dienu u. tml.).

Avoti: ME

aizviņvakar   apv.

1. Pirms divām dienām vakarā.

Avoti: ĒiV

aizvirināt   apv.

1. Lēnām un pamazām aizvērt.

Avoti: EH

aizvirināties   apv.

1. Aizvērties.

Avoti: EH

aizvirknēties   apv.

1. Savirknējoties, sarindojoties citam pie cita, aizdoties.

2. Aizlidot (par dzērvēm u. tml.).

Avoti: EH

aizvirmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja;

1. intrans. Virmojot attālināties; aizvirpuļot.

2. trans.; poēt.; reti. Aizputināt, noklāt ar sniegu, ledu.

Avoti: LLVV

aizvirpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Virpinot attālināt.

// imperf. Virpināt prom; virpinot aizvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizvirpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; reti.

1. Aizvirpuļot (1).

Avoti: LLVV

aizvirpuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. intrans. Virpuļojot attālināties.

// imperf. Virpuļot prom; virpuļojot aizvirzīties (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// pārn. Straujām kustībām (griežoties, dejojot) attālināties.

2. trans. Virpuļojot attālināt.

// pārn.; pareti Straujām kustībām dejojot, attālināt (kādu).

Avoti: LLVV

aizvirst   apv.

1. Aizkrist aiz kaut kā.

2. Aizmesties.

Avoti: EH

aizvirt   parasti 3. pers., -verd, pag. -vira; intrans.; reti.

1. Burbuļojot aizplūst; aizburbuļot.

Avoti: LLVV

aizvirtņi   -ņu, vsk. aizvirtnis, -ņa, v.

1. Loga sānu malās (parasti ēkas ārpusē) iestiprinātas virināmas (parasti koka) plāksnes logu aizsegšanai; slēģi.

2. Plāksne, konstrukcija, ar ko aizver, noslēdz (ko).

Avoti: LLVV, MLVV

aizviru   apv.

1. Aizvērts.

Aizviru acīm— ar aizvērtām acīm.

Avoti: ME

aizvirzēt   apv.

1. Sākt aizsalt.

Avoti: ME

aizvirzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Virzot (bīdot, velkot u. tml.) attālināt.

2. Piešķirt (sarunai, domai) noteiktu virzību (bieži pretēju esošajai); novirzīt.

Avoti: LLVV

aizvirzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Vienmērīgi attālināties (noteiktā virzienā).

// imperf. Virzīties prom; virzoties nokļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

2. parasti 3. pers. Izplesties noteiktā virzienā (par mežiem, kalnājiem, ūdeņiem, ceļiem u. tml.); aizstiepties.

3. Pievērsties (kādam jautājumam, tematam u. tml.) - par domām, sarunām.

Avoti: LLVV

aizvirzties   apv.

1. Aizvirzīties, nonākt līdz.

Avoti: EH

aizvirzties   apv.

1. Pārklāties ar plānu, zaļu plēvīti (par stāvošu ūdeni).

Avoti: EH

aizvīst   parasti 3. pers., -vīst, pag. -vīta; intrans.; parasti divd. formā: aizvītis; pareti.

1. Iesākt vīst; apvīst.

Avoti: LLVV

aizvīstīt   apv.

1. Ietīt, aiztīt, ievīstīt.

Avoti: EH

aizvīstīties   apv.

1. Ietīties, ievīstīties.

Avoti: EH

aizvīt   -viju, -vij, -vij, pag. -viju; trans.

1. pareti. Iesākt vīt; novīt (līdz zināmai vietai).

2. Vijot nostiprināt tā, lai neraisās vaļā; vijot aizdarīt.

Avoti: LLVV

aizvīterot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Vīterojot attālināties (par putniem).

// pārn. Par vīterošanai līdzīgām cilvēka balss skaņām.

Avoti: LLVV

aizvīteroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt vīterot un tūlīt apklust; (biežāk) ievīteroties.

Avoti: LLVV

aizvitēt   apv.

1. Balsinot aizziest.

Avoti: EH

aizvīties   parasti 3. pers., -vijas, pag. -vijās; refl.

1. reti. Vijoties aizvirzīties; viļoties nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. Būt novietotam līku loču (par līkumainiem ceļiem, upēm u. tml.); aizlocīties.

Avoti: LLVV

aizvizēt   parasti 3. pers., -viz, pag. -vizēja (retāk -viza, 1. konj.); intrans.

1. Vizot attālināties, izzust (par gaismu, par ko spožu, gaišu).

Avoti: LLVV

aizvizēt   novec.

1. Pārklāties ar plānu ledus garozu.

Avoti: Lo

aizvizēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt vizēt un tūlīt pārstāt; (biežāk) ievizēties.

Avoti: LLVV

aizvizināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vedot (ar transportlīdzekli), attālināt; vedot (ar transportlīdzekli), aizgādāt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizvizināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> aizvizināt.

Avoti: LLVV

aizvizmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; reti.

1. Vizmojot attālināties (parasti par gaismu); aizvizēt.

Avoti: LLVV

aizviznīt   apv.

1. Pārklāties ar ledu.

Avoti: EH

aizvižņot   apv.

1. Aizvizēt.

Avoti: ME

Aizvolga   vietv.

1. Pievolgas austrumu daļa starp Volgu, Urāliem, Ziemeļuvāliem un Piekaspijas zemieni, Krievijā, no Marijelas Republikas līdz Astrahaņas apgabalam.

Avoti: PZT, PuA

aizvurvēt   apv.

1. Pārklāties ar kaut ko.

Avoti: EH

aizzabāt   apv.

1. Ielikt zirgam mutē iemauktu stangu (liekot iemauktus).

Avoti: EH

aizzabināt   apv.

1. Saistīt, sasaistīt.

2. Pazaudēt apetīti.

3. Aizbāzt, piebāzt.

Avoti: ME

aizzagties   -zogos, -zodzies, -zogas, pag. -zagos; refl.

1. Zagšus attālināties.

// imperf. Zagties prom; zagšus nokļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā, aiz kā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizzāģējums   mežs.

1. Koka resgalī izzāģēts trijstūrveida robs koka gāšanas virziena pusē, kas sekmē tā krišanu vēlamajā virzienā un novērš resgaļa plīsumu; tieviem kokiem a-u izdara ar seklu iezāģējumu.

Avoti: ZTV

aizzāģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iesākt zāģēt, bet nepabeigt; iezāģēt.

Avoti: LLVV

aizzaidīt   apv.

1. Aizziest.

Avoti: ME

aizzalains   apv.

1. Vieta ar vēlāk izdīgušiem stiebriem, kas sazarojušies.

Avoti: ME

aizzāļojis

1. Aizaudzis ar zāli.

Avoti: Sin, T

aizzāļot   apv.

1. Apaugt ar zāli.

Avoti: EH

aizzaļot   apv.

1. Sazaļot, kļūt zaļam.

Avoti: EH

aizzambāt   apv.

1. Viegli ieskrambāt, saskrāpēt.

Avoti: EH

aizzāminēt   apv.

1. Atņemt atmiņu.

Avoti: EH

aizzarot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; reti.

1. Ar zariem aizsniegties (kur, līdz kādai vietai, kam priekšā u. tml.).

Avoti: LLVV

aizzaroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; reti.

1. Sazarojoties aizsniegties.

Avoti: LLVV

aizzavēt   apv.

1. Aizraidīt Viņpasaulē ar buršanos.

Avoti: EH

aizzēģelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Burājot attālināties; burājot nokļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

aizzēģelēt   apv.

1. Aizzīmogot.

Avoti: ME

aizzelšana

1. Darbība, process --> aizzelt.

Avoti: Lo

aizzelt   parasti 3. pers., -zeļ, pag. -zēla; intrans.

1. Iesākt zelt, zaļot.

2. Aizaugt (piemēram, ar zāli); pārklāties ar zelmeni.

Avoti: LLVV, MLVV

aizzeltīties

1. Iemirdzēties zelta krāsā.

2. Zeltā mirdzot attālināties.

aizzemdēt   apv.

1. Piesērēt ar zemi, smiltīm.

Avoti: ME

aizzemdēties   apv.

1. Piepildīties ar smiltīm.

Avoti: EH

aizzemē   apv.

1. Viņpasaulē.

Avoti: EH

aizzeņķēt   apv.

1. Aizdambējot nosprostot.

Avoti: EH

aizzeņķēties   apv.

1. Nosprostoties, piepildīties ar dūņām.

Avoti: EH

aizzēvelēt   apv.

1. Aizdegt sērkociņu.

Avoti: EH

aizzibēt   parasti 3. pers., -zib, pag. -zibēja; intrans.

1. Ļoti ātri attālināties.

Avoti: LLVV

aizzibināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Attālināties ar ļoti ātrām kustībām.

2. Zibot, zibsnījot apžilbināt.

3. Zibsnījot (zibenim) sabojāt.

Avoti: LLVV, EH

aizzibināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.; reti.

1. Aizzibināt.

Avoti: LLVV

aizzibsnīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; intrans.

1. Ļoti ātri attālināties (parasti par ko spožu, gaišu); aizzibēt.

Avoti: LLVV

aizzibsnīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Iesākt zibsnīt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iezibsnīties.

Avoti: LLVV

aizzīdīt   apv.

1. Zīdīt līdz zināmam laikam.

Avoti: EH

aizziedēt   apv.

1. Sākt ziedēt.

2. Tikt aizsegtam ar puķēm.

3. Par maizi.

Avoti: EH

aizzieģelēt   žarg.

1. Aizzīmogot.

// pārn. Aizslēgt.

Avoti: SLG

aizziepēt   apv.

1. Aizziest ar ziepēt.

Avoti: EH

aizziest   -ziežu, -zied, -ziež, pag. -ziedu; trans.

1. Ziežot aizdarīt, piepildīt (ar ziedi, masu).

// imperf. Ziest ciet.

Avoti: LLVV

aizzietēt   apv.

1. Sakarsēt (lai padarītu lokanu).

Avoti: EH

aizzilējis   -ušais; s. -usi, -usī;

1. Tāds, kas ieguvis blāvi zilganu nokrāsu.

Avoti: LLVV

aizzilēt   apv.

1. Kļūt blāvam, nespodram, parasti - zilam.

2. Apmākties, tuvojoties lietus mākoņiem.

Avoti: ME

aizzilgmējis   -ušais; s. -usi, -usī; reti.

1. Tāds, kas ieguvis blāvi zilganu nokrāsu (debesu zilgmes iespaidā).

Avoti: LLVV

aizzilināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Pieliet (putrai) tik maz piena, ka nekļūst balta, bet tikai zilgana.

2. Apzīmēt, iezīmēt, ierobežot līdz noteiktai vietai.

Avoti: LLVV, ME

aizzīmāt   apv.

1. Ievērot, pamanīt.

Avoti: KiV

aizzīme   inf.

1. Simbols (parasti aplis vai kvadrāts) teksta rindiņas sākumā, kas norāda, ka ar šo rindiņu sākas kāda īpaša teksta daļa vai kāda saraksta elements.

Avoti: D3

aizzīmēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> aizzīmēt.

2. tehnol. Paņēmiens kontūrlīniju un palīglīniju uzvilkšanai uz sagataves pirms tās iestatīšanas apstrādes mašīnā; līnijas uzvelk ar smailu darbarīku un nostiprina, tas iepunktējot galos, krustpunktos un urbumu centros.

Avoti: ZTV

aizzīmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārnest punktus un līnijas no rasējuma, piemēram, uz kāda materiāla, detaļas.

Avoti: LLVV

aizzīmētājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar aizzīmēšanu.

Avoti: LLVV

aizzīmogot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Zīmogojot nodrošināt, padarīt neaizskaramu.

Avoti: LLVV

aizziņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.; reti.

1. Paziņot, ka jāaiziet, jāierodas (pie kā, kur).

Avoti: LLVV

aizzīst   apv.

1. Sākt zīst.

Avoti: ME

aizzmaugt   apv.

1. Aizsiet, žņaugt.

2. Slāpt, aizsiet, aizžņaugt sev kaklu.

Avoti: ME

aizzobe   novec.

1. Vieta aiz zoba vai zobu starpā.

Avoti: KV

aizzona

1. Teritorija kontinenta iekšzemē jūras piekrastē, ostas vai lielas pilsētas apkārtnē, kuras ekonomiskās, transporta, kultūras un citas funkcijas saistītas ar galveno centru vai ostu; hinterlande.

Avoti: TvV

aizzust   -zūdu, -zūdi, -zūd, pag. -zudu; intrans.; reti.

1. Pazust (aiz kā).

Avoti: LLVV

aizzuzēt   parasti 3. pers., -zuz, pag. -zuzēja; intrans.

1. Attālināties ar zuzošu skaņu.

Avoti: LLVV

aizzvadzināt   apv.

1. Apdullināt zvanot (klabot, grabot, žvadzot).

Avoti: EH

aizzvaidīt   apv.

1. Vairākkārt aizlipināt; aizziest.

Avoti: ME

aizzvanīt   apv.

1. Zvanot apdullināt.

2. Zvanot aizvadīt.

3. apv. Piezvanīt (kādam, uz kurieni).

Avoti: EH, ĒiV

aizzvanīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Iesākt zvanīt un tūlīt pārstāt; (biežāk) iezvanīties.

Avoti: LLVV

aizzvejot   apv.

1. Zvejojot nonākt līdz.

Avoti: EH

aizzvelt   apv.

1. Aizvelt (kaut ko smagu) aiz kaut kā vai (nosprostojot) kaut kam priekšā.

Avoti: EH

aizzviegt   apv.

1. Apdullināt zviedzot (vai nebēdnīgi smejoties).

2. Iezviegties.

Avoti: EH

aizzviegties   -zviedzos, -zviedzies, -zviedzas, pag. -zviedzos, refl.

1. Iezviegties.

Avoti: MLVV

aizzviest   apv.

1. Aizlipināt, aizlīmēt, salīmēt.

Avoti: ME

aizžagoties   apv.

1. Mazliet iežagoties.

Avoti: EH

aizžaut   apv.

1. Pakārt žāvēšanai aiz kaut kā.

2. Pakārt žāvēšanai kaut kam priekšā (tādā veidā to aizsedzot).

Avoti: EH

aizžauties   apv.

1. Steidzīgi aiziet.

Avoti: EH

aizžāvēties   apv.

1. Mazliet iežāvāties.

Avoti: EH

aizžēlnieks   apv.

1. Sargs, aizstāvis.

Avoti: EH

aizžēlot   apv.

1. Aizstāvēt.

Avoti: EH

aizžibēt   apv.

1. Zibenīgi aizsteigties.

Avoti: ME

aizžiglot

1. Aizsteigties.

Avoti: LV93

aizžilbināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Apžilbināt.

Avoti: LLVV

aizžilbt   apv.

1. Tikt apžilbinātam (no spožuma).

Avoti: EH

aizžmauga   apv.

1. Aizsieta, šaura vieta.

Avoti: ME

aizžmaugt   apv.

1. Aizžņaugt.

Avoti: ME

aizžmiegt   -žmiedzu, -žmiedz, -žmiedz, pag. -žmiedzu; trans.; sar.

1. Cieši aizvērt (acis).

2. Aizžņaugt.

Avoti: LLVV, MLVV

aizžņaugt   -žņaudzu, -žņaudz, -žņaudz, pag. -žņaudzu; trans.

1. Žņaudzot aizspiest vai aizsprostot.

// imperf. Žņaugt ciet.

Avoti: LLVV

aizžņaugties   parasti 3. pers., -žņaudzas, pag. -žņaudzās;

1. Refl. --> aizžņaugt; tikt aizžņaugtam.

Avoti: LLVV

aizžodze   apv.

1. Vieta cieši aiz žoga.

Avoti: EH

aizžogojums   -a, v.

1. Rezultāts --> aizžogot; arī žogs.

Avoti: LLVV

aizžogot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt nepieejamu, norobežojot ar žogu; nožogot.

2. reti Norobežot.

Avoti: LLVV

aizžogs   -a, v.

1. Žogs.

2. apv. Žogs ejā, kas ved caur kādu vietu.

3. apv. Zedeņu žoga otra puse (no žoga pinēja skatupunkta).

Avoti: LLVV, EH

aizžuburot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; reti.

1. Aizsniegties, aizstiepties (par kokiem, koku zariem).

Avoti: LLVV

aizžuburoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; reti.

1. Aizžuburot.

Avoti: LLVV

aizžūt   apv.

1. Sākt žūt.

Avoti: EH

aizžvadzēt   parasti 3. pers., -žvadz, pag. -žvadzēja; intrans.

1. Žvadzot attālināties.

Avoti: LLVV

aizžvakstēties   apv.

1. Iesākt žvadzēt.

Avoti: ME

aizžvīkstēt   apv.

1. Attālināties ar troksni, aizlidot.

Avoti: ME

aizžvīkstēties

1. Iešvīkstēties.

Avoti: Sin

aizžvinkstēt   parasti 3. pers., -žvinkst, pag. -žvinkstēja; intrans.; reti.

1. Žvinkstot attālināties.

Avoti: LLVV

aižu   apv.

1. Prieka interjekcija.

2. Aiju.

Avoti: ME

aj   apv.

1. Aita.

Avoti: ME

aja   apv.

1. Aita.

Avoti: ME

Aja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā ("Agia"), Tesālijas perifērijā, 10000 iedzīvotāju (2009. g.).

2. Ufas kreisā krasta pieteka Krievijā, Čeļabinskas apgabalā un Baškortostānas Republikā, garums - 549 km, sākas sedlienē starp Avaļaka un Ureņgas grēdu 1000 m vjl.

Avoti: PuA, PZT

āja   mit.

1. Korāna sūtru sīkākais iedalījums, Korāna "pants".

Avoti: MrJ

Ajačo   vietv.

1. Ažaksjo.

Avoti: LEV

Ajačju   vietv.

1. Ažaksjo.

Avoti: LpA, Wi

Ajageza   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Austrumkazahstānas apgabalā, 37400 iedzīvotāju (2014. g.), sākusi veidoties 1931. g. sakarā ar dzelzceļa būvi, pilsētas tiesības kopš 1939. g.

2. Upe Kazahstānā, Austrumkazahstānas un Almati apgabalā, garums - 492 km, sākas Tarbaghataja ziemeļu nogāzē, tek pa pustuksnešainu ieleju, ietek (palu laikā) Balhaša austrumu daļā.

Avoti: PZT

Ajaguza   vietv.; novec.

1. Ajageza - pilsēta Kazhstānā.

2. Ajageza - upe Kazahstānā.

Avoti: PZT

Ajaka   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Ajak"), Sabolčas-Satmāras-Beregas meģē, 3800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ajakita   vietv.

1. Upe Krievijā, Habarovskas novadā, Burejas grēdā, Amguņas satekupe.

Avoti: PZT

ajaksi   mit.

1. Divi nešķirami draugi; sengrieķu episkajā poēmā "Iliāda" - divi Trojas kara varoņi (lat. "Aiax"), nešķirami draugi, kas kopā cīnījās grieķu karaspēkā pret trojiešiem.

Avoti: SV78

Ajakuča   vietv.; novec.

1. Ajakučo - pilsēta Peru.

Avoti: PZT

Ajakučo   vietv.

1. Pilsēta Peru ("Ayacucho"), reģiona administratīvais centrs, 151000 iedzīvotāju (2007. g.), universitāte (dibināta 1677. g.).

Avoti: LpA

Ajamonte   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Ayamonte"), Andalūzijas autonomā apgabala Hulvas provincē, 20800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Ajandžika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ayancik"), Sinopas ilā, 12700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ajane   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietummaķedonijas perifērijā, 2000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

ajanti   mit.

1. Sengrieķu episkajā poēmā "Iliāda" - divi Trojas kara varoņi (gr. "Aias, Aiantos"), nešķirami draugi, kas kopā cīnījās grieķu karaspēkā pret trojiešiem.

2. pārn. Divi nešķirami draugi.

Avoti: SV78, SV05

Ajants   mit.

1. Ajants Telamonīds - grieķu varonis, Salamīnas valdnieka argonauta Telamona dēls, saukts par lielo Ajantu, Trojas karā bija otrs izcilākais grieķu karotājs pēc Ahileja.

2. Ajants Oilīds - grieķu varonis, argonauta Oīleja dēls, saukts par mazāko Ajantu, Trojas izlaupīšanas laikā viņš uz Atēnas altāra izvaroja valdnieka Priama meitu Kasandru.

Avoti: PmV

Ajaparaskeve   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 59700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

ājas   apv.

1. Ābece bērnu valodā.

Avoti: ME

Ajasa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Ziemeļegejas perifērijā, 2500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Ajaša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ankaras ilā, 8300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ājāt   apv.

1. Aijāt.

Avoti: EH

Ajata   mit.

1. Somugru mitoloģijā - sieviešu kārtas ļauns gars.

Avoti: Mit

ajāti   mit.

1. Nebūtība, Vēdantas pamatdogmāts.

Avoti: KV

ājāties   apv.

1. Ālēties.

Avoti: ME

ajatola   nevēl.

1. Ājatolla.

Avoti: VpV-1-22

ajātolla   nevēl.

1. Ājatolla.

Avoti: VpV-1-22

ajatolla

1. Ājatolla - gudrākais islāma tradīciju pārzinātājs šiisma novirziena musulmaņiem.

Avoti: MkV, VpV-1-22

ājatolla

1. Musulmaņu šiītu darbinieks; augstākais tituls musulmaņu šiītu reliģiskajā hierarhijā.

Avoti: SV99

ajatols   nevēl.

1. Ājatolla.

Avoti: VpV-1-22

ājats   rel.

1. Korāna sūtras pants.

Avoti: RtV

ajau   apv.

1. Lieto, lai izteiktu vienaldzību, nespēju ko aizkavēt, novērst.

Avoti: KiV

Ajaukins   mit.

1. Maiju saules dievs, kuram bija gan dienas, gan nakts veidols.

Avoti: Mit

Ajbasti   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Aybasti"), Ordu ilā, 13900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ajdina   vietv.

1. Pilsēta Turcijas dienvidrietumu daļā ("Aydin"), ila administratīvais centrs, 207500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Ajdinčika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Aydincik"), Mersinas ilā, 9500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ajdindžika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Aydincik"), Jozgatas ilā, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ajdintepe   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Aydintepe"), Bajburtas ilā, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ajdovščina   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Ajdovščina"), Goriškas reģionā, 6600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

ajēga   apv.

1. Nejēga; vientiesīgs cilvēks.

Avoti: ME

ajēgs   apv.

1. Nejēga.

Avoti: EH

ajei   apv.

1. Lieto, lai izteiktu nepatiku.

Avoti: KiV

ajeja   apv.

1. Lieto, lai izteiktu prieku, izbrīnu, pārsteigumu u. tml.

Avoti: KiV

ajejak   apv.

1. Lieto, lai izteiktu izbrīnu, pārsteigumu u. tml.

Avoti: KiV

Ajirs

1. astr. Saturna pavadonis ("Aegir"), vidējais attālums no planētas - 20735000 km, izmēri - 6 km.

Avoti: ZvD-203-26

Ajivarvara   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 26500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ajka   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Ajka"), Vesprēmas meģē, 28800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ajoanargirija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 34200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ajodhja   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - valsts galvaspilsēta, kurā valdīja Saules dinastijas nodibinātājs Ikšvāku.

Avoti: Mit

ajoki

1. Vačoki - tauta Angolā.

Avoti: PZT

ajolots   zool.

1. Viens no pasaules dīvainākajiem rāpuļiem, kas dzīvo zem zemes un sastopami tikai nelielā teritorijā Meksikas rietumos, izskatās pēc lielas sliekas, var sasniegt 25 cm garumu un aptuveni pirksta resnumu, priekšpusē tam ir īsu muskuļotu priekškāju pāris, bet nav pakaļkāju; kurmjķirzaka.

Avoti: IZ-31-90

Ajona   vietv.

1. Sala Austrumsibīrijas jūrā, Krievijā, Čukotkas autonomajā apvidū, Čaunas līča ziemeļos, platība - ~2000 km^2, augstums - līdz 64 m vjl., arktiskā tundra, briežu vasaras ganības.

Avoti: PZT

Ajonora   vietv.

1. Pussala Grieķijas ziemeļaustrumos, Halkidikes pussalas austrumu izvirzījums Egejas jūrā, garums - 50 km, platums līdz 10 km, platība - 336 km^2; Atona.

2. Ajonoras Autonomā Klostervalsts - Grieķijas administratīvi teritoriāla vienība ar autonomas klostervalsts statusu, platība - 336 km^2, 2262 iedzīvotāji (2001. g.), administratīvais centrs - Karjes, pirmais klosteris dibināts 963. g., atrodas Ajonoras pussalā, robežojas ar Centrālo Maķedoniju.

Avoti: PuA, PZT

Ajosatanasa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 14400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ajosdimitrisa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 71300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ajosjanisa   vietv.

1. Ajosjanisa Retnisa - pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 16000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ajoskirika   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Ziemeļegejas perifērijā, 3200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Ajoskonstantina   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 3400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ajosnikolaja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Krētas perifērijā, 12600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Ajospavlosa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 6900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ajosperta   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Jonijas salu perifērijā, 580 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ajosstefana   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 10000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ajosteodora   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 6000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ajrandži   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ayranci"), Karamanas ilā, 2400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ajruma   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Tavušas marzā, 2400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

ajša

1. Arābu pasaulē - pirmais tetovējums, ko ar hennu uzzīmē bērnam drīz pēc piedzimšanas, parasti - uz vaiga vai pieres.

Avoti: Tc

Ajuda   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā ("Aiud"), Albas žudecā, 22900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Ajudags   vietv.

1. Kupolveida kalns (lakolīts) un zemesrags Krimas dienvidu krastā, augstums - 572 m, kraujās nogāzēs mežs un krūmāji.

Avoti: PZT, LpA

ajuga   lat.

1. Cekuliņi - lūpziežu dzimts ģints.

Ajuga genevensis— Ženēvas cekuliņš.

Ajuga pyramidalis— piramidālais cekuliņš.

Ajuga reptans— ložņu cekuliņš.

Avoti: LD

Ajuna   vietv.

1. Pilsēta Rietumsahārā (arābu valodā "El-Aaisn"), atrodas Rietumsahāras ziemeļrietumos, Hamras oāzē, 13 km no Atlantijas okeāna, 190 tūkstoši iedzīvotāju (2007. g.), Rietumsahāras galvaspilsēta "de jure".

Avoti: LģE, PnR

Ajūna   vietv.

1. Ajuna - pilsēta Rietumsahārā.

Avoti: LģE

ajurvēda   nevēl.

1. Ājurvēda.

Avoti: VpV-1-22

ajūrvēda   nevēl.

1. Ājurvēda.

Avoti: VpV-1-22

ājūrvēda   nevēl.

1. Ājurvēda.

Avoti: VpV-1-22

ājurvēda   s.

1. Senās Indijas dziedniecības sistēma, kuras galvenie principi ir līdzsvara saglabāšana organismā, diētas ievērošana, ārstēšana ar augiem.

Avoti: MLVV

ājurvēdisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas attiecas uz ājurvēdām, tām raksturīgs.

Ājurvēdiskā medicīna— alternatīvās medicīnas metode, senās Indijas medicīnas zināšanu apkopojums.

Avoti: VE

Ajutaja   vietv.; novec.

1. Ajuthaja - pilsēta Taizemē.

Avoti: PZT

Ajuthaja   vietv.

1. Pilsēta Taizemē ("Phra Nakhon Si Ayutthaya"), ~70 km uz ziemeļiem no Bangkokas, provinces administratīvais centrs, XIV-XVIII gs. piļu un tempļu drupas, dibināta 1350. g., līdz 1767. g. valsts galvaspilsēta; Ajutaja; Ajutija.

Avoti: PZT, LpA

Ajutija   vietv.; novec.

1. Ajuthaja - pilsēta Taizemē.

Avoti: PZT

Ajvacika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ayvacik"), Čanakales ilā, 7900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ajvadžika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ayvacik"), Samsunas ilā, 6100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ajvalika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ayvalik"), Balikesiras ilā, 37200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ĀK   saīs.

1. Ārkārtējā komisija.

Avoti: i1

AK   saīs.

1. Apdrošināšanas kompānija.

2. vēst. Autokombināts.

Avoti: i2, i1

ak   izsauk.

1. Lieto, lai paustu dažādas jūtas (prieku, sajūsmu, bailes, ciešanas).

2. Lieto, lai izteiktu emocionāli intelektuālu attieksmi (piemēram, pārsteigumu, vilšanos, nosodījumu).

3. parasti savienojumā ar vietn. "tu". Lieto kā pastiprinājumu izsaukuma teikumos.

Avoti: LLVV

ak   part.

1. Lieto, lai izteikumam piešķirtu izsaukuma vai izbrīna nokrāsu; kad runātājs pēkšņi ko atceras vai lai pastiprinātu vārda nozīmi.

Ak tu vētra!— pārsteiguma izsauciens.

Avoti: LLVV

ak.   saīs.

1. Akuzatīvs.

Avoti: i1

aka   -as, s.

1. Līdz gruntsūdenim izrakta vai izurbta un nostiprināta šahta ūdens ieguvei.

Artēziskā aka— urbums ūdens ieguvei no Zemes dziļākajiem slāņiem.

Griežamā aka— aka no kuras ūdens spaini izvelk, griežot veltni, ap kuru tinas ķēde vai tauva.

Laimes aka— loterija, kurā laimestus velk it kā no akas.

Panes aka— vircas bedre.

Tumšs kā akā— ļoti tumšs.

2. apv. Āliņģis, pa kuru ziemas zvejā ārā izvelk vadu.

Avoti: LLVV, MLVV

āka   apv.

1. Skrošu bise, skrotene; arkebūza.

Avoti: ME

Aka   mit.

1. Dieviete māte igauņu mitoloģijā.

2. Aka Lārentija - romiešu mitoloģijā - gana sieva, Romula un Rema zīdītāja.

Avoti: KW1, Mit

Aka   vietv.; novec.

1. Ako - pilsēta Izraēlā.

Avoti: PZT

AKA   saīs.

1. Pazīstams arī kā (angļu "also known as"; īsziņās).

Avoti: īsz

Akā   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Pirkanmā reģionā, 17100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Akaba   vietv.

1. Pilsēta Jordānijas dienvidos, pie Sarkanās jūras tāda paša nosaukuma līča, osta, 80000 iedzīvotāju (2008. g.).

Akabas līcis— līcis Sarkanās jūras ziemeļu daļā, starp Arābijas un Sinaja pussalu, garums - 180 km, platums - 28 km.

Avoti: LģE

akāca   mit.

1. Ēters, telpa, tukšums.

Avoti: KV

akaciānisks   -ais; s. -a, -ā; rel.

1. Akaciāniskā shizma (pēc Konstantinopoles patriarha Akacija vārda) - 35 gadus ilgā baznīcas dalīšanās (484.-519. g.) Austrumu un Rietumu daļā.

Avoti: RtV

akācija   -as, s.

1. Mimozu dzimtas ģints ("Acacia"), krāšņuma koks vai krūms ar plūksnaini saliktām lapām, bieži ar dzeloņainiem zariem, ziedi dzeleni vai balti.

Arābijas akācija— akāciju suga ("Acacia arabica").

Blāvā akācija— akāciju suga ("Acacia dealbata").

Senegālas akācija— akāciju suga ("Acacia senegal").

Čemuru akācija— akāciju suga ("Acacia spirocarpa").

Baltā (neīstā) akācija— neliels tauriņziežu dzimtas koks ar baltiem, smaržīgiem, ķekaros sakārtotiem ziediem; robīnija.

Dzeltenā akācija— tauriņziežu dzimtas krūms ar spirāliski sakārtotām lapām; karagana.

Avoti: LLVV, PDE

Akācijas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dobeles novada Krimūnu pagastā.

Avoti: LC

akācijenieki

1. Dobeles novada Krimūnu pagasta apdzīvotās vietas "Akācijas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

akācijnieki

1. Dobeles novada Krimūnu pagasta apdzīvotās vietas "Akācijas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

akacis   -ča, v.

1. Daļēji pāraugusi vai vēl nepāraugusi vieta, dziļa ūdens bedre tādā purvā, kas radies no ezera.

2. Dziļa bedre upē vai ezerā.

Avoti: LLVV

akacs   apv.

1. Akacis.

Avoti: BsV

akačains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz akaču.

Avoti: LLVV

akačainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> akačains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

akačājs   apv.

1. Purvaina vieta, kur ir daudz ar ūdeni piepildījušos bedru.

Avoti: EH

Akačana   vietv.

1. Upe Krievijā, Habarovskas novadā, Judomas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

akad.   saīs.

1. Akadēmija; akadēmisks; akadēmiķis (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

Akada   vietv., vēst.

1. Sena pilsēta un valsts Divupes vidusdaļā, ap 24. gs. p. m. ē. kļuva par valdnieka Sargona Senā valsts galvaspilsētu, 22. gs. p. m. ē. to nopostīja.

Avoti: RtV

akadēmija

1. Augsti izglītotu cilvēku apvienība; organizācija, kas nodarbojas ar zinātniskās pētniecības veicināšanu, zinātnisko darbu publicēšanu u.tml.

// vēst. Zinātniskās pētniecības iestāžu apvienība (bijušajā PSRS).

2. Specializēta augstākās izglītības mācību iestāde.

3. Filozofijas skola, ko 4. gadsimtā p. m. ē. nodibināja Platons; tā atradās parkā, kas bija nosaukts grieķu mītu varoņa Akadēma vārdā.

4. žarg. Cietums.

Avoti: SV99, MLVV, KZ

akadēmiķis   -ķa, v.

1. Akadēmijas (1) īstenais loceklis.

Avoti: LLVV

akadēmiskais   žarg.

1. Nokavēšanās ceturtdaļstundu.

Avoti: Žrg

akadēmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz akadēmiju (1), tai raksturīgs; zinātniski pārbaudīts, precīzs, pilnīgs.

2. Tāds, kas attiecas uz augstākajām mācību iestādēm, tām raksturīgs.

Akadēmiskā stunda— mācību stundai vai lekcijai noteiktais laiks - 45 minūtes.

Akadēmiskais atvaļinājums— (1) studenta oficiāla atbrīvošana uz noteiktu laiku no aktīvām studijām veselības vai sociālo apstākļu dēļ; (2) atvaļinājums, ko uz noteiktu laiku piešķir docētājam zinātniska darba veikšanai.

Akadēmiskais ceturksnis— 15 minūtes pāri noteiktajam laikam, parasti pilnai stundai.

Akadēmiskais gads— gada daļa, kurā notiek mācības augstākajā mācību iestādē.

Akadēmiskais grāds— akadēmiskās izglītības pakāpe, ko piešķir personai, kas apguvusi noteiktu mācību programmu, izstrādājusi un aizstāvējusi zinātnisku darbu (Latvijā - bakalaurs un maģistrs).

Akadēmiskais parādnieks— students, kas nav nokārtojis noteiktajā laikā paredzētos eksāmenus un ieskaites.

Akadēmiskās mūža organizācijas— studentu biedrības un korporācijas, akadēmiskās vienības, virsotnes, konkordijas un citas biedrības, kurās locekļi tiek uzņemti uz visu mūžu; to filistru un vecbiedru biedrības, kā arī minēto organizāciju apvienības.

Akadēmiskie amati— amati, kas paredzēti augstskolu mācībspēkiem atkarībā no viņu zinātniskā grāda, Latvijā tie ir asistents, lektors, pētnieks, docents, vadošais pētnieks, profesors, asociētais profesors.

Akadēmiskie nosaukumi— augstskolas zinātniskās padomes piešķirts (uz mūžu) docenta vai profesora nosaukums.

3. Mākslā - tāds, kas stingri ievēro tradīcijas, tāds, kas ir saistīts ar tām.

Akadēmiskais teātris (arī koris)— goda nosaukums, ko Padomju savienībā piešķīra teātrim (korim) par izciliem sasniegumiem mākslā.

4. Teorētisks, abstrakts; arī atturīgs, vēss.

Avoti: LLVV, MLVV, JtV1, LE1

akadēmisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Teorētiska nosliece (zinātnē, mācību darbā); atrautība no prakses un sabiedriskās dzīves prasībām.

2. Novirziens mākslā, kuram raksturīga pievēršanās sen radītiem tradicionāliem likumiem, klasiskiem paraugiem, formām, augsts profesionālisms.

Avoti: LLVV, MLVV

akadēmists   vēst.

1. Akadēmijas audzēknis.

Avoti: KV

Akadēms   mit.

1. Varonis sengrieķu mitoloģijā.

Avoti: MkV

akadi   novec.

1. Akadieši - semītu cilšu grupa senajā Mezopotāmijā; Akadas valsts un pilsētas iedzīvotāji.

akadieši

1. Semītu cilšu grupa senajā Mezopotāmijā; Akadas valsts un pilsētas iedzīvotāji.

Akadiešu valoda— senākā zināmā semītu-hamītu valodu saimes semītu valodu grupas valoda Mezopotāmijā 3.-1. gt. p. m. ē.

Avoti: EV, RtV

akafots   rel.

1. Jūdaisma rituāls tišri (oktobra) mēnesī, kad tiek svinētas Toras lasīšanas gada beigas un tūlīt sākta toras lasīšana no sākuma, simbolizējot nepārtrauktu likuma mācīšanos.

Avoti: RtV

akahmena   bot.

1. dsk. Divdīgļlapju klases krustziežu dzimtas ģints ("Acachmena"), Latvijā sastopama 1 adventīva suga.

Avoti: LD

Akaiši   vietv.

1. Akaišu purvs - zemais purvs Ciblas novada Līdumnieku pagastā un Ludzas novada Brigu pagastā, ~2 km no Zilupes un Zilezera, platība - 564 ha, kūdras slāņa vidējais biezums - 1,2 m.

Avoti: LD

Akaki   vietv.; vēst.

1. Etiopijas galvaspilsētas Adisabebas daļa, agrākā piepilsēta.

Avoti: PZT

akal   apv.

1. Atkal.

Avoti: EH

akalefas

1. Zarndobumaino klase, polipi, kas pumpurojoties pārvēršas par brīvi peldošām medūzām ar daudz zarotiem gremošanas dobumiem.

Avoti: KV

Akali   vietv.

1. Neolīta un bronzas laikmeta apmetne (3.-1. gt. p. m. ē.) Igaunijas austrumu daļā, Emajegi upes krastā.

Avoti: LPE

akalifa   bot.

1. dsk. Eiforbiju dzimtas ģints ("Acalypha").

Sarmatainā akalifa— akalifu suga ("Acalypha hispida").

Avoti: TaE

akalkūlija   med.

1. Afāzijas veids, nespēja izrēķināt vienkāršus matemātikas uzdevumus.

Avoti: TM

akalpārdevējs   apv.

1. Cilvēks, kas ko uzpērk un pārdod tālāk; atkalpārdevējs.

Avoti: ViV

akamāzija   med.

1. Nenogurdināmība, stipra veselība; noguruma sajūtas patoloģisks zudums.

Avoti: TM

akambi

1. Kambi - tauta Kenijas dienvidos.

Avoti: LPE

akampsija   med.

1. Nespēja saliekt locekli, piem., locītavu, muskuļu vai ādas slimībās.

Avoti: TM

akan   apv.

1. Atkal.

Avoti: EH

akanāties   apv.

1. Atkal; atkanāties.

Avoti: MiV

akani

1. Tautu grupa (ašanti, fanti, akimi, tvi, aņi, bauli), dzīvo Ganā un Kotdivuārā, valodas pieder pie Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: EV, PZT

akaništha   mit.

1. Budisma mitoloģiskajā sistēmā kosmogonisks objekts, brahmālokas pasauļu kopas sastāvdaļa, kas visos budisma novirzienos ir viena no augstākajām debesu sfērām.

Avoti: MitE

akanstakieši

1. Siguldas novada Mores pagasta apdzīvotās vietas "Akanstaka" (arī "Akenstaka") iedzīvotāji.

Avoti: V1

akant-   med.

1. Salikteņu daļa - norāda uz šķautni, smaili.

Avoti: TM

akantārijas

1. Radiolārijas.

Avoti: KV

akantaugi

1. Divdīgļlapju klases cūknātru rindas dzimta ("Acanthaceae"), lakstaugi, krūmi, retumis koki.

Avoti: PDE

akante   novec.

1. Akants.

Avoti: LME

akantestēzija   med.

1. Parestētiska durstīšanas sajūta.

Avoti: TM

akantions   med.

1. Kraniometrisks punkts deguna priekšējās smailes galā.

Avoti: TM

akantīts   -a, v.

1. Dzeloņaini kristalizēta sudraba spīduma variācija.

Avoti: KV, SV08

akanto-   med.

1. Salikteņu daļa - norāda uz šķautni, smaili.

Avoti: TM

akantocefāli   med.

1. Dzeloņgalvainie tārpi - parazītisku tārpu kārta; galīgie saimnieki ir mugurkaulnieki, starpsaimnieki - posmkāji.

Avoti: TM

akantocefaliāze   med.

1. Akantocefālu infestācija.

Avoti: TM

akantocefaloze

1. Dzīvnieku (mugurkaulnieku), retāk cilvēka helmintoze, ko izraisa dzelkņgalvji, kas parazitē zarnās.

Avoti: LPE

akantocefaļi   novec.

1. Parazītisku tārpu klase, kas dzīvo zivju, putnu un zīdītāju zarnās, līdzīgi cērmēm, bet atšķiras ar ievelkamu snuķi.

Avoti: KV

akantocīts   med.

1. Šūna ar smaili, piem., dzeloņainā slāņa šūna epidermā.

Avoti: TM

akantodes   biol.

1. Izmirušu zivju klase ("Acanthodii"), kas dzīvoja no silūra beigām līdz perma sākumam, Latvijas teritorijā zināmas 4 kārtas, 6 dzimtas, 14 ģintis, ~40 sugu; žokļžauņi.

Avoti: LD

akantokeratodermija   med.

1. Hiperkeratozes veids, kāju vai roku ādas raga slāņa šķautnains sabiezējums.

Avoti: TM

akantokeratodermija   med.

1. Hiperkeratozes veids, kāju vai roku ādas raga slāņa šķautnains sabiezējums.

Avoti: TM

akantolīze   med.

1. Deģeneratīvs process epidermas dzeloņainā slāņa šūnās un starpšūnu tiltiņos, kur tonofibrillu izšķīšanas dēļ šūnas savā starpā zaudē sakaru; pamatslānī veidojas spraugas un dobumi, kas klīniski parādās kā bullas un vezikulas.

Avoti: TM

akantoma   med.

1. Epidermas dzeloņšūnu audzējs ģīmja ādā.

Avoti: TM

akantopanakss

1. dsk. Eleiterokoks - arāliju dzimtas ģints ("Eleutherococcus syn. Acanthopanax"), vasarzaļi, retāk mūžzaļi ērkšķaini koki vai krūmi.

Zībolda akantopanakss— akantopanaksu suga ("Acanthopanax sieboldianus").

Avoti: LD, DaE

akantoze   med.

1. Epidermas dzeloņainā slāņa hiperplāzija, ko novēro daudzās ādas slimībās.

Avoti: TM

akantrocīts   med.

1. Eritrocīts, kuram ir ģenētiski nosacītas formas izmaiņas, kas izpaužas kā dzeloņaini citoplazmas izaugumi.

Avoti: TM

akants   -a, v.

1. dsk. Divdīgļlapju klases augu dzimta ("Acanthaceae"), tropu lakstaugs (retāk krūms vai neliels koks) ar lielām, dzeloņainām, plūksnoti dalītām lapām, vairākas sugas tiek audzētas kā krāšņumaugi, 200 ģ., 2000 sugas.

2. Šīs dzimtas ģints ("Acanthus").

Dzeloņainais akants— akantu suga ("Acanthus spinosus").

Mīkstais akants— akantu suga ("Acanthus mollis").

Ungārijas akants— akantu suga ("Acanthus hungaricus").

3. arhit. Akantu sugas ("Acanthus mollis") lapu un stublāja stilizēts atveidojums (kolonnu, kapiteļu, karnīžu u. tml. rotājums).

Akanta arabeska— trausls spirālveida vijums korintiskā ordera kapitelī.

Avoti: LLVV, DaE

akapnija   med.

1. CO2 trūkums asinīs.

Avoti: TM

Akapulka   vietv.; novec.

1. Akapulko.

Avoti: PZT

Akapulko   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Acapulco de Juarez"), Gerrero pavalstī, Klusā okeāna piekrastē, 616400 iedzīvotāju (2004. g.), kūrorts.

Avoti: LpA, LEV

akar   apv.

1. Atkal.

Avoti: ME

akarapidoze   novec.

1. Bišu slimība, smidžu sērga, kas lokalizējas bites elpošanas orgānos - traheju pirmajā pārī.

Avoti: LxE

akarapoze

1. Bišu slimība, ko ierosina bišu traheju smidzis; saime biežāk iet bojā ziemā vai pavasarī; visas dravas 5-7 km rādiusā karantinē.

Avoti: LPE

akardija   med.

1. Vienolas dvīņu kroplība, ko raksturo sirds trūkums.

Avoti: TM

akardiohēmija   med.

1. Asiņu trūkums sirdī, piem., kolapsā, šokā.

Avoti: TM

akariāze   -žu, s.; med.

1. Jebkura ērču izraisīta slimība.

Avoti: VE

akaricīds   -a, v.; biol.

1. Jebkura ķīmiska viela, ko lieto ērču apkarošanai.

Avoti: EV

akarīdas   -u, s.

1. Ērces, posmkāju grupa.

akarīdērces   -ērču, vsk. akarīdērce, -ērces, s.; biol.

1. Sīkas ērces (0,1-0,9 mm), parasti bālganā krāsā, plaša ērču grupa ("Acaridiae"), kurā ietilpst noliktavērču un kašķērču dzimtas; pārtiek no organiskām vielām un sastopamas visdažādākajās vietās un substrātos, Latvijā nav īpši pētītas.

Avoti: LD

Akarigva   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlā, Portugesas štatā, 159600 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

akarinoze

1. Augu sakropļojumi, augu pangas un dažādi citi sačervelējumi uz augu, gk. vīnogulāju lapām.

Avoti: LLx

akarioze   novec.

1. Bišu slimība.

Avoti: LLx

akariozes

1. Cilvēku un dzīvnieku parazitārās slimības, ko ierosina ērces.

Avoti: LE1

akarodermatīts   med.

1. Ādas iekaisums, ko ierosina ērces.

Avoti: TM

akarofobija

1. Slimīgas bailes no ērcēm vai sīkiem priekšmetiem; slimīgas iedomas par infestāciju ar ērcēm.

Avoti: TM

akaroloģija   -as, s.

1. Zooloģijas nozare, kas pētī ērces.

Avoti: SV99

akaroloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts akoroloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

akaropoze

1. Akarapoze.

Avoti: LE1

akarosporas   biol.

1. Asku ķērpju klases dzimta ("Acarosporaceae"), laponis krevveida, zvīņveida līdz lapveida, kas pie substrāta piestiprināts ar serdes hifām; augļķermeņi - apotēciji, kas atrodas lapoņa kārpveida izaugumos, 10 ģ., 400 s., Latvijā konstatētas 5 ģintis.

Avoti: LD

akarpija   med.

1. Sterilitāte, neauglība.

Avoti: TM

akasha   mit.

1. Viena no tatvām - tumši zila olveida elipse, mazs aplītis, vai otrādi apgriezts komats - mūžīgās gudrības, smalkā elementa "ēters" un ādžņa čakras simbols.

Avoti: MrJ

Akasi   vietv.; novec.

1. Akaši - pilsēta Japānā ("Akashi").

Avoti: PZT

akaša

1. Ākāša.

Avoti: SV05, SV19

ākāša   mit.

1. Indiešu metafizikā - smalkais pirmelements, kuram pakāpeniski sabiezējot rodas visi četri vieliskās pasaules elementi: uguns - siltums, gaiss - gāze, ūdens - šķidrums un zeme - cietā viela.

Avoti: SG

Akaši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

Akaši   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Akashi"), Honsju salas dienvidrietumu daļā, osta Seto jūras krastā, 291000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, PuA

akata

1. Akacis, bezdibenis purvā, upē, ezerā.

2. Caurums ledū.

Avoti: LE

akata   apv.

1. Kāre; alkas; vēlme.

Avoti: EH

akatafāzija   med.

1. Afāzijas veids, kas izpaužas kā nespēja sintaktiski pareizi veidot frāzi.

Avoti: TM

akatains   apv.

1. Ar akačiem bagāts.

Avoti: ME

akatalekse

1. Dzejas metrikā - pilnapjoma vīrišķās klauzulas jambos un anapestos, sievišķās klauzulas trohajos un un amfibrahijos, daktiliskās daktilos.

Avoti: DzV

akatalektiska

1. Savienojumā "akatalektiska rinda" - dzejas rinda, kur pēdējā pantpēda metriski līdzīga iepriekšējām pēdām, t. i. ar vienādu zilbju skaitu.

Avoti: KV

akatalēktisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Nepārtraukts, nepārtrauktība.

Akatalēktiska rinda— pilnīga, nepārtraukta dzejas rinda, kur pēdējā pantpēdā tikpat daudz zilbju, kā iepriekšējās.

Avoti: SV58

akatalepsija

1. Seno skeptiķu uzskats par lietu būtības neizzināmību.

2. med. Izpratnes trūkums.

3. med. Šaubas, neziņa; nenoskaidrota diagnoze.

Avoti: KV, TM

akatamatēzija   med.

1. Nespēja saprast runu.

2. Kādas uztveres spējas zaudējums.

Optiskā akatamatēzija— garīgs aklums.

Avoti: TM

akatarzija   med.

1. Katarzijas, t. i. caurejas līdzekļa darbības trūkums.

Avoti: TM

akatastāzija   med.

1. Stabilitātes trūkums; novirze no normāla stāvokļa.

Avoti: TM

akate   apv.

1. Akacis.

Avoti: ME

Akate   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Acate"), Sicīlijas reģiona Raguzas provincē, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

akatists   mūz.

1. Grieķu baznīcā slavas dziesma Dievmātei, ko dziedāja kājās stāvot.

Avoti: KV

akatīzija   med.

1. Psihisks traucējums, kas izpaužas kā slimnieka nespēja ilgstoši nosēdēt.

Avoti: TM

Akatnieki   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Akatnīki" literarizēts nosaukums.

Avoti: LC

akatnieks   apv.

1. Tāds, kam pēc kaut kā ir kāre.

2. Tāds, kas par maksu padodas karaklausībai kāda cita vietā.

3. Cienītājs; brīvprātīgais.

Avoti: EH

Akatnīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

akatns   apv.

1. Tāds, kas kāro pēc kaut kā, kam ir stipra tieksme.

2. Gatavs ko darīt, pakalpīgs.

Avoti: EH

akats   apv.

1. Akacis, nepārejama vieta purvā, kur aug tikai sūna un purva zāle, bet ne koki un krūmi.

Avoti: EH

akaudāls   med.

1. Bez astes.

Avoti: TM

akaulioze   med.

1. Dziļā dermatomikoze; tai raksturīga primāra pustula un sekundāri limfvadu apkaimes infiltrāti un mezgli, kas sabrūk, veidojot čūlas.

Avoti: TM

Akaviņa   vietv.

1. Pededzes labā krasta pieteka Alūksnes novadā, iztek no Lutri ezera Igaunijā, garums - 22 km, kritums - 31,9 m; Volkova.

Avoti: LD

akažu

1. Daži tropiski anakardiju dzimtas koki; šo koku vērtīgo koksni (sarkankoks) izmanto mēbeļu rūpniecībā, no sēklām iegūst eļļu un sveķus.

Avoti: SV99

Akbaitals   vietv.

1. Kalnu pārkāpe Pamira austrumu daļā starp Sarikolla un Muzkola grēdām Tadžikistānā, augstums - 4655 m, Ošas-Horegas autoceļa augstākais posms.

Avoti: PZT, PuA

Akbars   persv.

1. Akbars Lielais - Lielo Mogolu impērijas valdnieks Indijā ("Jalal ud-Din Muhammad Akbar", 1542.-1605. g.), apvienoja sīkās valstiņas un paplšināja impēriju.

Akbara Lielā mauzolejs— atrodas Sikandrā, netālu no Agras, celtniecība pabeigta 1613. g.

Avoti: LEV

akcelerācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Paātrinājums (parasti kāda organisma attīstībā).

2. novec. Paātrināšanās; kustības maiņa.

Avoti: LLVV, MLVV

akcelerants   fizk.

1. Indivīds, kas apsteidz hronoloģiskā vecuma bioloģiskās attīstības pakāpi.

Avoti: SpT

akcelerators   -a, v.

1. Gāzes pedālis (parasti automobilī).

2. ek. Rādītājs, kas raksturo sakarību starp tīrajiem kapitālieguldījumiem un pieprasījumu.

Avoti: LLVV, SV99

akcelerāts   -a; s. -te, -šu, sar.

1. Bērns, pusaudzis, kas attīstās paātrināti.

Avoti: SV99

akcelerīns   med.

1. Faktors plazmā vai spermā, kuru senāk uzskatīja par protrombīna pārvēršanās sekmētāju, bet vēlāk, ka tam nav nozīmes asins reces procesos.

Avoti: TM

akcelerogrāfs

1. Pašreģistrētājs akcelerometrs.

Avoti: SV69

akcelerometrs

1. Ierīce, ar kuru nosaka kāda objekta (lidmašīnas, automašīnas utt.) kustības paātrinājumu vai palēninājumu.

Avoti: SV69

akcentapgaismojums   kino, telev.

1. Filmēšanas laukuma daļas apgaismojums.

Avoti: ZTV

akcentējums   -a, v.

1. Rezultāts --> akcentēt(2); uzsvērums; uzsvars; akcents (2).

Avoti: LLVV

akcentēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. val. Izrunāt (zilbi, vārdu) ar uzsvaru, akcentu (1); uzsvērt.

// mūz. Uzsvērt (takts daļu vai atsevišķu muzikālu frāzi).

2. Izcelt, pasvītrot (domu, ideju, formas elementu - rakstā, runā, mākslas darbā u. tml.).

Akcentēta runas vienība— uzsvērta runas vienība.

Avoti: LLVV, VsV

akcentoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Valodniecības nozare, kas pētī akcentus (1) un to sistēmas; patstāvīga nozare to valodu pētījumos, kurās ir brīvais vārda akcents.

Avoti: LLVV, SV05

akcentoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts akcentoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

akcents   -a, v.; parasti vsk.

1. val. Zilbes izcēlums (izrunājot to augstāk vai spēcīgāk); šī izcēluma grafiskais apzīmējums; uzsvars.

// mūz. Takts daļas vai atsevišķas muzikālas frāzes uzsvērums.

2. Izcēlums, pasvītrojums (kādai domai, idejai, piemēram, runā, rakstā, literārā darbā).

3. Tas, ar ko izceļ (kādu kompozīciju, ansambli, māksliniecisku veidojumu u. tml.).

4. Īpatnības skaņu izrunā (runājot svešvalodā); izrunas nianse, pieskaņa.

Brīvais akcents— vārda uzsvara sistēma, kurā uzsvars nav saistīts ar kādu pēc secīguma noteiktu zilbi.

Avoti: LLVV, SV05

akcentuācija   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Valodas akcentu sistēma; akcentēšana.

Avoti: LLVV

akcentuierēt   novec.

1. Akcentēt.

Avoti: SW78

akceptācija

1. Tirdzniecības darījumos atbilde uz iesūtīto oferti, ka piedāvājums pieņemts.

Avoti: KV

akceptance   psih.

1. Piekrišana, sociāls atbalsts.

Avoti: PsA

akceptants   -a; s. -te, -šu;

1. Persona, kas apņemas nokārtot rēķina, vekseļa utt. samaksu.

Avoti: LLVV

akcepte   ek.; novec.

1. Akcepts.

Avoti: Ztv1

akceptēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atzīt par pieņemamu, labu; apstiprināt.

2. Pieņemt vekseli, rēķinu samaksai.

Avoti: LLVV, MLVV, SV99

akceptētājs   ek.

1. Persona, kas paraksta pārvedu vekseli un tādējādi uzņemas saistības veikt vekseļa apmaksu, pienākot maksājuma termiņam.

Avoti: SbV

akceptilācija

1. Mācība, ka Dievs uzlūkojis par pilnīgu Kristus satisfakciju, kas pati par sevi it kā nebūtu bijusi pilnīga.

Avoti: KV

akceptkredīts

1. Kredīts, ko banka piešķir kredīta ņēmējam, akceptējot viņa tratu.

Avoti: KV

akceptors

1. Tas, kas pieņem, piem., atoms, kas pieņem elektronus.

Darbības rezultātu akceptors— paredzēšanas un darbības rezultātu novērtēšanas neirofizioloģiskais mehānisms.

2. med. Bioķīmijā - viela, kas oksidācijas un redukcijas reakcijās savienojas ar aktīvo skābekli vai ūdeņradi.

Avoti: SV99, LPE, TM

akcepts   -a, v.; parasti vsk.

1. jur. Civiltiesībās - piekrišana stāties līgumattiecībās pieņemot piedāvātos noteikumus.

2. Rakstveida apliecinājums (uz vekseļa, rēķina) uzņemoties maksājuma saistības.

3. Piekrišana (kādam priekšlikumam, ierosinājumam u. tml.).

Avoti: LLVV, LV06, JtV1

akcepttests

1. ekon. Tirgus pieprasījuma analīzes metode, kas palīdz noteikt testējamo personu vēlmi iegādāties noteiktu preci un šīs vēlmes līmeni.

2. inf. Programmatūras vai aparatūras galīgā pārbaude, kas parāda izstrādātā produkta funkcionālās iespējas.

Avoti: EF, D3

akcesija

1. Kādas valsts pievienošanās citu valstu starpā agrāk noslēgtam līgumam.

Avoti: SV99

akcesorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Papildu, klāt nākošs.

Akcesorisks līgums— papildlīgums, kas pievienojams citām (galvenajām) saistībām.

Akcesoriskie minerāli— iežos niecīgā daudzumā sastopamie minerāli, kas dažkārt veido raksturīgu piejaukumu, kurš norāda iežu izcelsmi.

Avoti: SV99, LD

akcesors   med.

1. Piedevu-, papildu-..

Avoti: TM

akcidence   -es, dsk. ģen. -ču, s.; filoz.

1. Priekšmeta pārejoša, nebūtiska īpašība, kurai ir gadījuma raksturs.

2. Viduslaiku aristotelisma filozofijā - esamība, kas kļūst par citas esamības īpašību un kvalitāti, pretstats substancei.

// rel. Terminu lietoja teoloģijā, lai izskaidrotu Kristus būtnes noslēpumu - kā pēc maizes un vīna substances pārvēršanās Kristus miesā un asinīs turpina pastāvēt iepriekšējās akcidences - kvantitāte, krāsa, garša.

Avoti: SV99, RtV

akcidences

1. Gadījuma ienākumi.

2. Maksājumi garīdzniekam par amata darīšanām, kur tiem jārādās amata tērpā.

Avoti: KV

akcidencija   ek.; novec.

1. Sods par preces nepareizu nosaukumu muitas deklarācijā.

2. vsk. Akcidencijas.

Avoti: Ztv1

akcidencijas   novec.

1. Lieki (neplānoti) ienākumi; nejauši papildienākumi, nelieli darbi.

2. dsk. Akcidencija.

Avoti: SW78

akcidencsalikums

1. Sīku iespieddarbu - veidlapu, apliecību, programmu, sludinājumu utt. poligrāfisks salikums.

Avoti: EV

akcidentālijas

1. Tiesiska darījuma gadījuma sastāvdaļas, blakus noteikumi.

Avoti: KV

akcidentāls

1. Gadījuma; ar pārejošu raksturu; sekundārs.

Avoti: SV99

akcija   -as, s.

1. Vērtspapīrs, kas apliecina zināmas summas iemaksu uzņēmumā un dod iespēju vērtspapīra īpašniekam piedalīties peļņas saņemšanā, kā arī izmantot citas akcionāru tiesības.

Akcijas ceļas— akciju vērtība paaugstinās.

Akcijas krīt— akciju vērtība pazeminās.

Akciju fondi— akciju un citu vērtspapīru portfelis, kas tiek finansēts ar sabiedrības kapitāla daļu; fonda daļu īpašnieki nepiedalās pārvaldē.

Akciju kontrolpakete— akciju pakete (formāli vairāk nekā 50% sabiedrības akciju), kas to īpašniekam dod iespēju valdīt akciju sabiedrībā.

Akciju kurss— akciju cena, par kuru tās pērk un pārdod vērtspapīru biržā.

Akciju sabiedrība— uzņēmums (korporācija), kura pamatkapitāls veidojas no šīs sabiedrības biedru (akcionāru) iemaksām.

Akciju sabiedrības statūti— viens no akciju sabiedrības dibināšanas dokumentiem, kurā uzrāda firmas nosaukumu, akcijkapitāla lielumu, akciju nominālo vērtību u. c.

Akciju sab-ba— akciju sabiedrība (arī a/s).

// pārn.; sar. Cilvēka stāvoklis sabiedrībā, nozīmīgums.

Avoti: LLVV

akcija   -as, s.

1. Darbība, rīcība, pasākumu kopums (parasti politiska, ekonomiska, militāra) mērķa sasniegšanai.

Avoti: LLVV

akcija   fiz.

1. Fizikāls lielums, kas raksturo sistēmas stāvokļa maiņu un ir skaitliski vienāds ar sistēmas enerģijas un novērošanas laika reizinājumu.

Akcijas kvants— Planka konstante, kas nosaka ar diskrētumu saistīto likumsakarību īpatnības mikropasaulē.

Avoti: LPE

akcijbiedrība   novec.

1. Akciju sabiedrība.

Avoti: Lo

akcijkapitāls

1. Akciju sabiedrības kapitāls, kura apjomu reglamentā statūti.

Avoti: EV

akcijons

1. Latviešu kāzinieku rotaļa: gulētājiem nomauca apavus un otru rītu izsauca akcijonā, kur katrs saņēma atpakaļ savu pazudušo lietu.

Avoti: KV

Akcijs

1. Lūcijs Akcijs (Lucius Accius; 170. - ap 90. g. p. m. ē.) - romiešu dramaturgs.

Avoti: MkV

akcionārs   -a, v.

1. Akciju īpašnieks.

Akcionāru sapulce— akciju sabiedrības augstākais lēmējorgāns, kurā akcionāriem ir balsstiesības atkarībā no akciju skaita un to veida.

Avoti: LLVV, LEV

akcionisms

1. Sociālpolitisko, parasti ekstrēmiski orientēto kustību taktika, kam raksturīga politisko mērķu neskaidra izpratne un spontāns protests pret pastāvošo varu.

Avoti: PV

akcize   novec.

1. Baudāmu lietu nodoklis un vieta, kur šo nodokli nomaksā.

Avoti: SW78

akcīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Netiešs vai tiešs nodoklis, ko valsts uzliek atsevišķām preču grupām, piemēram, alkoholiskajiem dzērieniem, tabakas izstrādājumiem, dārgmetāliem, lai gūtu papildienākumu valsts budžetā no izstrādājumiem, kas nav pirmās nepieciešamības preces.

Avoti: SV05

akcizierēt   novec.

1. Uzlikt nodokļus.

Avoti: SW78

akcizieris   novec.

1. Akcīzes iekasētājs.

Avoti: SW78

akcīznieks   novec.

1. Akcīzes ierēdnis.

Avoti: Lo

akča   žarg.

1. Nauda.

Avoti: KZ

Akčabata   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Trabzonas ilā, 40600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Akčadāga   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Malatjas ilā, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Akčakaja   vietv.; novec.

1. Akdžakaja.

Avoti: PZT

Akčakale   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Šanliurfas ilā, 28700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Akčakodža   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Dizdžes ilā, 23400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Akčašedira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Karamanas ilā, 2400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Akčekenta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kiršehiras ilā, 970 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Akdāgmadeni   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Jozgatas ilā, 25000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Akdovuraka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tivas Republikā, Hemičekas kreisajā krastā, 13500 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1964. g., augstvērtīga azbesta ieguve.

Avoti: PZT, LpA, Wi

Akdžakaja   vietv.

1. Akdžakajas ieleja - atrodas Turkmenistānas ziemeļrietumu daļā, Dašoguzas vilajetā, devītā zemākā sauszemes ieleja pasaulē - 76 m zjl., ielejas garums - ~50 km, platums - ~6 km.

Avoti: LpA, PZT

akebi

1. Viena no togojiešu ciltīm, dzīvo Togo kalnos un Ganas austrumos, runā savrupā valodā, ko nosacīti pieskaita pie Gvinejas grupas, saglabājušās feodālās attiecības un ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults), daļa - katoļi.

Avoti: PZT

akebia   lat.

1. Akebijas.

Akebia quinata— pieclapu akebija.

Akebia trifoliata— trīslapu akebija.

Avoti: DaE

akebija   bot.

1. dsk. Gundegu rindas ģints ("Akebia"), dekoratīvi, daļēji mūžzaļi vīteņaugi.

Pieclapu akebija— akebiju suga ("Akebia quinata").

Trīslapu akebija— akebiju suga ("Akebia trifoliata").

Avoti: DaE

akēdija

1. Garīgs kūtrums, trulums.

2. Dvēseles sāpes.

Avoti: KV

akefali

1. Bezgalvaiņi; acefali.

Avoti: SV33

akefālija

1. Sociālās organizācijas veids, kurā nav spilgti izteiktas institucionalizētas, centralizētas varas.

Avoti: PV

akefalisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Bez virsraksta; grāmatas un rakstu krājumi, kuru sākumi pazuduši.

Avoti: GV

AKEI   saīs., ķīm.

1. Angiotenzīna konvertējoša enzīma inhibitori.

Avoti: ZTV

Akeja   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Denizli ilā, 2700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

akelei   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: Aug2

Akene   -es, s.; vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Aken"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 7900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Akenstaka   -as, s.; vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Siguldas novada Mores pagastā.

Akenstakas muiža— Siguldas novada Mores pagasta apdzīvotās vietas "Akenstaka" bijušais nosaukums.

Akenstakas parks— platība - 6,1 ha, reljefs paugurains, 20 vietējās un 19 introducētās koku un krūmu sugas, no bijušās muižas vietas paveras skats uz garu, nolaidenu lauci ar vairākām baltegļu grupām.

Avoti: LC, LE1

Akenstaķe   -es, s.; vietv.; novec.

1. Akenstaka.

Avoti: KW1

akeratoze   med.

1. Ragaudu, piem., nagu trūkums.

Avoti: TM

Akerene   -es, s.; vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Konjas ilā, 3300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Akermana   -as, s.; vietv.

1. Bilhorodas-Dņistrovskas pilsētas nosaukums līdz 1944. g.

Avoti: PZT

Akermanis   -ņa, v.; persv.

1. Jānis Akermanis - latviešu izcelsmes amerikāņu aviokonstruktors (angliski "John D. Akerman", 1897.-1972. g.).

Avoti: MkV

akēro   apv.

1. Ziemas šķirnes ābele.

2. Šīs ābeles āboli.

Avoti: ĒiV

Akers   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - zemes dievs un mirušo aizgādnis, ko parasti attēloja čūskas vai lauvas veidolā.

Avoti: Mit

Akershūsa   vietv.

1. Pils Oslo ("Akershus"), celta 1290. g. kā cietoksnis, mūsdienās Norvēģijas valdība to izmanto reprezentācijai.

Avoti: LEV

akestoma   med.

1. Jauni granulācijas audi, kas vēlāk pārvēršas par rētaudiem.

Avoti: TM

Akešhusa   vietv.

1. Norvēģijas filke, platība - 4918 km^2, 573300 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Oslo.

Avoti: Wi

akets   vēst.

1. Aketa laiks - ikgadējā plūdu perioda apzīmējums senajā Ēģiptē ("akhet hierglyph and seasson").

Avoti: MkV

akfi

1. Viena no togojiešu ciltīm, dzīvo Togo kalnos un Ganas austrumos, runā savrupā valodā, ko nosacīti pieskaita pie Gvinejas grupas, saglabājušās feodālās attiecības un ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults), daļa - katoļi.

Avoti: PZT

Akhisara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Akhisar"), Manisas ilā, 107100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Akhita   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - un eposā spēkavīrs - mednieks, gudrā valdnieka Danilu dēls.

Avoti: Mit

Akhits   mit.

1. Ugaritiešu (kanaāniešu) mitoloģijā - valdnieka Danela dēls, kuram dievišķais amatnieks izgatavoja loku un bultas, kas izsauca dievietes Anates skaudību.

Avoti: PmV

aki

1. Haņu tautības etniska grupa.

2. Lobi (2) grupas cilts, dzīvo kalnos Bramaputras izliekuma apvidū, Tibetas dienvidaustrumos, Indijas ziemeļaustrumos (Arunāčalas Pradēšas un Asamas štatā) un Butānas austrumos, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, antropoloģiskā ziņā - mongoloīdi, stipras ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie cilšu kulti.

Avoti: PZT

AKI   saīs.

1. Apvienotais kodolpētījumu institūts.

Avoti: i1

Akiba   persv., rel.

1. Jūdu skolotājs (dzīvoja 50.-135. g.), kurš attīstīja mišnas metodi, sāka sistematizēt Toras interpretācijas.

Avoti: R1

akiēze   med.

1. Grūtniecības neiestāšanās, sievietes neauglība.

Avoti: MSV

Akihito   persv.

1. Japānas imperators kopš 1989. g. ("Akihito", dz. 1933. g.), imperatora Hirohito dēls.

Avoti: LEV

akimirksnis   apv.

1. Acumirklis.

Avoti: EH

akinaks   vēst.

1. Īss dunčveida zobens (40-60 cm), lietojuši skiti, sarmati, persieši 1. gt. p. m. ē.

Avoti: EV

Akindžilara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Akincilar"), Sivasas ilā, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

akinesis   psih.

1. Nekustīgums.

Avoti: PsA

akineta

1. Ilgspora, kas veidojusies no aļģes veģetatīvās šūnas.

Avoti: LD

akinetatrofija   med.

1. Muskuļu atrofija kustību trūkuma, bezdarbības dēļ.

Avoti: TM

akinēti   -u, v.

1. Nekustīgas aļģu šūnas ar biezu apvalku, kas izveidojas veģetatīvās vairošanās ceļā; izturīgas pret nelabvēlīgiem apstākļiem.

Avoti: SV69

akinēze   -žu, s.; med.

1. Akinēzija - locītavu darbības nespēja paralīzes vai slimības dēļ.

akinēzija   med.

1. Locītavu darbības nespēja paralīzes vai slimības dēļ.

Avoti: SV96

akinomikotīns   med.

1. Aktinomicētu kultūras preparāts, ko lieto aktinomikozes ārstēšanai.

Avoti: TM

akins   -a, v.

1. Dzejnieks, dziesminieks (dažās Vidusāzijas zemēs); savus dzejoļus (improvizācijas rečitatīva formā) skandēja dombras pavadījumā.

Avoti: LLVV

akis   apv.

1. Pie.

2. Izsauciens izbrīna izteikšanai.

Avoti: EH

akīši   žarg.

1. Akmeņi.

Avoti: Žrg

Akišla   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kajseri ilā, 1880 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Akita   vietv.

1. Pilsēta Japānā, Honsju salas ziemeļrietumos, prefektūras administratīvais centrs, 323600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Akitaka   vietv.

1. Pilsēta Japānā, Honsju sala dienvidrietumu daļā, Hirosimas prefektūrā.

Avoti: PuA

akiti

1. Viena no kubu cilšu grupas ciltīm, dzīvo Indonēzijā, Sumatras dienvidaustrumos, tropu mežu apvidos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, Indonēzijas aborigēnu pēcteči, saglabājuši ģints kopienas tradīcijas, reliģija - islāms, arī seni animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

akja

1. Ziemeļbriežu kamanas; arī glābšanas dienesta kamanas kalnos.

Avoti: SV05

Akjaba   vietv.; novec.

1. Sitve - pilsēta Mjanmā.

Avoti: PZT, PuA

Akjaka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Akyaka"), Karsas ilā, 2100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Akjazi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Akyazi"), Sakarjas ilā, 42600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Akjurta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Akyurt"), Ankaras ilā, 26600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ĀKK   saīs.

1. Ārstu konsultatīvā komisija.

2. Āfrikas, Karību jūras un Klusā okeāna valstis (Lomes konvencijas dalībvalstis).

Avoti: i1, PnR

Akka   vietv.

1. Kalnu masīvs ar vairākiem šļūdoņiem nacionālajā parkā Lapzemē, Zviedrijā, augstākā virsotne - 2013 m.

Avoti: LEV

AKKA/LAA   saīs.

1. Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra / Latvijas Autortiesību aģentūra.

Avoti: PL

Akkela   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Akmolas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 13700 iedzīvotāju (2010. g.), pilsētas tiesības kopš 1965. g.

2. Apdzīvota vieta Kazahstānā, Aktebes apgabalā.

3. Apdzīvota vieta Kazahstānā, Atirau apgabalā.

4. Apdzīvota vieta Kazahstānā, Pavlodaras apgabalā.

Avoti: LpA, Wi

akķivists   žarg.

1. Ieslodzītais, kas pakļaujas administrācijai.

Avoti: KZ

aklacis

1. Aklais dundurs.

Avoti: KV

akladioze   med.

1. Ulceroza dermatomikoze uz plaukstām un pēdu apakšām, sastopama Ceilonā un Malajā.

Avoti: TM

Aklais   vietv.

1. Nosaukuma daļa dažos vietu apzīmējumos.

Aklais ezers— atrodas Slokas purvā, 1,6 m virs jūras līmeņa, Jūrmalas pilsētas rietumu daļā, platība - 42 ha, garums - 0,9 km dienvidu-ziemeļu virzienā, baseinā veidojas sērūdeņi, agrāk iegūta kūdra.

Aklais purvs— purvs Riebiņu, Varakļānu un Viļānu novadā, platība - 2277 ha, kopējie kūdras krājumi 40900000 kubikmetru.

Aklais purvs— dabas liegums, atrodas Jaunjelgavas novada Daudzeses pagastā, veidojies ieplakā, aizaugot ezeriem, apmēram 20% platības apaugusi ar kokiem un krūmiem.

Avoti: LE1

Aklaisciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novada Lībagu pagastā.

Avoti: LC

aklajciemnieki

1. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Aklaisciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aklamācija

1. Kāda sapulcē izvirzīta priekšlikuma apstiprināšana vai neapstiprināšana ar sapulces dalībnieku izsaucieniem, bez balsu skaitīšanas.

2. Liturģiski izteicieni, ar ko draudze apliecina savu dalību kopīgā dievkalpojumā, piemēram, "āmen", "aleluja".

Avoti: SV99

aklamēt

1. Uzsaukt, skaļi saucot izteikt piekrišanu.

Avoti: KV

aklastisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Nerefraktīvs.

Avoti: TM

akle   apv.

1. Bieži sastopama nezāle linu tīrumos ("Galeopsis").

Avoti: Sen, Aug2

akleidiaks   med.

1. Iedzimts kroplis bez atslēgas kaula.

Avoti: TM

akleidija   med.

1. Iedzimta kroplība: atslēgas kaula trūkums.

Avoti: TM

akleistokardija   med.

1. Sirds ovālās atveres nepilnīga slēgšanās.

Avoti: TM

aklenes   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: Aug2

aklenišķieši

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Aklenišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aklenīte   apv.

1. Aklis, nezāle.

2. Ozolīte ("Aquilegia").

3. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: ME, Aug2

aklenītes   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: Aug2

akleņčūska

1. Bezkāju ķirzakai līdzīgs augsnes iemītnieks ar tievu, tārpveidīgu ķermeni (10-80 cm), īsu asti ar dzelkni galā (atbalsts kustībām), acis stipri reducētas, pārtiek no kukaiņiem, gk. skudrām.

Akleņčūsku dzimta— ietilpst čūskveidīgo apakškārtā, tropos un subtropos, 5 ģ., ~170 sugas.

Avoti: LPE

Akleņiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Biķernieku pagastā.

Avoti: LC

akleņš   apv.

1. Dem. -> akls (1).

Avoti: KiV

akles   apv.

1. Panātre; aklās nātres.

2. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

3. Baltā panātre ("Lamium album").

Avoti: ME, Aug2

aklēze   med.

1. Grūtniecības trūkums, sievietes neauglība.

Avoti: TM

aklība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> akls (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; aklums (2).

2. pareti Vispārināta īpašība --> akls (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; aklums (1).

Avoti: LLVV

Aklima   mit.

1. Islāma mitoloģijā - Ādama un Hauvas meita, Kābīla (Kaina) dvīņumāsa, kuru Kābīls ļoti mīlēja, bet Ādams bija nolēmis atdot viņu par sievu Hābīlam (Ābelam).

Avoti: Mit

aklimatizācija   -as, s., parasti vsk.; biol.

1. Dzīvo būtņu pielāgošanās nepierastiem klimatiskajiem vai ģeogrāfiskajiem apstākļiem.

Avoti: LLVV, SV05

aklimatizators

1. Putnu māja, kurā jaunputnus audzē apstākļos, kas tuvi pieaugušo putnu turēšanas apstākļiem.

Avoti: SV78

aklimatizēšana

1. Augu vai dzīvnieku pieradināšana (pielāgošana) dzīvei citos klimatiskajos apstākļos.

Avoti: PP, T

aklimatizēšanās

1. Augu vai dzīvnieku pielāgošanās dzīvei citos klimatiskajos apstākļos.

Avoti: PP, T

aklimatizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pielāgot, pieradināt (augus un dzīvniekus) pie svešiem klimatiskiem apstākļiem.

Avoti: LLVV

aklimatizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos.

1. Refl. --> aklimatizēt.

Avoti: LLVV

aklināšana

1. Darbība, process --> aklināt.

2. mil. Traucējumi, kurus izraisa, lai pretiniekam traucētu novērošanu, aizdūmojot, aizmiglojot vai apžilbinot ar artilērijas uguni.

Avoti: MIL

aklināt   apv.

1. Padarīt aklu.

Avoti: ME

akline   apv.

1. Noteikta veida augs (Augškurzemē).

Avoti: EH

akline   novec.

1. Magnētiskais ekvators.

Avoti: KW1

aklīs   apv.

1. Bieži sastopama nezāle linu tīrumos ("Galeopsis").

Avoti: Aug2

aklis   -ļa, dsk. ģen. -ļu, v.; apv.

1. Aklais, neredzīgais.

2. Mazais dundurs; aklais dundurs.

3. dsk. Lūpziežu dzimtas ģints ("Galeopsis"), tīruma nezāles, viengadīgi lakstaugi, ~10 sugas, Latvijā konstatētas 5 sugas.

Mīkstais aklis— akļu suga ("Galeopsis pubescens").

Parastais aklis— akļu suga ("Galeopsis tetrahit").

Platlapu aklis— akļu suga ("Galeopsis ladanum").

Raibais aklis— akļu suga ("Galeopsis speciosa").

Šķeltais aklis— akļu suga ("Galeopsis bifida").

4. Lūpziežu dzimtas ģints ("Galeopsis"), bieži sastopama nezāle linu tīrumos.

5. Parastā zeltnātrīte ("Galeobdolon luteum").

Avoti: ME, Sen, KnG, LD, PDE, Aug2

āklis   -ļa, dsk. ģen. -ļu, v.; sar.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

aklīši

1. Retāk sastopams nezāļu "akļi" veids - platlapu akļi.

2. novec. Vistiņas (rotaļa).

Aklīšos iet— spēlēt vistiņas.

Avoti: LME, Lo

aklītis   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: Aug2

aklparaksts   inf.

1. Šifrēšanas tehnika, kas autentificē ziņojumu, neatklājot informāciju par tā sūtītāju.

Avoti: D3

aklredze   med.

1. Pilnīgi vai daļēji aklu cilvēku maņa orientēties un uztvert apkārtējo pasauli tā, it kā viņiem būtu ierobežota redzes spēja; katram indivīdam izpaužas atšķirīgi.

akls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav redzes spēju; neredzīgs.

Aklais plankums— gaismas nejūtīga vieta acī.

Aklais (arī lietus) dundurs— dunduru suga.

// pārn. Tāds, kas patstāvīgi nedomā, kas rīkojas bez paša gribas; tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Akls ierocis (kā rokās)— saka par cilvēku, kas bez paša gribas, neapzināti palīdz citam realizēt viņa nolūkus.

2. Tāds, kas nav pakļauts prāta vērtējumam, kontrolei.

3. Tāds, kas notiek, izraisās nejauši, negaidīti; nejaušs; negaidīts.

4. Ļoti tumšs, necaurredzams; bez gaismas.

5. Tāds, kas vienā virzienā noslēgts, izbeidzas bez izejas, atveres.

Akls logs— loga kontūru iezīmējums uz ēkas sienas.

Akla siena— siena bez logiem.

Akla brūce— brūce bez atveres uz ķermeņa ārpusi.

Aklā zarna— paplašinājums tievās un resnās zarnas savienošanās vietā ar tārpveida izaugumu (apendiksu).

6. Tāds, ko veic neskatoties; tāds, ko veic, orientējoties pēc instrumentiem.

Aklais lidojums— lidojums, kad pilots nevar redzēt zemi un viņam jāvadās pēc lidmašīnas navigācijas instrumentiem.

Aklā metode— mašīnrakstīšanas metode, pēc kuras raksta, neskatoties uz rakstāmmašīnas taustiņiem.

Aklā nolaišanās— lidmašīnas piezemēšanās nepietiekamas redzamības apstākļos, kad nolaišanās notiek ar lidmašīnas un lidostas elektronisko instrumentu palīdzību.

7. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Neredzīgais.

Aklo raksts— redzes invalīdu zīmju raksts, Braila raksts.

Avoti: LLVV, VV

aklums   -a, v.; parasti vsk.

1. Redzes trūkums.

Vistas aklums— redzes defekts - vāja redzes spēja krēslā.

Sniega aklums— pārejošs redzes traucējums, ko radījusi sniega atstarota spilgta saules gaisma.

Krāsu aklums— redzes defekts - acu nespēja atšķirt vienu spektra krāsu vai visas spektra krāsas; daltonisms.

2. Nespēja saprast, pareizi vērtēt; aklība.

Avoti: LLVV

akļacis   apv.

1. Aklais dundurs.

Avoti: KiV

akļas   mit.

1. Tā sauktās dievību sievas, visskaistākās meitenes, kas izraudzītas visā inku valstī un dzīvo eiropiešu klosteriem līdzīgās mājās, viņu pienākums ir saglabāt jaunavību un piedalīties reliģiskajos rituālos; tikai Lielais Inka, viņa radinieki un aristrokrāti drīkstēja izraudzīties sievas un mīļākās no to vidus.

Avoti: MrJ

Akmani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

Avoti: LC

akme

1. Smaile, galotne, augstākais punkts.

2. med. Kāda patoloģiska procesa augstākā attīstības stadija.

Avoti: TM

akmeisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Modernisma strāva ar dekadentisku ievirzi krievu dzejā 20. gadsimta sākumā.

Avoti: LLVV, MkV

akmeists   -a, v.

1. Akmeisma pārstāvis.

Avoti: LLVV

akmenains   apv.

1. Akmeņains.

Avoti: EH

akmenaiņš   apv.

1. Akmeņains.

Avoti: ĒiV

akmenaite   apv.

1. Akmeņaina vieta.

Avoti: ME

Akmenāja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Galēnu pagastā.

Avoti: LC

akmenājieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Akmenāja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

akmenājs   -a, v.

1. Akmeņaina vieta.

2. Akmeņdārzs.

Avoti: LLVV

akmenčakstis   apv.

1. Akmeņčakstīte.

Avoti: ME

Akmendsiren   vietv., vēst., vācu val.

1. Akmendzires muiža, kas atradās tagadējā Saldus novada Kursīšu pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Akmene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aizputes novada Cīravas pagastā.

2. Pilsēta Lietuvā 12 km uz dienvidiem no Latvijas robežas, Ventas pietekas Dabikines krastā, Šauļu apriņķī, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 2530 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1792. g.

Akmenes latviešu kopiena— izveidojusies Akmenē un tās apkaimē 19. gs. sākumā, un 21. gs. sākumā Akmenē vēl dzīvoja ~30 latviešu ģimeņu, visā Akmenes rajonā ~360 latviešu.

3. Durbes labā krasta pieteka Aizputes novadā, garums - 15 km.

4. Akmenes svīta - stratigrāfiska vienība augšdevona Famēnas stāva nogulumu slāņkopa Latvijas dienvidrietumu daļā, biezums - 9-16 m, atsegumi Imulas, Amulas, Šķēdes, Akmenes krastos.

Avoti: LE1, PuA, Wi, LD

akmengrauzis   novec.

1. Akmeņgrauzis.

Avoti: KW1

Akmenīca   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

2. Upe Latgales augstienē Rēzeknes un Dagdas novadā, sākas Rāznavas paugurainē 6 km uz dienvidaustrumiem no Rāznas ezera, garums - 16 km, kritums - 24,4 m, ietek Ūdrejas ezerā.

Avoti: LC, LD

akmenīcieši

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Akmenīca" iedzīvotāji.

Avoti: V1

akmenīgs   apv.

1. Akmeņains.

Avoti: EH

akmenisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Ciets, nelokāms (piemēram, par rakstura īpašībām, psihisku stāvokli).

Avoti: LLVV

Akmenīši   -u, v.; vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Akminīši" nosaukuma variants.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

Akmenka   -as, s.; vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Pušas pagastā.

Avoti: LC

akmenkalis   apv.

1. Akmeņkalis.

Avoti: ME

akmenojs   apv.

1. Akmeņains, akmeņu pilns.

Avoti: ME

akmens   akmens, dsk. akmeņi, v.

1. Ciets, ūdenī nešķīstošs nemetālisks iezis vai tā gabals.

Agrais akmens laikmets— pirmais zināmais cilvēces vēstures laikmets, kas sākās apmēram pirms 2,5 miljoniem gadu un beidzās apmēram pirms 12000 gadu.

Akmens bute— jūras zivs - āte, akmeņplekste.

Akmens cauna— cauna, kas parasti uzturas akmeņainās vietās.

Akmens laikmets— senākais arheoloģiskās periodizācijas posms cilvēces vēsturē (kad darba rīkus un ieročus darināja no akmens, koka vai kaula).

Akmens vate— viegls, ķīmiski stabils, nedegošs termoizolācijas materiāls, ko izgatavo no izkausētas akmensmasas, izpūšot diegveida šķiedru; lieto termoizolācijai celtniecībā, rūpniecībā.

Akmeņa laikmets— akmens laikmets.

Akmeņu ziedošana— agrāku laiku ritualizēta darbība, saskaņā ar kuru, lai kāds lielāks nodoms izdotos, bija īpašā svētvietā jānoliek savs akmens.

Ciets kā akmens— ļoti ciets.

Krīt kā akmens— saka, ja strauji, smagi krīt.

Noiet dibenā kā akmens— strauji nogrimst.

Rūnu akmens— akmens, kurā iekalts uzraksts kādā no seno ģermāņu tautu valodām.

Senais akmens laikmets— agrais akmens laikmets.

Smags kā akmens— ļoti smags.

// vsk. ģen.; pārn. Nejūtīgs, nepielūdzams, nesatricināms, ciets.

2. Dārgakmens, arī tā imitācija.

3. parasti dsk. Cieti (parasti sāļu) veidojumi organismā.

Zobu akmens— zobakmens.

Avoti: LLVV, VpJ, TlV, ZTV

akmensdārzs   -a, v.

1. Akmeņdārzs.

Avoti: LLVV

akmenskoraļļi   -ļļu, v.

1. Koraļļu kārta, plašākā zarndobumaiņu tipā, sēdoši koloniāli dzīvnieki ar ārēju kaļķa skeletu; krūmveida, plātņveida vai lodveida kolonijas, galvenie koraļļu rifu veidotāji; >2500 s.

Avoti: LPE

akmenslaikmets

1. Senākais arheoloģiskās periodizācijas posms cilvēces vēsturē (kad darba rīkus un ieročus darināja no akmens, koka vai kaula).

Avoti: LV93

akmenslauztuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Akmeņlauztuve.

Avoti: LLVV

akmensmasa   ķīm. tehnol.

1. Keramisks materiāls ar blīvu, stiklainu, necaurspīdīgu, gaišu vai brūnu drumstalu, mehāniski un ķīmiski izturīgs; ražošanā izmanto smalkkeramikas tehnoloģiju. Lieto traukiem, grīdas flīzēm, skābes izturīgiem izstrādājumiem.

Avoti: ZTV

akmensmateriāli   -u, v.

1. Dabiskas izcelsmes (dolomīts, smilšakmens) vai mākslīgi izgatavoti (betons, dzelzsbetons) cieti materiāli, ko lieto par rūpnieciskām izejvielām vai būvmateriāliem.

Avoti: ZTV

akmensozols

1. dsk. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases akvifoliju dzimtas ģints ("Ilex"), Latvijā introducētas 3 sugas; ilekss.

Gludais akmensozols— akmensozolu suga ("Ilex laevigata").

Mieturu akmensozols— akmensozolu suga ("Ilex verticillata").

Parastais akmensozols— akmensozolu suga ("Ilex aquifolium"), ko dēvē arī par aslapu ileksu.

Paragvajas akmensozols— akmensozolu suga ("Ilex paraguariensis"), kas Latvijā nav sastopama, no šīs sugas krūmu lapām gatavo atspirdzinošu dzērienu Paragvajas tēju jeb mati.

Avoti: LD, PDE, DaE

Akmensrags   vietv.

1. Baltijas jūras krasta izliekums ar rādiusu ~3 km, zemesrags Pāvilostas novada Sakas pagastā 10 km uz dienvidiem no Pāvilostas, krasta augstums tajā sasniedz 4 m; Akmeņrags.

Akmensraga bāka— atrodas Sakas pagasta Akmensragā, mūra tornis uzcelts un uguns tajā iedegta 1884. g., bet 1. pasaules kara laikā bāka sagrauta; tagadējais bākas tornis uzcelts 1921. g., augstums - ~40 m, laternas diametrs - 2,5 m.

Avoti: LE1, PuA

akmenssāls   -sāls, dsk. ģen. -sāļu, v.

1. Halīts - halogenīdu klases minerāls, NaCl, var būt bezkrāsains, sārts, dzeltenīgs, zilgans.

Avoti: LD

akmenssēklis   apv.

1. Cietsēkle ("Lithospermumu").

Avoti: Aug2

akmensšķirsts   vēst.

1. Apbedījuma vieta dažos senos kapulaukos, no akmeņiem izveidots šķirsts, izplatīts apbedījumu veids Latvijā vēlajā bronzas laikmetā un senākajā dzelzs laikmetā (1. gt. p. m. ē.).

Avoti: LE1

akmensšūnas   sar.

1. Augu šūnas ar ļoti biezu, pārkoksnējušos šūnapvalku; sklereīdas.

akmensvate   s.

1. Siltumizolācijas materiāls.

Avoti: MLVV

Akmentiņa

1. Dace Akmentiņa (1858.-1936. g.) - latviešu aktrise.

Avoti: MkV

akmentiņnieki

1. Saldus novada Pampāļu pagasta apdzīvotās vietas "Akmentiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

akmentiņš   -a, v.

1. Dem. --> akmens(1).

2. Dem. --> akmens(2).

Avoti: LLVV

akmeņainība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Vispārināta īpašība --> akmeņains(1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

akmeņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz akmeņu.

// pārn. Grūts, smags.

2. Akmenisks.

Avoti: LLVV, MLVV

akmeņainums   -a, v.; pareti.

1. Vispārināta īpašība --> akmeņains(1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

akmeņapakša   apv.

1. Vieta zem akmens.

Avoti: EH

Akmeņāres   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Zasas pagastā.

Avoti: LC

akmeņaugi

1. Litofīti - augi, kas aug uz klintīm un akmeņiem, gk. aļģes, ķērpji, sūnas u. c.

Avoti: LPE

akmeņbānis   apv.

1. Akmeņu kaudze.

Avoti: ViV

akmeņbruģis   novec.

1. No akmeņiem veidots ielas segums.

Avoti: Lo

akmeņcauna   sar.

1. Akmeņu cauna - sermuļu dzimtas suga, plēsējs ar slaidu, lokanu, vijīgu ķermeni, kupli apmatotu asti un smailu purnu, līdzīga meža caunai; Latvijā 19. gs. bijusi reti sastopama, vēlāk nav redzēta.

Avoti: LD

akmeņčaksis   apv.

1. Akmeņčakstīte.

Avoti: EH

akmeņčakstiņš   apv.

1. Akmeņčakstīte.

Avoti: ViV

akmeņčakstis   apv.

1. Akmeņčakstīte.

Avoti: EH

akmeņčakstīte

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas mežastrazdu apakšdzimtas ģints ("Oenanthe").

Baltmuguras akmeņčakstīte— šīs ģints suga ("Oenanthe hispanica").

Kalnu akmeņčakstīte— šīs ģints suga ("Oenanthe xanthoprymna").

Mainīgā akmeņčakstīte— šīs ģints suga ("Oenanthe picata").

Melnā akmeņčakstīte— šīs ģints suga ("Oenanthe leucura").

Melnbaltā akmeņčakstīte— šīs ģints suga ("Oenanthe pleschanka").

Raibā akmeņčakstīte— šīs ģints suga ("Oenanthe finschii").

Rūsganā akmeņčakstīte— šīs ģints suga ("Oenanthe isabellina").

Tuksneša akmeņčakstīte— šīs ģints suga ("Oenanthe deserti").

Ziemeļu akmeņčakstīte— šīs ģints suga ("Oenanthe oenanthe"), kas sastopama arī Latvijā, dziedātājputns, ķermeņa garums - ~15 cm, muguras lejasgals un astes sāni pie pamata balti, spārni un astes gals melni, stāvot klanās un šūpo asti, dziesma īsa, vīterojoša.

Zilmelnā akmeņčakstīte— šīs ģints suga ("Oenanthe Leucopyga").

2. Ziemeļu akmeņčakstīte ("Oenanthe oenanthe").

3. Strautu akmeņčakstīte - mežastrazdu apakšdzimtas suga ("Chaimarrornis leucocephalus").

Avoti: ZvP, LP, LD

akmeņčipste   sar.

1. Akmeņu čipste - cielavu dzimtas suga, slaids dziedātājputns zvirbuļa lielumā, dabā grūti atšķirama no citām čipstēm, Latvijā reta caurceļotāja.

Avoti: LD

akmeņdarvne   žarg.

1. Asfalts.

akmeņdārzs   -a, v.

1. Dekoratīvi augu stādījumi mākslīgi izveidotā akmens terasē vai krāvumos.

Avoti: LLVV

akmeņdropes   apv.

1. Degvīns (nenopietns apzīmējums).

Avoti: EH

akmeņdruka

1. Litogrāfija - tipogrāfiskā gludspieduma veids, kurā izmantoja ogļskābā kalcija šīfera īpašības viegli uzsūkt un aizturēt taukus un padoties dažādu skābju iedarbībai.

Avoti: KV

Akmeņdziras   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Tārgales pagastā.

Avoti: LC

akmeņdzirnieki

1. Saldus novada Kursīšu pagasta apdzīvotās vietas "Akmeņdziras" (arī "Akmeņdzīras") iedzīvotāji.

2. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Akmeņdziras" (senāk "Akmiņdzirciems") iedzīvotāji.

Avoti: V1

akmeņgliemezis

1. dsk. Gliemežu klases priekšžauņu apakšklases hidrobiju dzimtas ģints ("Lithoglyphus").

Upes akmeņgliemezis— akmeņgliemežu suga ("Lithoglyphus naticoides").

Avoti: LD

akmeņgrauzis   -ža, v.

1. dsk.; zool. Karpveidīgo zivju kārtas dzimta ("Cobitidae"), kuras pārstāvjiem ir slaids ķermenis, ap muti taustekļi, ~30 ģ., ~150 s., Latvijā konstatētas 3 ģ., 3 s.

2. Šīs dzimtas suga ("Cobitis taenia"), neliela saldūdens zivs dzeltenīgā vai brūnganā krāsā.

3. Bārdainais akmeņgrauzis - šīs dzimtas suga ("Noemacheilus barbatulus").

Avoti: LLVV

akmeņgravētājs   novec.

1. Gravētājs, kas nodarbojas ar gravēšanu akmenī.

Avoti: Lo

akmeņgriešana

1. Akmens bluķu izzāģēšana no klints masīva un akmensmateriālu sazāģēšana sīkākos gabalos ar zāģiem, kuru zobiem piestiprināti tehniskie dimanti vai cietsakausējumu plāksnītes.

Akmeņgriešanas mašīna— Akmens bluķu izzāģēšanai paredzēta ar ķēdes zāģi un iekraušanas ierīci apgādāta darbmašīna.

Avoti: LPE

akmeņgruntnieki

1. Tukuma novada Tumes pagasta apdzīvotās vietas "Akmeņgruntes" (senāk "Akmeņgrunte") iedzīvotāji.

Avoti: V1

akmeņi

1. ģeol. Lielas iežu atlūzas, pēc būvmateriālu rūpniecībā pieņemtās klasifikācijas vairāk nekā 70 mm diametrā.

2. tehnol. Stikla defekts - uguntura vai nesakusušu izejvielu ieslēgumi stikla masā.

Avoti: ZTV

akmeņkalējs   -a, v.; novec.

1. Akmeņkalis.

Avoti: LLVV

akmeņkalis   -ļa, v.

1. Cilvēks, kas apstrādā (kaļ, cērt u. tml.) akmeņus.

2. novec. Ceļu būves strādnieks; cilvēks, kas nodarbināts celtniecībā un citos ar akmeņu apstrādāšanu saistītos darbos.

Avoti: LLVV

Akmeņkalnu   vietv.; nelok.

1. Robežakmens nosaukuma daļa uz Dundagas novada Dundagas pagasta un Ventspils novada Ances un Puzes pagasta robežas.

Akmeņkalnu velnapēdas akmens— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, robežakmens, atrodas Dundagas novada Dundagas pagasta un Ventspils novada Ances un Puzes pagasta robežošanās vietā, mežā, sens kultakmens, augstums - 3,3 m, garums - 5,6 m, platums - 4 m, apkārtmērs - 17,3 m, virszemes tilpums - 40 kubikmetri, gaišpelēks ortogneiss ar melnām dzīslām.

Avoti: LE1

akmeņkaltuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.; reti.

1. Akmeņkaļa darbnīca.

Avoti: LLVV

akmeņkoks   novec.

1. Koka betona veids, ko gatavo no mitrām zāģu skaidām piejaucot magnija oksīdu un magnija hlorīda šķīdumu.

Avoti: LxE

akmeņkraulis   apv.

1. Akmeņu krāvums; akmeņu kaudze.

Avoti: ViV

akmeņkraunis   apv.

1. Akmeņu krāvums; akmeņu kaudze.

Avoti: ViV

akmeņkrāvums

1. Senlaicīga piemiņas vieta, kas izveidota no rindās vai aplī saliktiem akmeņiem, piem., "velna laivas" Latvijā, labirinti.

Akmeņkrāvumu kapulauki— Baltijas somu tautībām raksturīgi apbedījumi, kas ap 5. gs. p. m. ē. pakāpeniski sāka nomainīt akmensšķirstu apbedījumus, Latvijā sastopami gk. Vidzemes ziemeļu pusē.

Avoti: LEV

akmeņkritums   ģeol.

1. Nogruvums.

Avoti: Lo

akmeņkrūts   apv.

1. Akmeņu kaudzes.

Avoti: EH

akmeņlauze

1. Augi, kas agstu kalnos izveido tā saucamos spilvenaugus; kultivē klinšu dārzos un stāda uz kapiem, audzē arī istabā.

Avoti: LLx

akmeņlauzis   apv.

1. Akmeņu drupinātājs, lauzējs.

Avoti: EH

akmeņlauzīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. dsk. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases rinda ("Saxifragales"), kokaugi vai lakstaugi ar vienkāršām vai saliktām lapām, 27 dzimtas, ~160 ģintis, ~2300 sugas.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Saxifragaceae"), daudzgadīgi, retāk viengadīgi lakstaugi, ~35 ģ., >600 s., Latvijā konstatētas 2 ģ.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Saxifraga"), >370 s., Latvijā konstatētas 3 sugas, vēl dažas audzē kā krāšņumaugus.

Ādlapu akmeņlauzīte— akmeņlauzīšu suga ("Saxifraga cortusifolia").

Ārendsa akmeņlauzīte— akmeņlauzīšu suga ("Saxifraga x arendsii"), Latvijā tiek audzēta kā krāšnumaugs.

Dzeltenā akmeņlauzīte— akmeņlauzīšu suga ("Saxifraga hirculus"), Latvijā aizsargājama.

Fortīna akmeņlauzīte— akmeņlauzīšu suga ("Saxifraga cortusifolia var. fortunei").

Ķīļlapu akmeņlauzīte— akmeņlauzīšu suga ("Saxifraga cuneifolia").

Paēnas akmeņlauzīte— akmeņlauzīšu suga ("Saxifraga umbrosa"), Latvijā tiek audzēta kā krāšnumaugs.

Pilsētas akmeņlauzīte— akmeņlauzīšu suga ("Saxifraga x urbium").

Pļavas akmeņlauzīte— akmeņlauzīšu suga ("Saxifraga granulata"), kas samērā bieži sastopama Latvijas rietumu daļā, austrumu daļā - ļoti reti.

Sīpoliņu akmeņlauzīte— pļavas akmeņlauzīte.

Stīgu akmeņlauzīte— akmeņlauzīšu suga ("Saxifraga stolonifera").

Trejzobu akmeņlauzīte— akmeņlauzīšu suga ("Saxifraga tridactylites"), Latvijā aizsargājama.

Trīszaru akmeņlauzīte— akmeņlauzīšu suga ("Saxifraga trifurcata"), Latvijā tiek audzēta kā krāšnumaugs.

Avoti: LLVV, LD, DaE, TaE

akmeņlauztuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Akmens materiālu (dolomīta, kaļķakmens, ģipšakmens) ieguves vieta.

Avoti: LLVV

akmeņlaužaugi

1. Akmeņlauzīšu rindas dzimta, daudzgadīgi un viengadīgi lakstaugi gk. ar vienkāršām lapām, Latvijā sastopamas pakrēslītes un akmeņlauzītes.

Avoti: PDE

akmeņmuizieši

1. Jēkabpils novada Dignājas pagasta apdzīvotās vietas "Akmeņmuiža" ("Akmiņmuiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

akmeņmuižnieki

1. Jēkabpils novada Dignājas pagasta apdzīvotās vietas "Akmeņmuiža" ("Akmiņmuiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Akmeņmūrnieki   vietv.

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Akmeņu Mūrnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

akmeņnieki

1. Aizputes novada Cīravas pagasta apdzīvotās vietas "Akmene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

akmeņogles   -ļu, vsk. akmeņogle, -es, s.

1. Iezis un derīgais izraktenis, kas veidojies, pārakmeņojoties augu daļām, arī atsevišķi šī ieža gabali.

Akmeņogļu darva— tumšs, biezs šķidrums, kas rodas akmeņogļu koksēšanas procesā, izmanto krāsu, medikamentu un konservantu ražošanai, bet atlikumu izmanto, piemēram, jumta papes izgatavošanai un ceļu segumam.

Akmeņogļu periods— paleozoja ēras piektais periods (pirms 350-285 miljoniem gadu); karbona periods.

Ķeksējošās akmeņogles— vidējas ogļošanās pakāpes akmeņogles, kas, karsējot bez gaisa piekļuves, pāriet plastiskā stāvoklī un saķep.

Avoti: LLVV, ZTV

akmeņoklis   žarg.

1. Piemineklis.

Avoti: NeV

akmeņot   apv.

1. Nomētāt akmeņiem.

Avoti: ME

akmeņots   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kur ir daudz akmeņu; tāds, kas veidots no akmeņiem.

Avoti: LLVV

akmeņplekste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Zivju klases plekstveidīgo kārtas dzimta ("Scophthalmidae", daži zinātnieki to nodala kā dzimtas "Bothidae" apakšdzimtu), jūras zivs, 6 ģ., 9 s., Baltijas jūrā konstatētas 2 ģ., 2 s.

2. Šīs dzimtas suga ("Psetta maxima syn. Scophthalmus maximus"), kurai ķermenis izteikti plakans, asimetrisks, acu pusē brūngans ar tumšiem plankumiem un palieliem kaula izaugumiem; āte.

Avoti: LLVV, LD

akmeņpluka   apv.

1. Akmens ķērpis, ko lieto krāsošanai.

2. Brūngana krāsa.

Avoti: EH, ME

Akmeņrags   vietv.

1. Akmensrags - zemesrags Baltijas jūras piekrastē Pāvilostas novada Sakas pagastā.

Akmeņraga bāka— Akmensraga bāka.

Avoti: PuA

Akmeņriuči   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Ameņrūči" nosaukma variants.

Avoti: LC

akmeņrūcieši

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Akmeņrūči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Akmeņrūči   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Akmeņrūči" iedzīvotāji.

2. Vietvārds Gulbenes novada Litenes pagastā.

Akmeņrūču senkapi— atrodas Gulbenes novada Litenes pagastā, Akmeņrūču strauta kreisajā krastā pie tā ietekas Sitā, uzkalniņu veido 1,5 m augsts akmeņu krāvums, kura diametrs ir 29 m, varētu būt attiecināmi uz dzelzs laikmetu.

Avoti: V1, LE1

Akmeņryuči   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Ameņrūči" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Akmeņsala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Lazdulejas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Barkavas pagastā.

Avoti: LC

akmeņsāls   -sāls, dsk. ģen. -sāļu, v.

1. Bezkrāsains, caurspīdīgs, ūdenī viegli šķīstošs minerāls ar sāļu garšu; vārāmās sāls iegulas.

Avoti: LLVV

akmeņskaldītājs   novec.

1. Akmeņkalis.

Avoti: Lo

akmeņslīpētājs   novec.

1. Amatnieks, kas slīpē akmens virsmas.

Avoti: Lo

akmeņstrazds

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas mežastrazdu apakšdzimtas ģints ("Monticola").

Baltrīkles akmeņstrazds— šīs ģints suga ("Monticola gularis").

Raibais akmeņstrazds— šīs ģints suga ("Monticola saxatilis").

Zilais akmeņstrazds— šīs ģints suga ("Monticola solitarius").

Avoti: ZvP

akmeņtārtiņš

1. Tārtiņveidīgo putnu kārtas sloku dzimtas suga ("Arenaria interpres"), Latvijā pareti jūrmalas joslā sastopams putns, caurceļotājs, ap 23 cm garumā, melnbrūnu mugurpusi, baltu vēderu un rīkli; barību meklējot apgroza akmentiņus un gliemežvākus.

Avoti: LP

Akmeņu   vietv.; nelok.

1. Akmeņu ezers - Garais ezers Viesītes novada Rites pagastā.

Avoti: LD

akmeņveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pēc formas atgādina akmeni.

Avoti: LLVV

akmeņzivis

1. Karpveidīgo kārtas akmeņgraužu dzimta, nelioelas zivis (gar. līdz 30 cm) cigārveidīgu ķermeni ar sīkām zvīņām vai bez tām ~200 sugas.

Avoti: PDE

akmeņzivs   apv.

1. Akmens grundulis.

Avoti: EH

akmeņzvirbulis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas zvirbuļu dzimtas ģints ("Petronia"), pelēkruds zvirbulis ar dzeltenu plankumu pie kakla, dzīvo Dienvideiropā, Kaukāzā, Turkmenistānā un Aizkaspijā.

Blāvais akmeņzvirbulis— akmeņzvirbuļu suga ("Petronia brachydactyla").

Lūsumainais akmeņzvirbulis— akmeņzvirbuļu suga ("Petronia petronia").

Avoti: ZvP, LME

akmesspiedums

1. Litogrāfija - tipogrāfiskā gludspieduma veids, kurā izmantoja ogļskābā kalcija šīfera īpašības viegli uzsūkt un aizturēt taukus un padoties dažādu skābju iedarbībai.

Avoti: KV

akminains   apv.

1. Akmeņains.

Avoti: ĒiV

akminaiņš   apv.

1. Akmeņains.

Avoti: ĒiV

akminājs   apv.

1. Vieta, kur ir daudz lielu akmeņu.

Avoti: EH

akminarūcieši

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Akminarūcis" ("Akmeņrūči") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Akmineica   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Akmenīca" nosaukuma variants.

Avoti: LC

akmingrauzis   novec.

1. Akmeņgrauzis.

Avoti: ULW

akminis   apv.

1. Akmens.

2. Dzirnakmens.

3. Pirts akmenkravuma krāsns akmens.

4. Ciets, parasti sāļu, veidojums organismā.

Avoti: KiV

Akminīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

2. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Akmenīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

akminītis   apv.

1. Dem. --> akminis.

Avoti: KiV

akminkalejs   novec.

1. Akmeņkalis.

Avoti: ULW

Akminoji   vietv.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Akmani" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Akminojs   vietv.

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Akmenāja" nosaukuma variants.

Avoti: LC

akmins   apv.

1. Akmens.

Avoti: ĒiV

akminskalns   apv.

1. Akmeņu kalns.

Avoti: EH

akmintains   apv.

1. Akmeņains.

Avoti: ME

akmintēns   apv.

1. Akmentiņš.

Avoti: EH

akmintiņš   apv.

1. Akmentiņš, mazs akmens.

Avoti: EH

Akminuoji   vietv.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Akminoji" nosaukuma variants.

Avoti: LC

akmiņainis   apv.

1. Akmeņains.

Avoti: KiV

akmiņaite   apv.

1. Lauks, kurā ir daudz akmeņu.

Avoti: KiV

akmiņaraksts   apv.

1. Acainais četrnīšu trinītis.

Avoti: KiV

akmiņgrauzis   apv.

1. Akmeņgrauzis; grundulis.

Avoti: ME

akmiņogle   apv.

1. Akmeņogle.

Avoti: KiV

akmiņsiena   apv.

1. Akmens siena.

Avoti: EH

Akmiņsola   vietv.

1. Balvu novada Lazdulejas pagasta apdzīvotās vietas "Akmeņsala" nosaukums vietējā izloksnē.

2. Madonas novada Barkavas pagasta apdzīvotās vietas "Akmeņsala" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Akmiņupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Bebrenes pagastā.

Avoti: LC

akmistains   apv.

1. Akmeņains.

Avoti: EH

akmisteņš   apv.

1. Dem. --> akminis.

Avoti: KiV

akmitiņš   apv.

1. Akmentiņš, mazs akmens.

Avoti: EH

Akmoļinska   vietv.

1. Astana - tagadējā Kazahstānas galvaspilsēta; pilsētas nosaukums līdz 1961 g., kad to pārdēvēja par Ceļinogradu.

Avoti: PZT, PuA

akmons   apv.

1. Akmens.

Avoti: ME

Akmynuoji   vietv.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Akmani" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Akmynuojs   vietv.

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Akmenāja" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

akna   -as, s., vsk.

1. Aknas.

2. apv. Drosme.

Avoti: EH

aknainis

1. Spēcīgs vīrs, cilvēks "ar aknām".

Avoti: KV

aknains   apv.

1. Drupans, irdens.

Aknains rūgušpiens— stingrs rūgušpiens, kam vēl nav atdalījušās sūkalas.

Avoti: ME, EH

aknas   -u, s.

1. Iekšējais orgāns (cilvēkam un dzīvniekiem), kas izdala žulti un veic daudzas citas ar vielmaiņu saistītas funkcijas.

Aknu blakts— aknu parazīts, sūcējtārps (parasti aitu organismā).

Aknu ciroze— nenormāla blīvu saistaudu savairošanās ("cirrhosis hepatis"), kas iznīcina aknu šūnas, rodas no indēm, gk. alkohola, un dažām infekcijām.

Aknu dēle— aknu blakts.

Aknu sūnas (Hepaticae)— viena no sūnaugu klasēm - lapoņveida augi vai augi ar stumbru un lapām.

Aknu fasciola— sūcējtārpu klases suga, plakantārps, kas parazitē aitu, govju, cūku (retumis arī cilvēku) aknās.

2. dsk. Šis dzīvnieka orgāns kā pārtikas produkts.

3. žarg. Drosme; uzņēmība.

Avoti: LLVV, LE1, TlV, MLVV

akne   med.

1. Pinnes.

Avoti: VE

aknefobija

1. Bailes no pumpām uz sejas.

aknēmija   med.

1. Iedzimta kroplība: apakšstilbu trūkums vai atrofija.

Avoti: TM

aknene

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases holobazīdijsēņu apakšklases afilloforu rindas dzimta ("Fistulinaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ. 1 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Fistulina").

Parastā aknene— akneņu suga ("Fistulina hepatica"), Latvijā aizsargājama, sastopama ļoti reti.

Avoti: LD

aknes   med.

1. Strutainu iekaisumu perēkļi ādas matu maisiņos un tauku dziedzeros (pinnes, pūtītes).

2. apv. Aknas.

Avoti: SV96, ĒiV

akngaļa   apv.

1. Aknu pastēte.

Avoti: ViV

aknīgs   apv.

1. Enerģisks, drosmīgs.

Avoti: ViV

Aknīste   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Zemgales austrumu daļā, no 2009. g. - novada centrs (1957.-2009. g. Jēkabpils rajonā, 1950.-1956. g. rajona centrs, 1921.-1949. g. Ilūkstes apriņķī, līdz 1920. g. Kauņas guberņā) 151 km no Rīgas un 53 km no Jēkabpils, pilsētas tiesības kopš 1991. gada, 1950.-1990. g. - pilsētciemats, rakstos pirmoreiz minēta 1298. gadā.

2. Aknīstes novads - novads Zemgales austrumu daļā, ietver Aknīstes pilsētu, Aknīstes, Asares un Gārsenes pagastu, robežojas ar Viesītes, Jēkabpils un Ilūkstes novadu, kā arī ar Lietuvu.

3. Aknīstes pagasts - pagasts Aknīstes novadā, gandrīz pilnībā aptver Aknīstes pilsētu, robežojas ar Asares un Gārsenes pagastu, kā arī ar Jēkabpils un Viesītes novadu un Lietuvu; bijušie nosaukumi: Aknīstes pilsētas lauku teritorija, krieviski - Okņistskaja.

Aknīstes pagasta teritorija— tagadējā pagasta teritorijā iekļauta gandrīz visa pirmskara Aknīstes pagasta teritorija, izņemot tās ziemeļu stūri, kas pievienots tagadējā Jēkabpils novada Leimaņu pagastam, un liela daļa pirmskara Susējas pagasta teritorijas.

Lielais Aknīstes purvs— augstais purvs Aknīstes novada ziemeļu daļā, platība - 1050 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 8,8 m, šķērso Aknīstes - Jēkabpils ceļš.

4. vēst. Aknīstes pilsētas lauku teritorija - Aknīstes pagasta nosaukums 1991.-2009. g.

5. Aknīstes nolaidenums - dabas apvidus Austrumlatvijas zemienes dienvidrietumu stūrī, Daugavas kreisajā krastā, aizņem Daugavas virzienā nolaideno Sēlijas daļu.

Avoti: LPil, LģE, AtvL, LPag

aknīstieši

1. Aknīstes pagasta iedzīvotāji.

Avoti: V1

aknīšāni

1. Aknīstes (senāk Aknīša) pagasta iedzīvotāji.

Avoti: V1

aknīte   apv.

1. Kāda puķe, akņu zāle.

Avoti: ME

Aknupe   vietv.

1. Oknupe - Bolupes labā krasta pieteka Balvu novada Vīksnas pagastā, garums - 11 km.

Avoti: LD, La1

Ako   persv.

1. Lībiešu vecākais Salaspilī, 1206. g. izveidoja pret Rīgas bīskapu Albertu vērstu Daugavas un Turaidas lībiešu, lietuviešu un Polockas kņaza savienību un vadīja sacelšanos pret Rīgas bīskapu, krita kaujā 1206. g. 4, jūnijā Salaspilī.

Avoti: LE1

Ako   vietv.

1. Pilsēta Izraēlā ("Akko"), 47500 iedzīvotāju (2014. g.), zvejas osta Vidusjūras krastā, vēstures avotos pirmoreiz minēta XV gs. p. m. ē., senatnē ievērojams tirdzniecības centrs Dienvidfeniķijā; Aka.

Avoti: PZT, LpA, PuA, Wi

akoasms   psih.

1. Dzirdes malds, resp., halucinācija.

Avoti: PsA

akogrāfija   med.

1. Zāļu apraksts.

Avoti: TM

akoimēti

1. Mūki, kas sadalījušies koros, dienu un nakti slavēja Dievu.

Avoti: KV

akokantēra   med.

1. Oleandru dzimtas augu ģints Āfrikā, lapās ir ubaīnam līdzīgs glikozīds akokanterīns.

Avoti: TM

akokanterīns   med.

1. Indīgs glikozīds, darbības ziņā līdzīgs uabaīnam un digitālam.

Avoti: TM

Akola   vietv.

1. Pilsēta Indijas vidienē, Mahārāštras štatā, 427000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

akolāde   -žu, s.

1. Uzņemšana bruņinieku kārtā, jaunuzņemto apkampjot un tam uz pleca plakaniski uzsitot ar zobenu.

2. psih. Svinīgs apskāviena žests.

3. mūz. Iekava, kas savieno vairākas nošu sistēmas.

Avoti: SV99, PsA

akolāzija   med.

1. Nesavaldīga uzdzīve, izvirtība.

Avoti: TM

akoloģija   med.

1. Mācība par ārstniecības augiem.

2. novec. Mācība par ķirurģiskiem instrumentiem.

Avoti: TM, KW1

akolūts   rel.

1. Bīskapa pavadonis, kalpotājs pie altāra priesterim un diakonam; baznīcas kalpotājs, kam ir otrā zemākā no Romas katoļu baznīcas ordinācijas pakāpēm.

Avoti: RtV

akommodācija

1. Akomodācija, piemērošanās.

2. Teoloģijā - Bībeles vietu piemērošana personām un lietām, par kurām Bībele nav rakstīts.

Akommodācijas strīds— domstarpības jautājumā, ciktāl kristīgie misionāri var piemēroties vietējām pagānu paražām.

Avoti: KV

akomodācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Piemērošanās, pielīdzināšana.

Acs akomodācija— acs spēja piemēroties priekšmeta aplūkošanai dažādā attālumā.

2. Teoloģijā - Bībeles vietu piemērošana personām un lietām, par kurām Bībelē nekas nav rakstīts.

Avoti: SV99, RtV, SV05

akomodatīvs   med.

1. Tāds, kas spēj piemēroties, pieskaņoties apstākļiem.

Akomodatīvā astenopija— acu nogurums no akomodējošās piepūles, kas var izsaukt galvassāpes.

Avoti: VE

akomodēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Pielāgoties (par acīm).

Avoti: LLVV

akompanements

1. Instrumentāls pavadījums, kas harmoniski pavada galveno melodiju.

Avoti: LEV

akompanēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Spēlēt pavadījumu.

Avoti: LLVV

akompaņements   novec.

1. Akompanements - mūzikas pavadījums.

Avoti: KW1

akonatīvs   med.

1. Tāds, kam nav vēlēšanās darboties, bez iniciatīvas, inerts.

Avoti: TM

akonīti   -u, v.; med.

1. Kurpītes ("Aconitum") - daudzgadīgu zālaugu dzimtas ("Ranunculaceae") ģints; daudzi veidi ir indīgi, dažus izmanto medicīnā, citus audzē kā dekoratīvus augus.

Avoti: SV05, TM

akonitīns   -a, v.; med.

1. Indīgs zilo kurpīšu alkaloīds C_36H_49O_11N, centrālās nervu sistēmas inde, senāk lietota pret sāpēm neiralģijās un reimatismā.

2. Indīgs augs, kas aug uz stāvām klintīm.

Avoti: TM

akonītskābe   med.

1. Citronskābe bez vienas ūdens molekulas.

Avoti: TM

Akonkagva   vietv.

1. Amerikas augstākā virsotne (spāņu valodā "Aconcagua"), atrodas Andos, Galvenajā Kordiljerā, Argentīnā, netālu no Čīles robežas, augstums - 6960 m virs jūras līmeņa, virsotnē mūžīgie sniegi, 7 šļūdoņi.

Avoti: LģE, LpA

Akontijs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - bagāts jauneklis no Dēlas salas, kas bija iemīlējis daiļo atēnieti Kidipi.

Avoti: Mit

akoproze   med.

1. Mazs izkārnījumu daudzums zarnās.

Avoti: TM

akordalga

1. Alga par paveikto gabaldarbu.

Avoti: PP, T

Akordata   vietv.

1. Pilsēta Eritrejā, 25000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA

akordatalgojums   novec.

1. Darba alga saskaņā ar veikumu; alga par gabaldarbu.

Avoti: Lo

akorddarbs   -a, v.

1. Darbs, par kuru maksā darba algu saskaņā ar veikumu, neievērojot darba ilgumu: gabaldarbs.

Avoti: LLVV

akordeonists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē akordeonu; akordeona spēlētājs.

Avoti: LLVV

akordeons   -a, v.

1. Harmoniku tipa mūzikas instruments ar taustiņu klaviatūru labajai un pogu klaviatūru kreisajai rokai.

Avoti: LLVV

akordēt   novec.

1. Vienoties, izlīgt; saskanēt.

Avoti: KW1

akordierēt   novec.

1. Saskanēt, saderēt, salīgt.

Avoti: SW78

akordieši

1. Madonas novada Mētrienas pagasta apdzīvotās vietas "Akordi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

akordika   mūz.

1. Mūzikas zinātnes nozare, kas pētī dažādus tercu salikuma akordus un to īpašības ārpus to savstarpējā apvienojuma un saistības ar citiem mūzikas elementiem.

Avoti: Mūz

akordions   novec.

1. Rokas harmonika; akordeons.

Avoti: KV

akordnieks   -a, v.; pareti; sar.

1. Akordstrādnieks.

Avoti: LLVV

akords   -a, v.

1. mūz. Triju vai vairāku dažāda augstuma skaņu kopskaņa.

// pārn. Saskaņa (piemēram, mākslas darbā, cilvēku attiecībās).

Akorda punkti— padošanās līgumi, ko Ziemeļu kara laikā 1710. g. 4. jūlijā Dreiliņos noslēdza Vidzemes bruņniecība, Rīgas rāte un Krievijas karaspēka pavēlnieks.

// pārn. Raksturīgs (kāda notikuma) moments, iezīme (sākums vai nobeigums).

2. novec. Izlīgums starp maksātnespējīgu (pirms tiesa viņu atzinusi par tādu) parādnieku un aizdevēju par to, cik procentu no parāda summas maksās labprātīgi, neķetroties pie parādnieka mantības pārdošanas.

Avoti: LLVV, MLVV, LE1, KW1

akords   -a, v.; tikai vsk.

1. Nosacījumi speciālam gabaldarba veidam.

Avoti: LLVV

akordsamaksa   ekon.

1. Darba atlīdzības forma, kura balstās uz vienošanos starp darba devēju un darba ņēmēju par nolīgtās summas izmaksu par saražoto produkciju vai darbu kopumā.

Avoti: EF

akordstrādnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas strādā akorddarbu.

Avoti: LLVV

akoreja   med.

1. Iedzimts acs zīlītes trūkums.

Avoti: TM

akorija   med.

1. Nesātīgums, rijība.

Avoti: TM

akorīns   med.

1. Rūgts glikozīds kalmju zemesstumbrā.

Avoti: TM

akormija   med.

1. Iedzimta kroplība: vidukļa trūkums.

Avoti: TM

akortiņš   apv.

1. Akots.

Avoti: EH

Akoruņa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā, Galisijas autonomā apgabalā, provinces administratīvais centrs, atrodas Atlantijas okeāna piekrsatā, 244800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

akosmija   med.

1. Kaite; neregularitāte slimības gaitā.

Avoti: TM

akosmisms

1. Panteisma virziens: Dievs kā visvienība ir vienīgi īsteni esošais; pasaulei kā lietu daudzumam nav absolūtas realitātes: lietas ir tikai Dieva modifikācijas.

Avoti: KV

Akosombo   vietv.

1. Neliela pilsēta Ganas dienvidu daļā, Voltas upes krastā, kur šaurā ielejā ir uzcelta HES uz Voltas upes.

Akosombo ūdenskrātuve— Voltas ūdenskrātuve.

Avoti: LģE, PuA

akota   apv.

1. Akots.

Avoti: EH

akotaine   bot.

1. dsk. Viendīgļlapju klases graudzāļu dzimtas ģints ("Polypogon"), Latvijā konstatēta 1 adventīva suga.

Monpeljē akotaine— akotaiņu suga ("Polypogon monspeliensis").

Avoti: LD

akotainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> akotains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

akotainis   apv.

1. Akotains.

Avoti: KiV

akotains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir akoti (1).

2. reti Tāds, kam ir akots (2).

Avoti: LLVV

akotainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> akotains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

akotaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir akoti.

Avoti: ĒiV

akotājs   apv.

1. Akotains, dzeloņains, adatains, spīdoši, mirdzoši skaists.

Avoti: ME

akotdarbs   apv.

1. Akorddarbs.

Avoti: ĒiV

akote   apv.

1. Akots.

Avoti: EH

akotiņš

1. Dem. --> akots.

Avoti: LV93

akotmati   -u, vsk. akotmats, -a, v.

1. Spalva, kas veido akotu (2).

Avoti: LLVV

akotnieks   apv.

1. Viltnieks, gudrinieks, jokupēteris, šķelmis.

Avoti: ME

akotnieks

1. Akordstrādnieks.

2. Laukstrādnieks Latvijā 20. gs. 20.-40. gados, kuru saimnieks nolīga konkrēta gabaldarba veikšanai.

Avoti: EH, LE1

akots   -a, v.

1. Smalks, adatveidīgs graudzāļu zieda plēksnes veidojums.

// pārn.; sar. Atjautība, veiklība, prasme.

2. tikai vsk. Garākā, spīdīgākā, rupjākā spalva (dažu kažokzvēru apmatojumā).

3. novec. Akorda darbs.

Avoti: LLVV, LE

Akpazara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Akpazar"), Tundželi ilā, 1770 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Akpinara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Akpinar"), Kiršehiras ilā, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

akposi

1. Viena no togojiešu ciltīm, dzīvo Togo kalnos un Ganas austrumos, runā savrupā valodā, ko nosacīti pieskaita pie Gvinejas grupas, saglabājušās feodālās attiecības un ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults), daļa - katoļi.

Avoti: PZT

akr-   salikteņu daļa

1. Augstākais, galīgais; norāda uz locekļiem.

Avoti: TM

Akra   vietv.

1. Ganas galvaspilsēta (angļu valodā "Accra"), apgabala centrs, osta Atlantijas okeāna Gvinejas līča krastā, 2,29 miljoni iedzīvotāju (2012. g.).

2. Pilsēta Irākā, Kurdisatānas reģiona Dahūkas muhāfazā, 23000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: LģE, PuA, Wi

akracis   apv.

1. Tas, kas rok akas.

Avoti: ME

akranestēzija   med.

1. Ķermeņa distālo daļu nejutība.

Avoti: TM

akrānija

1. Iedzimta galvaskausa kroplība, kad trūkst augšējo vai citu galvaskausa kaulu.

Avoti: KV

akrants   apv.

1. Kuģis.

Avoti: KiV

Akrata   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 7100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

akrātija   med.

1. Nespēks, impotence.

Avoti: TM

akratofora

1. Liela tilpuma pudele, ko izmanto šampanieša darināšanai.

Avoti: PL

akratotermas   med.

1. Silti, ķīmiski indiferenti avoti.

Avoti: TM

Akrats   mit.

1. Islāma mitoloģijā - mūžīgā dzīvošana, kas paredzēta tikai vīriešiem, lai gan musulmaņu paradīzē sievietēm atvēlēta hūriju loma.

Avoti: Mit

akrāzija   med.

1. Neatturība, pašsavaldīšanās trūkums.

Avoti: TM

akrēcija   astr.

1. Process, kurā zvaigzne vai cits debess ķermenis uzkrāj vielu no apkārtējās vides.

Avoti: ZTV

akreditācija

1. Diplomātiska norise, kurā ārvalsts diplomātiskais pārstāvis, stādamies amatā, iesniedz akreditācijas rakstu (vēstuli) - dokumentu, kas apliecina, ka viņam ir diplomātiskā pārstāvja pilnvaras.

2. Procedūra, kurā likumā noteiktā institūcija sniedz oficiālu atzinumu, ka juridiskā vai fiziskā persona ir kompetenta veikt konkrētus uzdevumus.

Avoti: SV99, JtV

akreditēšana

1. Darbība, process --> akreditēt.

2. Vēstnieka vai sūtņa iecelšana amatā.

Avoti: LPE

akreditēšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Ārvalsts diplomātiskā pārstāvja pilnvaru iesniegšana, stājoties amatā.

Akreditēšanās raksts— dokuments, kas apliecina diplomātiskā pārstāvja pilnvaras.

Avoti: LLVV

akreditēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. parasti divd. formā: akreditēts. Pilnvarot (kādu) būt par diplomātisko pārstāvi ārvalstī.

2. Pilnvarot (kādu) saņemt naudu vai izdarīt tirdzniecības operācijas.

3. Oficiāli atzīt, ka iestāde, tās struktūrvienība, studiju programma u. tml. ir kompetenta veikt konkrētus uzdevumus.

Avoti: LLVV, SV99

akreditēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Iesniegt akreditācijas rakstu (vēstuli).

Avoti: LLVV

akreditīvpirkums   novec.

1. Vienošanās par akreditīvu.

Avoti: TV

akreditīvs   -a, v.

1. ek. Vienas kredītiestādes rīkojums citai par naudas izmaksu.

2. Akreditēšanās raksts.

Avoti: LLVV, MLVV, SV05, SbV

Akremi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Sokolku pagastā.

Avoti: LC

akremonioze   med.

1. Mikroskopiskas sēnes ierosināta slimība, kas izpaužas kā drudzis un gumām līdzīgi pampumi.

Avoti: TM

akreritroze   med.

1. Ķermeņa distālo daļu eritēma un tūska kā vazomotoru funkcijas traucējumu sekas.

Avoti: TM

akrestēzija   med.

1. Ķermeņa distālo daļu pastiprināta jutība.

Avoti: TM

akri

1. Indiāņu cilts no žesu cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas ziemeļaustrumos, saglabājušās matriarhāta paliekas, reliģija - kristiānisms un pirmatnējo ticējumu sajaukums.

Avoti: PZT

Akri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Acri"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 21300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Brazīlijas štats (port. val. "Acre"), atrodas valsts rietumos, platība - 152581 km^2, 691000 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais centrs - Riubranku, robežojas ar Amazonasu un Rondoniju, kā arī ar Bolīviju un Peru.

Avoti: Wi, PuA

akrībija

1. Rūpība, precizitāte.

Avoti: SV69

akribometrs   med.

1. Ierīce ļoti sīku priekšmetu mērīšanai.

Avoti: TM

akrīdas

1. Dažādi siseņu dzimtas kukaiņi.

Avoti: SV69

akridīnkrāsviela

1. Akridīna atvasinājums, kas satur auksohromiskās grupas, krāsviela dzelteni oranžos un brūnos toņos.

Avoti: LPE

akridīns   ķīm.

1. Heterociklisks savienojums C_13H_9N; trešējais amīns, akmeņogļu darvas sastāvdaļa, izejviela krāsvielu un daudzu medikamentu sintēzei.

Avoti: ZTV

akrihīns

1. Sintētisks ārstniecības līdzeklis - malārijas pretlīdzeklis, kas aizstāj hinīnu, agrāk visizplatītākais līdzeklis pret malāriju.

Avoti: SV69

akrilaldehīds   ķīm.

1. Nepiesātināts aldehīds, propenāls CH_2=CH-CHO; bezkrāsains, viegli gaistošs un uzliesmojošs šķidrums ar nepatīkamu smaku; lieto plastmasu ražošanā, organiskajā sintēzē u. c.

Avoti: ZTV

akrilamīds

1. Akrilskābes amīds, bezkrāsaini kristāli; nervu bojājumus izraisoša inde.

Avoti: LPE, VE

akrilāns

1. Sintētisks šķiedrmateriāls.

Avoti: Ang

akrilāts   ķīm.

1. Akrilskābes sāls vai esteris.

Avoti: ZTV

akrilnitrils   ķīm.

1. CH_2=CH-CN, toksisks šķidrums, polimēru izejviela.

Avoti: ZTV

akrils   tekst.

1. Poliakrilnitrila šķiedra.

Avoti: ZTV

akrilskābe   ķīm.

1. Organiska skābe CH_2=CH-COOH, polimēru izejviela.

Avoti: ZTV

akrilsveķi   ķīm.

1. Polimēri, kas iegūti no akrilskābes, metakrilskābes vai to atvasinājumiem.

Avoti: ZTV

akrilšķiedra

1. Sintētisks šķiedrmateriāls, ko iegūst no akrilskābes esteriem.

Avoti: SV99

akrims   apv.

1. Akmens, erātiskais laukakmens.

Avoti: EH

akrīnija   med.

1. Sekrēcijas vai ekskrēcijas samazināšanās; šo funkciju pilnīga zuduma stāvoklis.

Avoti: TM

akris

1. Akrs - platības mērvienība (~4047 m^2).

Avoti: Ang

Akrisijs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Argas valdnieks, kuram bija pareģots, ka viņš ies bojā no savas meitas dēla rokas.

Avoti: Mit

akritarhi   vsk. akritarhs;

1. Nenoskaidrotas izcelsmes mikrofosilijas (iespējams planktona aļģes).

Avoti: LD, SV96

akritohromāzija   med.

1. Krāsu aklums.

Avoti: TM

akrīzija

1. Spriešanas spēju un kritikas trūkums; nenoteikts stāvoklis slimībā.

Avoti: KV, SV58

akro-   salikteņu daļa

1. Augstākais, galīgais.

Avoti: SV05

akroagnoze   med.

1. Locekļu, sevišķi to galu nejušana.

Avoti: TM

akroamatisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Domāts uzklausīšanai.

Akroamatiska metode— priekšlasījumu un stāstīšanas paņēmiens mācību gaitā.

Avoti: KV

akroasfiksija   med.

1. Reino slimības agrīns simptoms, kas izpaužas kā asinsrites un trofisko funkciju traucējumi kāju un roku distālajās daļās.

Avoti: TM

akroataksija   med.

1. Rokas vai kājas pirkstu muskuļu koordinācijas traucējums.

Avoti: TM

akrobātija   novec.

1. Viens no cirka mākslas veidiem: pārdroši lēcieni, iešana pa virvi, trapecas vingrošana, ekvilibristika.

Avoti: KV

akrobātika   -as, s.; parasti vsk.

1. Sporta veids - sarežģīti veiklības un spēka vingrojumi.

Avoti: LLVV

akrobātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar akrobātiku; tāds, kur ietilpst akrobātikas elementi.

Avoti: LLVV

akrobātiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> akrobātisks.

akrobāts   -a, v.

1. Cirka mākslinieks vai sportists, kas nodarbojas ar akrobātiku.

Avoti: LLVV

akroblasts   med.

1. Goldži tīklainā aparāta atlikums spermatozoīdā pēc akrosomas izveidošanās.

Avoti: TM

akrobolisti

1. Senajiem grieķiem - mobilas jātnieku vienības, priekšpulki, kas veica izlūkošanas uzdevumus.

Avoti: SV78

akrobolists

1. Akrobolistu vienības dalībnieks.

Avoti: PP, T

akrocefālija   med.

1. Nedabīga (torņveidīga) galvaskausa forma.

Avoti: SV78

akrocefalosindkatilija   med.

1. Iedzimta kroplība: roku un kāju sindikatilija vienlaikus ar akrocefālija.

Avoti: TM

akrocefāls   med.

1. Indivīds ar koniskas formas galvaskausu, ar torņa galvu.

Avoti: TM

akrocianoze   med.

1. Ķermeņa distālo daļu zilganums sakarā ar vazomotoriskiem traucējumiem.

Avoti: TM

akrode   novec.

1. Pusdienas ziedu dzimtas augs Dienvidāfrikā, ziedi ap 4 cm diametrā, sārti, retāk balti; audzē arī kā krāšņumaugus telpās.

Avoti: LxE

akrodermatīts   med.

1. Lēni progresējošs ādas iekaisums kāju un roku distālajās daļās, kam seko ādas atrofija.

Avoti: TM

akrodolihomēlija   med.

1. Roku un kāju nenormāls un neproporcionāls garums vai lielums.

Avoti: TM

akrodonts

1. Savienojumā "akrodonti zobi" - zobi, kas piestiprināti žokļa kaula virsū, ne iekšā bedrītē; tādi ir daudziem abiniekiem un rāpuļiem.

Avoti: KV

akrofobija   med.

1. Slimīgas bailes no augstuma.

Avoti: SV99

akrogerija   med.

1. Roku un kāju ādas priekšlaicīga novecošanās.

Avoti: TM

akrognoze   med.

1. Locekļu un to stāvokļa maņa.

Avoti: TM

akrohiperhidroze   med.

1. Pārmērīga plaukstu un pēdu svīšana.

Avoti: TM

akroklīnija   bot.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Helipterum"), dekoratīvas puķes, ko bieži izmanto sauso ziedu kompozīcijās; heliptera.

Humbolta akroklīnija— akroklīniju suga ("Helipterum humboldtiana").

Manglesa akroklīnija— akroklīniju suga ("Helipterum manglesii").

Avoti: DaE

akrokontraktūra   med.

1. Plaukkstas vai pēdas kontraktūra.

Avoti: TM

akroleīns

1. Nepiesātināts aldehīds; bezkrāsains, gaistošs, toksisks šķidrums ar kodīgu smaku; to izmanto metionīna un polimēru sintēzē, akrilaldehīds.

Avoti: SV99

akrolets   val.

1. Valodas paveids vai varietāte ar augstāko prestižu sabiedrībā.

Avoti: VsV

akromānija   med.

1. Ārkārtīgs uztraukums, plosīšanās, trakošana.

Avoti: TM

akromatopsija   novec.

1. Krāsu aklība.

Avoti: KW1

akromazija   novec.

1. Hromatiskās aberācijas kompensācija tālskatī vai abpusēji izliektā stila lēcā.

Avoti: KW1

akromegālija   med.

1. Slimība, kas rodas no hipofīzes augšanas hormona pārprodukcijas un izpaužas pārmērīgā sejas kaulu, plaukstu un pēdu augšanā.

Avoti: SV99

akromegaloidisms   med.

1. Stāvoklis, kas atgādina akromegāliju, bet ir saistīts ar fizioloģiskiem procesiem, piem., grūtniecību.

Avoti: TM

akromelalģija   med.

1. Lēkmjveida sāpes locekļu distālajās daļās bez tūskas un apsarkuma.

Avoti: TM

akromelanisms

1. Albīnisma paveids, kad dzīvniekam nav pilnīgs pigmenta trūkums: ausis, aste, ķepas un purns ir krāsains.

Avoti: SV05

akrometaģenēze   med.

1. Nepareiza, kroplīga locekļu attīstība.

Avoti: TM

akromikrija   med.

1. Nenormāli mazi locekļi un galva, salīdzinot ar pārējo ķermeni; locekļu perifēro daļu samazināšanās.

Avoti: TM

akromiotonija   med.

1. Locekļu muskulatūras toniskas spazmas, kas dažreiz rada roku vai kāju deformāciju.

Avoti: TM

Akrona   apv.

1. Pilsēta ASV ("Akron"), Ohaio štatā, 197900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

akroneiroze   med.

1. Funkcionāli agroneirotiski traucējumi locekļu perifērajās daļās.

Avoti: TM

akronekroze   novec.

1. Eiropā reti sastopama kartupeļu vīrusslimība, kas saistīta ar galotņu nokalšanu.

Avoti: LLx

akronīms

1. No vairāku vārdu sākuma burtiem veidots nosaukums.

Avoti: SV78

akroosteolīze   med.

1. Akroosteolīzes sindroms - pārmantota bērnu slimība: locekļu, biežāk kāju distālo daļu progresējoša osteolīze ar jušanas, trofiskiem un reflektoriskiem traucējumiem un ar sekojošu deformāciju.

Avoti: TM

akropahija   med.

1. Ķermeņa distālo daļu nenormāls resnums.

Avoti: TM

akroparalīze   med.

1. Viena vai vairāku locekļu paralīze.

Avoti: TM

akroparestēze   med.

1. Lēkmjveida durstīšanas, skudru ložņāšanas, salšanas, tirpšanas sajūta plaukstās, roku pirkstos, pēdās, kāju pirkstos.

Avoti: PmE

akroparestēzija   med.

1. Jušanas traucējumi (tirpšana, kņudēšana) rokās, retāk kājās.

Avoti: TM

akropātija   med.

1. Jebkura locekļu slimība.

Avoti: TM

akropatoloģija   med.

1. Locekļu patoloģija, galvenokārt ortopēdiska rakstura.

Avoti: TM

akropetāls   bot.

1. Uz virsotni vērsts, kad auga visjaunākās daļas atrodas vistuvāk virsotnei.

Avoti: SV69

akropole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; vēst.

1. Sengrieķu pilsētu nocietinātā daļa.

Avoti: LLVV

Akropole   vietv.

1. Antīkās arhitektūras ansamblis Atēnās.

Avoti: SV99

akroptilone   bot.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Acroptilon"), Latvijā konstatēta 1 adventīva suga.

Avoti: LD

akroskleroze   med.

1. Locekļu distālo daļu, kakla un sejas skleroderma, parasti kā Reino slimības sekas.

Avoti: TM

akrosoma   med.

1. Smails veidojums spermotozoīda galviņas priekšgalā.

Avoti: TM

akrosteaļģija   med.

1. Sāpes locekļa kaulos.

Avoti: TM

akrostichs   novec.

1. Akrostihs - dzejolis, kura rindu pirmie burti (lasot no augšas uz leju) veido kādu vārdu vai frāzi.

akrostihs   -a, v.; literat.

1. Dzejolis, kura rindu pirmie burti (lasot no augšas uz leju) veido kādu vārdu vai frāzi.

Avoti: LLVV

akroteriāze   med.

1. Sakropļojums ar locekļa zaudēšanu.

Avoti: TM

akrotērichs   novec.

1. Tempļu jumtgales vai namu stūru skulptūras veida izrotājums; sastopams arī kapu pieminekļos.

Avoti: LV93

akrotērijas   novec.

1. Izcili izgreznojumi jumtu galos, palmu lapu vai cilvēku ģīmju veidā.

Avoti: SV33

akrotērijs   arhit.

1. Skulpturāls rotājums ēku frontonu stūros vai virsotnē, gk. palmetes, volūtas un skulptūras veidā.

Avoti: SV99

akrostikons   novec.

1. Akrostihs - dzejolis, no kura rindiņu sākuma vai beigu burtiem var sastādīt kādu vārdu vai teikumu.

Avoti: KW1

Akrotiri   vietv.

1. Viens no diviem Lielbritānijas suverēniem bāzu apgabaliem Kiprā (Akrotiri un Dekelijas suverēnie bāzu apgabali).

Avoti: PuA

akrotisms   med.

1. Pulsa trūkums vai nesataustāmība.

Avoti: TM

akrotrofoneiroze   med.

1. Locekļu distālo daļu slimību grupa, kuras izpaužas kā asinsrites trofikas traucējumi.

Avoti: TM

akroze   med.

1. Sintētiska heksoze, kas iegūta, polimerizējot formaldehīdu; iegūta divās izomērās formās.

Avoti: TM

akrs   -a, v.

1. Laukuma mērvienība, aptuveni 1/2 ha; angļu mēru sistēmā - 4046,86 m^2.

Avoti: LPE

aks   apv.

1. Akls.

2. Izbrīna sauciens.

Avoti: ME, EH

Aksaja   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Rostovas apgabalā, Rostovas pie Donas piepilsēta, 43100 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1957. g.

2. Upe Krievijā, Donas labā krasta pieteka Rostovas apgabalā.

3. Apdzīvota vieta Krievijā, Dagestānas Republikā.

4. Upe Krievijā, Čečenijā un Dagestānā, Novijterekas labā krasta pieteka.

5. Pilsēta Kazahstānā, Rietumkazahstānas apgabala ziemeļu daļā, rajona administratīvais centrs, 33600 iedzīvotāju (2014.g.), pilsētas tiesības kopš 1967. g.

6. Upe Kirgizstānā, Narinas apgabalā.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Aksakova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Aksakovo"), Varnas apgabalā, 8200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsētciemats Krievijā, Baškortostānas Republikā, klimatiskais kūrorts.

Avoti: Wi, PZT

aksakals

1. Tjurku tautu vēsturē - ģints galva, vecākais, patriarhāli feodālās augstmaņu kārtas pārstāvis, vēlāk - vēlējams vecākais, arī cienījams cilvēks.

Avoti: SV99

aksantopsija   med.

1. Dzeltenās krāsas aklums.

Avoti: MSV

Aksaraja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Aksaray"), ila administratīvais centrs, 186600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Akseki   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Akseki"), Antaljas ilā, 3600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Aksela   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Axel"), Zēlandes provincē, 7900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Aksela Heiberga sala - atrodas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā ("Axel Heiberg Island"), Sverdrupa salu grupā, platība - 34400 km^2, kalnaina, augstums līdz 2134 m vjl.

Avoti: Wi

akselbantes

1. Karavīriem (gk. virsniekiem) pie pleca piestiprināti auklu vijumi ar metāla uzgaļiem.

Avoti: SV99

akselerators   tehn.

1. Spēkrata vadības svira kustības ātruma mainīšanai.

Avoti: ZTV, EV

akselerogrāfs

1. Pašreģistrētājs akselerometrs.

Avoti: SV78

akselerogramma

1. Akselerogrāfa pieraksts.

Avoti: PP, T

akselerometrs

1. Ierīce paātrinājuma (pārslodzes) mērīšanai dažādos kustībā esošos objektos.

Avoti: SV99

akselieši

1. Siguldas novada Mores pagasta apdzīvotās vietas "Akseles" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aksels

1. Daiļslidošanā un skrituļslidošanā - lēciens ar pusotru apgriezienu un piezemēšanos uz pretējās kājas.

Avoti: SV99, SV05

akseļi   apv.

1. Ekseļi, griezumi, kapājumi.

Avoti: ME

Aksenova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Aksenovas ezars— atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē, 141,7 m virs jūras līmeņa, Aglonas novada Šķeltovas pagastā, garums - 1,6 km, platums - 1,2 km, vidējais dziļums - 3,5 m, lielākais - 9,4 m, ezerā 7 apaugušas salas (kopplatība - 7,1 ha); Aksjonovas ezers, Aņisimovas ezers, Saviča ezers.

Avoti: LC, La1

aksenovieši

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Aksenova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

akseroftols

1. A vitamīns.

Avoti: SV69

aksesoārs   novec.

1. Piekars, piedevas, piederums pie kādas galvenās lietas; aksesuārs.

Avoti: SV33

aksesuārs

1. Piederums, blakuslieta, kas papildina kādu priekšmetu vai parādību.

2. Teātrī neliela butaforija vai rekvizīts.

3. Mākslas darbā - mazāk nozīmīgs motīvs vai tēlojuma detaļa.

Avoti: SV99

aksiāls

1. Tāds, kam ir ass vai kas pats ir ass; tāds, kas atrodas uz ass.

Avoti: SV99

aksilemma   med.

1. Ass cilindra apvalks.

Avoti: TM

aksioloģija

1. Vērtību teorija - filozofiska mācība par vērtībām.

Avoti: SV99

aksioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz vērtībām, vērtību teoriju.

Avoti: PP, T

aksioma   -as, s.

1. Atzinums, ko pieņem par patiesu bez pierādījumiem; neapstrīdama patiesība.

Avoti: LLVV

aksiomātika

1. Mācība par aksiomām kā zinātniskās atziņas pirmavotu.

Avoti: KV

aksiomātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pamatots, pierādīts ar aksiomu; tai raksturīgs.

Aksiomātiskā metode— deduktīvā metode, zinātniskas teorijas uzbūves paņēmiens, kas balstās uz aksiomātiku.

Avoti: LLVV, LPE

aksiometrs

1. Instruments dažos ģeodēzijas aparātos, ar kuru mērī aparāta ass attālumu (novirzi) no sākumplaknes.

2. jūrn. Stūres mehānisma ierīce, kas rāda stūres leņķi pret kuģa diametrālo plakni.

Avoti: SV99

aksioms   novec.

1. Aksioma.

Avoti: KW1

aksionomija

1. Vērtību likumdošana.

Avoti: KV

aksios   rel.

1. Uzsaukums, ko Pareizticīgajā baznīcā diakona vai priestera iesvētīšanas laikā vispirms saka garīdznieks un tad atkārto koris.

Avoti: RtV

aksiosofija

1. Praktiska vērtību filozofija.

Avoti: KV

aksire   -es, s.

1. dsk. Balandu dzimtas ģints ("Axyris"), 15-80 cm augsti, viengadīgi lakstaugi, klāti ar zvaigžņmatiņiem, 7 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Amarantu aksire— aksiru suga ("Axyris amaranthoides"), sastopama ļoti reti uz dzelzceļiem, izgāztuvēs un nezālienēs Rīgā un tās apkārtnē.

Avoti: LD

aksis

1. Briežu dzimtas zīdītājs Indijas un Šrilankas mežos; tēviņam ragu garums sasniedz 1 metru, mātītēm ragu nav.

Avoti: SV05

aksīts   med.

1. Nerva ass cilindra gala sazarojums.

Avoti: MSV

Aksja   vietv.

1. Upe Grieķijā, augštece Maķedonijā (kur saucas - Vardara), kopējais garums - 388 km, izteka Šarplaninas kalnu dienvidos, ietek Egejas jūras Termes līcī.

Avoti: PZT, LpA

Aksjonova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

2. Aksenova - apdzīvota vieta Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Aksjonovas ezers— Aksenovas ezers.

Avoti: LE1, La1

akso-

1. Salikteņos norāda uz asi; uz aksonu.

Avoti: MSV

aksodendrītisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas attiecas uz sinapsi starp viena neirona aksonu un otra dendrītu.

Avoti: MSV

aksodendrīts   med.

1. Dendrīts, kas atiet no nervu šūnas aksona.

Avoti: MSV

aksofāgs   med.

1. Neiroglijas šūna; atrodama mielīta slimnierkiem mielīna dobumos.

Avoti: MSV

aksofugāls   med.

1. Tāds, kas virzās prom no aksona, no ass.

Avoti: MSV

aksolīze   med.

1. Aksona destrukcija.

Avoti: MSV

aksolotls

1. Abinieka amblistomas kāpurforma, kas spēj vairoties; par amblistomu pārvēršas tikai neparastos eksistences apstākļos, piem., trūkstot mitrumam.

Avoti: SV69

aksometrs   med.

1. Instruments briļļu ass precīzai noteikšanai un novietošanai pretī redzokļa centram.

Avoti: MSV

aksoneirons   med.

1. Jebkura nervu šūna centrālajā nervu sistēmā, kurai ir aksons.

Avoti: MSV

aksonēma   med.

1. Hromosomas ass pavediens ar gēniem (genonēma).

2. Vicaiņu viciņas ass pavediens.

Avoti: MSV

aksonometrija

1. Grafisks paņēmiens telpisku figūru attēlošanai plaknē, izmantojot paralēlprojekcijas taisnleņķa koordinātu sistēmu.

Avoti: ZTV

aksonometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds attēls (parasti rasējums), kas plaknē attēlo telpisku figūru tā, lai vienlaicīgi redzētu objekta trīs dimensijas.

Avoti: PP, T

aksonopātija   med.

1. Normālas aksona funkcionēšanas traucējums.

Avoti: MSV

aksonotmēze   med.

1. Nerva daļējs bojājums, pēc kura iespējama reģenerācija.

Avoti: MSV

aksonreakcija   med.

1. Ganglijšūnas pārmaiņas kā aksona bojājuma sekas.

Avoti: TM5

aksonreflekss

1. Reflektoriska reakcija, kas noris bez CNS līdzdalības.

Avoti: LPE

aksons

1. Nervu šūnas izaugums, kas novada nerva impulsu uz citām nervu šūnām vai uz izpildorgāniem.

Avoti: SV99

aksopetāls   med.

1. Tāds, kas iet aksona vai ass virzienā.

Avoti: TM

aksoplazma   med.

1. Viela, kas aptver aksona fibrillas.

Avoti: MSV

aksosomatisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas attiecas uz sinapsi starp viena neirona aksonu un otra ķermeni.

Avoti: MSV

aksospongijs   med.

1. Smalku fibrillu tīklojums, kas balsta aksoplazmu.

Avoti: TM

aksostils

1. Dažu vienšūnas dzīvnieku balsta organoīds.

Avoti: LD

aksotomija   med.

1. Aksona pārgriešana vai noraušana.

Avoti: MSV

Akstafa   vietv.

1. novec. Aghstafa - pilsēta Azerbaidžānā.

2. Upe Gruzijā, Kūras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

ākstains   apv.

1. Ākstīgs.

Avoti: EH

ākstāklis   apv.

1. Āksts.

Avoti: ME

akste   apv.

1. Iesms zivju žāvēšanai.

Avoti: TlV

ākstība   -as, s.

1. Vispārināta īpašība --> ākstīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ākstiens   apv.

1. Atsevišķs notikums vai epizode ar ākstīgu saturu.

ākstīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas raksturīgs ākstam (2); tāds, kas izturas līdzīgi ākstam (2); ārišķīgs, pārspīlēts.

Avoti: LLVV

ākstīgums   -a, v.

1. Vispārināta īpašība --> ākstīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: MLVV, T

akstināt   apv.

1. Mudināt būt žiglākam.

Avoti: ME

ākstināt   apv.

1. Muļķot, nerrot, āzēt, apsmiet.

Avoti: ME

akstins   apv.

1. Ērkšķis, dzelonis.

Avoti: ME

ākstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; novec.

1. Muļķot, apsmiet.

Avoti: LLVV

ākstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Izturēties muļķīgi, aušīgi, dīvaini; censties pievērst sev uzmanību ar dažādiem pārspīlējumiem uzvedībā, apģērbā, valodā u. tml.

2. reti. Rīstīties, mocīties ar nelabumu.

Avoti: LLVV

ākstoņa   apv.

1. Cilvēks, kas ākstās.

āksts   -a, v.

1. vēst. Cilvēks, kura amata pienākums bija uzjautrināt un izklaidēt valdnieku, augstmani un viņa viesus; nerrs.

2. Cilvēks, kas ākstās (1).

Avoti: LLVV

aksts

1. Ātrs, mudīgs, žigls.

2. Ērkšķis, dzelonis, smaile, galotne, putna spalvas pamats.

Avoti: LE, ME

aksu   ģeogr.

1. Nosaukums kalnu upēm ar dzidru ūdeni Eirāzijā no Balkānu pussalas līdz Altajam un Centrālāzijā.

Avoti: ZTV

Aksu   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Pavlodaras apgabalā, 42500 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1961. g.

2. Pilsēta Turcijā ("Aksu"), Antaljas ilā, 47000 iedzīvotāju (2013. g.).

3. Pilsēta Turcijā ("Aksu"), Ispartas ilā, 1850 iedzīvotāju (2013. g.).

4. Upe Kazahstānā, Almati apgabalā, garums - 316 km, sākas Džungārijas Alatava šļūdoņos, ietek Balhašā.

5. Pilsēta Ķīnā, Siņdzjanas Unguru autonomajā reģionā.

6. Upe Ķīnā un Kirgizstānā, Narinas kreisā krasta pieteka.

7. Upe Turcijā, Ispartas, Burduras un Antaljas ilā, ietek Vidusjūrā, Antaljas līcī.

Avoti: PZT, Wi, PuA

Aksū   vietv.

1. Pilsēta Kirgizstānā, Iksikula apgabalā.

Avoti: PuA

Aksuajuli   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Karagandhi apgabalā.

Avoti: PuA

Aksukenta   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Dienvidkazahstānas apgabalā.

Avoti: PuA

Aksuma   vietv.

1. Pilsēta Etiopijas ziemeļu daļā ("Axum"), 2130 m vjl., 56500 iedzīvotāju (2010. g.), dibināta ap 1. gt. vidu p. m. ē., ap 200.-700. g. bija Aksumas valsts galvaspilsēta, saglabājušies milzīgi obeliski - stēlas ar uzrakstiem senetiopu, grieķu un sabiešu valodā.

Avoti: LEV, PZT, PuA, Wi

Aksupole   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 6700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Aksvata   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Austrumkazahstānas apgabalā.

Avoti: PuA

Akšara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Erzurumas ilā.

Avoti: PuA

Akšārs   vietv.

1. Tuksnesis Mauritānijas rietumu daļā, Inširi un Adrāra vilājā.

Avoti: PuA

Akšatau   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Karagandhi apgabalā.

Avoti: PuA

Akšehira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Konjas ila rietumu daļā, Akšehira ezera dienvidu krastā, 62000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PuA, Wi

Akšehirs   vietv.

1. Ezers Turcijā, Konjas ila rietumu daļā, platība - 350 km^2, dziļums - līdz 7 m.

Avoti: PuA, Wi

Akšijraks   vietv.

1. Kalnu masīvs Centrālajā Tjanšanā, Kirgizstānā, Narinas un Saridžazas baseina ūdensšķirtne, garums - ~50 km, augstums - līdz 5126 m vjl., sastāv no 3 kalnu grēdām, apledojums - 439 km^2, 59 šļūdoņi.

Avoti: PZT

akšķi   apv.

1. Kosa.

Avoti: EH

ākšķoties   novec.

1. Ākstīties.

Avoti: ULW

Akšobhja   mit.

1. Budisma mitoloģijā - viens no ievērojamākajiem budām, bija sevišķi populārs Javā, līdz pat mūsdienām tiek pielūgts Tibetā un Nepālā.

Avoti: Mit

Aktaions   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - kaislīgs mednieks, kas reiz medījot nejauši ieraudzīja dievieti Artemīdu peldamies kailu, par sodu viņš tika pārvērsts par briedi, ko saplosīja paša suņi.

Avoti: Mit

aktants   val.

1. Semantikā - propozīcijas komponents, leksēma, kas nosauc predikāta izteiktās darbības, procesa vai stāvokļa dalībnieku.

Avoti: VsV

Aktaša   vietv.

1. Oktoša - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

Aktau   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Karaghandi apgabalā, 181700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1963. g., līdz 1964. g. saucās Aktava, 1964.-1992. g. - Ševčenko.

Avoti: LpA, PZT, Wi

Aktava   vietv.

1. Aktau - apdzīvotās vietas un pilsētas nosaukums līdz 1964. g.

Avoti: PZT

Aktavs   vietv.

1. Augstākā virsotne Tamditava kalnu masīvā Kizilkuma dienvidrietumos, Uzbekistānā, augstums - 922 m.

Avoti: PZT

akte   novec.

1. Izmeklēšana, nospriešana.

Avoti: SW78

Aktebe   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, tāda paša nosaukuma apgabala administratīvais centrs, atrodas apgabala ziemeļos, Elekas kreisajā krastā, 380600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1869. g., līdz 1992. g. saucās Aktjubinska.

Avoti: LpA, PZT, Wi

aktele   apv.

1. Svara vienība, 1/8 daļa no mārciņas.

Avoti: VV

aktelis   apv.

1. Astotdaļa (no kādas mērvienības veseluma).

Avoti: ViV

aktene   žarg.

1. Aktu zāle (skolā).

Avoti: SLG

Akteons   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - mednieks, kurš ieraudzīja Artemīdu peldoties; par sodu dieviete Akteonu pārvērta par briedi un to saplosīja viņa paša medību suņi.

Avoti: SV08

AKTH   med., saīs.

1. Adrenokortikotropiskais hormons, ko izdala hipofīzes priekšējā daiva.

Avoti: VE

aktieransamblis

1. Aktieru ansamblis.

aktierfilma

1. Aktierkino filma.

Avoti: PP, T

aktieris   -a, v.

1. Skatuves mākslinieks - lomas tēlotājs teātra izrādēs, filmās u. tml.

Avoti: LLVV

aktierisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas raksturīgs, nepieciešams aktierim: aktierim piemītošs.

Avoti: LLVV

aktieriskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> aktierisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

aktierkino

1. Kinomākslas veids, kura pamatā ir inscenēts sižets, ko īstenojis režisors apvienodams radošās grupas dalībnieku darbu.

Avoti: EV

aktierkomanda

1. Aktieru komanda.

aktiermāksla

1. Izpildītājmākslas veids, prasme radīt skatuves vai kino tēlu un darboties tā vārdā.

Avoti: LPE

aktiers   novec.

1. Teātra spēlētājs.

Avoti: SV14

Aktija   vietv.

1. Zemesrags Grieķijas rietumos ("Aktion"), kur 31. g. p. m. ē. Oktaviāna karavadonis Agripa jūras kaujā uzvarēja Antoniju un Kleopatru.

Avoti: LEV

aktin-

1. Saliktos vārdos norāda uz staru, staru enerģiju, uz starainību.

Avoti: TM

aktinīdi   -u, vsk. aktinīds, -a, v.

1. Periodiskās sistēmas III grupas ķīmiskie elementi, kas novietoti aiz aktīnija, piemēram, torijs, urāns, plutonijs; aktinoīdi.

Avoti: LLVV

aktinīdija   -as, s.

1. dsk.; bot. Divdīgļlapju klases dzimta ("Actinidiaceae"), koki, krūmi un kokveida liānas.

2. dsk.; bot. Šīs dzimtas ģints ("Actinidia"), kokveida liānas, ko Latvijā audzē kā krāšņumaugus.

Asā aktinīdija— aktinīdiju suga ("Actinidia arguta").

Ķīnas aktinīdija— aktinīdiju suga ("Actinidia chinensis").

Parastā aktinīdija— aktinīdiju suga ("Actinidia kolomikta").

Mandžūrijas aktinīdija— parastā aktinīdija.

Purpura aktinīdija— aktinīdiju suga ("Actinidia purpurea").

Avoti: LLVV, LD

aktinīdijaugi

1. Ēriku rindas dzimta ("Actinidiaceae" - aktinīdiju dzimta), koki, krūmi un kāpelējoši krūmi; ziedi parasti viendzimuma, auglis - oga; gk. Āzijā un Amerikā.

Avoti: PDE

aktīnija   -as, s.; zool.

1. dsk. Zarndobumaiņu tipa koraļļu klases kārta ("Actiniaria"), vientuļi, retāk koloniju bezskeleta polipi, diametrs - no dažiem mm līdz 1,5 m, izplatīti jūrās līdz 8000 m dziļumam, ~1500 s.

Avoti: PDE

aktīnijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Radioaktīvs ķīmiskais elements ("Actiniuum") - sudrabbalts metāls, sastopams urāna rūdās, simbols - Ac, atomnumurs - 89, atommasa - 227,03, aktinoīds, ir 12 izotopu.

Avoti: LLVV, ZTV

aktīnisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Attiecīgs uz spektra ķīmiski aktīvajiem stariem.

Avoti: TM

aktīnisms   med.

1. Staru enerģijas spēja ierosināt vielā ķīmiskas pārvērtības; šī īpašība piemīt violetajām un ultravioletajām gaismas spektra daļām.

2. Vielas īpašība staru enerģijas ietekmē ķīmiski pārveidoties.

Avoti: TM

aktino-

1. Staru (piem., aktinolīts, aktinomicētes); ar staru enerģiju saistīts (piem., aktinometrs).

Avoti: SV99

aktinobaciļi   med.

1. Gramnegatīvas, nekustīgas sīkas, kokoīdas vai nūjiņveida baktērijas, patogēnas dzīvniekiem, dažas sugas arī cilvēkam.

Avoti: TM

aktinofāgs

1. Vīruss, kas izšķīdina inficētas aktinomicētes.

Avoti: SV69

aktinogrāfija   novec.

1. Fotografēšana ar Rentgena stariem.

Avoti: GV

aktinogrāfs   -a, v.

1. Pašrakstītājs aparāts Saules radiācijas nepārtrauktai reģistrēšanai.

Avoti: LLVV

aktinogramma

1. Aktinometra pierakstījuma līkne, kas attēlo Saules radiācijas gaitu.

Avoti: ZTV

aktinogravīra

1. Fotogrāfisks asējums; dobspieduma plātnes sagatavošana no fotoattēla.

Avoti: GV

aktinoģenēze   med.

1. Staru enerģijas ražošana.

Avoti: TM

aktinoīdi   -u, v.; ķīm.

1. Periodiskās sistēmas 3. grupas 14 (90.-103.) ķīmiski tuvu radioaktīvu elementu (metālu) kopa, kas šai sistēmā atrodas aiz aktīnija; dabā sastopami urāns un torijs, citus iegūst mākslīgi.

Avoti: ZTV

aktinokimogrāfija   med.

1. Sirds, plaušu, vai citu orgānu kustību reģistrēšana ar staru enerģijas palīdzību.

Avoti: TM

aktinoķīmija

1. Ķīmiski procesi, ko ierosina staru enerģija.

Avoti: TM

aktinolīts

1. Minerāls, kas pieder pie amfiboliem; veido kristāliskus slānekļus.

Avoti: SV99

aktinometrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ģeofizikas nozare, kas pētī Saules staru enerģiju Zemes atmosfērā.

Avoti: LLVV

aktinometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Uz aktinometriju attiecīgs.

Avoti: SV78

aktinometrs   -a, v.

1. Aparāts izstarojuma intensitātes vai penetrācijas spējas noteikšanai.

2. Aparāts, ar kuru mērī Saules staru enerģiju.

Avoti: LLVV

aktinomicētes   -šu, vsk. aktinomicēte, -es, s.; biol.

1. Mikroorganismi ar sīku, starainu micēliju, kuri attīstības ziņā ieņem vidus stāvokli starp baktērijām un sēnēm, pieder pie baktēriju nopdalījuma klases "Tallobacteria" rindas "Actinomycetales", Latvijā augsnēs konstatētas ~70 s.

Avoti: LLVV, LD, EV

aktinomicīns   med.

1. Antibiotiska viela ķīmiski līdzīgu vielu grupā, kuras producē dažādi aktiomicētu celmi.

Avoti: TM

aktinomikoze   -es, s.; parasti vsk.

1. Cilvēka un dzīvnieku hroniska infekcijas slimība, ko ierosina patogēnās aktinomicētes.

Avoti: LLVV, SV05

aktinomorfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Radiāli simetrisks zieds, caur kuru var novilkt ne mazāk par divām simetrijas plaknēm.

Avoti: PP, SV69, T

aktinomorfs

1. Radiāli simetrisks zieds, caur kuru var novilkt ne mazāk par divām simetrijas plaknēm.

Avoti: SV69

aktinons   med.

1. Aktīnija emanācija, gāzveida radioaktīvs elements; pussabrukšanas periods 3,9 sek.

Avoti: TM

aktinoterapeitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aktinoterapiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aktinoterapija

1. Staru terapija - jonizējošā starojuma izmantošana ārstniecībā.

Avoti: LPE

aktinotropisms

1. Augu noliekšanās uz gaismas avota pusi.

aktīns

1. Muskuļaudu olbaltumviela, kas piedalās muskuļu savilkšanās kustībās.

Avoti: ZTV

aktiņš   apv.

1. Uzmanība.

Avoti: ME

aktis   -tu, vsk. akts, akts, s.

1. Dokumentu kopums (par kādu, parasti juridisku, jautājumu).

Avoti: LLVV

aktivācija   -as, s.; parasti vsk.; ķīm., fiz., biol.

1. Process --> aktivēt; rosināšana uz aktīvu procesu, darbību.

Aktivācijas analīze— ķīmisko elementu analīzes metode, ar kuru atklāj ļoti niecīgus vielas daudzumus.

Aktivācijas enerģija— minimālā enerģija, kas nepieciešama daļiņai (molekulai, atoma kodolam utt.), lai īstenotos noteikts process (ķīmiska reakcija, kodola dalīšanās, elektriskās strāvas vadīšana pusvadītājā u. c.).

Avoti: LLVV, SV69, FF

aktivators   -a, v.; ķīm., fiz., biol.

1. Viela, faktors, kas aktivē vai aktivizē (ierosina vai stimulē).

Devulkanizācijas aktivators— aģents (parasti organiska viela), kas paātrina devulkanizācijas procesu, reģenerējot gumiju.

Vulkanizācijas aktivators— aktivators, kas saīsina gumijas maisījumu vulkanizācijas laiku un uzlabo gumijas īpašības.

2. Ģenētiski nosacītās biosintēzes produkts, viela, kas noteiktā veidā stimulē embrionālo audu vai orgānu attīstību, t. i., darbojas morfoģenētiski.

Distantie aktivatori— darbojas ārpus savas cilmvielas, organismā var izplatīties difundējot, vai arī ar starpšūnu šķidrumiem.

Lokālie aktivatori— iedarbojas tikai uz tiem audiem vai šūnām, kas tos producē.

Avoti: LLVV, ZTV, ĢT

aktīvējums   novec.

1. Bilancē ievietots aktīvs postenis.

Avoti: TV

aktīvene   žarg., neakt.

1. Aktīvā apmācība.

Avoti: SLG

aktīvēšana   novec.

1. Aktīva posteņa ievietošana bilancē.

Avoti: TV

aktivēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. Palielināt aktivitāti (2); padarīt aktīvu 1(2).

Avoti: LLVV

aktivēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās.

1. Refl. --> aktivēt.

Avoti: LLVV

aktīvi   ekon.

1. Īpašuma tiesību kopums, kas pieder fiziskai vai juridiskai personai.

2. Uzņēmuma līdzekļi, kas attēloti grāmatvedības bilances aktīvā.

3. Jebkādas vērtības, ko ir iespējams apmainīt pret naudu vai kādu citu vērtību.

Avoti: EF

aktīvi   apst.

1. Aktīvs 1.

Avoti: LLVV

aktīvība   novec.

1. Aktivitāte.

Avoti: Lo

aktīvisms

1. Centieni politiskas pārmaiņas paātrināt ar tiešu rīcību, nevis vienkārši ar teoriju un diskusijām.

2. Literatūras un mākslas virziens (ekspresionisma novirziens), kas izcēlās Vācijā ap 1910. g., sludina aktīvu, tiešu, audzinošu īstenības iespaidošanu ar mākslas palīdzību; aktīvā māksla.

Avoti: IdV, KV, MkV

aktīvists   -a, v.

1. Darbīgs, rosīgs, iniciatīvas bagāts (kādas organizācijas, kolektīva) biedrs,- aktīva 2(1) loceklis.

Avoti: LLVV, SdtV

aktivitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Aktīva darbība, rosīga, enerģiska rīcība; rosme.

2. ķīm., fiz., biol. Reakcijas spēja; aktīva darbība.

Cementa aktivitāte— cementa stiprības pieaugums pēc noteikta cietēšanas laika (pārbauda pēc standartnoteikumiem).

Hidrauliskā aktivitāte— vielu un materiālu spēja reaģēt ar ūdeni, tā rezultātā palielinās mehāniskā stiprība.

Termodinamiskā aktivitāte— lielums, kas raksturo vielu termodinamiskās īpašības šķīdumos.

3. Reakcijas spējas mērs.

Radioaktīvā starojuma avota aktivitāte— lielums, kas raksturo laika periodā notiekošo sabrukšanas aktu skaitu; mērvienība SI mērvienību sistēmā bekerels (Bq).

Avoti: LLVV, ZTV

aktivitātes

1. Sabiedriska darbība ar noteiktu mērķi; pasākumi.

Avoti: SV99

aktivizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Rosināšana uz aktīvu darbību, aktivitātes izraisīšana.

2. ķīm., fiz., biol. Aktivācija.

Tektoniskā aktivizācija— strauja tektonisku kustību intensitātes (ātruma un amplitūdas) palielināšanās mazkustīgās ("stabilizētās") Zemes garozas daļās.

3. inf. Procedūras vai programmas novešana aktīvā stāvoklī, to izsaucot vai ielādējot operatīvajā atmiņā.

Avoti: LLVV, D3

aktivizators   -a, v.

1. Tas, tos rosina uz aktīvu darbību, izraisa aktivitāti.

2. ķīm., fiz., biol. Aktivators.

Avoti: LLVV

aktivizēšana

1. Darbība, process --> aktivizēt.

2. psih. Uzvedības aktivitātes veicināšana.

3. mil. Karaspēka specifiskas vienības, posteņa, nometnes, stacijas utt. pilnas vai daļējas darbības uzsākšana, pamatojoties uz oficiālu pavēli vai rīkojumu.

4. mil. Kuģa, lidaparāta vai citas tehniskas ierīces, kas atradusies rezervē vai pildījusi citus mierlaika uzdevumus, sagatavošana aktīvai darbībai militāru uzdevumu izpildei.

Avoti: PsA, MIL

aktivizēšanās

1. Aktīvas darbības uzsākšana.

Avoti: PP, T

aktivizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pamudināt uz aktīvu darbību, izraisīt aktivitāti.

2. Pastiprināt aktivitāti; padarīt rosīgu (darbību).

3. parasti 3. pers.; ķīm., fiz., biol. Aktivēt.

Avoti: LLVV

aktivizētājs   -a, v.

1. Tas, kas aktivizē (1).

2. v.; ķīm., fiz., biol. Aktivators.

Avoti: LLVV

aktivizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos.

1. Kļūt aktīvam 1(1); refl. --> aktivizēt (1).

2. Kļūt aktīvam 1(2); reti --> aktivizēt (2).

Avoti: LLVV

aktīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas enerģiski, rosīgi darbojas; darbīgs.

// parasti ar not. galotni. Tāds, kas darbojas vai ir gatavs darboties, reaģēt.

Aktīvais vārdu krājums— vārdu krājums, kuru runātājs brīvi lieto.

Aktīvā imunitāte— imunitāte, ko rada pats organisms.

Aktīvo masu likums— fizikālas ķīmijas likums; saskaņā ar šo likumu ķīmiskās reakcijas līdzsvara stāvoklī reakcijas produktu un izejvielu koncentrāciju reizinājumu attiecība ir konstants skaitlis, kas atkarīgs tikai no temperatūras.

Aktīvā galaktika— galaktika, kuras kodols izstaro spēcīgu elektromagnētisko starojumu plašā viļņu garumu intervālā.

Aktīvā optika— optiskā sistēma, kurā tiek kompensēta gravitācijas un temperatūras izmaiņu radītā optisko virsmu deformācija; izmanto optiskajos teleskopos, infrasarkanajos teleskopos, ultravioletajos teleskopos.

Aktīvā zvaigzne— zvaigžņtīkls, kurā izmantots aktīvais centrmezgls.

Aktīvā vēdināšana— gaisa pūšana vai sūkšana caur lauksaimniecības produkciju, lai optimizētu tās temperatūru un mitrumu.

2. Reakcijas spējīgs; tāds, kas iedarbojas uz ko; tāds, kurā notiek kāds process, reakcija.

Aktīvā ogle— speciāli apstrādāta kokogle, kas spēj absorbēt dažādas vielas.

3. Grāmatvedības bilances kreisā puse, kur uzņēmuma līdzekļus attēlo naudas izteiksmē, tai jābūt vienādai ar bilances labo pusi - pasīvu.

Avoti: LLVV, EF

aktīvs   -a, v.

1. Darbīgāko, rosīgāko biedru grupa (kādā organizācijā, kolektīvā).

2. ekon. Kāda uzņēmuma, iestādes materiālās vērtības, ieskaitot arī parādprasības; bilances daļa, kas aptver šīs vērtības.

// pārn. Panākumu, sasniegumu kopums.

3. val. Darbības vārda darāmā kārta.

Avoti: LLVV

aktīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> aktīvs 1, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Aktjubinska   vietv.; vēst.

1. Aktebe - pilsētas nosaukums padomju laikā.

Avoti: LpA, PZT

aktogrāfs   med.

1. Automātiska ierīce cilvēka vai dzīvnieku kustību aktivitātes grafiskai reģistrācijai.

Avoti: TM

aktomiozīns

1. Muskuļaudu olbaltumvielu komplekss.

Avoti: LPE

Aktorīdi   mit.

1. Grieķu mitoloģijā reizēm tā dēvē Molinoīdus - Siāmas dvīņus no Elīdas, Aktora un Moliones dēlus.

Avoti: MitJ

aktors

1. Darbojošās persona, noteiktas sociālās lomas izpildītājs dzīvē.

2. Indivīds vai grupa - patstāvīgs politikas dalībnieks, tas pats, kas politikas subjekts.

Avoti: PV

aktpsiholoģija   psih.

1. Mērķtiecīgas uzvedības mācība.

Avoti: PsA

Aktragda   vietv.

1. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Cipas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

aktrīse   novec.

1. Aktrise.

Avoti: SW78

akts   -a, v.

1. Rīcība, darbība.

2. Svinīga sanāksme (parasti mācību iestādē).

Aktu zāle— zāle, kur rīko svinīgas sanāksmes.

3. Noteiktā formā sastādīts oficiāls dokuments.

Aktu grāmatas— grāmatas, kurā notāri ieraksta aktus un darījumus.

Avoti: LLVV, JtV

akts   -a, v.

1. Cilvēka kailķermeņa attēlojums gleznā, grafikas vai tēlniecības darbā.

Avoti: LLVV

akts   akts, dsk. ģen. aktu, s.; parasti dsk.

1. Aktis - dokumentu kopums.

Avoti: LLVV

aktuālisms

1. Zemes ģeoloģiskās pagātnes izziņas metode (arī uzskats), pēc kuras senākās ģeoloģiskās norises un fizioģeogrāfiskos apstākļus skaidro ar mūsdienu ģeoloģisko procesu likumsakarībām.

Avoti: LPE

aktualitāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. tikai vsk. Atbilstība pašreizējam momentam, nozīmīgums noteiktā laika posmā.

2. Aktuāls notikums, fakts, jautājums.

Avoti: LLVV

aktualizācija

1. Padarīt aktuālu, uzsvērt, pievērst pastiprinātu uzmanību.

Avoti: PL

aktualizēšana

1. Pastiprinātas uzmanības pievēršana, padarot (ko) aktuālu.

Avoti: PP, T

aktualizēšanās

1. Kāda notikuma, fakta, jautājuma nozīmīguma pieaugums.

Avoti: PP, T

aktualizēt   -ēju, -ē, -ē, -ējam, -ējat, pag. -ēju, -ējām, -ējāt; pav. -ē, -ējiet;

1. Padarīt aktuālu.

Avoti: SV99

aktualizēties

1. Kļūt aktuālam.

Avoti: PP, T

aktuāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Pašreizējā brīdī vai noteiktā laika posmā nozīmīgs, neatliekams; šodienīgs.

Aktuālā bezgalība— bezgalības koncepcija, kurā bezgalīgu kopu aplūko kā iepriekš dotu neatkarīgi no tās veidošanas procesa (pretstatā potenciālajai b-ai).

Avoti: LLVV

aktuālums   v.

1. Vispārināta īpašība --> aktuāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

aktuars   novec.

1. Aktu rakstītājs; kancelejas pārzinis.

Avoti: SW78, KW1

aktuārs

1. Apdrošināšanas speciālists, kas aprēķina apdrošināšanas iemaksas, atlīdzību u. tml.

2. novec. Rakstvedis tiesā.

Avoti: SV99, SV33

aktuators

1. Mehānisms, kas nodrošina vajadzīgās iespējas mainīt kontrolvirsmu vai citu ar kontroli saistītu elementu.

Avoti: MIL

aktuelība   novec.

1. Aktualitāte.

Avoti: Lo

aktuels   novec.

1. Aktuāls.

Avoti: Lo

aktuīcija   med.

1. Medikamenta darbības pastiprināšana, piem., piejaucot kādas citas zāles.

Avoti: TM

aku-   med.

1. Salikteņos norāda uz skaņu, uz dzirdi.

Avoti: MSV

akuaku   mit.

1. Rapanuju (Lieldienu sala) mitoloģijā - labie un ļaunie gari, kuri iemiesojas augos, putnos, zivīs un neorganiskās dabas priekšmetos.

Avoti: Mit

Akuarika   vietv.

1. Akuarike del Kapo - pilsēta Itālijā ("Acquqrica del Capo"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 20900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

akuba   novec.

1. Ziedaugu ģints, kas aug Āzijas dienvidaustrumos, Latvijā kā istabas puķe ar raibām lapām pazīstama to suga "Acuba marmorala".

Avoti: KW1

akūdens   apv.

1. Ūdens no akas.

Avoti: ME

akuestēzija   med.

1. Dzirdes maņa.

Avoti: TM

akufonija   med.

1. Auskultatīvā perkusija.

Avoti: TM

akufons   med.

1. Elektrisks aparāts (skaņu pastiprinātājs) dzirdes uzlabošanai.

Avoti: TM

akuksilons   med.

1. Koka (priedes) stetoskops.

Avoti: TM

akul   apv.

1. Atkal.

Avoti: EH

akulalions   med.

1. Mikrotelefonisks aparāts kurlmēmo runas apmācībai.

Avoti: TM

akulturācija

1. Kultūru savstarpējās mijiedarbības process, kurā viena tauta pilnīgi vai daļēji pārņem otras (parasti vairāk attīstītas) tautas kultūru.

2. Kultūras elementu nodošana no paaudzes uz paaudzi, no sociālās grupas uz sociālo grupu vienas kultūras ietvaros.

Avoti: SV99, MkV, PV

akulturalizācija

1. Kultūru savstarpējās mijiedarbības process.

Avoti: JkV

akulturalizēties

1. Pārņemt citas tautas kultūras elementus.

Avoti: JkV

akulturēt

1. Pārņemt kultūras elementus.

Avoti: KuL

Akumans   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - pirmais ļaunais gars, ko radīja ļaunuma dievs Ahrimāns, lai pretstatītu to pirmajam gaismas garam.

Avoti: Mit

akumetrija

1. Dzirdes pārbaude ar runu un kamertoņiem.

Avoti: SV99

akumetrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar akumetriju, attiecas uz akumetriju.

Avoti: PP, T

akumetrs   -a, v.; med.

1. Instruments dzirdes asuma mērīšanai.

Avoti: TM

akumulācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Uzkrāšana, savākšana, sakrāšana; uzkrāšanās.

Akumulācijas punkts— kādas kopas punkts, kura katrā apkārtnē atrodas vēl vismaz viens šās kopas punkts.

2. Iežu atlūzu, ūdenī izšķīdušo minerālvielu nogulšņu un organismu atlieku uzkrāšanās ūdens baseinu dibenā vai uz sauszemes (ieplakās, nogāžu pakājēs).

Akumulācijas reljefs— Latvijā veidojies uzkrājoties jūras, upju, ezeru, ledāja eolajiem u. c. nogulumiem, kā arī cilvēka saimnieciskās darbības gaitā.

Akumulācijas terase— terase, kam raksturīgs normāls aluviālo nogulumu biezums un kurā parasti pārstāvētas visas alūvija galvenās fācijas.

Avoti: LLVV, ZTV, LD

akumulatīvs

1. Tāds, kas (ko) uzkrāj, sakrāj.

Avoti: PP, T

akumulatorists

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar akumulatoru uzpildīšanu, maiņu, remontiem.

Avoti: PP, T

akumulators   -a, v.

1. Ierīce, kas uzkrāj noteikta veida enerģiju.

Elektriskais akumulators— iekārta, kas elektriskās uzlādēs strāvas iedarbībā uzkrāj ķīmisko enerģiju un pēc tam atdod šo enerģiju atpakaļ elektriskajā enerģijā.

Hidrauliskais akumulators (un hidroakumulators)— akumulators, kurā uzkrāj hidraulisko enerģiju, ko pēc tam var izmantot (piem., uzkrāj ūdeni paaugstināta līmeņa tilpnē; uzkrāj tvertnē eļļu ar augstu spiedienu, ko uztur ar slogu, atsperi vai saspiestu gāzi); bieži izmanto aviācijas un citās hidroiekārtās.

Siltuma akumulators— akumulators, kas uzkrāj siltuma enerģiju, kuru pēc tam atdod kā siltuma vai mehānisko kinētisko enerģiju (piem., tvaika katls, tvaika turbīna, tvaikmašīna).

Avoti: LLVV, ZTV

akumulēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. Uzkrāt, sakrāt.

Avoti: LLVV

akumulēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās.

1. Refl. --> akumulēt; tikt akumulētam.

Avoti: LLVV

akupresūra

1. Viena no refleksterapijas metodēm, spiešana uz ķermeņa bioloģiski aktīvajiem punktiem ar pirkstiem.

Avoti: SV99

akupunktūra   med.

1. Adatu terapija, Ķīnas tautas medicīnas metode, kuras pamatā ir noteiktu aktīvo punktu kairināšana ar speciālām adatām.

Avoti: ZTV

akuracis   apv.

1. Aku racējs; akracis.

Avoti: EH

akurat   novec.

1. Īsti, kārtīgi.

Avoti: SW78

akurāt   sar.

1. Tieši; patiešām.

Avoti: SLG

akurātība   -as, s.; parasti vsk.

1. Cilvēka rīcības, izturēšanās veids, arī rakstura īpašība --> akurāts.

Avoti: LLVV

akurātīgi   apv.

1. Rūpīgi, precīzi; tieši tā, kā vajadzīgs.

Avoti: ĒiV

akurātīgs   apv.

1. Tāds, kas savā rīcībā, darbībā ir ļoti rūpīgs, precīzs.

2. Precīzs.

3. Īpašs, sevišķs.

Avoti: ĒiV

akuratns   apv.

1. Akurāts.

Avoti: KiV

akurāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Kārtīgs, rūpīgs; precīzs.

Avoti: LLVV

akurātums   v.

1. Vispārināta īpašība --> akurāts, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Akure   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas dienvidrietumos ("Akure"), Ondo štata administratīvais centrs, 330500 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

Akureiri   vietv.

1. Pilsēta Islandes ziemeļu daļā ("Akureyri"), 18000 iedzīvotāju (2014. g.), zvejas osta, zivju konservu kombināts, kuģubūvētava.

Avoti: LEV, Wi

akusekcija   med.

1. Audu pārdalīšana ar elektrisku ķirurģisko adatu.

Avoti: TM

akusma   med.

1. Vienkāršas dzirdes halucinācijas (sīkšana, zvanīšana).

Avoti: TM

akusmatagnozija   med.

1. Psihisks kurlums, nespēja saprast vai atcerēties dzirdēto.

Avoti: TM

akusmatamnēzija   med.

1. Skaņu atmiņas zaudēšana.

Avoti: TM

akusmatiķi   mit.

1. Pitagoriešu kopienu biedri, kas vēl nav pilnīgi iepazinušies un iesvētīti pitagorisma noslēpumos, tādi paši kā klosteru noviči.

Avoti: MrJ

akustika   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikas nozare, kas pētī skaņu, tās īpašības un skaņas viļņu (elastisko svārstību un viļņu) mijiedarbību ar vielu, kā arī to izmantošanas iespējas; šādu svārstību intervāls ir no 0 līdz 10 GHz.

Fizioloģiskā akustika— akustikas nozare, kas pētī skaņu uztveri un veidošanu dzīvos organismos.

2. Skaņu izplatība un dzirdamība (telpā).

Arhitektūras akustika— akustikas nozare, kas pētī skaņas izplatīšanos telpās.

Avoti: LLVV, ZTV

akustikofobija   med.

1. Slimīgas bailes no trokšņa, skaņām.

Avoti: TM

akustiķis   -a, v.

1. Akustikas speciālists.

2. novec. Cilvēks, kas spēj vairāk atcerēties dzirdes priekšstatus.

Avoti: LLVV, KV

akustiņš   apv.

1. Kustīgs, draiskulīgs, arī palaidnīgs zēns.

Avoti: ViV

akustisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar akustiku, tai raksturīgs.

2. Tāds, kas attiecas uz skaņām, uz dzirdamību.

Akustisks instruments— tāds mūzikas instruments, kam nav elektriskā pastiprinājuma.

Akustiskā lokācija— metode objekta atrašanās vietas noteikšanai ar skaņas viļņu palīdzību.

Akustiskā analīze— skaņas sastāva kompleksa noteikšana pēc tās komponentu svārstību biežuma un amplitūdas.

Akustiskā fonētika— fonētikas apakšnozare, kurā pēta valodas skaņu intensitāti jeb stiprumu, svārstību biežumu jeb frekvenci un ilgumu.

Akustiskā šķīrējpazīme— fonoloģijā - šķīrejpazīme, kas primāri balstās uz segmenta akustisko, nevis artikulāro raksturojumu.

Akustiskā hologrāfija— metode objekta telpiskā attēla iegūšanai ar ultraskaņu vai infraskaņu.

Akustiskais interferometrs— ierīce, kurā izmanto skaņas viļņu interferenci, lai noteiktu skaņas ātrumu un absorbcijas koeficientu šķidrumos un gāzēs.

Akustiskais kanāls— iekārtu komplekss un fizikālā vide, kas pārnes skaņas un ultraskaņas signālus.

Akustiskais rezonators— jebkuras formas dobs ķermenis ar vienu vai vairākiem atvērumiem akustiskās rezonanses izraisīšanai.

Akustiskais starotājs— ierīce skaņas viļņa ierosināšanai elastīgā vidē (piemēram, membrāna, sirēna, stīga, svilpe utt.).

Elektronu akustiskā paramagnētiskā rezonanse— selektīva elastīgo viļņu (fononu) enerģijas absorbcija paramagnētiķī, kas ievietots pastāvīgā magnētiskajā laukā.

Akustiskās svārstības— svārstības, kas atomu un molekulu termiskajā kustībā realizējas kristālrežģī.

Avoti: LLVV, EV, FF

akustoelektrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar elektriskās strāvas izmaiņām vadošā vidē akustisko svārstību iedarbībā.

Akustoelektriskais efekts— elektriskās strāvas vai elektrodzinējspēka rašanās vadošā vidē (metālā, pusvadītājā) ultraskaņas skrejviļņa iedarbībā.

Avoti: ZTV, FF

akustoelektronika

1. Mikroelektronikas nozare, kurā izmanto akustisko svārstību un elektronu (vai kvazidaļiņu) mijiedarbību cietvielā, galvenokārt pjezoelektriskā materiālā.

Avoti: ZTV, FF

akustoelektronisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar akustoelektroniku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

akustomotorika   psih.

1. Akustisku modeļu pārnešana kustībā.

Avoti: PsA

akustooptika

1. Fizikas un tehnikas nozare, kuras pamatā ir gaismas un akustikas viļņu mijiedarbība vielā.

Avoti: LLVV

Akuša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ordu ilā, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

akušere   novec.

1. Akušiera palīdze, vecmāte.

Avoti: KV

akušeris   novec.

1. Akušieris.

Avoti: KV

akušers   novec.

1. Palīdzētājs dzemdētājām.

Avoti: SV33

akušieris   -a, v.

1. Speciālists, kas sniedz palīdzību sievietei dzemdību laikā un grūtniecības stāvoklī.

Avoti: LLVV

akūtēt   novec.

1. Uzsvērt intonāciju, akcentu zilbē.

Avoti: LV93

akutis   apv.

1. Akotainais.

Avoti: EH

akutnieks   novec.

1. Akotnieks, viltnieks.

Avoti: ULW

akutorsija   med.

1. Asiņošanas apturēšana, izdurot cauri asinsvadam adatu, savērpjot to vairākas reizes un nostiprinot šādā stāvoklī.

Avoti: TM

akutrauma   med.

1. Iekšējās auss bojājums, ko rada īslaicīgas spēcīgas skaņas vai ilgstošs troksnis.

Avoti: VE

akuts   apv.

1. Akots.

Avoti: EH

akūts   -ais; s. -a, -ā;

1. med. Tāds, kas pēkšņi sākas, spēcīgi izpaužas un strauji progresē.

Akūts vēders— klīniskā aina, kas kopīga smagām destruktīvām vēdera dobuma orgānu slimībām un traumām; galv. pazīme - asas (parasti pēkšņas) sāpes vēderā.

2. Pašreizējā brīdī svarīgs, neatliekams.

Avoti: LLVV

akūts

1. Īpašs muzikālā jeb toniskā akcenta tips dažās indoeiropiešu valodās.

2. Diakritiska zīme ('), ar ko apzīmē akcentu, zilbes intonāciju vai noteiktu izrunas veidu.

Avoti: SV99

akuz.   saīs.

1. Akuzatīvs.

Avoti: i1

akuzatīvs   -a, v.; parasti vsk.; val.

1. Nomenu un pronomenu locījuma forma, kas atbild uz jautājumu: ko?

Avoti: LLVV

akūzija   med.

1. Dzirdes spēja, dzirde.

Avoti: TM

akva   lat.

1. Ūdens.

Avoti: KV

Akva   vietv.

1. Akva Iboma - štats Nigērijā ("Akwa Ibom"), administratīvais centrs - Ujo, platība - 7081 km^2, ~4805000 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts dienvidos, apskalo Gvinejas līcis.

Avoti: PuA

akva-

1. Tāds, kas saistīts ar ūdeni, ūdenstilpēm.

Avoti: RtV

akvaaerobika

1. Intensīva un ritmiska vingrošana baseinā, kas parasti notiek mūzikas pavadījumā.

Avoti: BjT

akvadroms

1. Upes, ezera vai jūras iecirknis, kur apkalpes mācās vadīt tankus uz ūdens un zem ūdens.

Avoti: SV78

akvadukts   novec.

1. Ierīce tekoša ūdens aizvadīšanai; romiešu, seno grieķu ūdensvads.

Avoti: LV93

akvaenerģētika   psih.

1. Fizioterapija ūdenī.

Avoti: PsA

akvaforts   novec.

1. Salpetra skābe.

2. Vara griezums (gravīra), izdarīts ar stiprām skābēm.

Avoti: KV

akvakultūra

1. Jūras augu vai dzīvnieku audzēšana.

Avoti: SV99

akvalangisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Ūdenssporta veids - niršana un pārvietošanās zem ūdens, elpošanai lietojot akvalangu.

Avoti: LLVV

akvalangists   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar akvalangismu.

Avoti: LLVV

akvalangs   -a, v.

1. Ierīce elpošanai zem ūdens.

Avoti: LLVV

akvamanīls

1. Trauks dzīvnieka veidā, no kura lej ūdeni uz priesteru rokām mesas laikā.

Avoti: SV08

akvamarīns   -a, v.

1. Berila paveids - dārgakmens zilganzaļā vai zilā krāsā.

2. novec. Krāsa jūras ūdens zaļumā.

Avoti: LLVV, SV33

akvametrija   ķīm.

1. Metožu kopums ūdens kvantitatīvai noteikšanai neorganiskos un organiskos materiālos.

Avoti: ZTV

akvametrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar akvametriju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

akvammanīls   novec.

1. Trauks dzīvnieka veidā, no kā lej ūdeni uz priesteru rokām mesas laikā.

Avoti: KV

akvamobilis

1. Ierīce, ar kuras palīdzību viegli ekipēti ūdenslīdēji pārvietojas zem ūdens.

Avoti: SV78

akvanautika

1. Jūras pētīšana ar novērojumiem zem ūdens.

Avoti: SV99

akvanautisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar akvanautiku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

akvanauts   -a, v.

1. Jūras pētnieks, kas izdara novērojumus zem ūdens.

Avoti: SV99

Akvan-dēvs   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - viens no varenākajiem dēviem, kuram bija galva kā zilonim, gari mati, mute pilna zobu kā meža kuilim, baltas acis un melnas lūpas; viņu nogalināja varonis Rustams.

Avoti: Mit

akvaparks

1. Ūdens atrakciju parks.

Avoti: PL

Akvapendente   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Acquapendente"), Lacio reģiona Viterbo provincē, 5600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

akvapimi

1. Tauta, dzīvo Ganas dienvidos, ietilpst akanu tautu grupā, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

akvaplanēšana   tehn.

1. Spēkratu kustības veids: slīdēšana pa ūdens slāni, kas atdala dzinekli (3) no balstvirsmas; šajā gadījumā pilnīgi zūd dzinekļa (piemēram, riepas) kontakts ar ceļu un līdz ar to arī spēkrata vadīšanas iespēja.

Avoti: Wi

akvaplāns

1. Plostiņš, ko velk motorlaiva; 10-15 m garas virves viens gals piestiprināts pie motorlaivas, otru galu tur sportists, kas stāv uz plostiņa.

Avoti: SV99

akvarelējums   -a, v.; pareti.

1. Rezultāts --> akvarelēt.

Avoti: LLVV

akvarelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Gleznot ar akvareļa krāsām.

Avoti: LLVV

akvarelis   -ļa, v.

1. tikai vsk. Glezniecības tehnika, kurā izmanto ūdenī šķīdinātas akvareļa krāsas.

Akvareļa krāsa— krāsviela ar smalku pigmentu, kam pievienotas augu līmvielas.

2. Šādā tehnikā darināts mākslas darbs.

Avoti: LLVV

akvarelisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs akvarelim.

Avoti: LLVV

akvareliskums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Vispārināta īpašība --> akvarelisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

akvarelists   -a, v.

1. Mākslinieks - akvareļu gleznotājs.

Avoti: LLVV

akvarels   novec.

1. Ūdens krāsu glezniecības veids; akvarelis.

Avoti: KV

akvareļglezniecība   -as, s.; tikai vsk.

1. Gleznošana akvareļa tehnikā.

Avoti: LLVV

akvareļgleznojums   -a, v.; pareti.

1. Akvarelis (2).

Avoti: LLVV

akvareļkrāsas   -u, vsk. akvareļkrāsa, -as, s.

1. Ūdenī šķīstošas krāsas, kas pagatavotas no smalki saberztām krāsvielām, tām pievienojot augu līmvielas.

Avoti: LLVV, MLVV

akvareļzīmējums   novec.

1. Zīmējums akvareļa tehnikā.

Avoti: Lo

akvarīdas

1. Meteoru plūsmas ar radiantiem Ūdensvīra zvaigznājā, novērojamas ap 28. jūliju.

Avoti: SV99

akvārijs   -a, v.

1. Rezervuārs ūdens dzīvnieku un augu audzēšanai un demonstrēšanai.

2. sar. Telpa (arī autobuss) ar lieliem logiem.

Avoti: LLVV, MLVV, SLG

akvatinta   -as, s.

1. parasti vsk. Viena no dobspieduma tehnikām grafikā, kura dod bagātīgu tonālu gradāciju.

2. Šādā tehnikā darināts mākslas darbs.

Avoti: LLVV

akvatipija

1. Grafikas augstspieduma tehnika, kurā novilkumu iespiež ūdenī šķīdinātās krāsās.

Avoti: SV99

akvatorija   -as, s.

1. Norobežots ūdensvirsas iecirknis normatīvu aktu, likuma, starptautiska līguma noteiktajā jūras, līča vai ostas rajonā; parasti jūras ostas ūdens daļa.

Avoti: JtV

akvavīts   apv.

1. Alkoholisks dzēriens.

Avoti: VV

akvavits

1. Alkoholisks dzēriens (parasti 40-43% stiprs).

Avoti: SV99

Akvaviva   vietv.

1. Akvaviva delle Fonti - pilsēta Itālijā ("Acquaviva delle Fonti"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 20900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Akvedolči   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Acquedolci"), Sicīlijas reģiona Mesīnas provincē, 5800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

akvedukts   -a, v.

1. Tilts ūdensvada cauruļu, apūdeņošanas un hidroenerģētisko kanālu pārvadīšanai pāri aizām, upēm, ceļiem.

2. novec. Ūdensvads.

Avoti: LLVV

Akvi   vietv.

1. Akvi Terme - pilsēta Itālijā ("Acqui Terme"), Pjemontas reģiona Alesandrijas provincē, 20200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

akvifolija

1. Divdīgļlapju klases dzimta ("Aquifoliaceae"), divmāju koki vai krūmi, 2 ģ., ~400 sugu, Latvijā audzē gk. kā dekoratīvus vasarzaļus krūmus; akmensozols.

Avoti: LD

akvifolijaugi

1. Akvifoliju dzimta ("Aquifoliaceae").

Avoti: PDE

Akvila   vietv.; novec.

1. L'Akvila - pilsēta Itālijā ("L'Aquila").

Avoti: PZT

akvilegia   novec.

1. Akvileja - Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: KW1

akvileja   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: Aug2

akvilejas   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: Aug2

Akvilons   mit.

1. Seno romiešu mitoloģijā - dievs, kas personificē stipru ziemeļvēju.

Avoti: SV69

Akvinka   vietv.

1. I-IV gs. romiešu apmetne ("Aquincum"), tagadējās Ungārijas galvaspilsētas Budapeštas ziemeļrietumu daļā Donavas labajā krastā, saglabājušies 2 amfiteātri.

Avoti: PZT

Akvīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Aquino"), Lacio reģiona Frozinones provincē, 31300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

akvirēt   novec.

1. Iemantot.

Avoti: KW1

Akvitānija   vietv.

1. Garonnas zemiene, zems akumulatīvs līdzenums, atrodas Francijas dienvidrietumu daļā, aptver vēsturiskos Gaskoņas, Gijennas un Bearnes apgabalus, imperatora Augusta laikā bija romiešu province.

Avoti: LģE, LEV

Akvi-Terme   vietv.

1. Akvi Terme - pilsēta Itālijā ("Acqui Terme"), Pjemontas reģiona Alesandrijas provincē, 20200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

akvitatori   -u, v.; ģenēt.

1. Ģenētiski nosacītās biosintēzes produkti, vielas, kas noteiktā veidā stimulē embriālo audu vai orgānu, t. i. darbojas morfoģenētiski.

Distantie akvitatori— akvitatori, kas dārbojas ārpus savas cilmvietas un organismā var izplatīties difundējot (difundējošie hormoni) vai arī ar starpšūnu šķidrumiem (cirkulējošie hormoni); hormoni.

Lokālie akvitatori— akvitatori, kas iedarbojas tikai tiem audiem un šūnām, kas tos producē; var iedarboties vai nu tikai uz šūnām, vai arī uz audiem, ierosinot embrija daļu diferencēšanos.

Avoti: ĢT

akvizīcija   novec.

1. Ieguvums; īpašuma tiesību iegūšana.

Avoti: KV

akvizitors   s. -re, -ru;

1. Transporta vai apdrošināšanas uzņēmuma darbinieks, kura pienākums ir jaunu transportējamu kravu vai apdrošināmu objektu meklēšana.

2. Kompānija, kas ieguvusi tiesības kontrolēt citas kompānijas tīros aktīvus, iepērkot tās akcijas tirgū.

Avoti: SV99, SbV

akvizīts   novec.

1. Sludinājumu vācējs.

2. Mantots īpašums.

Avoti: KV, KW1

akvizors   jur.

1. Transporta vai apdrošināšanas uzņēmumu darbinieks vai aģents, kura pienākums ir jaunu transportējamu kravu vai apdrošinājumu meklēšana (akvizīcija).

Avoti: JtV

Akžužta   vietv.

1. Pilsēta Mauritānijā ("Akjoujt"), izaugusi no kalnrūpniecības ciemata, vara rūdas ieguve, vara rūdas bagātināšanas fabrika, 11200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

Āķagals   vietv.

1. Zvejnieku sētas nosaukums, kura atradās vietā, kur 1879. g. sāka celt Pāvilostas ciematu, tāpēc reizēm šis nosaukums tiek piedēvēts arī Pāvilostas pilsētai.

Āķagala Lielais akmens— ģeoloģisks un ģeomorfoloģisks dabas piemineklis, atrodas Pāvilostas novada Sakas pagastā, Pāvilostas jūrmalā, lielākais Latvijas jūrakmens, virszemes tilpums - 35 kubikmetri, augstums - 3,2 m, garums - 4,7 m, platums - 4,3 m, apkārtmērs - 15 m; Pāvilostas Lielais akmens.

Avoti: LPil

āķains   apv.

1. Bagāts ar āķiem.

2. Viltīgs, blēdīgs.

3. Tāds, kas pārklāts ar atskabargainiem izaugumiem.

Avoti: ME, ViV

aķele   apv., niev.

1. Dem. --> aka.

Avoti: EH

Aķene   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas "Aaken" nosaukums tagadējā Ērgļu novada Ērgļu pagastā.

Avoti: KV

Āķene   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas "Aaken" nosaukums tagadējā Ērgļu novada Ērgļu pagastā.

Avoti: VlO

Āķēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta Ērgļu novada Ērgļu pagastā.

Āķēnu ezers— Pulgosnis, ezers Ērgļu novada Ērgļu pagastā.

Avoti: LaA, LD

āķenieki

1. Dobeles novada Penkules pagasta apdzīvotās vietas "Āķi" (senāk - "Āķmuiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

āķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. savienojumā ar "klāt", "kopā", "ciet". Sakabināt, sastiprināt, piestiprināt (ko) ar āķi.

2. savienojumā ar "nost", "vaļā". Atkabināt, atvienot, atdalīt (ko ar āķi sastiprinātu, piestiprinātu).

Avoti: LLVV

āķēt   apv.

1. Centīgi, čakli strādāt.

Āķēties pretī— turēties pretī.

Avoti: ME

āķēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; apv.

1. parasti savienojumā ar "ārā", "laukā", "iekšā" u. c. adverbiem Sakabināties, sastiprināties, piestiprināties (kur) ar āķi.

Avoti: ĒiV

āķgalnieki   novec.

1. Pāvilostas pilsētciemata (agrāk - "Āķgals") iedzīvotāji.

Avoti: V1

aķīgs   apv.

1. Acīgs.

Avoti: ME

āķīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Attapīgs, atjautīgs, arī viltīgs; tāds, kas ir spējīgs sagādāt dažādus pārsteigumus, izdarīt ko negaidītu, veikli izmantojot situāciju, faktus (par cilvēku).

Avoti: LLVV

āķīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> āķīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: MLVV, T

aķīls   apv.

1. Uzmanīgs, vērīgs, viltīgs, blēdīgs, izveicīgs, veikls, manīgs.

Avoti: ME

aķis   apv.

1. Labības statiņš, labības guba.

Avoti: ZrvI

aķis   sar.

1. Akumulators.

2. Akordeons.

Avoti: SLG

āķis   āķa, v.

1. Stiegra (parasti metāla) vai lējums ar uzliektu galu (priekšmetu sasaistīšanai, piestiprināšanai, uzkabināšanai u. tml.).

2. sar. Apslēpts, maskēts nolūks, doma u. tml., kas var sagādāt pārsteigumu, arī nepatikšanas; rīcības cēlonis.

3. apv. Koka rīks, ar kura palīdzību auda zvejas tīklus un vija auklas.

4. apv. Dakša kūpināto zivju izcelšanai.

5. žarg. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: LLVV, TlV, SLG

aķītis   apv.

1. Dem. --> aķis.

Avoti: ZrvI

āķītis   -ša, v.

1. Dem. --> āķis.

2. Smalks, ass izaugums ar liektu galu (dažiem augiem un dzīvniekiem).

3. Sūnu ģints ("Hamatocaulis"), Latvijā konstatētas 2 sugas, abas aizsargājamas, to aizsardzībai izveidots dabas liegums "Taurīšu ezers".

Lapzemes āķītis— āķīšu suga ("Hamatocaulis lapponicus").

Spīdīgais āķītis— āķīšu suga ("Hamatocaulis vernicosus").

Avoti: LLVV, LE1

āķot   apv.

1. Taisīt āķus.

Avoti: ME

āķoties   apv.

1. Panākt kaut ko ar (nelielu) mānīšanos.

Avoti: ME, VeAT

āķveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas pēc formas līdzīgs āķim (1).

Avoti: LLVV

āķveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Āķveida.

Avoti: LLVV

al

1. Arābu valodā noteiktais artikuls.

Avoti: LEV

Al   saīs.

1. Alumīnijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

AL   saīs., vietv.

1. Albānija, valsts divburtu kods.

2. Alabama - ASV štats.

Avoti: LpA, LģE

ala   -as, s.

1. ģeol. Pazemes dobums vai eja Zemes garozas augšējos slāņos ar vienu vai vairākām izejām Zemes virspusē.

Alu gleznojumi (zīmējumi)— paleolīta laikmeta melnbalti un krāsaini zīmējumi uz klinšu sienām; galvenokārt attēloti dzīvnieki, simboliskas zīmes.

// pārn.; sar. Tumšs dobums.

2. Dažu dzīvnieku miteklis, kas izveidots segta dobuma veidā (ar vienu vai vairākām ieejām).

// sar. Īpaši izveidots cilvēku miteklis (piemēram, klintī, zemē).

// pārn.; sar. Maza, neērta, patumša, arī netīra dzīvojamā telpa.

3. sar. Slēptuve.

4. sar. Gulta.

Avoti: MLVV, LLVV

ala   apv.

1. Varbūt.

Avoti: EH

Ala   vietv.

1. Upe Baltkrievijā, Mogiļevas un Gomeļas apgabalā, Bjarezinas kreisā krasta pieteka.

2. Upe Filipīnās, Mindanao salā, Mindanao upes kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA, PZT

Ala   mit.

1. Ale.

Avoti: EH

ALA

1. saīs. Amerikas latviešu apvienība.

2. vietv. Olandes salas, Somijas autonomās teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: MLVV, PuA

āla

1. Seno romiešu dzīvojamās mājas ātrija paplašinājums abos sānos.

2. apv. Sērskābes varš.

Avoti: KV, ME

Ala.   vietv., saīs.

1. Alabama - ASV štats.

Avoti: LEV

Alabama   vietv.

1. Amerikas Savienoto Valstu štats (angļu valodā "Alabama", saīsinātais apzīmējums - AL), atrodas ASV dienvidaustrumu daļā, administratīvais centrs - Montgomeri, platība - 135765 km^2, iedzīvotāju skaits - 4850000 (2015. g.), robežojas ar Tenesī, Džordžijas, Flioridas un Misisipi štatu.

2. Mobilas kreisā satekupe ASV dienvidaustrumu daļā, garums 569 km (kopā ar Kūsu 933 km), veidojas satekot Kūsai un Talapūsai.

Avoti: PuA, LģE, PZT

Alabastera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Alabaster"), Alabamas štatā, 31500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

alabasteris   novec.

1. Alabastrs.

Avoti: SW78

alabastrs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ģipša paveids - sīkgraudains minerāls, dedzināts dod sevišķi baltu krāsu; nosaukts Ēģiptes pilsētas Alabastras vārdā.

Avoti: LLVV, SV58

Alačakaja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Alacakaya"), Elazīgas ilā, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Alačama   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Samsunas ilā, 10600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Aladāga   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Aladaģ"), Adanas ilā, 4200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

aladiani

1. Viena no lagūnu ciltīm, dzīvo Kotdivuāras dienvidu piekrastē, valoda pieder pie Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

Aladins   mit.

1. Arābu pasaku krājuma "Tūkstoš un viena nakts" varonis, kam piederēja burvju lampa.

Aladina gredzens— līdzeklis, kas pasargā no visa ļaunā.

Aladina lampa— bagātības un varas simbols.

Avoti: MkV

Aladža   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Alaca"), Čorumas ilā, 21100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

alaemon   lat.

1. Cīruļu dzimtas ģints.

Alaemon alaudipes— lielais skrējējcīrulis.

Avoti: ZvP

Alagezs   vietv.

1. Aragacs - kalnu masīvs Armēnijā.

Avoti: PZT

Alagira   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ziemeļosetijas-Alānijas Republikā, pie Osetijas Kara ceļa, rajona administratīvais centrs, 20600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības no 1850. g.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Alagoasa   vietv.

1. Brazīlijas štats (port. val. "Alagoas"), platība - 27768 km^2, 3156000 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais centrs - Masejo, robežojas ar Seržipi, Baiju un Pernambuku, apskalo Atlantijas okeāns.

Avoti: PuA

alags   apv.

1. Avots; ala ar avotu; caurums zemē, no kura avotiņš burbuļo.

Avoti: ME

Alah   arābu val.

1. Dievs.

Avoti: SW78

alahestēzija   med.

1. Taustes kairinājuma uztveres lokalizācija kairinājumam neatbilstošā vietā.

Avoti: TM

Alahvela   vietv.

1. Pilsēta Kostarikā ("Alajuela"), provinces administratīvais centrs, 42900 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Kostarikas province, atrodas valsts ziemeļu daļā.

Avoti: LpA

Alaiansa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Alliance"), Ohaio štatā, 22100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Alliance"), Nebraskas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Alaids   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Krievijā, Sahalīnas apgabalā, Atlasova salā, augstums - 2339 m, nogāzēs krūmāji, pļavas, augstāk - ledāji, sniegs, kopš 1770. g. 8 izvirdumi.

Avoti: PZT, PuA

Alainīte   vietv.

1. Ogres labā krasta pieteka Vecpiebalgas novada Kaives pagastā un Ērgļu novada Ērgļu pagastā, garums - 12 km.

Avoti: LD, La1

alains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz alu.

Avoti: LLVV

Alajervi   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Dienvidpohjanmā reģionā, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Alajs   vietv.

1. Alaja grēda - atrodas starp Fergānas ieleju ziemeļos un Alaja ieleju dienvidos, Kirgizistānā un Tadžikistānā, garums ~400 km, augstums līdz 5539 m, virsotnēs ledāji, sniegs.

2. Alaja ieleja - atrodas starp Alaja un Aizalaja grēdām, Kirgizstānā, garums 150 km, platums 8-25 km, augstums līdz 2240 m rietumos un 3536 m austrumos.

Avoti: PZT, LpA

alakalufi

1. Viena no 3 Ugunszemes (Dienvidamerikā) pirmiedzīvotāju ciltīm, ap 1975. g. bija ~100 cilvēku kopiena, valoda savrupa, animistiskie ticējumi, šamanisms, buršana.

Avoti: PZT

Alakanta   vietv.

1. Pilsēta Spānijā, Valensijas apgabalā, Vidusjūras piekrastē, 312400 iedzīvotāju (2006. g.); Alikante.

Avoti: LpA, PuA

Alakels   vietv.

1. Beznoteksāļezers Kazahstānā, Austrumkazahstānas un Almati apgabalā, 350 m vjl., platība - 2650 km^2, dziļums - līdz 54 m, līmenis ciklveidīgi svārstās; Alakols; Alakuls.

Avoti: PZT, PuA

alaklopēnija   med.

1. Alkāliju iztrūkums organismā; relativa acidoze, biežāk zīdaiņiem.

Avoti: TM

Alakols   vietv.

1. Alakels - ezers Kazahstānā.

2. Alakola ieplaka - Balhaša-Alakela ieplaka.

Avoti: PZT

alakrima   med.

1. Asaru trūkums, patstāvīga iedzimta autosomāli dominanta slimība; no zīdaiņa vecuma raksturīgs asaru sekrēcijas trūkums.

Avoti: MSV

Alakst   vietv., vēst., vācu val.

1. Alakstes muiža, kas atradās tagadējā Dundagas novada Dundagas pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Alakstciems   vietv.

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Alakste" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Alakste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

alakstnieki

1. Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Alakste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Alakuasa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Alacuas"), Valensijas autonomā apgabala Valensijas apgabalā, 30200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Alakuls   vietv.

1. Alakels - ezers Kazahstānā.

Avoti: PZT

alālija

1. Runas defekts vai pilnīgs runas trūkums, ja ir normāla dzirde.

Motorā alālija— nespēja pareizi vikalizēt runu.

Sensorā alālija— nespēja pareizi uztvert runu.

Avoti: ZTV, SdtV

alāliķis

1. Cilvēks, kas slimo ar alāliju.

Avoti: SV99

Alalu   mit.

1. Pirmā augstākā dievība hetu (vēst. Anatolijas līdzenums, Turcija) mitoloģijā, kas 9 gadus bija debesu pavēlnieks, līdz viņu gāza viņa kalps, dievs Anu, un viņš nonāca pazemē.

Avoti: PmV

Alama   vietv.

1. Alama de Mursija - pilsēta Spānijā ("Alhama de Mursija"), Mursijas autonomā apgabala Mursijas reģionā, 20700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Alamaks   astr.

1. Zvaigzne Andromedas zvaigznājā.

Avoti: MaE

alamanda   bot.

1. Mūžzaļu Brazīlijas augu ģints ("Allamanda").

Caureju rosināšā alamanda— alamandu suga ("Allamanda charactica"), ko dēvē arī pa zelta trompeti.

Avoti: TaE

alamaņi

1. Alemaņi - ģermāņu ciltis, kas dzīvoja Reinas augšteces apvidū no 3. gs. sākuma, 10. gs. izveidojās Alemanijas jeb Švābijas hercogiste.

Alamati   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānas dienvidos, apgabala centrs (1929.-1997. g. galvaspilsēta, kas citās valodās saucās Alma-Ata), atrodas Aizilijas Alatau ziemeļu piekājē 650-950 m virs jūras līmeņa, Lielās un Mazās Almantikas krastos, 1,2 miljoni iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Alameda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Alameda"), Sanfrancisko piepilsēta, 77700 iedzīvotāju (2014. g.), osta un jūras kara bāze Sanfrancisko līča austrumu krastā.

Avoti: PZT, WA16

Alamo   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Alamo"), Kalifornijas štatā, 14570 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta ASV ("Alamo"), Teksasas štatā, 19200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Alamogordo   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Alamogordo"), Ņūmeksikas štatā, 31100 iedzīvotāju (2014.g.), 1945. g. 16. jūlijā tuksnesī netālu no tās uzspridzināja pirmo atombumbu.

Avoti: LEV, Wi

Aland   vietv., vācu val.

1. Ālande.

Avoti: FV

ālanda   apv.

1. Ālants.

Avoti: EH

Alanda   vietv., novec.

1. Ālande.

Avoti: FV

ālande   apv.

1. Ālants.

Avoti: EH

Ālande   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Grobiņas novada Grobiņas pagastā 2 km uz dienvidaustrumiem no Grobiņas.

2. Dzelzceļa pieturas punkts Grobiņas novada Grobiņas pagastā dienvidrietumos no Grobiņas, atrodas pie dzelzceļa līnijām Jelgava-Liepāja un Liepāja-Priekule, 7 km no Liepājas dzelzceļa stacijas.

3. Upe Piejūras zemienes Bārtavas līdzenumā, ietek Liepājas ezera ziemeļu galā, garums - 24 km, sākas Ploča purvā Pāvilostas novada Vērgales pagastā.

Avoti: LE1

ālandnieki

1. Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Ālande" (arī "Ālanda") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ālandu   vietv.

1. Ālandu jūra - akvatorija starp Uplandi Zviedrijā un Ālandu salām.

2. Ālandu salas - Olandes salas - arhipelāgs Baltijas jūras Botnijas līča dienvidos (zviedru valodā "Āland". somu valodā "Ahvenanmaa"), autonoms Somijas reģions.

Ālandu kongress— Zviedrijas un Krievijas miera sarunas Ziemeļu kara laikā, kas notika 1718.-1719. g. (ar pārtraukumiem) Ālandu salās un beidzās bez rezultātiem.

Avoti: LģE

ālanģis   apv.

1. Āliņģis.

Avoti: EH

alani

1. Sarmatu izcelsmes nomadu ciltis, kas 1. gs. apmetās starp Donu un Kaukāzu, ap 375. g. pakļāva huņņi un lielas grupas devās uz Kaukāzu, Galliju un Pireneju pussalu.

Avoti: LEV

alanīnaminotransferāze   med.

1. Šūnās sintezējies enzīms, indikatorenzīms, kas pārnes aminoskābju aminogrupas uz ketoskābēm.

Avoti: VE

alanīns

1. Aizvietojama aminoskābe, kas ir visu olbaltumvielu un dažu citu dabas vielu sastāvā.

Avoti: EV

Alanja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Alanya"), Antaljas ilā, 104600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

alankāra

1. Dažādu formas rotājumu (metaforas, salīdzinājumi, epiteti, vārdu un skaņu spēles, vārdformas u. tml.) teorija indiešu poētikā, kas izveidojās 7.-9. gs.

Avoti: DzV

Alāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Alanno"), Abruco reģiona Peskāras provincē, 3600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Alansona   vietv.

1. Pilsēta Francijas ziemeļrietumos ("Alencon"), Lejasnormandijas reģiona Ornas departamentā, 26700 iedzīvotāju (2010. g.), mežģīņu ražošana un mežģīņu muzejs.

Avoti: PZT, PuA, Wi

alanta   apv.

1. Helēniju staģe ("Inula helenium").

Avoti: Aug2

Alanta   vietv.

1. Upe Lietuvā, Nevēžas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

ālanta   apv.

1. Staģe ("Inula"), daudzgadīgs asteru dzimtas augs.

Avoti: Aug2

ālantas

1. Groziņziežu dzimtas augi dzelteniem ziediem.

Avoti: LE

alante   apv.

1. Helēniju staģe ("Inula helenium").

Avoti: Aug2

ālante   -es, dsk. ģen. -šu, s.; apv.

1. Staģe ("Inula"), daudzgadīgs asteru (kurvjziežu) dzimtas augs.

2. Helēniju ālante - helēniju staģe ("Inula helenium"), ilggadējs asteru (kurvjziežu) dzimtas lakstaugs, līdz 2 m garu stulbāju un spilgti dzelteniem ziediem; saknes izmanto dziedniecībā.

Avoti: Aug2, VE

alantes   apv.

1. Helēniju staģe ("Inula helenium").

Avoti: Aug2

alantoģenēze   med.

1. Alantoja attīstīšanās.

Avoti: TM

alantoīns

1. Vielmaiņas produkts, kas veidojas, oksidējoties urīnskābei.

Avoti: SV99

alantoinūrija   med.

1. Alantoīns urīnā.

Avoti: TM

alantojs

1. Augstāko mugurkaulnieku ārpusembrija orgāns, kas dīglim nodrošina elpošanu, atdalījumu izvadīšanu un barošanos.

Avoti: SV99

alantotoksīns   med.

1. Desu inde.

Avoti: TM

ālants   -a, v.

1. Karpu dzimtas suga ("Leuciscus idus"), zivs ar tumšu muguru, sudrabainu pavēderi, sarkanām spurām.

Zelta ālants— orfa - mākslīgi izveidota ālanta krāsu varietāte ("Leuciscus idus var. orfa"), ko audzē kā krāšņumzivi dīķos, parku baseinos un akvārijos.

Avoti: LLVV, LD

ālants   apv.

1. Helēniju staģe ("Inula helenium").

Avoti: Aug2

ālaņģis   apv.

1. Āliņģis.

Avoti: EH

Alapaiha   vietv.

1. Upe Krievijā, Sverdlovskas apgabalā, Ņeivas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi

Alapajevska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabalā, Ņeivas un Alapaihas krastos, 37900 iedzīvotāju (2014. g.), viens no pirmajiem Urālu melnās metalurģijas centriem (1704. g.), mašīnbūve, kokapstrāde, pilsētas tiesības kopš 1639. g.

Avoti: PZT, LpA, Wi

Alapi   vietv.

1. Pilsēta Tuvalu, 1020 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA

Alapli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Alapli"), Zonguldakas ilā, 18100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ālapuža   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidos ("Alappuzha"), Keralas štatā, osta Malabaras krastā, 174000 iedzīvotāju (2011. g.); Allepi.

Avoti: PZT

Alarihs   vēst., persv.

1. Alarihs I - vestgotu karalis (ap 370.-410. g.), Ilīrijas vietvaldis, izmantoja pretrunas starp Romas impērijas daļām, 410. g. iekaroja un izlaupīja Romu.

Avoti: LEV

Alarka   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - viens no desmit teiksmainajiem valdniekiem - svētvīriem, kuru vārdi esot jāpiesauc rīta stundā un saulrietā, lai šķīstītos no grēkiem.

Avoti: Mit

alarmēt   novec.

1. Dot trauksmi, velti uztraukt.

Avoti: KV

alarmisms   polit.

1. Lielu grūtību un draudīgu seku pareģošana sakarā ar noteiktiem procesiem sabiedrībā.

Avoti: SV99

alarmists   novec.

1. Trokšņotājs; uztraucošu baumu izplatītājs.

Avoti: KV

alarms

1. Troksnis, trauksmes signāls.

Avoti: SV58

alarodi   novec.

1. Rietumāzijas pirmiedzīvotāju nosaukums.

Avoti: KV, SV58

alasāt   apv.

1. Trokšņot, skaļi runājot, kliedzot.

Avoti: EH

alasi

1. Etniska grupa Sumatrā, tuvu radniecīga gajo.

Avoti: PZT

Alasio   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Alassio"), Ligūrijas reģiona Savonas provincē, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

alass   apv.

1. Troksnis, kas rodas no skaļas runāšanas, kliegšanas, riešanas, kladzināšanas utt.

Avoti: EH

alass   ģeol.

1. Lēzens, ieapaļš muldveida pazeminājums mūžīgā sasaluma rajonā, kas rodas, izkūstot ledum un iegrimstot gruntij; dibenu klāj pļavu un stepju veģetācija, tajā var atrasties mazi ezeri.

Avoti: ZTV

alastrims   med.

1. Labdabīga baku forma, ko ierosina vīruss, kas vistas embrijā uzrāda mazāku virulenci nekā baku vīruss.

Avoti: TM

Alašaņs   vietv.

1. Alašaņa tuksnesis ("Alashan") - atrodas Ķīnas ziemeļu daļā, 820-1660 m virs jūras līmeņa, platība - 1000000 km^2.

2. Alašaņa grēda - atrodas Alašaņa tuksneša dienvidaustrumu malā, gar Huanhes kreiso krastu, garums - ~270 km, augstums - līdz 2855 m.

Avoti: LģE, LPE

Alašehira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Manisas ilā, 48100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

AlAT   med., saīs.

1. Alanīnaminotransferāze.

Avoti: VE

alāt   apv.

1. Veidot alas.

Avoti: KnV

alata   -as, s.; zool.

1. Lašveidīgo kārtas dzimta ("Thymallidae"), 1 ģ. 6 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

2. Šīs dzimtas suga ("Thymallus thymallus"), zivs ar lielu muguras spuru un taukspuru, uzturas straujos, skābekļa bagātos strautos.

Avoti: LLVV, LD

alata   -as, s.; zool.

1. Lašveidīgo kārtas dzimta ("Thymallidae"), 1 ģ. 6 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

2. Šīs dzimtas suga ("Thymallus thymallus"), zivs ar lielu muguras spuru un taukspuru, uzturas straujos, skābekļa bagātos strautos.

Avoti: LLVV, LD

ālata   apv.

1. Tāds, kas mīl ālēties.

Avoti: ME

alatau   ģeogr.

1. Kalnu grēdas Centrālāzijas, Dienvidsibīrijas un Urālu kalnos.

Avoti: ZTV

alatavs   ģeogr.; novec.

1. Alatau - kalnu grēda.

Avoti: PZT

alate   novec.

1. Upēs un dažos ezeros sastopama zivs, 20-50 cm garumā, ķermenis slaids, irbuļveidīgs, astes spura stipri šķelta, muguras spura tumšiem plankumiem.

Avoti: LLx

Alatira   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čuvašijas Republikā, piestātne pie Alatiras ietekas Šurā, 36600 iedzīvotāju (2014. g.), dibināta kā nocietinājums 1552. g.

2. Upe Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabalā, Mordvijas un Čuvašijas Republikā, Suras kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA, Wi

Alatirs   mit.

1. Krievu viduslaiku leģendās un folklorā akmeņu akmens, zemes centrs, kam piemita sakrālas un dziednieciskas īpašības.

Alatira jūra— Baltijas jūras sens krievu nosaukums.

Avoti: Mit

Alatri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Alatri"), Lacio reģiona Frozinones provincē, 29100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

alauda   lat.

1. Cīruļi.

Alauda arvensis— lauku cīrulis.

Alauda gulgula— mazais lauku cīrulis.

Avoti: LD

alaudidae   lat.

1. Cīruļu dzimta.

Avoti: LD

Alauen   vietv., vēst., vācu val.

1. Ālavas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Penkules pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Alaukste   novec.

1. Alaukstes ezers - Alauksts.

Avoti: KW1

alaukstieši

1. Vecpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Alauksti" (arī "Alaukste") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Alauksts   vietv.

1. Ezers Latvijā, Vidzemes augstienes Piebalgas paugurainē, Vecpiebalgas novadā, viens no augstākajiem (~203 m virs jūras līmeņa) lielajiem ezeriem Latvijā, garums - 4,8 km, lielākais platums - 2,45 km, lielākais dziļums - 7 m, krasta līnija - ~15 km, nedaudz izrobota, 2 salas.

Avoti: LģE

alaunakmens

1. Sacietējis alauna minerāls.

Avoti: PP, T

alauns   -a, v.

1. Sērskābes dubultsāls, kas satur vienvērtīga un trīsvērtīga metāla jonus.

Avoti: LLVV

Alaurina   vietv.

1. Alaurina de la Torre - pilsēta Spānijā ("Alhaurin de la Torre"), Andalūzijas autonomā apgabala Malagas provincē, 36700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

alautuns

1. Laika mērvienība maiju kalendārā, kurā ir 20 kalabtuni (63080062,1 gadu).

Avoti: Geo-54-43

ālava   -as, s.

1. Dzīvnieku mātīte, kas noteiktā laikā neapaugļojas.

Avoti: LLVV, ViV

ālava   -ā, s.

1. Tāda (dzīvnieku mātīte), kas nedod pēcnācējus; neauglīga.

2. sar. Bezbērnu sieviete.

Avoti: LLVV

ālava   apv.

1. Alveja.

Avoti: ĒiV

Ālava   vietv.

1. Ālavas muiža - Dobeles novada Penkules pagasta apdzīvotās vietas "Ālave" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ālave   apv.

1. Ālava 1.

Avoti: EH

Ālave   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Penkules pagastā.

Ālaves muiža— Dobeles novada Penkules pagasta bijušais nosaukums; apbūve veidojusies 18. un 19. gadsimtā, kungu māja ir viena no retajām muižu koka dzīvojamām ēkām, kas raksturo attiecīgā perioda celtniecības tradīcijas Latvijā, no tās lieveņa paveras skats uz iespaidīgo sarkanu ķieģeļu staļļa ēku.

2. Upe Dobeles novadā, Bērzes labā krasta pieteka, garums - 24 km, kritums - 40 m.

Avoti: LE1, KW1, La1, LD

ālaveja   apv.

1. Alveja.

Avoti: Aug2

alavejs   apv.

1. Alveja.

Avoti: Aug2

ālavene   apv.

1. Alveja.

Avoti: Aug2

Alaverdi   vietv.

1. Pilsēta Armēnijas ziemeļos, Lori marzā, Debedas kanjonā, 16350 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

alavi

1. Irakvu tautai tuvu radniecīga etniska grupa, dzīvo Tanzānijas vidienē, valoda pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas irakvu apakšgrupas, vietējie tradicionālie ģints ticējumi un kulti.

Avoti: PZT

ālavība   -as, s.; parasti vsk.

1. Dzīvnieku mātīšu neauglība.

Avoti: LLVV

ālavīca

1. Govs, aita, cūka, kam gadu nav teļa, jēra, sivēna.

Avoti: Sen

ālavīdza   apv.

1. Ālava 1.

Avoti: EH

ālaviete   novec.

1. Ālava 1.

Avoti: LvV

ālavīna   apv.

1. Ālava 1.

Avoti: ĒiV

ālavīte

1. Dem. --> ālava 1.

Avoti: LV93

alavīti

1. Šiītu sekta Sīrijā.

Avoti: LEV

ālavnīca   apv.

1. Ālava.

Avoti: EH

ālavniece   apv.

1. Ālava 1.

Avoti: ĒiV

ālavnieki

1. Dobeles novada Penkules pagasta apdzīvotās vietas "Ālave" (senāk - "Ālaves muiža", arī "Ālavas muiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

ālavs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ālavību, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

Alavusa   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Dienvidpohjanmā reģionā, 12400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Alazani   vietv.

1. Upe Gruzijā un Azerbaidžānā (arī robežupe), Kūras kreisā krasta pieteka, garums - 351 km, kritums - 2741 m, sākas Lielā Kaukāza dienvidu nogāzē, ietek Mingečeviras ūdenskrātuvē.

Avoti: PZT, PuA

Alazani-Agričaja   vietv.

1. Alazani-Avtorana.

Avoti: PZT

Alazani-Avtorana   vietv.

1. Alazani-Avtoranas līdzenums - atrodas Lielā Kaukāza dienvidu piekājē, Alazani un Agričajas ielejā, Gruzijā un Azerbaidžānā, garums 200-225 km, platums 20-40 km, augstums 250-450 m vjl.

Avoti: PZT

Alazaņa   vietv.

1. Alazani - upe Gruzijā un Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

Alazeja   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikas (Jakutijas) ziemeļaustrumos, garums - 1520 km, veidojas satekot Ņeļkanai un Kadilčanai, kas sākas Alazejas plakankalnē, tek pa Kolimas zemieni, ļoti līkumaina, ietek Austrumsibīrijas jūrā.

2. Alazejas plakankalne - Indigirkas, Kolimas, Alazejas un Ožoginas ūdenšķirtnē Sahas Republikā (Jakutijā), garums - 300 km, vidējais augstums - 350 m, viļņots reljefs, izolēti plakanvirsmas masīvi un grēdas (400-954 m).

3. Alazejas zemiene - zems līdzenums, Sibīrijas ziemeļaustrumos, Alazejas baseinā, Kolimas zemienes sastāvdaļa Sahas Republikas (Jakutijas) ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT

alazoni

1. Skitu ciltis Melnās jūras Ziemeļu piekrastē, galvenokārt zemkopji.

Avoti: LPE

alaž   novec.

1. Allaž.

Avoti: ULW

Alaži   vietv.; novec.

1. Allaži.

Avoti: KW1

alažīn   novec.

1. Allažiņ.

Avoti: ULW

alažiņ   novec.

1. Allažiņ.

Avoti: ULW

ALB   saīs., vietv.

1. Albānija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

alb.   saīs.

1. Albāņu.

Avoti: i1

alba

1. Trubadūru dzejā - rīta dziesma.

Avoti: SV78

alba

1. Garīdznieka apģērbs, liturģiskā tērpa sastāvdaļa - garš, taisns tunikas veida linu balts tērps platām piedurknēm, ko lieto kā apakštērpu.

2. Balts tērps, ko ģērba jaunkristītiem pēc kristībām.

Avoti: PL, SV05

Alba   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Alba"), Pjemontas reģiona Kuneo provincē, 30900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Alba Adriatika - pilsēta Itālijā ("Alba Adriatica"), Abruco reģiona Terāmo provincē, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Albadarans   mit.

1. Austrumu mitoloģijā - mazs, zirnim līdzīgs, ārkātīgi ciets kauliņš cilvēka ķermenī, kas pēc nāves nesapūst kopā ar ķermeni.

Avoti: Mit

Albajulija   vietv.

1. Pilsēta Rumānijas vidienē ("Alba Iulia"), Murešas ielejā, Albas žudeca administratīvais centrs, 63500 iedzīvotāju (2011. g.), Senās Dakijas galvaspilsēta, II gs. - romiešu apmetne Apulluma, 1542.-1690. Transilvānijas galvaspilsēta, cietoksnis (celts 1713.-1738. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Albalonga   vietv., vēst.

1. Seno latīņu galvenā pilsēta Itālijā ("Alba Longa"), dibinājis viens no Eneja dēliem, ap 600. g. p. m. ē. to izpostījuši romieši.

Avoti: LEV

Albanella   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Albanella"), Kampānijas reģiona Salemo provincē, 6500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Albānija   vietv.

1. Albānijas Republika - valsts Eiropas dienvidu daļā, Balkānu pussalas rietumos (albāņu val. "Shqiperia", angļu val. "Albania"), platība - 28748 km^2, 3639450 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Tirāna, administratīvais iedalījums - 12 ķarku, robežojas ar Melnkalni, Kosovu, Maķedoniju un Grieķiju, apskalo Adrijas jūra.

Avoti: PuA

Albano   vietv.

1. Albano Laciāle - Pilsēta Itālijā ("Albano Laziale"), Lacio reģiona Romas provincē, 39100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

albāņi   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Albānijas pamatiedzīvotāji; runā albāņu valodā, ticīgie - musulmaņi (70%), katoļi, pareizticīgie.

Albāņu valoda— ide valodu saimes valoda, rakstības pamatā latīņu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

albarēties   apv.

1. Blēņoties, trakot, ālēties.

Avoti: EH

albaris   apv.

1. Aušīgs cilvēks; nemierīgs, nevaldāms cilvēks vai tāds pats dzīvnieks.

Avoti: EH

albaspidīns   med.

1. Viena no melnās ozolpapardes ("Dryopteris filix-mas") sakneņu drogu ārstnieciskām vielām.

Avoti: VE

albasti   mit.

1. Jetija jeb sniega cilvēka nosaukums kazahu mitoloģijā.

Avoti: PlN-5-14

albatross   -a, v.

1. Putnu klases vētrasputnu kārtas dzimta ("Diomedeidae"), liels, balts jūras putns ar gariem, šauriem spārniem un spēcīgu, āķveida knābi.

2. Šīs dzimtas ģints ("Diomedea").

Karaliskais albatross— albatrosu suga ("Diomedea epomophora").

Milzu albatross— albatrosu suga ("Diomedea exulans").

Avoti: LLVV, PDE

albe

1. Katoļu un anglikāņu garīdznieku balts liturģisks apakšģērbs.

Avoti: SV05

albedo   v., nelok., astr., fiz.

1. Virsmas atstarotās radiācijas plūsmas attiecība pret plūsmu, kas krīt uz šo virsmu; lieto nespīdošu debess ķermeņu virsmas atstarotājspējas raksturošanai.

Zemes albedo— attiecība starp Zemes atstaroto enerģijas daudzumu un visu no Saules uz Zemi krītošās staru enerģijas daudzumu.

Albedo tipiskās vērtības— tīram sniegam ir 0,8-0,9, vidējā vērtība Zemes virsmai - 0,4, Mēness virsmai - 0,073.

2. Varbūtība, ka neitrons, kas ir iekļuvis vidē caur noteiktu virsmu, atgriezīsies atpakaļ caur to pašu virsmu.

Avoti: ZTV

albedometrs   fiz.

1. Mēraparāts dažādu fizisku ķermeņu albedo mērīšanai.

Avoti: ZTV

Albemārla   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Albemarle"), Ziemeļkarolīnas štatā, 16000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Albenga   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Albenga"), Ligūrijas reģiona Savonas provincē, 31300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

alberēties   apv.

1. Nenopietni, trokšņaini uzvesties; ākstīties; aušoties.

Avoti: ĒiV, Žrg

Albergarija   vietv.

1. Albergarija a Velja - pilsēta Portugālē ("Albergaria-a-Velha"), Aveiru apgabalā, 25300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Albergena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Albergen"), Overeiselas provincē, 3540 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

alberīgs   apv.

1. Muļķīgs, negudrs, aušīgs, draiskulīgs, palaidnīgs, nebēdnīgs.

Avoti: ME

Alberihs   mit.

1. Ģermāņu mitoloģijā - sirmbārdis rūķis un burvis, Nībelungu un Šilbungu dārgumu glabātājs; vēlāk Zigfrīda vietvaldis un rūķu pavēlnieks.

Avoti: Mit

alberis   apv.

1. Nenopietns, aušīgs cilvēks; nemierīgs, nevaldāms cilvēks vai šāds dzīvnieks.

Avoti: SiV, EH

Alberta   vietv.

1. Kanādas province ("Alberta"), atrodas valsts dienvidrietumu daļā, administratīvais centrs - Edmontona, platība - 661848 km^2, 3650000 iedzīvotāju (2011. g.), robežojas ar Britu Kolumbiju, Ziemeļrietumu Teritorijām un Saskačevanu, kā arī ar ASV.

2. Alberta ezers - atrodas Austrumāfrikas lūzumzonā ("Albert Nyanza"), 619 m vjl., Kongo Demokrātiskajā Republikā un Ugandā, platība - 5600 m^2, garums - 145 km, platums - 35-46 km, dziļums - līdz 58 m, bagāts zivīm; Mobutu Sese Seko ezers.

3. Alberta kanāls - kuģojams kanāls Beļģijas ziemeļaustrumu kanālu sistēmā ("Albert kanaal"), garums - 129 km, savieno Māsu (pie Lježas) un Šeldu (pie Antverpenes), izbūvēts 1934.-1938. g., 7 slūžas.

4. Alberta Nīla - Nīlas nosaukums no Alberta ezera līdz Asvas ietekai.

Avoti: PuA, LEV, LģE, PZT

Albertholla   vietv.

1. Koncertzāle Londonā ("The Royal Albert Hall of Art and Sciences"), celta 1867.-1871. g., 10000 vietu.

Avoti: LEV

Alberti   persv.

1. Alberti Leons Batista ("Leon Battista Alberti", 1404.-1472. g.) - itāļu arhitekts, viens no renesanses aizsācējiem arhitektūrā.

Avoti: MkV

Albertīna   vietv.

1. Muzejs Vīnē ("Albertina; Graphische Sammlung Albertina") ar vienu no pasaulē lielākajiem zīmējumu, akvareļu un grafikas krājumiem, dibināts 1768. g.

Avoti: LEV

Albertirša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Albertirsa"), Peštas meģē, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Albertlī   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Albert Lea"), Minesotas štatā, 17800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

albertoli   ķīm.

1. Ar kolofonija esteriem modificēti fenolaldehīdu sveķi.

Avoti: ZTV

Albertovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

Alberts   persv.

1. Ikšķiles un Rīgas bīskaps ("Albert of Riga", ap 1165.-1229. g.), 1199.-1201. g. Ikšķiles bīskaps, Rīgas dibinātājs, 1201.-1229. g. Rīgas bīskaps.

Alberta iela— izcils jūgendstila arhitektūras ansamblis, viena no krāšņākajām Rīgas ielām, ierīkota 1900. g. sakarā ar Rīgas 700 gadiem un nosaukta par godu Rīgas pirmajam bīskapam Albertam; padomju laikā (1940.-1941. un 1944.-1990. g.) saucās Friča Gaiļa iela, vācu laikā (1942.-1944. g.) - Holandera iela.

Alberta laukums— atrodas Rīgas pilsētas Centra rajonā, Vecrīgā starp Vecpilsētas, Kalēju un Alksnāja ielu.

Alberta privilēģija— Rīgas bīskapa Alberta Gotlandes vācu tirgotājiem 1211. g. piešķirtā privilēģija tirdzniecībai Rīgā bez muitas nodevām.

Avoti: MkV

Albertvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Albertville"), Alabamas štatā, 21450 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kalima - pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā), tās nosaukums līdz 1968. g.

Avoti: WA16, LpA

Albī   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Albi"), Dienvidu-Pireneju reģiona Tarnas departamentā, Tarnas upes krastos, 48900 iedzīvotāju (2010. g.).

Albī pie Šerānas— Albī.

Avoti: Wi

albicija   -as, s.

1. Zīdakācija - mimozu dzimtas koku un krūmu ģints, kuras sugu vidū ir pazīstami krāšņumaugi.

Avoti: SV99

albidūrija   med.

1. Bāla, bezkrāsaina urīna ekskrēcija ar zemu specifisko svaru.

2. Pienveidīga urīna ekskrēcija.

Avoti: TM

albiģieši

1. Albī (latīniski - Albiga) pilsētas iedzīvotāji, Francijas dienvidos.

2. Ķeceru kustības dalībnieki 12.-13. gs. Dienvidfrancijā, kas domāja, ka pasauli un arī katoļu baznīcu radījis sātans.

Albiģiešu kari— pāvesta Innocentija III organizētie krusta kari pret albiģiešiem 1209.-1229. g.

Avoti: SV08, LPE

albiģietis   -ša, s. -te, -šu

1. Albī (latīniski - Albiga) pilsētas iedzīvotājs, Francijas dienvidos.

2. Ķeceru kustības dalībnieki 12.-13. gs. Dienvidfrancijā, kas domāja, ka pasauli un arī katoļu baznīcu radījis sātans.

Avoti: LPE

albihtols   med.

1. Degakmens sveķu tīrīta, viegla eļļa; nešķīst ūdenī, šķīst hloroformā, benzolā.

Avoti: TM

albīnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir albīns.

Avoti: SV99

albīnisms   -a, v.; parasti vsk.; biol.

1. Normālas pigmentācijas trūkums.

Avoti: LLVV

Albinjāzego   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Albignasego"), Venēcijas reģiona Padujas provincē, 24200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Albīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Albino"), Lombardijas reģiona Bergāmo provincē, 18200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

albīns   -a, v.; biol.

1. Organisms ar albīnisma pazīmēm.

Avoti: LLVV

albīns   -ais; s. -a, -ā; īp.; biol.

1. Tāds, kam ir albīnisma pazīmes.

Avoti: MLVV

Albiona

1. Britu salas bez Īrijas (senais nosaukums).

2. Duvras piekrastes baltās kaļķakmens klintis, kas pirmās tiek ieraudzītas, šķērsojot Lamanšu.

Avoti: SV99

albions

1. Duvras piekrastes baltās kaļķakmens klintis, kas pirmās tiek ieraudzītas šķērsojot Lamanšu.

2. Poētisks Anglijas (Britānijas) nosaukums.

Avoti: EpV

Albiorikss

1. astr. Saturna pavadonis ("Albiorix"), vidējais attālums no planētas - 1618200 km, izmēri - 32 km.

Avoti: ZvD-203-26

Albisola   vietv.

1. Albisola Suoeriore - pilsēta Itālijā ("Albisola Superiore"), Ligūrijas reģiona Savonas provincē, 31300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

albīts

1. Izvirdumiežu minerāls, kas pieder pie plagioklaziem; balts ar dažādām nokrāsām.

Avoti: SV99

albizzia   lat.

1. Zīdakācijas.

Avoti: PDE

Alblaserdāma   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Alblasserdam"), Dienvidholandes provincē, 19800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

albomicīns   med.

1. Antibiotiska viela, dzeltens pulveris, šķīst ūdenī, lieto pneimonijas terapijā.

Avoti: TM

alborāda   mūz.

1. Rīta mūzika Spānijā: (a) gana rīta dziesma par godu lecošai saulei; (b) mīļoto slepenās tikšanās atvadu mūzika rītausmā; (c) rīta koncerts brīvā dabā, līdzīgs serenādei (2) vakarā.

Avoti: MūV, SV99

Alboraja   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Alboraya"), Valensijas autonomā apgabala Valensijas apgabalā, 22600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Alboraks   mit.

1. Islāma mitoloģijā - erceņģeļa Džibrīla sudrabspalvainais zirgs, ar kuru viņš un Muhameds naktī devās uz Jeruzālemi, no turienes izjāja cauri visām septiņām debesīm un atgriezās atpakaļ Mekā.

Avoti: Mit

albotrichia   lat.

1. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases ģints.

Avoti: LD

Albrehtice   vietv.

1. Mesto Albrehtice - pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 3560 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Albštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Albsadt"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 44000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

AlbTR   saīs.

1. Albānijas Tautas Republika.

Avoti: i1

Albufeira   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Albufeira"), Faru apgabalā, 40800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

albuginaceae   lat.

1. Aļģsēņu nodalījuma oomicēšu klases baltkrevju dzimta.

Avoti: LD

albugo   lat.

1. Aļģsēņu nodalījuma oomicēšu klases baltkrevju dzimtas ģints.

Albugo bliti— šīs ģints suga, kas parazitē uz liektā amaranta.

Albugo candida— šīs ģints suga, kas parazitē uz krustziežu dzimtas augiem, ļoti bieži uz parastā plikstiņa.

Albugo tragopogonis— šīs ģints suga, kas parazitē, piem., uz tīruma usnes, pļavas plostbārža.

Avoti: LD

albuka   novec.

1. Liliju dzimtas sīpolaugs Dienvidāfrikā, audzē arī siltumnīcās un augu mājās, arī istabās.

Avoti: LxE

Albukerke   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Albuquerque"), Ņūmeksikas štatā, 1619 m vjl., 557200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

album   rel.

1. Saraksts; draudzes locekļu saraksts.

Avoti: RtV

albumināti   novec.

1. Blīvi olbaltumvielu savienojumi, kas pasargā dziļākos audus no nevēlamiem kairinājumiem.

Avoti: VE

albumīni   -u, vsk. albumīns, -a, v.; biol., ķīm.

1. Vienkāršākās, ūdenī šķīstošās olbaltumvielas ar samērā mazu molekulsvaru.

Avoti: LLVV

albuminoīds   med.

1. Skleroproteīns, vienkāršs proteīns, kas nešķīst neitrālos šķīdinātājos.

Avoti: TM

albumīns   -a, v.; med.

1. Plazmas olbaltumviela, kas tiek pilnīgi sintezēta aknās.

Avoti: VE

albuminūrija   med.

1. Olbaltumvielu izdalīšanās ar urīnu; liecina par nieru darbības traucējumiem.

Avoti: SV99

albumiņš

1. Dem. --> albums.

Avoti: LV93

albumozēmija   med.

1. Albumozes asinīs.

Avoti: TM

albumoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Olbaltumvielu noārdes starpprodukts, kas rodas gremošanas procesā.

Avoti: SV99

albumozūrija   med.

1. Albumozu izdale urīnā.

Avoti: TM

albums   -a, v.

1. Iesieta burtnīca vai grāmata (dzejoļu ierakstīšanai, zīmējumiem, arī marku, fotogrāfiju u. tml. kolekciju glabāšanai).

2. vēst. Senajā Romā ar ģipsi nobalsināta siena, kur uzkrāsoja valdības ziņojumus un amata vīru sarakstus.

Avoti: SV05, KV

albums   -a, v.

1. Atsevišķā kompaktdiskā, kasetē u. tml. izdots skaņdarbu kopums ar kopīgu nosaukumu.

Avoti: MLVV

alburnoides   lat.

1. Zivju klases karpveidīgo kārtas karpu dzimtas ģints.

Alburnoides bipunctatus— pavīķe, šīs ģints suga.

Avoti: LD

alburnus   lat.

1. Zivju klases karpveidīgo kārtas karpu dzimtas ģints.

Alburnus alburnus— vīķe, šīs ģints suga.

Alburnus lucidus— vīķe, šīs ģints suga pēc senākas klasifikācijas.

Avoti: LD, ME

alca   lat.

1. Putnu klases tārtiņveidīgo kārtas alku dzimtas ģints.

Alca torda— lielais alks.

Avoti: LD

Alca   vietv.

1. Upe Vācijā ("Alz"), Innas labā krasta pieteka, iztek no Kīmezera.

Avoti: PZT, LpA

alcaligenes   lat.

1. Gramnegatīvu ūdeņražbaktēriju ģints.

Avoti: LD

Alcatraz   vietv.; angļu val.

1. Alkatrazs.

Avoti: PL

alcea   lat.

1. Kāršrozes - malvu dzimtas ģints.

Alcea rosea— parastā kāršroze.

Avoti: LD

alcedinidae   lat.

1. Putnu klases krāšņvārnveidīgo kārtas zivjdzenīšu dzimta.

Avoti: LD

alcedo   lat.

1. Putnu klases krāšņvārnveidīgo kārtas zivjdzenīšu dzimtas ģints.

Alcedo atthis— zivjdzenītis, šīs ģints suga.

Avoti: LD

Alceja   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Alzey"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 17500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

alceja   apv.

1. Malvu dzimtas ģints ("Alcea", arī "Althaea").

Avoti: Aug2

alcējs   -a, v.; poēt.

1. Cilvēks, kas alkst (pēc kā).

Avoti: LLVV

Alcenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Alzenau"), Bavārijas federālajā zemē, 19100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

alcers   apv.

1. Sviesta šķīvis.

Avoti: ME

alces   lat.

1. Zīdītāju klases pārnadžu kārtas briežu dzimtas ģints.

Alces alces— alnis, šīs ģints suga.

Avoti: LD

Alcheimera   med.; nelok.

1. Alcheimera slimība ("morbus Alzheimer") - viens no biežākajiem demences veidiem, ko izraisa difūza galvas smadzeņu atrofija un specifiskas pārmaiņas to struktūrā.

Avoti: VE

alchemilla   lat.

1. Rasaskrēsliņi - rožu dzimtas ģints.

Alchemilla acutiloba— smaildaivainais rasaskrēsliņš.

Alchelmilla acutangula— smaildaivainā rasaskrēliņa "Alchemilla acutiloba" nosaukuma sinonīms.

Alchemilla alpina— alpīnais rasaskrēsliņš.

Alchemilla erythropoda— sarkankātu rasaskrēsliņš.

Alchemilla glaucescens— zilganais rasaskrēsliņš.

Alchemilla gracilis— slaidais rasaskrēsliņš.

Alchelmilla micans— slaidā rasaskrēliņa "Alchemilla gracilis" nosaukuma sinonīms.

Alchelmilla minor— zilganā rasaskrēliņa "Alchemilla glaucescens" nosaukuma sinonīms.

Alchemilla mollis— mīkstais rasaskrēsliņš.

Alchemilla monticola— kalnu rasaskrēsliņš.

Alchelmilla pastoralis— kalnu rasaskrēliņa "Alchemilla monticola" nosaukuma sinonīms.

Alchemilla vulgaris— parastais rasaskrēsliņš.

Avoti: LD, DaE

alchimija   novec.

1. Alķīmija; zelta taisīšana, niekošanās.

Avoti: SW78

alchimists   novec.

1. Alķīmiķis; zelta taisītājs.

Avoti: SW78

alcība   apv.

1. Alkas, kāre, alkatība, kārība.

Avoti: ME

alcidae   lat.

1. Putnu klases tārtiņveidīgo kārtas alku dzimta.

Avoti: LD

alcionārijas   novec.

1. Koraļļu polipu kārta, izveido stumbrveidīgas, zarotas kolonijas; polipi ar 8 kārtainiem taustekļiem, sauc arī par oktokoraļļiem.

Avoti: KV

alcippe   lat.

1. Krūmājstrazdu apakšdzimtas ģints.

Alcippe abyssinica— pelēkkrūšu timālijstrazds.

Avoti: ZvP

alckupes   novec.

1. Siksnas, ar kurām sasaista divzirgu ratu dīseles galu ar ratos iejūgtu zirgu sakām, lai pagriezienos dīseli varētu grozīt un, no kalna braucot, ratus aizturēt.

Avoti: LLx

Alčāno   vietv.

1. Alčāno Lombardo - pilsēta Itālijā ("Alzano Lombardo"), Lombardijas reģiona Bergamo provincē, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

alčeringa   mit.

1. Austrālijas aborigēnu reliģijā - mitoloģisks laiks (kuram ir sākums, bet nav beigu), kā arī sarežģīts ticējumu un rituālu komplekss, kurā liela nozīme ir totēmismam.

Avoti: MrJ

Alčevska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā, 111360 iedzīvotāju (2013. g.); 1931.-1961. g. saucās Vorošilovska, 1961.-1992. g. - Kommunarska.

Avoti: LpA, PZT, Wi

Aldabra   vietv.

1. Četru salu grupa Indijas okeānā ("Aldabra Islands"), uz ziemeļiem no Madagaskaras (Seišelu Republikā), kopplatība - 143 km^2, izveidojusies no milzīga (lielākā pasaulē) koraļļu atola, sastopami reti dzīvnieki.

Avoti: PZT

Aldaja   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Aldaya"), Valensijas autonomā apgabala Valensijas apgabalā, 30600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Aldana   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), 530 km uz dienvidiem no Jakutskas, 21300 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1939. g.

2. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), lielākā Ļenas pieteka, garums - 2273 km, kuģojama vidustecē un lejtecē (1753 km), sākas Stanovoja ziemeļu nogāzē.

Aldanas kalniene— atrodas Austrumsibīrijā starp Oļokmas un Učuras upi, Sahas Republikas dienvidos, vidējais augstums - 800-1000 m, lielākais 2264 m virs jūras līmeņa.

Avoti: LģE, PZT, Wi

aldarēties   apv.

1. Trokšņot, trakot, ālēties, plosīties.

Avoti: ME

aldarība   novec.

1. Alus gatavošana.

Avoti: Lo

aldarieši

1. Ādažu novada apdzīvotās vietas "Alderi" (senāk - "Aldermuiža", arī "Aldari") iedzīvotāji.

Avoti: V1

aldarīgs   apv.

1. Palaidnīgs.

Avoti: EH

aldaris   -a, v.

1. Cilvēks, kas vada alus gatavošanas tehnoloģisko procesu (rūpnīcā).

Avoti: LLVV

aldaris   apv.

1. Palaidnis.

Avoti: ME

aldas

1. Aldīnas - 15.-16. gs. grāmatmākslas paraugi.

Avoti: SV99

aldāt   apv.

1. Bļaustīties; trokšņot.

Avoti: EH

Aldaunīca   vietv.

1. Ziemeļsusējas kreisā krasta pieteka Jēkabpils novadā, garums - 9 km.

Avoti: LD

aldavāt   apv., niev.

1. Klaiņot.

Avoti: KiV

Aldebarans   astr.

1. Vērša alfa; sarkana milzu zvaigzne, vizuālais zvaigžņlielums - 0,8; 150 reižu spožāka par sauli.

Avoti: SV08

aldehīdgrupa

1. Organisko savienojumu grupa, ko iegūst, oksidējot spirtu.

Avoti: PP, T

aldehīdi   -u, vsk. aldehīds, -a, v.

1. Organiski savienojumi - skābju, spirtu u. tml. ieguves starpprodukti, kurus plaši izmanto rūpniecībā (piemēram, polimēru ražošanā).

Avoti: MLVV

aldehīdoksidāze   med.

1. Ferments, kas katalizē alifātisko un aromātisko aldehīdu oksidāciju, veidojoties atbilstošajām skābēm.

Avoti: TM

Aldere   vietv.; novec.

1. Alderi.

Avoti: KW1

Alderi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ādažu novadā, Mazā Baltezera ziemeļu krastā pie Gaujas-Daugavas kanāla, izveidojusies bijušās muižas "Hollershof" teritorijā.

Avoti: LE1

alderieši

1. Ādažu novada apdzīvotās vietas "Alderi" (senāk - "Aldermuiža", arī "Aldari") iedzīvotāji.

Avoti: V1

alderīgs   apv.

1. Izlaists bērns.

Avoti: ME

alderis   apv.

1. Neprātis.

Avoti: EH

ālderis   apv.

1. Palaidnis, izlutināts, izlaists.

Avoti: ME

aldermanis   apv.

1. Palaidnīgs, draisks, nemierīgs cilvēks.

Avoti: ME

aldermanis   -ņa, v.; vēst.

1. Amata vecākais; Rīgā aldermanis bija ģildes priekšnieks; arī oldermenis, eltermanis.

Avoti: SV99

aldermans   novec.

1. Oldermenis.

Avoti: Ang

alders   novec.

1. Palaidnis.

Avoti: ULW

aldīnas

1. Itāliešu grāmatiespiedēja un izdevēja Alda Manūcija (15.-16. gs.) izdevumi - grāmatmākslas paraugi.

Avoti: SV99

aldīne

1. Itāliešu grāmatiespiedēja un izdevēja Alda Manūcija vārdā nosaukti pustrekni antīkvas izcēluma burti; vecākās grāmatiespiedumu mākslas izcils ražojums un sasniegums.

Avoti: GV

aldoheksoze   med.

1. Heksoze ar aldehīda grupu, piem., glukoze, galaktoze un mannoze.

Avoti: TM

aldoksīms   med.

1. Aldehīda savienojums, kur -CHO grupā skābeklis aizstājas ar -NOH grupu, veidojot -CHNOH grupu.

Avoti: TM

aldolāze   -žu, s.

1. Liāžu klases ferments, kas katalizē cukuru noārdīšanos un biosintēzi organismā.

Avoti: LPE

aldoli   ķīm.

1. Ķīmiskie savienojumi, kas satur gan aldehīdgrupu, gan hidroksilgrupu.

Avoti: ZTV

aldolkondensācija

1. CH grupas pievienošanās reakcija karbonilgrupai.

Avoti: LPE

aldopentoze   med.

1. Pentoze ar aldehīda grupu, piem., arabinoze, riboze un ksiloze.

Avoti: TM

aldosternisms   med.

1. Elektrolītmaiņas traucējums aldosterona hipersekrēcijas dēļ.

Avoti: MSV

aldosteronisms   med.

1. Elektrolītu maiņas traucējums kā aldosterona hipersekrēcijas sekas.

Avoti: TM

aldosteronoma   med.

1. Audzējs, kas attīstījies no aldosteronu secernējošām virsnieru garozas šūnām.

Avoti: TM

aldosterons   -a, dsk. ģen. -nu, v.; med.

1. Steroīds, virsnieru garozas hormons, kas veicina nātrija uzsūkšanos nieru kanāliņos.

Avoti: ZTV

aldot   apv.

1. Bezmērķīgi maldīties apkārt, klejot, klīst, klaiņot.

Avoti: ME

aldozes   -žu, s.; ķīm.

1. Ogļhidrāti ar brīvu aldehīdgrupu, piem., glikoze.

Avoti: SV99

aldrīns   -a, dsk. ģen. -nu, v.; ķīm.

1. C12H8Cl6 - hlororganisko savienojumu grupas insekticīds, ļoti spēcīga pieskares inde, balta, kristāliska viela, bez smakas, kas nešķīst ūdenī, lieto kaitēkļu apkarošanai.

Avoti: LxE, VzsV

aldrovanda   -as, dsk. ģen. -du, s.; bot.

1. dsk. Raseņu dzimtas ģints ("Aldrovanda").

Pūslīšu aldrovanda— aldrovandu suga ("Aldrovanda vesiculosa"), peldošs ūdensaugs, rets terciāra elements, sporādiski sastopama visās klimatiskajās joslās, Latvijā nav konstatēta.

Avoti: LD

aldrovanda   lat.

1. Divdīgļlapju klases raseņu dzimtas ģints.

Aldrovanda vesiculosa— pūslīšu aldrovanda.

Avoti: LD

alds   apv.

1. Gaisagrābslis, vējagrābslis.

2. Klaidonis.

Avoti: ME, SiV

Aldza   vietv.

1. Dagdas novada Asūnes pagasta apdzīvotās vietas "Karaļova" otrs nosaukums.

2. Dagdas novada Asūnes pagasta apdzīvotās vietas "Karaļova" otrs nosaukums.

3. Mazā Aldza - Dagdas novada Asūnes pagasta apdzīvotās vietas "Mazā Jolza" nosaukuma variants.

Mozuo Aldza— Dagdas novada Asūnes pagasta apdzīvotās vietas "Mazā Jolza" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

aldzināt   apv.

1. Algot.

Avoti: ME

aldzinieks   apv.

1. Algots darbinieks.

Avoti: ME

aldžebra   žarg.

1. Algebra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ale   apv.

1. Izsauksmes vārds.

Avoti: ME

Ale   mit.

1. Ibo (Nigērija) mitoloģijā - zemes un auglības dieviete, kas radīja zemi un augu valsti, no viņas bija atkarīga raža, saukta arī Ali, Ana, Ani un Aija.

Avoti: MitE

Alē   vietv.

1. Alesa - pilsēta Francijas dienvidos, Sevēnu dienvidaustrumu nogāzē, Langdokas-Rusijonas reģiona Gāras departamentā, 41250 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

āle   apv.

1. Kāda braucamrīka izmantošana ar vēja palīdzību.

Avoti: ME

Āle   mit.

1. Mītisks karalis no Inglingu dzimtas tagadējā Zviedrijā, iespējams, dzīvojis 6. gs., pieminēts "Beovulfā".

Avoti: LEV

Āle   vietv.

1. Āles akmeņi - zvejnieku ciemats Zviedrijā, uz dienvidaustrumiem no Īstades, 67 m garas senas kapenes laivas veidā no dzelzs laikmeta.

Avoti: LEV

aleatorika

1. Nejaušu elementu (jeb gadījumelementu) izmantošana dažādās mākslās.

2. Modernistisks virziens mūzikā; par noteicošo skaņdarba radīšanā un izpildīšanā izvirza nejaušu skaņu kombināciju principu.

Avoti: IdV, SV99

aleatorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aletoriku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aleatorisms   mūz.

1. Virziens, kas uzsver komponēšanā un spēlēšanā nejaušību.

Avoti: LV93

alebarda   novec.

1. Seno vāciešu kaujas cirvis garā kātā.

Avoti: KW1

alecitāls   med.

1. Bez dzeltenuma, piem., placentāro zīdītāju olšūnas.

Avoti: TM

Alēčio   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Alezio"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 5650 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Alečs   vietv.

1. Aleča šļūdonis - atrodas Bernes Alpos, Šveicē, garums - 24 km (garākais šļūdonis Eiropā), platība - ~87 km^2, ~800 m biezs ledus.

Avoti: LEV

alef   val.

1. Ebreju alfabēta pirmais burts.

Avoti: MrJ

alegators

1. Aligators - krokodilu kārtas dzīvnieks.

Avoti: Ang

Alegeini   vietv.

1. Kalni Apalaču plato rietumu malā ("Allegheny Mountains"), ASV, augstākā virsotne - Sprūsnoba kalns - 1481 m.

Alegeinu plato— Apalaču plato ziemeļu daļa (uz ziemeļiem no Tagforkas upes) ASV, augstums pieaug no 600 m ziemeļos līdz 1070 m dienvidaustrumos, kur pāriet Alegeinu kalnos, viļņoti, lēzeni līdzenumi mijas ar atsevišķiem kalnu masīviem, ko saposmo dziļas ielejas.

2. Ohaijo labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

alegorija   -as, s.

1. Mākslinieciskās izteiksmes paņēmiens - kādas parādības nosacīts attēlojums ar citu, līdzīgu parādību; ar šādu paņēmienu veidots (literatūras, mākslas) darbs.

Avoti: LLVV, MLVV

alegorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ietverta alegorija; saistīts ar alegoriju; raksturīgs alegorijai.

Avoti: LLVV

alegoriskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> alegorisks, šīs īpašības konkrēta izpausme; alegorisks izteiksmes veids.

Avoti: LLVV

alegorisms   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Alegoriskums.

Avoti: LLVV

alegreto   apst.; mūz.

1. Vidēji ātrā tempā (lēnāk par alegro).

2. lietv. nozīmē. Šādā tempā izpildāms skaņdarbs vai tā daļa.

Avoti: LLVV

alegri   nelok., v.

1. Loterija ar tūlītēju izlozi (it. "allegri!" - "neskumstiet!"; mierinošs uzraksts uz zaudējušām loterijas biļetēm).

Avoti: LLVV, SV78

alegro   apst.; mūz.

1. Ātrā tempā.

2. lietv. nozīmē. Šādā tempā izpildāms skaņdarbs vai tā daļa.

Avoti: LLVV

aleikija   med.

1. Hemopoētiskās sistēmas saslimšana, ko raksturo leikocītu un trombocītu skaita stipra samazināšanās.

Avoti: TM

aleimma   lat.

1. Tauriņu kārtas tinēju dzimtas ģints.

Aleimma loeflingiana— šīs ģints suga.

Avoti: LD

aleipts   novec.

1. Grieķu ģimnāziju kalpotājs, kas pirms un pēc vingrošanas ieberzēja dalībniekus un cīkstoņus ar eļļu.

2. Atlēts, kas dod priekšzīmi fiziskai kultūrai piemērotam dzīves veidam.

Avoti: KV

aleirija

1. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases humāriju dzimtas ģints ("Aleuria").

Zeltainā aleirija— aleiriju suga ("Aleuria aurantia syn. Peziza aurantia").

Avoti: LD

aleirisporas

1. Dažu sēņu sporas, kas veidojas tieši no hifām un no tām neatdalās.

Avoti: LD

aleirīts

1. Irdens, smalkgraudains (0,01-0,1 mm) drupiezis, kas ir starpstāvoklī starp smiltīm un māliem, sastāv gk. no kvarca, laukšpata un vizlas graudiem.

Rupjgraudainais aleirīts— aleirīts ar graudu izmēriem 0,1-0,05 mm.

Vidējgraudain ais aleirīts— aleirīts ar graudu izmēriem 0,05-0,025 mm.

Smalkgraudain ais aleirīts— aleirīts ar graudu izmēriem 0,025-0,01 mm.

Mālainais aleirīts— aleirīts ar māla piejaukumiem.

Vizlainais aleirīts— aleirīts ar vizlas piejaukumiem.

Smilšainais aleirīts— aleirīts ar smilšu piejaukumiem.

Avoti: ZTV, LE1

aleirītisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aleirītu, tam raksturīgs.

Avoti: PP, T

aleirolīts

1. Sacementējies nogulumiezis, blīvs aleirīts.

Avoti: ZTV

aleirometrs

1. Ierīce miltu uzbrieduma noteikšanai.

Avoti: SV99

aleirons

1. Proteīna graudiņi sēklu endospermā.

Aleirona graudi— ļoti sīki olbaltumvielu graudiņi labības un daudzu citu augu sēklu šūnās.

Avoti: TM, SV99

Aleiska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Altaja novadā, 28500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

āleišu   apv.

1. Zvejot ar tīkla vilkšanu.

Avoti: ME

aleja   -as, s.

1. Ceļš vai iela, kam abas puses apstādītas ar kokiem, krūmiem; gatve.

Avoti: LLVV, MLVV

Alejas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Kurmāles pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Ķekavas novada Ķekavas pagastā.

Avoti: LC

alejnieki

1. Kuldīgas novada Kurmāles pagasta apdzīvotās vietas "Alejas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

alejs   apv.

1. Lineļļa.

Avoti: KiV

alejveida

1. Alejai, gatvei līdzīgs.

Avoti: PP, T

alejveidīgs

1. Tāds, kam ir alejas, gatves veids.

Avoti: PP, T

Aleksandersitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Alexander City"), Alabamas štatā, 14850 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Aleksandra   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā, Hautenas provincē, Johannesburgas piepilsēta, 243200 iedzīvotāju (2001. g.).

2. ģen., nelok. Aleksandra arhipelāgs (angļu valodā "Alexander Archipelago") - atrodas Klusā okeāna ziemeļaustrumos, Ziemeļamerikas piekrastē, pieder pie ASV Aļaskas štata, sastāv no ~1000 kalnainu salu un klinšu.

3. Aleksandra I Zeme - lielākā Antarktikas sala Belinshauzena jūras dienvidaustrumos, ar Antarktīdas pussalu savieno Džordža VI šelfa ledājs, platība - 43200 km^2 (garums - 430 km, platums - 270 km), rietumu daļā ledājs (200 m biezs), austrumos kalni līdz 2987 m (Stīvensona kalns).

Avoti: LpA, PuA, LģE

Aleksandreta   vietv.; vēst.

1. Iskenderona - pilsēta Turcijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

aleksandrietis   -ša, v.; literat.

1. Klasiskā dzejas forma, kas sastāv no divrindēm sešpēdu jambā ar cezūru rindas vidū un blakus atskaņām, mijoties vīrišķām un sievišķām atskaņām.

Avoti: LLVV

Aleksandrija   vietv.

1. Liela ostas pilsēta Ēģiptē pie Nīlas deltas, ko dibināja Maķedonijas Aleksandrs 332. g. p. m. ē., 3770500 iedzīvotāju (2005. g.).

Aleksandrijas skola— teoloģijas skola Aleksandrijā ap 150.-400. g., kas centās saskaņot grieķu filozofiju ar kristīgās baznīcas dogmām.

Aleksandrijas bāka— milzu bāka, ko uzcēla 3. gs. p. m. ē. Aleksandrijas ostas tuvumā uz Faras salas, 117 m augsta, tika uzskatīta par vienu no septiņiem pasaules brīnumiem, sagrāva zemestrīce.

Aleksandrijas bibliotēka— antīkās pasaules ievērojamākā bibliotēka, ko nodibināja 3. gs. p. m. ē., gājusi bojā m. ē. 7.-8. gs.

Aleksandrijas muzejs— antīkās pasaules zinātnes un kultūras centrs Ēģiptes pilsētā Aleksandrijā, ko nodibināja 3. gs. p. m. ē., nopostīts 272. g.

2. Pilsēta ASV, Luiziānā ("Alexandria"), Redriveras labajā krastā, 48200 iedzīvotāju (2014. g.), dibināta 1805. g.

3. Pilsēta ASV ("Alexandria"), Minesotas štatā, 11680 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Alexandria"), Virdžīnijas štatā, Vašingtonas piepilsēta, 150500 iedzīvotāju (2014. g.), dibināta 1695. g.

5. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, ~50 km uz rietumiem no Salonikiem, 14800 iedzīvotāju (2011. g.).

6. Pilsēta Rumānijas dienvidos, Teleormanas žudeca administratīvais centrs, dibināta 1834. g.

7. Pilsēta Jamaikā, Sentenas pagastā.

8. Apdzīvota vieta ASV ("Alexandria"), Dienviddakotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

9. Apdzīvota vieta Lietuvā, Klaipēdas apriņķa ziemeļos, ~2 km no Latvijas robežas.

10. Pilsēta Rumānijā, Teleormanas žudeca administratīvais centrs, 45400 iedzīvotāju (2011. g.).

11. Apdzīvota vieta Krievijā, Stavropoles novada Sederekas rajonā.

Avoti: RtV, MkV, LpA, PZT, PuA, WA16

aleksandrīts

1. Minerāls, caurspīdīgs hrizoberila paveids, dārgakmens, kas maina krāsu atkarībā no apgaismojuma - dienas gaismā smaragdzaļš, mākslīgā - violeti sārts.

Avoti: LLVV

Aleksandropole   vietv.

1. vēst. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā Rugāju novada Rugāju pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta "Rugāji".

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

3. Tagadējās Gjumri pilsētas Armēnijā nosaukums 1840.-1924. g., 1924.-1992. - Ļeņinakana.

Avoti: LE1, PZT, PuA

aleksandropolieši

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Aleksandropole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aleksandrova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Dagdas novada Konstantinovas pagastā.

2. Krāslavas pagasta Piedrujas pagasta apdzīvotās vietas "Piedruja" daļa.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Aleksandrovas senkapi— atrodas Piedrujas pagastā plašā teritorijā Daugavas krastā, pēc nostāstiem tur apbedīti franču un zviedru karavīri ar visiem ieročiem.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

5. Pilsēta Krievijā, Vladimiras apgabalā, 61500 iedzīvotāju (2010. g.), vēstures avotos pirmo reizi minēta 1389. g., 1564.-1572. g. tajā atradās cara Ivana IV rezidence.

6. Aleksandrova Kukavska - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 12500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1879. g.

7. Aleksandrova Ludzka - pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 21200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1822. g.

Avoti: LE1, Wi, PZT

Aleksandrovaca   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Aleksandrovac"), Centrālās Serbijas Rasinas apgabalā, 6200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

aleksandrovieši

1. Krāslavas novada Piedrujas pagasta apdzīvotās vietas "Aleksandrova" (arī "Aleksandrovo") iedzīvotāji.

2. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Aleksandrova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aleksandrovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LC

Aleksandrovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas novadā, Litvas upes krastos, 1500 iedzīvotāju (2010. g.), dibināta 1783. g.

2. Apdzīvota vieta Krievijā, Stavropoles novadā.

3. Belogorskas pilsētas (Krievijā, Amūras apgabalā) nosaukums 1926.-1935. g.

4. Zaporožjes pilsētas (Ukrainā) nosaukums līdz 1921. g.

5. Belogorskas pilsētas Krievijā, Amūras apgabalā, nosaukums līdz 1935. g.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Aleksandrovska-Gruševska   vietv.

1. Šahti pilsētas (Krievijā, Rostovas apgabalā) nosaukums 1881.-1920. g.

Avoti: Wi

Aleksandrovska-Sahaļinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sahalīnas apgabalā, Sahalīnas salas rietumu piekrastē, 10600 iedzīvotāju (2010. g.), dibināta 1869. g.

Avoti: LpA, Wi

Aleksandrs   vēst.

1. Trīs Krievijas caru vārds.

Aleksandrs I— Krievijas cars (dzīv. 1777.-1825. g., cars no 1801. g.), 1807. g. noslēdza savienību ar Napoleonu, bet vēlāk līgumu lauza, kas izraisīja Napoleona iebrukumu Krievijā 1812. g., viens no "Svētās savienības" dibinātājiem.

Aleksandrs II— Krievijas cars (dzīv. 1818.-1881. g., cars no 1855. g., Aleksandra I brāļadēls), atcēla dzimtbūšanu 1861. g., nogalināts atentātā.

Aleksandrs III— Krievijas cars (dzīv. 1845.-1894. g., cars no 1881. g., Aleksandra II dēls), pārtrauca Aleksandra II iesāktās reformas, izvērsa pārkrievošanas kampaņu, uzsāka ebreju vajāšanu.

2. Aleksandrs Lielais - Maķedonijas valdnieks (no 336. g. p. m. ē.; arī Maķedonijas Aleksandrs, 356.-323. g. p. m. ē.), uzsāka karu pret Persiju, kuru pakļāvis devās tālāk un 327. g. p. m. ē. sasniedza Indas upi, miris Babilonā 33 g. vecumā.

3. Aleksandrs Ņevskis - krievu lielkņazs (1220.-1263. g.), pēc uzvaras Ņevas kaujā pār zviedriem (1240. g.) ieguva pievārdu "Ņevskis".

Avoti: LEV

Aleksandrupole   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijas austrumu daļā, Trāķijas jūras piekrastē, 72700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Aleksejevka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Belgorodas apgabalā, Tihaja Sosnas krastos, 39000 iedzīvotāju (2010. g.), dibināta 1685. g.

2. Apdzīvota vieta Kazahstānā, Akmolas apgabala ziemeļu daļā.

3. Apdzīvota vieta Krievijā, Kurskas apgabalā.

4. Apdzīvota vieta Krievijā, Ļeņingradas apgabala rietumu daļā.

5. Apdzīvota vieta Krievijā, Omskas apgabalā.

6. Apdzīvota vieta Krievijā, Samaras apgabala dienvidaustrumos, Sjezžajas upes krastos.

7. Apdzīvota vieta Krievijā, Saratovas apgabla ziemeļu daļā, Saratovas ūdenskrātuves rietumu krastā.

8. Apdzīvota vieta Krievijā, Saratovas apgabala rietumu daļā.

Avoti: PZT, Wi, LpA

Aleksejevska   -as, s.; vietv.

1. Svobodnijas pilsētas Krievijā (Amūras apgabalā) nosaukums līdz 1924. g.

Avoti: PZT

aleksetērisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas aizsargā no indes, no infekcijas.

Avoti: TM

aleksija   med.

1. Lasītprasmes zudums, ko rada bojājumi smadzenēs.

Avoti: SV99

Aleksinaca   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Aleksinac"), Centrālās Serbijas Nišavas apgabalā, 16400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Aleksinački   vietv.

1. Aleksinački Rudnika - pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Nišavas apgabalā, 1470 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Aleksinki   vietv.

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Aļoksinki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

aleksīns

1. Aizsargviela asins serumā.

Avoti: SV69

aleksofiksagēns   med.

1. Antigēns, kas stimulē komplementa saistītāju antivielu rašanos.

Avoti: TM

aleksofiksīns   med.

1. Komplementa saistītāja antiviela, kas rodas asinīs pēc aleksofiksagēna ievadīšanas.

Avoti: TM

Alekšupīte   vietv.

1. Ventas kreisā pieteka Kuldīgas novadā, garums - 8 km, kritums - 30 m, sākas Rietumkursas augstienes ziemeļu daļā, Kurmāles paugurainē; augštecē saucas arī Sūrupīte, Pelčupe.

2. Alekšupītes ūdenskritums - atrodas Kuldīgā, Alekšupītē, augstums - 4,15 m, platums - 8 m.

Avoti: LE1

Alekto   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - debesu dieva Urāna un zemes dievietes Gajas meita, atriebības dieviete erīnija, kas mīt Aīda pazemes valstībā, tās izskats ir atbaidošs - tā ir vecene ar lunkanām čūskām matu vietā.

Avoti: Mit

alektriomantija   vēst.

1. Zīlēšana ar gaili, vai vairākiem gaiļiem.

alēles   -ļu, vsk. alēle, -es, s.

1. Dažādas viena gēna alternatīvas formas, kas nosaka pazīmju fenotipisko dažādību un mutaģenēzē var pārveidoties cita citā.

Dominantās alēles— alēles, kas heterozigotā attiecīgās pazīmes veidošanos ietekmē vairāk nekā recesīvās alēles.

Multiplās alēles— dažādu (vairāk nekā divu) viena gēna alēļu sērija.

Mutantās alēles— alēles, parasti recesīvās, kas radušās mutāciju rezultātā.

Normālās alēles— alēles, parasti dominantās, kas nosaka savvaļas tipa pazīmju attīstību.

Recesīvās alēles— alēles, kas heterizigotā attiecīgās pazīmes veidošanos ietekmē mazāk nekā dominantās alēles vai arī paliek apslēptā stāvoklī.

Savvaļas tipa alēles— normālās alēles.

Avoti: ZTV, ĢT

alēlisms

1. Tas, ka daudziem gēniem ir divi vai vairāki paveidi (alēles); šī parādība ir sugas indivīdu daudzveidības pamatā.

Avoti: SV99

alēlokatalītisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Savstarpēji katalītisks, attiecīgs uz divām vielām, kas sadalās viena otras klātbūtnē.

Avoti: TM

alēlomorfas

1. Alēles.

Avoti: ĢT

alēlomorfisms

1. Viena gēna dažādi varianti, kas vienā un tai pašā aspektā atšķirīgi ietekmē organisma pazīmes.

2. Alelomorfu īpašību pārraidīšana iedzimtības ceļā.

Avoti: SV99

alēlomorfs   med.

1. Viens no gēnu pāra partneriem, kas pārstāv noteiktu iedzimtu pazīmi; šie partneri nesajaucas, bet savstarpēji mijas.

2. Homologu hromosomu identiski novietoti gēni, no kuriem atkarīga pazīme.

Avoti: TM

alēlopātija

1. Augu savstarpēja iedarbība ar ķīmisku vielu starpniecību.

Avoti: ZTV

alēlopātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar alelopātiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

alēlotips

1. Populācijas ģenētiskā struktūra, ko raksturo gēna dažādo alēļu frekvence.

Avoti: ĢT

aleluja   izsauk.

1. Dieva slavināšanas sauciens vai dziesma jūdaismā un kristietībā.

Avoti: SV99

alelujā   izsauk.

1. Dieva slavināšanas sauciens jūdaismā un kristietībā.

Avoti: LPE

alemande   -žu, s.

1. Lēna deja 2/4 vai 4/4 taktsmērā; radusies Vācijā, kopš 16. gs. izkopta Francijā.

Avoti: SV99

alemaņi

1. Ģermāņu ciltis, kas dzīvoja Reinas augšteces apvidū no 3. gs. sākuma, 10. gs. izveidojās Alemanijas jeb Švābijas hercogiste.

Avoti: EV

alemmalis   med.

1. Bez neirilemmas (nervu šķiedra).

Avoti: TM

Alendeila   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Allendale"), Dienvidkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.). Apdzīvota vieta ASV ("Allendale"), Mičiganas štatā, 17600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

alene

1. Krastu čurkste - zvirbuļveidīgo kārtas putns ar mazliet iešķeltu asti; mājo stāvos ūdensbaseinu krastos pašizraktās alās.

2. apv. Kamene.

Avoti: LE, LP, ME

Alene   vietv.

1. Latgaļu apdzīvots novads 12.-13. gs., ietilpa Jersikas zemē, atradās Daugavas labajā krastā pie Aiviekstes lejteces; Olina.

Avoti: LE1

Ālene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Aalen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 66800 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Ahlen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 51800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

ālenģis   novec.

1. Ālinģis.

Avoti: ULW

aleni   apv.

1. Vilku suga, kas dzīvo alās; tā mednieki sauc lapsas, āpšus un visus citus dzīvniekus, kas dzīvo alās.

Avoti: ME

alēni

1. Ogļūdeņraži, kuru molekulā ir atomu grupa =C=C=C= ar divām dubultsaitēm pie viena oglekļa atoma.

alēni   novec.

1. Alas zvēri: vilki, lapsas, lūši.

Avoti: KV

alenis   apv.

1. Mežs, kurā daudz alu.

Avoti: ME

alenīte   novec.

1. Dem. --> alene (2), kamene.

Avoti: LV93

Alentauna   vietv.

1. Pilsēta ASV (angļu val. "Allentown"), Pensilvānijas štatā, 119100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

āleņģis   apv.

1. Āliņģis.

Avoti: EH

aleņš   apv.

1. Dem. --> alus.

Avoti: KiV

aleochara   lat.

1. Vaboļu kārtas īsspārņu dzimtas ģints.

Avoti: LD

alepa

1. Sinkrētiska reliģiska kustība Japānā (angļu "Aleph"), apvieno gk. budisma un kristietības elementus, dibināta 1987. g.

Avoti: LE1

Alepa   vietv.

1. Haleba - otra lielākā pilsēta Sīrijā.

Avoti: LEV

ALEPH   saīs.

1. Automātiska paplašināma bibliotēku programma (angļu "Automated Library Expandable Program").

ALEPH 500— bibliotēku informācijas sistēma, kas tiek izmantota Latvijas lielajās bibliotēkās un to kopkataloga darba nodrošināšanai internetā.

Avoti: LE1

Alepo   vietv.

1. Haleba - otra lielākā pilsēta Sīrijā.

Avoti: LģE

alergēns   -a, v.; biol., med.

1. Tas, kas izraisa alerģiju.

Avoti: LLVV, MLVV

alergologs   -a, v.

1. Alergoloģijas speciālists.

Avoti: SV99

alergoloģija

1. Medicīnas nozare, kas pēti alerģisko slimību izcelsmi, norisi un ārstēšanas iespējas.

Avoti: SV99

alergoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar alergoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

alergometrija   med.

1. Organisma reaktīvā stāvokļa noteikšana pret kādu alergēnu.

Avoti: MSV

alergoze   med.

1. Alergēna ierosināta slimība, piem., bronhiālā astma, nātrene, agarnulocitoze u. c.

Avoti: TM

alerģija   -as, s.; parasti vsk.; biol., med.

1. Organisma palielināts jutīgums pret tam svešu vielu iedarbību.

Avoti: LLVV

alerģisks   -ais; s. -a, -ā; biol., med.

1. Saistīts ar alerģiju, tai raksturīgs.

Alerģisks dermatīts— slimīgas izmaiņas ādā alerģijas rezultātā.

Alerģisks iekaisums— iekaisums, kas rodas, alergēnam atkārtoti nonākot organismā un sastopoties ar antivielām.

Avoti: LLVV

alerģiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> alerģisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

alerģizācija   med.

1. Alerģiska stāvokļa rašanās; alergēna iekļūšana organismā.

Avoti: TM

āleri   apv.

1. Kalmes.

Avoti: ME

alerods

1. Leduslaikmeta beigu posma siltākā fāze starp vidējo un vēlo driasu pirms 12000-11000 g.

Avoti: LLVV

Alesa   vietv.

1. Pilsēta Francijas dienvidos, Sevēnu dienvidaustrumu nogāzē, Langdokas-Rusijonas reģiona Gāras departamentā, 41250 iedzīvotāju (2010. g.); Alē.

Avoti: Wi, Fīa

Alesandrija   vietv.

1. Pilsēta Itālijas ziemeļrietumos, Pjemontas reģionā, Tanāras krastos, provinces administratīvais centrs, 89400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Alesandrijas province - province Itālijas Pjemontas reģionā ("Provoncia di Alessandria"), platība - 3560 km^2, 440600 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 190 komūnās.

Avoti: PZT, Wi

Alesāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Alessano"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 6400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

alesis   apv.

1. Troksnis, skandāls, tracis.

Avoti: EH

Alesona   vietv.; nevēl.

1. Alansona - pilsēta Francijā ("Alencon").

Avoti: Wi

ālestība   apv.

1. Muļķība, aušība.

Avoti: ME

ālēšana   apv.

1. Zvejas veids, kas izmato ar straumi laižamus tīklus.

Avoti: TlV

Alešda   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Bihoras žudecā, 10100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

ālet   apv.

1. Izsaukums, ar kuru rīda suņus.

Avoti: ME

alet   apv.

1. Izsauksmes vārds.

Avoti: ME

ālēt   apv.

1. Vilkt tīklus pa straumei (arī zem ledus).

Avoti: ME

ālēt   apv.

1. Cirst (kaut ko cietu); caurumu taisīt ledū, sienā vai citur kur.

Avoti: ME, TlV

ālēt   apv.

1. Muļķot.

Avoti: EH

aletes   apv.

1. Mednieka sauciens.

Avoti: ME

alēties   apv.

1. Alot.

Avoti: EH

ālēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; intrans.

1. Izturēties nesavaldīgi, trokšņaini, arī nepieklājīgi, aizskaroši.

2. Prieka, enerģijas pārpilnībā izturēties skaļi un neapvaldīti.

Avoti: LLVV

alētija   med.

1. Slimīga nespēja aizmirst.

Avoti: TM

alētiofilija   novec.

1. Patiesība; patiesības mīlestība.

Avoti: KV

alētioloģija   novec.

1. Patiesība; mācība par patiesību un pareizību.

Avoti: KV

aletocīts   med.

1. Klejotājšūna.

Avoti: TM

aleukaimija   novec.

1. Līdzīgi leikēmijai patoloģiskas pārmaiņa liesā, mugurkaula smadzenēs un limfātiskos dziedzeros.

Avoti: KV

aleuria   lat.

1. Aleirija - asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases humāriju dzimtas ģints.

Aleuria aurantia— zeltainā aleirija.

Avoti: LD

aleurodea   lat.

1. Baltblusiņas - kukaiņu klases augutu kārtas apakškārta.

Avoti: LD

aleurometrs   novec.

1. Aparāts, ar ko pārbauda miltu derīgumu maizes cepšanai pēc aleurona labuma.

Avoti: KV

aleurons   novec.

1. Netīrs graudains olbaltums pelēkā krāsā, kas iekrājas labības graudos; apņem no ārpuses grauda sēklbaltumu.

Avoti: KV

aleuti

1. Tauta, dzīvo Aleutu salās un Aļaskas pussalā (ASV), kā arī Komandora salās (Krievijā); runā aleutu valodā.

Aleutu valoda— eskimosu-aleutu valodu saimes valoda, nav rakstības.

Avoti: EV

Aleuti   vietv.

1. Aleutu salas - arhipelāgs Klusā okeāna ziemeļos (angļu val. "Aleutian Islands"), pieder pie ASV Aļaskas štata, sastāv no 110 salām un daudzām klintīm, 1740 km garā lokā nošķir Beringa jūru no Klusā okeāna.

2. Aleutu grēda - atrodas Kordiljeros ("Aleutian Range"), Aļaskā (ASV), Aleutu salu turpinājums austrumu virzienā, garums - ~850 km, augstākā virsotne - Redauts - 3108 m, 10 darbīgi vulkāni, virsotnēs mūžīgais sniegs, šļūdoņi.

Avoti: LģE, PZT

Alexanderhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kārķu muiža, kas atradās tagadējā Valkas novada Kārķu pagasta teritorijā.

2. Aleksandra muiža, kas atradās Ilīkstes apriņķa Laucesas pagasta teritorijā.

3. Šķibes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Šķibes pagasta teritorijā.

Avoti: KV

alf.   saīs.

1. Alfabētisks (bibliogrāfiskajās uzzinās).

Avoti: i1

alfa   -as, s.

1. Grieķu alfabēta pirmais burts.

Alfa daļiņa— hēlija atoma kodols, kas rodas periodiskās sistēmas smago kodolu radioaktīvajā sabrukšanā un dažās kodolreakcijās; sastāv no diviem protoniem un diviem neitroniem.

Alfa sabrukšana— radioaktivitātes veids, kurā atoma kodols izstaro alfa daļiņu, kodola elektriskais lādiņš samazinās par divām vienībām, masa - par četrām vienībām.

Alfa radioaktivitāte— alfa sabrukšana.

Alfa spektrometrs— iekārta ar ko noteic radioaktīvā elementa kodola izsviesto alfa daļiņu enerģiju.

Alfa spektrometrs— iekārta alfa daļiņu enerģētiskā sadalījuma mērīšanai.

Alfa spektroskopija— kodolspektroskopijas veids, kurā eksperimentāli pētī radioaktīvo elementu kodolu izsviesto alfa daļiņu enerģētisko sadalījumu.

Alfa starojums— alfa daļiņu plūsma.

Alfa stari— alfa starojums.

2. Tāds, kas ir pēc numerācijas pirmajā attiecīgās vielas agregātstāvoklī.

Alfa dzelzs— dzelzs polimorfā forma, kuras kristāliskais režģis ir telpiski centrēts kubs, kas var izšķīdināt nelielu oglekļa daudzumu; alfa dzelzs struktūru sauc par ferītu.

3. astr. Zvaigznāja spožākā zvaigzne.

Avoti: LLVV, SV05, MLVV

Alfa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Limbažu novada Skultes pagastā.

Avoti: LC

Alfa   jūr.

1. Starptautisks signāls, nozīmē: "Nolaists ūdenslīdējs, ievērojiet attālumu un virzieties lēnām".

Avoti: JūV

Alfa

1. Alfa Romeo - automašīnu marka, kopš 1920. g. ievērojama ar saviem sacensību un sporta automobiļiem.

Avoti: LEV

alfabete   novec.

1. Alfabēts.

Avoti: SW78

alfabetigi   novec.

1. Alfabēta kārtībā.

Avoti: SW78

alfabētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sakārtots pēc alfabēta; tāds, kas saistīts ar alfabētu.

Alfabētiskais raksts— raksta veids, kurā zīmes (burti) apzīmē valodas skaņas; skaņu raksts; fonogrāfiskais raksts.

Alfabētiskā notācija— dažāda augstuma muzikālo skaņu apzīmējums ar burtiem.

Avoti: LLVV, Mūz

alfabētizēt   novec.

1. Sakārtot pēc alfabēta.

Avoti: LV93

alfabēts   -a, v.

1. Kādā valodā lietojamo burtu kopums noteiktā secībā.

Morzes alfabēts— telegrāfa zīmju sistēma, ko savam elektriskajam telegrāfam 1843. g. izgudroja amerikāņu gleznotājs un izgudrotājs Semjuels Morze (1791-1872); katram burtam, ciparam un zīmei atbilst sava īsu un garu strāvas impulsu kombinācija; lieto arī radiotelegrāfijā un gaismas signalizācijā (garas un īsas viļņu pulsācijas un gaismas zibšņi); Morzes kods.

Avoti: LLVV

Alfadurs   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - varenais dievs, kurš bija eksistējis pirms pasaules rašanās un kurš paliks arī tad, kad pasaules vairs nebūs, neviens nezina, kā viņš izskatās, jo neviens viņu nav redzējis, viņš valda pār visu, jo viņš visu ir radījis.

Avoti: Mit

Alfafara   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Alfafar"), Valensijas autonomā apgabala Valensijas apgabalā, 20700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

alfalfa   novec.

1. Lopbarības augs, zāle.

Avoti: LV93

alfanaftiltiourīnviela   novec.

1. Organisks žurku apkarošanas līdzeklis, pelēks, kristālisks pulveris bez smaržas.

Avoti: LxE

alfanaftolftaleīns   med.

1. Fenolu un ftalskābes anhidrīda kondensācijas produkts, indikators pH noteikšanai, krāsu maiņa pH = 9,3-10,5.

Avoti: TM5

Alfaro   vietv.

1. Pilsēta Ekvadorā, Gvajakilas piepilsēta, 184000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Alfasa   vietv.

1. Alfasa del Pi - pilsēta Spānijā ("Alfaz del Pi"), Valensijas autonomā apgabala Alikantes provincē, 21700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

alfastari   fiz.

1. Alfa starojums.

Alfatara   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Alfatar"), Silistras apgabalā, 1600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

alfaterapija   med.

1. Ārstēšana ar alfa izstarojumu, piem., ar radona peldēm.

Avoti: TM

alfa-tokoferols   ķīm.

1. Pārtikas piedeva E307, antioksidants, E vitamīns, var būt sintētisks, ģenētiski modificēts, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: Zkp

Alfelda   vietv.

1. Galvenā Vidusdonavas līdzenuma daļa Ungārijā, stiepjas ~450 km uz ziemeļaustrumiem no Donavas līdz Karpatiem; Lielā Ungārijas zemiene.

Avoti: PZT

Alfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Alfeld am Leine"), Lejassaksijas federālajā zemē, 19000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Alfena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Alphen aan den Rijn"), Dienvidholandes provincē, 107100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Nīderlandē ("Alphen"), Ziemeļbrabantes provincē, 4000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Portugālē ("Alfena"), Portu apgabalā, 15200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

alfenids   novec.

1. Alpaks, sudrabam līdzīgs jaunsudrabs: vara (50-66%), cinka (39-24%) un niķeļa (26-12%) kausējums.

Avoti: KV

alfi   mit.

1. Skandināvu zemākā līmeņa mitoloģijā - dabas gari, sākotnēji, iespējams, mirušo dvēseles.

Avoti: Mit

alfi   saīs.

1. Citplanētieši jeb svešās dzīvības formas (angļu "Alien Live Forms").

alfis   žarg.

1. Alfabēts.

Avoti: SLG

Alfonsowo   vietv., vēst., vācu val.

1. Jezupināvas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Jāsmuižas pagasta teritorijā.

Avoti: KV

alfonss

1. Vīrietis, kas ir mīļākās apgādībā.

Avoti: SV99

alfortioze   novec.

1. Zirgu nematodes, helmintozes paveids, ko ierosina "Alfortia edentatus" kāpuri, kas lokalizējas gk. zem vēdera plēves serozā apvalka.

Avoti: LxE

Alforvila   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Alfortville"), Ildefransas reģiona Valdemarnas departamentā, 44200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

alfresko

1. Gleznošana ar ūdenskrāsām uz mitra sienas apmetuma.

Avoti: SV96

alfūri   novec.

1. Kopējs nosaukums vairākām malajiešu ciltīm, kas apdzīvo Moluku, Selebes, Jaungvinejas u. c. salu vidienes.

Avoti: KV

alg-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz sāpēm.

Avoti: TM

alga   -as, s.

1. Maksa, atlīdzība par darbu (pēc noteiktas likmes vai līguma).

Reālā darba alga— preču un pakalpojumu daudzums, ko var iegūt par nominālo darba algu.

2. parasti vsk. Atalgojums par paveikto; atzinība, pateicība.

Avoti: LLVV

alga   novec.

1. Aļģe.

Avoti: LV93

Alga   vietv.; novec.

1. Algha - pilsētas nosaukuma rakstība padomju laikā.

Avoti: PZT

algācis   apv.

1. Algādzis.

Avoti: ME

algacīti   novec.

1. Pārakmeņotas aļģes.

Avoti: LV93

algādzēt   apv.

1. Algot darbiniekus.

2. Iztikt no algas.

Avoti: ME

algādzība   apv.

1. Dienas strādnieka darba laiks.

Avoti: ME

algādzis   -dža, v.

1. Strādnieks (muižā, zemnieka saimniecībā), kas strādā par dienas, nedēļas vai mēneša algu.

2. Algotnis (2).

Avoti: LLVV

algādžot   apv.

1. Ņemt dienas strādniekus.

Avoti: ME

algae   lat.

1. Aļģes - grupa pilnīgi patstāvīgu zemāko augu nodalījumu, kas veidojušies dažādā laikā, attīstījušies pilnīgi patstāvīgi no dažādiem priekštečiem un tikai konverģentās evolūcijas gaitā ieguvuši vairākas kopīgas pazīmes.

Avoti: LD

algas   novec.

1. Dažādu zemāku augu nosaukums, kuri aug ūdenī vai miklumā; aļģe.

Avoti: SV33

algāt   apv.

1. Algot.

Avoti: KiV

algāties   apv.

1. Būt par dienas strādnieku.

Avoti: ME

algebra   -as, s.; parasti vsk.

1. Matemātikas nozare, kas pētī darbības ar vispārīgiem lielumiem neatkarīgi no to skaitliskās vērtības; attiecīgais mācību priekšmets.

Avoti: LLVV

algebrene   žarg.

1. Algebra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

algebrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar algebru, tai raksturīgs.

Algebriska funkcija— funkcija, ko ar neatkarīgo mainīgo saista algebrisks vienādojums.

Algebriska daļa— daļveida izteiksme, kuras skaitītājs un saucējs ir veselas algebriskas izteiksmes.

Algebriskā ģeometrija— matemātikas nozare, kas pētī algebriskās līknes, virsmas un to vispārinājumus - shēmas.

Algebriskie skaitļi— skaitļi, kas ir tādu algebrisku vienādojumu atrisinājumi, kuru koeficienti ir veseli skaitļi.

Algebrisks vienādojums— vienādojums, kurā katra daļa attiecībā uz nezināmajiem lielumiem ir monoms vai polinoms.

Algebriska sistēma— kopa ar tajā definētām algebriskām operācijām, kurā ietilpst visu šo operāciju rezultāti, proti, sistēma ir algebriski slēgta pret tām.

Algebriskā lingvistika— matemātiskās lingvistikas nozare, kas izmanto gk. algebras, kopu teorijas, matemātiskās loģikas, algoritmu teorijas, automātu teorijas idejas un metodes; viens no pamatuzdevumiem ir formālo gramatiku izveide dabisko vai mākslīgo valodu analīzei.

Avoti: LLVV, SV99

algēdonisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Tīksmes un netīksmes jūtas.

Avoti: KV

Algeirauna-Meimartinša   vietv.

1. Pilsēta Portugālē, Lisabonas piepilsēta, 63500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

algeo-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz sāpēm.

Avoti: TM

algeoskopija   med.

1. Sāpju sajūtas pārbaude ar mehānisku spiedienu.

2. Krioskopija.

Avoti: TM

Algēro   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Alghero"), Sardīnijas reģiona Sasāri provincē, 40700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

algesi-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz sāpēm.

Avoti: TM

algesimetrs   novec.

1. Aparāts sāpju sajūtas stipruma noteikšanai.

Avoti: KV

algestēzija   med.

1. Spēja uztvert sāpju sajūtas.

Avoti: TM

Algeti   vietv.

1. Apdzīvota vieta Gruzijā, Lejaskartlijas mharē.

2. Upe Gruzijā, Kūras labā krasta pieteka.

3. Aiza Mazajā Kaukāzā.

Avoti: PZT, PuA

algēzija   med.

1. Dabiska spēja just sāpes.

Avoti: VE, TM

algezimetrija   med.

1. Sāpju sajūtas noteikšanas metode.

Avoti: TM

algezimetrs   med.

1. Aparāts sāpju sajūtas noteikšanai, lietojot svaru, kas ar smailo galu atspiezdamies uz ādas virsmas, rada sāpes, vai ādas krokas saspiešanas metodi, vai arī elektrisko strāvu.

Avoti: TM

algeziogēns   med.

1. Tāds, kas rada sāpes.

Avoti: TM

Algha   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Aktebes apgabala ziemeļu daļā, Elekas (Iļekas) augšteces krastos, rajona administratīvais centrs, 20000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1961. g.

Avoti: PZT, PuA, Wi

algicīdi   ķīm.

1. Preparāti ūdensaugu iznīcināšanai.

Avoti: ZTV

algināts   med.

1. Algīnskābes sāls.

Avoti: TM

algīns

1. Recekļaina līmviela, ko iegūst no aļģēm un izmanto audumu kvalitātes uzlabošanai.

Avoti: SV99

algīnskābe   med.

1. Želatinozs polisaharīds, iegūts no fukusa aļģēm; nātrija sāls ūdenī veido dzidras gļotas, ko lieto farmācijā kā dispersijas vidi; pārtikas piedeva E400.

Avoti: TM, Zkp

alginurēze   med.

1. Sāpīga urinēšana.

Avoti: TM

algio-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz sāpēm.

Avoti: TM

algioglandulārs   med.

1. Attiecīgs uz dziedzera aktivitātes pastiprināšanos, ko izraisa sāpes.

Avoti: TM

algiomuskulārs   med.

1. Tāds, kas rada sāpes muskuļos.

Avoti: TM

algo-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz sāpēm.

Avoti: TM

algobūlija   novec.

1. Patika uz sāpēm.

Avoti: KV

algodismenoreja   med.

1. Sāpīgas mensturācijas.

Avoti: VE

algofilija

1. Patoloģiska tieksme sajust sāpes (īpaši dzimumakta laikā), lai gūtu baudu.

Avoti: SV99

algofobija

1. Patoloģiskas bailes no sāpēm vai bailes tās redzēt.

Avoti: TM

algogēns   med.

1. Tāds, kas rada sāpes.

2. Tāds, kas rada aukstuma sajūtu.

Avoti: TM

algoģenēze   med.

1. Sāpju radīšanai vai rašanās.

Avoti: TM

algohronometrs   med.

1. Aparāts sāpju sajūtas un tās rašanās ātruma noteikšanai.

Avoti: TM

algojums   apv.

1. Alga.

Avoti: ME

ALGOL   saīs.

1. Augsta līmeņa programmēšanas valoda, kas paredzēta skaitlisku aprēķinu algoritmu pierakstam (angļu "ALGOrithmic Language").

Avoti: D3

algolagnija   novec.

1. Sāpju labpatika; seksuāli patoloģiska parādība; sāpju darīšana, apmierinot dzimuma tieksmes.

Avoti: KV

algologs

1. Aļģu pētnieks, speciālists algoloģijā 1 jeb aļģu pētniecībā.

Avoti: PL

algologs   -a, v.; med.

1. Ārsts, kas ārstē sāpes, pārzina sāpju veidošanos, pastāvēšanas mehānismus un sāpju ārstēšanas metodes.

Avoti: MLVV

algoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Botānikas nozare, kas pētī aļģes.

Avoti: SV99

algoloģija   med.

1. Medicīnas nozare, kas pētī asas un hroniskas sāpes, to patofizioloģiju, nocicepcijas un antinocicepcijas sistēmas, sāpju mazināšanas metodes, t.i. pretsāpju terapiju, analgētiķus un to darbības mehānismus.

Avoti: Wi

algoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar algoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

Algols   astr.

1. Perseja zvaigznāja beta, pirmā atklātā aptumsuma maiņzvaigzne (trīskārtīga zvaigzne).

Avoti: LLVV

algols   novec.

1. ALGOL.

Avoti: Ang

algomenoreja   med.

1. Mensturācija ar sāpēm.

Avoti: TM

algonkijs   ģeol.

1. Prekembrija augšdaļa, kurā jau sastopamas organismu atliekas.

Avoti: SV99

algonkini

1. Indiāņu cilšu grupa (odžibvi, delavari, mohikāņi, kri, naskapi, montaņi, mikmaki u. c.) Ziemeļamerikā, valodas pieder pie algonkinvakašu saimes un veido atsevišķu tās grupu.

2. Ziemeļamerikas indiāņu algonkinu cilšu grupas centrālās teritoriālās grupas cilts.

Avoti: EV, PZT

algonkins   ģeol.

1. Prekembrija augšdaļa, kurā jau sastopamas organismu atliekas; algonkijs.

Avoti: SV99

algonks   novec.

1. Prekembrija augšējā daļa, kurā jau sastopamas organiskas atliekas.

Avoti: LPE

algoritmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar algoritmu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

algoritmizēšana

1. Vadāmu procesu (domāšanas, ražošanas) matemātisko modeļu izstrādāšana.

Avoti: LPE

algoritmizēt

1. Izstrādāt dažādu procesu matemātiskos modeļus.

Avoti: PP, T

algoritms   -a, v.

1. Pēc stingri noteiktiem likumiem izdarāmu aprēķinu, darbību sistēma kāda rezultāta sasniegšanai.

Algoritmu teorija— matemātikas nozare, kas pētī algoritmu vispārīgās īpašības.

Algoritmu valoda— formāla algoritmu pierakstes valoda, kas parasti ir programmēšanas valodu sastāvdaļa.

Avoti: LLVV, SV99

algospazma   med.

1. Sāpīgi krampji.

Avoti: TM

algot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Saistīt darbā, maksājot noteiktu atlīdzību, algu.

2. pareti. Pateikties (par ko), atlīdzināt (kādu pakalpojumu ar laipnību vai citu pakalpojumu): atalgot.

Avoti: LLVV

algotājs   -ja, dsk. ģen. -ju, v.; apv.

1. Tas, kas (kādu) algo, maksā algu (kādam).

Avoti: ĒiV

algotnis   -ņa, v.

1. Profesionāls karavīrs, kas kalpo par samaksu.

2. niev. Cilvēks, kas aizstāv cita intereses nevis aiz pārliecības, bet atalgojuma, savtīgu iemeslu dēļ.

3. novec. Algots strādnieks.

Avoti: LLVV, EH

algotņi   vēst.

1. Brīvprātīgi profesionāli karavīri, kuri par dienestu saņem noteiktu atlīdzību; Latvijā 9.-13. gs. šādus karavīrus dēvēja par karakalpiem.

Algotņu karaspēks— karaspēks, kas sastāv no profesionāliem karavīriem; tāds karaspēks bija senajā Ēģiptē, Persijā, Kartāgā un Romā; Senās Romas algotņi saņēma no valsts algu, apģērbu, pārtiku, ieročus, zirgu; viduslaikos algotņu karaspēki bija Spānijai, Itālijai, Francijai.

Avoti: VjV

algots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas strādā par atlīdzību (parasti par algu); divd. --> algot (1).

2. Tāds, kas tiek veikts par atlīdzību, parasti par algu.

Avoti: LLVV

algovaskulārs   med.

1. Atbild ar asinsvadu lūmena pārmaiņām, reaģējot uz sāpju kairinājumu.

Avoti: MSV

algrāfija

1. Gludspieduma realizēšanas paņēmiens, kur par iespiedformu lieto alumīnija plātni; aluminogrāfija.

Avoti: SV78

algrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar algrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

algriim

1. Igauņu tautas dzejas regiversa skaniskās organizācijas veids, kas sasaista divu vai vairāku vārdu sākuma līdzskaņus vai patskaņus.

Avoti: DzV

algs   novec.

1. Alga.

Viens algs— bez atšķirības, līdzvērtīgi (vienādi nevērtīgi).

Avoti: Lo

algvasils

1. Tiesu, kā arī policijas dienesta pakāpe Spānijā.

Avoti: SV05

alģe   novec.

1. Aļģe - viens no zemākajiem augiem (lapoņaugs), kas satur hlorofilu un eksistē galvenokārt ūdenī.

alģebra   novec.

1. Algebra.

Avoti: Lo

alģebrisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Algebrisks.

Avoti: Lo

alģene   žarg.

1. Algebra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Alhambra

1. Arābu valdnieku pils ansamblis Spānijas austrumos, Granādā: celts vēlajā mauru stilā 13.-14. gs.

Avoti: SV08

Alhaurina   vietv.

1. Alhaurina el Grande - pilsēta Spānijā ("Alhaurin el Grande"), Andalūzijas autonomā apgabala Malagas provincē, 23800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Alhemesi   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Algemesi"), Valensijas autonomā apgabala Valensijas apgabalā, 24500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Alhesirasa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Algeciras"), Andalūzijas autonomā apgabala Kadisas provincē, 118000 iedzīvotāju (2014. g.), osta Gibraltāras līča rietumu krastā.

2. Alvoranas jūras līcis Spānijas dienvidos, rietumos no Gibraltāra, platums - ~10km.; Gibraltāras līcis.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Alhete   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Algete"), Madrides apgabala Madrides provincē, 20700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ali   apv.

1. Izsauksmes vārds.

Avoti: ME

Ali   mit.

1. Muhameda brālēns (Ali ibn Abī Talib, ap 599.-661. g.); šiīti Ali un viņa pēcnācējus uzskata par Muhameda patiesajiem mantiniekiem.

2. Ale - ibo (Nigērija) mitoloģijā - zemes un auglības dieviete, kas radīja zemi un augu valsti, no viņas bija atkarīga raža, saukta arī Ana, Ani un Aija.

Avoti: MkV, MitE

Alī   mit.

1. Islāma mitoloģijā - pravieša Muhameda brālēns un viņa meitas Fātimas vīrs; dēvu un pūķu uzvarētājs.

Avoti: Mit

Ālī   vietv.

1. Pilsēta Bahreinā, 47500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

Aliāga   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Izmiras ilā, 59100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

aliance   novec.

1. Alianse.

Avoti: SV58

aliangse   novec.

1. Alianse.

Avoti: SW78

alianse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Savienība, apvienība, kurā ietilpst valstis.

Svētā alianse— Krievijas, Prūsijas un Austrijas monarhu 1815. gadā noslēgtā savienība.

2. Oficiāls divu vai vairāku organizāciju nolīgums vai apvienība.

Avoti: LLVV, SV99

alias

1. Citādi; citā laikā; citā vietā.

Avoti: LEV

ālība   apv.

1. Skaļa, trokšņaina rīcība; trakulība, draiskulība.

Avoti: ViV

Alibairamli   vietv.

1. Širvana - pilsēta Azerbaidžānā, tās nosaukums padomju laikā.

Avoti: PZT

alibi   nelok., v.; jur.

1. Apstāklis, kas pierāda apsūdzētā, aizdomās turētā nevainību: viņa atrašanos citā vietā tai laikā, kad izdarīts noziegums.

Avoti: LLVV

alibidomija

1. Pilnīgs seksuālās dziņas trūkums; visbiežāk sastopama sievietēm, to izraisa iedzimti vai iegūti endokrīno dziedzeru darbības vai psihiskie traucējumi.

Avoti: MV

Alibunara   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Vojvodinas Dienvidbanatas apgabalā, 2900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

aliciklisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Organisks savienojums, kuram ir gan alifātiskas (ar vaļēju virkni), gan cikliskas (ar slēgtu virkni) īpašības.

Alicikliskie savienojumi— piesātināti vai nepiesātināti cikliskie ogļūdeņraži un to atvasinājumi, kuru molekulā ir 1 vai vairāki cikli ar 3, 4 vai vairākiem C atomiem.

Avoti: TM, EV

alicīns   med.

1. Antibakteriāla viela, ko iegūst no īpašas sugas ķiploka vai sintētiski.

Avoti: TM

aliča   -as, s.; sar.

1. Kaukāza plūme ("Prunus divaricata").

Avoti: LPE

Aličura   vietv.

1. Pilsēta Tadžikistānā, Kalnu Badahšanas autonomajā vilojatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Aličuras grēda - kalnu sistēma Pamirā, divas grēdas (Dienvidaličuras un Ziemeļaličuras grēda), katra ~150 km gara, augstums līdz 5929 m.

Avoti: PuA, PZT

alidāde   -žu, s.

1. Ģeodēzijā un astronomijā lietoto leņķu mērīšanas instrumentu (teodolīta u. c.) daļa - lineāls vai aplis, kas atrodas uz vienas ass ar limbu.

Avoti: LLVV

aliēnācija   novec.

1. Gara traucējums; priekšstatu un jēdzienu sajaukšana, kas ir par cēloni domāšanas kļūdām.

Avoti: KV

Alienhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Alīnes muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Milzkalnes pagasta teritorijā.

Avoti: KV

aliēnija   med.

1. Iedzimts liesas trūkums.

Avoti: TM

aliens

1. Svešs, nepiederīgs.

Avoti: TM

alientācija   psih.

1. Atsvešināšanās.

Avoti: PsA

alieņi   žarg.

1. Nepilsoņi.

Avoti: SLG

Alieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Valkas novada Valkas pagastā.

Avoti: LC

alifātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Attiecīgs uz organiskiem savienojumiem ar vaļēju virkni.

Alifātiskie savienojumi— organiski savienojumi, kuru uzbūves pamatā ir ogļūdeņraži un to atvasinājumi ar vaļēju taisnu vai sazarotu oglekļa atomu virkni.

Avoti: TM, ZTV

Alife   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Alife"), Kampānijas reģiona Kazertas provincē, 7600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

aligācija

1. Dažādu metālu sakausējums, kā arī dažādu vielu maisījums.

Avoti: KW1

Aligara   vietv.; novec.

1. Alīgarha - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Alīgarha   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Utarpradēšas štatā, 667700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

aligatoreņi

1. Krokodilu kārtas dzimta ("Alligatoriidae"), vidēji lieli un lieli rāpuļi, mīt tropu un subtropu upēs, ezeros, purvos gk. Amerikas tropos un subtropos, Ķīnā.

Avoti: PDE

aligators   -a, v.

1. dsk. Krokodilu kārtas dzimta ("Alligatoriidae"), vidēji lieli un lieli rāpuļi, mīt tropu un subtropu upēs, ezeros, purvos gk. Amerikas tropos un subtropos, Ķīnā.

2. Šīs dzimtas ģints ("Alligator"), 2 s.

Ķīnas aligators— aligatoru suga ("Aligator sinensis").

Misisipi aligators— aligatoru suga ("Aligator missisipiensis").

Avoti: LLVV

aligats   novec.

1. Grāmata, kas iesieta vienā iesējumā ar citu grāmatu un nav tās daļa vai turpinājums.

Avoti: BtV

alignīns

1. Plāns papīrs ar rievotu virsmu un lielu mitruma uzsūkšanas spēju.

Avoti: SV99

alīgs   apv.

1. Kļūdains, maldīgs, aplams, nepareizs.

Avoti: ME

ālīgs   apv.

1. Muļķīgs, negudrs, aušīgs, neprātīgs.

Avoti: ME

aliheli

1. Gilzaju grupas cilts Afganistānā, dzīvo valsts dienvidaustrumos, saglabājušās ģints iekārtas paliekas, reliģija - islams (sunnisms).

Avoti: PZT

Alikahja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Alikahya"), Kodžaeli ilā, 24200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Alikante   vietv.

1. Alakanta - pilsēta Spānijā.

Avoti: LpA

alikvanta   novec.

1. Skaitlis, kas lielākā skaitlī nesadalās bez atlikuma (piem. 5, 7 ir skaitļa 12 alikvanta).

alikvante   novec.

1. Skaitlis, kas lielākā skaitlī nesadalās bez atlikuma (piem. 5, 7 ir skaitļa 12 alikvante).

Avoti: KV

alikvote   novec.

1. Skaitlis, kas dalās otrā skaitlī bez atlikuma (piem. 2, 3, 4 un 6 ir skaitļa 12 alikvotes).

Avoti: KV

āliķis   apv.

1. Fūzeļeļļa.

2. Slikts degvīns.

Avoti: EH, ME

alilalkohols   novec.

1. Nepiesātināts vienvērtīgs alkohols ar kodīgu smaku; savienojumā ar sēru atrod ķiplokos; tā esterus izmanto mākslīgo šķiedru ražošanā.

Avoti: LxE

alilamīns   med.

1. Kodīgs šķidrums ar sīvu smaržu, iegūts no sinepju eļļas.

Avoti: TM

alilbromīds   ķīm.

1. Nepiesātināts halogēnogļūdeņradis; bezkrāsains, gaistošs, toksisks šķidrums ar asu smaku; iegūst pārdestilējot alilspirta.

Avoti: LPE

alilgrupa   ķīm.

1. Atomu grupa ar summāro formulu C3H5- un struktūru CH2=CH-CH2-.

Avoti: ZTV

alīls   med.

1. Organisks vienvērtīgs radikālis ar vienu dubultsaiti.

Avoti: TM

alilspirts

1. CH2=CHCH2OH - nepiesātināts spirts; bezkrāsains šķidrums ar asu smaku; izmanto sintētiskā glicerīna ražošanā, polimēru rūpniecībā.

Avoti: LPE

Alima   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 41700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

alimataceae   lat.

1. Viendīgļlapju klases cirveņu dzimta.

Avoti: LD

alimentācija

1. Valsts pabalsts brīvcilvēku trūcīgajiem bērniem un bāreņiem Senajā Romā.

2. Alimentu maksāšana.

3. med. Ēdināšana, barošana.

Avoti: SV99, TM

alimentārs   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas atkarīgs no uztura, saistīts ar uzturu.

Alimentarā distrofija— slimība, ko izraisa ilgstoša neēšana, nepilnvērtīgs uzturs.

Avoti: LLVV

alimentēšana   jur.

1. Alimentu maksāšana.

Avoti: SV78

alimentēt

1. Sniegt materiālu pabalstu maksājot alimentus.

Avoti: PP, T

alimenti   -u, v.; tikai dsk.

1. Materiāls pabalsts, eksistences līdzekļi, kas saskaņā ar likumu jādod kādai personai sakarā ar ģimenes vai adopcijas attiecībām.

Avoti: LLVV

alimfija   med.

1. Limfas trūkums vai nepietiekams daudzums.

Avoti: TM

alimfocitoze   med.

1. Limfocītu iztrūkums vai pilnīgs trūkums perfērajās asinīs.

Avoti: TM

alimfopotents   med.

1. Tāds, kas nespēj ražot limfocītus.

Avoti: TM

Alināni   vietv.

1. Salas novada Sēlpils pagasta apdzīvotās vietas "Bisenieki" bijušais nosaukums.

Alinānu tīrelis— atrodas Salas novada Sēlpils pagastā Daugavas pietekas Piksteres baseinā, platība - 535 ha, no tiem 380 ha augstais purvs un 155 ha pārejas purvs, kūdras slāņa vidējais dziļums - 3,1 m.

Avoti: LC, LD

alināt   apv.

1. Ganot lopus, saukt "aluo".

2. Maldināt, mānīt.

Avoti: ME, ĒiV

alinea   novec.

1. Ar jaunu rindu.

Avoti: KV

Alinga   vietv.

1. Upe Dānijā, Jitlandes pussalā, Gūdenoenas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi

Alingangri   vietv.

1. Kalnu grēda Tibetas kalnienes dienvidrietumos, Ķīnā, garums - ~600 km, sniega līnija 4500 vjl., šļūdoņi.

2. Šīs grēdas augstākā virsotne - 7315 m vjl.

Avoti: PZT

Alingārbro   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Alingsosa   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vesterjētlandes lēnē, 24500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LEV, Wi

alinieks   apv.

1. Alu iedzīvotājs.

Avoti: ME

alīnija   novec.

1. Rindkopas sākums.

Alīnijas zīme— senāk lietota rindkopas sākuma zīme; tagad tās vietā lieto atkāpi.

Avoti: GV

aliņa

1. Dem. --> ala.

Avoti: LV93

āliņģis   -ģa, v.

1. Aizsalušu ūdeņu (upju, ezeru u. tml.) ledus kārtā mākslīgi radīts caurums.

Avoti: LLVV

Aliņkalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novada Ķeipenes pagastā.

Avoti: LC

āliņš   -a, v.; apv.

1. Āliņģis.

Avoti: EH

aliņš   -a, v.

1. sar. Dem. --> alus.

2. sar. Kausā, glāzē vai tml. ieliets alus.

3. apv. Apinis.

Avoti: ME, MLVV

aliogīne   bot.

1. Malvu dzimtas ģints ("Alyogyne").

Hēgeļa aliogīne— aliogīņu suga ("Alyogyne huegelii").

Avoti: TaE

alipoģenētisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas nerada taukus.

Avoti: TM

alipotropisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas neietekmē lipīdmaiņu.

Avoti: MSV

alipotrops   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas neietekmē tauku vielu maiņu.

Avoti: TM

ālis   apv.

1. Priecīgs, jautrs cilvēks.

Avoti: ME

alises   -šu, vsk. alise, -es, s.

1. Krustziežu dzimtas ģints ("Alyssum"), nelieli lakstaugi, ~150 sugas, Latvijā konstatētas 4 sugas.

Gmelina alise— ališu suga ("Alyssum gmelinii"), Latvijā aizsargājama.

Kalnu alise— ališu suga ("Alyssum montanum"), Latvijā bieži audzē kā krāšņumaugu.

Kausainā alise— ališu suga ("Alyssum calycinum").

Klinšu alise— ališu suga ("Alyssum saxatile"), Latvijā bieži audzē kā krāšņumaugu.

Mūru alise— ališu suga ("Alyssum murale").

Sīkziedu alise— ališu suga ("Alyssum parviflorum"), Latvijā konstatēta tikai 1925. g. Rīgā uz dzelzceļa.

Tuksneša alise— ališu suga ("Alyssum desertorum").

Avoti: LLVV

alisītes   apv.

1. Alises ("Alyssum").

Avoti: Aug2

alisma   lat.

1. Cirvenes - viendīgļlapju klases cirveņu dzimtas ģints.

Alisma gramineum— zālainā cirvene.

Alisma loeselii Gorski— sugas "Alisma gramineum" nosaukuma sinonīms.

Alisma lanceolatum— šaurlapu cirvene.

Alisma natans— peldošā cirvene.

Alisma plantago-aquatica— parastā cirvene.

Avoti: LD, DaE

alismales   lat.

1. Cirveņu rinda.

Avoti: PDE

alismataceae   lat.

1. Cirveņu dzimta.

Avoti: PDE

alismidae   lat.

1. Cirveņu apakšlase.

Avoti: PDE

Alisspringsa   vietv.

1. Pilsēta Austrālijas vidienē ("Alice Springs"), Ziemeļu teritorijā, 25200 iedzīvotāju (2012. g.), līdz 1933. g. saucās Stjuarta.

Avoti: PZT

Aliste   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Aliste"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 6700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Spānijas ziemeļu daļā ("Aliste"), Eslas labā krasta pieteka tās lejtecē.

Avoti: Wi, LpA

Alistrate   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 4100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Aliswangis   vietv., vēst., vācu val.

1. Alsungas novada bijušais nosaukums, kas minēts 1230. g. pāvesta legāta līgumā ar kuršiem.

Avoti: LPag

Alīta   vietv.

1. Pilsēta Lietuvas dienvidu daļā, apriņķa administratīvais centrs, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 57450 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1581. g.

2. Alītas apriņķis, atrodas Lietuvas dienvidos, robežojas ar Marijampoles un Viļņas apriņķi, kā arī ar Baltkrieviju un Poliju.

Avoti: LpA, Wi

ālita   novec.

1. Neatrisināms; dažu sengrierķu filozofu (Megaras skola) uzskats, ka ir pasaules un dzīves grūtākie jautājumi, uz ko var atbildēt tikai ar "jā" vai "nē", bet īsto atbildi nekad nav iespējams iegūt.

Avoti: KV

Alitēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Avoti: LC

aliterācija   -as, s.; literat.

1. Stilistisks paņēmiens (daiļdarbā) - vienādu līdzskaņu atkārtošanās (strofā, pantā, frāzē u. tml.).

2. med. Disfāzijas veids, kurā slimnieks lieto vārdus, kas sākas ar vienu un to pašu līdzskani.

Avoti: LLVV, TM

alitēšana   tehn.

1. Tērauda un cita metāla detaļu virsmas piesātināšana ar alumīniju; pasargā metālu no korozijas, palielina karstumizturību.

Avoti: SV99

alitēt

1. Piesātināt ar alumīniju metāla visrsmu.

Avoti: PP, T

alīti

1. Dziļas iežu ķīmiskās dēdēšanas produkti, kas sastāv no alumīnija oksīdiem un hidroksīdiem.

Avoti: SV96

alīts   tehnol.

1. Silikātmateriāls - portlandcementa galvenā sastāvdaļa, trikalcija silikāts 3CaO SiO2.

Avoti: ZTV

alīva   apv.

1. Helēniju staģe ("Inula helenium").

Avoti: Aug2

alizaji

1. Afgāņu tautas durranu cilšu grupas pandžpavu zara cilts.

Avoti: PZT

alizarīneļļa

1. Eļļa, ko iegūst no alizarīna.

Avoti: PP, T

alizarīnkrāsviela

1. Alizarīns.

Avoti: Tdb, T

alizarīns   -a, v.; tikai vsk.; ķīm.

1. Krāsviela, ko iegūst no madaru saknēm vai izgatavo sintētiski.

Avoti: LLVV

alīzebra   žarg.

1. Algebra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ALJA   saīs.

1. Amerikas latviešu jaunatnes apvienība.

Avoti: MLVV

Aljakmona   vietv.

1. Upe Grieķijā, Rietummaķedonijas un Centrālās Maķedonijas perifērijā, garums - 314 km, sākas Pinda kalnu ziemeļu daļā, ietek Egejas jūras Termes līcī; Vistrica.

Avoti: PZT

Aljāna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Agliana"), Toskānas reģiona Pistoijas provincē, 16900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Aljarta   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 4800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Aljē   vietv.

1. Luāras kreisā krasta pieteka Francijā, garums - 410 km, sākas Sevēnu rietumos 1432 m vjl.

Avoti: PZT, PuA

Aljuēna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Halluin"), Noras-Padekalē reģionā, Noras departamentā, 20200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

alka   apv.

1. Izsalkums, bads.

Avoti: ME

alka   novec.

1. Alks.

Avoti: Lo

alkabala

1. Nodeva (galvenokārt tirdzniecības) Spānijā (12. gs.-1845) un tās kolonijās, 5-14% no preces vērtības.

Avoti: LPE

alkacīgs   apv.

1. Naidīgs, stūrgalvīgs, ķildīgs.

Avoti: ME

alkacis   novec.

1. Vieglprātīgs, aušīgs cilvēks.

Avoti: KV

alkadiēns   ķīm.

1. Alifātisks ogļūdeņradis, kas satur divas dubultsaites.

Avoti: ZTV

alkahests   novec.

1. Alķīmiķu meklēts universāls vielu šķīdinātājs.

Avoti: KV

alkainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> alkains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

alkains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas alkas, vēlēšanās, ilgas.

Avoti: LLVV

alkainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> alkains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Alkajs

1. Sengrieķu dzejnieks (Alcaeus of Mytilene; ap 620. g. - ap 580. g. p m. ē.).

Alkaja strofa— Alkaja izveidota četrindu panta forma.

Avoti: MkV

Alkala   vietv.

1. Alkala de Enaresa - pilsēta Spānijā ("Alcala de Henares"), Madrides apgabala Madrides provincē, 200800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Alkala de Gvadaira - pilsēta Spānijā ("Alcala de Guadaira"), Andalūzijas autonomā apgabala Seviljas provincē, 74400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Alkala la Reala - pilsēta Spānijā ("Alcala la Real"), Andalūzijas autonomā apgabala Haenas provincē, 22800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

alkalds

1. Kopienas vecākais, tiesnesis - Spānijā un Latīņamerikas zemēs.

Avoti: SV96

alkalēmija   med.

1. Hidroksila jonu daudzuma palielināšanās un ūdeņraža jonu samazināšanās asinīs; pH palielināšanās; alkāliju rezervju pavairošanās asinīs.

Avoti: TM

alkaliēmija   med.

1. Hidroksiljonu daudzuma palielināšanās un ūdeņraža jonu daudzuma samazināšanās asinīs.

Avoti: MSV

alkālija   med.

1. Sārms, sārmu metālu hidroksīds; plašākā nozīmē arī to karbonāti, tāpat sārmzemju metālu hidroksīdi un karbonāti, kā arī citi alkāliski reaģējoši sāļi.

Avoti: TM

alkaliji   novec.

1. Litija, natrija, kālija, rubīdija un cēzija hidroksīdi.

Avoti: KV

alkālijieži   min.

1. Sārmainie ieži.

Avoti: ZTV

alkalijs   novec.

1. Ogļskābes sālis.

Avoti: LV93

alkālijterapija   med.

1. Ārstēšana, lietojot sārmainu diētu, medikamentus, minerālūdeņus.

Avoti: TM

alkalimetija   med.

1. Bāziskuma noteikšanas metode.

Avoti: MSV

alkalimetrija   ķīm.

1. Ķīmiskās analīzes metode, kas pamatojas uz sārma precīzu neitralizāciju ar skābi.

Avoti: ZTV

alkalimetrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar alkalimetriju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

alkalimetrs   med.

1. Ierīce sārmainības noteikšanai.

Avoti: TM

alkalinofāgija   med.

1. Pārmērīga sārmu, piem., nātrija bikarbonāta lietošana.

Avoti: TM

alkalinūrija   med.

1. Sārmains urīns, piem., augu valsts uzturlīdzekļu ietekmē.

Avoti: TM

alkalis   novec.

1. Sārms.

Avoti: SW78

alkālisks   -ais; s. -a, -ā; ķīm.

1. Sārmains.

Avoti: SV96

alkalizācija   ķīm.

1. Sārmošana.

Avoti: SV99

alkalizēt

1. Apstrādāt ar sārmu vai tā šķīdumu.

Avoti: PP, T

alkaloīds   -a, v.; ķīm.

1. Slāpekli saturoša organiska viela, kurai ir bāziskas īpašības.

Avoti: LLVV

alkalopēnija   med.

1. Bāzisku vielu trūkums organismā; relatīva acidoze, biežāk zīdaiņiem.

Avoti: MSV

alkaloze

1. Skābju-sārmu līdzsvara traucējums organismā ar novirzi uz sārmainuma pusi.

Avoti: SV99

Alkāmo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Alcamo"), Sicīlijas reģiona Trapāni provincē, 45100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

alkanauts   žarg.

1. Alkoholiķis, dzērājs.

Avoti: SLG

alkāni   ķīm.

1. Piesātinātie ogļūdeņraži, vispārējā formula CnH2n+2; var būt gāzveidīgi (dabasgāzē), šķidri (naftas produktos) vai cieti (parafīns).

Avoti: ZTV

alkanība   s.

1. Vispārināta īpašība --> alkans 1, šīs īpašības konkrēta izpausme.

alkanna

1. Vidusjūras apkārtnē augošu daudzgadīgu lakstaugu ģints, kas pieder pie skarblapju dzimtas.

Avoti: SV69

alkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Rijīgs, nepiepildāms (ēšanā); izsalcis.

2. Alkains.

3. apv. Tāds, kam nav vajadzīgā, nepieciešamā garša, gaume, sājš, bezgaršīgs, pliekans.

Avoti: LLVV, ME

alkans   žarg.

1. Alkoholiķis, dzērājs.

Avoti: SLG

Alkantariļa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Alcantarilla"), Mursijas autonomā apgabala Mursijas reģionā, 41400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

alkanums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> alkans 1(1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

alkaptonūrija   med.

1. Rets vielu maiņas traucējums, alkaptona izdale.

Avoti: TM

alkas   -u, vsk. alka, -as, s.

1. Spēcīga, kaislīga vēlēšanās, lielas ilgas.

Avoti: LLVV

Alkasara   vietv.

1. Alkasara de Sanhuana - pilsēta Spānijā ("Alcazar de San Juan"), Kastīlijas-Lamančas autonomā apgabala Sjudadrealas provincē, 31700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Alkasera   vietv.

1. Alkasera du Sala - pilsēta Portugālē ("Alcacer do Sal"), Setubalas apgabalā, 13000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Alkāss   vietv.

1. Alkāsu grāvis - Abula labā pieteka.

Avoti: LD

alkašs   žarg.

1. Alkoholiķis, dzērājs.

Avoti: SLG

alkata   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; reti.

1. Nepieticīgs, nesātīgs cilvēks; rīma.

Avoti: LLVV

alkatains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Alkatīgs.

Avoti: LLVV

alkate   apv.

1. Tāds, kas ākstās, muļķojas, aušojas, izliekas.

Avoti: EH

alkatēties   apv.

1. Muļķoties, aušoties, trakot, ālēties, plosīties.

Avoti: EH

alkatība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība -> alkatīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; nepiepildāmība; negausība.

Avoti: LLVV

alkatīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nekad nav diezgan, kas cenšas iegūt arvien vairāk un vairāk; nepiepildāms; negausīgs.

2. apv. Vieglprātīgs, aušīgs.

Avoti: LLVV, EH

alkatīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> alkatīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; alkatība.

Avoti: LLVV

alkatis   novec.

1. Rauslis, negausis, nemiernieks, kārībnieks.

Avoti: LV93

Alkatrass   vietv.

1. Alkatrazs.

Avoti: PL

Alkatraza   vietv.

1. Maza klinšaina saliņa ("Alcatraz") Klusā okeāna austrumu piekrastē, Zelta vārtu līcī pie Sanfrancisko, kur līdz 1963. g. bija izvietots cietums.

Avoti: LEV

Alkatrazs   vietv.

1. ASV federālais cietums, kas atradās Alkatrazas salā Sanfrancisko līcī 1934.-1963. g., tiek uzskatīts, ka no tā nav izdevies neviens bēgšanas mēģinājums.

Avoti: PL

alkazars

1. Nocietināta pils Spānijā; lielākā daļa šādu piļu celta mauru stilā.

Avoti: SV99

alkēns   ķīm.

1. Nepiesātināts ogļūdeņradis, kas satur vienu divkāršo C=C saiti, vispārējā formula CnH2n.

Avoti: ZTV

Alkestīda   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Feru valdnieka Admēta sieva, kas bija ar mieru ziedot savu dzīvību un doties uz veļu valstību, lai glābtu mīļotā vīra dzīvību.

Avoti: Mit

Alkibiāds   vēst.

1. Atēnu politiķis un karavadonis (Alkkibiadēs, ap 450.-404. g. p. m. ē.), darbojies gan Atēnās, gan Spartā, pazīstams ar savu apdāvinātību un pievilcību, nodevību un bramanīgo izturēšanos.

Avoti: LEV

alkīdemalja   ķīm.

1. Pigmentu un pildvielu suspensija alkīdlakā.

Avoti: ZTV

alkīdkrāsa   ķīm.

1. Pigmentu un pildvielu suspensija alkīdlakā.

Avoti: ZTV

alkīdlaka   ķīm.

1. Alkīdsveķu šķīdumis gaistošā organiskā šķīdinātājā.

Avoti: EV

alkīdsveķi   dsk.; ķīm.

1. Daudzvērtīgu skābju, daudzvērtīgu spirtu un vienvērtīgu augstāko taukskābju kondensācijas produkts; lieto laku un krāsu izgatavošanai.

Avoti: ZTV

alkilācija   med.

1. Akila iesaistīšana dažādos ķīmiskos savienojumos; lieto dažādu medikamentu iegūšanai.

Avoti: TM

alkilbenzolsulfonāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, detergents (mazgāšanas līdzeklis), izmanto šampūnos, vannas putās, tiek uzskatīts, ka nav toksisks apēdot, sausina ādu, var izraisīt ādas kairinājumu.

Avoti: Zkp

alkilēšana

1. Alkilgrupu ievadīšana organiskos savienojumos.

Avoti: LPE

alkilgrupa

1. Alkānu atlikums, kurā par vienu H atomu mazāk nekā alkānu molekulā.

Avoti: LPE

alkils   ķīm.

1. Vienvērtīgs acikliskās rindas (tauku rindas) ogļūdeņraža (metila, etila u. c.) radikālis.

Avoti: SV99

Alkina   vietv.

1. Klimatiskais kūrorts Krievijā, Baškortostānas Republikā, 35 km no Ufas, sanatorija, ārstniecībā izmanto kumisu.

Avoti: PZT, LpA

alkinojs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - faiāku valdnieks Sherijas salā, Amfiarāja un Eirifīles dēls, jūras dieva Poseidona mazdēls.

Avoti: Mit

alkīns   ķīm.

1. Ogļūdeņradis ar trīskāršo oglekļa - oglekļa saiti, vispārējā formula CnHn-2.

Avoti: ZTV

Alkione

1. Vērša eta, Sietiņa jeb Plejādu spožākā zvaigzne.

Avoti: LPE

Alkmaions   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - epigoņu karagājiena vadonis, kas pret savu gribu bija spiests piedalīties septiņu valdnieku karagājienā pret Tēbām.

Avoti: Mit

Alkmāra   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandes ziemeļrietumos ("Alkmaar"), Ziemeļholandes provincē, Ziemeļholandes kanāla krastā, 94900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Alkmēne   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tīrintas valdnieka Amfitriona sieva, Hērakla māte, kuru Zevs apaugļoja Amfitriona izskatā un piedzima Hērakls, bet tā dvīņubrālis Īfikls bija Amfitriona dēls.

Avoti: Mit

Alkobasa   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Alcobaca"), Leirijas apgabalā, 56700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Alkobendasa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Alcobendas"), Madrides apgabala Madrides provincē, 112200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

alkogels   med.

1. Hidrogels ar alkoholu kā dispersijas vidi.

Avoti: TM

alkoholāti   ķīm.

1. Spirtu R-OH (R - brīvais radikālis) atvasinājumi, kuros ūdeņradis hidroksilgrupā ir aizstāts ar metāla atomu; lieto organiskajā sintēzē.

Avoti: ZTV

alkoholatkarība   med.

1. Slimīgs stāvoklis, slimība, ko rada pārmērīga alkoholisko dzērienu lietošana.

Avoti: VE

alkoholdehidrāze   novec.

1. Ferments, kas piedalās alkoholiskā rūgšanā, katalizējot acetaldehīda reducēšanos etilspirtā.

Avoti: LxE

alkoholdehidrogenāze   med.

1. Ferments raugā, kas pārvērš etilakoholu acetaldehīdā.

Avoti: TM

alkoholi   ķīm.; novec.

1. Spirti.

Avoti: ZTV

alkoholiķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kas bieži un pārmērīgi lieto alkoholiskus dzērienus; dzērājs.

Avoti: LLVV

alkoholisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur alkoholu.

Alkoholiskie dzērieni— dzērieni, kuros ir alkohols; tos iedala mazalkoholiskajos (alus, dzirkstošie dzērieni), vidēji stiprajos (augļu, ogu un vīnogu vīni, kuriem alkohola saturs ir 18 %) un stiprajos - virs 18 % (aperitīvi, liķieri, degvīni, konjaks u. c.).

Avoti: LLVV

alkoholisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Alkoholisku dzērienu bieža un pārmērīga lietošana.

// med. Slimīgs stāvoklis, slimība, ko rada pārmērīga alkoholisko dzērienu lietošana.

Avoti: LLVV

alkoholizācija   med.

1. Alkohola ievadīšana audos kustību vai jutības paralizēšanas nolūkā.

Avoti: TM

alkoholīze   ķīm.

1. Apmaiņas reakcija starp izšķīdušo vielu un šķīdinātāju, kurā notiek arī vielas un šķīdinātāja sadalīšanās, ja šķīdinātājs ir spirts.

Avoti: ZTV

alkoholizēts   med.

1. Pārvērsts alkoholā; alkoholu saturošs.

Avoti: TM

alkoholmānija   med.

1. Slimīga tieksme lietot alkoholiskus dzērienus.

Avoti: TM

alkoholofilija   med.

1. Slimīga tieksme pēc alkohola.

Avoti: TM

alkoholometers   novec.

1. Alkoholometrs.

Avoti: SW78

alkoholometrs   novec.

1. Instruments alkohola satura noteikšanai šķidrumos.

Avoti: KV

alkohols   -a, v.

1. Bezkrāsains, viegli gaistošs, reibinošs šķidrums: etilalkohols, etilspirts, vīna spirts.

2. dsk.; ķīm. Organisku savienojumu grupa, kuru sastāvā ir ogleklis, ūdeņradis un skābeklis; spirti.

Avoti: LLVV, VE

Alkoja   vietv.

1. Pilsēta Spānijas dienvidaustrumos, Valensijas autonomā apgabala Alikantes provincē, 59700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

alkometrs   v.

1. Mērierīce promiļu noteikšanai organismā.

Avoti: MLVV

alkorāns   novec.

1. Korāns (arābu "al-korān").

Avoti: KV

Alkorkona   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Alcorcon"), Madrides apgabala Madrides provincē, 24500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Alkors

1. Zvaigzne, Lielā Lāča g, tiek saukta arī par Jātnieku; attālums - 80 gaismas gadi.

Avoti: EV

alkosols   med.

1. Koloidāls škīdums ar alkoholu kā dispersijas vidi.

Avoti: TM

alkotesteris

1. Alkometrs.

Avoti: PL

alkotūrisms

1. Ceļošana ar nolūku iegādāties lētus alkoholiskos dzērienus.

Avoti: PL

alkovens   novec.

1. Alkovs.

Avoti: Lo

alkovs   -a, v.; arhit.

1. Padziļinājums istabas sienā, niša (parasti gultas novietošanai).

Avoti: LLVV

alkozaji

1. Afgāņu tautas durranu cilšu grupas ziraku zara cilts.

Avoti: PZT

alkputni

1. Putnu klases tārtiņveidīgo kārtas dzimta, nelieli un vidēji lieli jūras putni (masa - 0,08-1,3 kg), uz sauszemes uzturas tikai vairošnās periodā, labi peld un nirst, ligzdo kolonijās, izplatīti Z puslodē, 13 ģ., 22 s., Latvijā 5 s.

Avoti: PDE

alks

1. Putnu klases tārtiņveidīgo kārtas dzimta ("Alcidae"), sīki līdz vidēji lieli jūras putni, 13 ģ., 22 s., Latvijā jūrā konstatētas 4 ģ., 5 s.

Lielais alks— alku dzimtas suga ("Alca torda").

Mazais alks— alku dzimtas suga ("Alle alle syn. Plotus alle").

Avoti: LD

alksme   -es, s.; parasti vsk.; poēt.; reti.

1. Alkas.

Avoti: LLVV

alksna   apv.

1. Pļava, kur ir auguši vai aug alkšņi.

2. Alksnājs.

3. Staigna vieta mežā.

Avoti: KiV, LE

alksnaine   novec.

1. Alksnājs, alkšņu mežs; ar alkšņiem apaugusi vieta.

Avoti: LV93

Alksnājciems   vietv.

1. Mērsraga novada apdzīvotās vietas "Alksnāji" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Alksnāji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Mērraga novadā.

Avoti: LC

alksnājnieki

1. Mērsraga novada apdzīvotās vietas "Alksnājciems" (senāk arī "Alksnājs") iedzīvotāji.

Avoti: V1

alksnājs   -a, v.

1. Alkšņiem apaugusi vieta; alkšņu mežs.

Avoti: LLVV

Alksnājs   vietv.

1. Mērsraga novada apdzīvotās vietas "Alksnāji" nosaukuma variants.

Avoti: LC

alksne   novec.

1. Alksnājs.

Avoti: ULW

alksnejciemnieki

1. Mērsraga novada apdzīvotās vietas "Alksnājciems" (arī "Alksnejciems") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Alksnejciems   vietv.

1. Mērsraga novada apdzīvotās vietas "Alksnāji" nosaukuma variants.

Avoti: LC

alksnene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Bērzlapju dzimtas pienaiņu ģints suga ("Lactarius rufus"), sarkanbrūna ēdamā sēne ar sīvu, baltu sulu.

2. apv. Meža malva ("Malva sylvestris").

3. novec. Alksnājs.

Avoti: LLVV, Aug2, ULW

alksnesīši   apv.

1. Mazi alkšņi.

Avoti: ME

alksniens   apv.

1. Alkšņu mežs, alkšņu krūmājs.

Avoti: ME

Alksnieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

Avoti: LC

alksnieši

1. Ilūkstes novada Bebrenes pagasta apdzīvotās vietas "Alksna" iedzīvotāji.

2. Daugavpils novada Tabores pagasta apdzīvotās vietas "Alkšņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

alksnis   -šņa, v.

1. Bērzu dzimtas ģints ("Alnus"), koks vai krūms ar ieapaļām, zobotām lapām un spurdzēs sakārtotiem ziediem (piemēram, melnalksnis, baltalksnis), 30 sugas, Latvijā konstatētas 2 s.: melnalksnis un baltalksnis.

Alkšņu blusiņa— lapu uts posmsnuķaino kārtā, sūc sulu no alkšņu lapām.

Alkšņu smecernieks— smecernieku dzimtas sugas melna vai tumšbrūna vabole, 7-9 mm garumā, Latvijā bieži uz alkšņiem.

Alkšņu zobiņbeka— zobiņbeku ģints sugas aizsargājama sēne ar salmdzeltenu vai pelēku cepurīti, līdz 10 cm diametrā, Latvijā reti sastopama.

Sirdslapiņu alksnis— alkšņu suga ("Alnus cordata"), ko reizēm audzē kā dekoratīvu koku.

Špēta alksnis— alkšņu suga ("Alnus spaethti"), ko reizēm audzē kā dekoratīvu koku, kas rudenī krāsojas purpursarkans.

2. apv., novec. Akmeņgrauzis, akmeņplekste.

Avoti: LLVV, LE, LD

Alksnis   vietv.

1. Lielais Alksnis - Lielalksnīte, sala Usmas ezerā.

Avoti: LD

Alksnīši   vietv.

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Alksnieši" nosaukuma variants.

2. Apdzīvota vieta (viensēta) Valkas novada Plāņu pagastā.

Alksnīšu senkapi— atrodas Valkas novada Plāņu pagastā 0,8 km uz austrumiem no Alsksnīšu mājām pārpurvotā mežā ~2 m augstā smilšu kāpā, kas orientēta ziemeļu-dienvidu virzienā; Zviedru kapi.

Avoti: LC

alksnīte   apv.

1. Alksnene.

2. Meža malva ("Malva sylvestris").

Avoti: EH, Aug2

Alksnīte   vietv.

1. Lielalksnīte - sala Usmas ezerā.

Avoti: LD

alksnītis   apv.

1. Meža malva ("Malva sylvestris").

Avoti: Aug2

alkšņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Alkšņiem apaudzis, pieaudzis.

Avoti: LLVV

Alkšņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Klintaines pagastā.

2. Alkšņu upīte - Alkšņvalks, Šķēdes kreisā krasta pieteka Talsu novada Vandzenes pagastā.

Avoti: LC, LD

alkšņruste   apv.

1. Alkšņu mizās iegūts sarkanbrūns (auduma) krāsojums.

Avoti: ViV

alkšņukoks   apv.

1. Alksnis ("Alnus").

Avoti: Aug2

Alkšņupe   vietv.

1. Vadakstes labā krasta pieteka Saldus novadā, garums - 22 km, kritums - 11 m; Kraukupe.

2. Gaujas kreisā krasta pieteka Smiltenes novada Grundzāles pagastā un Valkas novada Zvārtavas pagastā, garums - 10 km.

3. Alkšņupes sausgultne un krasta kritenes - savdabīgas karsta procesu izpausmes formas augšdevona Pļaviņu svītas dolomītos Apes novada Gaujienas pagastā, aizsargājams ģeoloģiskais objekts (kopš 1977. g.), platība - 5,5 ha, karsta piltuvju-ūdensrijēju garums sasniedz 6 m, platums - 4 m, dziļums - 2 m.

Avoti: LD

Alkšņupīte   vietv.

1. Tirzas labā krasta pieteka Gulbenes novada Tirzas un Galgauskas pagastā, garums - 10 km.

Avoti: LD, La1

Alkšņvalks   vietv.

1. Šķēdes kreisā krasta pieteka Talsu novada Vandzenes pagastā.

Avoti: LD, La1

alkt   alkstu, alksti, alkst, pag. alku; intrans.

1. Spēcīgi, kaislīgi vēlēties, ilgoties, tiekties.

// apv. Būt izsalkušam, izslāpušam.

Avoti: LLVV, VV

alktin   apst.

1. Savienojumā ar verba "alkt" formām izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

alkums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Alkas.

2. Izsalkums, bada sajūta.

Avoti: LLVV

alkuronijs   med.

1. Perifēriskās darbības miorelaksants, kas iedarbojas uz elpošanas muskulatūru.

Avoti: VE

alķīmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Viduslaikos - fantastiska gudrības akmens meklējumi, lai ar tā palīdzību pārvērstu vienkāršus metālus dārgmetālos.

Avoti: LLVV

alķīmiķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar alķīmiju.

Avoti: LLVV

alķīmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar alķīmiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

alķīts   žarg.

1. Degvīns.

Avoti: SLG

ALL   saīs.

1. Leks; Albānijas Republikas valūtas kods, sīknauda - netiek izmantota, senāk - kintars.

Avoti: PnR

all-

1. Saliktos vārdos norāda, ka struktūrai, stāvoklim, īpašībām vai funkcijai ir neparasts, mainīgs vai pretējs raksturs.

Avoti: TM

all'ottava   mūz.

1. Oktāvā; ar pārtrauktu līniju vai punktiņiem apzīmēto melodiju, skaņu vai akordu lasīt oktāvu augstāk vai zemāk.

Avoti: Mūz

all'unisono   mūz.

1. Vienlaicīgi, unisonā; vairākām balsīm dziedāt vai spēlēt vienu un to pašu.

Avoti: Mūz

alla   mūz.

1. Līdzīgi, kā.

Alla ballata— balādes raksturā.

Alla breve— norādījums skaņdarbu, kas rakstīts 4/4 taktsmērā izpildīt 2/2 taktsmērā.

Alla marcia— maršveida.

Alla prima— eļļas glezniecības paveids - gleznošana vienā paņēmienā, visu darot vienā seansā un bez pārgleznojumiem.

Avoti: ML

allactaga   lat.

1. Lēcējpeļu dzimtas ģints.

Allactaga major— lielā lēcējpele.

Avoti: PDE

Allah   novec.

1. Allāhs.

Avoti: SV33

Allahabada   vietv.; novec.

1. Allahābāda - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Allahābāda   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Utarpradēšas štatā, pie Džammas un Gangas satekas, 990300 iedzīvotāju (2001. g.), svētceļojumu vieta; Ilahabada.

Avoti: LpA, LEV

Allahjuņa   vietv.

1. Aldanas labā krasta pieteka, Sahas Republikā (Jakutijā), garums - 586 km, sākas kalnos, uz dienvidaustrumiem no Verhojanskas grēdāja.

Avoti: PZT

Allāhs   -a, v.

1. Islāma mitoloģijā - vienīgais dievs, kas ir identisks ar jūdaistu un kristiešu dievu.

Avoti: LLVV

allamanda   lat.

1. Trompetes jeb alamandas.

Allamanda catharica— zelta trompete jeb caureju rosinošā alamanda.

Avoti: TaE

allantoiss   novec.

1. Maisiņveidīga dīgļa piedeva rāpuļiem, putniem un zīdītājiem ar kuras palīdzību dīglis iegūst skābekli elpošanai; vēlāk tā daļa pārveidojas par urīnvadu un pūsli.

Avoti: KV

allarg.   mūz., saīs.

1. Allargando.

Avoti: ML

allargando   mūz.

1. Paplašinot, palēninot.

Avoti: Mūz

Allasch   vietv., vēst., vācu val.

1. Allažu pagasta bijušais nosaukums.

2. Allaži.

3. Allažu muiža, kas atradās tagadējā Siguldas novada Allažu pagasta teritorijā.

Avoti: LPag, FV, KV

Allaschen   vietv., vēst., vācu val.

1. Allažu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Raņķu pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Allāta   mit.

1. Senarābu (Sīrijas tuksnesis) mitoloģijā - debesu un lietus dieviete, mākoņu un zibeņu pavēlniece un kara dieviete.

Avoti: Mit

allatīvs   val.

1. Locījums, kas izsaka darbības uztvērēju.

Avoti: VsV

allaž   apst.

1. Vienmēr, pastāvīgi.

Avoti: LLVV

Allaži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Siguldas novadā (līdz 2009. g. - Rīgas rajonā) 55 km no Rīgas un 12 km no Siguldas, pagasta centrs; 13. gs. atradās lībiešu Satezeles pilsnovadā, vēlāk nonāca Zobenbrāļu ordeņa pārvaldītajā daļā.

2. Allažu pagasts - pagasts Siguldas novada dienvidrietumu daļā, robežojas ar Siguldas pagastu, kā arī ar Inčukalna, Ropažu un Mālpils novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Allasch, krieviski - Allažskaja.

Allažu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastam pievienota neliela daļa bijušā Siguldas un Sidgundas pagasta teritorijas, bet neliela bijušā Allažu pagasta teritorija nonākusi tagadējā Inčukalna un Mālpils pagastā.

3. Allažu svētliepa - aug Kuldīgas novada Ēdoles pagastā, 200 m uz austrumiem no Dzintaru mājām (senāk pie svētliepas biijušas Allažu mājas), stumbra apkārtmērs - 6 m, augstums - 16 m, izcili ainaviska, aug tīruma vidū, stumbrā milzīgs dobums.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

allažība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Vienmuļība, ikdienība.

Avoti: LLVV

allažiņ   apst.; sar.

1. Allaž.

Avoti: LLVV

Allažmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Siguldas novada Allažu pagasta dienvidu daļā.

Avoti: LPag

allažmuižnieki

1. Siguldas novada Allažu pagasta apdzīvotās vietas "Allažmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

allažnieki

1. Skrundas novada Raņķu pagasta apdzīvotās vietas "Allažas" iedzīvotāji.

2. Siguldas novada Allažu pagasta iedzīvotāji.

Avoti: V1

Allažskaja   vietv., vēst.

1. Allažu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

alle   lat.

1. Putnu klases tārtiņveidīgo kārtas alku dzimtas ģints.

Alle alle— mazais alks.

Avoti: LD

alleculidae   lat.

1. Vaboļu kārtas praulvaboļu dzimta.

Avoti: LD

allegācija   novec.

1. Aizrādījums uz rakstnieku vai viņa darbu.

Avoti: KV

allegorija   novec.

1. Mākslas līdzeklis ar ko abstraktus jēdzienus izsaka konkrētos tēlos; alegorija.

Avoti: KV

allegorisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Alegorisks.

Avoti: LV93

allegramente   novec.

1. Dzīvi, pacilāti.

Avoti: KV

allegreto

1. Vidēji ātrā tempā (mūzikā).

Avoti: LME

allegretto   mūz.

1. Vidēji ātri; tempa apzīmējums - lēnāk par "allegro", bet ātrāk par "moderato".

Avoti: ML

allegri   novec.

1. Apzīmējums mantu loterijai, kurā izlozes notika tūlīt pēc biļetes nopirkšanas.

Avoti: LME

allegrissimo

1. Ļoti ātri, uz visātrāko (mūzikā).

Avoti: LME

allegro   mūz.

1. Raiti, jautri, ātrā tempā (mūzikā).

Avoti: LME

allēja   -as, s.; novec.

1. Aleja - ceļš, kam abas puses apstādītas ar kokiem, krūmiem; gatve.

allelujā   izsauk.

1. Dieva slavināšanas sauciens (jūdaismā un kristietībā).

Avoti: PP, MLVV

allemande   mūz.

1. Sena, mierīga rakstura deja lēnā tempā.

Avoti: Mūz

Allendorf   vietv., vēst., vācu val.

1. Alojas muiža, kas atradās tagadējā Alojas novada Alojas pilsētas teritorijā.

Avoti: KV

Allendorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Allendorf"), Hesenes federālajā zemē, 4150 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

allene   žarg.

1. Algebra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Allenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Aloja.

Avoti: FV

allēns

1. Propadiēns - nepiesātināts ogļūdeņradis ar kumulētām dubultsaitēm, bezkrāsaina gāze.

Avoti: LPE

allentando   mūz.

1. Palēnināti, atslābinoši.

Avoti: KV

Allentštaiga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Allentsteig"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 2000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Allepi   vietv.; novec.

1. Ālapuža - pilsēta Indijas dienvidos.

Avoti: PZT

Allere   vietv.

1. Upe Vācijā ("Aller"), Vēzeres labā krasta pieteka, garums - 263 km, sākas 150 m vjl. Berdes augstienē.

Avoti: PZT

allēt   apv.

1. Plēst, raut, plosīt, sagraut; muļķoies aušoties, trakot, plosīties, trokšņot, būt nerātnam.

Avoti: EH

allez   novec.

1. Ejiet!

Avoti: SV33

alliaceae   lat.

1. Lakšaugu dzimta jeb sīpolu dzimta.

Avoti: PDE

alliaria   lat.

1. Ķiplocenes - krustziežu dzimtas ģints.

Alliaria petiolata— ārstniecības ķiplocene.

Avoti: LD

alliārija   apv.

1. Divdīgļlapju augs krustziežu dzimtā, baltiem ziediem, stipru ķiploka smaku; aug ēnainos lapu mežos.

Avoti: KV

allicīns

1. Aktīva viela, kas atrodas ķiplokos un citos sīpolaugos.

Avoti: PL

alligācija   novec.

1. Dažādu vielu maisījunms; metālu sakausējums.

Avoti: KV

alligator   lat.

1. Aligatori.

Alligator missisipiensis— Misisipi aligators.

Alligator sinensis— Ķīnas aligators.

Avoti: PDE

alligatoriidae   lat.

1. Aligatoru dzimta.

Avoti: PDE

alligators

1. Aligators - krokodilu kārtas dzīvnieks.

Avoti: Ang

Allinge-Sanvīga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 1630 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

allīrs   novec.

1. Zirga ātrums gaitās: soļos (~100 m/min), teciņos, rikšos (~175 m/min), lēkšos (~400 m/min) un aulekšos (~600 m/min).

Avoti: KV

allis   apv.

1. Stabs, miets purvā.

Avoti: ME

alliterācija   novec.

1. Līdzskaņu vienādība uzsvērto zilbju sākumā; vienādu līdzskaņu atkārtošana.

Avoti: KV, LV93

alliterēt   novec.

1. Lietot alliterāciju.

Avoti: LV93

allium   lat.

1. Sīpoli - liliju dzimtas ģints.

Allium afluatense— Aflatunas sīpols.

Allium albopilosum— baltmatainais sīpols.

Allium angulosum— šķautnainais sīpols.

Allium atropurpureum— purpursarkanais sīpols.

Allium azureum— zilganā sīpola ("Allium caeruleum") nosaukuma sinonīms.

Allium caeruleum— zilganais sīpols.

Allium caesium— lavandzilais sīpols.

Allium cepa— dārza sīpols.

Allium cernuum— sīpolu suga.

Allium christophii— Kristofa sīpols.

Allium flavum— zeltainais sīpols.

Allium giganteum— milzu sīpols.

Allium karataviense— Karatau sīpols.

Allium luteum— zelta ķiploks.

Allium maximowiczii— Maksimoviča sīpols.

Allium moly— Moli sīpols.

Allium montanum— kalnu sīpols.

Allium narcissiflorum— narcisziedu sīpols.

Allium oleraceum— krūmāju sīpols.

Allium oreophyllum— augstkalnu sīpols.

Allium roseum— rožainais sīpols.

Allium porrum— puravs.

Allium sativum— ķiploks.

Allium schoenoprasum— maurloks.

Allium scorodoprasum— ķiploku sīpols.

Allium senescens— kalnu sīpolu sugas "Allium montanum" nosaukuma sinonīms.

Allium stipitatum— kārtainais sīpols.

Allium triquetrum— sīpolu suga.

Allium unifolium— vienlapas sīpols.

Allium urseolatum— lavandzilā sīpola ("Allium caesium") nosaukuma sinonīms.

Allium ursinum— laksis jeb mežloks.

Allium vineale— vīnkalnu sīpols.

Allium zebdanense— Zebdanas sīpols.

Avoti: LD, PDE, DaE

allmende   novec.

1. Ciema vai pagasta sabiedrības kopīgā lietošanā nodota zeme.

Avoti: KV

allo

1. Hallo - telefona sarunas sākumā lietots izsauksmes vārds.

Avoti: Ang

allo-

1. Saliktos vārdos norāda, ka struktūrai, stāvoklim, īpašībām vai funkcijai ir neparasts, mainīgs vai pretējs raksturs.

Avoti: TM

allobrogi

1. Ķeltu cilts Narbonas Gallijas Ziemeļu daļā, 121. g. p. m. ē. cilti pakļāva Roma.

Avoti: LPE

allodifikācija   novec.

1. Lēņa, jeb lietotāja īpašuma pārvēršana pilnīgā dzimtsīpašumā.

Avoti: KV

allods

1. Lieta pilnīgā īpašumā, brīvā rīcībā piederīga manta.

Avoti: TV, SV33

allogamija   novec.

1. Svešappute.

Avoti: KV

allogēns

1. Tāds, kas cēlies no cita.

Avoti: PL

allohols   med.

1. Žultsdzinējs preparāts, kas satur ķiploku un nātru sauso ekstraktu.

Avoti: VE

allohtons

1. Taksons (parasti suga), kas kādā apvidū nonācis un apmeties pārceļošanas rezultātā.

Avoti: LD

allokācija   novec.

1. Līdzekļu atlikšana kādai sevišķai vajadzībai.

2. Aizjūras pirkumā paziņošana par to, ka pircējam nodos konkrēto sūtījumu.

Avoti: LV93, TV

allokūcija   novec.

1. Oficiāla uzruna; īpaši pāvesta uzruna kardināliem.

Avoti: KV

allolobophora   lat.

1. Mazsartārpu klases slieku dzimtas ģints.

Allolobophora chlorotica— zaļganā tīrumslieka.

Avoti: LD

allons   novec.

1. Iesim! Uz priekšu!

Avoti: SV33, KW1

allonža   novec.

1. Vekselim piesaistīts gabals vekseļtiesisku uzrakstu (piem., indosamentu) atzīmēšanai, kuriem pietrūcis vietas uz paša vekseļa.

Avoti: TV

allopatija   novec.

1. Ārstniecības metodes, kurās izmanto līdzekļus, kas iedarbojas pretēji slimības cēloņa izraisītājām sekām.

Avoti: KV

allopats

1. Ārsts, kas ārstē ar alopātiskiem līdzekļiem.

Avoti: SV58

allopauropus   lat.

1. Pauropodu apakšklases ģints.

Allopauropus danicus— šīs ģints suga, kas Latvijā bieži sastopama augsnē.

Avoti: LD

alloplastija   psih.

1. Libido pievēršana ārpasaulei.

Avoti: PsA

alloplastika   novec.

1. Audu defektu aizvietošana ar dažādiem svešķermeņiem.

Avoti: KV

alloteriji   novec.

1. Vispirmākie zīdītāji, kas kļuvuši pazīstami no pārakmeņojumiem, juras, krīta un apakšējā terciārā periodā.

Avoti: KV

allotipija

1. Pigmenta iespiedums bez pārveduma.

Avoti: GV

allotriofagija   novec.

1. Slimīga tieksme ēst neparastas, neēdamas lietas.

Avoti: KV

allotriofaģija   novec.

1. Slimīga garšas izjūta, dziņa ēst dažādas neēdamas lietas.

Avoti: SV33

allotropija   novec.

1. Ķīmiska elementa pastāvēšana vairākos veidos, piem., ogle, grafīts, dimants.

Avoti: KV

alloucha   arābu val.

1. Paklāji Tunisijā, kas austi bēškrāsas un brūnās vai melnās un baltās krāsas salikumos, pamatā ar stilizētu astoņstūrveida ornamentiku un ziedu motīviem.

Avoti: Tc

allozaurs

1. Aizvēsturisks dzīvnieks, kas dzīvojis juras periodā pirms ~200-145 miljoniem gadu, gaļēdājs, līdz 12 m garš, ar masīvu žokli un asiem zobiem.

Avoti: IZ-85-42

Allschwangen   vietv., vēst., vācu val.

1. Alsunga.

Avoti: FV

Allštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Allstedt"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 8100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Allu   vietv.; nelok.

1. Allu dižpriede - aug Ventspils nopvada Usmas pagastā, Stendes upes kreisā krasta kraujā, stumbra apkārtmērs - 4,2 m, vainaga projekcija - 16 x 15 m, augstums - 23,5 m, blīvs zarojums.

Avoti: LD

alluaudia   lat.

1. Aluaudijas.

Avoti: TaE

alluvijs   novec.

1. Alūvijs (2), holocēns; zemes virsējās jeb jaunākās kārtas, jaunākais ģeoloģiskais laikmets.

Avoti: SV33

alma   lat.

1. Barojošā, gādīgā, laipnā, svētīgā.

Alma māter— universitāte vai cita mācību iestāde, kurā cilvēks studē vai ir studējis; arī oficiālā mācību iestādes dziesma.

Avoti: IdV

Alma   vietv.

1. Upe Krimā, sākas Krimas kalnos, ietek Melnajā jūrā Kalamitas līča dienvidos.

Avoti: PZT, PuA

ALMA   saīs.

1. Atakamas lielais milimetru un submilimetru (radioteleskopu) tīkls (angļu "Atacama Large Milimeter/submilimeter Array").

Avoti: IZ-91-42

Almaata   vietv.; novec.

1. Almati - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

Alma-Ata   vietv., vēst.

1. Kazahstānas galvaspilsētas 1929.-1997. g. Almati nosaukums padomju laikā, ko lietoja krievu un citās PSRS valodās, izņemot kazahu valodu, kurā pilsēta visu laiku saucās Almati.

Avoti: LģE

Almada   vietv.

1. Pilsēta un muncipilitāte Portugālē ("Almada"), Težu estuāra dienvidu krastā, iepretim Lisabonai, 174000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Almadi   vietv., nelok.

1. Almadi rags - Āfrikas galējais rietumu punkts (angļu valodā "Cape Almadies"), Zaļā raga pussalā, Atlantijas okeāna krastā, Senegālā.

Avoti: LģE

almagels   med.

1. Antacīdais līdzeklis, kombinēts preparāts, kas satur alumīnija hidroksīda gelu, magnija oksīdu un sorbītu.

Avoti: VE

Almagests

1. Klaudija Ptolemaja sacerējums, kurā izklāstīti pasaules ģeocentriskās sistēmas priekšstati.

Avoti: SV69

Almahlen   vietv., vēst.

1. Bijusī muiža, kuras teritorijā Alsungas novadā izveidojusies apdzīvotā vieta "Almāle".

Avoti: LE1

Almakahs   mit.

1. Jemeniešu mitoloģijā - dievība, ko pielīdz Sābas valstī; mēness dievs, pirmsencis, valsts aizgādnis un valdnieks.

Avoti: Mit

Almale   vietv.

1. Alsungas novada apdzīvotās vietas "Almāle" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Almāle   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alsungas novada austrumu daļā, izveidojusies bijušās muižas "Almahlen" teritorijā.

Avoti: LPag

Almalika   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Taškentas vilajetā, Kuramas grēdas ziemeļu nogāzē, Angrenas kreisajā krastā.

Avoti: PZT

almalnieki

1. Alsungas novada apdzīvotās vietas "Almale" (arī "Almāle") iedzīvotāji.

Avoti: V1

almanach   vēst.; lat.

1. Almanahs.

Almanach de Gotha— kalendārs franču valodā, tika izdots Gotā, Vācijā katru gadu 1763.-1944. g., tajā bija ziņas par Eiropas muižnieku dzimtām.

Avoti: LEV

almanachs   novec.

1. Almanahs - kabatas kalendārs vai kabatas grāmatiņa.

Avoti: SW78

almanahs   -a, v.

1. Literāru vai zinātnisku sacerējumu krājums (ko apvieno kāda kopīga pazīme, piemēram, temats, žanrs).

2. vēst. Viduslaikos - kalendārs ar dažādiem, gk. astronomiskiem, meteoroloģiskiem u. c. datiem.

Avoti: LLVV

almandīns   min.

1. Granātu grupas minerāls, violeti sarkanā krāsā; lieto abrazīviem, juvelierizstrādājumiem.

Avoti: SV99

ālmanis   apv.

1. Joku, izlēcienu taisītājs, muļķis, auša, tas, kas nemierīgi uzvedas.

Avoti: ME

almānists   s. -ste, -stu, vēst.

1. Franču Sociālrevolucionārās strādnieku partijas loceklis (1890-1905).

Avoti: LPE

Almansa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Almansa"), Kastīlijas-Lamančas autonomā apgabala Albasetes provincē, 25400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Almansora   vietv.

1. Almansora kalns - augstākā virsotne (2592 m) Centrālajā Kordiljerā, Gredosa grēdā, Spānijas vidienē.

Avoti: PZT

Almasora   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Almassora"), Valensijas apgabala Kastelo provincē, 25900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

almass   mit.

1. Jetija jeb sniega cilvēka nosaukums mongoļu mitoloģijā.

Avoti: PlN-5-14

Almati   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā ar īpašas nozīmes statusu, 1514300 iedzīvotāju (2014. g.), Kazahstānas galvaspilsēta 1929.-1997. g., pilsētas tiesības kopš 1867. g.

2. Almati apgabals - atrodas valsts dienvidu daļā, administratīvais centrs - Taldikorghana, robežojas ar Žambilas, Karaghandi un Austrumkazahstānas apgabalu, kā arī ar Ķīnu un Kirgizstānu.

Avoti: LpA

almaviva   novec.

1. Izlaidīga augstmaņa tips.

2. Īss spāniešu mētelis.

Avoti: KV

almazi   mit.

1. Čečenu un ingušu (Priekškaukāza austrumi) mitoloģijā - ļaunie meža dēmoni, galvenokārt sieviešu kārtas būtnes.

Avoti: Mit

Almazna   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā, 4320 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

almazno   žarg.

1. Skaisti.

Avoti: KZ

Almedāla   vietv.

1. Parks Visbijā ("Almedalen"), Gotlandē (Zviedrija), kur kopš 1980. g. vasarās tiek turētas politiskas runas.

Avoti: LEV

Almeirima   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Almeirim"), Santareimas apgabalā, 23400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Almela   vietv.; novec.

1. Almelo - pilsēta Nīderlandē.

Avoti: PZT, Wi

Almēlija   vietv.

1. Bijušais trimdas latviešu īpašums Lielbritānijā, Herefordšīrā, senas muižas komplekss (108 telpas), ko īrēja Latviešu Nacionālā padome Lielbritānijā no 1953. g. un 1989. g. ieguva īpašumā, bet 1999. g. pārdeva.

Avoti: LE1

Almelo   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Almelo"), Overeiselas provincē, osta pie Overeiselas kanāla un Tventes kanāla atzara, 72500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

almemārs

1. Paaugstinājums sinagogā, no kura tiek lasīta Tora.

Avoti: SV05

almenda   vēst.

1. Zemes platības un ūdeņi, kas agrajos viduslaikos ģermāņu tautām bija kopienu locekļu koplietošanā.

Avoti: SV99

Almendraleho   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Almendralejo"), Estremaduras autonomā apgabala Badahosas provincē, 34300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Almere   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Almere"), Flevolandes provincē, 196300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Almerija   vietv.

1. Pilsēta Spānijas dienvidos pie Vidusjūras ("Almeria"), Andalūzijas autonomajā apgabalā, provinces administratīvais centrs, 200 km uz austrumiem no Malagas, ~192000 iedzīvotāju (2012. g.), arābu cietokšņa (8.-11. gs.) drupas.

Avoti: LEV, Wi, PuA

Alminda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Almira   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Tesālijas perifērijā, 8200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

almohadi   rel.

1. Fanātiski noskaņotas musulmaņu ciltis Ziemeļāfrikā, kas 12. gs. iebruka Spānijā pēc kristiešu mēģinājuma atkarot Spāniju no musulmaņiem.

Avoti: R1

Almonte   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Almonte"), Andalūzijas autonomā apgabala Huelvas provincē, 22500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

almoravidi   rel.

1. Islama sekta un dinastija, ko Āfrikas ziemeļrietumu daļā ap 1040. g. nodibināja Abdallahs ibn Jasins, no 1062. g. rezidence Marakešā, Marokā, valdīja arī Spānijā un Baleāru salās (1086.-1149. g.).

Avoti: LEV

almozija   novec.

1. Žēlsirdība, pašuzupurēšanās.

Avoti: KV

almukantarats   astr.

1. Jebkurš iedomājams debess sfēras mazais riņķis, kas ir paralēls horizontam.

Avoti: SV99

Almunjekara   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Almun~ecar"), Andalūzijas autonomā apgabala Granadas provincē, 27800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Almusa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Almus"), Tokatas ilā, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

alna   apv.

1. Alva.

Avoti: EH

Alnarpa   vietv.

1. Muiža Lommā ("Alnarp"), uz ziemeļiem no Malmes, Zviedrijā, kur izvietots institūts, kas sagatavo dārzkopības ekspertus, lauku arhitektus un lauksaimniecības speciālistus.

Avoti: LEV

alne   apv.

1. Briežu māte.

2. Pelēka govs.

Avoti: EH

alne   apv.

1. Kapi.

2. Elle.

Avoti: EH

alnieši

1. Viļānu novada Dekšāru pagasta apdzīvotās vietas "Aļņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

alniko   materiālt.

1. Alumīnija, niķeļa un kobalta sakausējums.

Avoti: ZTV

alnis   aļņa, v.

1. Briežu dzimtas suga ("Alces alces", vienīgā aļņu ģintī), lielākais šīs dzimtas dzīvnieks ar garām kājām un platiem, zarotiem ragiem.

2. novec. Dižā briežvabole.

Avoti: LLVV, KW1

alns

1. Zviedru garuma mērs (līdz 1863. g.); 1 alns = 2 pēdas = 59,38 cm.

Avoti: LEV

alnulīns   med.

1. Tonizējoša viela alkšņa mizā.

Avoti: TM

alnus   lat.

1. Alkšņi.

Alnus cordata— sirdslapu alksnis.

Alnus glutinosa— melnalksnis.

Alnus incana— baltalksnis.

Alnus viridis— bērzu dzimtas dušekiju ģints paalkšņu sugas "Dushekia viridis" nosaukuma sinonīms.

Alnus x pubescens— hibrīdiskais alksnis, šīs ģints suga.

Alnus x hybrida— šīs ģints sugas "Alnus x pubescens" nosaukuma sinonīms.

Alnus x spaethti— Špēta alksnis.

Avoti: LD, DaE

alo-

1. Salikteņu daļa - cits, atšķirīgs, svešs.

Avoti: SV99

alobioze   med.

1. Pārmaiņas fizioloģiskās norisēs, piemērojoties neparastiem, pārmainītiem vides apstākļiem.

Avoti: TM

alocasia   lat.

1. Alokāzijas.

Alocasia lowii— Lova alokāzija.

Alocasia sanderiana— Sandera alokāzija.

Alocasia x amazonica— Amazones alokāzija.

Avoti: TaE

alocentrēts

1. Alocentrisks.

Alocentrēts ceļotājs— ceļotājs, kurš mīl piedzīvojumus, bieži ceļo, ceļo viens vai nelielās grupās pārsvarā uz svešām, nepazīstamām un eksotiskām vietām, ceļojumu uztver kā piedzīvojumu, labprāt komunicējas ar vietējiem iedzīvotājiem un iesaistās dažādās aktivitātēs.

Avoti: TvV

alocentrisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas interesi pievērš vairāk citiem nekā sev.

Avoti: TM

alodifikācija

1. Zemes īpašuma pārvēršana par alodu; lēņa nodošana vasaļa privātīpašumā.

Avoti: LE1

alods   jur.

1. Zemes pilnas īpašumtiesības atšķirībā no zemes nosacītas turēšanas.

Avoti: JtV

Alodzene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Mālupes pagastā.

Avoti: LC

alodzenieši

1. Alūksnes novada Mālupes pagasta apdzīvotās vietas "Alodzene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aloe   lat.

1. Alvejas.

Aloe arborescens— kokveida alveja.

Aloe vera— īstā aloje.

Aloe striatula— sīksvītrainā aloje.

Avoti: PDE, TaE

aloerotisms   med.

1. Seksuāla tieksme uz citu cilvēku.

Avoti: TM

aloetnonīms

1. Etnosa (cilts, cilšu apvienības, tautības, tautas, nācijas) nosaukums, ko tam piešķir citi etnosi.

alofāzija   med.

1. Nesakarīga runa.

Avoti: TM

Alofi   vietv.

1. Pilsēta Okeānijā, Niue salā, ar Jaunzēlandi brīvi asociētas valsts administratīvais centrs, 580 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

alofons   val.

1. Fonēmas variants, kas atkarīgs no blakus esošajām skaņām.

Avoti: SV78

alogains   apv.

1. Avotains.

Avoti: ME

alogāmija

1. bot. Svešappute.

2. ģen. Apaugļošanās ar cita organisma dzimumšūnām; svešapaugļošanās.

Avoti: SV99, ĢT

alogāmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar alogāmiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

alogeri   rel.

1. Sekta 2. gs., kas noliedza Jāņa rakstus un logosa kristoloģiju.

Avoti: RtV

alogotrofija   med.

1. Nesamērīga, pārmērīga kādas ķermeņa daļas attīstība, augšana.

Avoti: TM

alogs   apv.

1. Avots; ūdens vērpete.

2. Ala.

Avoti: ME, EH

ālogs   apv.

1. Liels caurums.

2. Āliņģis.

Avoti: ME

aloģenētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aloģenēzi, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

aloģenēze   -žu, s.; biol.

1. Alomorfoze - evolūcijas virziens, kam raksturīgas nelielas organisma struktūras un funkciju pārmaiņas.

Avoti: ZTV

aloģija   -as, s.; med.

1. Nespēja runāt; Muļķīga, bezjēdzīga izturēšanās, loģikas, sakarības trūkums.

Avoti: TM

aloģis   novec.

1. Logosa mācības noliedzējs 2. gs. p. m. ē.

Avoti: KV

aloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur aloģismu, tāds, kas pamatots uz aloģismu; neloģisks.

Avoti: LLVV

aloģiskums   -a, v.

1. Vispārināta īpašība --> aloģisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

aloģisms   -a, v.

1. Spriedums, kas ir pretrunā ar loģikas likumiem.

2. Loģiskas zinātniskās izziņas iespēju noliegšana; intuīcijas, atklāsmes, ticības pretstatīšana loģikai.

3. Jēdzieniski vai gramatiski nesaderīgu vārdu vai teikuma daļu satuvinājums, ko var izmantot par stilistisku paņēmienu.

Avoti: LLVV, SV99

aloheteroploīds   -a, v.

1. Organisms, kura šūnu kodolā ir divu vai vairāku sugu hromosomu komplekti.

2. Īpatnis ar vienu vai vairākām citas sugas papildhromosomām.

Avoti: ĢT

alohēzija   -as, s.; med.

1. Izkārnījumu izdalīšanās caur mākslīgu atveri.

2. Izdalījumi no zarnām, kuros nav fekāliju.

Avoti: MSV

alohija   -as, s.; med.

1. Dzemdes izdalījumu trūkums pēc dzemdībām.

Avoti: TM

alohīrija   -as, s.; med.

1. Alohestēzijas forma, ko novēro tabesā; izdarot sāpīgu kairinājumu vienā rokā, sāpes sajūt otrā rokā.

Avoti: TM

aloholesterīns   -a, v.; med.

1. Holesterīna izomērs, atrodams lanolīnā.

Avoti: TM

alohori

1. Augi, kuru sēklas vai augļus izplata vējš, ūdens, dzīvnieki vai cilvēks.

Avoti: SV99

alohorija

1. Dzīvnieku orgānu novietojuma maiņa ontoģenēzē vai filoģenēzē.

2. Sēklu un augļu izplatīšanās ar ārēju faktoru palīdzību.

Avoti: EV

alohromāzija   med.

1. Ādas vai matu krāsas maiņa, sevišķi neparasta, nedabiska.

Avoti: TM

alohtonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar alohtoniem, tiem raksturīgs.

Avoti: PP, T

alohtons   -a, v., vsk.

1. biol. Organisms (arī suga ģints vai dzimta), kas attiecīgajā dzīvesvietā ir ieceļotājs.

2. ģeol. Iežu masīvs, ko ģeoloģiski procesi pārvietojuši vairāku desmitu vai simtu kilometru attālumā no savas cilmvietas.

Avoti: SV99, PP

alohtons   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir ieceļojis vai pārvietots.

Alohtonā minoritāte— minoritāte, kas izveidojusies kādā valstī pārskatāmā vēstures periodā.

Avoti: PP, VsV, T

aloina   lat.

1. Sūnu nodalījuma lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases potiju dzimtas ģints.

Aloina rigida— cietā alvejīte, šīs ģints suga, Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

aloīns   med.

1. Alojas darbīgo sastāvdaļu maisījums, dzeltens, kristālisks pulveris.

Avoti: TM

Aloja   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes ziemeļrietumu daļā, no 2009. g. - novada centrs (1950.-2009. g. Limbažu rajonā, 1785.-1949. g. Valmieras apriņķī) 120 km no Rīgas un 32 km no Limbažiem, pilsētas tiesības kopš 1992. gada, 1961. g. pilsētciemats, no 1950. g. strādnieku ciemats, vēstures avotos pirmoreiz minēta 1449. gadā kā miests uz Ungurpils muižas zemes.

2. Alojas novads - nodibināts 2009. g., ietver Alojas un Staiceles pilsētu, Braslavas, Brīvzemnieku, Staiceles un Alojas pagastu, robežojas ar Salacgrīvas, Limbažu, Kocēnu, Burtnieku un Mazsalacas novadu, kā arī ar Igauniju.

3. Alojas pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, aptver Alojas pilsētu, robežojas ar Braslavas, Brīvzemnieku un Staiceles pagastu, kā arī ar Salacgrīvas, Limbažu un Mazsalacas novadu; bijušie nosaukumi: Ungurpils pagasts, vāciski - Schloss-Puerkeln, krieviski - Pjurkeļskaja.

Alojas pagasta teritorija— neliela pirmskara pagasta teritorijas daļa ir iekļauta tagadējā Staiceles pagastā, savukārt neliela teritorijas daļa no pirmskara Puikules un Skaņkalna pagasta ir iekļauta tagadējā Alojas pagastā.

Avoti: LPil, AtvL, LPag

aloja   -as, s.

1. Alveja.

Avoti: LLVV

aloje   -es, dsk. ģen. -ju, s.

1. Alveja.

Avoti: LLVV

alojieši

1. Alojas pilsētas un pagasta iedzīvotāji.

Avoti: V1

alokāzija   bot.

1. Kallu dzimtas ģints ("Alocasia"), daudzgadīgs lakstaugs ar sakneņiem, gariem kātiem, bultveidīgām lapām, gk tropos.

Amazones alokāzija— alokāziju suga ("Alocasia x amazonica"), krustošanas ceļā iegūts hibrīds, ko audzē kā telpaugu.

Lova alokāzija— alokāziju suga ("Alocasia lowii").

Sandera alokāzija— alokāziju suga ("Alocasia sanderiana").

Avoti: LPE, TaE

alokinēze   med.

1. Pasīva, reflektoriska, neapzināta, automātiska kustība.

Avoti: TM

alokoloīds   med.

1. Koloidāla sistēma, kas sastāv no viena elementa, piem., sēra, alotropiskām formām.

Avoti: TM

aloksāns   med.

1. Kristāliska viela, urīnskābes oksidācijas produkts; rada aizkuņģa dzidzera Langerhansa saliņu nekrozi.

Avoti: TM

aloksantīns   med.

1. Diureīds, aloksāna redukcijas produkts; savienojoties ar NH3 veido mureksīdu, purpura krāsvielu.

Avoti: TM

aloksazīns   med.

1. Heterociklisks savienojums, lipohroma galvenā sastāvdaļa.

Avoti: TM

aloksnains   apv.

1. Avotains.

Avoti: EH

aloksnējs   apv.

1. Avotains.

Avoti: KiV

aloksnis   apv.

1. Cilvēks, kas šaubās, maldās, kļūdās.

Avoti: ME

aloksns   apv.

1. Avotains.

Avoti: KiV

Alokste   vietv.

1. Tebras labā krasta pieteka Aizputes novadā, garums - 44 km, kritums - 73 m, iztek no Tīdu ezera Bandavas paugurainē, ietek Tebrā pie Apriķiem.

Avoti: LE1, LD

Alokst-See   vietv., vācu val.

1. Alauksts.

Avoti: FV

aloksūrja   med.

1. Purīnbāzes urīnā.

Avoti: TM

alolālija   med.

1. Katrs savdabīgas, nepareizas, defektīvas runas veids.

Avoti: TM

alomantija

1. Zīlēšana ar sāli, piemēram, iemetot sāli ugunī un vērojot dzirksteļošanu.

alomērisms   med.

1. Ķīmijā atšķirīga ķīmiskā uzbūve, bet vienāda kristālu forma.

Avoti: TM

alometrija   biol.

1. Nevienmērīga, neproporcionāla ķermeņa daļu augšana.

Avoti: SV99

alomikse

1. Apaugļošanās ar cita organisma dzimumšūnām; svešapaugļošanās; alogāmija.

Avoti: ĢT

alomorfisms   med.

1. Formas neparastas izmaiņas; ķīmijā atšķirīga kristālu forma, bet vienāds ķīmiskais sastāvs.

Avoti: TM

alomorfoze   -žu, s.; biol.

1. Evolūcijas virziens, kam raksturīgas nelielas organisma struktūras un funkciju pārmaiņas.

Avoti: ZTV

alomorfs   val.

1. Viena no morfēmas alternatīvajām formām.

Avoti: SV99

alona   lat.

1. Vēžu klases kladoceru apakškārtas hidoru dzimtas ģints.

Alona quadrangularis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

alonella   lat.

1. Vēžu klases kladoceru apakškārtas hidoru dzimtas ģints.

Alonella nana— šīs ģints suga.

Avoti: LD

alonīms   -a, v.

1. Kādas personas īstais vārds, kuru cita persona lieto par pseidonīmu.

2. Īpašvārda variants; viena un tā paša objekta nosaukums, kas aizstājuši viens otru laika gaitā.

Avoti: SV99, VsV

aloninae   lat.

1. Vēžu klases kladoceru apakškārtas hidoru dzimtas ģints.

Avoti: LD

alonoms   med.

1. Ārēju stimulu vadīts.

Avoti: TM

alons   novec.

1. Sērskābā alumīnija un sērskābā kālija dvīņsāls; alauns.

Avoti: KV

alonsoa   lat.

1. Alonsojas.

Alonsoa linearis— lineārā alonsoja.

Alonsoa meridionalis— dienvidu alonsoja.

Alonsoa ssutifolia— alonsoju suaga.

Alonsoa warscewicsii— Varševiča alonsoja.

Avoti: DaE

alonsoja   bot.

1. Cūknātru dzimtas ģints ("Alonsoa"), dekoratīvi, spēcīgi, vidēji lieli krūmveida augi, kas jāstāda siltā un saulainā vietā, ziemā jātur vietā, kur temperatūra nav zemāka par 0 Celsija grādiem.

Dienvidu alonsoja— alonsoju suga ("Alonsoa meridionalis").

Lineārā alonsoja— alonsoju suga ("Alonsoa linearis").

Varševiča alonsoja— alonsoju suga ("Alonsoa warscewicsii").

Avoti: DaE

alonža   novec.

1. Alonžs.

Avoti: KW1

alonžs

1. ek. Papildlapa, ko piestiprina pie vekseļa, ja uz vekseļa veidlapas vairs nav vietas indosamentiem.

2. ķīm. Novadule, koniska caurulīte, pa kuru destilējamais šķidrums no dzesinātajā nonāk uztvērējā.

3. tehn. Ierīce nekondensējušos cinka tvaiku uztveršanai cinka ieguves procesā.

Avoti: SV99

alopatigs   novec.

1. Alopātijai piederīgs.

Avoti: SW78

alopātija

1. Tradicionālās ārstniecības metodes, kurās izmanto līdzekļus, kas iedarbojas pretēji slimības cēloņa izraisītajām sekām.

Avoti: SV99

alopātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam sakars ar alopātiju.

Avoti: LME

alopatrija   biol.

1. Tuvu radniecīgu organismu grupu izolēta eksistence.

Avoti: ZTV

alopāts

1. Ārsts, kas nav homeopāts.

Avoti: SV69

alopēcija

1. Daļēja vai pilnīga matu izkrišana.

Avoti: SV99

alopecosa   lat.

1. Zirnekļu kārtas vilkzirnekļu dzimtas ģints.

Avoti: LD

alopecurus   lat.

1. Lapsastes - graudzāļu dzimtas ģints.

Alopecurus agrestis— peļastīšu lapsastes "Alopecurus myosuroides" nosaukuma sinonīms.

Alopecurus aequalis— līdzīgā lapsaste.

Alopecurus arundinaceus— niedru lapsaste.

Alopecurus geniculatus— liektā lapsaste.

Alopecurus myosuroides— peļastīšu lapsaste.

Alopecurus pratensis— pļavas lapsaste.

Alopecurus ventricosus— niedru lapsastes "Alopecurus arundinaceus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

alopekia   novec.

1. Alopēcija.

Avoti: KW1

alopekija   novec.

1. Matu slimība, no kuras tie nelaikā izkrīt.

Avoti: SV33

alopex   lat.

1. Suņu dzimtas ģints.

Alopex lagopus— polārlapsa.

Avoti: PDE

aloplastika   med.

1. Cilvēka orgānu (to daļu) aizstāšana ar audiem svešu vielu (piem., plastmasu) vai ar protēzi.

Avoti: SV99

aloplastisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar aloplastiku saistīts.

Avoti: SV78

aloplekte   novec.

1. Gesnēriju dzimtas krūms vai puskrūms, audzē kā dekoratīvus augu siltās augu mājās vai arī siltās iztabās.

Avoti: LxE

aloploīdija

1. Strukturāli un funkcionāli atšķirīgu hromosomu komplektu klātbūtne šūnā.

Avoti: ĢT

alopoliploīds

1. Organisms, kura šūnu kodolā ir vairāk nekā divi dažādu sugu hromosomu komplekti.

Avoti: ĢT

alopsihoze   med.

1. Psihoze ar traucētu ārpasaules uztveri.

Avoti: TM

alopurinols   med.

1. Urīnskābes veidošanos kavējošs līdzeklis.

Avoti: VE

alori

1. Ambontimuriešu grupai piederīga cilts, dzīvo Moluku salu dienvidos un Mazo Zundu salu austrumos (Indonēzijā), valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas.

Avoti: PZT

aloritmija   med.

1. Neregulārs sirds ritms.

Avoti: TM

Alorsetara   vietv.

1. Pilsēta Malaizijā ("Alor Setar"), Malakas pussalas rietumu krastā, Kedahas štata administratīvais centrs, 405500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, Wi

Alorstara   vietv.; novec.

1. Alorsetara - pilsēta Malaizijā.

Avoti: PZT

alosa   lat.

1. Zivju klases siļķveidīgo kārtas siļķu dzimtas ģints.

Alosa alosa— aloza, šīs ģints suga.

Alosa fallax— palede jeb lapreņģe, šīs ģints suga.

Alosa finta— šīs ģints sugas "Alosa fallax" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

alosoma   med.

1. Hromosoma, kas no parastajām (autosomām) atšķiras formas, lieluma vai krāsošanās ziņā; dzimumhromosoma.

2. Eksogēni ieslēgumi citoplazmā.

Avoti: TM

alostērija

1. Šūnas vielmaiņas procesa kontroles un regulēšanas mehānisms.

Avoti: LPE

alosuprafikss   val.

1. Suprafiksa variants.

Avoti: VsV

alošana

1. Darbība, process --> alot.

2. Kukaiņu kāpuru barošanās veids un dzīvesveids: kāpuri izgrauž lapas audus, neskarot epidermu, un veido caur to labi saskatāmas ejas.

Avoti: LD

alot   apv.

1. Izgrebt, izdobt.

Avoti: ME

alot   apv.

1. Maldīties, kļūdīties, klīst, klaiņot.

2. Sasaukties, sadziedāties "alo" saucot.

Avoti: ME, EH

alotājkode

1. Tauriņu kārtas dzimta ("Tischeriidae"), Latvijā konstatētas 2 sugas, sīki tauriņi ar spārnu plētumu līdz 10 mm, lido maija beigās un jūnijā ozolu audzēs; kāpuri rudenī ozolu lapu virspusē veido vienu vai vairākus lielus, pelēkbaltus alojumus.

Avoti: LD

alotājmuša

1. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Agromyziidae"), sīki, līdz 3-4 mm gari divspārņu kārtas kukaiņi, fitofāgi, kāpuri izalo lapas, dzimtā >1000 sugu, Latvijā pētīta maz, bet domājams, ka varētu atrast ~250 s.

Avoti: LPE

alotājskrejvaboles

1. Skrejvaboļu dzimtas ģints ("Broscus"), Latvijā tikai viena suga.

Melnā alotājskrejvabole— šīs ģints suga ("Broscus cephalotes"), kas bieži sastopama gk. smilšainās, sausās vietās, ķermenis melns, masīvs, segspārni galos noapaļoti.

Avoti: LD

Alotāju   vietv.; nelok.

1. Kalna (pilskalna) nosaukums Baltinavas novadā.

Alotāju kalns— atrodas Baltinavas-Kupravas ceļa labajā pusē, Obeļevkas krastā; noapaļots, bez radzamām aizsardzības sistēmas paliekām, apkārt tam ir pļavas, plakumā (50 x 20 m) konstatēts ~0,5 m biezs intensīvs kultūrslānis, datējums nav zināms.

Avoti: LE1

Alotene   vietv.

1. Dzelzceļa stacija Pļaviņu novada Klintaines pagastā, atrodas piedzelzceļa līnijas Rīga-Krustpils-Indra, 102 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas.

Avoti: LE1

alotetraploīds   -a, v.; ģenēt.

1. Alopoliploīds, kura šūnu kodolā ir 2 sugu diploidāli hromosomu komplekti; amfidiploīds.

Avoti: LPE, ĢT

aloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; novec.

1. Kļūdīties, maldīties.

Avoti: LLVV

alotigēnisks   -ais; s. -a, -ā; ģeol.

1. Tāds (iezis vai tā komponents), kas veidojies citur, parasti visai tālu no pašreizējās atrašanās vietas; alotigēns.

Avoti: PP, T

alotigēns   -ais; s. -a, -ā; ģeol.

1. Tāds (iezis vai tā komponents), kas veidojies citur, parasti visai tālu no pašreizējās atrašanās vietas; alotigēnisks.

Avoti: ZTV, T

alotons   val.

1. Pozicionāls tonēmas variants.

Avoti: VsV

alotransplantācija   med.

1. Viena cilvēka audu pārstādīšana citam.

Avoti: TM

alotrijas   novec.

1. Blakus lietas, pie lietas nepiederīgas.

Avoti: KW1

alotriodontija   med.

1. Zobu atrašanās nenormālā vietā.

Avoti: TM

alotriofāgija   med.

1. Neēdamu vielu, piem., zemes, krīta, ēšana.

Avoti: TM

alotriogeizija   med.

1. Garšas maņas perversija.

Avoti: MSV

alotropija   ķīm.

1. Ķīmiskā elementa stāvokļa modifikācijas, viena un tā paša elementa pastāvēšana dažādās formās, piem., ogleklis kā grafīts un ogleklis kā dimants.

Avoti: SV99

alotropisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar alotropiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

alotrops   ķīm.

1. Viena no kāda ķīmiskā elementa stāvokļa modifikācias formām, ja tas var pastāvēt dažādās formās.

Avoti: Wi

alots   apv.

1. Avots.

2. Alksna, aluksna.

Avoti: ME

Alou   mit.

1. Kačaru (Indijas ziemeļaustrumi) mitoloģijā - dievs - cilvēku radītājs, kas no zemes izveidojis pirmos cilvēkus.

Avoti: Mit

alouatta   lat.

1. Bļauri - tinējastpērtiķu dzimtas ģints.

Avoti: PDE

aloza   biol.

1. Kaulzivju klases siļķveidīgo kārtas siļķu dzimtas suga ("Alosa alosa"), kas dažkārt literatūrā minēta kā sastopama arī Baltijas jūrā, bet mūsu dienās ziņu par tās konstatēšanu nav.

Avoti: LE1

alpa   -as, dsk. ģen. -u, s.; apv.

1. Jonis, brāzma.

2. novec. Sākotnēji elpas vilciens bijis kā mērs - zīme, mirklis, laika sprīdis.

Vienā alpā— vienā elpas vilcienā.

Avoti: LLVV

Alpaina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Alpine"), Jūtas štatā, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Alpine"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Alpine"), Vaiomingas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

alpains

1. Tāds, kas cieš no elpas trūkuma.

Avoti: NeV

alpaka

1. Pārnadžu kārtas lamu ģints gvanako sugas domesticēta forma ("Lama guanicoe f. pacos"), ko Dienvidamerikā audzē gk. augstvērtīgas vilnas iegūšanai.

2. Viegls audums, ko izgatavo no šī dzīvnieka vilnas.

Avoti: PDE, SV99

alpaka   novec.

1. Alpaks.

Avoti: KW1

alpaks   -a, v.; parasti vsk.

1. Sudrabots vara, niķeļa un cinka sakausējums; argentāns; jaunsudrabs.

Avoti: LLVV, LEV

alpām   apv.

1. Reizēm, brīžam, lēkmēm; vairākkārt.

2. Brāzmām.

3. Pūļiem, bariem.

Avoti: LE, KiV

alpari

1. Vērtspapīra tirgus cenas vienlīdzība ar tā nominālvērtību.

Avoti: SV99

alpenes   žarg.

1. Alpu vijolītes.

Avoti: SLG

Alperkatasa   vietv.

1. Upe Brazīlijas ziemeļaustrumu daļā, Maranjaunas štatā, Itapekuras kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

alpī   novec.

1. Vienā malkā, vienā elpas vilcienā.

Avoti: Lo

Alpi   vietv.

1. Augstākā kalnu sistēma Eiropā (Francijā, Itālijā, Šveicē, Vācijā, Austrijā, Slovēnijā, Lihtenšteinā; vācu valodā "Alpen", franču valodā "Alpes", itāliešu valodā "Alpi"), lokveidā stiepjas no Vidusjūras līdz Vidusdonavas līdzenumam, garums - 1200 km, lielākais platums - 250 km, augstākā virsotne - Monblāns (4807 m).

2. Austrālijas Alpi - Lielās Ūdensšķirtnes grēdas augstākā daļa Austrālijas dienvidaustrumos, garums - 450 km, platums - 150 km, augstākā virsotne - 2228 m.

3. Ectāles Alpi - kalnu grēda Austrumalpos, Austrijas dienvidrietumos, uz Itālijas robežas, darums - ~75 km, augstākā virsotne - 3774 m (Vildšpice), virs 3200 m - mūžīgais sniegs, šļūdoņi.

4. Viktorijas Alpi - kalnu masīvs Austrālijas Alpu dienvidu daļā.

Avoti: LģE, LEV, PZT

alpīdi   novec.

1. Kopējs apzīmējums Dienvideiropas jaunākiem kroku kalnājiem: Pirenejiem, Alpiem, Balkāniem, Karpatiem un Kaukāzam.

Avoti: KV

alpiem

1. Reizēm, brīžam, lēkmēm; alpām.

Avoti: LE

alpieši

1. Alpu iedzīvotāji.

Avoti: LME

Alpīna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Alpena"), Mičiganas štatā, 10250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

alpinārijs   -a, v.

1. Akmeņdārzs, kurā galvenokārt audzē kalnu (alpīnos) augus.

Avoti: LLVV

alpinia   lat.

1. Alpīnijas.

Alpinia purpurata— purpurziedu alpīnija.

Avoti: TaE

alpiniāde

1. Plašas alpīnistu sacensības.

Avoti: SV78

alpīnija   bot.

1. Ingveru dzimtas ģints ("Alpinia").

Purpurziedu alpīnija— alpīniju suga ("Alpinia purpurata").

Avoti: TaE

alpīnisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Sporta veids - kāpšana grūti pieejamās, augstās kalnu virsotnēs, pārgājieni augstos kalnos u. tml.

Industriālais alpīnisms— darbību kopums, kur dažādu saimniecisku darbu izpildei tiek izmantotas un pielāgotas alpīnisma un klinšu kāpšanas tehnika un speciālais inventārs (ekipējums).

Avoti: LLVV, MLVV

alpīnists   -a, v.

1. Sportists, kas nodarbojas ar alpīnismu.

Avoti: LLVV

alpīns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas raksturīgs augstiem kalniem, kuri saņem ievērojamu nokrišņu daudzumu.

Alpīna josla— augstkalnu josla ar kalnu pļavām; plašākā nozīmē - visa josla, kas atrodas kalnos virs mežu joslas.

Alpīns krokojums— jaunākais tektoniskais cikls Zemes garozas attīstībā, kas īpaši intensīvi norisinājās Vidusjūras un Klusā okeāna ģeosinklinālajā joslā.

Alpīns reljefs— sniegiem un ledājiem klātu kalnu reljefs, kam raksturīgas asas, robotas kores, smailas virsotnes, stāvas, klinšainas nogāzes ar kārēm un dziļām trogielejām.

Avoti: ZTV

Alpīrsbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Alpirsbach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

alps   -a, dsk. ģen. -u, v.; apv.

1. Brīdis.

2. Brāzma.

Avoti: EH, LLVV

alps   -a, dsk. ģen. -u, v.; apv.

1. Brīdis.

2. Brāzma.

Avoti: EH, LLVV

alpt   apv.

1. Slāpt, ciest no elpas trūkuma.

Avoti: EH

alpu   ģen.

1. Tāds, kas atrodas augstu kalnos, tāds, kas ir tiem raksturīgs.

Alpu jāņoga— alpīnā jāņoga ("Ribes alpinum").

Alpu kombinācija— kalnu slēpošanas sacensību veids, kurā pēc īpašas sistēmas tiek saskaitīti kopā nobrauciena, slaloma un (dažreiz) milzu slaloma rezultāti.

Alpu rags— no koka darināts kalniešu mūzikas instruments bez mēlītes, ko iekļauj metāla pūšamo mūzikas instrumentu grupā.

Alpu rase— lokālā rase, pieder pie lielās eiropeīdās rases ziemeļu un dienvidu zara pārejas formām.

Alpu vijolītes— prīmulu dzimtas daudzgadīgi augi; ciklamenas.

Avoti: LLVV, PZT

Alpu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Alpu"), Eskišehiras ilā, 4800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

alquanto   mūz.

1. Drusku, nedaudz.

Avoti: Mūz

alrauns

1. Sakne, kurai ir cilvēka ķermeņa forma.

Avoti: SV05

alruna   novec.

1. Senvācu zīlniece, pareģotāja.

Avoti: KW1

Alsa   vietv.

1. Sala Baltijas jūrā, Mazajā Beltā, Dānijas arhipelāga dienvidrietumos, platība - 314 km^2, 51300 iedzīvotāju (2010. g.), līdz 81 m augsta morēnu pauguraine, 1864.-1920. g. piederēja Vācijai.

Avoti: LEV, PZT

alsariņš   apv.

1. Māla bļodiņa.

Avoti: EH

Alschof   vietv., vēst., vācu val.

1. Nīgrandas muiža, kas atradās tagadējā Saldus novada Nīgrandes pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Alschwangen   vietv., vēst.

1. Alsungas pils nosaukums, kas minēts vēstures dokumentos 1341. gadā.

2. Alsungas muiža, kas atradās tagadējā Alsungas novada teritorijā.

Avoti: LPag

Alschwangensche   vietv., vēst.

1. Alsungas (senāk Alšvangas) pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Alsdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Alsdorf"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 46300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

alseko

1. Gleznošana uz sausa sienas apmetuma.

Avoti: SV69

alseris   apv.

1. Stikla sviesta trauks ar vāku.

Avoti: EH, VV

alserītis   apv.

1. Dem. --> alseris.

Avoti: VV

Alsfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Alsfeld"), Hesenes federālajā zemē, 16000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

alsifers   materiālt.

1. Alumīnija, silīcija un dzelzs sakausējums.

Avoti: ZTV

alsinoideae   lat.

1. Neļķu dzimtas alsiņu apakšdzimta.

Avoti: LD

alsiņi

1. Neļķu dzimtas apakšdzimta, no kuras Latvijā sastopamas gaurenītes, holostejas, honkēnijas, mēringijas, radzenes, smiltenītes, ūdensvirzas, virzas un žultszālītes.

Avoti: LD

Alsira   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Alcira"), Valensijas apgabala Valensijas provincē, 34300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Alslebene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Alsleben"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Alsleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ālsmēra   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Aalsmeer"), Ziemeļholandes provincē, 30900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ālsne   vietv.

1. Viduslaiku pils uz Ādela salas Mēlarezerā, Zviedrijā, cēlis Maguss Laduloss (1270. g.), 14. gs. izpostīta, drupas atraktas (1916.-1920. g.).

Avoti: LEV

alsneniņš   apv.

1. Alksnājs.

Avoti: EH

alsofila   novec.

1. Tropiska kokveidīgo paparžu ģints slaidiem stumbriem; dažas sugas audzē siltumnīcās.

Avoti: KV

Ālsta   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("flāmu "Aalst", fr. "Alost"), Flandrijas reģiona Austrumflandrijas provincē, Dandras krastos, 82600 iedzīvotāju (2013. g.), vecākais rātsnams Beļģijā (~1225. g.), hospitālis (1242. g.).

Avoti: PZT, Wi

alstarēties   apv.

1. Trokšņot, trakot, plosīties.

Avoti: EH

alstaris   apv.

1. Šķīvis.

Sviesta alstaris— sviesta šķīvis.

Avoti: EH

alstars   apv.

1. Šķīvis.

Sviesta alstars— sviesta šķīvis.

Avoti: EH

alstieši

1. Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Alstes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

alstremērija   bot.

1. dsk. Liliju kārtas ģints ("Alstroemeria"), brīvā dabā sastopama Dienvidamerikā, Čīles centrālajā daļā, kur aug ceļmalās.

Oranžā alstremērija— alstremēriju suga ("Alstroemeria aurantiaca").

Avoti: DaE

alstroemeria   lat.

1. Alstremērija.

Alstroemeria aurantiaca— oranžā alstremērija.

Avoti: DaE

alsundznieki

1. Alsungas iedzīvotāji.

Avoti: V1

Alsunga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Kurzemes rietumu daļā, no 2009. g. - novada centrs (1957.-2009. g. Kuldīgas rajonā, 1950.-1956. g. rajona centrs, 1819.-1949. g. Aizputes apriņķī) 30 km no Kuldīgas, 1950. g. piešķirtas ciemata tiesības, vēstures dokumentos 1341. g. minēta pils ar nosaukumu "Alschwangen".

2. Alsungas novads - nodibināts 2009. g. agrākā Alsungas pagasta teritorijā, robežojas ar Ventspils, Kuldīgas un Pāvilostas novadu.

3. vēst. Alsungas pagasts - pastāvēja 1991.-2009. g. Kuldīgas rajona rietumu malā, teritoriālajā reformā ar 2009. g. 1. jūliju pārdēvēts par Alsungas novadu; bijušie nosaukumi: Alšvangas pagasts, vāciski - Alschwangensche, krieviski - Aļšvangenskaja.

Avoti: LPag

Alsup   vietv., vēst., vācu val.

1. Alsupes muiža, kas atradās tagadējā Gulbenes novada Tirzas pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Alsupes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Tirzas pagastā.

Avoti: LC

Alsviķe   vietv.; novec.

1. Alsviķi.

Avoti: KW1

Alsviķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Alūksnes novada austrumu daļā 9 km no Alūksnes, izveidojusies bijušās muižas "Alswig" teritorijā, pagasta centrs; ietilpa seno latgaļu zemē Atzelē, pirmoreiz vēstures dokumentos minēta 15. gs.

2. Alsviķu pagasts - pagasts Alūksnes novadā, robežojas ar Alūksnes pilsētu, Jaunlaicenes, Ziemeru, Jaunalūksnes, Kalncempju, Zeltiņu un Ilzenes pagastu, kā arī ar Apes novadu.

Alsviķu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauts bijušais Karvas pagasts un liela daļa Alūksnes pagasta teritorijas.

Alsviķu kalns— atrodas Alūksnes augstienē, Alūksnes novada Alsviķu pagasta ziemeļu daļā, viļņveida morēnas paugurs, garums - 400 m, platums - 250 mabsolūtais augstums - 194 m vjl., relatīvais augstums - ~25 m.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1, LD

alsviķieši

1. Alūksnes novada (līdz 2009. g. - rajona) Alsviķu pagasta apdzīvotās vietas "Alsviķi" (senāk - "Alsviķis") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Alsviķis   vietv., novec.

1. Dažkārt dokumentos lietots apdzīvotās vietas "Alsviķi" nosaukums.

Avoti: LC

Alswig   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Alūksnes novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Alsviķi.

2. Alsviķi.

3. Alsviķu muiža, kas atradās tagadējā Alūksnes novada Alsviķu pagasta teritorijā.

Avoti: LE1, FV

alšenieki

1. Saldus novada Nīgrandes pagasta apdzīvotās vietas "Alši" (senāk - "Alšumuiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Alši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Saldus novada Nīgrandes pagastā 35 km no Saldus; kaļķakmens ieguves vieta no 16. gs. līdz 20. gs. 90. gadiem un darbojās kaļķu ceplis.

Avoti: LC

Alšožolca   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģē, 5700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

alšvanga   prūšu val.

1. Alkšņu grava.

Alšvanga   vietv., vēst.

1. Kroņa muiža Kurzemē, Aizputes apriņķī, tagadējā Alsunga.

Alšvangas pagasts— pastāvēja bijušajā Aizputes apriņķī līdz 1949. g., 1991. g. atjaunots ar nosaukumu - Alsungas pagasts.

Avoti: KW1, LPag

Alšvīle   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Allschwil"), Bāzeles lauku kantonā, 20400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Alt-   vietv., vācu val.

1. Atsevišķu vietvārdu nosaukuma daļa ar nozīmi 'Vec-'.

Avoti: FV

Alta   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Finmarkas filkē, 14300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ALTA

1. Latvijas Tūrisma aģentu asociācija (angļu "Association of Latvian Travel Agents") - profesionāla sabiedriska organizācija (biedrība), kura apvieno Latvijas tūrisma aģentus un tūrisma operatorus ar mērķi veicināt vietējā un starptautiskā tūrisma attīstību, nodrošināt kvalitatīvus tūrisma pakalpojumus, garantēt savu biedru profesionālo godīgumu attiecībās ar klientiem un partneriem, stiprināt saites ar līdzīgām organizācijām pasaulē u. c., Starptautiskās tūrisma aģentu asociāciju federācijas (UFTAA) biedre.

Avoti: TvV

Alt-Abgulden   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecabguldes (Ānbomes) muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Auru pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Alt-Adlehn   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecadulienas muiža.

Avoti: KV

altaīdi   novec.

1. Apzīmējums karbona laikmeta kroku kalnājiem V-Āzijā, kas aptver Altaju, Tjanšanu u. c.

Avoti: KV

altai-kiži

1. Altajiešu tautas pašnosaukums.

Avoti: PZT

Altairs

1. Zvaigzne, Ērgļa alfa, attālums - 16 ly.

Avoti: LPE

Altaja   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Kalidonas valdnieka Oineja sieva, Meleagra māte.

Avoti: Mit

altajieši   -u, v., dsk.

1. Tauta Krievijā, Altaja Republikā (1922.-1948. g. oiroti, pašnosaukums altai-kiži).

Altajiešu valodas— valodu saime, kurā ietilpst 3 valodas grupas: tjurku, mongoļu un tungusu-mandžūru valodas.

Altajiešu valoda— altajiešu valodu saimes tjurku valodu grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

Avoti: EV

Altajs   vietv.

1. Kalnu sistēma Centrālāzijā (Kazahstānā, Ķīnā, Krievijā, Mongolijā), stiepjas no Rietumsibīrijas līdzenuma rietumos līdz Gobi līdzenumam austrumos vairāk nekā 2000 km, augstākā virsotne - Beluha (4506 m).

2. Altaja novads - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Rietumsibīrijas dienvidos, platība - 169100 km^2, 650600 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais centrs - Barnaula, robežojas ar Novosibirskas un Kemerovas apgabalu Altaja Republiku, kā arī ar Kazahstānu.

3. Altaja Republika - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Rietumsibīrijas dienvidos, platība - 92900 km^2, 209200 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais centrs - Gornoaltaiska, robežojas ar Altaja novadu, Kemerovas apgabalu, Hakasijas Republiku un Tivas Republiku, kā arī ar Mongoliju, Ķīnu un Kazahstānu.

Kalnu Altaja autonomais apgabals— tagadējās Altaja Republikas teritorijas (Krievijā) nosaukums 1948.-1992. g., kad tā bija Altaja novada teritoriāla vienība.

Avoti: LģE, PZT

Altamira

1. Ala Spānijā, Kantabrijas kalnos, kurā 1879. g. atklāja pirmos agrā akmens laikmeta gleznojumus, kas bija tapuši pirms 30000-15000 gadiem.

Avoti: MkV

Altamonta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Altamont"), Oregonas štatā, 19300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Altamontspringsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Altamonte Springs"), Floridas štatā, 42200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Altamura   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Altamura"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 69900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Alt-Annenhof   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada Annas pagasta un Vecannas muižas bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

altāns   novec.

1. Augšstāva daļas izlaidums uz (stabu) atbalstiem.

Avoti: KV

altārdaļa

1. Baznīcas austrumu daļa, parasti ar paaugstinātu grīdu - vieta, kur notiek reliģiskais rituāls.

altārglezna

1. Glezna, kas atrodas baznīcas altārdaļas centrā, tajā attēlots kāds Bībeles sižets.

Avoti: LE1

altāris   -ra, v.

1. vēst. Upurēšanas vieta (parasti paaugstinājuma veidā); ziedoklis.

2. Galvenā, svarīgākā, parasti paaugstinātā daļa baznīcās un citās reliģiskā kulta vietās.

3. sar. Tiesneša galds.

Avoti: LLVV, MLVV, KZ

Altāris

1. Debess dienvidu puslodes zvaigznājs Piena Ceļā uz dienvidiem no Skorpiona, Latvijā nav novērojams.

Avoti: EV

altārs   apv.

1. Altāris.

Avoti: KiV

altārskapis

1. Bagātīgi izrotāts skapis virs altāra, parasti trīsdaļīgs (triptihs), kura sānu daļas rotātas ar skulptūrām vai gleznojumiem.

Avoti: LEV

altāt   apv.

1. Melot, pļāpāt, melst niekus.

Avoti: EH

Alt-Autz   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecauces muižas un pagasta bijušais nosaukums.

Avoti: LPag

Altavilla   vietv.

1. Altavilla Miliča - pilsēta Itālijā ("Altavilla Milicia"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 7600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Altavilla Silentīna - pilsēta Itālijā ("Alatavilla Silentina"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 7000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Altavilla Vičentīna - pilsēta Itālijā ("Altavilla Vicentina"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

altazimuts   astr.

1. Instruments, ar ko nosaka debess ķermeņu augstumu un azimutu.

Avoti: SV99

Alt-Bahten   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecbātas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vaiņodes pagastā.

Avoti: KV

Alt-Bergfried   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecsvirlaukas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vecsvirlaukas pagastā.

Avoti: KV

Alt-Bewershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecbebru muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Bebru pagastā.

Avoti: KV

Alt-Bilskenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecbilskas muiža, kas atradās tagadējā Smiltenes novada Bilskas pagastā.

Avoti: LE1

Alt-Bilskenshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecbilskas muiža, kas atradās Valkas apriņķa Bilskas pagastā.

Avoti: KV

Alt-Born   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecbornes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Kaplavas pagastā.

Avoti: KV

Altborne   vietv.

1. Krāslavas novada Kaplavas pagasta apdzīvotās vietas "Vecborne" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Altdorf   vietv., vēst., vācu val.

1. Briņķu muiža, kas atradās tagadējā Kuldīgas novada Gudenieku pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Altdorfa   vietv.

1. Pilsēta Šveicē, Ūrī kantona administratīvais centrs, 9000 iedzīvotāju (2013.).

2. Pilsēta Vācijā ("Altdorf bei Nuernberg"), Bavārijas federālajā zemē, 15100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi, LpA

Alt-Drogen   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecdrogas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Kalvenes pagastā.

Avoti: KV

Alt-Drostenhof   vietv., vēst.

1. Raunas novada Drustu pagasta bijušās Vecdrustu muižas nosaukums vāciski.

Avoti: LE1

Altea   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Altea"), Valensijas apgabala Alikantes provincē, 24100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

altēja   apv.

1. Alteja, alceja.

Avoti: Aug2

alteja

1. Malvu dzimtas augu ģints ("Althaea"), ~ 15 s., Latvijā 1 adventīva suga.

Ārstniecības alteja— alteju suga ("Althaea officinalis"), daudzgadīgs lakstaugs, no kura saknēm gatavo uzlējumu, šķidro ekstraktu un sīrupu bronhīta un elpas trūkuma ārstēšanai, lapas izmanto atkrēpošanas līdzekļa mukalīna gatavošanai.

Rožu alteja— alteju suga ("Althaea rosea"), ko Latvijā audzē dārzos, līdz 2 m augsts lakstaugs ar lieliem ziediem lapu žāklēs.

Avoti: LD, VE, PDE

altejroze   apv.

1. Rožu alceja ("Alcea rosea").

Avoti: Aug2

altejsakne   apv.

1. Ārstniecības kokroze ("Althaea officinalis"), alteju suga.

Avoti: Aug2

Altena   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Altena"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 17600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Āltena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Aalten"), Gelderlandes provincē, 27000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Altenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Altenberg"), Saksijas federālajā zemē, 8300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Altenburg   vietv.; vācu val.; vēst.

1. Durbes novada Vecpils pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Vecpils muiža, kas atradās tagadējā Durbes novada Vecpils pagasta teritorijā.

Avoti: LPag

Altenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Altenburg"), Tīringenees federālajā zemē, 40 km uz dienvidiem no Leipcigas, 33000 iedzīvotāju (2013. g.), vēstures avotos pirmoreiz minēta 976. g.

Avoti: PZT, Wi

Altenburgskaja   vietv., vēst.

1. Durbes novada Vecpils pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Altene   vietv.

1. Sēļu pilskalns, appludināts būvējot Pļaviņu HES, atradās tagadējā Salas novada Seces pagastā, Daugavas kreisā krasta un Altenes gravas norobežotā zemesragā, apdzīvots no 6. vai 7. gs., 14. gs. uzcelta Livonijas ordeņa mūra pils, kas pastāvējusi līdz 16. gs. sākumam.

Avoti: LE1

altenieši

1. Jaunjelgavas novada Seces pagasta apdzīvotās vietas "Altene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Altenkirhene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Altenkirchen"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 6150 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Altenšteiga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Altensteig"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 10200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Altentreptova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Altentreptow"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Altenvogskaja   vietv., vēst.

1. Ogres novada Meņģeles pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Altenwoga   vietv., vēst., vācu val.

1. Ogres novada Meņģeles pagasta bijušais nosaukums.

2. Meņģele.

3. Meņģeles muiža, kas atradās tagadējā Ogres novada Meņģeles pagasta teritorijā.

Avoti: LPag, FV

alter   lat.

1. Norāda uz atšķirīgumu, maiņu.

Alter ego— cilvēka otra personība; kādam tik tuvu stāvošs cilvēks, ka var izpildīt tā vietu.

Avoti: RtV

alterācija

1. mūz. Mūzikas skaņas paaugstinājums vai pazeminājums par pustoni vai toni, tās pakāpes nosaukumam nemainoties.

Alternācijas zīmes— nošu raksta zīmes, kas apzīmē skaņas paaugstināšanu, pazemināšanu vai atsaukšanu.

2. med. Katra pārmaiņa īpašībās, struktūrā, funkcijā (sevišķi patoloģijas virzienā).

3. novec. Dvēseles uzbudinājums; mainīšanās (uz ko sliktāku).

Avoti: SV99, LEV, TM

alterējošs   med.

1. Pārmainošs; līdzeklis, kas rada vēlamo pārmaiņu ķermeņa funkcijās vai vielu maiņā.

Avoti: TM

alterglobālisti

1. Citādas globalizācijas piekritēji.

Avoti: PL

alteris   apv.

1. Altāris.

Avoti: ViV

alternācija   -as, s.; parasti vsk.

1. val. Skaņu mija vienas saknes vārdos.

2. med. Stāvokļu, funkciju mija.

Avoti: LLVV, TM

alternando   mūz.

1. Pārmaiņus.

Avoti: ML

alternantera   lat.

1. Amarantu dzimtas ģints, ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu, 8-10 cm augsti lakstaugi, ar dažādas noikrāšas lapām.

Avoti: LD

alternanthera   lat.

1. Aalternantera - amarantu dzimtas ģints.

Avoti: LD

alternaria   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma hifomicēšu klases demāciju dzimtas ģints, saprofīti uz organiskām atliekām.

Alternaria dianthi— šīs ģints suga.

Alternaria solani— šīs ģints suga.

Alternaria tenuis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

alternatīva   -as, s.

1. Nepieciešamība izvēlēties vienu no divām iespējamībām, kuras viena otru izslēdz.

2. Viena no divām iespējamībām, kas savstarpēji viena otru izslēdz.

Alternatīvais dienests— darba dienests pilsoņiem, kuru pacifiskā vai reliģiskā pārliecība vai citi likumā paredzētie apstākļi neļauj dienēt karaspēkā.

Alternatīvā mūzika— popmūzikai un klasiskajai alternatīvs mūzikas novirziens, kas ietver sevī ļoti dažādus mūzikas stilus (rokenrolu, "heavy metal", pankroku, "indie", folkroku u. c.).

Avoti: LLVV, LE1

alternatīve   novec.

1. Alternatīva.

Avoti: Lo

alternatīvhipotēze   psih.

1. Pretstats nulles jeb nejaušības pieņēmuma hipotēzei.

Avoti: PsA

alternatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur alternatīvu - nepieciešamību izvēlēties vienu no divām iespējām, kuras viena otru izslēdz.

// ar not. galotni. Pretējs (parastajam, tradicionālajam).

Alternatīvais tūrisms— kopējs apzīmējums jaunām tūrisma formām, kas tika attīstītas un veicinātas masu tūrisma vietā, tas ir orientēts uz mazākām tūristu grupām, mazāku tūrisma attīstības mērogu; XX gadsimta beigās parādījās tādi šā tūrisma veida apzīmējumi kā, piemēram, līdzsvarotais, maigais, zaļais, harmoniskais, atbildīgais un ilgtspējīgais tūrisms.

Alternatīvā medicīna— netradicionālās medicīnas metodes diagnosticēšanā un slimību ārstēšanā, piemēram, akupunktūra, homeopātija, autogēnais treniņš, meditācija, joga.

Alternatīvā Nobela prēmija— tā tiek dēvēta balva par atbildīgu dzīvesveidu ("Right Livelihood Award").

Alternatīvā zemes apstrāde— ekoloģiska zemes apstrādes sistēma bez ķīmisko elementu pielietošanas, piemēram, biodinamiskā, organiski bioloģiskā.

Avoti: LLVV, MLVV, TvV, LEV

alternators

1. Elektriskā mašīna, kas ražo maiņstrāvu.

Avoti: SV78

alternāts   jur.

1. Secība, kādā līgumos mēdz minēt līgumslēdzējas valstis: katra valsts savā līguma eksemplārā stāv pirmajā vietā.

Avoti: SV99

alternējošs

1. Mainīgs, tāds, kas mijas, kas pakļauts alternācijai.

Avoti: SV69

Alterner   saīs.

1. Atjaunojamu enerģijas avotu veicināšanas programma ("alternative energies").

Avoti: PnR

alternēt   novec.

1. Mainīties.

Avoti: LV93

Altetinga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Altoetting"), Bavārijas federālajā zemē, 12600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Alt-Goldingen   vietv., vēst., vācu val.

1. Veckuldīgas muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kuldīgas pagastā.

Avoti: KV

Alt-Gruenwald   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecgrīnvaldes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Lašu pagastā.

Avoti: KV

althaea   lat.

1. Altejas - malvu dzimtas lakstaugu ģints.

Althaea officinalis— ārstniecības alteja.

Althaea rosea— rožu alteja jeb kāršroze.

Avoti: LD

Altheima   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Altheim"), Augšaustrijas federālajā zemē, 4700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Althof   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecmuižas muiža, kas atradās tagadējā Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagasta teritorijā.

2. Vecmuižas muiža, kas atradās tagadējā Dundagas novada Dundagas pagasta teritorijā.

3. Vecmuižas muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kabiles pagasta teritorijā.

4. Vecmuižas muiža, kas atradās tagadējā Kuldīgas novada Īvandes pagasta teritorijā.

5. Vecmuižas muiža, kas atradās Talsu apriņķa Pastendes pagasta teritorijā.

6. Vecmuižas muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Ceraukstes pagasta teritorijā.

7. Vecmuižas muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Vecmuižas pagasta teritorijā.

8. Vecmuižas muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Zalves pagasta teritorijā.

Avoti: KV, FV

Althofene   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Althofen"), Karintijas federālajā zemē, 4600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

altigrāfs

1. Pašrakstītājs augstummērītājs.

Avoti: SV99

altimetrija   novec.

1. Augstuma mērīšana.

Avoti: KV

altimetrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar altimetriju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

altimetrs   -a, v.

1. Ierīce augstuma mērīšanai (piemēram, lidaparātos).

Barometriskais altimetrs— altimetrs, kura darbība pamatojas uz atmosfēras statiskā spiediena atkarību no lidojuma augstuma.

Impulssignālu altimetrs— altimetrs, kas, izstarojot impulsveida signālus, mēra laika intervālu no elektromagnētisko viļņu impulsa noraidīšanas līdz no Zemes virsmas atstaroto impulsu uztveršanai.

Avoti: LLVV, ZTV

Altindāga   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ankaras ilā, 363700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Altinekina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Altinekin"), Konjas ilā, 3600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Altinezi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Hatajas ilā, 7400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

altingia   lat.

1. Burvjlazdu dzimtas ģints.

Altingia excelsa— rasamals.

Avoti: PDE

altings   -a, v.

1. Islandes parlaments.

Avoti: LEV

Altings   -a, v.

1. Islandes parlaments, pirmo reizi sasaukts kā iedzīvotāju sapulce 930. gadā, mūsdienās vēlē iedzīvotāji uz 4 gadiem.

Avoti: LEV

altinicieši

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Altiniki" ("Altinieki") iedzīvotāji.

Avoti: V1

altiniecieši

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Altiniki" ("Altinieki") iedzīvotāji.

Avoti: V1

altinieks   mūz.; novec.

1. Altists.

Avoti: MūV

Altinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

Avoti: LC

Altinjajla   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Altinyayla"), Burduras ilā, 3200 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā ("Altinyayla"), Sivasas ilā, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Altinova   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Altinova"), Jalovas ilā, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

altins   vēst.

1. Agrāk krievu naudas gabals, līdzīgs 3 dengām, bet no 15 gs. - 6 dengām jeb 3 kapeikām.

2. 19. gs. otrajā pusē - turku zelta nauda 3 piastru vērtībā.

Avoti: KV

Altintags   vietv.

1. Kalnu grēda Ķīnas rietumu daļā (angļu valodā "Altyn Tagh"), Kuņluņa ziemeļu atzars, atdala Caidama ieplaku no Tarimas līdzenuma, garums - 800 km, augstums - līdz 6161 m.

Avoti: LģE

Altintaša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kitahjas ilā, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Altiplana   vietv.; novec.

1. Altiplano - depresiju josla Centrālajos Andos.

Avoti: PZT

altiplanācija

1. Reljefa izlīdzināšanās augstkalnu apgabalos.

Avoti: LPE

Altiplano   vietv.

1. Depresiju josla Centrālajos Andos, Punas plakankalnē (spāņu valodā "Altiplano"), Bolīvijā un Peru, 3600-3850 m virs jūras līmeņa (atsevišķi masīvi līdz 5300 m).

Avoti: LģE

altists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē altu.

Avoti: LLVV

altitūda   ģeod.

1. Kāda zemes virsmas punkta augstums virs jūras līmeņa, ko nosaka nivelējot.

Avoti: ZTV

altitude   angļu val.

1. Augstums; debesu ķermeņa augstums virs horizonta.

Avoti: LEV

Alt-Kaipen   vietv., vēst.

1. Vecķeipenes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ķeipenes pagastā.

Avoti: KV

Alt-Kalzenau   vietv., vēst.

1. Veckalsnavas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Kalsnavas pagastā.

Avoti: KV

Alt-Karkel   vietv., vēst.

1. Veckārķu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Kārķu pagastā.

Avoti: KV

Alt-Laitzen   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Alūksnes novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Veclaicene.

Avoti: LE1

Alt-Laizen   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada Veclaicenes pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Altlandsberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Altlandsberg"), Brandenburgas federālajā zemē, 8900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Alt-Laschen   vietv., vēst., vācu val.

1. Veclažas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Lažas pagastā.

Avoti: KV

Alt-Lasdohn   vietv., vēst., vācu val.

1. Vezlazdonas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Lazdonas pagastā.

Avoti: KV

Alt-Memelshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecmēmeles muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Mēmeles pagastā.

Avoti: KV

Alt-Mocken   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecmoku muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Vecmoku pagastā.

Avoti: KV

Alt-Murjan   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecmurjānu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Sējas pagastā.

Avoti: KV

Altofonte   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Altofonte"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

altogravīra

1. Ātrspiežu gaismas kodinājums iespiedtehnikā.

Avoti: GV

Altona   vietv., vēst., vācu val.

1. Antlavas muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Milzkalnes pagasta teritorijā.

2. Altenes muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Seces pagasta teritorijā.

3. 18. gs. beigās iekārtota muižiņa Pārdaugavā pie Māras ezera, vēlākā Altonava.

Avoti: KV, RiE

Altonava   vietv.; vēst.

1. 19. gs. rīdzinieku izklaides vieta ar skaistu dārzu Pārdaugavā pie Māras ezera, kur no seniem laikiem svinēja Jāņus.

Avoti: KW1

Altona-Windsheim   vietv., vēst., vācu val.

1. Brunavas muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Seces pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Altopole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

Alt-Ottenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Burtnieku novada Vecates pagasta bijušais nosaukums.

2. Vecates muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Vecates pagastā.

Avoti: LPag, KV

Altowit   vietv., vēst., vācu val.

1. Altovītes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Tadaiķu pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Alt-Pebalg   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecpiebalgas muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: KV

Alt-Pebalg-Orrishof   vietv., vēst.

1. Vecpiebalgas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Alt-Peltzen   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecpelces muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Rudbāržu pagastā.

Avoti: KV

Alt-Platon   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecplatones muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Platones pagastā.

Avoti: KV

Alt-Radenskaja   vietv., vēst.

1. Bauskas novada Vecsaules pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Alt-Rahden   vietv., vēst., vācu val.

1. Bauskas novada Vecsaules pagasta bijušais nosaukums.

2. Vecsaules muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Vecsaules pagastā.

Avoti: LPag

altroze   med.

1. Sintētisks D-glukozes stereoizomērs.

Avoti: TM

altruisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Pašaizliedzīga gādība par citiem, gatavība uzupurēties citu labā; pašaizliedzība, nesavtība.

2. med. Slimīgi pārspīlētas rūpes par citiem.

3. med. Kompensācijas procesi orgānos.

Avoti: LLVV

altruistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar altruismu, tāds, kas izriet no altruisma; tāds, kas pauž altruismu; nesavtīgs, pašaizliedzīgs.

Avoti: LLVV

altruists   -a, v.

1. Cilvēks, kam raksturīgs altruisms, nesavtība.

Avoti: LLVV

alts   -a, v.; mūz.

1. Zema sieviešu vai bērnu balss.

// pārn. Cilvēks, kam ir šāda balss.

2. Ar lociņu spēlējams stīgu mūzikas instruments, mazliet lielāks par vijoli.

3. parasti vsk. ģen. Dažu mūzikas instrumentu nosaukumos - šī instrumenta veids ar zemāku diapazonu.

Alta rags— ovāls metāla pūšamais mūzikas instruments.

Avoti: LLVV

Alts   vietv.

1. Alta fjords ("Altafjord"), atrodas Finmarkā, Norvēģijas ziemeļu daļā, ~30 km garš, ietek lašiem bagātā Altaelvas upe.

Avoti: LEV

Alt-Sackenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecvāles muiža, kas atradās Valkas apriņķa Trikātas pagastā.

Avoti: KV

Alt-Sahten   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecsātu muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Grenču pagastā.

Avoti: KV

Alt-Sales   vietv., vēst.

1. Salacgrīvas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Alt-Salis   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecsalacas muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Salacas pagastā.

Avoti: KV

Alt-Sallensee   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecsalienas muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Salienas pagastā.

Avoti: KV

Alt-Saticken   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecsatiķu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Gaiķu pagastā.

Avoti: KV

Alt-Sauken   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecsaukas muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Saukas pagastā.

Avoti: KV

Alt-Schwanenburg   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecgulbenes muiža, kas atradās Madonas apriņķa Vecgulbenes pagastā.

2. Dzelzceļa stacijas "Gulbene" nosaukums 1903.-1919. g.

Avoti: KV, LE1

Alt-Schwarden   vietv., vēst., vācu val.

1. Veczvārdes muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Zvārdes pagastā.

Avoti: KV

Alt-Sehren   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecsērenes muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Sērenes pagastā.

Avoti: KV

Alt-Selburg   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecsēlpils muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Sēlpils pagastā.

Avoti: KV

Altštātene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Altstaetten"), Sanktgallenes kantonā, 11200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

alttuberkulīns   med.

1. Tuberkulozes mikobaktēriju kultūra buljonā, sterilizēta karstumā, filtrējot atbrīvota no mikrobu ķermeņiem un koncentrēta ietvaicējot; lieto tuberkulozes diagnostikā.

Avoti: TM

Altūna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Altoona"), Pensilvānijas štatā, Apalačos 353 m vjl., 45600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Altoona"), Aiovas štatā, 16100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, WA16, LpA

Altunhisara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Altunhisar"), Nīgdes ilā, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Alturpe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Skrundas novada Nīkrāces pagastā.

Avoti: LC

Altusa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Altus"), Oklahomas štatā, 19500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

altuški   žarg.

1. Sīknauda.

Avoti: KZ

Altvēterheide   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Altweerterheide"), Limburgas provincē, 1100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

altvijole   novec.; mūz.

1. Brača; alta vijole.

Avoti: LV93

altvitnieki

1. Priekules novada Bunkas pagasta apdzīvotās vietas "Altvite" (arī - "Altovite") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Alt-Vrangelhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Brenguļu pagasta bijušais nosaukums.

2. Vecbrenguļu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Brenguļu pagastā.

Avoti: LPag

Alt-Wohlfahrt   vietv., vēst., vācu val.

1. Burtnieku novada Ēveles pagasta bijušais nosaukums.

2. Ēveles muiža, kas atradās Valkas apriņķa Ēveles pagastā.

Avoti: LPag, KV

Alt-Wormen   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecvārmes muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Vārmes pagastā.

Avoti: KV

Alt-Wrangelhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecbrenguļu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Brenguļu pagastā.

Avoti: KV

Alt-Zeezern   vietv., vēst., vācu val.

1. Veccieceres muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Cieceres pagastā.

Avoti: KV

aluaudija   bot.

1. Neļķu rindas ģints ("Alluaudia"), ko Latvijā var nopirkt dārzu centros audzēšanai telpās.

Avoti: TaE

alucita   lat.

1. Tauriņu kārtas bārkstspārņu dzimtas ģints.

Alucita hexadactyla— šīs ģints suga.

Avoti: LD

alucitidae   lat.

1. Tauriņu kārtas bārkstspārņu dzimta.

Avoti: LD

Aludžra   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Alucra"), Giresunas ilā, 4300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

aluksna

1. Purvaina, staigna vieta.

Avoti: LE

Alūksne   vietv.

1. Pilsēta Latvijas ziemeļaustrumos, novada centrs no 2009. gada (1950.-2009. - rajona centrs, 1783.-1949. - Valkas apriņķī) 200 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1920. gada, Pleskavas 2. hronikā pirmo reizi minēta 1285. gadā.

Alūksnes jaunā pils— viens no ievērojamākajiem 19. gs. vidus neogotikas stila piemininekļiem Latvijā, celta 1861.-1863. g., viena no dendroloģiski bagātākajām vietām Latvijā - parks izveidots 18. gs. 2. p. kā angļu ainavas parks ar romantiskiem paviljoniem.

2. Alūksnes novads - novads Vidzemes ziemeļaustrumos, ietver Alūksnes pilsētu, Alsviķu, Annas, Ilzenes, Jaunalūksnes, Jaunannas, Jaunlaicenes, Kalncempju, Liepnas, Malienas, Mālupes, Mārkalnes, Pededzes, Veclaicenes, Zeltiņu un Ziemera pagastu, robežojas ar Viļakas, Balvu, Gulbenes un Apes novadu, kā arī ar Igauniju un Krieviju.

3. vēst. Alūksnes pagasts - pastāvēja bijušajā Valkas apriņķī līdz 1949. gadam, pēc 1990. g. teritorija ietilpst Alsviķu, Jaunalūksnes un Ziemeru pagastā, neliela daļa - Alūksnes pilsētā.

4. vēst. Alūksnes rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra (1995. g.) Alūksnes pilsētu, Alsviķu, Annas, Apes, Gaujienas, Ilzenes, Jaunalūksnes, Jaunannas, Jaunlaicenes, Kalncempju, Liepnas, Malienas, Mālupes, Mārkalnes, Pededzes, Trapenes, Veclaicenes, Virešu, Zeltiņu un Ziemera pagastu, robežojās ar Balvu, Gulbenes un Valkas rajonu, kā arī ar Igauniju un Krieviju.

5. Alūksnes augstiene - atrodas Latvijas ziemeļaustrumu daļā, vienlaidus pacēlums, kura virsas augstums pārsniedz 150 m virs jūras līmeņa, platība - 1540 km^2, ziemeļos šaura paugurgrēdu josla saista ar Hānjas augstieni Igaunijā; iedala 4 dabas apvidos: Gulbenes paugurvalnis, Malienas pauguraine, Vaidavas pazeminājums Veclaicenes pauguraine.

6. Alūksnes ezers - ezers Latvijas ziemeļaustrumos, Alūksnes augstienes Vaidavas pazeminājumā, Alūksnes novadā, platība - 15,44 km^2, garums - 5,7 km, platums - līdz 4,25 km, viens no augstākajiem Latvijas ezeriem - 183,7 m virs jūras līmeņa, ezera dienvidrietumu krastā atrodas Alūksne.

7. Pededzes labā pieteka Alūksnes novadā, 24 km gara, iztek no Alūksnes ezera; Beja.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, LC, LD

alūksnējs   apv.

1. Purvains, dūksnains.

Avoti: EH

alūksnieši

1. Alūksnes pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

aluksnis   apv.

1. Alksnis.

Avoti: EH

Alūksnīte   vietv.

1. Bērzaunes labā krasta pieteka Krustpils un Madonas novadā, garums - ~11 km, no tiem ~9 km ir šo novadu robežupe.

Avoti: LD

alumels   ķīm.

1. Niķeļa sakausējums ar alumīniju (1,8-2,5%), silīciju (0,85-2%) un mangānu (1,8-2,2%).

Avoti: ZTV

aluminātcements   tehnol.

1. Ātri cietējošs, izturīgs cements, ko iegūst, apdedzinot līdz saķepšanai ar korundu bagātu izejvielu maisījumu un to smalki samaļot.

Avoti: ZTV

alumināti   vsk. alumināts;

1. Alumīnija hidroksīda sāļi.

Avoti: SV99

alumīnijmiecēšana

1. Ādas apstrādes sārmošanas procesā jēlādā ievadīto hidroksīdu un nātrija sulfīdu izvadīšana, miecēšana ar alumīnija sāļu šķīdumiem.

Avoti: ZTV

alumīnijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements (Al) - viegls, mīksts, sudrabaini balts metāls, kas labi vada siltumu un elektrību.

Alumīnija pulverkausējumi— metālkeramisks materiāls, ko iegūst, sapresējot alumīnija vai alumīnija un silīcija sakausējuma pulveri, saķepinot un karsti deformējot.

Alumīnija rūdas— dabiskas minerālvielas ar paaugstinātu (vairāk par 25-30%) alumīnija daudzumu (boksīti, alunīti, nefelīns, kaolīni), kuras var izmantot alumīnija ieguvei.

Alumīnijorganiskie savienojumi— elementorganisko savienojumu veids, kuros alumīnijs saistīts ar oglekļa atomu.

Avoti: LLVV, ZTV

aluminiums

1. Alumīnijs - ķīmiskais elements.

Avoti: Ang

aluminogrāfija

1. Gludspieduma realizēšanas paņēmiens, kur par iespiedformu lieto alumīnija plātni; algrāfija.

Avoti: GV

aluminotermija   novec.

1. Metālu oksīdu reducēšana ar alumīnija palīdzību.

Avoti: KV

aluminoze

1. Patoloģiska alumīnija koncentrācija organismā.

Plaušu aluminoze— alumīnija māla putekļu izraisīta pneimokonioze (podniecībā nodarbinātiem).

Avoti: TM

alumins

1. Alumīnijs - ķīmiskais elements.

Avoti: Ang

alumīntermija   tehnol.

1. Alumotermija - metālu iegūšana, to oksīdus reducējot ar alumīnija pulveri.

Avoti: LPE

alumnāts   novec.

1. Kopdzīve pie vidējās mācību iestādes, kur audzēkņi saņem dzīvokli un uzturu.

Avoti: KV

alumogels   ķīm.

1. Izžāvēts alumīnija hidroksīda gels; lieto par adsorbentu.

Avoti: ZTV

alumosilikāti   -u, v.

1. Minerāli (laukšpati, vizlas, māla minerāli), kuru struktūrā alumīnijam ir tāda pati vieta kā silīcijam.

Avoti: ZTV

alumotermija   tehnol.

1. Metālu iegūšana, to oksīdus reducējot ar alumīnija pulveri.

Avoti: SV99

alumotermisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar alumotermiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

Alūnāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

Alunāni   vietv.

1. Krustpils novada Variešu pagasta apdzīvotās vietas "Alīunāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

alundrs   apv.

1. Plūškoks.

Avoti: NeV

alunds   ķīm.

1. Alumīnija oksīds Al2O3, ko iegūst mākslīgi no boksītiem; lieto par abrazīvu materiālu un ugunsizturīgu tīģeļu izgatavošanai.

Avoti: ZTV

Alunēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Vietalvas pagastā.

Avoti: LC

alūnēnieši

1. Pļaviņu novada Vietalvas pagasta apdzīvotās vietas "Alūnēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

alūnis   apv.

1. Alauns.

Avoti: KiV

alunīts   -a, v.

1. Bāzisko sulfātu grupas minerāls; alauna akmens.

2. No alumīnija folijas izgatavots pavediens, kas piešķir drānai spīdumu.

Avoti: LLVV

alūns

1. Sērskābā alumīnija un sērskābā kālija dvīņsāls.

Avoti: SV58

Alupka   vietv.

1. Pilsēta Krimas pussalas dienvidos, 17 km uz dienvidrietumiem no Jaltas, 7770 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

aluri

1. Neliela tauta dienvidluo tautu grupā, kas dzīvo Ugandas ziemeļrietumos, arī Zairas ziemeļaustrumos un Sudānas dienvidos, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - musulmaņi.

Avoti: PZT

alus   alus, v.; tikai vsk.

1. Putojošs alkoholisks dzēriens, ko parasti gatavo no miežu iesala un apiņiem.

Alus svētki— publisks sarīkojums, kas raksturīgs valstīm ar senām alus darīšanas un lietošanas tradīcijām, kas parasti notiek brīvā dabā vai pagaidu būvēs, var ilgt vairākas dienas, to sastāvdaļa ir dažādu šķirņu alus lietošana, nacionālie apģērbi vai tautastērpi, mūzika.

Latvijas Alus darītāju savienība— saboiedriska organizācija, dibināta 1993. g. ar mērķi apvienot Latvijas alus darītavas un to darbību atbalstošas fiziskas un juridiskas personas, mainīt alkohola patēriņa struktūru par labu vieglajiem alkoholiskajiem dzērieniem, veicināt kvalitatīva alus, iesala un alus miežu ražošanu un nodrošināt informācijas apmaiņu.

Alus nesēju brālība— latviešu tirdzniecības palīgamata strādnieku apvienība Rīgā 14.-19. gs., kas apvienoja dzērienu transportēšanā nodarbinātos Rīgas latviešus.

Avoti: LLVV, MLVV, TvV, LE1

alusdarītava   -as, s.; sar.

1. Alus darītava.

alusdarniecība   novec.

1. Alus darināšana.

Avoti: VkG

aluskanna   apv.

1. Kanna, kurā glabājas alus.

Avoti: KiV

alusnesējs

1. Strādnieks, kas izvadāja alu un vīnu.

Rīgas alusnesēju brālība— apvienība, kas nodibinājās 14. gs. un pastāveja līdz 19. gs. otrajai pusei.

Avoti: LE

Alussala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

alusviris   apv.

1. Aldaris.

Avoti: EH

Alušta   vietv.

1. Pilsēta Krimā, 33 km uz ziemeļaustrumiem no Jaltas, Krimas dienvidu piekrastē, 28600 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

alutiņš   -a, v.; tikai vsk.

1. Dem. --> alus.

Avoti: LLVV

aluts   apv.

1. Alus.

Avoti: EH

aluviāls   -ais; s. -a, -ā; ģeol.

1. Tāds, kas radies no upju straumju sanestām nogulām.

Aluviālās augsnes— upju palienēs un deltās, dažkārt arī ezeru lēzenajos krastos izveidojušās augsnes; palienes augsnes.

Avoti: LLVV, LPE

alūvijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Upju straumju sanesti nogulumi.

2. novec. Holocēns - pēcleduslaikmets, aptuveni pēdējie 10 tūkstoši gadu.

Avoti: LLVV

aluvijums   novec.

1. Alūvijs.

Avoti: KW1

alūzija

1. Stilistiska figūra, kurā kādam dzīves faktam uz analoģijas pamata piekārto tēlainu izteicienu; izteiciena pamatā var būt pazīstams vēsturisks notikums, Bībeles stāsts vai literārs darbs (piem., Pirra uzvara, trīsdesmit sudraba graši, Ahilleja papēdis u. tml.).

Avoti: SV99

alva   -as, s.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements (Sn) - sudrabaini balts, mīksts, viegli kūstošs metāls.

Alvas rūdas— dabiskas minerālvielas, ko var izmantot alvas ieguvei; galvenais rūdu minerāls ir kasiterīts.

Baltā alva— alva temperatūru intervālā no 13,2 līdz 161 Celsija grādam, kad tā ir sudrabaini balts, mīksts metāls.

Pelēkā alva— alva temperatūrā zem 13,2 Celsija grādiem pakāpeniski maina krāsu un pie -30 grādiem sairst pelēkā pulverī.

Trauslā alva— alva temperatūrā, kas augstāka par 161 Celsija grādu.

Avoti: LLVV, Wi

alvacis   novec.

1. Tāds, kam vājas acis.

Avoti: KV

alvars   ģeogr.

1. Bezmežu ainava Zviedrijā, Igaunijas salās un Lahemā ar atsevišķiem kokveida kadiķiem un to krūmveida puduriem, kas veidojušies uz kailas vai ar plānu augsnes kārtu klātas kaļķakmens virsmas.

Avoti: ZTV

Alvasete   vietv.

1. Pilsēta Spānijas dienvidaustrumu daļā (sp. val. "Albacete"), Kastīlijas-Lamančas autonomajā apgabalā, Provinces administratīvais centrs, 172500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi, PuA

Alvastra   vietv.

1. Apdzīvota vieta Zviedrijas dienvidaustrumu daļā, Esterjētlandē.

Alvastras apmetne— aptuveni 4200 g. veca apmetne Alvastras tuvumā, izrakumi kopš 1909. g., keramikas, kaula, krama priekšmeti un rotaslietas.

Alvastras klosteris— viduslaiku klostera drupas netālu no Ombergas Esterjētlandē, cēluši franču cisteriešu mūki 1143. g., nopostīts 1567. g.

Avoti: LEV

alve   apv.

1. Alveja.

Avoti: EH

alveja   -as, s.

1. Tropu un subtropu liliju dzimtas ģints ("Aloe"), augs ar biezām, gaļīgām lapām, kuras izmanto ārstniecībā (Latvijā istabas augs).

Īstā alveja— alveju suga ("Aloe vera").

Kokveida alveja— alveju suga ("Aloe arborescens").

Sīksvītrainā alveja— alveju suga ("Aloe striatula").

Avoti: LLVV, Aug2, PDE, TaE

alvejīte   biol.

1. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases potiju dzimtas ģints ("Aloina"), Latvijā konstatēta 1 s.

Cietā alvejīte— alvejīšu suga ("Aloina rigida"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

alvejs   apv.

1. Alveja.

Avoti: Aug2

alveobronhiolīts   med.

1. Terminālo bronhiolu un plaušu alveolu iekaisums.

Avoti: TM

alveola   -as, s.; anat.

1. Vissīkāko bronhu galu paplašinājums, kurā notiek gāzu apmaiņa.

2. Padziļinājums, iedobums žoklī, kur atrodas zoba sakne.

Avoti: LLVV

alveolārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar alveolām (1), tām raksturīgs.

2. Saistīts ar alveolām (2), tām raksturīgs.

Alveolārs līdzskanis— līdzskanis, kuru izrunājot mēles gals skar augšzobus vai cieto aukslēju sākumu.

Avoti: LLVV

alveolektomija   med.

1. Alveolārā izauguma nogriešana.

Avoti: TM

alveolīts   med.

1. Zoba alveolas iekaisums pēc zoba izraušanas.

2. Plaušu alveolu iekaisums.

Avoti: TM

alveolīze   med.

1. Zoba alveolas atrofija, rezorbcija.

Avoti: TM

alveolodentāls   med.

1. Attiecīgs uz alveolām un zobiem.

Avoti: TM

alveopalatāls   val.

1. Tāds (līdzskanis), kur izrunājot mēles priekšējā daļa pieskaras daļēji alveolām, daļēji cietajām aukslējām.

Avoti: LvpF

alveris   apv.

1. Palaidnis, auša; muļķīgs.

Avoti: ME, EH

Alverka   vietv.

1. Alverka du Ribatežu - pilsēta Portugālē ("Alverca do Ribatejo"), Lisabonas apgabalā, 31100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Alverņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 3460 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1993. g.

Avoti: Wi

Alvērobello   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Alberobello"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

alvēties   apv.

1. Palaidņoties, dauzīties, muļķoties.

Avoti: ME

alvijs   apv.

1. Kokveida aloje ("Aloe arborescens").

Avoti: KnG

alvirtuve   apv.

1. Alus darītava.

Avoti: EH

alvīt   apv.

1. Alvot.

Avoti: EH

Alvito   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Alvito"), Lacio reģiona Frozinones provincē, 2800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

alvoda

1. Mākslīgi konstruējamas valodas versija Katrīnas Neiburgas un domubiedru versijā.

Avoti: NeV

alvojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> alvot.

2. Alvas kārta, kas pārklāta kāda metāla (parasti vara vai dzelzs) izstrādājuma virsmai.

Avoti: LLVV

alvorāda   mūz.

1. Rīta mūzika Spānijā: (a) gana rīta dziesma; (b) mīļoto slepenās tikšanās atvadu mūzika rītausmā; (c) rīta koncerts brīvā dabā, līdzīgs serenādei (2) vakarā; alborāda.

Avoti: MūV

Alvorana   vietv.

1. Alvoranas jūra - Vidusjūras rietumu daļa starp Ibērijas pussalu un Āfrikas Magribas piekrasti, apskalo Spānijas, Gibraltāra, Marokas un Alžīrijas krastus, Rietumos atrodas Gibraltāra šaurums, kas savieno Vidusjūru ar Atlantijas okeānu; pretstatā pārējai Vidusjūrai, Alvoranas jūrā ir ļoti šaurs kontinentālais šelfs.

2. Neliela sala Alvoranas jūras centrālajā daļā, pieder Spānijai.

Avoti: PuA, Wi

alvošana

1. Metāla izstrādājumu pārklāšana ar plānu alvas, alvas-svina, alvas-svina-cinka vai alvas-bismuta sakausējuma kārtiņu, lai aizsargātu virsmu no korozijas, vai sagatavotu lodēšanai.

Avoti: LPE

alvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārklāt ar alvas vai tās sakausējumu kārtu.

Avoti: LLVV

alvotājs

1. Strādnieks, kas nodarbojas ar alvošanu.

alvpelēks

1. Tāds, kas ir pelēkās alvas krāsā.

Avoti: PP, T

alvskābe

1. H2SnO3 - balta kristāliska viela, kas nešķīst ūdenī.

Avoti: PP, Wi, T

alyogyne   lat.

1. Aliogīnes.

Alyogyne huegelii— Hēgeļa aliogīne.

Avoti: TaE

alysiella   lat.

1. Pavedienveidīgo daudzšūnu baktēriju trihobaktēriju ģints, sastopamas dzīvnieku mutes dobumā.

Avoti: LD

alyssum   lat.

1. Alises - krustziežu dzimtas ģints.

Alyssum calycinum— kausainā alise.

Alyssum desertorum— tuksneša alise.

Alyssum gmelinii— Gmelina alise.

Alyssum montanum— kalnu alise.

Alyssum parviflorum— sīkziedu alise.

Alyssum saxatile— klinšu alise.

Avoti: LD

Alyst   vietv., vēst., krievu val.

1. Alūksnes nosaukums 8. gs. Pleskavas hronikāsa.

Avoti: IPV-85-41

alytes   lat.

1. Olneškrupji - diskmēļu dzimtas ģints.

Avoti: PDE

Alzamaja   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Irkutskas apgabalā, Birjusas labā krasta pietekas Toporokas krastos, 6300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

alzebra   žarg.

1. Algebra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

alzēbrika   žarg.

1. Algebra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Alžāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Mētrienas pagastā.

Avoti: LC

Alženova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Dagdas pagastā.

Avoti: LC

alženovieši

1. Dagdas novada Dagdas pagasta apdzīvotās vietas "Alženova" ("Alženovo") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Alžīra   vietv.

1. Alžīrijas galvaspilsēta (arābu valodā "El Djazair"), vilāja centrs, osta Vidusjūras krastā, 2,07 miljoni iedzīvotāju (2007. g.), vecajā pilsētas daļāmatrodas Lielā mošeja (11.-14. gs.), minarets (1323. g.), Abdarrahmāna mošeja un mauzolejs (1611. g.).

Avoti: LģE

alžīrieši   -šu, v., dsk.

1. Alžīrijas arābi, nācija, Alžīrijas pamatiedzīvotāji, runā arābu valodas dialektā.

Avoti: EV

Alžīrija   vietv.

1. Alžīrijas Tautas Demokrātiskā Republika (arābu valodā "Al Jaza'ir") - valsts Āfrikas ziemeļrietumos, Vidusjūras piekrastē, platība - 2400000 km^2, 27 mlj iedzīvotāju, galvaspilsēta - Alžīra, administratīvais iedalījums - 48 vilājas, robežojas ar Tunisiju, Lībiju, Nigēru, Mali, Mauritāniju, Rietumsahāru un Maroku, kā arī ar Vidusjūru.

Avoti: LģE

āļa   apv.

1. Joku, izlēcienu taisītājs, neprātīgs cilvēks, muļķis.

Avoti: ME

aļa   apv.

1. Bet.

Avoti: KiV

aļa   apv.

1. Lieto, lai pastiprinātu apgalvojumu.

Avoti: KiV

aļamo-fo   žarg.

1. Garīgi atpalicis cilvēks, pamuļķis, muļķis.

Avoti: KZ

Aļaska   vietv.

1. Amerikas Savienoto Valstu štats (angļu valodā "Alaska", saīsinātais apzīmējums - AK), administratīvais centrs - Džūno, platība - 1717854 km^2, iedīvotāju skaits - 698473 (2009. g.), robežojas ar Kanādu, Kluso okeānu, Beringa jūru un Ziemeļu Ledus okeānu.

2. Pussala starp Kluso okeānu un Beringa jūras Bristoles līci, ASV, Aļaskas štata dienvidrietumos, platība - 22000 km^2, augstākā virsotne - Venjaminova vulkāns - 2507 m vjl.

3. Aļaskas grēda - atrodas Kordiljeros, Aļaskas dienvidoas, garums - ~1000 km, augstākā virsotne - Makinlija kalns - 6193 m vjl.

4. Aļaskas līcis - atklāts līcis Klusajā okeānā starp Aļaskas pussalu un Ziemeļamerikas kontinentu, platums pie ieejas - >2200 km, dziļums - līdz 5659 m, neregulāras pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 5,4 m.

5. Aļaskas straume - siltā straume Klusā okeāna ziemeļaustrumos, plūst no dienvidiem uz ziemeļiem, pēc tam uz rietumiem (Aļaskas līcī), pa Aelutu salu šauruniem ieplūst Beringa jūrā, ātrums - 0,9-1,9 km/h.

Avoti: PuA, LģE, PZT

aļaska

1. Silta dūnu virsjaka ar kapuci, parasti klāta ar ūdensnecaurlaidīgu virsmateriālu.

Avoti: SV05

aļaskas

1. Siltināti uzpūsti zābaki ar biezu zoli, klāti ar sintētisku ūdensnecaurlaidīgu materiālu.

Avoti: SV05

āļava   apv.

1. Alveja.

Avoti: MiV

Aļbertovka   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Albertovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Aļeiska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Altaja novadā, Aļejas upes krastos, 29500 iedzīvotāju (2010. g.), dibināta 1913. g.

Avoti: PZT, LpA, Wi

Aļeja   vietv.

1. Obas augšteces kreisā krasta pieteka, Krievijā, Altaja novadā, garums - 858 km.

Avoti: PZT, LpA

Aļeksejevka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Belgorodas apgabalā, 38900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Aļeksina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tulas apgabala ziemeļrietumos, piestātne Okas krastā, 59150 iedzīvotāju (2014. g.), vēstures avotos pirmo reizi minēta 1236. g., pilsētas tiesības kopš 1777. g.

2. Apdzīvota vieta Krievijā, Smoļenskas apgabalā, ~90 km uz austrumiem no Smoļenskas.

Avoti: PZT, Wi, PuA

āļeri   apv.

1. Kalmes.

Avoti: EH

aļģe   aļģes, dsk. ģen. aļģu, s.

1. vsk. Aļģes.

2. žarg. Algebra (mācību priekšmets).

Avoti: LLVV, SLG

aļģērka   apv.

1. Vatēts sieviešu mētelis.

Avoti: KiV

aļģes   biol.

1. Grupa pilnīgi patstāvīgu zemāko augu nodalījumu ("Algae"), kas veidojušies dažādā laikā, attīstījušies pilnīgi patstāvīgi no dažādiem priekštečiem un tikai konverģentās evolūcijas gaitā ieguvuši vairākas kopīgas pazīmes, ~30 tk sugu, Latvijā konstatētas 2680 sugas, iedala 12 nodalījumos.

Dzeltenzaļās aļģes— zemāko augu nodalījums ("Xanthophyta"), kustīgas vai nekustīgas vienšūnas, koloniju, daudzšūnu un sifonveida aļģes, ~300 sugu, Latvijā konstatēta 51 suga.

Zeltainās aļģes— zemāko augu nodalījums ("Chrysophyta"), kustīgas vai pie substrāta piestiprinātas vienšūnas, koloniju, retāk daudzšūnu (pavedienveida, plātņveida) aļģes, ~1200 s., Latvijā konstatēta 71 suga.

Avoti: LD

aļģsēnes   -ņu, s.; biol.

1. Sēņu valsts nodalījums ("Phycomycota"), zemākās sēnes bez micēlija, ar vāji attīstītu micēliju vai ar labi attīstītu, šūnās nesadalītu, daudzkodolainu micēliju, ~1400 sugu, Latvijā 60 ģintis, 260 sugu.

Avoti: ZTV, LD

Aļhovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

aļināt   apv.

1. Sasaukt aizmukušus lopus.

Avoti: ME

āļiņš   apv.

1. Paviegls cilvēciņš, muļķītis.

Avoti: EH

Aļksnīši   vietv.

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Alksnieši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Aļļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Aļļu senkapi— atrodas Gulbenes novada Lejasciema pagastā pie Aļļu mājām, Gaujas labajā krastā ~2 m augstā paugurā, nav pētīti, to kultūrpiederība nezināma.

Avoti: LC

aļļis   apv.

1. Pālis purvā, staignā vietā.

Avoti: ME

Aļmetjevska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikas dienvidaustrumos, Zajas upes kreisajā krastā, 149900 iedzīvotāju (2010. g.), pilsētas tiesības kopš 1720. g.

Avoti: PZT, Wi

Aļmi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

Aļni   vietv.

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Aļņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

aļņāda

1. Aļņa āda.

Avoti: PP, T

aļņānieši

1. Viļānu novada Dekšāru pagasta apdzīvotās vietas "Aļņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aļņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā.

Avoti: LC

aļņpaparde   bot.

1. dsk. Paparžaugu ģints ("Phyllitis"), dārza papardes ar dekoratīvām lapām, kas izlien no augsnes kā mēles un bieži ir kruzuļainas.

Parastā aļņpaparde— skolopendru aļņpaparde.

Skolopendru aļņpaparde— aļņpaparžu suga ("Phyllitis scolopendrium").

Avoti: DaE, TaE

aļokne   apv.

1. Laba, jautra izdzīve.

Avoti: EH

āļoknis   apv.

1. Joku, izlēcienu taisītājs, neprātīgs cilvēks, muļķis.

Avoti: ME

Aļoksinki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

Avoti: LC

Aļoški   vietv.; vēst.

1. Cjurupinska - pilsētas Ukrainā nosaukums līdz 1928. g.

Avoti: PZT

āļot   apv.

1. Ķēmoties, ālēties, zaimot.

Avoti: EH

āļoties   apv.

1. Trokšņot, kliegt, muļķīgi izturēties.

2. Zaimot, pulgot.

Avoti: ME, EH

aļots   apv.; hip.

1. Zaļganīgs.

Avoti: ME

Aļšvangenskaja   vietv., vēst.

1. Alšvangas (tagad Alsungas) pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Aļt-Aucskaja   vietv., vēst.

1. Vecauces pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Aļtinīki   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Altinīki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

am   apv.

1. Apzīmē suņa rejas.

2. Bērnu valodā apzīmē ēšanu, košanu.

Avoti: ME, KnV

Am   saīs.

1. Ķīmiskā elementa amerīcija simbols, atomnumurs 95.

Avoti: i1, PP

a.m.   saīs.; lat.

1. Ante meridiem - priekšpusdienā.

Avoti: LEV

ĀM   saīs.

1. Ārlietu ministrija.

Avoti: i1

AM   saīs., vietv.

1. Armēnija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

ām   vēst.

1. Āma, sena šķidruma mērvienība, āms 3.

Avoti: ME

āma   apv.

1. Mērs kuģa priekšgalā un aizmugurē, kas rāda, cik dziļi kuģis iegrimis.

2. vēst. Apzīmogota, ar pareizu mēru salīdzināta vīna muca, āms 3.

Avoti: ME, KV

AMAB   saīs.

1. Automotoamatieru biedrība.

Avoti: i1

amabile   mūz.

1. Liegi, mīļi, patīkami.

Avoti: Mūz

amacone   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Sengrieķu mitoloģijā - kareivīga sieviete (Melnās jūras piekrastes sieviešu cilts piederīgā).

// pārn. Jātniece.

Avoti: LLVV

Amacumara   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - dievība - kalējs un spoguļu izgatavotāju ciltstēvs.

Avoti: Mit

Amadeus

1. Lielākā datorizētā informācijas un rezervēšanas sistēma Eiropā, ko 1987. gadā izveidoja Eiropas lidsabiedrības "SAS", "Lufthansa", "Air France" un "Iberia", tā ir savienota ar Ziemeļamerikas rezervēšanas sistēmām "Worldspan" un "Sistem One", kā arī ar Āzijas sistēmu "Abacus", nodrošina pieeju: lidsabiedrību lidojumiem, sēdvietu piedāvājumam, biļešu izsniegšanai, viesnīcu numuru rezervēšanai, automobiļu nomai vairākās pasaules valstīs.

Avoti: TvV

amadīgs   apv.

1. Niķīgs.

Avoti: ME

amadina   lat.

1. Krāšņžubīšu dzimtas ģints.

Amadina erythrocephala— sarkangalvas amadīnžubīte.

Amadina fasciata— joslainā amadīnžubīte.

Avoti: ZvP

amadīna   sar.

1. Amadīnžubīte.

Avoti: MLVV

amadīnžubīte   -es, s.

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas krāšņžubīšu dzimtas ģints ("Amadina").

Joslainā amadīnžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Amadina fasciata").

Sarkangalvas amadīnžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Amadina erythrocephala").

Avoti: ZvP

Amadiss

1. Varonis daudzos bruņinieku romānos; šķīsts un nelabojams ideālists.

Avoti: SV33

amadnieks   apv.

1. Amatnieks.

Avoti: EH

Amadora   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Amadora"), Lisabonas piepilsēta, 175100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

amads   apv.

1. Amats.

Avoti: EH

Amagasaki   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Amagasaki"), Osakas piepilsēta, osta pie Jodo ietekas Osakas līcī, 450000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

Amaja   vietv.

1. Dānijas sala Ēresunā (Zunda šaurumā), platība - 65 kvadrātkilometri, atrodas Kopenhāgenas pilsētas rajons, Kastrupas lidlauks un Dragēras kūrorts.

Avoti: LEV

amaka   apv.

1. Lamuvārds (sacīts par zirgu).

Avoti: EH

amakosi

1. Kosi - tauta Dienvidāfrikas Republikā.

Avoti: PZT

āmākslis   apv.

1. Spoks.

Avoti: ME

Amakuro   vietv.

1. Delta Amakuro - štats Venecuēlas ziemeļaustrumos ("Delta Amacuro"), administratīvais centrs - Tukupita, platība - 40200 kvadrātkilometru, 163400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

amaleķieši   vēst.

1. Sena klejotāju tauta Dienvidpalestīnā, tuksnešainā apgabalā dienvidaustrumos no Nāves jūras, bieži iebruka Kanaānas zemē, līdz tika iznīcināti ap 700 g. p. m. ē.

Avoti: KV

Amalfi   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Amalfi"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 5200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

amalgama   -as, s.

1. Metāla sakausējums ar dzīvsudrabu.

Avoti: LLVV

amalgamācija

1. Metāla izšķīdināšana dzīvsudrabā, amalgamas iegūšanna.

2. Virsmas pārklāšana ar amalgamu.

3. Kalnrūpniecībā - metode, ar kuru no sasmalcinātām rūdām vai smiltīm iegūst sudrabu, zeltu, platīnu, tiem veidojot amalgamu ar dzīvsudrabu.

4. Biedrību, savienību, korporāciju saplūšana (ASV un Lielbritānijā).

Avoti: SV69

amalgamators

1. Kalnrūpniecībā izmantojama ierīce, kurā izdara amalgamāciju (3).

Avoti: SV69

amalgamēšana   novec.

1. Metāla šķīdināšana dzīvsudrabā, arī zelta un sudraba iegūšana ar amalgamas palīdzību.

2. Anglijas sīko vietējo arodbiedrību saplūšana valsts mēroga nozaru centrālajās arodbiedrībās.

Avoti: KV

amalgamēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārklāt ar amalgamas kārtu.

Avoti: LLVV

Amālienborga   vietv.

1. Karaļu rezidence Kopenhāgenā (no 1974. g.), celta 1750.-1760. g., sastāv no 4 vienādām ēkām ap astoņstūru laukumu un tiek uzskatīta par izcilāko rokoko arhitektūras būvi Eiropā ("Amalienborg").

Avoti: LEV

Amalienhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lusas muiža, kas atradās tagadējā Madonas novada Praulienas pagasta teritorijā.

2. Amalijas muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Piltenes pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Amaljada   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 18300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

amalrihieši   novec.

1. Kristiešu sekta 13. gs., kas atmeta sakramentus, svēto pielūgšanu un pāvestu ieskatīja par antikristu.

Avoti: KV

āmals   apv.

1. Āboliņa pļava.

2. Baltais āmulis ("Viscum album").

Avoti: ME, Aug2

amals   apv.

1. Āmulis.

2. Ārstniecības amoliņš ("Melilotus officinalis").

Avoti: EH, Aug2

Amalteja   mit.

1. mit. Sengrieķu mitoloģijā - kaza, kas ar savu pienu baroja mazo Zevu, tās nejauši nolauzto ragu Zevs padarīja par savu pārpilnības ragu; pēc citas versijas - nimfa, kas bija ieslodzīta Krētā alā par to, ka reiz bija draudējusi titāniem.

2. astr. Jupitera pavadonis ("Amalthea"), vidējais attālums no planētas - 181400 km, izmēri - 168 km.

Avoti: SV08, Mit, ZvD-203-24

amanats

1. Amānats.

Avoti: SV69, SV78, T

amānats   -a, v.; arābu "amānat"

1. Ķīlnieks, kas tika dots, lai nodrošinātu kāda līguma izpildīšanu (senajā Krievzemē un dažās austrumzemēs).

Avoti: PP, SV78, T

amanda   novec.

1. Mīlamā.

Avoti: KV

amandebeli

1. Ndebeli - tauta DĀR ziemeļaustrumu un Zimbabves dienvidrietumu daļā, tuvu radniecīgi zulusiem, valoda (isindebele) pieder pie bantu saimes dienvidaustrumu grupas.

Avoti: LEV, PZT

amandīns   med.

1. Globulīns saldo mandeļu kodolos.

Avoti: TM

amanita   lat.

1. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas mušmiru dzimtas mušmiru ģints.

Amanita alba— baltā makstssēne.

Amanita crocea— oranžā makstssēne.

Amanita fulva— dzeltenbrūnganā makstssēne.

Amanita muscaria— sarkanā mušmire.

Amanita pantherina— panteru mušmire.

Amanita phalloides— zaļā mušmire.

Amanita porphyria— violetā mušmire.

Amanita rubescens— sarkstošā mušmire.

Amanita vaginata— pelēkā makstssēne.

Amanita virosa— baltā mušmire.

Avoti: LD

amanitaceae   lat.

1. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas mušmiru dzimta.

Avoti: LD

amanīti   rel.

1. 17. gs. beigās no menonītiem atzarojusies protestantu sekta, kuras kopienas mūsdienās sastopamas ASV un Kanādā un kura noraida moderno un pilsētniecisko dzīvesveidu; eimiši.

Avoti: SV99

amanitīns   med.

1. Indīgs alkaloīds mušmirēs.

Avoti: TM

amanitopsis   lat.

1. Makstssēnes.

Avoti: LD

amantadīns   med.

1. Pretvīrusu līdzeklis, kas kavē vīrusu genoma atbrīvošanos un tiek lietots pret gripas vīrusu.

Avoti: VE

Amantea   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Amantea"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

amantes   novec.

1. Iemīlējies bezprātis.

Avoti: KV

Amapa   vietv.

1. Brazīlijas štats, atrodas valsts ziemeļos, Atlantijas okeāna piekrastē, platība - 142815 kvadrātkilometru, 751000 iedzīvotāju, administratīvais centrs - Makapa, robežojas ar Paras štatu, kā arī ar Surinamu un Gviānu.

2. Neliela pilsēta šī štata austrumos, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, LpA

amara   lat.

1. Blāvuļi - skrejvaboļu dzimtas ģints.

Amara communis— parastais blāvulis.

Avoti: LD

amara   žarg.

1. Prostitūta.

Avoti: KZ

Amara   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Jalomicas žudecā, 7300 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Kilils Etiopijā ("Āmara"), administratīvais centrs - Bahirdara, platība - 159174 kvadrātkilometri, 17214000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. novec. Amāra - pilsēta Irākā.

Avoti: Wi, PuA, PZT

Amāra   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Irākas dienvidaustrumos, Tigras kreisajā krastā, Meisānas muhāfazas administratīvais centrs, 344000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Amaradija   -as, s.; vietv.

1. Upe Rumānijā, Žiu kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

amarantaugi

1. Neļķu rindas dzimta, viengadīgi un daudzgadīgi lakstaugi, retāk puskrūmi un koki, gk. tropu un subtropu joslās ~65 ģ., 900 s.; Latvijā konstatētas 7 ievazātas sugas, dārzos audzē astaino amarantu jeb kaķasti.

Avoti: PDE

Amarante   -es, s.; vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Amarante"), Portu apgabalā, 56300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

amaranthaceae   lat.

1. Divdīgļlapju klases amarantu dzimta.

Avoti: LD

amaranthus   lat.

1. Divdīgļlapju klases amarantu dzimtas amarantu ģints.

Amaranthus alba— baltais amarants.

Amaranthus blitoides— balandu amarants.

Amaranthus caudatus— astainais amarants.

Amaranthus cruentus— asinssarkanais amarants.

Amaranthus hybridus— asinssarkanā amaranta "Amaranthus cruentus" nosaukuma sinonīms.

Amaranthus lividus— zilganais amarants.

Amaranthus paniculatus— asinssarkanā amaranta "Amaranthus cruentus" nosaukuma sinonīms.

Amaranthus retroflexus— liektais amarants.

Amaranthus spinosus— dzeloņainais amarants.

Avoti: LD

amarants   -a, v.; bot.

1. Divdīgļlapju klases dzimta ("Amaranthaceae"), viengadīgs vai daudzgadīgs augs (lakstaugs, puskrūms, koks); izplatīts gk. Amerikas un Āfrikas tropiskajā un subtropiskajā joslā (ap 900 sugām, kas iedalītas 65 ģintīs), Latvijā konstatēta tikai 1 ģints.

2. Šīs dzimtas ģints ("Amaranthus"), no kuras Latvijā konstatētas 7 sugas.

Asinssarkanais amarants— amarantu suga ("Amaranthus cruentus").

Astainais amarants— amarantu suga ("Amaranthus caudatus").

Balandu amarants— amarantu suga ("Amaranthus blitoides").

Baltais amarants— amarantu suga ("Amaranthus albus").

Dzeloņainais amarants— amarantu suga ("Amaranthus spinosus").

Liektais amarants— amarantu suga ("Amaranthus retroflexus").

Zilganais amarants— amarantu suga ("Amaranthus lividus").

Avoti: SV99, LD

amarantžubīte   -es, s.

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas krāšņžubīšu dzimtas ģints ("Loganosticta").

Sarkanknābja amarantžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Loganosticta senegala").

Avoti: ZvP

Amaravati   vietv.; novec.

1. Amrāvatī - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Amarāvatī   mit.

1. Hindu mitoloģijā - dieva Indras paradīzes Indralokas tūkstošvārtu galvaspilsēta, kurā mīt nemirstīgie un karā bojā gājušie varoņi.

Avoti: Mit

āmarēt   apv.

1. Dauzīt ar āmuru.

Avoti: EH

amareto

1. Mandeļu (arī aprikožu kauliņu) liķieris.

Avoti: PL

amargens   -a, v.; novec.

1. Sudraba nitrāta, amonjaka un ūdens šķīdums, bezkrāsains, caurspīdīgs šķidrums ar sārmainu reakciju un amonjaka smaku, baktericīds līdzeklis.

Avoti: LxE

amari

1. Amhari - tauta, dzīvo Etiopijas ziemeļu un centrālajā daļā, runā amharu valodā.

Avoti: PZT

āmarīgs   apv.

1. Rijīgs.

Avoti: ME

āmarija   apv.

1. Āmrija.

Avoti: EH

āmarijs   apv.

1. Āmrija.

Avoti: EH

Amarila   vietv.; novec.

1. Amarilo - pilsēta ASV, Teksasas štatā.

Avoti: PZT

amarilis

1. Amarillis.

Avoti: SV78

amarillis   -ļļa, v.

1. dsk.; bot. Viendīgļlapju klases dzimta ("Amaryllidaceae"), kurā ietilpst, piemēram, narcises, sniegpulkstenītes.

2. Šīs dzimtas ģints ("Amaryllis"), dekoratīvs sīpolaugs (Latvijā istabas augs) ar baltiem vai sārtiem zvanveida ziediem.

Avoti: LLVV, LD

Amarilo   vietv.

1. Pilsēta ASV, Teksasas štata ziemeļaustrumu daļā ("Amarillo"), 1120 m vjl., 197300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, WA16, LpA

amarīļa   apv.

1. Mantkārīgs, mantrausīgs, alkatīgs cilvēks.

Avoti: ME

amariļļaugi

1. Liliju rindas dzimta, daudzgadīgi lakstaugi ar sīpolu, lapas šauras, garas, ziedi pa vienam vai ziedkopās ziednešu galā; gk tropos 60-90 ģ., 800-1000 s.; Latvijā kā krāšņumaugus brīvā dabā audzē narcises, pienpulkstenītes, sniegpulkstenītes, telpās - amariļļus, hipeastrus, klīvijas.

Avoti: PDE

āmarīma   apv.

1. Mantkārīgs, mantrausīgs, alkatīgs cilvēks; amarīļa.

Avoti: ME

amarīns   med.

1. Balts, kristālisks pulveris, rūgtviela rūgto mandeļu eļļā; iegūst arī sintētiski; indīgs.

Avoti: TM

Amarinta   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 3700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

āmariņš   apv.

1. Dem. --> āmars; āmuriņš.

Avoti: ME

Amarna   vietv.; novec.

1. Amārna - ciems Ēģiptē.

Avoti: PZT

Amārna   vietv.

1. Ciems Ēģiptē, Nīlas labajā krastā ("Tell el-Amarna"), 287 km uz dienvidiem no Kairas, tuvumā Senās Ēģiptes galvaspilsētas Ahetatonas drupas.

Avoti: LEV

Amarneek   vietv., vēst., vācu val.

1. Amarnieku muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Milzkalnes pagasta teritorijā.

Avoti: KV

amaroīds   med.

1. Katra rūgta augu viela, kas nepieder pie glikozīdiem vai alkaloīdiem.

Avoti: TM

amarone

1. Viens no labākajiem Itālijas vīniem, ko darina no žāvētām (vītinātām) vīnogām.

Avoti: PL

āmarot   apv.

1. Sist, strādāt ar āmuru.

Avoti: EH

āmars   apv.

1. Āmurs.

2. Spēle, kuras laikā visi, izveido apli, izņemot vienu, kam rokā ir tā sauktais āmariņš vai ziediņš.

Avoti: ME

amaryllidaceae   lat.

1. Viendīgļlapju klases amariļļu dzimta.

Avoti: LD

amaryllis   lat.

1. Amariļļi.

Avoti: PDE

amasēze   med.

1. Nespēja košļāt.

Avoti: TM

Amasja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Amasya"), ila administratīvais centrs, 91900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Amasra   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Amasra"), Bartinas ilā, 6600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

amastija   med.

1. Iedzimts krūts dziedzera trūkums.

Avoti: TM

Amata   vietv.

1. Apdzīvota vieta tāda paša nosaukuma novada Drabešu pagastā 13 km no Cēsīm, Amatas upes labajā krastā.

2. Amatas novads - izveidojās Cēsu rajonā 2000. g., apvienojot Drabešu un Amatas pagastu, no 2009. g. patstāvīgs novads un ietver arī Nītaures, Skujenes un Zaubes pagastu, robežojas ar Cēsu, Vecpiebalgas, Ogres, Mālpils, Siguldas, Līgatnes un Pārgaujas novadu.

3. Amatas pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā ar administratīvo centu Ausmās, robežojas ar Drabešu, Nītaures un Skujenes pagastu, kā arī ar Līgatnes un Cēsu novadu.

Amatas pagasta teritorija— izveidojās pēc 2. pasaules kara pirmskara Drabešu pagasta dienvidu daļā un bijušā Kosas pagasta ziemeļu galā, nodibināts 1990. g.; 2000.-2009. g. teritorija ietilpa Cēsu rajona Amatas novadā un pagasts nepastāvēja kā administratīva vienība.

4. Amatas skola - apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Amatas novada Amatas pagastā.

5. Gaujas kreisā krasta pieteka Amatas novadā, garums - 67 km, kritums - 193 m.

Avoti: LPag

Amāta   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - valdnieka Latīna sieva, Lavīnijas māte, kura pretojās orākula spriedumam izdot meitu par sievu Ainejam.

Avoti: Mit

amatāt   apv.

1. Būt amatniekam.

2. Vēlēties ko uzlabot, bet bez nepieciešamajām prasmēm.

Avoti: ME

amatbrālis   -ļa, v.; sar.

1. Kādas profesijas darbinieks attieksmē pret citiem šīs pašas profesijas darbiniekiem.

Avoti: LV87

Amaterasu   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - un sintoismā - saules dieviete; mītiska imperatoru dzimtas ciltsmāte.

Avoti: SV08

Amaterasumikoto   mit.

1. Saules dieviete sintoismā; mītiska Japānas imperatoru dzimtas ciltsmāte.

Avoti: MkV

amati   nelok.

1. Lociņinstrumentu nosaukums, kas izceļas ar savu skanējumu; tos darinājuši itāliešu meistari - Amati dzimtas locekļi (16.-18. gs.).

Avoti: SV78

amatieris   -a, v.

1. Cilvēks, kas interesējas par kādu tehnikas, sporta, arī zinātnes, mākslas nozari un darbojas tajā no pamatdarba brīvajā laikā bez materiālas atlīdzības.

Amatieru kamera— fotokamera, kurai nav zināmi tās iekšējā orientējuma elementi.

Avoti: LLVV, ĢmV

amatieriski   novec.

1. Neprofesionāli.

Avoti: LV93

amatierisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Neprofesionāls.

Avoti: LV93, T

amatierisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Neprofesionāla nodarbošanās (parasti ar tehniku, sportu).

Avoti: LLVV

amatiersports

1. Nodarbošanās ar sportu no pamatdarba brīvajā laikā bez materiālas atlīdzības.

amatierzveja   jur.

1. Makšķerēšana un zemūdens medības - rekreācijas vai sporta nolūkā veikta darbība, lai ar makšķerēšanas rīkiem iegūtu zivis, bez tiesībām zvejā iegūtās zivis pārdot vai piedāvāt tirgū.

Avoti: JtV

amatieši

1. Amatas novada Amatas ciema iedzīvotāji.

Avoti: V1

amatinieks   apv.

1. Amatnieks.

Avoti: EH

amatistaba   novec.

1. Amatnieka darbnīca, kas aizņem atsevišķu istabu kādā ēkā.

Avoti: LkG

Amatitlana   vietv.

1. Pilsēta Gvatemalā, galvaspilsētas Gvatemalas piepilsēta, 60900 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

amatizglītība

1. Amatnieka kvalifikācijas iegūšanai nepieciešamā izglītība.

Avoti: EbV

amatmeistars

1. Amatnieks, amata meistars.

Avoti: KnV

amatnica   apv.

1. Amatniece.

Avoti: EH

amatniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Sīkražošana, kam pamatā roku darbs un vienkārši darba rīki.

Latvijas Amatniecības kamera— amatnieku apvienība, kas pārstāv amatnieku intereses valsts un pašvaldību institūcijās, izsniedz amatnieku kvalifikācijas dokumentus, sniedz pakalpojumus amatniecības uzņēmumiem, rūpējas par amatnieku sociālo, ekonomisko un juridisko aizsardzību, organizē starptautisko sadarbību.

Amatniecības nolikumi— normatīvie akti amatnieku darbības regulēšanai, ko izdeva valsts vai pilsētas vadība, tie bija jāievēro cunfšu locekļiem.

Avoti: LLVV, LE1

amatniecībskola   apv.

1. Arodskola.

Avoti: ViV

amatniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar amatniecību, amatu.

2. Tāds, kurā neizpaužas radoša ierosme, arī tāds, kas veidots bez talanta.

Avoti: LLVV

amatnieciskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Radošas ierosmes, arī talanta, meistarības trūkums (parasti mākslā, zinātnē).

Avoti: LLVV

Amatnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Garkalnes novadā.

Avoti: LC

amatnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar kādu amatu (1).

Amatnieku brālība— amatnieku, tirdzniecības transportstrādnieku u. c. apvienība sabiedriskās dzīves organizēšanai, savstarpējās palīdzības sniegšanai, kopīgo interešu aizsardzībai.

Amatnieku kase— Rīgas vācu amatnieku kredītiestāde, ko nodibināja 1893. g. Rīgas Vācu amatnieku palīdzības biedrība, likvidēta 1939. g.

Amatnieku nemieri— amatnieku cīņa par varu viduslaiku pilsētās, Latvijā tā bija cīņa pret Rīgas arhibīskapu un Livonijas ordeņa mestru, lielākais bija Jelgavas dzirnavnieku dumpis 1792. gadā.

KOka amatnieks— amatnieks, kas strādā ar koku, gatavo koka priekšmetus.

2. Cilvēks, kas strādā (zinātnē, mākslā u. tml.) bez radošas ierosmes, arī bez talanta.

Avoti: LLVV, KnV

amatnolaidība   -as, s.; jur.

1. Amatpersonas pienākumu nepildīšana, tas ir, ja amatpersona neizdara darbības, kuras viņai pēc likuma vai uzliktā pienākuma jāizdara, lai novērstu kaitējumu valsts varai vai pārvaldes kartībai, vai personas ar likumu aizsargātām tiesībām un interesēm.

Avoti: JtV1

amatnoziegums   -a, v.; jur.

1. Noziegums, ko izdara amatpersona, izmantojot savu dienesta stāvokli.

Avoti: LLVV

amatofobija   med.

1. Slimīgas bailes no putekļiem.

Avoti: TM

amatot   apv.

1. Nodarboties ar amatu.

2. Vēlēties ko uzlabot, bet bez nepieciešamajām prasmēm.

Avoti: KV, ME

amatoties   novec.

1. Nodarboties ar amatu.

Avoti: KV

amatpersona   -as, s.

1. Persona, kas iestādē vai organizācijā pilda organizatoriskus vai administratīvus pienākumus un pārstāv savu iestādi vai organizāciju.

Avoti: MLVV

Amatriče   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Amatrice"), Lacio reģiona Rieti provincē, 2700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

amats   -a, v.

1. Kvalificēts darbs, arī nodarbošanās - dažādu izstrādājumu ražošana ar rokām, izmantojot vienkāršus darba rīkus.

Nodot amatā— sūtīt mācīties amatu.

2. Jebkurš kvalificēts darbs: nodarbošanās, profesija, arods.

Amata brāļi— cilvēki ar vienādu profesiju; vienas amatnieku cunftes locekļi, amata meistari.

3. Dienesta stāvoklis, ieņemamā vieta (iestādē, uzņēmumā).

Strādāt, savienojot amatus (arī amatu savienošanas kārtībā)— strādāt divās (vai vairākās) darba vietās.

4. vēst. Amatnieku organizācija; transportā nodarbināto apvienība (feodālajā Rīgā); cunfte, brālība.

Amata dzīres— cunftes locekļu kopīgie svētki viduslaiku pilsētās, notika pēc cunftes sapulces 1-2 reizes gadā.

Amata galdi— katrai cunftei ierādīti galdi pilsētas tirgus laukumā, kur amata meistari tirgoja savu produkciju un pieņēma pasūtījumus.

Amata grāmata— grāmata, kurā tika ierakstīti cunftes sapulču lēmumi, reģistrēti vadības vēlēšanu rezultāti, ziņas par jaunu locekļu uzņemšanu cunftē, mācekļu pieņemšanu un atlaišanu pēc apmācības.

Amata kāzas— cunftē uzņemtā jaunā amata meistara kopējs mielasts ar pārējiem amata meistariem - amata brāļiem.

Amata kungi— īpaši Rīgas pilsētas rātes iecelti ierēdņi, kas uzraudzīja amatnieku cunfšu darbību, pārbaudīja preču kvalitāti, deva atļauju sasaukt cunftes sapulces, sodīja amatniekus par cunftes amata ruļļa noteikumu pārkāpumiem, iekasēja no cunftēm nodokļus pilsētas kasei.

Amata lāde— kopēja cunftes kase; lāde kurā glabāja cunftes dokumentus, naudu un vērtslietas; tajā savāca jauno amata meistaru iestāšanās maksas, soda naudas par cunftes amata ruļļa noteikumu pārkāpumiem, cunftes locekļu biedra naudas iemaksas un no šiem līdzekļiem maksāja algas amata vecākajiem, pabalstus trūcīgajiem cunftes locekļiem slimību gadījumā, iepirka preces dzīru vajadzībām u. tml.

Amata meistars— cunftes loceklis, kas ieguvis tiesības ierīkot savu amatnieka darbnīcu vai patstāvīgi vadīt amata darbus tajā nozarē, kurā savu kvalifikāciju pierādījis pārbaudījumā.

Amata nauda— zemnieku nodevas Livonijas ordeņa un bīskapu ierēdņiem par pagasta dzīru rīkošanu, ko bieži sauca arī pēc tā ierēdņa amata nosaukuma, kam bija tiesības to ievākt (mestra, komtura, fogta, staļļmeistara, galda brāļu, skrīvera nauda u. c.).

Amata puisis— amata meistara māceklis, kas 2-6 gadus apguva amatu, lai kļūtu par zelli.

Amata rotas— Rīgas pilsētas karaspēka vienības viduslaikos, kuras tika komplektētas no amatnieku cunfšu locekļiem.

Amata rullis— amatnieku cunftes vai ģildes statūti.

Amata sulainis— amata tiesas kalpotājs, ko tiesa nosūtīja uz cunfšu sapulcēm par uzraugu un kārtības uzturētāju.

Amata tiesa— zemākā tiesu instance amatnieku lietās Rīgā viduslaikos.

Amata vecākie— cunftes valde, kas sastāvēja no eltermaņa, 2 priekšsēdētājiem, kasiera un rakstveža, parasti ievēlēja uz 2 gadiem amatnieku cunftes sapulcē, kurā piedalījās visi amata meistari un zeļļi, apstiprināja pilsētas amatu tiesa.

Amata zaķi— amatnieki, kas nebija amatnieku cunfšu locekļi un slepeni nodarbojās ar kādu amatu.

Amata zvērests— svinīgs solījums, kas bija jādod amatpersonai, stājoties amatā.

5. apv. Paraža, tikums; arī niķis.

Avoti: LLVV, Lo, LE1, MiV

amatsavienošana

1. Cita apmaksājama amata vai regulāri apmaksājama darba izpildīšana līdztekus pamatdarbam citā iestādē, uzņēmumā, organizācijā.

Avoti: EV

amatviltojums   jur.

1. Darbības, kas izpaužas apzinātu nepatiesu ziņu ierakstīšanā dokumentos, nepatiesa dokumenta sastādīšanā un dokumenta viltošanā, ko izdarījusi amatpersona.

Avoti: JtV

amatvīrs   -a, v.; novec.

1. Amatpersona.

Avoti: LLVV

Amaunete   mit.

1. Senajā Ēģiptē viena no astoņām pirmatnējām dievībām vai dievišķajiem spēkiem ogdoādē.

Avoti: PmV

amaurosoma   lat.

1. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas mēslmušu dzimtas ģints.

Amaurosoma armillatum— šīs ģints suga.

Amaurosoma flavipes— timotiņa muša, šīs ģints suga.

Avoti: LD

amauroze   med.

1. Pilnīgs centrālas dabas redzes zaudējums bez redzamām pārmaiņām acs struktūrā.

Avoti: TM

Amāzija

1. Lielkontinents, kura veidošanās sākums paredzams aptuveni pēc 100 miljoniem gadu saplūstot Amerikas un Āzijas kontinentiem.

Avoti: NGL-1-31

Amazonasa   vietv.

1. Štats Brazīlijas ziemeļrietumos ("Amazonas"), lielākais un visretāk apdzīvotais, atrodas Brazīlijas ziemeļrietumos, Amazones upes baseinā, administratīvais centrs - Manausa, platība - 1570746 kvadrātkilometru, 3393400 iedzīvotāju (2009. g.).

2. Štats Venecuēlas dienvidos ("Amazonas"), administratīvais centrs - Puertoajakučo, platība - 180145 kvadrātkilometri, 153600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LEV, PuA

amazone   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Sengrieķu mitoloģijā - kareivīga sieviete (Melnās jūras piekrastes sieviešu cilts piederīgā).

// pārn. Jātniece.

2. Karotājas slāvu mitoloģijā, 11. gs. Bohēmijas leģenda vēsta par amazoņu pulku, kas cīnījušās kā vīrieši un uzņēmušās iniciatīvu arī dzimumattiecībās.

3. Speciāls garš sieviešu tērps jāšanai.

Avoti: LLVV, PmV, SV69

Amazone   vietv.

1. Upe Dienvidamerikā (portugāļu valodā "Rio Amazonas"), Peru un Brazīlijā, Kolumbijas robežupe, lielākā upe pasaulē pēc garuma (6450 km), ūdenīguma un baseina platuma, ietek Atlantijas okeānā, veidojot lielu deltu, kuģojama 4300 km garumā (no grīvas līdz Andiem), 1700 km no grīvas Manausas osta pieejama okeāna kuģiem.

Amazones zemiene— Amazonija - zemiene Dienvidamerikā (Brazīlijā, Peru, Kolumbijā, Ekvadorā, Bolīvijā) Amazones baseinā, visplašākā zemiene pasaulē, platība - >5 miljoni kvadrātkilometru, austrumu-rietumu virzienā stiepjas 3200 km garumā, ziemeļu-dienvidu virzienā 500-1600 km, izveidojusies Dienvidamerikas platformas ieliekumā, ko aizpildījuši paleozoja nogulumi.

Avoti: LģE

Amazonija   vietv.

1. Amazones zemiene, atrodas Dienvidamerikā (Brazīlijā, Peru, Kolumbijā, Ekvadorā, Bolīvijā) Amazones baseinā, visplašākā zemiene pasaulē, platība - >5 miljoni kvadrātkilometru, austrumu-rietumu virzienā stiepjas 3200 km garumā, ziemeļu-dienvidu virzienā 500-1600 km, izveidojusies Dienvidamerikas platformas ieliekumā, ko aizpildījuši paleozoja nogulumi.

Avoti: LģE

amazonīts

1. Zilganzaļš vai zaļš mikroklīns; izmanto par rotakmeni vai apdares akmeni.

Avoti: ZTV

amazuli

1. Zulusi - tauta Dienvidfrikas Republikā.

Avoti: PZT

AMB   novec.

1. Bakteriāls mēslošanas līdzeklis (autohonā mikroflora B), kas satur dažādas augsnē brīvi dzīvojošas baktērijas, pagatavo no kūdras, kurā iesēj un savairo autohono mikrofloru B.

Avoti: LxE

amb.   saīs.

1. Ambulance; ambulatorisks.

Avoti: i1

amba   žarg.

1. Neveiksme, bezizejas stāvoklis, krahs, beigas.

2. Nāve.

3. Viss pagalam!

Avoti: SLG

amba   novec.

1. Gādniece, zīdītāja.

Avoti: Lo

Ambāla   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Ambāla"), Harjānas štata ziemeļos, ~400000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, Wi

ambālis   žarg.

1. Muļķis.

2. Neveikls cilvēks.

Avoti: SLG

ambals   sar.

1. Muļķis.

2. Neveikls cilvēks.

3. Liela auguma vīrietis.

4. Nozieguma izpildītājs.

Avoti: SLG, KZ

ambandži

1. Mbandži - bandu tautas cilts.

Avoti: PZT

Ambardaha   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Maimečas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

ambargo   novec.

1. Embargo - sveša tirdzniecības kuģa un kravas aizturēšana ostā.

Avoti: KV

ambarkadēra   novec.

1. Upju transportā īpaši celtas piestātnes vai nostiprinātas liellaivas pasažieru izkāpšanai un iekāpšanai, kā arī kravas operācijām.

2. Dzelzceļa satiksmē - dažāda veida platformas.

Avoti: KV

ambaruha   sar.

1. Noliktava.

Avoti: KZ

ambarvālijas   novec.

1. Romiešu auglības svētki maija beigās, kad svinīgā gājienā vadāja ap laukiem upurējamos dzīvniekus.

Avoti: KV

ambas   novec.

1. Grūti pieejamas plakankalnes Abesīnijas (Etiopijas) kalnājā, stāvām nogāzēm.

Avoti: KV

ambasāde   novec.

1. Sūtniecība.

Avoti: KV

ambasadors   novec.

1. Vēstnieks.

Avoti: LME

Ambata   vietv.; novec.

1. Ambato - pilsēta Ekvadorā.

Avoti: PZT

Ambato   vietv.

1. Pilsēta Ekvadorā, Andu ielejā 2600 m vjl., 169000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ambel   vietv., vēst.

1. Ambeļmuižas (arī Ambeļa muiža) bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag, KV

Ambeli   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Ambeļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

ambelieši

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Ambeļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ambelis   apv.

1. Rokas cirvis.

Avoti: ME

Ambeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Daugavpils novada ziemeļaustrumu daļā 40 km no Daugavpils, pagasta centrs; Ambeļmuiža.

2. Ambeļu pagasts - pagasts Daugavpils novada ziemeļaustrumu daļā, robežojas ar Višķu un Biķernieku pagastu, kā arī ar Aglonas un Krāslavas novadu; līdz 1945. g. teritorija ietilpa Višķu pagastā un neliela daļa Biķernieku pagastā.

Avoti: LPag, AtvL, LC

Ambeļmuiža   vietv., vēst.

1. Bijusī muiža, kuras teritorijā Daugavpils novadā izveidojusies apdzīvotā vieta "Ambeļi"; arī šīs apdzīvotās vietas bijušais nosaukums.

Avoti: LPag, LC

Amberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Amberg"), Bavārijas federālajā zemē, 41600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Amberģe   vietv.

1. Saldus novada Ezeres pagasta apdzīvotās vietas "Amberģis" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Amberģis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Ezeres pagastā.

Avoti: LC

ambi   ģeogr.

1. Palikšņu kalnu nosaukums Etiopijas kalnienē Āfrikā.

Avoti: ZTV

ambi-

1. Salikteņu daļa - divējāds (piem., ambivalence).

Avoti: SV99

ambīcijas   -u, s.

1. Godkārība, cenšanās pēc kaut kā aiz godkārības; tieksme, pretenzijas iegūt (ko).

Avoti: MLVV

ambiciozs   -ais; s. -a, -ā;

1. Godkārīgs; tāds, kam ir ambīcijas, kas cenšas kaut ko sasniegt gk. aiz godkārības.

Avoti: SV99

ambidekstija   psih.

1. Spēja vienlīdz veikli darboties ar abām rokām.

Avoti: PsA

ambidekstrija   med.

1. Spēja lietot vienādi veikli abas rokas.

Avoti: TM

ambidekstrs

1. Cilvēks, kas vienlīdz labi darbojas ar labo un kreiso roku, abrocis.

2. Ļoti prasmīgs cilvēks.

Avoti: PL

ambidektrs

1. Cilvēks, kas vienlīdz labi darbojas ar labo un kreiso roku, abrocis; ambidekstrs (1).

2. Ļoti prasmīgs cilvēks; ambidekstrs (2).

Avoti: PL

ambient   angļu val.

1. Ambients.

Avoti: PL

ambients

1. Apkārtējā atmosfēra, vide, ietekme, gaisotne.

2. Noteiktu noskaņu izraisošs.

3. Nomierinoša, atslābinoša atslodzes mūzika.

Ambientā mūzika— noskaņojuma mūzika ar dažādiem skaņu, kas apvieno elementus no dažādiem atšķirīgiem stiliem, galvenokārt džeza, elektroniskās mūzikas, rokmūzikas, klasiskās un tautas mūzikas.

Avoti: PL, MkV

ambifikss   val.

1. Cirkumfikss - afikss, kuru lieto abpus saknei novietoti morfēmiski elementi, kas kopīgi izsaka noteiktu leksisku vai gramatisku semantiku.

Avoti: VsV

ambifunkcionāls

1. Tāds, kas var darboties (funkcionēt) divējādi.

Ambifunkcionāls savienojums— savienojums ar tipiskām divējādām reakciju iespējām, piem., diketoni dod atvasinājumus pie skābekļa un centrālā oglekļa atoma.

Avoti: SV99, ZTV

ambigitāte   psih.

1. Daudznozīmība (uztverē, domāšanā).

Avoti: PsA

ambigvitāte

1. Divdomīgums, kas rodas, lietojot neskaidrus terminus.

Avoti: SV99

ambilaterāls   med.

1. Abpusīgs, divpusīgs.

Avoti: TM

ambilineārs

1. Tāds, kas attiecas uz divām līnijām.

Ambilineāra radniecība— radniecības atzīšana, skaitot izcelmi gan pa sieviešu, gan pa vīriešu līniju.

Avoti: AV

ambīlis   apv.

1. Cirvis.

2. žarg. Muļķis.

Avoti: EH, SLG

ambīlītis

1. Mazs rokas cirvītis, ķirvelis.

Avoti: Sen

ambiloģija

1. Divējādi iztulkojama vārdkopa vai teiciens.

Avoti: SV99

ambilokāls

1. Tāds, kas attiecas uz divām vietām.

Ambilokāla dzīvesvieta— paraža, saskaņā ar kuru jaunais pāris pēc laulībām var apmesties vai nu pie vīra vai pie sievas vecākiem vai to tuvumā.

Avoti: AV

ambīls   apv.

1. Naivulis.

Avoti: BsV

ambiofonija

1. Oriģinālpriekšnesuma optimālu klausīšanās apstākļu veidošanas sistēma koncertzālēs u. c. telpās, mikrofonu signālus pastiprinot, formējot (mainot frekvenču līknes u. c. parametrus) un pievadot noteiktās vietās uzstādītiem skaļruņiem.

Avoti: EV

ambipolārs

1. Tāds, kas satur pretējas zīmes lādētas daļiņas.

Ambipolārā difūzija— pretējas zīmes lādētu daļiņu kopīga pārvietošanās jonizētā vidē daļiņu koncentrācijas samazināšanās virzienā.

Avoti: LPE

ambiseksuāls   med.

1. Abēja dzimuma.

Avoti: TM

ambisillabisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Divām blakus zilbēm piederīgs.

Avoti: VsV

ambistomas

1. Amblistomas, šķērszobji - astaino abinieku kārtas dzimta ("Amblystomatidae"), 4 ģ., 35 s., ķermeņa garums - 8-30 cm, gk. Z-Amerikā un V-Amerikā; mīt gan ūdenstilpnēs, gan uz sauszemes, dažas rāpjas kokos vai rok alas.

Avoti: PDE

ambivalence   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Pārdzīvojuma divējādība: viens un tas pats objekts vienlaikus izraisa diametrāli pretējas jūtas (mīlestību un naidu, prieku un bēdas u. tml.).

Avoti: SV99

ambivalentisms

1. Psihoseksuālo pārdzīvojumu divējādība, kad viens un tas pats objekts izraisa pretējas jūtas.

Avoti: MV

ambivalents

1. Tāds, kam ir iekšēji pretrunīgas jūtas vai domas.

2. Tāds, kam ir vienāds spēks vai vienāda vērtība pretējos virzienos.

Avoti: SV99, TM

Ambla   vietv.

1. Upe Igaunijas ziemeļu daļā, Jegalas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

ambli-

1. Saliktos vārdos norāda uz trulu, vāju.

Avoti: TM

ambliafija   med.

1. Taustes trulums.

Avoti: MSV

ambliakūze   med.

1. Vājdzirdība.

Avoti: MSV

ambligeizija   med.

1. Trula garšas maņa.

Avoti: TM

amblihromāzija   med.

1. Šūnas kodola vāja krāsošanās hromatīna trūkuma dēļ.

Avoti: TM

ambliopija   med.

1. Vājredzība bez patoloģiskām pārmaiņām acīs; var būt iedzimta, iegūta.

Avoti: TM

ambliopisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Vājredzīgs.

amblioskops   med.

1. Stereoskopam līdzīgs aparāts, ar kuru vingrina ambliopisko aci un pieradina sadarbībai ar otru.

Avoti: TM

amblistoma

1. Astaino abinieku dzimta, kas dzīvo Amerikā, kāpurstadijā - aksolotls; šīs dzimtas pārstāvis.

Avoti: SV69

amblyodon   lat.

1. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases mēziju dzimtas strupzobju ģints.

Avoti: LD

amblyornis   lat.

1. Lapeņputnu dzimtas ģints.

Ambliornis inornatus— nojumes lapeņputns.

Avoti: ZvP

amblyseius   lat.

1. Posmkāju tipa zirnekļveidīgo klases ērču kārtas gamazīnērču kohortas plēsējērču dzimtas ģints.

Amblyseius mckenziei— šīs ģints suga, ko izmanto siltumnīcās tīklērču iznīcināšanai.

Avoti: LD

amblystegiaceae   lat.

1. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases strupknābju dzimta.

Avoti: LD

amblystegium   lat.

1. Strupknābes - lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases strupknābju dzimtas ģints.

Amblystegium compactum— blīvā strupknābe.

Amblystegium confervoides— tīmekļu strupknābe.

Amblystegium fluviatile— upes strupknābe.

Amblystegium humile— zemā strupknābe.

Amblystegium jungermannoides— jungermanniju strupknābe.

Amblystegium serpens— ložņu strupknābe.

Amblystegium tenax— sīkstā strupknābe.

Avoti: LD

amblystoma   lat.

1. Ambistomas.

Amblystoma mexicanum— Meksikas ambistoma.

Amblystoma tigrina— tīģerambistoma.

Avoti: PDE

amblystomatidae   lat.

1. Ambistomu dzimta.

Avoti: PDE

ambo   rel.

1. Tāds, kas ir saistīts ar diviem, abiem; divējāds.

Avoti: RtV

ambo

1. Bembu tautas cilts Zambijā.

Avoti: PZT

amboceptoīds   med.

1. Modificēts amboceptors, kas zaudējis citofilo grupu, bet kuram ir komplementofilā grupa.

Avoti: TM

amboceptorogēns   med.

1. Antigēns, kas ierosina amboceptora rašanos.

Avoti: TM

amboceptors

1. Aizsargviela, kas rodas asins serumā, imunizējot organismu ar mikrobiem, un kas veicina to izšķīdināšanu (nonāvēšanu).

Avoti: SV69

Amboina   vietv.

1. Ambona - pilsēta Indonēzijā.

Avoti: PZT

amboini   novec.

1. Amboni.

Avoti: PZT

Ambona   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā, Moluku salās, Moluku provinces administratīvais centrs, 285000 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Sala Bandas jūrā, Indonēzijas Moluku provinces teritorijā, platība - 775 kvadrātkilometri, 441000 iedzīvotāju (2010. g.), augstākā virsotne - 1225 m vjl.

Avoti: PZT, PuA, Wi

amboni

1. Tauta, dzīvo Ambonas, arī Seramas un Buru salā Indonēzijā, runā austronēziešu saimes indonēziešu grupas dialektos, pieder pie ambontimoriešu tautām.

Avoti: PZT

ambons

1. Paaugstinājums agrīno kristiešu, katoļu un pareizticīgo baznīcās; uz tā notur vienu dievkalpojuma daļu un lasa sprediķus.

2. Pareizticīgo un katoļu baznīcā - paaugstinājums no kura lasa Svētos Rakstus.

Avoti: SV99, GT

ambontimorieši

1. Tautību un cilšu grupa (solori, alori, rotieši, atoni, tetumi, mari, mambaji, tokodi, makasaji, kaji, serami, aruāņi u. c.), dzīvo Moluku salu dienvidos un Mazo Zundu salu austrumos (Indonēzijā), valodas pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas.

Avoti: PZT

Amboten   vietv., vēst., vācu val.

1. Vaiņodes novada Embūtes pagasta bijušais nosaukums.

2. Embūte.

3. Embūtes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Embūtes pagasta teritorijā.

Avoti: LPag

Ambotenskaja   vietv., vēst.

1. Vaiņodes novada Embūtes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

ambra   -as, s.; parasti vsk.

1. Smaržīga vaskveida viela, kas veidojas kašalotu gremošanas orgānos un kuru izmanto parfimērijā, arī kā kvēpināšanas līdzekli.

2. Aromāts, smarža.

Ambras koks— balzamisks koks subtropiskā Amerikā un Āzijā.

Dzeltenā ambra— dzintars.

Avoti: LLVV, MLVV, LME

Ambracken   vietv., vēst., vācu val.

1. Ambrakas muiža, kas atradās Talsu apriņķa Ārlavas pagasta teritorijā.

Avoti: KV

ambracnieki

1. Talsu novada Ārlavas pagasta apdzīvotās vietas "Ambrakas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ambrakas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Ārlavas pagastā.

Avoti: LC

ambraskoks

1. Burvjlazdu dzimtas ģints ("Liquidambar"), liels, vasarzaļš koks, izplatīts Āzijā un Amerikā.

Amerikas ambraskoks— ambraskoku suga ("Liquidambar styracifula").

Avoti: SV99

ambrazūra   -as, s.; mil.

1. Šaušanai un novērošanai iekārtota sprauga (aizsargbūvēs, tankos, bruņu mašīnās); šaujamlūka.

2. žarg., iron. Mute.

3. žarg., iron. Dibens, sēžamvieta; gūžas.

Avoti: LLVV, SLG

ambrāža   -as, s.; sar.

1. Pasākums, viesības; uzdzīve; izdarības; jokošanās, draiskuļošanās; amizēšanās.

Avoti: SLG, ViV, MLVV

ambrogals

1. Gludiespieduma paņēmiens.

Avoti: GV

ambroīns   novec.

1. Mākslīgs dzintars, ko lietoja elektrības izolatoriem.

Avoti: KV

Ambrolauri   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Rača-Lečhumi un Lejassvanetijas mharē, Rioni upes krastos, 2400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, PuA

ambrosia   lat.

1. Ambrozijas - kurvjziežu dzimtas ģints.

Ambrosia artemisiifolia— vērmeļlapu ambrozija.

Ambrosia psilostachya— kailvārpu ambrozija.

Ambrosia trifida— trīsdaivu ambrozija.

Avoti: LD

ambrosīgs   novec.

1. Dievišķīgs, nemirstīgs.

Avoti: KV

ambrosija   novec.

1. Pēc sengrieķu ticējumiem dievu ēdiens, kas dod mūžīgu jaunību un nemirstību.

Avoti: KV

Ambrozi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Alūksnes novada Alsviķu pagasta dienvidu stūrī.

Ambrozu senkapi— atrodas Alūksnes novada Alsviķu pagastā starp Ambrozu un Cerkazu mājām, Paparzes senkrastā, krūmiem un lapu kokiem apaugušā paugurā, nav pētīti, to kultūrpiederība nezināma.

Avoti: LE1

ambroziāņi   rel.

1. Baznīcas tēva Ambrozija (340.-397. g.) piekritēji; aizstāv baznīcas ortodoksiju un kristīgās ticības pirmtiesības.

Avoti: RtV

ambrozija   -as, s.; parasti vsk.

1. Sengrieķu mitoloģijā - Olimpa dievu ēdiens un smaržīga ziede, kura uztur dievu nemirstību un mūžīgo jaunību.

2. Aromātiska ziede senajām tautām.

3. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Ambrosia"), ar ~40 sugām, Latvijā 3 adventīvas sugas, stublājs līdz 1 m augsts, smalks, plaši, izkliedus zarots vai zari tikai augšdaļā, lapas pamīšus vai pretējas, plūksnaini dalītas.

Kailvārpu ambrozija— ambroziju suga ("Ambrosia psilostachhya").

Trīsdaivu ambrozija— ambroziju suga ("Ambrosia trifida").

Vērmeļlapu ambrozija— ambroziju suga ("Ambrosia artemisiifolia").

4. sar. Ambrozijs.

Avoti: LLVV, Mit, LD, MLVV

ambrozijs   apv.

1. Rudzu maizes krēms.

Avoti: VV

Ambrozijs   rel.

1. Sv. Ambrozijs - Milānas arhibīskaps (Ambrose; ap 340.-397. g.), viens no Baznīcas tēviem.

Avoti: MkV

ambulakrāls

1. Ambulakrālā sistēma - adatādaiņu orgāns, kas sastāv no ķermenī sazarotas kanālu sistēmas un ambulakrālajām kājiņām, kas dažādu klašu adatādaiņiem veic dažādas funkcijas - galvenokārt pārvietošanās, arī taustes, elpošanas, barības satveršanas funkciju.

Avoti: LPE

ambulance   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Neliela ārstniecības iestāde (galvenokārt laukos), kuras personāls ārstē atnākušos vai mājās esošos slimniekus.

Veterinārā ambulance— ambulatorijs.

2. sar. Vājuma punkts (parasti attiecas uz neaizsargātu vietu sporta laukumā).

Avoti: LLVV, MLVV, Žrg

ambulants

1. lat. Apkārtklīstošs, ceļojošs.

2. med. Staigājošs, piem., slimnieks, kas pārcieš slimību staigājot, nemainot dzīves veidu; slimības process, kas pāriet no vienas ķermeņa daļas uz otru.

Avoti: TM

ambulatorijs   -a, v.

1. Iestāde, kurā apskata un ārstē dzīvniekus.

2. rel. Eja aiz galvenā altāra, kuru izmanto procesijām.

Avoti: LLVV, RtV

ambulatorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar ambulanci vai ar poliklīniku, tāds, ko veic ambulancē vai poliklīnikā; ambulators; pretstats: stacionārs.

Avoti: LLVV

ambulators   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar ambulanci vai ar poliklīniku, tāds, ko veic ambulancē vai poliklīnikā; ambulatorisks; pretstats: stacionārs.

ambulis   apv.

1. Neass cirvis.

Avoti: ViV

ambulta   apv.

1. Lakta.

2. Koka plaukts.

Avoti: ME

ambundi

1. Bambundi - tauta Angolā.

Avoti: PZT

ambuni

1. Bambundi - tauta Angolā.

Avoti: PZT

ambušūrs   mūz.

1. Īpašs mutes muskuļu, lūpu un mēles stāvoklis, spēlējot pūšaminstrumentus.

Avoti: ML

Ambuvumbe   vietv.

1. Pilsēta Madagaskarā, Tuliaras reģionā, 57000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

ambuza   apv.

1. Kurpnieka darbarīks papēžu malu nogludināšanai un apvaskošanai.

Avoti: KiV

ambūzis   apv.

1. Kurpnieka rīks zoļu gludināšanai.

Avoti: ViV

AMD   saīs.

1. Drams; Armēnijas Republikas valūtas kods, sīknauda - luma.

Avoti: PnR

Amdāvāda   vietv.

1. Pilsēta Indijas rietumos Gudžarātas štatā, 3,8 miljoni iedzīvotāju (2007. g.); Ahmadabada.

Avoti: LpA, LģE

Amderma   vietv.

1. Pilsētciemats Krievijā, Ņencu autonomajā apvidū, osta Karas jūras krastā, 650 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: PZT, Wi

Ame   mit.

1. Ame Kagujama - japāņu mitoloģijā - svētais kalns, kurā uzturas dievi un kurš no debesīm nokritis uz zemes.

2. Ame Minakanusi - viena no galvenajām sintoisma dievībām, pirmais dievs, kas pēc zemes atdalīšanās no debesīm no Visuma haosa sāka veidot pasauli.

3. Ame Tokotači - japāņu mitoloģijā - viena no septiņām dievībām, kas parādījās Visumā tūlīt pēc pirmās dievu triādes.

4. Ame Udzume - japāņu mitoloģijā - jauna, daiļa dieviete, iespējams rītausmas dieviete, kurai ir nozīmīga loma Amaterasu izvilināšanā no grotas.

5. Ame Vakankho - japāņu mitoloģijā - saules dievietes Amaterasu sūtnis uz zemes, kuram vajadzēja cīnīties ar zemes dievu, taču viņš apprecēja zemes dieva meitu un aizmirsa debesu dievu uzdevumu.

Avoti: Mit

āme   vēst.

1. Sena šķidruma mērvienība, āms 3, āma (2).

Avoti: ME, VeAT

amēba   -as, s.

1. Sarkodīnu klases kailamēbu kārtas ģinšu grupa ("Amoeba", "Entamoeba" un "Jodamoeba"), brīvi dzīvojoši vienšūņi ar mainīgu ķermeņa formu.

Bičli amēba— amēbu suga ("Jodamoeba butschlii").

Dizentērijas amēba— amēbu suga ("Entamoeba histolytica").

Dūņu amēba— amēbu suga ("Amoeba limax").

Proteja amēba— amēbu suga ("Amoeba proteus").

Smaganu amēba— amēbu suga ("Entamoeba gingivalis").

Starainā amēba— amēbu suga ("Amoeba radiosa").

Zarnu amēba— amēbu suga ("Entamoeba coli").

Avoti: LLVV, LD

amebiāls

1. Tāds, ko izraisa amēbas.

Avoti: PP, T

amebiāze

1. Slimība, ko izraisa amēbas, piem., amēbu dizentērija.

Avoti: SV69

amebicīds   med.

1. Tāds, kas nonāvē amēbas.

Avoti: TM

amebioma   med.

1. Amēbu izraisīta granuloma zarnu trakta sienā amebiāzē.

Avoti: TM

amebocīti

1. Bezmugurkaulnieku asins bezkrāsas elementi, kas spēj satvert un sagremot dažādus svešķermeņus.

Avoti: SV69

amebocīts   med.

1. Šūna, kurai, līdzīgi neitrofilajam leikocītam, ir amēbveida kustības.

Avoti: TM

ameboidisms   med.

1. Morfoloģiska vai funkcionāla līdzība amēbai, piem., amēbveida kustības, ko dažreiz novēro noteiktās nervu šūnās.

Avoti: TM

ameboīds   med.

1. Amēbai līdzīgs.

Avoti: TM

amebūrija   med.

1. Amēbas urīnā.

Avoti: TM

amedli   vēst.

1. Augstākā sociālā grupa Babilonijā.

Avoti: MkV

āmeglis   apv.

1. Spoks, lietuvēns.

2. Jokdaris.

3. Putnu biedēklis.

Avoti: ME

āmēglis

1. Lietuvēns.

Avoti: JkV

ameji

1. Gaošanu grupas cilts, Taivānas salas pirmiedzīvotāji, dzīvo gk. salas kalnainajā austrumu daļā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, ģints iekārtas paliekas, animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

amejoze

1. Reduktīvās dalīšanās trūkums gametoģenēzē; tāpēc veidojas dzimumšūnas ar nereducētu hromosomu skaitu.

Avoti: ĢT

Amejs   mit.

1. Amejs Avings - kenju un kajanu (Kalimantāna, Indonēzija, Malaizija) mitoloģijā - apakšējās pasaules dievs, zemkopības aizgādnis.

Avoti: Mit

āmeklis   apv.

1. Jokdaris, āksts.

Avoti: ME

amekns   apv.

1. Akmens.

Avoti: ME

amelanchier   lat.

1. Korintes - rožu dzimtas ģints.

Amelanchier alnifolia— alkšņlapu korinte.

Amelanchier arborea— kokveida korinte.

Amelanchier canadensis— Kanādas korinte.

Amelanchier florida— krāšņā korinte.

Amelanchier laevis— gludā korinte.

Amelanchier lamarckii— Lamarka korinte.

Amelanchier ovalis— ovālā korinte.

Amelanchier spicata— vārpainā korinte.

Avoti: LD, DaE

Amelande   vietv.

1. Sala Ziemeļjūrā Nīderlandes piekrastē ("Ameland"), viena no Rietumfrīzu salām, platība - 57 kvadrātkilometri, 3600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Amele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Puzes pagasta austrumu daļā.

Avoti: LC

ameli   vēst.

1. Augstākā sociālā grupā Babilonijā.

Avoti: MkV

amelifikācija   med.

1. Zoba emaljas veidošanās.

Avoti: TM

amelija   novec.

1. Kroplības veids, kad trūkst visu vai dažu locekļu; kāju, roku.

Avoti: KV

Amēlija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Amelia"), Umbrijas reģiona Terni provincē, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ameliorācija   novec.

1. Meliorācija, uzlabošana.

Avoti: KV

amels   med.

1. Iedzimts kroplis, kam trūkst locekļu.

Avoti: TM

Ameļciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Ugāles pagastā.

Avoti: LC

ameļnieki

1. Ventspils novada Puzes pagasta apdzīvotās vietas "Amele" ("Ameļi", "Ameļmuiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

amen   izsauk.

1. Āmen.

Avoti: PP, T

āmen   izsauk.

1. rel. Kristīgo kultu rituālos - nobeiguma vārds, kas nozīmē: lai notiek tā.

2. žarg. Slikti.

3. žarg. Viss! Pietiek! Apklusti!

Avoti: LLVV

amence   med.

1. Apjukums un nesakarīga domāšana psihisku traucējumu rezultātā.

Avoti: ZTV

amencija   novec.

1. Garīga slimība ar halucinācijām, nospiestu garastāvokli.

Avoti: KV

Amēneburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Amoeneburg"), Hesenes federālajā zemē, 5100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Amenemhets   vēst.

1. Vairāku Senās Ēģiptes faraonu vārds.

Amenemhets I— 12. dinastijas dibinātājs, valdīja ap 2000.-1969. g. p. m. ē.

Amenemhets III— 12. dinastijas faraons, valdīja ap 1850.-1800. g. p. m. ē.

Avoti: LPE

Amenhoteps   vēst.

1. Vairāku Senās Ēģiptes faraonu, kā arī dažu citu augstdzimušu personu vārds.

Amenhoteps III— 18. dinastijas faraons, valdīja ap 1455.-1419. g. p. m. ē., viņa laikā uzbūvēts Amona-Ra templis Luksorā.

Amenhoteps IV— 18. dinastijas faraons, valdīja 1372.-1354. g. p. m. ē., ieviesa dieva Atona kultu, pieņēma vārdu Ehnatons (Atona kalps).

Amenhoteps Jaunākais— Senās Ēģiptes arhitekts (15. gs. p. m. ē.), cēlis galvenās zāles kolonādi Amona-Ra templī Karnakā, tempļus Solebā un Sedeingā, Amona-Ra templi Luksorā.

Avoti: LPE

amenomānija   med.

1. Mānija, kuras simptomi izpaužas jautrībā, tieksmē skaisti ģērbties, kā dižošanās ar savu sociālo stāvokli u. tml.; priecīgs un jautrs delīrijs; slimīga jūsma; maniakāli depresīvās psihozes maniakālā fāze.

Avoti: TM

amenoreja

1. Menstruālā cikla trūkums.

Avoti: ZTV

amēnorreja   novec.

1. Amenoreja - menstruālā cikla trūkums.

āmens   apv.

1. Āmen; beigas.

Avoti: ĒiV

amensālisms   biol.

1. Viena komponenta nomākšana simbiotiskajās attiecībās.

Avoti: ZTV

amentacejas   novec.

1. Ziedaugi, kuriem ziedi sakopoti specifiskās ziedkopās, spurdzēs.

Avoti: KV

amentes   novec.

1. Iemīlējies bezprātis.

Avoti: KV

Amenteta   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - rietumu - mirušo valstības dieviete, kas mirušos sagaidīja atplestām rokām.

Avoti: Mit

Amenti   mit.

1. Seno ēģiptiešu mitoloģijā - mirušo valstība, kas atrodas rietumos, kur katru vakaru nokāpj saules dievs Ra un pēc cīņas ar tur mītošo briesmīgo čūsku Apopu no rīta atkal parādās austrumos.

Avoti: MrJ

amer.   saīs.

1. Amerikānisms (leksikoloģija); amerikāņu.

Avoti: i1

ameraziāts   sar.

1. Amerikāņa un mongoloīdās rases jauktenis (visbiežāk, dzimis Vjetnamā, 20. gs. 2. pusē).

Ameretāts   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - viens no septiņiem gaismas gariem, visu augu sargs un aizgādnis, arī ganāmpulku aizgādnis un rūpējas par to auglību.

Avoti: Mit

amerīcijs

1. Ķīmiskais elements Am, aktinoīds; radioaktīvs, mākslīgi iegūts kodolreakcijās.

Avoti: SV99

amerīgs   apv.

1. Rijīgs, neapvaldīts.

Avoti: EH

āmerīgs   apv.

1. Mantkārīgs.

2. Rijīgs.

Avoti: ME, EH

Amerika   s., vietv.

1. Pasaules daļa rietumu puslodē, kas sastāv no diviem kontinentiem (Ziemeļamerika un Dienvidamerika), platība - 42,5 miljoni kvadrātkilometru, ~784 miljoni iedzīvotāju, austrumu krastus apskalo Atlantijas okeāns, rietumu - Klusais okeāns, ziemeļu - Ziemeļu Ledus okeāns.

Amerikas Savienotās Valstis— valsts Ziemeļamerikā (angļu valodā "United States of America", saīsināti - "USA"), sastāv no galvenās daļas (kontinenta vidusdaļā), Aļaskas (kontinenta ziemeļrietumu daļā) un Havaju salām (Klusajā okeānā), galvaspilsēta - Vašingtona, administratīvais iedalījums - 50 štatu un 1 distrikts, sauszemes robežas ar Kanādu un Meksiku.

2. sar. Amerikas Savienotās Valstis.

Amerikas Latviešu apvienība— Amerikas latviešu organizācija, dibināta 1951. gadā ar mērķi uzturēt latviešu etnisko kopību ASV un aizstāvēt latviešu nacionālās intereses visā pasaulē.

3. Pilsēta Nīderlandē ("America"), Limburgas provincē, 2130 iedzīvotāju (2014. g.).

4. sar. Brīnumzeme.

Avoti: MLVV, LE1, Wi, Žrg

Amerikanfolss   vietv.

1. Ūdenskritums ASV, Sneikas upē, augstums - 55 m.

Avoti: PZT

amerikānietis   novec.

1. Amerikānis.

Avoti: LkG

amerikanoīdi

1. Amerikanoīdā rase - lokālu rasu grupa, raksturīgas mongoloīdās pazīmes (taisni, cieti un melni mati; vāji attīstīts trešējais apmatojums; plati, izvirzīti vaigu kauli), kas apvienojas ar mongoloīdiem netipiskām iezīmēm, tomēr kopumā vistuvāka mongoloīdajai rasei un tiek uzskatīta par tās īpašu - Amerikas zaru.

Avoti: PZT

amerikānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Amerikas Savienotajām Valstīm, amerikāņiem raksturīgs.

Avoti: LLVV

amerikāniskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> amerikānisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

amerikānisms   -a, v.; pareti.

1. Amerikas angļu valodas leksiska vai gramatiska īpatnība, kādas nav Lielbritānijas angļu valodā; reti - vārds vai teiciens, kas angļu valodā aizgūts no Amerikas spāņu vai portugāļu valodas.

2. Vārds, kas kādā valodā aizgūts no Amerikas angļu valodas (anglicisma paveids).

3. Kaut kas Amerikas Savienotajām Valstīm raksturīgs.

Avoti: SV99

amerikānistika

1. Zinātņu komplekss, kas pētī ASV kultūru, literatūru, valodas.

2. Zinātņu komplekss, kas pētī Ziemeļamerikas indiāņu kultūru, valodas.

Avoti: SV99

amerikanizācija

1. Amerikāņu dzīvesveida, dzīvesstila, vērtību, kultūras, valodas iespiešanās citās kultūrās.

2. Pārveidošana pēc ASV parauga.

Avoti: PL

amerikanizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārveidot (ko) pēc amerikāņu parauga.

Avoti: LLVV

amerikanizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> amerikanizēt.

Avoti: LLVV

amerikanka

1. Amerikānisks, no Amerikas cēlies.

2. Libertija sistēmas vārstspiedes apzīmējums grāmatrūpniecībā.

Avoti: GV

amerikāņi   -u, v., dsk.

1. Nācija, Amerikas Savienoto Valstu pamatiedzīvotāji, kas dzīvo ASV vismaz 3 paaudzes; izveidojusies, saplūstot angļu, skotu, īru, franču, vāciešu un citu tautu ieceļotāju pēctečiem.

Avoti: LLVV, MLVV, PZT

Amerikusa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Americus"), Džordžijas štatā, 16300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

āmeris   apv.

1. Āmurs; veseris.

Avoti: KnG

amerisms   med.

1. Nespēja sadalīties daļās, segmentos vai merozoītos.

Avoti: TM

Amersforta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē, Utrehtas provincē, 151500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

Amersta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Amherst"), Ohaio štatā, 12100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Amherst"), Masačūsetas štatā, 39800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Amherst"), Nevadas štatā, 11250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Amesa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Ames"), Galisijas autonomā apgabala Alkoruņas provincē, 28900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ameša   mit.

1. Ameša Spenta - zoroastrisma reliģijā un mitoloģijā - vairākas - sešas vai septiņas - ar augstāko dievu Ahuramazdu saistītas dievības.

Avoti: Mit

amešaspenta   novec.

1. Avestu grāmatās nosauktie Zaratustras reliģijas dieva Ormazda 6 palīgi, labie gari: tie ir personificēti tikumi un abstrakti jēdzieni.

Avoti: KV

ametaboli   med.

1. Kukaiņi, kas attīstās tieši no olas, bez metamorfozes.

Avoti: TM

ametabols   novec.

1. Negrozīgs, nemainīgs.

Avoti: KV

ametists   -a, v.

1. Violets kvarca paveids, kura caurspīdīgos, tīros kristālus lieto juvelierizstrādājumos.

Avoti: LLVV

ametodisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Bez kārtības, nemetodisks.

Avoti: KV

ametrija   med.

1. Iedzimts dzemdes trūkums.

Avoti: TM

ametrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nav metrisks.

Ametrisks nošraksts— mūzikas pieraksts, kurā nav norādīti metriskie uzsvari (vai arī to vienkārši nav).

Avoti: MūV

ametrometrs   med.

1. Ierīce ametropijas pakāpes noteikšanai.

Avoti: TM

ametropija   med.

1. Redzes traucējumi, kad acs nevar skaidri saredzēt priekšmetus bez optikas (brillēm, kontaktlēcām vai lupas).

Avoti: ZTV

amf-   med.

1. Saliktos vārdos nozīmē abi, abējādi, abās pusēs, apkārt, tuvumā.

Avoti: TM

AMF

1. Starptautiska kompānija, kurai pieder ļoti plašs boulinga zāļu tīkls, boulinga zāles aprīkojuma un spēles piederumu ražotāja.

Avoti: PL

amfalangi

1. Dažādi mehāniskie palīglīdzekļi vaginālā un klitoriskā orgasma papildus psihoseksuālai stimulēšanai.

Avoti: MV

amfetamīns   -a, v.

1. Sintētiska narkotiska zāļu viela, ko nelegāli lieto kā stimulantu.

Avoti: MLVV

amfi-

1. Priedēklis - no abām pusēm, apkārt (piem., amfiteātris); divējāds (piem., amfībija).

Avoti: SV99

Amfiarājs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Argas Oikla un Hipermnēstras dēls, pareģis, kas pret savu gribu bija dalībnieks septiņu valdnieku karagājienā pret Tēbām.

Avoti: Mit

amfiartroze   med.

1. Mazkustīga locītava.

Avoti: MSV

amfiasters   med.

1. Mitozes ahromatiska figūra; sastāv no divām zvaigznēm, kas savienotas ar vārpstu.

Avoti: TM

amfībija   -as, s.

1. zool. Abinieks.

2. Automobilis, tanks, kas var pārvietoties gan pa sauszemi, gan pa ūdeni.

3. Lidmašīna, kas var pacelties un nolaisties gan uz ūdens, gan uz sauszemes.

4. bot. Augs, kas var dzīvot gan ūdenī, gan uz sauszemes.

Avoti: LLVV, SV69

amfībijlidmašīna

1. Lidmašīna, kas var pacelties un nolaisties gan uz sauszemes, gan uz ūdens, hidroplāns.

Avoti: SV99

amfībijtanks

1. Francijā un ASV 1920. gados izgatavota kaujas mašīna ar laivas vai pontona tipa virsbūvi.

Avoti: LPE

amfibiotika   novec.

1. Trīs pirmspārņu kukaiņu dzimtas (viendienas mušas un spāres) kuru kāpuri dzīvo ūdenī un elpo ar žaunām.

Avoti: KV

amfībisks   -ais; s. -a, -ā; biol.

1. Spējīgs dzīvot kā uz sauszemes, tā ūdenī.

Avoti: TM

amfiblastula   med.

1. Blastula ar nevienādiem blastomēriem.

Avoti: MSV

amfibolazbests

1. Šķiedraino amfibolu grupas minerālu apzīmējums, ļoti izturīgs pret skābēm un sārmiem, vērpjas, aktīvs adsorbents.

Avoti: LPE

amfiboli   -u, v.

1. Tumšo iežveidotāju minerālu grupa, kalcija, nātrija, magnija, dzelzs un alumīnija silikāti; izplatīti magmatisko un metamorfo iežu komponenti.

Avoti: ZTV, PP, T

amfibolija

1. Loģiska kļūda, kas rodas neskaidrās, daudznozīmīgās valodas konstrukcijās; izteiciens, kuru var dažādi saprast.

Avoti: SV99, SV69

amfibolīti   vsk. amfibolīts, ģeol.

1. Tumši metamorfi ieži, kuru galvenie minerāli ir amfiboli un plagioklazi; izmanto būvakmeņiem un apdares materiāliem.

Avoti: ZTV

amfibrachs   novec.

1. Antīka trīszilbīga pantpēda, kur 1. un 3. zilbe ir īsa (viegla), bet 2. gara (smaga).

Avoti: KV

amfibrahijs   -a, v.

1. literat. Pantmērs, kam ir trīszilbīga pēda, kur vidējā zilbe ir uzsvērta (sillabotoniskajā vārsmošanas sistēmā) vai gara (antīkajā vārsmošanas sistēmā).

2. mūz. Mūzikas teorijā trīs daļu metriskā pēda ar uzsvaru uz pēdas vidējās daļas.

3. mūz. Skaņu grupa, kurā divas īsas skaņas ietver garāku skaņu.

Avoti: LLVV, ML

amficentrisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Attiecīgs uz asinsvadu pinumu ar aferentu un eferenta stumbru.

Avoti: TM

amficīts   med.

1. Viena no endotēlija šūnām, kuras aptver nervu šūnas cerebrospinālajos ganglijos; kapsulas šūna, pavadītājšūna.

Avoti: TM

amfidiartroze   med.

1. Locītavas forma, kas reizē ir amfiartroze un diartroze, piem., deniņu kaula un apakšžokļa locītava.

Avoti: TM

amfidiploīds   -a, v.; ģenēt.

1. Alopoliploīds, kura šūnu kodolā ir divu sugu diploidāli hromosomu komplekti; sugu hibrīds ar divkāršu hromosomu skaitu.

Avoti: ĢT

amfierotisms   med.

1. Spēja iejusties vīrieša vai sievietes lomā vai abās vienā laikā.

Avoti: TM

amfigastrijas

1. Dažu aknu sūnu lapas, kas attīstās lapoņa apakšējā (substrātam piegulošajā) pusē.

Avoti: LD

amfigastrula   med.

1. Gastrula, kuras blastomēri abās puslodēs ir dažāda lieluma.

Avoti: TM

amfihromatisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas spēj uzrādīt kā skābei, tā sārmam raksturīgu krāsas reakciju, piem., pārvērst sarkano lakmusa papīru zilā un zilo sarkanā; ar amfotēru reakciju.

Avoti: TM

Amfiklija   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 3200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

amfikrānija   med.

1. Sāpes abās galvas pusēs; abpusīga migrēna.

Avoti: TM

amfikreatinīns   med.

1. Muskuļu leikomaīns.

Avoti: TM

amfikreatīns   med.

1. Muskuļu leikomaīns.

Avoti: TM

amfiktionija

1. Reliģiska un politiska cilšu un polišu savienība Senajā Grieķijā.

Avoti: EV

amfiktioņi

1. Cilšu un polišu pārstāvji, sarunvedēji Senajā Grieķijā.

Avoti: SV58

amfiloģija

1. Pretruna, strīds.

Avoti: SV58

Amfilohija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 4300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

amfimakrs

1. Trīszilbīga pēda, kas sastāv no divām garām zilbēm un vienas īsas zilbes vidū.

Avoti: SV69

amfimikrobs   med.

1. Mikroorganisms, kas var būt aerobs vai anaerobs atkarībā no vides apstākļiem.

Avoti: TM

amfimikse   med.

1. Tēva un mātes pazīmju sajaukšanās, savienojoties vīrieša un sievietes gonādu kodoliem apaugļošanās procesā.

Avoti: TM

amfimorula   med.

1. Morula, kas sastāv no nevienāda lieluma šūnām.

Avoti: TM

amfiokss   novec.

1. Lancetnieki - bezgalvaskausaiņu apakštipa dzimta, zivīm līdzīgi, caurspīdīgi mugurkaulnieki.

Avoti: KV

Amfions   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dievu valdnieka Zeva un Tēbu valdnieka meitas Antiopes dēls, Zēta dvīņubrālis.

Avoti: Mit

amfipirenīns   med.

1. Bazofila viela, kas veido šūnas kodola apvalku.

Avoti: TM

amfipods

1. Augstāko vēžu kārtas piederīgais, mīt galvenokārt jūrā.

Avoti: SV69

Amfipolisa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 2600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

amfiprostils

1. Sengrieķu tempļa tips ar kolonnu portikiem gala fasādēs un gludām sānsienām.

Avoti: LPE

Amfisa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 6900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

amfisbēna

1. dsk. Zvīņrāpuļu apakškārta ("Amphisbaenia"), specializēti pazemes racējdzīvnieki ar cilindrisku ķermeni (gar. 25-70 cm), parasti bez kājām, dzīvo tropu joslā.

Avoti: PDE

amfisbēnveidīgie   vsk. amfisbēnveidīgais;

1. Zvīņrāpuļu apakškārta, specializēti pazemes racējdzīvnieki ar cilindrisku ķermeni (gar. 25-70 cm), parasti bez kājām, dzīvo tropu joslā.

Avoti: EV

amfiseksualitāte

1. Biseksualitāte - dzimumtieksme pret abiem dzimumiem.

Avoti: MV

amfisfērija

1. dsk. Asku sēņu pirenomicēšu klases sfēriju rindas dzimta ("Amphisphaeriaceae"), Latvijā konstatēta 2 ģ., 2 s.

Avoti: LD

amfiteātris   -a, v.

1. Senajā Grieķijā - skatītāju vietas teātrī, kuras iekārtotas pakāpjveidīgi puslokā; teātris ar šādām skatītāju vietām.

2. Zāle vai tās daļa ar pakāpjveidīgi, parasti puslokā celtām skatītāju vai klausītāju vietām.

Avoti: LLVV, MLVV

amfitēnija   med.

1. Mejozes stadija, kurā homologās hromosomas atrodas konjugācijas procesā.

Avoti: TM

amfitrihi   med.

1. Baktērijas ar vienu viciņu katrā galā.

Avoti: TM

amfitrions

1. Viesmīlīgs saimnieks, bet pievilts vīrs.

Avoti: SV33

Amfitrions   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tīrintas valdnieka Alkaja un Pelopa meitas Astidamijas dēls un Perseja mazdēls, kura prombūtnes laikā Zevs viņa veidolā ieradās pie viņa sievas Alkmēnes, kā rezultātā piedzima Hērakls.

Avoti: Mit

Amfitrīte

1. Sengrieķu mitoloģijā - jūras dieviete, viena no nereīdām, jūras dieva Nēreja un okeanīdas Dorīdas meita, Poseidona sieva.

Avoti: SV99

amfo-

1. Priedēklis - no abām pusēm, apkārt; divējāds.

Avoti: SV99

amfocīts   med.

1. Šūna, kas spēj krāsoties gan ar bāziskām, gan skābām krāsvielām.

Avoti: TM

amfodiplopija   med.

1. Redzes divkāršošanās abās acīs.

Avoti: TM

amfodontogramma   med.

1. Zobu rindu un balstaparāta stāvokļa raksturojums.

Avoti: TM

amfofils   med.

1. Tāds, kas saista gan skābās, gan bāziskās krāsvielas.

Avoti: TM

amfolīti   -u, v.; ķīm.

1. Jonīti, kas atkarībā no apstākļiem var darboties gan kā anjonīti, gan kā katjonīti.

Avoti: ZTV, PP, T

amfora   -as, s.

1. Olveida trauks ar divām osām, paplatu kaklu un masīvu kāju (piemēram, senajā Grieķijā).

Avoti: LLVV

amforilokvija   med.

1. Amforiska balss pieskaņa.

Avoti: TM

amforisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Līdzīgs skaņai, kāda rodas, pūšot pāri pudeles atverei.

Avoti: TM

amforofonija   med.

1. Amforiska balss pieskaņa, ko dzird, auskultējot virs dobumiem ar gludām sienām, piem., kavernām.

Avoti: TM

amfotericīns   med.

1. Antimikotisks līdzeklis.

Avoti: VE

amfotērisks   -ais; s. -a, -ā; ķīm.

1. Tāds, kas reaģē gan ar skābēm, gan bāzēm; amfotērs.

Avoti: SV99

amfotēriskums   ķīm.

1. Dažu savienojumu spēja atkarībā no apstākļiem reaģēt gan ar skābēm, gan ar bāzēm.

Avoti: ZTV

amfoteritāte   ķīm.

1. Dažu vielu spēja atkarībā no apstākļiem uzrādīt vai nu skābju, vai bāziskas īpašības.

Avoti: SV78

amfotērs   -ais; s. -a, -ā; ķīm.

1. Tāds, kas reaģē kā ar skābēm, tā ar bāzēm (par vielām); amfotērisks.

Avoti: LLVV

amfotonija   med.

1. Kā simpātiskās, tā parasimpātiskās nervu sistēmas pastiprināta uzbudināmība.

Avoti: TM

Amga   vietv.

1. Aldanas kreisā krasta pieteka Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), garums - 1462 km, sākas Aldanas kalnienē.

Avoti: PZT, PuA

āmgals   apv.

1. Āmrija.

Avoti: EH

Amguņa   vietv.

1. Amūras kreisā krasta pieteka Krievijā, Habarovskas novadā, garums - 723 km, veidojas satekot Ajakitai un Sulukai Burejas grēdas nogāzēs, kuģojuma 400 km.

Avoti: PZT

amhari   -u, v.

1. Tauta, dzīvo Etiopijas ziemeļu un centrālajā daļā, runā amharu valodā; amari.

Amharu valoda— semītu-hamītu valodu saimes semītu valodu grupas valoda, rakstības pamatā etiopu raksts.

Avoti: EV

amharieši   novec.

1. Amhari.

Amhariešu raksti— ar dažādām zīmēm papildināti etiopu raksti, ko izmantoja iespiedtehnikā.

Avoti: GV

amiants

1. Azbesta paveids, kas var mehāniskā ceļā sašķelties ārkārtīgi smalkos, elastīgos un izturīgos pavedienos.

Avoti: SV69

amida   rel.

1. Galvenā jūdu ikdienas lūgšana, ko skaita stāvot kājās.

Avoti: R1

Amida   rel.

1. Debesu Buda, kuru pielūdz Japānā; tiek uzskatīts, ka viņš dzīvo "šķīstajā zemē" tālu rietumos, uz kurieni ticīgie dodas pēc nāves.

2. Sens grieķu nosaukums Dijarbakiras pilsētai Turcijā.

Avoti: R1, RtV

amidāze   -žu, s.

1. Ferments, kas sarauj saites starp slāpekli un oglekli skābju amīdos.

Avoti: SV69

amīdi   -u, vsk. amīds, -a, v.

1. Organisko skābju atvasinājumi, kuros hidroksils aizstāts ar aminogrupu.

2. Ķīmiski savienojumi, kuri rodas, ja metāls aizstāj vienu amonjaka ūdeņraža atomu.

Avoti: SV69

amidīns   med.

1. Savienojums, kurā ir amīna un imīna grupa, pievienotas vienam oglekļa atomam.

Avoti: TM

amidols   ķīm.

1. Fotogrāfijā lietojams diaminofenolu rindas attīstītājs.

Avoti: ZTV

amidopirīns   med.

1. Pretsāpju un pretdrudža līdzeklis.

Avoti: SV99

amidoskābe   novec.

1. Aminoskābe.

Avoti: KV

amidostomatoze   novec.

1. Putnu helmintozes veids, gremošanas trakta parazītu izraisīta saslimšana.

Avoti: LxE

amielencefālija   med.

1. Iedzimts muguras un galvas smadzeņu trūkums.

Avoti: TM

amiēlija   med.

1. Iedzimts muguras smadzeņu trūkums.

Avoti: TM

amieloisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Bez muguras smadzenēm; bez kaulu smadzenēm.

2. Bez kaulu smadzeņu līdzdalības (limfatisks, monocitārs).

Avoti: TM

amigdala   med.

1. Apgabals smadzeņu deniņu daivā, emociju kontroles centrs.

Avoti: IZ-91-6

amigdalāze   med.

1. Ferments, kas katalīzē amigdalozes hidrolīzi.

Avoti: TM

amigdalīns   ķīm.

1. Plūmju u. c. augļu kauliņu rūgtviela (ar rūgto mandeļu smaržu), kurai sadaloties, rodas zilskābe.

Avoti: ZTV

amigdalohipokampektomija   med.

1. Pilnīga vai daļēja galvas smadzeņu mandeļveida ķermeņa un jūraszirdziņa izgriešana, lai ārstētu deniņu daivas epilepsiju, kas nepakļaujas medikamentozai ārstēšanai.

Avoti: MSV

amigdaloīds   med.

1. Mandelei līdzīgs.

Avoti: TM

amigdalotripsija   med.

1. Hipertrofītas mandeles sašķaidīšana ar stiprām platknaiblēm; pēc tam sašķaidīto daļu izgriež.

Avoti: TM

amigdaloze   med.

1. Dsaharīds amigdalīnā; šķeļoties rodas divas glukozes molekulas.

Avoti: TM

āmīgs   apv.

1. Izlutināts, izlaists, ākstīgs.

Avoti: ME

amihofobija   med.

1. Slimīgas bailes tikt saskrāpētam.

Avoti: TM

amikrobisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tas, kas nav attiecīgs uz mikrobiem, nav mikrobu radīts.

Avoti: TM

amikroni   novec.

1. Vielas vissīkākās daļiņas, kas nav saskatāmas mikroskopā.

Avoti: KV

amiksija   med.

1. Gļotu trūkums.

Avoti: TM

amiksoreja   med.

1. Gļotu sekrēcijas trūkums.

Avoti: TM

amikts   rel.

1. Plecu sega, garīdznieka liturģiskā tērpa sastāvdaļa - četrstūrains balts lina audums, kam divos stūros piestiprinātas saites.

Avoti: RtV

amil-   ķīm.

1. Terminu sastāvdaļa, kas norāda uz šo vārdu sakaru ar cieti.

Avoti: SV69

Amila   vietv.

1. Upe Krievijas Krasnojarskas novadā, Tubas kreisā satekupe, izteka Kurtušibinas grēdas ziemeļaustrumos pie Tivas Republikas robežas.

Avoti: PZT, LpA

amilacetāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (banānu eļļa, iegūst no amilspirta), šķīdinātājs, aromātviela, izmanto smaržās, nagu lakā, nagu lakas noņēmējos, var izraisīt galvassāpes, nogurumu, gļotādas kairinājumu, toksisks nervu sistēmai un elpošanas orgāniem.

Avoti: Zkp

amilalkohols   novec.

1. Galvenā sīveļļas (fūzeļa) sastāvdaļa, kas paliek pāri tīrot spirtu; izmantoja kaučuka un laku rūpniecībā.

Avoti: LME

amilāze   -žu, s., bioķīm.

1. Ferments, kas cieti un glikogēnu šķeļ vienkāršākos saharīdos.

Avoti: SV99

amildimetil-PABA

1. Kosmētikas sastāvdaļa, UV staru absorbētājs, izmanto sauļošanās aizsarglīdzekļos, var izraisīt sensibilizāciju, pastiprināt krūts vēža šūnu dalīšanos.

Avoti: Zkp

amilēmija   med.

1. Ciete cirkulējošās asinīs.

Avoti: TM

amilēnhidrāts   med.

1. Dzidrs, degošs šķidrums, amilēna atvasinājums.

Avoti: TM

amilēnhlorāls   med.

1. Dzidrs, gaistošs šķidrums, amilēna atvasinājums.

Avoti: TM

amilēns   med.

1. Šķidrs nepiesātināts ogļūdeņradis ar vienu dubultsaiti.

Avoti: TM

amilisms   med.

1. Saindēšanās ar amilalkoholu.

Avoti: TM

amilka   apv.

1. Rijīgs cilvēks.

Avoti: EH

amilleniālisms   rel.

1. Uzskats, ka 1000 gadu miera valsts jāsaprot garīgā nozīmē.

Avoti: RtV

amilnitrīts   med.

1. Slāpekļpaskābes izoamilesteris, iedzeltens, gaistošs šķidrums; paplašina asinsvadus, pazemina asinsspiedienu; lieto pret astmu, stenokardiju, migrēnu.

Avoti: TM

amilo-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz cieti.

Avoti: TM

amilodekstrīns   med.

1. Šķīstošā ciete, starpprodukts, cietei pārvēršoties par cukuru.

Avoti: TM

amilodispepsija   med.

1. Nespēja sagremot ar cieti bagātu uzturu.

Avoti: TM

amiloforms   med.

1. Jodoforma atvietotājs, balts pulveris bez smakas.

Avoti: TM

amilogēns   med.

1. Šķīstošā ciete.

Avoti: TM

amiloidoze   med.

1. Proteīnu vielu maiņas traucējums, kas izpaužas kā amiloīda nogulsnēšanās dažādos orgānos vai, retāk, kādā atsevišķā orgānā, piem., nierē.

Ādas amiloidoze— reta slimība, kas izpaužas kā amiloīda nogulsnēšanās niezošu pigmentētu papulu vai plātnīsu veidā dažādos ādas slāņos.

Mezglainā diseminētā ādas amiloidoze— parādās kā stipri niezošas, cietas papūlas un mezgliņi uz apakšstilbu ārpuses.

Acs amiloidoze— konjunktīvas un plakstiņu saistaudu plātnīsu amiloīda deģenerācija.

Primārā amiloidoze— reta slimība, kuras cēlonis nav zināms; to raksturo vairāk vai mazāk plaši amiloīda nogulumi mezodermas struktūrās, piem., skeleta muskuļos, mēlē, kaulos, cīpslās, skrimšļos, sirds muskulī, lūpās u. c.

Avoti: TM

amiloīds

1. Dzīvnieku un cilvēka organismā - īpatnēja olbaltumviela, kas uzkrājas aknās, liesā un citos orgānos dažu patoloģisku procesu laikā.

2. Augu organismā - ogļhidrāts, kas uzbūvē ir līdzīgs hemicelulozei; tā ir rezerves šķiedrviela dīgļlapās un augošu orgānu šūnu apvalkos.

Avoti: SV69

amilokoagulāze   med.

1. Ferments labības graudos, kas sarecina šķīstošo cieti.

Avoti: TM

amilolīze   med.

1. Cietes sašķelšana, pārvēršot to cukurā.

Avoti: TM

amilopektīns

1. Cietes sastāvdaļa, kura, cietes graudiem sabriestot karstā ūdenī, izveido recekļaino klīstera daļu.

Avoti: LPE

amiloplasts   med.

1. Ķermenītis auga šūnas citoplazmā, kas veido cieti fotosintēzes ceļā.

Avoti: TM

amilopsīns   med.

1. Aizkuņģa dziedzera ferments, kas pārvērš cieti maltozē.

Avoti: TM

amiloreja   med.

1. Nesagremotas cietes pastiprināta ekskrēcija ar izkārnījumiem, trūkstot sālsskābei kuņģī un amilopsīnam aizkuņģa dziedzera sulā.

Avoti: TM

amilorekse   med.

1. Cietes ķīmiska sadalīšanās kuņģa sulā, sālsskābei šķīdinot amilopektīnu.

Avoti: TM

amiloze   ķīm.

1. Cietes makromolekulas strukturelements, kas ietilpst gan tās lineārajā, gan sazarotajā daļā.

Avoti: ZTV

amils   med.

1. Vienvērtīgs pentāna radikālis.

Avoti: TM

amilspirti   vsk. amilspirts, ķīm.

1. Alifāliskie spirti C5HnOH; izmanto šķīdinātāju ražošanā.

Avoti: ZTV

amilūrija   med.

1. Ciete urīnā.

Avoti: TM

amiļka   apv.

1. Lempis, neveiklis.

Avoti: ME

amīmija   med.

1. Sejas mīmikas traucējumi vai izzušana.

Avoti: ZTV

Amimitls   mit.

1. Meksikāņu mitoloģijā - zvejniecības dievs.

Avoti: Mit

amin   apv.

1. Āmen.

Avoti: KiV

aminarsons   med.

1. Balts pulveris, grūti šķīst ūdenī un alkoholā, labi sārmu šķīdumos; lieto zarnu amebiāzes, balantidiāzes, trihomonu kolpīta terapijā.

Avoti: TM

Amindeja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietummaķedonijas perifērijā, 4300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

aminēšana

1. Aminogrupas tieša ievadīšana organiskos savienojumos ūdeņraža, halogēnu vai citu atomu vietā.

Avoti: LPE

aminēt

1. Ievadīt aminogrupu organiskos savienojumos ūdeņraža, halogēnu vai citu atomu vietā.

Avoti: PP, T

amīni   -u, vsk. amīns, -a, v.; ķīm.

1. Organiski savienojumi, kurus iegūst no amonjaka, aizstājot ūdeņraža atomus ar ogļūdeņražu radikāļiem.

Biogēnie amīni— slāpekli saturoši organiskie savienojumi, kas veidojas organismā un veic daudzveidīgas bioloģiskas regulatoriskas funkcijas.

Avoti: LLVV, VE

amino-

1. Saliktos vārdos norāda uz aminogrupu NH2.

Avoti: TM

aminoacidūrija   med.

1. Aminoskābju pastiprināta izdale ar urīnu, galvenokārt aknu slimību gadījumos.

Avoti: TM

aminoalkohols   med.

1. Ogļūdeņradis, kura radikālī ūdeņraža atoms aizvietots ar aminogrupu.

Avoti: TM

aminobenzols   ķīm.

1. Anilīns - bezkrāsains (vai iedzeltens), eļļains, indīgs šķidrums (benzola atvasinājums), ko lieto, piemēram, krāsvielu, fotoattīstītāju, ārstniecības līdzekļu izgatavošanai.

Avoti: ZTV, LLVV

aminocukurs   med.

1. Cukurs, kurā viena vai vairākas hidroksilgrupas aizvietotas ar aminogrupām, piem., glukozamīns, galaktozamīns.

Avoti: TM

aminodzintarskābe

1. Aspargīnskābe.

Avoti: LE1

aminofenols

1. Fenola atvasinājums, kura molekulā ir pirmējā aminogrupa, bezkrāsaini kristāli.

Avoti: LPE

aminoglutetimīds   med.

1. Aromatāzes blokators, kas ietekmē estrogēnu sintēzi, izmanto kā pretvēža līdzekli krūts vēža gadījumā.

Avoti: VE

aminogramma   med.

1. Kādas vielas aminoskābju kvantitatīvā sastāva grafisks attēlojums.

Avoti: TM

aminogrupa   ķīm.

1. Amīniem raksturīga funkcionāla grupa; pirmējā a. -NH2, otrējā a. =NH, trešējā a. =N.

Avoti: ZTV

aminoketons

1. Ketons, kura molekulā ir aminogrupa NH2.

Avoti: LPE, PP, T

aminometilpropanols

1. Kosmētikas sastāvdaļa (spirts, ko gatavo no slāpekļa savienojumiem), emulgators, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai kosmētikā līdz 1 procenta koncentrācijai, var izraisīt ādas kairinājumu.

Avoti: Zkp

aminopeptidāze   med.

1. Ferments, izolēts no spermas, atrasts arī zarnu gļotādā, raugā un dažās baktērijās.

Avoti: TM

aminoplasti   -u, v.; ķīm.

1. Plastmasas, ko iegūst no dažādu amīnu un aldehīdu sveķiem un kas satur pildvielas, cietinātājus, krāsvielas, ziežvielas u. c.; lieto par apdares materiāliem mēbeļu ražošanā, celtniecībā u. c.

Avoti: ZTV

aminopolipeptidāze   med.

1. Proteolītisku fermentu grupa zarnu gļotādā, raugā, nierēs, liesā un aknās.

Avoti: TM

aminopterīns   med.

1. Folijskābes antagonists.

Avoti: TM

aminopurīns   med.

1. Purīns nukleīnskābēs un nukleotīdos, piem., adenīns, guanīns.

Avoti: TM

aminoskābes   -bju, vsk. aminoskābe, -es, s.; ķīm.

1. Organiskas skābes - olbaltumvielu uzbūves galvenais elements.

Avoti: LLVV

aminospirti   -u, v.

1. Alifātiski savienojumi, kuru molekulās ir hidroksilgrupa OH un aminogrupa NH2, kā piem., alkaloīds efedrīns, hormons adrenalīns; galvenā nozīme etanolamīniem.

Avoti: LPE

aminosviestskābe   med.

1. Gamma aminosviestskābe -kavētājmediators, kas ietekmē impulsu pārvadi sinapsēs un stabilizē ietekmju līdzsvaru.

Avoti: VE

amīns   ķīm.

1. Viens no amonija atvasinājumiem, kuros ūdeņraža atoma vietā ir alkila vai arila grupa; pēc aizvietoto ūdeņraža atomu skaita atšķir pirmējos, otrējos, trešējos amīnus.

Avoti: TM

amīnsveķi   ķīm.

1. Sintētiski sveķi, ko iegūst amīnu vai amīdu polikondensācijā ar aldehīdiem; lieto aminoplastu un saistvielu iegūšanai.

Avoti: ZTV

aminūrija   med.

1. Amīni urīnā.

Avoti: TM

āmiņa   vēst.

1. Dem. --> āma (2).

Avoti: ME

āmiņš

1. vēst. Skala uz kuģa borta priekšgalā un pakaļgalā, kas rāda kuģa iegrimi; āma (1).

2. Dem. --> āms.

Avoti: KW1, ME

amioestēzija   med.

1. Muskuļu maņas trūkums; kustību, svara un stāvokļa sajūtas trūkums.

Avoti: TM

amiokardija   med.

1. Sirds muskuļa vājums.

Avoti: TM

amioplāzija   med.

1. Muskuļu veidošanās un attīstības trūkums.

Avoti: TM

amiostāzija   med.

1. Zaudēta spēja stāvēt kā muskuļu trīces un nepietiekamas koordinācijas sekas.

Avoti: TM

amiostēnija   med.

1. Muskuļu vājums rokās un kājās, sevišķi histērijā.

Avoti: TM

amiotaksija   med.

1. Spontānas, nesaskaņotas, nekoordinētas muskuļu kustības.

Avoti: TM

amiotonija   med.

1. Muskuļu tonusa trūkums.

Avoti: TM

amiotrofija   med.

1. Muskuļu atrofija.

Avoti: TM

amiotrofisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Amiotrofiskā laterālskleroze - hroniska progresējoša muguras smadzeņu slimība, kam raksturīga muskuļu atrofija un piramidālā (apzināto kustību) trakta darbības traucējumi, kas rodas motoneironu deģenerācijas dēļ.

Avoti: VE

Amiranti   vietv.

1. Amirantu salas - zemu koraļļu salu (~150) grupa Indijas okeāna rietumos ("Amirante Islands"), uz ziemeļaustrumiem no Madagaskaras, Seišelu Republikas sastāvā, platība 83 km^2.

Avoti: PZT

amis   apv.

1. Sunītis.

2. Augšpusē sašaurināts apmēram spaiņa lieluma koka trauks ar spundi, kurā, ejot uz lauku vai dodoties tālākā ceļā, tiek ņemts līdzi dzeramais vai šķidrs ēdiens.

Avoti: ME, EH

āmis   āmja, v.

1. Velkamā zvejas tīkla maisveida daļa, kurā sakrājas zivis.

2. novec. Ķēms, ērms; āmeklis.

Avoti: LLVV, LV93

amiši   -u, v.; nevēl.

1. Amanīti, eimiši.

amīši   -u, v.

1. sar. Amerikāņi.

2. nevēl. Amanīti.

Avoti: MLVV

amīt   apv.

1. Riet (bērnu valodā).

Avoti: EH

Amitābha   rel.

1. Debesu Buda, kuru pielūdz Ķīnā; tiek uzskatīts, ka viņš dzīvo "šķīstajā zemē" tālu rietumos, uz kurieni ticīgie dodas pēc nāves.

Avoti: R1

Amitājuss   mit.

1. Budisma mitoloģijā - ilga mūža dievs, sākotnēji ir Amitābhas epitets, vēlāk tā ir īpaša viņa izpausmes forma.

Avoti: Mit

amitāts   antr.

1. Paraža, saskaņā ar kuru tēvamāsai pret brāļabērniem ir īpaši pienākumi un rituālas saistības - kad tie ir piedzimuši, kad sasnieguši pubertāti un kad stājas laulībā.

Avoti: AV

āmīties   apv.

1. Dzīt jokus.

2. Mērkaķoties pakaļ.

Avoti: ME

amītis   žarg.

1. Amerikānis; amerikāņu karavīrs.

Avoti: Žrg

amitoze   -žu, s.; biol.

1. Šūnas un tās kodola tiešā dalīšanās, vienkārši veidojoties iežmaugai; tiešā dalīšanās.

Avoti: ZTV

amitriptilīns   med.

1. Antidepresantu grupas medikaments, ko lieto, piemēram, panikas lēkmju ārstēšanā.

Avoti: VE

amizants   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds, kas izraisa smieklus, jautrību; jocīgs; uzjautrinošs.

Avoti: LLVV

amizantums   v.

1. Vispārināta īpašība --> amizants, šīs īpašības konkrēta izpausme.

amizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Uzjautrināt, izklaidēt (kādu).

Avoti: LLVV

amizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Uzjautrināties, jokoties, jautri pavadīt laiku (parasti ar pretēja dzimuma personu); koķetēt.

Avoti: LLVV

amizierēties   novec.

1. Amizēties.

Avoti: SW78

amizieris   žarg.

1. Flirts.

Avoti: Žrg

Amjēna   vietv.

1. Pilsēta Francijas ziemeļu daļā ("Amiens"), Pikardijas reģiona Sommas departamenta administratīvais centrs, Somnas upes krastos, 133400 iedzīvotāju (2010. g.).

Amjēnas katedrāle— Dievmātes katedrāle Amjēnas pilsētā, kas ir lielākā baznīca Francijā, izcils franču gotikas paraugs; celtniecību uzsāka 1220. g., pabeidza 16. gs. un restaurēja 1874. g.; telpas garums - 143 m, augstums - 43 m.

Avoti: PZT, Wi, MkV

Amjūdze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Usmas pagastā.

Avoti: LC

Amjūdzi   vietv.

1. Ventspils novada Usmas pagasta apdzīvotās vietas "Amjūdze" nosaukuma variants.

Avoti: LC

amjūdznieki

1. Ventspils novada Usmas pagasta apdzīvotās vietas "Amjūdzi" ("Amjūdzciems", "Amjūdžu ciems") iedzīvotāji.

Avoti: V1

AML   saīs.

1. med. Akūta mieloblastiskā leikoze (angļu "acute myeloblastic leukemia").

2. med. Akūta mielogēnā leikoze (angļu "acute myelogenous leukemia").

3. Automatizācijas un mehanizācijas laboratorija.

Avoti: MSV, i1

amlīgs   apv.

1. Nerātns, aušīgs.

Avoti: EH

amlīt   apv.

1. Pļāpāt, tērzēt, čalot, mēļot.

Avoti: EH

AMM   saīs.

1. Aizrobežu mākslas muzejs.

Avoti: i1

amma   apv.

1. Ēdiens bērnu valodā.

Avoti: ME

Amma   mit.

1. Mali dzīvojošo dogonu mītos ola, kas pastāvēja pasaules radīšanas pirmsākumos un bija kosmosa sēkla; citos mītos - augstākā dievība, demiurgs, kas vispirms radīja sauli un mēnesi, pēc tam zemi un visu pārējo pasaulē.

Avoti: PmV

Ammāna   vietv.

1. Jordānijas galvaspilsēta (angļu valodā "Amman"), muhāfazas centrs, atrodas 40 km uz austrumiem no Jordānas upes, 1,3 miljoni iedzīvotāju (2007. g.); senatnē - Rabatammona, hellēnisma posmā - Filadelfija.

Avoti: LģE

ammāt   apv.

1. Ēst, bērnu valodā.

Avoti: ME

Ammat   vietv., vācu val.

1. Amata.

Avoti: FV

Amme   vietv.

1. Upe Igaunijā, Lielās Emajegi kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

Ammere   vietv.

1. Upe Vācijā, Bavārijas plakankalnē, garums - 86 km, ietek Ammerezerā.

2. novec. Ammeres ezers - Ammerezers.

Avoti: PZT

Ammerezers   vietv.

1. Ezers Vācijā ("Ammersee"), uz dienvidiem no Minhenes, Bavārijas plakankalnē 531 m vjl., platība - 47,6 kvadrātkilometri, lielākais dziļums - 82,5 m.

Avoti: PZT

ammi   lat.

1. Ammijas - divdīgļlapju klases čemurziežu dzimtas ģints.

Ammi majus— lielā ammiju.

Avoti: LD

ammija   bot.

1. dsk. Divdīgļlapju klases čemurziežu dzimtas ģints ("Ammi").

Lielā ammija— ammiju suga ("Ammi majus"), Latvijā konstatēta kā adventīva suga tikai vienu reizi.

Avoti: LD

ammobium   lat.

1. Sudrabpodziņas.

Ammobium alatum— spārnainā sudrabpodziņa.

Avoti: DaE

ammocoetes   lat.

1. Ņurņiks.

Avoti: PDE

ammodenia   lat.

1. Ammodenia peploides - neļķu dzimtas honkēniju ģints vienīgās sugas "Honckenya peploides" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

ammodramus   lat.

1. Stērstu apakšdzimtas ģints.

Ammodramus sandwichensis— savannas stērste.

Avoti: ZvP

ammodytes   lat.

1. Zivju klases asarveidīgo kārtas tūbīšu dzimtas ģints.

Ammodytes tobianus— tūbīšu dzimtas ģints.

Ammodytes lancea— "ammodytes tobianus" sinonīms nosaukums.

Avoti: LD

ammodytidae   lat.

1. Zivju klases asarveidīgo kārtas tūbīšu dzimta.

Avoti: LD

ammofoska   novec.

1. Ammofosa veids, kas satur visas trīs galvenās augu barības vielas.

Avoti: LLx

ammofoss   novec.

1. Mākslīgie mēsli, kuri satur amonija fosfātus un amonija sulfātu.

Avoti: LLx

Ammohosta   vietv.

1. Pilsēta Kipras salas austrumos, apgabala administratīvais centrs (Ziemeļkipra), 40900 iedzīvotāju (2012. g.), dibināta III gs. p. m. ē. kā Arsinoja; Famagusta; Gazimagusa.

2. Ammohostas līcis - atrodas Kipras salas austrumos.

Avoti: PuA

ammomanes   lat.

1. Tuksnešcīruļi.

Ammomanes cincturus— smiltāju tuksnešcīrulis.

Ammomanes deserti— pauguraiņu tuksnešcīrulis.

Avoti: ZvP

Ammona

1. Sena valsts (14.-1. gs. p. m. ē.) uz austrumiem no Palestīnas.

Avoti: LPE

ammonāls   novec.

1. Spridzināma viela: alumīnija pulvera maisījums ar slāpekļskābo amoniju.

Avoti: KV

ammonifikācija   novec.

1. Organisku slāpekļvielu skaldīšanās ar baktēriju palīdzību sadēdēšanas un pūšanas procesos, līdz rodas brīvs amonjaks.

Avoti: LLx

ammonijs   novec.

1. Slāpekļa vai ūdeņraža savienojums; amonijs.

Avoti: KV

ammonīti

1. Semītu tauta, kas 2. gs. p. m. ē. apmetās uz dzīvi Palestīnas daļā, kur tagad Ammanas drupas ar akropoli.

Avoti: KV

ammonīti   novec.

1. Izmirusi gliemju (mīkstmiešu) grupa ar kamerās sadalītām un vairākkārt saritinātām vai taisnām čaulām.

Avoti: KV

ammonjaks   novec.

1. Amonjaks - slāpekļa un ūdeņraža savienojums, gāze ar asu smaku.

ammonoidea   lat.

1. Amonīti.

Avoti: PDE

Ammons   novec.

1. Seno Ēģiptiešu dievs.

Avoti: SV33

ammophila   lat.

1. Kāpuniedres - graudzāļu dzimtas ģints.

Ammophila arenaria— smiltāja kāpuniedre.

Avoti: LD

ammophila   lat.

1. Kukaiņu klases plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas racējlapseņu dzimtas ģints.

Ammophila sabulosa— šīs ģints suga, Latvijā sastopama bieži, baro kāpurus ar tauriņu un zāģlapseņu kāpuriem.

Avoti: LD

Ammul   vietv., vācu val.

1. Amula.

Avoti: FV

amnēsija   novec.

1. Atmiņas zaudēšana.

Avoti: SV33

amnestēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; jur.

1. Pilnīgi vai daļēji atbrīvot (noteiktas kategorijas personas) no soda izciešanas, no kriminālās izmeklēšanas vai (pēc soda izciešanas) atzīt par nesodītām.

Avoti: LLVV

amnestierēt   novec.

1. Amnestēt.

Avoti: SW78

amnestija   -as, s.; jur.

1. Valsts augstākās varas akts, ar kuru (noteiktas kategorijas personas) pilnīgi vai daļēji atbrīvo no soda izciešanas, no kriminālās izmeklēšanas vai (pēc soda izciešanas) atzīst par nesodītām.

Avoti: LLVV

amnēstika   novec.

1. Māksla aizmirst, sevišķi nepatīkamus pārdzīvojumus.

Avoti: KV

Amnesty   angļu val.

1. Amnesty International - starptautiska organizācija cilvēktiesību aizsardzībai, dibināta 1961. gadā Londonā.

Avoti: PL

amnēzija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Atmiņas zudums galvas smadzeņu saslimšanas gadījumā.

Lokalizētā amnēzija— atmiņas zudums par noteiktu laika posmu.

Avoti: LLVV

amnicola   lat.

1. Gliemežu klases priekšžauņu apakšklases hidrobiju dzimtas ģints.

Amnicola steinii— Šteina amnikola.

Avoti: LD

amnijs

1. Augstāko mugurkaulnieku ārpusembrija orgāns - plēve, kas pasargā dīgli no izžūšanas un mehāniskiem bojājumiem.

Avoti: LPE

amnikola   lat.

1. Gliemežu klases priekšžauņu apakšklases hidrobiju dzimtas ģints "Amnicola".

Šteina amnikola— amnikolu suga ("Amnicola steinii"), Latvijā sastopama saldūdeņos uz ūdensrožu saknēm un lapu kātiem.

Avoti: LD

amnio-   med.

1. Salikteņos norāda uz amniju.

Avoti: MSV

amniocentēze   med.

1. Izmeklēšanas metode, ar ko agrīnā grūtniecības periodā iegūst informāciju pa gaidāmā bērna veselību; augļa ģenētisko anomāliju diagnostikas metode.

Avoti: VE

amnioģenēze   med.

1. Amnija veidošanās.

Avoti: TM

amniohoriāls   med.

1. Attiecīgs uz amniju un horiju.

Avoti: TM

amnioklepse   med.

1. Pakāpeniska, nemanāma augļa ūdens izzušana.

Avoti: TM

amnioma   med.

1. Audzējs, kas cēlies no amnija.

Avoti: TM

amnionīts   med.

1. Amnija iekaisums.

Avoti: TM

amnions   novec.

1. Iekšēja dīgļa plēve augstākiem mugurkaulniekiem, kas aptver dīgli visapkārt kā maisiņā, ar olbaltumvielas saturošu šķidrumu.

Avoti: KV

amnioreja   med.

1. Augļa ūdens priekšlaicīga noplūšana.

Avoti: TM

amniorekse   med.

1. Amnija plīsums.

Avoti: TM

amnioskopija

1. Augļa ūdens pārbaude ar dzimumceļos ievadītu aparātu.

Avoti: LPE

amnioskops

1. Aparāts, ko ievada grūtnieces dzimumceļos lai pārbaudītu augļa ūdeni.

Avoti: LPE

amniota   lat.

1. Amnioti - augstākie mugurkaulnieki.

Avoti: LD

amnioti   -u, vsk. amniots, -a, v.

1. Augstākie mugurkaulnieki ("Amniota"), kas piemēroti dzīvošanai uz sauszemes; tiem agrīnā attīstības stadijā veidojas amnijs.

Avoti: SV69

amniotoms   med.

1. Instruments augļa ūdens pūšļa atvēršanai (amniotomijai).

Avoti: TM

Amnokana   vietv.; novec.

1. Amnokgana - Ķīnas un Ziemeļkorejas robežupes nosaukums korejiešu valodā.

2. Amnokgana - Ziemeļkorejas kalnu rietumu daļa.

Avoti: PZT

Amnokgana   vietv.

1. Ķīnas un Ziemeļkorejas robežupes nosaukums korejiešu valodā, garums - 813 km, sākas vulkāna Baitoušana nogāzē, ietek Dzeltenās jūras Rietumkorejas līcī; ķīniešu valodā - Jaludzjana.

2. Amnokganas kalniene - Ziemeļkorejas kalnu rietumu daļa, plakankalnes un grēdas, augstums - 500-800 m dienvidos, līdz 1909 m ziemeļos.

Avoti: PZT, PuA

Amņa   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Kazimas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

amobija   novec.

1. Kurvjziežu dzimtas augs, cēlies no Austrālijas, augstums - 50 cm, ziedi balti ar dzeltenu vidu, Latvijā sēj aprīlī siltumnīcās un izstāda dobēs jūnija sākumā, zied no jūlija līdz oktobrim.

Avoti: LxE

amoeba   lat.

1. Kailamēbu kārtas ģints.

Amoeba limax— dūņu amēba.

Amoeba proteus— mainīgā amēba.

Amoeba radiosa— starainā amēba.

Avoti: LD

amoebida   lat.

1. Sarkodīnu klases kailamēbu kārta.

Avoti: LD

amoebina   lat.

1. Kailamēbas.

Avoti: PDE

amocija   med.

1. Noņemšana, atņemšana.

Avoti: TM

amofoska   novec.

1. Kombinēti slāpekļa, fosfora, kālija minerālmēsli sakņaugu, dārzeņu u. c. intensīvu kultūru mēslošanai, kā arī siltumnīcās.

Avoti: LxE

amofoss

1. Minerālmēsli, ko iegūst neitralizējot fosforskābi ar amonjaku.

Avoti: SV69

Amoghasidhi   mit.

1. Budisma mitoloģijā - karmas budu saimes tēvs, kura sievišķā atbilsme ir Tāra, kas emanē bodhisatvu Višvapāni, bet viņa izpausme zemes virsū ir nākotnes pasaules kārtības buda Maitreja.

Avoti: Mit

Amohosta   vietv.; novec.

1. Ammohosta - pilsēta Kiprā.

2. Amohostas līcis - Ammohostas līcis.

Avoti: PZT

amoibe   novec.

1. Amēba.

Avoti: SV33

Amoja   vietv.

1. Sjameņa - pilsēta Ķīnas dienvidaustrumos ("Xiamen").

Avoti: PZT

amoks

1. Psihiska traucējuma veids, kas sastopams Malajas arhipelāga iedzīvotājiem; slimnieks pēc īslaicīgas lēkmes metas skriet, iznīcinot visu, kas gadās ceļā.

Amoka skrējiens— amoka slimnieka skrējiens, parasti ar dunci uzbrūkot visiem, kas gadās ceļā.

Avoti: SV99, LME, MLVV

amolains   apv.

1. Bagātīgi sazēlis āboliņš.

Avoti: EH

amolinieši

1. Baldones pagasta apdzīvotās vietas "Amoliņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

amoliņš   -a, v.; parasti vsk.

1. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Melilotus"), augs ar sīkiem, baltiem vai dzelteniem, smaržīgiem ziediem un no 3 lapiņām saliktām lapām, Latvijā konstatētas 5 s., no tām 3 adventīvas.

Ārsniecības amoliņš— amoliņu suga ("Melilotus officinalis").

Augstais amoliņš— amoliņu suga ("Melilotus altissimus"), Latvijā adventīva.

Baltais amoliņš— amoliņu suga ("Melilotus albus").

Volgas amoliņš— amoliņu suga ("Melilotus wolgicus"), Latvijā adventīva.

Zobainais amoliņš— amoliņu suga ("Melilotus dentatus"), Latvijā adventīva.

2. apv. Āboliņš ("Trifolium").

Meža amoliņš— zirgu āboliņš ("Trifolium medium").

Pelēkais amoliņš— matainais āboliņš ("Trifolium arvense").

Sarkanais amoliņš— sarkanais āboliņš ("Trifolium pratense").

3. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

Avoti: LLVV, LD, Aug2

amolis   apv.

1. Baltais āmulis ("Viscum album").

Avoti: Aug2

amols   apv.

1. Baltais āmulis ("Viscum album").

2. Āboliņš.

3. Zaķskābenes.

4. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

Avoti: ME, Aug2

amoltiņi   apv.

1. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

Avoti: Aug2

amoltiņš   apv.

1. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

Avoti: Aug2

amoms   novec.

1. Divdīgļlapju daudzgadīgi augi tropos, sēklas ar patīkami vircotu garšu; no vairākām sugām iegūst kardamonu.

Avoti: KV

amonāls   mil.

1. Mazas jaudas brizantā sprāgstviela, kas sastāv no amotola, dinamona un alumīnija pulvera maisījuma.

Avoti: MIL

Amonga   mit.

1. Karenu (Mjanma) mitoloģijā - kopā ar savu brāli Lanjeinu - pirmais cilvēku pāris.

Avoti: Mit

amonificēt

1. Bagātināt augsni ar amonjaku.

Avoti: PP, T

amoniēmija   med.

1. Amonjaks vai tā savienojumi asinīs; simptomi: pazemināta temperatūra, vājš pulss, gremošanas traucējumi, koma.

Avoti: TM

amonifikācija   biol.

1. Mikroorganismu izraisīta slāpekli saturošu organisku vielu noārdīšanās, kuras rezultātā veidojas augiem izlietojams amonjaks.

Avoti: ZTV

amonijmēsli   -u, v.; tikai dsk.; lauks.

1. Mēslojums, kas satur amonija sāļus.

Avoti: LLVV

amonijs   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Slāpekļa un ūdeņraža savienojums, kas brīvā veidā nepastāv, bet ietilpst daudzos savienojumos.

Amonija algināts— pārtikas piedeva E403, biezinātājs, stabilizētājs, jūraszāļu algīnskābes amonija sāls, tiek uzskatīts, ka var būt labvēlīga ietekme uz veselību.

Amonija fosfatīdi— pārtikas piedeva E442, emulgators, stabilizētājs, var būt gan sintētiskas gan dzīvnieku izcelsmes, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Amonija hidroksīds— pārtikas piedeva E527, skābuma regulētājs, neitralizētājs, ražo no gāzveida amonjaka, dažās valstīs aizliegts, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā, kairina acis un gļotādas.

Amonija karamele— pārtikas piedeva E150c, krāsviela (no tumši brūnas līdz melnai), amortizētājs, var iegūt no cukurbietēm, cukurniedrēm vai kukurūzas cietes, var būt ģenētiski modficēta, var iztraisīt hiperaktivitāti, ietekmēt aknas, kuņģi dzimstību.

Amonija karbonāti— pārtikas piedeva E503, buferviela, neitralizētājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā.

Amonija mēsli— amonijmēsli.

Amonija sulfāts— pārtikas piedeva E517, miltu apstrādes līdzeklis, stabilizētājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Amonija sulfīta karamele— pārtikas piedeva E510d, krāsviela, var izraisit hiperaktivitāti, pastiprinātu zarnu darbību, žurkām izraisa asins saindēšanos.

Avoti: LLVV, Zkp

amonīti   biol.

1. Izmirusi galvkāju klases kārta ("Ammonoidea"), atrodamas ļoti daudzveidīgas čaulas, kuru diametrs sasniedz 2 m, konstatētas ~1700 ģ., vairākas noder par vadfosilijām, Latvijā atrastas juras perioda nogulumos Kurzemē.

2. Izmirusi galvkāju klases kamerčauļu apakšklases kārtas jūras gliemju grupa ("Ammonitida"), kas dzīvoja jūrā uz grunts no devona līdz krīta periodam, Latvijā atrasti Dienvidkurzemē juras nogulumos.

Avoti: PDE, LPE, LD

amonīti   vsk. amonīts; ķīm.

1. Sprāgstvielas, kas satur amonija nitrātu NH4NO3 kopā ar citiem savienojumiem; kopā ar trinitrotoluolu nosaukums ir amotols, kopā ar trinitrotoluolu un alumīnija pulveri - amonāls, kopā ar trinitrotoluolu, heksogēnu un alumīnija pulveri - klinšu amonīts.

Avoti: ZTV

amonizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; parasti divd. formā: amonizēts; lauks.

1. Piesātināt ar amonjaku.

Avoti: LLVV

amonjaks   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Bezkrāsaina gāze - slāpekļa un ūdeņraža savienojums ar asu smaku, dabā rodas pūšanas procesos.

Avoti: LLVV, MLVV

amonjakūdens   -ūdens, v.; parasti vsk.

1. Minerālmēslojums, amonjaka šķīdums ūdenī.

Avoti: LLVV

amonolīze

1. Amonjaka radīta ķīmisko saišu šķelšanās, kurā izveidojas gk. karbonskābju amīdi, amīni.

Avoti: LPE

Amons

1. Senēģiptiešu mitoloģijā - Saules dievs, laika gaitā tas saplūda ar Hēliopoles dievu Ra un tā kults izplatījās visā Ēģiptē.

Avoti: LPE, Mit

Amons-Ra   rel.

1. Valsts dievs ēģiptes Jaunās valsts laikā (16.-11. gs. p. m. ē.), kurā apvienojas Saules dievs Ra un Tēbu dievs Amons.

Avoti: R1

Amora   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Amora"), Lisabonas piepilsēta, Setubala apgabalā, 48600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

amorālība   s.

1. Vispārināta īpašība --> amorāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

amorālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Morāles noliegšana; tikumības trūkums; amoralitāte, netikumība.

Avoti: LLVV

amoralitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Izturēšanās, dzīves veids, kam raksturīga morāles normu neievērošana.

Avoti: LLVV

amorāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dzīvo, rīkojas pretēji morāles principiem; netikumisks.

Avoti: LLVV

amorālums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> amorāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Amorbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Amorbach"), Bavārijas federālajā zemē, 4000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

amorets

1. Neliels Amora atveidojums mākslā un arhitektūrā.

Avoti: SV05

amorfa   val.

1. Stilistiska figūra - vārda vai vārdu savienojuma atkārtojums vairāku teikumu vai dzejas rindu sākumā.

2. Attieksme starp vārdu un citu iepriekš pieminētu vārdu, kas nosauc tā referentu.

Avoti: VsV

amorfa   novec.

1. Pākšaugu dzimtas divdīgļlapju ģints, ko audzē dārzos kā krāšņuma krūmus, zied skaistiem purpurviolētiem, vārpveidīgi sakopotiem ziediem.

Avoti: KV

amorfi   novec.; dsk.

1. Cietas vielas, kam nav noteiktas kristāliskas formas.

Avoti: LV93

amorfikācija   jur.

1. Oficiāls paziņojums par kādu tiesību anulēšanu vai nozaudētu dokumentu atzīšanu par spēkā neesošiem.

Avoti: LatV

amorfisms   -a, v.; parasti vsk.; fiz.

1. Parādība, stāvoklis, kad kāda viela ir amorfa; amorfums.

Avoti: LLVV

amorfs   -ais; s. -a, -ā;

1. fiz. Tāds, kura uzbūve nav kristāliska (par vielu, kuras atomi vai molekulas izvietotas haotiski).

Amorfa viela— vielas stāvoklis, kam raksturīga īpašību izotropija un kam nav noteiktas kušanas temperatūras; nav stingras periodiskas struktūras.

Amorfs metāls— metāls, kas, ļoti strauji atdzesēts, nekristalizējas, bet saglabā šķidrai fāzei raksturīgo nesakārtoto uzbūvi.

Amorfie pusvadītāji— amorfas vielas, kam piemīt pusvadītāju īpašības.

Amorfs stāvoklis— viens no vielas kondensētā stāvokļa veidiem, kurā vielām nav daļiņu sakārtojuma tālās kārtības un noteiktas kušanas temperatūras.

// pārn. Bez stingras, noteiktas uzbūves, bezveidīgs.

2. val. Tāda (valoda), kurā vārdi veidoti tikai no saknes, bez afiksiem.

Avoti: LLVV, FF, ZTV

amorfums   -a, v.; parasti vsk.; fiz.

1. Vispārināta īpašība --> amorfs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

amorieši

1. Semītu klejotāju cilšu grupa, kas 24.-16. gs. p. m. ē. dzīvoja Sīrijas un Mezopotāmijas stepēs; ap 1894. p. m. ē. nodibināja Babilonijas valsti; pakāpeniski asimilējās.

2. rel. Talmūda rakstu mācītāji, kas dzīvoja laikā pēc Mišnas uzrakstīšanas.

Avoti: LPE, RtV

amoroso

1. Liegi, sirsnīgi (mūzikā).

Avoti: LME

Amors

1. Romiešu mitoloģijā - mīlestības dievs, kuru attēlo kā zēnu ar spārniem, stopu un bultām, atbilst grieķu Erotam.

2. astr. Viena no daudzajām Saules sistēmas mazajām planētām (asteroīdiem).

Avoti: SV99, Mit

amortifikācija

1. Oficiāls paziņojums par tiesību anulēšanu vai nozaudētu dokumentu atzīšanu par spēkā neesošiem.

amortizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. ekon. Pamatfondu (ēku, mašīnu u. tml.) vērtības pakāpeniska samazināšanās sakarā ar to nolietošanos; šīs vērtības pakāpeniska pārnešana uz saražotās produkcijas pašizmaksu.

Avoti: LLVV, MLVV

amortizācija   -as, s.; parasti vsk.; tehn.

1. Grūdiena, trieciena iedarbības vājināšana ar īpašām ierīcēm.

Avoti: LLVV, MLVV

amortizators   -a, v.; tehn.

1. Ierīce, kas mašīnu un mehānismu konstrukcijās vājina grūdienus, rāvienus un triecienus; ir gumijas, atsperu, hidrauliskas, pneimatiskas, kā arī kombinētas šādas ierīces.

Avoti: LLVV

amortizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veikt amortizāciju (1).

2. Vājināt (grūdienu, triecienu).

Avoti: LLVV

amortizierēt   novec.

1. Amortizēt.

Avoti: SW78

amotols   mil.

1. Mazas jaudas brizantā sprāgstviela, kas sastāv no 80% amonija nitrāta un 20% tola maisījuma.

Avoti: MIL

amour   fr.

1. Mīlestība.

Avoti: LEV

Ampana   vietv.

1. Pilsēta Malaizijā, Kualalumpuras piepilsēta, 126500 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PuA, LpA

ampatlavani

1. Tauta Indonēzijā, pieder pie redžanglampongiem, dzīvo Sumatras salas dienvidu piekrastē, valoda pieder austronēziešu saimes indonēziešu grupai, tuva malajiešu valodai, reliģija - islāms (sunnisms šafiisms), animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

ampedus   lat.

1. Vaboļu kārtas sprakšķu dzimtas ģints.

Ampedus sanguineus— sarkanais sprakšķis.

Ampedus sanguinolentus— sarkansvītrotais sprakšķis.

Avoti: LD

ampelaugs

1. Dekoratīvs augs ar gariem, nokareniem dzinumiem, kuru parasti kultivē pakarinātā vāzē (ampelē).

ampele   novec.

1. Pie griestiem pakārts trauks ar lampu vai puķēm.

Avoti: KV

ampelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos, refl. darb.; sar.

1. Jokoties, draiskoties.

Avoti: MLVV

ampelība   žarg.

1. Ākstīga izdarība.

Avoti: SLG

ampelmanis   žarg.

1. Klauns; māžs; āksts; paviegls cilvēks.

Avoti: Žrg

ampelogrāfija

1. Mācība par vīnkoku sugām un šķirnēm.

Avoti: SV99

ampelogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ampelogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

Ampelokipa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 41000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ampelokipa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 41000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

ampelomyces   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma celomicēšu klases sferopsīdu dzimtas ģints.

Ampelomyces quisqualis— šīs ģints suga (syn. "Cicinnobolus cesatii"), kas parazitē uz īstās miltrasas sēnēm.

Avoti: LD

ampelopsis   lat.

1. Čemurvīni - divdīgļlapju klases vīnkoku dzimtas ģints.

Ampelopsis aconitifolia— kurpīšlapu čemurvīns.

Ampelopsis brevipedunculata— īskātu čemurvīns.

Avoti: LD, DaE

ampeloterapija

1. Vīnogu izmantošana ārstniecībā.

Avoti: LPE

ampeloterapeitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ampeloterapiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

amperāža   med.

1. Elektriskās strāvas stiprums, izteikts ampēros.

Avoti: TM

Ampere   vietv.

1. Upe Vācijā, Bavārijā, Izāras kreisā krasta pieteka, garums - 175 km, iztek no Ammerezera.

Avoti: PZT

ampērmetrs   -a, v.; fiz.

1. Ierīce elektriskās strāvas stipruma mērīšanai.

Avoti: LLVV

amperometrija

1. Elektroķīmiskās analīzes metode vielu (piemaisījumu) kvantitatīvai noteikšanai.

Avoti: LPE

amperometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar amperometriju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

ampērs   -a, v.; fiz.

1. Elektriskās strāvas stipruma mērvienība (starptautiskajā mērvienību sistēmā - SI).

2. Magnetodzinējspēka mērvienība SI (agrākais nosaukums - ampērvijums).

3. Magnētisko potenciālu starpības mērvienība SI (agrākais nosaukums - ampērvijums).

Avoti: LLVV, FF

Ampērs   persv.

1. Franču fiziķis un matemātiķis (Andrē Marī Ampērs, "Andre-Marie Ampere", 1775.-1836. g.), viens no elektrodinamikas pamatlicējiem.

Ampēra hipotēze— pieņēmums, ka vielas magnētiskās īpašības izraisa cirkulāras strāvas atsevišķos atomos un molekulās.

Ampēra likums— viens no elektrodinamikas pamatlikumiem, kas nosaka elektrisko strāvu magnētisko mijiedarbību: nosaka mehāniskā spēka lielumu, ar ko magnētiskais lauks darbojas uz vadu, pa kuru plūst elektriskā strāva, divu vadu mehānisko mijiedarbību, ja pa tiem plūst elektriskā strāva, un sakarību starp strāvas virzienu vadā un tā radītā magnētiskā lauka virzienu.

Ampēra teorēma— nosaka, ka ļoti plāna, plakana magnēta magnētiskais lauks ir ekvivalents tādas lineāras strāvas magnētiskajam laukam, kura plūst pa magnētu ierobežojušo kontūru.

Avoti: FF

ampersands

1. Zīme &, kuru izmanto ar nozīmi "un".

Avoti: SV99

ampērsekunde

1. Elektrības daudzuma mērvienība; As.

Avoti: LEV

ampērstunda   -as, s.; fiz.

1. Elektrības daudzuma ārpussistēmas mērvienība; Ah.

Avoti: ZTV

ampērvijumi   vsk. ampērvijums; el.

1. Spolē plūstošās elektriskās strāvas stipruma reizinājums ar spoles vijumu skaitu; raksturo strāvas radītā magnētiskā lauka intensitāti.

Avoti: ZTV

ampērvijums   fiz.

1. Ampērs (2) - magnetodzinējspēka mērvienība.

2. Ampērs (3) - magnētisko potenciālu starpības mērvienība.

3. vsk. Ampērvijumi.

Avoti: FF

ampērvoltmetrs   el.

1. Mēraparāts, kurā apvienoti ampērmetrs un voltmetrs.

Avoti: ZTV

amphibia   lat.

1. Abinieki - mugurkaulnieku klase.

Avoti: LD

amphimallon   lat.

1. Vaboļu kārtas skarabeju dzimtas ģints.

Amphimallon solsitialis— jūnijvabole - šīs ģints suga.

Avoti: LD

amphineura   lat.

1. Pirmgliemju apakštips.

Avoti: PDE

amphipoda   lat.

1. Sānpeldvēži - augstāko vēžu apakšklases kārta.

Avoti: LD

amphisbaenia   lat.

1. Amfisbēnas.

Avoti: PDE

amphisphaeriaceae   lat.

1. Asku sēņu nodalījuma pirenomicēšu klases amfisfēriju dzimta.

Avoti: LD

amphiumidae   lat.

1. Zušsalamandras.

Avoti: PDE

amphoridium   lat.

1. Ķērpju nodalījuma verukāriju rindas verukāriju dzimtas ģints.

Amphoridium calcisedum— šīs ģints suga.

Amphoridium dolomiticum— šīs ģints suga.

Amphoridium marmoreum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ampicilīns   med.

1. Antibiotiska viela, penicilīna veids, kas nezaudē aktivitāti gremošanas traktā, tāpēc to lieto iekšķīgi.

Avoti: VE

ampiokss   med.

1. Antibiotiska viela, penicilīna veids, kas nezaudē aktivitāti gremošanas traktā, tāpēc to lieto iekšķīgi.

Avoti: VE

ampīrs   -a, v.; tikai vsk.

1. Vēlā klasicisma stils Rietumeiropas arhitektūrā un lietišķajā mākslā (ap 1800.-1830. g.), kuram raksturīgas svinīgas, smagas formas, un asi krāsu kontrasti.

Avoti: LLVV

ampis   apv.

1. Vieta upē, kas ir platāka un dziļāka nekā tās normālā gultne (sevišķi līkumos).

Avoti: EH

amplēties   apv.

1. Izturēties neprātīgi, žestikulēt ar rokām un kājām; dīdīties.

2. Dauzonīga, piedauzīga uzvešanās.

Avoti: ME

ampliācija   psih.

1. Jēdziena paplašināšana.

Avoti: PsA

amplība   apv.

1. Muļķība, aušība, ačgārnība, aplamība.

Avoti: ME

amplificēt   novec.

1. Paplašināt.

Avoti: KV

amplifikācija

1. Stilistikā - vairāku līdzīgu apzīmētāju lietošana, lai pastiprinātu parādības raksturojumu.

2. Mikroskopijā redzes lauka paplašināšana; palielinājums.

3. Elektronikā svārstību pastiprinājums.

4. Ģenētikā - neiedzimstoša daudzkārtēja (bieži tūkstoškārtēja) atsevišķa genoma rajona (gēna vai plazmīdas) replicēšanās.

5. psih. Apziņas paplašināšana terapeitiskā ceļā.

Avoti: TM, ĢT, PsA

amplīgs   apv.

1. Muļķīgi, aušīgi, ākstīgi, švītīgi.

Avoti: ME

amplipulsterapeitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar amplipulsterapiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

amplipulsterapija   med.

1. Fizioterapijas metode, kurā izmanto maiņstrāvas amplitūdu pulsācijas.

Avoti: ZTV

amplis   apv.

1. Nerātns cilvēks, ļoti nemierīgs zirgs; tāds, kas savu darbu paveic ātri un slikti, pavirši; sprukstiņš, vientiesis.

Avoti: EH

amplīt   apv.

1. Pļāpāt, tērzēt, čalot, mēļot.

Avoti: ME

amplitūda   -as, s.

1. fiz. Svārstībā esoša ķermeņa vislielākais atvēziens no līdzsvara stāvokļa; maksimālā vērtība fizikālam lielumam, kas mainās pēc svārstību likuma.

2. Starpība starp mainīga lieluma minimālo un maksimālo vērtību.

3. Izpausmes apjoms (piemēram, spējām); vēriens.

Avoti: LLVV

amplitūdvoltmetrs   el.

1. Elektriskais voltmetrs, kas mēra sinusoidāla sprieguma amplitūdas vērtību.

Avoti: ZTV

amploa   novec.

1. Nodarbošanās; lomu sadalījums: varonis, mīlētājs, tēvs utt.

Avoti: SV33

ampls   apv.

1. Neaudzināts.

Avoti: ME

ampluā   v., nelok.

1. Lomu tips, kas atbilst aktiera talanta īpatnībām (piem., mīlētāja, varoņa, ļaundara, vientieša loma).

// pārn. Darbības lauks.

2. mūz. Muzikālu skatuves darbu populāro lomu pamatraksturojums (pirmais mīlētājs, padumjš tēvocis, veikla spindzele, pretencioza vecmeita u. tml.).

Avoti: LLVV, MūV

ampļot   apv.

1. Muļķoties, aušoties, draiskulīgi, palaidnīgi uzvesties.

Avoti: ME

Amposta   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Amposta"), Katalonijā, Taragonas provincē, 21400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

ampula   -as, s.

1. Noslēgta (stikla) caurulīte zāļu sterilai uzglabāšanai.

2. med. Maisveida paplašinājums kādā kanālā.

Avoti: LLVV, TM

ampulīts   med.

1. Ampulas iekaisums, piem., sēklvada paplašinājuma iekaisums.

Avoti: TM

ampulla   novec.

1. Aizkausētas stikla caurules, kas satur sterilas zāles iešļākšanai zem ādas vai vēnā; ampula.

Avoti: KV

amputācija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Perifēras ķermeņa daļas, kāda orgāna vai tā daļas noņemšana operējot; amputēšana.

Avoti: LLVV

amputēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; med.

1. Noņemt (perifēru ķermeņa daļu, kādu orgānu vai tā daļu) operējot.

Avoti: LLVV

Amra   mit.

1. Hindu mitoloģijā - krāšņākais koks ar neaprakstāmi skaistiem ziediem.

Avoti: Mit

Amra   vietv.; vēst.

1. Seno cilvēku apmetne Vidusēģiptē.

Amras kultūra— neolīta kultūra (4. gt. sāk. p. m. ē.).

Avoti: LPE

Amrāna   vietv.

1. Pilsēta Jemenā, tāda paša nosaukuma muhāfazas administratīvais centrs, 83800 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Amrāvatī   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Mahārāštras štatā, 549400 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

āmrija   -as, s.

1. apv. Rīma, cilvēks vai dzīvnieks, kas kāri aprij savu ēdienu.

2. sar. Tinis 1.

Avoti: ME, PDE

āmrijīgs   apv.

1. Rijīgs, badīgs.

Avoti: ME

āmriks   apv.

1. Āmrija (1).

Avoti: EH

āmriķis   apv.

1. Āmrija (1).

Avoti: EH

amriļa   apv.

1. Tāds, kas ēd ātri, steidzīgi (ar pilnu muti) (sacīts par bērniem).

Avoti: EH

Amrisvīle   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Amriswil"), Turgavas kantonā, 12800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

amrita   mit.

1. Hindu mitoloģijā - dievišķa nemirstības dzira, ko ieguva, kad dievi un asuras kūla okeānu.

Avoti: Mit

amritams   mit.

1. Dievu nemirstības dzēriens.

Avoti: KV

Amritsara   vietv.

1. Pilsēta Indijas ziemeļos, Pendžābas štatā, 1100000 iedzīvotāju (2007. g.), dibināta 1577. g., tajā atrodas sikhu reliģijas svētvieta, Zelta templis, ko uzcēla piektais guru Ardžams.

Avoti: PuA, R1

āms   apv.

1. Neliels maisveida zvejas tīkls.

Avoti: ME

āms   apv.

1. Nerrs, āksts.

Avoti: ME

āms   novec.

1. Tilpuma mērs, Latvijā 163,024 litri, daudzās Eiropas valstīs ap 150 l (134,725-174,7552 l); Holandē 155 l, Beļģijā 142 l (19. gs. beigās).

Avoti: TV, KW1

amsalitris   apv.

1. Amonija salpetris (minerālmēsli).

Avoti: KiV

Amsruds   mit.

1. Hindu mitoloģijā - viens no Indijas skaistākajiem varoņiem, dieva Krišnas mazdēls.

Avoti: Mit

AMSS   saīs.

1. Automotosporta skola.

Avoti: i1

amstariņš   apv.

1. Pundurpele, kāmis.

Avoti: EH

Amstelvēna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Amstelveen"), Ziemeļholandes provincē, 79000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Amsterdama   vietv.

1. Nīderlandes Karalistes galvaspilsēta (valdības rezidence atrodas Hāgā; angļu valodā "Amsterdam"), atrodas pie Amstelas deltas, kanāli savieno ar Ziemeļjūru, Eiselmēras līci un Reinu, 746 tūkstoši iedzīvotāju (2007. g.).

2. Pilsēta ASV ("Amsterdam"), Ņujorkas štatā, 18100 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Sala Indijas okeānā ("Nouvelle-Amsterdam", Francija), platība - 60 kvadrātkilometru, vulkāniska izcelsme, augstums - līdz 881 m vjl. (Diva kalns).

Avoti: PuA, LģE

Amši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LC

Amštetene   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Amstetten"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 22900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Amt-Bauske   vietv., vēst., vācu val.

1. Bauskas pils, kas atradās Bauskas apriņķa Bauskas pagastā.

Avoti: KV

Amt-Doblen   vietv., vēst., vācu val.

1. Dobeles muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

Amt-Durben   vietv., vēst., vācu val.

1. Durbes (Raibā) muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Aizteres pagastā.

Avoti: KV

āmte

1. Administratīvi teritoriāla vienība Dānijā.

Avoti: LEV

Amt-Goldingen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kalna muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kuldīgas pagastā.

Avoti: KV

Amt-Grobin   vietv., vēst.

1. Bijušās Grobiņas muižas nosaukums vāciski.

Avoti: LE1, KV

amtmanis   vēst.

1. Muižkungs 16. un 17. gs. Latvijā.

Avoti: KV

Amt-Pilten   vietv., vēst., vācu val.

1. Piltenes muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Piltenes pagastā.

Avoti: KV

Amt-Schlock   vietv., vēst., vācu val.

1. Slokas muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Slokas pagastā.

Avoti: KV

Amt-Talsen   vietv., vēst., vācu val.

1. Talsu muiža, kas atradās Talsu apriņķa Pastendes pagastā.

Avoti: KV

Amudarja   vietv.

1. Upe Vidusāzijā (Tadžikistānā, Uzbekistānā un Turkmenistānā, robežupe ar Afganistānu), garums - 1415 km, sākas satekot Pandžai un Vahšai Pamira kalnu rajonā, ietek Arāla jūrā.

Avoti: LģE, LpA

amuklis   apv.

1. Biedēklis, āksts.

Avoti: NeV

Amula   vietv.

1. Abavas kreisā pieteka Saldus un Kandavas novadā, garums - 55 km, kritums - 76 m, sākas Austrumkursas augstienes Saldus paugurainē, netālu no Remtes ezera.

Amulas svīta— stratigrāfiska vienība, augšdevona Frānas stāva nogulumu slāņkopa Latvijas dienvidrietumu daļā, biezums - 8-22 m, slāņkopas virsa pazeminās no 32 m virs jūras līmeņa pie Irlavas līdz 189 m zem jūras līmeņa pie Nīgrandes; atsegumi Abavas, Alokstes, Amulas, Ēdas, Imulas, Lielupes, Šķēdes, Tebras, Ventas krastos.

Avoti: LE1

āmulene   apv.

1. Āboliņa pļava.

Avoti: ME

amulete   novec.

1. Amulets.

Avoti: SW78

amulets   -a, v.

1. Priekšmets, kam tiek piedēvētas pārdabiskas spējas pasargāt tā īpašnieku no nelaimēm, slimībām.

2. Priekšmets, kam tiek piedēvētas pārdabiskas spējas nest tā īpašniekam laimi, veselību; talismans.

Avoti: LLVV

Amūlijs   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - Albas valdnieks, kas atņēma troni savam brālim Numitoram, bet savu brāļameitu Rēju Silviju piespieda kļūt par vestālieti, viņas un dieva Marsa bērni bija Romas dibinātāji Romuls un Rems, kuri vēlāk atguva troni.

Avoti: Mit

amuliņi   apv.

1. Jumtu saulrietenis ("Sempervivum tectorum").

Avoti: Aug2

amulis   apv.

1. Lempis.

2. Baltais āmulis ("Viscum album").

Avoti: EH, Aug2

āmulis   -ļa, v.

1. Divdīgļlapju klases dzimta ("Viscaceae"), 8 ģintis, 450 sugas, Latvijā konstatēta tikai 1 ģints.

2. Šīs dzimtas ģints ("Viscum"), parazītiski divmāju krūmi, 70 sugu, Latvijā konstatēta tikai 1 suga.

Baltais āmulis— šīs ģints suga ("Viscum album"), Latvijā aizsargājama.

3. apv. Dzīvības, auglības simbols, saistīts ar saules kultu; ar āmuļa zaru (pēc ticējumiem) varot atrast paslēptu zeltu; aizsargs pret burvjiem, raganām, pret pērkonu un ugunsgrēku.

Avoti: LLVV, Aug2, TlV

amūls   apv.

1. Āmulis.

Avoti: EH

amuls   apv.

1. Aita ar mīkstu spalvu.

2. Ārstniecības amoliņš ("Melilotus officinalis").

3. Baltais āmulis ("Viscum album").

Avoti: EH, Aug2

āmuls   apv.

1. Āmulis, āboliņš.

Avoti: ME

āmuls   apv.

1. Pamuļķis.

Avoti: BsV, EH

Amulupīte   vietv.

1. Rojas labā krasta pieteka Talsu novadā, garums - 7 km.

Avoti: LD, La1

amuļi   apv.

1. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

Avoti: Aug2

Amundsena   vietv.

1. Amundsena jūra - malas jūra (angļu valodā "Amundsen Sea") Klusajā okeānā, Mērijas Bērdas Zemes (Antarktīdas rietumos) piekrastē starp 100. un 123. rietumu garumu grādu, platība - 98000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 585 m.

2. Amundsena līcis - atrodas Antarktīdā, Kosmonautu jūras austrumu krastā.

3. Amundsena līcis - atrodas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā (angļu valodā "Amundsen Gulf"), starp Ziemeļamerikas kontinentu, Benksa un Viktorijas salu, garums - 445 km, lielākais platums - 213 km, lielākais dziļums - 285 m.

4. Amundsena lielieplaka - ieplaka Ziemeļu Ledus okeānā, starp Lomonosova un Gakeļa grēdu, garums - ~2000 km, platums - 200-400 km, lielākais dziļums - 4321 m, nogulumu slāņa biezums - 2000 m.

Avoti: LģE, PZT, LpA

Amundsena-Skota   vietv.; novec.

1. Amundsenskota-Sautpola - ASV zinātniskā stacija Dienvidpolā.

Avoti: PZT

Amundsenskota-Sautpola   vietv.

1. ASV zinātniskā stacija Antarktīdā, Dienvidpolā ("Amundsen-Scott South Pole"), polārajā plato 2800 m vjl., ledus biezums - 2810 m, dibināta 1957. g.

Avoti: PZT, LpA

amunīcija   novec.

1. Karavīra uzkabe; visi karavīra piederumi kaujas un pārtikas līdzekļu līdzņemšanai.

Avoti: KV

Amūra   vietv.

1. Upe Tālajos Austrumos, Ķīnas un Krievijas robežupe (ķīniešu valodā "Heilong Jiang" - Heilundzjana), garums - 2824 km, veidojas satekot Arguņai un Šilkai, lielākajā daļā garuma Krievijas un Ķīnas robežupe, lejtece Krievijas Federācijas Habarovskas novadā, ietek Ohotskas jūras Sahalīnas līcī, kuģojama visā garumā.

2. Amūras apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas Tālajos Austrumos, platība - 363700 kvadrātkilometru, administratīvais centrs - Blagoveščenska, robežojas ar Aizbaikāla novadu, Sahas Republiku (Jakutiju), Habarovskas apgabalu u Ebreju autonomo apgabalu, kā arī ar Ķīnu.

3. Amūras līcis - Pētera Lielā līča daļa Japāņu jūrā, garums - 65 km, platums - 9-20 km, dziļums - līdz 20 m, ziemā aizsalst.

4. Amūras limāns - jūras šaurums, savieno Sahalīnas līci ar Tatāru šaurumu, atdala Sahalīnas ziemeļu daļu no kontinenta, garums - 185 km, platums - līdz 40 km, dziļums - 3-5 m, neregulāras diennakts plūdmaiņas ~2 m.

5. Amūras zemiene - dažkārt tā apzīmē Vidusamūras un Lejasamūras zemieni kopā.

Avoti: LģE, PZT, PuA

Āmura   mit.; nelok.

1. Āmura dievs - plaši izplatīts ķeltu dievs, īpaši populārs Galijā.

Avoti: PmV

Amūras-Zejas   vietv.

1. Amūras-Zejas plato - plato starp Amūru un Zeju, Krievijā, Amūras apgabalā, augstums līdz 904 m.

Avoti: PZT

āmurgalva   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

āmurgalvis   novec.

1. Takatra, rets putns "Scopus Briss." ģintī Madagaskarā ar samērā lielu cekulainu, āmuram līdzīgu galvu.

Avoti: KV

āmurhaizivs

1. Haizivju suga ar platu, āmuram līdzīgu galvu, kuras malās atrodas izvalbītas acis un nāsis.

Avoti: Tr-22-3

āmuriņš

1. Dem. --> āmurs.

2. med. Viens no vidusauss dzirdes kauliņiem, kura rokturis savienots ar bungplēvīti.

3. žarg. Muļķis; garīgi atpalicis cilvēks.

Avoti: TM5, SLG

āmuris   apv.

1. Āmurs.

Avoti: EH

āmurītis

1. Dem. --> āmurs.

āmurot   apv.

1. Sist, strādāt ar āmuru.

Avoti: EH

amūrs   -a, v.

1. Karpu dzimtas zivs, ātraudzīgas, līdz 30 kg.

Avoti: LLVV

āmurs   -a, v.

1. Roku darba rīks (kātam piestiprināts īpašas formas dzelzs, koka u. tml. materiāla gabals) sišanai.

2. žarg. Muļķis.

Avoti: LLVV

Amurska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Habarovskas novadā, Amūras kreisajā krastā, 41100 iedzīvotāju (2010. g.), kā apdzīvota vieta dibināta 1958. g., pilsētas tiesības kopš 1973. g.

Avoti: PZT, Wi

āmurzivs   -zivs, dsk. ģen. -zivju, s.

1. Haizivju kārtas dzimta ("Sphymidae").

2. Šīs dzimtas ģints ("Sphyma").

Gludā āmurzivs— šīs ģints suga ("Sphyma zygaena").

Avoti: PP, Wi, T

amutulis   apv.

1. Aušīgs, muļķīgs, neapdomīgs, pārsteidzīgs cilvēks.

Avoti: ME

amūzija

1. med. Mūzikas izpratnes vai atskaņošanas spējas traucējums.

Motoriskā amūzija— nespēja dziedāt vai spēlēt, lai gan mūzikas izpratne nav zaudēta.

Sensoriskā amūzija— mūzikas kurlums jeb nespēja saprast muzikālas skaņas.

2. Mākslas izjūtas un izpratnes trūkums.

Avoti: TM, KV

amūzisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Neizglītots, rupjš.

Avoti: KV

amuzītis   apv.

1. Mazliet vientiesīgs, prātā paviegls vai nekārtīgs cilvēks.

Avoti: EH

Amvrosijevka   vietv.

1. Amvrosijivka - pilsētas nosaukums padomju laikā.

Avoti: PZT

Amvrosijivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainas dienvidaustrumos, Doņeckas apgabalā, 19000 iedzīvotāju (2013. g.), Ukrainas mēroga cementa un būvniecības materiālu centrs.

Avoti: PZT, PuA

amygdalus   lat.

1. Mandeles - rožu dzimtas ģints.

Amygdalus communis— parastā mandele.

Amygdalus nana— zemā mandele.

Amygdalus triloba— trīsdaivu mandele.

Amygdalus georgica— Gruzijas mandele.

Avoti: PDE, LD

amzeklis   apv.

1. Sprukstiņš.

Avoti: EH

amzēties   apv.

1. Aušoties, muļķoties.

2. Amizēties.

Avoti: EH

amzierēties   žarg.

1. Amizēties.

Avoti: Žrg

amzieris   žarg.

1. Flirts.

Avoti: SLG

amzīgs   apv.

1. Neprātīgs.

Avoti: EH

amzis   apv.

1. Jokošanās; kautiņš; liels juceklis.

Avoti: EH

amzotonisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Ar nevienādu spriegumu; ar nevienādu osmotisko spiedienu.

Avoti: TM

an   apv.

1. Salikumos: "an! ane! ani! aniņ!" tā sauc kopā zosis un tā vilina arī aitas.

Avoti: ME

an-   priedēklis

1. Atbilst: uz-; augšup-; pār-; atkal-; atpakaļ-; pret-; pēc-.

Avoti: SV05

Ana   mit.

1. Ale.

Avoti: MitE

ana-   priedēklis

1. Atbilst: uz-; augšup-; pār-; atkal-; atpakaļ-; pret-; pēc-.

Avoti: SV05

anabaena   lat.

1. Anabēnas - zilaļģu nodalījuma hormogonu klases ģints.

Anabaena affinis— šīs ģints suga.

Anabaena augstumnalis— šīs ģints suga.

Anabaena circinalis— šīs ģints suga.

Anabaena constricta— šīs ģints suga.

Anabaena cylindrica— šīs ģints suga.

Anabaena flos-aquae— šīs ģints suga.

Anabaena hallensis— šīs ģints suga.

Anabaena lapponica— šīs ģints suga.

Anabaena lemmermannii— šīs ģints suga.

Anabaena oscillarioides— šīs ģints suga.

Anabaena solitaria— šīs ģints suga.

Anabaena spiroides— šīs ģints suga.

Anabaena subcylindrica— šīs ģints suga.

Anabaena torulosa— šīs ģints suga.

Anabaena variablis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

anabantidae   lat.

1. Labirintzivju dzimta.

Avoti: PDE

anabaptisms   -a, v.; parasti vsk.

1. 16. gadsimta reformācijas kustības novirziens (reliģiska plebeju sekta) un tā mācība, kurā, prasot baznīcas reformas, tika izteikts arī sociāls protests pret feodālo iekārtu.

Avoti: LLVV

anabaptists   s. -ste, -stu;

1. Plebejiskas reliģiskas sektas loceklis reformācijas laikmetā (galvenokārt Vācijā), kas uzstājās par kristīšanu apzinīgā vecumā.

Avoti: SV69

Anabara   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikas (Jakutijas) ziemeļrietumos, garums - 939 km, sākas Anabaras plato dienvidu daļā, ietek Laptevu jūras Anabaras līcī, baseinā dimantu atradnes.

2. Anabaras līcis - atrodas Laptevu jūras dienvidrietumu daļā starp kontinentu un Nordvika pussalu, Krievijā, iesniedzas 67 km sauszemē, platums - 7-9 km, pie ieejas 76 km, dziļums - pārsvarā 3-12 m, ledus sega no oktobra līdz jūlijam.

3. Anabaras plato - atrodas Vidussibīrijas plakankalnes ziemeļaustrumu daļā, Krievijā, Krasnojarskas novadā un Sahas Republikā (Jakutijā), augstums - līdz 905 m, ielejās līdz 400-450 m vjl. lapegļu skrajmeži, augstāk - kalnu tundra.

Avoti: LģE, PZT

anabāze   -es, dsk. ģen. -zu, s.

1. Indīgs balandu dzimtas puskrūms, izplatīts Kazahijā, Vidusāzijā un Volgas lejteces rajonos.

Avoti: SV69

Anabāze   -es, dsk. ģen. -zu, s.

1. Nosaukums diviem sengrieķu sacerējumiem par lieliem karagājieniem: (a) Kīra Jaunākā karagājiena apraksts (autors - Ksenofonts); (b) Maķedonijas Aleksandra Āzijas karagājiena vēsture (autors - Arians).

Avoti: SV69

anabazīna

1. Indīgs šķidrums, ko iegūst no anabāzes auga; lieto augu apmiglošanai cīņā pret kaitēkļiem.

Avoti: SV69

anabazīns   med.

1. Alkaloids, nikotīna izomērs, iegūts no Vidusāzijas auga "Anabasis aphylla"; lieto augu kaitēkļu apkarošanai; viegli uzsūcas caur nebojātu ādu un var radīt saindēšanos.

Avoti: TM

anabēnas

1. Zilaļģu nodalījuma hormogonu klases ģints ("Anabaena"), aļģes ar visā garumā vienāda platuma pavedieniem, kas var būt pa vienam vai apvienoti pārslveida vai plēvveida kopās; Latvijā konst. 38 s., gk. stāvošu vai lēni tekošu ūdeņu planktonā; bieži izraisa ūdens "ziedēšanu".

Avoti: LD

anabionti   novec.

1. Anabiotiski augi, kas vairākas reizes zied un nes augļus.

Avoti: KV

anabiotisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas spēj atjaunot dzīvības procesus pēc anabiozes (sausuma vai aukstuma sastinguma).

Avoti: SV58

anabioze   -es, s.; parasti vsk.; biol.

1. Organisma stāvoklis, kurā līdz minimumam palēninās vielmaiņa un izbeidzas dzīvības izpausmes.

Avoti: LLVV

anabola   novec.

1. Dzeju virkne ar dažādiem iestarpinājumiem.

Avoti: KV

anabolia   lat.

1. Kukaiņu klases maksteņu kārtas dīķmaksteņu dzimtas ģints.

Anabolia soror— šīs ģints suga.

Anabolia sororcula— sugas "Anabolia soror" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

anabolerģija   med.

1. Enerģijas daudzums, kas nepieciešams anabolisma procesiem.

Avoti: TM

anabolija

1. Viens no dzīvnieku organismu orgānu evolūcijas veidiem, organismiem mainoties embrioģenēzes beigās.

Avoti: LLVV

anabolikas

1. Vielas, kas organismā pastiprina olbaltumvielu sintēzi.

Avoti: SV99

anabolisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas veicina olbaltumvielu sintēzi.

Anaboliskie steroīdi— vielas, kas veicina muskuļu masas pieaugumu; sportistiem - dopings.

Anaboliskās vielas— vielas, kas organismā pastiprina olbaltumvielu sintēzi, anabolikas.

Avoti: LPE, LEV

anabolisms   biol.

1. Vielmaiņas procesi organismā, kuros no vienkāršākām vielām veidojas komplicētākas organiskās vielas.

Avoti: ZTV

anabolīts   med.

1. Anabolisma procesā radusies viela.

Avoti: TM

anābs   žarg.

1. Tūļa, lempis.

Avoti: SLG

anacardiaceae   lat.

1. Divdīgļlapju klases anakardiju dzimta; anakardijaugi.

Avoti: LD, PDE

anacardium   lat.

1. Anakardiju dzimtas ģints.

Anacardium occidentale— rietumu anakardija jeb kešukoks.

Avoti: PDE

anachorēts   novec.

1. Ticības vientuļnieks, kas vientulībā kalpo Dievam.

Avoti: LV93

anachronisms   novec.

1. Nesaskanīgs ar laiku.

Avoti: LV93

anaciditāte   med.

1. Skābes trūkums, piem., kuņģa sulā.

Avoti: TM

anacikls   novec.

1. Dzejas pants, kas lasot no sākuma un beigām tāpat saprotams kā otrādi lasot.

Avoti: KV

anadēmija   med.

1. Dziedzera vai tā darbības trūkums.

Avoti: MSV

anadēnija   med.

1. Dziedzera vai tā darbības trūkums.

Avoti: TM

anadidīms   med.

1. Dvīņu kroplis ar divkāršu ķermeņa apakšdaļu, bet kopīgu augšdaļu.

Avoti: TM

Anadija   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Anadia"), Aveiru apgabalā, 29200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

anadikrotisms   med.

1. Divi papildu viļņi pulsa līknes augšupejošā daļā.

Avoti: TM

anadiploze   -žu, s.

1. Stilistiska figūra: teksta daļa (vārsma, teiciens) sākas ar vārdiem, ar kuriem beidzas iepriekšējā daļa.

Avoti: SV99

Anadira   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čukču autonomajā apvidū, osta Beringa jūras Anadiras līča krastā, 14000 iedzīvotāju (2010. g.), kā apdzīvota vieta dibināta 1889. g., pilsētas tiesības kopš 1965. g.

2. Upe Krievijā, Čukču autonomajā apvidū, garums - 1150 km, sākas Anadiras plakankalnē, ietek Beringa jūras Anadiras līcī, grīvā līdz 7 km plata.

3. Anadiras līcis - līcis Beringa jūrā starp Čukču pussalu un Eirāzijas kontinentu, garums - 278 km, platums - ~400 km, lielākais dziļums - 105 m, plūdmaiņas - līdz 3 m.

4. Anadiras plakankalne - atrodas Tālo Austrumu ziemeļu daļā, Anadiras augšteces baseinā, Krievijā, Čukotkas autonomajā apgabalā, garums - ~400 km, platums - līdz 130 km, augstums - līdz 1221 m vjl.

5. Anadiras kalniene - Čukču kalniene Krievijā, Magadanas apgabalā.

6. Anadiras zemiene - atrodas Tālo Austrumu ziemeļu daļā, Anadiras līča piekrastē, Krievijā, Čukotkas autonomajā apgabalā, garums - 270 km, augstums - līdz 100 m vjl., mūžīgais sasalums.

Avoti: LģE, PZT

anadoli   novec.

1. Anatolijas turki.

Avoti: LME

anaerobiāze   -žu, s.; med.

1. Proteolītisks ferments anaerobos mikroorganismos, darbojas anaerobos apstākļos.

Avoti: TM

anaerobijas

1. Baktērijas, kas attīstās bezskābekļa vidē.

Avoti: LME

anaerobioze   -žu, s.

1. Dzīvošana bez nesaistīta molekulāra skābekļa.

Avoti: LLVV

anaerobisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (organisms), kas spēj dzīvot bezskābekļa vidē vai kam nepieciešama bezskābekļa vide.

Avoti: SV99

anaerobs   -a, v.; biol.

1. Organisms, kura dzīvības norisēm nav nepieciešams (vai pat ir kaitīgs) skābeklis.

Avoti: LLVV

anaerobs   -ais; s. -a, -ā; biol.

1. Tāds (organisms), kas spēj dzīvot bezskābekļa vidē vai kuram nepieciešama bezskābekļa vide.

Anaerobs process— process, kas norisinās bez skābekļa klātbūtnes.

2. Tāds, ko izraisa šādi organismi.

Avoti: LLVV

anaerofīts   med.

1. Augs, kas aug bez skābekļa; anaerobs mikroorganisms.

Avoti: TM

anafasts   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

anafāze   -žu, s.; ģenēt.

1. Viena (trešā) no šūnas netiešās dalīšanās fāzēm, kurā hromosomas pārvietojas uz pretējiem šūnas poliem.

Avoti: SV69

anafija   med.

1. Taustes maņas trūkums.

Avoti: TM

anafilakse   med.

1. Pastiprināta jutība pret parenterālu atkārtotu (ne agrāk kā pēc 10 dienām) sveša proteīna ievadīšanu.

Aktīvā anafilakse— anafilakse, kas rodas, ievadot antigēnu.

Lokālā anafilakse— vietējā edēma un nekroze kā reakcija uz antigēna ievadīšanu zem ādas sensibilizētam trusim.

Pasīvā anafilakse— anafilakse, kas rodas, ievadot normālam dzīvniekam sensibilizētā dzīvnieka serumu.

Reversā pasīvā anafilakse— anafilakse, ko izraisa, vispirms ievadot antigēnu, pēc tam specifisko antivielu; rodas šoks.

Avoti: TM

anafilaksija   novec.

1. Organisma spēja atsaukties uz atkārtoti iepotētām svešām olbaltumvielām; anafilakse.

Avoti: KV

anafilaktīns   med.

1. Antiviela, kas rodas, reaģējot uz proteīna ievadīšanu anafilaksē.

Avoti: TM

anafilaktisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar anafilaksi, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

anafilaktogēns   med.

1. Viela, kas izraisa anafilakses stāvokli pret šo vielu sensibilizētā organismā.

Avoti: TM

anafilaktoģenēze   med.

1. Anafilakses rašanās.

Avoti: TM

anafilatoksīns   med.

1. Toksiska nespecifiska viela, kas atbrīvojas sensibilizētā organisma audos anafilaktiskā šoka laikā.

Avoti: TM

anafilotoksīns   med.

1. Toksiska nespecifiska viela, kas atbrīvojas sensibilizētā organisma audos anafilaktiskā šoka laikā.

Avoti: MSV

anafora   -as, s.

1. val. Attieksme starp vārdu un citu, iepriekš pieminētu vārdu, kas nosauc tā referentu.

2. literat. Stilistiska figūra - vārda vai vārdu grupas atkārtojums teksta posmu (teikumu, rindu, pantu) sākumā.

Fonētiskā anafora— līdzīgu skaņu atkārtojums teksta posmu sākumā.

Kompozicionālā anafora— līdzīgu motīvu atkārtojums noteiktu daiļdarba posmu sākumā.

Avoti: LLVV, VsV

anaforēze   med.

1. Pozitīvi lādētu daļiņu vai jonu pārvietošanās elektriskajā laukā.

2. Sviedru dziedzeru nepietiekama sekrēcija.

Avoti: TM

anaforisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Anaforisks vārds - vārds, kuru var sastapt tikai tad, ja tā referents ir iepriekš pieminēts (piem., vietniekvārdi, vispārīgas nozīmes apstākļa vārdi).

Avoti: VsV

anafrodīts

1. Vīrietis bez dzimumtieksmes.

Avoti: SV58

anafrodīzija

1. Seksuālās dziņas vājināšanās vai trūkums.

Avoti: SV99

anafrodīziji

1. Dabas līdzekļi vai medikamenti, ko lieto dzimumuzbudinājuma mazināšanai.

Avoti: MV

anafronte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Atmosfēras fronte, ko raksturo augšupejoša siltu gaisa masu plūsma.

Avoti: ZTV

anagallis   lat.

1. Pavirzas - divdīgļlapju klases prīmulu dzimtas ģints.

Anagallis arvensis— tīruma pavirza.

Anagallis foemina— zilā pavirza.

Anagallis caerulea— zilā pavirza, "Anagallis foemina" nosaukuma sinonīms.

Anagallis minima— tīruma sīkaudzītes "Centunculus minimus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: KV, LD

anagirīns   med.

1. Alkaloīds auga "Anagyris foetida L." sēklās; vardei palēnina sirdsdarbību, pazemina sistoles stiprumu, lielās devās paralizē elpošanu; maz iedarbojas uz zīdītājiem.

Avoti: TM

anaglifs

1. Ciļņa griezums antīkajā mākslā.

Avoti: KV, PP, T

anaglifija

1. Stereoskopiska (telpiska) attēla iegūšana ar viena un tā paša objekta diviem attēliem.

Avoti: SV99

anaglifisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar anaglifiju, tai raksturīgs.

Anaglifiskā karte— karte, kas iespiesta divās savstarpēji papildinošās krāsās ar tādu paralaktisku novirzi, lai abas krāsas veidotu stereopāri; karte, kas projicēta datora ekrānā caur polarizācijas filtriem.

Anaglifiskais process— paņēmiens stereoskopiska attēla iegūšanai, pārklājoši kopējot divas filmas kopijas, kuru attēli savstarpēji papildinās krāsu ziņā.

Avoti: ĢmV, ZTV

anagliptoskops

1. Aparāts, kas medaļas zīmējumu rāda cilnī.

Avoti: KV

anagnosmi   novec.

1. Fragmenti lasīšanai.

Avoti: KV

anagnostiķis   novec.

1. Drāmas rakstnieks, kas savus darbus raksta tikai lasīšanai.

Avoti: KV

anagnosts   novec.

1. Grieķijā un Romā mācīts vergs, kas lasīja priekšā; lektors.

Avoti: KV

anagnozastēnija   med.

1. Vāja atmiņa; neirastēnijas forma, kurā lasīšana ātri nogurdina.

Avoti: TM

anagoge   rel.

1. Simbolisks, alegorisks salīdzinājums.

Avoti: RtV

anagogija   med.

1. Pacilātība, jūsmošana.

Avoti: TM

anagoģija   novec.

1. Alegoriska tulkošana.

2. Loģiska redukcija.

Avoti: KV

anagrafs   novec.

1. Tāds, kas raksta ačgārni, no kreisās uz labo pusi, vai no apakšas uz augšu.

Avoti: KV

anagrama   novec.

1. Anagramma.

Avoti: BtV

anagramma

1. Burtu pārstatījums, kas vienu vārdu pārveido citā (piemēram, palma - lampa).

2. Vārdu spēle, kas balstās uz burtu pārstatīšanu.

Avoti: LLVV

anaģenēze

1. med. Audu reģenerācija, atjaunošanās.

2. biol. Aromorfoze - tādi dzīvās dabas evolucionāro pārmaiņu procesi, kuri rada organisma struktūras un tā sastāvdaļu funkciju komplicēšanos.

Avoti: TM, SV99

Anahaima   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Anaheim"), Kalifornijas štata Orinžas apgabalā, Losandželosas piepilsēta, 347000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, PuA, WA16

ānahata   mit.

1. Ānahata čakra.

Avoti: MrJ

Anaheima   vietv.; novec.

1. Anahaima - pilsēta ASV.

Avoti: PZT

anāhatačakra   mit.

1. Ezoterismā čakra, kas atrodas sirds līmenī un tie, kas spēj redzēt auras to saskatot kā līdzību ar ziedošu lotosu vai riteni.

Avoti: SG

anāhatašabda   mit.

1. Ezoterismā skaņa, kas nav uztverama ar parasto dzirdi, bet dzirdama meditācijā, kad cilvēks sasniedzis zināmu attīstības stadiju.

Avoti: SG

Anahita   mit.

1. Armēņu mitoloģijā - dabas auglības un ūdens dieve, tēlota kā skaista jaunava vaiņagā un ūdra kažokā.

2. "Nevainojamā", persiešu auglības dieviete, kas cēlusies no Asīrijas un Babilonijas.

Avoti: KV, Mit, PmV

anahorētisms   novec.

1. Atteikšanās no pasaulīgiem labumiem.

Avoti: KV

anahorēts   s. -te, -šu;

1. Ticīgais, kas pametis sabiedrību, lai vientulībā kalpotu Dievam.

Avoti: SV99

anahorēze   med.

1. Baktēriju saistīšana hroniska iekaisuma perēkļos, kur tās tiek iznīcinātas fagocitozes ceļā.

Avoti: TM

anahromats

1. Objektīvs, kas asu attēlu dod tikai monohromatiskā gaismā.

Avoti: SV99

anahronisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sen novecojis, nav raksturīgs mūsdienām.

Avoti: LLVV

anahronisms   -a, v.

1. Viena vēsturiska laikmeta notikumu, parādību u. tml. kļūdaina attiecināšana uz citu laikmetu.

2. parasti vsk. Novecojusi parādība, pagātnes palieka.

Avoti: LLVV

anaimija   novec.

1. Mazasinība.

Lipīgā anaimija— zirgu sērga, izplatījās 1. pasaules kara laikā.

Avoti: SV58

anaimīns   novec.

1. Līdzeklis pret mazasinību.

Avoti: SV58

Anaimudi   vietv.

1. Augstākā virsotne Rietumgatos Anaimalaja masīvā, Indijas dienvidos, 2698 m vjl., gneisi un kvarcīti.

Avoti: PZT

anaistēzija   novec.

1. Nejutība, nespēja sajust sāpes, aukstumu, karstumu u. c.; anestēzija.

Avoti: SV58

anaistēzīns   med.

1. Līdzeklis sāpju remdināšanai.

Avoti: SV58

Anaiza   vietv.

1. Unaiza - pilsēta Sauda Arābijas vidienē.

Avoti: PZT

anakalipterija   novec.

1. Grieķu kāzu svinību daļa, kad jaunlaulātā pirmo reizi noņēma šķidrautu, izgāja "neaizsegta" ļaudīs un dabūja kāzu dāvanas.

2. Dāvanas, ko līgava saņēma šīs procedūras laikā.

Avoti: KV

anakampseri   novec.

1. Portulaku dzimtas augi, savvaļā aug Āfrikā un Austrālijā, zemi sukulenti ar bumbuļsīpoliem; audzē arī istabās.

Avoti: LxE

anakamptika   med.

1. Mācība par gaismas un skaņas refleksiem.

Avoti: TM

anakamptometrs   med.

1. Instruments dziļo refleksu intensitātes noteikšanai.

Avoti: TM

anakantina   novec.

1. Mīkstspuru kaulu zivju apakškārta.

Avoti: KV

anakardija

1. dsk. Divdīgļlapju klases rūtu rindas dzimta ("Anacardiaceae"); koki vai krūmi ar sveķailēm, daudzas sugas saimnieciski nozīmīgas: iegūst vērtīgu koksni, augļus, sēklas (riekstus) u. c.; izplatīti gk. tropiskajās joslās, 80-85 ģ, 600 s., Latvijā atsevišķas sugas audzē kā dekoratīvus augus.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Anacardium").

Rietumu anakardija— anakardiju suga ("Anacardium occidentale"), saukta arī par kešjukoku.

Avoti: SV99, LD, PDE

anakardijaugs

1. Anakardija.

Avoti: PDE

anakardijs

1. Anakardija.

Avoti: PP

anakatadidīms   med.

1. Dvīņu kroplis, kas savienots viduklī un šķirts augšgalā un apakšgalā.

Avoti: TM

anakatarse   med.

1. Atkrēpošana; krēpas; vemšana.

Avoti: MSV

anakatartisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Atkrēpošanas vai vemšanas līdzeklis.

Avoti: TM

anakatarze   med.

1. Atkrēpošana; krēpas; vemšana.

Avoti: TM

anaklāze

1. Pantmēru dažādība, vai noteikta pantmēra trūkums.

2. Gaismas laušana.

3. med. Refleksu darbība.

4. med. Ankilozes pārlaušana.

Avoti: TM

anaklīze   med.

1. Gulēšana uz muguras.

2. Psihiatrijā atkarība no citiem emocionālā ziņā.

Avoti: TM

anakmēze   med.

1. Leikocītu, sevišķi granulocītu nobriešanas apsīkums to veidošanās centros.

Avoti: TM

anakolūtija

1. Nesakarība teikumu uzbūvē, kad teikuma beigu daļa formāli nesaskan ar sākumu.

Avoti: SV58

anakolūts

1. Teikuma sākuma un beigu gramatiska nesaderība, kas visbiežāk saistīta ar izlaidumu; to izmanto par stilistisku figūru.

Avoti: SV99

anakonda   -as, s.

1. Liela žņaudzējčūsku dzimtas čūska ("Eunectes murinus"), sastopama Dienvidamerikā.

2. sar., iron. Sieva, dzīvesbiedre.

Avoti: LLVV, SLG

Anakortisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Anacortes"), Vašingtonas štatā, 16200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

anakreontieši   novec.

1. Sengrieķu dzejnieka Anakreonta atdarinātāji, kas apdzied mīlu un vīnu.

Avoti: KV

anakreontika

1. Dzīvespriecīga satura lirika, 18. gs. lirikas virziens, kas atdarināja Anakreonta vīna un mīlas dziesmas.

Avoti: KV

anakreontiski   novec.

1. Viegli, graciozi, īsi.

Avoti: KV

anakreontisks   -ais; s. -a, -ā; literat.

1. Tāds, kurā slavināta jautra, bezrūpīga dzīve, dzīres; tāds, kurā izpaužas tieksme pēc jautras, bezrūpīgas dzīves.

Anakreontiskā dzeja— lirika, kam raksturīgi sengrieķu dzejnieka Anakreonta daiļradei tipiskie motīvi: esības prieka izjūta, brīvdomība, jautras, bezrūpīgas dzīves, mīlas, dzīru un vīna slavinājums.

Avoti: LLVV

Anakreonts   persv.

1. Sengrieķu dzejnieks ("Anacreon", 570.-488. g. p. m. ē.), īpaši pazīstams ar savu mīlas un dzīru liriku, no viņa vārda radies apzīmējums "anakreontisks".

Avoti: MkV

anakroāzija   med.

1. Nespēja saprast runāto.

Avoti: TM

anakrota   med.

1. Pulsa viļņa augšupejošā daļa.

Avoti: TM

anakrotisms   med.

1. Sekundārs papildu vilnis pulsa līknes augšupejošajā daļā.

Avoti: TM

anakrūza

1. Sengrieķu metrikā - zilbes pirms pirmā ritmiskā pacēluma.

2. Krievu sillabotoniskajā vārsmošanas sistēmā - liekas (t. i., tādas, kas pārsniedz zilbju skaitu pēda) zilbes ritmiskā perioda sākumā.

Avoti: SV69

Anaksimandrs   persv.

1. Sengrieķu filozofs ("Anaximander", ap 610.-546. g. p. m. ē.).

Avoti: MkV

Anaksimens   persv.

1. Sengrieķu filozofs ("Anaximenes of Miletus", ap 558. - ap 525. g. p. m. ē.).

Avoti: MkV

anaksons   med.

1. Neirons, kuram nav ass cilindra izauguma, piem., dažas nervu šūnas tīklenē.

Avoti: TM

anakūzija   med.

1. Pilnīgs kurlums.

Avoti: TM

Analārka   mit.

1. Budisma mitoloģijā - ceturtais debespušu dievs, ziemeļu debespuses valdnieks, ko parasti attēloja zaļā krāsā, ar trim sejām un sešām rokām.

Avoti: Mit

Analaska   vietv.

1. Unalaška - sala Aelutu salās ASV.

Avoti: LpA

analbuminēmija   med.

1. Nepietiekams albumīnu daudzums asinīs.

Avoti: TM

analektes   novec.

1. Izvilkumu krājums no lasītām grāmatām, dažādi apcerējumi.

Avoti: SV33

analekti

1. Viena rakstnieka vai vairāku rakstnieku darbu izlase.

2. rel. Viena no četrām tā dēvētā konfūcisma kanona grāmatām, kas ietver Konfūcija mācības pamatprincipus un, iespējams, ir sastādīta apmēram septiņdesmit gadus pēc viņa nāves.

Avoti: SV69, R1

analemma   novec.

1. Zemes pusložu attēlojums plaknē.

2. Saules pulkstenis.

3. Astrolābija.

Avoti: SV33

analepse   med.

1. Atspirgšana pēc slimības.

Analeptisks līdzeklis— tāds līdzeklis, kas paceļ darba spējas, rada tonusu, sevišķi asinsrites un nervu sistēmā.

Avoti: TM

analeptikas

1. Vielas, kas smadzenēs stimulē elpošanas un vazomotoriskos centrus, padziļina un paātrina elpošanu, sašaurina asinsvadus un paaugstina arteriālo asinsspiedienu.

Avoti: SV99

analeptisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Analeptiskie līdzekļi - vielas, kas uzbudinot CNS, gk. elpošanas un asinsvadu motorikas centrus, padziļina un paātrina elpošanu, sašaurina asinsvadus un paaugstina arteriālo asinsspiedienu.

Avoti: LPE

analerģisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas nerada alerģiju, anafilaksi vai sensibilizāciju, piem., attīrīts imūnserums.

Avoti: TM

anālerotika

1. Ar tūpli un sēžu saistītā erotika.

Avoti: MeE

analf.   saīs.

1. Analfabētisms; analfabēts.

Avoti: i1

analfabētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs analfabētismam, analfabētam.

// pārn. Kļūdains.

Avoti: LLVV

analfabētiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> analfabētisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

analfabētisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Lasīt un rakstīt neprasme.

// pārn. Elementāru zināšana trūkums.

Avoti: LLVV

analfabēts   -a, v.

1. Lasīt un rakstīt nepratējs.

// pārn. Cilvēks, kam trūkst elementāru zināšanu (kādā nozarē).

Funkcionālais analfabēts— cilvēks, kurš gan prot lasīt, taču nespēj vai ļoti ierobežoti spēj saprast izlasīto.

Avoti: LLVV, PL

analgesidea   lat.

1. Spalvērču dzimtai līdzīga ērču dzimta.

Avoti: LD

analgētikas

1. Pretsāpju līdzekļi - vielas, kas, smadzenēs iedarbodamās uz sāpju centriem, mazina sāpes.

Avoti: SV99

analgētiķis

1. Analgētisks (pretsāpju) līdzeklis.

Avoti: ZTV

analgētisks

1. Analgētiskie līdzekļi - pretsāpju līdzekļi, vielas, kas, iedarbojoties uz smadzeņu sāpju centriem, samazina sāpes.

Avoti: LPE

analgēzija

1. Sāpju sajūtas zudums, analģija.

Avoti: SV69

analgīns

1. Nenarkotisks pretsāpju, pretiekaisuma un pretdrudža līdzeklis, pirazolona atvasinājums.

2. žarg. Steks.

Avoti: EV, KZ

analģija

1. Sāpju nejušana, sāpju sajūtas zudums.

Avoti: SV99

analītika

1. Aristoteļa loģikā - mācība par siloģismiem un pierādījumiem.

Avoti: SV05

analītiķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kam ir tieksme, arī spēja analizēt.

2. Speciālists, kas analīzē datus.

Avoti: LLVV

analītisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar analīzi (1); tāds, kas pamatojas uz analīzi (1).

Analītiskā ģeometrija— matemātikas nozare, kas pētī ģeometrisko objektu īpašības ar algebras līdzekļiem, izmantojot koordinātes.

Analītiskā fotogrammetrija— fotogrammetrijas nozare, kas pētī objektu ģeometrijas rekonstruēšanu ar analītiskām (matemātiskām) metodēm.

Analītiskā karte— karte, kurā attēlota viena parādība vai kāds šīs parādības raksturojums.

Analītiskā filozofija— mūsdienu filozofijas virziens, kas filozofiju reducē uz izziņas valodisko līdzekļu analīzi.

Analītiskās funkcijas— funkcijas, kuras var definēt ar pakāpju rindu.

Analītiskā ķīmija— ķīmijas nozare, kurā izstrādā un pēta dažādu vielu noteikšanas (analīzes) metodes.

2. Saistīts ar analīzi (2).

3. val. Tāds, kam gramatiskās attieksmes izsaka nevis ar vārda formu, bet ar cita vārda pievienojumu, vārdu kārtu u. tml.

Avoti: LLVV, ĢmV, SV99

analītiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> analītisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

analizators   -a, v.

1. fiziol. Cilvēka un augstāko dzīvnieku orgānu sistēma, kas analizē kairekļus.

2. tehn. Ierīce, kas analizē kāda kompleksa elementus.

3. fiz. Analizators optikā - iekārta, ar ko konstatē un pētī gaismas polarizāciju.

Avoti: LLVV, FF

analīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Īstenības izziņas paņēmiens - (parādības, objekta) sadalīšana sastāvdaļās loģiskās abstrakcijas ceļā.

Matemātiskā analīze— Rēķinu paņēmienu izstrādāšana, kuri palīdz risināt dažādus jautājumus par lielumiem,

2. ķīm. Sastāva noteikšana (vielai).

Hibridoloģiskā analīze— ģenētiskā analīze.

Avoti: LLVV, ĢT

analizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pakļaut analīzei (1); sīki, pamatīgi pētīt, raksturot.

2. Izdarīt analīzi (2).

Avoti: LLVV, MLVV

analizierēt   novec.

1. Analizēt.

Avoti: SW78

analogdati   inf.

1. Dati, kas tiek attēloti, izmantojot analogsignālu.

Avoti: D3

analogdators   inf.

1. Dators, kas operācijas izpilda, manipulējot ar nepārtrauktiem fizikāliem mainīgajiem.

Avoti: SV99

analogierīce   inf.

1. Datu apstrādes ierīce (pārveidotājs), kurā datus attēlo analogsignālu formā ar nepārtraukti mainīgiem fizikāliem lielumiem, piem., elektriskā sprieguma vērtībām.

Avoti: D3

analogkanāls   inf.

1. Sakaru kanāls, piem., telefona līnija, pa kuru tiek pārraidīti signāli, kas nepārtraukti mainās un var pieņemt noteiktā diapazonā jebkuru vērtību.

Avoti: D3

analogmonitors   inf.

1. Monitors, kas ļauj attēlot neierobežotu noteiktas krāsas spilgtuma dizpazonu - no visspilgtākā līdz pilnīgai šīs krāsas izslēgšanai no attēla.

Avoti: D3

analogs   -ais; s. -a, -ā;

1. Līdzīgs, atbilstošs.

Analogā attēlu apstrāde— analogo attēlu ģeometriskā vai radiometriskā transformēšana, izmantojot fizikālus vai ķīmiskus procesus.

Analogā fotogrammetrija— fotogrammetrijas nozare, kas pētī objektu ģeometrijas rekonstruēšanu optiski mehāniskā instrumentā (analogajā stereoinstrumentā).

Analogais kartogrāfiskais modelis— kartogrāfisku objektu struktūras, īpašību, attiecību, procesu vai parādību modelis, kura pamatā ir informācijas prezentēšanas forma.

Analogais stereoinstruments— optiski mehānisks stereoinstruments, ar kuru veic mērījumus optiskā vai optiski mehāniskā formā veidotā ainu stereomodelī, izmantojot stereoskopiskās aplūkošanas un mērīšanas iespējas; stereomodelis paredzēts topogrāfisko karšu sagatavošanai.

Analogais telefons— sakaru sistēma, kurā skaņas svārstības tiek pārveidotas analoģiskās elektromagnētiskajās svārstībās, ko pārraida pa sakaru līnijām un atkal pārveido skaņas svārstībās.

Analogie orgāni— dzīvnieku orgāni ar vienādām funkcijām, bet dažādu uzbūvi un izcelšanos.

Avoti: LLVV, ĢmV

analogs   -a, v.; reti.

1. Tas, kas ir līdzīgs, atbilstošs kam citam.

Avoti: LLVV

analogsignāls

1. Signāls, kura vērtības (amplitūdas) izmaiņas laikā ir nepārtrauktas un kura vērtība mainās atbilstoši (analoģiski) tam, kā mainās mērāmais fizikālais lielums.

Avoti: ZTV

analoģija   -as, s.

1. Līdzība, atbilstība.

2. loģ. Slēdziena forma, kurā no divu priekšmetu vienu pazīmju līdzības izdara secinājumu par šo priekšmetu citu pazīmju līdzību.

Likuma analoģija— kāda likuma nosacījuma attiecināšana uz kodeksā neparedzētu gadījumu uz līdzības pamata.

Tiesību analoģija— tiesību vispārējo principu attiecināšana uz likumā neparedzētu gadījumu uz līdzības pamata.

3. biol. Tādu orgānu līdzība, kuriem ir vienādas funkcijas, bet atšķirīga uzbūve un izcelšanās.

4. val. Valodas elementa (piemēram, vārda, vārdu savienojuma) veidošana vai maiņa pēc cita elementa parauga.

Avoti: LLVV

analoģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Analogs.

Avoti: LLVV

analoģiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> analoģisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

analoģisms

1. Līdzīgs domu gājiens, analoģijas slēdziens.

Avoti: KV

analoģizēšana

1. Divu dažādu lietu salīdzināšana, ko parasti veic, lai paskaidrotu vai izskaidrotu sarežģītu vai neparastu ideju.

2. mat., loģ. Tāda secināšana jeb slēdziena veidošana, kur no konstatējuma, ka divi gadījumi kādos aspektos ir vienādi, secina, ka vienādi tie ir vēl kādā aspektā (t. i., ka paralēle turpinās).

Avoti: IdV

analojs   rel.

1. Grāmatu paliktnis - četrstūrains galdiņš ar slīpu virsmu, uz kura, diakonam lasot evaņģēliju, tiek nolikti Svētie Raksti.

Avoti: RtV

anāls   -ais; s. -a, -ā; anat.

1. Tāds, kas piederīgs tūplim, atrodas tā tuvumā.

Anālā atvere— taisnās zarnas atvere.

Anālā spura— nepāra spura zivs ķermeņa apakšpusē aiz anālās atveres.

Anālā stadija— pēc Z. Freida teorijas noteikta fāze bērna seksuālajā attīstībā, kad tā seksuālā dziņa koncentrējas tūpļa zonā.

Avoti: LLVV, LEV

Anambra   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Anambra"), administratīvais centrs - Auka, platība - 4844 kvadrātkilometri, 4182000 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts dienvidu daļā.

Avoti: PuA

anamnēstika   novec.

1. Māksla atcerēties.

Avoti: KV

anamnēze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. med. Slimnieka vai viņa tuvinieku stāstījums par slimības sākumu, norisi, kā arī apstākļiem, kas sekmējuši saslimšanu.

2. filoz. Mistisku ideju atcerēšanās koncepcija Platona izziņas teorijā.

3. rel. Kristus ciešanu un nāves pieminēšana Vakarēdiena liturģijā; Kristus nopelna atgādināšana.

Avoti: LLVV, SV99, TK-80

anamnia   lat.

1. Dzīvnieki bez amniona, zemāko mugurkaulnieku, primāro ūdensdzīvnieku grupa.

Avoti: KV

anamniji   -u, v.

1. Primārie ūdens mugurkaulnieki, kuru dīglim nav plēves.

Avoti: SV69

anamorfa

1. Sēņu dzīves cikla stadija, kurā tām veidojas konīdijas ar konīdijsporām; konīdijstadija.

Avoti: LD

anamorfēšana

1. Fotoattēla vai kinoattēla pārveidošana, savstarpēji perpendikulāros virzienos, izmantojot dažādus mērogus.

Avoti: LPE

anamorfēt   -ēju, -ē, -ē, -ējam, -ējat, pag. -ēju, -ējām, -ējāt; pav. -ē, -ējiet;

1. Pārveidot fotoattēlu vai kinoattēlu, izmantojot dažādu mērogu savstarpēji perpendikulāros virzienos.

Avoti: EV

anamorfisks

1. Izkropļots, sagrozīts; pārmainījies.

Avoti: SV99

anamorfoze   -žu, s.

1. Izkropļots, nepareizs zīmējums, kas tomēr šķiet pareizs noteiktos apstākļos, piem., tam atspoguļojoties ieliektā vai izliektā spogulī.

2. biol. Progresējoša attīstība evolūcijas procesā.

Avoti: SV69, TM

anamorfs

1. Izkropļots, sagrozīts; pārmainījies.

Anamorfā karte— teritorijas attēls, kurā platību lielumi konstruēti pēc noteiktu vērtību mēroga un netiek ievērotas telpiskās attiecības.

Avoti: SV99, ĢmV

anamorfsēnes

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu grupa.

Avoti: PDE

ānamuizieši

1. Ķeguma novada Birzgales pagasta apdzīvotās vietas "Ānamuiža" ("Gaiļumuiža", "Gailīši") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Anamura   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Anamur"), Mersinas ilā, 35100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Anana   mit.

1. Anana Gunda - abhāzu (Aizkaukāza ziemeļrietumi) mitoloģijā - auglības, medību un biškopības dieviete, bērnu dzimstības aizgādne.

Avoti: Mit

ananabāzija   med.

1. Nespēja kāpt augšup.

Avoti: TM

ananas   lat.

1. Ananasi.

Ananas comosus— pušķu ananass.

Ananas sativus— kultūras ananass.

Avoti: PDE, TaE

ananass   -a, v.

1. Viendīgļlapju klases komelīnu apakšklases bromēliju rindas bromēliju dzimtas ģints ("Ananas"), 5 s.

Kultūras ananass— šīs ģints suga ("Ananas sativus"), tropu augs ar lieliem, sulīgiem, aromātiskiem čiekurveida augļiem.

Pušķu ananass— šīs ģints suga ("Ananas comosus"), izplatīts telpaugs.

2. Šī auga auglis.

Avoti: LLVV, PDE, TaE

ananastāzija   med.

1. Nespēja piecelties no sēdus stāvokļa aiz gribas trūkuma vai aiz sāpēm, kas savienotas ar bailēm.

Avoti: TM

ananaszemenes   novec.

1. Zemeņu šķirne, Čīles zemeņu un Virdžīnijas zemeņu krustojums.

Avoti: LME

ānanda   mit.

1. Ezoterismā patiess prieks, līksme un laime, ko nekādi neaptumšo priekšstati par matēriju; svētlaimība, ko cilvēks pārdzīvo, apzināti iziedams no sava ķermeņa.

Avoti: SG

Ananda   rel.

1. Viens no ievērojamākajiem Budas sanghas locekļiem, kas palīdzēja izveidot budisma rakstu kanonu.

Avoti: R1

Ānanda   mit.

1. Budisma mitoloģijā - budas Šākjamuni brālēns un mīļākais skolnieks, kurš pēc skolotāja zemes gaitu izbeigšanās visu atlikušo mūžu veltīja budistu kanona pierakstīšanai.

Avoti: Mit

ānandamājākoša   mit.

1. Ezoterismā svētlaimības sfēra jeb piektā koša, ko reizēm sauc arī par ego vai prieka sfēru.

Avoti: SG

anandrija   novec.

1. Vīrišķības trūkums, mazdūšība.

Avoti: KV

anangiozs   med.

1. Bez asinsvadiem.

Avoti: TM

Anangu   mit.

1. Dravīdu (Malabaru piekraste, Indija) mitoloģijā - bīstams un draudīgs, taču arī radošs iekšējs spēks priekšmetos, dzīvniekos un augos, kas var izpausties kā dēmons vai gars, cilvēkos izpaužas galvenokārt kā seksuālā enerģija.

Avoti: Mit

Ananji   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Anagni"), Lacio reģiona Frozinones provincē, 21500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

anankasms   psih.

1. Domāšanas un uzvedības uzmācību neiroze.

Avoti: PsA

ananke   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - liktenīga, nenovēršama nepieciešamība.

2. Sengrieķu mitoloģijā - liktenīgas varas iemiesojums.

Avoti: SV05

Ananke

1. mit. Grieķu mitoloģijā - nenovēršamības un nepieciešamības dieviete, cilvēku likteņu lēmēju - moiru māte.

2. astr. Jupitera pavadonis ("Ananke"), vidējais attālums no planētas - 21276000 km, izmēri - 28 km.

Avoti: Mit, ZvD-203-24

ananta   rel.

1. Jēdziens budismā, kas norāda uz absolūtu dvēseles neesamību, viena no trim eksistences zīmēm.

Avoti: R1

Ananta   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - teiksmaina būtne, viens no septiņiem pasaules balstītājiem, tā ir savijusies milzu čūska, uz kuras dievs Višnu kosmiskajos ūdeņos atpūšas no kosmiskajām emanācijām, visu čūsku pirmsākums.

Avoti: Mit

Anaņjeva   vietv.

1. Anaņjiva - pilsētas Ukrainā nosaukums padomju laikā.

Avoti: PZT, PuA

Anaņjiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 8600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, PuA

Anapa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras novadā, Melnās jūras krastā, 66700 iedzīvotāju (2010. g.), pilsētas tiesības kopš 1846. g.

Avoti: PZT, Wi

anapaists   novec.

1. Antīks pantmērs; trīsbalsienu pēda ar divām īsām (vieglām) zilbēm, un vienu garu (smagu) zilbi; apgriezts daktils; anapests.

Avoti: KV

anapeiratisks   med.

1. Saistīts ar pārpūli, piem., rakstīšanas spazma.

Avoti: TM

anapests   -a, v.

1. literat. Pantmērs, kam ir trīszilbīga pēda, kur pēdējā zilbe ir uzsvērta (sillabotoniskajā vārsmošanas sistēmā) vai gara (antīkajā vārsmošanas sistēmā).

2. mūz. Mūzikas trīsdaļu metriskā pēda ar uzsvaru uz tās pēdējās daļas.

3. mūz. Skaņu grupa, kas sastāv no divām īsām skaņām un vienas garākas skaņas.

Avoti: LLVV, Mūz

anaphalis   lat.

1. Kaķpēdiņas.

Anaphalis margaritacea— pērļu kaķpēdiņa, kurvjziežu dzimtas suga, kuru Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Anaphalis triplinervis— trīsdzīslu kaķpēdiņa.

Avoti: LD, DaE

anaplastika   med.

1. Plastiskā, reparatīvā ķirurģija; atdalītu ķermeņa daļu (piem., pirksta) pieaudzēšana agrākā vietā; zaudētu vai defektīvu ķermeņa daļu atjaunošana vai aizvietošana, pārstādot audus.

Avoti: TM

anaplāzija   med.

1. Maz diferencētu audu rašanās, piem., ļaundabīgos audzējos; šūnu formas pārveidošanās embrionālā virzienā līdz ar to vairošanās spējas pieaugumu.

Avoti: TM

anaplazmoze

1. Liellopu malārija, drudzis, kura cēlonis ir ērču kodieni.

Avoti: SV69

anapnoja   med.

1. Pastiprināta elpošana, lai atgūtu elpu.

Anapnojas terapija— pastiprinātas elpošanas vai elpināšanas izmantošana terapijā (atdzīvināšanā, narkozē).

Avoti: TM

anapofīze   med.

1. Papildu izaugums, kas atbilst šķērsizauguma pakaļējam pauguriņam; novērojams galvenokārt krūšu un jostas skriemeļos.

Avoti: TM

Anapole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LC

Anapolisa   apv.

1. Pilsēta ASV ("Annapolis"), Mērilendas štata administratīvais centrs, 38800 iedzīvotāju (2014. g.), osta Česapīka līča krastā.

2. Pilsēta Brazīlijā ("Anapolis"), Gojasas štatā, Brazīljas plakankalnē 970 m vjl., 362000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

anaptychia   lat.

1. Asku ķērpju klases lekanoru rindas fisciju dzimtas ģints.

Anaptychia ciliaris— šīs ģints suga.

Avoti: LD

anaptikse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Fonētisks process, patskaņa iespraudums starp līdzskaņiem, parasti starp sonantu un troksneni.

Avoti: LPE

Anapurna   vietv.

1. Kalnu masīvs Himalajos (angļu valodā "Annapurna"), 3 virsotnes (augstums - 8091 m), sastāv no granītiem un gneisiem, nogāzēs ledāji.

Avoti: LģE

anarchija   novec.

1. Anarhija.

Avoti: LV93

anarchisks   novec.

1. Anarhisks.

Avoti: LV93

anarchistiski   novec.

1. Anarhistiski.

Avoti: LV93

anarchistisks   novec.

1. Anarhistisks.

Avoti: LV93

anarchists   novec.

1. Anarhists.

Avoti: LV93

anareo-   gr.

1. Pretējs aero-, bez gaisa, bez skābekļa, tāds, kas iztiek bez skābekļa.

Avoti: BjV

anarhija   -as, s.; parasti vsk.

1. Bezvaldība, valdības trūkums.

2. ekon. Kārtības, organizētības, vadības trūkums; nekārtība, stihiskums, haoss.

Avoti: LLVV

anarhisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs anarhijai (1), saistīts ar to.

2. Raksturīgs anarhijai (2), saistīts ar to; patvaļīgs, nedisciplinēts.

Avoti: LLVV

anarhisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Doktrīna vai politiskā strāva, kas noraida jebkādu valsts varu.

2. Anarhija (2).

Avoti: LLVV

anarhistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs anarhismam (1), saistīts ar to.

2. Anarhisks (2).

Avoti: LLVV

anarhists   -a, v.

1. Anarhisma (1) piekritējs.

2. Kārtības noliedzējs, stihiskuma, patvaļas sludinātājs; cilvēks, kas rīkojas patvaļīgi.

Avoti: LLVV

anarhosindikālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Politisks novirziens arodbiedrībās, kas ideoloģiski un politiski ir anarhisma ietekmē.

Avoti: LLVV

anarhosindikālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs anarhosindikālismam, saistīts ar to.

Avoti: LLVV

anarhosindikālists   -a, v.

1. Anarhosindikālisma piekritējs.

Avoti: LLVV

Ānariss   vietv.

1. Ānarisa kalni - kalnu masīvs Zviedrijā, Jemtlandes dienvidrietumos, augstākā virsotne - 1423 m vjl.

Avoti: LEV

anaritmija   med.

1. Afāzijas veids, ko raksturo nespēja skaitīt.

Avoti: TM

anarķija   novec.

1. Anarhija.

Avoti: Lo

anarķisms   novec.

1. Anarhisms.

Avoti: Lo

anarķists   novec.

1. Anarhists.

Avoti: Lo

anarsia   lat.

1. Tauriņu kārtas gartaustkožu dzimtas ģints.

Anarsia lineatella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

anartrija   med.

1. Nespēja artikulēti runāt, veidot balsienus vai vārdus.

Avoti: TM

anas   lat.

1. Pīļu dzimtas pīļu apakšdzimtas ģints, kurā ietilpst tipiskas peldpīles, 36 sugas, Latvijā ligzdo 7 sugas.

Anas acuta— garkaklis.

Anas clypeata— platknābis.

Anas crecca— krīklis.

Anas glacialis— kākaulis jeb kaupa.

Anas penelope— baltvēderis.

Anas platyrhynchos— meža pīle.

Anas querquedula— prīkšķe.

Anas strepera— pelēkā pīle.

Avoti: KV

anasarka   med.

1. Vispārēja zemādas audu tūska.

Avoti: TM

anaspidae   lat.

1. Vaboļu kārtas karuļvaboļu dzimtas "Scraptiidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

anaspis   lat.

1. Dažās klasifikācijās vaboļu kārtas smailvēderu dzimtas ģints, kas citkārt tiek uzskatīta par atsevišķu karuļvaboļu dzimtu.

Avoti: LD

anastatisks   novec.

1. Anastatisks izdevums - atkārtots izdevums, kas iespiests reproducējot agrākā izdevuma tekstu ķīmiskā ceļā uz litogrāfijas akmens vai metāla.

2. Anastatisks pārvedums - vecu novilkumu poligrāfiskas reproducēšanas paņēmiens: tajos ķīmiski apstrādā krāsaino attēlu, kuru pārved uz litogrāfijas akmens vai cinka (mūsdienās tiek praktizēti procesi, kuru pamatā ir fotografēšana).

Avoti: BtV, SV69

anastāze   med.

1. Atmodināšana, šķietami mirušā atdzīvināšana; atspirgšana.

Avoti: TM

anastigmatisks   med.

1. Ar izlabotu astigmatismu.

Avoti: TM

anastigmatisms   novec.

1. Astigmatisms.

Avoti: KV

anastigmats

1. Optiska sistēma, kurā ir praktiski novērsts astigmatisms un citas aberācijas un kura dod asu un neizkropļotu priekšmeta attēlu.

Avoti: ZTV

anastole   med.

1. Atvilkšanās (piem., brūces malu).

Avoti: TM

anastomoze   -žu, s.; biol.

1. Dabisks savienojums starp diviem asinsvadiem vai nerviem.

Arteriovenozā anastomoze— arteriovenozā saplūsme, asinsvada veids, kas savieno artēriju ar vēnu bez kapilāru starpniecības; sastopama lielā daudzumā plaukstas saujas pusē, pēdas apakšpusē un pirkstu gala falangu ādā.

2. Divu dobu orgānu vai asinsvadu savienojums operācijas ceļā.

Izoperistaltiska anastomoze— anastomoze, ko izveido starp divām gremošanas trakta daļām tā, lai tajās sakristu peristaltikas virzieni.

Laterolaterālā anastomoze— operācijas gaitā savienojamo daļu sašūšana sānu pie sāna.

Prekapilārā anastomoze— savienojums starp sīkajām artērijām tieši pirms to sadalīšanās kapilāros.

Terminoterminālā anastomoze— operācijas gaitā savienojamo daļu sašūšana galu pie gala.

Patoloģiska anastomoze— anastomoze, kas savieno vēnu ar limfvadu un padara iespējamu asiņu ieplūšanu limfmezglos.

Avoti: TM

anastomozīts   med.

1. Iekaisums, kas dažreiz rodas kuņģa un zarnu anastomozes vietā.

Avoti: TM

anastrofa

1. Vārdu pārstatījums teikumā, nemainot saturu.

Avoti: SV58

anastrofe   novec.

1. Anastrofa.

Avoti: SV33

anaša

1. Narkotiska viela no Indijas kaņepēm.

Avoti: SV05

anat.   saīs.

1. Anatomija; anatomisks.

Avoti: i1

Anata   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - cīņas un medību dieviete, Ilu un Ašēras meita.

Avoti: MitJ

Anate   mit.

1. Senajā Ēģiptē kareivīga dievība, dieva Ra meita, kas bija arī liellopu aizgādne.

2. Ugaritiešu (kanaāniešu) auglības dieviete, auglības dieva Baala kareivīgā māsa un galvenā palīdze.

Avoti: PmV

anatekse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ultrametamorfisma process, kurā cietie ieži izkūst un pārvēršas magmā.

Avoti: LPE

anatēma

1. Kaut kas tāds no kā vairās vai ko nolād.

2. Baznīcas lāsts, izslēgšana no baznīcas.

3. Vecajā Derībā - upurējamais dzīvnieks vai priekšmets.

Avoti: IdV, SV99, MrJ

anaterapeize   med.

1. Ārstēšana ar pakāpeniski pieaugošām devām.

Avoti: TM

anatidae   lat.

1. Putnu klases zosveidīgo kārtas pīļu dzimta.

Avoti: LD

anatina   novec.

1. Pīļu ģints ar vairākām sugām, kā piem., meža pīle, krīklis, prīšķe u. c.

Avoti: KV

anatinae   lat.

1. Putnu klases zosveidīgo kārtas pīļu dzimtas pīļu apakšdzimta.

Avoti: LD

anatis   lat.

1. Vaboļu kārtas mārīšu dzimtas ģints.

Anatis ocellata— acainā mārīte.

Avoti: LD

anātma   mit.

1. Ezoterismā - "ilūziju pasaule" jeb šīs pasaules dzīve, kurā cilvēki domā, ka vērtība ir tikai materiālām lietām.

Avoti: SG

anātmans

1. Budisma centrālā atziņa, ka nav nedz dvēseles, nedz patības.

Avoti: IdV

anatocisms

1. Procentu ņemšana no procentiem, procentu aprēķināšana ne vien no sākotnējās summas, bet arī no attiecīgajā periodā klāt nākušajiem procentiem; augļu augļi.

Avoti: SV69

anatoksīns

1. Novājināts toksīns, ko lieto potēšanai pret infekcijas slimībām, piem., pret difteriju.

Avoti: ZTV

Anatolenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Anuteles muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Zaļenieku pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Anatole   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Epiras perifērijā, 7200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Anatolija   vietv.

1. Plakankalne Turcijā, Mazāzijas kalnienes vidienē, ziemeļos - Pontijas kalni, dienvidos - Taura kalni, garums - ~700 km, platums - līdz 400 km, sastāv no nogulumiežiem, vidējais augstums - 800-1500 m, augstākā virsotne - 3916 m (vulkāns Erdžijass).

2. Mazāzijas nosaukums no 5. gs. p. m. ē., kopš 20. gs. 20. gadiem Turcijas daļa Mazāzijas pussalā.

Avoti: LģE, LEV

anatolijs   novec.

1. Austrumnieks; saules lēkts.

Avoti: KV

anatomēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Preparēt (līķi).

Avoti: SV99

anatomija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par dzīva organisma formu un uzbūvi; attiecīgais mācību priekšmets.

Patoloģiskā anatomija— zinātne par slimu orgānu formu, uzbūvi un izmaiņām.

Anatomijas muzejs— P. Stradiņa Medicīnas vēstures muzeja filiāle (Jēkaba Prīmaņa Anatomijas muzejs), Rīgā, Kronvalda bulvārī 9.

Anatomijas teātris— anatomikums - īpaši iekārtotas telpas, kur pētī cilvēka ķermeni, secējot līķus.

2. Dzīva organisma vai orgāna uzbūve.

// pārn. Uzbūve.

Avoti: LLVV, MLVV

anatomikums   -a, v.

1. Telpa vai ēka (arī iestāde vai tās nodaļa), kur pētī cilvēka ķermeni, anatomējot līķus.

Avoti: LLVV

anatomisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar anatomiju (2), tai raksturīgs.

Anatomiskā nomenklatūra— starptautiski atzīts anatomisko nosaukumu saraksts, kas ļauj izvairīties no jucekļa un pārpratumiem anatomisko nosaukumu lietošanā.

Bāzeles anatomiskā nomenklatūra— anatomiskā nomenklatūra, ko pieņēma 1895. gadā Starptautiskajā anatomu kongresā Bāzelē; atcelta 1955. gadā.

Jēnas anatomiskā nomenklatūra— anatomiskā nomenklatūra, ko pieņēma 1935. gadā Vācu anatomu biedrības Jēnas kongresā; atcelta 1955. gadā.

Parīzes anatomiskā nomenklatūra— anatomiskā nomenklatūra, kas pieņemta 1955. gadā Starptautiskajā anatomu kongresā Parīzē un pašlaik ir spēkā.

Avoti: LLVV, CaF

anatoms   -a, v.

1. Anatomijas (1) speciālists.

Avoti: LLVV

Anatova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

Avoti: LC

anatrikrotisms   med.

1. Stāvoklis, kad sfigmogrammā pulsa viļņa augšupejošā daļā novērojami trīs izciļņi.

Avoti: TM

anatriptisks   med.

1. Anatriptisks līdzeklis, medikaments, ko lieto ieberzējumu, ieziedumu veidā.

Avoti: TM

anatrofisks   med.

1. Tāds, kas novērš vai dziedē atrofiju.

Avoti: TM

anatropija   med.

1. Acs ābolu tieksme miera stāvoklī pavērsties uz augšu.

Avoti: TM

Anatu   novec.

1. Babiloniešu zemes dieve, tumsas valdniece.

Avoti: KV

Anava   vietv.

1. Upe Brazīlijā ("Rio Anaua"), Roraimas štatā, Riubranku kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

anavakcīna   med.

1. Nedzīva vakcīna, kas darināta, kombinējot formalīna un temperatūras iedarbību.

Avoti: TM

Anavisa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 6200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

anax   lat.

1. Dižspārnu spāru apakškārtas dižspāru dzimtas ģints.

Anax imperator— karaliskā dižspāre.

Avoti: LD

anazotūrija   med.

1. Slāpekļvielu pamazināts daudzums vai trūkums urīnā.

Avoti: TM

Ānbome   vietv.; vēst.

1. Vecabguldes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Auru pagastā.

Avoti: KW1

ANC   saīs.

1. Dienvidāfrikas afrikāņu nacionālais kongress (angļu "African National Congress").

Avoti: i1

Ancani   vietv.

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Ancāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ancāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

3. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Sludiniški" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Ance   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ventspils novadā 37 km no Ventspils un 60 km no Talsiem, pagasta centrs, pirmo reizi minēta 1231. g. Kursas līgumā ar pāvesta sūtni.

2. Ances pagasts - pagasts Ventspils novada ziemeļu daļā, robežojas ar Puzes, Popes un Tārgales pagastu, kā arī ar Dundagas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Anzen, krieviski - Ancenskaja.

Ances pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā bijušā Ances pagasta piejūras daļa ir iekļauta tagadējā Tārgales pagastā, savukārt daļa bijušā Dundagas pagasta teritorijas ir iekļauta tagadējā Ances pagastā.

3. Ances purvi un meži - dabas liegums, atrodas Ventspils novada Ances un Tārgales pagastā, ietver arī Skarbas purva liegumu, Mazupes parastās purvmirtes atradnes botānisko liegumu un Putera ezara purva dzērvenāju liegumu.

4. Ances senkapi - atrodas Ventspils novada Ancē, pie Ances pasta nodaļas, pļavā aiz bijušās muižas dzīvojamās ēkas, datēti ar 13.-14. gs. miju.

Avoti: LPag

Anceiši   vietv.

1. Ludzas novada apdzīvotās vietas "Antiži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ancene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Aknīstes novada Asares pagastā.

Avoti: LC

ancenieki

1. Ventspils novada Ances pagasta apdzīvotās vietas "Ance" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ancenieši

1. Aknīstes novada Asares pagasta apdzīvotās vietas "Ancene" ("Ancine", "Encene") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ancenskaja   vietv., vēst.

1. Ventspils novada Ances pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

ancestrāls

1. Dabaszinātnēs - saistīts ar priekštečiem, senčiem.

Avoti: SV99

anchusa   lat.

1. Vēršmēles - skarblapju dzimtas ģints.

Anchusa officinalis— ārstniecības vēršmēle.

Anchusa azurea— Itālijas vēršmēle.

Avoti: LD, DaE

Anci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

ancils   novec.

1. Ancila laiks - laika posms aluvijā, aptuveni pirms 15000 līdz 9500 gadiem.

Avoti: KV

Ancilus   vietv.; vēst.

1. Ancilus ezers - saldūdens ezers, kas Baltijas jūras ieplakā pastāvēja pēcleduslaikmeta boreālajā laikā (pirms 9000-8300 g.).

Avoti: LD

Ancina   vietv.; novec.

1. Aņcjina - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

Ancio   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Anzio"), Lacio reģiona Romas provincē, 50800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ancipenser   lat.

1. Storu dzimtas ģints.

Ancipester ruthenus— sterlete.

Avoti: PDE

Ancīrabe   vietv.

1. Pilsēta Madagaskarā, Antananarivu reģionā, 186250 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT, Wi

Anciranana   vietv.

1. Pilsēta Madagaskaras ziemeļos, reģiona administratīvais centrs, osta Indijas okeāna krastā, 73500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Ancis   apv.

1. Vīrieša vārds.

Garais Ancis— vidējais pirksts.

Avoti: EH

ancistrocerus   lat.

1. Kukaiņu klases plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas palapseņu dzimtas ģints.

Ancistrocerus parietinum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Ancīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aknīstes novada Aknīstes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

ancītis   -ša, dsk. ģen. -šu, v.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Agrimonia"), ~15 sugu, Latvijā konstatētas 2 sugas, līdz 1 m augsti daudzgadīgi lakstaugi ar plūksnaini dalītām lapām, ziedi divdzimumu, dzelteni, sakopoti ķekaros, aug grāvmalās, krūmājos.

Ārstniecības ancītis— ancīšu suga (Agrimonia eupatoria").

Parastais ancītis— ārstniecības ancītis.

Spilvainais ancītis— ancīšu suga ("Agrimonia pilosa").

2. dsk.; apv. Sīkos gabaliņos sagriezta un sacepta cūkas gaļa.

Avoti: LE1, Aug2, VV

Anciži   vietv.

1. Ludzas novada apdzīvotās vietas "Antiži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Anckani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LC

anckapele   apv.

1. Divzirgu iejūgam ilkss atsaite, kas attur ratus - braucot lejup no kalna - no virsū gāšanās zirgiem; siksnas, kas pāri zirgu piesien vienu vienā ilkss malā, otru - otrā.

Avoti: EH

ancora   mūz.

1. Vēl, vēlreiz.

Ancora una volta— atkārtot.

Avoti: Mūz

Ancova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pureņu pagastā.

2. Ancovas ezers - atrodas Latgales augstienes Rāznavas paugurainē, Rēzeknes novada Stoļerovas pagastā pie Ludzas novada Pureņu pagasta robežas, platība - 29,2 ha, dziļums - 3-3,5 m, sala 0,4 ha; Rosicas ezers; Nedolta ezers.

3. Ancovas strauts - Rēzeknes labā krasta pieteka Ludzas un Rēzeknes novadā, garums - 5 km.

Avoti: LC, LD, La1

ancuks   barb.

1. Uzvalks; apģērbs.

Kāpt (arī lēkt) uz ancuka— uzbāzties, apgrūtināt, piesieties.

Avoti: SLG

Ancva   mit.

1. Abhāzu un abāzu (Aizkaukāza ziemeļrietumi) mitoloģijā - augstākais dievs, dabas un cilvēku radītājs, vienīgais Visuma pavēlnieks.

Avoti: Mit

Ancveireni   vietv.; latg.

1. Pyrmī Ancveireņi - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Ancveriņi 1" nosaukums latgaliski.

2. Ūtrī Ancveireņi - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Ancveriņi 2" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Ancveireņi   vietv.

1. Pirmie Ancveireņi - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Ancveriņi 1" nosaukuma variants.

2. Otrie Ancveireņi - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Ancveriņi 2" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ancveriņi   vietv.

1. Ancveriņi 1 - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Pirmie Ancveriņi— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Ancveriņi 1" nosaukuma variants.

2. Ancveriņi 2 - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Otrie Ancveriņi— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Ancveriņi 2" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ancylidae   lat.

1. Gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases cepurgliemežu dzimta.

Avoti: LD

ancylistes   lat.

1. Aļģsēņu nodalījuma zigomicēšu klases kukaiņpelējumu dzimtas ģints.

Ancylistes closterii— šīs ģints suga, kas parazitē aļģes "Closterium delpontii" šūnās.

Avoti: LD

ancylus   lat.

1. Gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases cepurgliemežu dzimtas ģints.

Ancylus fluviatilis— upes micīte.

Avoti: LD

ančakrysts   apv., latg.

1. Neticīgais.

2. Liels blēņdaris, nepaklausīgs (bērns).

Avoti: TiA

ančars

1. Zīdkoku dzimtas koks, kas izdala indīgu piensulu, ko lietoja bultu saindēšanai; aug Indijā un Malajā; upaskoks.

Avoti: SV08

anči   apv.

1. Ārstniecības ancītis (Agrimonia eupatoria").

Avoti: Aug2

Anči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

2. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Anci" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ančiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Ogres novada Lauberes pagastā.

Ančiņu Velnakmens— atrodas Ogres novada Lauberes pagastā 900 m no Ozolmuižas-Madlienas ceļa, 300 m uz dienvidrietumiem no Ančiņu mājām, sena kulta vieta, garums - 4,8 m, platums - 4,6 m, augstums - 1,7-2,4 m, apkārtmērs - 16,5 m.

Avoti: LE1

Ančipova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

Ančkini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

Ančkinu senkapi I— atrodas Vārkavas pagastā, Dubnas pietekas Feimankas labajā krastā iepretī Ančkiniem, ~2 m augstā, ieapaļā uzkalnā, platība - ~12000 m^2.

Ančkinu senkapi II— atrodas Vārkavas pagastā ~0,5 km uz dienvidiem no Ančkiniem, Ančkinu-Vārkavas ceļa kreisajā pusē, tos veido vairāki uzkalniņi, kas stipri izpostīti, teritorija apaugusi ar priežu mežu.

Avoti: LE1

ančkinieši

1. Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Ančkini" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ančols

1. Administratīvi teritoriālā iedalījuma vienības nosaukums Nepālā.

Avoti: LģE

Ančupāni   vietv.

1. Kolna Ančupāni - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

2. Lejas Ančupāni - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Lejis Ančupāni— Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Lejas Ančupāni" nosaukums latgaliski.

3. Ančupānu kalni - fluvioglaciālu kēmu vidējpauguru un lielpauguru grupa Latgales augstienes ziemeļu daļas malā, 5 km uz ziemeļrietumiem no Rēzeknes, izveidots piemiņas ansamblis fašistiskā terora upuriem.

Avoti: LC, LD

ančupānieši

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Kalna Ančupāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ančupova   vietv.

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ančipova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ančutka   mit.

1. Austrumslāvu mitoloģijā - ļaunais gars, kas mīt ūdenstilpēs, purvos un akačos, kuru attēloja kā spalvainu būtni ar radziņiem, pakaviem un spārniem.

Avoti: Mit

AND   saīs., vietv.

1. Andora, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

andalūzietis   -ša; s. -te, -šu;

1. Andalūzijas - Spānijas dienvidrietumu vēsturiskā novada iedzīvotājs.

Andalūzija   vietv.

1. Spānijas Karalistes Andalūzijas autonomais apgabals (spāniski "Andalucia"), administratīvais centrs - Sevilja, statuss - autonoms apgabals ar nācijas nosaukumu, platība - 47719 kvadrātkilometri, 1320760 iedzīvotāju (2009. g.).

Andalūzijas kalni— Bētikas Kordiljera (spāņu valodā "Cordillera Betica") - kalnu sistēma Spānijas dienvidos, garums dienvidrietumu-ziemeļaustrumu virzienā - >630 km, augstākā virsotne - Mulasens (3479 m) Sjerranevadas grēdā.

Andalūzijas zemiene— atrodas Spānijas dienvidu daļā, starp Andalūzijas kalniem un Sjerramorenu, Gvadalkiviras baseinā, subtropu klimats.

Avoti: PuA, LģE, PZT

andaluzīts

1. Brūns, zaļš, pelēks vai sarkanīgs metamorfo iežu minerāls, alumīnija silikāts, Latvijā konstatēts niecīgā piejaukumā morēnās.

Avoti: ZTV

andamanieši

1. Cilšu grupa (ongi, džaravi u. c.), Andamanu salu (Indija) pirmiedzīvotāji; dzīvo ģints kopienās, saglabājuši vietējos tradicionālos kultus.

Andamaniešu valodas— Andamanu salu aborigēnu valodas, runā ap 400 cilvēku, maz izpētītas, hipotēzes par ģenealoģisku saistību ar papuasu valodām; rakstības nav.

Avoti: LPE

Andamanu   vietv., ģen., nelok.

1. Andamanu jūra (angļu valodā "Andaman Sea") - malas jūra Indijas okeānā starp Indoķīnas un Malakas pussalu, Sumatras, Nikolaru un Andamanu salām, Malakas šaurums to savieno ar Dienvidķīnas jūru.

Andamanu un Nikobaru salas— Indijas savienotā teritorija tāda paša nosaukuma salās (angļu valodā "Andaman and Nicobar Islands"), kas atdala Bengālijas līci no Andamanu jūras, administratīvais centrs - Portblēra, platība - 8248 kvadrātkilometri, 411000 iedzīvotāju (2008. g.), valodas - hindi, angļu.

Avoti: LģE, PuA

andante   apst.; mūz.

1. Vidējā tempā.

// lietv. nozīmē. Šādā tempā izpildāms skaņdarbs vai tā daļa.

Avoti: LLVV

andantino   apst.; mūz.

1. Nedaudz ātrāk par andante.

Avoti: LEV

andareja   apv., vēst.

1. Samaksa par darbu.

Avoti: KiV

andari

1. Gilzaju grupas cilts Afganistānā, dzīvo valsts dienvidaustrumos, saglabājušās ģints iekārtas paliekas, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

andele   sar.

1. Tirdzniecība; pārdošana.

2. Darījums; vienošanās.

3. Negodīgs bizness; (pus)nelegāla darbošanās ar lielu, ātru peļņu.

Avoti: SLG

andelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Pirkt un pārdot; tirgoties.

Avoti: SLG

andelētājs   sar.

1. Tirgotājs.

Avoti: SLG

andelēties   sar.

1. Tirgoties; pirkt un pārdot.

Avoti: SLG

andelmanis   apv.

1. Tirgotājs; sīktirgotājs.

Kā andelmanis— saka par cilvēku ar tirgoņa dotībām, arī attiecīgām rakstura iezīmēm.

Avoti: SLG

Andelska   vietv.

1. Andelska Hora - pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 370 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

andeluzīts

1. Sārts, zaļš, pelēks, dzeltens vai brūns minerāls; prizmatiski kristāli, radiāli staraini vai graudaini agregāti; Latvijā konstatēts niecīgā piejaukumā morēnās.

Avoti: LD

Andene   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā, Valonijas reģiona Namīras provincē, 25700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Andeni   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Andiņi" nosaukums latgaliski.

2. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Andiņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

andenieši

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Andeņi" ("Andiņi") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Andenīši   vietv.

1. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Pokšāni" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Andeņi   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Andiņi" nosaukuma variants.

2. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Andiņi" nosaukuma variants.

Avoti: V1

andergraunds

1. Neortodoksāli, valsts nefinansēti mākslas, mūzikas, kultūras virzieni, kurus oficiālās varas sistēma neatbalsta vai pat apspiež.

2. žarg. Metro.

Avoti: SV99, Str

anderi   žarg.

1. Juniori (sportā; piem., riteņbraukšanā līdz 23 gadu vecumam).

2. dsk. Anders.

Avoti: SLG

Anderlehta   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Anderlecht"), Briseles piepilsēta, 111300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

Andermate   vietv.

1. Apdzīvota vieta Šveicē ("Andermatt"), Ūri kantonā, ~2000 iedzīvotāju, ziemas sporta bāze, 1441 m vjl.

Avoti: LEV

Andernaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Andernach"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 28100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

anderraiters   ek.

1. Mākleris operācijām ar vērtspapīriem.

2. Apdrošināšanā - juridiska persona, kas atbild par apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas līgumiem un apdrošināšanas saistību portfeļa veidošanu.

3. Banku darbībā - Fiziska vai juridiska persona, kas saskaņā ar līguuma nosacījumiem garantē emitentam vērtspapīru izvietošanu tirgū un komisijas atlīdzību.

Avoti: SbV

anders   apv.

1. Laivas, koka kuģa ķīļa apakšējā daļa; andrus.

2. vsk. Anderi.

Avoti: TlV

Anders   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - ļaunuma dieva Ahrimāna radīts ļaunais gars, ko tas pretstatīja augstākā dieva Ahuramazdas radītajam tīrās uguns garam.

Avoti: Mit

Andersona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Anderson"), Dienvidkarolīnas štatā, 27200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Anderson"), Indiānas štatā, 55400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Anderson"), Kalifornijas štatā, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Anderson"), Aļaskas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Anderstorpa   vietv.

1. Apdzīvota vieta ("Andersorp") Jenšēpingas lēnē, Zviedrijā, ~5000 iedzīvotāju, starptautiska mēroga automotosporta trase (kopš 1968. g.).

Avoti: LEV

andezīns

1. Minerāls plagioklazu grupā; raksturīgs magmatiskajiem iežiem ar vidēju silīcijskābes saturu.

Avoti: SV69

andezītporfirīts

1. Paleotipa efuzīvs iezis, vidēji skābs, pēc sastāva atbilst andezītam un intruzīvajam diorītam.

Avoti: LPE

andezīts

1. Pelēks vai melns efuzīvs iezis, kas sastāv no plagioklaziem un viena vai vairākiem tumšajiem minerāliem (biotīta, amfiboliem, piroksēniem); pēc izplatības otrais (aiz bazalta) vulkānisko izlijumiežu tips, mineraloģiski un ķīmiski līdzīgs diorītam, ir tā efuzīvais ekvivalents; Latvijā sastopams Ādažu-Inčukalna rajonā apakšproterozoja Ādažu slāņkopā.

Avoti: ZTV, LD

Andhoja   vietv.

1. Pilsēta Afganistānas ziemeļu daļā, Turkmenistānas pierobežā, ~30000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

Āndhra   vietv.

1. Āndhra Pradēša - Indijas Republikas štats, atrodas Indostānas pussala dienvidaustrumu daļā, administratīvais centrs - Haidarābāda, platība - 275069 kvadrātkilometri, 82180000 iedzīvotāju (2008. g.), valoda - telugu.

Avoti: PuA

Andi   vietv.

1. Andu Kordiljera (spāņu valodā "Andes") - Kordiljeru kalnu sistēmas dienvidu daļa Dienvidamerikas ziemeļos un rietumos, Venecuēlā, Kolumbijā, Ekvadorā, Peru, Bolīvijā, Argentīnā un Čīlē, stiepjas no Karību jūras līdz Ugunszemei 9000 km garumā, platums centrālajā daļā - 800 km; pēc Himalajiem otra augstākā kalnu sistēma pasaulē, augstākā virsotne Akongava (6960 m).

Andu kultūras— Amerikas pirmskolumba kultūras, kuras ap 8. gt. p. m. ē. sāka veidoties Dienvidamerikā Andu augstkalnēs un kalnu norobežotajā Klusā okeāna piekrastes joslā.

Karību Andi— Andu ziemeļu daļa Karību jūras piekrastē, Venecuēlā, garums - 800 km, ziemeļos - Krasta grēda (līdz 2765 m), dienvidos - Iekšējā grēda (līdz 2595 m).

Avoti: LģE, MkV, PZT

andi

1. Tauta Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas rietumos, viena no andocezu tautām, valoda pieder pie dagestāņu grupas avāru-andocezu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Andidžona   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Fergānas ielejas dienvidaustrumos, vilojata administratīvais centrs, 321600 iedzīvotāju (2007. g.), vēstures avotos pirmoreiz minēta IX gs. kā Andukana.

Avoti: LpA, PuA

Andija   vietv.

1. Andijas grēda - atrodas Lielā Kaukāza ziemeļaustrumu daļā, uz Dagestānas Republikas un Čečenijas Republikas robežas, garums - ~60 km, augstums - līdz 2736 m, Haramjas pārkāpē (2174 m vjl.) to šķērso ceļš no Groznijas uz Dagestānu.

Avoti: PZT

Andinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

2. Lielā Andinova - Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Andinova" daļa, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

3. Mazā Andinova - Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Andinova" daļa, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

Avoti: LC

Andiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

andiņi

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Andiņi" iedzīvotāji.

2. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Andiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Andirija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 2600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Andirina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Andirin"), Kahramanmarašas ilā, 8000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

andiroba

1. Brazīlijas sarkankoks.

Avoti: PL

Andižāna   vietv.; novec.

1. Andidžona - pilsētas nosaukums padomju laikā.

Avoti: PZT

Andoba   vietv.

1. Upe Krievijā, Kostromas apgabalā, Kostromas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

andocezi

1. Andocezu tautas - mazu tautu grupas Dagestānā (Krievijā): andi, ahvahi, baguli, botlihi, čamali, godoberi, karāti, tindi, cezi (didoji), bežti, gunzebi, ginuhi, tvarši; saplūst ar tuvu radniecīgajiem avāriem; valoda pieder pie nahu-dagestāniešu valodām.

Avoti: LPE

andogi   apv.

1. Zvejas vada rupjākās daļas; vada pusgabali.

Avoti: KV

andoji

1. Indiāņu cilts no sapari grupas, dzīvo Ekvadoras austrumos un Peru ziemeļos, animistiskie ticējumi, daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

andoki

1. Indiāņu cilts Dienvidamerikā, pieder pie vitotu grupas, dzīvo Putumajas un Kaketas baseinā (gk. Kolumbijā, daļēji Peru), valoda pieder savrupajai vitoti saimei, animistiski ticējumi, šamanisms.

Avoti: PZT

Andora   vietv.

1. Andoras Firstiste - parlamentāra valsts Eiropas dienvidrietumos, Francijas un Spānijas kopfirstiste (kataloņu un angļu val. "Andorra"), administratīvi iedalās 7 pagastos, atrodas Austrumpireneju dienvidu nogāzē, Valiras ielejā, robežojas ar Franciju un Spāniju.

Andora La Velja— Andoras valsts galvaspilsēta.

Avoti: PuA, LģE

andorieši   -u, v.

1. Andoras Firstistes iedzīvotāji.

Avoti: PnR

andot   apv.

1. Atdot atpakaļ.

Avoti: EH

andr-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz vīrieti, vīrieša dzimumu.

Avoti: TM

andra   apv.

1. Laivas, koka kuģa ķīļa apakšējā daļa; andrus.

Avoti: TlV

Andra   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, 4100 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Sala Egejas jūrā ("Andros"), Kiklādu arhipelāga ziemeļos (Grieķijā), platība - 405 kvadrātkilometri, reljefs kalnains, augstums līdz 994 m vjl., ielejās audzē olīvkokus, citrusus, vīnkokus.

3. Āndhra Pradēša - štats Indijā.

Avoti: Wi, PuA, LEV

andragogika   psih.

1. Zinātne, kas pētī cilvēka veidošanos.

Avoti: PsA

Andrāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

Andrāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Andrano"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 5000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Andrapradeša   vietv.

1. Āndhra Pradēša - štats Indijas dienvidaustrumos.

Avoti: PZT

Andravida   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 3600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

andreae   lat.

1. Andrejas - lapu sūnu klases andreju apakšklases ģints.

Andreae rupestris— klints andreja.

Avoti: LD

andreaeidae   lat.

1. Andreju apakšklase.

Avoti: PDE

Andreapole   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tveras apgabalā, Daugavas augšteces krastos, 7500 iedzīvotāju (2010. g.), kā apdzīvota vieta dibināta 1907. g., pilsētas tiesības kopš 1967. g.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Andreapoļa   vietv.; nevēl.

1. Andreapole - pilsēta Krievijā.

Avoti: Wi, PuA

Andrecēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Naukšēnu novada Naukšēnu pagastā ~4 km uz dienvidrietumiem no Naukšēniem.

Andrecēnu Velna gulta— dižakmens, atrodas Naukšēnu pagastā, 600 m uz ziemeļaustrumiem no Andrecēnu mājām, garums - 4,5 m, platums - 2-3 m, augstums - 0,8 m, akmens forma nav redzama, jo tam apkārt sastumta zeme.

Avoti: LE1

andrejas

1. Lapu sūnu klases apakšklase ("Andreaeidae"), sarkanbrūnas, pat melnas sūnas, kas izplatītas augstu kalnos un polārajos apvidos.

2. Šīs apakšklases ģints ("Andreaea"), kas veido tumšas, sarkanīgi līdz melni brūnas, līdz 4 cm (retāk līdz 10 cm) augstas, irdenas velēnas uz kaļķi nesaturošām klintīm un akmeņiem.

Klinšu andreja— andreju suga ("Andrea rupestris").

Avoti: LD

andrejbērns   apv.

1. Ķekatnieks, kas Andrejdienas vakarā (30. novembrī), maskā tērpies, iet no mājas uz māju, dzied, spēlē, dejo.

Avoti: ViV

Andrejdiena

1. Andreja diena - 30. novembris, tradicionāla svētku diena, kas latviskās tradīcijās atbilst Ziemassvētku paražām, ievadīja precību zīlēšanas sezonu, kas beidzās Zvaigznes dienā.

Avoti: LE1

Andrejosta   vietv.

1. Līcis Daugavas labajā krastā, Rīgā, pie pilsētas kanāla ietekas.

Avoti: LE1

Andrejs

1. Personvārds.

Andreja diena— 30. novembris, tradicionāla svētku diena, kas latviskās tradīcijās atbilst Ziemassvētku paražām, ievadīja precību zīlēšanas sezonu, kas beidzās Zvaigznes dienā; Andrejdiena.

Andreja sala— Kurzemes hercogistes kolonija (1651.-1664. g.), atradās Rietumāfrikā tagadējās Gambijas Republikas teritorijā, Gambijas upes grīvā.

Velves Andrejs— Livonijas ordeņa mestrs 1241. g. un 1248.-1253. g.

Sv. Andrejs— Kristus māceklis (Saint Andrew; 1. gs.), Sv. Pētera jaunākais brālis, zvejnieks no Betsaidas un pirmais, kuru Jēzus aicināja kļūt par vienu no 12 apustuļiem; Skotijas, Krievijas un Rumānijas svētais aizbildnis.

Avoti: LE1, Mit

Andrejsala   vietv.

1. Vēsturiska Rīgas pilsētas daļa Ziemeļu rajonā; senāk bija neliela sala Daugavā, tagad - pussala (platība - 35 ha) starp 2 līčiem - Eksportostu (ziemeļos) un Andrejostu (dienvidos).

Avoti: LE1

Andrekaln   vietv., vēst., vācu val.

1. Andrukalna muiža, kas atradās tagadējā Gulbenes novada Rankas pagasta teritorijā.

Avoti: KV

andrena   lat.

1. Plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas smilšbišu dzimtas ģints.

Andrena bicolor— šīs ģints suga.

Andrena haemorrhoa— šīs ģints suga.

Andrena lapponica— šīs ģints suga.

Andrena praecox— šīs ģints suga.

Andrena ventralis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Andrēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā.

2. Andrēnu kalns - atrodas Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā, iepretim Andrēnu mājām, absolūtais augstums - 263,7 m vjl., relatīvais augstums - 41 m.

3. Andrēnu kalns - atrodas Vidzemes augstienē Amatas novada Skujenes pagastā, 1 km uz ziemeļiem no Kosas ezera, absolūtais augstums - 250 m vjl., relatīvais augstums - 29-30 m, dažreiz sauc arī par Grantskalnu.

Avoti: LC

andrenidae   lat.

1. Plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas smilšbišu dzimta.

Avoti: LD

Andrepen   vietv., vēst.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Andrepenskaja   vietv., vēst.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Andrepno   vietv., vācu val.

1. Andrupene.

2. Andrupienes muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Andrupenes pagasta teritorijā.

Avoti: FV, KV

Andri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

Avoti: LC

andri

1. Telugi - tauta, dzīvo Indijā, Āndhra Pradēša štata pamatiedzīvotāji, runā telugu valodā, kas pieder pie dravīdu valodām.

Avoti: LPE

andriamanitra   rel.

1. Andriamanitra Zanahari ("Smaržīgais kungs") - augstais dievs, kas tiek pielūgts Madagaskaras pirmatnējās reliģijās.

Avoti: R1

andriatrija   med.

1. Medicīnas nozare, kas nodarbojas ar vīrietim īpatnējām slimībām, sevišķi ar vīrieša dzimumorgānu slimībām.

Avoti: TM

Andricaina   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 2150 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Andrihova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 21200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1767. g.

Avoti: LpA, Wi

Andrija   vietv.

1. Pilsēta Itālijas dienvidaustrumos ("Andria"), Apūlijas reģiona Barletas-Andrijas-Trani provincē, 100500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Andrijevica   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, kopienas administratīvais centrs, 1070 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi, LpA

Andrijova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

andrijovieši

1. Ilūkstes novada Bebrenes pagasta apdzīvotās vietas "Andrijova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Andriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LC

Andriveni   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Andriveņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Andriveņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

andro-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz vīrieti, vīrieša dzimumu.

Avoti: TM

androcejs   biol.

1. Putekšņlapu (vīrišķo orgānu) kopa ziedā.

Avoti: ZTV

androcentrisks   novec.

1. Tāds, kur atsevišķs cilvēks tiek ņemts kā centrā un pēc tā aplūkotas un novērtētas viņa attiecības ar apkārtni un sabiedrību.

Avoti: KV

androcentrisms   antr.

1. Sliecība skaidrot lietas un parādības no vīriešu skatpunkta, neievērojot sieviešu skatījumu uz tām.

Avoti: AV

androfāgs

1. Cilvēkēdājs.

Avoti: SV58

androfilija

1. Homoseksuāla un heteroseksuāla dzimumtieksme uz pieaugušiem vīriešiem.

Avoti: MV

androfobija

1. Patoloģiskas bailes no vīriešiem; vīriešu nīšana.

Avoti: SV69

androfonomānija   med.

1. Slepkavības mānija.

Avoti: TM

androgalaktozēmija   med.

1. Piena atdalīšanās no vīrieša krūts dziedzera.

Avoti: TM

Androgejs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Krētas valdnieka Mīnoja un Pāsifajas dēls, kurš uzvarēja Panatēnaju spēlēs Atēnās, izraisot Atēnu valdnieka Egeja skaudību.

Avoti: Mit

androgēni   vsk. androgēns; biol.

1. Ķīmiskās vielas - vīrišķie dzimumhormoni.

Avoti: ZTV

androgenizācija   med.

1. Sekundāro vīrišķo dzimumpazīmju rašanās meitenēm vai sievietēm, kā arī pāragra šo pazīmju veidošanās zēniem.

Avoti: VE

androgēns   med.

1. Vīrieša pazīmes izraisošs; kas rada vīrieša dzimuma pēcnācējus.

Avoti: TM

androginija

1. Androgīnija.

Avoti: PP

androgīnija

1. Parādība, kad indivīdam ir gan vīrišķie, gan sievišķie dzimumorgāni vai arī piemīt abu dzimumu pazīmes un īpašības.

Avoti: IdV

androgīnisms   med.

1. Hermafrodītisms; sievietēm pseidohermafrodītisms.

Avoti: TM

androgīns

1. Indivīds ar vīrišķām un sievišķām dzimumpazīmēm; divdzimumu.

2. rel. Absolūts cilvēks, kas sevī apvieno abus dzimumus.

Avoti: LEV, RtV

androģenēze   -žu, s.; biol.

1. Tādas olšūnas attīstība, kuras kodolu aizstājis spermatozoīda ienestais kodols.

Avoti: ZTV

androīds

1. med. Līdzīgs vīrietim izskatā un uzbūvē.

2. Cilvēkam līdzīgs, automāts cilvēka veidā; cilvēka modelis.

Avoti: TM, KV, PsA

androkefaloīdi   novec.

1. Akmeņi cilvēka galvas izskatā.

Avoti: KV

Androkls   vietv.

1. Romiešu vergs ("Androclus"), kurš, kā vēstī leģenda, ieguvis lauvas uzticību, izvelkot ērkšķi tam no ķepas, kad vēlāk vergs ticis upurēts lauvam, tas viņu pazinis un nav aizticis, imperators apžēlojies un atbrīvojis viņu no verdzības.

Avoti: LEV

andrologs

1. Speciālists androlooģijā.

Avoti: PL

androloģija

1. Uroloģijas nozare, kas pētī vīriešu urīnizvades orgānus un dzimumorgānus.

Avoti: SV99

Andromahe

1. Sengrieķu mitoloģijā - "Iliādā" apdziedātā Trojas valdnieka dēla Hektora sieva; uzticības un mīlošas sievas apzīmējums.

Avoti: SV08, MV

andromānija

1. Sievietes neapmierināma dzimumtieksme, pārmērīga kaislība.

Avoti: SV05

andromeda   vsk.

1. Ēriku dzimtas ģints ("Andromeda"), nelieli mūžzaļi krūmi vai pundurkrūmi ar vienkāršām lapām un aktinomorfiem zvanveida ziediem, kas sakopoti čemurveida ziedkopā, 2 sugas, Latvijā konstatēta 1 s.

Daudzlapu andromeda— polijlapu andromeda.

Polijlapu andromeda— andromedu suga ("Andromeda polifolia"), Latvijā sastopama samērā reti purvainās vietās, līdz 40 cm augsts augs ar rožainiem ziediem, satur indīgu glikozīdu.

Zillapu andromeda— andromedu suga ("Andromeda glaucophylla").

Avoti: LD, DaE, Aug2

andromeda   lat.

1. Andromedas.

Andromeda glaucophylla— zillapu andromeda.

Andromeda polifolia— polijlapu andromeda.

Avoti: PDE, DaE

Andromeda

1. mit. Sengrieķu mitoloģijā - Etiopijas valdnieka Kēfeja meita, ko upurē jūras nezvēram, kurš posta zemi; pie klints piekalto Andromedu atbrīvo Persejs, kas briesmoni nonāvē.

2. astr. Debess ziemeļu puslodes zvaigznājs.

Andromedas miglājs— spirālveida galaktika, saredzama ar neapbruņotu aci Andromedas zvaigznājā, attālums 2,2 mlj gaismas gadu.

Avoti: SV69

andromedīdas

1. Meteoru plūsma, kas novērojama novembra otrajā pusē.

Avoti: LPE

andromedotoksīns   med.

1. Sirds inde dažos andromēdu ģints augos, kas sākumā stimulē, vēlāk paralizē klejotājnervu; paralizē motorisko nervu gala aparātus šķērssvītrotajos muskuļos.

Avoti: TM

andromimētisks   med.

1. Tāds, kas izraisa vīrieša pazīmes.

Avoti: TM

andromorfs   med.

1. Vīrietim līdzīgs.

Avoti: TM

andronīms   val.

1. Sievietes personvārds, kas darināts no vīra personvārda.

Avoti: VsV

Andronova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā.

Avoti: LC

andronovieši

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Andronova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

andropauze

1. Vīriešu pārejas vecums, klimakss.

Avoti: PL

Androsa   vietv.

1. Sala ("Andros") Bahamu salu grupā, platība - 4144 kvadrātkilometri, 7400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

androsace   lat.

1. Vairodzene - prīmulu dzimtas ģints.

Androsace carnea— Alpu vairodzene.

Androsace filiformis— pavedienu vairodzene.

Androsace maxima— vairodzeņu suga, kas Latvijā kā adventīva suga konstatēta 2 reizes uz dzelzceļa.

Androsace primuloides— prīmulveida vairodzene.

Androsace raddeana— vairodzeņu suga, kas Latvijā ir adventīva, atrasta 1904. g. Dolē, tīrumā.

Androsace sarmentosa— atvašu vairodzene.

Androsace sempervivoides— saulrieteņu vairodzene.

Androsace septentrionalis— ziemeļu vairodzene.

Avoti: LD, DaE

androstandiols   med.

1. Androgēns hormons, iegūts no androsterona redukcijas ceļā.

Avoti: TM

androstandions   med.

1. Androgēns hormons, iegūts no testikuliem, testosterona izomērs.

Avoti: TM

androstāns   med.

1. Tetraciklisks ogļūdeņradis, vīrieša dzimumhormonu pamatviela.

Avoti: TM

Androstauna   vietv.

1. Pilsēta Androsa salā, Bahamu salu grupā, 2440 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

androstendiols   med.

1. Biseksuāls hormons, uzbūves ziņā tuvs androstēnam.

Avoti: TM

androstendions   med.

1. Androgēns hormons, uzbūves ziņā tuvs androstēnam.

Avoti: TM

androstēns   med.

1. Nepiesātināts ciklisks ogļūdeņradis ar vienu divkāršo saiti; steroīds, kas veido testosterona un dažu citu androgēno hormonu molekulas kodolu.

Avoti: TM

androsterons

1. Viens no vīrišķajiem dzimumhormoniem (androgēniem); to izdala sēklinieki un virsnieru garoza.

Avoti: SV99

andrs

1. jūrn. Viļņu šķēlējs kuģa priekšgalā.

2. apv. Laivas, koka kuģa ķīļa apakšējā daļa; andrus.

Avoti: JūVM, TlV

Andrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Andrupe   vietv.

1. Upe, Burtnieku un Strenču novada robežupe, kas satekot ar Lielupi izveido Gaujas labā krasta pieteku Krāčupi, garums - ~8 km.

Avoti: La1, LD

Andrupene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dagdas novada ziemeļrietumu daļā (līdz 2009. g. - Krāslavas rajonā) 14 km no Dagdas un 52 km no Krāslavas, izveidojusies bijušās Andrupenes muižas teritorijā, pagasta centrs; Ondrupine.

2. Andrupenes pagasts - pagasts Dagdas novada rietumu daļā (līdz 2009. g. - Krāslavas rajonā), robežojas ar Andzeļu, Dagdas un Konstantinovas pagastu, kā arī ar Aglonas un Rēzeknes novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Andrepen, krieviski - Andrepenskaja.

Andrupenes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā lielākā daļa pirmskara Andrupenes pagasta platības tika pievienota tagadējam Mākoņkalna un Andzeļu pagastam, daļa - tagadējam Pušas pagastam; savukārt liela daļa pirmskara Kapiņu un Dagdas pagasta teritorijas tika pievienota tagadējam Andrupenes pagastam.

3. Andrupenes Sloboda - Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Sloboda" jeb "Ondrupines Sloboda" nosaukuma variants.

Avoti: LPag, AtvL, LC

andrupieši

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Andrupene" ("Andrupiene", "Andrupine") iedzīvotāji.

Avoti: V1

andrus   apv.

1. Laivas, koka kuģa ķīļa apakšējā daļa.

Avoti: LE, TlV

Andrušivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Žitomiras apgabalā, 9000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Andruves   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Burtnieku novada Burtnieku pagastā.

Avoti: LC

Anduhara   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Andujar"), Andalūzijas autonomā apgabala Haenas provincē, Gvadalkiviras labajā krastā, 39000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi, PuA

Andukana   vietv.; vēst.

1. Vārds, ar kādu Andudžonas pilsēta Uzbekistānā minēta IX gs. dokumentos.

Avoti: PZT

andulēnieši

1. Ērgļu novada Jumurdas pagasta apdzīvotās vietas "Anduļēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

andumbulu   mit.

1. Dogonu (Mali dienvidaustrumi) mitoloģījā dēmoni, no kuriem cilvēki, kas sensenos laikos atnākuši uz savu tagadējo cilts dzīvesvietu, ieguva kultūras labumus un rituālu zināšanas.

Avoti: Mit

Andumen   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās Andumu muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Talsu novada Lībagu pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Mundigciems.

Avoti: LE1, KV

Andumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Lībagu pagastā.

Andumu muiža— bijušās muižas "Andumen" nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Talsu novada Lībagu pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Mundigciems.

Andumu ozols— aug Talsu novada Lībagu pagastā, dižkoks, iekļauts arī arheoloģisko pieminekļu sarakstā kā vēsturiska kulta vieta, stumbra apkārtmērs - 5,35 m, 2,5 m augstumā tas sažuburojas 14 stumbros, vainaga projekcija - 25 x 23 m, augstums - 21 m.

Avoti: LE1

andumnieki

1. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Andumi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Andums   vietv.

1. Ezers Valkas novada Ērģemes pagastā, Turnas ezeru grupā, platība - 1,1 ha, garums - ~150 m, lielākais platums - ~100 m.

Avoti: LD, La1

Anduna   vietv.; vēst.

1. Daņdunas pilsētas Ķīnā nosaukums līdz 1965. g.

Avoti: PZT

Andvari   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - vergs, kam piederēja liktenīgais zelts, kuru viņam atņēma āsu cilts dievi.

Avoti: Mit

Andynova   vietv.

1. Leluo Andynova - Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Lielā Andinova" nosaukums latgaliski.

2. Mozuo Andynova - Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Mazā Andinova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Andzani   vietv.

1. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Mili" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Andzeli   vietv.

1. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Andzeļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

andzelieši

1. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Andzeļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Andzeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dagdas novadā (līdz 2009. g. - Krāslavas rajonā) 52 km no Krāslavas, Ežezera rietumu krastā, izveidojusies bijušajā Andzeļmuižas teritorijā, pagasta centrs.

2. Andzeļu pagasts - pagasts Dagdas novada ziemeļu daļā, robežojas ar Ezernieku, Dagdas un Andrupenes pagastu, kā arī ar Rēzeknes novadu; pirms 2. pasaules kara lielākā pagasta teritorijas daļa ietilpa Andrupenes pagastā, neliela daļa - Ezernieku pagastā.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

Andzēni   vietv.

1. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Mili" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Andžāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

3. Mazie Andžāni - apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

Mozī Andžāni— Dagdas novada Šķaunes pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Andžāni" nosaukuma variants.

4. Apdzīvota vieta (vidējciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā 12 km no Krāslavas.

Avoti: LC, LE1

andžānieši

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Andžāni" iedzīvotāji.

2. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Andžāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Andželiko

1. Fra Andželiko - itāļu gleznotājs (Fra Angelico; ap 1387.-1455. g.), agrīnās renesanses pārstāvis.

Avoti: MkV

Andžera   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Angera"), Lombardijas reģiona Varēzes provincē, 5600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Andži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

ane   apv.

1. Zoss.

Avoti: ZrvI

Āne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ozolnieku novada Cenu pagastā 7 km no Jelgavas, bijušais nosaukums padomju laikā - Spartaks; 19. gs. - Ānes muiža (vāciski - Aahof).

Avoti: LPag, LC, KW1

Āne   mit.

1. Vecais Āne - teiksmains Inglingu dzimtas zviedru karalis, lai ilgi dzīvotu, upurēja Odinam deviņus no saviem desmit dēliem, sasniedza 200 gadu vecumu un kļuva tik vārgs, ka spēja vienīgi sūkt ēdienu no radziņa.

Avoti: LEV

anedoti   mit.

1. Haldiešu (Persijas līča ziemeļrietumu piekraste) mitoloģijā - četras svētās būtnes, pa pusei cilvēki, pa pusei dzīvnieki, kas netālu no Babilonas iznāca no ūdens, mācīja cilvēkiem reliģiju, likumus, deva zināšanas un attīstīja kultūru.

Avoti: Mit

aneiploīdija   biol.

1. Parādība, kad sugai raksturīgais hromosomu skaits mainījies par vienu vai dažām hromosomām.

Avoti: ZTV

aneiploīds   -a, v.; ģenēt.

1. Organisms, kura šūnu kodolā hromosomu skaits ir par vienu vai vairākām hromosomām lielāks vai mazāks nekā attiecīgajai sugai tas raksturīgs.

Avoti: ĢT

aneirija   med.

1. Nervu enerģijas trūkums.

Avoti: TM

aneirīns

1. Vitamīns B1 - organiska viela, kas nepieciešama normālai nervu sistēmas darbībai.

Avoti: SV69

aneirisma   med.

1. Asinsvada (artērijas, vēnas vai kapilāru) sienas patoloģiska paplašināšanās.

Ampulārā aneirisma— sīka maisveida aneirisma, visbiežāk sastopama smadzeņu artērijās.

Aortas aneirisma— aneirisma, kas rodas galvenokārt uz sifilisa vai sklerozes pamata.

Aterosklerotiskā aneirisma— paplašinājums, sevišķi pamatnes un iekšējās miega artērijas sienā, kā arī smadzeņu arteriālajā lokā smagas aterosklerozes gadījumos.

Sirds aneirisma— sirds sienas, vārstuļu vai šķērssienas norobežots izspiedums kā endokardīta, miokardīta vai infarkta sekas.

Cirsoīdā aneirisma— Kādas artērijas pagarināta, izlocīta un paplašināta daļa.

Iedzimtā aneirisma— aneirisma, kuras cēlonis ir attīstības traucējums.

Atslāņošanās aneirisma— aneirisma, kurā asinis nokļūst starp artērijas iekšējo un muskuļu slāni, atslāņojot tos vienu no otra.

Ektatiskā aneirisma— artērijas daļas paplašināšanās kā visu tās slāņu izplešanās sekas.

Emboliskā aneirisma— aneirisma, kas izveidojas pēc embola artērijā.

Endogēnā aneirisma— aneirisma, radusies pēc patoloģiskām pārmaiņām artērijas sienā.

Neīstā aneirisma— pulsējoša maisveida hematoma pēc artērijas sienas plīsuma.

Trūces veida aneirisma— artērijas sienas iekšējo slāņu izspiešanās caur ārējā slāņa bojājumu.

Sānu aneirisma— aneirisma, kas skar asinsvada vienus sānus, kamēr pārējās sienas daļas ir veselas.

Miliāra sāres veida aneirisma— sīks maisveida paplašinājums arteriolas sienā; smadzeņu arteriolās tas bieži ir apopleksijas cēlonis.

Perifēriskā aneirisma— aneirisma, kas aptver artēriju no visām pusēm.

Maisveida aneirisma— artērijas maisveida izspīlējums, savienots ar galveno artērijas stumbru ar samērā nelielu atveri.

Traumatiskā aneirisma— aneirisma, radusies pēc artērijas sienas ievainojuma.

Varikozā aneirisma— aneirisma, kuras maiss savieno artēriju un blakus esošu, parasti paplašinātu vēnu.

Īstā aneirisma— aneirisma, kuras sienu veido vismaz viens vesels artērijas sienas slānis.

2. Sirds iztilpums pēc infarkta.

Avoti: TM, ZTV

aneirismektomija   med.

1. Aneirismas maisa izgriešana.

Avoti: TM

aneirismoplastika   med.

1. Aneirismas plastiska operācija.

Avoti: TM

aneirismorāfija   med.

1. Aneirismas maisa sašūšana.

Avoti: TM

aneirismotomija   med.

1. Aneirismas maisa pārgriešana.

Avoti: TM

aneitanāzija   med.

1. Sāpīga un mokpilna nāve.

Avoti: TM

anekantevada   rel.

1. Daudzpusības teorija džainisma filozofijā, kas māca, ka jebkura patiesība jāapskata no tā viedokļa, no kura tā radusies.

Avoti: R1

anekdote   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Īss, saistošs stāstījums par kādu neparastu, interesantu, komisku notikumu.

Avoti: LLVV

anekdotisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs anekdotei, saistīts ar to.

Avoti: LLVV

anekdotiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> anekdotisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

anekdots   novec.

1. Anekdote.

Avoti: SV33

aneksija   -as, s.; parasti vsk.

1. Kādas valsts teritorijas vai tās daļas okupēšana un vardarbīga pievienošana citai valstij.

Avoti: LLVV

aneksionistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aneksiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

aneksionists   s. -ste, -stu;

1. Iebrucējs, kas izdara aneksiju; aneksijas piekritējs.

Avoti: SV69

anektēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. Ar varu sagrābt (citas valsts teritoriju vai tās daļu).

Avoti: LLVV

anelektrotonuss

1. Kāda nerva vai citu kairināmu audu pavājinātas kairināmības stāvoklis, kas rodas anoda pielikšanas apvidū, noslēdzot līdzstrāvu.

Avoti: SV69

anelida   lat.

1. Posmtārpi.

Avoti: PDE

anelīda

1. Posmtārps - dzīvnieku valsts tips ("Anelida"), ķermenis sastāv no daudziem vienādiem gredzeniem, posmiem - segmentiem, 8000-9000 s., ko iedala 5-7 kl.

Avoti: SV69, PDE

anellaria   lat.

1. Gredzenītes - himēnijsēņu klases atmateņu rindas tinteņu dzimtas ģints.

Avoti: LD

anēmija   -as, s.

1. parasti vsk.; med. Eritrocītu vai hemoglobīna daudzuma samazināšanās asinīs; mazasinība.

Akūta anēmija— anēmija, kas radusies strauji, piem., ja zaudēts daudz asiņu.

Agastriskā anēmija— anēmija, kas attīstās pēc kuņģa rezekcijas.

Anenterālā anēmija— anēmija, kas attīstās pēc tievo zarnu rezekcijas.

Aplastiskā anēmija— asinsrades orgānu saslimšana, ko raksturo samazināts leikocītu un trombocītu skaits un eritrocītu reģenerācijas traucējumi.

Hroniska anēmija— anēmija, kas atkārtojas, piem., pēc nelieliem atkārtotiem asins zaudējumiem.

Eliptocītiskā anēmija— anēmija, kad eritrocīti kļūst ovāli, elipsveida.

Eritroblastiskā anēmija— anēmija ar eritroblastu parādīšanos asinīs.

Eritronormoblastiskā anēmija— anēmija, kad asinīs ir normoblasti, bet nav megaloblastu.

Esenciālā anēmija— anēmija bez redzama vai pazīta cēloņa.

Hemolītiskā anēmija— anēmija kā eritrocītu pastiprinātas noārdīšanās sekas; cēloņi: eritrocītu konstitucionāls vājums.

Vietējā anēmija— samazināts asiņu pieplūdums kādai ķermeņa daļai.

Sekundārā anēmija— anēmija, kā dažādu patoloģisku stāvokļu sekas, piem., ļaundabīgu audzēju, hronisku infekciju, hemorāģisku slimību, saindēšanās sekas.

2. novec. Shizeju dzimtas augs, savvaļā aug tropu Amerikā, Latvijā audzē istabās un siltumnīcās, dēvē arī par ziedu papardi.

Avoti: LLVV, TM, LxE

anēmisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Saistīts ar anēmiju, tai raksturīgs.

2. pārn. Vājš, bez dzīvības, neizteiksmīgs.

Avoti: LLVV, SV99

anemo-

1. Salikteņa daļa - saistīts ar vēju (piem., anemometrs).

Avoti: SV99

anemofilija   -as, s.; parasti vsk.; biol.

1. Augu spēja apputeksnēties ar vēju.

Avoti: LLVV

anemofils   -ais; s. -a, -ā; biol.

1. Tāds (augs), ko apputeksnē vējš.

Avoti: LLVV

anemofobija   med.

1. Slimīgas bailes no caurvēja vai vēja.

Avoti: TM

anemogens   novec.

1. Vēja veidots, radīts.

Avoti: KV

anemogrāfs   -a, v.

1. Pašrakstītāja ierīce, kas reģistrē vēja ātrumu un virzienu.

Avoti: LLVV

anemohords   novec.

1. Stīgu instruments, līudzīgs klavierēm, bet skan ar vēsmas palīdzību kā Aiola kokle.

Avoti: KV

anemohorija   biol.

1. Sēklu un augļu izplatīšanās ar gaisa plūsmu.

Avoti: ZTV

anemoklinogrāfs   meteorol.

1. Pašrakstītāja ierīce, kas reģistrē vēja nolieci pie horizonta plaknes.

Avoti: ZTV

anemoloģija

1. Mācība par vēju.

Avoti: SV58

anemometrija

1. Meteoroloģijas nozare, kas nodarbojas ar vēja mērīšanu.

Avoti: SV99

anemometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar anemometriju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

anemometrs   -a, v.

1. Mērinstruments vēja, gāzu un šķidruma plūsmu ātruma un virziena noteikšanai.

Avoti: LLVV

anemone   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Gundegu dzimtas vizbuļu ģints krāšņumaugi.

Apenīnu anemone— vizbuļu suga ("Anemone apenina").

Dārza anemone— vizbuļu suga ("Anemone coronaria").

Daudzgadīgā anemone— vizbuļu suga ("Anemone multifida").

Japānas Hupē anemone— vizbuļu suga ("Anemone hupehensis").

Jauktā anemone— vizbuļu suga ("Anemone blanda").

Meža anemone— vizbuļu suga ("Anemone sylvestris").

Mirdzošā anemone— vizbuļu suga ("Anemone fulgens").

Vainagveida anemone— dārza anemone.

Vīnlapu anemone— vizbuļu suga ("Anemone vitifolia").

2. apv. Silpurene ("Pulsatilla").

Avoti: LLVV, LD, Aug2, DaE

anemone   lat.

1. Vizbuļi.

Anemone apenina— Apenīnu anemone.

Anemone blanda— jaukā anemone.

Anemone coronaria— dārza anemone.

Anemone fulgens— mirdzošā anemone.

Anemone hupehensis— Japānas Hupē anemone.

Anemone multifida— daudzgadīgā anemone.

Anemone nemorosa— baltais vizbulis.

Anemone ranunculoides— dzeltenais vizbulis.

Anemone sylvestris— meža jeb Daugavas vizbulis.

Anemone vitifolia— vīnlapu anemone.

Avoti: LD, PDE, DaE

anemonīns   med.

1. Balta, kristāliska viela anemonēs, sirds inde.

Avoti: TM

anemonols   med.

1. Gaistoša eļļa, ko iegūst no anemonēm; spēcīgs čulgu izraisītājs.

Avoti: TM

anemopātija   med.

1. Ārstēšana ar inhalācijām.

Avoti: TM

anemorumbogrāfs

1. Pašrakstītājs aparāts vēja ātruma un virziena reģistrēšanai.

Avoti: ZTV

anemoskopija

1. Aeromantijas nozare, pareģošana pēc vēju ātruma, virziena un skaņām, kā arī pētot, kādas formas nokrītot izveido gaisā pasviestu putekļu, smilšu vai graudu sauja.

anemotropisms   novec.

1. Dažu organismu spēja novietoties pret vēju.

Avoti: KV

anempīrija   med.

1. Nemākulība pieredzes trūkuma dēļ.

Avoti: TM

anencefālija   med.

1. Iedzimts galvas smadzeņu trūkums.

Avoti: TM

anencefālis   med.

1. Auglis, kam nav galvas smadzeņu.

Avoti: MSV

anencefāls   med.

1. Iedzimts kroplis bez galvas smadzenēm.

Avoti: TM

Anengofa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

Aneni   vietv.

1. Aneni Noja - Aneninoja, pilsēta Moldovā.

Avoti: Wi

Aneninoja   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 11900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Aneo   vietv.

1. Pilsēta Togo, Gvinejas līča krastā, ~28000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, Wi

anēpija   med.

1. Nespēja runāt.

Avoti: TM

anepitīmija   med.

1. Dabisko vēlēšanos un tieksmju zudums.

Avoti: TM

aneretīzija   med.

1. Uzbudināmības trūkums (muskuļu vai nervu).

Avoti: TM

anergāzija   med.

1. Funkcionālās aktivitātes trūkums piem., kā centrālās nervu sistēmas organiska bojājuma sekas.

Avoti: TM

anerģija   med.

1. Reaktivitātes, aizsargreakciju trūkums; nejutība pret kairinājumiem.

2. Nespēja jebkādai piepūlei.

Avoti: TM, PsA

aneritrocīts   med.

1. Eritrocīts bez hemoglobīna.

Avoti: TM

aneritropoēze   med.

1. Eritrocītu nepietiekama veidošanās.

Avoti: TM

aneritropsija   med.

1. Sarkanās krāsas aklums.

Avoti: TM

aneroīds   -a, v.

1. Metāla barometrs atmosfēras spiediena mērīšanai.

Avoti: LLVV

anesehi

1. Beduīnu cilts Arābijas Z daļas stepēs un tuksnešos.

Avoti: KV

Anesī   vietv.; novec.

1. Ansī - pilsēta Francijā.

Avoti: PZT

Ānesmēmele   vietv.

1. Vecumnieku novada Skaistkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Mēmele" bijušais nosaukums.

Avoti: V1

anestētikas

1. Anestezējošie līdzekļi - vielas, kas rada vietēju anestēziju (novokaīns, kokaīns u. c.).

Avoti: SV99

anestezēšana   med.

1. Anestēzijas iestāšanās.

Avoti: TM

anestezēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; med.

1. Padarīt (ko) nejutīgu.

Avoti: LLVV

anestezētājs   med.

1. Narkotizētājs.

Avoti: TM

anestēzija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Jutīguma zudums.

2. Sāpju mazināšana ar anestezējošiem līdzekļiem.

Lokālā jeb vietējā anestēzija— nejutība, ko panāk ar audu atdzesēšanu vai ar anestezējošas vielas injekciju.

Neirālā anestēzija— anestēzija ko panāk, ievadot anestēzijas līdzekli nervā vai nerva tuvumā.

Parciālā jeb daļējā anestēzija— anestēzija, kad daļa jutības vēl saglabājusies.

Peridurālā anestēzija— reģionārās anestēzijas veids, kurā anestēzijas šķīdumu ievada pa krusta kaula kanāla atveri peridurālajā telpā.

Kaudālā anestēzija— reģionārās anestēzijas veids, kurā anestēzijas šķīdumu ievada pa krusta kaula kanāla atveri peridurālajā telpā.

Epidurālā anestēzija— reģionārās anestēzijas veids, kurā anestēzijas šķīdumu ievada pa krusta kaula kanāla atveri peridurālajā telpā.

Reģionālā jeb apvidus anestēzija— anestēzija, kurā panāk nejutību ar tā nerva blokādi, kurš inervē noteiktu ķermeņa apvidu, vai arī anestēzijas vielu injicē visapkārt vajadzīgajam apvidum.

Spinālā jeb lumbālā anestēzija— muguras smadzeņu anestēzija: (a) norobežota apvidus nejutība, kas ir muguras smadzeņu slimības sekas; (b) ķermeņa apakšējās daļas nejutība pēc anestēzijas vielas ievadīšanas muguras smadzeņu subarahnoidālajā telpā zirgastes apvidū.

Traumatiskā anestēzija— jutības zudums kāda nerva bojājuma dēļ.

Avoti: LLVV, TM

anestezīns   med.

1. Paraaminobenzoskābes etilesteris, balta, kristāliska viela; lieto lokālai anestēzijai, arī iekšķīgi gremošanas trakta gļotādas anestēzijai.

Avoti: TM

anesteziologs   -a, v.

1. Anestezioloģijas speciālists, ārsts, kas izdara anestēziju.

Avoti: LLVV

anestezioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Medicīnas nozare, kas pētī ķirurģiskas operācijas nevēlamo ietekmi uz organismu un metodes šīs ietekmes (galvenokārt sāpju) mazināšanai.

Avoti: LLVV

anestezioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar anestezioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

anesteziometrs   med.

1. Instruments kādas ķermeņa daļas anestēzijas pakāpes noteikšanai.

2. Aparāts anestēzijas līdzekļa dozēšanai.

Avoti: TM

Aneša   vietv.; novec.

1. Aneo - pilsēta Togo dienvidos.

Avoti: PZT

anethum   lat.

1. Dilles.

Anethum graveolens— smaržīgā dille.

Avoti: LD

Aneto   vietv.

1. Aneto smaile (spāņu valodā "Pico de Aneto") - Pireneju augstākā virsotne (3404 m), Spānijas ziemeļos, pie Francijas robežas, Pireneju kalnu vidusdaļā.

Avoti: LģE

anetodermija   med.

1. Hroniska progresējoša ādas atrofija plankumu veidā; slimībai ir 3 stadijas - eritematozā, atrofiskā un trūces veida ādas izspieduma stadija; ādā deģenerējas un izzūd elastiskās šķiedras.

Avoti: TM

anetols   med.

1. Anīsa un fenheļa eļļas galvenā sastāvdaļa.

Avoti: TM

Anetpole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

aneura   lat.

1. Bezdzīslenes - aknu sūnu klases jungermanniju apakšklases bezdzīsleņu dzimtas ģints.

Avoti: LD

aneuraceae   lat.

1. Bezdzīslenes - aknu sūnu klases jaungermanniju apakšklases dzimta.

Avoti: LD

aneurisma   med.

1. Artērijas sieniņu norobežota paplašināšanās.

2. Norobežota asins izplūšana apkārtējos audos.

Avoti: KV

anfelcijas   novec.

1. Ānfeltijas - jūras sārtaļģu ģints.

ānfeltija   -as, s.

1. dsk. Sārtaļgu nodalījuma florideju klases gigartīnu rindas dzimtas ("Phyllophoraceae") sārtaļģu ģints ("Ahnfeltia"), visvairāk izplatīta suga ("Ahnfeltia plicata") - Ziemeļu Ledus okeāna jūrās un Atlantijas okeāna ziemeļos, arī Rīgas līcī, tiek arī audzēta, lieto agara iegūšanai.

Avoti: LPE

anfilāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Telpu rinda, kuras savā starpā savienotas ar durvīm, kas atrodas taisnā līnijā citas aiz citām.

Avoti: LLVV

ANG   saīs.

1. Nīderlandes Antiļu guldenis; Kirasao un Sintmartēnas valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

anga

1. rel. Viena no divpadsmit džainisma svētās literatūras daļām, ko atzīst švetāmbaru sekta.

2. Ezoterismā tas, kam jāseko, lai gūtu progresu garīgajā jogā vairāk nekā fiziskajā.

Avoti: R1, SG

Angada   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - teiksmains valdnieks, Lakšmanas dēls, pērtiķu vadonis.

Avoti: Mit

angaiti

1. Indiāņu cilts no maskoji grupas, dzīvo Paragvajā, Grančako apgabalā, valoda - savrupa, animistiski ticējummi.

Avoti: PZT

angami

1. Viena no nagi grupas tautībām, dzīvo Indijas austrumos, Nāgālendas štatā, arī Manipūras štatā un Mjanmas (Birmas) ziemeļrietumos, runā dialektos, kas pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, senie animistiskie ticējumi (akmeņu u. c. dabas priekšmetu garu kulti).

Avoti: PZT

Angara   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā un Krasnojarskas novadā, Jeņisejas ūdeņainākā pieteka, garums - 1779 km, iztek no Baikāla.

Angaras skrausts— atrodas Krievijā, Irkutskas apgabalā, Vidussibīrijas plakankalnes dienvidaustrumos, Angaras upes baseinā, garums - 800 km, lielākais augstums - 946 m; sastāv no vairākām paralēlām grēdām ar izteiktām upju ielejām.

Avoti: LģE

angarēties   apv.

1. Ar kaut ko maisīt, bikstīt.

Avoti: ME

angārija

1. Romas impērijā, viduslaikos Bizantijā, Polijā u. c. - valsts pasta klaušas; 13.-14. gs. arī valsts klaušas ceļu, tiltu un nocietinājumu celšanai: viduslaikos Bizantijā, Bulgārijā, Itālijā, Lietuvā u. c. valstīs - klaušas zemes īpašnieka labā.

2. Starpt. tiesībās - karojošas valsts tiesība sagrābt neitrālo valstu transportlīdzekļus (galvenokārt tirdzniecības kuģus), lai tos izmantotu militārām vajadzībām.

Avoti: LPE

angārs   -a, v.

1. Telpa, celtne lidaparātu novietošanai un remontam.

Avoti: LLVV

Angarska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Irkutskas apgabalā, 229600 iedzīvotāju (2010. g.), kā apdzīvota vieta dibināta 1948. g., pilsētas tiesības kopš 1951. g.

Avoti: PZT, Wi

angasi

1. Tauta Nigērijas vidienē, kopā ar tuvu radniecīgajiem ankviem un suriem ~400000 cilvēku, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas, pakāpeniski asimilējas ar hausiem.

Avoti: PZT

angažements   -a, v.

1. Līgums ar mākslinieku vai mākslinieku kolektīvu par uzstāšanos noteiktas reizes vai noteiktu laiku; attiecīga saistība, nosacījumi.

Avoti: LLVV

angažēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; neakt.

1. Noslēgt līgumu (ar mākslinieku vai mākslinieku kolektīvu) par uzstāšanos noteiktas reizes vai noteiktu laiku.

Avoti: LLVV

angažēts

1. Iesaistīts, nolīgts, piejaucēts.

Angažētā literatūra— Ž. P. Sartra ieviests termins tādas literatūras apzīmēšanai, kas ir iesaistīta politiskajā cīņā.

Avoti: PL

angažments   jur.

1. Angažements.

Avoti: JtV

angelica   lat.

1. Zirdzenes.

Angelica archangelica— dižzirdzene.

Angelica palustris— purva mātsakne.

Angelica sinensis— Ķīnas zirdzene.

Angelica sylvestris— meža zirdzene.

Avoti: LD, Wi

angelikas   apv.

1. Meža zirdzene ("Angelica sylvestris").

Avoti: Aug2

angelikskābe   med.

1. Nepiesātināta taukskābe, brīvā veidā atrasta dziedniecības dižzirdzeņu saknēs un amilestera veidā romiešu kumelīšu eļļā.

Avoti: TM

Angelne   vietv.

1. Vēsturisks novads Vācijā, Šlēsvigas-Holšteinas ziemeļaustrumos, pussalā starp Flensburgas un Šlejas līci; V-VI gs. no šejienes uz Britu salām izceļoja angļi.

Avoti: PZT

angelofānija   rel.

1. Eņģeļa parādīšanās.

Avoti: RtV

angeloloģija

1. Mācība par enģeļiem un citiem bezķermeņu gariem.

Avoti: SV33

angelus

1. lat. Eņģelis.

2. rel. Lūgšana Romas katoļu baznīcā, kas ietver trīs "Ave Maria" un vietas no Svētajiem Rakstiem, kur minēta Marijas pasludināšana.

Avoti: LME, RtV

Angerbode   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - milze, nelaimes vēstnese, Hēlas, Midgara čūskas un vilka Fenrira māte.

Avoti: Mit

Angerciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Ances pagastā.

Avoti: LC

Angerminde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Angermuende"), Brandenburgas federālajā zemē, 13600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Angermuende   vietv., vācu val.

1. Rinda.

Avoti: FV

Angern   vietv., vēst., vācu val.

1. Engures pagasta bijušais nosaukums.

2. Engure.

3. Engures muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Engures pagasta teritorijā.

Avoti: LPag, FV

Angernskaja   vietv., vēst.

1. Engures pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

angi-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz asinsvadu, limfvadu vai žultsvadu.

Avoti: TM

angialģija   med.

1. Sāpes asinsvadu apvidū no atbilstošo interoreceptoru kairinājuma.

Avoti: TM

angiastēnija   med.

1. Pazemināts asinsvadu tonuss.

Avoti: TM

angiektāzija   med.

1. Asinsvadu vai limfvadu paplašinājums, sevišķi kapilārajā daļā.

Avoti: TM

angiektīds   med.

1. Intradermāls mezglveida vēnu paplašinājums, kas veidojas no vēnulām; konstatējams grūtnieču kāju ādā kā sāpīgi ādas pacēlumi.

Avoti: TM

angiektomija   med.

1. Asinsvada izgriešana.

Avoti: TM

angiektopija   med.

1. Asinsvada nepareizs novietojums vai gaita.

Avoti: TM

angiīts   med.

1. Asinsvada, limfvada vai žultsvada iekaisums.

Avoti: TM

Angilja   vietv.

1. Lielbritānijas valdījums Vidusamerikā, Mazo Antiļu salu ziemeļos (angļu valodā "Anguilla"), ietver Angilju (platība - 91 kvadrātkilometrs), Sombrero, Dogu u. c. nelielas salas, kopējā platība - 102 kvadrātkilometri, 15100 iedzīvotāju (2011. g.), administratīvais centrs - Veli.

Avoti: LģE, Wi

Angiļa   vietv.; novec.

1. Angilja - Lielbritānijas valdījums Vidusamerikā.

Avoti: PZT

angīna   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Žāvas limfātisko veidojumu akūts iekaisums; akūts mandeļu iekaisums.

Vēdera angīna— vēdera sāpju lēkmes, ko izraisa asinsvadu spazma vai skleroze.

Kataralā angīna— žāvas mandeļu un piegulošo loku malu pietūkums un apsarkums.

Folikulārā angīna— žāvas mandeļu akūts iekaisums ar stipru vispārēju intoksikāciju un multipliem strutu perēkļiem kriptās.

Lakunārā angīna— žāvas mandeļu iekaisums ar saliņveida aplikumiem uz mandeles virsas, kuri sākas no lakūnām; aplikumi sastāv no leikocītiem, baktērijām un detrīta; reizēm saliņas saplūst kopā; cēlonis parasti ir streptokoku infekcija.

Krūšu angīna— stenokardija, stipru sāpju lēkme sirds apvidū; sāpes izstaro uz kreiso plecu un roku, ir nāves baiļu sajūta.

Vazomotoriskā angīna— stenokardija ar žņaugšanas sajūtu krūtīs, bāluma un cianozes miju, locekļu aukstuma un notirpuma sajūtu.

Flegmonozā angīna— žāvas mandeļu iekaisums, kas komplicējas ar apkārtējo audu flegmonu; parasti vienā pusē; rīšanas grūtības, trisms, stipras sāpes.

Reflektoriskā angīna— sāpes sirds apvidū, ko izraisa trijzaru nerva vai klejotājnerva sensiblo galu kairinājums (infekcijas perēklis mutes, rīkles vai deguna dobumā, aerofāgija, meteorisms, žultsakmeņu kaites u. c).

Ulceromembranozā angīna— akūta nekrotizējoša mandeļu saslimšana, kuras ierosinātāji ir simbionti.

Avoti: LLVV, TM

anginofobija   med.

1. Pārliecīgas bailes saslimt ar stenokardiju.

Avoti: TM

anginoīds   med.

1. Angīnai līdzīgs.

Avoti: TM

anginoze   med.

1. Ar stenokardiju saistīta vispārēja saslimšana.

Avoti: TM

angio-

1. Salikteņu daļa - saistīts ar asinsvadiem vai limfvadiem (piem., angioloģija).

Avoti: SV99

angioarhitektonika   med.

1. Asinsvadu telpiskais izvietojums, īpaši galvas smadzenēs.

Avoti: TM

angioataksija   med.

1. Nekārtīgas, spazmatiskas artēriju tonusa maiņas.

Avoti: TM

angioblastoma   med.

1. Audzējs, kas cēlies no smadzeņu apvalku asinsvadiem.

Avoti: TM

angioblasts   med.

1. Viena no pirmējām šūnām, no kurām veidojas asinsvadi.

Avoti: TM

angiocista   med.

1. Asins saliņa; embrioloģijā mezodermas šūnas, no kurām attīstās asins ķermenīši.

Avoti: TM

angiodermatīts   med.

1. Ādas asinsvadu iekaisums.

Avoti: TM

angiodisģenēzija   med.

1. Spinālā angiodisģenēzija - muguras smadzeņu angiomatoze ar muguras smadzeņu nervu funkcijas traucējumu simptomiem; patoloģiskas pārmaiņas muguras smadzeņu šķidruma koloīdreakcijās.

Avoti: TM

angiodistrofija   med.

1. Asinsvadu sienu trofikas traucējums.

Avoti: TM

angioedēma   med.

1. Nātrenei līdzīga alerģiska ādas slimība ar izteiktāku tūsku, kas skar arī zemādas slāni.

Avoti: Wi

angioektazija   med.

1. Asins un limfas vadu paplašinājums.

Avoti: KV

angioendotelioma   med.

1. Endotelioma, audzējs, kurā ir daudz asinsvadu.

Avoti: TM

angiofibroma   med.

1. Saistaudu audzējs, kurā daudz asinsvadu.

Avoti: TM

angiogēns   med.

1. Tāds, kas radies asinsvados; kas cēlies no asinsrites sistēmas.

Avoti: TM

angiogrāfija   med.

1. Asinsvadu un limfvadu apraksts.

2. Asinsvadu rentgenogrāfija, lietojot kontrastvielu.

Avoti: TM

angiogrāfisks

1. Uz angiogrāfiju attiecīgs, ar to saistīts.

Avoti: SV78

angiogrāfs

1. Ierīce asinsvadu un limfvadu izmeklēšanai, angiogrāfijas rezultātu fiksēšanai.

Avoti: PL

angiogramma   med.

1. Kontrastizmeklēšanas rezultātā iegūti asinsvadu attēli, kas ļauj spriest par asins plūsmu tajos.

Avoti: VE

angiogranuloma   med.

1. Angioma, kas sastāv no granulācijas audiem un radusies vazoproliferatīva iekaisuma dēļ.

Avoti: MSV

angioģenēze   med.

1. Asinsvadu veidošanās, attīstība.

Avoti: TM

angiohialinoze   med.

1. Asinsvadu muskuļu slāņa hialīnā deģenerācija.

Hemorāģiskā angiohialinoze— asiņošanas tieksme, kuras cēlonis ir artēriju muskuļu slāņa iedzimta deģenerācija.

Avoti: TM

angioholecistīts   med.

1. Žultsvadu un žultspūšļa iekaisums.

Avoti: TM

angioholīts   med.

1. Žults vadu iekaisums; holangīts.

Avoti: KV

angiokardiogrāfija   -as, s.; med.

1. Sirds un lielo asinsvadu rentgenogrāfiska izmeklēšana, ievadot cirkulācijas sistēmā kontrastvielu.

Avoti: TM

angiokardiogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar angiokardiogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

angiokardiogramma   -as, s.

1. Angiokardiogrāfiska izmeklējuma rezultātu grafisks pieraksts.

Avoti: PP, T

angiokardiopātija   med.

1. Sirds un lielo asinsvadu saslimšana.

Avoti: TM

angiokardīts   med.

1. Sirds un asinsvadu iekaisums.

Avoti: TM

angiokeratoma   med.

1. Reta ādas slimība, kas izpaužas kā sīki tumšsarkani mezgliņi ar raupju virsmu, simetriski uz rokām vai kājām.

Avoti: TM

angioleiomioma   med.

1. Audzējs, kas attīstās no asinsvadu gludās muskulatūras šķiedrām; parasti novēro pusmūža sievietēm uz apakšējām ekstremitātēm kā atsevišķu, dažreiz sāpīgu mezglveidīgu zemādas audzēju, kas novietots daudz dziļāk nekā parastā leiomioma.

Avoti: MSV

angiolimfangioma   med.

1. Jaukta tipa angioma, kurā ietverti asinsvadi un limfvadi.

Avoti: MSV

angiolipoleiomioma   med.

1. Labdabīgs audzējs, kas sastāv no asinsvadu, taukaudu un gludās muskulatūras elementiem.

Avoti: MSV

angiolipoma   med.

1. Jaukts audzējs, kas sastāv no asinsvadiem un taukaudiem.

Avoti: TM

angiolīts   med.

1. Konkrements asinsvada sienā.

Avoti: TM

angioloģija

1. Anatomijas nozare, kas pētī sirds un asinsvadu sistēmu, kā arī limfātisko sistēmu.

Avoti: SV99

angioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar angioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

angiolupoīds   med.

1. Lokalizēts ādas sarkoīds ģīmja, sevišķi deguna ādā, parasti sievietēm; raksturīgs ar atsevišķu vai vairāku mīkstu, sārti violetu mezgliņu erupciju, kam gluda virsma, klāta teleangiektāzijām.

Avoti: TM

angioma   med.

1. Labdabīgs audzējs, kas sastāv no asinsvadiem vai limfvadiem.

Ķekarveida jeb zarainā arteriālā angioma— sarežģīts sīku asinsvadu tīklojums ap artēriju vai saistīts ar artēriju orgāna parenhīmā.

Spraugas angioma— dzimumzīme embrionālās spraugas apvidū, piem., uz sejas vai uz kakla.

Hipertrofiskā angioma— angioma, kas sastāv no kapilāriem ar hiperplastisku endotēliju.

Vecuma angioma— multipli, sīki, rubīnsarkani mezgliņi, galvenokārt uz sejas un lūpām, nereti arī uz vidukļa un locekļiem; paralēli kapilāriem ir akantoze, hiperkeratoze un papilomatoze.

Serpiginozā, lienošā angioma— ādas slimība, ko raksturo punktveida vaskulāru mezgliņu grupas, kas veido lokus.

Ķekarveida jeb zarainā vēnu angioma— paplašinātu un izlocītu vēnu kamols orgāna parenhīmā.

Avoti: TM

angiomalācija   med.

1. Asinsvada sienas atmiekšķēšanās.

Avoti: TM

angiomatoze   med.

1. Patoloģisks stāvoklis, ko raksturo multiples angiomas.

Tīklenes angiomatoze— reta tīklenes asinsvadu slimība, ko raksturo angiomas, hemorāģisks eksudāts, tīklenes atslāņošanās.

Avoti: TM

angiomegālija   med.

1. Palielināti asinsvadi, sevišķi plakstiņos.

Avoti: TM

angiometrs   med.

1. Instruments asinsvada diametra noteikšanai.

Avoti: TM

angiomiksoma   med.

1. Labdabīgs audzējs, kas sastāv no kapilāriem līdzīgiem asinsvadiem un gļotainiem audiem; var attīstīties nabassaitē un atgādināt normālas nabassaites audus.

Avoti: MSV

angiomioma   med.

1. Mioma, kurā ir daudz asinsvadu vai limfvadu.

Avoti: TM

angiomiopātija   med.

1. Asinsvadu muskuļu slāņa saslimšana.

Avoti: TM

angiomiosarkoma   med.

1. Sarkoma, kurā ir daudz asinsvadu vai limfvadu.

Avoti: TM

angiomiozīts   med.

1. Asinsvada muskuļu slāņa iekaisums.

2. Asinsvadu un muskuļu iekaisums.

Avoti: TM

angioneiralģija   med.

1. Dedzinošas sāpes ekstremitātē ar tūsku un apsarkumu.

Avoti: MSV

angioneiroze   -žu, s.

1. Darbības traucējumi nervos, kas paplašina un sašaurina asinsvadus; tās izpausme ir pēkšņa ādas nobālēšana vai sasarkšana, ādas uztūkšana, svīšana, locekļu notirpšana u. tml.

Avoti: SV69

angioneuroze   novec.

1. Angioneiroze.

Avoti: KV

angionoma   med.

1. Asinsvadu čūlošana.

Avoti: MSV

angioopteris   novec.

1. Palmu paparde Indijā un Okeānijā, resnu stumbru un vairāk nekā 5 m gariem vēdekļiem.

Avoti: KV

angioparalīze   med.

1. Asinsvadu paralīze no vazomotorisko nervu bojājuma.

Avoti: TM

angioparēze   med.

1. Asinsvadu daļēja paralīze.

Avoti: TM

angiopātija   med.

1. Asinsvadu saslimšana.

Avoti: TM

angiopatoloģija   med.

1. Medicīnas nozare par asinsrites sistēmas slimībām.

Avoti: TM

angiopericitoma   med.

1. Audzējs, kas attīstījies no kapilāru endotēlija; starp iegarenām, ovālām vārpstveida šūnām atrodas kontraktilas šūnas - pericīti.

Avoti: TM

angioplastika   med.

1. Asinsvadu plastiskā ķirurģija.

Avoti: TM

angiopoēze   med.

1. Asinsvadu attīstīšanās jaunveidotos audos.

Avoti: TM

angiopresūra   med.

1. Asinsvada saspiešana asiņošanas apturēšanai.

Avoti: TM

angioprotektori   med.

1. Līdzekļi, kas uzlabo audu apasiņošanu, normalizē asinsvadu caurlaidību.

Avoti: ZTV

angiopsatiroze   med.

1. Asinsvadu trauslums.

Avoti: TM

angiorāfija   med.

1. Asinsvada sašūšana.

Avoti: TM

angiorekse   med.

1. Asinsvada vai limfvada plīsums.

Avoti: TM

angioretikulosarkomatoze   med.

1. Ļaundabīga re-tikulohistiocitārās sistēmas slimība: grupēti, parasti nesāpīgi purpursarkani vai zilgani mezgliņi ādā; slimība vispirms skar rokas un kājas; patoģenēzē liela nozīme imunitātei: sindroms ir viena no agrīnām klīniskām AIDS izpausmēm.

Avoti: MSV

angiosarkoma   med.

1. Ļaundabīgs audzējs, kas attīstās no asinsvadu un limfvadu sienas saistaudiem.

Avoti: VE

angioskleroze   med.

1. Asinsvadu sienu sacietēšana un sabiezešana, attīstoties saistaudiem.

Avoti: TM

angioskops   med.

1. Mikroskops sīko asinsvadu un kapilāru pētīšanai.

Avoti: TM

angioskotoma   med.

1. Defekts redzes laukā, kura cēlonis ir tīklenes asinsvadu ēnas.

Avoti: TM

angiospazma

1. Krampjaina asinsvada sienas muskulatūras saraušanās, kas rada tā sašaurināšanos un līdz ar to pasliktina attiecīgā orgāna vai apvidus asinsapgādi.

Avoti: LPE

angiospermae   lat.

1. Segsēkļi - sēklaugu nodalījuma apakšnodalījums.

Avoti: LD

angiospermas   -u, s.

1. Segsēkļi, kuru sēklaizmetņi ir paslēpti sēklotnē, bet sēklām apkārt ir augļapvalks; pie angiospermām pieder augstākie ziedaugi (viendīgļlapju un divdīgļlapju klasē).

Avoti: SV69

angiostakse   med.

1. Asins sūkšanās; tieksme asiņot.

Avoti: TM

angiostenoze   med.

1. Asinsvada vai cita vada diametra anatomiska sašaurināšanās, piem., kā deģenerācijas vai pārkaļķošanās sekas.

Avoti: TM

angiosteoze   med.

1. Asinsvada pārkaulošanās vai pārkaļķošanās.

Avoti: TM

angiostomas   -u, s.

1. Velteniskie tārpi, kas parazitē cilvēka un dzīvnieku zarnās.

Avoti: SV78

angiostomīdas

1. Velteniskie tārpi, kas parazitē cilvēka un dzīvnieku zarnas.

Avoti: SV69

angiostomija   med.

1. Operācija (asins) vada atvēršanai un kaniles ievadīšanai tajā uz ilgāku laiku, lai iegūtu tā saturu.

Avoti: TM

angiostrofija   med.

1. Asiņojošas artērijas gala savīšana, lai apstādinātu asiņošanu.

Avoti: TM

angiotensinogēns   med.

1. Gēns, no kura enzīma renīna klātbūtnē veidojas hormona angiotensīna neaktīvā forma.

Avoti: VE

angiotensīns   med.

1. Ikviens hormonālais plazmas polipeptīds - vazopresors, kas radies, renīnam katalītiski šķeļot angiotensinogēnu.

Avoti: MSV

angiotenzīnamīds

1. Asinsvadu sašaurinātājs līdzeklis, oktapeptīds.

Avoti: LPE

angiotomija   med.

1. Artērijas vai vēnas pārgriešana.

Avoti: TM

angiotonāze   med.

1. Nieru ferments, kas inaktivē angiotonīnu.

Avoti: TM

angiotonīns   med.

1. Asinsvadu sašaurinātajā viela asinīs, kas rodas no hipertensinogēna renīna ietekmē.

Avoti: TM

angiotonuss   med.

1. Asinsvada tonuss; angiotonicus, a, um, adj.

Avoti: TM

angiotripsija   med.

1. Sīku asinsvadu saspiešana ar angiotriptoru kopā ar apkārtējiem audiem asiņošanas apturēšanai.

Avoti: TM

angiotriptors   med.

1. Angiotripsijā lietojamais instruments.

Avoti: TM

angiotrofisks   med.

1. Attiecīgs uz asinsvadu un limfva-du barošanos.

Avoti: TM

angiotrofoneiroze   med.

1. Patoloģisku procesu grupa, kurus raksturo dažādu audu un orgānu vazomotoriskās un trofiskas inervacijas traucējumi.

Avoti: TM

angiotrohsks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz asinsvadu un limfvadu barošanos.

Avoti: MSV

angirasi   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - pusdievi, dievišķie dziedoņi, kurus uzskatīja par dzejdaru un svētrakstu sacerētāju tēviem.

Avoti: Mit

Angirass   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - dieva Brahmas dēls un angirasu tēvs, viens no septiņiem dievišķajiem riši, dievu un cilvēku pasaules starpnieks, kuram piedēvē daudzas "Rigvēdas" himnas.

Avoti: Mit

Angjāri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Anghiari"), Toskānas reģiona Areco provincē, 5650 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Anglē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Anglet"), Aktivānijas reģiona Atlantijas Pireneju departamentā, 26700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

anglene   žarg.

1. Angļu valoda (mācību priekšmets).

2. Angļu valodas skolotāja.

Avoti: SLG

anglēze   novec.

1. Deja dzīvā kustībā.

Avoti: KV

anglezīts

1. Svina rūda PbSO, bezkrāsains, balts minerāls.

Avoti: LPE

anglicisms   -a, v.; val.

1. Aizguvums no angļu valodas.

Avoti: LLVV

Anglija   vietv.

1. Lielbritānijas salas dienvidu un vidus daļa (ziemeļu daļu aizņem Skotija un dienvidrietumu - Velsa), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas apvienotās karalistes daļa, administratīvais centrs - Londona, platība - 130395 kvadrātkilometri, 54446000 iedzīvotāju (2008. g.).

Anglijas pilsoņu karš— pilsoņu karš Anglijā starp karaļa un parlamenta piekritējiem (1641.-1651. g.).

Anglijas revolūcija— Anglijas pilsoņu karš.

Avoti: LEV, MkV

anglikaniešu   ģen., nelok.

1. Pie anglikāņu baznīcas piederīgs.

Avoti: Ang

anglikānis   -ņa, v.

1. Anglijā izplatītas protestantu konfesijas piederīgais; anglikāņi.

Avoti: LLVV

anglikānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar anglikānismu, tam raksturīgs.

Avoti: PP, T

anglikānisms

1. Protestantisma paveids Anglijas Baznīcā un 14 patstāvīgajās Anglikāņu baznīcu savienības baznīcās (Velsā, Skotijā, Īrijā, ASV u. c.); radās Anglijā reformācijas laikā 16. gs.; reformēja kristietības dogmas, bet neskāra rituālus un organizācijas principus.

Avoti: SV99, VjV

anglikāņi

1. Konfesija, kas apvieno patstāvīgas episkopālas baznīcas, kuru priekšgalā ir Kenterberijas arhibīskaps; anglikāņu mācībā un praksē ir gan protestantisma (kalvinisma), gan katolicisma elementi; mācības un liturģiskās prakses pamatā ir Kopīgā lūgšanu grāmata (angļu "Book of Common Prayer", 16. gs.).

Avoti: TK-80

anglikāņu   ģen., nelok.

1. Pie anglikāņu baznīcas piederīgs.

Anglikāņu baznīca— protestantisma paveids, kas radās 16. gs. Anglijā, saglabāja katolicisma rituālus un Baznīcas organizācijas principus, bet par Baznīcas vadītāju atzina nevis Romas pāvestu, bet Anglijas karali.

Avoti: Ang

anglisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs angļu valodai, saistīts ar to; raksturīgs angļiem.

Avoti: LLVV

anglisms   val.

1. Aizguvums no angļu valodas.

Avoti: VsV

anglistika

1. Zinātņu komplekss, kas pētī angļu valodu un angļu rakstniecību.

Avoti: SV99

anglīte   žarg.

1. Angļu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

anglo-

1. Salikteņu daļa - saistīts ar Angliju, angļiem vai angļu valodu (piem. anglofobija).

Avoti: LLVV

anglo-arabs   novec.

1. Angļu pilnasiņu un dižciltīga arabu zirga krustojums.

Avoti: LLx

angloaustrālieši

1. Austrālieši - nācija, Austrālijas pamatiedzīvotāji.

Avoti: PZT

anglofilija

1. Anglijas, angļu, visa angliskā apjūsmošana.

Avoti: SV99

anglofils

1. Persona, kas atbalsta visu anglisko.

Avoti: LV93

anglofobija

1. Visa angliskā nicināšana vai bailes no visa angliskā.

Avoti: SV99

anglofobs

1. Persona, kas nicina visu anglisko, vai baidās no visa angliskā.

anglofonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Angļu valodā runājošs; anglofons.

Avoti: SV99, PP, T

anglofons   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas runā angļu valodā; anglofonisks.

Avoti: PP, T

angloīrs   sar.

1. Cilvēks, kura viens no vecākiem ir angļu tautības, bet otrs - īru tautības, vai to tālāki pēcteči; etniska grupa Ziemeļīrijā (Olsterā).

Avoti: PZT

anglokanādieši   -šu, v.

1. Nācija, dzīvo Kanādā, runā angļu valodā, cēlušies no 18.-19. gs. eiropiešu ieceļotājiem.

Avoti: LPE

anglokatolicisms

1. Katolisko ticības un liturģiskās prakses tradīciju atjaunošanas centieni Anglikāņu baznīcā.

Avoti: IdV

anglomānija

1. Pārspīlēta visa angliskā cienīšana un atdarināšana.

Avoti: LME

anglosakši   -u, v.; parasti dsk.; vēst.

1. Ģermāņu cilšu grupa (angļi, sakši, jiti), kas 5. gs. iekaroja Britāniju un, sajaucoties ar ķeltiem, izveidojās par tautību.

Anglosakšu valoda— senangļu valoda (līdz 11. gs.).

Avoti: LLVV, MLVV

angļi   -u, v.

1. Tauta, kas viduslaikos izveidojusies Anglijas teritorijā.

2. vēst. Ģermāņu cilts, kas 5. gs. no Angelnas rajona Vācijā pārcēlās uz Angliju.

3. Šīs tautas piederīgais.

4. sar. Lielbritānijas iedzīvotāji.

Angļu kanāls— Lamanšs.

Angļu komedianti— apzīmējums angļu un holandiešu klejojošo aktieru trupām 17. gs. Vācijā, kurās pamazām iekļāvās arī vācu aktieri.

Angļu mārciņa— sterliņu mārciņa.

Angļu miers— nesatraukts stāvoklis; mierīgs dzīves veids.

Angļu rags— alta oboja.

Angļu parks— mākslīgi veidota ainava, kurai raksturīgs brīvs plānojums, nelielas koku grupas, plaši zālāji, arī brīvi plūstoši strauti.

Angļu pēda— garuma mērvienība - 30,48 cm.

Angļu rags— alta oboja, koka pūšamais mūzikas instruments.

Angļu slimība— rahīts.

5. žarg. Anglija; Lielbritānija.

Avoti: LLVV

angļiks   žarg.

1. Anglis.

Avoti: Str

angļrags   mūz.

1. Koka pūšaminstruments, alta oboja; angļu rags.

Avoti: MūV

Angļu-Ēģiptiešu   vietv.

1. Angļu-Ēģiptiešu Sudāna - bijusī Lielbritānijas un Ēģiptes kondomināts Āfrikas ziemeļaustrumos (1899.-1956. g.), tagad - Sudāna un Dienvidsudāna.

Avoti: PZT

Angmagsalika   vietv.

1. Tirdzniecības stacija Grenlandes dienvidaustrumu piekrastē ("Angmagssalik"), ~2500 iedzīvotāju.

Avoti: LEV

angniežnieki

1. Priekules novada Bunkas pagasta apdzīvotās vietas "Angnieze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

angoba

1. Dekoratīvs keramikas pārklājums, ar ko nosedz materiāla krāsu un rupjstruktūru vai izveido ornamentu, toņmāls.

Avoti: SV99

angobēšana

1. Izžāvēta vai apdedzināta keramiska izstrādājuma dekorēšana vai pārklāšana ar angobas šlikeri.

Avoti: ZTV

angofrāzija   med.

1. Disfrāzijas veids, kurā starp vārdiem iesprauž atsevišķas stieptas skaņas, piem., patskaņus, divskaņus, nāseņus; novēro progresīvajā paralīzē.

Avoti: TM

Angola   vietv.

1. Angolas Republika (angļu vlodā "Angola") - valsts Āfrikas dienvidrietumos, galvaspilsēta - Luanda, administratīvais iedalījums - 18 provinču, Kabindas provinci (7100 kvadrātkilometru) no galvenās valsts daļas atdala Kongo Demokrātiskās Republikas teritorija, platība - 1246700 kvadrātkilometru, 12800000 iedzīvotāju (2009. g.).

Angolas lielieplaka— atrodas Atlantijas okeāna dienvidaustrumos, starp Āfrikas kontinenta Dienvidatlantijas un Vaļu grēdu, dziļums - līdz 6013 m, rietumu malā Sv. Helēnas sala.

Avoti: LģE

angolārs   vēst.

1. Angolas naudas vienība 1961.-94. g., vienāda ar 100 sentavo.

Avoti: SV69

angolieši   -u, v.

1. Angolas Republikas iedzīvotāji.

Avoti: PnR

angols   žarg.

1. Anglis.

Avoti: Str

angoni

1. Tauta, dzīvo Tanzānijas dienvidos un vairākos Malāvijas rajonos, arī Zambijas austrumos, kopskaits ~0,5 mlj cilvēku, tuvu radniecīgi zulusiem, valoda pieder pie bantu saimes dienvidaustrumu grupas.

Avoti: PZT

ANGOP   saīs.

1. Angolas informācijas aģentūra (angļu Angola Press).

Avoti: i1

Angora   vietv.

1. Turcijas galvaspilsētas Ankaras nosaukums līdz 1930. g.

Avoti: LEV

angoras   ģen., nelok.

1. Tāds, kam raksturīga gara, mīksta vilna (par dažām dzīvnieku šķirnēm).

2. Tāds, kas gatavots no šādu dzīvnieku vilnas (par dziju, audumu u. tml.).

Avoti: LLVV

angoscioso   mūz.

1. Nemierīgi, bailīgi, nedroši.

Avoti: Mūz

angostura   med.

1. Dienvidamerikas koka "Galipea cusparia" miza.

Avoti: TM

angostūra

1. Rūgta garšas piedeva degvīnam un liķierim.

Avoti: LEV

Angra   vietv.

1. Angra du Eroižmu - pilsēta Portugālē ("Angra do Heroismo"), Azoru autonomajā reģionā, Terseiras salā, 35400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Angra   mit.

1. Angra Mainjū - seno irāņu mitoloģijā - tumsas, nāves un ļaunuma valdnieks, Ahura Mazdas galvenais pretinieks.

Avoti: MitJ

Angramainju

1. Seno irāņu dievība, kas personificēja ļaunumu, tumsu, nāvi.

Avoti: SV99

Angrapa   vietv.

1. Upe Krievijas Kaļiņingradas apgabalā, Prēgeles (Pregoļas) kreisā satekupe, augštece Polijā, kur saucas - Vengorapa, iztek no Mamrija ezera.

Avoti: PZT

Angrena   vietv.; novec.

1. Anrena - pilsēta Uzbekistānā.

2. Ohangarona - Sirdarjas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Angri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Angri"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 32700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Angro   mit.

1. Angro Mainju - Anhro Mainju jeb Ahrimāns.

Avoti: MrJ

angstrēms   -a, v.

1. Garuma mērvienība - 1 desmitmiljardā daļa metra (10-10 m).

Avoti: LLVV

angtreja   novec.

1. Ieejas biļete, ieeja.

Avoti: SW78

anguidae   lat.

1. Rāpuļu klases zvīņrāpuļu kārtas glodeņu dzimta; glodeņveidīgie.

Avoti: LD

anguilla   lat.

1. Zivju klases zušveidīgo kārtas zušu dzimtas ģints.

Anguilla anguilla— zutis.

Avoti: LD

anguillidae   lat.

1. Zivju klases zušveidīgo kārtas zušu dzimta.

Avoti: LD

anguilliformes   lat.

1. Zivju klases zušveidīgo kārta.

Avoti: PDE

anguis   lat.

1. Rāpuļu klases zvīņrāpuļu kārtas glodeņu dzimtas ģints.

Anguis fragilis— glodene.

Avoti: LD

Angulēma   vietv.

1. Pilsēta Francijas rietumu daļā ("Angouleme"), Šarantas krastos, Puatū-Šarantas reģiona Šarantas departamenta administratīvais centrs, 41600 iedzīvotāju (2010. g. ).

Avoti: PZT, Wi

Angumuā   vietv.

1. Vēsturiska province Francijas rietumos ("Angoumois"), ietver Šarantas un daļēji Dordoņas departamentu, platība - ~6000 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

Angvillāra   vietv.

1. Angvillāra Sabazia - pilsēta Itālijā ("Anguillara Sabazia"), Lacio reģiona Romas provincē, 18800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Angvundasčorrs   vietv.

1. Angvundasčorra kalns - augstākā virsotne Lovezera tundras kalnu masīvā Kolas pussalā, Krievijā, Murmanskas apgabalā, augstums - 1120 m.

Avoti: PZT

anha

1. Ēģiptiešu krusts - senēģiptiešu simbols (atvasināts no sandalkoka vienkāršākās formas), kas nozīmē mūžīgo dzīvi.

Avoti: IdV

anhalonīns   med.

1. Meksikas kaktusa "Lophophora williamsii" alkaloids; rada miegainību, reibumu, optiskas halucinācijas.

Avoti: TM

Anhalte   vietv.

1. Vēsturisks novads ("Anhalt") Vācijas austrumu daļā, tagadējā Saksijas-Anhaltes zemes dienvidu daļā, platība - 2326 kvadrātkilometri, izveidojusies XII gs., kā feodāla kņaziste.

Avoti: PZT

anharmonisks   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Anharmoniskas svārstības - svārstības, kur spēks, kas kustībā esošu ķermeni noved atpakaļ līdzsvara stāvoklī, nav proporcionāls novirzei no līdzsvara stāvokļa.

Avoti: SV69

anhedonija

1. Patoloģiska nespēja just patiku un prieku.

Avoti: ZTV

Anhela   vietv.

1. Anhela ūdenskritums (spāņu valodā "Salto Angel") - atrodas Čurunas augštecē (Orinoko pietekas Karoni baseinā), Gvajānas plakankalnē, Venecuēlā; pēc ūdenskrituma kaskādes augstuma (1054 m) - augstākais ūdenskritums Dienvidamerikā, pēc straumes brīvā krituma augstuma (979 m) - augstākais ūdenskritums pasaulē.

Avoti: LģE

Anhelesa   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās, Lusonas salā, 314500 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

anhematopoēze   med.

1. Nepietiekama asins veidošanās.

Avoti: TM

anhemitons   mūz.

1. Bez pustoņiem.

Anhemitonā skaņrinda— bezpustoņu veidojumi, dažādi pentatonikas varianti, kā arī veselttoņu skaņkārta un tās patstāvīgas daļas.

Avoti: MūV

anhemolītisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Nehemolītisks, kas nerada hemolīzi.

Avoti: TM

anhidramnija   med.

1. Augļa ūdens trūkums.

Avoti: TM

anhidrāze   med.

1. Ferments, kas katalizē ūdens molekulu atņemšanu savienojumam.

Avoti: TM

anhidrīds   -a, v.; ķīm.

1. Ķīmiskā elementa un skābekļa savienojums, ko var iegūt, atņemot ūdeni attiecīgajai skābei.

Skābes anhidrīts— nemetāla oksīds; ar ūdeni veido skābi.

Sārma anhidrīts— metāla oksīds; ar ūdeni veido hidroksīdu.

Avoti: LLVV, TM

anhidrisks   med.

1. Tāds, kam atņemts ūdens, sevišķi kristalizācijas ūdens.

Avoti: TM

anhidrīts   -a, v.

1. Minerāls - ūdeni nesaturošs kalcija sulfāts; Latvijā sastopams ģipšakmeņos sīku ieslēgumu veidā.

Avoti: LLVV, LD

anhidrobioze   novec.

1. Sausuma sastingums, anabioze.

Avoti: KV

anhidromiēlija   med.

1. Cerebrospinālā šķidruma trūkums muguras smadzeņu kanālā.

Avoti: TM

anhidroze   med.

1. Sviedru atdalīšanās trūkums.

Avoti: TM

Anhilāra   vietv.

1. Upe Itālijā, Tibras kreisā krasta pieteka, iztek no Trazimēna ezera.

Avoti: PZT

anhimidae   lat.

1. Piešspārņi.

Avoti: PDE

Anhīss   mit.

1. Grieķu un romiešu mitoloģijā - Dardanijas valdnieks, kuru bija iemīlējusi dieviete Afrodīte, viņu dēls Ainejs kļuva par Trojas varoni un romiešu ciltstēvu.

Avoti: Mit

anhistisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Bez redzamas struktūras.

Avoti: TM

anhitērijs

1. Fosils trīspirkstu nepārnadzis, kas pieder pie zirgu grupas.

Avoti: SV69

Anhoja   vietv.; novec.

1. Aņhui - province Ķīnā.

Avoti: PZT

Anholta   vietv.

1. Dāņu sala Kategata vidū ("Anholt"), platība - 22 kvadrātkilometri, ~170 iedzīvotāju, bāka un meteostacija.

Avoti: LEV

Anhrimāns   rel.

1. Galvenais gars (Anhro Mainju), kas pārstāv opozīciju Ahuramazdam zoroastrismā, augstākā tumsas un ļaunuma dievība, negatīvais, postošais un ļaundabīgais pirmsākums Visumā un cilvēkā.

Avoti: R1

Anhro   rel.

1. Anhro Mainju (Ahrimāns) - galvenais gars, kas pārstāv opozīciju Ahuramazdam zoroastrismā, augstākā tumsas un ļaunuma dievība, negatīvais, postošais un ļaundabīgais pirmsākums Visumā un cilvēkā.

Avoti: R1

ani   apv.

1. Sauciens (parasti atkārtojumā), ar kuru aicina klāt zosis.

2. Bet ne, nepavisam ne; neparko.

Avoti: ĒiV, ViV, TiA

ani   novec.

1. Dzegužputnu ģints, gk. Vidusamerikā un Dienvidamerikā.

Avoti: KV

Ani   vietv.

1. Pilsēta un cietoksnis viduslaiku Armēnijā, Ahurjanas labajā krastā (tagadējās Turcijas ziemeļaustrumos), dibināts V gs., viens no lielākajiem ekonomiskajiem, politiskajiem un kultūras centriem Armēnijā X-XIV gs.

Avoti: PZT

Ani   mit.

1. Ale.

Avoti: MitE

aniacinoze   med.

1. Sindroms, ko rada niacīnamīda (nikotīnskābes amīda) trūkums uzturā.

Avoti: TM

Aniba   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sahalīnas apgabals, 9200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

anīds

1. Sintētiska šķiedra, ko iegūst no izkausētiem poliamīdiem, paaugstināta termiskā izturība un elastība.

Avoti: LPE

anigozants   bot.

1. dsk. Komelīnu rindas ģints ("Anigozanthos"), dekoratīvi augi, kas sastopami Austrālijas sausajos rietumu rajonos, plaši tiek izmantoti kā telpaugi, 11 sugas.

Avoti: TaE

anigozanthos   lat.

1. Anigozanti.

Avoti: TaE

anihilācija   -as; s.

1. fiz. Elementārdaļiņu un tām atbilstošo antidaļiņu mijiedarbība, kuras rezultātā tās pārvēršanās citās elementārdaļiņās.

2. Pilnīga iznīcināšana vai izzušana.

Avoti: LLVV, FF, SV99

anihilēt   fiz.

1. Izzust, sadursmē ar antidaļiņām pārvērsties citās elementārdaļiņās.

Avoti: SV78

anika   rel.

1. Jēdziens budismā, kas apzīmē visai eksistencei raksturīgo nenoturību un mainīgumu.

Avoti: R1

anikambaris   apv.

1. Pieliekamais.

Avoti: ĒiV

anikans   apv.

1. Zosulēns.

Avoti: EH

anikdots   apv.

1. Anekdote.

Avoti: KiV

anikonisms   rel.

1. Dieva klātbūtnes attēlošana, neizmantojot antropomorfiskus priekšstatus.

Avoti: RtV

aniks   apv.

1. Zoss.

Avoti: EH

Anikse   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 6500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Anīkšči   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Utenas apriņķī, Šventojas krastos, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 10220 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1792. g.

Avoti: PuA, Wi

āniķis   apv.

1. Mucas tapa.

Avoti: TlV

aniķis   žarg.

1. Rīks; piederums.

Avoti: Žrg

anilīds   med.

1. Anilīna derivāts, ko iegūst, aizvietojot amīdgrupas ūdeņraža atomus ar skābes radikāļiem.

Avoti: TM

anilings

1. Seksuālās darbības veids - anālās atveres kairināšana ar mēli vai lūpām.

Avoti: SV99

anilīngumija   poligr.

1. Anilīngumijas iespiedums - izcilspiedums no gumijas klišejām ar spirtā izšķīdinātām krāsām, kas ātri žūst.

Avoti: GV

anilīnisms   med.

1. Saindēšanās ar anilīnu, asinīs rodoties methemoglobīnam.

Avoti: TM

anilīnkrāsas   -u, s.

1. Krāsas, kuru pagatavošanai lieto anilīnu; organiskas krāsvielas.

Avoti: LLVV

anilīnkrāsviela   -u, s.

1. Krāsa, kuras pagatavošanai lieto anilīnu; organiska krāsviela.

Avoti: PP, T

anilinofils   med.

1. Tāds, kas saista anilīna krāsu.

Avoti: TM

anilīns   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Bezkrāsains (vai iedzeltens), eļļains, indīgs šķidrums (benzola atvasinājums), ko lieto, piemēram, krāsvielu, fotoattīstītāju, ārstniecības līdzekļu izgatavošanai.

Avoti: LLVV

anima

1. lat. Dvēsele.

Anima mundi— Pasaules Dvēsele.

2. novec. Vēsma, dvaša, gaiss.

3. novec. Gars, dvēsele, dzīvība.

Avoti: Mūz, KV

animācija

1. med. Dzīvība; pacilātība.

2. Kustības ilūzijas radīšana, secīgi attēlojot savstarpēji nedaudz atšķirīgus nekustīgus tēlus.

// kino Filmēšanas tehnika, uzņemot filmu kā statisku attēlu virkni, kurus projicējot, rada kustības ilūziju.

Animācijas filma— filma, kas uzņemta, izmantojot animācijas filmēšanas tehniku.

Bezkameras animācija— animācija, kurā attēlu tieši uzzīmē vai uzdrukā uz filmas lentes.

Leļļu animācija— animācija, kurā uzņem filmā trīsdimensiju lelles, pirms katra kadra nedaudz mainot to stāvokli.

Siluetu animācija— animācija, kurā kadru pa kadram uzņem filmā divdimensiju figūras un formas.

Zīmētā animācija, multiplikācija— animācija, kurā attēlu uzzīmē uz celuloīda pamatnes un to uzņem kā filmas kadru.

// inf. Kustības ilūzijas radīšana, izveidojot datorā virkni nedaudz atšķirīgu attēlu, kurus ātri rādot displeja ekrānā, iegūst nepārtrauktas kustības iespaidu.

3. Izklaidniecība - tūristu un atpūtnieku brīvā laika organizēšana.

Avoti: TM, MkV, ZTV, TvV

animaleļļa   novec.

1. Eļļa, kas iegūta pārstrādājot dzīvnieku izcelsmes vielas.

Avoti: LME

animalia   lat.

1. Dzīvnieki jeb dzīvnieku valsts.

Regnum animalia— dzīvnieku valsts.

Avoti: LD

animaligs   novec.

1. Gaļīgs.

Avoti: SW78

animālija

1. Kāda dzīvnieka atveids mākslā.

Avoti: VmV

animālisms

1. Dzīvnieku kults - ieražu un ticējumu kopums, kas saistīts ar dzīvnieku reliģisku pielūgsmi.

Avoti: SV99

animālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs dzīvnieku attēlojumiem tēlotājā mākslā, saistīts ar tiem.

Animalistiskais žanrs— tēlotājmākslas žanrs, kas pievēršas dzīvnieku attēlošanai.

Avoti: LLVV

animālists   -a, v.

1. Gleznotājs, grafiķis, skulptors, kas strādā animālistiskajā žanrā.

Avoti: LLVV

animalitāte   med.

1. Raksturīgo īpašību kopums, kas atšķir dzīvnieku no auga.

Avoti: TM

animalizācija

1. Augu šķiedru apstrāde, tām piešķirot dzīvnieku šķiedru īpašības.

Avoti: SV69

animalkulisti

1. 17. gs. biologi, pēc kuru domām vīrišķajā dzimumšūnā - spermatozoīdā - jau ir sīks pieaudzis dzīvnieks vai cilvēks.

Avoti: SV69

animalkulists   med.

1. Mācības piekritējs, kura aizstāv uzskatu, ka dzīvnieka attīstībā galvenā nozīme esot sēklas pavedienam, spermatozoīdam.

Avoti: TM

animalkuls   med.

1. Mikroskopisks dzīvnieka organisms; Lēvenhuka nosaukums viņa atklātajiem spermatozoīdiem.

Avoti: TM

animaloterapija

1. Ārstēšana ar dzīvnieku palīdzību.

animāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas piemīt dzīvniekiem, ir tiem raksturīgs.

Avoti: LLVV

animando   mūz.

1. Dzīvi; apgaroti; tempa paātrinājuma apzīmējums.

Avoti: ML

animātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Pirmatnējo tautu ticība tam, ka daba, tās atsevišķās daļas, dabas parādības ir dzīvas, apveltītas ar dvēseli.

Avoti: SV78

animātisms

1. Ticība tam, ka daba un dabas parādības ir dzīvas.

Avoti: LPE

animato   mūz.

1. Dzīvi, strauji.

Avoti: Mūz

animators

1. Mākslinieks, kas veido animācijas filmas; animācijas speciālists.

2. Tūristu padomdevējs un brīvā laika nodarbību organizators atpūtas vietās, brīvdienu viesnīcās kā arī bērnu un jauniešu vasaras nometnēs.

Avoti: MLVV, TvV

animēts

1. Tāds, kam piešķirts dzīvīgums; kustīgs.

2. novec. Pacilāts, ieskurbis, uzbudināts.

Avoti: PL, KV

animisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Priekšstats par dvēseles piemitību priekšmetiem un dabas parādībām.

Avoti: LLVV

animisti

1. Animisma uzskatu piekritēji.

Avoti: SV58

animistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar animismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

animists   -a, v.

1. Mākslinieks, kas zīmē, veido kadrus animācijas filmām; multiplikators.

Avoti: LV06

Anina   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Karašas-Severinas žudecā, 7500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

aninkretinoze   med.

1. Veselības traucējums, kura cēlonis ir viena vai vairāku iekšējās sekrēcijas dziedzeru darbības trūkums.

Avoti: TM

Aninoasa   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Hunedoaras žudecā, 4400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Aniņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Limbažu novada Skultes pagastā.

Avoti: LC

anions   novec.

1. Negatīvais jons elektrolītā; anjons.

Avoti: KV

anis   apv.

1. Zoss; pievilināšanas sauciens zosīm.

Avoti: EH

anisakidae   lat.

1. Veltņtārpu tipa nematožu klases cērmju apakškārtas dzimta, kas parazitē gk. pieaugušos domesticētos un savvaļas plēsējos.

Avoti: LD

anisantha   lat.

1. Jumtauzas - viendīgļlapju klases graudzāļu dzimtas ģints.

Anisantha rubens— sārtā jumtauza.

Anisantha sterilis— neauglīgā jumtauza.

Anisantha tectorum— īstā jumtauza.

Avoti: LD

Anise   vietv.

1. Anise Norda - pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 1450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

anīse   apv.

1. Anīss ("Pimpinella anisum"), noragu suga.

Avoti: Aug2

anīse   apv.

1. Anīss ("Pimpinella anisum"), noragu suga.

Avoti: Aug2

anīseļļa   -as, s.

1. Eļļa, ko iegūst no anīsa.

Avoti: PP, T

anisets

1. Salds, biezs anīsa liķieris.

Avoti: SV05

anisette   fr.

1. Franču anīsa liķieris.

Avoti: LEV

anīsi   apv.

1. Anīss ("Pimpinella anisum"), noragu suga.

Avoti: Aug2

anisodontea   lat.

1. Anizodontejas.

Anisodontea capensis— Kāpzemes anizodonteja.

Avoti: TaE

anisonema   lat.

1. Anisonēmas - eiglēnaļģu nodalījuma ģints.

Anisonema acinus— šīs ģints suga.

Anisonema ovale— šīs ģints suga.

Anisonema striatum— šīs ģints suga.

Anisonema variabile— šīs ģints suga.

Avoti: LD

anisonēmas

1. Eiglēnaļģu nodalījuma ģints ("Anisonema"), mikroskopiskas, bezkrāsainas un plakanas vienšūnas aļģes; Latvijā konstatētas 4 sugas (no 18), mīt peļķēs, dīķos, purvos, ezeru piekrastēs.

Avoti: LD

anisoptera   lat.

1. Kukaiņu klases spāru kārtas dažādspārnu spāru apakškārta.

Avoti: LD

anisotomidae   lat.

1. Vaboļu kārtas kailvaboļu dzimtas "Liodidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

aniss   apv.

1. Zoss.

2. Anīss ("Pimpinella anisum"), noragu suga.

Avoti: KnG, Aug2

anīss   -a, v.

1. dsk. Čemurziežu dzimtas ģints ("Anisum"), viengadīgi lakstaugi ar plūksnainām lapām, Vidusjūras apkārtnē, 2 s.

Parastais anīss— anīsu suga ("Anisum vulgare"), kas tiek kultivēta eļļu un ēterisko eļļu ieguvei.

2. Čemurziežu dzimtas noragu ģints suga ("Pimpinella anisum"), augs, kura sēklās ir smaržīga ēteriska eļļa, ko izmanto medicīnā un par garšvielu.

3. Anīsa sēne - parasta zilganzaļa lapiņsēne ar anīsa smaržu.

4. Ābolu šķirne.

5. Anīsa koks - īstā ilīcija ("Illicium verum").

Avoti: LLVV, LE, SV69

anīsskābe   -es, s.; med.

1. Kristāliska skābe, ko iegūst no anīsa.

Avoti: TM

anīsspirts   -a, v.

1. Spirts, ko iegūst no anīsa.

Avoti: PP, T

Anistona   vietv.; novec.

1. Enistona - pilsēta ASV, Alabamas štatā.

Avoti: PZT

anisum   lat.

1. Anīsi.

Avoti: PDE

anisus   lat.

1. Plaušgliemežu apakšklases ūdensspolīšu dzimtas ģints.

Anisus laevis— gludā ūdensspolīte.

Anisus spirorbis— lūpainā ūdensspolīte.

Anisus vortex— asā ūdensspolīte.

Avoti: LD

anīt   apv.

1. Sauciens, ar kuru aicina klāt zosis.

Avoti: ĒiV

aniuma   novec.

1. D-Amerikas purvainajos apgabalos sastopams zosu putns, ap 80 cm garš ar vistas knābi un garu tievu ragu pierē.

Avoti: KV

anizāts   med.

1. Anīsskābes sāls.

Avoti: TM

anizeikometrs   med.

1. Ierīce, ar kuru noteic attēlu nevienādību abās acis.

Avoti: TM

anizeikonija   med.

1. Redzes defekts, kas izpaužas kā attēlu lieluma starpība abās acīs.

Avoti: TM

anizo-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz nevienādibu.

Avoti: TM

anizocitoze   med.

1. Eritrocītu nevienāds lielums.

Avoti: TM

anizodonteja   bot.

1. Malvu dzimtas ģints ("Anisodontea").

Kāpzemes anizodonteja— anizodonteju suga ("Anisodontea capensis").

Avoti: TaE

anizofilija   novec.

1. Tāds lapu nevienādības gadījums, kad vienam un tam pašam augam tai pašā stumbra daļā sastopamas reizē dažāda (parasti divējāda) lieluma un veida lapas.

Avoti: KV

anizofils   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar anizofiliju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

anizoforija   med.

1. Redzes asu latenta deviācija.

Avoti: TM

anizogāmija

1. med. Protozoju dzimumvairošanās, saplūstot divējādām dzimumšūnām - sievišķajām makrogametām un vīrišķajām mikrogametām.

2. antr. Laulības starp cilvēkiem ar atšķirīgu sabiedrisko stāvokli vai statusu.

Avoti: TM, AV

anizognats   med.

1. Tāds, kam augšžoklis platāks par apakšžokli.

Avoti: TM

anizohipercitoze   med.

1. Leikocītu palielināts kopskaits asinīs un nepareizas skaitliskās attiecības starp dažādām neitrofilu formām.

Avoti: TM

anizohipocitoze   med.

1. Leikocītu samazināts kopskaits asinīs un nepareizas skaitliskās attiecības starp dažādām neitrofilu formām.

Avoti: TM

anizohromija   med.

1. Nevienādība eritrocītu krāsojumā, krāsošanās spējās; anisochromicns.

Avoti: TM

anizohronija   med.

1. Nevienādība laikā, piem., sirds kambaru nevienlaicīga savilkšanās.

Avoti: TM

anizokarioze   med.

1. Šūnu kodolu nevienādība.

Avoti: MSV

anizokorija   med.

1. Acs zīlīšu diametru nevienādība.

Avoti: TM

anizoleikocitoze   med.

1. Normāls leikocītu skaits asinīs un nepareizas skaitliskas attiecības starp dažādām neitrofilu formām.

Avoti: TM

anizols

1. Organisks savienojums, šķidrums; lieto organiskajā sintēzē.

Avoti: SV69

anizomastija   med.

1. Nevienāda lieluma krūtis.

Avoti: MSV

anizomēlija   med.

1. Stāvoklis, kurā viena roka vai kāja lielāka par otru.

Avoti: TM

anizometrija   med.

1. Nevienādība izmēros, pakāpēs.

Avoti: TM

anizometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar anizometriju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

anizometropija   med.

1. Nevienāda staru laušanas spēja abās acīs.

Avoti: TM

anizometrs

1. Ierīce magnētisko anizotropijas konstanšu noteikšanai.

Avoti: LPE

anizopiēze   med.

1. Asinsspiediena nevienādība dažādās ķermeņa dalās.

Avoti: TM

anizopija   med.

1. Nevienāda redze abās acīs.

Avoti: TM

anizoploīdija

1. Nevienāds hromosomu komplektu skaits organisma somantiskajās šūnās.

Avoti: ĢT

anizopoikilocitoze   med.

1. Eritrocītu nevienāds lielums un forma.

Avoti: TM

anizorefleksija   med.

1. Simetrisko refleksu nevienādība.

Avoti: TM

anizoritmija   med.

1. Sirds neregulāra darbība vai nevienlaicīga abu priekškambaru vai kambaru kontrakcija.

Avoti: TM

anizosfigmija   med.

1. Nevienāds pulsa apjoms, spēks vai laiks atbilstošās artērijās abās ķermeņa pusēs, piem., abās spieķa vai ciskas artērijās.

Avoti: TM

anizostēnisks   med.

1. Nevienādi spēcīgs; attiecīgs uz diviem nevienādi spēcīgiem muskuļiem vai muskuļu grupām, agonistiem un antagonistiem.

Avoti: TM

anizotonisks   med.

1. Tāds, kam ir nevienāds spraigums; nevienāds osmotiskais spiediens.

Avoti: MSV

anizotropija

1. Fizikālo īpašību nevienādums dažādos virzienos.

Dabiskā anizotropija— anizotropija, kas piemīt monokristāliem un materiāliem, kuriem ir tekstūra.

Mākslīgā anizotropija— anizotropija, kas rodas vielā ārējas iedarbības rezultātā.

2. Nevienāds dažādu auga orgānu stāvoklis viena un tā paša ārējā faktora ietekmē (piem., lapu horizontālais un stublāju vertikālais stāvoklis pret krītošo gaismu).

3. psih. Nespēja adekvāti novērtēt augstumu.

Avoti: SV99, PsA

anizotropisks   med.

1. Tāds, kam piemīt anizotropija.

Anizotropiskie diski— šķērssvītroto muskuļaudu mibrofillu tumšie diski.

Avoti: VE

anizūrija   med.

1. Nevienāds urīna daudzums dažādās dienās vai stundās.

Avoti: TM

Anjala   vietv.

1. Apdzīvota vieta Somijas dienvidaustrumu daļā.

Anjalas savienība— zviedru un somu virsnieku sazvērestība 1788. g. pret karali Gustavu III krievu-zviedru kara laikā ar mērķi noslēgt mieru, dalībnieki 1789. g. apcietināti, viens sodīts ar nāvi.

Avoti: LEV

Anjama   vietv.

1. Pilsēta Kotdivuārā, Lagūnas reģiona administratīvais centrs, 57100 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: LpA, PuA

Anjana   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Seulas piepilsēta ("Anyang"), 624200 iedzīvotāju (2007. g.).

2. novec. Aņjana - pilsēta Ķīnā.

Avoti: LpA, PuA

anjantinopsija   med.

1. Violetas vai purpura krāsas aklums.

Avoti: TM

Anjēra   vietv.

1. Anjērsīsēna - pilsēta Francijā ("Asnieres-sur Seine"); Anjēra pie Sēnas.

Avoti: PZT, Wi

Anjērsīsēna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Asnieres-sur-Seine"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, 82300 iedzīvotāju (2010. g.); Anjēra pie Sēnas.

Avoti: Wi, Fīa

anjonīts   ķīm.

1. Jonīts, kas spēj apmainīt anjonus.

Avoti: ZTV

anjons   -a, v.

1. Negatīvi lādēts jons.

Avoti: LLVV

ANK   saīs.

1. Armēnijas Nacionālā kustība.

Avoti: i1

ĀNK   saīs.

1. Āfrikas Nacionālais kongress.

Avoti: PnR

anka   apv.

1. Cilpa, kurā karājas buru kārts; virve, ar ko bura tiek piestiprināta pie masta.

Avoti: EH

ankambaris   žarg.

1. Pieliekamais kambaris.

Avoti: SLG

Ankara   vietv.

1. Turcijas Republikas galvaspilsēta (no 1923. g.) un ila administratīvais centrs ("Ankara"), atrodas Anatolijas plakankalnes centrālajā daļā (900 m vjl.), pie Čubukas un Ankaras satekas, 2. lielākā pilsēta valstī (aiz Stambulas), 4417500 iedzīvotāju (2013. g.); līdz 1930. g. saucās Angora, senatnē - Ankira.

Avoti: LģE, PZT

Ankeršmiti   vietv.

1. Apdzīvota vieta Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā.

Ankeršmitu senkapi— atrodas Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā starp Ankeršmitu un Druku mājām ~100 x 50 m lielā pakalnā.

Avoti: LE1

anketa   -as, s.

1. Speciāla aptaujas lapa informācijas iegūšanai.

Avoti: LLVV, MLVV

anketaptauja   -as, s.

1. Aptauja ar iepriekš sadatavotām anketām.

Avoti: PP, T

ankēte   novec.

1. Anketa - aptaujas lapa.

anketēšana

1. Aptaujas veids; pirminformācijas vākšana ar anketu palīdzību (socioloģiskos, demogrāfiskos un citādos pētījumos).

Avoti: SV99

anketēt

1. Izdarīt aptauju (aizpildot speciālu aptaujas lapu).

ankhs   mit.

1. Populārs, okults, maģisks dzīvības simbols (krusts ar cilpu).

Avoti: MrJ

ankil-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz izliektu kāšveida formu; uz ķermeņa daļu kustību ierobežojumu vai saaugumu.

Avoti: TM

ankilo-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz izliektu kāšveida formu; uz ķermeņa daļu kustību ierobežojumu vai saaugumu.

Avoti: TM

ankilodaktilija   med.

1. Iedzimta nekustība 3.-5. pirksta viduslocītavās, kas radusies no šo locītavu nepilnīgas attīstības.

Avoti: TM

ankilonnija   med.

1. Deguna ejas sašaurinājums.

Avoti: TM

ankilopoēze   med.

1. Ankilozes vai saaugumu rašanās.

Avoti: TM

ankiloproktija   med.

1. Tūpļa saaugums kā striktūras vai atrēzijas sekas.

Avoti: TM

ankilorīnija   med.

1. Deguna ejas sašaurinājums.

Avoti: MSV

ankilostoma   -as, s.; med.

1. dsk. Parazītisku tārpu ģints nematodu klasē; parazitē divpadsmitpirkstu zarnā, piestiprinoties pie gļotādas; oliņas ar izkārnījumiem nokļūst augsnē, kur no tām attīstās kāpuri; trešās stadijas kāpuri iekļūst cilvēka organismā caur ādu vai ar dzeramo ūdeni un zarnās sasniedz dzimumgatavību.

Divpadsmitpirkstu zarnas ankilostoma— ankilostoma, kurai ir mutes kapsula ar diviem pāriem zobu; sastopama galvenokārt tropiskās un subtropiskās zemēs.

Avoti: TM, PP, T

ankilostomatoze   novec.

1. Lauksaimniecības dzīvnieku slimība, gremošanas trakta helmintozes, strongilatozes paveids.

Avoti: LxE

ankilostomidoze   -žu, s.

1. Slimība, ko izraisa cilvēka vai dzīvnieka organismā iekļuvušas ankilostomas.

Avoti: LPE

ankilostomoze   -žu, s.

1. Cilvēku un dažu zīdītāju slimība, ko izraisa organismā parazitējoši velteniskie tārpi.

Avoti: SV69

ankilotija   med.

1. Auss ārējās ejas aizaugums vai sašaurinājums.

Avoti: TM

ankilotomija   med.

1. Saaugumu pārdalīšana starp divām saaugušām virsmām, sevišķi mēles atbrīvošanai.

Avoti: TM

ankilotoms   med.

1. Nazis ankilotomijai.

Avoti: TM

ankiloze   med.

1. Locītavas stīvums, nekustīgums kā patoloģiska procesa sekas locītavas virsmās.

Kapsulārā ankiloze— ankiloze, ko rada pārmaiņas locītavas somiņā.

Ekstrakapsulārā ankiloze— ankiloze, kas radusies pārmaiņu dēļ audos ap locītavu, piem., rētaudu dēļ pēc apdeguma.

Fibrozā ankiloze— ankiloze no fibrozu audu savairošanas ap locītavu vai locītavā.

Intrakapsulārā ankiloze— ankiloze no fibrozu vai kaulaudu saaugumiem starp locītavas virsmām.

Kaulainā ankiloze— ankiloze, kas rodas, kaulaudiem aizpildot locītavas spraugu.

Daļēja ankiloze— ankiloze, kas rada locītavas kustības ierobežojumu, bet ne pilnīgu nekustību.

Avoti: TM

ankiluretrija   med.

1. Urīnizvadkanāla sašaurinājums, kas radies no rētaudiem.

Avoti: MSV

Ankira   vietv.

1. Turcijas galvaspilsētas Ankaras nosaukums senatnē.

Avoti: PZT

ankistrodesmaceae   lat.

1. Zaļaļģu klases hlorokoku rindas ankistrodesmu dzimta.

Avoti: LD

ankistrodesma

1. dsk. Zaļaļģu klases hlorokoku rindas zaļaļģu dzimta ("Ankistrodesmaceae"), kurā apvienotas izstieptas, iegarenas, vārpstveida, adatveida, galos noapaļotas vai nosmailinātas zaļaļģes, 13 ģintis, Latvijā konstatētas 9 ģintis.

Avoti: LD

ankistrodesmus   lat.

1. Zaļaļģu klases hlorokoku rindas ankistrodemu dzimtas ģints, ~40 sugas, Latvijā atrastas 24 sugas.

Ankistrodesmus acicularis— šīs ģints suga.

Ankistrodesmus bibraianus— šīs ģints suga.

Ankistrodesmus braunii— šīs ģints suga.

Ankistrodesmus closterioides— šīs ģints suga.

Ankistrodesmus densus— šīs ģints suga.

Ankistrodesmus falcatus— šīs ģints suga.

Ankistrodesmus fusiformis— šīs ģints suga.

Ankistrodesmus longissima— šīs ģints suga.

Ankistrodesmus minutissima— šīs ģints suga.

Ankistrodesmus rhaphidioides— šīs ģints suga.

Ankistrodesmus spiralis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Anklama   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Anklam"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 12800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

anklāvs

1. Valsts teritorija vai tās daļa, kuru no visām pusēm aptver citas valsts teritorija (no šās citas valsts viedokļa).

Avoti: SV99

Anklešvara   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Ankleshwar"), Gudžarātas štatā, Narmadas kreisajā krastā, 140800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

anklēte

1. Klētiņa tuvu mājai ikdienā lietojamu produktu un priekšmetu glabāšanai.

Avoti: Sen

Ankona   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ancona"), Markes reģiona un Ankonas provinces administratīvais centrs, osta Adrijas jūras krastā, 100300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Ankonas province - Itālijas Markes reģiona province ("Provincia di Ancona"), atrodas valsts centrālajā daļā, austrumos apskalo Adrijas jūra, platība - 1940 kvadrātkilometru, 482900 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 49 komūnās.

Avoti: PZT, Wi

ankonagra   med.

1. Elkoņa podagra.

Avoti: TM

ankonīts   med.

1. Elkoņa locītavas iekaisums.

Avoti: TM

Ankora   vietv.

1. Apvidus Kambodžas rietumu daļā ("Angkor") ar 9.-13. gs. tempļu un piļu drupām.

Avoti: LEV

Ankoridža   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Anchorage"), Aļaskas štatā, 301000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Ankorvats   vietv.

1. Hinduistu svētnīca Kambodžā ("Angkor Wat"), kas celta ap 1150. g. un 15. gs. pamesta, atrodas Ankoras ("Angkor") tempļu, piļu, ūdenskrātuvju un kanālu kompleksā (8.-13. gs.).

Avoti: MkV

Ankouma   vietv.

1. Virsotne Centrālajos Andos, Kordiljera Realā, Soratas granīta masīvā, Bolīvijā, augstums - 6427 m.

Avoti: PZT, LpA

ankrava   apv.

1. Veca lieta, veca grabaža.

Avoti: EH

ankravains   apv.

1. Grambains, izbraukāts.

Avoti: ME

ankravas   apv.

1. Bedres, padziļinājumi uz ceļiem, tīrumiem un sevišķi purvainās pļavās.

Avoti: EH

anksāris   apv.

1. Upes dziļums.

Avoti: ME

anksteri   apv.

1. Cirmeņi, ķirmuļi jeb kāpuri, cēlušies no divspārņu kukaiņu, kā odu, mušu, knišļu, dažādu spāru un dunduru oliņām.

Avoti: ME

ankščia   apv.

1. Aizdevums.

Avoti: EH

ankšu   apv.

1. Vajadzīga lieta.

Avoti: EH

Ankū   mit.

1. Bretoņu (Bretaņas pussala) mitoloģijā - nāves sūtnis, kas vēstīja par nāves tuvošanos, to attēloja kā gara auguma cilvēku ar gariem, baltiem matiem vai kā skeletu, kurš vilka ratus mirušajam un kuru pavadīja divi palīgi.

Avoti: Mit

Ankuda   vietv.

1. Pilsēta Čīlē ("Ancud"), Loslagosas reģionā, Čilojes salas ziemeļos, ~30000 iedzīvotāju.

2. Ankudas līcis - atrodas Klusā okeāna dienvidaustrumos ("Golfo de Ancud"), starp Dienvidamerikas kontinentu un Čilojes salu, platums līdz 50 km, dziļums līdz 357 m, Čakao šaurums un Korkovadas līcis to savieno ar Kluso okeānu.

Avoti: PZT

ankure   apv.

1. Enkurs.

Avoti: ME

ankuris   apv.

1. Enkurs.

Avoti: EH

ankvi

1. Tauta Nigērijas vidienē, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas.

Avoti: PZT

ankyra   lat.

1. Zaļaļģu klases hlorokoku rindas harāciju dzimtas ģints.

Ankyra judayi— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ānķens   apv.

1. Mucas tapa; āniķis.

Avoti: TlV

anķins

1. apv. Mucas spunde; aņķins.

2. žarg. Rīks; piederums.

Avoti: TlV, Žrg

ANLL   med., saīs.

1. Akūta nelimfocītiskā leikoze (angļu "acute nonlymphocytic leukemia).

Avoti: MSV

Anmasa   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Annemasse"), Ronas-Alpu reģiona Augšavojas departamentā, 32200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Ānmēmele   vietv.

1. Vecumnieku novada Skaistkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Mēmele" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ānmēmelieši

1. Vecumnieku novada Skaistkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Ānmēmele" ("Ānesmēmele", "Mēmele") iedzīvotāji.

Avoti: V1

anmnominācija   novec.

1. Vārdu rotaļa, atkārtojot kāda vārda sakni dažādos atvasinājumos.

Avoti: KV

ānmuizieši

1. Ķeguma novada Birzgales pagasta apdzīvotās vietas "Ānamuiža" ("Gaiļumuiža", "Gailīši") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Anna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Amatas novada Zaubes pagastā 45 km no Cēsīm, izveidojusies bijušās Annasmuižas (vācu - Annenhof) teritorijā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alūksnes novadā 12 km uz dienvidiem no Alūksnes un 35 km no Gulbenes, pagasta centrs.

3. Annas pagasts - pagasts Alūksnes novadā, izveidots 1859. g., kad barons Delvigs atvēlējis pagastam zemi un vēlāk tas nosaukts barona sievas Annas vārdā, robežojas ar Kalncempju, Alsviķu, Jaunalūksnes, Malienas un Jaunannas pagastu, kā arī ar Gulbenes novadu (pēc 2. pasaules kara Annas pagasta teritorijā izveidots arī Jaunannas pagasts); bijušie nosaukumi: vāciski - Alt-Annenhof, krieviski - Annenskaja.

Avoti: LPag

Anna   mit.

1. Anna Perenna - romiešu mitoloģijā - nākamā jaunā gada dieviete, kurai veltītie svētki iekrita 15. martā, kad dievietei par godu tika nesti upuri un rīkotas dzīres.

2. Kristietības mitoloģiskajos priekšstatos - jaunavas Marijas, Jēzus Kristus mātes, māte.

Avoti: Mit

anna   ebr.

1. Žēlastība, piemīlība.

Avoti: KV

anna

1. Monēta (1/16 rūpijas), kas bija apgrozībā Indijā līdz 1957. g. un Pakistānā līdz 1961. g.

Avoti: SV69

Annāba   apv.

1. Pilsēta Alžīrijā, osta Vidusjūras piekrastē, 410700 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

Annaberga-Būholca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Annaberg-Buchholz"), Saksijas federālajā zemē, 20500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Annaburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Annaburg"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

annāles   -ļu, s.; tikai dsk.

1. Sena vēsturisko notikumu apraksta forma, kur notikumi kārtoti pa gadiem; hronika.

2. Notikumu pieraksts (protokoli, saraksti u. tml.) pa gadiem.

3. Gadskārtējs izdevums.

Avoti: LLVV

annālisti   -u, v.

1. Senās Romas vēsturnieki, kas notikumus aprakstīja gadu secībā.

2. Hronists, hronikas rakstītājs.

Avoti: EV

Annama   vietv.

1. Annamas kalni - Čiongšona grēda Indoķīnas pussalas austrumu daļā, Vjetnamā un Laosā, garums 1300 km, platums līdz 300 km, augstākā virsotne - 3280 m (Ngoklins).

Avoti: LģE, PZT

annamājākoša   mit.

1. Ezoterismā šis vārds nozīmē ķermeni - fizisko apvalku, kurā ieslēgts gars.

Avoti: SG

annamieši   novec.

1. Tauta, mongolīdu un malajiešu krustojums, tumšu ādas krāsu, DA Āzijā.

Avoti: KV

Annapole   vietv.

1. Ludzas novada Istras pagasta apdzīvotās vietas "Anapole" nosaukuma variants.

Avoti: LC

annapolieši

1. Ludzas novada Istras pagasta apdzīvotās vietas "Annapole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Annapūrna   vietv.

1. Himalaju kalnu virsotne Nepālā, desmitā augstākā virsotne pasaulē - 8091 m.

Avoti: LpA

Annarbora   vietv.; novec.

1. Enārbora - pilsēta ASV, Mičiganas štatā.

Avoti: PZT, PuA

Annas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Amatas novada Zaubes pagastā.

Annas muiža— Amatas novada Zaubes pagasta apdzīvotās vietas "Annas" bijušais nosaukums.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Babītes novada Babītes pagastā.

Avoti: LC

Annasbirze   vietv.

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Annasbirzs" nosaukuma variants.

Avoti: LC

annasbirzieši

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Annasbirze" ("Annasbirzs") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Annasbirzs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Avoti: LC

Annasciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Strazdes pagastā.

Avoti: LC

Annaskalni   vietv.

1. Brocēnu novada Cieceres pagasta apdzīvotās vietas "Emburga" otrs nosaukums.

Avoti: LC

annasmuizieši

1. Amatas novada Zaubes pagasta apdzīvotās vietas "Annasmuiža" iedzīvotāji.

2. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Annasmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Annasmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Burtnieku novada Valmieras pagastā.

3. Ilūktes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Annasmuiža" nosaukuma variants.

4. Priekuļu novada Priekuļu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunkalni" bijušais nosaukums.

5. vēst. Dobeles novada Annenieku pagasta apdzīvotās vietas "Annenieki" bijušais nosaukums.

6. vēst. Annasmuižas pagasts - Tukuma apriņķa Annenieku pagasta (tagad Dobeles novadā) nosaukums līdz 1920. gadam.

7. Annasmuižas kalns - atrodas Alūksnes augstienes dienvidu daļā, Alūksnes novada Annas pagastā, absolūtais augstums - 185 m vjl., relatīvais augstums - 30 m.

Avoti: LPag, LD

annasmuižnieki

1. Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Annasmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

annāta

1. Nodeva, ko pāvesta kūrijai maksāja personas, kuras ieņēma ienesīgus baznīcas amatus.

Avoti: LPE

annato

1. Pārtikas piedeva E160b, krāsviela (no dzeltenas līdz sarkanai), bērniem var izraisīt aizkaitināmību un dunoņu galvā.

Avoti: Zkp

Anne   vietv.

1. Alūksnes novada Annas pagasta apdzīvotās vietas "Anna" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

anneksija   novec.

1. Aneksija.

annektēt   novec.

1. Pievienot svešu teritoriju.

Avoti: KV

annelides   lat.

1. Posmtārpi - bezmugurkaulnieku iedalījuma tips.

Avoti: LD

annelidi   novec.

1. Posmainie tārpi.

Avoti: KV

Annena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Annen"), Drentes provincē, 3700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Annenberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Annas muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Cieceres pagasta teritorijā.

2. Emburgas muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Cieceres pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Annenburg   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Ozolnieku novada Sidrabenes pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Emburga; Emburgas muiža.

2. Emburgas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Salgales pagasta teritorijā.

3. Amberģes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Ezeres pagasta teritorijā.

Avoti: LE1, KV

Annengofskaja   vietv., vēst.

1. Dobeles novada Annenieku pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Annenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Dobeles novada Annenieku pagasta bijušais nosaukums.

2. Annas muiža, kas atradās tagadējā Dobeles novada Annenieku pagasta teritorijā.

3. Annas muiža, kas atradās tagadējā Burtnieku novada Burtnieku pagasta teritorijā.

4. Annas muiža, kas atradās tagadējā Lielvārdes novada Lielvārdes pagasta teritorijā.

5. Annas muiža, kas atradās tagadējā Babītes novada Babītes pagasta teritorijā.

6. Amatas novada Zaubes pagasta Annas muižas bijušais nosaukums vāciski.

7. Annas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Ukru pagasta teritorijā.

8. Annas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Cīravas pagasta teritorijā.

9. Annas muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Kaplavas pagasta teritorijā.

10. Annas muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Lašu pagasta teritorijā.

11. Annas muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kabiles pagasta teritorijā.

12. Annas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Kalētu pagasta teritorijā.

13. Angava muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Bērzgales pagasta teritorijā.

Avoti: LPag, KV

Annenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta Dobeles novadā 13 km no Dobeles, izveidojusies bijušās Annasmuižas teritorijā.

2. Annenieku pagasts - pagasts Dobeles novadā ar administratīvo centru Kaķeniekos, līdz 1920. g. saucās Annasmuižas pagasts, robežojas ar Dobeles, Auru, Naudītes, Zebrenes un Bikstu pagastu, kā arī ar Jaunpils, Tukuma un Auces novadu; bijušie nosaukumi: Annasmuižas pagasts, vāciski - Annenhof, krieviski - Annengofskaja.

Annenieku ūdenskrātuve— atrodas Bērzes upē, Dobeles novada ziemeļu daļā pie Rīgas-Liepājas šosejas, Austrumkursas augstienē, 59,8 m vjl., platība - 27,4 ha, līdz 6 m dziļa, izveidojās 1952. g., kad tika uzcelta lauku hidroelektrostacija, ko izmantoja līdz 1960. gadu beigām.

Avoti: LPag, LD

annenieki

1. Ventspils novada Vārves pagasta apdzīvotās vietas "Annas" (senāk - "Annasmuiža", "Annsmuiža") iedzīvotāji.

2. Brocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Annaskalni" iedzīvotāji.

3. Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Annenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

annenieši

1. Alūksnes novada Annas pagasta apdzīvotās vietas "Anna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

annēnieši

1. Amatas novada Zaubes pagasta apdzīvotās vietas "Annas" (senāk - "Anna") iedzīvotāji.

2. Lielvārdes pagasta apdzīvotās vietas "Annas" iedzīvotāji.

3. Amatas novada Nītaures pagasta apdzīvotās vietas "Annasmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Annenskaja   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada Annas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

annieki

1. Ventspils novada Vārves pagasta apdzīvotās vietas "Annas" (senāk - "Annasmuiža", "Annsmuiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Anninga   mit.

1. Eskimosu (Ziemeļamerikas polārie apgabali, Aļaska, Grenlande) mitoloģijā - mēness personifikācija, kas sākumā bijis cilvēks.

Avoti: Mit

Anniņmuiža   vietv.

1. Atradās Rīgā, Pārdaugavā, līdz mūsu dienām saglabājusies dzīvojamā ēka (Jūrmalas gatvē 74/76), kas stipri bojāta un nolaista, kā arī regulārais parks ar liepu alejām un dīķi; muižas teritorijā uzbūvētas LU Pedagoģijas fakultātes ēkas.

Avoti: LE1

anniņmuižnieki

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Anniņmuiža" (tagad - "Imanta") iedzīvotāji.

Avoti: V1

anniversārijas   novec.

1. Gadskārtējas piemiņas dienas, gada svētki.

Avoti: KV

Annmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ilūkstes novada Eglaines pagastā.

Avoti: LC

anno   lat.

1. Gadā.

Anno Domini— tā Kunga gadā, t. i. pēc Kristus dzimšanas.

Avoti: IdV

annona

1. Senajā Romā - gada raža un labības krājumi, kas nepieciešami pilsētas apgādei, kā arī labības cena; vēlīnajā impērijā - produktos maksājamas nodevas.

2. Seno romiešu mitoloģijā - auglības dieviete.

Avoti: SV69

annonaceae   lat.

1. Anonaugi.

Avoti: PDE

annonse   novec.

1. Sludinājums laikrakstos.

Annonšu birojs— starpnieku iestāde starp sludinātāju un publiku; sludinājumu vākšanas, izziņas un dažādu padomu vieta.

Avoti: KV

annonsēt   novec.

1. Izsludināt, aizrādīt.

Avoti: KV

Annopol   vietv., vēst., vācu val.

1. Annapoles muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Istras pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Annopole   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 2650 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1761.-1868. g. un kopš 1996. g.

Avoti: Wi

annotācija   novec.

1. Bibliogrāfijā grāmatas ārējā apraksta papildinājumi, kas attiecas uz saturu; anotācija.

Avoti: KV

annsmuižnieki

1. Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Annasmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

annuitāte

1. Terminēts valsts aizņēmums ar ikgadēju parāda daļas dzēšanu un procentu izmaksāšanu.

2. Ikgadējs maksājums pēc šāda aizņēmuma.

Avoti: SV99

annuite   novec.

1. Parāda deldējuma un procentu kopsumma, vienāda visos parāda deldēšanas gados.

Avoti: KV

annullēt   novec.

1. Anulēt.

annunaki   mit.

1. Spēcīgākie dievi Divupes mitoloģijā.

Avoti: MkV

annus   lat.

1. Gads.

Annus civilis— pilsoniskais gads (no 1. janvāra līdz 31. decembrim).

Annus communis— parastais gads.

Annus ecclesiasticus— baznīcas gads.

Annus luctus— sēru gads.

Avoti: KV

Annuška   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Salaspils novada Salaspils pagastā.

Avoti: LC

Annveilere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Annweiler am Trifels"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 7000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Annysmuiža   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Annasmuiža" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

ano   novec.

1. Gadā.

Avoti: SW78

ANO   saīs.

1. Apvienoto Nāciju Organizācija - valstu politiska asociācija, juridiski organizēta un aicināta veikt svarīgas politiskas funkcijas visai plašā darbības diapazonā - uzturēt starptautisko mieru un drošību, attīstīt draudzīgas attiecības starp valstīm, veicināt starptautisko sadarbību ekonomiska, sociāla, kultūras un humanitāra rakstura problēmu atrisināšanas nolūkā.

ANO diena— tiek svinēta katru gadu 24. novembrī, atzīmējot ANO Statūtu pieņemšanu 1945. gadā.

Avoti: i1, JtV

anobiidae   lat.

1. Vaboļu kārtas ķirmju dzimta.

Avoti: LD

anobium   lat.

1. Vaboļu kārtas ķirmju dzimtas ģints.

Anobium pertinax— tikšķis 2 jeb ēku ķirmis.

Anobium punctatum— mēbeļu ķirmis.

Avoti: LD

anodbaterija   -as, s.

1. Radio uztvērēja vai raidītāja anoda ķēdē ieslēgta baterija.

Avoti: LLVV

anode

1. Anods - elektriskās strāvas avota pozitīvais pols; elektrods, kas savienots ar strāvas avota pozitīvo polu.

Avoti: Ang

anodēšana   tehnol.

1. Elektroķīmiska plānas oksīda kārtiņas izveidošana uz dažādu sakausējumu virsmas.

Avoti: ZTV

anodēt

1. Elektroķīmiskā apstrādē izveidot oksīda kārtiņu uz kādas metāliskas virsmas.

Avoti: PP, T

anodīnija   med.

1. Bezsāpju stāvoklis.

2. Dzemdību sāpju trūkums.

Avoti: TM

anodonta   lat.

1. Bezzobes - gliemeņu klases dižgliemeņu dzimtas ģints.

Anodonta anatina— ezera bezzobe.

Anodonta complanata— upes bezzobe.

Anodonta cygnea— dīķa bezzobe.

Avoti: LD

anodontija   med.

1. Pilnīgs zobu trūkums.

Senilā anodotija— zobu trūkums veciem cilvēkiem.

Īstā anodotija— zobu trūkums tādēļ, ka nav attīstījušies zobu aizmetņi.

Avoti: TM

anodorchynchus   lat.

1. Aras.

Avoti: PDE

anods   -a, v.

1. Elektriskās strāvas avota pozitīvais pols; elektrods, kas savienots ar elektriskās strāvas avota pozitīvo polu.

Avoti: LLVV

anodspriegums   novec.

1. Anodbaterijas spriegums.

Avoti: Lo

anodstars   tehn.

1. Korpuskulāras dabas stars, kas nāk no sakarsēta vai jonu bombardēta anoda.

Avoti: KV

anodstrāva   novec.

1. Anodbaterijas, cauri telefonam un lampiņai raidīta strāva lampu radiouztvērējos.

Avoti: KV

anofeless   med.

1. Malārijas odu ģints; zināmas ap 200 sugas.

Avoti: TM

anofelicīds   med.

1. Līdzeklis malārijas odu iznīcināšanai.

Avoti: TM

anofelifugs   med.

1. Līdzeklis, kas aizbaida malārijas odus vai pasargā no to kodieniem.

Avoti: TM

anofelis

1. Ods, kas izplata malāriju.

Avoti: SV69

anofelisms   med.

1. Malārijas odu pastāvīga mitināšanās kādā apvidū.

Avoti: TM

anoftalmija   med.

1. Iedzimts acs ābola trūkums.

Ciklopiskā anoftalmija— rudimentāras, kopā saplūdušas acis un orbītas.

Avoti: TM

anoftalms   med.

1. Iedzimts acs vai acu trūkums.

2. Bez acīm piedzimis cilvēks.

Avoti: TM

anogenitāls   med.

1. Attiecīgs uz tūpli un dzimumorgāniem.

Avoti: TM

anoģenitāls   med.

1. Attiecīgs uz tūpli un dzimumorgāniem.

Avoti: TM

anoija   psih.

1. Trulums.

Avoti: PsA

Anoka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Anoka"), Minesotas štatā, 17200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

anoksēmija

1. Nepietiekams skābekļa daudzums asinīs.

Avoti: SV69

anoksija   biol.

1. Skābekļa trūkums.

2. Audu nespēja saņemt vai izmantot nepieciešamo skābekļa daudzumu.

3. Fizisko un garīgo spēju traucējums hipoksijas dēļ.

Anēmiskā anoksija— zems skābekļa līmenis artēriju asinīs anēmijas gadījumos, kā arī saindējoties ar tvanu.

Anoksiskā anoksija— anoksija, kuras cēlonis ir plaušu slimība vai zems skābekļa spriegums atmosfērā.

Histotoksiskā anoksija— šūnu elpošanas funkciju kavējums (piem., saindējoties ar cianīdiem), nepazeminoties skābekļa spriegumam artēriju vai kapilāru asinīs.

Stagnācijas anoksija— zems skābekļa spriegums kapilāru (ne artēriju) asinīs, kura cēlonis ir palēnināta asinsrite audos.

Avoti: TM

Anoliosija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 33600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

anomala   lat.

1. Vaboļu kārtas skarabeju dzimtas ģints.

Anomala aenea— jūlijvabole.

Anomala dubia aenea— jūlijvaboles "Anomala aenea" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

anomālija   -as, s.

1. Novirze no normas, vispārējās likumības.

Magnētiskā anomālija— vieta Zemes garozā, kur magnētiskā lauka intensitāte ir lielāka nekā blakus esošajās vietās.

Patiesā anomālija— leņķis starp debess ķermeņa rādiusvektoru un tā orbītas lielāko asi.

Gravitācijas anomālija— novirze no smagumspēka vidējā sadalījuma.

Ģeoķīmiskā anomālija— teritorija, kurā ķīmisko elementu saturs iežos, augsnē, ūdenī, dzīvajos organismos vai citi ģeoķīmiskie rādītāji atšķiras no ģeoķīmiskā fona.

Avoti: LLVV, ZTV

anomalopija   med.

1. Daļējs krāsu aklums, piem., ar pavājinātu sarkanās vai zaļās krāsas uztveri.

Avoti: TM

anomaloskops   med.

1. Aparāts krāsu akluma noteikšanai.

Avoti: TM

anomalotrofija   med.

1. Barošanās procesu anomālija.

Avoti: TM

anomalotropija   med.

1. Barošanās procesu anomālija.

Avoti: MSV

anomāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neatbilst normai, vispārējai likumībai; neparasts.

Avoti: LLVV

anomija

1. Ierasto tiesisko vai tikumisko normu nefunkcionēšana; tikumu pagrimums.

2. psih. Zaudēta vai traucēta spēja nosaukt priekšmetus vai atrast sarunā nepieciešamos vārdus.

Avoti: SV99, Psh

anomisks

1. Tāds, kur nefunkcionē tiesiskās un tikumiskās normas.

Avoti: PL

anomodon   lat.

1. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases ežlapju dzimtas kažoceņu ģints.

Anomodon longifolius— garlapu kažocene.

Anomodon viticulosus— pinuma kažocene.

Avoti: LD

anona

1. Divdīgļlapju klases vērtīgs tropu augļu koks.

Avoti: LPE

anonaugi

1. Divdīgļlapju klases magnoliju rindas dzimta ("Annonaceae"), koki un liānas ar vienkāršām lapām un divdzimumu ziediem, tropos un subtropos ~2000 s.

Avoti: PDE

anonihija   med.

1. Iedzimts nagu trūkums.

Avoti: TM

anonimitāte

1. Personas (piem., autora, liecinieka) vārda neuzrādīšana, turēšana slepenībā.

Avoti: SV99

anonīms   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav norādīts autors; tāds (autors), kas neuzrāda savu vārdu; bez paraksta.

2. Sacerējums, kura autors nav norādīts.

Anonīmā sabiedrība— akciju sabiedrība ar akcijām "uz uzrādītāju".

3. med. Bez nosaukuma, bezvārda-, piem., bezvārda artērija.

Anonīmais FTP— datņu anonīmās pārsūtīšanas protokols - plaši izmantojama protokola FTP versija, kas ļauj iegūt informāciju no interneta arhīviem bez lietotāja identificēšanas un slepenas paroles uzrādīšanas.

Avoti: LLVV, TM

anonīmums   v.

1. Vispārināta īpašība --> anonīms, šīs īpašības konkrēta izpausme.

anonkse   novec.

1. Sludināšana.

Avoti: SW78

anonnksierēt   novec.

1. Sludināt.

Avoti: SW78

anonse   novec.

1. Sludinājums laikrakstā; anonss.

Avoti: SV58

anonsēt

1. Informēt par gaidāmiem (parasti kultūras) pasākumiem; izsludināt.

Avoti: PL

anonss

1. Iepriekšēja informācija par gaidāmiem koncertiem, izrādēm, izsolēm, izstādēm u. tml.

Avoti: SV99

anoopsija   med.

1. Strabisma forma, kurā acs pavēršas uz augšu.

Avoti: TM

ANOP   saīs.

1. Portugāles informācijas aģentūra (portugāļu "Agencia Noticiosa Oficial Portuguesa").

Avoti: i1

anopheles   lat.

1. Kukaiņu klases divspārņu kārtas odveidīgo apakškārtas odu dzimtas ģints.

Anopheles maculipennis— malārijods.

Avoti: LD

anopistografisks   novec.

1. No vienas puses apdrukāts.

Anopistografiskas grāmatas— grāmatas, kuru lapas apdrukātas tikai no vienas, priekšējās puses (parasti dēļ plāna papīra, kas laida cauri krāsu).

Avoti: KV

anoplastika   med.

1. Tūpļa plastiska operācija.

Avoti: TM

anoplocefalidoze   -žu, s.

1. Zirgu, ēzeļu un mūļu slimība, ko izraisa zarnu traktā parazitējošie lenteņi.

Avoti: LPE

anoplocefalīds   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar anoplocefalidozi, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

anoplocefaloze

1. Cērmju ierosināta dzīvnieku (zirgu, aitu, kazu u. c.) slimība, slimību ierosina dažas lentes tārpu sugas, kas parazitē zarnās.

Avoti: SV69

anoplodera   lat.

1. Kukaiņu klases vaboļu kārtas koksngraužu dzimtas celmgraužu apakšdzimtas ģints.

Anoplodera reyi— šīs ģints suga.

Anoplodera ruba— šīs ģints suga.

Anoplodera virens— šīs ģints suga.

Avoti: LD

anoplura   lat.

1. Dūrējutis - kukaiņu klases dzīvniekutu kārtas apakškārta.

Avoti: LD

anopsija   med.

1. Nespēja lietot redzi.

Avoti: TM

anoraks

1. Parasti ūdensnecaurlaidīga, ar rāvējslēdzēju pilnīgi atdarāma vējjaka vai pusatdarāma vējblūze ar kapuci un gurnos savelkamu lejasmalu.

Avoti: ZTV

anoreksigēns

1. Anoreksigēnie līdzekļi - vielas, kas iedarbojas uz attiecīgajiem galvas smadzeņu centriem un mazina ēstgribu; pretapetītes līdzekļi.

Avoti: LPE

anoreksija   med.

1. Ēstgribas, apetītes trūkums.

Neīstā anoreksija— histērijā novērojams stāvoklis: slimnieks atklāti nekā neēd, bet ēd slepeni.

Psihogēna anoreksija— var novest līdz izdilumam, kas atgādina hipofizāro kaheksiju.

2. pārn. Jebkādas intereses trūkums par dzimumdzīvi.

Avoti: TM, MV

anoreksisks   med.

1. Tāds, kam raksturīga anoreksija.

Avoti: PL

anorektāls   med.

1. Attiecīgs uz tūpli un taisno zarnu.

Avoti: TM

anorganisks   med.

1. Neorganisks; ķīmijā nedzīvs, minerāls; bioloģijā neatkarīgs no anatomiskām pārmaiņām, funkcionāls.

Avoti: TM

anorgasmija   med.

1. Stāvoklis, parasti psihisks, kurā neizdodas sasniegt orgasmu dzimumaktā.

Avoti: TM

anorhija   novec.

1. Kroplības veids, kad vīriešiem trūkst abu sēklinieku.

Avoti: KV

anorhisms   med.

1. Iedzimts sēklinieku trūkums.

Avoti: TM

anorīts

1. Balts, pelēks vai sārts iežveidotājs minerāls, kalcija laukšpats.

anormāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neatbilst parastajam, normālajam; nenormāls.

Anormālā apture— procesa (darba) apture gadījumos, kad tā tālākā izpilde kļūst neiespējama.

Anormālā nobeidze— anormālā apture.

Avoti: LLVV, D3

anortīts

1. Plagioklazu grupas iežveidotājs minerāls, balts, pelēks, iesarkans, Latvijā sastopams kristāliskajā pamatklintājā un laukakmeņos.

Avoti: LPE, LD

anortogrāfija   med.

1. Nespēja rakstīt pareizi; motoriskā agrāfija.

Avoti: TM

anortopija   med.

1. Redzes traucējums, kurā taisnas līnijas liekas līkas.

2. Šķielēšana.

Avoti: TM

anortoskops   med.

1. Instruments, kas apvieno divus atsevišķus attēlus vienā kvalitatīvā vizuālā tēlā.

Avoti: MSV

anortozīti   vsk. anortozīts, ģeol.

1. Pelēki, gandrīz monominerāli intruzīvi ieži, sastāv no plagioklaziem; izmanto būvniecībā un pieminekļiem.

Avoti: ZTV

Anosira   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, 3400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

anoskops   med.

1. Instruments tūpļa apskatei, tūpļa spogulis.

Avoti: TM

anosmija   med.

1. Ožas maņas trūkums.

Avoti: TM

anosmotisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Tāds, kam trūkst vai vāji darbojas oža.

Anosmotiskie dzīvnieki— tādi dzīvnieki, kam osmas (ožas) orgāns sarucis un nedarbojas (piem., vaļi).

Avoti: KV

anospināls   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Attiecīgs uz muguras smadzeņu centru, kas regulē tūpļa sfinktera kontrakcijas.

Avoti: TM

anostoze   med.

1. Kaula atrofija; kaula attīstības traucējums.

Avoti: TM

anostraca   lat.

1. Bezčaulvēži - vēžu klases žaunkājvēžu apakšklases kārta.

Avoti: LD

anot.   saīs.

1. Anotācija; anotējis; anotēts.

Avoti: i1

anotācija   -as, s.

1. Īss (grāmatas, sacerējuma) raksturojums (dažkārt ar novērtējumu).

Avoti: LLVV

anotermija   novec.

1. Normālais temperatūru slāņojums dabiskos ūdeņos, kad siltie slāņi augšā, saltie apakšā, un pāreja no pirmiem uz otriem ir vienmērīga.

Avoti: KV

anotēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Īsi raksturot (grāmatu, sacerējumu).

2. Pievienot tekstam metadatus.

Avoti: LLVV

anotija   med.

1. Iedzimts ausu trūkums.

Avoti: TM

anotropija   med.

1. Vienas acs tieksme novirzīties uz augšu.

Avoti: TM

anovarisms   med.

1. Olnīcu trūkums; traucējumi, kas ar to saistīti.

Avoti: TM

anovezikāls   med.

1. Attiecīgs uz tūpli un mīzalpūsli.

Avoti: TM

Anoviana   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Krētas perifērijā, 770 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

anovulācija   med.

1. Ovulācijas trūkums.

Avoti: TM

anozodiaforija   med.

1. Vienaldzība pret savu slimību, sevišķi pret trieku.

Avoti: TM

anozognozija   med.

1. Savas slimības neapzināšanās, ko novēro dažās galvas smadzeņu organiskās slimībās.

Avoti: TM

ANP   saīs.

1. Nīderlandes informācijas aģentūra (nīderlandiešu "Algemeen Nederlandsch Presbureau").

Avoti: i1

Anrena   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Taškentas vilojatā, 128800 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Anrepshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Vārmas muiža, kas atradās tagadējā Ogres novada Ogresgala pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Ans   rel.

1. Debesu dievs šumeru reliģijā un šumeru panteona Augstais dievs; Anu.

Avoti: R1

ans.   saīs.

1. Ansamblis.

Avoti: i1

ANSA   saīs.

1. Itālijas informācijas aģentūra (itāļu "Agenzia Nazionale Stampa Associata").

Avoti: i1

Ansagera   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ansamblis   -ļa, v.

1. Mākslinieciski apvienots, saliedēts izpildītāju kolektīvs.

2. Skaņdarbs, kas sacerēts vairākiem solo instrumentiem vai dziedātāju balsīm.

3. Skaņdarba vienots, saliedēts izpildījums.

4. Atsevišķu (arhitektoniska veidojuma) daļu harmonisks apvienojums, saliedējums, māksliniecisks saskaņojums.

5. Vienots, saskaņots (priekšmetu) kopums.

6. sar. Saiets.

7. sar. Homoseksuālistu kompānija.

Avoti: LLVV, KZ

Ansa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1860 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ansana   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Seulas piepilsēta, 705000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ansarija   vietv.

1. Ansarijas grēda - kalnu grēda Sīrijas rietumos ("Ansariya"), garums - 120 km, augstums - līdz 1562 m, platoveida virsa.

Avoti: PZT

Ansbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ansbach"), Bavārijas federālajā zemē, 39800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ansbualo   vietv.

1. Pilsēta Seišelās, 3880 iedzīvotāju (1997. g.).

Avoti: LpA

Anselms

1. Sv. Anselms - Anselms no Kenterberijas (Anselm of Canterbury; 1033.-1109. g.) - itāļu teologs un filozofs, sholastikas pamatlicējs, kurš rakstīja: "Es necenšos saprast, lai varētu ticēt, bet ticu, lai varētu saprast.".

Avoti: MkV

anser   lat.

1. Pelēkās zosis - zosveidīgo kārtas pīļu dzimtas zosu apakšdzimtas ģints.

Anser albifrons— baltpieres zoss.

Anser anser— meža zoss.

Anser anser domesticus— mājas zoss.

Anser brachyrhynchus— īsknābja zoss.

Anser caerulescens— sniega zoss.

Anser erytropus— mazaā zoss.

Anser fabalis— sējas zoss.

Avoti: LD, PDE

anseranas   lat.

1. Putnu klases zosveidīgo kārtas pīļu dzimtas pīļzosu apakšdzimtas ģints.

Anseranas semipalmatus— pīļzoss.

Avoti: LD

anseriformes   lat.

1. Zosveidīgie - putnu klases kārta.

Avoti: LD

anserinae   lat.

1. Zosis - putnu klases zosveidīgo kārtas pīļu dzimtas apakšdzimta.

Avoti: LD

Ansfeldene   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Ansfelden"), Augšaustrijas federālajā zemē, 15700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ansī   vietv.

1. Pilsēta Francijas austrumos ("Annecy"), Savojas Alpu rietumu daļā, Ronas-Alpu reģiona Augšsavojas departamenta administratīvais centrs, 50400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

ansītis   novec.

1. Mazais pirkstiņš.

Avoti: Lo

Askova   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1840 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ansoategi   vietv.

1. Štats Venecuēlas ziemeļu daļā ("Anzoategui"), administratīvais centrs - Barselona, platība - 43300 kvadrātkilometru, 155600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA

anspacieši

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Anspoki" ("Anspaki", "Lielie Anspoki") iedzīvotāji.

Avoti: V1

anspocieši

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Anspoki" ("Anspaki", "Lielie Anspoki") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Anspoki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

2. Lielie Anspoki - apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Lelī Anspoki— Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Anspoki" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

anspokieši

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Anspoki" ("Anspaki", "Lielie Anspoki") iedzīvotāji.

Avoti: V1

anstelle   žarg.

1. Vieta; iekārta; celtne.

Avoti: SLG

Anstrup   vietv., vēst., vācu val.

1. Anstrupes muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Dundagas pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Anstrupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

anstrupnieki

1. Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Anstrupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Anša   mit.

1. Debesu dievs vēdiskajā mitoloģijā, viens no dievietes Aditi dēliem.

Avoti: MrJ

Anšana   vietv.

1. vēst. Maza valstiņa, kas atradās Persijas dienvidrietumos, kuras tronī 559. g. p. m. ē. kāpa Kīrs, kas nākamo 20 gadu laikā iekaroja Mēdiju, Līdiju un Babiloniju tā izveidojot tajā laikā pasaulē lielāko impēriju.

2. novec. Aņšaņa - pilsēta Ķīnā.

Avoti: R1, PZT

Anšars   mit.

1. Šumeru mitoloģijā - viens no debesu dieva Ana vecākiem; asīrieši to identificē ar galveno dievu Ašūru, krš bija visu dievu valdnieks.

Avoti: MrJ

anšefs   novec.

1. Agrāk ģenerālim līdzīga virsnieka pakāpe; Pētera Lielā laikā virspavēlnieks.

Avoti: KV

anšlāgs   žarg.

1. Situācija, kad visas biļetes (piem., uz teātra izrādi) ir pārdotas.

Avoti: SLG

anšlifs   ģeol.

1. Ieža vai minerāla preparāts ar vienu nopulētu virsmu necaurspīdīgu rūdu pētījumiem atstarotā gaismā.

Avoti: ZTV

anšluss

1. Vācijas politika, kas bija vērsta uz Austrijas iekļaušanu Vācijas valstī; pati šī iekļaušana 1938. gadā.

Avoti: SV99

anšovs

1. Kaulzivju klases siļķveidīgo kārtas dzimta ("Engraulidae").

2. Šīs dzimtas ģints ("Engraulis"), kas pēc skaita un biomasas ir viena no lielākajām zivju ģintīm, izplatīta mēreni siltās jūrās, ir nozīmīga jūras barošanās ķēžu sastāvdaļa.

Avoti: PDE

anštalte   žarg.

1. Iestāde.

Avoti: Žrg

anštelle   žarg.

1. Vieta; iekārta; celtne.

Avoti: Žrg

anštendīgs   apv.

1. Lepns, iznesīgs.

2. žarg. Pieklājīgs; solīds, kārtīgs.

Avoti: KnG, SLG

anštendzīgi   apv.

1. Pieklājīgi; solīdi.

Avoti: ViV

anštendzīgs   apv.

1. Pieklājīgs; solīds.

Avoti: ViV

anštentīgs   apv.

1. Kārtīgs, pieklājīgs.

Avoti: ĒiV

Anšuna   vietv.; novec.

1. Aņšuna - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

ant-   med.

1. Salikteņos norāda uz pretēju stāvokli, darbību, īpašību vai vielu.

Avoti: MSV

ANT   saīs., vietv.

1. Nīderlandes Antiļas, Nīderlandes valdījuma Vidusamerikā kods.

Avoti: PuA

ant.   saīs.

1. Antīks.

Avoti: i1

antablements   -a, v.; arhit.

1. Klasiskā ordera augšējā horizontālā daļa, kas balstās uz kolonnām un sastāv no arhitrāva, frīzes un dzegas.

Avoti: LLVV, LPE

Antaboga   mit.

1. Bali salas mitoloģijā - čūska, kas eksistēja vēl pirms zemes un debesu radīšanas, ar meditācijas palīdzību viņa radīja bruņurupuci, kas kļuva par pasaules balstu un tālākās radīšanas pamatu.

Avoti: Mit

antabuss

1. Līdzeklis alkoholisma ārstēšanai; teturams.

Avoti: SV78

antacids   med.

1. Viela, kas saista, neitralizē skābes; līdzeklis, kas mazina kuņģa sulas skābumu.

Avoti: TM

antacīds

1. Viela, kas neitralizē kuņģa sulas sālsskābi (piem., almagels, magnēzijs).

Avoti: PL

antagonisks   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Nesamierināmi pretišķīgs.

Avoti: LLVV

antagoniskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> antagonisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

antagonisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Kādā laika posmā neatrisināmas pretrunas.

2. med. Pretēja virziena darbība (piem., muskuļu); pretestība.

3. med. Mikroorganismu savstarpēja pretiedarbība.

4. med. Vielas darbība, kas mazina citas vielas darbību.

Avoti: LLVV, TM

antagonisti   med.

1. Muskuļi, kas darbojas pretī kustībai un to ierobežo, piemēram, lai noturētu ķermeni noteiktā pozā.

2. Pretdarbības izraisītāji.

Aldosterona antagonisti— diurētiskie līdzekļi, kas kavē aldosterona iedarbību uz nierēm.

Kalcija antagonisti— vielas, kas bloķē kalcija iekļuvi šūnās vai kavē tā piesaisti no šūnu iekšējām rezervēm, mazinot gludās muskulatūras ierosināmību un kontraktilitāti.

Opija antagonisti— morfīna pretindes.

Avoti: VE

antagonistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs antagonismam, antagonistam; nesamierināmi pretišķīgs.

Avoti: LLVV

antagonists   -a, v.

1. Nesamierināms (uzskatu, kāda sabiedriska virziena u. tml.) pretinieks.

2. parasti dsk.; biol. Organismi, orgāni un vielas ar savstarpēji vai vienpusīgi pretēju (nomācošu) iedarbību.

Sabiedrotais antagonists— viens no diviem muskuļiem (vai muskuļu grupām), kuri darbojas gandrīz pretējā virzienā, bet, darbodamies vienlaicīgi, rada loceklī kustību, kas ir vidēja starp abām atšķirīgajām kustībām.

Avoti: LLVV, TM

antahkarana   mit.

1. Austrumu filozofija un vēdu filozofija lieto šo vārdu lai apzīmētu saprātu, kas kontrolē fizisko ķermeni.

Avoti: SG

Antajs

1. Antejs - gigants sengrieķu mitoloģijā, jūras dieva Poseidona un zemes dievietes Gajas dēls, gigants, kas bija neievainojams, kamēr viņa kājas skāra māti - zemi, Hērakls viņu uzveica paceļot gaisā un nožņaudzot.

Avoti: Mit

Antakja   vietv.

1. Pilsēta Turcijas dienvidos ("Antakya"), Hatajas ila administratīvais centrs, 217000 iedzīvotāju (2013. g.), senajos laikos bija zināma kā Antioha jeb Antiohija.

Avoti: LEV

antakrists   apv.

1. Nekristīts cilvēks.

Avoti: KiV

Antalja   vietv.

1. Pilsēta Turcijas Republikā ("Antalya"), ila administratīvais centrs, 775000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Antaljas līcis - atrodas Vidusjūrā, Turcijas dienvidu piekrastē, pie ieejas platums - 216 km, garums - 74 km, dziļums - līdz 2000 m, pusdiennakts plūdmaiņas - 0,4 m.

Avoti: LpA, PuA, PZT

antalkalīns   med.

1. Tāds, kas mazina vai neitralizē sārmainību.

Avoti: TM

Antāna   vietv.; nelok.

1. Antāna upe - Tartaks, upe Aglonas un Daugavpils novadā.

Avoti: LD

antanaklaze   novec.

1. Retorikā apzināts vārda atkārtojums citādā nozīmē.

Avoti: KV

Antananariva   vietv.; novec.

1. Antananarivu - Madagaskaras galvaspilsēta.

Avoti: PZT

Antananarivu   vietv.

1. Madagaskaras galvaspilsēta (angļu valodā "Antananarivo", senāk "Tananarivo"), atrodas salas vidienē (1400 m virs jūras līmeņa), 1,5 miljoni iedzīvotāju.

Avoti: LģE, PuA

Antani   vietv.

1. Gulbenes novada Stradu pagasta apdzīvotās vietas "Antāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Antāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Stradu pagastā.

Avoti: LC

antanieši

1. Gulbenes novada Stradu pagasta apdzīvotās vietas "Antani" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Antanifuci   vietv.

1. Pilsēta Madagaskarā, Antananarivu reģionā, 59000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

antanovka   apv.

1. Rudens šķirnes ābele.

Avoti: ĒiV

antanovki   apv.

1. Antanovkas āboli.

Avoti: ĒiV

antante

1. Vairāku lielvalstu nolīgums un bloks; visvairāk pazīstama ir Lielbritānijas, Francijas un Krievijas Antante (Trejsabiedrība), kas izveidojās 1904.-1907. g. un 1. pasaules karā cīnījās pret Vāciju un tās sabiedrotajiem.

2. Vairāki reāli eksistējuši vai tikai plānoti militāri politiski bloki, piem., Mazā Antante (Čehoslovākija, Rumānija un Dienvidslāvija laikā starp pasaules kariem), Baltijas Antante u. tml.

Avoti: SV99

antardhana   mit.

1. Dieva Kuberas mītiskais ierocis, kas minēts seno indiešu eposā "Mahābhārata"; visas būtnes, pret kurām pavērš šo ieroci, acumirklī iemieg un miegā mirst.

Avoti: MrJ

Antaress

1. Skorpiona alfa, sarkana pārmilzu zvaigzne, pusregulāra maiņzvaigzne, 170 ly.

Avoti: LEV

antarktandi   novec.

1. Dienvidamerikas Andu ģeoloģisko elementu turpinājums Antarktīdas kontinentā, saskatāms kalnu grēdās un gareniskos iegruvumos.

Avoti: KV

Antarktīda   vietv.

1. Kontinents dienvidu puslodē, Antarktikas centrālajā daļā ap dienvidpolu (angļu valodā "Antarctica"), aukstākais, vējainākais, sausākais, pēc vidējā augstuma (2350 m) augstākais pasaules kontinents, platība - 14 miljoni kvadrātkilometru, nav pastāvīgo iedzīvotāju.

Antarktīdas pussala— atrodas Rietumantarktīdā (angļu valodā "Antarctic peninsula"), garums - 1200 km, vidējais platums - 200 km, pussalu veido Andu kalnu turpinājums (Antarktandi), ziemeļu daļā (Greima Zemē) augstums - līdz 2328 m, dienvidu daļā (Pālmera Zemē) - 4191 m (Džeksona kalns).

Avoti: LEV, LģE

Antarktika   vietv.

1. Zemeslodes dienvidu polārais apgabals, kas ietver Antarktīdu, Atlantijas, Klusā un Indijas okeāna dienvidu daļu un salas (Dienvidu okeāns).

Avoti: ZTV, LģE

antarktisks   -ais; s. -a, -ā; ģeogr.

1. Raksturīgs Antarktikai, saistīts ar to.

Avoti: LLVV

ante   -es, dsk. ģen. -šu, arī -tu, s., arhit.

1. parasti dsk. Antīkā tempļa sānu sienu izvirzījumi ēkas fasādes pusē, kuri abās malās noslēdz priekštempļa portiku, parasti antes tika veidotas ordera formā (kā pilastri).

2. Pilastrs, kas rotā sienu.

Avoti: SV69

ante   lat.

1. Pirms.

Ante Christum natum— pirms Kristus dzimšanas jeb pirms mūsu ēras.

Avoti: LEV

Antē

1. astr. Saturna pavadonis ("Anthe"), vidējais attālums no planētas - 197700 km, izmēri - 1 km.

Avoti: ZvD-203-25

ante-

1. Priedēklis - pirms- (piem., antenatāls).

Avoti: SV99

antecedencija   jur.

1. Iepriekšējs notikums, gadījums.

Avoti: JtV

antecedents

1. med. Iepriekšējais, priekšgājējs; iepriekšējie apstākli, cēlonis.

2. val. Iepriekš minētais vārds, uz ko attiecas vietniekvārds.

Avoti: TM, KV

antecesors

1. Priekštecis.

Avoti: SV33

antechinomys   lat.

1. Somainās lēcējpeles.

Avoti: PDE

antedatēt   novec.

1. Ierakstīt, uzdot agrāku datumu nekā īstenībā.

Avoti: KV

antefāze   med.

1. Interfāzes jeb kariostāzes stadija tieši pirms mitozes vai mejozes stadijas, kurā notiek enerģijas producēšanās un uzkrāšanās šūnas netiešās dalīšanās procesam un sākas hromosomu reprodukcija.

Avoti: MSV

antefebrils   med.

1. Pirmsdrudža.

Avoti: TM

antefiksācija   med.

1. Fiksācija, piestiprināšana pie (kā) priekšā esoša.

Dzemdes antefiksācija— atpakaļ izliektas dzemdes piešūšana pie vēdera priekšējās sienas.

Avoti: TM

antefikss

1. Jumta augšējais vai apakšējais kārniņš ar plastisku vertikālu dekoratīvo elementu (palmetes vai fantastiska dzīvnieka veidā), ko izmanto jumta dzegas vai kores rotāšanai.

Avoti: LPE

antefleksija   med.

1. Noliekums uz priekšu.

Avoti: TM

antegmīts   materiālt.

1. Plastmasa, ko iegūst no fenolformaldehīda sveķiem un grafīta; lieto cauruļu, iekārtu oderēšanas plāksnīšu u. c. izgatavošanai.

Avoti: ZTV

Antejs   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - milzis, jūras dieva Poseidona un zemes dievietes Gajas dēls; kamēr Anteja kājas skar māti zemi, viņš ir neuzvarams; Hērakls Anteju pieveic, paceldams gaisā un nožņaugdams.

Avoti: SV99

Antekera   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Antequera"), Andalūzijas autonomā apgabala Malagas provincē, 41800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

anteklīze   -žu, s., ģeol.

1. Liela antiklināla platformu tektoniskā struktūra.

Avoti: SV99

antekubitāls   med.

1. Tāds, kas atrodas elkoņa priekšpusē.

Avoti: TM

antekurvatūra   med.

1. Neliels izliekums uz priekšu.

Avoti: TM

antemensale   rel.

1. Gleznojums vai skulpturāls veidojums altāra priekšpusē.

Avoti: LEV

antemijs   novec.

1. No stāvus nostādītiem ziediem, lapām vai stilizētiem palmu zariņiem darināts izgreznojums antīkā arhitektūrā.

Avoti: KV

antena   -as, s.

1. Iekārta radioviļņa izstarošanai vai uztveršanai.

Virziena antena— antena, kuras ass virzienu var mainīt, peilējot radiobākas.

2. Posmkāju galvas tausteklis (taustes un ožas orgāns).

Avoti: LLVV, JūVM

antenatāls

1. Tāds, kas attiecas uz embrionālo periodu, uz periodu pirms piedzimšanas.

Antenatālā diagnostika— izmeklējumi, ko veic, lai noteiktu iespējamu vēl nedzimuša bērna slimību vai kroplību.

Avoti: SV99

antene   apv.

1. Antena.

Avoti: KiV

antenefekts   -a, v.

1. Nevēlama elektromagnētisko viļņu izstarošana vai uztveršana, kas ietekmē antenas virziendarbību un samazina tās lietderības koeficientu.

Avoti: PP, T

antenmīna   mil.

1. Jūras mīnu karā - ar antenām aprīkota kontakta jūras mīna, kuras uzspridzinātājs iedarbojas, kuģa korpusam saskaroties ar mīnas metāla troses veida antenu, kuras apakšējais gals piestiprināts pie enkura, kas atrodas ūdenstilpnes dibenā, bet augšējais gals - pie bojas.

Avoti: MIL

antenna   novec.

1. Gaisa vads elektromagnētisko (radio) viļņu raidītājā vai uztvērējā.

Avoti: KV

antennaria   lat.

1. Kaķpēdiņas - divdīgļlapju klases kurvjziežu dzimtas ģints.

Antennaria dioica— divmāju kaķpēdiņa.

Avoti: LD

Antēnors   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - viens no Trojas vecākajiem, kurš izcēlās ar godprātību.

Avoti: MitJ

antependijs   rel.

1. Evaņģēliski luteriskajā baznīcā - altāra vai kanceles pārklājs noteiktā liturģiskajā krāsā.

2. Romas katoļu baznīcā - altāra priekšpuses apšuvums ar greznu audumu vai dekoratīvām koka vai metāla plāksnēm.

Avoti: RtV

antepozīcija   med.

1. Novirze uz priekšu.

Avoti: TM

anteprostatīts   med.

1. Mīzalizvadkanāla sīpoliņa dziedzera iekaisums.

Avoti: TM

antēra   novec.

1. Zieda putekšņmaciņš.

Avoti: KV

anterīdijs   biol.

1. Aļģu, sēņu, sūnaugu un paparžaugu vīrišķais dzimumorgāns.

Avoti: ZTV

antero-   med.

1. Saliktos vārdos nozīmē priekšējais, no priekšpuses.

Avoti: TM

anterogrāds

1. med. Tāds, kas virzās no mugurpuses uz priekšu.

2. psih. Iepriekš noticis.

Avoti: TM, PsA

anterolaterāls   med.

1. Tāds, kas atrodas priekšpusē, tālāk no viduslīnijas.

Avoti: TM

anteromediāns   med.

1. Tāds, kas atrodas priekšpusē, tuvāk viduslīnijai.

Avoti: TM

anteroparietāls   med.

1. Priekšpaura.

Avoti: TM

anteroposteriors   med.

1. Priekšēji pakaļējais.

Avoti: TM

anterosuperiors   med.

1. Priekšēji augšējais.

Avoti: TM

anterozoids

1. Auga spermatozoīds; vīrišķā kustīgā dzimumšūna, kas raksturīga dažām augu grupām (paparžaugiem, brūnajām un zaļajām aļģēm, dažiem sāgo palmu dzimtas augiem, sūnām).

Avoti: SV69

antesistolija   med.

1. Nosliece uz paroksimālās tahikardijas lēkmēm; precīzi diagnosticēt var tikai elektrokardiogrāfiski; iespējams, autosomāli dominanta pārmantošana.

Avoti: MSV

antetonitrs

1. Zauropodu grupas dinozaurs, dzīvoja pirms ~221-210 miljoniem gadu Āfrikā, 10 metrus garš, svars - 2-5 tonnas.

Avoti: IZ-85-38

anteversija   med.

1. Noliekšanās uz priekšu; dzemdes normāls stāvoklis.

Avoti: TM

anthemis   lat.

1. Ilzītes - divdīgļlapju klases kurvjziežu dzimtas ģints.

Anthemis arvensis— tīruma ilzīte.

Anthemis carpatica— Karpatu ilzīte.

Anthemis cotula— suņu ilzīte.

Anthemis cretia var. cupaniana— Krētas ilzīte.

Anthemis nobilis— dižā ilzīte.

Anthemis ruthenica— Krievzemes ilzīte.

Anthemis tinctoria— dzeltenā ilzīte.

Avoti: LD, DaE

antheraea   lat.

1. Tauriņu kārtas pāvaču dzimtas ģints.

Antheraea pernyi— Ķīnas ozolu zīdtauriņš.

Avoti: LD

anthicidae   lat.

1. Vaboļu kārtas ložņvaboļu dzimta.

Avoti: LD

anthoceratophyta   lat.

1. Sūnu nodalījuma ragvācelīšu klase.

Avoti: LD

athooceros   lat.

1. Sūnu nodalījuma ragvācelīšu klases ragvācelīšu dzimtas ģints.

Anthoceros punctatus— punktainā ragvācelīte.

Avoti: LD

anthocerotaceae   lat.

1. Sūnu nodalījuma ragvācelīšu klases ragvācelīšu dzimta.

Avoti: LD

anthocerotae   lat.

1. Sūnu nodalījuma ragvācelīšu klase.

Avoti: LD

anthocerotidae   lat.

1. Pēc dažu autoru iedalījuma - aknu sūnu klases ragvācelīšu apakšklase.

Avoti: LD

anthocharis   lat.

1. Kukaiņu klases tauriņu kārtas balteņu dzimtas ģints.

Antocharis cardamines— ķērsu baltenis.

Avoti: LD

anthochomus   lat.

1. Kukaiņu klases vaboļu kārtas māņmīkstspārņu dzimtas ģints.

Avoti: LD

anthocopa   lat.

1. Kukaiņu klases plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas griezējbišu dzimtas ģints.

Avoti: LD

anthomyidae   lat.

1. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas pamušu dzimta.

Avoti: LD

anthonomus   lat.

1. Kukaiņu klases vaboļu kārtas smecernieku dzimtas garsmeceru grupas ģints.

Anthonomus pomorum— ābeļu zieddūrējs.

Anthonomus rubi— aveņu zieddūrējs.

Avoti: LD

anthophila   lat.

1. Tauriņu kārtas kožtinēju dzimtas ģints.

Anthophila fabriciana— šīs ģints suga.

Avoti: LD, Wi

anthophoridae   lat.

1. Kukaiņu klases plēvpārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas pūkbišu dzimta.

Avoti: LD

anthoscopus   lat.

1. Somzīlīšu dzimtas ģints.

Anthoscopus minutus— Kapzemes somzīlīte.

Avoti: ZvP

anthoseus   lat.

1. Zirnekļveidīgo klases ērču kārtas gamazīnērču kohortas plēsējērču dzimtas ģints.

Avoti: LD

anthostoma   lat.

1. Asku sēņu nodalījuma pirenomicēšu klases diatripu dzimtas ģints.

Avoti: LD

anthostomella   lat.

1. Asku sēņu nodalījuma pirenomicēšu klases klipeosfēriju dzimtas ģints.

Anthostomella starcii— šīs ģints suga, kas Latvijā konstatēta siltumnīcā uz palmu lapām.

Avoti: LD

anthoxanthum   lat.

1. Smaržzāles - graudzāļu dzimtas ģints.

Anthoxanthum aristatum— akotainā smaržzāle.

Anthoxanthum odoratum— parastā smaržzāle.

Avoti: LD

anthozoa   lat.

1. Koraļļi.

Avoti: PDE

anthracobia   lat.

1. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases humāriju dzimtas ģints.

Avoti: LD

anthracoidea   lat.

1. Antrakoīdejas - melnplaukas sēņu rindas ustilāgu dzimtas ģints.

Anthracoidea echinospora— šīs ģints suga.

Anthracoidea fischeri— šīs ģints suga.

Anthracoidea subinclusa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

anthrax   lat.

1. Mājlopu liesas sērga.

Avoti: LLx

anthrenus   lat.

1. Muzejvaboles - vaboļu kārtas ādgraužu dzimtas ģints.

Anthrenus museorum— parastā muzejvabole.

Avoti: LD

anthribidae   lat.

1. Platsmeceri - vaboļu kārtas dzimta.

Avoti: LD

anthribus   lat.

1. Vaboļu kārtas platsmeceru dzimtas ģints.

Anthribus albinus— šīs ģints suga.

Anthribus nebulosus— šīs ģints suga.

Avoti: LD, Wi

anthriscus   lat.

1. Suņuburkšķi - čemurziežu dzimtas ģints.

Anthriscus cerefolium— dārza suņuburkšķis.

Anthriscus nitida— spožais suņuburkšķis.

Anthriscus sylvestris— meža suņuburkšķis.

Avoti: LD

anthropos   gr.; antr.

1. Cilvēks.

Avoti: AV

anthurium   lat.

1. Antūrijas.

Anthurium crystallinum— kristāla antūrija.

Avoti: PDE, TaE

anthus   lat.

1. Čipstes - zvirbuļveidīgo kārtas cielavu dzimtas ģints.

Anthus campestris— stepes čipste.

Anthus cervinus— sarkanrīkles čipste.

Anthus godlewskii— Austrumāzijas čipste.

Anthus gustavi— Sibīrijas čipste.

Anthus hodgsoni— zaļganā čipste.

Anthus novaeseelandiae— lielā čipste.

Anthus petrosus— akmeņu čipste.

Anthus pratensis— pļavu čipste.

Anthus spinoletta— ūdeņu čipste.

Anthus trivialis— koku čipste.

Avoti: LD, ZvP

anthyllis   lat.

1. Pērkonamoliņi - tauriņziežu dzimtas ģints.

Anthyllis arenaria— smiltāju pērkonamoliņš.

Anthyllis x baltica— Baltijas pērkonamoliņš.

Anthyllis coccinea— košsarkanais pērkonamoliņš.

Anthyllis macrocephala— lielgalvainais pērkonamoliņš.

Anthyllis maritima— jūrmalas pērkonamoliņš.

Anthyllis x polyphilloides— daudzlapu pērkonamoliņš.

Anthyllis vulnearia— brūču pērkonamoliņš.

Avoti: LD

anti-   svešvārdu pried.

1. Norāda uz nesaderību ar to, pretstatu tam, kas izteikts pamatvārdā.

Avoti: LLVV

anti

1. Austrumslāvu ciltis, kas 4.-6. gs. dzīvoja mežastepes joslā starp Dņestru un Dņepru, 3.-4. gs. sāka veidoties antu valsts; vēlāk antu apdzīvotajā teritorijā izveidojās Kijevas Krievzeme.

2. Antīkajā arhitektūrā celtnes sānsienu pagarinājumi galvenās fasādes, reizēm arī aizmugures pusē.

Antu templis— vienkāršākais un senākais tempļa tips Senajā Grieķijā - neliela četrstūraina telpa, ko sedz divslīpju jumts; galveno fasādi veidoja sānsienu pagarinājumi, starp kuriem atradās divas kolonnas.

Avoti: EV, LPE

antiaglutinīns   med.

1. Viela, kas neitralizē aglutinīna iedarbību.

Avoti: TM

antiagreganti   med.

1. Pretrecēšanas līdzekļi, kas kavē asins recēšanu un trombu veidošanos asinsvados.

Avoti: VE

antiagresīns   med.

1. Viela, kas rodas asinīs pēc atkārtotas parenterālas agresīna ievadīšanas un neitralizē to.

Avoti: TM

antialbumāts   med.

1. Albumīna nepilnīgas sagremošanas produkts, kas nesadalās pepsīna ietekmē; tripsīna ietekmē pārvēršas antipeptonā.

Avoti: TM

antialbumīns   med.

1. Precipitīns, kas iedarbojas uz albumīnu.

2. Albumīna sastāvdaļa, kas kuņģa gremošanas ietekmē pārvēršas antialbumozē.

Avoti: TM

antialbumoze   med.

1. Viena no albumozēm, kuras veidojas no albumīna kuņģa gremošanas procesā; tālāk pārvēršas antipeptonā.

Avoti: TM

antialkoholiķis   novec.

1. Alkohola lietošanas pretinieks.

Avoti: KV

antiamboceptors   med.

1. Amboceptora antiviela; darbojas uz tā komplementofilo grupu.

Avoti: TM

antiamerikānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Vērsts pret Amerikas Savienoto Valstu ideoloģiju, politiku; pretamerikānisks.

Avoti: LLVV

antiamerikānisms

1. Ideoloģiska un politiska kustība, kas vērsta pret ASV un amerikāņu kultūru un dzīvesveidu.

Avoti: PL

antianafilakse   med.

1. Stāvoklis, kad anafilakses reakcija neiestājas; novērojams gadījumos, ja ir brīvas antivielas asinīs.

Avoti: TM

antiandrogēns   med.

1. Ikviena viela, kas nomāc androgēnu darbību.

Avoti: MSV

antianēmisks   med.

1. Antianēmiskie līdzekļi - medikamenti, kas atjauno trūkstošo hemoglobīnu vai eritrocītus.

Avoti: VE

antiangināls

1. Antianginālie līdzekļi - vielas, ko izmanto sirds išemiskās slimības ārstēšanai, stenokardijas lēkmju pārtraukšanai vai novēršanai.

Avoti: LPE

antiantitoksīns   med.

1. Antitoksīna antiviela.

Avoti: TM

antiantiviela   med.

1. Antivielas antiviela, viela, kas iznīcina vai samazina antivielas darbību.

Avoti: TM

antiapekss

1. Debess punkts, kas pretējs Saules kustības apeksam.

Avoti: SV69

antiarhi

1. Izmirušu bruņuzivju apakšklase ("Antiarchi"), dzīvoja devona periodā dažāda sāļuma ūdenstilpju bentālē; Latvijā zināmas 25 s., no tām 18 atklātas Latvijā.

Avoti: LD

antiaritmisks

1. Antiaritmiskie līdzekļi - vielas, kas normalizē sirds ritmu, pazeminot sirds muskulatūras ierosināmību.

Avoti: LPE

antiartrīts   med.

1. Līdzeklis pret artrītu.

Avoti: TM

Antiatlass   vietv.

1. Kalnu grēda Atlasa kalnu sistēmas dienvidrietumos, Marokā, ziemeļos - Sirvas vulkāniskais masīvas, augstums - 3304 m, kas veido savienojumu ar Augsto Atlasu.

Avoti: PZT

antiatoms   fiz.

1. Atoms, kas sastāv no antidaļiņām.

Avoti: MkV

antiautolizīns   med.

1. Antiviela, kas kavē autolizīna darbību.

Avoti: TM

Antiba   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Antibes"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Piejūras Alpu departamentā, 74100 iedzīvotāju (2010. g.), dibinājuši grieķi 300 g. p. m. ē.

Avoti: Wi

antibakhijs

1. Antīkajā vārsmošanas sistēmā - pēda, kas sastāv no divām garām zilbēm un vienas īsas zilbes.

Avoti: SV69

antibakhs   novec.

1. Trīszilbīga antīka pantpēda, pirmās 2 zilbes garas, trešā īsa.

Avoti: KV

antibakteriāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas spēj iznīcināt vai nomākt baktērijas.

Antibakteriālie līdzekļi— pretmikrobu līdzekļi ar bakteriostatisku vai baktericidālu darbību.

Avoti: LLVV

Antibalkāns   vietv.

1. Strednagora - kalni Balkānu pussalā, Bulgārijā.

Avoti: PZT

antibarioni   vsk. antibarions;

1. Barionu antidaļiņas - antinukloni, antihiperoni un rezonansi.

Avoti: FF

antibiotikas   -u, s.

1. Ārstniecības līdzekļi (piemēram, penicilīns, streptomicīns, kā arī augstāko augu un dzīvnieku organismu izstrādātas vielas), kas spēj iznīcināt mikroorganismus vai kavēt to vairošanos.

Avoti: LLVV, MLVV

antibiotiks   med.

1. Viela, ko iegūst no mikroskopiskajām sēnēm un baktērijām, kas nomāc noteiktu mikroorganismu dzīvotspēju.

Avoti: TM

antibiotiķi   -u, v.

1. Antibiotikas.

Avoti: LLVV

antibiotiski   apst.

1. Antibiotisks.

Avoti: LV87

antibiotisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas spēj iznīcināt mikroorganismus vai aizkavēt to vairošanos.

Antibiotiskās vielas— antibiotikas.

Avoti: LLVV

antibioze   med.

1. Divu vai vairāku organismu kopdzīve, kas kaitīga vienam no tiem.

Avoti: TM

antiblastisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Šūnu (baktēriju, audzēju) augšanu kavējošs.

Antiblastiskie līdzekļi— vielas, ko izmanto ļaundabīgo audzēju ķīmijterapijai; pretvēža līdzekļi.

Avoti: LPE, TM

antiboļševistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pret boļševismu.

Avoti: T

anticiklons   -a, v.

1. Augsta atmosfēras spiediena apgabals, kur spiediens samazinās un vējš pūš no centra uz perifēriju.

Avoti: LLVV

anticipācija

1. psih. Spēja paredzēt rīcības, darbības rezultātus, spēja apziņā prognozēt, "modelēt" gaidāmos notikumus; paredzējums; iepriekšējs pieņēmums, priekšstats.

2. ģenēt. Ar katru paaudzi ontoģenētiski agrāka iedzimstamas pazīmes vai slimības parādišanās.

3. jur. Parādības vai darbības sākšanās pirms laika, kad tai vajadzētu sākties pēc likuma vai paraduma; parādsaistību pirmstermiņa izpilde.

4. mūz. Ieskaņa - kāda akorda skaņa, kas parādās pirms visa akorda.

Avoti: SV99

anticipēt   -ēju, -ē, -ē, -ējam, -ējat, pag. -ēju, -ējām, -ējāt; pav. -ē, -ējiet;

1. Aizsteigties notikumiem priekšā, tos paredzot vai nojaušot.

Avoti: SV69

antidaktils

1. Pantmērs, kam ir trīszilbīga pēda, kur pēdējā zilbe ir uzsvērta (sillabotoniskajā vārsmošanas sistēmā) vai gara (antīkajā vārsmošanas sistēmā).

Avoti: SV69

antidaļiņa   -as, s.; fiz.

1. Elementārdaļiņa, kuras masa, spins un vidējais dzīves laiks ir tādi paši kā attiecīgajai daļiņai, bet elektriskais lādiņš, magnētiskais moments, dīvainība u. c. ir tādi paši pēc absolūtās vērtības, bet ar pretēju zīmi.

Avoti: LLVV, FF

antidatēt

1. Ierakstīt agrāku datumu nekā ierakstīšanas diena.

Avoti: SV33

antidemokrātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Vērsts pret demokrātismu, demokrātiju.

Avoti: LLVV

antidempings   ek.

1. Vērsts pret dempingu.

Antidempinga nodeva— ievedmuitas nodevas veids, kas nodrošina valsts iekšējā tirgus aizsardzību pret preču ievešanu par dempinga cenām.

Avoti: SbV

antidepresanti   med.

1. Vielas, ko lieto depresīvu stāvokļu ārstēšanai (piem., amitriptilīns).

Avoti: ZTV

antidesma   novec.

1. Indijas koku ģints vilkpieņu dzimtā; tā no lūku šķiedrām vērpj dzijas, bet novārītas lapas ir pretinde čūsku kodumam.

Avoti: KV

antidetonators   tehn.

1. Piedevas degvielai (mazāk par l%), kas, palielinot oktānskaitli, samazina detonāciju iekšdedzes dzinējā.

Avoti: ZTV

antidiabētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Antidiabētiskie līdzekļi - savienojumi, kas veicina ogļhidrātu izmantošanu audos un uzkrāšanos aknās, tādējādi samazinot cukura daudzumu asinīs.

Avoti: LPE

antidialektisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas vērsts pret dialektiku.

Avoti: SV69

antidiastāze   med.

1. Diastāzes antiviela, ko atrod serumā pēc diastāzes ievadīšanas asinīs.

Avoti: TM

antidiskratisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Līdzeklis pret konstitūcijas vai asiņu anomāliju; senos laikos - stibiāti, dzelzs, arsēns, dzīvsudrabs, sērs u. c., tagad - vitamīni, hormoni, fermenti, alkaloīdi.

Avoti: TM

antidiurētika   med.

1. Antidiurētisks līdzeklis: (a) līdzeklis, kas kavē urīna izdalīšanos; (b) līdzeklis, kas palielina urīna koncentrāciju, samazinot tā daudzumu.

Avoti: MSV

antidiurētisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds līdzeklis, kas kavē urīna atdalīšanos; kas palielina urīna koncentrāciju, pamazinot tā daudzumu.

Antidiurētiskais hormons— hipofīzes hormons, ko producē hipofīzes mugurējā daiva; ADH; vazopresīns.

Avoti: TM

antidote   fr.; med.

1. Antidots - pretlīdzeklis, pretinde.

Avoti: SV99

antidotisms   med.

1. Farmakoloģiskais koerģisms, kad medikamenti fizikālā vai ķīmiskā mijiedarbībā iet bojā.

Avoti: ZTV

antidots   -a, v.; med.

1. Viela, ko lieto saindēšanās gadījumā; pretinde.

Ķīmiskais antidots— viela, kas savienojas ar indi nešķīstošā vai nekaitīgā ķīmiskā savienojuma.

Mehāniskais antidots— viela, kas aizkavē indes uzsūkšanos.

Fizioloģiskais antidots— viela, kas izraisa indei pretēju efektu.

Avoti: LLVV, MLVV, TM

antidromisks   med.

1. Attiecīgs uz nervu impulsu, kas iet normālajam impulsam pretējā virzienā.

Avoti: TM

antiduelants

1. Divkauju neatzinējs.

Avoti: SV58

antielektrons   fiz.

1. Pozitīvi lādēts elektrons; pozitrons.

Avoti: SV78

antiendotoksīns   med.

1. Antiviela pret baktēriju endotoksīnu.

Avoti: TM

antiestrogēni   med.

1. Pretvēža līdzekļi, vielas, kas tieši vai netieši mazina estrogēnu ietekmi.

Avoti: VE

antifašistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Vērsts pret fašismu, fašistiem; pretfašistisks.

Antifašistiskā kustība— pret fašismu vērsta demokrātiska kustība; radās 20. gs. 20. gados Itālijā, īpaši aktīvi tās pārstāvji darbojās Otrā pasaules kara gados.

Avoti: LLVV, VjV

antifašists   -a, v.

1. Fašisma pretinieks.

Avoti: LLVV

antifebrīns

1. Ārstniecības līdzeklis pret karstumu un sāpēm.

Avoti: SV69

antifella   novec.

1. Klinšu kapu vieta Likijā ar akmenī kaltām koka materiāla formām; kapeņu pretskatos sastopamas arī joniskās formas.

Avoti: KV

antifeminisms   novec.

1. Pretstats feminismam.

Avoti: KV

antifeodāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Vērsts pret feodālismu.

Avoti: LLVV

antiferments   med.

1. Viela, kas neitralizē fermenta darbību.

Avoti: TM

antiferomagnētiķis

1. Viela, kurai piemīt antiferomagnētisms un nav paliekošas magnetizācijas, ja nav ārējā lauka.

Avoti: SV78, FF

antiferomagnētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar antiferomagnētismu, tam raksturīgs.

Avoti: PP, T

antiferomagnētisms   fiz.

1. Magnētiski sakārtots vielas stāvoklis, kam raksturīga blakusesošo vielas daļiņu magnētisko momentu savstarpējā orientācija pretējos virzienos (antiparalēli).

Avoti: ZTV

antifobijisks

1. Antifobijiskie līdzekļi - ārstniecības līdzekļi, ko lieto baiļu, patoloģisku bažu un paaugstinātas uzbudināmības gadījumos.

Avoti: SV99

antifona

1. Garīga dziesma, ko pārmijus izpilda divi kori vai solists un koris.

2. Muzicēšanas veids, kad vieniem mūzikas elementiem atbild citas balsis vai instrumenti.

Avoti: SV99, RtV

antifone   novec.

1. Antifona.

Avoti: SV33

antifoni

1. Divu koru vienas un tās pašas melodijas pārmaiņus dziedājumi.

2. med. Individuālie aizsarglīdzekļi pret trokšņiem.

Iekšējie antifoni— īpaši vates, marles vai cita materiāla ieliktņi ausīs.

Ārējie antfoni— austiņas vai spilventiņi, kas nosedz auss gliemežnīcu.

Avoti: VE

antifonijs   mūz.

1. Liturģisks dziedājums, ko pamīšus izpilda divi kori vai retāk solists un koris; antifona.

Avoti: ML

antifons

1. med. Aparāts auss ārējās ejas noslēgšanai pret trokšņiem.

2. mūz. Katoļu baznīcas dziedājums, ko pārmaiņus dzied divi (pus)kori vai priekšdziedātājs un koris.

Avoti: TM, MūV

antiformants   val.

1. Enerģijas samazinājums, kas rodas skaņas spektrā, ja akustiskā enerģija deguna dobumā radītu svārstību dēļ tiek absorbēta.

Avoti: VsV

antiformīns   med.

1. Kālija vai nātrija hipohlorīta maisījums ar nātrija hidroksīdu; šķīdina organiskas vielas, piem., krēpas, gļotas, šūnas, ādu, matus un vairumu sīkbūtņu, izņemot tuberkulozes un liesas sērgas nūjiņas; lieto tuberkulozes mikobaktēriju atdalīšanai no krēpām un urīna.

Avoti: TM

antifrikcija

1. Antifrikcijas materiāli - materiāli, kam ir zems berzes koeficients; no tiem izgatavo detaļas, kas pakļautas slīdes berzei (gultņus, ieliktņus utt.).

Avoti: SV69

antifriktīvs

1. Tāds, kam ir niecīgs berzes koeficients; šādus materiālus lieto pašeļļojošos gultņos, rotējošos iekārtu mezglos u. tml.

Antifriktīvie materiāli— Materiāli, kam ir zems berzes koeficients; no tiem izgatavo slīdberzei pakļautas mašīnu detaļas (gultņus, ieliktņus u. tml.); pretberzes materiāli.

Avoti: ZTV

antifrinolizīns   med.

1. Krupju indes pretinde.

Avoti: TM

antifrīze   -es, s.

1. Viela, kas pazemina ūdens sasalšanas temperatūru.

Avoti: LLVV

antifrīzs   -a, v.

1. Šķīdums ar zemu sasalšanas temperatūru, mazu stingrību, augstu siltumietilpību, niecīgu iztvaikotspēju.

Avoti: MIL

antifungīns

1. Šķidrums ēkas koka daļu pasargāšanai no pūšanas, ko izraisa ēku piepe.

Avoti: SV69

antigalaktogogs   med.

1. Līdzeklis, kas mazina piena sekrēciju.

Avoti: TM

antigalaktogons   med.

1. Līdzeklis, kas mazina piena sekrēciju.

Avoti: MSV

antigēni   vsk. antigēns;

1. Lielmolekulāri savienojumi, kas, ievadīti organismā, izsauc antivielu rašanos, kuras ar antigēniem reaģē.

Avoti: ZTV

antigēnisms   med.

1. Dažu vielu spēja ierosināt antivielu rašanos.

Avoti: TM

antigēns   med.

1. Lielmolekulāra viela (proteīns vai proteīna un polisaharīda komplekss), kas, parenterāli ievadīta organismā, spēj ierosināt specifisku globulīnu - antivielu veidošanos un savienoties ar tām.

Antigēna terapija— ārstēšana ar antigēnu, lai ierosinātu antivielu rašanos.

Acetonā nešķīstošais antigēns— vērša sirds spirta ekstrakta atliekas pēc apstrādes ar acetonu.

Mākslīgs antigēns— Konjugēts antigēns, kas iegūts, savienojot nepilnīgo antigēnu ar proteīnu.

Sirds antigēns— vērša sirds audu spirta ekstrakts Vasermaņa reakcijai.

Holesterinizētais antigēns— vērša sirds antigēns ar 4% holesterīna piedevu.

Konjugēts antigēns— antigēns kurā viena acila grupa vai vienkāršs savienojums piesaistīts proteīnam.

Viciņu antigēns— antigēns, kas atrodams kustīgo baktēriju, piem., salmonellu viciņās.

Heterogēnais antigēns— antigēns, kas atrodams šūnās, kas nav bioloģiski radnieciskas un atšķirīgas fizioloģisko funkciju ziņā; veido hemolizīnu, kas šķīdina auna eritrocītus, un atrasts daudzu dzīvnieku audos, kā arī vairākos mikroorganismos.

Ziedputekšņu antigēns— no ziedputekšņiem ekstrahēts proteīns, ko lieto siena drudža ārstēšanā.

Avoti: TM

antigēnterapija   med.

1. Ārstēšana ar antigēnu, lai ierosinātu antivielu rašanos.

Avoti: MSV

antiglobālists

1. Cilvēks, kas vēršas pret globālismu; globālisma pretinieks.

Avoti: MLVV

antiglobalizācija

1. Kustība, kas vēršas pret globalizācijas procesiem mūsdienu pasaulē.

Avoti: PL

Antigone   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - Edipa un viņa mātes Iokastes meita; pret valdnieka Kreonta gribu apbedīja cīņā pret Tēbām kritušo brāli Polinciku; par sodu iemūrēta kapenēs, kur viņa izdarīja pašnāvību.

2. Tesālijas valdnieka Pēleja pirmā sieva, kas izdarīja pašnāvību, saņēmusi viltus ziņu, ka vīrs grasoties precēties ar citu sievieti.

Avoti: SV08, MitJ

antigonon   lat.

1. Antigonone.

Antigonon leptopus— tievkātu antoigonone.

Avoti: TaE

antigonone   lat.

1. dsk. Sūreņu dzimtas ģints ("Antigonon").

Tievkātu antigonone— antigonoņu suga ("Antigonon leptopus"), kāpelētājaugs, kas neatrodot atbalstu ložņā pa zemi.

Avoti: TaE

antigs   novec.

1. Veclaicīgs, antīks.

Avoti: SW78

Antigva   vietv.

1. Vulkāniskas izcelsmes sala Mazo Antiļu salu ziemeļos, platība - 280 kvadrātkilometru, lielākais augstums - 402 m.

Antigva un Barbuda— valsts Vidusamerikā (angļu valodā "Antigua and Barbuda"), Mazo Antiļu salu ziemeļos, parlamentāra monarhija Nāciju Sadraudzībā, valsts galva - Lielbritānijas karaliene, kuru pārstāv ģenerālgubernators, galvaspilsēta - Sentdžonsa, administratīvais iedalījums - 6 kopienas un 2 teritorijas, 69500 iedzīvotāju.

2. Antigva Gvatemala - pilsēta Gvatemalā ("Antigua Guatemala"), Sakatepekesas departamenta administratīvais centrs, 1500 m vjl., 35000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LģE, PZT, PuA

Antigvokuskatlana   vietv.

1. Pilsēta Salvadorā, 55300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

antihelminti   novec.

1. Līdzekļi pret cērmēm, dzīvnieku parazītiem.

Avoti: LV93

antihelmintisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds līdzeklis, kas iznīcina cērmes, tārpus.

Avoti: TM

antihemaglutinīns   med.

1. Viela, kas kavē hemaglutinīna darbību.

Avoti: TM

antihemolizīns   med.

1. Viela, kas kavē hemolizīna darbību.

Avoti: TM

antihernhūtisks   -ais; s. -a, -ā; rel.

1. Tāds, kas ir saistīts ar cīņu pret hernhūtismu; tāds, kam ir negatīva attieksme pret hernhūtismu.

Avoti: JkV

antihigiēnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neatbilst higiēnas nosacījumiem, prasībām; nehigiēnisks.

Avoti: LLVV

antihiperglikēmisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas pazemina paaugstinātu glikozes līmeni asinīs.

Avoti: MSV

antihiperoni

1. Hiperonu antidaļiņas.

Avoti: LPE

antihipertensīvs   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas pazemina paaugstinātu asinsspiedienu.

Avoti: MSV

antihipotensīvs   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas paaugstina pazeminātu asinsspiedienu.

Avoti: MSV

antihistamīnisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Antihistamīnisks līdzeklis - tāds līdzeklis, kas kavē histamīna darbību organismā; lieto alerģisku slimību terapijā.

Avoti: TM

antihistamīns

1. Viela, kas neitralizē vai pavājina histamīna iedarbību.

Avoti: SV99

antihitlerisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Vērsts pret hitlerismu; prethitlerisks.

Avoti: LLVV

antihlorēšana

1. Tekstilizstrādājumu apstrāde hlorsaturošo savienojumu palieku aizvākšanai.

Avoti: ZTV

antihlors   novec.

1. Tāds līdzeklis, ko lieto hlora atlieku iznīcināšanai audos, papīrā u. c., kas balināti ar hloru vai hlorkaļķiem.

Avoti: KV

antiholagogs   med.

1. Tāds, kas pamazina žults izvadi; kas pavājina aknu funkciju.

Avoti: TM

antiholagons   med.

1. Tāds, kas mazina žults izvadi; tāds, kas vājina aknu funkciju.

Avoti: MSV

antiholīnerģisks   med.

1. Antiholīnerģiskie līdzekļi - vielas, kas nomācoši ietekmē parasimpātisko nervu sistēmu.

Avoti: VE

antiholīnesterāze   med.

1. Viela, kas kavē holīnesterāzes darbību, piem., ezerīns.

Avoti: TM

antiholīnesterāzes

1. Vielas, kas, inaktivējot fermentu holīnesterāzi, kavē tā iedarbību uz mediatoru acetilholīnu.

Avoti: LPE

antihormoni   med.

1. Aizsargvielas, ko organisms izstrādā, ja tajā ilgu laiku ievada hormonālus olbaltumvielu preparātus.

Avoti: SV99

antihormons   med.

1. Viela, kas darbojas pretēji hormonam, piem., grūtnieču asinīs atrodamās vielas, kas neitralizē hipofīzes pakaļējās daļas hormonu, novēršot dzemdes kontrakcijas; arī insulināze, kas noārda insulīnu aknās.

Avoti: TM

antihtoni   novec.

1. To pašu platuma grādu iedzīvotāji pretējās zemes puslodēs.

Avoti: KV

antihtons   novec.

1. Pretzeme; sevišķs debess ķermenis pitagoriešu mācībā, kas kustas ap Sauli atrazdamies pretējā pusē no tās attiecībā pret Zemi.

Avoti: KV

antihumānisms

1. Uzskatu sistēma, kas nav centrēta uz cilvēku, tā vērtībām, prasībām.

Avoti: PP, T

antihumānistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Vērsts pret humānismu.

Avoti: LLVV

antihumāns   -ais; s. -a, -ā;

1. Necilvēcīgs, vērsts pret humānismu.

Avoti: LLVV, MLVV

antiimperiālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Vērsts pret imperiālismu; pretimperiālistisks.

Avoti: LLVV

antiinfalibilists   rel.

1. Pāvesta nemaldīguma noliedzējs.

Avoti: RtV

antiinfekciozs   med.

1. Darbīgs pret infekciju.

Avoti: TM

antiinsulīns   med.

1. Viela, kas inaktivē insulīna darbību.

Avoti: MSV

antiintelektuālisms

1. Nostāja, kad tiek noliegta iespēja izzināt īstenību ar prāta palīdzību.

Avoti: SV69

antīka   novec.

1. Senie laiki; senās Grieķijas un Romas kultūras periods.

Avoti: TV

antikarcinogēns   med.

1. Viela, kas kavē karcinogēnas vielas darbību.

Avoti: TM

antikatafilakse   med.

1. Katafilakses kavēšana.

Avoti: TM

antikatalizators   med.

1. Viela, kas traucē katalizatora darbību; katalītiska inde.

Avoti: TM

antikatods

1. Rentgenlampā katodam iepretim esošais elektrods, parasti metāla plāksnīte, pret kuru atsitas no katoda lidojošie elektroni un tādējādi izraisa rentgenstarojumu.

Avoti: FF

antiketogēns   med.

1. Viela, kas kavē ketonvielu rašanos.

Avoti: MSV

Antikira   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 1450 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

antīkizēt   novec.

1. Atdarināt antīkos mākslas darbus.

Avoti: KV

Antikleja   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Autolika meita, Itakas valdnieka Lāerta sieva un Odiseja māte.

Avoti: Mit

antiklerikālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Kustība, kas vēršas pret baznīcas un garīdzniecības privilēģijām, bet ne pret reliģiju.

Avoti: LLVV

antiklerikāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs antiklerikālismam, saistīts ar to; vērsts pret klerikālismu, baznīcas un garīdzniecības privilēģijām.

Avoti: LLVV

antiklimakss

1. Stilistiska figūra tradicionālajā poētikā, kas apzīmē pakāpenisku epitetu, metaforu u. c. samazinājumu.

Avoti: DzV

antiklināle   -ļu, s., ģeol.

1. Uz augšu izliekta iežu slāņu kroka ar vecākiem iežiem kodolā; reljefā parādās paaugstinājuma veidā.

Avoti: ZTV

antiklināls

1. med. Slīps pretējā virzienā.

2. Uz augšu izliekts.

Avoti: TM, ZTV

antiklinorijs   ģeol.

1. Sarežģītas uzbūves antiklināla iežu kroka, kas veidojas ģeosinklinālēs.

Avoti: ZTV

antikoagulanti   -u, v.; parasti dsk.

1. Vielas, kas kavē asins recēšanu.

Avoti: LLVV

antikodols   fiz.

1. Atomkodols, kas sastāv no antiprotoniem un antineitroniem.

Avoti: SV78

antikodons   ģenēt.

1. Matrices ribonukleīnskābes molekulas iecirknis, kas "pazīst" kodonu un ar to saistās.

Avoti: SV99

antikoloniālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Politika, kas vērsta uz koloniju atbrīvošanu un pret jaunu koloniju iegūšanu.

Avoti: PP, T

antikoloniālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar antikoloniālismu.

Avoti: PP, T

antikoloniāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Vērsts pret koloniālismu.

Avoti: LLVV

Antikominterne   vēst.

1. Antikominternes pakts - Vācijas un Japānas sadarbības līgums, ko noslēdza Berlīnē 1936. g. 25. novembrī, vēlāk tam pievienojās Itālija, Ungārija un Spānija; beidza pastāvēt 1945. g. maijā.

Avoti: LE1

antikomplements   med.

1. Viela, kas neitralizē vai kavē komplementa darbību.

Avoti: TM

antikomunisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Kvēli naidīga izturēšanās pret komunismu.

Avoti: LLVV, IdV

antikomunistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Vērsts pret komunistisko teoriju un praksi, pret komunistiem.

Avoti: LLVV, MLVV

antikomunists

1. Cilvēks, kas vēršas pret komunismu; komunisma pretinieks.

Avoti: MLVV

antikonstitucionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pretrunā ar konstitūciju.

Avoti: SV99

antikonsumerisms

1. Kustība un ideoloģija, kas vēršas pret patērnieciskuma izplatību mūsdienu pasaulē.

Avoti: PL

antikontagiozs   med.

1. Tāds, kas darbojas pret infekciju.

Avoti: MSV

antikorozīvs

1. Pretkorozijas, tāds, kas aizsargā pret koroziju.

Avoti: SV99

antikosmoss

1. Dziļo ūdens vai zemes slāņu apzīmējums.

Avoti: SV78

Antikosti   vietv.

1. Sala Atlantijas okeāna ziemeļrietumos (angļu valodā "Anticosti"), Sentlorensa līcī, Kanādas Kvebekas provincē, virsa līdzena, augstums - līdz 192 m, paltība 7910 kvadrātkilometru, 266 iedzīvotāji (2001. g.).

Avoti: LģE

antikrists   -a, v.

1. apv. Cilvēks, kas nav kristīts un netic dievam.

2. rel. Kristus pretinieks; kristīgās baznīcas pretinieks; nešķīstais, velna apsēstais.

3. pārn. Ļauns cilvēks.

Avoti: LLVV, KnV, GT

Antikrists   rel.

1. Kristīgajā mācībā galvenais Kristus pretinieks, kurš parādīsies pirms pasaules gala un kuru Kristus uzvarēs.

Avoti: MkV

antikritika   novec.

1. Atbilde uz kritiku, pretkritika.

Avoti: KV

antīks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz seno grieķu vai romiešu kultūru, ir tai raksturīgs.

Antīkā pasaule— seno laiku vēstures periods apmēram no 1. g. t. p. m. ē. līdz 5. gs. p. m. ē., tas aptvēra seno grieķu un romiešu sabiedrību.

2. Sens, senlaiku (par agrāko gadsimtu mākslas un amatniecības darbiem vispār).

Avoti: LLVV, MLVV, VjV

antiksēnisks   med.

1. Attiecīgs uz reakciju, ko izraisa svešas vielas ievadīšana dzīvos audos.

Avoti: TM

antikserotisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas novērš ādas sausumu, kserozi.

Avoti: TM

antīkva   -as, s.; parasti vsk.

1. Latīņu burtu tips ar noapaļotām kontūrām.

Avoti: LLVV

antikvariāts   -a, v.

1. Lietotu grāmatu un periodisku izdevumu veikals.

2. Veikals, kas iepērk un pārdod antīkas (2) lietas.

Avoti: LLVV

antikvārs   -a, v.

1. Lietotu grāmatu, kā arī antīku lietu pazinējs un tirgotājs.

Avoti: LLVV

antikvārs   -ais; s. -a, -ā, īp.

1. Tāds, kas saistīts antīkām (2) lietām.

Avoti: MLVV

antikvitātes   -šu, s.

1. Senlietas; senatnes pieminekļi.

Avoti: LLVV

antiķermeņi

1. Vielas, kas izveidojas organismā, ja tajā ievada dažādas svešas olbaltumvielas (antigēnus); antiķermeņi neitralizē olbaltumvielu kaitīgo iedarbību.

Avoti: SV69

antiķis   apv.

1. Uzacs; kauls virspus acīm; deniņi; visa sejas augšējā daļa.

Avoti: EH

antilaktāze   med.

1. Antiferments, kas kavē laktāzes fermentative darbību.

Avoti: TM

antilegomena

1. Vietas Svētajos Rakstos, par kurtām šaubās, vai attiecīgs apustulis patiesi ir to autors.

Avoti: SV05

antilegomeni   rel.

1. Bībeles Jaunās Derības grāmatas, kuru iekļaušana kanonā tikusi apstrīdēta, jo apšaubīta to apustuliskā izcelsme.

Avoti: TK-80

antileikocidīns   med.

1. Antiviela pret streptokoku leikocidīnu.

Avoti: TM

antileptisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas novērš slimības lēkmes.

Avoti: TM

Antilibāns   vietv.

1. Kalnu masīvs Rietumāzijā, Sīrijā un Libānā, garums - ~150 km, augstums - līdz 2814 m (Šeiha kalns), rietumu nogāze stāva, austrumu - kāpļaina.

Avoti: PZT

antilipēmisks   med.

1. Tāds, kas kavē hiperlipēmijas attīstību un samazina pārmērīgu lipīdu koncentrāciju asinīs.

Avoti: MSV

antilizīns   med.

1. Antiviela, kas neitralizē lizīna darbību.

Avoti: TM

antilogaritms   mat.

1. Skaitlis, kura logaritms ir vienāds ar doto skaitli.

Avoti: ZTV

antiloģija

1. Pretruna pierādījumā viena un tā paša autora darbos.

2. med. Pretrunīgu simptomu kopums, kas apgrūtina slimības diagnozi.

Avoti: SV05, TM

antiloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pretrunā ar loģiku.

Avoti: PP, T

Antilohs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Nestora dēls, viens no Helenas preciniekiem, pavadīja savu tēvu Trojas karagājienā.

Avoti: Mit

antilopa

1. Antilope.

2. žarg. Cilvēks, kas visur meklē sev izdevību, pašlabuma meklētājs.

Avoti: Ang, KZ

antilope   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. Termins, ar kuru populārā literatūrā apzīmē graciozus, ragainus zālēdājus, kas mīt silto zemju stepēs un savannās; zinātniskajā klasifikācijā šie dzīvnieki tiek iedalīti dažādās dzimtās, ģintīs un sugās, kuru nosaukumā bieži saglabājas vārds vai vārda daļa "antilope".

2. dsk. Vītņragu antilope - dobradžu kārtas ģints ("Tragelaphus"), vidēji lieli atgremotāji ar gariem (līdz 1 m), skrūvveidīgi sagrieztiem ragiem, Āfrikā, 8 sugas.

3. Indijas antilope - viena no antilopju apakšdzimtas sugām ("Antilope cervicapra"), tās dabīgais izplatības areāls aptver Indijas subkontinentu.

Avoti: PDE, Wi

antilumīns   novec.

1. Pretizgaismošanas.

Antilumīna papīrs— sarkani iekrāsots un ar vasku padarīts caurspīdīgs papīrs lietošanai fotogrāfa darbistabā kā sarkanās gaismas filtrs.

Avoti: KV

Antiļas   vietv.

1. Antiļu salas - arhipelāgs Atlantijas okeānā (spāņu valodā "Antillas") starp Ziemeļameriku un Dienvidameriku, kopējais garums pārsniedz 3500 kilometrus, platība - 220000 kvadrātkilometru, salas kalnainas, lielākais augstums - 3175 m (Dvartes kalns Haiti).

Lielās Antiļu salas— Kuba, Jamaika, Haiti un Puertoriko, kā arī Huventuda, Kaimanu salas u. c. mazākas salas, kopējā platība - 209000 kvadrātkilometru.

Mazās Antiļu salas— simtiem mazu, vulkāniskas izcelsmes saliņu, kuras iedala Aizvēja salās ("Leeward Islands") un Vējpuses salās ("Windward Islands") pēc to atrašanās vietas pret ziemeļaustumu pasātu, platība - ~14000 kvadrātkilometru, augstums - līdz 1467 m.

Antiļu jūra— Karību jūra.

Antiļu straume— siltā straume Atlantijas okeānā uz ziemeļaustrumiem no Lielajām Antiļu salām, sākas uz austrumiem no Puertoriko (Ziemeļpasātu straumes turpinājums), ziemeļu daļā pievienojas Golfa straumei, ātrums 0,9-1,9 km/h.

2. vēst. Nīderlandes Antiļas - Nīderlandes īpašums ("de Nederlandse Antillen"), sastāv no divām salu grupām Vestindijā: Kirasao, Bonaire un Aruba, netālu no Venecuēlas krastiem un Sintestatiusa, Saba un Senmartēna uz austrumiem no Puertoriko, kopējā platība - 800 kvadrātkilometru, ~197000 iedzīvotāju, galvaspilsēta - Vilemstade (Kirasaro); no 2010. g 10. oktobra izvaiedotas divas neatkarīgas valstis Nīderlandes Karalistes sastāvā - Kirasao un Sintmartēna.

3. Antiļu jūra - Karību jūra.

4. Antiļu straume - siltā straume Atlantijas okeānā uz ziemeļaustrumiem no Lielajām Antiļu salām, sākas uz austrumiem no Puertoriko, ziemeļu daļā pievienojas Golfa straumei, ātrums - 0,9-1,9 km/h.

Avoti: LģE, LEV, PnR, PZT

antiļeņinisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir vērsts pret ļeņinismu; tāds, kas ir pretrunā ar ļeņinismu.

Avoti: LLVV

antimāksla

1. Mākslas darbi, kas izstādīti tradicionālā kontekstā, taču būtībā izsmej nopietno mākslu vai izaicina mākslas darbu.

2. Jebkura tīši provokatīva mākslas izpausme, piemēram, bezjēgas (nonsensa) dzeja.

Avoti: IdV

antimarksisms

1. Naidīgums marksismam.

Avoti: SV78

antimarksistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir vērsts pret marksismu; tāds, kas ir pretrunā ar marksismu; pretmarksistisks.

Avoti: LLVV

antimateriālisks   novec.

1. Tāds, kas ir vērsts pret materiālismu.

Avoti: LV93

antimateriālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir vērsts pret materiālismu; tāds, kas ir pretrunā ar materiālismu.

Avoti: LLVV

antimatērija   fiz.

1. Antiviela - viela, kas sastāv no antidaļiņām.

Avoti: FF

antimera   novec.

1. Antimērs - viena no divpusēji simetrisku dzīvnieku simetriskām ķermeņa daļām.

antimerija

1. Vienas runas daļas pārmaiņa ar otru.

Avoti: SV33

antimērs   med.

1. Viena no divpusēji simetrisku dzīvnieku simetriskām ķermeņa daļām, piem., bilaterāli simetriska pāra orgāns.

Avoti: TM

antimetabolīti   vsk. antimetabolīts

1. Vielas, kas aizkavē bioloģiski aktīvu vielu darbību organismā.

Avoti: ZTV

antimetabolīts   med.

1. Eksogēna ķīmiska viela, kas struktūras ziņā līdzīga kādam fizioloģiskam savienojumam vielu maiņā (metabolītam); iekļūstot organismā, spēj aizstāt metabolītu un izmainīt vielu maiņas procesus.

Avoti: TM

antimetropija   med.

1. Anizometropijas veids, kurā refrakcijas anomālijas abās acīs ir pretēja veida, piem., vienā acī tuvredzība, otrā tālredzība.

Avoti: TM

antimikobakteriāls   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas ir iedarbīgs pret mikobaktērijām.

Avoti: MSV

antimikotisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas darbojas pret mikozēm.

Antimikotiskie līdzekļi— vielas, ko izmanto mikožu ārstēšanai.

Avoti: SV99

antimilitārisms   -a, v.

1. Sabiedriska kustība vai uzskats, kas vērsti pret militārismu un karu.

Avoti: LLVV

antimilitāristisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar antimilitārismu.

Avoti: PP, T

antimilitārists   -a, v.

1. Cilvēks, kas vēršas pret militārismu un karu.

Avoti: PP, T

antimilitārs   novec.

1. Tāds, kas vērsts pret militārismu un karu.

Avoti: LV93

antiminss   rel.

1. Austrumu baznīcā - altāra sega, uz kuras attēlotas Kristus ciešanu un parasti arī apglabāšanas ainas un kurā iešūtas relikvijas.

Avoti: RtV

antimonarhisks

1. Pret monarhiju, monarhismu vērsts.

Avoti: SV69

antimonarhistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas vērsts pret monarhiju vai monarhismu.

Avoti: SV99

antimonils   med.

1. Vienvērtīgs antimona radikālis.

Avoti: TM

antimonīts

1. Stibnīts, svina pelēks līdz melns minerāls, antimona rūda.

Avoti: LPE

antimonopolisks

1. Pretmonopolu; tāds, kas vērsts pret monopoliem.

Avoti: SV99

antimons   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - spīdīgs, trausls metāls, ietilpst periodiskās sistēmas V grupā, simbols Sb (lat. "Stibium"), atomnumurs 51, atommasa - 121,75, zināmi 24 izotopi, no kuriem 2 ir stabili.

Avoti: LLVV, FF

antimonsudrabmānis   novec.

1. Sudraba rūda sarkanā līdz svinpelēkā krāsā, ar sudrabu, antimonu un sēru sastāvā.

Avoti: LME

antimorāls

1. Morālei pretējs, netikumisks.

Avoti: SV69

antimutagēni   biol.

1. Ķīmiski un fizikāli aģenti, kas samazina mutāciju biežumu.

Avoti: SV99

antinacionālisms

1. Kustība, kas vērsta pret nacionālismu.

Avoti: KV

antinacionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar antinacionālismu.

Avoti: PP, T

antineirotoksīns   med.

1. Viela, kas kavē neirotoksīna darbību.

Avoti: MSV

antineitrīno   v., nelok.

1. Neitrāla elementārdaļiņa, kas ir antidaļiņa attiecībā pret neitrīno.

Avoti: SV69

antineitrons   v.; fiz.

1. Neitrona antidaļiņa, neitrona antidaļiņa.

Avoti: LLVV

antinions   med.

1. Kraniometrisks punkts starp uzacīm (galvaskausa pieres pols), diametrāli pretējs inionam.

Avoti: TM

antinociceptīvs   med.

1. Antinociceptīvā sistēma - nervu šūnas hipotalāmā un vidussmadzenēs, kas kontrolē sāpju intensitāti organismā.

Avoti: VE

antinojs

1. Skaists jauneklis.

Avoti: SV05

Antinojs

1. mit. Grieķu mitoloģijā - dižciltīgākais un nekaunīgākais no Itakas valdnieka Odiseja sievas Pēnelopes preciniekiem.

2. vēst. Skaists grieķu jauneklis ("Antinous", miris 130.g.), Romas imperatora Adriāna mīlulis, teika vēstī, ka viņš noslīcinājies Nīlā, lai pagarinātu sava kunga dzīvi.

Avoti: Mit, LEV

antinomija

1. Salikts slēdziens, kas šķietami pierāda, ka divi savstarpēji pretrunīgi spriedumi izriet viens no otra vai no kāda trešā sprieduma.

2. Divu loģiski pamatotu spriedumu pretrunīgums (antinomiskums).

3. jur. Pretruna tiesību normās.

Avoti: LLVV, JtV

antinomisms

1. Mācība par antinomijām.

2. Mācība, ka Dieva žēlastība kristiešus atbrīvo no nepieciešamības ievērot jelkādus morāles likumus, tādus kā desmit baušļi vai baznīcas likums.

3. 16. gs. luteriskajā baznīcā radies un noraidīts uzskats, ka kristiešiem, lai panāktu viņu grēknožēlu, nav jāsludina bauslība, bet jāsludina tikai evaņģēlijs un Kristus ciešanas.

Avoti: IdV, TK-80

antinukleārs   med.

1. Tāds, kas ir destruktīvs šūnas kodolam vai reaģē ar šūnas kodola sastāvdaļām kā antinukleāra antiviela.

Avoti: MSV

antinukloni   -u, vsk. antinuklons, -a, v.

1. Nuklonu (protona un neitrona) antidaļiņas: antiprotons un antineitrons.

Avoti: LLVV

antinvazīns   med.

1. Ferments dzīvnieku un cilvēka normālā asins plazmā, kas noārda mikroorganismu hialuronidāzi.

Avoti: TM

antinvazīns   med.

1. Ferments normālā asins plazmā, kurš noārda mikroorganismu proinvazīnu un tā sekmē antinvazīna 1 darbību.

Avoti: TM

antiņciemnieki

1. Engures novada Lapmežciema pagasta apdzīvotās vietas "Antiņciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Antiņciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Engures novada Lapmežciema pagastā.

Avoti: LC

Antiņš   persv.

1. Tēls Raiņa lugā "Zelta zirgs", kura vārdu bieži lieto nievājošā nozīmē.

Avoti: MkV

antiņš   -a, v.; sar.; niev.

1. Naivs, lētticīgs, arī vientiesīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

Antioha   vietv.; vēst.

1. Antiohija - sena pilsēta Turcijā.

Avoti: LEV

Antiohija   vietv.; vēst.

1. Sena pilsēta ("Antiochia"), dibināta 300. g. p. m. ē. kā seleikīdu galvaspilsēta, 63. g. p. m. ē. nonāca romiešu pārvaldībā, kā tranzītceļš uz austrumiem un grieķu kultūras centrs tā kļuva par vienu no Vidusjūras valstu lielākajām pilsētām, (šeit tika nodibināta pirmā kristīgā draudze ārpus Palestīnas), tās vietā tagad atrodas Turcijas pilsēta Antakja.

Avoti: LEV

antioiki   novec.

1. Antoiki.

Avoti: KV

antioksidants   -a, v.

1. Viela, kas novērš vai kavē organisko vielu oksidēšanos skābekļa ietekmē.

2. Viela, kas kavē oksidēšanās procesus, uzlabojot tekstilizstrādājumu izturību pret novecošanos.

Avoti: SV99, ZTV

antioksidētāji

1. Antioksidanti - vielas, kas novērš vai kavē oksidēšanos.

antionkogēns   med.

1. Gēns, kas nomāc vai kavē audzēja rašanos un attīstību.

Avoti: MSV

Antiope   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tēbu valdnieka Nikteja meita, kura palika grūta no dievu valdnieka Zeva un bailēs no tēva dusmām aizbēga no Tēbām, Amfiona un Zēta māte.

2. Grieķu mitoloģijā - amazoņu karotāja, valdnieces Hipolites māsa, Tēseja sieva.

Avoti: Mit

antiopsonīns   med.

1. Viela, kas palēnina vai iznīcina opsonīna darbību.

Avoti: TM

antiozonāti   ķīm.

1. Vielas, kas palielina sintētisko materiālu un gumijas izturību pret atmosfēras ozona iedarbību.

Avoti: ZTV

antipartejisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir vērsts pret politiskas partijas idejiskajiem un organizatoriskajiem principiem; tāds, kas ir pretrunā ar šiem principiem.

Avoti: LLVV

antipasāti   -u, v.

1. Gaisa plūsmas, kas 5-10 kilometru augstumā virs Zemes pasātu joslā plūst virs pasātiem un vērstas tiem pretējā virzienā.

Avoti: LLVV

antipasaule   -es, s.

1. Pasaule, kas sastāv no antivielas.

Avoti: SV78

antipasta   it.

1. Priekšēdiens; aukstās uzkodas ēstgribas rosināšanai.

Avoti: PL

antipātija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ļoti liela nepatika, noturīga nelabvēlīga emocionāla attieksme; pretstats: simpātija.

Avoti: LLVV, MLVV

antipātijs   -a, v.

1. Pilnīgi melns akmens, kas izskatās kā rūpīgi nopulēta ogle jeb antracīta gabals.

Avoti: SG

antipātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti nepatīkams, pretīgs; pretstats: simpātisks.

Avoti: LLVV, MLVV

antipendijs   rel.

1. Aizkars katoļu baznīcas altāra priekšā, bagātīgi greznots ar zelta un sudraba izšuvumiem.

Avoti: GT

antipepsīns   med.

1. Ferments vai viela, kas kavē pepsīna darbību.

Avoti: TM

antipeptons   med.

1. Peptons, kas rodas no antialbumozes gremošanas procesā.

Avoti: TM

antiperistaktika   med.

1. Peristaltika, kas vērsta pretējā virzienā.

Avoti: MSV

antiperistaltika

1. Dobo orgānu (zarnu, urīnvada u. c.) viļņveidīga saraušanās virzienā, kas pretējs parastajai.

Avoti: SV69

antiperspirants   v.

1. Līdzeklis, ar kuru aizsprosto poras (organismā), lai mazinātu sviedru izdalīšanos un nomāktu nepatīkamo smaku.

Avoti: MLVV

antipirēni   -u, v.; tehnol.

1. Vielas vai maisījumi, kas kavē vai novērš koksnes, plastmasu u. c. materiālu aizdegšanos; visbiežāk lieto amonija fosfātu, amonija sulfātu, boraku un borskābi.

Avoti: ZTV

antipirētika   -as, s.

1. Antipirētiska viela - ārstniecības līdzeklis pret paaugstinātu temperatūru.

Avoti: SV99

antipirētiķi

1. Medikamenti pret drudzi un paaugstinātu temperatūru.

Avoti: ZTV

antipirētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds medikaments, kas palīdz pret paaugstinātu temperatūru, drudzi.

Avoti: SV33

antipirīns   med.

1. Balts, kristālisks pulveris; šķīst ūdenī, hloroformā un spirtā; karstuma mazināšanas un sāpju remdēšanas līdzeklis.

Avoti: TM, SV69

antiplanēts   novec.

1. Fotogrāfisks objektīvs ar 2 nesimetriskām, pretējā stāvoklī novietotām ahromatiskām lēcām.

Avoti: KV

antiplastisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas kavē granulācijas audu attīstību un rētošanos.

Avoti: TM

antiplazmīns   med.

1. Viena no vielām asins plazmā, kas kavē plazmīna darbību.

Avoti: TM

antipneimotoksīns   med.

1. Pneimokoku toksīna antitoksīns.

Avoti: TM

antipods   -a, v.

1. Tas, kas ir diametrāli pretējs (kam); tiešs pretstats (kam).

// pārn. Cilvēks ar pretējiem uzskatiem un īpašībām vai pazīmēm (salīdzinot ar kādu citu).

2. parasti dsk. Viens no diviem kādā ziņā pretējiem, nesavienojamiem priekšmetiem, lietām, vielām.

3. bot.; parasti dsk. Segsēkļu dīgļsomā esošās šūnas, kas atrodas dzimumaparātam pretējā galā.

Avoti: LLVV, MLVV, SV99

Antipolo   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās, Lusonas salā, Manilas piepilsēta, 634000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

antiports   med.

1. Mehānisms, kas nosaka divu dažādu vielu pārnesi caur šūnas membrānu pretējos virzienos.

Avoti: MSV

antiprecipitīns   med.

1. Viela, kas kavē precipitīna darbību.

Avoti: TM

antiprogesterons   med.

1. Ikviens antigestagēns līdzeklis, kas kavē progestatīvo vielu veidošanos, piem., mifepristons.

Avoti: MSV

antiproletārisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Vērsts pret proletariāta šķiras interesēm; proletariātam naidīgs.

Avoti: LLVV

antiprologs

1. Seno lugu sākums, kas skaidroja lugas saturu un nozīmi.

Avoti: MkV

antiprotons   -a, v.; fiz.

1. Elementārdaļiņa, protona antidaļiņa, kuras masa ir vienāda ar protona masu, elektriskais lādiņš ir negatīvs, magnētiskais moments un spins vērsti pretējos virzienos nekā protonam.

Avoti: LLVV, FF

antiprotrombīns   med.

1. Antikoagulants, kas kavē protrombīna pārvēršanos trombīnā.

Avoti: TM

antipsihiatrija

1. Teorētiska skola, kas uzskata, ka nedz no psihiskas slimības jēdziena, nedz arī vispār no psihiatriskās ārstniecības nav nekāda labuma.

Avoti: IdV

antipsihotisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Antipsihotiskie līdzekļi - vielas kas nomāc centrālo nervu sistēmu, neradot apziņas traucējumus, un spēj mazināt psihožu simptomus.

Avoti: VE

antiputotāji   ķīm.

1. Vielas, kas kavē putu veidošanos.

Avoti: ZTV

antirabisks   med.

1. Tāds, kas aizsargā pret trakumsērgu.

Avoti: TM

antiradars   sar.

1. Mašīnā paslēpta neatļauta radioelektroniska ierīce autovadītāja savlaicīgai brīdināšanai par ātruma kontroles radara starojumu.

Avoti: BjT

antiradi   ķīm.

1. Vielas, kas palielina polimēru u. c. organisku savienojumu izturību pret jonizējošo starojumu iedarbību.

Avoti: ZTV

antiraķete   -šu, s.

1. Raķete pretinieka raķešu uztveršanai un iznīcināšanai.

Avoti: ZTV

antirasisms

1. Aktīva pretestība rasismam un arī pretdarbība neapzināta rasisma izpausmēm.

Avoti: IdV

antireflekss

1. Tāds, kas samazina atstarojumu.

Antirefleksa pārklājums— pretatspīduma pārklājums.

Avoti: PL

antireklāma

1. Reklāma ar izteikti negatīvu vai parodisku raksturu ar mērķi pievērst patērētāja uzmanību kāda uzņēmuma vai firmas nekvalitatīvajai produkcijai.

Avoti: BjT

antirel.   saīs.

1. Antireliģisks.

Avoti: i1

antireliģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas vēršas, cīnās pret reliģiju; pretreliģisks.

Avoti: LLVV

antireliģiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> antireliģisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

antirenīns   med.

1. Antiferments, kas rodas dzīvnieka asins serumā pēc renīna ievadīšanas; aizkavē piena sarecēšanu.

Avoti: TM

antiretrovirāls   med.

1. Tāds, kas darbojas pret retrovīrusiem.

Avoti: MSV

antirezonanse   val.

1. Deguna dobumā radītās akustiskās svārstības, kas slāpē mutes dobumā radītās akustiskās svārstības.

Avoti: VsV

antirezonators

1. Mehāniska vai elektroniska ierīce rezonanses efekta novēršanai.

Avoti: ZTV

antiromāns

1. Jaunais romāns - literatūras žanrs, kas parādījās Francijā 20. gs. 50. gados, jaunu vēstījuma formu meklējums.

Avoti: MkV

antirrhinum   lat.

1. Lauvmutītes - cūknātru dzimtas ģints.

Antirrhinum majus— lielā lauvmutīte.

Avoti: LD

antisabiedrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas vairās no sabiedrības.

2. Tāds, kas darbojas pret sabiedrības interesēm.

Avoti: PP, T

antisanitārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neatbilst sanitārijas nosacījumiem, prasībām.

Avoti: LLVV

antiseksisms

1. Aktīva pretestība seksismam jeb dzimumu diskriminācijai, arī pretdarbība neapzināta seksisma izpausmēm.

Avoti: IdV

antisemītisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar antisemītismu, tam raksturīgs; tāds, kurā izpaužas antisemītisms.

Avoti: LLVV

antisemītisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Pret ebrejiem vērsts nacionālais un reliģiskais naids.

Avoti: LLVV

antisemīts   -a, v.

1. Antisemītisma piekritējs; cilvēks, kas naidīgi izturas pret ebrejiem.

Avoti: LLVV, PP

antisensibilizīns   med.

1. Antiviela sensibilizētā dzīvniekā, kura, savienojoties ar antigēnu (sensibilizīnu), izraisa anafilaktisko šoku.

Avoti: TM

antiseptika   -as, s.; med.

1. Mikroorganismu iznīcināšana vai to attīstības aizkavēšana ar ķīmiskām vielām.

Antiseptiekie līdzekļi— vielas, kas iedarbojas uz mikroorganismiem, kuri atrodas uz ādas un gļotādas, iznīcinot tos vai aizkavējot to vairošanos.

Avoti: LLVV

antiseptikas

1. Vielas, kas aizkavē pūšanu, mikrobu attīstību.

Antiseptiku izsālīšanās— antiseptiku uzkrāšanās uz piesūcinātas koksnes virsmas sāļu veidā, iztvaikojot šķīdinātājiem.

Antiseptiku korodēšanas spēja— antiseptiku spēja iedarboties uz metāliem vai citiem materiāliem, sagraujot to virsmas vai pazeminot fizikāli mehāniskās īpašības.

antiseptiķis

1. Antiseptiskais līdzeklis.

Avoti: SV78

antiseptisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas iznīcina mikroorganismus vai aizkavē to attīstīšanos.

Antiseptiskie līdzekļi— vielas, kas iznīcina uz ādas vai gļotādas mītošus mikroorganismus vai kavē to attīstīšanos, piem., joda šķīdums spirtā, kālija permanganāts.

Avoti: LLVV

antiseptiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> antiseptisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

antiseptizēšana

1. Zāģmateriālu virsmas sekla piesūcināšana ar indīgu ķimikāliju šķīdumiem, kas īslaicīgi (4-6 nedēļas) pasargā zāģmateriālus no zilēšanas un pelēšanas.

Avoti: ZTV

antiseptizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apstrādāt (ko) ar ķīmiskām vielām, lai iznīcinātu mikroorganismus vai aizkavētu to attīstīšanos.

Avoti: LLVV

antiserums   med.

1. Serums, kurā ir kāda antiviela, piem., antitoksīns, bakteriolizīns, precipitlns; imūnserums.

Rēzusa antiserums— antiserums, kas reaģē ar vienu vai vairākiem rēzusfaktoriem.

Avoti: TM

antisiderisks   med.

1. Nesaderīgs ar dzelzi, piem., miecvielas.

Avoti: TM

antisimpatotonisks   med.

1. Antisimpatotoniskie līdzekļi - adrenoblokatori, kas ietekmē tikai asinsrites centra alfa adrenoreceptorus smadzenēs.

Avoti: VE

antisklerotisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas aizkavē asinsvadu sklerozes rašanos; tāds, kas domāts tās ārstēšanai.

Avoti: SV78

antisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Antīks.

Avoti: LME

antisociāls

1. Pretsabiedrisks; sabiedrībai naidīgs vai kaitīgs.

Avoti: SV99

antisovetisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar antisovetismu.

Avoti: PP, T

antisovetisms

1. Tāds, kas vērsts pret komunistisko ideoloģiju un praksi; tās darbību atmaskojošs.

Avoti: SV78

antispasts

1. Četrzilbju pantmērs, kura pēda antīkajā vārsmošanas sistēmā sastāv no divām garām zilbēm starp divām īsām.

Avoti: SV99

antispila   lat.

1. Tauriņu kārtas sīkkožu dzimtas ģints.

Antispila metallella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

antispermotoksīns   med.

1. Viela asinīs, kas aizkavē spermotoksīna darbību.

Avoti: TM

antistatiķi

1. Vielas, kas palielina polimērmateriālu elektrovadītspēju, tādējādi samazinot to statisko elektrizēšanos.

Avoti: ZTV

antisteapsīns   med.

1. Antiferments, kas kavē steapsīna darbību.

Avoti: TM

Antistens   persv.

1. Sengrieķu filozofs ("Antisthenes; ap 435. - ap 370. g. p. m. ē.).

Avoti: MkV

antistrefons   novec.

1. Ačgārns slēdziens.

Avoti: KV

antistreptohemolizīns   med.

1. Antiviela, kas rodas asinīs streptohemolizīna ietekmē.

Avoti: TM

antistreptokināze   med.

1. Seruma antiviela, kas kavē streptokināzi aktivēt plazminogēnu.

Avoti: TM

antistreptolizīns   med.

1. Antiviela, kas darbojas pret hemolītisko streptokoku hemotoksīnu.

Avoti: TM

antistretfordieši

1. Literatūrzinātnieki, literatūras vēstures pētnieki, kas uzskata, ka Viljams Šekspīrs no Stretfordas pie Eivonas nevar būt ar viņa vārdu izdoto darbu patiesais autors.

antistrofa

1. Kompozīcijas veids antīkajā traģēdijā, pirmā panta metra atkārtojums otrajā pantā.

2. Teksta daļa sengrieķu dramatiskajos koros.

Avoti: SV69

Antitaurs   vietv.

1. Taura kalnu ziemeļaustrumu daļa Turcijas dienvidos, sastāv no 2 paralēlām grēdām, ko veido gk. kaļķakmeņi, rietumos - Tahtali grēda (Beja kalns - 3054 m), austrumos - Binbogas grēda (Binbogas kalns - 2830 m).

Avoti: PZT

antitēze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. loģ. Spriedums, kas ir pretrunīgs dotajam spriedumam.

2. filoz. Sākuma stāvokļa noliegšana attīstības procesā; Hēgeļa dialektikā - otrā pakāpe triādē (tēze, antitēze, sintēze).

3. literat. Pretēju vai kontrastējošu jēdzienu vai tēlu pretnostatījums kā stilistisks paņēmiens.

Avoti: LLVV

antitipija   novec.

1. Matērijas pasīvais pretošanās spēks.

Avoti: KV

antitipolitogrāfija

1. Negatīvu iespiedumformu izgatavošana, pārvedot ar želatīna, gumijas vai albumīna kvēpu krāsu ievelmētu salikuma novilkumu uz akmens un pārvelkot ar eļļu; pamatne iespiežas melni, bet burti balti.

Avoti: GV

antitireoidāls

1. Antitireoidālie līdzekļi - vielas, kas pamazina vairogdziedzera darbību; tās lieto hipertireozes un difūzā toksiskā kākšļa ārstēšanā.

Avoti: SV08

antitireoidīns

1. Ārstniecības preparāts, asins serums, kas iegūts no dzīvniekiem, kuriem izgriezti vairogdziedzeri.

Antitireoīdie līdzekļi— vielas, kas pamazina vairogdziedzera darbību; tās lieto hipertireozes un difūzā toksiskā kākšļa ārstēšanā.

Avoti: SV69, LPE

antitireoīds

1. Antitireoīdie līdzekļi - vielas, kas pamazina vairogdziedzera darbību; tās lieto hipertireozes un difūzā toksiskā kākšļa ārstēšanā.

Avoti: SV08

antitoksigēns   med.

1. Antigens (toksīns), kas stimulē antitoksīna rašanos asinīs.

Avoti: TM

antitoksīns   -a, v.

1. Aizsargviela, ko organisms, izstrādā toksīnu ietekmē un kam piemīt spēja padarīt toksīnus nekaitīgus, saistīt, neitralizēt tos.

Botulisma antitoksīns— zirgu antitoksisks serums, iegūts, imunizējot tos ar "Clostridium botulinum" A un B tipa toksīnu.

Difterijas antitoksīns— zirgu serumglobulīnu frakcija, kuri imunizēti ar difterijas toksīnu.

Gāzes gangrēnas antitoksīns— zirgu serumglobulīnu frakcija, kuri imunizēti ar dažādu gāzes gangrēnas ierosinātāju toksīniem.

Tetāna antitoksīns— zirgu serumglobulīnu frakcija, kuri imunizēti ar tetāna toksīnu.

Avoti: LLVV, TM

antitoksiski   apst.

1. Antitoksisks.

Avoti: LV87

antitoksisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt spēja padarīt toksīnus nekaitīgus, saistīt, neitralizēt tos.

Avoti: LLVV

antitoksiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> antitoksisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

antitresta   ekon.

1. Antitresta likumdošana - apkopojošs jēdziens, ark o apzīmē ASV likumus, kuri ierobežo trestu un sabiedrību darbību, piem., negodīgu konkurenci.

Avoti: EF

antitrichia   lat.

1. Stardzīslenes - lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases vāverastīšu dzimtas ģints.

Antitrichia curtipendula— šīs ģints suga.

Avoti: LD

antitrinitāriji   novec.

1. Protestantu sekta, kas neatzīst Dieva trīsvienību.

2. Filoloģijā virziens 19. gadsimteņa sākumā, kas atzina, ka Homēra dzejas cēlušās no viena autora; ūnitāriji.

Avoti: SV33

antitrinitārisms

1. Kristietības novirzieni, kas noliedz trīsvienības doktrīnas atsevišķus aspektus, mūsu dienās antitrinitārismu pauž galvenokārt unitārisms.

Avoti: LPE

antitripsīns   med.

1. Antiviela, kas kavē tripsīna darbību.

Avoti: TM

antitriptisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas kavē tripsīna darbību.

Avoti: TM

antitrisms   med.

1. Košļāšanas muskuļu antagonistu toniska spazma, kas neļauj aizvērt muti.

Avoti: TM

antitrombīns   med.

1. Viela, kas neitralizē trombīna darbību un kavē asins sarecēšanu.

Avoti: TM

antitromboplastīns   med.

1. Viela, kas neitralizē tromboplastīnu un kavē asins sarecēšanu.

Avoti: TM

antitrombotisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas kavē trombu veidošanos.

Avoti: MSV

antituberkulīns   med.

1. Antiviela, kas veidojas organismā pēc tuberkulīna injekcijas.

Avoti: MSV

antiulceratīvs   med.

1. Tāds, kas kavē čūlu veidošanos vai veicina to dzīšanu.

Avoti: MSV

antiureāze   med.

1. Antiferments, kas kavē ureāzes darbību.

Avoti: TM

antiurolītisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas kavē urīnceļu akmeņu veidošanos.

Avoti: MSV

antiutopija

1. Negatīvās nākotnes vīzija.

Avoti: PL

antivaronis

1. Varoņa pretstats, prozā un dzejā.

Avoti: DzV

antiviela   -as, s.

1. Olbaltumviela, kas rodas, dzīvā organismā dažādu mikroorganismu vai svešu vielu iedarbības rezultātā un kas spēj neitralizēt to kaitīgo iedarbību; aizsargviela.

2. fiz. Viela, kas sastāv no antidaļiņām.

Avoti: LLVV, FF

antivirusāls   med.

1. Antivirusālie līdzekļi - medikamenti, kas nomāc vīrusu attīstību un vairošanos.

Avoti: VE

antivīruss   -a, v.

1. Antiviela (ārstniecības preparāts) - mikrobu kultūru filtrāts, kas aizkavē tās mikrobu sugas vairošanos, no kuras iegūts.

2. Programmatūra, kas kontrolē datoru programmu darbību un novērš datorvīrusu izplatību.

Avoti: LLVV, T

antivitamīni   ķīm.

1. Vielas ar vitamīniem līdzīgu ķīmisko struktūru, kuras spēj izspiest no bioķīmiskām reakcijām vitamīnus, izraisot vielmaiņas traucējumus, visbiežāk - avitaminozes; atrodas jēlās zivīs, nevārītās olās, paparžaugos, purvu kosā, baltajā amoliņā u. c.

Avoti: ZTV

antivitamīns   med.

1. Vitamīna struktūras analogs; organismā, ieņemot vitamīna vietu (piem., kofermentā), var izraisīt vitamīna atbilstošās funkcijas trūkumu.

Avoti: TM

antivivisekcionisms

1. Opozīcija pret vivisekciju, proti, eksperimentēšanu ar dzīviem dzīvniekiem, kuru praktizē farmācijas un kosmētikas rūpniecībā.

Avoti: IdV

antizinātnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neatbilst zinātnes principiem tāds, kas ir vērsts pret zinātni; nezinātnisks; pretzinātnisks.

Avoti: LLVV

Antiži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Cirmas pagastā.

Avoti: LC

antkambaris   žarg.

1. Pieliekamais kambaris.

Avoti: SLG

antkamberis   apv.

1. Pieliekamais.

Avoti: ViV

antlangars   apv.

1. niev. Sliņķis, klaidonis.

2. Palīgs; palīgstrādnieks; atlangars.

Avoti: ViV

antocerotas   -u, s.

1. Sūnaugu klase, ieapaļi rozetveida lapoņi ar īpatnēju uzbūvi, aug tropos un mērenajās joslās.

Avoti: LPE

antociāni   vsk. antociāns;

1. Augu pigmenti, kas nosaka to sarkano, zilo vai violeto krāsu.

Avoti: ZTV

antocianidīns   med.

1. Savienojums, ko iegūst, hidrolizējot ziedu pigmentus.

Avoti: TM

antocianīns   med.

1. Viens no pigmentiem, kuri atrodami augos glikozīdu veidā, radnieciski flavoniem un katehīniem; nesatur slāpekli; noteic augļu un ziedu sarkano, zilo un violeto krāsu; pārtikas piedeva E163.

Avoti: TM, Zkp

Antofagasta   vietv.

1. Pilsēta Čīlē ("Antofagasta"), reģiona administratīvais centrs, 405000 iedzīvotāju (2012. g.), svarīga eksportosta, arī Bolīvijas tranzītosta.

Avoti: LpA, PuA, LEV

antofobija

1. Bailes no puķēm.

antoftalmisks   med.

1. Tāds, kas mazina acs un konjunktīvas iekaisumu.

Avoti: MSV

antohlors

1. Dzeltena krāsviela (pigments), ko satur augu šūnu sula, galvenokārt ziedu vainaglapās, retāk - augļos un lapās (rudenī).

Avoti: SV69

antoiki   novec.

1. Pretdzīvotāji; divas vietas uz zemes virsas ar vienādu ģeogrāfisko garumu, bet dažādās puslodēs gulošu ģeogrāfisko platumu.

Avoti: KV

Antoinga   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā, Valonijas reģiona Eno provincē, 7700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

antokiani   novec.

1. Antociāni -augu pigmenti, kas nosaka to krāsu.

antologs   novec.

1. Antoloģijas sakārtotājs.

Avoti: LV93

antoloģija   -as, s.

1. Dažādu autoru daiļdarbu (parasti dzeju) izlase.

// pareti Skaņdarbu krājums.

Avoti: LLVV

antoloģisks

1. Tāds, kas sarakstīts sengrieķu liriskās dzejas garā.

2. Tāds, kas attiecas uz antoloģiju, kam sakars ar to.

Avoti: SV69

anton   žarg.

1. Garīgi atpalicis cilvēks, pamuļķis, muļķis.

Avoti: KZ

antonavka   apv.

1. Antonovka (ābele).

2. Antonovkas auglis.

Avoti: KiV

Antoni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Kocēnu novada Vaidavas pagastā.

Antonu akmens— ģeoloģisks un ģeomorfoloģisks dabas piemineklis, atrodas Kocēnu novada Vaidavas pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, 15 m uz ziemeļiem no Antonu māju piebraucamā ceļa, 100 m uz rietumiem no ceļa Kocēni-Pricēni.

Avoti: LE1

Antonī   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Antony"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, 61800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

Antonijs   vēst.

1. Romiešu politiķis un karavadonis Marks Antonijs ("Antonius", ap 82.-30. g. p. m. ē.), Cēzara piekritējs, vēlāk Oktaviāna sāncensis cīņā par varu.

2. Ēģiptes kristietis ("Antonius"), svētais, eremīts (Anthony the Great; ap 251.-356. g.), kristīgo mūku kustības aizsācējs.

Sv. Antonija krusts— dažkārt lietots ēģiptiešu krusta nosaukums.

Antonija kārdinājumi— mākslā bieži sastopams motīvs.

Avoti: MkV

antonīmi   -u, v.

1. Pretējas nozīmes vārdi (piemēram, "balts" un "melns").

Avoti: LLVV

antonīmija   val.

1. Valodas sistēmā nostiprinājies nozīmju pretstatījums.

Avoti: VsV

antoniniāns   vēst.

1. Senās Romas kalta vara monēta, ap 3. gs.

Antoniszki   vietv., vēst., vācu val.

1. Antanišku muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Silajāņu pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Antoniškas   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Antonišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Antoniški   vietv.

1. Viļānu novada Sokolku pagasta apdzīvotās vietas "Antonišķi" nosaukuma variants.

2. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Antonišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

antoniškieši

1. Viļānu novada Sokolku pagasta apdzīvotās vietas "Antoniški" ("Antonišķi") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Antoniškys   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Antonišķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Antonišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Sokolku pagastā.

Avoti: LC

antonomāze   -žu, s.

1. Sugasvārda aizstāšana ar īpašvārdu (piem., vārda "bagātnieks" - ar īpašvārdu "Krēzs").

2. Īpašvārda aizstāšana ar sugasvārdu vai tēlainu vārdkopu (piem., īpašvārda "Žanna d'Arka" - ar vārdkopu "Orleānas jaunava").

Avoti: SV99

Antonopole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

Antonova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Targovištes apgabalā, 1440 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

antonovcieši

1. Kārsavas novada Goliševas pagasta apdzīvotās vietas "Antonovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

antonovka   -as, s.

1. Rudens šķirnes ābele ar lieliem, dzelteni zaļiem āboliem.

2. Šīs šķirnes ābeles auglis.

Avoti: LLVV

Antonovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Goliševas pagastā.

Avoti: LC

antonovkieši

1. Kārsavas novada Goliševas pagasta apdzīvotās vietas "Antonovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

antons   žarg.

1. Neattapīgs cilvēks, muļķis.

2. Neveikls cilvēks, tūļa.

Avoti: SLG

Antoņiški   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Antoniškas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

antophila   lat.

1. Tauriņu kārtas kožtinēju dzimtas ģints "Anthophila" kļūdains nosaukums.

Avoti: LD, Wi

antorfīns   med.

1. Morfīna derivāts, balts, kristālisks, ūdenī šķīstošs pulveris; lieto kā antidotu pret elpas trūkumu morfīnam līdzīgu vielu pārdozēšanas gadījumos.

Avoti: TM

antr-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz dobumu.

Avoti: TM

antr.   saīs.

1. Antropoloģija.

Avoti: LLVV

antracēmija   med.

1. Liesas sērgas baciļi asinīs.

Avoti: TM

antracēneļļa

1. Akmeņogļu darvas destilācijas frakcija ar viršanas temperatūru 270-360 C.

Avoti: LPE

antracēns   ķīm.

1. Ciets aromātiskais ogļūdeņradis C14H10, sastāv no trim taisnā virknē kondensētiem benzola gredzeniem.

Avoti: ZTV

Antracita   vietv.

1. Pilsēta Ukrainas austrumos, Luhanskas apgabala dienvidu daļā, 54640 iedzīvotāju (2013. g.), līdz 1962. g. saucās Bokovoantracita.

Avoti: PZT

antracīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Akmeņogles ar lielu siltumspēju.

2. žarg. Kokaīns.

Avoti: LLVV, KZ

antragallols   med.

1. Benzoskābes, gallskābes un sērskābes reakcijas produkts; oranžsarkana masa, šķīst alkoholā, ēteri un etiķskābē; krāsviela.

Avoti: TM

antraglikozīdi   med.

1. Antracēna un glikozīdu savienojumi, sastopami pabērzu un kasiju lapu drogās.

Avoti: VE

antrahinonkrāsviela

1. Sintētiska krāsviela, kuras molekulas pamatā ir antrahinona struktūra.

Avoti: LPE

antrahinons   med.

1. Antracēna oksidācijas produkts; tā derivāti atrodami rabarberā, alojā, sennā, krūkļa mizā, pabērza augļos un nosaka to laksatīvo darbību.

Avoti: TM

antraknoze

1. Augu (linu, kokvilnas krūmu, vīnogulāju, jāņogulāju, pākšaugu, ķirbjaugu) slimība, ko izraisa parazītiskas sēnītes.

Avoti: SV69

antrakoīdeja

1. dsk. Melnplauku sēņu rindas ustilāgu dzimtas ģints ("Anthracoidea"), sori ar sporām veidojas gk. grīšļu ģints augu sēklotnē vai citā ziedkopas daļā; >30 s., Latvijā konst. >10 s.

Avoti: LD

antrakoīds   med.

1. Tāds, kas līdzīgs liesas sērgas karbunkulam.

Avoti: TM

antrakonekroze   med.

1. Sausa, melna audu nekroze.

Avoti: TM

antrakosilikoze   med.

1. Ogļraču astma, pneimokoniozes forma - ogļu un silikātu putekļu nogulsnēšanās plaušu audos.

Avoti: TM

antrakotipija

1. Pozitīvu kopiju izgatavošana pēc zīmējuma uz pārvedamā papīra.

Avoti: GV

antrakoze

1. Slimība, kas rodas, ogļu putekļu daļiņām uzkrājoties plaušās.

Avoti: SV69

antraksolīti   ģeol.

1. Dabiski, cieti naftas metamorfisku izmaiņu produkti, satur vairāk nekā 90% oglekļa; sastopami nogulumiežos, īpaši degslānekļos.

Avoti: ZTV

antrakss   novec.

1. Liesas sērga jeb Sibīrijas mēris.

2. Dārgakmens sārtā krāsā, karbunkuls.

Avoti: KV

antrakts

1. mūz. Mūzika, ko izpilda starp diviem cēlieniem, nākošā cēliena ievads; starpspēle.

2. Starpbrīdis teātrī.

3. žarg. Pauze, pārtraukums.

Avoti: Mūz, SV33, SLG

antrarobīns   med.

1. Alizarīna redukcijas produkts; lieto ziedēm ādas slimībās.

Avoti: TM

antrašā

1. Klasiskā baletdejā - viegls palēciens, kura laikā dejotāja kājas vairākkārt sakrustojas, viena ar otru saskardamās.

Avoti: SV99

antrē   v., nelok.

1. Baletā - ievaddaļa, dejotāja un dejotājas uznākšana uz skatuves.

2. Cirkā - sižetiska runas vai pantomīmas aina klaunu izpildījumā.

Avoti: LPE

Antrea   vietv.

1. Kamenogorska - pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, tās nosaukums līdz 1948. g.

Avoti: PZT

antrefilets   novec.

1. Laikraksta redakcijas daļā iestarpināts raksts, sevišķi valdības ziņojums.

Avoti: KV

antreja   novec.

1. Ieeja, priekšnams; priekštelpa.

Avoti: LME

Antrekasts   vietv.

1. Antrekasta salas - atrodas Zālamana jūrā ("D'Entrecasteaux Islands"), uz dienvidaustrumiem no Jaungvinejas, platība - 3145 kvadrātkilometri, lielākās salas : Fērgusona, Normanbija, Gūdenafa sala, vulkāniska izcelsme, augstums - līdz 2600 m.

Avoti: PZT

antrekots   -a, v.

1. Liellopu gaļas starpribu gabals, arī cepetis no tā.

Avoti: LLVV

antrektomija   med.

1. Aizauss paugura dobuma sienu izgriešana vai kuņģa vārtnieka ieejas rezekcija.

Avoti: TM

antreprenērs   novec.

1. Antreprenieris.

Avoti: SV33

antreprenieris   -ra, v.

1. Privātuzņēmējs, kas organizē teātra izrādes, koncertus.

Avoti: LLVV, MLVV

antreprenierisms   ek.

1. Iniciējoša ekonomiskā darbība, kas tiek īstenota par paša vai aizņemtiem līdzekļiem uz savu risku un atbildību, tās galvenais mērķis ir peļņas gūšana un sava biznesa attīstīšana.

Avoti: SbV

Antrepriz

1. Privāta teātra nosaukums Jaroslavļā, Krievijā, ko 1750. g. nodibināja F. Volkovs; pirmais profesionālais teātris Krievijā.

Avoti: MkV

antreprīze   novec.

1. Plašā nozīmē katrs uzņēmums; šaurākā nozīmē - ekonomisko un juridisko attiecību kopība, kas rodas starp uzņēmēju (antreprenieri) un dažādām personām vai iestādēm sarīkojot literārisku, mūzikālu vai zinātnisku darbu publiskus priekšnesumus.

2. Privāta teātra uzturēšana.

Avoti: KV, SV33

antresols   -a, v.

1. Divos pusstāvos sadalītas telpas augšējā daļa.

2. Virsbūve (pusstāvs), ko balkona veidā iekārto telpā, lai paplašinātu tās derīgo platību.

3. Mēbeļu (skapju, sekciju) augšējais papildelements - verams skapītis.

Avoti: LLVV, SV99

antrīts   med.

1. Pneimatizēta kaula iekaisums, galvenokārt augšžokļa dobumā.

Avoti: TM

antro-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz dobumu.

Avoti: TM

antroatikotomija   med.

1. Aizauss paugura dobuma un virsbungdobuma ieliekuma atvēršana.

Avoti: TM

antrocēle   med.

1. Šķidruma uzkrāšanās kaula dobumā, piem., augšžokļa dobumā.

Avoti: TM

antrodia   lat.

1. Himēnijsēņu klases piepju sēņu dzimtas ģints.

Antrodia serialis— šīs ģints suga.

Antrodia sinuosa— baltā ēku piepe, šīs ģints suga.

Antrodia xantha— šīs ģints suga.

Avoti: LD

antrodīnija   med.

1. Sāpes dobumā.

Avoti: MSV

Antrodoko   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Antrodoco"), Lacio reģiona Rieti provincē, 2700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

antroduodenektomija   med.

1. Kuņģa vārtnieka daļas un divpadsmitpirkstu zarnas vai tās daļas izgriešana.

Avoti: MSV

antrofori   novec.

1. Instrumenti, ar ko zāles ievada šauros kanālos, pagatavoti no želatīna pārklātas spirāles.

Avoti: KV

antronazāls   med.

1. Attiecīgs uz augšžokļa dobumu un deguna dobumu.

Avoti: TM

antropisms   novec.

1. Uzskats, ka cilvēks ir pasaules radīšanas gala mērķis un pretstats visai pārējai dabai.

Avoti: KV

antrop.   saīs.

1. Antropoloģija.

Avoti: SV99

antropo-

1. Salikteņu daļa - tāds, kas attiecas uz cilvēku vai kam ir sakars ar to (piem., antropoloģija).

Avoti: SV99

antropobioloģija   med.

1. Cilvēka un cilvēkveida pērtiķu pētīšana bioloģijas aspektā.

Avoti: TM

antropocentrisks

1. Tāds, kas cilvēku nostāda visa esošā, Visuma centrā.

Avoti: SV33

antropocentrisms

1. Uzskats, ka cilvēks ir visa esošā, Visuma centrs.

Avoti: SV99

antropofāgija

1. Cilvēkēšana, kanibālisms.

Avoti: SV05

antropofags

1. Cilvēkēdājs.

Avoti: SV58

antropofaģija   novec.

1. Antropofāgija.

Avoti: SV33

antropofils   med.

1. Tāds, kas izvēlas cilvēku, piem., dažas asinssūcēju odu sugas.

Avoti: TM

antropofobija   med.

1. Patoloģiskas bailes atrasties cilvēku, sevišķi svešu, sabiedrībā.

Avoti: TM

antropogēnija

1. Antropoģenēze.

Avoti: SV78

antropogēnisks

1. Cilvēka darbības radīts.

Avoti: SV99

antropogēns

1. ģeol. Kainozoja ēras jaunākais, 2-2,5 miljonu gadu ilgais periods, kurš aptver kvartāru un neogēna beigu posmu un kura sākumā parādījās cilvēks.

2. ģeol. Šaurākā nozīmē - kvartāra periods.

3. Cilvēka darbības izraisīts faktors, antropogēnais faktors.

Antropogēnā ainava— dabas komplekss, ko stipri mainījusi cilvēku darbība; starp dabisko un antropogēno ainavu nav krasas robežas.

Antropogēnais reljefs— cilvēka mainīts vai no jauna veidots Zemes virsmas reljefs.

Antropogēnās augsnes— seno apmetņu vietās izveidojušās augsnes, kam ir biezs trūdvielu slānis.

Avoti: ZTV

antropogēns

1. Cilvēka darbības radīts, sociogēns.

Antropogēnā slodze— tieša vai netieša cilvēku un viņu saimnieciskās darbības iedarbība uz dabu kopumā vai uz tās atsevišķiem komponentiem un elementiem (ainavām, dabas resursiem u. tml.).

Avoti: ZTV

antropognozija   novec.

1. Antropoloģijas senāks nosaukums.

Avoti: KV

antropogrāfija   novec.

1. Fiziskās antropoloģijas daļa, kas apraksta cilvēka orgānus.

Avoti: KV

antropoģenētika   med.

1. Ģenētikas nozare, kas pētī cilvēku organismu iedzimtību un mainību, to mehānismus un likumsakarības.

Avoti: VE

antropoģenētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar antropoģenētiku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

antropoģenēze   -es, s.; parasti vsk.

1. Antropoloģijas nozare, kas pētī cilvēka izcelšanos; cilvēka attīstība kā ontoģenēzes, tā filoģenēzes nozīmē.

Avoti: LLVV, TM

antropoģeogrāfija   ģeogr.

1. Ģeogrāfijas virziens, kurā pēta cilvēka un sabiedrības vietu ģeogrāfisko parādību kompleksā, ņemot vērā vides faktorus.

Avoti: ZTV

antropoģeogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar antropoģeogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

antropohorija

1. Sēklu un augļu izplatīšanās ar netiešu cilvēka palīdzību.

Avoti: ZTV

antropoīdi   med.

1. Primātu apakškārta, kas aptver cilvēku un cilvēkveida pērtiķus.

Avoti: TM

antropoīds   med.

1. Cilvēkam līdzīgs.

Avoti: TM, BjT

antropoīds

1. Robots, kuram piemīt cilvēkam līdzīga forma un apveidi.

Avoti: BjT

antropolatrija   novec.

1. Cilvēka pielīdzināšana Dievam; uzskats, ka cilvēkam ir absolūti brīva griba un nemirstīga dvēsele.

Avoti: KV

antropologs   -a, v.

1. Antropoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

antropoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Dabaszinātņu nozare, kas pētī cilvēka un cilvēka rasu fiziskās uzbūves attīstību.

Etniskā antropoloģija— antropoloģijas nozare, kas pētī rases.

Avoti: LLVV

antropoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar antropoloģiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar cilvēka un cilvēka rasu fizisko uzbūvi.

Antropoloģiskais tips— cilvēku kopa, kam ir kopīga izcelšanās un vēsturiski izveidojies raksturīgs fizisko pazīmju komplekss, mazākā antropoloģiskā klasifikācijas vienība.

Avoti: LLVV

antropoloģisms

1. Filozofiska koncepcija, kas sabiedriskās dzīves parādības skaidro ar atsevišķu cilvēku kā bioloģisku būtņu īpašībām un vajadzībām.

Avoti: LPE

antropoloģistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar antropoloģismu, tam raksturīgs.

Antropoloģiskais princips— sabiedriskas dzīves parādību izskaidrošana ar atsevišķu cilvēku kā bioloģisku būtņu īpašībām un vajadzībām.

Avoti: PP, T, SV69

antropometrija

1. Antropoloģisko pētījumu metodika, kas saistīta ar dažādiem cilvēka auguma un ķermeņa proporciju mērījumiem.

2. Cilvēka fiziskās attīstības pētīšanas metode.

Avoti: SV99, SpT

antropometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar antropometriju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

antropometrs

1. Instruments cilvēka ķermeņa lineāro somatomēru mērīšanai.

Avoti: ZTV

antropomorfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar antropomorfismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

antropomorfisms   -a, v., parasti vsk.

1. Cilvēkam raksturīgu īpašību piedēvēšana dabas parādībām, dzīvniekiem, priekšmetiem, arī augiem un mītiskām būtnēm.

2. rel. Dieva tēla priekšstatījums cilvēka veidā.

Avoti: LLVV, MLVV

antropomorfs   -ais; s. -a, -ā;

1. Cilvēkveidīgs, cilvēkveida.

Avoti: LLVV

antroponīmija   val.

1. Personvārdu kopums.

Avoti: VsV

antroponīmika

1. Onomastikas nozare, kas pētī antroponīmus jeb personvārdus.

Avoti: SV99

antroponimikons   val.

1. Noteikta etnosa vai noteikta autora lietoto personvārdu kopums.

Avoti: VsV

antroponīmisks   val.

1. Saistīts ar personvārdiem vai to pētniecību.

antroponīms

1. Personvārds; cilvēka vārds (priekšvārds), uzvārds, pseidonīms, iesauka u. tml.

Avoti: SV99

antroponomija   novec.

1. Mācība par likumiem, kas nosaka cilvēka dzīvi.

Avoti: KV

antroponomizācija   val.

1. Personvārda, resp., antroponīma, veidošanās no cita īpašvārda (ne antroponīma) vai no sugasvārda.

Avoti: VsV

antroponomizēšanās   val.

1. Personvārda, resp., antroponīma, veidošanās no cita īpašvārda (ne antroponīma) vai no sugasvārda.

Avoti: VsV

antroponozes   -žu, s.; med.

1. Infekcijas slimības, ar kurām slimo tikai cilvēks.

Avoti: SV99

antropopātisms

1. Cilvēka psihes īpašību piedēvēšana reālās un izdomātās pasaules priekšmetiem un parādībām.

Avoti: LPE

antroposocioloģija

1. Socioloģijas novirziens, kas pieņēma, ka cilvēka anatomiski fizioloģiskās pazīmes (galvaskausa izmēri un forma, augums, matu krāsa u. tml.) tieši ietekmē sabiedrisko procesu norisi.

Avoti: LPE

antroposocioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar antroposocioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

antroposofija   novec.

1. Filozofija no cilvēka viedokļa; augstākā zināšana par cilvēka būtību un spēkiem.

Avoti: KV

antroposomatoloģija   med.

1. Antropoloģijas nozare, kas pētī cilvēka ķermeni, tā attīstību, anatomiju, fizioloģiju, patoloģiju.

Avoti: TM

antropotehnika   novec.

1. Antropometrijas un psihotehnikas datu izlietošana arodnieciskās izlases nolūkos.

2. Bioloģijas nozre, kuras nolūks bija uzlabot cilvēka fiziskās un garīgās spējas ar parastām zootehnikas metodēm.

Avoti: KV

antropoteisms   novec.

1. Cilvēka dievināšana, Dieva spēka meklēšana cilvēkā.

Avoti: KV

antropoteoloģija   novec.

1. Dieva atziņa, izejot no cilvēka tikumiskām īpašībām.

Avoti: KV

antropotomija   med.

1. Cilvēka ķermeņa anatomija.

Avoti: TM

Antropova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

antropozofija

1. Teozofijas paveids - mācība par cilvēku un tā garaspēju attīstīšanu līdz garīgai varai pār dabu (izveidojis vācu misticists R. Šteiners 20. gs. sākumā); antropozofi radīja Valdorfa pedagoģiju.

Avoti: SV99

antropozofisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar antropozofiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

antropozoofils   med.

1. Tāds, kas ietekmē gan cilvēkus, gan dzīvniekus; attiecināms, piem., uz odiem un dažām sēnēm.

Avoti: MSV

antropozoonozes   -žu, s.; med.

1. Infekcijas un invāzijas slimības, kuru ierosinātāji parazitē cilvēka un dzīvnieku organismā.

Avoti: ZTV

antroskops   med.

1. Instruments augšžokļa dobuma apskatei.

Avoti: TM

antrostomija   med.

1. Atveres izveidošana kaula dobuma drenāžai.

Avoti: TM

antrotimpanisks   med.

1. Attiecīgs uz aizauss paugura dobuma un bungdobumu.

Avoti: TM

antrotimpanīts   med.

1. Aizauss paugura dobuma un bungdobuma iekaisums.

Avoti: TM

antrotomija   med.

1. Kaula dobuma, piem., aizauss paugura dobuma atvēršana.

Avoti: TM

-ants

1. Norāda uz to, kas ko dara, darbojas.

Avoti: RtV

antskābele   apv.

1. Dīseles priekšgala šķērskoks.

Avoti: EH

antskapele   apv.

1. Zveņģele (dīseles priekšgalā), pie kuras piesien zirgiem galvas.

Avoti: ĒiV

Antsla   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Veru apriņķī, pagasta administratīvais centrs, 1400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Avoti: PZT, PuA, Wi

antuļnieki

1. Skrundas pagasta apdzīvotās vietas "Antuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Antusa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 2130 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

anturāža

1. Apkārtējā sociālā vide, apstākļi, cilvēki; arī cilvēku grupa, kas pavada augstu amatpersonu.

Avoti: SV99

antūrija

1. Kallu dzimtas ģints ("Anthurium"), mūžzaļš daudzgadīgs augs, ap 500 sugas, Amerikas tropiskajos apgabalos, Latvijā dažas audzē siltumnīcās vai telpās.

Kristāla antūrija— antūriju suga ("Anthurium crystallinum").

Avoti: LPE, TaE

antuzieši

1. Krustpils novada Variešu pagasta apdzīvotās vietas "Antūži" ("Antuži") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Antuži   vietv.

1. Krustpils novada Variešu pagasta apdzīvotās vietas "Antūži" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Antūži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Krustpils novada Variešu pagastā 18 km no Jēkabpils.

2. Apdzīvota vieta (viensēta) Jēkabpils novada Zasas pagastā.

Antūžu apmetne un senkapi— senvietu komplekss Jēkabpils novada Zasas pagastā pie Antūžu mājām, senkapos bijuši 2 uzkalniņi, kas datējami ar 4.-6. gs.

Avoti: LE1

antvars   apv.

1. Atvars.

Avoti: ME

antvērķis   apv.

1. Muižas amatnieks vai kalpotājs.

Avoti: ĒiV

Antverpene   vietv.

1. Pilsēta Beļģijas ziemeļos (flāmu valodā "Antwerpen", franču valodā "Anvers"), Flandrijā, provinces administratīvais centrs, osta Šeldas lejtecē, 88 km no Ziemeļjūras, 502600 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Beļgijas province, ietilpst Flandrijas reģionā, platība - 2867 kvadrātkilometri, 1683000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LģE, Wi

Anu   mit.

1. Šumeru-akadiešu mitoloģijā - debesu dievs, Visuma radītājs un valdnieku ciltstēvs.

2. Īru zemes un auglības dieviete, saukta par dievu māti; Īrijā, Mansteras apgabala Kerijas grāfistē atrodas divi pakalni, ko dēvē par "Anu krūtsgaliem".

Avoti: Mit, SV05, PmV

anuaki

1. Tauta no ziemeļluo tautu grupas, dzīvo Dienvidsudānā, arī Etiopijas rietumos, valoda pieder pie nilotu valodu ziemeļrietumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču un dabas spēku kults), daļa - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Anubiss   mit.

1. Ēģiptiešu dievs ar šakāļa galvu, kurš aizved mirušās dvēseles veļu valstī uz Ozirisa tiesu un palīdz tiesai nosvērt veļa sirdi.

Avoti: KV

anuitāte

1. Annuitāte.

Anuja   vietv.

1. Upe Krievijā, Piejūras novadā, Amūras labā krasta pieteka.

2. Upe Krievijā, Altaja novadā, Obas kreisā krasta pieteka.

3. Anujas grēda - atrodas Altaja ziemeļu daļā, Krievijā, Altaja novadā, garums - 130 km, lielākais augstums - 1815 m.

Avoti: PZT, LpA

anulācija   jur.

1. Privātā vai publiskā, administratīva vai tiesu rakstura juridiska akta atcelšana, kurai ir atpakaļejošs spēks.

Avoti: JtV

anulēšana   ekon.

1. Atzīšana par spēkā neesošu, nederīgu.

Avoti: EF

anulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atzīt par nederīgu vai spēkā neesošu; atcelt.

Avoti: LLVV

anullēšana   novec.

1. Anulēšana.

Avoti: TV

anullēt   novec.

1. Atcelt, noteikt par nederīgu; anulēt.

Avoti: KV

anulocīts   med.

1. Gredzenveida eritrocīts, kurā maz pigmenta.

Avoti: TM

anuloplastika   med.

1. Plastiska šķiedraino gredzenu operācija ap atrioventrikulārajām atverēm.

Avoti: MSV

anulorāfija   med.

1. Trūces vārtu atveres sašūšana.

Avoti: TM

Ānunds   vēst.

1. Inglingu dzimtas karalis Zviedrijā ("Anund"), rūpējās par ceļu būvi, tādēļ saukts arī par Ceļu Ānundu.

Avoti: LEV

ānungs   žarg.

1. Saprašana; zināšana.

Avoti: Žrg

anunnaki   mit.

1. Šumeru-akadiešu mitoloģijā - dievu grupa, kas bija cilvēku likteņu lēmēji, cilvēku un dievību starpnieki, vēlāk viņi kļuva par dievu saimes pārvaldītājiem, darbu un pienākumu izpildi uzveļot zemākajiem dieviem.

Avoti: KV, Mit

anura   lat.

1. Bezastainie abinieki - hordaiņu tipa mugurkaulnieku apakštipa abinieku klases kārta.

Avoti: LD

Anuradapūra   vietv.; novec.

1. Anurādhapura - pilsēta Šrilankā.

Avoti: PZT

Anurādhapura   vietv.

1. Pilsēta Šrilankā, Ziemeļu Centrālās provinces administratīvais centrs, 56600 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PZT

anūrija   med.

1. Urīna neizdalīšanās nieru mazspējas dēļ.

Postrenālā anūrija— anūrija mīzalceļu aizsprostojuma dēļ.

Prerenālā anūrija— anūrija, kuras cēlonis ir traucējumi nieres asinsritē, piem., šoka vai nieres asinsvadu trombozes gadījumā.

Reflektoriskā anūrija— anūrija, kuras cēlonis ir smadzeņu garozas impulsi.

Renālā anūrija— urīna veidošanās pārtraukums, kura cēlonis ir abpusējs difūzs, patoloģisks process nieru audos.

Avoti: ZTV, TM

anus   lat.

1. Riņķis, pakaļa, tūplis.

Avoti: KV

anusīts   med.

1. Tūpļa iekaisums.

Avoti: TM

anuštubhs

1. Vēdiskajā indiešu dzejā sillabometriski organizēts četrrindu pants ar 8 zilbēm katrā rindā.

Avoti: DzV

anuteļnieki

1. Jelgavas novada Zaļenieku pagasta apdzīvotās vietas "Anuteles" (senāk - "Anutelesmuiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

anuttara   mit.

1. Anuttara samjak sambodhi - visu Budu un Bodhisatvu "nepārspētā patiesā gudrība" - budisma atklāsmes augstākā pakāpe, kad pareizi centieni un pareiza domāšana pilnīgi atbilst cilvēka apskaidrības līmenim.

Avoti: MrJ

Anuži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novadā 19 km no Talsiem, Lubes pagasta administratīvais centrs.

2. Dzelzceļa pietura Alsungas novadā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Ventspils-Liepāja, 47 km no Ventspils dzelzceļa stacijas.

Avoti: LPag, LC

anužnieki

1. Aizputes novada Lažas pagasta apdzīvotās vietas "Anuži" iedzīvotāji.

2. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Anuži" iedzīvotāji.

3. Talsu novada Lubes pagasta apdzīvotās vietas "Anuži" iedzīvotāji.

4. Alsungas pagasta apdzīvotās vietas "Anuži" ("Anužas") iedzīvotāji.

Avoti: V1

anxiety   psih.

1. Bailes.

Avoti: PsA

anystidae   lat.

1. Zirnekļveidīgo klases ērču kārtas plēsīgo ērču grupas dzimta.

Avoti: LD

Anzen   vietv., vēst.

1. Ances pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Popes-Ances muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Ances pagasta teritorijā.

Avoti: LPag, KV

Anziht   vietv., vēst., vācu val.

1. Ļaudonas Ancītes muiža, kas atradās tagadējā Madonas novada Ļaudonas pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Anzpaki   vietv., vēst., vācu val.

1. Anspaku muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Preiļu pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Anzu   mit.

1. Šumeru un akādiešu mitoloģijā - milzīgu izmēru putns, kura vārds saistīts ar nozīmi "vējš, vētra"; Zu; Imduguds.

Avoti: MitJ

Anzuds   mit.

1. Šumeru-akadiešu mitoloģijā - milzīgs dievišķas izcelsmes putns, ko sākotnēji attēloja kā ērgli ar lauvas galvu, bet vēlāk tikai kā ērgli, viņš ietvēra sevī gan labā, gan ļaunā pirmsākumu, bija starpnieks starp debesu un dievu, zemes un cilvēku, kā arī pazemes un veļu valstību.

Avoti: Mit

Anzuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Ļaudonas pagastā.

Avoti: LC

ANZUS   saīs.

1. Klusā okeāna drošības pakts (angļu "Australia, New Zealand, United States").

Avoti: i1

Anža   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novada dienvidu daļā, Kanas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

Anžē   vietv.

1. Pilsēta Francijas ziemeļrietumos ("Angers"), Luāras reģiona Mēnas un Luāras departamenta administratīvais centrs, pie Mēnas ietekas Luārā, 147600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Anžerosudženska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kemerovas apgabalā, 74400 iedzīvotāju (2014. g.), kā apdzīvota vieta dibināta 1897. g., pilsētas tiesības kopš 1931. g.

Avoti: PZT, Wi

Anžū   vietv.

1. Vēsturisks apgabals ("Anjou") Francijas rietumos, Luāras lejtecē.

2. Anžū salas - Jaunsibīrijas salu centrālās, lielākās salas starp Laptevu un Austrumsibīrijas jūru, kopējā platība - ~29000 kvadrātkilometru, augstums - 60-80 m.

Avoti: LEV

Aņcjina   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas austrumu daļā ("Anquing"), Aņhui provincē, osta Jandzi kreisajā krastā, ~300000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

Aņči   vietv.

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Anči" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Anci" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Aņhui   vietv.

1. Province Ķīnas austrumu daļā, Jandzi lejteces rajonā, platība - 130000 kvadrātkilometru, administratīvais centrs - Hefei.

Avoti: PZT

aņi   apv.

1. Sauciens, ar kuru aicina klāt zosis.

Avoti: ĒiV

Āņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ādažu novadā.

Avoti: LC

aņiks   žarg.

1. Anekdote.

Avoti: SLG

Aņisimova   vietv.

1. Aņisimovas ezers - Aksenovas ezars.

Avoti: LE1

Aņīte   vietv.

1. Aņītes ieži - trīs atsegumi ~1 km garā Braslas ielejas kreisā krasta posmā, Pārgaujas novada Straupes pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā; raksturīgi augšdevona Gaujas svītas smilšakmens atsegumi.

Aņītes Garais iezis— atrodas Braslas ūdenskrātuves austrumu krastā, 400 m garš un 2-7 m augsts dzeltenīgi sarkans iezis.

Aņītes Vidējais iezis— atrodas nākamajā Braslas līkumā 20-50 m attālumā no upes un paceļas līdz 10 m augstu un ir 100 m garš.

Aņītes Augstais iezis— atrodas lejāk, ir 200 m garš un 35 m augsts iezis, ko lēzenas sāngravas sadala vairākās daļās.

Avoti: LE1

Aņiva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sahalīnas apgabala un Sahalīnas salas dienvidu daļā, pie Ļutogas ietekas Aņivas līcī, 9200 iedzīvotāju 2010. g., pilsētas tiesības kopš 1946. g., līdz tam saucās Rudaka.

2. Aņivas līcis - atrodas Sahalīnas dienvidu daļā, starp Toņinoaņivska un Kriļona pussalu, iesniedzas sauszemē 90 km, platums - 104 km, dziļums - līdz 93 m, plūdmaiņas - līdz 1,6 m.

3. Aņivas rags - zemesrags Sahalīnas dienvidaustrumos, Toņinoaņivska pussalas dienvidu gals.

Avoti: PZT, LpA

Aņiva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sahalīnas apgabala un Sahalīnas salas dienvidu daļā, pie Ļutogas ietekas Aņivas līcī, 9200 iedzīvotāju 2010. g., pilsētas tiesības kopš 1946. g., līdz tam saucās Rudaka.

2. Aņivas līcis - atrodas Sahalīnas dienvidu daļā, starp Toņinoaņivska un Kriļona pussalu, iesniedzas sauszemē 90 km, platums - 104 km, dziļums - līdz 93 m, plūdmaiņas - līdz 1,6 m.

3. Aņivas rags - zemesrags Sahalīnas dienvidaustrumos, Toņinoaņivska pussalas dienvidu gals.

Avoti: PZT, LpA

Aņjana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Henaņas provincē, 570800 iedzīvotāju (2002. g.), ap 1500.-1000. g. p. m. ē. bija Šanu valsts galvaspilsēta.

Avoti: LpA, PuA, LEV

Aņjandža   vietv.

1. Upe Krievijas Habarovskas novadā, Udas satekupe, garums - 63 km.

Avoti: PZT

āņķens   apv.

1. Krāns.

Avoti: ME

aņķins   apv.

1. Mucas krāns.

2. Mucas spunde.

Avoti: KV, TlV

Aņšaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļaustrumu daļā (angļu val. "Anshan"), Ļaohē upes ielejā, Liaoninas provincē, 1,2 miljoni iedzīvotāju.

Avoti: LģE

Aņšuņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas dienvidu daļā (angļu val. "Anshun"), Guidžou provincē, ~300000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, PuA

Aņuja   vietv.

1. Kolimas labā krasta pieteka, Krievijā, Čukotkas autonomajā apvidū un Sahas Republikā (Jakutijā), veidojas satekot Boļšojaņujai (garums - 693 km) un Malijaņujai (garums - 738 km), kas sākas Anadiras plakankalnē, koptekupes garums - 8 km.

2. Aņujas grēda - atrodas Sibīrijas ziemeļaustrumos starp Boļšojaņuju un Malijaņuju, Krievijā, Čukotkas autonomajā apgabalā un Sahas Republikā (Jakutijā), lielākais augstums - 1735 m.

Avoti: PZT, PuA

aņuks   žarg.

1. Anekdote.

Avoti: SLG

ao

1. Viena no nagi grupas tautībām, dzīvo Indijas austrumos, Nāgālendas štatā, arī Manipūras štatā un Mjanmas (Birmas) ziemeļrietumos, runā dialektos, kas pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, senie animistiskie ticējumi (akmeņu u. c. dabas priekšmetu garu kulti).

Avoti: PZT

AO   saīs., vietv.

1. Angola, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

AOA   saīs.

1. Kvanza; Angolas valūtas kods, sīknauda - santīms.

Avoti: PnR

AOC   saīs.

1. Īpaša norāde uz franču vīna pudeles (franču "Appellation d'origine controlee"), lai apzīmētu noteikta reģiona vīnu ar kontrolētu ražošanas procesa kvalitāti.

Avoti: PL

Aoide

1. astr. Jupitera pavadonis ("Aoede"), vidējais attālums no planētas - 23981000 km, izmēri - 4 km.

Avoti: ZvD-203-25

aoids

1. Sengrieķu dziesminieks pirmsklasiskajā laikmetā.

Avoti: SV99

Aomina   vietv.; novec.

1. Aomiņa.

Avoti: PZT

Aomiņa   vietv.

1. Makao - teritorija Ķīnas dienvidaustrumu daļā (portugāļu valodā "Macau", ķīniešu valodā "Aomen"), bijusī Portugāles kolonija, tagad Aomiņas Speciālais administratīvais rajons.

2. Pilsēta Ķīnā, Makao (Aomiņas) īpašajā administratīvajā reģionā, 433700 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LģE, LpA

Aomori   vietv.

1. Pilsēta Japānā, Honsju salas ziemeļos, prefektūras administratīvais centrs, 288000 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

aonīdas

1. Mūzas.

Avoti: SV69

aoristija   novec.

1. Nenosakāmība; pēc seno skeptiķu domām par lietu būtību nekā noteikta nevar zināt.

Avoti: KV

aorists

1. Darbības vārda laika forma, kas apzīmē pagātnes darbību vai stāvokli (sanskritā, grieķu, senslāvu u. c. indoeiropiešu valodās).

Avoti: SV99

aorsi

1. Sarmatu cilšu savienība, kas līdz 2. gs. p. m. ē. aizņēma stepes starp Kaspijas jūru un Donu.

Avoti: LPE

aorta   -as, s.; anat.

1. Lielā asinsrites loka galvenā artērija; sākas no kreisā sirds kambara.

Vēdera aorta— aorta, kas sniedzas no diafragmas līdz bifurkacijai (IV jostas skriemelim).

Augšupejošā aorta— aortas sākuma daļa (no sirds līdz aortas lokam).

Pirmējā, embrionālā aorta— dorsals, gar embrija mugurkaulāju ejošs simetrisks dubultvads.

Krūšu aorta— lejupejošās aortas proksimālā daļa no sākuma līdz diafragmai.

Aortas koarktācija— aortas loka sašaurinājums zem lielo asinsvadu atzarošanās vietas.

Aortas stenoze— aortālās atveres sašaurinājums, kura rašanos veicina aortas vārstuļa viru saaugšana (pēc endokardīta) vai arī pārkaļķošanās (pēc endokardīta vai aterosklerozes dēļ).

Avoti: TM, VE

aortalģija   med.

1. Sāpes krūšu augšdaļā, kaklā un plecos, aortai saslimstot.

Avoti: TM

aortektomija   med.

1. Aortas daļas izgriešana.

Avoti: MSV

aortīts   med.

1. Aortas sienas iekaisums.

Bakteriālais aortīts— aortīts, kura cēlonis ir inficēti emboli; bakteriālā endokardīta, tuberkulozes, akūta reimatisma vai vēdertīfa komplikācija.

Strutainais aortīts— aortas sienas sastrutojums kā strutu infekcijas sekas.

Sifilitiskais aortīts— aortas sienas difūzs iekaisums, iekšējo orgānu sifilisa biežākā izpausme.

Avoti: TM

aortogrāfija   med.

1. Aortas rentgenogrāfija pēc kontrastvielas ievadīšanas.

Retrogrādiskā aortogrāfija— aortas rentgenogrāfija pēc katetra ievadīšanas pa kādas perifēriskās artērijas lūmenu pret asins plūsmu aortā un rentgenkontrastvielas ievadīšanas.

Translumbālā aortogrāfija— aortas rentgenogrāfija pēc rentgenkontrastvielas ievadīšanas aortā jostas apvidū.

Avoti: TM

aortokoronārs   med.

1. Tāds, kas attiecas uz aortu un vainagartērijām.

Avoti: MSV

aortolīts   med.

1. Akmens (kaļķu nogulsnējums) aortas sienā.

Avoti: TM

aortomalācija   med.

1. Aortas sienas atmiekšķēšanās.

Avoti: TM

aortopeksija   med.

1. Aortas loka priekšējās sienas un labās zematslēgas artērijas piešūšana pie krūšu kaula, lai pavilktu uz priekšu elpvadu; veic elpvada atbrīvošanai no sašaurinājuma, kas radies traheo-malācijas dēļ.

Avoti: MSV

aortoplastika   med.

1. Plastiska aortas operācija.

Avoti: MSV

aortoptoze   med.

1. Vēdera aortas noslīdējums.

Avoti: TM

aortorafija   med.

1. Aortas sašūšana.

Avoti: MSV

aortoskleroze   med.

1. Aortas sienas sacietējums saistaudu savairošanās vai holesterīna izgulsnēšanās dēļ.

Avoti: MSV

aortotomija   med.

1. Aortas atvēršana.

Avoti: TM

Aosta   vietv.

1. Pilsēta Itālijā, autonomā reģiona "Valle d'Aosta" administratīvais centrs, 34700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Valle d'Aosta - autonoms reģions Itālijas ziemeļrietumos ("Regione Autonoma Valle d'Aosta"), platība - 3263 kvadrātkilometri, 128100 iedzīvotāju (2008. g.), vienīgais no Itālijas reģioniem, kas nav iedalīts provincēs.

Avoti: PuA

ap   priev. ar akuz.

1. Norāda, kam kas atrodas vai virzās apkārt.

2. Norāda, ka darbība ilgāku laiku vai atkārtoti notiek, norisinās kam apkārt vai pie kā.

3. Norāda uz aptuvenu daudzumu, ilgumu.

Avoti: LLVV

AP   saīs.

1. ASV informācijas aģentūra (angļu "Associated Press").

2. Autobusu parks.

3. vēst. Augstākā Padome.

Avoti: i1

ap-   pried.

1. Savienojumā ar lietvārdu norāda uz to, kas ir kam apkārt.

2. Savienojumā ar lietvārdu norāda uz teritoriālu norobežojumu.

3. Savienojumā ar verbu norāda, ka darbība notiek kam apkārt.

4. Savienojumā ar verbu norāda uz darbības ierobežojumu - uz darbības daļēju, nepilnīgu norisi.

5. Savienojumā ar verbu norāda, ka darbību veic vairāki vai visi, vai arī, ka darbība aptver daudzus objektus.

6. Savienojumā ar verbu norāda uz darbības pabeigtību.

Avoti: LLVV

APA   saīs.

1. Austrijas informācijas aģentūra (vācu "Austria Presse-Agentur").

Avoti: i1

apaciņ   apv.

1. Uz sejas.

Avoti: EH

apači

1. Indiāņu tauta, dzīvo rezervātos ASV dienvidrietumu daļā, ~50000 cilvēku, valoda pieder nadenu saimes atapasku grupas.

Avoti: PZT

apačs

1. novec. Lielpilsētas huligāns.

2. Vīriešu krekla piegriezums ar plašu vaļēju apkakli.

Avoti: SV99

apada   apv.

1. Paada - adīta vīzes pazole.

Avoti: ME

apadas   apv.

1. Adījuma nobeigums.

Avoti: EH

apāderēt   apv.

1. Sakarsēt līdz kvēlošanai.

Avoti: EH

apadījums   -a, v.

1. Rezultāts --> apadīt.

Avoti: PP, T

apadīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Noadīt (visapkārt).

2. Apgādāt ar saviem adījumiem.

Avoti: LLVV

apadīties   apv.

1. Noadīt (savām vajadzībām) visu nepieciešamo.

Avoti: ĒiV

Apadu   vietv.; nelok.

1. Apadu ezers - Odu ezers Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

2. Lielais Apadu ezers - atrodas Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā, platība - 1,1 ha, viens no Dzērbenes ezeriem.

Avoti: LD

apagaļ   apv.

1. Apagaļš; atpakaļ; atpagaļ.

Avoti: EH, ViV

apagaļā   apv.

1. Atpakaļ; atpagaļā.

Avoti: ViV

apagaļam   apv.

1. Atpakaļ; atpagaļam.

Avoti: ViV

apagaļš   apv.

1. Atpakaļ.

Apagaļus skatīties— atskatīties.

Avoti: ME

apageļ   apv.

1. Atpakaļ; atpageļ.

Avoti: ViV

apagoge   novec.

1. Pierādījums no pretējā (pierādot, ka pretējais pielaidums ir absurds).

Avoti: SV33

apagoģisks

1. Apagoģisks pierādījums - formālajā loģikā - netiešs pierādījums, kad secinājumu par kādas tēzes pareizību izdara, apgāžot tai pretrunīgu tēzi.

Avoti: SV69

apagoze   novec.

1. Pierādījums no pretējā; apagoģisks pierādījums.

Avoti: SV33

apaijāt   apv.

1. Mierinot (bērnu) kādu laiku aijāt, šūpot.

Avoti: EH

apairēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Airējot apvirzīt (ap ko, kam apkārt, piemēram, laivu).

// imperf. Airēt apkārt.

// intrans. Airējot apbraukt (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

apairēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Airējoties apbraukt (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Airēties apkārt.

Avoti: LLVV

apakaļ   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ME

apakaļam   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

apakaļāms   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ĒiV

apakaļdūrieni   apv.

1. Mašīndūrieni; atpakaļdūrieni.

Avoti: KnV

apakaļiski   apv.

1. Atpakaļ; atmuguriski; atpakaļiski.

Avoti: ViV

apakaļs   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ĒiV

apakaļtikšana   apv.

1. Nokļūšana atpakaļ (iepriekšējā, vecajā vietā).

Avoti: ĒiV

apakaļu   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

apakla   apv.

1. Apkakle.

Avoti: ME

apakle   apv.

1. Apkaklīte.

Avoti: EH

apakļāk   apv.

1. Agrāk.

Avoti: EH

apakļam   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

apaksvāki   apv.

1. Apakšsvārki.

Avoti: EH

apakš   priev. ar ģen.

1. Norāda uz vietu, zem kuras vai zemāk par kuru kas atrodas, notiek vai virzās; zem.

Avoti: LLVV

apakš-   salikteņu pirmā daļa.

1. Savienojumā ar lietvārdu norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais atrodas zem kā, zemāk par ko vai kaut kā apakšējā daļā.

2. Savienojumā ar lietvārdu norāda uz salikteņa otrajā daļā nosauktā pakļautības pakāpi.

Avoti: LLVV

apakša   -as, s.

1. Priekšmeta daļa, kas veido tā pamatu; apakšējā daļa; pretstats: augša.

// lok. Apakšējā daļā; pašās beigās.

2. Telpa starp priekšmetu un pamatu, uz kura tas atrodas; telpa, vieta zem ēkas, starp ēku un zemi.

3. savienojumā ar "no", kustības virzienu norādot. Vieta zem priekšmeta.

4. sar. Darbinieku grupas, kas neieņem atbildīgus amatus.

5. Balss apakšējie, zemie toņi.

6. vsk. lok., apst. nozīmē. Zem kaut kā.

Avoti: LLVV

apakšā   apst.

1. Zem kā.

Avoti: LV87

apakšaģents   novec.

1. Tirgotāja palīgs.

Avoti: TV

apakšaile

1. Aile, kas atrodas zemāk, lejpus (kā); apakšējā aile.

Avoti: PP, T

apakšan   apv.

1. Apakšā.

Avoti: ME

apakšapgaismojums   kino, telev.

1. Filmējamās ainas apgaismojums no apakšas.

Avoti: ZTV

apakšaudze

1. Apmāktie un nomāktie koki mežā.

Avoti: LE

apakšaugs   -a, v.; lauks.

1. Pasējas kultūra - lauksaimniecības kultūra (piem., āboliņš, lucerna, stiebrzāles, seradella, viengadīgā airene), ko audzē vienā platībā ar virsaugu (parasti labību) un kas veģetācijas perioda sākumā aug un attīstās lēnāk nekā virsaugs un sējas gadā ražu parasti nedod; sēj reizē ar virsaugu vai vēlāk.

Avoti: LLVV, ZTV

apakšaugsne   novec.

1. Augsnes apakškārta.

Avoti: Lo

apakšbaseins   jur.

1. Zemes platība (teritorija), no kuras visi virszemes noteces ūdeņi pa strautiem, upēm un ezeriem nonāk kādā konkrētā ūdensteces vietā (parasti ezerā vai upju satekā).

Avoti: JtV

apakšbikses   -šu, s.; tikai dsk.

1. Veļas gabals, ko valkā zem virsbiksēm.

Avoti: LLVV, MLVV

apakšblāķis   apv.

1. Ratu sastāvdaļa - blāķa (3) apakšējā daļa.

Avoti: ĒiV

apakšbrunči   -u, v.; tikai dsk.; sar.

1. Apakšsvārki.

Avoti: LLVV

apakšburtene   poligr., novec.

1. Divkāršās burtenes apašējā daļa.

Avoti: GV

apakšcentrāle   dsk. ģen. -ļu, s.

1. Centrāle, kas pakļauta lielākai centrālei.

Avoti: LV87

apakšdaļa   -as, s.

1. Apakšējā daļa.

Avoti: LLVV

apakšdējais   apv.

1. Apakšējais.

Avoti: KiV

apakšdeķis   apv.

1. Sega, ko klāj apakšā zem citas segas.

Avoti: ĒiV

apakšdelms   -a, v.; anat.

1. Rokas daļa no elkoņa līdz plaukstai.

Avoti: LLVV

apakšdevons   ģeol.

1. Paleozoja ēras ceturtā perioda - devona - apakšējā nodaļa; nogulumu slānis, kas veidojies šajā periodā.

Avoti: LV93, LPE

apakšdiapazons

1. Noteikta daļa no diapazona.

Avoti: PP, T

apakšdiegs

1. Šujmašīnā apakšējais diegs.

2. poligr., novec. Atsevišķos gadījumos ātrspiedēs apakšlentes aizstājējs.

Avoti: GV

apakšdirektorijs   inf.

1. Direktorijs, kas iekļauts augstākas hierarhijas direktorijā; lai organizētu pieeju datnēm tajā, jāuzrāda visi direktoriji, kas hierarhiskajā sistēmā atrodas virs tā.

Avoti: ZTV

apakšdomēns   inf.

1. Interneta tīkla adreses daļa, kas parasti norāda organizāciju, kurā meklējams adresāts, piem., cna@latnet.lv apakšdomēns ir latnet.

Avoti: ZTV

apakšdrānas   apv.

1. Apakšveļa.

Avoti: EH

apakšdrēbe   apv.

1. Drāna, ko iestrādā zem kādas citas drānas.

Avoti: ĒiV

apakšdrēbes   apv.

1. Apakšveļa.

Avoti: ME

apakšdzimta   -as, s.

1. Dzimtas sadalījuma vienība (dzīvnieku un augu sistemātikā).

Avoti: LLVV

apakšējais   s. -ā;

1. Tāds, kas atrodas zemāk par citiem; pretstats: augšējais.

2. Tāds, kas ietver zemākās skaņas (balss vai instrumenta diapazonā).

3. Tāds, kas valkājams zem kā cita; pretstats: virsējais.

Apakšējās mākoņu robežas augstums— vertikālais attālums starp zemes vai ūdens virsmu un pašu zemāko mākoņu slāni, kas aizsedz vairāk par pusi debess.

Avoti: LLVV, ZTV

apakšējs   apv.

1. Apakšējais.

Apakšējās ziņas— sekojošās ziņas.

Avoti: ME, MrJ

apakšene   apv.

1. Apakša.

2. Piešuve.

Avoti: ME, EH

apakšfaktors   poligr., novec.

1. Spiestuves tehniskā vadītāja palīgs (lielos uzņēmumos).

Avoti: GV

apakšgals   -a, v.

1. Apakšējais gals.

Avoti: LLVV

apakšgaroza   -as, s.

1. Maizes garoza klaipa apakšpusē.

Avoti: LLVV

apakšgarums   poligr., novec.

1. Atsevišķiem alfabēta mazajiem burtiem (g, j, p) lejupejošā daļa.

Avoti: GV

apakšgrunts   novec.

1. Augsnes apakškārta.

Avoti: Lo

apakšgrupa   -as, s.

1. Grupas sadalījuma vienība (klasifikācijā).

Avoti: LLVV

apakšģērbi   apģ.

1. Apakšveļa un korsešģērbi, kurus valkā zem virsdrēbēm.

Avoti: ZTV

apakšģints

1. Augu un dzīvnieku sistemātikā - ģints sīkāks iedalījums, lielākas sugu dažādības gadījumos.

apakšiedaļa   -as, s.

1. Iedaļas sīkāks iedalījums.

Avoti: BtV

apakšijs   apv.

1. Apakšējs.

Avoti: EH

apakšiņas   apv.

1. Sieviešu apakšveļa.

Avoti: EH

apakšīre   -ru, s.

1. Līgums, ko slēdz lietas, mantas, dzīvojamās telpas īrnieks un cita, trešā persona, ar kuru īrnieks nodod viņam izīrēto lietu, mantu, dzīvojamo telpu lietošanai tālāk, citai, trešajai personai - apakšīrniekam.

Avoti: JtV

apakšīrnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kam dzīvokļa (telpu) īrnieks vai īpašnieks izīrējis dzīvokļa (telpu) daļu.

Avoti: LLVV

apakšizvēlne   inf.

1. Izvēlne, kas ir kādas citas izvēlnes (galvenās vai pamatizvēlnes) sastāvdaļa.

Avoti: ZTV

apakšjaka

1. Apakšveļas jaka.

Avoti: ZTV

apakšjēdziens   val.

1. Jēdzienu sistēmas hierarhijā - secīgi zemāka līmeņa jēdziens salīdzinājumā ar virsjēdzienu.

Avoti: VsV

apakšjūras   ģen., nelok.

1. Zem jūras esošs.

Apakšjūras ielejas— ielejveidīgas rievas jūras (vai ezera) dibenā, virszemes ieleju turpinājumā.

Avoti: KV

apakškārta   -as, s.

1. Apakšējā kārta.

2. Kārtas sadalījuma vienība (dzīvnieku un augu sistemātikā).

Avoti: LLVV

apakškatalogs   inf.

1. Failu katalogs, kas reģistrēts augstāka līmeņa katalogā.

Avoti: D89

apakšklase   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Klases sadalījuma vienība (parasti dzīvnieku un augu sistemātikā).

Avoti: LLVV

apakškleita   apv.

1. Sieviešu kreklveida veļas gabals, ko valkā tieši zem kleitas, kostīma; kombinē.

Avoti: KiV

apakšklucis   apv.

1. Paliktnis, apakšējais klucis.

apakškodinājums   poligr., novec.

1. Trūkums svītru kodinājumā, kad skābe metālu zem noseguma izēd un svītru izalo.

Avoti: GV

apakškomisija   -as, s.

1. Komisija, kas pakļauta kādai augstākai, atbildīgākai komisijai.

apakškomiteja   -as, s.

1. Komiteja, kas pakļauta kādai augstākai, atbildīgākai komitejai.

Avoti: LLVV

apakškonsistorija   -as, s.; rel.

1. Administratīva institūcija luterāņu baznīcā, kas pakļauta konsistorijai.

Avoti: JkV

apakškonts   novec.

1. Bankas konta atsevišķs nodalījums, arasti ar ierobežotu līdzekļu izlietošanas iespēju.

Avoti: TV

apakškopa   mat.

1. Kopa, kas satur daļu dotās kopas elementu; atsevišķā gadījumā - arī visa dotā kopa.

Avoti: ZTV

apakškorpusa   ģen., nelok.

1. Uz korpusa apakšējo daļu attiecīgs.

apakškrekliņš   novec.

1. Dem. --> apakškrekls.

Avoti: LV93

apakškrekls   -a, v.

1. Vīriešu veļas gabals, ko valkā zem virskrekla.

Avoti: LLVV

apakškronis   apv.

1. Ēkas apakšējais vainags.

Avoti: ĒiV

apakškultūra   s.

1. Apakšaugs.

Avoti: LV87

apakšlēnis   vēst.

1. Kāda lielāka vasaļa lēņa daļa, ko viņš tālāk izlēņojis apakšvasalim.

Avoti: LE1

apakšlente   poligr., novec.

1. Ātrspiedes lokšņu iznesējā ierīcē bezgalīgā lente, kas kopā ar augšlenti iespiesto loksni no iespiežamā veltņa novada izlicējā.

Avoti: GV

apakšlietotājs   jur.

1. Juridiska vai fiziska persona, kuras enerģijas vai gāzes apgādes sistēma ir pieslēgta kāda lietotāja apgādes sistēmai un kura par patērēto enerģiju vai gāzi norēķinās ar šo lietotāju.

Avoti: LatV

apakšlindraks   apv.

1. Sieviešu apakšsvārki.

Avoti: EH

apakšlūpa   -as, s.

1. Apakšējā lūpa.

Avoti: LLVV

apakšmala   -as, s.

1. Apakšējā mala.

Avoti: LLVV

apakšmorēna

1. Morēnu apakšējā kārta, kas satur pelēko morēnu mālu vai merģeli, kas radies vecākā ledus laikmetā.

Avoti: KV

apakšnams   -a, v.; pol.

1. Divpakāpju parlamenta daļa, kuras locekļus ievēl vēlēšanās.

Avoti: LLVV, MLVV

apakšnieks   -a, v.

1. Persona, kas darbā, dienestā ir pakļauta amatpersonai ar plašākām pilnvarām, lielāku varu; padotais.

Avoti: LLVV, MLVV

apakšnodaļa   -as, s.

1. Nodaļa, kas ietilpst citas, lielākas nodaļas sastāvā; pakļautā nodaļa.

2. Kādas (grāmatas, manuskripta u. tml.) nodaļas sīkāka iedalījuma vienība.

Avoti: LLVV, MLVV

apakšnoma   jur.

1. Līgums, ko slēdz lietas, mantas nomnieks un cita trešā persona, ar kuru nomnieks viņam iznomāto lietu, mantu, nodod tālāk lietošanā citai, trešajai personai, apakšnomniekam.

Avoti: JtV

apakšnomnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kam objekta nomātājs iznomājis šo objektu vai tā daļu.

Avoti: LLVV

apakšnozare   val.

1. Kādas zinātnes, mākslas vai tautsaimniecības nozares tematiski (saturiski) vienots apakšiedalījums, kas ir būtiska nozares sastāvdaļa.

Avoti: VsV

apakšodere   apv.

1. Auduma gabals starp virsdrēbi un oderi.

Avoti: EH

apakšpaksis   apv.

1. Senas bērnu rotaļas personāžs.

Avoti: KV

apakšpakši   apv.

1. Senas bērnu rotaļas personāži.

Apakšpakšos iet— bērnu rotaļa.

Avoti: LE

apakšpalāta   -as, s.

1. Palāta (divpalātu parlamentā), kuras locekļus ievēl vēlēšanās.

Avoti: LLVV, MLVV

apakšpasaule   apv.

1. Pazeme.

Avoti: ME

apakšpēle   apv.

1. Pēlis.

2. Konkubīne.

Avoti: EH

apakšplaukts   apv.

1. Apakšējais plaukts (nodalījums).

Avoti: EH

apakšprogramma

1. Kādas darba programmas patstāvīga apakšnodaļa.

2. Citas datorprogrammas izpildei izmantojama datora programma, kas veic patstāvīgu informācijas apstrādes posmu un var tikt izmantota vairākkārt un no dažādām citām programmām.

Avoti: LPE

apakšpulkvedis   -ža, v.

1. Dienesta pakāpe vairāku valstu armijās; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

apakšpunkts

1. Teksta iedalījuma vienības, teksta daļas, ko apzīmē ar cipariem vai burtiem, pakļauta iedalījuma vienība.

Avoti: MIL

apakšpus

1. priev. ar ģen.; reti. Zemāk par ko.

2. apv. Lejpus.

Avoti: LLVV

apakšpuse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Apakšējā puse, apakšējā daļa.

Avoti: LLVV

apakšraksts   inf.

1. Viena vai vairākas rakstzīmes, kas izdrukātas nedaudz zemāk par apkārtējo tekstu un ko parasti izmanto matemātikā un ķīmijā.

Avoti: D3

apakšraugs   apv.

1. Apakšējais raugs - raugs, kas alu izdzerot paliek mucas dibenā.

Avoti: EH

apakšroka   novec.

1. Senas bērnu rotaļas elements - man virsroka, tev apakšroka.

Avoti: KV

apakšrubrika   -as, s.

1. Rubrikas (1) sīkāks iedalījums.

Avoti: BtV

apakšsērija   -as, s.

1. Sērija, kas ietilpst citas sērijas sastāvā.

Avoti: BtV

apakšshēma   inf.

1. Atsevišķa lietotāja subjektīvs datu bāzes skatījums.

Avoti: D3

apakšsilūrs   novec.

1. Paleozoja ēras trešā perioda, silūra apakšējā nodaļa.

Avoti: KV

apakšsistēma   inf.

1. Sistēmas daļa, kas izpilda vienu vai vairākas tās pamat- vai palīgfunkcijas.

2. Atvērto sistēmu sadarbības bāzes etalonmodelī - sistēmas funkciju hierarhiskā sadalījuma komponents, kas tieši sadarbojas ar augšējo un apakšējo šīs sistēmas sadalījuma blakus komponentiem.

Avoti: D3

apakšslānis   -ņa, v.

1. Slāņa daļa.

2. inf. Atvērto sistēmu sadarbības bāzes etalonmodelī - konceptuāli pilnīga pakalpojumu, funkciju un protokolu grupa, kas ir kāda slāņa daļa un var ietilpt visu atvērto sistēmu sastāvā.

Avoti: ZTV

apakšstacija   -as, s.

1. Iekārta elektriskās strāvas sprieguma pārveidošanai ceļā no elektrostacijas uz patērētājiem.

Avoti: LLVV

Apakšstacija   vietv.

1. Grobiņas novada Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Āres" nosaukums sarunvalodā.

Avoti: LC

apakšstāvs   -a, v.

1. Pirmais stāvs (divstāvu vai vairākstāvu mājā).

Avoti: LLVV

apakšstilbs   -a, v.; anat.

1. Kājas daļa no ceļa locītavas līdz pēdai; liels.

Avoti: LLVV

apakšstraume   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Straume, kas plūst zem kādas citas straumes.

Avoti: LLVV

apakšstrāva   -as, s.

1. Strāva, straume, kas plūst zem kādas citas strāvas, straumes.

// pārn. Tas (noskaņojums, viedoklis), kas nav pausts vārdos, bet uztverams no teksta, situācijas kopumā; apakšstrāvojums.

Avoti: LLVV

apakšstrāvojums   -a, v.

1. Strāvojums, kas plūst zem kāda cita strāvojuma.

// pārn. Tas (noskaņojums, viedoklis), kas nav pausts vārdos, bet uztverams no teksta, situācijas kopumā; apakšstrāva.

Avoti: LLVV

apakšsvārki   -u, v.; tikai dsk.

1. Sieviešu veļas gabals - svārki, ko valkā zem tērpa.

Avoti: LLVV

apakššpāklis   apv.

1. Piešuve.

Avoti: EH

apakštase   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Lēzens šķīvītis, uz kura liek dzeramo trauku (glāzi, krūzīti).

Avoti: LLVV

apakštasīna   apv.

1. Apakštase.

Avoti: ĒiV

apakštasīte   apv.

1. Apakštase.

Avoti: ĒiV

apakštermins   val.

1. Terminu sistēmas hierarhijā - termins, kas izsaka apakšjēdzienu un ir pakārtots virsterminam; apakšjēdziena termins.

Avoti: VsV

apakštīkls   -a, v.; inf.

1. Aparatūras un pārraides vides kopums, kas veido vienotu veselumu un ko izmanto sakariem starp reālajām sistēmām.

Avoti: ZTV

apakštituls   -a, v.

1. Grāmatas papildu virsraksts, kas titullapā atrodas zem galvenā virsraksta.

Avoti: LLVV

apakštonis   -ņa, v.

1. Tonis, kas, piešķirdams savu nokrāsu, piemīt papildus; tonis, kas nosaka vispārīgo nokrāsu.

Avoti: LLVV

apakšuvējs   apv.

1. Apakšējs.

Avoti: EH

apakšuzņēmējs   jur.

1. Uzņēmējs, kurš kāda konkrēta darba izpildē piedalās cita uzņēmēja vadībā.

Avoti: JtV

apakšuzņēmums   ekon.

1. Iekšzemes uzņēmums (uzņēmumu grupas dalībnieks), no kura vismaz 90% pieder galvenajam uzņēmumam vai vienam vai vairākiem tā apakšuzņēmumiem.

Avoti: EF

apakšuzspridzinātājs   mil.

1. Uzspridzinātājs, kas novietots bumbas vai šāviņa pamatnē.

Avoti: MIL

apakšvadonis   apv.

1. Zemāka ranga vadītājs, kas pakļauts kādam citam vadītājam.

apakšveids   -a, v.; reti.

1. Paveids - kādai augstākai klasifikācijas vienībai pakārtota vienība, kurā parasti ietilpst parādības, priekšmeti ar mazliet atšķirīgām pazīmēm.

Avoti: LLVV

apakšveja   apv.

1. Apakšēja.

Avoti: EH

apakšvējš   -a, v., apv.

1. Gaisa plūsma, kas radusies vējainā laikā gaisa masai saduroties vai apejot kādu šķērsli.

Avoti: EH

apakšveļa   -as, s.; tikai vsk.

1. Veļa, ko valkā tieši uz miesas.

Avoti: LLVV

apakšvēre   -es, s.; poligr., novec.

1. Vēres paskaidrojums.

Avoti: GV

apakšveša   žarg.

1. Apakšveļa.

Avoti: SLG

apakšvienība   -as, s.

1. Karaspēka organizatoriska vienība, kas ietilpst karaspēka daļā (piemēram, vads, rota, bataljons).

Taktiskā apakšvienība— sauszemes karaspēka organizatoriska vienība ar vienveidīgu pamatsastāvu, kurai pakļautas citu ieroču šķiru apakšvienības.

Avoti: LLVV

apakšvilenis   -ņa, v.; apv.

1. Aužamo stāvu koks, ap ko tinas audekls.

Avoti: LE

apakšvirsnieks   -a, v.

1. Jaunākā komandējošā sastāva, instruktoru (parasti zemākā) dienesta pakāpe; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

apakšvirsraksts   -a, v.

1. Papildu virsraksts, kas atrodas zem galvenā virsraksta.

Avoti: LLVV

apakšzāles   -ļu, s.

1. Zāles, kas pastiprināti stīgo un aizņem zelmeņa apakšējo daļu.

Avoti: LLVV

apakšzeme   -es, -mju, s.; parasti vsk.

1. Vieta, rajons, kas atrodas samērā dziļi zem zemes virsējās kārtas, arī dziļos zemes slāņos.

// vsk. ģen. Tāds, kas norisinās dziļos zemes slāņos.

2. mit. Zem zemes esošā veļu valsts; pazeme.

Avoti: LLVV

apakšzobs   -a, v.

1. Zobs, kas atrodas apakšžoklī.

Avoti: LLVV

apakšzona   -as, s.

1. Citas, lielākas zonas patstāvīga sastāvdaļa.

Fizioģeogrāfiskā apakšzona— fizioģeogrāfiskas zonas joslveida daļa, kas nodalās zonas robežās platumu virzienā, mainoties klimatam, hidroloģiskajam režīmam, ģeoķīmiskajiem un augsnes veidošanās procesiem, biocenožu struktūrai.

Avoti: LPE

apakšžoklis   -ļa, v.

1. Apakšējais žoklis.

Avoti: LLVV

apakuļ   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

apalači

1. Indiāņu cilts (muskogu grupā), dzīvo ASV, Oklahomas štatā, valoda pieder pie hokosiu saimes.

Avoti: PZT

Apalači   vietv.

1. Kalni ("Apalachian Mountaiuns") Ziemeļamerikas austrumos, ASV un Kanādā, veido 300-500 km platu un ap 2600 km garu kalnu grēdu, ieleju, plato un plakankalņu sistēmu, augstākā virsotne - 2037 m vjl.

Apalaču plato— Apalaču ziemeļrietumu priekškalne ASV, uz dienvidiem no Tagforkas upes to sauc par Kamberlendas plato, ziemeļos - par Alegeinu plato.

Avoti: LģE, LEV

Apalačikola   vietv.

1. Upe ASV dienvidaustrumu daļā ("Apalachicola"), veidojas satekot Čatahūči un Flintai, sākas Apalaču dienvidu atzaros, garums - 160 km (kopā ar Čatahūči 820 km), ietek Meksikas līča Apalačikolas jomā, kuģojuma līdz Kolumbusai.

Avoti: PZT

apalai   apv.

1. Ieapaļi.

Avoti: KiV

apalains   apv.

1. Apaļīgs.

Avoti: EH

apalans   apv.

1. Apaļīgs.

Avoti: EH

apaleņš   apv.

1. Dem. --> apals (1).

2. Dem. --> apals (2).

Avoti: KiV

apalēties   apv.

1. Apmaldīties.

Avoti: EH

apalgot   apv.

1. Atalgot, samaksāt algu.

2. Tikt atalgotam.

Avoti: ME

Apali   vietv.

1. Dagdas novada Ķepovas pagasta apdzīvotās vietas "Apaļi" nosaukums latgaliski.

2. Mozī Apali - Dagdas novada Ķepovas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Apaļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

apalieši

1. Dagdas novada Ķepovas pagasta apdzīvotās vietas "Apaļi" iedzīvotāji.

2. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Opoli" iedzīvotāji.

3. Preiļu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Opolie" iedzīvotāji.

Avoti: V1

apālis   apv.

1. Žāvēšanai kopā sagrābts siens; apvālis.

Avoti: ME

apalis   apv.

1. Puse no pāršķelta koka kluča.

Avoti: EH

apalis   novec.

1. Ciems, kurā 8 ēku bloki grupēti vadža veidā ap kopēju laukumu, no kura ir tikai viena izeja.

Avoti: TV

apaliskai   apv.

1. Ieapaļi (izgatavot, izveidot).

Avoti: KiV

apalisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Apaļisks.

Avoti: LLVV

apalītis   -ša, v.; pareti.

1. Kaut kas apaļš vispār.

2. Apaļš baltmaizes izstrādājums.

3. sar. Apaļīgs cilvēks.

4. novec. Apaļš spainītis pienam un putrai.

Avoti: EH, LLVV, MLVV, KV

apalji

1. Viena no Filipīnu kalniešu ciltīm, dzīvo Lusonas salas kalnu rajonos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, saglabājušies tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT

apalliķis   psih.

1. Smadzeņu nāves piemeklētais.

Avoti: PsA

apalot   apv.

1. Maldināt, aizvest nepareizi.

Avoti: EH

apalot   apv.

1. Apaļot, darīt apaļu.

Avoti: EH

apalot   apv.

1. Izdobt, izrakņāt, sarokot alas.

Avoti: EH

apaloties   apv.

1. Apmaldīties, nomaldīties.

2. Nomaldījušos atgriezt.

Avoti: ME

apalotipija   poligr., novec.

1. Anastatiska paņēmiena veids, kurā pavairojamo iespiedumdarbu ūdenī mitrina un tā iespiežamo pusi piespiež ar vasku vai taukiem piesūcinātam papīram, pie kam taukus pieņem tikai iekrāsotās vietas.

Avoti: GV

apals   apv.

1. Apaļš.

2. Tukls (par cilvēku, tā ķermeņa daļām).

3. Viss (par laikposmu).

Avoti: EH

apaltēnieši

1. Madonas novada Aronas pagasta apdzīvotās vietas "Apaltiena" iedzīvotāji.

Avoti: V1

apalts   apv.

1. Pateicība, paldies.

Avoti: EH

apalums   apv.

1. Vispārināta īpašība --> apals (1).

2. Apaļš izaugums, veidojums.

Avoti: KiV

apalusks   apv.

1. Apalisks, apaļīgs.

Avoti: EH

apalūza

1. Zirgu šķirne, ko 18. gs. izveidoja ASV nezperu cilts indiāņi krustojot dažādu šķirņu zirgus.

Avoti: NGL-18-98

apalveidīgs   apv.

1. Apaļš.

Avoti: KiV

apalvīt   apv.

1. Apalvot.

Avoti: EH

apalvīties   apv.

1. Pārklāties ar ledus kārtu.

Avoti: EH

apalvojums   -a, v.

1. Rezultāts --> apalvot.

2. Alvas kārta, ar ko pārklāta priekšmeta virsma.

Avoti: LLVV

apalvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārklāt ar alvas kārtu.

Avoti: LLVV

apaļais   žarg.

1. Trijnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

apaļakmens   -akmens, dsk. -akmeņi, v.

1. Ieapaļš akmens (parasti ceļu bruģēšanai).

Avoti: LLVV

apaļbaļķis   apv.

1. Noapaļots, gluds baļķis.

Avoti: LLVV, ĒiV

apaļciems   novec.

1. Ciems, kurā ēkas grupētas ap kopēju laukumu, ko šķērso iela.

Avoti: TV

apaļgalve   -vju, s.

1. dsk. Zvīņrāpuļu kārtas ķirzaku apakškārtas dzimtas ģints ("Phrynocephalus"), ķirzaka ar īsu, noapaļotu galvu un platu vidukli un uz augšu saritinātu asti, sastopama galvenokārt tuksnešos un pustuksnešos, ~30 s.

Avoti: LPE, PDE

apaļgreblis   poligr., novec.

1. Rīks pakrāsu plākšņu apstrādāšanai.

Avoti: GV

apaļi   novec.

1. Apaļkoki.

Avoti: LxE

Apaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dagdas novada Ķepovas pagastā.

2. Mazie Apaļi - Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ķepovas pagastā.

Avoti: LC

apaļīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Gandrīz apaļš; ieapaļš.

// sar. Patukls (par cilvēku).

Avoti: LLVV

apaļīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> apaļīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

apaļināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Veidot (ko) apaļu.

Avoti: LLVV

apaļisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir apļa forma, tāds, kas ir līdzīgs aplim; ieapaļš.

Avoti: LLVV, MLVV

apaļklīze   jūrn.

1. Kuģa priekšgala borta atvere (klīze), kas izveidota kā caurule, pa kuru no borta iet trose.

Avoti: JūVM

apaļknaibles   -ļu, s.

1. Knaibles ar koniskiem galiem stiepļu, plāksnīšu u. c. priekšmetu liekšanai.

Avoti: ZTV

apaļkoks   -a, dsk. ģen. -u, v.

1. Atzarots koka stumbrs vai tā nogrieznis.

Metāla apaļkoki— no speciāla kausējuma izgatavoti viegli un izturīgi masti, grotbomji, spinakerbomji, spīres (horizontāli apaļkoki) u. c.

Pastāvīgi liekti apaļkoki— jahtu takelāžā sastopami arī liekti masti (to augšdaļa), bomji un citi apaļkoki, kas speciāli veidoti konkrētai jahtai.

Avoti: LLVV, JūVM

apaļkoksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. Apaļkoki kā izejviela tālākai pārstrādei vai eksportam.

Avoti: MLVV

apaļkolba   -as, s., novec.

1. Apaļdibena kolba.

Avoti: Lo

apaļlapa   -as, s., apv.

1. Pelargonija ("Pelargonium").

Avoti: Aug2

apaļmutainie   novec.

1. Apaļmutnieki.

Avoti: KV

apaļmutes   -tu, vsk. apaļmute, -es, s.

1. Zemāko mugurkaulnieku klase, kurā ietilpst nēģi un miksīnas.

2. Šīs klases dzīvnieks.

Avoti: LLVV

apaļmutnieki   -u, v.

1. Primitīvākā zemāko mugurkaulnieku klase ("Cyclostomata"), sīki līdz vidēji lieli (garumā līdz 1 m) ūdens iemītnieki ar čūskveidīgu ķermeni, āda mīksta, gluda, kaila (bez zvīņām), Baltijas jūrā (arī Latvijā) pārstāvēta tikai nēģu dzimta.

Avoti: LPE

apaļniski   apv.

1. Apļveidīgi.

Avoti: ME

apaļniskis   apv.

1. Apļveidīgs.

Avoti: ME

apaļošana

1. Darbība, process --> apaļot.

2. poligr.; novec. Iespieddarbu lapu stūru apstrāde, piešķirot tiem riņķa līnijas daļas formu.

Avoti: GV

apaļot   novec.

1. Noapaļot.

Avoti: Lo

apaļpūpēdis   -ža, v.

1. dsk. Pūpēžu dzimtas ģints ("Langermannia syn. Globaria"), Latvijā 1 suga.

Milzu apaļpūpēdis— apaļpūpēžu suga ("Langermannia gigantea").

Avoti: LD

apaļradzis   -dža, v., sar.

1. Aļņu bullis, kam ragi nav lāpstveida.

Avoti: Vng

apaļrausis   -ša, v., apv.

1. Noteikta veida rausis, kūka.

Avoti: EH

apaļsiers   apv.

1. Siera ritulis.

Avoti: BB

apaļskulptūra

1. Brīvstāvoša, no visām pusēm aplūkojama skulpturāla figūra vai figūru grupa.

Statuāra apaļskulptūra— pretskatā, taisni stāvošā pozā nostatīta apaļskulptura.

Avoti: LPE

apaļslīpējammašīna   tehnol.; novec.

1. Apaļslīpmašīna.

Avoti: Tv01

apaļslīpēšana   materiālt.

1. Ārēju cilindrisku virsmu apstrāde ar slīpripas perifēriju.

Avoti: ZTV

apaļslīpmašīna   materiālt.

1. Slīpmašīna centros bāzētu ķermeņu ārējo cilindrisko virsmu slīpēšanai.

Avoti: ZTV

apaļstrope   jūrn.

1. Troses gala gredzenveida spleisējums.

Avoti: JūVM

apaļš   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir apļa forma.

2. Tāds, kas pēc formas atgādina lodi; tāds, kam nav asu šķautņu.

3. Tukls (par cilvēku, par viņa ķermeņa daļām).

4. sar. Viss (par laika vienībām); vesels.

5. sar. Tāds (skaitlis), kas beidzas ar nulli; vesels skaitlis.

6. novec. Tāds, kam nav ģimenes, nav bērnu.; tāds, kam nav tuvu piederīgo.

Apaļš bārenis— bērns, kam nav vecāku.

Avoti: LLVV, MLVV

apaļšpantīgs   jūrn.

1. Apaļformas.

Avoti: JūVM

apaļšuve   jūrn.

1. Apaļšuvuma izveidota šuve.

Avoti: JūVM

apaļšuvums   jūrn.

1. Audekla gabalu savienošanas paņēmiens ar rokdarbu adatu un diegu; gabalus saliek kopā, to malas atloka katru uz savu pusi un šuj cauri abiem atlokiem.

Avoti: JūVM

apaļtērauds   tehnol.

1. Apaļš tērauda stienis, ko izmanto kā sagatavi dažādiem izstrādājumiem.

Avoti: Tv01

apaļums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> apaļš (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> apaļš (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> apaļš (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

apaļvabole

1. Apaļvaboļu dzimta ("Byrrhidae"), ietilpst vaboļu kārtā, ~800 sugu, Eiropā - ~85 sugas, kas plaši izplatītas gk. kalnos (Karpatos, Alpos), Latvijā konstatētas 10 sugas.

Parastā apaļvabole— apaļvaboļu sugas ("Byrrhus pilula"), kas Latvijā sastopama visbiežāk.

Avoti: LD

apaļvācelīte

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases griezeņu dzimtas ģints ("Aphanorhegma"), Latvijā konstatēta 1 s., kas ir aizsargājama.

Parastā apaļvācelīte— apaļvācelīšu suga ("Aphanorhegma patens").

Avoti: LD

apaļvaidzis   apv.

1. Tāds, kam ir apaļi vaigi.

Avoti: ME

apaļveseris   tehnol.

1. Veseris ar puslodes veida pietu.

Avoti: Tv01

apaļvīle   novec.

1. Apaļa vīle.

Avoti: Lo

Apāmnapāts   mit.

1. Vēdisma mitoloģijā - viena no senākajām dievībām, kas saistīta ar ūdeni un uguni, viņš ir tērpts zibeņos, spīd zeltā, mīt visaugstākajā vietā, nolaižas zemē un dod svētību visām radībām.

Avoti: Mit

āpana   mit.

1. Ezoterismā tā apzīmē visu, kas saistīts ar izdalījumiem no dažādiem orgāniem, procesiem tajos utt.; cilvēka aurā tā parādoties kā tumši sarkans starojums, kas reizēm kļūst tumši brūngani sarkans.

Avoti: SG

apanāža   -as, s.; vēst.

1. Uzturlīdzekļi vai zemes īpašums, ko piešķir valdnieka dzimtas locekļiem.

Apanāžas zemes— cara ģimenes locekļu īpašumi Krievijā 18. gs. b. - 20. gs. sākumā.

Apznāžas zemnieki— feodāli atkarīgie Krievijas lauku iedzīvotāji, kas piederēja cara ģimenes locekļiem.

Avoti: LLVV, LPE

apanāžists   novec.

1. Tas, kas saņem uztura daļu apanāžas veidā.

Avoti: KV

apanāžs   novec.

1. Apanāža.

Avoti: LME

apandrija   med.

1. Riebums pret vīriešiem.

Avoti: TM

apans   apv.

1. Epans.

Avoti: EH

apanteles   lat.

1. Kukaiņu klases plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas māņjātnieciņu dzimtas ģints.

Apanteles glomeratus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

apantropija   med.

1. Riebums pret cilvēkiem, t. i. pret cilvēku sabiedrību.

Avoti: TM

Apaoša   mit.

1. Persiešu mītos viens no ļaunuma dieva Ahrimāna radītajiem varenajiem ļaunuma gariem, sausuma dēmons, kuru uzvarēja lietus dievs Tištrija.

Avoti: PmV, Mit

Apapa   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā, Lagosas rūpnieciska piepilsēta, valsts galvenā osta, 217300 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PZT, Wi

apapaļot   apv.

1. Apstrādājot padarīt apaļu.

Avoti: ME

apapokuri

1. Indiāņu cilts Dienvidamerikā, pieder pie tupogvaranu dienvidu zara - gvaraniem, runā tupogvaranu saimes gvarani valodā, gk. animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Apaporisa   vietv.

1. Upe Kolumbijā ("Rio Apaporis"), Kaketas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

apar   apv.

1. Apkārt.

Avoti: ME

apār   apv.

1. Visapkārt.

2. Apkārt, pretējā virzienā.

Avoti: ĒiV

apāra   apv.

1. Vieta tīrumos un pļavās ar mīkstu augsni, kur aug gara zāle.

Avoti: ME

apara   -as, s.

1. Zemāka, nearta, ar zāli apaugusi vieta tīruma vai pļavas vidū.

Avoti: LLVV

aparalītisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Bez paralīzes.

Avoti: TM

Aparana   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Aragacotnas marzā, 6600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

aparas

1. Godības, nobeidzot aršanu.

Avoti: LE

aparātatteice   tehn.

1. Nepareiza aparāta darbība kāda tā elementa atteices dēļ.

Avoti: EepV

aparātbūve   -vju, s.

1. Mašīnbūves nozare, kas ražo dažādus mēraparātus, regulēšanas, kontroles u. c. aparātus, dažādu darba procesu mehanizācijas un automatizācjas līdzekļus.

Avoti: EV

aparatčiks   žarg.

1. Funkcionārs, birokrāts.

Avoti: SLG

aparātdzija   tekst.

1. No īsām šķiedrām un ķemmdzijas vērpšanas atsukām izstrādāta dzija.

Avoti: ZTV

aparatireoze   med.

1. Epitēlijķermenīšu vai to funkcijas trūkums.

Avoti: TM

aparātprogrammatūra   inf.

1. Instrukciju un ar to saistīto datu sakārtota kopa, ko glabā funkcionāli neatkarīgi no galvenās krātuves, parasti lasāmatmiņā.

Avoti: TK-58

aparāts   -a, v.

1. Tehniska ierīce, iekārta.

Dzirdes aparāts— neliela individuāla skaņu pastiprinātāja ierīce, ko izmanto dažāda veida vājdzirdības gadījumos.

Ortopēdiskie aparāti— speciālas mehāniskas ierīces slimā locekļa vai mugurkaula imobilizācijai, atslogošanai vai koriģēšanai.

Mākslīgās asinsrites aparāts— speciāla ierīce, ar ko var nodrošināt mākslīgu asinsriti organismā, atsevišķā orgānā, loceklī, kā arī piesātināt asinis ar skābekli.

2. Orgānu kopums, kas veic kādu noteiktu funkciju organismā.

Gremošanas aparāts— gremošanas orgānu sistēma.

Elpošanas aparāts— elpošanas sistēma.

Iekšējais tīklainais aparāts— šūnas organoīds, kas morfoloģisko, bioķīmisko un fizioloģisko īpašību ziņā atšķiras no citiem organoīdiem; saskatāms, lietojot speciālas krāsošanas metodes.

Urogenitālais aparāts— urogenitālā sistēma.

Vestibulārais aparāts— anatomiskie veidojumi, kas saistīti ar astotā galvas nerva vestibulāro zaru (apaļais maisiņš, iegarenais maisiņš, pusloka kanāli, astotā nerva vestibulārais zars un līdzsvara kodoli).

3. Iestāžu, uzņēmumu kopums, kas apkalpo kādu pārvaldes vai saimniecības nozari.

Avoti: LLVV, VE, TM, SV99, PV

aparatūra   -as, s.

1. Aparātu, ierīču kopums.

Avoti: LLVV

aparatūrpārbaude   inf.

1. Pārbaude, ko veic šim nolūkam aparatūrā speciāli iebūvēta ierīce.

Avoti: D3

aparatūrpārraugs   inf.

1. Ierīce, ko pievieno datora aparatūras shēmām un kas nolasa elektriskos signālus, lai analizētu datora veiktspēju.

Avoti: D3

aparatūrpārtraukums   inf.

1. Pārtraukums, ko rada ārējo iekartu, piem., tastatūras, diskdziņu, ievadizvades pieslēgvietu, peles vai centrālā procesora, darbība.

Avoti: ZTV

aparatūrsaderība   inf.

1. Datora spēja sadarboties ar citam datoram paredzētām ierīcēm.

Avoti: ZTV

apārdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Noārdīt (visapkārt, piemēram, adījumu).

2. Apvērst (parasti žāvēšanai izklātu sienu).

Avoti: LLVV

apārdnis   novec.

1. Kaltēšanai izlaists siens.

Avoti: LV93

apārds   -a, v.; apv.

1. Apārnis.

Avoti: LLVV

aparele   mil.

1. Slīprakums ierakumu un paslēptuvju sienās kara tehnikas iebraukšanai un izbraukšanai.

2. Platformas vai rampas veida nolaidens uzbērums tehnikas iekraušanai (izkraušanai) dzelzceļa sastāvā vai citā transporta (pārcelšanās vai pārvietošanas) līdzeklī.

3. Ierīce desantkuģa priekšgalā personālsastāva un kaujas tehnikas izsēdināšanai (uzņemšanai) krastā.

Avoti: MIL

Aparēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Vietalvas pagastā.

Avoti: LC

Apari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

aparigraha   mit.

1. Ezoterismā - "piektā atturēšanās", kas nozīmē, ka ikvienam visās lietās jāietur vidusceļš - nav jābūt ne pārāk labam, nedz arī pārāk sliktam, jāizvairās no ekstremālām situācijām un jābūt līdzsvarotam.

Avoti: SG

apariņš   apv.

1. Nora, atmata, kas lemta apstrādāšanai.

Avoti: DžP

apāris   apv.

1. Visapkārt.

2. Apkārt, pretējā virzienā.

Avoti: ĒiV

Aparnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Amatas novada Amatas pagastā.

2. Aparnieku kalns - atrodas Vidzemes augstienes Mežoles paugurainē, Amatas novada Amatas pagastā, 3 km no Spāres, kupolveida paugurs ar 2 virsotnēm, absolūtais augstums - 216 m vjl. (relatīvais augstums - 35 m), to veido gk. morēnas nogulumi, daļēji apaudzis ar mežu.

Avoti: LC, LD

aparnieki

1. Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Aparnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

apārnis   -ņa, v.

1. Žāvēšanai biezi izklāts siens.

Avoti: LLVV

apars   apv.

1. Sekls dīķis.

2. Ar zāli apaugusi eža apartu lauku vidū.

3. Aparšanai nolemta atmata.

Avoti: EH, LE

apārstēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Daļēji izārstēt; ārstējot mazliet uzlabot veselības stāvokli.

Avoti: LLVV

apārstēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> apārstēt.

Avoti: LLVV

apart   -aru, -ar, -ar, pag. -aru;

1. Arot apstrādāt (lauku, tīrumu); uzart.

2. trans. Arot apvērst; apvērst un ieart.

3. intrans. Arot apvirzīties (ap ko, kam apkārt); arot apstrādāt (zemi ap ko, kam apkārt).

// imperf. Art apkārt.

Avoti: LLVV

apart   apv.

1. Apkārt.

Avoti: ViV

apart   apv.

1. Ap.

Avoti: ViV

apartamenti   -u, vsk. apartaments, -a, v.

1. Plašas, greznas, labi iekārtotas telpas; plašs, grezns dzīvoklis.

Avoti: LLVV

aparteīds   -a, v.

1. Iedzīvotāju dalīšana pēc rases vai etniskām pazīmēm, kādu tautību nošķirot no citām kā beztiesīgu vai mazāk tiesīgu.

Avoti: LLVV

apartements   novec.

1. Atsevišķs plašu un augstu istabu dzīvoklis vai šādu istabu laids.

Avoti: KV

aparties   apv.

1. Uzart visu aramzemes platību (savā saimniecībā); pabeigt aršanas darbus.

Avoti: ĒiV

apartnes   apv.

1. Klinšu noraga ("Pimpinella saxifraga").

Avoti: Aug2

aparts   -ais; s. -a, -ā;

1. Atsevišķs, sevišķs.

Avoti: LV93

aparvot   apv.

1. Izzobot, izsmiet.

Avoti: EH

apas   apv., izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu dažādas runātāja izjūtas.

Āpas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Kuldīgas novada Kurmāles pagastā.

2. Āpu ezers - Āpezers Kuldīgas novada Kurmāles pagastā.

Avoti: LD, La1

apasarāties   apv.

1. Izplūst asarās.

Avoti: EH

apasarot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Pārklāties, pieplūst ar asarām.

// pārn. Aprasot.

Avoti: LLVV

apasat   apv., izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu dažādas runātāja izjūtas.

apasatam   apv., izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu dažādas runātāja izjūtas.

apasatu   apv., izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu dažādas runātāja izjūtas.

apasavja   mit.

1. Vēdiskajā rituālā - apiet vai apbraukt ap kādu priekšmetu pretēji saules virzienam (pretēji pulksteņa rādītāju virzienam), to izmantoja apbedīišanas un mirušo piemiņas rituālos.

Avoti: MrJ

apasiņošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Process --> apasiņot.

Avoti: MLVV

apasiņot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja, trans.

1. Būt tādam, kas apgādā ar asinīm.

2. apv. Apšļakstīt ar asinīm.

3. apv. Apšļakstīties ar asinīm.

Avoti: MLVV, ME

Apasionāta   vietv.

1. L. van Bēthovena sonāte klavierēm fa minorā.

Avoti: LEV

apass   mit.

1. Viena no tatvām - sudrabbalts pusmēness ar ragiem uz augšu - astrālās pasaules kontroles, smalkā elementa "ūdens" un svadhistāna čakras simbols.

Avoti: MrJ

apaš   apv.

1. Apakš.

Avoti: EH

āpaš   apv.

1. Abpus, abās pusēs.

Avoti: EH

Apašča   vietv.

1. Upe Lietuvā, Mēmeles kreisā krasta pieteka, garums - 88 km.

Apaščas svīta— stratigrāfiska vienība apakšsilūra nogulumu slāņkopā Latvijas dienvidu daļā, Lietuvas rietumu rajonos un Krievijas Kaļiņingradas apgabalā, biezums - līdz 11 m, nogulumi satur hitinozojus un konodontu elementus, kuru sastāvs liecina par piederību pie Landoveru stāva.

Avoti: LD

apašņot   apv.

1. Apasiņot.

Avoti: EH

apašs   -a, v.

1. Deklasēts elements Francijā, huligāns, zaglis.

Avoti: LLVV, PL

apat   apv.

1. Apkārt, ap.

Avoti: EH

apatani

1. Lobi (2) grupas cilts, dzīvo kalnos Bramaputras izliekuma apvidū, Tibetas dienvidaustrumos, Indijas ziemeļaustrumos (Arunāčalas Pradēšas un Asamas štatā) un Butānas austrumos, valoda pieder pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, antropoloģiskā ziņā - mongoloīdi, stipras ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie cilšu kulti.

Avoti: PZT

apatele   lat.

1. Pelēkpūcītes - tauriņu kārtas pūcīšu dzimtas ģints.

Apatele aceris— kļavu pelēkpūcīte.

Apatele leporina— baltā pelēkpūcīte.

Apatele psi— gaišā ķiršu pelēkpūcīte.

Avoti: LD

apātija   -as, s.

1. Psihisks stāvoklis, kam raksturīgs gribas, rosmes, interešu trūkums; vienaldzība.

2. Stoicisma ētikas ideāls.

Avoti: LLVV, ZTV

Apatina   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Apatin"), Vojvodinas Rietumbačkas apgabalā, 17400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

apātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko pārņēmusi apātija; vienaldzīgs.

Avoti: LLVV

apātisms   med.

1. Reakciju gausums, pretstatā erētismam.

Avoti: TM

apatīti   novec.

1. Dabiskie fosformēsli, zemes izrakteņi; lieto apvidos, kas atrodas tuvāk to iegūšanas vietām.

Avoti: LLx

Apatīti   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Murmanskas apgabalā, Imandras ezera austrumu krastā, 57900 iedzīvotāju (2014. g.), kā apdzīvota vieta dibināta 1926. g., pilsētas tiesības kopš 1966. g.

Avoti: PZT, Wi

apatitoze   med.

1. Plaušu slimības pneimokoniozes veids, arodslimība, ko izraisa apatīta putekļu ieelpošana un izgulsnēšanās plaušu audos.

Avoti: VE

apatīts   -a, v.

1. Minerāls - fosforskābā kalcija sāls ar hloru un fluoru; izmanto kā izejvielu superfosfāta ražošanai.

Avoti: LLVV, MLVV

apatrīds

1. Bezvalstnieks, persona, kas nav nevienas valsts pilsonis vai pavalstnieks.

Avoti: SV99

apatura   lat.

1. Zaigraibeņi - tauriņu kārtas raibeņu dzimtas ģints.

Apatura ilia— apšu zaigraibenis.

Apatura iris— kārklu zaigraibenis.

Avoti: LD

apaturijas   novec.

1. Trijdienu svētki senās Atēnās par godu jaunekļu uzņemšanai frātrijā.

Avoti: KV

apauda   -as, s.; etn.

1. Atsevišķi austa (parasti koša) mala (villainēm, lakatiem, priekšautiem u. tml.); izgreznotās malas latviešu sieviešu apmetnim.

Avoti: LLVV, ME

apaudas   apv.

1. Aušanas nobeigums.

2. Sagšām piešūtie izaudumi lejas malās.

Avoti: EH, LV93

apaudi   apv.

1. Šaura celainīte villainēm gar malu.

2. Izaudumi, ko šuva sagšām, villainēm gar galiem, lejas malām.

Avoti: TlV

apaudiņa   novec.

1. Šaura celainīte Krustpils un Bauskas tipa villainēm ap malu.

Avoti: KV

apaudiņas   novec.

1. Dem. --> apaudas.

Avoti: LV93

apaudiņi   novec.

1. Dem. --> apaudi.

Avoti: LV93

apaudumi   apv.

1. Audumu raibas malas.

2. Šaura celainīte villainēm gar malu.

3. Izaudumi, ko šuva sagšām, villainēm gar galiem, lejas malām.

Avoti: ME, TlV

apaudze   -es, dsk. ģen. -džu, s.; reti.

1. Ar krūmiem, zāli apaugusi vieta.

Avoti: LLVV

apaudzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka apaug; ļaut apaugt.

Avoti: LLVV

apaudzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; reti.

1. Ļaut sev izaugt (lielai bārdai, gariem matiem).

Avoti: LLVV

apauga   apv.

1. Ataudze.

2. Jauns mežs bijušajā aramzemē; mežiņš starp tīrumiem.

3. Ar kokiem vai krūmiem apaugusi vieta.

4. Savainota un pēc tam apaugusi vieta kokam.

Avoti: EH

apauglināt   apv.

1. Apaugļot.

2. Apaugļoties.

Avoti: ME

apaugļošana

1. Darbība, process --> apaugļot.

Avoti: PP, T

apaugļošanās   biol.

1. Vīrišķās un sievišķās dzimumšūnas (gametas) saplūšana, tā rezultātā veidojas kvalitatīvi jauna šūna - zigota, no kuras attīstās jauns organisms.

Apaugļošanās procents— apaugļoto dzīvnieku procentuāla attiecība pret visu lecināto dzīvnieku skaitu.

Avoti: ZTV

apaugļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. biol. Radīt sākumu jaunam organismam (saplūstot vīrišķai dzimumšūnai ar sievišķo dzimumšūnu).

2. Radoši ietekmēt, aktivizēt (piemēram, domas, iztēli, daiļradi).

Avoti: LLVV

apaugļoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Tikt apaugļotam.

Avoti: LLVV

apaugšana   jūrn.

1. Zem ūdenslīnijas esošās peldlīdzekļa daļas pārklāšanās ar aļģēm un sīkbūtnēm.

Avoti: JūVM

apaugt   parasti 3. pers., -aug, pag. -auga; intrans.

1. Pārklāties (ar augiem).

2. Pārklāties (ar mizu, ar audiem).

3. Pārklāties (ar bārdu, matiem, spalvām).

4. sar. Kļūt par mazu (par augoša bērna apģērbu).

5. apv. Izaugt kam apakšā.

6. apv. Apsteigt augšanā.

Avoti: LLVV, ĒiV, EH

apaugums

1. Perifitons - organismu kopums, kuri mīt uz ūdenī iegrimušiem priekšmetiem un ūdens organismiem.

Avoti: LD

apauklēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Paauklēt (vairākus citu pēc cita).

2. apv. Kādu brīdi auklēt uz rokām svešu bērnu un tādā veidā izraisīt sliktas sekas.

Avoti: LLVV, EH

apauklēties   apv.

1. Auklējot pieņemties spēkā (un izaugt).

apaukstējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apaukstēt.

Avoti: LLVV

apaukstēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mazliet saaukstēt; apsaldēt.

Avoti: LLVV

apaukstēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Mazliet saaukstēties; apsaldēties.

Avoti: LLVV

apaukši   apv.

1. Apauši.

Avoti: EH

apaulekšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Aulekšojot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Aulekšot apkārt.

Avoti: LLVV

apauļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Auļojot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Auļot apkārt.

Avoti: LLVV

apauns   apv.

1. Kājauts (zeķu vietā).

Avoti: EH

apaurēt   apv.

1. Appūst.

Avoti: EH

apausis   apv.

1. Apauši.

Avoti: EH

apausīt   apv.

1. Atdzesēt, smeļot un lejot atpakaļ ar koka karoti.

Avoti: EH

apaust   -aužu, -aud, -auž, pag. -audu; trans.

1. Aust un apgādāt (daudzus vai visus) ar audumiem.

2. Pārklāt (vispāri), apņemt (visapkārt, piemēram, ar tīklu, audumu, pinumu).

3. Pabeigt aust.

Avoti: LLVV

apausties   -aužos, -audies, -aužas, pag. -audos; refl.

1. Noaust visu nepieciešamo.

Avoti: LLVV

apauši   -u, v.; tikai dsk.

1. Iemaukti bez laužņiem, ko lieto zirga piesiešanai stallī un atpūtas laikā starp darba cēlieniem.

Avoti: LLVV, ZTV

apauška   apv.

1. Apakša.

Avoti: EH

apaušķīns   apv.

1. Apakšējs.

Avoti: EH

apaut   -auju, -auj, -auj, arī -aunu, -aun, -aun, pag. -āvu; trans.

1. Ietērpt zeķēs, apavos (kājas).

// pārn. Apgādāt ar apaviem.

2. Uzvilkt (zeķes, apavus).

Avoti: LLVV

apauti   apv.

1. Apaut.

Avoti: ME

apauties   -aujos, -aujies, -aujas, arī -aunos, -aunies, -aunas, pag. -āvos; refl.

1. Apaut sev kājas.

2. trans. Apaut (2).

Avoti: LLVV

apavas   apv.

1. Apavi.

Avoti: EH

apave   apv.

1. Apavs.

Avoti: EH

apavi   -u, vsk. apavs, -a, v.

1. Kāju ietērps (parasti virs zeķēm, piemēram, kurpes, zābaki).

Ortopēdiskie apavi— speciāli apavi cilvēkiem, kam ir dažādas pēdas deformācijas vai slimības, amputācijas radīti defekti vai kājas saīsinājums, kā arī cilvēkiem, kas izmanto kājas ortopēdiskos aparātus.

Avoti: LLVV, VE

apaviņš   novec.

1. Apavs.

Avoti: LV93

apavnieks   -a, v.

1. Kurpnieks.

Avoti: LLVV

apavrūpniecība

1. Rūpniecības nozare, kas ražo apavus.

Avoti: LV93

apaž   apv.

1. Apakš.

Avoti: EH

apb.   saīs.

1. Apbalvots.

Avoti: i1

apbadīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Apstrādāt, izdurot caurumus (visapkārt).

// sar. Iespiest, iebakstīt (ko visapkārt, parasti kādā spraugā); apbakstīt.

2. parasti 3. pers.; reti Sabadīt, nobadīt (daudzus vai visus).

3. apv. Pavirši apart (nelielu zemes gabalu).

4. apv. Nevīžīgi, pavirši izravēt.

Avoti: LLVV

apbads   apv.

1. Apbēdas.

Avoti: EH

apbaidīt   apv.

1. Iebaidīt, biedējot padarīt tramīgu, bailīgu.

2. Biedējot likt pamukt zem kaut kā.

Avoti: EH

apbakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju;

1. trans. Iebakstīt, piebakstīt (ko visapkārt, no visām pusēm, parasti, nostiprinot ko).

2. intrans. Bakstot piespiest (ar pirkstu vai smailu priekšmetu); iespiest caurumiņus (kam apkārt).

Avoti: LLVV

apbalēt   parasti 3. pers., -balē, arī -bal, pag. -balēja; intrans.

1. Mazliet nobālēt; izbalēt (vispāri vai vietumis).

Avoti: LLVV

apbalināt   apv.

1. Mazliet izbalināt vai balināt apkārt.

Avoti: EH

apbalināties   apv.

1. Mazliet izbalināt vai balināt apkārt (it īpaši par veļu).

Avoti: EH

apbalsināt   apv.

1. Balināt apkārt; nokrāsot baltu.

Avoti: EH

apbalvāt   apv.

1. Uzpirkt, piekukuļot; apdāvināt.

Avoti: EH

apbalvojums   -a, v.

1. Oficiāls atzinības vai pateicības izteikums (pasniedzot balvu vai citu atzinības zīmi vai arī piešķirot goda nosaukumu).

Avoti: LLVV

apbalvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Piešķirt apbalvojumu; izsniegt apbalvojumu.

// sar. Apdāvināt.

Avoti: LLVV

apbalzīt

1. Visapkārt apbāzt (piem., gultas segas vai palagus).

Avoti: ME

apbalzīties   apv.

1. Stingri apbāzīt sev segu.

Avoti: EH

apbarāt   apv.

1. Pabarot (daudzus).

2. Mazliet uzbarot (lauksaimniecības dzīvniekus) kaušanai.

3. Pārbarot (dzīvnieku).

4. Būt par cēloni tam, ka (zīdainis), tiekot barots ar pienu, saslimst, parasti, ja zīdītāja ir pārdzīvojusi bailes.

Avoti: EH

apbarot   apv.

1. Barot, nobarot.

2. Likt iemīlēt sevi, iebarojot kaut ko ēdamu, kas nēsāts azotē un paša sviedriem pievilcies.

3. Noburt, kaitēt ar apburtu ēdienu.

4. Pabarot (daudzus).

Avoti: ME, EH

apbarots   novec.

1. Ar apburtu ēdienu apmāts, prātā aptumšots.

Avoti: KV

apbārstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Bārstot (ko virsū), apklāt (vispāri vai vietumis).

Avoti: LLVV, MLVV

apbārstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. Refl. --> apbārstīt; tikt apbārstītam.

Avoti: LLVV

apbārt   apv.

1. Daudz barot, iebaidīt (darīt bailīgu).

Avoti: EH

apbaurot   apv.

1. Govīm barā baurot kādā vietā.

Avoti: EH

apbauslot   apv.

1. Pasludināt, vēstīt.

Avoti: EH

apbaušļoties   apv.

1. Apkārties, satīstīties, līdzīgi kā ebreji apsien savas lūgšanu siksnas lūdzoties.

Avoti: ME

apbāzalēt   apv.

1. Vairākos paņēmienos apbāzt visapkārt.

Avoti: KiV

apbāzelēt   apv.

1. Vairākos paņēmienos apbāzt visapkārt.

Avoti: KnV

apbāzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Atkārtoti, vairākos paņēmienos bāžot, nostiprināt, ciešāk piekļaut (ko visapkārt).

Avoti: LLVV

apbāzt   -bāžu, -bāz, -bāž, pag. -bāzu; trans.

1. Bāžot nostiprināt, ciešāk piekļaut (ko visapkārt).

2. Pabāzt zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apbēda   -as, s.; apv.

1. Abēda - svaigi kautas cūkas gaļas ēdiens, gan zupa, gan arī cepta gaļa; skābu kāpostu zupa ar svaigu cūkas gaļu un aknām, ar vai bez miežu putraimiem.

Avoti: EH, VV

apbēdas   -u, s.; apv.

1. Cūku bēres; arī mielasts (cūkgaļa ar kāpostiem), ko rīko pēc cūkas nokaušanas.

Avoti: MLVV

apbēdāt   apv.

1. Apbēdināt.

2. Apgādāt, aprūpēt (tālredzīgi).

Avoti: EH

apbedījums   -a, v.; arheol.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apbedīt.

Avoti: LLVV, MLVV

apbēdinājums   -a, v.

1. Rezultāts --> apbēdināt.

Avoti: LLVV

apbēdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Sagādāt (kādam) bēdas; sarūgtināt, skumdināt.

Avoti: LLVV

apbedīšana

1. Mirušā apglabāšana, parasti ar sēru ceremoniju; bēres.

Avoti: LPE

apbedīt   -bedīju, -bedī, -bedī, arī -bedu, -bedi, -beda, pag. -bedīju; trans.

1. Apglabāt (mirušo), parasti ar sēru ceremoniju.

Avoti: LLVV

apbēdot   apv.

1. Sērot.

Avoti: ME

apbēds   apv.

1. Apbēda.

Avoti: EH

apbēdzināt   apv.

1. Pabāzt zem kaut kā.

Avoti: EH

apbēgt   apv.

1. Pamukt zem kaut kā.

2. Mūkot apskriet kaut kam apkārt.

Avoti: EH

apbēgties   apv.

1. Paslēpties zem kā.

Avoti: ViV

apbeigas   apv.

1. Nobeigums, pabeigšana.

Avoti: EH

apbeigties   apv.

1. Nobeigties (par daudziem subjektiem).

2. Izbeigties, sākt trūkt.

Avoti: EH

apbēnoties   apv.

1. Apbērnoties.

Avoti: EH

apbērēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apbedīt un sarīkot bēru mielastu.

Avoti: LLVV

apbērnīties   apv.

1. Apbērnoties.

Avoti: EH

apbērnoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Dzemdēt mazuļus (parasti par dzīvniekiem, kuriem vienlaicīgi dzimst vairāki bērni).

Avoti: LLVV, MLVV

apbērot   apv.

1. Apbērēt.

Avoti: EH

apbērt   -beru, -ber, -ber, pag. -bēru; trans.

1. Berot (ko virsū), apklāt; apkaisīt.

// imperf. Bērt apkārt.

2. Aprakt; tikt apraktam (kam grūstot).

3. Strauji izteikt (daudz jautājumu, pārmetumu u. tml.).

Avoti: LLVV

apbērties   -beros, -beries, -beras, pag. -bēros;

1. Refl. --> apbērt(1).

Avoti: LLVV

apberzēt   apv.

1. Rīvēt apkārt, aprīvēt (ne pārāk enerģiski).

Avoti: EH

apberzt   apv.

1. Berzt visapkārt.

2. Apdeldēt.

Avoti: ME, EH

apberzties   apv.

1. Apdilt.

Avoti: EH

apbest   apv.

1. Apbedīt.

Avoti: ME

apbetonēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Uzklāt betona masu (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV, MLVV

apbezdēt   -bezdu, -bezdi, -bezd, arī -bezdēju, -bezdē, -bezdē, pag. -bezdēju, sar.

1. Bezdot padarīt smirdīgu.

Avoti: EH

apbezdēties   -os, -ies, -as, arī -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos, sar.

1. Izlaist paklusām vēdera gāzes.

Avoti: ME

apbežīt   apv.

1. Nodarīt (kādam) pāri.

Avoti: KiV

apbīdēties   apv.

1. Pabeigt bīdelēšanu (plānotā apjomā).

Avoti: EH

apbīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Bīdot apvirzīt (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Bīdīt apkārt.

2. apv. Pabīdīt zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apbīdīties   apv.

1. Pabīdīties zem kā.

Avoti: ViV

apbiedēt   apv.

1. Piedraudēt, iebaidīt.

Avoti: ME

apbiedrēties   apv.

1. Apvienoties, savienoties.

Avoti: ME

apbiedrināties   novec.

1. Sabiedroties, sadraudzēties.

Avoti: VkG

apbikstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Bikstot aizskart, pabīdīt (no visām pusēm).

Avoti: LLVV

apbildināt   apv.

1. Bildināt (daudzas meitenes vienu pēc otras).

Avoti: EH

apbimbāties   apv.

1. Sejai kļūt slapjai no asarām (bērnu valodā).

Avoti: EH

apbindēt   žarg.

1. Apsaitēt; pārsiet.

Avoti: SLG

apbintavāt   apv.

1. Apsaitēt.

Avoti: KiV

apbintēt   apv.

1. Apsaitēt.

Avoti: KnV

apbirdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgstoši vai vairākos paņēmienos apbērt.

Avoti: LLVV

apbirt   -birstu, -birsti, -birst, pag. -biru; intrans.

1. Birstot (piemēram, smiltīm), tikt apklātam.

2. parasti 3. pers. Nobirt (par daudziem vai visiem).

Avoti: LLVV

apbirzēt   apv.

1. Atzīmēt sējamās vai apsētās joslas.

Avoti: EH

apbirzt   apv.

1. Sākt apdrupt (sakrist, sairt).

2. Nejauši tikt apbērtam, apkaisītam ar krītošām drupatām, drumslām.

Avoti: EH

apbiržot   apv.

1. Apbirzēt.

Avoti: EH

apbiskot   apv.

1. Apburt.

Avoti: EH

apbīties   apv.

1. Pēkšņi nobīties.

2. Mazliet nobīties.

Avoti: ME, EH

apbizenēt   apv.

1. Bizot apkārt kaut kam (satraukti skriet).

Apbizenēt visu pagastu ar jaunam ziņām— steidzīgi iznēsāt jaunumus pa visu pagastu.

Avoti: EH

apbižot   žarg.

1. Darīt pāri; kaitēt.

2. Izzobot, izsmiet; aizvainot, aizskart.

Avoti: SLG

apbižotie   žarg.

1. Zemākā cietumnieku kategorija, ar kuriem pārējie nerēķinās, pazemo tos.

Avoti: KZ

apbižoties   žarg.

1. Apvainoties.

Avoti: SLG

apblandīt   apv.

1. Apceļot blandoties, klaiņojot.

Avoti: EH

apblandīties   apv.

1. Klaiņojot apceļot kaut ko.

Avoti: EH

apblaukšt   apv.

1. Kļūt blāvam, miglainam (par acīm).

Avoti: KiV

apblāzmojums   novec.

1. Atblāzmojums, atspīdums.

Avoti: Lo

apblāzmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.; pareti.

1. Blāzmojot apspīdēt; mazliet apgaismot.

Avoti: LLVV

apblendēt   apv.

1. Apskatīt, aplūkot.

Avoti: ME

apblenzt   apv.

1. Apskatīties apkārt.

Avoti: EH

apblēņoties   apv.

1. Pastrādāt blēdības.

Avoti: ME

apbliezt   apv.

1. Apskriet kaut kam apkārt.

2. Smagnēji apiet kaut kam apkārt.

Apbliezt visu pagastu— iznēsāt jaunumus pa visu pagastu.

Avoti: EH

apbļaut   apv.

1. Kliedzot apsaukt (norāt).

Avoti: EH

apbļauties   apv.

1. Iekliegties, skaļi raudot.

Avoti: EH

apbokāt   apv.

1. Pārkult (miežus), lai atdalītu sēnalas un akotus.

Avoti: EH

apbolīt   apv.

1. Ziņkāri aplūkot, blenzt.

Avoti: EH

apbradāt   apv.

1. Brienot (smagnēji ejot) nobradāt, sabradāt (noteiktu skaitu vietu).

2. Brienot noziest, nosmulēt.

Avoti: EH

apbradāties   apv.

1. Brienot noziesties, nosmulēties.

Avoti: EH

apbrancēt   apv.

1. Viegli ievainot (nobrāzt).

Avoti: EH

apbraucīt   -brauku, -brauki, -brauka, pag. -braucīju; trans.

1. Paberzēt, pamasēt.

2. Nobraucīt (visapkārt, pa virsu); pavirši novākt (piemēram, ogas).

3. apv. Apglāstīt.

Avoti: LLVV, ME

apbraukalēt   apv.

1. Apbraukāt.

Avoti: KiV

apbraukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Braukājot aptvert (kādu teritoriju), pabūt (daudzās vietās).

Avoti: MLVV

apbraukt   -braucu, -brauc, -brauc, pag. -braucu;

1. intrans. Braucot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Braukt apkārt.

// trans.

// trans. Braucot aizsteigties (kam priekšā, garām).

2. trans.; pareti. Vienā braucienā ierasties (vairākās vai visās vietās), apmeklēt (vairākus cilvēkus).

3. apv. Pabraukt zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apbrāzāties   apv.

1. Saskrāpēties, saskrambāties visapkārt.

Avoti: EH

apbrēkties   apv.

1. Skaļi iešņukstēties.

Avoti: EH

apbricēt   apv.

1. Apēst, aprīt.

Avoti: EH

apbriedis   apv.

1. Nožuvis un žūstot piebriedis (piem., ceļš, tīrums).

Avoti: ME

apbriest   apv.

1. No virspuses kļūt cietam.

2. Nogatavoties.

3. Piebriest.

Avoti: EH

apbrīna   -as, s.; tikai vsk.

1. Pārdzīvojums, saviļņojums, kuru rada kas izcils, ievērojams, neikdienišķs un kurš izpaužas cieņā, godbijībā, arī pārsteigumā.

Avoti: LLVV

apbrīnāt   apv.

1. Apbrīnot.

Avoti: KiV

apbrīnēt   apv.

1. Apbrīnot.

2. Apbrīnojot uzlūkot ar naidīgu, ļaunu skatienu.

Avoti: ME

apbrīnība   nevēl.

1. Apbrīna.

Avoti: VpJ

apbrīnīt   apv.

1. Apbrīnot.

apbrīnīties   apv.

1. Izbrīnīties.

Avoti: EH

apbrīnojami   apst.

1. Apbrīnojams.

Avoti: LV87

apbrīnojams   adj.

1. Tāds, kas izraisa apbrīnu; lielisks, vienreizējs; neparasts.

Avoti: LV87

apbrīnot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Uztvert (ko) ar apbrīnu.

Avoti: LLVV

apbrīns   -a, v.

1. Apbrīna.

Avoti: LLVV

apbrist   -brienu, -brien, -brien, pag. -bridu; intrans.

1. Brienot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Brist apkārt.

Avoti: LLVV

apbristies   apv.

1. Brienot noziesties, nosmulēties.

Avoti: EH

apbrizgāt   apv.

1. Apšļakstināt, piemēram, ar dubļiem.

Avoti: KiV

apbronzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. Pārklāt (priekšmetu) ar bronzas kārtu.

Avoti: PP, T

apbrucēt   apv.

1. Daļēji nobrukt.

2. Nobrāzt.

Avoti: EH

apbrucināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; apv.

1. Applaucēt.

2. Novalkāt drēbes.

3. apv. Berzējot, skalojot daļēji notīrīt, nolobīt (mizu), piemēram, jaunajiem kartupeļiem.

Avoti: LLVV, KiV

apbrucināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; apv.

1. Refl. --> apbrucināt.

Avoti: LLVV

apbruģēt   apv.

1. Nobruģēt; noklāt ar bruģi visapkārt.

Avoti: EH

apbrukt   apv.

1. Nobrukt.

2. Dažās vietās izirst.

3. Tikt apbērtam nejaušības pēc.

Avoti: ME, EH

apbrūķēt   apv.

1. Mazliet nolietot, apdeldēt; apvalkāt.

Avoti: ĒiV

apbruncēts   apv.

1. Kožu saēsts.

Avoti: ME

apbrūnēt

1. Kļūt brūnam.

2. Padarīt brūnu.

Avoti: PP, KnV, T

apbrūnināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Cepot, grauzdējot padarīt no virspuses brūnu (piemēram, gaļu, maizi); kausējot padarīt brūnu (piemēram, sviestu).

// sar. Padarīt brūnu (cilvēka ādu) - par sauli, vēju; apraut, appūst.

Avoti: LLVV

apbruņojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Ieroču, militārās tehnikas kopums, komplekts.

2. Instrumentu, ierīču kopums kāda procesa veikšanai.

Avoti: LLVV

apbruņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apgādāt ar apbruņojumu.

Apbruņot līdz zobiem— apbruņot ar vairākiem vai daudziem ieročiem.

// parasti divd. formā: apbruņots. Tāds, kam ir cīņai noderīgs orgāns (par dzīvnieku vai tā ķermeņa daļu).

2. Apgādāt (ar instrumentiem, iekārtu, rīkiem).

Ar neapbruņotu aci— tikai ar redzi, bez palīglīdzekļiem.

3. Nodrošināt (ar zināšanām); būt apveltītam (ar spējām, īpašībām u. tml.).

Avoti: LLVV

apbruņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos;

1. Refl. --> apbruņot(1).

2. Refl. --> apbruņot (2).

3. Refl. --> apbruņot (3).

Avoti: LLVV

apbružāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ilgi vai nevērīgi lietojot, padarīt neizskatīgu.

2. pareti. Berzējot, skalojot daļēji notīrīt, nomazgāt.

3. apv. Beržot, berzējot ievainot (ķermeņa daļu).

Avoti: LLVV, KiV

apbružāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgas vai nevērīgas lietošanas rezultātā kļūt neizskatīgam.

2. sar. Pierast, iejusties (sabiedrībā), piemēroties apkārtnei.

Avoti: LLVV

apbūbēt   parasti 3. pers., -būb, pag. -būbēja; intrans.

1. Pārklāties ar plānu pelējuma kārtiņu (piemēram, par pienu).

Avoti: LLVV

apbučot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Noskūpstīt (vairākās vai daudzās vietās).

Avoti: LLVV

apbūkāt   apv.

1. Pārkult (miežus), lai atdalītu sēnalas un akotus.

Avoti: EH

apbulis   apv.

1. Abulis.

Avoti: EH

apbungāt   apv.

1. Apziņot.

Avoti: EH

apbungāties   apv.

1. Appirsties.

Avoti: EH

apburāt

1. Burājot apceļot (kam apkārt).

Avoti: PP, T

apburbēt   parasti 3. pers., -burbē, pag. -burbēja; intrans.

1. Pārklāties (visapkārt) ar caurumiņiem, pūslīšiem.

Avoti: LLVV

apburnīt   apv.

1. Mazliet saburzīt viscaur.

Avoti: EH

apburnīties   apv.

1. Saburzīties; apģērbam viscaur būt mazliet saburzītam.

Avoti: EH

apburošs   novec.

1. Valdzinošs, burvīgs.

Avoti: Lo

apburt   -buru, -bur, -bur, pag. -būru; trans.

1. Pakļaut burvībai (māņticīgo uztverē); noburt.

2. Savaldzināt, sajūsmināt.

Avoti: LLVV

apburtība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Stāvoklis, sajūta, kad cilvēks ir it kā apburts.

Avoti: LLVV

apbūrums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Rezultāts --> apburt(1).

Avoti: LLVV

apburzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Nevērīgi valkājot, lietojot, padarīt negludu, neizskatīgu; mazliet saburzīt.

2. apv. Pavirši izmazgāt.

Avoti: LLVV, KiV

apburzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; reti.

1. Nevērīgas lietošanas, valkāšanas rezultātā kļūt negludam, neizskatīgam.

// pārn.; sar. Pierast, iejusties (sabiedrībā), piemēroties apkārtnei un apstākļiem.

Avoti: MLVV, LLVV

apbūt   apv.

1. Uzmanīgi apkalpot.

2. Pabūt, ierasties vairākās, visās vietās, apmeklēt vairākus, visus cilvēkus.

Avoti: EH, KiV

apbūve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Teritorijas aizņemšana ar celtni vai celtnēm; celtņu sistēma kādā teritorijā.

Avoti: LLVV, JtV

apbūvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Būvējot aizņemt (zemes gabalu, teritoriju) ar celtni vai celtnēm.

2. apv. Uzbūvēt zem kā.

Avoti: LLVV, JtV, ViV

apbūvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Uzcelt sev ēkas.

Avoti: LLVV

apbužāt   apv.

1. Darīt pāri.

Avoti: KiA

apcelēt   apv.

1. Atkārtoti (ceļot) apgriezt.

2. Iemantot (kāda) simpātijas (noskaņot labvēlīgi, darīt vēlīgu).

Avoti: EH

apcelt   -ceļu, -cel, -ceļ, pag. -cēlu; trans.; sar.

1. Izzobot, izsmiet; izmuļķot.

2. Nekautrīgi izmantot (kādu) savā labā.

3. reti. Dzīt (medībās) pēdas, ielenkt.

Avoti: LLVV

apcelties   -ceļos, -celies, -ceļas, pag. -cēlos; refl.; sar.

1. Apcelt (1).

2. Savienojumā ar "(ne)ļauties": (ne)ļaut sevi apcelt (1, 2).

Avoti: LLVV

apceļāt   apv.

1. Apceļot.

Avoti: KiV

apceļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ceļojot pabūt dažādās (kādas teritorijas, kāda apvidus) vietās; ceļojot aptvert (visu teritoriju).

Avoti: LLVV

apceļš   apv.

1. Apvedceļš.

2. Ceļa līkums.

Avoti: ME

apcepināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Cepot apbrūnināt.

// sar. Sauļojoties apdedzināt.

Avoti: LLVV

apcept   -cepu, -cep, -cep, pag. -cepu; trans.

1. Cepot padarīt brūnu, arī apgrauzdēt (no virspuses, no visām pusēm).

Avoti: LLVV

apcepties   parasti 3. pers., -cepas, pag. -cepās; refl.

1. Cepoties kļūt gatavam, brūnam (no virspuses, visām pusēm).

Avoti: LLVV, MLVV

apcepums   -a, v.

1. Apcepta, apbrūnināta virsējā kārta (gaļai, maizei u. tml.).

Avoti: LLVV

apcepurot   apv.

1. Uzlikt cepuri.

2. Apmičot jaunu sievu.

3. Uzlikt augšējo kūli labības statiņam.

Avoti: EH, KV

apcere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Raksts, kurā vispusīgi, bet ne sīki, detalizēti iztirzā kādu jautājumu, problēmu.

2. Iedziļināšanās kādā jautājumā un šī jautājuma iztirzāšana (parasti domās); apcerēšana, pārdomāšana.

Avoti: LLVV

apcerējums   -a, v.

1. Sistemātisks un vispusīgs kāda jautājuma aplūkojums, iztirzājums (parasti garākā rakstā).

Avoti: LLVV

apcerēt   -ceru, -ceri, -cer, retāk -cerēju, -cerē, -cerē, pag. -cerēju; trans.

1. Sistemātiski un vispusīgi aplūkot, iztirzāt (domās, vārdos); pārdomāt.

Avoti: LLVV

apcerīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas mēdz domās apcerēt; tāds, kas nododas pārdomām, kas ir saistīts ar pārdomām.

Avoti: LLVV, MLVV

apceroties   apv.

1. Augt ceros apkārt kaut kam.

Avoti: EH

apciemāt   apv.

1. Apciemot.

Avoti: KiV

apciemnieki   apv.

1. Kaimiņciemu iedzīvotāji.

2. Viena pagasta gala iedzīvotāji.

Avoti: ME, KV

apciemojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> apciemot.

Avoti: LLVV

apciemot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apmeklēt, lai pabūtu kopā vai paviesotos.

Avoti: LLVV, SLG

apciemoties   tikai dsk., -ojamies, pag. -ojāmies; refl.; reti.

1. Ierasties vienam pie otra ciemos.

Avoti: LLVV

apciems   apv.

1. Tuvējās apkaimes saimes, apkaime.

2. Pagasta gals, kas sastāvēja no dažiem ciemiem.

Avoti: ME, KV

Āpciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Rendas pagastā.

Avoti: LC

apcienāt   apv.

1. Pacienāt, pamielot.

Avoti: EH

apcienīt   apv.

1. Sākt cienīt, augstu vērēt, iemīļot.

Avoti: EH

apcierpt   apv.

1. Apcirpt.

Avoti: BsV

apciest   apv.

1. Pārciest, izturēt.

Avoti: EH

apciesties   apv.

1. Pierast pie kaut kā, norūdīties.

Avoti: ME

apcietēt   apv.

1. Apkalst.

Avoti: EH

apcietinājums   -a, v.

1. Stāvoklis, kad cilvēkam atņemta personiskā brīvība, kad tas atrodas apsardzībā vai ieslodzījumā.

2. Nocietinājums.

Avoti: LLVV

apcietināšana

1. Darbība, process --> apcietināt.

Avoti: KV

apcietināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. parasti dsk.; novec. Atņemt (cilvēkam) personisko brīvību un novietot (viņu) apsardzībā vai ieslodzījumā.

2. Nocietināt.

3. novec. Padarīt nejūtīgu, nepieejamu (attieksmē pret citiem cilvēkiem).

Avoti: LLVV

apcietinātais   -ā, v.

1. Cilvēks, kas ir apcietināts.

Avoti: LLVV

apcietinātājs   novec.

1. Tas, kas apcietina.

Avoti: LV93

apcietināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; novec.

1. Nocietināties.

Avoti: LLVV

apcilāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vairākkārt pacelt un apskatīt (visapkārt, no visām pusēm); pacelt un aplūkot (vairākus priekšmetus) pēc kārtas.

Avoti: LLVV, MLVV

apcilnis   tehnol.

1. Veidnes apmale.

Avoti: ZTV

apcilpot   apv.

1. Apskriet, apstaigāt.

Avoti: EH

apcingas   apv.

1. Knaibles.

Avoti: EH

apcīnīt   apv.

1. Pieveikt (piem., virkni darbu).

Avoti: EH

apcīnīties   apv.

1. Ar pūlēm apiet (vai apbraukt) kaut kam apkārt.

Avoti: EH

apcinkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārklāt ar cinka kārtu.

Avoti: LLVV

apcipāt   apv.

1. Apiet apkārt (par maziem bērniem).

Avoti: EH

apcirklāt   apv.

1. Ar galdnieka cirkuli novilkt svītru.

Avoti: KiV

apcirknis   -ņa, v.

1. Nodalījums (parasti klētī vai pagrabā) graudu, miltu, sakņu u. tml. uzglabāšanai.

// parasti dsk.; pārn. Krātuve, glabātava.

2. Akas grodu vainagi.

Avoti: LLVV, LE

apcirknītis   poligr., novec.

1. Burtenes nodalījums viena zināma burta vai slēdzeņa novietošanai.

Apcirknīšu iedalījums— burtenē apcirknīši tiek izveidoti pēc lietderības principa, biežāk lietotiem burtiem ir lielāki apcirknīši, citiem mazāki.

Avoti: GV

apcirksnis   apv.

1. Apcirknis.

Avoti: EH

apcirkši   apv.

1. Apcirkņi.

Avoti: ME

apcirkšņi   apv.

1. Ietiepība, stūrgalvība, niķi.

2. dsk. Apcirksnis.

Avoti: ME

apcirpaļāt   apv.

1. Nevērīgi apgriezt, apcirpt.

Avoti: EH

apcirpšana

1. Darbība, process --> apcirpt.

2. inf. Grafiska attēla rediģēšana, kurā apgriež attēla malas vai atmet nevajadzīgās daļas, lai to varētu ievietot atvēlētajā displeja ekrāna laukumā.

Avoti: D3

apcirpt   -cērpu, -cērp, -cērp, pag. -cirpu; trans.

1. Cērpot saīsināt vilnu, spalvu (dzīvniekiem); daļēji, vietumis nocirpt (vilnu, spalvu).

// sar. Nopļaut.

2. sar. Apgriezt (matus, bārdu); apkopt (seju, galvu, kaklu), apgriežot matus, bārdu.

3. sar. Samazināt (apjomā).

// pārn. Mazināt īpatnības.

Avoti: LLVV

apcirpties   -cērpos, -cērpies, -cērpas, pag. -cirpos; refl.; sar.

1. Refl. --> apcirpt(2).

Avoti: LLVV

apcirst   -cērtu, -cērt, -cērt, pag. -cirtu; trans.

1. Apdarināt, apstrādāt (ko), cērtot (visapkārt, no vairākām pusēm).

2. Nocirst, izcirst (daudzus vai visus).

3. sar. Strauji aplikt (rokas).

4. apv. Apvērst, apgriezt uz otru pusi (parasti žāvējamo sienu).

// reti. Apgāzt, apsviest.

Avoti: LLVV

apcirsties   -cērtos, -cērties, -cērtas, pag. -cirtos; refl.

1. Strauji apgriezties.

// reti Strauji apgāzties, apsviesties.

2. sar. Ātri apvainoties; iespītēties; iecirsties.

Avoti: LLVV

apciršana   tehnol.

1. Darbība, process --> apcirst.

Avoti: Tv01

apcirtējs   tehnol.

1. Metālliešanas ceha darbinieks, kas apcērt jaunā lējuma liekās detaļas.

Avoti: Tv01

apcirtiens   apv.

1. Straujš pagrieziens, apgrieziens.

2. Starp izkapts laidieniem nenopļauta zāle.

Avoti: EH, KV

apcirtīgs   apv.

1. Nepastāvīgs, untumains, kaprīzs.

2. Tiepīgs, nepiekāpīgs, stūrgalvīgs.

3. Izveicīgs, manīgs; tāds, kas spēj orientēties.

4. Tāds, kas viegli aizsvilstas.

Avoti: EH

apcirtnis   apv.

1. Apcirknis.

Avoti: AB1

apcirtums   apv.

1. Apdare; apstrādes ar cirvi rezultāts.

Avoti: ME

apcūkāt   apv.

1. Nosmulēt, notašķīt (sevišķi ar mēsliem).

2. Apkaunot.

Avoti: EH, ĒiV

apcūkāties   apv.

1. Nosmulēties, notašķīties.

Avoti: EH

apcūkot   apv.

1. Nolamāt, nozākāt; noziest, notašķīt.

Avoti: EH

apcūkoties   apv.

1. Nosmulēties, notašķīties.

Avoti: EH

apcukurot   -oju, -o, -o, pag. -oju. trans.

1. Apkaisīt, pārklāt ar cukuru.

Avoti: LLVV

apčabināt   apv.

1. Čaukstot, čabot appilināt.

2. Uzpurināt, uzčubināt (gultu, lai tā kļūtu mīkstāka).

3. Apkalpot; apmīļot.

Avoti: ME, EH

apčakarēt   apv.

1. Izbikstīt, izvandīt, izrakņāt, izrušināt no visām pusēm.

Avoti: EH

apčakarēt   žarg.

1. Apmānīt, piekrāpt; izjokot, izmuļķot.

2. Sariebt.

3. Aprunāt, nopelt, kritizēt.

Avoti: SLG

apčakurēt   apv.

1. Aptaustīt, iztaustīt no visām pusēm.

Avoti: EH

apčamdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Aptaustīt (parasti, cenšoties ko atrast).

Avoti: LLVV

apčāpāt   apv.

1. Lodāt ap kaut ko.

2. Čāpojot paiet zem kā.

Avoti: ME, ViV

apčāpot

1. Čāpojot apiet apkārt.

2. Čāpojot paiet zem kā.

Avoti: PP, T

apčaukstēt   apv.

1. Izcepties tikai no virsas.

Avoti: EH

apčibināt   apv.

1. Atdalīt ārējo virskārtu (piemēram, sīpolam, kāpostgalvai).

Avoti: KnG

apčirkstēt   apv.

1. Kļūt tādam, ka braucot vai ejot rodas čirkstoša skaņa (zemei, dubļiem sasalstot).

Avoti: ME

apčirpt   apv.

1. Viegli sasalt.

Avoti: EH

apčohņīts   žarg.

1. Dumjš.

Avoti: SLG

apčoknīt   žarg.

1. Apjēgt.

Avoti: SLG

apčubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Paceļot vai ar plaukstām nolīdzinot, padarīt (guļas vietu) mīkstāku.

2. pārn. Uzmanīt, aprūpēt.

Avoti: LLVV

apčūlot   apv.

1. Strutot, pūžņot.

2. Gruzdēt kā slapjai malkai.

Avoti: ME

apčupināt   apv.

1. Aptaustīt.

2. Atrast, taustoties apkārt.

Avoti: EH

apčupināties   apv.

1. Aptaustīt sevi vai citus.

2. Ietīties.

Avoti: EH

apčupinēt   apv.

1. Atrast, taustoties apkārt.

2. Ietīties.

3. Aptaustīt.

4. Apkopt.

Avoti: EH

apčupt   apv.

1. Apķerties kādam ap kaklu.

2. Noģībt no ogļu tvana.

3. Taustoties atrast salmos vai sienā.

4. Aizskart, pieskarties, (vienreiz) aptaustīt.

5. Aptaustīt; atrast, taustoties apkārt; nākt pie atziņas (pamanīt).

Avoti: EH

apčurāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, sar.

1. Čurājot apslapināt; apurinēt.

Avoti: MLVV, EH

apčurāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos, sar.

1. Izlaižot urīnu, saslapināt drēbes, atstāt peļķi u. tml.

Apčurāties var— saka, izjūtot spēcīgas emocijas.

Avoti: MLVV, SLG

apčurēt   apv.

1. Nonīkt, panīkt.

Avoti: ME

apčurināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, sar.

1. Apčurāt.

Avoti: EH

apčužināt   apv.

1. Ietīt, ievīstīt.

2. Apčubināt.

Avoti: EH, MiV

apd.   saīs.

1. Apdare (nošu, skaņu ierakstu un audiovizuālo materiālu aprakstos).

Avoti: i1

apdabūt   -dabūju, -dabū, -dabū, pag. -dabūju; trans.

1. Apvirzīt (ap ko, kam apkārt, parasti ar pūlēm, pārvarot šķēršļus).

2. Pavirzīt, novietot (parasti ar pūlēm) zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apdaidzīt   apv.

1. Apdiegt, piediegt visapkārt.

Avoti: EH

apdainēt   apv.

1. Slavināt, cildināt.

Avoti: EH

apdainot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; poēt.

1. Apdziedāt, cildināt.

Avoti: LLVV

apdairēties   apv.

1. Apskatīties apkārt (meklējot kaut ko).

Avoti: EH

apdakstīt   apv.

1. Iebakstīt visapkārt.

Avoti: EH

apdalīt   -u, -i, -a, pag. -īju, trans.

1. sar. Iedot, piešķirt (kādam) mazāk kā citiem vai neiedot, nepiešķirt nemaz.

2. apv. Apdāvināt, apveltīt, sadalīt.

Avoti: MLVV, ME

apdancāšana   apv.

1. Dzīvnieku apaugļošana.

Avoti: KiV

apdancāt   apv.

1. Pārliecīgi aprūpēt.

Avoti: KnV

apdancināt   apv.

1. Dejot ar visām pēc kārtas.

Avoti: ME

apdancis   apv.

1. Kaltēšanai izklāts gubas siens.

Avoti: EH

apdancot   apv.

1. Dejojot apvirzīties kam apkārt.

2. Apkalpot, izdabāt.

Avoti: ĒiV

apdare   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. parasti vsk. Ārējo, redzamo detaļu galīgs izstrādājums.

Apdares materiāls— viela, ar ko apdara (laka, krāsa, apdares vasks, apdares eļļa).

Apdares paņēmiens— apdares materiāla uzklāšanas veids (izsmidzinot, uzlejot, veltņojot, iegremdējot u. c.).

Apdares klājuma izturība— apdarītās virsmas spēja pretoties apkārtējās vides iedarbībai un ekspluatācijas slodzēm.

Apdares klājuma novecošana— apdares klājuma īpašību nelabvēlīgas izmaiņas laika gaitā.

2. Harmonizācija (melodijai, tautas dziesmai).

3. Darbu kopums ēku un izbūvju ilgmūžības pagarināšanai, ekspluatācijas, sanitārtehnisko un dekoratīvo īpašību uzlabošanai.

4. inf. Grafikas vai audiodatne, ko izmanto, lai mainītu kādas programmas lietotāju saskarnes ārējo izskatu vai mainītu izskatu kādam spēles personāžam, nemainot programmas funkcijas.

Maināma apdare— grafikas vai audiodatne, ko izmanto, lai mainītu kādas programmas lietotāju saskarnes ārējo izskatu vai mainītu izskatu kādam spēles personāžam, nemainot programmas funkcijas.

Avoti: LLVV, ZTV

apdarene

1. Ar sētu iežogota pļava.

2. Briļļu ietvars.

3. Logu apsitums.

Avoti: LE

apdarināšana

1. Darbība, process --> apdarināt.

2. apv. Zaru nociršana vai nogriešana kokam; lapu nošķīšana stādam.

Avoti: KV

apdarināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Apstrādāt (nocirstu koku), apcērtot, atcērtot zarus.

2. Pabeigt (piešķirot galīgo formu).

3. Harmonizēt (melodiju, tautas dziesmu).

Avoti: LLVV

apdarinātājs   inf.

1. Programma datu apstrādes sistēmā, kas reaģē uz sevišķām situācijām.

Pārtraukumu apdarinātājs— speciāla programma, ko izpilda konkrēta pārtraukuma gadījumā; datora apakšējā atmiņā tiek izveidota tabula ar šo speciālo programmu adresēm (tās dažkārt sauc par pārtraukuma vektoriem).

Avoti: ZTV

apdarīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Paveikt, padarīt (daudzus vai visus darbus).

2. pareti. Apstrādāt, izveidot.

// reti. Apdarināt (2).

Avoti: LLVV

apdarīties   apv.

1. Paveikt, padarīt (daudzus vai visus darbus).

Avoti: ĒiV

apdarnieks

1. Cilvēks, kas veic apdari.

Avoti: PP, T

apdars   apv.

1. Apģērbs; drēbes.

2. Apšuvums; ietvars, ierāmējums.

Avoti: ME, EH

apdarvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārklāt ar darvu; pavirši nodarvot.

Avoti: LLVV

apdārzis   apv.

1. Apdārzs.

Avoti: EH

apdārzs   -a, v.

1. Gaišs loks (ap mēnesi vai sauli).

2. novec. Ieloks, iežogojums.

Avoti: LLVV

apdastīt   apv.

1. Bagātīgi apdāvināt.

Avoti: EH

apdauzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atsitot, piesitot (ko), mazliet ievainot vai sabojāt.

Avoti: LLVV, MLVV

apdauzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. Refl. --> apdauzīt.

2. apv. Sasisties, dabūt zilumus (vairākās ķermeņa daļās).

3. apv. Apaugļoties (par dzīvnieku).

Avoti: LLVV, ĒiV, MiV

apdauzīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apdauzīt.

2. vienk. Muļķīgs, aprobežots.

Avoti: LLVV

apdāvanēt   apv.

1. Apdāvināt.

Avoti: KiV

apdāvāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Apdāvināt.

Avoti: LLVV

apdāvinājums   novec.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apdāvināt.

Avoti: Lo

apdāvināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Apveltīt ar dāvanām.

Avoti: LLVV

apdāvinātais   novec.

1. Mantiska labuma guvējs dāvināšanas darījuma rezultātā.

Avoti: KV

apdāvinātība   -as, s.; parasti vsk.

1. Dotības, gara spējas, talants.

Avoti: LLVV

apdāvināties   tikai dsk., -ināmies, pag. -inājāmies; reti.

1. Savstarpēji vienam otru apdāvināt.

Avoti: LLVV

apdāvināts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apdāvināt.

2. Tāds, kam ir lielas dotības, gara spējas, talants; spējīgs, talantīgs.

Avoti: LLVV

apdēdēt

1. No virspuses dēdēt, drupt, dalīties, irt.

apdedze   novec.

1. Apdegums.

Avoti: Lo

apdedzinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apdedzināt (1).

2. Apdegums.

Avoti: LLVV

apdedzināšana   -as, s.

1. Darbība, process --> apdedzināt.

2. Tehnoloģiska procesa posms, kurā priekšmetu pakļauj augstai temperatūrai.

3. ker. Izžāvēta keramiska materiāla termiskā apstrāde, lai iegūtu nepieciešamās izstrādājuma īpašības.

Biskvīta apdedzināšana— neglazētu smalkkeramikas izstrādājumu pirmā apdedzināšana, lai iegūtu tālākai apstrādei nepieciešamās īpašības, galvenokārt mehānisko izturību.

Otrā apdedzināšana— glazūras uzkausēšana, izstrādājuma īpašību veidošana.

Trešā apdedzināšana— dekorējuma termiskā nostiprināšana uz izstrādājuma virsmas.

Avoti: LLVV, ZTV

apdedzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pakļaut liesmu iedarbībai (visapkārt, no virspuses).

2. Liesmās, augstā temperatūrā ievainot vai sāpīgi sakairināt.

// pārn. Spēji satraukt, saviļņot, apmulsināt.

Avoti: LLVV

apdedzināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Augstas temperatūras, liesmu, saules staru iedarbībā gūt traumu.

// pārn. Vilties, arī kļūdīties, neapdomīgi rīkojoties, neparedzot sekas.

Avoti: LLVV, MLVV

apdega   apv.

1. Sen nolīsts mežs, kas nav uzarts (iekopts par aramzemi), bet gan apaudzis ar zāli.

Avoti: EH

apdega   apv.

1. Bēniņu telpa (bēniņi), paspārne.

Avoti: EH

apdegt   -degu, -dedz, -deg, pag. -degu; intrans.

1. Degot, atrodoties liesmās, pārogļoties (visapkārt vai vietumis).

2. Dabūt ādas bojājumu (no liesmām, augstas temperatūras, stariem u. tml.).

// reti. Iedegt (saulē).

3. parasti 3. pers. Panīkt, apvīst (par augiem, kas ilgstoši atrodas sausumā un karstumā); apkalst.

4. pareti. Materiāli ciest, zaudēt visu iedzīvi ugunsgrēkā.

Avoti: LLVV

apdegulis   -ļa, v.

1. Stipri apdedzis priekšmets vai tā atlieka.

2. Nepilnīgi pārogļojies koksnes gabals sausās pārtvaices vai kokogļu ražošanas procesa cietajā atlikumā - kokoglēs.

3. reti. Cilvēks, kurš materiāli cietis ugunsgrēkā, kuram sadegusi iedzīve.

Avoti: LLVV, ZTV

apdegums   -a, v.

1. Ādas bojājums liesmu, augstas temperatūras, arī ķīmisku vielu iedarbības vai apstarojuma rezultātā.

Avoti: LLVV

apdeģis   apv.

1. Ugunsgrēkā cietušais.

Avoti: ME

apdeitot   žarg.

1. Atjaunot, pielāgot pašreizējā laikmeta, momenta prasībām.

Avoti: PL

apdeitoties   žarg.

1. Atjaunināties (par datora programmatūras elementiem).

Avoti: SLG

apdejot   apv.

1. Dejojot apvirzīties apkārt kaut kam.

Avoti: EH

apdeķēt   apv.

1. Apsegt viscaur (ar segu).

Avoti: EH

apdeķot   apv.

1. Apsegt ar segu.

Avoti: ViV

apdeldēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. No virspuses novalkāt, nolietot; lietojot padarīt neizskatīgu.

// pārn. Bieži atkārtojot, padarīt neinteresantu.

Avoti: LLVV

apdēnēt   apv.

1. Appūt visapkārt, sairt, sadrupt, sadēdēt, satrūdēt.

Avoti: EH

apderināt   apv.

1. Apdāvināt, apveltīt, izrotāt.

2. Apdarināt.

Avoti: ME

apdervot   apv.

1. Apdarvot.

Avoti: EH

apdēstījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apdēstīt.

2. Apdēstīta vieta, arī dēsti.

Avoti: LLVV

apdēstīt   -dēstu, -dēsti, -dēsta, retāk -dēstīju, -dēstī, -dēstī, pag. -dēstīju; trans.

1. Dēstot, stādot aizņemt ar dēstiem (zemes platību).

Avoti: LLVV

apdēstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; pareti.

1. Paveikt dēstīšanu (kādā noteiktā platībā vai saimniecībā).

Avoti: LLVV

apdīdīt   apv.

1. Dresējot kaut cik (daļēji) iemācīt.

Avoti: EH

apdiebt   apv.

1. Apskriet apkārt kaut kam.

Avoti: EH

apdiedelēt   apv.

1. Ubagojot apstaigāt.

Avoti: EH

apdiega   apv.

1. Diegšana; šūšana lieliem dūrieniem, ātri un pavirši.

2. Sadiegts drēbes gabals.

Avoti: ME, KV

apdiegšana

1. Šuvekļa griezummalas apdarināšana ar rokdarba vai overloka šujmašīnas pārmalas diegu dūrieniem, kas novērš griezummalas iršanu.

Avoti: ZTV

apdiegt   -diedzu, -diedz, -diedz, pag. -diedzu; trans.

1. Pavirši, ar lieliem dūrieniem (visapkārt) apšūt vai piešūt.

Avoti: LLVV

apdiegt   -diedzu, -diedz, -diedz, pag. -diedzu; intrans.; sar.

1. Ātri, veikli apskriet (ap ko, kam apkārt).

// trans. Ātri, veikli skrienot, pabūt (vairākās vai visās vietās).

2. apv. Ātri paskriet zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apdienēt   apv.

1. Apkalpot, aptecēt.

2. Apdarīt (virkni darbu).

Avoti: ME

apdiet   apv.

1. Dejot aplī.

2. Apdejot.

3. Apdziedāt (slavējot).

Avoti: ME, EH

apdīgt   parasti 3. pers., -dīgst, pag. -dīga; intrans.; pareti.

1. Sadīgt, izdīgt (par lielāku daudzumu); būt pārklātam ar asniem (par zemes platību).

Avoti: LLVV

apdilināt   apv.

1. Apdeldēt, apdilt.

Avoti: EH

apdilt   -dilstu, -dilsti, -dilst, pag. -dilu; intrans.

1. No virspuses mazliet nodilt, kļūt neizskatīgam (parasti par apģērbu, apaviem).

// pārn. Būt tērptam apvalkātā apģērbā.

Avoti: LLVV

apdimīt   apv.

1. Ar pūlēm apnest (kaut ko smagu) apkārt kaut kam.

Avoti: EH

apdipāt   apv.

1. Aptipināt, apiet sīkiem solīšiem apkārt kaut kam.

Avoti: EH

apdipināt   apv.

1. Aptipināt, apiet sīkiem solīšiem apkārt kaut kam.

Avoti: EH

apdipīt   apv.

1. Apskriet apkārt kaut kam.

Avoti: EH

apdīrāt   apv.

1. Nodīrāt, nobrāzt (novilkt ādu, nomizot, nolobīt mizu) visapkārt.

2. Nodīrāt (virkni objektu).

3. Piekrāpt, apmānīt.

Avoti: EH

apdirsnīties   apv.

1. Apdirsties.

Avoti: EH

apdirst   -diršu, -dirs, -dirš, pag. -dirsu; vienk.

1. apv. Apsmulēt, aptašķīt.

2. vulg. Aprunāt; rupji kritizēt, nopelt.

Avoti: ME, SLG

apdirsties   -diršos, -dirsies, -diršas, pag. -dirsos; vienk.

1. Apsmulēties, aptašķīties.

2. Apnikt.

Avoti: ME

apdīvājums   apv.

1. Apbrīna, apbrīnošana.

Avoti: NeV

apdīvāt   apv.

1. Apbrīnot.

Avoti: NeV

apdobe   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. Iekopta vieta ap koku vai krūmu, kas aptuveni atbilst sakņu izplatības joslai.

Avoti: LLVV

apdobens   apv.

1. Vēderains, ar lielu vēderu, ar lielu izliekumu.

Avoti: ME

apdolbīties   žarg.

1. Kļūt trakam.

Avoti: JV

apdoma   -as, s.

1. Vispusīga situācijas, rīcības un iespējamo seku apsvēršana.

Avoti: LLVV

apdomāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vispusīgi apsvērt, pārdomāt.

Avoti: LLVV

apdomāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; reti.

1. Vispusīgi apsvērt, pārdomāt.

Avoti: LLVV

apdomāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apdomāt.

2. Tāds, ko dara ar apdomu, pārdomāti.

Avoti: LLVV

apdomība   -as, s.; parasti vsk.

1. Rakstura īpašība, rīcības veids --> apdomīgs.

Avoti: LLVV

apdomīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas rīkojas ar apdomu; piesardzīgs, uzmanīgs.

Avoti: LLVV

apdomīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Apdomība.

Avoti: LLVV

apdoms   -a, v.

1. Apdoma.

2. apv. Piesardzība, uzmanība.

Avoti: LLVV, ĒiV

apdot   -dodu, -dod, -dod, pag. -devu; trans.; pareti.

1. Pasniegt, piedāvāt (daudziem vai visiem pēc kārtas).

// imperf. Dot apkārt.

2. apv. Apburt ar burvju līdzekli vai dzērienu.

Avoti: LLVV

apdragāt   apv.

1. Saskrāpēt visapkārt.

Avoti: EH

apdraiskājies   apv.

1. Apvalkāts, būt nodilušā, novalkātā apģērbā.

Avoti: ME

apdraiskāt   apv.

1. Apvalkāt, nodeldēt.

apdrakāt   apv.

1. Apdrupināt visapkārt.

Avoti: EH

apdrakšt   apv.

1. Visapkārt kļūt mitram un mīkstam.

Avoti: EH

apdraskāt   apv.

1. Apvalkāt, nodeldēt.

apdrāstīt   apv.

1. Vairākkārt, vietumis apdrāzt.

Avoti: ViV

apdraudējums   jur.

1. Kādas personas pakļaušana briesmām, bīstama, nedroša stāvokļa radīšana.

Avoti: JtV

apdraudēt   -draudu, -draudi, -draud, pag. -draudēju; trans.

1. Radīt bīstamus apstākļus.

Avoti: LLVV

apdraudētība   -as, s.

1. Bīstami apstākļi.

Avoti: MLVV

apdraudēts

1. Tāds, kas ir bīstamos apstākļos.

Apdraudētās sugas— dzīvo būtņu sugas, kuru īpatņu skaits un areāls krasi samazinās un kurām pastāv iznīkšanas draudi.

Avoti: PDE

apdraudzēties   apv.

1. Sadraudzēties, iedraudzēties.

Avoti: ME

apdrauzāt   apv.

1. Pārklāties ar garozu.

Avoti: EH

apdrauzāt   apv.

1. Nobrāzt (noberzt, norīvēt) visapkārt.

Avoti: EH

apdrauzāties   apv.

1. Apbrāzt sevi.

2. Apbirt ar blaugznām.

Avoti: EH

apdrāvēt   apv.

1. Saukt, apsaukt, nopietni brīdināt.

Avoti: ME

apdrāzt   -drāžu, -drāz, -drāž, pag. -drāzu; trans.

1. Drāžot apdarināt (visapkārt).

2. Ilgi vai nevīžīgi valkājot, sabojāt (no virspuses, parasti apavus); stipri apbružāt.

Avoti: LLVV

apdrāzt   apv.

1. Ātri paskriet zem kā.

Avoti: ViV

apdrāztelēt   apv.

1. Mazliet apdrāzt.

Avoti: EH

apdrāzties   -drāžos, -drāzies, -drāžas, pag. -drāzos; refl.; sar.

1. Ātri, steigā apskriet (ap ko, kam apkārt).

2. apv. Ātri paskriet zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apdrāztīt   apv.

1. Apdrāzt, asinot nodrāzt.

Avoti: EH

apdrāztīties   apv.

1. Nejauši tikt apskrambātam.

Avoti: EH

apdrebīna   apv.

1. Nemierīgs cilvēks, kas citiem nedod miera.

Avoti: EH

apdreijāt   apv.

1. Apvirpot.

Avoti: EH

apdreivēt   apv.

1. Apdrāzt, apdreijāt.

Avoti: EH

apdribinis   apv.

1. Uzbāzīgs cilvēks.

Avoti: EH

apdricināt   apv.

1. Ar pūlēm apvilkt, apstiept apkārt kaut kam.

Avoti: EH

apdriksēt   apv.

1. Noplēst, atraut, nodriskāt (bet ne pilnīgi).

Avoti: ME

apdriksēties   apv.

1. Nodriskāties, saplēst.

Apdriksējušās lindroku stērbeles— sieviešu svārku noskrandusī mala.

Avoti: ME

apdrīksnāt   apv.

1. Pasvītrot, uzsvērt, izcelt.

Avoti: ME

apdriksnāt   apv.

1. Novilkt, nomizot joslām.

2. Apcirst, aptēst.

Avoti: EH

apdrikšt   apv.

1. Apdriskāties, apdilt.

Avoti: KiV

apdriskāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Stipri apvalkāt (apģērbu, apavus); lietojot sabojāt.

Avoti: LLVV

apdriskāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos;

1. Refl. --> apdriskāt.

Avoti: LLVV

apdroksts   apv.

1. Sieviešu svārku noskrandusī mala.

2. Sieviešu svārku jostasvieta (vai josta).

Avoti: ME

apdrosināt   apv.

1. Apdrošināt.

Avoti: EH

apdroš.   saīs.

1. Apdrošināšana.

Avoti: i1

apdrošinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apdrošināt.

Apdrošinājuma ņēmējs— juridiskā vai fiziskā persona, kas noslēdz apdrošināšanas līgumu savā vai citas personas labā.

Apdrošinājuma summa— apdrošināšanas līgumā noteikta naudas summa, par kuru apdrošināšanā pret zaudējumiem un bojājumiem ir apdrošinātas mantiskas vērtības vai intereses, personu apdrošināšanā ir apdrošināta personas dzīvība, veselība vai fiziskais stāvoklis un civiltiesiskās atbildības apdrošināšanā - atbildības limits.

Avoti: LLVV, JtV

apdrošināšana   -as, s., parasti vsk.

1. Pasākumu kopums, kas aptver mantiska rezerves fonda izveidošanu un šā fonda līdzekļu izmantošanu, lai, izmaksājot apdrošināšanas atlīdzību, segtu zaudējumus, kuri apdrošinājuma ņēmējam vai viņa norādītajai personai radušies nelaimes gadījuma, dabas katastrofas vai citu ārkārtēju notikumu (apdrošināšanas gadījumu) rezultātā, kā arī lai pastiprinātu cilvēku materiālo nodrošinātību nākotnē darba spējas vai apgādnieka zaudējuma rezultātā.

Apdrošināšana pret zaudējumiem un bojājumiem— apdrošināšana, kad tiek apdrošinātas mantiskas vērtības vai intereses un izmaksājamās apdrošināšanas atlīdzības apmērs ir atkarīgs no apdrošinātajam radušos zaudējumu apmēra.

Apdrošināšanas atlīdzība— apdrošinājuma summa, tās daļa vai cita par apdrošināšanas gadījumu izmaksājamā summa vai nodrošināmie pakalpojumi atbilstoši apdrošināšanas līgumam.

Apdrošināšanas gadījums— ar apdrošināto risku cēloņsakarīgi saistīts notikums, kuram iestājoties paredzēta apdrošināšanas atlīdzības izmaksa atbilstoši apdrošināšanas līgumam.

Apdrošināšanas līgums— apdrošinātāja un apdrošinājuma ņēmēja vienošanās, saskaņā ar kuru apdrošinājuma ņēmējs uzņemas saistības maksāt apdrošināšanas prēmiju līgumā noteiktajā veidā, termiņos un apmērā, kā arī izpildīt citas līgumā noteiktās saistības un apdrošinātājs uzņemas saistības, iestājoties apdrošināšanas gadījumam, izmaksāt līgumā norādītajai personai apdrošināšanas atlīdzību atbilstoši apdrošināšanas līgumam.

Apdrošināšanas objekts— apdrošināšanā pret zaudējumiem un bojājumiem - mantiskas vērtības vai intereses; civiltiesiskās atbildības apdrošināšanā - personas civiltiesiskā atbildība; personu apdrošināšanā - personas dzīvība, veselība vai fiziskais stāvoklis.

Apdrošināšanas pieteikums— apdrošinātāja noteikts dokuments, kuru apdrošinājuma ņēmējs iesniedz apdrošinātājam, lai informētu to par apdrošināšanas objektu, faktiem un apstākļiem, kas nepieciešami apdrošinātā riska novērtēšanai.

Apdrošināšanas polise— dokuments, kas apliecina apdrošināšanas līguma noslēgšanu un ietver apdrošināšanas līguma noteikumus, kā arī visus šā līguma grozījumus un papildinājumus, par kuriem apdrošinātājs un apdrošinājuma ņēmējs ir vienojušies apdrošināšanas līguma darbības laikā.

Apdrošināšanas prēmija— apdrošināšanas polisē noteiktais maksājums par apdrošināšanu.

Apdrošināšanas sektors— sektors, kurā darbojas viena vai vairākas šādas komercsabiedrības: apdrošināšanas sabiedrība, pārapdrošināšanas sabiedrība, apdrošināšanas sabiedrības pārvaldītājsabiedrība.

Avoti: LLVV, JtV

apdrošināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izdarot attiecīgas iemaksas apdrošināšanas iestādēm, nodrošināt iespēju sev vai mantiniekiem saņemt noteiktu naudas summu nelaimes gadījumā (kad zaudēts īpašums, darba spējas, arī dzīvība).

Avoti: LLVV, JtV

apdrošināt   apv.

1. Darīt drosmīgu.

Avoti: EH

apdrošinātais   ekon.

1. Juridiska vai fiziska persona, kurai ir apdrošināmā interese, kuras labā ir noslēgts apdrošināšanas līgums.

Apdrošinātais risks— apdrošināšanas polisē paredzētais no apdrošinātā gribas neatkarīgs notikums, kura iestāšanās iespējama nākotnē.

Avoti: EF, JtV

apdrošinātājs   -a, v.

1. Iestāde vai uzņēmums, kas veic apdrošināšanas operācijas.

2. Persona, kas pilnvarota izdarīt apdrošināšanu.

Avoti: LLVV

apdrošināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Apdrošināt sevi.

2. Nodrošināties.

Avoti: LLVV

apdruka   s.

1. Raksts, ornaments (parasti uz auduma); apdrukājums.

Avoti: MLVV

apdrukājums   s.

1. Raksts, ornaments (parasti uz auduma); apdruka.

Avoti: PP, T

apdrukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Drukājot (iespiežot) pārklāt ar rakstu zīmēm vai attēliem.

Avoti: LLVV

apdrumstalot   apv.

1. Drupinot apkaisīt.

Avoti: EH

apdrunēt   apv.

1. Apdrupt, apdēdēt.

Avoti: EH

apdrupēt   apv.

1. Appūt, aptrūdēt.

2. Visapkārt apdrupināt.

Avoti: EH

apdrupināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Drupinot atdalīt sīkus gabaliņus (visapkārt vai no vairākām pusēm).

2. Drupinot (ko virsū, pāri), apbārstīt.

Avoti: LLVV

apdrupt   parasti 3. pers., -drūp, pag. -drupa; intrans.

1. Drūpot sairt (visapkārt, no virspuses).

Avoti: LLVV

apdrupums

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apdrupt.

Avoti: PP, T

apdrust   apv.

1. Apdriskāties; ar vātīm apaugt.

Avoti: EH

apdruvāties   apv.

1. Ievākt ražu.

Avoti: EH

apducēt   apv.

1. Atskanēt visapkārt (par pērkonu u. c.).

Avoti: EH

apducināt   apv.

1. Ieskanēties pērkonam.

Avoti: EH

apdūcīt   apv.

1. Nožņaugt, noslāpēt, nosmacēt.

2. Stipri sakratīt.

3. Apmazgāt (1) (veļu).

4. Atkārtoti grūstīt, sadot ar grūdieniem (dunkām) sānos.

Avoti: EH

apdudzis   apv.

1. Apmācies, drūms.

Avoti: ME

apdūdzis   apv.

1. Apmācies, drūms.

Avoti: EH

apdugt   parasti 3. pers., -dugst, pag. -duga; intrans.; parasti divd. formā: apdudzis; pareti.

1. Viegli apmākties, būt dūmakainam (parasti par gaisu, debesīm).

Avoti: LLVV

apduits   apv.

1. Apmulsis, apdullis, apreibis.

Avoti: ME

apdūklajs   apv.

1. Pietvīcis laiks, gaiss; dūmakains gaiss.

Avoti: ME

apdukņāt   apv.

1. Sadot ar dūru sitieniem vai ar grūdieniem sānos.

Avoti: EH

apdukt   apv.

1. Apdūkt.

Avoti: ME

apdūkt   apv.

1. Apmākties, kļūt drūmam.

Apdūcis gaiss— tveicīgs, drūms laiks pirms negaisa sākšanās.

2. Apmulsināt, pārsteigt.

3. Apdullināt, darīt kurlu.

Avoti: ME, EH

apdūkums   apv.

1. Skurbums, apdullums, apmulsums.

Avoti: ME, EH

apdullēt   apv.

1. Pazaudēt skaidru apziņu; apdullt, apjukt.

Avoti: ĒiV

apdullinājums   -a, v.

1. Rezultāts --> apdullināt (1).

2. Rezultāts --> apdullināt (2).

Avoti: LLVV

apdullināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Radīt apziņas traucējumus (ar sitienu, triecienu).

2. Radīt apziņas traucējumus (ar indīgām vielām u. tml.).

3. Ietekmēt (piemēram, domas, uzskatus) ar nepareizām, kaitīgām mācībām, reklāmām, idejām u. tml.

Avoti: LLVV

apdullināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> apdullināt (2).

Avoti: LLVV

apdullt   -dullstu, -dullsti, -dullst, pag. -dullu; intrans.

1. Rasties apziņas traucējumiem (no sitiena, trieciena).

2. Pazaudēt skaidru apziņu (piemēram, no indīgām vielām).

Avoti: LLVV, MLVV

apdullums   -a, v.

1. Rezultāts --> apdullt (1).

2. Rezultāts --> apdullt (2).

Avoti: LLVV

apduļķojums   -a, v.

1. Rezultāts --> apduļķot.

Acs lēcas apduļķojums— stāvoklis, kad acs lēca kļuvusi necaurredzama; katarakta.

Avoti: LLVV

apduļķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Padarīt mazliet duļķainu, neskaidru, necaurspīdīgu.

Avoti: LLVV

apduļķoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; pareti.

1. Kļūt mazliet duļķainam, neskaidram, necaurspīdīgam.

Avoti: LLVV

apdūmaklajs   apv.

1. Pietvīcis laiks, gaiss; dūmakains gaiss.

Avoti: ME

apdumēt   apv.

1. Ietīties biezā miglā.

Avoti: EH

apdūmēt   parasti 3. pers., -dūmē, pag. -dūmēja (retāk -dūma, 1. konj.); intrans.; reti.

1. Pārvilkties, pārklāties ar dūmiem, dūmaku.

Avoti: LLVV

apdūmošana

1. Darbība, process --> apdūmot.

2. apv. Stādu audzētavu aizsardzība pret vēlām pavasara naktssalnām ar dūmu palīdzību.

Avoti: KV

apdūmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apžāvēt dūmos (piemēram, zivis, gaļu).

2. Virzīt dūmus (kam virsū), lai (ko) pasargātu vai atvairītu.

Avoti: LLVV, MLVV

apdūmoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; reti.

1. Piepildīties, pārklāties ar dūmiem, dūmaku.

Avoti: LLVV

apdumt   apv.

1. Apmākties, kļūt drūmam.

Avoti: ME

apdūnēt   apv.

1. Pārklāties ar dūņām.

Avoti: EH

apdunēt   apv.

1. Noskanēt pa visu nomali.

apdunēt   apv.

1. Mazliet sabojāties visapkārt.

Avoti: EH

apdunis   apv.

1. Apmācies, mākoņains laiks bez vēja.

Avoti: EH

apdūņot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.

1. Pārklāt ar dūņām (visapkārt vai vietumis).

Avoti: LLVV

apdūņoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Refl. --> apdūņot; tikt pārklātam ar dūņām (visapkārt vai vietumis).

Avoti: LLVV

apdūrains   apv.

1. Ar šauriem piedurkņu atlokiem.

Avoti: ME

apdūre   apv.

1. Piedurknes atloks; izrakstīta krekla aproce.

Avoti: ME, LE

apdūrēt   apv.

1. Vaļīgi piediegt (apvīlēt) visapkārt.

Avoti: EH

apdūris   apv.

1. Atloks, piedurknes atloks.

Avoti: EH

apdurstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Iedurt, sadurstīt (vairākās vietās vai visapkārt).

Avoti: LLVV

apdurt   -duru, -dur, -dur, pag. -dūru; trans.

1. Saspraust (parasti ko asu kam apkārt); apspraust.

2. Nodurt (daudzus vai visus).

Avoti: LLVV

apdusa   apv.

1. Aizdusa, astma.

Avoti: EH

apdusis   apv.

1. Aizdusa, astma.

Avoti: ME

apdusmot   apv.

1. Sadusmot.

Avoti: EH

apdusmoties   apv.

1. Sadusmot.

Avoti: ME

apduzāt   apv.

1. Kopt, apkopt.

Avoti: ME

apduzējis   apv.

1. Dūmakains; miglains.

Avoti: EH

apdūzenēt   apv.

1. Iebiedēt, bieži sitot vai grūstot.

Avoti: EH

apdūzinēties   apv.

1. Tumsā piesist te pie loga, te durvīm.

Avoti: EH

apduzis   apv.

1. Pēc ilgas stāvēšanas kļūt nederīgam, sapelēt.

Avoti: ME

apduzt   apv.

1. Noduzt, noplīst visapkārt.

Avoti: EH

apdvašot   apv.

1. Uzpūst elpu.

Avoti: EH

apdvēsmot   novec.

1. Iedvesmot.

Avoti: Lo

apdvest   -dvešu, -dves, -dveš, pag. -dvesu; trans.

1. Uzpūst (dvašu, elpu).

// pārn. Apņemt (ar gaisu, smaržu u. tml.).

2. Apņemt, pārņemt (parasti par jūtām, noskaņām).

Avoti: LLVV

apdvieļot   apv.

1. Apkārt, nokārt ar dvieļiem.

2. Rituāli ietērpt garā, platā dvielī, uzsedzot dvieli pār vienu plecu un piestiprinot to sānos.

Avoti: ME, TlV

apdz.   saīs.

1. Apdzīvots.

Apdz. v.— apdzīvota vieta.

Apdz. bl.— apdzīvojuma blīvums.

Avoti: i1

apdzaldīt   apv.

1. Viscaur sadurstīt, sadzelt (apdedzināt, apsvilināt) (ar nātrēm).

Avoti: EH

apdzanāt   apv.

1. Apgriezt (kokus, krūmus).

Avoti: EH

apdzejojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apdzejot(1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> apdzejot(2).

Avoti: LLVV

apdzejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Attēlot, atspoguļot dzejā.

2. Cildināt, slavināt, apjūsmot (parasti mākslas darbā).

Avoti: LLVV

apdzeldināt   apv.

1. Dabūt (ādas) iekaisumu, apsārtumu, arī ievainot (kādu ķermeņa daļu ar dzeloņiem vai adatveida izaugumiem, arī nātrēm).

Avoti: ViV, EH

apdzelt   parasti 3. pers., -dzeļ, pag. -dzēla; trans.; reti.

1. Sadzelt (visapkārt vai vairākās vietās, parasti par nātrēm).

Avoti: LLVV

apdzeltējums   -a, v.

1. Rezultāts --> apdzeltēt.

Avoti: LLVV

apdzeltēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Kļūt iedzeltenam; mazliet nodzeltēt.

Avoti: LLVV

apdzenāt   apv.

1. Apcirst koka zarus.

2. Atbrīvot (koku no mizas), atdalot (to) ar cirvi vai īpašu lāpstu.

Avoti: ME, ViV

apdzenāt   apv.

1. Aplēkt (apaugļot) - par dzīvniekiem.

Avoti: EH

apdzenāties   apv.

1. Aplekties (par dzīvniekiem).

Avoti: ME

apdzenēt   apv.

1. Apcirst koka zarus.

Avoti: EH

apdzērdināt   apv.

1. Apdzirdīt.

Avoti: ViV

apdzerenes   apv.

1. Staipekņi ("Lycopodium").

Avoti: Aug2

apdzert   -dzeru, -dzer, -dzer, pag. -dzēru; trans.

1. Daudz dzerot alkoholiskus dzērienus, iztērēt, zaudēt (materiālas vērtības); nodzert.

2. Izdzert (daudz vai visu).

3. reti. Pārspēt dzeršanā.

Avoti: LLVV

apdzerties   -dzeros, -dzeries, -dzeras, pag. -dzēros; refl.

1. Stipri piedzerties, pārmērīgi piedzerties.

Avoti: LLVV

apdzesēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Padarīt vēsāku; ļaut mazliet atdzist; padzesēt.

2. Apmierināt, apremdināt.

Avoti: LLVV

apdzēst   -dzēšu, -dzēs, -dzēš, pag. -dzēsu; trans.

1. Apslāpēt (liesmas, uguni); nodzēst.

2. pārn. Apspiest, apslāpēt (jūtas, to izpausmi, arī domas).

Avoti: LLVV

apdzīdēt   apv.

1. Apdziedēt.

Avoti: KiV

apdziedāšana

1. Darbība, process --> apdziedāt.

2. Tautas tradīcija, kas visvairāk iecienīta bijusi kāzās, sastopama arī krustībās, Jāņos, talku, apkūlību mielastos, parasti ar sadalīšanos divās daļās un apdziedāja pretējās puses dalībniekus; apdziedāšanās.

Avoti: DzV

apdziedāšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, dsk. -ās, ģen. -os, akuz. -ās, s.

1. Dziesmu kara veids kāzās, kristībās, talkās, Jāņos (aplīgošanās) u. c. godībās.

Avoti: LLVV, LE

apdziedāt   -dziedu, -dziedi, -dzied, pag. -dziedāju; trans.

1. Ar dziesmām cildināt, slavināt; arī apdzejot.

2. Ar apdziedāšanās dziesmām izzobot, izjokot.

Avoti: LLVV, MLVV

apdziedātājs   apv.

1. Cilvēks, kas apdzied.

Avoti: KiV

apdziedāties   parasti dsk., -dziedamies, pag. -dziedājāmies; refl.

1. Dziesmās savstarpēji pazoboties par pretējās dziedātāju puses peļamajām īpašībām (izdomātajām vai esošajām); arī cildināt citam citu (kāzās, talkās, svētkos un svinībās).

Avoti: LLVV

apdziedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mazliet (no virspuses) sadziedēt.

Avoti: LLVV

apdziedināt   apv.

1. Daļēji sadziedēt, apārstēt.

Avoti: EH

apdziesmot

1. Apdzejot.

2. Apdziedāt.

Avoti: PP, T

apdzievāt   apv.

1. Apstrādāt.

2. Savainot, sabojāt.

Avoti: EH

apdzievot   apv.

1. Apstrādāt.

2. Savainot, sabojāt.

Avoti: EH

apdzimt   apv.

1. Iedzimt.

Avoti: ME, KiV

apdzimums   apv.

1. Iedzimtība.

Avoti: KiV

apdzira

1. apv. Nodoms, nolūks.

2. vsk. Apdziras.

Avoti: ME, VE

apdzirāji   apv.

1. Apdziras - staipekņu suga ("Lycopodium selago").

Avoti: EH, Aug2

apdziras   -u, vsk. apdzira, -as, s.

1. Staipekņu dzimtas ģints ("Huperzia syn. Lycopodium"), ~350 sugu, Latvijā konstatēta tikai 1 suga.

2. Staipekņu suga ("Huperzia selago syn. Lycopodium selago"), daudzgadīgs staipeknis, kas aug ēnainos, mitros mežos, satur toksiskas vielas, lakstu 5% novārījumu lieto medicīnā.

3. apv. Staipekņi ("Lycopodium").

Avoti: LLVV, LD, VE

apdziras   apv.

1. Dzērienu atlikums, kas parasti tiek patērēts pēc svētkiem (atsvētē).

Avoti: EH

apdziras

1. Sena kāzu paraža Latgalē, kam citur atbilst derības.

Avoti: LE

apdzirdēt   apv.

1. Dabūt dzirdēt (pavirši, pa ausu galam).

Avoti: EH

apdzirdināšana

1. Darbība, process --> apdzirdināt.

2. apv. Apburšana, noburšana ar burvju dzēriena palīdzību.

Avoti: ME

apdzirdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Apdzirdīt.

2. apv. Apburt, noburt ar burvju dzēriena palīdzību.

Avoti: LLVV, ME

apdzirdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Piedāvājot dzert alkoholisku dzērienu, panākt ka (kāds) pilnīgi apreibst; piedzirdīt.

Avoti: LLVV, MLVV

apdzirenes   apv.

1. Apdziras - staipekņu suga ("Lycopodium selago").

Avoti: Aug2

apdzires   apv.

1. Apdziras - staipekņu suga ("Lycopodium selago").

Avoti: Aug2

apdzirības   apv.

1. Saderināšanās; aizdziras.

Avoti: TlV

apdzirnes   apv.

1. Apdziras 1.

Avoti: KiV

apdzirties   apv.

1. Apņemties, nodomāt, būt prātā, solīt.

Avoti: ME

apdzirzāle   apv.

1. Daudzgadīgs staipeknis ("Lycopodium selago"); apdziras 1.

Avoti: ViV

apdzirzāles   apv.

1. Apdziras - staipekņu suga ("Lycopodium selago").

Avoti: Aug2

apdzisināt   apv.

1. Atdzist, ļaut atdzist.

Avoti: ME

apdzisme   -es, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Process --> apdzist; apdzišana.

Avoti: LLVV

apdzist   parasti 3. pers., -dziest, pag. -dzisa; intrans.

1. Pārstāt degt; pārstāt kvēlot, spīdēt.

// pārn. Pazaudēt dzīvu, spraigu, priecīgu izteiksmi (par seju, acīm).

// pārn. Pazaudēt aktivitāti, intensitāti (par jūtām, domām u. tml.).

// pārn. Apklust vai pavājināties, kļūt nesadzirdamam (par skaņām, balsi).

Avoti: LLVV

apdzisums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apdzist.

Avoti: LLVV

apdzīšana

1. Darbība, process --> apdzīt.

2. jur. Braukšana garām vienam vai vairākiem transportlīdzekļiem, iebraucot pretējā braukšanas joslā (brauktuves pusē) un atgriežoties iepriekšējā braukšanas joslā (brauktuves pusē).

Avoti: LatV

apdzīt   -dzenu, -dzen, -dzen, pag. -dzinu; trans.

1. Dzenot panākt, ka apvirzās (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Dzīt apkārt.

2. Apvirzīt (ap ko, kam apkārt).

3. Izdzīt (vagu ap ko, kam apkārt).

4. apv. Atgrūst (citam citu) no barības (par dzīvniekiem).

5. apv. Padzīt zem kā.

6. apv. Vedot, stumjot, nesot u. tml. nogādāt zem kā.

7. apv. Būt par cēloni, ka priekšlaikus kļūst gatavs.

Avoti: LLVV, KiV, ViV

apdzīt   parasti 3. pers., -dzīst, pag. -dzija; intrans.

1. Daļēji (no virspuses) sadzīt.

Avoti: LLVV

apdzīties   apv.

1. Pavirzīties zem kā.

Avoti: ViV

apdzīvāt   apv.

1. Apdzīvot.

Avoti: EH

apdzīvināt   apv.

1. Apdzīvot; nometināt iedzīvotājus.

Avoti: EH

apdzīvojams   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzīvošanai piemērots (nams, telpa u. tml.).

Apdzīvojamā platība— dzīvošanai paredzētā platība (mājā, dzīvoklī).

Avoti: LLVV

apdzīvojums

1. Iedzīvotāju izvietojums teritorijā, ko raksturo apdzīvotības blīvums un tā teritoriālā struktūra (visā teritorijā vai īstenībā apdzīvotajā - apstrādātajā, apbūvētajā teritorijā).

Apdzīvojuma blīvums— iedzīvotāju skaits uz teritorijas vienību (kvadrātkilometru).

Avoti: EV

apdzīvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pastāvīgi vai ilgāku laiku dzīvojot, aizņemt (teritoriju, telpas u. tml.) - par cilvēkiem.

Avoti: LLVV

apdzīvotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas pastāvīgi vai ilgāku laiku dzīvo (kādā teritorijā, telpā u. tml.).

Avoti: LLVV

apdzīvotība   -as, s.; parasti vsk.

1. Iedzīvotāju skaits kādā teritorijā.

Apdzīvotības blīvums— iedzīvotāju skaita attiecība pret teritorijas vienību (parasti 1 kvadrātkilometru).

2. Cilvēku eksistence kādā vietā.

Avoti: LLVV

apdzīvoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Iejusties (jaunā vietā, jaunos apstākļos); iedzīvoties.

Avoti: LLVV

apdzīvots   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apdzīvot, tāds, kur dzīvo cilvēki.

Avoti: LLVV, MLVV

apdžaugt   apv.

1. Iepriecināt, ielīksmot.

Avoti: ME

apdžavarēt   apv.

1. Apaut.

Avoti: EH

Ape   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes ziemeļaustrumu daļā 174 km no Rīgas, novada centrs no 2009. gada (1957.-2009. g. Alūksnes rajonā, 1950.-1956. g. rajona centrs, 1785.-1949. Valkas apriņķī), pilsētas tiesības kopš 1928. gada, miesta - no 1921. g., pilsēta izveidojusies uz muižas zemes, ko Livonijas ordeņa mestrs 1420. gadā izlēņoja G. G. Hopem (no viņa vārda cēlies muižas un miesta nosaukums).

2. Apes novads - novads Vidzemes ziemeļaustrumu daļā, izveidots 2009. g., ietver Apes pilsētu, Gaujienas, Apes, Trapenes un Virešu pagastu, robežojas ar Alūksnes, Gulbenes, Smiltenes un Valkas novadu, kā arī ar Igauniju.

3. Apes pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, robežojas ar Trapenes pagastu, Alūksnes novadu un Igauniju, bijušie nosaukumi: Apes pilsētas lauku teritorija, Jaunrozes pagasts, vāciski Neu-Rosensche, krieviski - Novo-Rozenskaja.

Apes pagasta teritorija— tagadējā Apes pagastā iekļauts viss pirmskara Jaunrozes pagasts un bijušā Jaunlaicenes pagasta ziemeļrietumu daļa.

4. vēst. Apes pilsētas lauku teritorija - Apes pagasta nosaukums 1990.-2009. g.

5. Apes rajons - pastāvēja 1950.-1957. g. tagadējā novada robežās.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, LE1, LD

APEC   saīs.

1. Āzijas un Klusā okeāna valstu ekonomiskās sadarbības organizācija (angļu "Asia-Pacific economic cooperation").

Avoti: PL, PnR

apecējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apecēt(1).

Avoti: LLVV

apecēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. trans. Ecējot apstrādāt (lauku); noecēt.

2. intrans. Ecējot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

apēdaļāt   apv.

1. Apēst; apgrauzt.

Avoti: ViV

apēde   apv.

1. Apirda.

Avoti: EH

apēdināt   apv.

1. Atdot apēšanai (visu krājumu).

2. Iedot kādam cilvēkam apēst kaut ko sliktu.

3. Labi paēdināt, apmierināt izsalkumu; uzturēt, dot uzturu.

Avoti: EH

apegaļam   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ViV

apeidoze   med.

1. Novirze no slimībai raksturīgās klīniskās vai histoloģiskās ainas.

Avoti: TM

apeinīks   apv.

1. Vieta, kur aug apiņi.

Avoti: TiA

apeinis   apv.

1. Parastais apinis ("Humulus lupulus").

Avoti: Aug2

apeins   apv.

1. Parastais apinis ("Humulus lupulus").

Avoti: Aug2

apeirienis   apv.

1. Apārnis.

Avoti: EH

apeirine   apv.

1. Apkārtne.

Avoti: EH

apeirofobija

1. Bailes no bezgalīgā.

Avoti: BjT

apeirons

1. Neierobežota, bezgalīga, mūžīgā kustībā esoša pirmviela sengrieķu filozofijā.

Avoti: EV

apeja   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> apiet (3); arī eja, ceļš, pa kuru var apiet, apvirzīties (kam) apkārt.

Avoti: LLVV, MLVV

apeja   arhit.

1. Ap altāra telpu liektais baznīcas joms, aiz kā franču katedrāļu sistēmā atradās kapellu vainags.

Avoti: KV

apejas   nevēl.

1. Apietas - tagadnes vienskaitļa 3. pers. no darbības vārda "apieties".

Avoti: VpJ

apekalnieši

1. Alūksnes novada Jaunlaicenes pagasta apdzīvotās vietas "Apekalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Apekalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā, 21 km no Alūksnes, 500 iedzīvotāju (2001. g.).

2. Viena no augstākajām virsotnēm Veclaicenes paugurainē, 235 m virs jūras līmeņa, atrodas Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā, 1 km uz dienvidiem no Vidzemes šosejas, kalna galā atrodas Apekalna luterāņu baznīca.

Avoti: LE1

apekle   apv.

1. Plata mala bikšu augšējā malā.

2. Apakle, apkakle.

Avoti: ME

apeks   novec.

1. Apekss.

Avoti: LV93

apekskardiogrāfija   med.

1. Grafiska krūšu priekšējās sienas sirds grūdienu izraisītās pulsācijas reģistrēšana sirds galotnes apvidū.

Avoti: MSV

apekss   astr.

1. Debess sfēras punkts, uz ko vērsta Saules relatīvā kustība attiecībā pret citām zvaigznēm.

2. ZMP orbītas punkts, kas atrodas vistālāk uz ziemeļiem no Zemes ekvatora plaknes.

Avoti: ZTV

apela   vēst.

1. Tautas sapulce Senajā Spartā, kas tika sasaukta reizi mēnesī, piedalījās 30 g. vecumu sasnieguši pilsoņi, tā apstiprināja vai noraidīja vecāko padomes un amatpersonu lēmumus, balsoja kliedzot.

Avoti: VtV

apelācija   -as, s.

1. Vēršanās (pie kā) pēc atbalsta, padoma.

2. Sprieduma pārsūdzēšana augstākas instances tiesā, kam ir tiesības no jauna izskatīt lietu pēc būtības.

Apelācijas tiesa— augstāka tiesas instance, kas pēc sūdzības (apelācijas) saņemšanas pārbauda zemākās tiesas instances sprieduma pareizību un pieņem savu spriedumu.

Avoti: LLVV, LEV

apelants   jur.

1. Persona, kas iesniegusi apelāciju.

Avoti: SV99

apelativācija   val.

1. Īpašvārda pārtapšana par sugas vārdu (nepievienojot papildu vārddarināšanas līdzekļus).

Avoti: VsV

apelativējums   val.

1. No īpašvārda darināts sugas vārds.

Avoti: VsV

apelatīvi   val.

1. Sugasvārdi un tiem analoģiskas vārdkopas.

Avoti: SV99

apelatīvs   val.

1. Sugasvārds.

apelats   novec.

1. Apelācijā apsūdzētais.

Avoti: SW78

Apeldorna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Apeldoorn"), Gelderlandes provincē, 157700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

apelējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apelēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> apelēt (2).

Avoti: LLVV

apelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Vērsties (pie kā) pēc atbalsta, padoma.

2. Pārsūdzēt tiesas spriedumu augstākas instances tiesā, iesniegt apelācijas sūdzību.

Avoti: LLVV

apelierēt   novec.

1. Pārsūdzēt.

Avoti: SW78

Apelis   persv.

1. Apells.

Avoti: MkV, LPE, LEV

apella   vēst.

1. Tautas sapulce Spartā, senajā Grieķijā, kas apstiprināja vai noraidīja vecāko padomes un amatpersonu lēmumus; balsoja kliedzot.

Avoti: LPE

apellācija   novec.

1. Apelācija.

apellātīvi   novec.

1. Apelatīvi.

apellenti

1. Ēsmas - dzīvnieku pievilināšanas līdzekļi.

Avoti: SV08

Apells

1. Slavenākais sengrieķu gleznotājs (gr. "Apellēs"; 4 gs. p. m. ē.), bija Maķedonijas valdnieku galma gleznotājs.

Avoti: MkV, LEV, LPE

apelsīns   -a, v.

1. Citrusu ģints suga ("Citrus sinensis"), subtropu augļu koks ar apaļiem, aromātiskiem, sulīgiem, parasti oranžiem augļiem, savvaļā nav atrasts, kultivē tropos un subtropos, Dienvideiropā ieviests 15. gs.

2. Šī koka auglis.

Avoti: LLVV, MLVV, PDE

apelst   apv.

1. Apskriet.

Avoti: EH

āpelte   apv.

1. Kārīgs cilvēks.

Avoti: EH

Apelterna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Appeltern"), Gelderlandes provincē, 830 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Apelūsasa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Opelousas"), Luiziānas štatā, 16600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

apēna   apv.

1. Paēna, ēna.

Avoti: ĒiV

apenaji   apv.

1. Melnā jāņoga ("Ribes nigrum"), upenes.

Avoti: Aug2

apenāji   apv.

1. Melnā jāņoga ("Ribes nigrum"), upenes.

Avoti: Aug2

Apencelle   vietv.

1. Pilsēta Šveicē, Apencelles-Innerrodenes kantona administratīvais centrs, 5730 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Kantons Šveices ziemeļaustrumos, sastāv no 2 puskantoniem.

Apencelles-Auserrodenes kantons— puskantons Šveicē, platība - 243 kvadrātkilometri, 52800 iedzīvotāju, administratīvais centrs - Hērizava, valoda - vācu, ticīgie - protestanti, katoļi.

Apencelles-Innerrodenes kantons— puskantons Šveicē, platība - 173 kvadrātkilometri, 15600 iedzīvotāju, administratīvais centrs - Apencelle, valoda - vācu, ticīgie - katoļi.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Apencelle-Auserrodene   vietv.

1. Apencelles-Auserrodenes kantons Šveices Konfederācijā, statuss - puskantons, administratīvais centrs - Hērizava, platība - 243 kvadrātkilometri, 52800 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

Apencelle-Innerrodene   vietv.

1. Apencelles-Innerrodenes kantons Šveices Konfederācijā, statuss - puskantons, administratīvais centrs - Apencelle, platība - 173 kvadrātkilometri, 15600 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

apendektomija   med.

1. Aklās zarnas tārpveida piedēkļa izoperēšana.

Avoti: VE

apendicisms   med.

1. Stāvoklis ar patoloģiskiem simptomiem tārpveida piedēkļa apvidū.

Avoti: TM

apendicīts   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Aklās zarnas tārpveida piedēkļa iekaisums.

Obliterējošais apendicīts— tārpveida piedēkļa kairinājuma vai subakūta iekaisuma stāvoklis, kas rada gļotādas salipumus, lūmena obliterāciju un fibrozu deģenerāciju.

Avoti: LLVV, TM

apendikolitiāze   med.

1. Stāvoklis, kad aklās zarnas piedēkli nosprostojis izkārnījumu akmens.

Avoti: MSV

apendikolīts   med.

1. Konkrements tārpveida piedēklī.

Avoti: TM

apendikolīze   med.

1. Tārpveida piedēkļa atbrīvošana no saaugumiem.

Avoti: TM

apendikopātija   med.

1. Tārpveida piedēkļa saslimšana.

Avoti: TM

apendikostomija   med.

1. Tārpveida piedēkļa iešūšana vēdera sienas griezumā un tā galotnes atvēršana resnās zarnas skalošanai, piem., ulcerozā kolīta gadījumā.

Avoti: TM

apendīks   novec.

1. Pielikums: aklās zarnas piedēklis.

Avoti: KV

apendikss   -a, v.

1. anat. Aklās zarnas tārpveida piedēklis.

2. tehn. Cauruļveidīga detaļa dirižabļa vai aerostata apakšdaļā, kas kalpo čaulas piepildīšanai ar gāzi un liekās gāzes izvadīšanai lidojuma laikā.

Avoti: LLVV, SV69

apendikulārija   -as, s.; biol.

1. dsk. Tunikātu tipa klase ("Appendiculariaea"), jūru un okeānu planktona iemītnieki, Baltijas jūrā konstatētas 2 sugas.

Avoti: ZTV

apene   -es, s.; sar., nelit.

1. Apkopēja.

Avoti: SLG

apenes   dsk. ģen. -ņu, s.; sar., nelit.

1. Apakšbikses; biksītes.

Avoti: SLG, MLVV

apeni   apv.

1. Parastais apinis ("Humulus lupulus").

Avoti: Aug2

Āpēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā.

Avoti: LC

apenieši

1. Apes pilsētas un pagasta iedzīvotāji.

Avoti: V1

Apenīni   vietv.

1. Kalnu sistēma Eiropas dienvidos, Apenīnu pussalā Itālijā, garums - ~1200 km, vidēji augsti (1500-2000 m) kalni, augstākā virsotne - Korno kalns - (2914 m).

Apenīnu pussala— atrodas Dienvideiropā, garums - ~1100 km, platums - 130-300 km, apskalo Tirēnu, Ligūrijas, Adrijas, Jonijas jūra.

Avoti: LģE

apenis   apv.

1. Apīnis.

2. Melnā jāņoga ("Ribes nigrum"), upenes.

Avoti: ME, Aug2

apēnojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apēnot.

Avoti: LLVV

apēnošana

1. Darbība, process --> apēnot.

2. lauks. Saules starojuma negatīvās ietekmes novēršana vasaras karstajā periodā - stiklotās siltumnīcās un lecektīs stiklus piesedz ar režģotiem koka rāmjiem, apšļaksta ar krīta vai māla suspensiju.

Avoti: ZTV

apēnot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apklāt ar savu ēnu, nosegt, aizklāt (parasti augus) tā, ka neapspīd gaisma.

// pārn. Piešķirt sejai, acīm skumju, nopietnu izteiksmi (par pārdzīvojumu, izjūtām u. tml.).

// pārn. Padarīt nepatīkamu, drūmu, samaitāt (ko labu); aptumšot.

// pārn. Ar savu pārākumu padarīt (ko) mazāk ievērojamu, manāmu, nomākt; aizēnot, aptumšot.

Avoti: LLVV

apenta   novec.

1. Rūgts minerālūdens pret cietu vēderu.

Avoti: KV

apeņi   apv.

1. Parastais apinis ("Humulus lupulus").

Avoti: Aug2

apēņi   apv.

1. Parastais apinis ("Humulus lupulus").

Avoti: Aug2

apepsija   med.

1. Nepietiekama sagremošana; barības sagremošanas izbeigšanās.

Avoti: TM

apepsīnija   med.

1. Pepsīna trūkums kuņģa sulā.

Avoti: TM

apeptisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Nesagremojams.

Avoti: SV12

apera   lat.

1. Rudzusmilgas - viendīgļlapju klases graudzāļu dzimtas ģints.

Apera spica-venti— parastā rudzusmilga.

Avoti: LD

apercepcija

1. Viena no cilvēka psihes pamatīpašībām - uztveres aktivitāte, kuras pamatā ir pieredze un zināšanas.

Avoti: SV99

apercepēt

1. Iespaidus apzinīgi uztvert, īpatnēji uzņemt ierosmi mākslas darba procesā.

Avoti: SV58

aperceptīvs

1. Tāds, kas attiecas uz apercepcijām.

Aperceptīvā psiholoģija— psiholoģijas virziens, kas uzsver apercepcijas noteicošo lomu apziņas dzīvē.

Aperceptīvie savienojumi— tādi priekšstatu savienojumi, ko noteic mūsu aktīvie pārdzīvojumi, uzmanība un interese.

Avoti: KV

apercipēt   -ēju, -ē, -ē, -ējam, -ējat, pag. -ēju, -ējām, -ējāt; pav. -ē, -ējiet;

1. Uztvert, apgūt, pamatojoties uz pieredzi.

Avoti: SV69

apercu   fr.

1. Skaidrs pārskats, īss satura atstāstījums, uzmetums.

Avoti: KV

apērde   apv.

1. Augonis uz pirksta, kas no skabargas radies; pirksta vaļņa apmilzums; slimība, kura ceļas, ja pirksta galā kaut kas ieduras un netiek izvilkts.

Avoti: EH

Apere   vietv.

1. Upe Bolīvijā, Mamores kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

aperenes   apv.

1. Perētājas.

Avoti: ME

aperenes   novec.

1. Sīkas parzītiskas sēnītes uz augstāko augu lapām; appērsnes.

Avoti: KV

aperiēns   med.

1. Viegls caurejas līdzeklis; līdzeklis, kas ierosina ēstgribu.

Avoti: TM

aperiodisks

1. Neperiodisks, tāds mainīgais, kuram nepiemīt periodiskums.

Aperiodiskas svārstības— novērojamas gadījumos, ja svārstību sistēmā ir lieli pretestības spēki un līdz ar to notiek intensīva svārstību enerģijas disipācija.

Aperiodisks kontūrs— ķēde ar aperiodiskām svārstībām.

Avoti: EV, KV

aperistaltika   med.

1. Peristaltikas trūkums.

Avoti: TM

aperitīvs   -a, v.

1. Alkoholisks dzēriens apetītes rosināšanai.

Avoti: LLVV, MLVV

aperkets

1. Aperkots - sitiens no apakšas ar saliektu roku (boksā).

Avoti: Ang

aperkots

1. Sitiens no apakšas ar saliektu roku (boksā).

Avoti: SV99

apērmot   apv.

1. Izkropļot, padarīt neglītu, notašķīt.

2. Uzskatīt par brīnumu.

Avoti: ME

apērmot   apv.

1. Izkropļot, padarīt neglītu, notašķīt.

2. Uzskatīt par brīnumu.

Avoti: ME

apersonifikācija   med.

1. Kādas citas personas īpašību neapzināta pārnešana uz paša "es".

Avoti: TM

apērst   apv.

1. Apārdīt, atārdīt visapkārt.

Avoti: EH

apertinences   novec.

1. Ar kādu muižu vai mājām nesaistīti, bet pie tām piederoši īpašumi.

Avoti: SV12

aperto   mūz.

1. Atklāta skaņa; norādījums noņemt surdīni (pūšamajiem instrumentiem).

Avoti: Mūz

apertometrs

1. Aparāts optiskas sistēmas skaitliskās apertūras mērīšanai.

Avoti: SV69

aperts   novec.

1. Brīvs no sniega.

Avoti: KV

apertūra   fiz.

1. Optiskas sistēmas efektīvais atvērums, ko nosaka lēcu un diafragmu izmēri.

Leņķiskā apertūra— leņķis starp malējiem stariem gaismas konusā, kas nonāk optiskā sistēmā.

Kameras apertūra— maskēta atvere, kas uzņemšanas laikā ierobežo kadra attēla laukumu.

Kopētāja apertūra— atvere, kas ierobežo gaismas plūsmu kopētājā.

Objektīva apertūra— objektīvam pievienota atvere, kas ierobežo objektīva uztverto gaismas plūsmu.

Projektora apertūra— maskēta apertūra, kas projicēšanas laikā ierobežo kadra attēla laukumu.

2. Apertūra kodolfizikā - leņķis starp koniskā radioaktīvā starojuma malējiem stariem, kuri nonāk reģistrējošā iekārtā.

Avoti: ZTV, FF

apertūrkarte   -šu, s.

1. Perfokarte ar taisnstūrveida izgriezumu, kurā ievietots mikrofilmas kadrs.

Avoti: LPE

apeskāt   apv.

1. Nosmulēt, notraipīt, notašķīt.

2. Nomelnot.

3. Skriet ap kaut ko.

Avoti: ME

apēst   -ēdu, -ēd, -ēd, pag. -ēdu; trans.

1. Noēst bez pārpalikuma (barību).

// pārn.; sar. Sabojāt (mūžu, veselību); nomocīt (kādu).

// pārn.; sar. Nomākt, iznīcināt.

// pārn.; sar. Patērēt daudz vai visu (parasti naudu).

Avoti: LLVV

āpēt   apv.

1. Cītīgi nodarbināt, pērt; stipri bārt, rāt.

2. Cītīgi nopūlēties, strādāt.

Avoti: ME

apetāls   novec.

1. Īpašības apzīmējums ziedam, kam nav ziedlapiņu (piem., lazdas ziedam).

Avoti: LME

apetence   psih.

1. Tieksme apmierināt dabiskās dziņas.

Avoti: PsA

apetīte   -es, s.; parasti vsk.

1. Ēstgriba.

Vilka apetīte— ļoti liela apetīte.

Zirga apetīte— ļoti liela apetīte.

// pārn.; sar. Vēlēšanās, patika (ko darīt).

Avoti: LLVV

apetītelīgs   žarg.

1. Ēstgribu veicinošs; garšīgs.

Avoti: SLG

apetītlīgs   žarg.

1. Ēstgribu veicinošs; garšīgs.

2. Patīkams, simpātisks; kārdinošs.

Avoti: SLG

apetīts   novec.

1. Ēstgriba.

Avoti: LV93

apēvelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ēvelējot (visapkārt, no virspuses), padarīt gludu.

Avoti: LLVV

APEX   saīs.

1. Standarta ekonomiskās klases aviobiļešu iepriekšiegādes tarifs (angļu "Advance-Purchase Excursion tariff"); šā tarifa biļetēm ir dažādi ierobežojumi, piemēram, ierobežota garantētā rezervēšana pirms izlidošanas; fiksēts minimālais un maksimālais uzturēšanās laiks konkrētajā valstī; soda nauda par izmaiņu veikšanu; maksa par biļetes anulēšanu; nokavējot lidojumu, biļeti nav iespējams apmainīt.

Avoti: TvV

Āpezers   vietv.

1. Ezers Kuldīgas novada Kurmāles pagastā, garums - ~800 m, lielākais platums ~300 m.

Avoti: La1

apeža   apv.

1. Vieta apkārt ežai.

Avoti: ME

apēžas   apv.

1. Kuņģa slimība, kas rodas, ja ir ieēsts kas nevēlams.

Avoti: KiV

apēžas   apv.

1. Arkla streņģe.

Avoti: KiV

apfantazēt

1. Fantazējot apcerēt.

Avoti: PP, T

apfārējies   žarg.

1. Traks, nenormāls.

Avoti: SLG

apfelsine   novec.

1. Apelsīns.

Avoti: SV12

apg.   saīs.

1. Apgabals.

2. Apgāds (izdevniecības ziņās).

Avoti: i1

apgabalaini   apv.

1. Vietām, dažviet, šur tur, joslām.

Avoti: EH

apgabalis   apv.

1. Vietām, dažviet.

Avoti: EH

apgabals   -a, v.

1. Plaša teritorija, apvidus; ģeogrāfiskā josla.

Beznoteces apgabals— iekškontinentālās noteces apgabals, ko upju sistēmas nesaista ar okeānu un iekšējām jūrām.

2. Administratīvi teritoriālā iedalījuma vienība.

Pāvesta apgabals— teokrātiska valsts Vidusitālijā 756.-1870. g., kas izveidojās, kā Romas pāvesta laicīgais valdījums ap Romas un Ravennas pilsētām, sākotnēji ietilpa Franku Impērijā, no 962. g. - Svētajā Romas Impērijā, no 1274. g. bija suverēna valsts, 1861. g. iekļauta Itālijas Karalistē, bet 1870. g. 20. septembrī likvidēta; Baznīcas valsts; Pāvesta valsts.

3. mat. Sakarīga vaļēja plaknes vai telpas punktu kopa.

4. inf. Operatīvās atmiņas daļa, kas tiek dinamiski piešķirta katram darbam.

Avoti: LLVV, ZTV, D89

apgabaltiesa   -as, s.

1. Apgabala tiesa.

2. Svarīgāko lietu pirmās instances tiesa un sīkāko lietu otrās instances tiesa.

Avoti: LLVV

apgabaļš   apv.

1. Vispārīgos vilcienos - kā gabaldarbs.

Avoti: EH

apgabana   novec.

1. Kaltēšanai izārdīta siena guba (gabana).

Avoti: KV

apgabane   apv.

1. Ap siena gubu izārdīts siens.

Avoti: KiV

apgabenis   apv.

1. Žāvēšanai izjauktās siena gubas aizņemtā vieta.

Avoti: EH

apgabine   apv.

1. Žāvēšanai izjauktās siena gubas aizņemtā vieta.

Avoti: EH

apgābties   apv.

1. Apņemt (piem., lakatu).

2. Nodrošināties mantkārīgi un pārmērīgi; būt savtīgam, mantkārīgam.

Avoti: EH

apgāda   apv.

1. Apgādāšana, apgāde, uzturēšana, kopšana.

Apgādu kapitāls— uzturēšanas kapitāls.

Avoti: ME

apgādājamais   -ā, v.

1. Cilvēks, kas atrodas kāda apgādībā.

Avoti: LLVV

apgādāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Nodrošināt (ar nepieciešamo, vajadzīgo) pietiekošā daudzumā.

2. Nodrošināt (parasti nestrādājošu cilvēku) ar dzīvei nepieciešamo.

3. novec. Izdot (grāmatas, laikrakstus, žurnālus).

Avoti: LLVV

apgādātājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas apgādā (2) kādu; apgādnieks (1).

2. Cilvēks, kas sagādā, apgādā (1).

3. Grāmatu, žurnālu, laikrakstu izdevējs.

Avoti: LLVV

apgādāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos;

1. Refl. --> apgādāt(1).

Avoti: LLVV

apgādcentrs   novec.

1. Apgādes centrs.

Avoti: Lo

apgāde   -es, s.; parasti vsk.

1. Nodrošināšana (ar nepieciešamo, vajadzīgo); apgādāšana.

2. Apgādāšana, apgādība (1).

Avoti: LLVV

apgādība   -as, s.

1. parasti vsk. Nestrādājoša (veca, nepilngadīga u. tml.) cilvēka nodrošināšana ar dzīvei nepieciešamo.

2. novec. Apgāds, apgādniecība.

Apgādībā esošs ģimenes loceklis— sociāli apdrošinātās personas ģimenes loceklis, kuram saskaņā ar likumu būtu tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju sociāli apdrošinātās personas nāves gadījumā.

Avoti: LLVV, MLVV

apgādīgs   apv.

1. Tālredzīgs, gādīgs, rūpīgs.

Avoti: ME

apgādniecība   -as, s.; novec.

1. Apgāds.

Avoti: LLVV

apgādnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas apgādā (2) kādu.

2. reti. Cilvēks, kas piegādā, sagādā ko vajadzīgu; piegādātājs; sagādnieks.

3. Grāmatu, žurnālu, laikrakstu izdevējs.

Avoti: LLVV

apgāds   -a, v.

1. Grāmatu izdevējfirma; uzņēmums, kas savā vārdā apgādā un izplata preses, literārus, mūzikas, tēlotājas mākslas vai fotogrāfiskus darbus.

Avoti: LLVV, TV

apgaidīt   apv.

1. Pagaidīt.

Avoti: EH

apgailēties   apv.

1. Pārklāties ar baltiem pelniem.

Avoti: EH

apgailināt   apv.

1. Ļaut pārklāties ar baltiem pelniem.

Avoti: EH

apgainīt   apv.

1. Apmaisīt.

Avoti: EH

apgaiņāt   apv.

1. Apdzīt.

Avoti: EH

apgaismāt   apv.

1. Apgaismot (piemēram, vietu, telpu).

Avoti: KiV

apgaisme   -es, s.; parasti vsk.

1. Apgaismošana (1); apgaismojums (1).

2. vēst. Apgaismība.

3. pareti. Apgaismošana (2); apgaismojums (3).

Avoti: LLVV

apgaismība   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Zinātnes un kultūras izplatīšana, feodālisma apkarošana 17.-19. gadsimtā, raksturīga uzsvērta ticība cilvēka prāta spējām - racionālismam, veicināja reliģijas pakārtošanu utilitārām vajadzībām (uzturēt morāli, nodrošināt paklausību valsts varai u. tml.). Radikālākie apgaismības ideologi iestājās pret reliģiju vispār, īpaši pret kristīgo ticību un baznīcu.

// pārn. Apskaidrība; apstākļu, lietas u. tml. būtības izpratne.

Avoti: LLVV, TK-80, MkV, MLVV

apgaismniecība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Apgaismība.

Avoti: LLVV

apgaismniecisks   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Saistīts ar apgaismniecību.

Avoti: LLVV

apgaismnieks   -a, v.; reti.

1. Apgaismotājs (2).

Avoti: LLVV

apgaismojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Gaismas plūsma, kas krīt uz virsmas laukuma vienību.

2. Ierīce, kas dod mākslīgu gaismu.

3. Rezultāts --> apgaismot (2); attēlojums, izskaidrojums.

// vsk. lok. Ievērojot (ko), no kāda viedokļa, no kādām pozīcijām.

Avoti: LLVV

apgaismošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> apgaismot (1).

Apgaismošanas ķermenis— mākslīgas gaismas avots; apgaismes ķermenis.

2. Darbība --> apgaismot (2); izskaidrošana; noskaidrošana.

3. Darbība --> apgaismot(3); izglītošana.

Avoti: LLVV

apgaismot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt (ko) gaišu, izstarojot gaismu (par gaismas avotiem).

2. Vispusīgi izskaidrot, attēlot.

3. Padarīt zināšanām, atziņām bagātāku; izglītot.

Avoti: LLVV

apgaismotājs   -a, v.

1. Darbinieks, kas pārzina teātra, televīzijas u. tml. izrāžu, arī filmu uzņemšanas vietu apgaismošanu; darbinieks, kas apgaismo šīs vietas.

2. vēst. Apgaismības ideju izplatītājs.

Avoti: LLVV

apgaismoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; reti.

1. Refl. --> apgaismot(1); tikt apgaismotam (ar gaismas avotu).

Avoti: LLVV

apgaist   apv.

1. Pazaudēt.

2. Paģībt.

Avoti: EH

apgaita   -as, s.

1. Noteikta teritorija, kas jāpārzina dienesta uzdevumā.

2. Pārbaude, ko veic, apstaigājot kādu telpu, vietu, teritoriju.

Avoti: LLVV, LxE

apgaitnieks   -a, v.

1. Dzelzceļa līnijas, arī citu satiksmes ceļu darbinieks, kas pārzina noteiktu ceļa posmu - apgaitu.

Avoti: LLVV

apgaitot   apv.

1. Pārbaudot, aplūkojot apiet apkārt (piespiedu kārtā).

Avoti: EH

apgājiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> apiet.

Avoti: LLVV

apgājīgs   apv.

1. Saticīgs, laipns, sabiedrisks.

Avoti: EH

apgaldēt   apv.

1. Iegūt cietu garozu, virskārtu.

Avoti: EH

apgale   apv.

1. Apgalvenis.

Avoti: TlV

apgāle   apv.

1. Atkala.

Avoti: EH

apgalējams

1. Kaut kas ar acīm vai prātu aptverams, galīgs.

Avoti: NeV

apgālēt   apv.

1. Pārklāties ar plānu ledus kārtiņu (gāli).

Avoti: ME

apgalēt   apv.

1. Pieveikt, uzveikt, pārspēt, pabeigt.

2. Aptvert, aprēķināt, iedomāties, būt priekšstatam.

Avoti: ME, EH

apgālis   apv.

1. Atkala; koku apledojums.

Avoti: EH

apgāls   apv.

1. Atkala.

Avoti: NeV

apgals   apv.

1. Beigas.

Avoti: EH

apgals   apv.

1. Lietus ziemas laikā.

Avoti: EH

apgalvāt   apv.

1. Apgalvot.

Avoti: KiV

apgalve   apv.

1. Galvassega.

2. Apauši.

Avoti: ME

apgalvene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Ragavu priekšā uz augšu uzliekto slieču savienojums; ragavu slieču priekšējā daļa, priekšējais uzliekums.

2. apv. Vairākkārt ap galvu aptīts lakats.

3. apv. Apauši bez pavadas.

Avoti: LLVV, ME

apgalvenis   novec.

1. Slieces priekšējā gala un pirmā balziena savienojums ar savītu sakni vai sautētu jaunu bērzu.

2. Vairākkārt ap galvu aptīts lakats.

3. Apauši bez pavadas.

Avoti: KV

apgalvienis   apv.

1. Apgalvene.

Avoti: EH

apgalvines   apv.

1. Apgalvene.

Avoti: EH

apgalvinis   apv.

1. Apgalvene.

Avoti: EH

apgalvji   apv.

1. Apaušu galvas daļa.

Avoti: ME

apgalvnieks   apv.

1. Apgalvene.

Avoti: TlV

apgalvojums   -a, v.

1. Ļoti noteikti, kategoriski izteikta doma, spriedums.

Kails apgalvojums— apgalvojums bez pierādījuma.

Tukšs apgalvojums— nepamatots apgalvojums.

Apgalvojuma spriedums— spriedums ar apgalvojošo kopulu "ir".

Apgalvojuma teikums— teikums, kurā gramatiskie līdzekļi neizsaka noliegumu.

2. inf. Predikāts, loģiskā izteiksme vai nosacījums, kuram būtu jābūt patiesam.

Avoti: LLVV, D3

apgalvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izteikt (domu, spriedumu) ļoti noteikti, kategoriski.

Avoti: LLVV

apgānīšana   jur.

1. Kapu apgānīšana - krimināli sodāms nodarījums, kas var izpausties kapu kopiņas, apbedījuma urnas izpostīšanā, tās izgreznojumu iznīcināšanā vai sabojāšanā, kapu pieminekļa, vainagu, ziedu vai citu priekšmetu, kas atrodasuz kapa, kapa iežogojuma, apstādījumu iznīcināšanā vai bojāšanā, dažādu priekšmetu vai uzrakstu, kas pauž ņirgāšanos par kapu vai mirušo, novietošanā u. tml.

Avoti: JtV1

apganīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Daļēji noganīt.

2. apv. Mazliet paganīt, ganīt, pieradināt pie ganīšanas.

Avoti: LLVV, EH

apgānīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Aptraipīt, notriept ar netīrumiem; arī izpostīt, nopostīt (parasti aiz ļaunuma).

2. Apkaunot (ko cēlu, labu); aptraipīt.

Avoti: LLVV

apgaņģis   apv.

1. Apvidus, apkaime.

Avoti: EH

apgārbāt   apv.

1. Labi izstrādāt, saudzēt.

Avoti: EH

apgardināt   apv.

1. Iegūt mutē labu garšu.

Avoti: EH

apgardināties   apv.

1. Aplaizot lūpas, iegūt patīkamu garšas sajūtu.

Avoti: EH

apgarēt   apv.

1. Atdzist, kļūt vēsam.

2. Apdarīt.

3. Paciest, izturēt.

Avoti: EH, KnG

apgarēties   apv.

1. Nolemt, izšķirties.

2. Par lielu riebumu, pretīgumu.

3. Novēlēt, atvēlēt (bez skaudības).

4. Apriebties.

Avoti: EH

apgarīties   apv.

1. Uzdrošināties.

Avoti: ME

apgarojums   -a, v.

1. Psihisks stāvoklis, kam raksturīgas cēlas jūtas, iekšēja skaidrība, sajūsma.

Avoti: LLVV

apgarot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans., parasti 3. pers.

1. Piešķirt cildenumu (piemēram, darbam, mūžam).

2. Izraisīt cēlas jūtas, centienus; iedvesmot, sajūsmināt.

Avoti: LLVV

apgarotība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> apgarots, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

apgarots   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar dziļām, cildenām domām un jūtām, kas izpaužas ārēji; ar bagātu garīgo pasauli (par cilvēku).

Avoti: LLVV

apgarotums   v.

1. Vispārināta īpašība --> apgarots, šīs īpašības konkrēta izpausme.

apgāšanās   jūrn.

1. Process, kura rezultātā laivas bura skar ūdeni un nevar vairs no tā atrauties.

Avoti: JūVM

apgatavenis   tehnol.

1. Sagatave.

Avoti: Tv01

apgaudēt   apv.

1. Apraudāt, sērot.

2. Apsūdzēt.

Avoti: ME

apgaudot   apv.

1. Apraudāt gaudojot, kaucot.

Avoti: EH

apgausināt   novec.

1. Aplaimot, svētīt.

Avoti: KV

apgaust   apv.

1. Apraudāt, sērot.

2. Apsūdzēt.

Avoti: ME

apgaut   apv.

1. Piekrāpt, apkrāpt.

2. Uzveikt, veikt.

3. Paveikt, padarīt; savākt, salikt.

4. Būt ļoti noslogotam.

Avoti: ME, ViV, ĒiV

apgauties   apv.

1. Pievilties.

Avoti: EH

apgauzt   apv.

1. Nosūdzēt, apsūdzēt.

Avoti: EH

apgāzēšana   novec.

1. Slimību dīgļu un kaitēkļu iznīcināšana ar indīgām, ātri gaistošām vielām, slēgtās telpās, teltīs, kastēs un gāzēšanas kamerās; fumigācija.

Avoti: LLx

apgāzīt   apv.

1. (Atkārtoti) apgāzt, pārmest pāri kaudzei.

Avoti: EH

apgāzt   -gāžu, -gāz, -gāž, pag. -gāzu; trans.

1. Pieskaroties, piegrūžoties u. tml., pārvietot uz sāniem; gāžot apgriezt otrādi.

// imperf. Gāzt apkārt.

// sar. Apliet (ko, parasti, gāžot ar šķidrumu piepildītu trauku).

2. Pierādīt (domas, uzskata) maldīgumu, nepatiesumu, aplamību.

Avoti: LLVV

apgāzties   -gāžos, -gāzies, -gāžas, pag. -gāzos;

1. Refl. --> apgāzt (1).

Avoti: LLVV

apglabāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Aprakt (mirušo), parasti ar sēru ceremoniju; apbedīt.

// pārn. Paturēt sevī, neizpaužot citiem.

2. apv. Noglabāt, paslēpt zem kā.

Avoti: LLVV, MLVV, ViV

apglābināt   apv.

1. Ievākt ražu, paglabāt.

Avoti: EH

apglābt   apv.

1. Ievīstīt; izglābt, paglābt.

2. Remdēt, remdināt.

3. Ātri izārstēt.

Avoti: EH

apglābties   apv.

1. Paglābties.

Avoti: EH

apglaimot   apv.

1. Aplišķēt; pielišķēties, pieglaimoties.

Avoti: EH

apglāsīt   apv.

1. Paijāt, glāstīt, glaudīt.

Avoti: ME

apglāstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Glāstot apmīļot.

Avoti: LLVV

apglaudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Noglaudīt (visapkārt, no visām pusēm).

2. Glaudot apmīļot.

Avoti: LLVV, MLVV

apglaust   -glaužu, -glaud, -glauž, pag. -glaudu; trans.

1. Glaužot (visapkārt vai vietumis), padarīt (ko) gludāku.

2. Glaužot apmīļot.

3. parasti 3. pers. Apņemt, apkļaut (par ko mīkstu, gludu).

Avoti: LLVV

apglausties   parasti 3. pers., -glaužas, pag. -glaudās;

1. Refl. --> apglaust (3).

Avoti: LLVV

apglaustīt   apv.

1. Apglaust, apglāstīt, glaudīt, nogludināt (atkārtoti visapkārt).

Avoti: EH

apglēbt   apv.

1. Apskaut, apķert, apkļaut, paglābt; nogādāt drošībā.

Avoti: EH

apglemēt   apv.

1. Kļūt glumam, slidenam, gļotainam.

2. Pārklāties ar dūņām, dubļiem.

Avoti: EH

apglemzt   apv.

1. Apmelot, nomelnot.

Avoti: EH

apglezēt   apv.

1. Veidoties cietai zemes garozai, arī slidenai atkalā.

Avoti: EH

apgleznojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apgleznot.

Avoti: LLVV

apgleznot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārklāt (ko) ar gleznojumu.

Avoti: LLVV

apglīdēt   apv.

1. Tikt noklātam ar mālu.

2. No dūņām kļūt gludam, glumam, noklāties ar gļotām.

Avoti: ME

apglimēt   apv.

1. Apglumēt.

Avoti: EH

apglīmēt   apv.

1. No dūņām kļūt gludam, glumam, noklāties ar gļotām.

Avoti: EH

apglitēt   apv.

1. Kļūt visapkārt slidenam, glumam, jēlam, gļotainam; apglumēt.

Avoti: EH

apglītināt   apv.

1. Padarīt kārtīgu, tīru, skaistu (visapkārt).

Avoti: EH

apglītot   apv.

1. Puslīdz izglītot, ne līdz galam; apskolot.

Avoti: EH

apglīzdēt   apv.

1. Pārklāties ar mālu (glīzdu); (sala dēļ) kļūt stīvam, sastīvēt (par zemi).

Avoti: EH

apglizināt   apv.

1. Nolīdzināt, nogludināt visapkārt (ar rokām).

Avoti: EH

apgližināt   apv.

1. Nolīdzināt, nogludināt visapkārt (ar rokām).

Avoti: EH

apglodot   apv.

1. Tikt pārklātam ar dūņām.

Avoti: ME

apglotēt   apv.

1. Apglumēt, kļūt viscaur gļotainam, glumam.

Avoti: EH

apglūdēt   apv.

1. Apglīdēt.

Avoti: ME

apgludināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Padarīt gludu vai gludāku (visapkārt, no vairākām pusēm).

Avoti: LLVV

apglumēt   parasti 3. pers., -glumē, pag. -glumēja (retāk -gluma, 1. konj.); intrans.

1. Pārklāties (visapkārt vai vietumis) ar gļotām, kļūt glumam (parasti mitruma ietekmē).

Avoti: LLVV

apglumināt   apv.

1. Apgludināt.

2. Apslapināt ar siekalām, nosiekalot visapkārt.

Avoti: EH

apglumt   apv.

1. Apglumēt; kļūt gļotainam, glumam.

2. Kļūt nejūtīgam, trulam.

Avoti: ME

apglūnēt   -glūnu, -glūni, -glūn, pag. -glūnēju; trans.

1. Glūnoši aplūkot (no visām pusēm).

Avoti: LLVV

apglužināt   apv.

1. Apgludināt.

Avoti: EH

apgļitēt   apv.

1. Kļūt viscaur gļotainam, glumam, slidenam.

Avoti: EH

apgnauzt   apv.

1. Apkrimst, apgrauzt visapkārt (ar lūpām).

Avoti: EH

apgodēt   apv.

1. Sapost, uzpost.

Avoti: EH

apgodināt   apv.

1. Godāt, godināt, apbērt ar goda un cieņas pierādījumiem.

Avoti: ME

apgodīt   apv.

1. Godāt, cienīt, kopt, visapkārt radīt kārtību, tīrīt, slaucīt.

Avoti: ME

apgorīties   apv.

1. Apgriezties (goroties, staipoties, stiepjoties).

Avoti: EH

apgozēt   apv.

1. Apsildīt saulē.

2. Apgruzdēt, apcepties visapkārt (uz oglēm).

Avoti: EH

apgozēties   apv.

1. Mazliet apsildīties saulē.

Avoti: EH

apgr.   saīs.

1. Apgrozījums; apgrozība (gada apgr.).

Avoti: i1

apgr.   saīs.

1. Apgrieziens.

Avoti: i1

apgr/min   saīs.

1. Apgriezieni minūtē (ārpussistēmas rotācijas frekvences mērvienība).

Avoti: i1

apgr/s   saīs.

1. Apgriezieni sekundē (ārpussistēmas rotācijas frekvences mērvienība).

Avoti: i1

apgrabāt   apv.

1. Apzagt.

Avoti: EH

apgrābāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. pareti. Apgrābstīt (1).

2. Apgrābstīt (2).

Avoti: LLVV

apgrabēt   apv.

1. Kļūt viscaur nolietotam, notrītam, nodeldētam.

Avoti: EH

apgrabināt   apv.

1. Apgrauzt, apskrubināt visapkārt.

2. Apbraukt kaut kam apkārt ar žvadzoņu, graboņu.

3. Likt grabēt, klabēt, žvadzēt (visam objektu kopumam).

4. Aprušināt.

Avoti: EH

apgrābstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pavirši vairākkārt pieskarties, aptaustīt (visapkārt vai vietumis).

2. pārn.; sar. Pavirši paveikt (kādu darbu); pavirši iemācīties.

3. Daļēji, pavirši nogrābt.

Avoti: LLVV, MLVV

apgrābšļāt   apv.

1. Apgrābstīt.

Avoti: EH

apgrābt   -grābju, -grāb, -grābj, pag. -grābu; trans.

1. Nogrābt (visapkārt, no vairākām pusēm).

Avoti: LLVV

apgraizalēt   apv.

1. Apgraizīt.

Avoti: KiV

apgraizas   apv.

1. Atgriezumi, pārpalikumi.

Avoti: EH

apgraizelēt   apv.

1. Vairākkārt mazliet apgriezt.

Avoti: ME

apgraizes   apv.

1. Atgriezumi.

Avoti: ME

apgraizīšana

1. Darbība, process --> apgraizīt.

2. Ritualizēta dzimumlocekļa priekšādiņas nogriešana vīriešiem vai iekšējo kaunuma lūpu apgriešana sievietēm.

Avoti: LEV

apgraizīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pavirši apgriezt 2 (visapkārt vai vietumis).

Avoti: LLVV

apgramstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.; reti.

1. Apgrābstīt (1) (parasti, lai ko sataustītu).

Avoti: LLVV

apgramšļāt   apv.

1. Apgramstīt.

Avoti: EH

apgramžāt   apv.

1. Saskrāpēt, saskrambāt viscaur.

Avoti: EH

apgramžļāt   apv.

1. Apkodīt, apgrauzt, apkrimst, apskrubināt visapkārt.

Avoti: EH

apgrandīt   apv.

1. Nokratīt, nobirdināt (visu objektu kopumu).

2. Kasīt, skrāpēt visapkārt.

3. Apkaut, apslepkavot (par masveidīgu slepkavību).

Avoti: EH

apgrantēt   apv.

1. (Pavirši) apkaisīt ar granti.

Avoti: EH

apgraudāt   apv.

1. Notraukt, nobirdināt.

2. Nogāzt, nogrūst (parasti priekšmetu).

Avoti: KiV

apgraudēt   apv.

1. Apgrauzdēt apkārt.

Avoti: EH

apgraudēt   apv.

1. Nokratīt, nobirdināt (piem., labību no vārpām, sodrējus).

2. Nomest siena kaudzes virsējo salijušo daļu, lai kaltētu sienu.

Avoti: EH

apgraudot   apv.

1. Apgrandīt - nokratīt, nobirdināt (visu objektu kopumu).

Avoti: EH

apgraulēt   apv.

1. Apēst, aprīt, nolocīt, nosukāt.

Avoti: EH

apgraulēt   apv.

1. Nošķiest, apsmērēt ar govju mēsliem.

Avoti: EH

apgraulēt   apv.

1. Apkošļāt (par lopiem).

Avoti: EH

apgraulēt   apv.

1. Paveikt (darbu) ļoti pavirši, nevīžīgi, nolaidīgi.

Avoti: EH

apgraulēties   apv.

1. Aptašķīties, nosmērēties ar saviem ekskrementiem.

Avoti: EH

apgrauļāties   apv.

1. Viscaur aplipt ar govju mēsliem (grauli).

Avoti: EH

apgraust   apv.

1. Ducināt pa visu debess pamali (par pērkonu).

Avoti: KiV

apgraušļāt   apv.

1. Apgrauzt, apkrimst (atkārtoti).

Avoti: EH

apgraut   apv.

1. Apgāzt (sagraujot, izpostot).

2. Pabeigt, pievarēt.

Avoti: EH

apgrauzdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Grauzdējot panākt, ka kļūst brūns (no virspuses, no visām pusēm).

Avoti: LLVV, MLVV

apgrauzīt   apv.

1. Apgrauzt (atkārtoti).

Avoti: EH

apgrauzt   -graužu, -grauz, -grauž, pag. -grauzu; trans.

1. Iegrauzt, arī nograuzt (visapkārt vai vietumis).

Avoti: LLVV

apgraužļāt   apv.

1. Apgrauzt (atkārtoti).

Avoti: EH

apgrāvēt   apv.

1. Apgrāvot, rakt grāvi.

Avoti: ME

apgrāvjot   novec.

1. Izrakt grāvi (kam apkārt).

Avoti: LV93

apgrāvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Izrakt grāvi (kam apkārt).

Avoti: LLVV

apgrebt   -grebju, -greb, -grebj, pag. -grebu; trans.; reti.

1. Grebjot apstrādāt (visapkārt, no vairākām pusēm).

Avoti: LLVV

apgrēcība   -as, s.; parasti vsk.

1. Reliģisko priekšrakstu, morāles normu neievērošana; grēks.

// pārn.; sar. Pārkāpums, rīcība, kas ir pretēja pieņemtajām normām.

Avoti: LLVV, MLVV

apgrēcīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Grēcīgs.

// pārn.; sar. Tāds, kas neatbilst pieņemtajām normām.

Avoti: LLVV

apgrēcināšana   rel.

1. Citu pavedināšana un pamudināšana uz grēku, maldiem, ļaunām domām par cilvēkiem vai Dievu.

2. Cilvēka tiekšanās uz ļaunu, ko ierosina ārēji apstākļi un viņa paša grēks.

3. Dievišķās patiesības izpaudums, kas atklāj cilvēkā apslēpto grēku un izprovocē grēcinieku uz naidīgu konfrontāciju ar Dievu vai dievišķās patiesības paudēju.

Avoti: TK-80

apgrēcināt   apv.

1. Sadusmot, radīt sašutumu, vest grēkā.

2. Apgrēkoties, nogrēkoties.

Avoti: ME

apgrēcināties   novec.

1. Apgrēkoties.

Avoti: VkG

apgrēcīties   apv.

1. Apgrēkoties.

Avoti: EH

apgredzenot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iezīmēt (putnu) ar īpašu gredzenu, apliekot to ap putna kāju.

Avoti: LLVV

apgreidot   žarg.

1. Uzlabot, atjaunināt (datora programmatūru).

Avoti: SLG

apgreids   žarg.

1. Uzlabojums, atjauninājums (datora programmatūrā).

Avoti: SLG

apgrēkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izdarīt ko reliģiskos priekšrakstos aizliegtu vai nosodāmu, morāles normām neatbilstošu.

// pārn.; sar. Izdarīt pārkāpumu.

Avoti: LLVV

apgremdēt   apv.

1. Nogremdēt, iegremdēt.

Avoti: EH

apgrēmēt   apv.

1. Gremošanas traucējumu iestāšanās.

Avoti: EH

apgremot   apv.

1. Sakošļāt.

Avoti: EH

apgremzdēt   apv.

1. Apgrauzt (koku visapkārt), aplaizīt aplievas mizu.

2. Apgrauzt, apkrimst, nokasīt.

Avoti: EH

apgremzdēties   apv.

1. Pārklāties ar aplievu (pavasarī).

Avoti: EH

apgremzdot   apv.

1. Apgremzdēt 1.

Avoti: EH

apgremzt   apv.

1. Apgrauzt, apkrimst (visapkārt).

Avoti: EH

apgremzties   apv.

1. Saniknoties, kļūt dusmīgam.

Avoti: EH

apgreznot   apv.

1. Appušķot.

Avoti: EH

apgreznoties   apv.

1. Viscaur izgreznoties, izpušķoties, apkārties ar rotām, greznumlietām.

Avoti: EH

apgribēt   apv.

1. Izrīkot pēc savas gribas, daudz gribēt.

Avoti: ME

apgriešana   tehnol.

1. Štancētas detaļas virsmas lieko daļu nogriešana.

Avoti: Tv01

apgriezējmašīna   tehnol.

1. Mašīna ar kuru apgriež lietas vai štancētas detaļas materiāla liekās daļas.

Avoti: Tv01

apgriezējsistēma

1. Optiskās sistēmas sastāvdaļa, kas apgriež paralēlu staru kūli.

Avoti: LPE

apgriezējštance   tehnol.

1. Štance, kas nogriež sagataves liekās, nevajadzīgās detaļas.

Avoti: Tv01

apgriezenisks   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Pretējs, otrāds; apgriezts.

Apgriezeniskas reakcijas— reakcijas, kurās reakcijas produkts vienlaikus rodas un pārvēršas par izejvielu.

Avoti: LLVV, EV

apgrieziens   -a, v.

1. Pilns aplis griešanās kustībā.

// dsk.; sar. Griešanās ātrums (dzinējam).

// pārn., sar. Aktīva, enerģiska rīcība, darbošanās.

2. Pusaplis griešanās kustībā (piemēram, slidojot).

3. apv. Virve, ar kuru ilksis piestiprina pie ragavu slieces (mietnes).

4. sar. Izdarība; notikums.

Avoti: LLVV, ME, SLG

apgriezināt   apv.

1. Ļaut apgriezt, apcirpt.

2. Piegriezt.

Avoti: EH

apgriezinis   apv.

1. Apgrieziens 1.

Avoti: EH

apgriezt   -griežu, -griez, -griež, pag. -griezu; trans.

1. Apvirzīt (apkārt) pa pilnu apli, ap asi.

// imperf. Griezt apkārt.

2. Pavērst pretējā virzienā.

// pārn.; sar. Pārmainīt pretējā virzienā, arī sagrozīt.

Apgrieztā proporcionalitāte— sakarība starp lielumiem x un y, ko raksturo vienādojums xy=k (k - proporcionalitātes koeficients).

Apgrieztais skaitlis— skaitlis 1/a, kura reizinājums ar doto skaitli a (a nav vienāds ar 0) ir 1.

// pārn. Izskaidrot pilnīgi citādi (piemēram, kāda teikto).

3. Pārmeklēt (parasti, radot nekārtību); izvandīt.

Avoti: LLVV, ZTV

apgriezt   -griežu, -griez, -griež, pag. -griezu; trans.

1. Griežot saīsināt, nolīdzināt.

// pareti. Nogriezt (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

apgriezties   -griežos, -griezies, -griežas, pag. -griezos; refl.

1. Pavērsties pretējā virzienā; refl. --> apgriezt 1(2).

// pārn. Pilnīgi pārmainīties.

2. Apvirzīties (apkārt) pa pilnu apli, ap asi; reti. --> apgriezt 1(1).

3. sar.; pareti. Bieži būt, ierasties (kādā vietā, sabiedrībā u. tml.); apgrozīties (3).

Avoti: LLVV

apgriezts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apgriezt 1.

2. Otrāds, pretējs.

3. mat. Tāds, kam viena lieluma palielinājums saistīts ar otra pamazinājumu.

Apgriezts skaitlis— skaitlis, ko dabū, dalot vieninieku ar doto skaitli.

Avoti: LLVV

apgriezums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> apgriezt 2.

2. Mala, kas izveidojas, ko apgriežot.

Avoti: LLVV

apgrilēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Apcept (piem., gaļu) grilā.

Avoti: MLVV

apgrimdināt   apv.

1. Atkārtoti nogremdēt.

Avoti: EH

apgrimt   apv.

1. Nogrimt, iegrimt.

Avoti: ME

apgrīst   apv.

1. Ielikt grīdu.

Avoti: EH

apgrobeņi   apv.

1. Ieapaļš, apaļīgs, apaļš.

Avoti: ME

apgropēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Ēvelējot (ar īpašu ēveli vai mašīnu), izveidot (visapkārt) gropi.

2. apv. Salocīt, sagropēt, sarobot visapkārt.

Avoti: LLVV, EH

apgroza   apv.

1. Ceļa līkums.

Avoti: EH

apgrozāms   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apgrozīt.

2. ekon. Tāds, kas piedalās aprites procesā.

Apgrozāmais kapitāls— uzņēmuma kapitāla daļa, kura ieguldīta apgrozāmo līdzekļu veidošanai.

Apgrozāmie līdzekļi— preces naudas līdzekļi utt., kas paredzēti tūlītējai izmantošanai uzņēmumā vai realizēšanā ārpus tā.

Avoti: LLVV, MLVV

apgrozība   -as, s.; parasti vsk.

1. ekon. Darba produktu apmaiņa ar naudas starpniecību, preču pārvēršana naudā.

Apgrozības izmaksas— izdevumi, kas saistīti ar preču apgrozību, to nogādāšanu līdz patērētājam.

2. Funkcionēšana; arī izmantošana.

Avoti: LLVV

apgrozījumlaiks

1. Laiks, kas nepieciešams, lai izpildītu darbu no sākuma līdz beigām.

Apgrozījuma dokuments— dokuments, ko izmanto darba detaļu un darbam nepieciešamā laika reģistrācijai.

2. inf. Laiks no darba nodošanas operētājsistēmai līdz rezultātu saņemšanai.

Avoti: BiP, D3

apgrozījums   -a, v.

1. Naudas summas, līdzekļi, preces u. tml., kas atrodas apgrozībā.

Apgrozījuma nodoklis— fiksēta preces cenas daļa, ko ieskaita valsts ienākumā.

Apgrozījumu pārskats— grāmatvedības uzskaites reģistrs, kurā uzrāda debeta un kredīta apgrozījumus pārskata periodā, kā arī sākuma un beigu atlikumus.

Avoti: LLVV

apgrozīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pagrozīt gan uz vienu, gan uz otru pusi, arī apkārt (parasti aplūkojot).

2. ekon. Panākt, ka atrodas apgrozībā (1) (parasti nauda).

Avoti: LLVV

apgrozīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Atrasties apgrozībā (2) (par transportlīdzekļiem).

2. parasti 3. pers.; ekon. Atrasties apgrozībā (1).

3. sar. Bieži būt, ierasties (kādā vietā, sabiedrībā u. tml.).

Avoti: LLVV

apgrozs   apv.

1. Dārzs apkārt saulei vai mēnesim.

Avoti: EH

apgrozs   apv.

1. Kaste pie dzirnakmens.

Avoti: EH

apgrozs   apv.

1. Rāmis, ko liek uz zemnieku ratiem, lai tajos varētu vairāk iekraut.

Avoti: EH

apgrožot   apv.

1. Uzlikt grožus.

Avoti: ME

apgrubināt   apv.

1. Apgrauzt, apkrimst, apskrubināt.

Avoti: EH

apgrūdīt   apv.

1. Norūdīt viscaur (dzelzi, iegremdējot ūdenī).

2. Daļēji, pavirši sagrūst (atkārtoti).

Avoti: EH

apgrust   apv.

1. Apsvilināt.

Avoti: ME

apgrūst   apv.

1. Apgāzt.

2. Pastumt zem kaut kā.

3. Sagrūst daļēji, pavirši.

4. Pavirši paveikt (darbu).

5. Steidzīgi pieveikt.

6. Nolobīt (graudiem) ārējo apvalku, parasti piestā.

7. Ātri paskriet zem kā.

8. Apgrauzdēties.

Avoti: ME, EH, KiV, ViV, KnV

apgrūstīt   apv.

1. Apgāzt (atkārtoti).

2. Nobrāzt, apskrambāt (visapkārt).

Avoti: EH

apgrūt   apv.

1. Apgāzties, sabrukt.

Avoti: ME

apgrūtinājumi   novec.

1. Lietu tiesības, kas ierobežo īpašnieka tiesību uz lietu.

Avoti: TV

apgrūtinājums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apgrūtināt; tas, kas apgrūtina, sagādā neērtības.

Avoti: LLVV

apgrūtināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt neērtu, traucēt (norisi, darbību).

// novec. Darbība, ar kuru nodibina neīpašnieka lietu tiesības (hipotēku, servitūtus) uz nekustamo mantu.

Avoti: LLVV

apgruzdēt   parasti 3. pers., -gruzd, pag. -gruzdēja (arī -gruzda, 1. konj.); intrans.

1. Apdegt, daļēji pārogļoties (no visām pusēm, vietumis).

Avoti: LLVV

apgruzdināt   apv.

1. Ļaut sabriest, sabriedināt.

2. Apcepināt, apbrūnināt.

Avoti: EH, ViV

apgružot   apv.

1. Nobārstīt (visapkārt) ar gružiem.

Avoti: EH

apguba   apv.

1. Žāvēšanai biezi kopā sagrābts siens.

Avoti: ME

apgubām   apv.

1. Pa vienam vai diviem pie gubas.

Avoti: EH

apgūbāt   apv.

1. Pavirši padarīt (darbu).

Avoti: EH

apgube   apv.

1. Kad sienu izārdīja, tad, kur plānāks, kasīja apgubēs.

Avoti: EH

apgubenis   apv.

1. Smalka audekla drāna, ko sien ap galvu lakata vietā.

Avoti: LE

apgubot   apv.

1. Sagrābt (sienu) visapkārt.

Avoti: EH

apgubt   apv.

1. Noliekties, sašķiebties sāniski.

Avoti: EH

apgudrāt   apv.

1. Apspriest, apdomāt.

Avoti: KnG

apgudrēt   apv.

1. Apdomāt, apgudrot.

Avoti: EH

apgudri   apv.

1. Īsti gudri.

2. Viltīgi.

Avoti: ME, EH

apgudrīt   apv.

1. Pārspēt gudrībā, viltībā.

Avoti: EH

apgudrot   apv.

1. Izsvērt, pārdomāt no visām pusēm.

Avoti: EH

Apgulde   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dobeles novada Naudītes pagastā 14 km no Dobeles, izveidojusies bijušās Lielapguldes muižas ("Gross-Abgulden") teritorijā.

2. Apguldes ezers - atrodas Zemgales līdzenumā, Dobeles novada Naudītes pagastā, 55 m vjl., garums - 1,5 km, platums - 0,25 km, vidējais dziļums - 2,5 m.

3. Sesava - Bērzes labā krasta pieteka Auces un Dobeles novadā.

Avoti: LC, LE1, LD

apguldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Apguldīt.

Avoti: LLVV

apguldīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Novietot guļus; nolikt gulēt.

// pārn. Apbedīt, apglabāt.

Avoti: LLVV

apguldnieki

1. Dobeles novada Auru pagasta apdzīvotās vietas "Apgulde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

apguldzīt   apv.

1. Norīt lieliem kumosiem.

Avoti: EH

apgule   apv.

1. Apgulšanās.

Avoti: EH

apgulēt   apv.

1. Nospiest, sabojāt guļot (virkni objektu).

Avoti: EH, KiV

apgulēties   parasti divd. formā: apgulējies; refl.

1. Apguļoties, guļot netīrā vietā, kļūt netīram (par dzīvniekiem); nogulēties.

Avoti: LLVV

apgulināt   apv.

1. Ļaut apgulties, apguldīt.

Avoti: EH

apgulšņāt   apv.

1. Izgulēt, guļot nospiest.

2. Gulēt pie visiem žogiem, sētmalām (šad un tad, aiz garlaicības).

Avoti: EH

apgult   -gulstu, -gulsti, -gulst, pag. -gūlu, arī -gulu; intrans.; reti.

1. Saslimt tā, ka jāgulstas gultā.

2. Apgulties.

3. apv. Uzmesties (parasti par kukaiņiem).

4. apv. Apmākties.

Avoti: LLVV, KiV

Apgulte   vietv.

1. Apgultes muiža - Dobeles novada Naudītes pagasta apdzīvotās vietas "Apgulde" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

apgulties   -gulstos, -gulsties, -gulstas, arī -guļos, -gulies, -guļas, pag. -gūlos, arī -gulos; refl.

1. Nolikties gulēt, ieņemt guļus stāvokli; arī aizmigt.

// pārn.; reti. Tikt apbedītam.

2. apv. Nogulties zem kā.

Avoti: LLVV, ĒiV, ViV

apgultiņa   novec.

1. Stāvošs ūdens, sevišķi uz lauka.

Avoti: KV

Apgultne   vietv.

1. Apgultnes muiža - Dobeles novada Naudītes pagasta apdzīvotās vietas "Apgulde" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

apgultne

1. Iedobums, kam nav noteces, un kura dibenā ūdens sakrājas ezera vai purva veidā.

Avoti: LE

apgultnis   apv.

1. Slapja vieta purvā, kur var nogrimt.

2. Ezers, kas nolaidies no debesīm un apmeties kādā vietā.

Avoti: EH

apgumbāt   apv.

1. Nekārtīgi apsiet, aptīt.

Avoti: EH

apgumzāt   apv.

1. (Viscaur) mazliet saburzīt.

2. Apēst, aprīt, nosukāt.

Avoti: EH

apgumzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Mazliet sagumzīt.

Avoti: LLVV

apgunīt   apv.

1. Stipri apdedzinot rasties (brūcei, jēlumam, apdegumam).

2. Apžilbināt, darīt aklu.

Avoti: EH

apgurdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Panākt, ka apgurst; nogurdināt.

Avoti: LLVV

apgurt   -gurstu, -gursti, -gurst, pag. -guru; intrans.

1. Sajust pagurumu, spēka trūkumu.

// pārn. Atslābt, aprimt (par parādībām dabā).

Avoti: LLVV

apgurums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Rezultāts --> apgurt; pagurums.

Avoti: LLVV

apgūsme   novec.

1. Izziņas darbība, kurā cilvēks iegūst zināšanas, veido prasmes un iemaņas.

Avoti: Lo

apgūstīt   apv.

1. Sagūstīt, saņemt gūstā (virkni objektu).

2. Steidzīgi paveikt (virkni darbu).

Avoti: EH

apgūšana

1. Darbība, process --> apgūt.

2. Izziņas darbība, kurā cilvēks iegūst zināšanas, veido prasmes un iemaņas.

Avoti: LLVV

apgūt   -gūstu, -gūsti, -gūst, pag. -guvu; trans.

1. Mācīties un paturēt atmiņā.

2. Sākt izmantot, ietvert savas darbības lokā (kādu teritoriju).

Avoti: LLVV

apguve   -es, s.; parasti vsk.

1. Process --> apgūt (1); apgūšana.

2. Process --> apgūt (2); apgūšana.

Avoti: LLVV

apgvelzt   apv.

1. Aprunāt, informēt, runāt (visā apkārtnē un kādam par ļaunu).

Avoti: EH

apģārbs   apv.

1. Apģērbs.

Avoti: BsV

apģ.   saīs.

1. Apģērbi.

Avoti: ZTV

apģeibt   apv.

1. Noģībt.

Avoti: ME

apģelbēt   apv.

1. Izglābt, izpestīt.

Avoti: EH

apģērbapgāde   mil., novec.

1. Personālsastāva apgāde ar nepieciešamo apģērbu.

Avoti: Lo

apģērbs   -a, v.

1. Izstrādājums, arī izstrādājumu kopums, parasti virsdrēbes (piemēram, no auduma, kažokādas, ādas) ķermeņa aizsargāšanai no ārējās vides iedarbības.

Apģērba gabals— apģērba atsevišķa sastāvdaļa.

Apģērba kods— organizatoru ieteikums pasākumu dalībniekiem apģērba izvēlē, kas dalībniekiem nodrošinās viskomfortablāko sajūtu vai piešķirs nepieciešamo noskaņu svinīgam pasākumam, var norādīt ģērbšanās stilu: lietišķs, ikdienas, sportisks, svinīgs u. c.; dažreiz lieto arī nosacītus, bet plaši lietotus apzīmējumus, kā, piemēram, "melna kaklasaite" vai "smokings" (sievietēm vēlama vakarkleita un vīriešiem - tumšs uzvalks vai smokings).

Avoti: LLVV, TvV

apģērbt   -ģērbju, -ģērb, -ģērbj, pag. -ģērbu; trans.

1. Ietērpt (kādu) drēbēs; panākt, ka ietērpjas drēbēs.

// pārn. Apgādāt ar drēbēm.

Avoti: LLVV

apģērbties   -ģērbjos, -ģērbies, -ģērbjas, pag. -ģērbos;

1. Refl. --> apģērbt.

Avoti: LLVV

apģērbums   mil., novec.

1. Ietērps; formas tērps.

Avoti: Lo

apģībināt   apv.

1. Likt, ļaut noģībt.

Avoti: EH

apģībt   apv.

1. Noģībt.

Avoti: ME

apģiebt   apv.

1. Kļūt nevarīgam.

Avoti: EH

apģiebt   apv.

1. Mazliet apzagt.

Avoti: EH

apģist   -ģiedu, -ģied, -ģied, pag. -ģidu; trans.

1. Apjaust, apjēgt, aptvert, saprast (parasti daļēji); noskārst.

Avoti: LLVV

apģisties   -ģiedos, -ģiedies, -ģiedas, pag. -ģidos; refl.; reti.

1. Apģist.

Avoti: LLVV

apģuģenēt   apv.

1. Aptīt, ietīt, ievīstīt (visapkārt).

Avoti: EH

apģuģināt   apv.

1. Aptīt, ietīt, ievīstīt (visapkārt).

Avoti: EH

apģuģināties   apv.

1. Ietīties, ievīstīties (visapkārt).

Avoti: EH

aphanes   lat.

1. Skrēteliņi - divdīgļlapju klases rožu dzimtas ģints.

Aphanes arvensis— lauka skrēteliņš.

Avoti: LD

aphaniptera   lat.

1. Blusas - kukaiņu klases kārta.

Avoti: LD

aphanizomenon   lat.

1. Afanizomenonas - zilaļģu nodalījuma hormogonu klases ģints.

Aphanizomenon flos-aque— šīs ģints suga, kas izraisa ūdens "ziedēšanu".

Aphanizomenon gracile— šīs ģints suga.

Avoti: LD

aphanochaete   lat.

1. Zaļaļģu klases ulotrihu rindas hetoforu dzimta ģints.

Aphanochaete repens— šīs ģints suga.

Avoti: LD

aphanomyces   lat.

1. Aļģsēņu nodalījuma saprolegniju dzimtas ģints.

Aphanomyces cochlioides— šīs ģints suga.

Aphanomyces laevis— šīs ģints suga.

Aphanomyces stellatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

aphanorhegma   lat.

1. Apaļvācelīte - lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases griezeņu dzimtas ģints.

Aphanorhegma patens— spurainā apaļvācelīte.

Avoti: LD

aphanothece   lat.

1. Afanotēces - zilaļģu nodalījuma hrookoku klases ģints.

Aphanothece castagnei— šīs ģints suga.

Aphanothece clathrata— šīs ģints suga.

Aphanothece elabens— šīs ģints suga.

Aphanothece microscopica— šīs ģints suga.

Aphanothece nostocopsis— šīs ģints suga.

Aphanothece saxicola— šīs ģints suga.

Aphanothece s. f. endophytica— šīs ģints suga.

Aphanothece stagnina— šīs ģints suga.

Avoti: LD

aphantopus   lat.

1. Tauriņu kārtas samteņu dzimtas ģints.

Aphantopus hyperanthus— parastais samtenis.

Avoti: LD

aphelandra   lat.

1. Afelandras.

Aphelandra squarrosa— atskabargu afelandra.

Avoti: TaE

aphelenchoides   lat.

1. Veltņtārpu tipa nematožu klases ģints.

Ahelenchoides fragariae— zemenāju nematode.

Avoti: LD

aphidodea   lat.

1. Laputis - kukaiņu klases augutu kārtas apakškārta.

Avoti: LD

aphis   lat.

1. Laputis - kukaiņu klases augutu kārtas laputu apakškārtas ģints.

Aphis fabae— pupu laputs.

Aphis frangulae— krūkļu-kartupeļu laputs.

Aphis grossulariae— ērkšķogulāju laputs.

Aphis pomi— zaļā ābeļu laputs.

Avoti: LD

aphodiinae   lat.

1. Sīkbambali - skarabeju dzimtas apakšdzimta.

Avoti: LD

aphodius   lat.

1. Sīkbambali - skarabeju dzimtas sīkbambalu apakšdzimtas ģints.

Aphodius prodromus— šīs ģints suga.

Aphodius rufipes— šīs ģints suga.

Avoti: LD

aphomia   lat.

1. Tauriņu kārtas vaskasviļņu dzimtas ģints.

Aphomia sociella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

aphrastasia   lat.

1. Augutu kārtas laputu apakškārtas ģints.

Aphrastasia pectinatae— brūnais egļu hermess.

Avoti: LD

aphrastura   lat.

1. Dzeloņmūrnieku apakšdzimtas ģints.

Aphrastura spinicauda— bruņastes dzeloņmūrnieks.

Avoti: ZvP

aphrodisiaca   gr.

1. Līdzekļi dzimuma tieksmes un spējas kairināšanai un stiprināšanai.

Avoti: KV

aphrophora   lat.

1. Kukaiņu klases cikāžu kārtas putcikāžu dzimtas ģints.

Aphrophora alni— šīs ģints suga.

Avoti: LD

aphrophoridae   lat.

1. Putcikādes - kukaiņu klases cikāžu kārtas dzimta.

Avoti: LD

aphthona   lat.

1. Vaboļu klases lapgraužu dzimtas spradžu apakšdzimtas ģints.

Aphthona euphorbiae— zilais linu spradzis.

Avoti: LD

aphyllophorales   lat.

1. Afilloforas - bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases holobazīdijsēņu apakšklases rinda.

Avoti: LD

api

1. Džukuni - tauta Nigērijā.

Avoti: PZT

Api   mit.

1. Skitu (vēst. Melnās jūras ziemeļu piekraste) mitoloģijā - zemes dieviete, varenā debesu dieva un visu cilvēku radītāja sieva; saistīta ar ūdens stihiju.

Avoti: Mit

Apia   vietv.; angļu val.

1. Samoa Neatkarīgās Valsts galvaspilsētas "Apija" nosaukums angļu valodā.

Avoti: LģE

apiaceae   lat.

1. Čemurzieži - divdīgļlapju klases dzimta.

Avoti: LD

apīcijs   novec.

1. Daudz- un gardēdis, rīma.

Avoti: KV

apicīts   med.

1. Galotnes, piem., zoba saknes galotnes iekaisums.

Avoti: TM

apidae   lat.

1. Bites - plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apaakškārtas dzimta.

Avoti: KV, PDE

apienis   apv.

1. Apiņi.

Avoti: ME

apiens   apv.

1. Parastais apinis ("Humulus lupulus").

Avoti: Aug2

apieročot   apv.

1. Apbruņot, piešķirt ieročus.

Avoti: EH

apieska   apv.

1. Ieskājoties atrastais.

2. Ekspedīcija; kādas vietas vai kāda jautājuma vispusīga izpēte.

Avoti: NeV

apieskāt   apv.

1. Meklēt utis; kāda matos meklēt utis.

2. Pārmeklēt.

Avoti: EH, NeV

apiesnoties   apv.

1. Dabūt iesnas.

Avoti: ViV

apiešana

1. Darbība, process --> apiet.

2. mil. Karaspēka manevrs uzbrukumā, lai dotu triecienu pretiniekam no aizmugures.

Avoti: LPE

apiet   -eju, -ej, -iet, pag. -gāju;

1. intrans. Ejot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Iet apkārt.

// trans.

// trans. Ejot izveidot (loku, apli).

2. trans. Ejot nokļūt, pabūt (pie visiem vai daudziem, visā teritorijā).

// pārn. Tiekot virzītam, sūtītam, dotam apkārt, nonākt (pie daudziem vai visiem).

// intrans.; pārn.

3. Ejot (ar līkumu), nokļūt (kam) garām, (to) neskarot.

// intrans.; parasti savienojumā ar "apkārt".

4. trans. Aplenkt; nokļūt (pretinieka karaspēkam) aizmugurē.

5. parasti 3. pers.; intrans. Atrasties (ap ko, kam apkārt) - parasti par ceļu.

// trans.

6. trans. Izdarīt ko aizmuguriski, kādam nezinot.

7. apv. Paiet zem kā.

8. apv. Atrast, sastapt.

Avoti: LLVV, ViV, JV, DžP, JūVM

apietamies   nevēl.

1. Apejamies - daudzsk. 1. pers. no darbības vārda "apieties".

Avoti: VpJ

apieties   -ejos, -ejies, -ietas, pag. -gājos; refl.

1. Paust, parādīt savu attieksmi (parasti pret pakļautu cilvēku); izturēties.

Avoti: LLVV

apietīgs   apv.

1. Saticīgs, sabiedrisks.

Avoti: ME

apifobija

1. Bailes no bitēm.

Avoti: PL

apīgt   apv.

1. Īgns, saīgt.

Avoti: ME

apija   apv.

1. Vecā arkla ilksis, ap kuru tika aptītas virves.

Avoti: ME

Apija   vietv.

1. Samoa Neatkarīgās Valsts galvaspilsēta ("Apia"), Upolu salas ziemeļos, Klusā okeāna krastā, 41200 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, PZT

apikāls

1. anat. Augšup vērsts; tāds, kas ir virsotnē.

Apikāla skaņa— skaņa, ko rada ar mēles galu.

Avoti: SV99

apikaļ   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

apikāts   žarg.

1. Advokāts.

Avoti: Žrg

apiknomorfisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz nervu šūnu, kura vāji krāsojas un kuras hromofilā viela ir izkliedēta.

Avoti: MSV

apiknomorfs   med.

1. Attiecīgs uz nervu šūnu, kas vāji krāsojas un kuras hromofilā viela ir izkliedēta.

Avoti: TM

apikoektomija   med.

1. Zoba saknes galotnes rezekcija.

2. Šūnu iztīrīšana deniņu kaula piramīdas virsotnē.

Avoti: TM

apikolīze   med.

1. Parietalās pleiras atdalīšana no krūšu sienas plaušu galotnes apvidū plaušu audu saspiešanas nolūkā; lieto plaušu tuberkulozes terapijā, ja galotnē ir kaverna.

Avoti: TM

apiks   val.

1. Mēles gals, kam ir aktīva loma skaņu veidošanā.

Avoti: VsV

apilaks   med.

1. Stimulējošs līdzeklis, sauss bišu peru pieniņš.

Avoti: PmE

apilis   apv.

1. Rudenī piedzimis jērs.

Avoti: EH

apīlis   apv.

1. Vēlu dzimis jērs; appīlis; atpīlis.

Avoti: ME

apiļ   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

apinaiņš   apv.

1. Apiņu bagāts, apiņu pilns.

Avoti: ME

apinājs   -a, v.

1. reti Vieta, kur aug apiņi.

2. tikai dsk. Apiņu stīgas ar lapām.

Avoti: LLVV

apīnājs   -a, v.

1. reti Vieta, kur aug apiņi.

2. tikai dsk. Apiņu stīgas ar lapām.

Avoti: LLVV

apinaži

1. Indiāņu cilts no žesu cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas ziemeļaustrumos, saglabājušās matriarhāta paliekas, reliģija - kristiānisms un pirmatnējo ticējumu sajaukums.

Avoti: PZT

apineālisms   med.

1. Čiekurveida dziedzera vai tā hormona trūkums; tā radītās pārmaiņas.

Avoti: TM

Apingedama   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Appingedam"), Groningenas provincē, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

apinis   -ņa, v., vsk.

1. Apiņi.

2. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: LD, DaE, Aug2

apīnis   -ņa, v.

1. apv. Melnā jāņoga ("Ribes nigrum"), upenes.

2. vsk. Apīņi.

Avoti: Aug2

apinīši   apv.

1. Parastais apinis ("Humulus lupulus").

Avoti: Aug2

apīnītis   apv.

1. Rudenī piedzimis jērs.

Avoti: EH

apīnīts   apv.

1. Parastais apinis ("Humulus lupulus").

Avoti: Aug2

apins   apv.

1. Parastais apinis ("Humulus lupulus").

Avoti: Aug2

apīns   apv.

1. Parastais apinis ("Humulus lupulus").

Avoti: Aug2

apīņi   -ņu, vsk. apīnis, -ņa, v.

1. Apiņi - vijīgi kaņepju dzimtas lakstaugi, kura rogas lieto alus rūpniecībā un medicīnā.

Avoti: LLVV

apiņi   -ņu, vsk. apinis, -ņa, v.

1. Kaņepju dzimtas ģints ("Humulus"), vijīgi lakstaugi, 2-3 sugas, Latvijā 1 suga.

Parastais apinis— apiņu suga ("Humulus lupulus").

Japānas apinis— apiņu suga ("Humulus japonicus"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Vijīgs kā apinis— ļoti vijīgs.

Kēpelējošais apinis— apiņu suga ("Humulus scandens").

Parastais apinis— apiņu suga ("Humulus lupulus").

2. apv. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: LLVV, Aug2

Apiņi   vietv.

1. Apiņu purvs - dzērvenāju liegums Smiltenes novada Launkalnes pagastā, platība - 161,6 ha, valsts aizsardzībā kopš 1977. g.

Avoti: LD

apiņots   apv.

1. Ar apiņu piedevu.

Avoti: EH

apīņots   apv.

1. Iemīļots alus epitets.

Avoti: ME

apiņtītenis   apv.

1. Vijas ("Cuscuta").

Avoti: Aug2

apiņvīte   apv.

1. Apiņu maiksts.

Avoti: EH

apiofobija   med.

1. Slimīgas bailes no bitēm.

Avoti: TM

apiols   med.

1. Bezkrāsaini kristāli, iegūti no pētersīļu un seleriju sēklu ēteriskās eļļas; lietots kā hinīna aizvietotājs, arī pret dismenoreju tūsku.

Avoti: TM

apion   lat.; novec.

1. Vaboļu kārtas smecernieku dzimtas āboliņu smecernieku ģints, kas pēc jaunākās klasifikācijas veido atsevišķu apionu dzimtu.

Avoti: LD

apinoidae   lat.

1. Apioni - vaboļu kārtas dzimta.

Avoti: LD

apions

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Apionidae", pēc senākas klasifikācijas bija iekļauta smecernieku dzimtā kā āboliņu smecernieku ģints "Apion"), Latvijā maz pētīta, >60 s., līdz 5 mm garumā, bumbierveidīgas vaboles, kāpuri attīstās augu audos, vaboles izēd ziedus, sēklas.

Avoti: LD

apios   lat.

1. Apiosas.

Apios tuberosa— bumbuļu apiosa.

Avoti: TaE

apiosa   bot.

1. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Apios").

Bumbuļu apiosa— apiosu suga ("Apios tuberosa"), kāpelētājaugs, tā bumbuļi savulaik bija svarīgs Ziemeļamerikas indiāņu pārtikas produkts.

Avoti: TaE

apiosoma   lat.

1. Vienšūņu nodalījuma skropstaiņu tipa skropstaiņu klases ģints.

Apiosoma pisciola— šīs ģints suga.

Avoti: LD

apiosomoze   biol.

1. Zivju slimība, ko izraisa parazīti, vienšūņi ("Apiosoma").

Avoti: Wi

apioterapija   med.

1. Bišu indes lietošana slimību, sevišķi reimatisma ārstēšanai.

Avoti: TM

apiozs   med.

1. Nestrutojošs, bez strutām.

Avoti: TM

apirda   apv.

1. Augonis uz pirksta, kas no skabargas radies; pirksta vaļņa apmilzums; slimība, kura ceļas, ja pirksta galā kaut kas ieduras un netiek izvilkts.

Avoti: ME

apirde   apv.

1. Augonis, sastrutojums, augonis uz naga; apvirde; apirda.

Avoti: ME

apirdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt irdenu, uzirdināt (parasti augsni ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

apirdīt   apv.

1. Apirdināt.

Avoti: EH

apireksija   med.

1. Paaugstinātas temperatūras trūkums drudža slimībās.

Avoti: TM

apirgāt   apv.

1. Nedaudz izsmiet, izzobot.

Avoti: EH

apirt   -iru, -ir, -ir, pag. -īru; trans.

1. Irot apbraukt (laivu ap ko, kam apkārt).

// intrans.

Avoti: LLVV

apirt   apv.

1. (Mazliet) izārdīties visapkārt.

Avoti: EH

apirties   -iros, -iries, -iras, pag. -īros; refl.

1. Iroties apbraukt ar laivu (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

apis   lat.

1. Bišu dzimtas medusbišu apakšdzimtas ģints.

Apis mellifera— medusbite, šīs ģints suga.

Avoti: LD

āpis

1. sar. Ābols.

2. novec. Ērms.

Avoti: SLG, ULW

Apiss   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - arhaisks auglības dievs, kura svētais dzīvnieks un iemiesojums bija melns vērsis ar īpašām pazīmēm uz ķermeņa un baltu zīmi pierē.

Avoti: Mit

apīši   apv.

1. Spīļu arkla ilksis.

Avoti: KV

apiterapija   med.

1. Biškopības produktu - bišu indes, ziedputekšņu, bišu maizes, peru pieniņa, vaska, propolisa, medus lietošana veselības saglabāšanā un dažādu slimību ārstēšanā.

Avoti: VE

apitoksīns

1. Bišu inde - toksisks bišu sekrēts, kas veidojas divos indes dziedzeros un uzkrājas indes pūslītī; izmanto medicīnā.

Avoti: ZTV

apium   lat.

1. Selerijas - čemurziežu dzimtas ģints.

Apium graveolens— smaržīgā selerija.

Avoti: LD

apīzes   apv.

1. Apīžas.

Avoti: TlV

apizinācija   med.

1. Saindēšanās ar bišu indi.

Avoti: TM

apizīns   med.

1. Bišu inde.

Avoti: TM

apīža   apv.

1. Apīši.

Avoti: EH

apīžas   apv.

1. Spīļu arkla ilksis.

Avoti: KV

apjādalēt   apv., iron.

1. Jājot pabūt vairākās, visās vietās.

Avoti: KiV

apjādelēt   apv.

1. Jājot šur un tur, apmeklēt virkni objektu.

2. Apstaigāt, izsirot, apklejot, jājot šur un tur, (bez vajadzības) visu pagastu.

3. Atkārtoti jājot šur un tur, dresēt jāšanai jaunu zirgu.

Avoti: EH

apjādīt   apv.

1. Apjādelēt 1.

Avoti: EH

Apjāno   vietv.

1. Apjāno Džentile - pilsēta Itālijā ("Appiano Gentile"), Lombardijas reģiona Komo provincē, 7800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

apjāšu   apv.

1. Jāšus, jāteniski.

Avoti: EH

apjāšus   apv.

1. Jāšus, jāteniski.

Avoti: ME

apjāt   -jāju, -jāj, -jāj, pag. -jāju;

1. intrans. Jājot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Jāt apkārt.

2. trans. Jājot nokļūt, pabūt (vairākās vai visās, vietās).

Avoti: LLVV

apjāt   apv., vulg.

1. Piekrāpt, apmānīt.

2. Pazaudēt jaunavību dzimumsakaros.

3. Tikt galā ar šķērsli.

4. Apgāzties.

Avoti: EH

apjāties   apv.

1. Apgāzties.

Avoti: ViV

apjaucēt   apv.

1. Pieradināt.

Avoti: ME

apjauda   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Apjausma.

Avoti: LLVV

apjaudāt   apv.

1. Iespēt, aizpildīt.

Avoti: ME

apjaukt   apv.

1. Apmaisīt.

Avoti: ME

apjausma   -as, s.; parasti vsk.

1. Aptuvens priekšstats.

Avoti: LLVV

apjaust   -jaušu, -jaut, -jauš, pag. -jautu, arī -jaužu, -jaud, -jauž, pag. -jaudu; trans.

1. Gūt (parasti aptuvenu) priekšstatu.

// reti. Neskaidri uztvert (parasti ar redzi).

Avoti: LLVV

apjausties   apv.

1. Pārdomāt, apdomāties, atjēgties.

Avoti: EH

apjaut   apv.

1. Iejaukt, samaisīt.

Avoti: ME

apjauta   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Apjausma.

Avoti: LLVV

apjautas   apv.

1. Jautājumi.

Avoti: ME

apjautāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; reti.

1. Mēģināt ko noskaidrot, jautājot (daudziem vai visiem).

Avoti: LLVV

apjautāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Jautājot izpaust interesi (par ko), izzināt, noskaidrot.

Avoti: LLVV

apjavīt   apv.

1. Paziņot, pavēstīt.

Avoti: KiV

apjavs   apv.

1. Iejavs.

2. Zirgam ūdenī iebērti un samaisīti milti, iejauta mīkla.

Avoti: ME

apjēga   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Aptuvena jēga, aptuvena izpratne.

Avoti: LLVV

apjēgšana   psih.

1. Jēgas atrašana.

2. Spēja risināt uzdevumus ar nepilnu vai nenoteiktu nosacījumu, šis process.

Avoti: Psh

apjēgt   -jēdzu, -jēdz, -jēdz, pag. -jēdzu; trans.

1. Izprast, aptvert.

Avoti: LLVV

apjēgums   -a, v.

1. Izpratne.

Avoti: MLVV

apjemt   apv.

1. Apprecēt (sievu).

2. Pārņemt, uznākt (par psihisku stāvokli).

3. Apņemt, aptvert kam apkārt.

4. Ņemot atvirzīt nost.

Avoti: EH, KiV

apjēroties   apv.

1. Atnesties (aitai).

Avoti: ME

apjimt   apv.

1. Apņemt.

Avoti: EH

apjobt   apv.

1. Apskriet.

Avoti: EH

apjokot   apv.

1. Samaitāt, izniekot.

Avoti: EH

apjomekonomija

1. Vidējo ražošanas izmaksu samazinājums produkcijas izlaidei pieaugot ilgākā laika posmā.

Avoti: IdV

apjomība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> apjomīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; apjomīgums (1).

2. Vispārināta īpašība --> apjomīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; apjomīgums (2).

Avoti: LLVV

apjomīgi   apst.

1. Apjomīgs.

Avoti: LV87

apjomīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir liels apjoms (1).

2. Tāds, kam ir apjoms (2).

Avoti: LLVV

apjomīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> apjomīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> apjomīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

apjoms   -a, v.

1. Lielums, apmērs.

2. Īpašību kopums (priekšmetam), ko veido garums, platums un augstums.

Apjoma palielinātāji— vielas, kas sekmē produkta tilpuma palielināšanu bez to enerģētiskās vērtības ievērojamas palielināšanas.

Elementārais apjoms— apjoms, kura izmēri reducējas uz punktu, bet tiek saglabātas ķermeņa īpašības.

Avoti: LLVV, ZTV

apjomskaitļi   vsk. apjomskaitlis

1. mat. Simbolu sistēma kopu apjoma raksturošanai; kardinālskaitļi.

Avoti: LPE

apjoņot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. intrans. Joņojot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Joņot apkārt.

2. trans. Ļoti ātri ejot, skrienot, braucot, pabūt (vairākās vai visās vietās), apmeklēt (daudzus vai visus).

Avoti: LLVV

apjoza   apv.

1. Josta.

Avoti: ME

apjozīt   apv.

1. Apjozt.

Avoti: EH

apjozt   -jožu, -joz, -jož, pag. -jozu; trans.

1. Aplikt, apsiet (joslu, siksnu u. tml. ap vidu).

// pārn. Ierobežot, apņemt, ieskaut.

2. apv. Ātri paskriet zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apjozt   -jožu, -joz, -jož, pag. -jozu; sar.

1. intrans. Ātri, strauji apskriet, apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

2. Ātri, strauji skrienot, braucot pabūt (vairākās vai visās vietās).

Avoti: LLVV

apjozties   -jožos, -jozies, -jožas, pag. -jozos;

1. Refl. --> apjozt 1.

// trans. Apjozt sev (ko).

Avoti: LLVV

apjucība   apv.

1. Apjukums, samulsums, saīgums.

Avoti: ME

apjucināt   apv.

1. Apmulsināt, samulsināt.

Avoti: ME

apjūcināt   apv.

1. Pieradināt.

Avoti: ME

apjūgt   apv.

1. Izjūgt (visu objektu kopumu).

Avoti: EH

apjūgties   apv.

1. Noslogoties, apkrauties ar darbiem.

2. Ātri paskriet, pabēgt zem kā.

Avoti: EH, ViV

apjūkt   apv.

1. Pierast pie kaut kā.

Avoti: EH

apjukt   -jūku, -jūc, -jūk, pag. -juku; intrans.

1. Zaudēt (pēkšņi, uz neilgu laiku) orientēšanās un noteiktas rīcības spējas; apmulst, samulst.

Avoti: LLVV

apjukt   apv.

1. Izjūkot, izkliedējoties nokļūt zem kā.

2. Parādīties, sarasties lielā daudzumā.

Avoti: ViV, MiV

apjukums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apjukt 1.

// med. Psihisks stāvoklis, kad ir zudis pareizs priekšstats par savu personību, laiku un telpu; izpaužas neizpratnes sajūtā.

Avoti: LLVV, VE

apjumdīt   apv.

1. Apdzīt, aptrenkt apkārt kaut kam.

Avoti: EH

apjumības

1. Rudens godības pēc pabeigtas labības pļaušanas un linu plūkšanas, kad vispirms atšķir Jumi, vai nu to noslogot ar akmeni pie zemes, vai parasti ar dziesmām saņemot pēdējā kūlī.

2. apv. Pēdējā tīruma pļaušana.

Avoti: LE, KnV

apjumības   apv.

1. Svinības pēc jumta apjumšanas.

Avoti: EH

apjūmības

1. Dzīres beidzot jumta jumšanu.

Avoti: LE

apjūmību   apv.

1. Apjūmības.

Avoti: EH

apjumīt   apv.

1. Apjumt.

Avoti: EH

apjums   -a, v.; reti.

1. Pārsegums jumta veidā (parasti automobiļiem, ratiem u. tml.).

Avoti: LLVV

apjumt   -jumju, -jum, -jumj, pag. -jūmu, arī -jumu; trans.

1. Pārklāt (ko) ar jumtu.

2. Izveidot (jumtu).

Avoti: LLVV

apjumzt   apv.

1. Apjumt.

Avoti: EH

apjuņģāt   apv.

1. Izlutināt, aprūpēt.

Avoti: KnG

apjūsma   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Process, arī rezultāts --> apjūsmot.

Avoti: LLVV

apjūsmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Jūsmot (par ko), arī cildināt (ko).

Avoti: LLVV

apjust   apv.

1. Sākt saprast.

2. Pamanīt, ievērot.

3. Sajust.

Avoti: EH, KiV, VkG

apkabināt   apv.

1. Apkārt, apkarināt; apskaut.

2. Mazliet apzagt.

3. Aptīt, apvīstīt, notīt.

Avoti: EH

apkabināt   apv.

1. Aizcirst visapkārt (koku pirms ciršanas).

Avoti: EH

apkabināties   apv.

1. Apķerties, apkampt, pakārties.

2. Apkarināties.

Avoti: EH

apkacēt   apv.

1. Pasniegt visiem (virknei objektu).

Avoti: EH

apkacināt   apv.

1. Izprašņāt, apjautāt.

Avoti: KnG

apkaikarāt   apv.

1. Padarīt pinkainu, nosmulēt.

Avoti: ME

apkaime   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Apkārtējā teritorija; apkārtne.

2. val. Valodas vienības (fonēmas, morfēmas, vārdi, teikumi u. tml.), kas ir tieši pirms un aiz kādas valodas vienības.

Avoti: LLVV

apkaimietis   apv.

1. Apkārtnes iedzīvotājs.

Avoti: ME

apkaimiņš   apv.

1. Kaimiņš.

Avoti: EH

apkaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kaisot (ko virsū, pāri), apklāt; apbārstīt.

2. apv. Pakaisīt kam (vai kur) apakšā.

Avoti: LLVV, ĒiV

apkaist   apv.

1. Kļūt kvēlojošam (sarkanam).

2. Iekaist visapkārt.

Avoti: EH

apkaišana   apv.

1. Dusmas, niknums.

Avoti: ME

apkaitēt   apv.

1. Sabojāt, izpostīt viscaur.

Avoti: EH

apkaitēt   apv.

1. Sasildīt, sakarsēt (apkārt).

Avoti: EH

apkaitināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt dusmīgu; aizkaitināt.

Avoti: LLVV

apkaitināties   apv.

1. Kļūt viscaur niknam, sadusmoties.

Avoti: EH

apkājām   apv.

1. Aplinkus, pa apceļiem.

2. Apsmieklam.

Avoti: KV

apkājēm   apv.

1. Aplinkus.

Avoti: EH

apkājot   apv.

1. Apiet, apstaigāt.

Avoti: ViV

apkakāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.; sar.

1. Kakājot aptraipīt.

Avoti: MLVV

apkakāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Kakājot aptraipīties.

Avoti: MLVV

apkakle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Augšējā, kaklu aptverošā (apģērba) daļa (ko parasti piešuj pie apģērba kakla izgriezuma).

Uzsist (arī uzcirst) apkakli— strauji uzcelt apkakli.

Avoti: LLVV

apkaklis

1. No bronzas vai sudraba stieņa liedināts kakla riņķis, visu latviešu cilšu iecienīta kakla rota, kas parādās m. ē. 1. gs. un izzūd 13.-14. gs.

Avoti: LE

apkaklīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> apkakle.

Avoti: LLVV, PV

apkala   -as, s.

1. reti Apkalums (1).

2. novec. Ledus, ar ko pārklājas zeme un koki, kad aukstā laikā uznāk lietus vai migla; atkala.

Avoti: LLVV, TlV, ME

apkalačīt   apv.

1. Ievainot (parasti nobrāzt).

Avoti: KiV

apkalains   apv.

1. Kailsals.

Avoti: ME

apkaldināt   apv.

1. Apkalt (atkārtoti).

Avoti: EH

apkaldināties   apv.

1. Atkārti apkaļot, beidzot to pabeigt.

Avoti: EH

apkaldīt   apv.

1. Apkaldināt.

Avoti: EH

apkale   apv.

1. Atkala; gāle.

Avoti: ME

apkalēt   apv.

1. Pārklāties ar atkalu, ledus gāli.

Avoti: EH

apkalēties   apv.

1. Bojāties.

Avoti: EH

apkālība   novec.

1. Tieksme iet pa aplinku ceļiem.

Avoti: KV

apkalināt   apv.

1. Apkaldināt.

Avoti: EH

apkalināt   apv.

1. Daļēji nobarot (parasti tiek attiecināts uz cūkām).

Avoti: EH

apkāliņš   apv.

1. Salīgs lietus ziemā.

Avoti: EH

apkalis   apv.

1. Atkala.

Avoti: EH

apkālis   apv.

1. Atkala.

Avoti: EH

apkalne   apv.

1. Maza saliņa purvā.

Avoti: ME

apkalnis   apv.

1. Uzkalns, paugurs.

Avoti: EH

apkalot   apv.

1. Pārklāties ar atkalu, ledus gāli.

Avoti: EH

apkalpāt   apv.

1. Apkalpot.

Avoti: KiV

apkalpe   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. Cilvēku grupa, kas apkalpo ierīci, mašīnu, iekārtu.

2. Apkope.

3. Darbība --> apkalpot (1); apkalpošana.

Avoti: LLVV

apkalpīgs   apv.

1. Pakalpīgs, iztapīgs.

Avoti: EH

apkalpināt   apv.

1. Apkalpot.

Avoti: EH

apkalpone   novec.

1. Mājkalpotāja, apteksne, apkalpotāja.

Avoti: Lo

apkalpošana

1. Darbība, process --> apkalpot.

2. Pakalpojumu sniegšana klientam tūrisma uzņēmumā.

Apkalpošanas kvalitāte— apkalpošanas līmeņa pakāpe, kādā tiek sniegti pakalpojumi un apmierinātas klienta vēlmes un vajadzības.

Apkalpošana viesnīcas numurā— viesnīcas vadības noteikta pakalpojumu sniegšanas kārtība, veids un apjoms, ko veic viesnīcas personāls vai ar viesnīcu saistītu pakalpojumu uzņēmumu darbinieki, notiek pēc klienta pieprasījuma, parasti pakalpojumus piedāvā viesnīcas dienesti (ēdienu un dzērienu pasniegšana, veļas mazgāšana, apģērbu tīrīšana un gludināšana, papildus numuru uzkopšana u. c.) vai citi pakalpojumu sniedzēji (frizieri, kosmetologi, medicīniskais personāls u. c.).

Apkalpošanas maksa— samaksa par restorāna vai viesnīcas pakalpojumu, kas tiek ietverta pakalpojuma apmaksas summā un nonāk uzņēmuma rīcībā, atkarībā no uzņēmuma veida un kategorijas tā var būt fiksēta summa vai arī tās lielums ir proporcionāls maksai par pakalpojumu, piemēram, restorānā par pakalpojumu jāmaksā 5-15% no pasūtījuma summas.

Avoti: TvV

apkalpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izdarīt (kādam) dažādus pakalpojumus (ko pasniedzot, atnesot, aiznesot u. tml.).

2. Vadīt un uzturēt darba kārtībā (mašīnas, ierīces).

Avoti: LLVV

apkalpotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas (iestādē vai uzņēmumā) tīra un uzpoš telpas; apkopējs.

2. Cilvēks, kas (ēdnīcā, restorānā, kafejnīcā u. tml.) apkalpo viesus; oficiants.

Avoti: LLVV

apkalpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos;

1. Refl. --> apkalpot (1).

Avoti: LLVV

apkals   apv.

1. Atkala, gāle.

Avoti: ME

apkalst   parasti 3. pers., -kalst, pag. -kalta; intrans.

1. Sakalst (visapkārt, no virspuses).

2. Nokalst (par daudziem vai visiem).

Avoti: LLVV

apkalstīt   apv.

1. Apkaldināt.

Avoti: EH

apkalšana

1. Darbība, process --> apkalt (1).

2. lauks. Pakavu piestiprināšana pie dzīvnieka naga, lai pasargātu nagu no traumām, arī ārstniecības nolūkā.

Avoti: ZTV

apkalt   -kaļu, -kal, -kaļ, pag. -kalu; trans.

1. Kaļot apklāt (visapkārt vai vietumis ar metālu).

2. Piestiprināt pakavu.

Avoti: LLVV

apkaltēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sakaltēt (visapkārt, no virspuses).

Avoti: LLVV

apkaltināt   apv.

1. Apkaltēt, ļaut apkalst.

Avoti: EH

apkalu   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

apkalums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apkalt (1); arī metāla kārta, ar ko kas ir apkalts.

2. Metāla detaļa, kas paredzēta kāda priekšmeta apkalšanai.

3. Paveikta darbība, rezultāts --> apkalt (2).

Avoti: LLVV, JūVM

apkāļām

1. Netieši, izvairīgi, aplinkus runāt.

Avoti: LE

apkāļas   apv.

1. Aplinki, aplinkus ceļi.

2. Aplinkus runāt.

3. Iedzimta novirze, neiet tieši uz mērķi, iet ar līkumu, aplinkiem.

Avoti: ME

apkaļķojums   -a, v.

1. Rezultāts --> apkaļķoties.

Avoti: LLVV

apkaļķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārklāt ar kaļķu kārtu.

Avoti: LLVV

apkaļķoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Tikt pārklātam vai apņemtam ar kaļķu kārtu.

Avoti: LLVV

apkaļņis   apv.

1. Kalnup.

Avoti: ME

apkāļš   apv.

1. Līdējs, tāds kas mēdz izgrozīties, atrunāties, izlocīties.

Avoti: ME

apkamāt   apv.

1. Pamatā pieveikt, pievarēt lielumu.

Avoti: EH

apkāmēt   apv.

1. Appelēt, apklāties ar pelējuma gļotām.

Avoti: EH

apkampaļāt   apv.

1. Bieži apskaut, apņemt, aptaustīt (bieži nicinošā nozīmē: tvert ar netīrām rokām).

Avoti: ME

apkampiens   -a, v.

1. Vienreizēja, paveikta darbība --> apkampt; apskāviens.

// parasti dsk. Skavas.

Avoti: LLVV

apkampstīt   apv.

1. Satīrīt, nogludināt, pieglaust, vairākkārt grābjot visapkārt.

Avoti: EH

apkampstīties   apv.

1. Citam citu it kā kost, knaibīt ar zobiem.

Avoti: EH

apkampt   -kampju, -kamp, -kampj, pag. -kampu; trans.

1. Aptvert rokām (paužot maigumu, sirsnību, mīlestību); apskaut.

Avoti: LLVV

apkampties   -kampjos, -kampies, -kampjas, pag. -kampos; refl.

1. Apkampt vienam otru; apskauties.

Avoti: LLVV

apkamsāt   apv.

1. Aprīt ļoti izsalkušam.

Avoti: EH

apkamsīt   apv.

1. Sadiegt apkārt.

2. Apkamsāt.

Avoti: EH

apkankarāt   apv.

1. Apkārt ar dažādām vecām drēbēm, kankariem.

2. pārn. Apprecēt pirmo kas gadās.

Avoti: ME

apkankarēties   apv.

1. Apģērbties kankaros.

2. Apprecēties (nievājoši).

Avoti: EH

apkankarot   novec.

1. Apkārt ar dažādām vecām drēbēm, kankariem.

Avoti: LV93

apkankstināt   apv.

1. Izklauvēt.

Avoti: EH

apkantējums   apv.

1. Apmale.

Avoti: ME

apkantēt   apv.

1. Apmalot, apšūt.

2. Izveidot stūrainu.

3. Aptēst.

Avoti: ME, ĒiV, ViV

apkantorēt   žarg.

1. Apzagt.

Avoti: SLG

apkapāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Kapājot atdalīt (no visām vai vairākām pusēm).

// reti. Nopļaut, appļaut ar īsiem izkapts cirtieniem.

Avoti: LLVV

apkapelēt   apv.

1. Apkaplēt.

Avoti: ĒiV

apkāpelēt   apv.

1. Kāpelējot apkārt, sakāpt (virknē objektu).

Avoti: EH

apkapināt   apv.

1. Mazliet izkapināt (izkapti).

Avoti: EH

apkaplēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kaplējot uzirdināt (augsni ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

apkapļa   apv.

1. Apkakle.

Avoti: EH

apkāpt   apv.

1. Apkļūt apkārt kaut kam, sperot soli sāņus.

2. Apiet kaut kam apkārt (ar lieliem soļiem).

Avoti: EH

apkāpt   apv.

1. Apiet virkni stropu, bišu koku.

Avoti: EH

apkāpuļot   apv.

1. Apkāpelēt.

Avoti: EH

apkār   apv.

1. Apkārt, visapkārt.

Avoti: EH

apkāre   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Iegarens, pārvietojams koka līstīšu ietvars bišu šūnām.

Avoti: LLVV

apkarināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Apkārt (ko no visām pusēm).

Avoti: LLVV

apkarināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> apkarināt.

Avoti: LLVV

apkārīte

1. Dem. --> apkāre.

Avoti: LV93

apkārnīt   apv.

1. Apsmērēt ar saviem izkārnījumiem.

2. Nokārtot, sakārtot.

Avoti: EH

apkārnīt   apv.

1. Apjumt ar kārniņiem.

Avoti: EH

apkārnīties   apv.

1. Apsmērēties ar izkārnījumiem.

Avoti: EH

apkarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ar aktīvu, mērķtiecīgu rīcību iznīcināt (augus, dzīvniekus), ierobežot (augu, dzīvnieku) izplatību, attīstību.

2. Vērsties, cīnīties (pret ko skaužamu, nevēlamu sabiedrībā).

Avoti: LLVV

apkarpīt   apv.

1. Rakņājot, rušinot zemi, mazliet apmest ar to.

2. Iekašāt, ierušināt.

Avoti: EH

apkārpīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kārpot (ko virsū, pāri), apsegt, apraust.

Avoti: LLVV

apkarsēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Mazliet sakarsēt.

Avoti: LLVV

apkārst   apv.

1. Pabeigt kārst.

Avoti: EH

apkarst   -karstu, -karsti, -karst, pag. -karsu; intrans.; reti.

1. Mazliet sakarst.

Avoti: LLVV

apkārsties   apv.

1. Galīgi pabeigt kāršanu.

Avoti: EH

apkārstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; niev.

1. Apkarināt.

Avoti: LLVV

apkārstīties   apv.

1. Apkārties, nokārties.

2. Apprecēties (nicinoši).

Avoti: EH

apkāršāt   apv.

1. Noklāt ar kārtīm.

Avoti: KiV

apkāršot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Nožogot (no visām pusēm) ar kārtīm.

2. Pārklāt ar kārtīm (parasti spāres).

Avoti: LLVV

apkārt-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajam ir lokveida virziens, novietojums vai kustība.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais saistīts ar virzīšanos no vienas vietas uz otru vai arī uz vairākām vietām vai pie vairākām personām pēc kārtas.

Avoti: LLVV

apkārt   -karu, -kar, -kar, pag. -kāru; trans.

1. Sakārt (ko visapkārt); piekarot (ko), apklāt.

Avoti: LLVV

apkārt   apst.

1. Visās pusēs; uz visām pusēm.

2. No vienas vietas uz otru (dažkārt kustībā, veidojot it kā apli); no viena pie otra.

3. Uz pretējo pusi, pretējā virzienā (apgriezt, apvērst u. tml.).

4. Lokveidā, no visām pusēm (piemēram, atrasties, ietvert).

// priev. nozīmē ar dat.

5. Lokveidā (apvirzīties pilnīgi vai daļēji).

// priev. nozīmē ar dat.

Ķerties apkārt— apskaut, apkampt.

6. sar. Pagājis (par laika posmu).

Avoti: LLVV

apkārt   priev. ar akuz.; novec.

1. Norāda uz to, kas atrodas lokveidā.

2. Norāda uz to, kur kas virzās lokveidā.

Avoti: LLVV

apkārtaršana   novec.

1. Aršanas veids, kurā vagas dzen apkārt laukam, līdztekus tā malām.

Avoti: LLx

apkārtāt   apv.

1. Apart otrreiz.

Avoti: EH

apkārtavāt   apv.

1. Spēlējot kārtis, pieveikt (pretinieku).

Avoti: KiV

apkārtbraucējs   apv.

1. Cilvēks, kas braukā apkārt pa mājām (ko uzpērkot, tirgojoties).

Avoti: ViV

apkārtceļojums

1. Izklaides ceļojums, kurš sākas un beidzas vienā un tai pašā vietā un kura laikā tūristi parasti nakšņo transporta līdzeklī; kruīzs.

Avoti: TvV

apkārtceļš   -a, v.

1. Ceļš, kas ir garāks par kādu citu ceļu, kurš ved uz to pašu vietu.

Avoti: LLVV

apkārtējais   s. -ā;

1. Tāds, kas atrodas tuvākajā apkārtnē.

2. lietv. nozīmē. Tas, kas atrodas apkārtnē.

// dsk. Cilvēki, kas atrodas apkārt vai tuvumā.

Avoti: LLVV

apkārtējs   apv.

1. Tuvējs, kaimiņu.

2. Tuvējie iedzīvotāji, kaimiņi.

3. Apšuvumi, apmales, malas.

Avoti: ME, EH

apkārtenis   poligr., novec.

1. Apkārtraksts, cirkulārs.

Avoti: GV

apkārteņš   apv.

1. Visapkārt, riņķī apkārt.

Avoti: ME

apkārtgājējs   apv.

1. Tas, kurš staigā šur un tur, klaiņo apkārt.

Avoti: EH

apkārties   -karos, -karies, -karas, pag. -kāros;

1. Refl. --> apkārt 1.

// niev. Pārāk daudz, arī negaumīgi izgreznoties.

Avoti: LLVV

apkārtīgi   apv.

1. Aplinkus, pa aplinkus ceļiem.

Avoti: EH

apkārtīns   apv.

1. Apkārtnē, kaimiņos dzīvojošās.

Avoti: EH

apkārtīt   apv.

1. Kārtis, kas saliktas apjumšanai.

Avoti: EH

apkārtklejotājs

1. Klaidonis.

2. Cilvēks, kas apceļo pasauli, bieži dodas ceļojumos.

Avoti: PP, T

apkārtmērs   -a, v.

1. Robežas garums (ģeometriskai figūrai); perimetrs.

Avoti: LLVV

apkārtmūris

1. Noslēgts mūris, kas uzbūvēts ap kaut ko.

apkārtne   -es, s.; parasti vsk.

1. Vieta, teritorija, kas atrodas (kam) apkārt, (kā) tuvumā.

Avoti: LLVV

apkārtnes   apv.

1. Apkārt, visapkārt.

Avoti: ME

apkārtnieki   apv.

1. Apkārtnes cilvēki, iedzīvotāji.

Avoti: ME

apkārtot   apv.

1. Apkalpot; sakārtot, savest kārtībā.

Avoti: EH

apkārtraksts   -a, v.

1. Administratīvs raksts (paziņojums, pavēle), kas attiecas uz vairākām vai daudzām iestādēm vai personām, kuras ar šo rakstu iepazīstina pēc kārtas vai piesūtot norakstus.

Avoti: LLVV

apkārtriņķojums   novec.

1. Cirkulācja, virpulis, riņķojums.

Avoti: Lo

apkārtsirotājs   novec.

1. Klaidonis.

Avoti: Lo

apkārtskraidulis   apv.

1. Nemierīgs, nepastāvīgs cilvēks.

Avoti: KV

apkārtstaiga   apv.

1. Blandonis, klaidonis, apkārtstaigulis.

2. Ceļojošs amatnieks senāk; vanderzellis.

Avoti: ME, LE

apkārtstaigulis   -ļa, v.; pareti

1. Klaidonis.

Avoti: LLVV

apkārtstāvošais   s. -ā;

1. Tāds, kas stāv (kam) apkārt.

2. lietv. nozīmē; dsk. Tie, kas stāv apkārt.

Avoti: LLVV

apkārttecis   novec.

1. Apkārtskraidulis.

2. Nemierīgs cilvēks.

3. Apkārtteķis.

Avoti: KV

apkārtteķis   novec.

1. Pirksta iekaisums ar sastrutojumu un uztūkumu no maziem ievainojumiem.

Avoti: LE

apkārtums   apv.

1. Apkārtmērs, apkārtne, apkaime.

2. Apveids, kontūras.

Avoti: ME

Apkārtupe   vietv.

1. Sitas labā krasta pieteka Gulbenes novada Litenes pagastā, garums - 12 km.

Avoti: LE1, La1

apkasas   -u, s.; tikai dsk.; apv.

1. Siens vai salmi, kas nokrituši zemē, apgrābjot siena vai salmu kaudzi, vezumu.

Avoti: LLVV

apkāsēja   žarg.

1. Apmānītāja, krāpniece.

Avoti: SLG

apkāsēt   apv.

1. Kāsējot kādam virsū, izraisīt viņam nelaimi.

Avoti: EH

apkasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kasot, skrāpējot ko nost, notīrīt (no ārpuses vai visapkārt).

// apv. Apgrābt visapkārt (siena vai salmu kaudzi, vezumu).

2. apv. Kašājot, rušinot apklāt.

3. apv. Ātri, strauji apiet (kam apkārt).

Avoti: LLVV, EH, ViV

apkast   apv.

1. Apgrābt, apkasīt.

2. Ierakt, aprakt.

Avoti: ME

apkāst   apv.

1. Kāšot aplieties, apsmērēties.

Avoti: EH

apkāst   žarg.

1. Apmānīt; apkrāpt.

2. Izjokot, apcelt.

Apkāst kā mazo ezīti— piemānīt; apmuļķot.

Avoti: SLG

apkaš-   salikteņa 1. daļa

1. Apakšējais.

2. Pakārtots (iedalījumā), pakļauts (attieksmēs).

Avoti: LV87

apkašāt   apv.

1. Pavirši nomizot.

2. Apcirst, nocirst (virkni objektu).

3. Apēst, aprīt, nosukāt.

4. Ātri, strauji apiet (kam apkārt).

Avoti: EH, ViV

apkašņāt   apv.

1. Sagrābt, sakast.

2. Aprakt, ierušināt.

Avoti: EH

apkaudināt   apv.

1. Ļaut apkaut, nogalināt.

Avoti: EH

apkaukt   apv.

1. Tikt apkārt ar pūlēm.

Avoti: EH

apkaunēt   apv.

1. Apkaunot, nolamāt.

2. Sajust kaunu, kaunēties.

3. Nokaunināt.

Avoti: ME, KiV

apkaunēties   -os, -ies, -as, pag. -ējos; refl.

1. Izjust kaunu; nokaunēties.

Avoti: LLVV

apkaunināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (kāds) izjūt kaunu; nokaunināt.

Avoti: LLVV

apkaunojošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apkaunot.

2. Tāds, kas dara kaunu, apkauno; tāds, par ko jākaunas.

Avoti: LLVV

apkaunojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apkaunot.

Avoti: LLVV

apkaunot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Nodarīt kaunu, negodu.

Avoti: LLVV

apkauns   apv.

1. Kauns, negods.

Avoti: ME

apkausēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sildot, karsējot panākt, ka izkūst, nokūst (no virspuses vai visapkārt).

Avoti: LLVV

apkausināt   apv.

1. Apkausēt.

Avoti: EH

apkaust   apv.

1. Aprakt, apraust.

Avoti: EH

apkaustīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; apv.

1. Apkalt (2).

Avoti: LLVV

apkaut   -kauju, -kauj, -kauj, pag. -kāvu; trans.

1. Nokaut (daudzus vai visus dzīvniekus).

// sar. Nogalināt (daudzus vai visus cilvēkus).

Avoti: LLVV

apkauties   tikai dsk., -kaujamies, kaujaties, kaujas, pag. -kāvāmies; refl.; sar.

1. Nonāvēt citam citu (par daudziem cilvēkiem).

Avoti: LLVV

apkautrēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; pareti.

1. Pēkšņi kļūt kautrīgam.

Avoti: LLVV

apkavāt   apv.

1. Nosargāt, pasargāt.

Avoti: ME

apkavēt   apv.

1. Kavēt, aizkavēt.

Avoti: ME

apkavēties   apv.

1. Aizkavēties uz īsu brīdi.

Avoti: EH

apkāzāties   apv.

1. Apprecēties.

Avoti: EH

apkāzoties   apv.

1. Precēties, apprecēties.

Avoti: ME

apkitavāt   apv.

1. Pārklāt ar tepi.

Avoti: KiV

apklabināt   apv.

1. Izklauvēt, perkutēt.

2. Lēnām (klabot) apbraukt apkārt kaut kam.

Avoti: EH

apkladzināt   apv.

1. Izklaiņot, izstaigāt, stāstot jaunumus, klačojoties.

Avoti: EH

apklaigāt   sar.

1. Klaigāt no visām pusēm.

Avoti: DzS

apklaiņāt   apv.

1. Apceļot, apstaigāt (visapkārt).

Avoti: EH

apklaiņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Klaiņojot nokļūt, pabūt (vairākās vietās); apklejot.

Avoti: LLVV

apklājs   -a, v.; pareti.

1. Pārklājs.

Avoti: LLVV

apklamburēt   apv.

1. Lēni, neveikli, ar pūlēm, grūtībām apstaigāt.

2. Lēnā, neveiklā gaitā paiet zem kā.

Avoti: ViV

apklamzāt   apv.

1. Smagā gaitā ejot, pabūt vairākās, visās vietās.

Avoti: KiV

apklapēt   apv.

1. Apsist, apdauzīt (apkārt).

Avoti: EH

apklāstīt   apv.

1. Atkārtoti apsegt (kaut ko izklājot).

Avoti: EH

apklāt   -klāju, -klāj, -klāj, pag. -klāju; trans.

1. Pārklāt, apsegt; pārsegt.

2. Novietojoties vai atrodoties (kam) virsū, nosegt, pārklāt.

3. apv. Paklāt zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apklāties   -klājos, -klājies, -klājas, pag. -klājos;

1. Refl. --> apklāt (1); tikt apklātam.

Avoti: LLVV

apklaudzināt   apv.

1. Izklauvēt, izklaudzināt virkni objektu.

Avoti: EH

apklausīt   apv.

1. Pārklaušināt (virkni objektu).

Avoti: EH

apklausīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Pajautāt (vairākiem, vairākās vietās); paklausīties, ko saka citi.

2. Savienojumos "nevar ne apklausīties", "nevar vien apklausīties": atklausīties.

Avoti: LLVV

apklaust   apv.

1. Izzināt, izpētīt, izklaušināt (visapkārt).

Avoti: EH

apklaušenēt   apv.

1. Apklaušināt.

Avoti: EH

apklaušināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Apjautāt.

Avoti: LLVV

apklaušināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; reti.

1. Apjautāties.

Avoti: LLVV

apklauvēšana   med.

1. Perkusija - iekšējo orgānu izmeklēšana un to stāvokļa novērtēšana pēc skaņas, kas rodas, ja ar piesitieniem izraisa dažādu ķermeņa daļu audu vibrāciju.

Avoti: DtsV

apklēbēt   apv.

1. Aplīmēt.

Avoti: ViV

apkleidot   apv.

1. Apšūt (celtnes) sienas ar dēļiem.

Avoti: ĒiV

apklejāt   apv.

1. Aplīmēt.

Avoti: KiV

apklejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Klejojot pabūt (vairākās vietās); apklaiņot.

Avoti: LLVV

apklempt   apv.

1. Apstaigāt, lēnām smagi brienot pa biezu sniegu.

Avoti: EH

apklemsēt   apv.

1. Alkatīgi aprīt, nosukāt.

Avoti: EH

apklemst   apv.

1. Smagā gaitā ejot, pabūt vairākās, visās vietās.

Avoti: KiV

apklencēt   apv.

1. Apklibot ap kaut ko.

2. Apstaigāt, apklaiņot.

Avoti: ME, EH

apklenčot   apv.

1. Apklencēt.

Avoti: EH

apklenderēt   apv.

1. Apklaiņot.

Avoti: EH

apklenkāt   apv.

1. Neveikli apstaigāt, apklaiņot (no mājas uz māju).

Avoti: EH

apklepot   apv.

1. Apklepot, uzklepot virsū.

Avoti: EH

apklepsīt   apv.

1. Aprīt, nosukāt.

Avoti: EH

apklesēt   apv.

1. Aprīt, nosukāt.

Avoti: EH

apkležāt   apv.

1. Nevīžīgi, neuzmanīgi apiet kaut kam apkārt.

Avoti: EH

apklibāt   apv.

1. Apiet kaut kam apkārt klibojot.

Avoti: EH

apklibot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. intrans. Klibojot apiet (ap ko, kam apkārt).

2. trans. Klibojot apstaigāt (vairākas vietas).

3. apv. Klibojot paiet zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apklibt   apv.

1. Kļūt klibam.

Avoti: ME

apklidzināt   apv.

1. Apbraukt kaut kam apkārt ar sliktu zirgu un klabošiem ratiem.

Avoti: EH

apkliest   apv.

1. Apkaisīt.

Avoti: EH

apklimt   apv.

1. Apklupt.

Avoti: EH

apklomzāt   apv.

1. Apiet kaut kam apkārt ar smagiem, neveikliem soļiem.

Avoti: EH

apkluburot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Apklumburot.

Avoti: LLVV

apklūgāt   apv.

1. Apsiet ar klūgu.

2. Nevīžīgi apstaigāt, apklaiņot, izplatot baumas.

Avoti: ME, EH

apklūgot   apv.

1. Apklūgāt.

Avoti: EH

apkluit   apv.

1. Aprīt, nosukāt.

Avoti: EH

apklumburot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, grīļīgā gaitā apiet (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

apklunkurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Apklumburot.

Avoti: LLVV

apklupt   apv.

1. Klupt, paklupt, krist; priekšlaicīgi piedzimt.

2. Ātri, strauji novietoties (ap ko, kam apkārt).

3. Klūpot pavirzīties zem kā.

Avoti: ME

apklusēt   apv.

1. Noklusēt; apklust.

Avoti: EH

apklusināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (kāds) apklust; pārtraukt (kādu), neļaujot turpināt runāt, dziedāt u. tml.

// pārn. Nogalināt (cilvēku).

2. Izslēgt, apturēt (mašīnu, ierīci, kas rada skaņas).

3. Apspiest, apslāpēt sevī (jūtas).

// pārn. Apremdināt (izsalkumu, slāpes).

Avoti: LLVV

apklust   -klustu, -klusti, -klust, pag. -klusu; intrans.

1. Pārstāt runāt, dziedāt, smieties u. tml.

2. parasti 3. pers. Pārstāt radīt skaņas (par mūzikas instrumentiem, aparātiem, mašīnām u. tml.).

3. parasti 3. pers. Pārstāt izplatīties (par runām, slavu, baumām u. tml.).

// pārn. Izbeigties vai ļoti samazināties (par sabiedriskām parādībām).

// pārn. Norimt, pārstāt izpausties (par psihiskām vai fizioloģiskām norisēm).

Avoti: LLVV, MLVV

apkļaut   -kļauju, -kļauj, -kļauj, pag. -kļāvu; trans.

1. Cieši aptvert; apņemt (no visām pusēm).

Avoti: LLVV

apkļauties   -kļaujos, -kļaujies, -kļaujas, pag. -kļāvos; refl.

1. Piekļaujoties aptvert, apņemt (no visām pusēm).

Avoti: LLVV

apkļepēt   apv.

1. Pārklāt ar dubļiem, netīrumiem.

Avoti: EH

apkļūt   -kļūstu, -kļūsti, -kļūst, pag. -kļuvu; intrans.; pareti.

1. Apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

apknābāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; trans.

1. Nedaudz saknābāt (vairākās vietās vai visapkārt).

Avoti: LLVV

apknabināt   apv.

1. Apstrādāt ar pirkstu galiem.

2. Mazliet apdrupināt.

3. Apgrauzt, apkrimst.

4. Aiztikt pa jokam (kutinot).

Avoti: EH

apknābt   apv.

1. Apknābāt, knābāt, knābt.

Avoti: ME

apknaibīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Knaibot saspiest (vairākās vietās vai visapkārt).

2. parasti 3. pers. Appūst, apsaldēt tā, ka kļūst sārts, kaist (par vēju, salu).

Avoti: LLVV

apknakstīt   apv.

1. Aizskart ar netikliem pieskārieniem, aizķeršanu.

Avoti: EH

apknāpāt   apv.

1. Apknābāt.

Avoti: EH

apknāpt   apv.

1. Apknābt.

Avoti: EH

apknibināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Knibinot atdalīt sīkus gabaliņus (vairākās vietās vai visapkārt).

Avoti: LLVV

apknidis   apv.

1. Būt sākušam viscaur kņudēt, niezēt (no netīrības).

Avoti: EH

apkniebt   -kniebju, -knieb, -kniebj, pag. -kniebu; trans.

1. Nokniebt (daudzus vai visus).

2. apv. Ļoti cieši apņemt, apkļaut (parasti par apģērbu).

Avoti: LLVV, ĒiV

apkniebties   apv.

1. Cieši apkļauties (par apģērbu, tā daļu).

Avoti: ViV

apkniedēt   apv.

1. Kniedējot nostiprināt apkārt.

Avoti: EH

apkniest   apv.

1. Apknist 2.

Avoti: EH

apknietēt   apv.

1. Apēst, aprīt, nosukāt.

Avoti: EH

apknist   apv.

1. Sākt dīgt.

Avoti: EH

apknist   apv.

1. Sākt viscaur niezēt, kņudēt (sviedru dēļ).

Avoti: EH

apknosīties   apv.

1. Tikt galā ar lēnu, nesteidzīgu sagatavošanos.

Avoti: EH

apknubināt   apv.

1. Apknibināt.

Avoti: EH

apkņapāt   apv.

1. Apknābāt.

2. iron. Apcirst, apdarināt (parasti zarus).

Avoti: KiV

apkņēckāt   apv.

1. Nozelēt, nosiekalot, apsmulēt.

Avoti: EH

apkņegāt   apv.

1. Apgrauzt, apkrimst.

Avoti: EH

apkņērpāt   apv.

1. Apgrauzt, apkrimst, apdrupināt.

Avoti: EH

apkņubināt   apv.

1. Apknubināt.

Avoti: EH

apkņudēt   apv.

1. Sākt kniest, niezēt viscaur (no netīrības).

Avoti: EH

apkņudis   apv.

1. Apknidis.

Avoti: EH

apkodaļāt   apv.

1. Apkodīt.

Avoti: EH

apkodas   apv.

1. Apgrauztais, apkrimstais, aizkostais.

Avoti: EH

apkodelēt   apv.

1. Apkodīt.

Avoti: EH

apkodināt   apv.

1. Kodināt, apstrādāt ar ķīmikālijām.

Avoti: EH

apkodīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Iekost, arī nokost (visapkārt vai vietumis).

Avoti: LLVV

apkopa   apv.

1. Kopšana, apkopšana.

Avoti: ME

apkope   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. Tehniskā (mašīnas, ierīces u. tml.) apkalpošana, sagatavošana darbam.

Avoti: LLVV

apkopējs   -a, v.

1. Darbinieks, kura uzdevums ir apkopt (piemēram, telpas, tetitoriju).

Avoti: LLVV, MLVV

apkopības   apv.

1. Ražas svētki, pabeidzības, apkūlības.

Avoti: EH

apkopīgs   apv.

1. Kārtīgs, sakārtots, tīrs.

Avoti: EH

apkopojumi   jur.

1. Intelektuāla operācija, ar kuras palīdzību vispārējo normu veido, balstoties uz dažiem atsevišķiem gadījumiem, vispārējas normas ietvaros atsevišķu gadījumu neizolē.

Avoti: JtV

apkopojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apkopot.

Avoti: LLVV

apkopot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Savākt vienkopus, apvienot.

2. Apvienojot (faktus, materiālus), vispārināt, secināt.

Avoti: LLVV

apkopt   -kopju, -kop, -kopj, pag. -kopu; trans.

1. Sakārtot un uzturēt tīru un kārtīgu (saimniecību, telpas).

2. Pienācīgi apstrādāt (zemi); veikt nepieciešamo, lai (augs) labi augtu.

3. Rūpējoties par cilvēku, uzturēt (viņu) tīru, kārtīgi apģērbtu, paēdināt.

4. Pabarot un uzturēt tīrus (mājdzīvniekus).

Avoti: LLVV

apkopties   -kopjos, -kopies, -kopjas, pag. kopos; refl.

1. Refl. --> apkopt (3).

2. Paveikt ikdienas darbus saimniecībā.

Avoti: LLVV

apkorām   apv.

1. Runāt izvairīgi, netieši, aplinkiem, viltīgi, blēdīgi.

Ar apkorām tēgāt pēc naudas— aplinkus apvaicāties par finansiālo stāvokli.

Avoti: ME

apkorēm   novec.

1. Aplinkus, netieši.

Ceļš apkorēm— ja ceļam vidus augstāks, malas nolaidenas.

Avoti: KV

apkoris   novec.

1. Labības krāvuma veids kulšanai, kā jumta korī uz abām pusēm.

Avoti: KV

apkost   -kožu, -kod, -kož, pag. -kodu; trans.

1. Iekost, arī nokost (visapkārt vai vietumis); kožot iznīcināt (daudzus vai visus); nokost.

2. Nosaldēt, iznīcināt (daudzus vai visus augus, to daļas) - par salu, salnu.

Avoti: LLVV

apkosties   žarg.

1. Stipri piedzerties.

Avoti: SLG

apkošļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sakošļāt (visapkārt vai vietumis).

Avoti: LLVV

apkožļāt   apv.

1. Apkošļāt.

Avoti: EH

apkraistīt   apv.

1. Nokrejot (atkārtoti virkni objektu).

Avoti: EH

apkrāmēt

1. apv. Aprakt.

2. apv. Apzagt, aptīrīt, apmuļķot, apkrāpt.

3. apv. Tikt galā ar kārtošanos (mājas darbiem).

4. apv. Apkraut (kam apkārt).

5. apv. Kraujot novietot zem kā.

6. sar. Izjokot, izsmiet.

7. sar. Darīt pāri.

8. sar. Aprunāt, rupji kritizēt.

Avoti: EH, ViV, SLG

apkrāmēties   apv.

1. Apdarīt mājas un saimniecības darbus.

Avoti: ĒiV

apkrampēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Cieši un stingri apņemt (pirkstus, rokas, kājas ap ko).

2. apv. Iekrampēties kaut kur (kas mētājas blakus); apskaut.

3. apv. Apzagt, aptīrīt.

Avoti: LLVV, EH

apkrampēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Piekļauties, cieši un stingri aptverot.

Avoti: LLVV

apkramstīt   apv.

1. Salasīt, satvarstīt ar zobiem visapkārt.

Avoti: EH

apkramt   apv.

1. Apkalst visapkārt vai virskārtai.

Avoti: EH

apkramtīt   apv.

1. Aptaustīt, apčamdīt meklējot.

Avoti: EH

apkrāpējs   novec.

1. Krāpnieks, mānītājs.

Avoti: LkG

apkrapēt   apv.

1. Viscaur saplaisāt.

2. Apaugt ar nelīdzenu mizu.

Avoti: EH

apkrāpt   -krāpju, -krāp, -krāpj, pag. -krāpu; trans.

1. Apmānīt, lai iegūtu materiālu labumu.

Avoti: LLVV

apkrāpties   -krāpjos, -krāpies, -krāpjas, pag. -krāpos; refl.; sar.

1. Apkrāpt, piekrāpt sevi.

Avoti: LLVV

apkrāsot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Nokrāsot (visapkārt, no visām pusēm), arī ātri vai pavirši nokrāsot.

Avoti: LLVV

apkratīt   apv.

1. Nokratīt, nobirdināt (lielāku skaitu objektu).

2. Pārbērt; purinot, kratot apgāzt.

3. Kratot pavirzīt zem kā.

Avoti: EH, ViV

apkratīties   apv.

1. Apbērties, apkaisīties (visapkārt).

2. Kratoties pavirzīties, paslīdēt zem kā.

Avoti: EH

apkraukaļāt   apv.

1. Apspļaut, nosmērēt, notraipīt ar gļotām, krēpām.

Avoti: ME

apkraupēt   apv.

1. Pārklāties ar kraupi, ēdi, zvīņainu garozu, mizu.

Avoti: ME

apkraupēties   apv.

1. Ielaisties kādās jo sliktās darīšanās.

Avoti: EH

apkraustalēt   apv.

1. Vairākās vietās, parasti nekārtīgi, kraujot, aizņemt, piepildīt (platību).

Avoti: KiV

apkraustelēt   apv.

1. Apkraustīt.

Avoti: EH

apkraustīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Apkraut (parasti nekārtīgi).

Avoti: LLVV

apkraut   -krauju, -krauj, -krauj, pag. -krāvu; trans.

1. Kraujot (ko virsū), pārklāt, apsegt.

2. Ļoti noslogot (ar uzdevumiem, pienākumiem).

Avoti: LLVV

apkrauties   -kraujos, -kraujies, -kraujas, pag. -krāvos; refl.

1. Saņemt daudz mantu (rokās, uz muguras u. tml.).

// niev. Par daudz izgreznoties.

2. Uzņemties (ļoti lielas saistības); sevi ļoti noslogot (ar darbiem, pienākumiem).

Avoti: LLVV

apkravāt   apv.

1. Atkārtoti, resp. nepārtraukti apkraut, sakraut.

2. Nokraut, apkraut.

Avoti: EH

apkravāties   apv.

1. Iekravāties, būt ielenktam starp daudziem objektiem.

2. Nejauši apbirt, tikt apbērtam.

3. Ievākties, iekravāties.

Avoti: EH

apkražāties   apv.

1. Ietīties lupatās, kankaros.

Avoti: EH

apkrecēt   apv.

1. Apvilkties, pārvilkties ar garozu, sarecēt.

Avoti: ME

apkreikt   apv.

1. Apbārstīt, visapkārt kaut ko izkaisīt.

Avoti: EH

apkrepečoties   apv.

1. Pārklāties ar krepečiem.

Avoti: EH

apkrepēt   apv.

1. Aprepēt.

Avoti: ViV

apkrēpot   apv.

1. Nosmulēt, notraipīt ar gļotām, krēpām.

Avoti: ME

apkrept   apv.

1. Nejauši aplipt ar mēslu kunkuļiem.

Avoti: EH

apkrēslis   apv.

1. Pakrēslis.

Avoti: EH

apkrēst   apv.

1. Apsmulēt, notašķīt, notraipīt.

2. Nokratīt (par lielāku skaitu objektu).

3. Purinot, kratot piekaisīt.

4. Purinot, kratot likt apgāzties, notriekt, apgāzt gar zemi.

Avoti: EH

apkreties   apv.

1. Dusmīgs, saskaities, saniknots.

Avoti: EH

apkrevelēt

1. Pārklāties ar kreveli.

Avoti: PP, T

apkrevēt   apv.

1. Pārklāties ar rupju, nelīdzenu garozu.

Avoti: ME

apkribināt   apv.

1. Apknibināt; apgrauzt, apkrimst.

Avoti: EH

apkriet   apv.

1. Nokrejot (virkni objektu).

Avoti: EH

apkrimst   -kremtu, -kremt, -kremt, pag. -krimtu; trans.

1. Apgrauzt, apskrubināt (visapkārt vai vairākās vietās).

Avoti: LLVV

apkrist   -krītu, -krīti, -krīt, pag. -kritu; intrans.

1. Krītot mainīt stāvokli, pēc kritiena nokļūt citā (pretējā) stāvoklī.

// apv. Krītot nokļūt kam apakšā.

2. Nokrist (par daudziem vai visiem).

3. parasti 3. pers.; novec. Nobeigties (par daudziem vai visiem dzīvniekiem).

4. apv. Saslimt (ar iesnām, gripu u. c.).

Avoti: LLVV, ĒiV, MiV

apkristīt   apv.

1. Mazliet atšķaidīt ar ūdeni.

Avoti: EH

apkrītēt   apv.

1. Par slapju mālzemi - mazliet izžūt.

Avoti: ME

apkritināt   apv.

1. Apgāzt, ļaut apgāzties.

Avoti: EH

apkrīžāt   apv.

1. Aprakstīt.

Avoti: EH

apkriželēt   apv.

1. Apšvīkāt.

Avoti: EH

apkrobulēt   apv.

1. Aprepēt.

Avoti: ViV

apkronēt   apv.

1. Kronēt.

Avoti: EH

apkropļot   apv.

1. Sakropļot, izkropļot.

Avoti: ME

apkrubināt   apv.

1. Apgrauzt, apkrimst.

Avoti: EH

apkrudīt   apv.

1. Nodarīt (kādam) pāri.

Avoti: KiV

apkruities   apv.

1. Ar pūlēm tikt kaut kam apkārt.

Avoti: EH

apkrupēt   apv.

1. Kļūt kraupjainam, kreveļainam.

Avoti: EH

apkrupt   apv.

1. Kļūt kreveļainam, kraupjainam, kašķainam.

Avoti: ME

apkrustīt   apv.

1. Pārmest krustu; uzstādīt krustu par zīmi.

Apkrustīt pļavas— uzstādīt krustu par zīmi, ka šeit ganīt nedrīkst.

2. Kristīt.

3. Apķīlāt; 15.-17. gs. civiltiesāšanās kārtībā uzliktu aizliegumu uz nekustamu īpašumu iezīmēja ar 3 olektis garu koka krustu; vēlāk ar krustu iezīmēja arī apķīlātu kustamu īpašumu.

Avoti: ME, EH, KV

apkrūzēties   apv.

1. Sakrokoties, červelēties (par siera nogatavošanās pakāpi).

Avoti: BB

apkrūzot   apv.

1. Sakrokoties, červelēties (par siera nogatavošanās pakāpi).

Avoti: BB

apkubeklis   apv.

1. Ērkšķis, dzelonis; sprādzes mēlīte.

Avoti: ME

apkubeklis   apv.

1. Lakats, vadmala.

Avoti: EH, TlV

apkubekls   apv.

1. Tautastērpa piederums - līgavas galvassega; uzkubekls.

Avoti: TlV

apkubināt   apv.

1. Aplikt apkārt.

2. Apsegties.

Avoti: ME

apkucis   apv.

1. Spurains, pinkains.

Avoti: EH

apkūdenāt   apv.

1. Sakūdīt, samusināt.

Avoti: EH

apkūdīt   apv.

1. Sakūdīt, samusināt (lielāku skaitu objektu).

Avoti: EH

apkuģēt   apv.

1. Lēnām, maziem solīšiem izstaigāt, apstaigāt kaut kam apkārt.

Avoti: EH

apkuģot   apv.

1. Apbraukt ar kuģi.

Avoti: EH

apkuiļoties   apv.

1. Apvaisloties, sapāroties (par cūkām).

Avoti: EH

apkukot   apv.

1. Aizkūkot.

Avoti: EH

apkūkot   apv.,

1. Ar dzeguzes kūkošanu likteni pareģot.

Avoti: EH

apkukt   apv.

1. Noliekties, nošķiebties.

Avoti: EH

apkukties   apv.

1. Noliekties.

Avoti: EH

apkula   apv.

1. Atkala.

Avoti: EH

apkūlas   apv.

1. Apkūlības, kulšanas beigas.

Avoti: ME

apkulas   apv.

1. Apkūlības.

2. Salmu atliekas, kas radušās kulšanas laikā; linu spaļi.

Avoti: EH

apkūlāt   apv.

1. Zālei pārvērsties kūlā.

2. Dzīvnieka (piem., zirga) vilnai kļūt spurainai, pinkainai.

Avoti: EH

apkūlāties   apv.

1. No augšas kļūt dzeltenam, nodzeltēt.

Avoti: ME

apkule   apv.

1. Atkala; gāle.

Avoti: ME

apkūleņot   apv.

1. Kūleņojot pavirzīties, nokļūt zem kā.

Avoti: ViV

apkūleņoties   apv.

1. Apgāzties, apkrist, apgriezties.

Avoti: ME

apkulības   apv.

1. Apkūlības.

Avoti: EH

apkūlības   -u, s.; tikai dsk.

1. Kulšanas darbu nobeigums; tam sekojošais mielasts, svinības.

Avoti: LLVV

apkūlines   apv.

1. Apkūlības.

Avoti: EH

apkūliņi   apv.

1. Apkūlības.

Avoti: EH

apkulkstīt   apv.

1. Apkulstīt.

Avoti: EH

apkulstas

1. Pabeigta linu kulstīšana.

2. apv. Pilnīga linu iztīrīšana ar kulstekļa palīdzību.

Avoti: LLVV, ME

apkulstīt   apv.

1. Pabeigt kulstīt, tīrīt linus.

Avoti: ME

apkult   -kuļu, -kul, -kuļ, pag. -kūlu; trans.

1. Pabeigt kult; izkult (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

apkulties   -kuļos, -kulies, -kuļas, pag. -kūlos; refl.

1. Pabeigt kulšanu; apkult visu (savu labību).

Avoti: LLVV

apkuļas   apv.

1. Apkūlības.

Avoti: EH

apkūļāt   apv.

1. Sist, iesist, dauzīt.

Avoti: ME

apkuļāt   apv.

1. Sitot izkustināt.

2. Savainot, sitot ar rīksti.

3. Skalojot grozīt šurpu turpu.

Avoti: EH

apkum   apv.

1. Ar kūkumu; izliekumā.

Avoti: EH

apkuma   apv.

1. Tāda īpatnība, ka leņķis starp izkapts asmeni un tās kātu ir par šauru.

Avoti: KiV

apkumāk   apv.

1. Pārlieku izliekts; kūkumā.

Avoti: EH

apkunu   apv.

1. Ar kūkumu; izliekumā.

Avoti: EH

apkūņoties   apv.

1. Kūņojotie pavirzīties zem kā.

Avoti: ViV

apkupate   apv.

1. Ap siena gubu izārdītais siens.

Avoti: KiV

apkūpēt   -kūpu, -kūpi, -kūp, pag. -kūpēju; intrans.

1. Kūpot, degot (kam), pārklāties (ar kvēpiem, sodrējiem); apkvēpt; nokvēpt.

// pareti. Apputēt.

Avoti: LLVV

apkupināt   apv.

1. Mazliet saraudzēt, sarecināt.

Avoti: EH

apkūpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Dūmojot, kūpinot dūmus, pārklāt (ko ar kvēpiem, sodrējiem); apkvēpināt; nokvēpināt.

// reti. Pārklāt ar putekļiem.

Avoti: LLVV, MLVV

apkūpt   -kūpu, -kūpi, -kūp, pag. -kūpu; intrans.; parasti divd. formā: apkūpis;

1. Apkvēpt.

Avoti: LLVV

apkure   -es, s.; parasti vsk.

1. Process --> apkurināt; apkurināšana; apsildīšana.

2. Sistēma, ar kuru telpās aukstajā gada periodā rada un uztur vēlamo gaisa temperatūru.

Avoti: LLVV, MLVV

apkurināšana

1. Mākslīga telpu sasildīšana.

2. Darbība, process --> apkurināt (2).

Avoti: KV

apkurināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Kurinot (krāsni, plīti u. tml.), apsildīt (telpu).

2. apv. Iekurt, iekurināt.

Avoti: LLVV, EH

apkurinātājs   apv.

1. Kurinātājs.

Avoti: KiV

apkurkties   apv.

1. Apkuiļoties, aplecināties.

Avoti: EH

apkurlināt   apv.

1. Apdullināt; padarīt kurlu.

Avoti: ME

apkurlt   -kurlstu, -kurlsti, -kurlst, pag. -kurlu; intrans.; reti.

1. Kļūt gandrīz nedzirdīgam (parasti uz neilgu laiku).

Avoti: LLVV

apkurst   apv.

1. Nogurt, mitēties.

Avoti: ME

apkurt   apv.

1. Visapkārt iekurināt, iedegt.

2. Iekurt, pakurt (uguni) zem kā.

Avoti: ME

apkurtēt   parasti 3. pers., -kurtē, pag. -kurtēja; intrans.; reti.

1. Mazliet izkurtēt (visapkārt vai vietumis).

2. apv. Pārkoksnēties, kļūt porainam viscaur vai viegli (no virspuses).

Avoti: LLVV, EH

apkūsāt   apv.

1. Nosmērēties, notašķīties, kūsājot pāri vārīšanas laikā.

Avoti: EH

apkūsēt   apv.

1. Nosmērēties, notašķīties, kūsājot pāri vārīšanas laikā.

Avoti: EH

apkūsināt   apv.

1. Ļaut kūsāt pāri.

Avoti: EH

apkust   parasti 3. pers., -kūst, pag. -kusa; intrans.

1. Atkust, nokust (visapkārt vai vietumis).

Avoti: LLVV

apkust   -kūstu, -kūsti, -kūst, pag. -kusu; intrans.; pareti.

1. Nogurt, piekust.

Avoti: LLVV

apkustēt   apv.

1. Apkalpot, kustoties šurpu turpu.

Avoti: EH

apkušināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.; sar.

1. Mierināt, apklusināt.

Avoti: ME

apkušņi   apv.

1. Dispozīcija nogurumam, gurdenumam.

Avoti: ME

apkūvēt   apv.

1. Apskriet apkārt spēlējoties.

Avoti: EH

apkužināt   apv.

1. Viegli pakutināt.

2. Aprušināt visapkārt.

3. Apčužināt, apkopt (slimnieku, mazu bērnu), it sevišķi sakārtuojuot guļas vietu un drēbes.

Avoti: EH

apkveldināt   apv.

1. Applaucēt, nobrucināt.

Avoti: EH

apkvellēt   apv.

1. Applaucēt, apvārīt.

Avoti: EH

apkvēpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Apkvēpināt.

Avoti: LLVV

apkvēpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (kas) apkvēpst, pārklājas ar kvēpiem, sodrējiem.

Avoti: MLVV

apkvēpis   novec.

1. Apdūmots; apsvēpis.

Avoti: LV93

apkvēpt   -kvēpstu, -kvēpsti, -kvēpst, pag. -kvēpu; intrans.

1. Kūpot (kam), pārklāties (ar kvēpiem vai sodrējiem); nokvēpt.

Avoti: LLVV

apkvēpums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apkvēpt.

Avoti: LLVV

apkverpis   apv.

1. Sakropļots, niecīgs, neattīstījies.

Avoti: ME

apkverpt   apv.

1. Nonīkt, panīkt.

2. Apaugt (ar sūnām vai ķērpjiem).

Avoti: ME, EH

apķarstīt   apv.

1. Apķerstīt; apgrābstīt, aptaustīt.

Avoti: EH

apķecēt   apv.

1. Apķepēt.

Avoti: ME

apķēdējums   mil.

1. Karavīru grupa (komanda, apakšvienība), kas norīkota noteiktā vietā, lai nepiederošām personām neļautu iekļūt apsargājamā rajonā (pie apsargājamā objekta) vai no tā izkļūt.

Avoti: MIL

apķegot   apv.

1. Paiet, pabēgt zem kā.

Avoti: ViV

apķekšot   apv.

1. Apgādāt ar ķeksi, aprakstīt, apskribelēt.

Avoti: ME

apķellāt   apv.

1. Aptriept.

Avoti: ViV

apķellēt   žarg.

1. Notraipīt; nosmērēt.

Avoti: SLG

apķemmēt   apv.

1. Mazliet saķemmēt.

2. Sasukāt (no visām pusēm).

Avoti: EH, ĒiV

apķēpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Notraipīt; nosmērēt.

Avoti: LLVV, MLVV

apķepe   poligr., novec.

1. Netīrumi burta attēlā, kas iespiedumā iznāk kā traipi.

Avoti: GV

apķepēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; parasti divd. formā: apķepējis;

1. parasti 3. pers.; intrans. Apķept.

2. trans.; reti. Apķepināt.

Avoti: LLVV

apķepināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Notraipīt, noklāt (visapkārt vai vietumis ar ko ķepīgu, lipīgu).

Avoti: LLVV

apķēpt   apv.

1. Apķept.

Avoti: EH

apķept   -ķepu, -ķep, -ķep, pag. -ķepu; intrans.; parasti divd. formā: apķepis;

1. Aplipt, pārklāties, notraipīties (visapkārt vai vietumis ar ko ķepīgu, lipīgu).

Avoti: LLVV

apķepuroties   apv.

1. Apgāzties ķepurojoties.

Avoti: EH

apķerība   apv.

1. Apķērība.

Avoti: EH

apķērība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> apķērīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; atjautība, attapība.

Avoti: LLVV

apķēriens   apv.

1. Attapība, atjautība, izpratnes ātrums.

Avoti: ME, EH

apķērīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ātri, viegli saprot, aptver; tāds, kas ātri orientējas situācijā; atjautīgs, attapīgs.

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

apķērīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Apķērība.

Avoti: LLVV

apķērkt   apv.

1. Celt neslavu.

Avoti: ME

apķērnāt   apv.

1. Nosmulēt, notraipīt, notašķīt.

Avoti: ME

apķērnēt   apv.

1. Nosmulēt, notraipīt, notašķīt.

Avoti: ME

apķērpēt   apv.

1. Apaugt ar sūnām, ķērpjiem.

Avoti: EH

apķerstīt   apv.

1. Apgrābstīt, aptaustīt.

2. Veicot kādu darbu, rīkoties steigā un pavirši.

Avoti: ME, ĒiV

apķert   -ķeru, -ķer, -ķer, pag. -ķēru; trans.

1. Strauji apņemt, aptvert (piemēram, ar rokām, taustekļiem), aplikt (parasti rokas apkārt).

// sar. Apskaut, apkampt.

2. Apķerties (2).

3. reti. Noķert, arī izķert (daudzus vai visus).

Avoti: LLVV

apķerties   -ķeros, -ķeries, -ķeras, pag. -ķēros; refl.

1. Apņemt, aptvert (ar rokām).

// sar. Apskauties, apkampties.

2. sar. Attapties, saprast, apjēgt.

Avoti: LLVV

apķesties   apv.

1. Apšķiesties, apsmērēties.

Avoti: EH

apķezēt   apv.

1. Tikt nosmērētam, aplipinātam.

Avoti: ME

apķezināt   apv.

1. Nosmērēt.

Avoti: EH

apķezināties   apv.

1. Nosmērēties.

Avoti: EH

apķezīt   apv.

1. Nosmērēt.

Avoti: EH

apķēzīt   -ķēzīju, -ķēzī, -ķēzī, arī -ķēzu, -ķēzi, -ķēza, pag. -ķēzīju; trans.; vienk.

1. Notraipīt ar mēsliem, netīrumiem (parasti par dzīvniekiem).

2. apv. Nomelnot, pazemot ar vārdiem.

Avoti: LLVV, EH

apķibelēt   apv.

1. Apķīlāt.

Avoti: EH

apķibināt   apv.

1. Vaļīgi aptīt, apsiet, apvīt.

Avoti: ME

apķibināties   apv.

1. Apvīties.

Avoti: ME

apķibt   apv.

1. Apkrist ap kaut ko.

2. Aplipt.

Avoti: ME, EH

apķibties   apv.

1. Cieši apķerties.

Avoti: EH

apķieķerene   apv.

1. Aptiekāre.

Avoti: ĒiV

apķieķeris   apv.

1. Aptieka.

2. Aptiekārs.

Avoti: ĒiV, SiV

apķīlājums   jur.

1. Mantas arests - process, kurā atbilstoši tiesas lēmumam tiek atsavināts personas likumīgs īpašums, lai atlīdzinātu parādsaistību nepildīšanas dēļ kreditoram radītos zaudējumus.

Avoti: EF

apķīlas   apv.

1. Apķīlātas lietas.

Avoti: ME

apķilas   apv.

1. Kājauts; zeķe bez pēdas, auts.

Avoti: ME

apķīlāšana   jur.

1. Tiesas lēmuma noteikts ierobežojums īpašniekam brīvi rīkoties ar savu mantu, lai to pēc tam būtu iespējams atsavināt parādsaistību nepildīšanas dēļ.

2. Paņemšana par ķīlu.

Avoti: EF

apķīlāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Paņemt (ko) par ķīlu.

2. Pēc tiesas lēmuma vai administratīva rīkojuma ierobežot īpašnieka brīvu rīcību (ar viņa mantu).

Avoti: LLVV

apķinkt   apv.

1. Apsalt.

Avoti: EH

apķīpāt   apv.

1. Izniekot, saķēzīt (darbu).

Avoti: EH

apķipt   apv.

1. Aplipt, apķibt.

Avoti: EH

apķirināt   apv.

1. Apkārt, apkarināt.

2. Viegli, pavirši piestiprināt.

Avoti: EH

apķirināties   apv.

1. Cieši apķerties, apkampt.

Avoti: EH

apķirmēt   apv.

1. Pārklāties ar pelējuma kārtu, appelēt.

Avoti: ME

apķirmināt   apv.

1. Nosmulēt, notraipīt.

Avoti: ME

apķis   apv.

1. Krupis.

Avoti: EH

apķolēt   apv.

1. Daļēji nomizot.

Avoti: EH

apķuidīt   apv.

1. Stipri (karsti) saģērbt.

Avoti: EH

apķuidīt   apv.

1. Apgādāt, nodrošināt.

Avoti: EH

apķverties   apv.

1. Apķerties.

Avoti: EH

APL   inf.; vēst.

1. Programmēšanas valoda skaitlisku uzdevumu risināšanai, kas paredzēta lietošanai sistēmās ar attāliem termināļiem.

Avoti: D89

apl.   saīs.

1. Aploksne (tikai skaņu ierakstu un audiovizuālo materiālu aprakstos).

Avoti: i1

aplabināt   apv.

1. Nomierināt, remdināt.

2. Pielabināt.

Avoti: ME, EH

aplabināties   apv.

1. Pielabināt sev suni, darīt sev draudzīgu.

Avoti: EH

aplabot   apv.

1. Salabot pavirši, virspusēji.

Avoti: EH

aplabt   apv.

1. Nomierināties, apklust (sacīts par saniknotu cilvēku).

Avoti: EH

aplacentalia   novec.

1. Kopējs nosaukums dzīvniekiem, kuru dīglis attīstās neizveidojot placentu.

Avoti: KV

aplacentāls   med.

1. Bez placentas; zooloģija daži zīdītāji, piem., ķengurs.

Avoti: TM

aplacentārs

1. Aplacentārie dzīvnieki - zīdītāji (kloāku un somainie), kuriem dīgļa attīstības gaitā nerodas placenta.

Avoti: SV69

aplacināšana   apv.

1. Darbība, process --> aplacināt.

2. Izsmiešana, neslavas celšana.

Avoti: ME

aplacināt   apv.

1. Nepilnīgi nobarot.

Avoti: EH

aplacinātājs   apv.

1. Zobgalis, izsmējējs.

Avoti: ME

aplacophora   lat.

1. Tārpgliemju klase.

Avoti: PDE

apladēt   apv.

1. Sagatavot, uztaisīt.

Avoti: EH

aplādēt   apv.

1. Apkraut lāstiem, apburt.

2. Kraujot novietot zem kā.

Avoti: KV, ViV

aplādēties   apv.

1. Izteikt lāstu, nolādējumu.

Avoti: EH

apladēties   apv.

1. Sagatavoties, sataisīties.

Avoti: EH

aplādināt   apv.

1. Notrulināt ar biežu rāšanu, pelšanu, lamāšanu, zākāšanu, nomelnošanu.

Avoti: EH

aplāgiem   apv.

1. Reizēm, dažkārt, brīžiem.

Avoti: ME

aplāgs   apv.

1. Nometne.

Avoti: ME

aplāgs   apv.

1. Vakarēdiens, dievgalds.

Avoti: ME

aplāgs   apv.

1. Ierobežots iecirknis; apgaita.

Avoti: EH

aplaicīt   apv.

1. Atbalstīt, palīdzēt.

Avoti: EH

aplaidelēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Laidelējoties apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

aplaidināt   apv.

1. Pielaist slimību, inficēt.

Avoti: ME

aplaidot   apv.

1. Apsist jaunu laivu ar sānu dēļiem.

Avoti: ME

aplaikāt   apv.

1. Pasargāt, nosargāt.

Avoti: EH

aplaikiem   apv.

1. Reizēm, dažkārt, periodiski.

Avoti: ME

aplaiku   apv.

1. Laikus, īsti laikā.

Avoti: ME

aplaimojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> aplaimot.

Avoti: LLVV

aplaimot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt laimīgu; ļoti iepriecināt.

Avoti: LLVV

aplaipot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Laipojot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Laipot apkārt.

Avoti: LLVV

aplaiskoties   apv.

1. Kļūt slinkam, slinkot, gurķoties.

Avoti: ME

aplaist   -laižu, -laid, -laiž, pag. -laidu; trans.

1. Padot (ko apkārt), lai (tas) nonāktu pie vairākiem vai visiem.

// imperf. Laist apkārt.

// sar. Paziņot (vēsti, ziņu) vairākiem pēc kārtas.

2. sar. Apskriet, apbraukt, aplidot (apli, loku).

// intrans. Apskriet, apbraukt, aplidot (kam apkārt).

3. sar. Izplatīt (kukaiņus, slimību, miegu u. tml.).

4. apv. Aplecināt.

Avoti: LLVV, ĒiV

aplaisties   -laižos, -laidies, -laižas, pag. -laidos; refl.

1. parasti 3. pers. Laižoties, lidojot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Laisties apkārt.

2. sar. Ļaut sevi pārņemt (kukaiņiem, slimībām); inficēties, aplipt (ar ko).

3. apv. Palidot zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

aplaistīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Laistot padarīt mitru vai slapju; vairākkārt vai vairākos paņēmienos apliet.

2. žarg. Atzīmēt (kādu pirkumu vai notikumu) ar iedzeršanu.

Avoti: LLVV, SLG

aplaistīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. Refl. --> aplaistīt.

Avoti: LLVV

aplaišana   sar.

1. Inficēšana.

Avoti: JtV1

aplaitīt   apv.

1. Apbraucīt, masēt.

Avoti: EH

aplaizīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Laizot padarīt mitru; laizot notīrīt; nolaizīt.

// pārn. Apņemt (par liesmām, uguni).

2. sar.; niev. Saslapināt vai saziest un ļoti gludi saglaust (matus).

// divd. formā: aplaizīts. Tāds (cilvēks), kam ir samitrināti, saziesti, gludi saglausti mati; tāds (cilvēks), kura āriene ir pārspīlēti uzposta.

Avoti: LLVV

aplaizīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. Refl. --> aplaizīt(1).

Avoti: LLVV

aplakstēt   apv.

1. Apsvīst, nosvīst (par logu rūtīm).

Avoti: ME

aplakstīt   apv.

1. Aprūpēt iztopot un apkalpojot.

2. Apaugļoties (parasti par cūku, aitu).

Avoti: KiV

aplakt   apv.

1. Lokot apēst, lokot aprīt (šķidru ēdienu).

Avoti: EH

aplaktot   apv.

1. Apsist apkārt ar latām.

Avoti: EH

aplaķāt   apv.

1. Garlaicības dēļ klaiņot, bezmērķīgi staigājot apkārt.

Avoti: EH

aplam   apst.

1. Nepareizi, arī muļķīgi.

2. sar. Ļoti, pārlieku.

Avoti: MLVV

aplamai   apv.

1. Nepareizi, maldīgi.

2. Bez iemesla.

Avoti: KiV

aplamāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.

1. Nolamāt, apsaukāt (lamu vārdiem).

Avoti: MLVV

aplamēm   apv.

1. Muļķīgi, bezsakarīgi.

Avoti: EH

aplamēties   apv.

1. Muļķoties, ālēties, trakot.

Avoti: EH

aplami   apst.

1. Nepareizi, arī muļķīgi.

aplamība   -as, s.

1. Nepareiza rīcība, attieksme; kļūda, muļķība.

Avoti: LLVV

aplamīgs   apv.

1. Muļķīgs, neprātīgs.

Avoti: ME

aplamis   -mja, v.

1. Aplamnieks; muļķis, nelga, vientiesis.

Avoti: LLVV, ME

aplamīte   apv.

1. Dem. --> aplame.

Avoti: ME

aplamītis   apv.

1. Dem. --> aplamis.

Avoti: ME

aplamnice   apv.

1. Aplamniece.

Avoti: EH

aplamnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas rīkojas, runā vai domā aplam.

Avoti: LLVV

aplams   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nesaskan ar patiesību, ar zinātnes, prakses atziņām; nepareizs, maldīgs.

Avoti: LLVV

aplāms

1. Norobežots laukums.

Avoti: LE

aplanācija   med.

1. Nenormāls plakanums.

Avoti: TM

aplanātisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas novērš staru sfērisko aberāciju, piem., optiska lēca.

Avoti: TM

aplanātisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas novērš staru sfērisko aberāciju, piem., optiska lēca.

Avoti: TM

aplanātisms

1. Sfēriskās aberācijas trūkums.

Avoti: SV69

aplanāts

1. Optiska sistēma, parasti objektīvs, kurā ir novērsta sfēriskā, hromatiskā aberācija, distorsija un koma, samazināts astigmātisms.

Avoti: ZTV, FF

aplancīt   apv.

1. Aplūkot, apmeklēt.

2. Aplaipot, apiet apkārt.

Avoti: EH

aplanes   lat.

1. Aļģsēņu nodalījuma oomicēšu klases saprolegniju dzimtas ģints.

Aplanes androgynus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

aplanēt   novec.

1. Pacelt, izlīdzināt.

Avoti: KV

aplangāt   apv.

1. Nolamāt.

Avoti: EH

aplanosporas

1. Nekustīgas daudzu aļģu sporas, kas veidojas, iestājoties nelabvēlīgiem apstākļiem; labvēlīgos apstākļos no tām rodas jauns organisms.

Avoti: LD

aplāpis   apv.

1. Appelējis, apsūnojis, slideni glums.

Avoti: ME

aplāpīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Salāpīt un sakārtot, uzturēt kārtībā (kāda drēbes, veļu).

Avoti: LLVV

aplāpīties   -lāpos, -lāpies, -lāpās, pag. -lāpījos; refl.

1. Aplāpīt (sev drēbes, veļu); pabeigt lāpīšanu.

Avoti: LLVV

aplapojums

1. Paveikta darbība --> aplapot.

Avoti: PP, T

aplapot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; pareti.

1. intrans. Pārklāties ar lapām (par kokiem, krūmiem); salapot.

2. parasti divd. formā: aplapots; trans. Pārklāts ar lapām.

3. apv. Aptvert, ietvert.

Avoti: LLVV, EH

aplāps   apv.

1. Ielāps.

2. Koka gabals, ar kuru no egles atdala mizu.

Avoti: ME

aplasēt   apv.

1. Nopilināt.

Avoti: EH

aplāsināt   apv.

1. Appilināt, apšļakstīt, apsmidzināt.

Avoti: EH

aplasināt   apv.

1. Notašķīt, aptašķīt.

2. apv. Appilināt.

Avoti: ME, EH

aplasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Salasīt, nolasīt (daudz vai visu).

2. sar. Nolaupīt, arī iznīcināt (daudzus vai visus).

Avoti: LLVV

aplāsot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; reti.

1. Pārklāties ar lāsēm.

Avoti: LLVV

aplastisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Bez struktūras, bez formas.

2. Tāds, kas nespēj veidot jaunus audus.

Avoti: TM

aplāt   apv.

1. Pelt, bārt, paļāt.

Avoti: ME

aplatnieki   novec.

1. Draudzes locekļi.

Avoti: KV

aplātnieks   apv.

1. Cilvēks, kas piedalās katoļu baznīcas svētkos par godu kādam svētajam (aplātā 2(2)).

Avoti: KiV

aplatojums

1. Paveikta darbība --> aplatot.

Avoti: PP, T

aplatot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Piestiprināt (jumta spārēm, sienai u. tml.) latas.

Avoti: LLVV

aplāts   apv.

1. Nejūtīgs, truls biežas rāšanas dēļ.

Avoti: ME

aplāts   apv.

1. Tirgus, gadatirgus; tirgotāja bode.

2. Katoļu baznīcas svētki par godu kādam no svētajiem.

Avoti: ME, KV, NeV

aplaudēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Sist plaukstas, lai paustu atzinību, sajūsmu, uzmudinājumu u. tml.

Avoti: LLVV

aplauks   apv.

1. Aploks.

Avoti: ME

aplaulības   apv.

1. Laulību pusdienas noīrētā telpā netālu no baznīcas.

Avoti: KiV

aplaupīšana   apv.

1. Laupīšana.

Avoti: JtV1

aplaupīšanās   bišk.

1. Parādība dravā bezienesuma laikā - spēcīgāko saimju darbabites laupa medu vājākās saimēs.

Avoti: ZTV

aplaupīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Uzbrukt (kādam) un atņemt mantas, naudu.

Avoti: LLVV

aplaupīt   apv.

1. Nomizot (piemēram, vārītus kartupeļus, pupas, olas).

Avoti: KiV

aplaupīties   apv.

1. Aplobīties, apmizoties, atdalīties.

Avoti: EH

aplausi   -u, v.; tikai dsk.

1. Plaukstu sišana, arī sitieni, paužot atzinību, sajūsmu, uzmudinājumu u. tml.

Avoti: LLVV

aplaušana

1. Iespiedformas gatavošanas process, kurā tipogrāfijā no teksta salikuma slejām, ilustrācijām u. c. noformējuma elementiem izveido noteikta formāta lappuses.

2. inf. Tekstapstrādes programmu spēja ietilpināt tekstu iepriekš noteiktā lappuses izmērā, automātiski pārtraucot rindiņas.

3. novec. Nevajadzīgo auga daļu iznīcināšana noteikta mērķa sasniegšanai.

Avoti: EV, D3, LLx

aplauzām   apv.

1. Vietām ielūzdams.

Avoti: EH

aplauzējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas (ko) aplauž.

2. Burtlicis, kas aplauž salikumu; metieris.

aplauziens   žarg.

1. Neveiksme; nepatīkams stāvoklis.

Avoti: SLG

aplauzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Aizlauzt, nolauzt (daudzus vai visus, arī vairākās vietās vai visapkārt).

Avoti: LLVV

aplauzīties   parasti 3. pers., -lauzās, pag. -lauzījās;

1. Refl. --> aplauzīt.

Avoti: LLVV

aplauzt   -laužu, -lauz, -lauž, pag. -lauzu; trans.

1. Nolauzt (daudzus vai visus, arī vairākās vietās vai visapkārt).

2. Slejās saliktu tekstu sadalīt lappusēs.

Avoti: LLVV

aplauzties   žarg.

1. Kļūdīties; ciest neveiksmi.

2. Vilties, būt sarūgtinātam.

Avoti: SLG

aplauzums   -a, v.

1. Rezultāts --> aplauzt (1).

2. poligr. Aplauzts salikums.

3. žarg. Neveiksme; nepatīkams stāvoklis.

Avoti: LLVV, SLG

aplāzija   med.

1. Audu vai orgānu iedzimts trūkums vai attīstības traucējums.

Kodolu aplāzija— dažu galvas smadzeņu nervu kodolu iedzimts attīstības traucējums; izpaužas kā zīšanas un rīšanas grūtības.

Avoti: TM

aplecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Sapārot (dzīvnieku mātīti) ar tēviņu (lai mātīti apaugļotu).

Avoti: LLVV

apledojums   -a, v.

1. Ledus kārta, kas apklāj kādu virsmu.

Avoti: LLVV

apledot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Pārklāties ar ledu (visapkārt, vispāri).

Avoti: LLVV

aplēģerēt   novec., sar.

1. Aplenkt, ielenkt.

Avoti: Lo

apleik   apv.

1. Apkārt.

Avoti: TiA

apleirija   med.

1. Iedzimts ribu trūkums.

Avoti: TM

apleju   apv.

1. Visapkārt, riņķī apkārt.

Avoti: ME

aplējums

1. Paveikta darbība --> apliet.

Avoti: PP, T

aplēkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju;

1. intrans. Lēkājot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// trans. Lēkājot pabūt (vairākās vai visās vietās).

2. trans.; sar. Aprūpēt, izdabājot un apkalpojot.

Avoti: LLVV

aplekšēt   apv.

1. Kļūt netīram.

Avoti: ME

aplēkšēt   apv.

1. Aplipt ar blīvām mēslu, netīrumu lēkšķēm.

Avoti: ME

aplēkšķēt

1. Aplipt ar blīvām mēslu, netīrumu lēkšķēm.

Avoti: PP, T

aplēkšot

1. Lēcieniem apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

Avoti: PP, T

aplekt   apv.

1. Izdarīt dzimumaktu (par dzīvnieku tēviņiem).

2. Lēcot pavirzīties zem kā.

Avoti: ĒiV, ViV

aplēkt   -lecu, -lec, -lec, pag. -lēcu; intrans.

1. Lēcieniem apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

2. novec. Aplecināt, apvaislot.

Avoti: LLVV, KV

aplekties   žarg.

1. Apvainoties (parasti pēkšņi), iespītēties; iecirsties.

Avoti: SLG

aplenka   apv.

1. Iežogotas ganības, aploks.

Avoti: ME

aplenkām   apv.

1. Aplinkus.

Avoti: ME

aplenkt   -lencu, -lenc, -lenc, pag. -lencu; trans.

1. Novietoties cieši (kam) visapkārt.

2. mil. Ielenkt (kādu objektu), lai pakāpeniski iznīcinātu (to).

Avoti: LLVV

aplenku   apv.

1. Aplinkus.

Avoti: EH

aplenkums   -a, v.

1. Rezultāts, stāvoklis --> aplenkt (1).

2. Rezultāts, stāvoklis --> aplenkt (2).

Aplenkuma stāvoklis— naidnieka bruņoto spēku aizstāvēšanās vietas aplenkuma gadījumā, kad bloķēta šīs vietas apgāde, nosakot īpašu režīmu, parasti taupības un drošības aspektā.

Avoti: LLVV, JtV

aplenkus   apv.

1. Aplinkus.

Avoti: EH

aplēpēt   apv.

1. Apklāties (ar sniegu, netīrumiem), aplipt un sīksti, cieši turēties pie kaut kā.

2. Nogurt, pagurt.

Avoti: ME, EH

aplepiene   apv.

1. Miltu putra.

Avoti: EH

aplepis   apv.

1. Kļuvis gurdens, gauss, gļēvs.

Avoti: ME

aplepīt   apv.

1. Aplīmēt, aplipināt.

Avoti: KiV

aplepoties   apv.

1. Kļūt lepnam, izlutinātam, prasīgam.

Avoti: ME

aplēpt   apv.

1. Nogurt, pagurt.

Avoti: EH

aplēse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Rezultāts --> aplēst; aprēķins.

Avoti: LLVV

aplēsējs   novec.

1. Aprēķinātājs.

Avoti: LV93

aplēsiens   novec.

1. Aplēsums.

Avoti: TV

apleskāt

1. apv. Apstaigāt.

2. sar. Notraipīt, nosmērēt.

Avoti: ĒiV, SLG

aplēst   -lēšu, -lēs, -lēš, pag. -lēsu; trans.

1. Aprēķināt.

Avoti: LLVV

aplēsums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> aplēst; aprēķins.

Avoti: LLVV, LE

aplēšana   novec.

1. Aprēķināšana.

Avoti: TV

aplexa   lat.

1. Gliemežu klases kātacu plaušgliemežu kārtas kreiļgliemežu dzimtas ģints.

Aplexa hypnorum— dūkstāja kreiļgliemezis.

Avoti: LD

aplēzēt   apv.

1. Sameklēt, ielenkt.

Avoti: EH

aplezēt   apv.

1. Kļūt netīram.

2. Pārvilkties ar kreveli (par ievainojumiem).

Avoti: ME, EH

aplicējais   apv.

1. Apkārtējais.

Avoti: KiV

aplīcējs   apv.

1. Apkārtnē atrodams.

Avoti: ME

aplīciene   apv.

1. Apkārtne, apkaime.

2. Trauka ārsiena.

Avoti: EH

apliciens   apv.

1. Pārdomāšana, apdomāšana.

Avoti: ME

aplīcine   apv.

1. Apkārtne, apkaime.

Avoti: ME

aplīcis   apv.

1. Apkārtne, apkaime.

Avoti: ME

aplidināt   apv.

1. Aplidot, lidināties apkārt.

Avoti: ME

aplidināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Lidinoties apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

aplidojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> aplidot (1).

Avoti: LLVV

aplidot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. intrans. Lidojot, laižoties apvirzīties (ap ko, kam apkārt) - par putniem, kukaiņiem.

// pārn. Viegli, it kā lidojot, apdejot, apskriet (apkārt).

// trans. Apriņķot (ko) - par lidaparātiem, arī par to apkalpi, pasažieriem.

2. trans. Lidojot nolaisties (vairākās vietās) vai pabūt (virs vairākām vietām); lidojot kavēties (pie kā) noteiktā nolūkā.

// pārn.; sar. Parādīt (kādam cilvēkam) sevišķu laipnību, uzmanību; censties panākt pretmīlestību, fizisku tuvību.

3. parasti 3. pers.; trans. Ātri izplatīties, kļūt zināmam (daudzās vietās, daudziem cilvēkiem).

// pārn. Ātri parādīties, kļūt redzamam, pārslīdēt (par smaidu).

4. parasti 3. pers.; intrans. Ātri aplūkot, aptvert (par acīm, skatienu).

// trans.

Avoti: LLVV, MV

aplīdzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti

1. Padarīt līdzenu, nolīdzināt (virsmu vai malu visapkārt).

Avoti: LLVV

apliece   inf.

1. Lappuses kompozīcija, kuru veidojot teksts tiek izvietots apkārt ilustrācijām vai grafiskiem attēliem.

Avoti: D3

apliecēja   mat.

1. Plaknes līkņu saimei atbilstoša līkne, kura katrā punktā pieskaras vienai no šīs saimes līknēm.

Avoti: ZTV

apliecene   apv.

1. Apkaime, apkārtne.

Avoti: TlV

apliecība   -as, s.

1. Dokuments, kas apliecina kādu faktu, apstākli, tiesības.

Gatavības apliecība— dokuments par vispārizglītojošās vidējās mācību iestādes beigšanu.

// reti. Skolas liecība.

Apliecība par pamatizglītību— izglītības dokuments, kas apliecina pamatizglītības programmas apguvi.

Avoti: LLVV, VIL

apliecinājums   -a, v.

1. parasti vsk. Apstiprinājums, pierādījums.

2. Ārēja (jūtu, rakstura īpašību u. tml.) izpausme.

3. Kods, ko sakaru sistēmā saņemošā stacija pārsūta pārraidošajai stacijai, lai norādītu, ka tā ir gatava pieņemt datus.

Avoti: LLVV

apliecināšana

1. Darbība, process --> apliecināt.

2. jur. Notariāla funkcija, ko savas kompetences robežās realizē zvērināti notāri, pagasttiesu, bāriņtiesu un konsulāro iestāžu pilnvarotas personas.

Avoti: JtV

apliecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Apstiprināt (kā pareizumu, patiesumu).

2. Izteikt vārdos, parādīt ar darbiem (jūtas, attieksmi).

Avoti: LLVV

apliecinātājs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas apliecina (1).

2. Tas (tāds), kas apliecina (2).

Dzīves apliecinātājs— tas (tāds), kas pauž ticību dzīvei, tās nozīmīgumam.

Avoti: LLVV

apliecine   apv.

1. Apkaime, apkārtne.

Avoti: NeV

apliecinošs   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. v. nozīmē.

1. Tāds, kurā izpaužas apstiprinoša, labvēlīga attieksme; tāds, kas pauž šādu attieksmi.

Avoti: MLVV

apliedēt   apv.

1. Salīt, aizlīt.

Avoti: ME

apliedināt   apv.

1. Salīt, aizlīt.

Avoti: EH

apliekamais   -ā, v.

1. Tas, ar ko aptver kādu priekšmetu (apliekot, apņemot).

2. Ārstniecisks līdzeklis - samitrināts apklājums.

3. Tāds, kas tiek pakļauts noteiktām saistībām.

Apliekamais ienākums— ar ienākuma nodokli apliekamā peļņa.

Avoti: LLVV, LatV

apliekšēt   apv.

1. Tikt nosmulētam, apsmulēt.

Avoti: ME

apliekt   -liecu, -liec, -liec, pag. -liecu; trans.

1. Liecot apņemt, aptvert (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Liekt apkārt.

// pārn.; pareti. Apņemt (par upi, ceļu u. tml.).

2. Apiet, apskriet, apbraukt (ko).

// intrans.; pareti. Ejot, skrienot, braucot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

apliekties   -liecos, -liecies, -liecas, pag. -liecos;

1. Refl. --> apliekt (1).

2. Refl. --> apliekt (2); virzīties ar līkumu.

Avoti: LLVV

apliesmošana

1. Darbība, process --> apliesmot.

2. mil. Šāviena procesa turpinājums, kad pēc šaujampulvera aizdegšanas liesma izplatās pulvera graudu virsmā.

Avoti: MIL

apliesmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.; pareti.

1. Apspīdēt.

Avoti: LLVV

apliet   -leju, -lej, -lej, pag. -lēju; trans.

1. Lejot (ko virsū), pārklāt.

// pārn. Bagātīgi apspīdēt (piemēram, par sauli, uguni).

Avoti: LLVV

aplietāt   apv.

1. Mazliet aplietoties, nolietoties, novalkāties.

Avoti: EH

aplieties   -lejos, -lejies, -lejas, pag. -lējos; refl.

1. Apliet sevi, savu apģērbu.

Avoti: LLVV

aplieva   -as, s.

1. Kokaugu stumbra koksnes dzīvā ārējā daļa.

Avoti: LLVV

aplieve   apv.

1. Gremzdi, aplieva.

Avoti: EH

aplīgāt   apv.

1. Aplīgot.

Avoti: KiV

aplīgošanās

1. Dziesmu kara veids Līgo vakarā un Jāņos.

aplīgot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apdziedāt ar līgo dziesmām.

Avoti: LLVV

aplīgoties   tikai dsk., -ojamies, pag. -ojāmies; refl.

1. Aplīgot vienam otru, citam citu.

Avoti: LLVV

aplīgt   apv.

1. Salīgt, veikt darījumu par kaut ko (sacīts par visu subjektu kopumu vai attiecināts uz visu objektu kopumu).

Avoti: EH

aplīgties   apv.

1. Salīgt visu nepieciešamo.

2. Līgšanas laikā nonākt pie neizdevīgas vienošanās.

Avoti: EH

aplīk   apst.; apv.

1. Apkārt.

Avoti: LLVV

aplīk   priev. ar akuz.; apv.

1. Ap.

Avoti: LLVV

aplikācija   -as, s.

1. Dekoratīvs veidojums (piemēram, uzšuvums, uzlīmējums) uz kādas virsmas.

2. Apliekamais (ārstniecībā).

3. sar. Datorprogramma kādam noteiktam nolūkam.

Avoti: LLVV, LEV

aplikants   novec.

1. Darba vietas pieprasītājs.

2. med. Aliekamais.

Avoti: LV93

aplikāta

1. Viens no trim skaitļiem, kuri nosaka punkta stāvokli telpā attiecībā pret taisnleņķa koordināšu sistēmu.

Avoti: SV69

aplikatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas raksturīgs aplikācijai; tāds, kas veidots aplikācijas tehnikā.

Avoti: LLVV

aplikators   med.

1. Ierīce, kuru lieto, lai ar radioaktīvo starojumu iedarbotos uz cilvēka ādu ārstniecības nolūkā, apstarojamam ādas iecirknim nonākot tiešā kontaktā ar starojuma avotu.

2. Samēra vienkārša ierīce (nūja, lāpstiņa, šaujamierīce u. tml.), ar kuras palīdzību ievada medikamentus vietās, kur to nevar izdarīt ar rokām no tuvas distances.

Avoti: SV69, PL

aplikatūra   -as, s.; parasti vsk.; mūz.

1. Pirkstu izkārtojums, spēlējot mūzikas instrumentu; šī pirkstu izkārtojuma apzīmējums nošu rakstā (ar arābu cipariem).

Avoti: LLVV

aplikē   v., nelok.

1. Uzvelmētais sudrabs.

2. Metāla izstrādājumi, kas pārklāti ar plānu sudraba kārtu.

Avoti: SV69

aplikšana

1. Darbība, process --> aplikt.

2. jur. Likumdošanā noteiktu valsts institūciju darbību sistēma, saistību uzlikšana, kas izpaužas kā valsts budžetā ieskaitāmo nodokļu, nodevu maksājumu aprēķināšanā par precēm, īpašumiem, pakalpojumiem u. c. un kuri tiek iekasēti likumdošanā noteiktajā kārtībā.

Avoti: JtV

aplīkšus   apv.

1. Aplinkus (piem., runāt).

Avoti: ME

aplīkt   parasti 3. pers., -līkst, pag. -līka; intrans.; reti.

1. Nosvērties, noliekties uz leju; nolīkt (par daudziem vai visiem).

Avoti: LLVV

aplikt   -lieku, -liec, -liek, pag. -liku; trans.

1. Liekot (ko) apkārt, apņemt, aptvert.

// sar. Apvākot (piemēram, burtnīcu, grāmatu).

// divd. formā: aplikts. Pārklāts ar nogulsnēm, plēvi, atdalījumiem (par gļotādu).

2. Uzlikt saistības (piemēram, maksājumus).

3. apv. Palikt kam apakšā.

4. žarg. Aprunāt, apsaukāt; rupji kritizēt.

Aplikt šlipsi— pakārt; izpildīt nāves sodu.

Avoti: LLVV, ĒiV, SLG

aplikties   -liekos, -liecies, -liekas, pag. -likos; refl., trans.; pareti.

1. Aplikt sev (ko apkārt).

2. apv. Ātri paskriet zem kā.

3. apv. Apgāzties.

Avoti: LLVV, ViV

aplīkumot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; pareti.

1. Ar līkumu apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

aplīkums   apv.

1. Līkums, izliekums.

2. Neiet uz mērķi tieši, bet vaicāt aplinkus.

Avoti: ME

aplikums   -a, v.

1. Nogulsnes, plēve, atdalījumi (kas pārklāj, piemēram, gļotādu).

2. pareti. Rezultāts --> aplikt (1); tas, kas ir aplikts.

Avoti: LLVV

aplīķošana   jūrn.

1. Līķtroses piešūšana pie buras malām.

Avoti: JūVM

aplīmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Līmējot (ko) virsū, apklāt.

Avoti: LLVV

aplingot   apv.

1. Ielenkt, apiet apkārt.

2. Apmētāt.

Avoti: ME

aplīnija   novec.

1. Kontūrlīnija.

Avoti: Lo

aplinkām   apv.

1. Ar līkumu, aplinkus, netieši; runāt netieši, neminot pašu lietu.

Avoti: ME, LE

aplinki   -u, vsk. aplinks, -a, v.

1. pareti. Vārdi, ar ko domu izsaka netieši un kas ļauj tikai noprast, nojaust izteikuma īsto saturu.

2. dsk. bezpriev. instr., apst. nozīmē. Aplinkus.

// apst. nozīmē, savienojumā ar "bez". Tieši, bez vilcināšanās.

Avoti: LLVV

aplinkiem   apst.

1. Netieši; slēptā veidā; aplinkus.

Bez aplinkiem— tieši, bez vilcināšanās.

Avoti: MLVV

aplinkots   apv.

1. Tāds, kuram tiek pievērsta liela uzmanība.

Avoti: EH

aplinks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ļauj tikai noprast, nojaust izteikuma īsto saturu, netiešs (domu izteikšanas veids).

Avoti: LLVV

aplinkš   apv.

1. Aplinkus.

Avoti: EH

aplinkus   apst.

1. Novirzoties sāņus, nedodoties taisni uz mērķi.

// pārn. Netieši, neizsakot domu līdz galam.

Avoti: LLVV

aplinot   apv.

1. Apgādāt ar liniem un pārtikas dāvanām.

2. Klaiņojot apmeklēt, apstaigāt.

Avoti: ME, ViV

aplintot   apv.

1. Apgādāt ar lentēm.

Avoti: ME

aplīņāt   apv.

1. Mazliet aplīt.

Avoti: EH

aplīpināt   apv.

1. Ar glaimiem un kukuļošanu iemantot kāda simpātijas.

Avoti: ME

aplipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Lipinot virsū, apklāt.

2. sar. Inficēt.

Avoti: LLVV

aplipīt   apv.

1. Apskriet apkārt kaut kam.

Avoti: EH

aplipt   -līpu, -līpi, -līp, pag. -lipu; intrans.

1. Apklāties (visapkārt vai vairākās vietās ar ko tādu, kas pielīp).

2. sar. Inficēties (parasti par vairākiem).

Avoti: LLVV

aplipums   -a, v.

1. Rezultāts --> aplipt (1); tas, kas aplipis (visapkārt).

Avoti: LLVV

aplis   -ļa, v.

1. Plaknes daļa, ko ierobežo aploce; riņķis.

2. Veidojums, kam ir riņķa forma vai kas atgādina riņķi.

// dsk. Vingrošanas rīks - virvēs iekārti riņķveida rokturi.

3. fizk. Sporta sacensību norises kārtība, kad katra vienība pēc kārtas tiekas ar visām pārējām vienībām.

4. mit. Sens mistisks simbols, kas tradicionāli apzīmē Debesis, Visumu un Mūžību.

Avoti: LLVV

aplisīties   žarg.

1. Apgriezt (sev) matus.

Avoti: SLG

aplīst   -lienu, -lien, -lien, pag. -līdu; intrans.

1. Lienot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

2. apv. Palīst zem kaut kā.

Avoti: LLVV, ME

aplīsties   apv.

1. Palīst zem kā.

Avoti: ViV

aplišķēt   apv.

1. Apmelot.

Avoti: ME

aplīt   -līstu, -līsti, -līst, pag. -liju; intrans.

1. Lietū, rasā kļūt slapjam.

2. apv. Izlīstot nokļūt zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

aplīts

1. Magmatisks dzīsliezis, sastāv gk. no kvarca, kālija laukšpatiem un skābajiem plagioklaziem; balts, iepelēks vai iesārts, masīvs; izmanto keramikā.

Avoti: EV

aplizgāt   apv.

1. Aplaizīt, nolaizīt.

2. Notīrīt (zivi).

Avoti: EH

aplizgot   apv.

1. Aplaizīt, nolaizīt.

Avoti: ME

aplobīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Apmizot (visapkārt vai vairākās vietās).

Avoti: LLVV

aplobīties   apv.

1. Atdalīties, nolupt.

Avoti: EH

aplobt   -lobju, -lob, -lobj, pag. -lobu; sar.

1. intrans. Ātri apskriet (ap ko, kam apkārt).

2. trans. Ātri apskriet (vairākas vai visas vietas).

Avoti: LLVV

aploce   -es, dsk. ģen. -ču, s.; pareti.

1. Līnija, kuras visi punkti atrodas vienādā attālumā no viena punkta; riņķa līnija.

2. Ietvars, apmale (parasti ovālas vai apaļas formas priekšmetiem).

3. Kartona vai papīra aplocījums grāmatām un burtnīcām.

Avoti: LLVV, GV

aplocene

1. dsk. Himēnijsēņu klases pūkaiņu dzimtas ģints ("Lepista syn. Rhodopaxillus"), 19 sugas, Latvijā konstatētas 8 sugas, augļķermeņi lieli, biezi, stingri, cepurīte bālgana, zilgana, violeta, pelēka, dzeltenbrūna vai sarkanbrūna.

Avoti: LD

aplocenis   apv.

1. Aploks, laukums.

Avoti: EH

aplocījums

1. Paveikta darbība, rezultāts --> aplocīt.

aplociņš

1. Dem. --> aploks.

Avoti: LV93

aplocīt   -loku, -loki, -loka, pag. -locīju; trans.

1. Lokot apņemt, aptīt, apliekt (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

aplocīties   parasti 3. pers., -lokās, pag. -locījās; refl.

1. Lokoties apņemt; apvīties.

// pārn. Veidot loku, atrasties lokveidā (ap ko).

Avoti: LLVV

aploči   apv.

1. Ieloki (apģērba ieloces).

Avoti: EH

aploda   -as, s.

1. Sienā iestiprināts un ailu aptverošs ietvars loga vai durvju iestiprināšanai.

Avoti: LLVV

aplodāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju;

1. intrans. Lodājot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

2. trans.; pareti. Lodājot nokļūt, pabūt (vairākās vai visās vietās).

Avoti: LLVV

aplodēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apklāt ar lodējamo materiālu (pirms lodēšanas).

2. apv. Salodēt visapkārt.

Avoti: LLVV, EH

aplodiņa

1. Dem. --> aploda.

Avoti: LV93

aplodoksofobija

1. Bailes no personiskā (sava) viedokļa.

aplogs   apv.

1. Aploks.

Avoti: EH

aplokainis   apv.

1. Pa apkārtceļiem, aplinkus, aplinki.

Avoti: EH

aplokains   apv.

1. Aplinks.

Aplokaina valoda— tāds izteiksmes veids, kad notikumu norise un domu saturs neietveras vārdu un teikumu tiešajā nozīmē, bet uzminams vai nu kā secinājums no teiktā, vai arī kā vārdu un teikumu simbolikā dzirdams visiem, bet tikai vērīgiem saprotams noslēpums.

Avoti: EH, DzV

Aplokciems   vietv.

1. Vēsturiska Rīgas pilsētas daļa Ziemeļu rajonā, Ķīšezera krastā, apkaimes "Mīlgrāvis" austrumu daļa, starp Mežaparku un Rīgas-Skultes dzelzceļa līniju, tā ziemeļu daļā atrodas Latvijā lielākais golfa klubs "Ozo Golf Club".

Avoti: LE1

aploks   -a, v.

1. Iežogota vieta (parasti mājlopu, arī mājputnu ganīšanai vai mitināšanai zem klajas debess).

2. Detaļa (velosipēda ritenī), kurā iestiprināti spieķi un kuru apņem riepa.

3. pareti. Veidojums, priekšmets, kurš apņem ko lokveidā.

// apv. Apdārzs (ap Mēnesi).

4. Ragavu daļa - koks, kas savieno pretējo slieču mietnes.

Avoti: LLVV, ViV, KiV

aploksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. Papīra apvalks vēstuļu, dokumentu u. tml. ielikšanai (parasti pasta sūtījumiem).

Aplokšņu alga— alga, ko maksā, nenoformējot dokumentus, bez nodokļu nomaksas.

2. inf. Ziņojuma daļa, kas satur informāciju, ko izmanto ziņojuma nogādei adresātam.

Avoti: LLVV, SLG, D3

aploksnēt   novec.

1. Sagatavot aploksni ar sūtītāja un saņēmēja adresēm, ievietot dokumentu vai vēstuli un aizlīmēt to; arī sagatavot bandroles iepakojumu.

Avoti: Ztv1

aploksnīte

1. Dem. --> aploksne.

Avoti: LV93

aplombs   -a, v.

1. Pārāk droša, pašapzinīga izturēšanās, nostāja.

Avoti: LLVV

aplombs

1. Dejā - noturīgums, vertikālās līnijas (no galvas līdz kājām) ievērošana.

Avoti: SV78

aplonis   lat.

1. Strazdu dzimtas ģints.

Aplonis metallica— zaigojošais salustrazds.

Avoti: ZvP

aploskāt   apv.

1. Samērcēt.

Avoti: EH

apložāt   apv.

1. Apložņāt.

Avoti: EH

apložņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju;

1. intrans. Ložņājot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// trans.

2. trans.; sar. Sīki pārmeklējot, izpētījot, apstaigāt, arī novērot.

Avoti: LLVV

aplūgt   apv.

1. Izplatīt ielūgumu radu un paziņu lokā, ielūgt.

Avoti: ME

aplūkāt   apv.

1. Pārbaudot apskatīt.

2. Apciemot uz īsu brīdi.

Avoti: ĒiV

aplūkojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> aplūkot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> aplūkot (3).

Avoti: LLVV

aplūkošana

1. Darbība, process --> aplūkot.

2. jur. Apsūdzētā, aizdomās turētā, cietušā, liecinieka miesas apskate kriminālprocesā ar nolūku vizuāli konstatēt uz viņa ķermeņa nozieguma pēdas vai citas sevišķas pazīmes, kuras dotu iespēju atpazīt personu, noteikt fizioloģiskās īpašības, vecuma pazīmes, brūces, rētas, dzimumzīmes, orgānu trūkumus un citas pazīmes vai šo pazīmju neesamību.

Avoti: JtV

aplūkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Vērīgi apskatīt.

2. Apciemot, apraudzīt.

3. Iztirzāt, kritiski novērtēt.

Avoti: LLVV

aplūkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Vērīgi, uzmanīgi apskatīties (visapkārt).

Avoti: LLVV

aplumai   apv.

1. Neapdomīgi, nevietā.

Avoti: EH

apluncināties   apv.

1. Pieglaimoties, pielišķēties (visam objektu kopumam).

Avoti: EH

aploparaksis   lat.

1. Plakantārpu tipa lenteņu klases pundurlenteņu dzimtas ģints.

Aploparaksis furcigera— šīs ģints suga.

Avoti: LD

aplupināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atlupināt (visapkārt vai vairākās vietās).

2. apv. Aplaupīt, izlaupīt.

Avoti: LLVV

aplupīt   apv.

1. Aprīt (par ēdienu).

Avoti: ME

aplupt   parasti 3. pers., -lūp, pag. -lupa; intrans.; parasti divd. formā: aplupis;

1. Kļūt tādam, kam atlūp virskārta (visapkārt vai vairākās vietās).

Avoti: LLVV

aplūrēt   -lūru, -lūri, -lūr, pag. -lūrēju, trans.; sar.

1. Apskatīt, aplūkot (parasti ar ziņkāri).

Avoti: MLVV

aplutināt   apv.

1. Daudzmaz izlutināt.

Avoti: EH

aplutis   apv.

1. Viscaur šļaugani nokarāties.

Avoti: EH

aplūza

1. Laiks, kad nevar iet pa virsu sniegam vai ledum, jo kājas lūzt iekšā.

Avoti: LE

aplūzām   apv.

1. Kad sērsnai vai arī ledum neiet pa virsu, bet lūst iekšā, tad iet aplūzām.

Avoti: ME

aplūzāt   apv.

1. Kļūt trauslam, viegli laužamam.

Avoti: EH

aplūzāt   apv.

1. Izstaigāt, apklaiņot, staigājot apkārt.

Avoti: EH

aplūzt   parasti 3. pers., -lūst, pag. -lūza; intrans.

1. Nolūzt, atlūzt (par daudziem vai visiem, vairākās vai visās vietās).

Avoti: LLVV

apļarvāt   apv.

1. Nopelt (kādu).

Avoti: KiV

apļaunot   apv.

1. Turēt aizdomās.

Avoti: EH

apļaunoties   apv.

1. Ņemt ļaunā, apvainoties.

Avoti: EH

apļekāt   apv.

1. Apskriet kaut kam apkārt.

Avoti: EH

apļepēt   apv.

1. Apķept.

Avoti: EH

apļepināt   apv.

1. Apmest.

Avoti: ME

apļepine   apv.

1. Neizdevusies, ne šķidra, ne bieza putra.

Avoti: EH

apļept   apv.

1. Apķept.

Avoti: EH

apļezināt   apv.

1. Aplaizīt, nosiekalot.

Avoti: EH

apļimt   apv.

1. Savārgt, saslimt.

Avoti: KiV

apļkustība

1. Kustība pa apli.

Avoti: PP, T

apļot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Kustināt (parasti ķermeņa daļas), veidojot apļveida kustības.

Avoti: MLVV

apļundināt   apv.

1. Apgāzt šķidrumu (saskalojot).

Avoti: EH

apļurbāties   apv.

1. Piedzerties.

Avoti: EH

apļveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir apļa veids; tāds, kas veido apli.

Avoti: LLVV

apļveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Apļveida.

Avoti: LLVV

apm.   saīs.

1. Apmēram.

Avoti: i1

apmācāmais   -ā, v.

1. Cilvēks, kas apgūst teorētiskas zināšanas un praktiskas iemaņas.

Avoti: MLVV

apmācība   -as, s.

1. Process --> apmācīt; mācīšana.

// dsk. Attiecīgās nodarbības.

Avoti: LLVV

apmācies   apv.

1. Divd. --> apmākties.

Avoti: SiV

apmācīšana

1. Process, darbība --> apmācīt.

Avoti: PP, T

apmācīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mācot sagatavot (kādam uzdevumam, arodam).

Avoti: LLVV

apmācīties   apv.

1. Apmākties.

Avoti: ViV

apmačāt   apv.

1. Pavirši paveikt, izpildīt (darbu).

Avoti: EH

apmādīt   apv.

1. Apbāzt, apspraust.

Avoti: EH

apmaidīt   apv.

1. Iežogot ar mietiem (pāļiem), nospraust, apspraust ar kārtīm, jauniem kociņiem, zariem, norobežot.

Avoti: ME

apmaidzīt   apv.

1. Spiest, saspiest, nospiest, spaidīt.

2. Ātri pabeigt darbu.

Avoti: ME

apmaināms   jūrn., meteorol.

1. Agregāta, mašīnas, takelāžas u. c. daļa - elements, kuru ekspluatācijas gaitā apmainapret citu identisku vai līdzīgu to nolietošanās dēļ, kā arī lai uzlabotu visa kopobjekta (peldlīdzekļa) darbību, piemēram, mainoties vējam, maina buras.

Avoti: JūVM

apmainīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atdot (ko savu) un saņemt pretī (cita).

2. Aizstāt vienu (priekšmetu, apzīmējumu u. tml.) ar citu, paņemt viena vietā citu.

3. Pateikt savu un uzklausīt cita (domu).

Avoti: LLVV

apmainīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Savstarpēji apmainīt.

2. Savstarpēji atbildēt, reaģēt (uz rīcību, darbību) ar atbilstošu pretdarbību.

Avoti: LLVV

apmaiņa   -as, s.

1. Darbība, process --> apmainīt (1), apmainīties (1); apmainīšana.

Apmaiņas reakcija— reakcija, kurā divi savienojumi apmainās ar saviem joniem.

Apmaiņas mijiedarbība— identisku elementārdaļiņu mijiedarbība (piemēram, divu nuklonu savstarpēja apmaiņa ar pī mezoniem).

Apmaiņas spēki— hipotētiski spēki, ar kuriem raksturo apmaiņas mijiedarbību (pieņemot, ka apmaiņas mijiedarbība ir analoģiska mehāniskajai mijiedarbībai, kvantu fizikā apmaiņas mijiedarbībai piekārto apmaiņas spēkus).

2. Darbība, process --> apmainīt (2).

3. Darbība, process --> apmainīt (3), apmainīties (2).

Avoti: LLVV

apmaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mazliet pamaisot, pārveidot (stāvokļa, sakārtojuma, noslāņojuma ziņā).

Avoti: LLVV

apmaitāt   apv.

1. Bojāt, sagandēt, sabojāties, virzīt uz leju.

Avoti: ME

apmājot   apv.

1. Iemitināt, dot mājvietu.

Avoti: EH

apmaksa   -as, s.; sar.

1. Atlīdzība, samaksa (piemēram, par darbu, pakalpojumu).

Avoti: LLVV

apmaksāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Atlīdzināt, samaksāt.

Avoti: LLVV

apmākšanās   novec.

1. Debess apklāšanās mākoņiem.

Avoti: KV

apmākt   apv.

1. Sagrābt, pārņemt savā varā, pārspēt, pieveikt, uzbrukt.

Avoti: ME

apmāktība   -as, s.; reti.

1. Nomāktība.

Avoti: LLVV

apmākties   parasti 3. pers., -mācas, pag. -mācās; refl.

1. Pārklāties ar mākoņiem: kļūt mākoņainam.

// pārn. Kļūt skumjam, drūmam, arī saīgušam, dusmīgam.

2. Kļūt, būt tādam, kad debesis ir mākoņainas (par laika apstākļiem, laika posmu).

Avoti: LLVV

apmākulis   apv.

1. Drūms laiks, mākoņainas debesis.

Avoti: ME

apmākuļot   apv.

1. Apmākties.

Avoti: EH

apmala   -as, s.

1. Šaura (auduma, ādas vai cita materiāla) sloksne, kas piestiprināta (apģērba, cepures, apavu) malai.

2. Ārējā robeža, mala.

Avoti: LLVV

apmālām   apv.

1. Runājot izgrozīties, atrunāties, runāt aplinkiem, izvairīties no kaut kā.

Avoti: ME

apmaldināt   apv.

1. Nomaldināt, nepareizi nosūtīt, samulsināt; novest no ceļa.

Avoti: ME

apmaldīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Noklīst, novirzīties no pareizā virziena, aizklīst prom (ejot, braucot); pazaudēt ceļu.

// pārn. Zaudēt mērķtiecību, noteiktu virzienu (par domām, skatienu).

// pārn. Nespēt orientēties.

Avoti: LLVV

apmale   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Šaura (auduma, ādas vai cita materiāla) sloksne, kas piestiprināta (apģērba, cepures, apavu) malai.

2. Ārējā robeža, mala.

3. jūrn. Ne pārāk augsta margsiena, kas stiepjas visapkārt kokpitam, lai pasargātu to no pieliešanas; uz lielākām jahtām šī apmale izveidota kā kajītes ārsienu turpinājums.

Avoti: LLVV, JūVM

apmāles   apv.

1. Malšanas beigas, pabeigšana.

Avoti: ME

apmalēt   poligr., novec.

1. Salikumu vai attēlu ietilpināt līniju vai ornamentu apmalē.

Avoti: GV

apmālēt   žarg.

1. Apgleznot; apkrāsot.

2. Piemānīt.

Avoti: SLG

apmālības   apv.

1. Apmāles - agrāk svinības ar mielastu, beidzot malšanu.

Avoti: VV

apmalis   apv.

1. Mala.

2. Kontūras.

3. Tuvākā apkārtne, apkārtējās vietas.

Avoti: TlV

apmālis   apv.

1. Žāvēšanai kopā savākts siens.

2. Robežu apgabals; pļavas, kas atrodas starp laukiem vai mežiem.

3. Neliels laukums, kur kas atrodas bagātīgi (piemēram, sēnes ogas).

Avoti: ME, LE, ĒiV

apmālis   apv.

1. Neprāts, muļķība, miegs.

2. Kāds, kas ir apmulsis, apstulbis, apjucis.

Avoti: ME

apmālis   apv.

1. Mutulis (atvars).

2. Platāka vieta upes gultnē.

Avoti: EH

apmalojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apmalot (1); tas, ar ko apmalo.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> apmalot (2); tas, ar ko apmalo.

Avoti: LLVV

apmalot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Apšūt ar apmali.

2. Apņemt ar līniju, ornamentu vai vinjeti (tekstu vai attēlu).

3. poligr., novec. Klišeju fasetēt.

Avoti: LLVV, GV

apmalt   -maļu, -mal, -maļ, pag. -malu; trans.; reti.

1. Pabeigt malšanu, samalt (daudz vai visu, arī daudziem vai visiem).

Avoti: LLVV

apmalties   -maļos, -malies, -maļas, pag. -malos; refl.; reti.

1. Pabeigt malšanu; samalt visu (savu labību).

Avoti: LLVV

apmaļavāt   apv.

1. Nokrāsot visapkārt.

Avoti: KiV

apmaļi   apv.

1. Mala.

2. Kontūras.

3. Tuvākā apkārtne, apkārtējās vietas.

Avoti: TlV

apmānēt   apv.

1. Apmānīt.

Avoti: ViV

apmangot   apv.

1. Apstaigāt, apmeklēt (piem., ubagojot).

Avoti: EH

apmānīšana   psih.

1. Apzināta nepatiesu ziņu sniegšana; citu civēku dezinformācija, lai sasniegtu sev izdevīgu rezultātu.

Avoti: Psh

apmanīt   apv.

1. Pamanīt, ievērot.

Avoti: ME

apmānīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Apzināti maldināt; piemānīt.

Avoti: LLVV

apmāns   novec.

1. Pašapmānīšanās; šķietamība.

Avoti: LV93

apmantāt   apv.

1. Padarīt neievainojamu (ar burvestību).

2. Apburt.

3. Saņemt kaut ko mantojumā no tēva.

Avoti: ME

apmantot   novec.

1. Aizsargāt ar maģisku aktu vai rituālu.

2. Apburt.

3. Mantot.

Avoti: KV

apmāņa   apv.

1. Maldi, ilūzija.

Apmāņu šķidrums— šķidrums, ar kuru tiek izraisīti optiski maldi.

Avoti: ME

apmaņa   apv.

1. Samaņa.

Avoti: EH

apmargojums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Iežogojums ar margām.

Avoti: LLVV

apmargot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Ierīkot margas (visapkārt vai no vairākām pusēm).

2. Izrotāt (visapkārt malu ar izšuvumu, mežģīni u. tml.).

3. apv. Smalki savērpt, vērpt līdz galam.

4. apv. Viegli aplīt.

Avoti: LLVV, ME, EH

apmarkot   novec.

1. Uzlikt, uzlipināt marku; zīmogot.

Avoti: LV93

apmaroki   apv.

1. Apmātība.

Avoti: KiV

apmārtot   apv.

1. Sakārtot jaunlaulātās sievas matus pēc sievu modes un uzlikt cepuri (mici).

Avoti: ME

apmastīt   apv.

1. Tīri un rūpīgi salāpīt (zeķes vai cimdus).

Avoti: EH

apmašīnēt   apv.

1. Izkult ar kuļmašīnu.

Avoti: EH

apmašot   apv.

1. Paņemt no (visiem) malējiem noteiktu daudzumu (agrākā tilpuma mērvienība, apmēram 1/16 daļa sieka).

2. Slepus no visiem vezumiem paņemt kaut ko sev.

Avoti: EH

apmāt   parasti 3. pers., -māj, pag. -māja; trans.; pareti.

1. Pilnīgi pakļaut savai ietekmei.

Avoti: LLVV

apmātība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis --> apmāts.

Avoti: LLVV

apmatojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Matu kopums, kas klāj (cilvēka vai dzīvnieka) ķermeni.

Avoti: LLVV

apmāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apmāt.

2. parasti savienojumā ar "kā". Tāds, kas pilnīgi atrodas kāda spēcīga pārdzīvojuma, idejas, fantāzijas varā un zaudējis patstāvīgas spriešanas spējas.

Avoti: LLVV

apmauči   apv.

1. Dūraiņi.

Avoti: ME

apmauds   apv.

1. Dusmas, īgnums.

Avoti: EH

apmaukt   apv.

1. Novilkt, uzvilkt pār kaut ko.

2. Iegrožot, savaldīt, uzlikt iemauktus.

Avoti: ME

apmaukt   žarg.

1. Apbraukt (apkārt).

2. Piekrāpt; piemānīt, pievilt.

Avoti: SLG

apmaukties   apv.

1. Apauties.

Avoti: ME

apmaukts

1. Apvilkts, uzvilkts (par apģērbu).

2. Apmāts, apburts.

Avoti: NeV

apmaurāt   apv.

1. Izturēties nekārtīgi, nolaidīgi (pret darbu).

Avoti: EH

apmaut   apv.

1. Uzlikt apaušus.

2. Samulsināt, apstulbināt.

3. Peldēt apkārt.

4. Apģērbt.

Avoti: ME, EH

apmauties   apv.

1. Apģērbties.

Avoti: EH

apmauties   apv.

1. Iemauroties, sākt maurot.

Avoti: EH

apmauts   apv.

1. Apdullināts, apstulbis, pārsteigts.

Avoti: EH

apmazgāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Mazliet nomazgāt, noskalot (parasti no visām pusēm).

2. Izmazgāt, nomazgāt (visu).

3. žarg. Atzīmēt (kādu notikumu) ar iedzeršanu.

Avoti: LLVV, SLG

apmazgāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos;

1. Refl. --> apmazgāt (1).

Avoti: LLVV

apmāžot   apv.

1. Maldināt, mānīt, vilt, apburt.

Avoti: ME

apmēbelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Iekārtot (telpu), novietojot mēbeles.

Avoti: LLVV

apmēdāt   apv.

1. Ņirgāties mēdoties.

Avoti: EH

apmēdīt   apv.

1. Izsmiet, izzobot.

Avoti: ME

apmedīt   apv.

1. Medību laikā (visus) nomedīt.

Avoti: EH

apmedot   apv.

1. Apsmērēt ar medu.

Avoti: ME

apmeijot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apspraust, aplikt (visapkārt vai vairākās vietās) ar meijām.

Avoti: LLVV

apmeklējums   -a, v.

1. Gājiens, ierašanās noteiktā nolūkā (kur, pie kā).

Avoti: LLVV

apmeklēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ierasties ar noteiktu nolūku (kur, kādā vietā) un pabūt, uzturēties (tur) kādu laiku.

Avoti: LLVV

apmeklētājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas apmeklē vai ir apmeklējis (ko).

Avoti: LLVV

apmeklētība   s.

1. Apmeklējumu skaits, biežums.

Avoti: LV87

apmeklēties   apv.

1. Apaugļoties (par mājlopiem).

Avoti: ĒiV

apmelāt   apv.

1. Apmelot.

Avoti: KiV

apmelīgs   apv.

1. Ar noslieci uz apmelošanu.

Avoti: EH

apmelnēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja, intrans.

1. Kļūt (no virspuses) tumšam, netīram.

Avoti: LLVV

apmelnot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Kļūt (no virspuses) tumšam, netīram.

2. apv. Apmelot, nomelnot.

Avoti: LLVV, EH

apmelojums   -a, v.

1. Apzināti nepatiess apgalvojums (lai kādu apmelotu).

Avoti: LLVV

apmelošana   novec.

1. Goda aizkaršana, ļaunprātīgi izplatot par otru cilvēku apzinātu nepatiesību.

Avoti: KV

apmelot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Stāstot, izplatot nepatiesas ziņas (par kādu), apzināti nostādīt (to) nelabvēlīgā stāvoklī.

Avoti: LLVV

apmelotāja   s.

1. Apmelotājs.

Avoti: LV87

apmelotājs

1. Cilvēks, kas kādu apmelo.

Avoti: MIL

apmeloties   apv.

1. Nezinot, nejauši pateikt nepatiesību.

Avoti: ĒiV

apmelst   apv.

1. Apmelot.

Avoti: EH

apmēļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Aprunāt.

Avoti: LLVV

apmēmerēt   apv.

1. Apmānīt.

Avoti: EH

apmēmot   apv.

1. Apklust.

Avoti: ME

apmēram   apst.

1. Ar nelielu novirzi (no minētā); ap; aptuveni.

Avoti: LLVV

apmērcēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Saslapināt, iegremdējot kādā šķidrumā (uz neilgu laiku).

2. pareti. Iegremdējot (ko sasmalcinātā, pulverveida vielā), panākt, ka daļēji pārklājas (ar šo vielu).

Avoti: LLVV

apmērcēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> apmērcēt (1).

Avoti: LLVV

apmērdēt   apv.

1. Nogalināt, nomērdēt, ļaut nomirt.

2. Padarīt nejūtīgu, anestezēt.

Avoti: EH, KiV

apmērdināt   apv.

1. Nomērdēt, likt aiziet bojā (no izsalkuma vai indes).

Avoti: EH

apmergot   apv.

1. Apmargot.

2. Apdarināt ar rakstiem.

Avoti: ME, EH

apmērīšana   jūrn.

1. Precīza, noteiktās dimensijās veikta korpusa, takelāžas un buru izmērīšna, lai iedalītu jahtu attiecīgajā klasē.

Apmērīšanas apliecība— dokuments, kas apliecina pareizu un tiesīgu apmērīšanas veikšanu attiecīgajai jahtai.

Apmērīšanas formula— algebriska izteiksme, kurā ietverti daudzi noteikti jahtas parametri.

Apmērīšanas komisija— apstiprināta mērītāju grupa, kas pirms regates pārbauda jahtu (kā korpusa, tā arī takelējuma) atbilstību pastāvošajiem noteikumiem.

Apmērīšanas marka— uz sporta peldlīdzekļa, burām un cita inventāra uzlikta apmērītāja atzīme.

Apmērīšanas nauda— samaksa par darbu, kas veikts, apmērot jahtu un izgatavojot attiecīgos dokumentus.

Apmērīšanas protokols— dokuments, ko paraksta apmērīšanas asistenti, kuri piedalījušies apmērīšanā.

Avoti: JūVM

apmērīt   apv.

1. Nomērīt (veselu virkni objektu).

2. Izmērīt visapkārt.

Avoti: EH, KiV

apmērītājs   jūrn.

1. Persona, kurai ir tiesības izdarīt sporta peldlīdzekļu apmērīšanu, parakstīt mērgrāmatas un ar personisko zīmogu apzīmogot apmērītās buras.

Galvenais apmērītājs— oficiāla persona, kvalificēts speciālists jahtu apmērīšanā, kurš vada mērīšanas komisijas darbu un sastāda sacensībām pieteikto jahtu sarakstu ar to tehniskā stāvokļa novērtējumu.

Avoti: JūVM

apmērīties   apv.

1. Noteikt izmērus apģērba šūšanai.

2. Doties uz pielaikošanu.

Avoti: EH

apmērkt   apv.

1. Iemērkt, apmērcēt.

Avoti: EH

apmērs   -a, v.; parasti dsk.

1. Lielums, ko raksturo augstums, garums, platums, tilpums.

2. Daudzums, skaitliskā izteiksmē.

3. apv. Pielaikošana (jauna apģērba).

Avoti: LLVV, EH

apmesli   apv.

1. Ķēdes, važas.

2. Meti, velki.

3. Apmetnis, jaka, uzsvārcis, apģērba veids.

Avoti: ME

apmēslot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Noklāt, apliet, nokaisīt ar mēslojumu.

Avoti: LLVV

apmest   -metu, -met, -met, pag. -metu; trans.

1. Metot (kam ko virsū), apklāt (no visām pusēm vai arī no virsas vai sāniem).

2. Pārklāt (piemēram, sienas, griestus) ar javas kārtu.

3. Ar strauju vēzienu aplikt, apņemt (ap ko, kam apkārt).

4. Strauji apgriezt, apvērst uz otru pusi, otrādi; apgāzt.

Apmest kūleni— no tupus stāvokļa pārmesties pār galvu.

5. apv. Pamest zem kā.

6. žarg. Piekrāpt.

Avoti: LLVV, ViV, SLG

apmesties   -metos, -meties, -metas, pag. -metos; refl.

1. Ierasties un iekārtoties (uz dzīvi); ierasties (uz kādu laiku).

2. sar. Ātri apiet, apskriet (ap ko, kam apkārt).

3. parasti 3. pers.; sar. Strauji pārmainīties (par laiku).

4. trans. Apmest sev (ko).

Avoti: LLVV

apmešanās

1. Darbība, process --> apmesties.

Apmešanās atļauja— kompetentu valsts institūciju atļauja apmesties uz dzīvi valstī jeb tās teritorijas noteiktā vietā uz noteiktu vai nenoteiktu laiku.

Apmešanās josla— Krievijas teritorijas daļa, kurā Krievijas valdība 19. gs. un līdz 1917. g. 20. martam atļāva ebrejiem apmesties uz pastāvīgu dzīvi, tagadējā Latvijas teritorijā šajā joslā ietilpa Latgale un toreizējā Kauņas guberņas teritorija.

Avoti: JtV, LE1

apmētas   apv.

1. Sīkie, nevērtīgie graudi, kas tiek atdalīti sijāšanas laikā.

Avoti: EH

apmētāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vairākkārt mest (kam) virsū.

// pārn. Sacīt vairākkārt (ko apvainojošu, nepatīkamu, asu, nievīgu).

2. sar. Apmetināt 1.

Avoti: LLVV

apmētāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Apmētāt citam citu.

Avoti: LLVV

apmetējs   -a, v.

1. Strādnieks - apmešanas darbu speciālists.

2. novec. Arklam līdzīgs darba rīks ar simetrisku lemesi un divpusīgu vārstāmu vērstuvi.

Avoti: LLVV, KV

apmeti   novec.

1. Kontūras.

Avoti: Lo

apmetināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Apšūt palieliem dūrieniem (drānas malas, lai tās neirtu).

2. Apmest.

Avoti: LLVV

apmetināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Nometināt (uz dzīvi, arī uz kādu laiku).

Avoti: LLVV

apmetne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. etn. Cilvēku pastāvīgas apmešanās vieta.

2. Pagaidu apmešanās, arī atpūtas vieta.

Avoti: LLVV

apmetnis   -ņa, v.

1. Plats, ap pleciem apņemams, mētelim līdzīgs apģērba gabals (bez piedurknēm).

Avoti: LLVV

apmetņmētelis   -ļa, v.

1. Plats, ap pleciem apņemams, mētelim līdzīgs apģērba gabals.

Avoti: PP, T

apmets   apv.

1. Apmērs; apkārtmērs.

2. Noteikta veida putekļu mētelis.

Avoti: EH

apmetumjava   -as, s.

1. Apmetuma java.

Avoti: PP, T

apmetums   -a, v.; parasti vsk.

1. Javas kārta, ar ko pārklāj (sienas, griestus).

Ārējais apmetums— apmetums mājas ārpusei.

Sausais apmetums— rūpnieciski izgatavotas ģipša plātnes.

Cementa apmetums— mitrumizturīgs, mazplastisks cementa javas apmetums.

Ģipša apmetums— ģipša javas apmetums ēku iekšējai apdarei, mitrumneizturīgs.

Iekšējais apmetums— galvenokārt kaļķa apmetums ar skaņas un siltumizolācijas un dekoratīvām īpašībām.

Avoti: LLVV, ZTV

apmēzības   apv.

1. Mazas svinības pēc mēslu vešanas beigām.

Avoti: EH

apmēzt   apv.

1. Aizbērt, aizbārstīt ar mēsliem.

2. Pabeigt mēslu vešanu.

3. Apslaucīt, izslaucīt visapkārt.

Avoti: EH

apmežojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apmežot; sējot vai stādot ieaudzēts mežs.

Avoti: LLVV

apmežošana   mežs.

1. Mežaudžu veidošana kā meža, tā nemeža zemēs, izmantojot meža atjaunošanas paņēmienus - sēšanu un stādīšanu vai dabiskās meža atjaunošanās veicināšanu.

Avoti: LLVV

apmežot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apaudzēt ar mežu (parasti lielāku platību); apsēt ar mežu, apaudzēt ar kokiem.

Avoti: LLVV

apmežotība   novec.

1. Ar mežu aizņemtās platības attiecība pret visu kopplatību (valstī vai apgabalā), ko parasti izsaka procentos.

Avoti: TV

apmīcīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Mazliet pamīcīt (mīklu).

Avoti: LLVV

apmičot   apv.

1. Jaunajai sievai uzlikt sievas aubi (mici).

Avoti: ME

apmīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mīdot noblīvēt (visu, visapkārt).

2. Sabradāt (parasti augus lielākā daudzumā).

Avoti: LLVV

apmidzināt   apv.

1. Iemidzināt.

Avoti: EH

apmiegot   apv.

1. Darīt miegainu.

Avoti: EH

apmiegoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Kļūt miegainam.

// divd. formā: apmiegojies. Tāds, kurā izpaužas nogurums, miegainums.

Avoti: LLVV

apmiegs   novec.

1. Snaudiens, atmiegs.

Avoti: LV93

apmiegt   apv.

1. Spiest visapkārt.

2. Apspiest, nomākt.

3. Apskriet ap kaut ko, skraidīt apkārt.

Avoti: ME

apmiekšķēt   apv.

1. Nepilnīgi izmiekšķēt.

2. Apēst.

Avoti: EH

apmielot   apv.

1. Cienāt, mielot (daudzus, lielā apkaimē).

Avoti: ME

apmienot   apv.

1. Iežogot.

2. Apstiprināt, apliecināt.

3. Apšaubīt.

4. Apmulsināt, apburt.

Avoti: ME, EH

apmierinājums   -a, v.; parasti vsk.

1. Labpatika, prieks (ko rada apmierinātas tieksmes, vēlēšanās, prasības).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> apmierināt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> apmierināt (3).

Avoti: LLVV

apmierināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka kļūst mierīgs; nomierināt.

2. jur. Atzīt (prasību, sūdzību u. tml.); dot gandarījumu.

3. Rīkoties tā, ka notiek vēlamais, gribētais.

4. Saskanēt (ar prasībām, normām, vajadzībām).

Avoti: LLVV

apmierinātība   -as, s.; parasti vsk.

1. Prieka, gandarījuma izjūta; apmierinājums, labpatika.

Avoti: LLVV

apmierināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Kļūt mierīgākam vai mierīgam; nomierināties (pēc satraukuma, uzbudinājuma).

2. Būt mierā, samierināties.

Avoti: LLVV

apmierināts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apmierināt.

2. Tāds, kas izjūt apmierinājumu (1).

Avoti: LLVV

apmierinošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apmierināt.

2. Tāds, kas atbilst prasībām, normām (parasti minimālām); pietiekams.

Avoti: LLVV

apmiet   apv.

1. Iežogot.

Avoti: ME

apmietēt   apv.

1. Apmietot.

Avoti: EH

apmietot   apv.

1. Aplikt mietus.

Avoti: EH

apmiezt   apv.

1. Apčurāt.

Avoti: ME

apmiga   apv.

1. Snaudiens, atmiegs.

Avoti: ME

apmiglāt   apv.

1. Apmiglot.

Avoti: KiV

apmiglāties   apv.

1. Apmigloties.

Avoti: EH

apmiglojums   -a, v., parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apmiglot (2).

Avoti: LLVV

apmiglošana

1. Darbība, process --> apmiglot.

2. Augu aprasināšana putekļiem līdzīgām, ļoti sīkām šķidruma pilītēm.

Avoti: KV

apmiglot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. parasti 3. pers.; trans. Apņemt, apklāt ar miglu, arī dūmaku, padarot nesaskatāmu, necaurredzamu.

// pārn. Padarīt neskaidru (prātu, izpratni, apziņu).

2. Apsmidzināt (augus ar ķimikālijām).

3. parasti 3. pers.; intrans.; pareti. Tikt pilnīgi vai daļēji pārklātam ar nosēdušos miglu; pārklāties (ar miglu, garaiņiem u. tml.); apmigloties.

Avoti: LLVV

apmiglotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas apmiglo (2).

2. tikai v. Ierīce koku, krūmu u. tml. apmiglošanai; miglotājs.

Avoti: LLVV

apmigloties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Refl. --> apmiglot (1); tikt apmiglotam.

// pārn. Kļūt neskaidram (par apziņu).

Avoti: LLVV

apmigt   apv.

1. Aizmigt, iemigt (par visu subjektu kopumu).

Avoti: EH

apmīlēt   apv.

1. Apmīlināt.

Avoti: EH

apmīlināt   apv.

1. Glaust, glāstīt.

Avoti: ME

apmīlot   apv.

1. Apmīļot.

Avoti: EH

apmilst   apv.

1. Apmilzt.

Avoti: EH

apmilst   apv.

1. Apmulst.

Avoti: EH

apmilzināt   apv.

1. Kļūt tumšam, neskaidram, trulam (par acu skatienu).

Avoti: ME

apmilzt   parasti 3. pers., -milst, pag. -milza; intrans.

1. Uztūkt (parasti ap ievainojumu), rodoties zemādas sastrutojumam.

2. apv. Kļūt tumšam, miglainam, drūmam (par acīm).

Avoti: LLVV, ME

apmilzums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apmilzt; apmilzusi vieta.

Avoti: LLVV

apmīļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Glāstot, pieglaužoties paust maigumu, mīlestību (pret cilvēku).

Avoti: LLVV

apmins   apv.

1. Akmens.

Avoti: EH

apmīņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Mīņājot, arī mīņājoties noblīvēt (visu, visapkārt).

2. Sabradāt (parasti augus lielākā daudzumā).

Avoti: LLVV

apmirdināt   apv.

1. Nomērdēt, likt nomirt (veselai virknei objektu).

2. Sastindzināt dzīvas būtnes, likt tām sastingt.

Avoti: EH

apmirdīt   apv.

1. Apklusināt, nomierināt, apremdēt (sāpes).

2. Iemidzināt (ar hloroformu pirms operācijas).

Avoti: EH

apmirdzēt   parasti 3. pers., -mirdz, pag. -mirdzēja (retāk -mirdza, 1. konj.); trans.

1. Padarīt mirdzošu ar savu gaismu.

// pārn. Padarīt skaistu, patīkamu.

// pārn. Padarīt skaistāku, pievilcīgāku (par jūtu izpausmi sejā).

Avoti: LLVV

apmirdzināt   apv.

1. Apspīdēt, apgaismot.

2. Apslacīt.

Avoti: ME

apmirgot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.; pareti.

1. Mirgojot apgaismot.

2. Mirgojot, smalki līņājot, apņemt, apklāt.

3. apv. Mazliet aplaistīt.

Avoti: LLVV, EH

apmirināt   apv.

1. Apmirdināt.

Avoti: EH

apmirkt   parasti 3. pers., -mirkst, pag. -mirka; intrans.; pareti.

1. Piesūkties ar šķidrumu (no visām pusēm), kļūt mitram.

Avoti: LLVV

apmirst   apv.

1. Aizmirst.

Avoti: EH

apmirt   parasti 3. pers., -mirst, pag. -mira; intrans.

1. Nomirt (par daudziem vai visiem).

2. apv. Paģībt, pamirt.

Avoti: LLVV, EH

apmisēt   apv.

1. Samulsināt, mulsināt.

2. Pārskatīties, kļūdīties.

3. Pārteikties.

Avoti: ME

apmisināt   apv.

1. Apmulsināt, likt maldīties.

Avoti: EH

apmisis   apv.

1. Kļūdījies, pārteicies.

Avoti: EH

apmist   apv.

1. Apmesties uz dzīvi, palikt dzīvot, uzkavēties.

Avoti: ME

apmīstīt   apv.

1. Pabeigtās pagātnes forma no "mīstīt".

2. Apēst.

Avoti: EH

apmistrēties   apv.

1. Maisīties, jaukties.

Avoti: ME

apmišņas   apv.

1. Viesošanās, uzturēšanās.

Avoti: ME

apmīt   -minu, -min, -min, pag. -minu; trans.; reti.

1. Saminot nobeigt (daudz sīku dzīvnieku).

2. Uzmīt vairākkārt.

Avoti: LLVV

apmīt   -miju, -mij, -mij, pag. -miju; trans.; pareti.

1. Apmainīt.

Apmīt dažus vārdus— mazliet parunāties.

Avoti: LLVV

apmīties   -mijos, -mijies, -mijas, pag. -mijos; refl.; pareti.

1. Apmainīties.

Avoti: LLVV

apmītņošana   novec.

1. Saimnieciskās politikas virziens jaunu teritoriju apgūšanā, kas galveno uzmanību pievērš apmetņu radīšanai un veidošanai.

Avoti: TV

apmizēt   apv.

1. Apklāties ar plānu ādu vai mizu.

Avoti: ME

apmizēties   apv.

1. Apklāties ar plānu ādu vai mizu.

Avoti: EH

apmizot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apdarināt (ko), noņemot mizu (parasti visapkārt); nomizot.

// pareti. Pavirši nomizot.

2. parasti 3. pers.; pareti. Padarīt jutīgus, sāpīgus (zobus) - par ko skābu.

Avoti: LLVV

apmizoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Kļūt jutīgam, sāpīgam kā skāba iedarbībā (par zobiem).

2. apv. Apklāties ar plānu ādu vai mizu.

Avoti: LLVV, EH

apmīzt   -mīžu, -mīz, -mīž, pag. -mīzu; vienk.

1. Apčurāt.

2. Arī par skudru kodīgā šķidruma izdalīšanu.

Avoti: ME

apmīzties   -mīžos, -mīzies, -mīžas, pag. -mīzos; vienk.

1. Apčurāties; čurāt.

Avoti: ME

apmīžalēt   vienk.

1. Atkārtoti nedaudz nosmulēt ar urīnu.

Avoti: EH

apmīžļāt   vienk.

1. Atkārtoti nedaudz nosmulēt ar urīnu.

Avoti: ME

apmocīties   apv.

1. Ar pūlēm tikt garām, aptikt apkārt.

Avoti: EH

apmucis   apv.

1. Noplucināta vieta, brūce.

Avoti: EH

apmucis   apv.

1. Lindraks.

Avoti: EH

apmuči   apv.

1. Apauši.

2. Apmetnis, virssvārki, mētelis.

3. Brunči, lindraki.

Avoti: ME, EH

apmučīt   apv.

1. Apmuļināt.

Avoti: EH

apmūdējis   apv.

1. Tā saka Smiltenē par alu, kas negrib rūgt.

Avoti: ME

apmudēt   apv.

1. Iegūt sliktu garšu, sabojāties.

Avoti: EH, ViV

apmudināt   apv.

1. Apšķebināt.

Avoti: EH

apmūdīt   apv.

1. Apslīcināt.

Avoti: EH

apmudīt   apv.

1. Apslāpēt, nosmacēt.

2. Noslodzīt (piem., linus mārkā).

Avoti: EH

apmudīties   apv.

1. Novadēties.

Avoti: EH

apmuģīt   apv.

1. Ātri paskriet, pamukt zem kā.

Avoti: ViV

apmuit   apv.

1. Apēst, nosukāt.

2. Piemuļķot.

3. Paveikt (darbu) ļoti nolaidīgi.

Avoti: EH

apmuities   apv.

1. Nokļūt zem kaut kā.

Avoti: EH

apmuits   apv.

1. Apmuļķots.

Avoti: BsV

apmukt   apv.

1. Nomukt.

2. Bēgot apskriet kaut kam apkārt.

3. Aizbēgt zem kaut kā.

Avoti: EH

apmuldēt   apv.

1. Kļūt muļķīgam, negudram.

Avoti: EH

apmuldēties   apv.

1. Neapzināti pateikt nepatiesību, ne gluži pareizi atspoguļot kādu faktu.

2. Apmaldīties.

Avoti: ME, EH

apmuldināt   apv.

1. Apmānīt, apmulsināt.

Avoti: ME

apmuldīties   apv.

1. Apmaldīties.

Avoti: EH

apmulis   apv.

1. Samulsis, muļķīgs.

Avoti: ME

apmulsa   novec.

1. Apmulsums.

Avoti: LkG

apmulsā   apv.

1. Būt apjukušam, apmulsušam.

Avoti: ME

apmulsināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka apmulst; izraisīt apmulsumu.

Avoti: LLVV

apmulsināties   parasti nenoteiksmē; refl.

1. Savienojumā ar "(ne)ļauties": (ne)ļauties tikt apmulsinātam.

Avoti: LLVV

apmulst   -mulstu, -mulsti, -mulst, pag. -mulsu; intrans.

1. Zaudēt (uz laiku) domāšanas skaidrību, orientēšanās vai mērķtiecīgas rīcības spēju; pārsteigumā nezināt, kā rīkoties.

Avoti: LLVV

apmulsums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apmulst; psihisks stāvoklis, kas raksturīgs apmulsušam cilvēkam.

Avoti: LLVV

apmult   apv.

1. Samulst, apjukt, kļūt muļķīgam.

Avoti: NeV

apmuļināt   apv.

1. Nosiekalot, apsiekalot.

2. Apsmulēt, darīt darbu nekārtīgi, bez pienācīgas rūpības.

3. Pavirši izmazgāt.

Avoti: ME, ViV, KiV

apmuļķināt   apv.

1. Apmuļķot, piemuļķot, muļķot.

Avoti: ME

apmuļķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ar viltu, negodīgi izmantot vai panākt, ka (kāds) nokļūst muļķīgā, smieklīgā stāvoklī; apmānīt; piemuļķot.

Avoti: LLVV

apmuļļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; vienk.

1. Padarīt mazliet netīru (no virsas, no ārpuses).

Apmuļļāt ēdienu— nedaudz, negribīgi ēdot, izniekot ēdienu.

2. Pavirši, nekārtīgi paveikt; nepadarīt līdz galam.

Avoti: LLVV

apmuļļāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; vienk.

1. Refl. --> apmuļļāt (1).

Avoti: LLVV

apmurcīt   -murcu, -murci, -murca, retāk -murku, -murki, -murka, pag. -murcīju; trans.; pareti.

1. Apņurcīt (2).

Avoti: LLVV

apmurdzināt   apv.

1. Vairākkārt gumzot, murdzot, padarīt inertu (šļauganu, bezspēcīgu).

Avoti: EH

apmurdzis   apv.

1. Kā apmiegojies, apmulsis.

Avoti: EH

apmurdzīt   -murdzu, -murdzi, -murdza, pag. -murdzīju; trans.; pareti.

1. Apņurcīt (2).

Avoti: LLVV

apmūrējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apmūrēt (1); mūra segums (ap ko).

Avoti: LLVV

apmūrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārklāt ar mūri (no ārpuses).

2. Mūrējot izveidot (visapkārt).

Avoti: LLVV

apmurīt   apv.

1. Apmurdzināt.

Avoti: EH

apmūrīt   apv.

1. Apmūrēt.

2. Nosmulēt.

Avoti: EH

apmūrīties   apv.

1. Nosmulēties, nosmērēties.

Avoti: EH

apmutēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Vairākas reizes noskūpstīt.

Avoti: LLVV

APN   saīs.

1. Preses aģentūra "Novosti" (krievu "Agenstvo pečaķi Novosķi").

Avoti: i1

apnabagot   apv.

1. Apmeklēt (daudzus) ubagojot.

Avoti: EH

apnaglojums

1. Zirga nepareizs apkalums, kas rodas, ja pakava nagla iedzīta nepareizā virzienā pieet tuvu dzīvnadzim un jūtami spiež uz to.

Avoti: LLx

apnaglot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iedzīt (kur) naglas tā, ka to galviņas pārklāj daļu no priekšmeta virsmas; pienaglot (parasti piestiprinot ko visapkārt).

2. apv. Nepareizi apkalt; kaļot zirgu, iesist naglu tā, ka skar naga dzīvo daļu.

Avoti: LLVV, ĒiV

apnaiskāt   apv.

1. Bojāt.

Avoti: ME

apnākt   -nāku, -nāc, -nāk, pag. -nācu; intrans.

1. Nākot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Nākt apkārt.

Avoti: LLVV

apnasāt   apv.

1. Apnēsāt, apvalkāt.

2. Vairākkārt nesot apkārt, piedāvāt, iedot.

Avoti: EH

apnāvīt   apv.

1. Apgalēt.

Avoti: EH

apneidēt   apv.

1. Apnīdēt.

Avoti: EH

apneimatisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kurā nav gaisa.

Avoti: TM

apneimija   med.

1. Iedzimts plaušu trūkums.

Avoti: TM

apneize   med.

1. Ieelpas muskuļu ilgstošas kontrakcijas stāvoklis, kas rodas, ja izgriež galvas smadzeņu tilta augšējo daju.

Avoti: TM

apnemt   apv.

1. Apņemt.

Avoti: EH

apnerrot   apv.

1. Iznerrot.

Avoti: EH

apnērst   apv.

1. Apklāt ar ikriem.

Avoti: ME

apnēsāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vairākkārt nesot (apkārt), piedāvāt, dot.

2. pareti; parasti divd. formā: apnēsāts. Apvalkāt.

Avoti: LLVV

apnēsāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Apvalkāties.

Avoti: LLVV

apnest   -nesu, -nes, -nes, pag. -nesu; trans.

1. pareti. Nesot apvirzīt (ap ko, kam apkārt).

2. parasti 3. pers. Plūstot (pāri), pārklāt (parasti ar ūdens sanesumiem).

3. apv. Nesot nogādāt zem kā.

4. apv. Izsmiet, izzobot.

Avoti: LLVV, ViV, KiV

apnesties   apv.

1. Paciest, izturēt.

Avoti: DžP

apnicība   -as, s.; parasti vsk.

1. Apnikums.

Avoti: LLVV

apniciens   apv.

1. Apnikums, garlaicība.

Avoti: ME

apnicīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ātri apnīk; garlaicīgs, vienmuļš.

Avoti: LLVV

apnicīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> apnicīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

apnicināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; novec.

1. Noniecināt.

Avoti: LLVV

apnīdēt   apv.

1. Iznīdēt.

Avoti: EH

apniecināt   apv.

1. Izturēties nievājoši, nicinoši.

Avoti: EH

apniekāt   apv.

1. Apsmurgāt, apsmulēt.

Avoti: EH

apniekot   apv.

1. Bezmērķīgi iznīcināt, nevajadzīgi sabojāt.

2. Apmelnot, nopulgot.

Avoti: EH

apnievāt   apv.

1. Izturēties nievājoši, nicinoši.

Avoti: EH

apniezēt   apv.

1. Sākt kņudēt, niezēt.

Avoti: EH

apniezēties   apv.

1. Iekņudēties, ieniezēties uz īsu mirkli.

Avoti: EH

apnīgroties   apv.

1. Apriebties.

Avoti: EH

apnīka   apv.

1. Apnikums.

Avoti: EH

apnika   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Apnikums.

Avoti: LLVV

apniknošana   novec.

1. Nepatikas, pat dusmu moments, kad kāda lieta, cilvēks vai jautājums mūs pārāk ilgi nodarbinājis.

Avoti: KV

apniknot   apv.

1. Sakaitināt, sadusmot.

Avoti: ME

apniknoties   apv.

1. Saskaisties, saniknoties.

Avoti: ME

apnīkt   parasti 3. pers., -nīkst, pag. -nīka; intrans.; reti.

1. Nīkstot, slimojot novājināties vai aiziet bojā (par daudziem vai visiem augiem, maziem dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

apnikt   -nīku, -nīc, -nīk, retāk -nīkstu, -nīksti, -nīkst, pag. -niku;

1. intrans. Kļūt nepatīkamam (ilgstoša nemainīguma, vienmuļas atkārtošanās, garlaicības dēļ).

2. intrans.; reti. Zaudēt patiku, interesi, pacietību; sajust pretīgumu, riebumu.

3. trans.; parasti divd. formā: apnicis. Tāds, kas ko uztver kā nepatīkamu, neinteresantu, pretīgu.

Apnicis visu pasauli— tāds, kas zaudējis patiku, interesi pret visu apkārtni.

Avoti: LLVV

apnikties   parasti 3. pers., -nīkas, retāk -nīkstas, pag. -nikās; refl.; sar.

1. Apnikt (1).

Avoti: LLVV

apnikums   -a, v.; parasti vsk.

1. Psihisks stāvoklis, kas raksturīgs cilvēkam, kuram viss apnicis.

Avoti: LLVV

apnirt   apv.

1. Appeldēt apkārt ienirstot.

Avoti: EH

apnītīt   apv.

1. Ienītēt.

Avoti: EH

apnižģināt   apv.

1. Paglaudīt, paplikšķināt.

Avoti: ME

apnoe   novec.

1. Elpošanas pārtraukums; apnoja.

Avoti: KV

apnoja   med.

1. Elpošanas kustību apstāšanās.

Sirds apnoja— pārejošs elpošanas pārtraukums sakarā ar Čeina-Stouksa elpošanu.

Jaunpiedzimušo anoja— fizioloģisks bezelpas stāvoklis pēc piedzimšanas, kamēr asinis vēl piesātinātas ar skābekli.

Reflektoriskā apnoja— elpošanas apstāšanās kā aizsargreflekss pret kairinošu gāzveida vielu ieelpošanu.

Īstā apnoja— bezelpas stāvoklis, kura cēlonis ir oglekļa dioksīda koncentrācijas samazināšanās asinīs un līdz ar to elpošanas centra kairinājuma trūkums.

Avoti: TM

apnoje

1. Īslaicīga elpošanas kustību apstāšanās, kas novērojama tad, kad asinīs krasi samazinās ogļskābes daudzums.

Neīstā apnoje— dažkārt iestājas, ja stipri sakairina ādu (piem., ja ķermeni iegremdē aukstā ūdenī).

Avoti: SV69

apņaukties   apv.

1. Aizvilkties ar miglu un mākoņiem.

Avoti: ME

apņēmība   -as, s.; parasti vsk.

1. Rakstura īpašība, cilvēka izturēšanās un rīcības veids --> apņēmīgs.

2. Stingrs nodoms; apņemšanās.

Avoti: LLVV

apņēmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas cenšas noteikti realizēt nodomu, ieceri.

Avoti: LLVV

apņēmīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> apņēmīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

apņemšana

1. Darbība, process --> apņemt.

2. mil. Aptveršana - uzbrukuma manevrs, kurā galvenie uzbrūkošie spēki apiet apkārt pretinieka galvenajām aizsardzības pozīcijā vai šķērso tās, lai nodrošinātu uzdevumu izpildi pretinieka aizmugurē.

Avoti: MIL

apņemšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Nodoms (ko noteikti grib realizēt); solījums sev, saistība.

Avoti: LLVV

apņemt   -ņemu, -ņem, -ņem, pag. -ņēmu; trans.

1. Aplikt (ap ko, kam apkārt) loka, cilpas veidā.

// reti. Apsegt (ņemot apkārt).

2. parasti 3. pers. Lokveidā aptvert, ieskaut; iekļaut.

3. parasti 3. pers. No visām pusēm, pilnīgi ietvert, apklāt.

4. apv. Apprecēt.

Avoti: LLVV, JūVM

apņemties   -ņemos, -ņemies, -ņemas, pag. -ņēmos; refl.

1. Apsolīties citiem, ka veiks kādu uzdevumu, pienākumu; uzņemties saistību.

2. trans.; sar. Apņemt sev (ko apkārt).

3. apv. Apmākties.

Avoti: LLVV, ViV

apņīkt   apv.

1. Apnīkt.

Avoti: EH

apņirgāt   apv.

1. Apņirgt, nicinoši, ņirdzīgi izmiet.

Avoti: ME

apņirgt   -ņirdzu, -ņirdz, -ņirdz, pag. -ņirdzu; trans.; vienk.

1. Ņirdzīgi izsmejot, vērsties pret kādu, apvainot kādu.

Avoti: LLVV

apņukāt   apv.

1. Garāmejot saburzīt, sagumzīt.

2. Lēnām apēst (maizes ņuku, gabalu).

Avoti: ME, EH

apņurcīt   -ņurcu, -ņurci, -ņurca, retāk -ņurku, -ņurki, -ņurka, pag. -ņurcīju; trans.

1. pareti. Mazliet saburzīt, padarīt negludu, arī netīru, neizskatīgu.

2. Bieži ņemot rokās, auklējot, nogurdināt, pamocīt (mazu dzīvnieku).

Avoti: LLVV

apņurdzīt   apv.

1. Apņurcīt.

Avoti: EH

apņurgāt   apv.

1. Nosmērēt; mazliet saburzīt.

Avoti: EH

apņurgāties   apv.

1. Nosmērēties, nosmulēties.

Avoti: EH

apņurīt   apv.

1. Ēst (apgrauzt, apkrimst) vairākās vietās.

Avoti: EH

apņurkāt   apv.

1. Mazliet saburzīt.

Avoti: EH

Apo   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Filipīnās, Mindanao salas dienvidos, augstākā virsotne - 2954 m vjl., izplūst sēra un ogļskābā gāze, ūdens tvaiki.

Avoti: PZT

apo-

1. Priedēklis - vistālākais, attālināts (piem., apocentrs); neesošs, klāt neesošs; cēlies no (piem., apomikse).

Avoti: SV99

apoastrons   novec.

1. Apoastrs.

Avoti: KV

apoastrs

1. Pavadoņzvaigznes orbītas punkts, kas atrodas vistālāk no galvenās zvaigznes.

2. Planētas orbītas punkts, kas atrodas vistālāk no centrālās zvaigznes.

Avoti: EV

apobioze   med.

1. Šūnu vai audu dzīvības enerģijas mazināšanās; daļēja nāve, atmiršana.

Avoti: TM

apocens   novec.

1. Mazs ezeriņš purvā, atliekas no pārpurvota ezera.

Avoti: KV

apocentrs

1. Debess ķermeņa orbītas punkts, kas atrodas vistālāk no ķermeņa, ap kuru tas riņķo.

Avoti: ZTV

apocephalus   lat.

1. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas kuprmušu dzimtas ģints.

Apocephalus pergandei— šīs ģints suga.

Avoti: LD

apocinacejas   novec.

1. Divdīgļlapju dzimta, gk. tropu un subtropu augi, nedaudzi arī mērenajā joslā, koki vai ilggadīgi zāļaugi, vairākas tropu ģintis dod kaučuku, mērenajā joslā pazīstamākie ir kapu mirte un oleandrs.

Avoti: KV

apocinamarīns   med.

1. Kristālisks aglukons kendiras zemesstumbrā.

Avoti: TM

apocīns   med.

1. Kaņepēm līdzīgās kendiras "Apocynum cannabinum L." kaltēts zemesstumbrs ar saknēm.

Avoti: TM

apocrita   lat.

1. Iežmauglapsenes - kukaiņu klases plēvspārņu kārtas apakškārta.

Avoti: PDE

apocryta   lat.

1. Iežmauglapsenes - kukaiņu klases plēvspārņu kārtas apakškārta.

Avoti: LD

apocynaceae   lat.

1. Oleandri - divdīgļlapju klases dzimta.

Avoti: LD

apoda   lat.

1. Sliekabinieki jeb bezkāju abinieki - mugurkaulnieku klases kārta.

Avoti: LD

Apodaka   vietv.

1. Pilsēta Meksikā, Nuevoleonas pavalstī, Monterrejas piepilsēta, 393200 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: Wi

apodachlya   lat.

1. Aļģsēņu nodalījuma oomicēšu klases leptomītu dzimtas ģints.

Apodachlya brachynema— šīs ģints suga.

Avoti: LD

apodaktils   med.

1. Veicams bez tiešas pieskaršanās ar pirkstiem.

Avoti: TM

apodeiktisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Stingrs, noteikts, pierādāms, neapgāžams.

Avoti: SV33

apodemialģija   med.

1. Slimīga klaiņošanas un ceļošanas tieksme (pretstats nostalģijai).

Avoti: TM

apodemus   lat.

1. Klaidoņpeles - zīdītāju klases grauzēju kārtas peļu dzimtas ģints.

Apodemus agrarius— svītrainā klaidoņpele.

Apodemus flavicollis— dzeltenkakla klaidoņpele.

Apodemus sylvaticus— meža klaidoņpele.

Avoti: LD

apoderus   lat.

1. Vaboļu kārtas tinējsmecernieku dzimtas ģints.

Apoderus coryli— lazdu tinējsmecernieks.

Avoti: LD

apodi   novec.

1. Bezkāju pārstāvji citādi kājām vai līdzīgiem orgāniem apbalvotās dzīvnieku grupās.

Avoti: KV

apodidae   lat.

1. Svīres - putnu klases svīrveidīgo kārtas dzimta.

Avoti: LD

apodiformes   lat.

1. Svīrveidīgie - putnu klases kārta.

Avoti: LD

apodija   med.

1. Iedzimts kāju trūkums.

Avoti: TM

apodiktika   -as, s.

1. Zinātne par pierādījumiem, spriedumiem.

Avoti: KV, PP

apodiktisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Neapstrīdams, loģiski nepieciešams (par spriedumiem).

Avoti: SV99

apodinae   lat.

1. Putnu klases svīrveidīgo kārtas svīru dzimtas apakšdzimta.

Avoti: LD

apoditērijs   novec.

1. Ģērbjamā telpa ģimnāzijās un pirtīs.

Avoti: KV

apodzieši

1. Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Opūgi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

apodziņš   -a, v.

1. Pūču dzimtas suga ("Glaucidium passerinum"), mazs pūčveidīgo kārtas putns, strazda lielumā, Latvijā 1000-2000 īpatņu, aizsargājams; Eirāzijas apodziņš; zvirbuļpūcīte.

Avoti: LLVV

apoenzīms   med.

1. Enzīma proteīna daļa, kas kopā ar koenzīmu veido enzīmu jeb holoenzīmu.

Avoti: MSV

apofantika   novec.

1. Formāla mācība par loģiskām nozīmībām, predikatīviem teikumiem un spriedumiem.

Avoti: KV

apofātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Noliedzošs.

Apofātiskā teoloģija— teoloģisks uzskats, ka Dievs nav izzināms un izsakāms cilvēciskos jēdzienos, tāpēc runā par to, kas Dievs nav, nevis par to, kas viņš ir; tā tiek saukta arī par negatīvo teoloģiju (lat. "via negativa" - "negatīvais ceļš") pretstatā katafātiskajai jeb pozitīvajai teoloģijai.

Avoti: PL, TK-80

apofātisms   rel.

1. Objekta raksturošana, lietojot negatīvus apgalvojumus, vai pašu objektu nepieminot, izmantojot valodas izteiksmes līdzekļu daudzveidību.

Avoti: RtV

apofāze   rel.

1. Objekta raksturošana, lietojot negatīvus apgalvojumus, vai pašu objektu nepieminot, izmantojot valodas izteiksmes līdzekļu daudzveidību.

Avoti: RtV

apoferitīns   med.

1. Globulīnu tipa proteīns tievās zarnas gļotādas šūnās; piesaistot dzelzi, veido feritīnu.

Avoti: TM

apoferments   ķīm.

1. Fermenta sastāvdaļa, kas nosaka tā specifisko darbību.

Avoti: ZTV

apofilakse   med.

1. Asins aizsargspēju samazināšanās, piemēram, vakcīnterapijas negatīvajā fāzē.

Avoti: TM

apofillīts   novec.

1. Minerāls, kristalizējas plākšņainos tetragonālās sistēmas kristālos, kuru kvadrātiskajam pamatam ir perlamutra spīdums un īpatnēja gaisma; ihtioftalms.

Avoti: KV

apofīts   novec.

1. Nezāle, kas tīrumos vai dārzos ieviešas no apkārtējās dabas.

Avoti: LxE

apofīze

1. anat. Kaula izaugums, izcilnis.

2. bot. Dažu sēņu un sūnu veģetatīvo audu paplašinājums.

3. ģeol. Ar magmatisko iežu ķermeni tieši saistīts tā dzīslveida atzarojums.

Avoti: ZTV

apofizīts   med.

1. Apofīzes iekaisums.

Avoti: TM

apofonija   val.

1. Mantotā patskaņu mija - no indoeiropiešu pirmvalodas mantota morfonoloģiska vokālisma mija saknes un afiksu morfēmās, kas izpaužas vārddarināšanā un formveidošanā.

Avoti: VsV

apoftegma

1. Izteiciens, domu grauds, aforisms.

Avoti: RtV

apogāmija   bot.

1. Sporofīta rašanās no gametofīta veģetatīvajām šūnām vai arī no sporofīta, neveidojoties vai arī nesaplūstot gametām.

Avoti: SV69

apogejs   -a, v.; parasti vsk.; astr.

1. Mēness orbītas vai Zemes mākslīgā pavadoņa orbītas punkts, kas atrodas vistālāk no Zemes.

2. pārn. Visaugstākā attīstības pakāpe.

3. med. Slimības kulminācija.

Avoti: LLVV, TM

Apogi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Lubānas novada Indrānu pagastā.

Avoti: LC

apoglēt   apv.

1. Apogļot.

Avoti: EH

apoglēties   apv.

1. Apogļoties.

Avoti: EH

apoglīt   apv.

1. Pārogļoties; apogļoties.

Avoti: ME, EH

apogļojums   mežs.

1. No zibens vai uguns apdegusi melna koksne.

Avoti: ZTV

apogļošana   tehnol.

1. Karbonizācija.

Avoti: Tv01

apogļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.; parasti divd. formā: apogļots;

1. Pārvērst par ogli (ārējo kārtu).

Avoti: LLVV

apogļoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Pārvērsties par ogli (no ārpuses).

Avoti: LLVV

apogot   apv.

1. Izstaigāt, lasot ogas.

Avoti: EH

apogs   -a, v.

1. Pūčveidīgo kārtas pūču dzimtas putns.

Bikšainais apogs— pūču dzimtas suga ("Aegolius funereus"), Latvijā dzīvojošs putns, kam ir lielāka, apaļāka galva un spalvainākas kājas nekā mājas apogam.

Mājas apogs— pūču dzimtas suga ("Athene noctua"), neliels Latvijā dzīvojošs putns ar saplacinātu galvu un dzintardzeltenām acīm.

Avoti: LLVV, LD

apohromats

1. Optiskās ierīces objektīvs, kurā ir novērsts attēla hromatisks izkropļojums, t. i., novērsta hromatiskā aberācija.

Avoti: SV69

apohromatisks

1. Apohromatisks objektīvs - apohromats objektīvs.

Avoti: MaE

apoidea   lat.

1. Bišu virsdzimta, kas ietilpst kukaiņu klases iežmauglapseņu kārtā.

Avoti: LD

apojovijs   novec.

1. Jupitera pavadoņa orbītas punkts, kas atrodas vistālāk no Jupitera.

Avoti: KV

apokalipse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Pravietojumi par cilvēces un pasaules likteņiem, pastardienu.

2. Jaunās Derības pēdējā grāmata, kas satur pravietojumus par pastardienu.

3. Ļoti nozīmīgs, kā arī liktenīgs un šausminošs notikums, kas līdzīgs Apokalipses pravietojumiem.

4. Literārā žanra forma kristietībā un jūdaismā, kas akcentē jautājumus par zudušām patiesībām, ticības triumfu un tiesas spriešanu pār visām tautām.

5. A. Dīrera kokgriezumu sērija, kuras slavenākais darbs ir "Četri apokalipses jātnieki" - mēris, karš, bads, nāve -, kas joņo pāri pasaulei.

Avoti: LLVV, SV99, MkV

apokaliptika   -as, s.; parasti vsk.

1. Reliģiskās literatūras veids, kurā fantastiski simbolistiskās ainās it kā atklāsmes ceļā izskaidrota pasaule un pareģots tās gals.

Avoti: LLVV

apokaliptiķis   novec.

1. Tāds, kas nododas apokaliptisku rakstu sacerēšanai, iztulkošanai vai sludināšanai.

Avoti: KV

apokaliptisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar apokalipsi, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

apokamnoze   med.

1. Ārkārtīgs vai ātri sajūtams nogurums, piem., miastēnijā.

Avoti: TM

apokatastāze   novec.

1. Dvēseļu atdzimšana un ieiešana vienībā ar Dievu.

2. Periodiska visa tā atgriešanās, kas reiz jau bijis: pasaules notikumu noslēgtais loks.

Avoti: KV

apokope   val.

1. Vienas vai vairāku skaņu (burtu) zudums vārda beigās (piem., arī - ar).

Avoti: SV99

apokopēt   novec.

1. Īsināt vārdus zaudējot vienu vai vairākas skaņas vārda beigās; strupināt.

Avoti: LV93

apokrife   novec.

1. Apokrifs.

Avoti: SW78

apokrifīgs   novec.

1. Nesaprotams, neskaidrs.

Avoti: SW78

apokrifisks

1. Tāds, kam nav zināma autorība; apšaubāms.

Avoti: BiP

apokrifs   -a, v.; literat.

1. Sens, anonīms, ar bībeles sižetiem saistīts sacerējums, ko neatzīst oficiālā baznīca.

2. Sacerējums, ko nepamatoti piedēvē kādam citam autoram vai laikmetam.

3. reti. Neīsts, viltots, apšaubāms raksts, sacerējums.

Avoti: LLVV, BtV

apokrīns   med.

1. Attiecīgs uz dziedzeru šūnām, kurās sekrēta atdalīšana saistīta ar citoplazmas apikālās daļas pāriešanu dziedzera lūmenā.

Apokrīnie dziedzeri— dziedzeri, kuros sekrēta izdalīšanās notiek reizē ar šo dziedzeru šūnu augšējo daļu atdalīsanos, piem., lielie sviedru dziedzeri.

Avoti: TM, SV69

apokrīze   med.

1. Atdalīšanās.

Avoti: TM

apoksiomens   novec.

1. Atlēts, kas pēc fiziskiem vingrojumiem un cīņas nokasa sev putekļus, sviedrus un eļļu.

2. Grieķu tēlnieka Līsipa ievērojamais bronzas atlēta tēls, kura Marmora kopija atrodas Vatikānā.

Avoti: KV

apoksterēt   apv.

1. Apokšķerēt.

Avoti: EH

apokstīt   apv.

1. Apokšķerēt.

Avoti: EH

apokšķerēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārmeklēt (vairākas vai visas vietas) - par dzīvniekiem.

// niev. Meklējot, pētījot sīki apskatīt (par cilvēkiem).

Avoti: LLVV

Apolda   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Apolda"), Tīringenas federālajā zeme, 21800 iedzīvotāju (2014. g.), vēstures avotos pirmoreiz minēta 1119. g.

Avoti: PZT, Wi

apolē   apv.

1. Apaliski.

Avoti: EH

apolepse   med.

1. Sekrēcijas vai ekskrēcijas samazināšanās vai apstāšanās.

Avoti: TM

apolīdi   novec.

1. Personas, ko neviena valsts neatzīst par saviem pavalstniekiem.

Avoti: KV

apolieši

1. Dagdas novada Ķepovas pagasta apdzīvotās vietas "Apoļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

apolīt   apv.

1. Paveikt parastos mājas darbus (pabarot lopus, pagatavot ēdienu utt.).

2. Sakārtot (savest kārtībā) māju, dzīvokli.

Avoti: EH

apolitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neinteresējas par politiku, izvairās no tās.

Avoti: LLVV

apolitiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> apolitisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

apolitisms   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Patiesi vai šķietami vienaldzīga izturēšanās pret politikas jautājumiem; izvairīšanās no līdzdalības politiskajā dzīvē.

Avoti: LLVV

apollinārisms   novec.

1. Virziens austrumu kristiānismā 4.-5. gs., atzina Kristus dievišķību, noliedzot cilvēka īpašības.

Avoti: KV

Apollo

1. Mazā planēta, attālums no Saules perihēlijā ir 0,65 ua, alelijā - 2,29 ua; visas mazās planētas, kuru perihēlijā attālums

2. ASV kosmosa kuģi pilotējamam lidojumam uz Mēnesi, arī šādu lidojumu realizēšanas programma, ar kuģiem "Apollo-1" līdz "Apollo-6" tika veikti bezpilota izmēģinājumi. Ar "Apollo-11" uz Mēnesi nogādāti pirmie cilvēki - N. Ārmstrongs un E. Oldrins, pavisam 6 veiksmīgās ekspedīcijās (pēdējā - "Apollo-17") uz Mēness nolaidušies 12 astronauti.

Avoti: EV

Apollonija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 4100 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, Sifnas salā, 1700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

apolloniskais   literat.

1. Saistīts ar harmonisko, skaisto, simetrisko, racionālo un gaišo (F. Nīčes ieviests jēdziens).

Avoti: DzV

apollonisks   -ais; s. -a, -ā; mit.; novec.

1. Apolonisks.

Avoti: SV33

apolloniskums

1. Individualizētība, racionalizētība un apzinīgums cilvēku sabiedrībā (vācu filozofa Fridriha Nīčes izpratnē), kā pretstatījums dionīsiskajam - kolektīvajam, iracionālajam un liriskajam.

Avoti: IdV

apollons

1. Skaists jauneklis ar labi veidotu augumu.

2. Skaists dienas tauriņš, izplatīts kalnainos Eiropas un Āzijas novados.

Avoti: SV99, Wi

Apollons   mit.

1. Seno grieķu un romiešu mitoloģijā - saules, gaismas, mākslas, gudrības dievs, titanīdas Lēto un dievu valdnieka Zeva (romiešiem - Latonas un Jupitera) dēls un dievietes Artemīdas (romiešu Diānas) dvīņubrālis.

Apollona templis Delfos— Apollonam veltīts templis, kuru pēc tradīcijas uzskata par senāko Grieķijā; tajā atradās Delfu orākuls.

Avoti: SV99, MkV, PmV

apologēti   novec.

1. Kristiešu rakstnieki (Justīns, Origens, Terlulliāns), kas 2.-3. gs. aizstāvēja kristietību pret jūdaisma, pagānisma un antīko filozofu uzbrukumiem; apoloģēti.

2. Kādas kustības, virziena aizstāvji un slavinātāji.

apologētika   novec.

1. Neobjektīva (kādu uzskatu, mācības, kustības) aizstāvēšana, pārmērīga slavināšana.

2. Teoloģijas nozare, kas iztirzā un aizstāv reliģijas pamatatziņas.

apologēts   novec.

1. Slavinātājs, aizstāvis.

Avoti: TV

apologs

1. Fabula, alegorisks stāsts par dzīvnieku dzīvi, parasti didaktisks.

Avoti: SV69

apoloģēte   dsk. ģen. -šu, s.

1. Apoloģēts.

Avoti: LV87

apoloģēti

1. Kristiešu rakstnieki (Justīns, Origens, Terlulliāns), kas 2.-3. gs. aizstāvēja kristietību pret jūdaisma, pagānisma un antīko filozofu uzbrukumiem.

2. Kādas kustības, virziena aizstāvji un slavinātāji.

Avoti: EV

apoloģētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Neobjektīva (kādu uzskatu, mācības, kustības) aizstāvēšana, pārmērīga slavināšana.

2. Teoloģijas nozare, kas iztirzā un aizstāv reliģijas pamatatziņas.

Avoti: LLVV

apoloģētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar apoloģētiku (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar apoloģētiku (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

apoloģēts   -a, v.

1. Kādas (parasti reakcionāras) kustības, virziena, uzskatu aizstāvis, slavinātājs.

Avoti: LLVV

apoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Apoloģētika (1).

2. Aizstāvības, arī aizstāvēšanās raksts.

Avoti: LLVV, JtV

apoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Apoloģētisks (1).

2. Apoloģētisks (2).

Avoti: LLVV

apolonisks   -ais; s. -a, -ā; mit.

1. Grieķu dievam Apolonam raksturīgs (parasti par augumu, stāju, skaistumu); ļoti skaists, harmonisks.

Avoti: LLVV

Apolons   novec.

1. Apollons.

Avoti: SV69

Apolos   novec.

1. Apollons.

Avoti: SW78

Apolosa   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Apollosa"), Kampānijas reģiona Benevento provincē, 2700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

apols   apv.

1. Apaļš.

Avoti: EH

apolytrosis   gr.; rel.

1. Atbrīvošana, atsvabināšana, atpestīšana.

Avoti: RtV

Apoļinovščina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Avoti: LC

apoļiski   apv.

1. Apaliski.

Avoti: EH

apomikse   -šu, s.; biol.

1. Augu un dzīvnieku vairošanās bez apaugļošanās.

Avoti: SV99

apomitoze   med.

1. Jebkura slimība, kas saistīta ar šķaudīšanu vai sēcošu elpu.

Avoti: TM

apomorfins   med.

1. Alkaloids, ko iegūst no morfina, atšķeļot ūdens molekulu.

Apomorfina hidrohlorids— balts, iepelēks pulveris, grūti šķīst ūdenī un alkoholā.

Avoti: TM

apomorfīns

1. Ārstniecības līdzeklis, morfīna derivāts; lieto kā vemšanas un atkrepošanas līdzekli.

Avoti: SV69

aponeirektomija   med.

1. Muskuļa aponeirozes izgriešana.

Avoti: MSV

aponeirorāfija   med.

1. Aponeirozes šuve.

Avoti: TM

aponeirotomija   med.

1. Aponeirozes pārgriešana.

Avoti: TM

aponeiroze   -žu, s.; anat.

1. Viena no muskuļu cīpslas formām - plata, spīdoša plātnīte, kas sastāv no saistaudu šķiedrām.

Avoti: SV69

aponeirozīts   med.

1. Aponeirozes iekaisums.

Avoti: TM

aponija   med.

1. Bezdarbības stāvoklis; stāvoklis bez ciešanām.

Avoti: TM

aponogēti   novec.

1. Ūdensaugi, savvaļā sastopami Āfrikā, Madagaskarā, Dienvidāzijā, dažas sugas audzē akvārijos, kur caurtekošs ūdens.

Avoti: LxE

aponogeton   lat.

1. Aponogetoni.

Aponogeton distachyos— divvārpu aponogetons.

Avoti: DaE

aponogetons   lat.

1. Dekoratīvu ūdensaugu ģints ("Aponogeton"), kuras peldošie augi iesakņojas dīķa dibenā.

Divvārpu aponogetons— aponogetonu suga ("Aponogeton distachyos").

Avoti: DaE

Apopa   vietv.

1. Pilsēta Salvadorā, 167200 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

Apopa   mit.

1. Seno ēģiptiešu mitoloģijā - mirušo valstības iemītniece, kas katru nakti aizkavē saules dievu Ra, cīnoties ar to.

Avoti: MrJ

apopatofobija

1. Bailes no atejas.

Apopka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Apopka"), Floridas štatā, 47000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

apoplazmija   med.

1. Asins plazmas trūkums.

Avoti: TM

apopleksija   med.

1. Pēkšņs smadzeņu asinsrites traucējums, insults jeb trieka, simptomu komplekss, ko izraisa asins izplūdums vai embolija galvas smadzenēs vai kādā citā orgānā (plaušās, liesā, olnīcā, acī u. c).

Bulbārā apopleksija— asins izplūdums, embolija vai tromboze iegarenajās smadzenēs vai tiltā, kas izraisa ķermeņa vienas vai abu pušu paralīzi, rīšanas, elpošanas, gremošanas un sirdsdarbības traucējumus.

Serozā apopleksija— seroza šķidruma sakrāšanās virs smadzenēm vai smadzeņu ventrikulos.

Avoti: ZTV, TM

apoplektoīds   med.

1. Triekai līdzīgs.

Avoti: TM

Apops   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - milzīga čūska, pazemes būtne, tumsas un haosa iemiesojums, gaismas un kārtības aizstāvja, saules dieva Ra pretmets un ienaidnieks.

Avoti: Mit

apoptosija   novec.

1. Stoiķu mācībā - to gadījumu zināšana, kad vai nu vajag izteikt un izvirzīt vai arī noliegt viņu mācībā īpatnējo "saskaņu".

Avoti: KV

apoptoze   med.

1. Programmētā šūnu nāve.

Avoti: MSV

aporēma   novec.

1. Dialektisks, loģiski grūti atrisināms slēdziens.

Avoti: KV

aporētika   novec.

1. Problēmu iztirzāšana, necenšoties tās par katru cenu atrisināt, bet gan noskaidrot šo problēmu iekšējo jēgu.

Avoti: TV

aporētiķi   novec.

1. Skeptiķi, noliedzēji, apšaubītāji.

Avoti: KV

aporia   lat.

1. Tauriņu kārtas balteņu dzimtas ģints.

Aporia crataegi— lapkoku baltenis.

Avoti: LD

aporija

1. Antīkajā filozofijā - loģiska grūtība, nepārvarama pretruna problēmas risināšanā.

Avoti: SV69

aporioneiroze   med.

1. Šaubu, nedrošības, baiļu neiroze.

Avoti: TM

aporipse   med.

1. Apģērba vai gultas veļas nomešana, simptoms, ko novēro dažās psihiskās slimībās.

Avoti: TM

aporocactus   lat.

1. Aporokaktuss.

Aporocactus flagelliformis— pātagveida aporokaktuss.

Avoti: TaE

aporocefālija   med.

1. Iedzimta kroplība, kurā augļa galva grūti atšķirama no ķermeņa.

Avoti: TM

aporokaktuss   bot.

1. Kaktusu dzimtas ģints ("Aporocactus", arī "Discocactus").

Pātagveida aporokaktuss— aporokaktusu suga ("Aporocactus flagelliformis").

Avoti: TaE

aport   apv.

1. Apart.

Avoti: BsV

aport   novec.

1. Nes šurp!

Avoti: SW78

aportierēt   novec.

1. Klāt nest.

Avoti: SW78

aports   -a, v.

1. Rudens šķirnes ābele ar lieliem, vienā pusē sārtiem āboliem.

2. Šīs šķirnes ābeles auglis.

Avoti: LLVV

aports   novec.

1. Akcionāra noguldījums ne naudā, bet mantā.

2. Garu izsaukšana ar dažādu priekšmetu palīdzību.

Avoti: KV

aposaturnijs   novec.

1. Saturna pavadoņa orbītas punkts, kas atrodas vistālāk no Saturna.

Avoti: KV

aposelēnijs   -a, v.; parasti vsk.; astr.

1. Mēness orbītas vai Zemes mākslīgā pavadoņa orbītas punkts, kas atrodas vistālāk no Mēness.

Avoti: LLVV

aposēre

1. dsk. Divdīgļlapju klases kurvjziežu dzimtas ģints ("Aposeris"), Latvijā konstatēta 1 adventīva suga.

Avoti: LD

aposeris   lat.

1. Aposēres - divdīgļlapju klases kurvjziežu dzimtas ģints.

Avoti: LD

aposļa   žarg.

1. Pēc.

Avoti: SLG

aposoma   med.

1. Ieslēgums citoplazmā, kas radies no šūnas.

Avoti: TM

aposporija

1. Dzimumpaaudzes attīstīšanās nevis no sporām, bet no citām bezdzimuma paaudzes šūnām.

Avoti: SV69

apost   -ožu, -od, -ož, pag. -odu; trans.

1. Paost (visapkārt vai vairākās vietās).

Avoti: LLVV

apostakse   med.

1. Pilēšana.

Avoti: TM

apostats

1. Atkritējs, savas agrākās pārliecības noliedzējs.

Avoti: SV58, LME

apostāze

1. Publiska atteikšanās no savas ticības vai pāriešana citā ticībā.

2. med. Slimības krīze vai izbeigšanās.

Avoti: IdV, TM

apostāzija   rel.

1. Atkrišana no ticības.

2. Laužot doto zvērestu, izstāšanās no klostera.

Avoti: SV08

apostemidium   rel.

1. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases ostropu rindas ģints.

Avoti: LD

aposteriors   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pamatots uz pieredzi, tāds, kas izriet no pieredzes.

Avoti: LLVV

apostija   med.

1. Iedzimts priekšādas trūkums.

Avoti: TM

apostilbs

1. Apgaismotas virsmas spožuma vienība.

Avoti: SV69

apostīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Paostīt (visapkārt vai vairākās vietās).

2. žarg. Pavirši iepazīt.

Apostīt gaisu— novērtēt situāciju.

Avoti: LLVV, SLG

apostīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Apostīt citam citu (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

apostolāts   novec.

1. Pēc Vatikāna koncila uztvēruma, pieder Romas pāvestam kā baznīcas galvai, kas savu varu un amatu mantojis sukcesīvā kārtā (ar roku uzlikumu) no apustuļa Pētera, kristīgās draudzes pamatakmeņa, kam kā savam vietniekam Kristus nodevis visu varu un debess valstības atslēgas.

Avoti: KV

apostolisks   novec.

1. Tāds, kas vai nu cēlies no apustuļiem vai kam apustuļa raksturs.

Apostoliskais krēsls— pāvesta sēdeklis Romā.

Apostoliskā svētība— svētība, ko pāvests sniedz saviem apmeklētājiem.

Apostoloisks delegāts— delegāts, kam pāvesta vai kūrijas pilnvaras.

Apostoliskais laikmets— laiks līdz 70. gadam (pēcapolistiskais līdz 140 g.).

Avoti: KV

Apostolova   vietv.; novec.

1. Apostolove - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Apostolove   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Dņepetropetrovskas apgabala dienvidrietumos, rajona administratīvais centrs, 14400 iedzīvotāju (2013. g.), dzelzceļa mezgls.

Avoti: PZT, PuA, Wi

apostols   novec.

1. Sūtnis, Jēzus māceklis, kādas mācības sludinātājs; apustulis.

Avoti: SV33

apostrofa

1. Stilistiska figūra: klāt neesošu cilvēku uzrunā kā klāt esošu vai nedzīvu priekšmetu - kā dzīvu utt.

Avoti: SV69

apostrofe   novec.

1. Apostrofs.

2. Retorisks paņēmiens: uzruna.

Avoti: SV33

apostrofēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Likt apostrofu; rakstīt (vārdu) saīsināti ar apostrofu.

2. novec. Strupi uzrunāt.

Avoti: LLVV, SV33

apostrofs   -a, v.

1. Papildu pieturzīme (').

Avoti: LLVV

apostulis   novec.

1. Apustulis.

Avoti: SW78

apoši   apv.

1. Apauši.

Avoti: EH

apošķerēt   apv.

1. Apokšķerēt.

Avoti: EH

apošņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Paošņāt (visapkārt vai vairākās vietās).

Avoti: LLVV

apošņāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Apošņāt citam citu (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

apotanāzija   med.

1. Nāves attālināšana; dzīvības pagarināšana.

Avoti: TM

apotēcijs   biol.

1. Vaļējs asku sēņu un asku ķērpju augļķermenis.

Avoti: ZTV

apotēma

1. mat. Regulāram daudzstūrim - perpendikuls no centra pret tā malu (arī tā garums).

2. mat. Regulārai piramīdai - sānskaldnes augstums.

3. med. Pulverveida nogulsnes (radnieciskas humīnskābēm) dažos uzlējumos un novārījumos, kuras rodas, ilgstoši glabājot gaisa ietekmē.

Avoti: ZTV, TM

apotemnofilija

1. Specifisks fetišisma un sadomazohisma saplūšanas gadījums, ļoti reta perversija, kas izpaužas seksuālā iekārē uz personu, kam amputēts kāds loceklis.

Avoti: MV

apoteoze   -es, -žu s.; parasti vsk.

1. Svinīga, pacilāta nobeiguma aina (teātra izrādē).

// pārn. Svinīgs, pacilāts nobeigums; augstākā pakāpe.

2. mūz. Kāda skaņdarba svinīga, gavilējoša kulminācijas epizode vai svinīgs noslēgums.

3. Pasludināšana par dievu (senajā Grieķijā, Romā); arī dievināšana.

Avoti: LLVV

apotetrs   med.

1. Instruments, ar kuru novieto atpakaļ izkritušu nabas saiti dzemdību laikā.

Avoti: TM

apozīcija

1. val. Pielikums, apzīmētājs lietvārds (tai pašā locījumā, kādā ir vārds, kuram tas pakārtots), piemēram, vāverīte kuplastīte.

2. biol. Organisma audu augšana, jaunām kārtām veidojoties uz agrāk izveidojušās virsmas.

3. med. Divu zarnu daļu savienošana operācijas ceļā (aksiāli - gals pie gala vai laterāli - leņķī).

Avoti: SV99, TM

apozicionāls   med.

1. Tāds, kas saistīts ar apozīciju (2), pielikšanu, uzslāņošanos.

Apozicionāla augšana— kaula augšana no periosta.

Avoti: TM

apozitija   med.

1. Riebums pret ēdienu; atteikšanās no ēdiena.

Avoti: TM

apozitīvs

1. Kā pielikums; pielikts.

Avoti: SV58

apoži   apv.

1. Apauši.

Avoti: ME

APP   saīs.

1. Atvasināta publiska persona.

2. vēst. Augstākās Padomes Prezidijs.

Avoti: LLVV

appaijāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Apglāstīt.

Avoti: LLVV

appaisīt   apv.

1. Izkulstīt.

Avoti: EH

appakaļ   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: KnG

appaļāt   apv.

1. Nopelt, paļāt, apmelot.

Avoti: ME

appamparāties   apv.

1. Stāties sakaros (apprecoties).

Avoti: EH

appampt   parasti 3. pers., -pampst, pag. -pampa; intrans.

1. Uzpampt (visapkārt); aptūkt.

Avoti: LLVV

appampums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> appampt; appampusi (ķermeņa) vieta.

Avoti: LLVV

appanckāt   apv.

1. Apģērbt.

Avoti: EH

appānēt   apv.

1. Noniecināt, uzskatīt par mazvērtīgu, zemu vērtēt.

Avoti: ME

appārslot   apv.

1. Tikt pārklātam ar sniega pārslām, ar pelniem.

Avoti: ME

appassionato   mūz.

1. Kaislīgi, aizrautīgi.

Avoti: Mūz

appātarot   apv.

1. Lasīt bēru runu.

Avoti: ME

appaugāt   apv.

1. Apaugt ar dažādiem krāmiem, grabažām.

Avoti: EH

appaust   apv.

1. Izplatīt baumas.

Avoti: ME

appeiķoties   apv.

1. Apvaicāties, apprasīties.

Avoti: EH

appeisēt   apv.

1. Kaitēt, nodarīt zaudējumus (lielā apmērā).

Avoti: ME

appeizēt   apv.

1. Apstaigāt.

Avoti: EH

appeižāt   apv.

1. Neveikli apskricelēt; aptraipīt, velkot svītras.

Avoti: EH

appekstēt   apv.

1. Kļūt netīram.

Avoti: EH

appēķoties   apv.

1. Appētīties.

Avoti: EH

appelcēt   apv.

1. Apmīzt.

Avoti: EH

appelcēties   apv.

1. Apmīzties.

Avoti: EH

appeldēt   -peldu, -peldi, -peld, pag. -peldēju; intrans.

1. Peldot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Peldēt apkārt.

// trans.

// trans. Peldot izveidot (loku, apli).

2. Papeldēt zem kaut kā.

Avoti: LLVV, EH

appeldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Peldināt tā, ka apvirzās (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

appelējums   apv.

1. Pelējums.

Avoti: ĒiV

appelēt   parasti 3. pers., -pelē, arī -pel, pag. -pelēja; intrans.

1. Pārklāties ar pelējumu.

Avoti: LLVV

appelt   apv.

1. Nopelt, pelt, paļāt.

Avoti: ME

Appelthen   vietv., vēst., vācu val.

1. Apeltienas muiža, kas atradās tagadējā Madonas novada Aronas pagasta un Cesvaines novada Cesvaines pagasta teritorijā.

Avoti: KV

appempt   apv.

1. Appampt.

Avoti: EH

appendiculariaea   lat.

1. Apendikulārijas.

Avoti: PDE

appenterēt   apv.

1. Aptīt apkārt samezglojot.

Avoti: EH

appērājs   novec.

1. Koks ar lokanu stumbru un galotni, samērā sīkstiem zariem, kas, vējā šūpojoties apper vai aprīvā tuvāko kaimiņkoku vainagu augšējo daļu un tādējādi to bojā.

Avoti: LxE

apperēt   apv.

1. Sākt perēt.

2. Perēt kādu laiku, neizperējot līdz galam.

Avoti: EH

apperēties   apv.

1. Sākt gribēt perēt.

Avoti: EH

apperināt   apv.

1. (Ļaut) aizperēt.

Avoti: EH

apperkatts

1. Aperkots - sitiens no apakšas ar saliektu roku (boksā).

Avoti: Ang

apperkšķēt   apv.

1. Sarauties, dabūt rūsas traipus, tā parasti saka par augu lapām vai ziediem.

Avoti: ME

apperpēt   apv.

1. Pielikt mizas (pie rētām).

2. Slikti augt, padoties (par augiem).

Avoti: EH

apperpt   apv.

1. Neaugt labi.

Avoti: EH

appērsēt   apv.

1. Apsarmot.

Avoti: EH

appērslot   apv.

1. Tikt pārklātam ar sniega pārslām, ar pelniem.

Avoti: ME

appērsnes   apv.

1. Apsarme.

Avoti: ME

appērt   -peru, -per, -per, pag. -pēru; trans.; reti.

1. Perot (ar pirtsslotu), skart (visapkārt vai vairākās vietās).

2. apv. Apspurt, izspurt.

Avoti: LLVV, EH

appērties   -peros, -peries, -peras, pag. -pēros; refl.; pareti.

1. Novārtīties, aplipt.

2. sar. Ar grūtībām apiet, apbraukt (pa smilšainu, dubļainu ceļu, vietu).

3. apv. Kļūt izspūrušam.

Avoti: LLVV

appestelēt   apv.

1. Apburt.

Avoti: ME

appētīt   -pētīju, -pētī, -pētī, arī -pētu, -pēti, -pēta, pag. -pētīju; trans.

1. Rūpīgi aplūkot (no visām pusēm); nopētīt (visapkārt, viscaur).

Avoti: LLVV

appīdas   apv.

1. Veca arkla ilksis ar virvēm aptītas.

Avoti: EH

appiepēt   apv.

1. Appelēt, apaugt ar piepēm.

Avoti: EH

appija   apv.

1. Apija.

Avoti: ME

appījas   apv.

1. Arkla ilksis, ap ko aptina virves atkarībā no tā, cik dziļi arklam bija jāiegriežas zemē.

Avoti: AB2

appikāt   apv.

1. Pikoties, apmētāties sniega bumbām.

Avoti: EH

appīkstēt   apv.

1. Rimties (sacīts par dūmiem).

Avoti: EH

appīkšķināt   apv.

1. Apšļakstināt, sitot ar roku pa ūdeni.

Avoti: EH

appīkties   apv.

1. Kļūt īgnam.

Avoti: ME

appilēt   -pilu, -pili, -pil, pag. -pilēju; intrans.

1. Pārklāties ar piloša šķidruma lāsēm, pilieniem.

Avoti: LLVV

appilināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pilinot pārklāt ar šķidruma lāsēm, pilieniem.

Avoti: LLVV

appilināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> appilināt.

Avoti: LLVV

appilt   apv.

1. Sākt strutot.

Avoti: EH

appimcot   apv.

1. Apburt.

Avoti: EH

appincot   apv.

1. Apburt.

2. Glāstīt, glaudīt.

Avoti: ME

appinčeklot   apv.

1. Apburt.

Avoti: EH

appīnes   apv.

1. Pīnes, ko greznojot pin vai tin ap kaut ko apaļu.

2. Arkla ilksis, ap ko aptina virves atkarībā no tā, cik dziļi arklam bija jāiegriežas zemē.

Avoti: ME, AB2

appīnēt   apv.

1. Apvīt, greznot ar vītnēm.

Avoti: ME

appīnis   apv.

1. Parastais apinis ("Humulus lupulus").

Avoti: Aug2

appinums

1. Pinums, kas aptver (ko, kam apkārt).

Avoti: PP, T

appiņa   apv.

1. Parastais apinis ("Humulus lupulus").

Avoti: Aug2

appiņi   apv.

1. Parastais apinis ("Humulus lupulus").

Avoti: Aug2

appīpēt   apv.

1. Piekvēpināt ar pīpes dūmiem.

Avoti: ME

appirkt   -pērku, -pērc, -pērk, pag. -pirku; trans.; reti.

1. Nopirkt (daudz vai visu).

2. apv. Pērkot apgādāt ar vajadzīgo (daudzus vai visus).

Avoti: LLVV, ĒiV

appirkties   -pērkos, -pērcies, -pērkas, pag. -pirkos; refl.; reti.

1. Pērkot pievilties, kļūdīties (nopērkot ko nederīgu, samaksājot par daudz).

Avoti: LLVV

appirsties   -piržos, -pirdies, -piržas, pag. -pirdos; sar.

1. Skaļi izlaist vēdera gāzes.

Avoti: ME

appīst   apv.

1. Mazliet sašķiedroties, šķirties, dalīties.

Avoti: ME

appīšas   apv.

1. Arkla ilksis, ap ko aptina virves atkarībā no tā, cik dziļi arklam bija jāiegriežas zemē.

Avoti: AB2

appīši   apv.

1. Arkla ilksis, ap ko aptina virves atkarībā no tā, cik dziļi arklam bija jāiegriežas zemē.

Avoti: AB2

appīt   -pinu, -pin, -pin, pag. -pinu; trans.

1. Pinot, veidojot (pinumu), aptvert (ko).

2. Pinot aptvert (pinumu ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

appīties   parasti 3. pers., -pinas, pag. -pinās;

1. Refl. --> appīt; apvīties.

Avoti: LLVV

appižāt   apv.

1. Apčurāt, apsmulēt.

Avoti: ME

appižāties   apv.

1. Apčurāties, aptaisīties.

Avoti: ME

applaiksnīties   apv.

1. Noskaidroties (par laiku, par seju).

Avoti: EH

applaisāt   apv.

1. Saplaisāt apkārt.

Avoti: EH

applandīt   apv.

1. Vaļīgi apmest.

Avoti: EH

applanēt

1. Planējot apvirzīties (kam) apkārt.

Avoti: PP, T

applāt   apv.

1. Aprunāt.

2. Apceļot, apstaigāt, izstaigāt.

3. Apklāt (no augšas).

4. Pildīt karašu mīklu ar aizdaru un nogludināt rokām.

Avoti: ME, EH, LE

applatīt   apv.

1. Apstiept.

Avoti: ME

applātīt   apv.

1. Apziest ar krējumu vai olām.

Avoti: EH

applaucējums   apv.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> applaucēt (2).

Avoti: ĒiV

applaucēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apliet ar (karstu, parasti verdošu) šķidrumu vai iegremdēt tajā.

2. Pakļaut (ko) karsta šķidruma, tvaika vai kodīgu vielu iedarbībai.

Avoti: LLVV

applaucēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> applaucēt (2).

Avoti: LLVV

applaudēt   apv.

1. Appludināt.

Avoti: EH

applaukāt   apv.

1. Applūksnāties.

Avoti: EH

applaukāties   apv.

1. Applūksnāties.

Avoti: EH

applaukot   apv.

1. Nevilšus (kulstot linus) pārklāties ar linu šķiedrām.

2. Pārklāties ar blaugznām.

Avoti: EH

applaukšķināt   apv.

1. Aprunāt.

Avoti: ME

applaust   apv.

1. Apliet.

Avoti: EH

applausties   apv.

1. Aplieties.

Avoti: EH

applekšēt   apv.

1. Aplipt ar netīrumiem u. c.

Avoti: EH

applēnēt   parasti 3. pers., -plēn, arī -plēnē, pag. -plēnēja; intrans.; reti.

1. Pārklāties ar plēnēm.

Avoti: LLVV

applest   apv.

1. Plešot ko, apklāt ar to.

Avoti: KiV

applēst   apv.

1. Nodīrāt, izpostīt, pavisam aplaupīt.

2. Īpaši apstrādājot, nolobīt (graudu) ārējo apvalku.

Avoti: EH, KiV

applēst   apv.

1. Izplēst (izspīlējot).

Avoti: EH

applēsties   apv.

1. Apdīrāties (savainoties), pie kam atsevišķas ķermeņa daļas var tikt saplosītas.

Avoti: EH

applēsties   apv.

1. Apņemt (piem., lakatu).

2. Izstiepties zem kaut kā.

Avoti: EH

applešāt   apv.

1. Paplašināt (ragavu) malas.

Avoti: KiV

applēvēt   apv.

1. Pārklāties ar plānu ādiņu, plēvi.

Avoti: ME

applicēt   apv.

1. Apglaudīt, nogludināt ar rokām (viegli sitot).

Avoti: EH

applicināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Noplicināt.

Avoti: LLVV

applikšināt   apv.

1. Apglaudīt, nogludināt, viegli sitot ar rokām, resp. kājām.

Avoti: EH

applikšķināt   apv.

1. Viegli uzsist, apčubināt.

2. Apšļakstināt, sitot ar roku pa ūdeni.

Avoti: EH

applīsāt   apv.

1. Saplaisāt visapkārt (par ķermeņa daļu).

2. Apdriskāties.

Avoti: KiV

applīst   -plīstu, -plīsti, -plīst, pag. -plīsu; intrans.

1. Ieplīst, apdriskāties (par drēbēm); būt tādam, kam vairākās vietās ieplīsušas vai saplīsušas drēbes.

Avoti: LLVV

applītēt   apv.

1. Noplītēt, izšķērdēt.

2. Nodzēst, sitot ar lapotiem zariem.

3. Nogludināt (mūri), apmetot ar māliem.

Avoti: EH

applīvināt   apv.

1. Applīvot apkārt (dejojot).

Avoti: EH

applīvurot   apv.

1. Aizplīvurot.

Avoti: ME

applosīt   apv.

1. Saplosīt, sadīrāt, saplēst.

Avoti: EH

apploskāt   apv.

1. Nolietoties un nodriskāties lietošanas dēļ.

Avoti: EH

applucināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Noplūkt (putnam) spalvas; pavirši noplucināt.

Avoti: LLVV

applucināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Applaucēt.

Avoti: LLVV

applucināties   apv.

1. Applaucēties.

Avoti: ViV

applucis   -plukušais; s. -plukusi, -plukusī;

1. Divd. --> applukt.

2. Tāds, kas vietām zaudējis spalvas; noplucis.

Avoti: LLVV

applūdi   novec.

1. Plūdi.

Applūdu pļavas— pļavas, kas regulāri pārplūst.

Avoti: Lo

applūdinājums   novec.

1. Applūdinātā teritorija.

Avoti: LxE

applūdināšana

1. Darbība, process --> applūdināt.

2. Ūdens līmeņa paaugstināšana, lai applūdināmā teritorijā izveidotos vaļēja ūdens virsa.

Avoti: LPE

applūdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Plūstot (virsū, pāri), apklāt.

// pārn. Bagātīgi, plaši apgaismot (par sauli, mēnesi).

// pārn. Pilnīgi pārņemt, izplūst (pa visu telpu, apkārtni) parasti par smaržām.

Applūdināmā zona— sauszemes teritorija, kura, palielinoties ūdens pieplūdumam ūdenstilpē vai ūdens caurplūdumam ūdenstecē, uz neilgu laikposmu tiek applūdināta.

Avoti: LLVV, JtV

appludinātājs   mil.

1. Jūras mīnu karā - ierīce, ar ko aprīkota peldoša mīna un kas darbojas, paredzētajā brīdī appludinot mīnas korpusu un izraisot tās grimšanu.

Avoti: MIL

applūdinātība

1. Applūduma līmenis.

Avoti: PP, T

applūdums   apv.

1. Plūdi.

Avoti: KiV

appluinīt   apv.

1. Izplūkāt visapkārt.

Avoti: EH

applūkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Plūkājot, izraujot (ko visapkārt vai vietumis), sabojāt vai padarīt neizskatīgu.

Avoti: LLVV

applūksnot

1. Pārklāt ar plūksnām.

Avoti: PP, T

applūksnoties

1. Pārklāties ar plūksnām.

Avoti: PP, T

applukt   parasti 3. pers., -plūk, pag. -pluka; intrans.

1. Plūkot zaudēt krāsu.

// reti. Nokrāsoties, sakrāsoties (piemēram, mazgājot ko kopā ar krāsainu audumu).

2. pareti. Tikt applaucētam.

Avoti: LLVV

applūkt   -plūcu, -plūc, -plūc, pag. -plūcu; trans.; reti.

1. Plūcot izraut (visapkārt vai vairākās vietās); noplūkt.

Avoti: LLVV

applūskāt   apv.

1. Izplūkāt, izraustīt (mazliet, šur un tur) visapkārt.

Avoti: EH

appluskāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Padarīt plušķainu, neizskatīgu.

Avoti: LLVV

appluskāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; sar.

1. Refl. --> appluskāt.

Avoti: LLVV

applūsma   aeron.

1. Plūstoša ūdens vai gāzes kārta, kas apņem kustībā esošu ķermeni.

Applūsmas čaula— konstrukcijas plūdlīnijas formas papildelements, ko uzstāda konstrukciju agregātu savienojumu vietās, lai samazinātu aerodinamisko pretestību.

Applūsmas vairogs— gaisakuģa palīgkonstrukcija plūdlīnijas formā, ko uzstāda virs konstruktīvām daļām, detaļām vai agregātu salaiduma vietās, lai samazinātu aerodinamisko pretestību.

Avoti: ZTV

applūsme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Applūsma.

Avoti: PP, T

applusnēt   apv.

1. Applukt.

Avoti: EH

applūst   -plūstu, -plūsti, -plūst, pag. -plūdu; intrans.

1. Tikt pārklātam ar ūdeni (par vietu).

2. Tikt pārklātam vai pilnīgi apņemtam (ar šķidrumu).

Avoti: LLVV

appluzerēt   apv.

1. Kļūt nelīdzenam, grumbuļainam.

Avoti: EH

appluzerēties   apv.

1. Kļūt nelīdzenam, grumbuļainam.

Avoti: EH

appļakšēt   apv.

1. Aplipt ar netīrumiem visapkārt vai vietumis.

Avoti: KiV

appļaustīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Appļaut (vietumis vai pavirši).

Avoti: LLVV

appļaut   -pļauju, -pļauj, -pļauj, pag. -pļāvu; trans.

1. Nopļaut (ap ko, kam apkārt).

2. Pilnīgi nopļaut (visu, visā platībā).

3. Nopļaut virsējo daļu.

4. apv. Pārspēt pļaušanā, pļaujot tikt kādam garām.

Avoti: LLVV, EH

appļauties   -pļaujos, -pļaujies, -pļaujas, pag. -pļāvos; refl.

1. Nobeigt pļauju (visā saimniecībā u. tml.).

Avoti: LLVV

appļāvas   apv.

1. Appļāvības.

Avoti: EH

appļāvenes   apv.

1. Appļāvības; pļaujas beigas.

Avoti: ME

appļāvības   -u, s.; tikai dsk.

1. Tradicionālas zemkopju tautu svinības pēc labības pļaujas pabeigšanas.

Avoti: LLVV

appļāvines   apv.

1. Appļāvības.

Avoti: EH

appļekāt   apv.

1. Nosmērēt (uzminot ar netīrām kājām).

Avoti: EH

appļikšināt   apv.

1. Apgludināt, apglaust ar rokām (viegli uzsitot).

Avoti: EH

appļupt   apv.

1. Apšļakstināt, padarīt slapju.

2. Nomelnot, apmelot.

Avoti: EH

appļūtēt   apv.

1. Nosmulēt, notašķīt, nocūkot.

Avoti: ME

appļūtīt   apv.

1. Nosmulēt, notašķīt, nocūkot.

Avoti: EH

appļūtīties   apv.

1. Nosmērēties caurejas laikā: bērns appļūtījies.

Avoti: EH

appogāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ar pogām piestiprināt (kam visapkārt); pogājot nostiprināt (to, kas apņemts apkārt).

Avoti: LLVV

appogāties   apv.

1. Piešūt pie apģērba daudz pogu.

Avoti: EH

appoggiato   mūz.

1. Divu toņu savienojums.

Avoti: KV

appoinīt   apv.

1. Sagumzīt, saburzīt.

Avoti: EH

appopēt   apv.

1. Apģērbt (pārāk daudz, arī ko pārāk siltu).

Avoti: ĒiV

apposāt   apv.

1. Pārklāties ar strutām.

Avoti: EH

appost   apv.

1. Tīrīt, notīrīt, ieviest kārtību.

Avoti: ME

apposties   apv.

1. Tīrīties, notīrīties.

Avoti: ME

appostīt   apv.

1. Izpostīt (sabojāt, iznīcināt, sagraut) visapkārt.

Avoti: EH

appotēt   apv.

1. Sapotēt (visu kociņu daudzumu).

Avoti: EH

apprasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Iztaujāt (daudzus vai visus).

Avoti: LLVV

apprasīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Apjautāties.

Avoti: LLVV

apprašņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Iztaujāt (daudzus vai visus).

Avoti: LLVV

apprašņāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Vērsties ar jautājumu (pie vairākiem vai visiem).

Avoti: LLVV

apprātot   apv.

1. Apdomāt, apprātot (kādu lietu) (mazliet pa jokam).

Avoti: EH

apprātoties   apv.

1. Apdomāties, nākt pie prāta.

Avoti: EH

appraulēt   apv.

1. Trunēt, trūdēt.

Avoti: ME

appravīt   apv.

1. Apkopt; arī aprūpēt.

Avoti: KiV

apprāvīties   apv.

1. Nokļūt labākā stāvoklī.

Avoti: EH

apprecēt   -precu, -preci, -prec, pag. -precēju; trans.

1. Ņemt (kādu) par sievu, par vīru.

Avoti: LLVV

apprecēties   -precos, -precies, -precas, pag. -precējos; refl.

1. Noslēgt laulību.

Avoti: LLVV

apprecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka apprecas (ar kādu).

Avoti: LLVV

Appricken   vietv., vācu val.

1. Apriķi.

Avoti: FV

Appriken   vietv., vēst.

1. Bijušā Aizputes apriņķa Apriķu pagasta nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Apprikken   vietv., vēst., vācu val.

1. Apriķu muiža, kas atradās tagadējā Aizputes novada Lažas pagasta teritorijā.

Avoti: FV

appucēt   žarg.

1. Sakopt; notīrīt.

Avoti: SLG

appucēties   apv.

1. Izgreznoties, grezni apģērbties.

Avoti: EH

appūderēt

1. Pārklāt ar pūderi.

Avoti: PP, T

appūdēt   apv.

1. Nolaidības dēļ ļaut sienam sapelēt, sapūt, iepūt.

Avoti: ME

appudžināties   apv.

1. Lēnām apģērbties (saposties).

Avoti: EH

appuinīt   apv.

1. Sagumzīt, saburzīt.

2. Apbalzīt.

Avoti: EH

appuišot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.; niev.

1. Apkalpot (kādu, kas pats ir spējīgs visu padarīt).

Avoti: LLVV

appūkāt   apv.

1. Pārklāties ar pūkām, dūnām, pārslām.

Avoti: EH

appulcēties   apv.

1. Sapulcēties apkārt.

Avoti: EH

appulcināt   apv.

1. Pulcēt apkārt.

Avoti: EH

appulgot   apv.

1. Nopulgot, nomelnot ar ļaunām valodām.

Avoti: EH

appūļot   apv.

1. Sākt strutot apkārt.

Avoti: EH

appumpot   apv.

1. Pārklāties ar maziem puniem (pumpām).

Avoti: ME

appumpt   apv.

1. Appampt.

Avoti: ME

appundurējis   apv.

1. Mazs un ar resnu vēderu.

Avoti: EH

appuņķāt   apv.

1. Appuņķot, appuņķoties.

Avoti: EH

appuņķāties   apv.

1. Appuņķot, appuņķoties.

Avoti: EH

appuņķot   apv.

1. Notašķīt, notraipīt ar puņķiem.

Avoti: ME

appuņķoties   apv.

1. Notašķīties, notraipīties ar puņķiem.

Avoti: ME

appūpēt   apv.

1. Sākt pelēt (pūt) visapkārt.

Avoti: EH

appurināt   apv.

1. Nopurināt visapkārt.

2. Purinot apbērt.

3. Nopurināt (vairākus, visus augļus).

Avoti: EH, KiV

appurnīt   apv.

1. Appurināt.

Avoti: EH

appurņi   apv.

1. Apaušu daļa ap zirga purnu.

Avoti: ME

appurņīt   apv.

1. Atstumt, atgrūst.

2. Apgāzt.

Avoti: ME

appurpināt   apv.

1. Apvārdot.

Avoti: EH

appurvis   apv.

1. Apgabals ap purvu.

2. Mitra, zema vieta, kas aizaugusi ar krūmiem un kalpo par ganībām.

Avoti: ME

Appussen   vietv., vēst., vācu val.

1. Apuze.

2. Apuzes muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Īvandes pagastā.

Avoti: FV

appust   apv.

1. Apputēt.

Avoti: EH

appūst   -pūšu, -pūt, -pūš, pag. -pūtu; trans.

1. parasti 3. pers. Pūšot apņemt no visām pusēm (par vēju).

2. parasti 3. pers. Pūšot pārklāt (ar ko) - par vēju.

3. novec. Pūšļojot dziedināt (slimu locekli, ķermeņa daļu); iedvest maģisku spēku (piemēram, zālēm, ūdenim).

Avoti: LLVV

appūstīt   apv.

1. Appūšļot.

Avoti: EH

appuškāt   apv.

1. Appušķot.

Avoti: KiV

appuškot   apv.

1. Izgreznot.

Avoti: EH

appuškoties   apv.

1. Izpušķoties, izgreznoties.

Avoti: EH

appušķet   apv.

1. Appušķot.

Avoti: EH

appušķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izgreznot, izrotāt.

Avoti: LLVV

appušķoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos;

1. Refl. --> appušķot.

Avoti: LLVV

appūšļāt   apv.

1. Appūšļot.

Avoti: EH

appūšļot   apv.

1. Appūst, appūšot taisīt burvju dziedniecības līdzekli.

Avoti: ME

appūt   parasti 3. pers., -pūst, pag. -puva; intrans.

1. Mazliet sapūt (visapkārt, no virspuses).

2. Strutot, pūžņot (par iekaisušu ķermeni, tā daļu).

Avoti: LLVV, KiV

apputāt   apv.

1. Pārklāties ar putām.

Avoti: EH

appute   -es, s.; parasti vsk.

1. Ziedputekšņu pārnešana no zieda putekšņlapām uz auglenīcas drīksnu.

Avoti: LLVV

apputeksnēšana   dārzk., mežs.

1. Ziedputekšņu novadīšana uz drīksnas vai sēklaizmetņa, kur notiek apaugļošana.

Mākslīgā apputeksnēšana— apputeksnēšana, kurā no dabiskā putekšņu fona izolētus sievišķos ziedus apputeksnē ar vēlamā auga putekšņiem.

Avoti: ZTV

apputeksnēšanās   biol.

1. Putekšņu nokļūšana no putekšnīcas uz drīksnas (segsēkļiem) vai sēklaizmetņa (kailsēkļiem).

Avoti: ZTV

apputeksnēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārnest ziedputekšņus no (zieda) putekšņlapām uz auglenīcas drīksnu.

Avoti: LLVV

apputeksnēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās, refl.

1. Tikt apputeksnētam.

Avoti: LLVV

apputekšņāt   apv.

1. Apputeksnēt.

Avoti: KiV

apputekšņošana   novec.

1. Ziedaugiem ziedputekšu nogādāšana no putekšlapām uz drīksnu, kailsēkļiem tieši uz sēklas aizmetni.

Avoti: KV

apputekšņot   novec.

1. Apputeksnēt.

Avoti: LV93

apputenēt   apv.

1. Apputināt, pūšot pārklāt ar sniegu.

Avoti: EH

apputēt   -putu, -puti, -put, pag. -putēju; intrans.

1. Pārklāties (no virsas vai visapkārt ar ko tādu, kas put).

Avoti: LLVV

apputināšana

1. Darbība, process --> apputināt.

2. Augu virsmas vienmērīga noklāšana ar pulverveida preparātu kaitēkļu, slimību, nezāļu apkarošanai.

Avoti: EV

apputināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. parasti 3. pers. Putinot pārklāt vai apņemt (ar sniegu no visām pusēm).

2. Pārklāt (no virsas vai visapkārt ar ko tādu, kas put).

3. Pārklāt (augus ar indīgām pulverveida vielām, lai apkarotu kaitēkļus un slimības).

4. novec. Apputeksnēt.

Avoti: LLVV

apputinātājmiglotājs

1. Kombinēta mašīna augu apsmidzināšanai ar ķīmikāliju šķīdumiem, suspensijām un emulsijām, augu apputināšanai ar sausiem pulverveida preparātiem, kā arī mitrinātajai apputināšanai.

Avoti: LPE

apputinātājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas apputina (3).

2. tikai v. Aparāts pulverveida vielu izkaisīšanai; pulverizators.

Avoti: LLVV

apputināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> apputināt (2).

Avoti: LLVV

apputot   apv.

1. Pārklāties ar putām.

Avoti: EH

appuvēt   apv.

1. Appūt.

Avoti: ViV

appūznīt   apv.

1. Sākt strutot apkārt.

Avoti: EH

appužināt   apv.

1. Apčubināt.

Avoti: EH

appūžņāt   apv.

1. Sākt strutot apkārt.

Avoti: EH

appūžņot

1. Sākt strutot apkārt.

Avoti: PP, T

apr.   saīs.

1. Apriņķis (kopa ar nosaukumu).

2. Apraksts.

3. Aprīlis.

Avoti: i1, Wi

apracējs   apv.

1. Kapracis.

Avoti: ME

apracināt   apv.

1. Ļaut izrakņāt.

Avoti: EH

aprada   apv.

1. Attāls radinieks.

Avoti: EH

apradi   apv.

1. Attālāki radi.

Avoti: ME

aprādījums   -a, v.; pareti.

1. Izteikums, ar ko pievērš uzmanību kādam faktam.

Avoti: LLVV

apradināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Daļēji pieradināt.

Avoti: LLVV

apradināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; pareti.

1. Refl. --> apradināt; aprast.

Avoti: LLVV

aprādīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pievērst uzmanību (kam), norādīt (uz ko).

Avoti: LLVV

apradoties   apv.

1. Nonākt (necienījamās) radniecīgās attiecībās.

Avoti: EH

aprads   apv.

1. Attāls rads.

Avoti: LV93

apradums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Stāvoklis, arī rezultāts --> aprast (1).

Avoti: LLVV

apraga   apv.

1. Plats apģērba gabals (apmetnis), kas ir sakrokojies lejas daļā un sasiets vai saāķēts pie kakla un ko gani nēsā aukstā vai lietainā laikā.

Avoti: EH

apraibināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt raibu (vispāri vai vairākās vietās).

2. apv. Apmulsināt, maldināt.

Avoti: LLVV

apraibīt   apv.

1. Apvārdot, ar burvju vārdiem padarīt dziedinošu, ārstējošu.

Avoti: ME

apraibot

1. Padarīt raibu.

Avoti: PP, T

apraicīt   apv.

1. Izvagot.

Avoti: EH

apraide

1. Programmu veidošana (komplektēšana) un sākotnējā izplatīšana publiskai uztveršanai; programmu nodošana izplatīšanai starp uzņēmumiem (uzņēmējsabiedrībām), lai nodrošinātu to sākotnējo izplatīšanu publiskai uztveršanai.

2. inf. Vienu un to pašu datu pārraide visiem saņēmējiem.

Avoti: ZTV

apraizēt   apv.

1. Apkopt, apgādāt.

Avoti: EH

aprakāt

1. Aprakņāt.

Avoti: PP, T

aprakņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; pareti.

1. Rakņājot apvērst, uzirdināt (zemi).

Avoti: LLVV

apraksija   med.

1. Mērķtiecīgu kustību un darbību traucējums kā galvas smadzeņu garozas augstāko novadu bojājuma sekas.

Amnestiskā apraksija— spēja atdarināt kustības, bet nespēja izpildīt tās pēc rīkojuma.

Konstruktīvā apraksija— nespēja zīmēt, salikt figūras vai burtus.

Ideomotoriskā apraksija— apraksija, kurā atsevišķas kustības var tikt izpildītas pareizi, bet sarežģītā darbībā tās kļūst nepareizas.

Motoriskā apraksija— atsevišķu kustību pareizības traucējums, dažreiz atsevišķu pirkstu kustības nespēja.

Avoti: TM

aprakste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. jur. Apķīlāšanas akts.

2. reti. Darbība --> aprakstīt (3).

Avoti: LLVV

aprakstījums   -a, v.

1. Rezultāts --> aprakstīt (3).

Avoti: LLVV

aprakstīšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Process --> aprakstīt.

Aprakstīšana apķīlājot— tiesu izpildītāja darbība, ar ko nodibina apķīlājamās mantas sastāvu.

Avoti: LLVV, KV

aprakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Rakstot pārklāt ar rakstu zīmēm (papīru, tāfeli u. tml.).

// novec. Pārklāt (parasti izšujot, arī apgleznojot) ar ornamentu, zīmējumu; izrakstīt.

2. Ar riņķveida kustību izveidot (loku, apli).

3. Sistemātiski izklāstīt (to, kas konstatēts, noskaidrots par kādu priekšmetu vai parādību).

4. jur. Uzrādīt, reģistrēt īpašā aktā (kādam piederošu mantu, aizliedzot rīkoties vai ierobežojot rīcību ar to).

Avoti: LLVV

aprakstītājs   inf.

1. Atribūts - atsevišķs datu objekta raksturlielums, piem., tips, garums u. tml.

Avoti: D89

aprakstnieks   -a, v.

1. Rakstnieks vai žurnālists, kas strādā galvenokārt apraksta (2) žanrā.

Avoti: LLVV

aprakstoši   apst.

1. Aprakstošs.

Avoti: LV87

aprakstošs   val.

1. Deskriptīvs, nosaucošs.

Aprakstoša forma— gramatiska forma, ko gramatisko nozīmju izteikšanai veido patstāvīgs vārds kopā ar palīgvārdu vai palīgvārda funkcijā lietotu vārdu.

Aprakstoša izteiksme— izteiksmes veids, kurā atsevišķa (konkrēta) vārda vai vārdkopas vietā izmantots garāks, parasti skaidrojošs (raksturojošs) vārdu savienojums.

Aprakstošā metode— valodas pētīšanas metode, kuras pamatā ir aprakstošs skaidrojums; deskriptīvā metode.

Aprakstošā tulkojumzinātne— tulkojumzinātnes apakšnozare, kurā apraksta tulkošanas praksi un pēta tulkošanas normas un universālijas, tulkotā teksta lomu un funkcijas mērķauditorijā.

Aprakstošā valodniecība— valodniecības virziens, kurā, izmantojot distributīvās analīzes metodi, izstrādā valodniecisku teoriju valodas struktūras formālo elementu detalizētam un visaptverošam aprakstam.

Aprakstošs tulkojums— tulkojums, kurā, tulkojot konkrētu vārdu vai frāzi, precīza ekvivalenta vietā izmantota aprakstoša izteiksme.

Avoti: VsV

apraksts   -a, v.

1. Secīgs (priekšmeta vai parādības atsevišķu elementu un īpašību vai kāda procesa norises) attēlojums.

2. literat. Prozas žanrs, kam pamatā ir dokumentalitāte un kas mākslinieciskā vispārinājumā attēlo reālus faktus un personas; šī žanra sacerējums.

Avoti: LLVV

aprakstveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ir līdzīgs aprakstam, tāds, kas atgādina aprakstu.

Avoti: LLVV

aprakstveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Aprakstveida.

Avoti: LLVV

aprakt   -roku, -roc, -rok, pag. -raku; trans.

1. Rokot pārklāt (parasti ar zemi); ierakt (parasti zemē).

// pārn. Apspiest, apslēpt, apvaldīt (jūtas); atmest (domas, cerības).

// pārn. Neļaut attīstīties (spējām); arī pazudināt.

2. parasti 3. pers. Pārklāt, nosegt (par ko grūstošu, plūstošu u. tml.).

3. Rokot izveidot (ap ko, kam apkārt).

4. Rokot apvērst, uzirdināt (zemi).

Avoti: LLVV

aprakties   -rokos, -rocies, -rokas, pag. -rakos; refl.

1. Pilnīgi nodoties (darbam, mācībām u. tml.), atstājot novārtā visu pārējo.

2. reti. Ierakties.

Avoti: LLVV

apraktognozija   med.

1. Agnozijas veids, kurā neatšķir labo pusi no kreisās.

Avoti: TM

aprāmējums   -a, v.; pareti.

1. Ietvars.

Avoti: LLVV

aprāmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ierāmēt.

Avoti: LLVV

apramīt   apv.

1. Apglabāt.

Avoti: ME

aprāmīt   apv.

1. Savaldīt, nomierināt.

Avoti: EH

aprāms   apv.

1. Mierīgs, rāms.

Avoti: ME

apramstīties   apv.

1. Nomierināties, kļūt mierīgam.

Avoti: ME

Aprāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunjelgavas novada Seces pagastā.

Avoti: LC

apranstīt   apv.

1. Apgraizīt visapkārt.

Avoti: EH

aprantīt   apv.

1. Ierobīt, iecirst visapkārt.

Avoti: EH

aprāpāt   apv.

1. Aprāpot; rāpot ap kaut ko.

2. Parāpot zem kā.

Avoti: ME, ViV

aprāpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Rāpojot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

aprāpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Rāpojot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

aprāpties   -rāpjos, -rāpies, -rāpjas, pag. -rāpos; refl.

1. Rāpjoties apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

2. apv. Parāpties zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

aprasāt   apv.

1. Aprasot.

Avoti: EH

aprasāties   apv.

1. Aprasoties.

Avoti: EH

aprasināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pārklāt ar rasu, ūdens pilieniem.

Avoti: LLVV

aprasot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja;

1. intrans. Pārklāties ar rasu, ar ūdens pilieniem.

2. trans.; pareti. Pārklāt ar rasu, ūdens pilieniem; aprasināt.

Avoti: LLVV

aprast   -rodu, -rodi, -rod, pag. -radu;

1. intrans. Daļēji pierast, pierodot samierināties (ar ko).

// pareti. Uztvert par nepieciešamu, nemainīgu (ko ilgstošu).

2. trans.; novec. Neizjust kā neparastu vai traucējošu.

Avoti: LLVV

aprasties   apv.

1. Savstarpēji aprast, pierast.

Avoti: ĒiV

aprasts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> aprast.

2. Tāds, kas vairs neizraisa ievērību, tāds, kas kļuvis ikdienišķs; daļēji pierasts.

Avoti: LLVV

aprašana   novec.

1. Piemērošanās apstākļiem vai apstākļu piemērošana sev.

Avoti: KV

aprašpilēt   apv.

1. Ar skrāpjvīli nogludināt visapkārt.

Avoti: KiV

aprāt   -rāju, -rāj, -rāj, pag. -rāju; trans.

1. Rājot apsaukt, apklusināt.

Avoti: LLVV

apraudāt   -raudu, -raudi, -raud, pag. -raudāju; trans.

1. Raudot, sērojot paust savas sāpes, skumjas (par mirušo).

Avoti: LLVV

apraudāties   -raudos, -raudies, -raudas, pag. -raudājos; refl.

1. Raudāt īsu brīdi.

Avoti: LLVV

apraudināt   apv.

1. Saraudināt, likt raudāt.

Avoti: EH

apraudze   novec.

1. Apskate.

Avoti: Lo

apraudzēt   apv.

1. Kodināt ādas līdz noteiktai pakāpei.

Avoti: EH

apraudzīt   -raugu, -raugi, -rauga, pag. -raudzīju; trans.

1. Pētījot, pārbaudot apskatīt, aplūkot.

2. Pārbaudīt (aptaustot, pagaršojot, apskatot u. tml.).

3. Apciemot, apmeklēt (lai painteresētos par apmeklējamā labklājību, veselību).

Avoti: LLVV

apraudzīties   -raugos, -raugies, -raugās, pag. -raudzījos; refl.; pareti.

1. Pavērties, palūkoties (parasti ko meklējot, pārbaudot).

Avoti: LLVV

apraukt   -raucu, -rauc, -rauc, pag. -raucu; trans.; pareti.

1. Adot samazināt valdziņu skaitu, noraukt (valdziņus).

Avoti: LLVV

apraust   -raušu, -raus, -rauš, pag. -rausu; trans.

1. Raušot apklāt, apsegt (ar ko).

Apraust uguni— apraust ar pelniem kvēlojošas ogles tā, lai no tām vēlāk varētu iekurt uguni.

Avoti: LLVV

apraustam   apv.

1. Stostīties (vai šļupstēt).

Avoti: EH

apraustelēt   apv.

1. Izraut vaļīgi stāvošās šķiedras (no linu saujas).

Avoti: EH

apraustīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Raustot sabojāt, saplēst (vietumis).

2. pareti. Noraustot uz leju (visapkārt vai vairākās vietās), sakārtot.

3. Vairākkārt raujot, atbrīvot (piemēram, izkulstītus linus no pakulām).

Avoti: LLVV, KiV

aprausums   -a, v.

1. Rezultāts --> apraust.

Avoti: LLVV

apraušana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> apraust.

2. Augu veģetatīvās pavairošanas paņēmiens - jauno dzinumu iesakņošana, tos apraušot.

Avoti: LLVV

apraušņāt   apv.

1. Aprušināt.

Avoti: EH

apraut   -rauju, -rauj, -rauj, pag. -rāvu; trans.

1. Noraut (daudz vai visu).

// pareti. Noraujot saīsināt (diegus, pavedienu).

2. Spēji pārtraukt (domu, runu, dziesmu u. tml.).

// pārn. Būt par cēloni, ka izbeidzas (dzīve).

3. parasti 3. pers. Apžāvēt, apsausēt (par veļu, sauli).

4. sar. Steigā, arī pavirši, nekārtīgi apģērbt, uzvilkt.

5. Sašaurināt (piemēram, adījumu), samazināt (valdziņu skaitu); noraukt.

6. apv. Raujot aptīt ap kaut ko un cieši savilkt.

7. apv. Raujot pavirzīt zem kā.

Avoti: LLVV, ĒiV, ViV

aprauti   apst.

1. Aprauts.

Avoti: LV87

aprautība

1. Vispārināta īpašība --> aprauts, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. apv. Mazrunīgums.

Avoti: LV87, EH

aprauties   -raujos, -raujies, -raujas, pag. -rāvos; refl.

1. Refl. --> apraut (2); pēkšņi apklust, pārtraucot, nepabeidzot (runu, dziesmu u. tml.).

2. parasti 3. pers. Pēkšņi apklust (par balsi, skaņām u. tml.).

3. parasti 3. pers. Palēnināties, arī tikt pārtrauktam (par kustību, darbu).

// pārn. Izbeigties (par dzīvi).

4. parasti 3. pers. Izbeigties (piemēram, par ceļu, mežu).

5. apv. Apžūt (par augsni).

Avoti: LLVV, ĒiV

aprauts   adj.

1. Tāds, kam nav pilnīga parastā nobeiguma; pārtraukts, apstrupināts.

2. Īss un ātrs.

Avoti: LV87

aprāvas   apv.

1. Kartupeļu vai rāceņu novākšanas beigas.

Avoti: ME

aprāvas   apv.

1. Savienojumā "aprāvas vējš" - vējš, kas padara seju brūnu un plankumainu.

Avoti: ME

aprāvējis   apv.

1. Stāvošs, smirdīgs, dzelzi saturošs, ar krāsainu plēvi (rāvu) pārklāts ūdens.

Avoti: ME

apravēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Daļēji izravējot nezāles, apkopt (piemēram, dārzu).

Avoti: LLVV

apravēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; reti.

1. Pabeigt ravēšanu.

Avoti: LLVV

aprāvības

1. Linu plūkšanas un kartupeļu novākšanas beigas.

Avoti: LE

aprēbt   apv.

1. Apreibt.

Avoti: EH

aprebt

1. Brūcei dzīstot aizaugt.

2. Pārklāties ar netīrumiem.

Avoti: LE

aprecēt   parasti 3. pers., -rec, pag. -recēja; intrans.

1. Mazliet sarecēt, sabiezēt (parasti no ārpuses, visapkārt).

Avoti: LLVV

aprēda   -as, s.

1. Mežsaimniecības administratīva vienība (līdz 1959. gadam), ko pārzināja virsmežsargs.

Avoti: LLVV

apredze   -es, s.; parasti vsk.; reti.

1. Redzes loks.

Avoti: LLVV

apredzēt   -redzu, -redzi, -redz, pag. -redzēju; trans.; pareti.

1. Ar skatienu aptvert (parasti ko plašu); pārredzēt.

Avoti: LLVV

apredzīgs   apv.

1. Piesardzīgs, apdomīgs, uzmanīgs.

2. Ir pārskatāms.

Avoti: ME

aprehensija   psih.

1. Interpretējoša uztvere.

Avoti: PsA

aprehenzija   novec.

1. Priekšstata satura apzinīga uztvere un uzņemšana apziņā.

Avoti: KV

apreibināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Būt par cēloni, ka apreibst (1).

2. Būt par cēloni, ka zaudē paškritikas spējas (par panākumiem, slava u. tml.).

Avoti: LLVV

apreibināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Apreibināt (1) sevi.

2. Apreibināt (2) sevi.

Avoti: LLVV

apreibt   -reibstu, -reibsti, -reibst, pag. -reibu; intrans.

1. Nokļūt reibuma stāvoklī, uz laiku zaudēt apziņas skaidrību (parasti alkoholisku vielu ietekmē); noreibt.

2. Sajūsmināties, aizmirsties.

Avoti: LLVV

apreibums   -a, v.; parasti vsk.

1. Stāvoklis --> apreibt (1).

Avoti: LLVV

apreiķināt   apv.

1. Aprēķināt, aplēst.

Avoti: EH

apreizot   apv.

1. Apstaigāt; apceļot.

Avoti: ĒiV

aprēkt   žarg.

1. Apsmiet.

Avoti: SLG

aprēkties   žarg.

1. Pārsmieties.

Avoti: SLG

aprēķināšana

1. Darbība, process --> aprēķināt.

Avoti: PP, T

aprēķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Rēķinot noteikt, atrast (meklējamo lielumu, rezultātu).

2. Iepriekš pārdomāt, apsvērt.

Avoti: LLVV

aprēķinātājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas aprēķina (1).

2. Cilvēks, kas mērķtiecīgi taupa.

Avoti: LLVV

aprēķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; pareti.

1. Savstarpēji norēķināties.

Avoti: LLVV

aprēķins   -a, v.

1. Process, arī rezultāts --> aprēķināt (1); aprēķināšana.

2. parasti vsk. Precīzi aprēķināta pēdējā alga (kādam aizejot vai kādu atlaižot no darba).

3. parasti vsk. Iepriekšējs pieņēmums, apsvērums.

Avoti: LLVV

aprēķinshēma

1. Vienkāršota (nosacīta) būves shēma (modelis), ko izmanto būvju aprēķinos.

Avoti: LPE

aprelis   apv.

1. Aprīlis.

Avoti: KiV

Apreļevka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 22900 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1961. g.

Avoti: PZT, Wi

aprembēt   apv.

1. Atpalikt attīstībā, augšanā.

2. Pārvilkties ar kreveli.

Avoti: ME

apremdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apremdināt (1).

2. Apremdināt (2).

Avoti: LLVV

apremdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt remdenāku.

2. Ēdot, dzerot panākt, ka mazinās, zūd (izsalkums, slāpes).

// pārn. Pārvarēt, noklusināt (jūtas, sāpes).

Avoti: LLVV

apremināt   apv.

1. Darīt remdenu.

Avoti: EH

aprepēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Sasprēgājot, saplaisājot kļūt negludam, raupjam, arī kļūt netīram (parasti par rokām, kājām).

2. pareti. Dzīstot pārklāties ar kreveli, aizaugt (par brūci, ievainojumu).

Avoti: LLVV

aprept   parasti 3. pers., -rep, pag. -repa; intrans.

1. Aprepēt (1).

2. pareti. Aprepēt (2).

Avoti: LLVV

apresīns   med.

1. Līdzeklis, kas rada stabilu arteriālā spiediena pazemināšanos; balts, kristālisks pulveris, šķīst ūdenī.

Avoti: TM

aprete

1. Ķīmisko vielu maisījums, kuru izmanto tekstilizstrādājumu vai ādu apretēšanai.

Avoti: ZTV

apretēšana

1. Viena no ādu un kažokādu apdares nobeiguma apstrādes operācijām ekspluatācijas īpašību uzlabošanai - ādu gruntēšana ar gruntīm, nosegšana ar segkrāsām, krāsu fiksācija.

2. Tekstilizstrādājumu ķīmiskā apstrāde ar dažādām vielām (antioksidantu, antipirēnu, antiseptiķi, antistatiķi u. c.), lai veidotu tiem noteiktas īpašības.

Avoti: ZTV

apretēt   apv.

1. Aprepēt.

Avoti: EH

apreti   -u, v.

1. Vielas, ar kurām apstrādā audumus vai dziju (ciete, ziepes, taukvielas, celulozes esteri, sintētiskie sveķi u. c.), lai piešķirtu tiem vajadzīgās īpašības (zināmu cietumu, elastību, spīdumu utt.).

Avoti: SV78

apretināt   apv.

1. Darīt retāku, izretināt (stādījumu vai sējumu), izraujot no tā nedaudz eksemplāru.

Avoti: EH

apretūra   -as, s.

1. Galīgā (auduma, ādas, papīra u. tml.) apstrāde ar īpašām vielām, lai izstrādājumam piešķirtu vajadzīgās īpašības (piemēram, gludumu, spīdumu).

Avoti: LLVV

aprevēt   apv.

1. Izravēt (daudz, visu).

Avoti: KiV

aprežģīt   apv.

1. Aptinot samežģīt, samudžināt.

Avoti: EH

aprežģīties   apv.

1. Nekārtīgi aptīties.

Avoti: EH

aprībināt   apv.

1. Pierībināt, piedimdināt (visu apkaimi).

2. Apgāzt ar rīboņu (troksni).

Avoti: EH

apricenis   apv.

1. Aprika.

Avoti: EH

apricinis   apv.

1. Aprika.

Avoti: EH

apricinītis   apv.

1. Dem. --> apricinis, aprika.

Avoti: EH

apriciņa

1. Dem. --> aprika.

Avoti: LV93

apricis   apv.

1. Aprika.

Avoti: EH

Apričēna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Apricena"), Apūlijas reģiona Fodžas provincē, 13400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

apridāt   apv.

1. Sakārtot, katru priekšmetu noliekot tā vietā.

Avoti: EH

apridāties   apv.

1. Sakārtot, katru priekšmetu noliekot tā vietā.

2. Izdarīt, paveikt visu vajadzīgo.

Avoti: EH

apridi

1. Afridiji - puštunu (afgāņu) cilšu grupas pašnosaukums.

Avoti: PZT

aprīdīt   apv.

1. Nogalināt, uzrīdot (suni).

Avoti: EH

aprīdzēt   apv.

1. Izšūt, izmargot, izrakstīt visapkārt.

Avoti: EH

apriebējs   apv.

1. Cilvēks, kas ārstē ar maģiskām vārdu formulām, darbībām.

Avoti: ĒiV

apriebināt   apv.

1. Panest, pārciest.

2. Darīt pretīgu, derdzīgu.

3. Apšķebināt.

Avoti: EH

apriebināt   apv.

1. Apziest un apvārdot (dziedinot).

Avoti: EH

apriebt   -riebju, -rieb, -riebj, pag. -riebu; trans.

1. Ārstēt ar maģiskām vārdu formulām, izdarībām u. tml; apvārdot.

2. apv. Iezīmēt kādu vietu, lai to atpazītu.

Avoti: LLVV, KiV

apriebties   -riebjos, -riebies, -riebjas, pag. -riebos; refl.

1. Kļūt pretīgam, riebīgam.

Avoti: LLVV

apriecenis   apv.

1. Maizes rieciens.

2. Aprika.

Avoti: ME

aprieciņš   apv.

1. Maza maizes riciņa.

Avoti: EH

apried   apv.

1. Aprit.

Avoti: EH

aprieka   apv.

1. Aprika.

Avoti: EH

aprieks   apv.

1. Aprika.

Avoti: ME

apriekstot   apv.

1. Meklējot riekstus apmeklēt, apstaigāt.

Avoti: EH

apriepojums   -a, v.

1. Rezultāts --> apriepot; riteņa riepa (kopā ar kameru).

Avoti: LLVV

apriepot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Uzlikt (ritenim) riepu kopā ar kameru.

Avoti: LLVV

apriest   apv.

1. Savērptu diegu uzvērt uz saivas.

Avoti: ME

apriest   apv.

1. Nocirst, īsināt.

2. Apvīlēt.

Avoti: ME

apriet   -reju, -rej, -rej, pag. -rēju; trans.

1. Riet (uz ko).

// pārn.; sar. Apsaukāt, arī aprunāt.

Avoti: LLVV

aprietēt   apv.

1. Norietēt.

Avoti: EH

aprietināt   apv.

1. Spaidot apglāstīt govs pupus pirms slaukšanas (un nogaidīt, līdz sāk plūst piens).

Avoti: EH

aprievis   ek.; novec.

1. Malas rievojums visapkārt (piem., monētai).

Avoti: Ztv1

aprika   -as, s.; apv.

1. No visa klaipa nogriezts maizes rieciens.

Avoti: LLVV

Aprikenskaja   vietv., vēst.

1. Bijušā Aizputes apriņķa Apriķu pagasta nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

aprīkojums

1. Rīki un ierīces, ar kurām papildina mašīnu vai iekārtu noteiktu tehnoloģisku operāciju veikšanai.

Avoti: LPE

aprīkot   apv.

1. Pasūtīt.

2. Ierādīt kalpiem darbu.

Avoti: EH

aprīkoties   apv.

1. Novietoties, ierīkoties kam apakšā.

Avoti: ĒiV

aprikotīns

1. Aprikožu liķieris.

Avoti: SV08

aprikoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Rožu dzimtas ģints ("Armeniaca"), 8 sugas, Latvijā introducētas 2 sugas, augļu koks ar oranžiem augļiem.

2. Šī koka auglis.

Avoti: LLVV

aprikozs   novec.

1. Aprikoze.

Avoti: Lo

apriks   apv.

1. Aprika.

Avoti: EH

aprikšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Rikšojot, rikšiem apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// trans.; pārn.; sar. Ātri apstaigāt, apskriet (kādu lielāku teritoriju) - par cilvēku.

Avoti: LLVV

aprikt   apv.

1. Aprecēt.

Avoti: EH

aprikt   apv.

1. Izsīkt, izsusēt (par ūdeni).

Avoti: EH

aprikte   apv.

1. Iekārtojums, iekārta, iestāde.

Avoti: EH

apriktēt   apv.

1. Ierīkot, iekārtot.

Avoti: EH

aprikties   apv.

1. Aiziet aplam, apmaldīties.

Avoti: EH

Apriķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Aizputes novada Lažas pagastā 14 km no Aizputes.

2. vēst. Apriķu pagasts - pastāvēja Aizputes apriņķī līdz 1949. gadam, mūsu dienās teritorija ietilpst Aizputes novada Lažas pagastā.

3. Apriķu līdzenums - dabas apvidus Rietumkursas rietumu malā, garums ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā 27 km, platums - 16 km, sarežģīts pamatiežu virsas reljefs ar nelielu lokālu pacēlumu un pazeminājumu miju.

Avoti: LPag, LC

apriķnieki

1. Aizputes novada Lažas pagasta apdzīvotās vietas "Apriķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aprilci   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Aprilci"), Lovečas apgabalā, 2900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Aprilija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Aprilia"), Lacio reģiona Latīnas provincē, 68500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

aprīlis   -ļa, v.

1. Gada ceturtais mēnesis; sulu mēnesis.

Avoti: LLVV, LE1

aprillis   apv.

1. Aprīlis.

Avoti: ĒiV

aprima   -as, s.; parasti vsk. ģen.; parasti savienojumā ar "bez".

1. Pārtraukums.

Avoti: LLVV

aprimdināt   apv.

1. Nedaudz pasildīt; darīt remdenu.

Avoti: KnG, EH

aprimināt   apv.

1. Aprimdināt.

Avoti: EH

aprimstīties   apv.

1. Nomierināties.

Avoti: ME

aprimt   -rimstu, -rimsti, -rimst, pag. -rimu; intrans.

1. Pārstāt darboties vai kustēties; mitēties.

2. pareti. Kļūt remdenam.

Avoti: LLVV

aprimties   -rimstos, -rimsties, -rimstas, pag. -rimos; refl.

1. Aprimt (1).

Aprimušais ledus— atsevišķas ledāja (šļūdoņa) daļas, kas kļuvušas nekustīgas.

Avoti: LLVV

aprindas   -u, s.; tikai dsk.

1. Sabiedrības grupa, slānis (ar kopīgām sabiedriskām, profesionālām u. tml. interesēm).

Labākās aprindas— sabiedriskā stāvokļa ziņā izcilie, bagātie, privileģētie pilsoņi.

Avoti: LLVV

aprindināt   apv.

1. Aprimdināt.

Avoti: EH

aprindot   apv.

1. Ielenkt.

Avoti: ME

apriņķis   -ķa, v.

1. vēst. Administratīvi teritoriāla vienība Latvijā no 16 gs. līdz 1949. g.; 1920.-1940. g. Latvijā bija 19 apriņķu: Rīgas, Cēsu, Valmieras, Valkas, Madonas, Liepājas, Aizputes, Kuldīgas, Ventspils, Talsu, Tukuma, Jelgavas, Bauskas, Jēkabpils, Ilūkstes, Daugavpils, Ludzas, Rēzeknes, Abrenes.

2. apv. Platība, teritorija (piemēram, saimniecības zeme).

Avoti: LLVV, ViV

apriņķojums

1. Apriņķojuma (orbitālais) periods - laika posms, kurā debess ķermenis veic pilnu apriņķojumu attiecībā pret noteiktu atskaites punktu.

Drakoniskais apriņķojuma periods— laika posms, kurā debess ķermenis veic pilnu apriņķojumu attiecībā pret orbītas mezglu līniju.

Sideriskais apriņķojuma periods— laika posms, kurā debess ķermenis veic pilnu apriņķojumu attiecībā pret zvaigznēm.

Sinodiskais apriņķojuma periods— laika posms, kurā debess ķermenis veic pilnu apriņķojumu attiecībā pret citu planētu vai Sauli.

Avoti: ZTV

apriņķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Riņķojot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Riņķot apkārt.

// trans.

// trans. Riņķojot izveidot (loku, apli).

Avoti: LLVV

apriņķpilsēta   novec.

1. Apriņķa (centrālā) pilsēta.

Avoti: Lo

apriorība   novec.

1. Vispārināta īpašība --> apriors.

Avoti: Lo

apriorisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Uzskats, saskaņā ar kuru telpa, laiks, cēlonība ir formas, kas piemīt cilvēka apziņai neatkarīgi no viņa pieredzes.

Avoti: LLVV

aprioristisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Apriors.

Avoti: LLVV

aprioritāte   -es, s.; parasti vsk.; filoz.

1. Vispārināta īpašība --> apriors.

Avoti: LLVV

apriors   -ais; s. -a, -ā; filoz.

1. Tāds, kā pamatā nav pieredze, tāds, kas neizriet no pieredzes; tāds, kas radies pirms pieredzes.

Avoti: LLVV, SV99

apripāt   apv.

1. Apripot, apvelties (apkārt).

Avoti: EH

apripināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ripinot apvirzīt (ap ko, kam apkārt).

2. apv. Paripināt zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apripināties   apv.

1. Paripot zem kaut kā.

Avoti: EH

apripot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Ripojot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

2. apv. Paripot zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apripulis   apv.

1. Apkārtne (šaurākā nozīmē).

Avoti: EH

aprise   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Apveids, kontūra.

Avoti: LLVV

apriskarte   mil.

1. Topogrāfiskā vai speciāla karte, kas iespiesta vienā vai vairākos pavājinātos krāsu toņos; izmanto par topogrāfisko pamatni karaspēka taktiskās, operatīvās situācijas grafiskai atainošanai, karaspēka kaujasdarbības citu grafisko zīmju uzzīmēšanai.

Avoti: MIL

aprisst   apv.

1. Aprist.

Avoti: EH

aprist   parasti 3. pers., -ris, pag. -risa; intrans.; reti.

1. Apritēt (2).

Avoti: LLVV

aprīt   -riju, -rij, -rij, pag. -riju; trans.

1. Satvert un norīt (parasti par dzīvniekiem); norīt.

// sar. Ātri, negausīgi apēst (par cilvēku).

Aprīt (biežāk norīt) vārdus (arī galotnes)— neizrunāt vai neskaidri izrunāt vārdus vai to galotnes.

2. Aizrautīgi, ar lielu interesi uztvert.

3. parasti 3. pers. Būt par cēloni, ka (kas) tiek iznīcināts, patērēts; patērēt (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

aprite   -es, dsk. ģen. -šu, s.; parasti vsk.; ekon.

1. Pilns cikls, kas periodiski atkārtojas.

Aprites koeficients— rādītājs, ar ko izsaka gadā iegūto, izaudzēto dzīvnieku mazuļu metienu skaitu vai nobaroto dzīvnieku grupu skaitu vienā novietnē, aizgaldā vai sprostā.

Avoti: LLVV

apritēt   parasti 3. pers., -rit, pag. -ritēja (retāk -rita, 1. konj.); intrans.

1. Ritot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

2. Paiet (par laiku, laika posmu).

3. Veikt apriti.

Avoti: LLVV

apritināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ritinot apvirzīt (ap ko, kam apkārt).

2. pareti. Bieži šķirstot, ritinot, ieliekt (piemēram, grāmatas lapas); saritināt.

Avoti: LLVV

apritināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Ritinoties apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

aprīvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mazliet norīvēt (visapkārt vai vietumis).

Avoti: LLVV

aprobācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Novērtēšana, atzīšana par labu, apstiprināšana; aprobēšana.

Avoti: LLVV

Aprobauci   vietv.

1. Dagdas novada Asūnes pagasta apdzīvotās vietas "Aprobavci" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Aprobavci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

Avoti: LC

aprobēšana

1. Aprobācija.

Avoti: PP, T

aprobēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izmēģināt, lai noteiktu (kā) kvalitāti, derīgumu, piemērotību.

Avoti: MLVV

aprobežāt   apv.

1. Norobežot.

2. Ierobežot (piemēram, tiesības, varu).

Avoti: KiV

aprobežojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> aprobežot (1).

Nekustama īpašuma aprobežojumi— ierobežojumi, kas attiecas uz īpašuma atsavināšanu vai uz tā lietošanu.

Avoti: LLVV

aprobežot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Saistīt ar zināmiem apstākļiem, nosacījumiem, padarīt no tiem atkarīgu (kādu darbību, rīcību vai tās izpausmi); ierobežot.

2. reti. Norobežot.

Avoti: LLVV

aprobežotība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> aprobežots (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

aprobežoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Veikt tikai daļu (no iespējamā, vajadzīgā); būt pieticīgam, apmierināties (ar ko nelielu, nepilnīgu).

Avoti: LLVV

aprobežots   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> aprobežot.

2. Tāds (cilvēks), kam trūkst domāšanas, uzskatu, interešu plašuma un dziļuma, kam ir šaurs garīgais apvārsnis; arī vienpusīgs.

3. Neliels, mazāks nekā nepieciešams.

Avoti: LLVV

aprobīt   -īju, -ī, -ī, arī -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Iegriezt, iecirst robus (visapkārt, parasti kokam).

Avoti: LLVV

aprobot   apv.

1. Ierobīt apkārt (aptēst, apcirst).

Avoti: EH

aprocainis   apv.

1. Cimds ar (aprocēm).

2. Aproces.

Avoti: ME

aprocaiņš   apv.

1. Aprocainis.

Avoti: EH

aproce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Piešuve piedurknes nobeiguma daļai, parasti, lai to sašaurinātu.

2. Ap roku valkājama rota; rokassprādze.

3. apv. Adīts roku sildītājs.

Avoti: LLVV, KiV

aprocīte

1. Dem. --> aproce.

Avoti: LV93

aprofēns   med.

1. Balts, kristālisks pulveris, šķīst ūdenī.

Avoti: TM

aproīdāties   apv.

1. Apdarīt mājas un saimniecības darbus.

Avoti: ĒiV

aproksimācija   -as, s.; mat.

1. Kādu lielumu tuvināta izteikšana ar citiem - pazīstamākiem vai vienkāršākiem - lielumiem; tuvināšana.

Avoti: LLVV

aproksimatīvs

1. Aptuvens.

Avoti: LME

aproksimēt

1. Izteikt tuvināti.

Avoti: PP, T

aproksnis   apv.

1. Darbības lauks, iedarbības sfēra.

2. Kādu vietu ietverošs grāvis.

3. Līdzekļi, īpašums.

Avoti: ME, EH

apropriācija

1. Piesavināšanās, iegūšana savā īpašumā.

2. Valsts budžeta likuma piešķirtā pilnvara noteiktā apjomā, kas atļauj Valsts kasei asignēt un veikt maksājumus noteiktiem mērķiem no valsts budžeta ieņēmumiem, vai pašvaldības domes (padomes) lēmums veikt maksājumus pašvaldības mērķiem no pašvaldības budžeta ieņēmumiem.

Apropriācijas rezerve— gadskārtējā valsts budžeta likumā noteikta apropriācijas daļa, ko Ministru kabinets sadala atbilstoši gadskārtējā valsts budžeta likumā ietvertajiem nosacījumiem.

Avoti: SV99, BFvL

aprostosija   novec.

1. Nesatricināmība; stoiķu mācībā laimīgas dzīves noteikums.

Avoti: KV

aprošt   apv.

1. Izrotāt visapkārt.

Avoti: KiV

aprota   novec.

1. Grāmatrūpniecībā apmales ārējā mala.

Avoti: KV

aprotāt   apv.

1. Izrotāt apkārt.

Avoti: EH

aprote   mil.

1. Krāsaina iešuve karavīru formas tērpa malās vai šuvēs, kuras krāsa norāda ieroču šķiras vai karaspēka veidu.

Avoti: MIL

aprotināt   apv.

1. Aptīt apkārt.

Avoti: EH

aprotināties   apv.

1. Aptīties apkārt.

Avoti: EH

aprotīt   apv.

1. Ierotīt, ielocīt, ieliekt uz iekšu.

2. Apmalot, izveidot malu.

Avoti: EH

aprozeksija   med.

1. Nespēja koncentrēt uzmanību.

Avoti: TM

aprozopija   med.

1. Iedzimts daļējs vai pilnīgs ģīmja trūkums.

Avoti: TM

aprozops   med.

1. Iedzimts kroplis bez ģīmja; shistoprozopijas augstākā pakāpe.

Avoti: TM

APRS   inf.

1. Automatizētas projektēšanas un ražošanas sistēma.

Avoti: D89

aprubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Apskrubināt, apgrauzt.

Avoti: LLVV

aprubināt   apv.

1. Pieskandināt rubinot.

Avoti: EH

aprūcināt   apv.

1. Dūmos apžāvēt.

2. Izžāvēt dūmos (daļēji vai daudzus objektus).

Avoti: EH

aprucināt   apv.

1. Likt sarauties, ierauties.

Avoti: EH

aprucināt   apv.

1. Visapkārt dārdēt, dimdēt no tālienes.

Avoti: EH

aprudināt   apv.

1. Apkrāsot sarkanīgi (sarkanbrūni).

Avoti: EH

aprūdināt   apv.

1. Saraudināt, likt raudāt.

Avoti: EH

aprūdīt   apv.

1. Puslīdz norūdīt.

Avoti: EH

aprūdīties   apv.

1. Puslīdz norūdīties.

Avoti: EH

aprūgt   apv.

1. Appelēt, pārklāties ar netīrumiem.

Avoti: EH

aprūkāt   apv.

1. Apaugļot (par dzīvniekiem).

Avoti: EH

aprūkāties   apv.

1. Apvaisloties, apaugļoties.

Avoti: EH

aprūkt   apv.

1. Rūkt, aurot, dārdēt apkārt.

2. Aplēkt.

Avoti: ME

aprukt   apv.

1. Sarauties, ierauties.

2. Apsīkt.

Avoti: EH

aprūķēt   apv.

1. Apdarīt, aprūpēt.

Avoti: EH

aprumalāt   apv.

1. Aprumulēt.

Avoti: EH

aprumbāties   apv.

1. Saaugt, sadzīt, aizdzīt.

2. Aptīties, notīties, neveikli, lempīgi apkārties ar apģērba gabaliem, aptīt.

Avoti: ME

aprumbējis   apv.

1. Sarētojis.

Avoti: ME

aprumelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aprumulēt - rumulējoies aplaistīt (kādu) ar ūdeni.

Avoti: LLVV

aprumelēties   apv.

1. Aplaistīties ar ūdeni, uzsākot (attiecīgajā gadā) pirmo reizi kādu darbu (parasti dzenot lopus pirmo reizi ganībās).

Avoti: ViV

aprumulāt   apv.

1. Aprumulēt.

Avoti: EH

aprumulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Rumulējoties aplaistīt (kādu) ar ūdeni.

Avoti: LLVV

apruna   jur.

1. Viens no veidiem kādā apsūdzētais neatzīst savu vainu viņam inkriminētajā noziegumā - apsūdzētā liecinājums par citu personu vainu viņam inkriminētajā noziegumā neatkarīgi no liecības patiesuma vai arī neatbilstības patiesumam.

Avoti: JtV

apruna   apv.

1. Ļaunas valodas, tenkas, baumas.

Avoti: ME

aprunāšanās   novec.

1. Pārrunas, saruna.

Avoti: Lo

aprunāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Kādam klāt neesot, stāstīt par viņu ko sliktu, nepatiesu.

Avoti: LLVV

aprunāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Kādu laiku (neoficiāli, arī draudzīgi) sarunāties; parunāties.

2. apv. Pārteikties, pateikt (ko) nepareizi.

Avoti: LLVV, ĒiV

aprunīgs   apv.

1. Melīgs, apmelojošs; tāds, kas citus aprunā.

Avoti: ME, LV93

aprūpe   -es, s.; parasti vsk.

1. Aprūpība.

Aprūpe mājās— pakalpojumi mājās pamatvajadzību apmierināšanai personām, kuras objektīvu apstākļu dēļ nevar sevi aprūpēt.

Avoti: LLVV

aprūpējamais   v.

1. Tas, par kuru rūpējas, gādā.

aprūpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apgādāt un apkopt, arī apkalpot (kādu).

Avoti: LLVV

aprūpētājs

1. Persona, kas uzņēmusies rūpes par citu personu, piemēram, māte, kas kopj slimu bērnu.

2. Persona, kas sniedz profesionālus aprūpes pakalpojumus.

Avoti: SdtV

aprūpība   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, stāvoklis --> aprūpēt.

Avoti: LLVV

aprūpināt   apv.

1. Apkopt.

Avoti: EH

aprūsējums   -a, v.

1. Rezultāts --> aprūsēt; rūsas kārta.

Avoti: LLVV

aprūsēt   parasti 3. pers., -rūsē, arī -rūs, pag. -rūsēja (retāk -rūsa, 1. konj.); intrans.

1. Pārklāties ar rūsu (visapkārt, vietumis).

// pārn. Kļūt nespodram, netīram (par logu rūtīm).

2. apv. Rasties rūsganiem plankumiem visapkārt, piemēram, uz roku pirkstiem.

Avoti: LLVV, KiV

aprūsināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Būt par cēloni tam, ka aprūs.

Avoti: LLVV

apruslis   apv.

1. Neliels smilšu kalniņš, grants bedre.

Avoti: ME

aprustēt   apv.

1. Nokrāsot sarkanbrūnu (piem., ar krāsu, kas taisīta no alkšņu mizas).

Avoti: ME

aprustot   apv.

1. Aprustēt, nokrāsot sarkanbrūni.

Avoti: EH

aprušināšana   novec.

1. Zemes pieraušana tuvāk augam.

Avoti: KV

aprušināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Rušinot (zemi), apraust (krūmu, stādu).

2. Rušinot apklāt, apsegt (ar ko).

Avoti: LLVV

aprušķēt   apv.

1. Nosmulēties.

Avoti: ME

aprutināties   apv.

1. Aptīties apkārt.

Avoti: EH

apružģīt   apv.

1. Notraipīt, nosmulēt.

Avoti: ME

apružināt   apv.

1. Aprušināt.

Avoti: EH

APS   saīs.

1. Automatizētā projektēšanas sistēma.

2. No "Advanced Photo System" fotogr. 1996. gadā ieviests amatieru fotofilmas formāta standarts ar kadra izmēru 16,7x30,2 mm un tā apstrādes sistēma automatizētai fotoattēlu izgatavošanai.

Avoti: i1, ZTV

apsa   apv.

1. Parastā apse ("Populus tremula").

Avoti: Aug2

apsaarties   apv.

1. Tikt apartam (par sēklu).

2. Pabeigt art.

Avoti: KiV

apsaaudzēties   apv.

1. Pieļaut, ka pats apaug ar, parasti pārāk garu, apmatojumu.

Avoti: KiV

apsaausties   apv.

1. Pabeigt aust.

Avoti: KiV

apsaauties   apv.

1. Apauties.

Avoti: KiV

apsabārstīties   apv.

1. Apbārstīties.

Avoti: KiV

apsabērnāties   apv.

1. Apbērnoties (parasti par nelieliem dzīvniekiem).

Avoti: KiV

apsabežīties   apv.

1. Apvainoties.

Avoti: KiV

apsabīties   apv.

1. Nobīties.

Avoti: KiV

apsabruņāties   apv.

1. Apbruņoties.

Avoti: KiV

apsabružāties   apv.

1. Apbružāties.

Avoti: KiV

apsabukāties   apv.

1. Kulšanā tikt noberztam, atdalītam (par grauda ārējo apvalku).

Avoti: KiV

apsaburzgalāties   apv.

1. Apdriskāties.

Avoti: KiV

apsacepties   apv.

1. Apcepties.

Avoti: KiV

apsaciesties   apv.

1. Paciešot aprast ar sāpēm.

Avoti: KiV

apsačadīties   apv.

1. Saindēties ar tvanu.

Avoti: KiV

apsačupinēties   apv.

1. Aptaustīt.

Avoti: KiV

apsadarīties   apv.

1. Pabeigt darīt darbu.

Avoti: KiV

apsadauzīties   apv.

1. Apdauzīties (par cilvēku).

2. eif. Apaugļoties (par govi).

Avoti: KiV

apsadedzināties   apv.

1. Apdedzināties.

Avoti: KiV

apsadēstīties   apv.

1. Pabeigt dēstīt.

Avoti: KiV

apsadomāties   apv.

1. Apdomāties.

Avoti: KiV

apsadzerties   apv.

1. Stipri piedzerties.

2. Iedzerot ko aukstu, saslimt.

Avoti: KiV

apsadzīvāties   apv.

1. Iedzīvoties, iejusties jaunā vietā, jaunos apstākļos.

Avoti: KiV

apsaēsties   apv.

1. Ļoti ātri tikt apēstam, ēdot tikt izlietotam (parasti par ko garšīgu).

2. Ieēdot ko nevēlamu, kļūt tādam, kam izraisās nepatīkama, mokoša, vemšanas pirmssajūta.

Avoti: KiV

apsagāzties   apv.

1. Apgāzties.

Avoti: KiV

apsagrābāties   apv., eif.

1. Izdarīt sīku zādzību.

Avoti: KiV

apsagriezties   apv.

1. Pavērsties pretējā virzienā.

Avoti: KiV

apsagrozīties   apv.

1. Bieži būt, vairākkārt ierasties kādā vietā, sabiedrībā u. tml.

Avoti: KiV

apsagulties   apv.

1. Apgulties; arī aizmigt.

Avoti: KiV

apsaieties   apv.

1. Izpaust, parādīt savu attieksmi pret kādu, izturēties.

2. Iztikt bez kā.

Avoti: KiV

apsaimniekot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Veikt saimniecības darbus un pienākumus; būt par saimnieku (kam).

Avoti: LLVV

apsaimniekotājs   v.

1. Tas, kas (ko) apsaimnieko.

Avoti: MLVV

apsaine   apv.

1. Apsājs.

Avoti: ME

apsainis   apv.

1. Komprese.

Avoti: ME

apsaistīt   apv.

1. Apsaitēt, vairākkārt apsiet.

Avoti: ME

apsaišķis   apv.

1. (Brūču) pārsējs.

Avoti: ME

apsaite   novec.

1. Apsējs.

Avoti: LV93

apsaitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aptīt, apsiet (ar saiti).

Avoti: LLVV

apsajaukties   apv., eif.

1. Apaugļoties (par dzīvnieku).

Avoti: KiV

apsajemties   apv.

1. Apņemties, apsolīties ko veikt, izdarīt.

Avoti: KiV

apsajozties   apv.

1. Apjozties.

Avoti: KiV

apsājs   -a, v.

1. Apsēm apaugusi vieta.

Avoti: LLVV

apsakalačīties   apv.

1. Skrienot, aulekšojot, iegūt ievainojumu, nobrāzumu (parasti par zirgu).

Avoti: KiV

apsakārstities   apv., niev.

1. Apkarināties.

2. Pāragri apprecēties.

Avoti: KiV

apsaklausīties   apv.

1. Apklausīties.

2. Savienojumā "nevarēt apsaklausīties": ilgstoši klausoties, izjust nepatiku pret dzirdēto.

Avoti: KiV

apsakņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Radīt apstākļus, lai (spraudeņi) izveidotu saknes.

Avoti: LLVV

apsakņoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Izveidot saknes (par spraudeņiem).

Avoti: LLVV

apsakopties   apv.

1. Apkopties.

Avoti: KiV

apsakrauties   apv.

1. Saņemt daudz priekšmetu, piemēram, rokās, uz muguras.

// iron. Būt tādam, kam ir vairāki bērni.

Avoti: KiV

apsākt   apv.

1. Sākt, iesākt.

2. Pierast, aprast.

Avoti: ME

apsakulties   apv.

1. Pabeigt kult.

Avoti: KiV

apsākums

1. Pirmie soļi darbā vai nodomu piepildīšanā.

Avoti: LE

apsakvacīties   apv.

1. Iedzerot ko aukstu, saslimt.

Avoti: KiV

apsaķerties   apv.

1. Apķerties.

2. Attapties.

Avoti: KiV

apsala   apv.

1. Atkala.

Avoti: ME

apsalaisties   apv.

1. Ļaut pret sevi izturēties negodīgi.

2. Kļūt nevīžīgam, nolaidīgam.

Avoti: KiV

apsalaizīties   apv.

1. Aplaizīties.

Avoti: KiV

apsalāpīties   apv.

1. Aplāpīt sev, piemēram, drēbes, veļu.

Avoti: KiV

apsaldējums   -a, v.

1. Audu bojājums, kas rodas zemā temperatūrā.

Avoti: LLVV

apsaldēšana

1. Process, darbība --> apsaldēt.

Avoti: PP, T

apsaldēšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Saslimšana aukstuma iedarbības rezultātā.

Avoti: LLVV

apsaldēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pakļaut (ko) sala, aukstuma iedarbībai.

// pareti. Pieļaut, ka rodas iekaisums; apaukstēt.

Avoti: LLVV

apsaldēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> apsaldēt; apaukstēties.

Avoti: LLVV

apsaldināt   apv.

1. Sasaldēt, ļaut saaukstēties.

Avoti: EH

apsalēt   apv.

1. Apsalt.

2. Pārklāties ar plānu ledus vai saslušu dubļu kārtu.

Avoti: EH, ViV

apsaliekties   apv.

1. Noliekties uz leju.

2. Virzīties ar līkumu.

Avoti: KiV

apsalieties   apv.

1. Aplieties.

Avoti: KiV

apsalikties   apv.

1. Uzlikt sev cepuri; aplikt sev ko apkārt.

2. Izlikties par ko.

Avoti: KiV

apsalināt   apv.

1. Apliet ar karstu ūdeni (iesalu).

Avoti: EH

apsaliņot   apv.

1. Nosapņot.

Avoti: EH

apsālīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Apkaisīt ar sāli, mazliet iesālīt.

Avoti: LLVV

apsalizgāties   apv.

1. Aplaizīties.

Avoti: KiV

apsalot   apv.

1. Sasalt.

Avoti: EH

apsalt   parasti 3. pers., -salst, pag. -sala; intrans.

1. Salā tikt mazliet bojātam.

2. Salā iet bojā, iznīkt (par daudziem vai visiem); nosalt.

3. Pārklāties ar sarmu vai plānu ledus kārtu.

Avoti: LLVV

apsalties   apv.

1. Apsaldēties.

Avoti: ĒiV

apsalums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apsalt (1).

Avoti: LLVV

apsalupatāties   apv.

1. Būt skrandainā apģērbā.

Avoti: KiV

apsaļ   apv.

1. Ļoti, ārkārtīgi.

Avoti: ME

apsamākties   apv.

1. Apmākties.

Avoti: KiV

apsamānīties   apv.

1. Pārskatīties.

Avoti: KiV

apsamaukties   apv.

1. Apģērbties; apauties.

Avoti: KiV

apsamesties   apv.

1. Apmesties uz dzīvi.

2. Izlikties par ko; arī pārvērsties par ko.

Avoti: KiV

apsamiegāties   apv.

1. Apmiegoties.

Avoti: KiV

apsamiegties   apv.

1. Piegulēt (par apģērbu).

Avoti: KiV

Apsāni   vietv.

1. Dzelzceļa stacija Riebiņu novada Rušonu pagastā, atklāta 1931. g. pie dzelzceļa līnijas Jaunlatgale-Daugavpils.

2. Apsānu ezers - atrodas Augšzemes augstienē, Ilūkstes novada Prodes pagastā, ietilpst Subates ezeru grupā, platība - ~1,5 ha, garums - ~160 m, lielākais platums - ~110 m.

Avoti: LE1, LD

apsapakalāties   apv.

1. Būt pakulainam.

Avoti: KiV

apsāpēt   apv.

1. Kļūt slimam.

2. Nogurt, mitēties.

Garīgs apsāpums— prāta trulums, letarģija.

Avoti: ME

apsāpēties   parasti 3. pers., -sāpas, pag. -sāpējās; refl.

1. Iesākt sāpēt, mazliet sāpēt.

Avoti: LLVV

apsapirkties   apv.

1. Sapirkt sev, savām vajadzībām.

Avoti: KiV

apsaplesties   apv.

1. Uzsegt sev ko virsū.

Avoti: KiV

apsapravīties   apv.

1. Paveikt, padarīt visus darbus.

Avoti: KiV

apsaprecēties   apv.

1. Apprecēties.

Avoti: KiV

apsāpt   apv.

1. Sākt sāpēt.

2. Iekaist visapkārt, no visām pusēm (par ķermeni, tā daļu).

Avoti: EH, KiV

apsaras   mit.

1. Indiešu vēdās sievišķīgas būtnes, sākumā ūdens nimfām līdzīgas; mākoņu un ūdens dievības hinduismā un budismā; debess iemītnieku aplaimotājas, pielīdzinātas islāma ticīgo hurijām.

Avoti: KV, MkV

apsaraudāties   apv.

1. Apraudāties.

Avoti: KiV

apsarausties   apv.

1. Tikt apraustam.

2. iron. Savākt, sakārtot, parasti to, kas ir izmētāts.

Avoti: KiV

apsarauties   apv.

1. Pārstiepties.

2. Pēkšņi pārtraukt kādu darbību, kustību.

Avoti: KiV

apsardze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Viens vai vairāki cilvēki, kam uzdots apsargāt (kādu objektu); neliela karavīru grupa, kas apsargā (kādu objektu).

2. Darbība --> apsargāt; apsargāšana.

Apsardzes darbība— apsardzes pakalpojumu sniegšana, ko veic apsardzes komersants, kā arī iestādes, komersanta vai organizācijas apsardzes un iekšējās drošības nodrošināšana, ko veic štata darbinieki.

Apsardzes darbinieks— fiziskā persona, kas likumā noteiktajā kārtībā saņēmusi apsardzes sertifikātu, Eiropas Savienības dalībvalsts vai Eiropas Ekonomikas zonas valsts pilsonis, kurš attiecīgajā valstī saņēmis apsardzes sertifikātu vai tam pielīdzināmu personas profesionālo kompetenci apliecinošu dokumentu un kurš veic apsardzes darbību.

Apsardzes komersants— komersants, kas saņēmis speciālo atļauju (licenci) apsardzes darbības veikšanai un sniedz apsardzes pakalpojumus.

Apsardzes pakalpojumi— pasākums vai pasākumu kopums, ko veic, lai novērstu prettiesiskus vai citādus apsargājamā objekta apdraudējumus.

Apsardzes sertifikāts— fiziskās personas profesionālo kompetenci apliecinošs dokuments.

Apsardzes tehniskā sistēma— apsardzes un ugunsdrošības signalizācijas, videonovērošanas, mehānisko vai elektronisko iekārtu kopums, kas darbojas vienotā sistēmā, lai novērstu prettiesiskus vai citādus apsargājamā objekta apdraudējumus.

3. Apsargs.

Avoti: LLVV, JtV

apsardzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, stāvoklis --> apsargāt.

Avoti: LLVV

apsardznieks   apv.

1. Miesassargs, zaldāts, kas kalpo miesassardzē.

Avoti: EH

apsarevēties   apv.

1. Pabeigt ravēt.

Avoti: KiV

apsargāt   -sargāju, -sargā, -sargā, arī -sargu, -sargi, -sarga, pag. -sargāju; trans.

1. Ilgāku laiku aizsargāt (no kā), uzraudzīt, uzmanīt.

// mil. Nodrošināt, aizsargāt (kādu objektu), nepieļaujot pēkšņu pretinieka uzbrukumu, arī izlūkošanu.

Apsargājamais objekts— fiziskā persona, krava un cita kustamā manta un vērtības vai nekustamais īpašums, teritorija vai cits objekts, kā arī objektos notiekoši pastāvīgi vai atsevišķi pasākumi.

Avoti: LLVV, JtV

apsargātājs   -a, v.

1. Tas, kas apsargā.

Avoti: LLVV

apsargpostenis

1. Vieta, no kuras (ko) apsargā.

2. Viens vai vairāki cilvēki, kas (ko) apsargā.

Avoti: PP, T

apsargs   -a, v.

1. Apsardzes (1) loceklis.

2. pareti. Aizstāvis.

Avoti: LLVV

apsarkt   parasti 3. pers., -sarkst, pag. -sarka; intrans.

1. Kļūt sārtam, iesarkanam (no virspuses).

Avoti: LLVV

apsarkums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apsarkt.

Avoti: LLVV

apsarmas   apv.

1. Apsarme.

Avoti: ME

apsarmāt   apv.

1. Apsarmot.

Avoti: KiV

apsarme   -es, s.; parasti vsk.

1. Dažu augu slimību simptoms, kas atgādina sarmu (uz lapām, stublāja).

2. pareti. Apsarmojums.

Avoti: LLVV

apsarmes   apv.

1. Apsarme.

Avoti: ME

apsarmojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Sarmas kārta (uz kā).

2. Sarmai līdzīgs veidojums (uz augiem).

Avoti: LLVV

apsarmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Pārklāties ar sarmu.

// pārn. Apsirmot.

Avoti: LLVV

apsaroki

1. Indiāņu cilts no siu grupas, dzīvo ASV prēriju zonā, valoda pieder pie hokosiu saimes, rakstība latīņu alfabētā, reliģija - kristiānisms (protestantisms), senāk bija bizonu mednieki.

Avoti: PZT

apsārtināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Panākt, ka kļūst sārts.

Avoti: LLVV

apsārtināties

1. Sauļojoties, karsējoties pirtī u. tml., panākt, ka āda kļūst sārta.

Avoti: PP, T

apsārtis   -ušais; s. -usi, -usī;

1. Tāds, kas kļuvis sārts.

Avoti: LLVV

apsārtot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Padarīt sārtu.

Avoti: LLVV

apsārtoties

1. Sauļojoties, karsējoties pirtī u. tml., pieļaut, ka āda kļūst sārta.

Avoti: PP, T

apsārtums   -a, v.

1. Sārtums (kas radies iekaisuma rezultātā).

Avoti: LLVV

apsarunāties   apv.

1. Aprunāties.

Avoti: KiV

apsasegties   apv.

1. Apsegties.

Avoti: KiV

apsasēsties   apv.

1. Apsēsties.

Avoti: KiV

apsasēties   apv.

1. Pabeigt sēt.

Avoti: KiV

apsasieties   apv.

1. Apsiet sev (ko).

Avoti: KiV

apsasildīties   apv.

1. Apsildīties.

Avoti: KiV

apsasisties   apv.

1. Nosisties.

Avoti: KiV

apsaskaitīties   apv.

1. Nepareizi saskaitīt.

Avoti: KiV

apsaskatīties   apv.

1. Apskatīties.

Avoti: KiV

apsaskopēties   apv.

1. Kļūt skopam.

Avoti: KiV

apsaskrieties   apv.

1. Savienojumā ar "dūša": apšķebināties.

Avoti: KiV

apsasmieties   apv.

1. Izsmiet, izzobot kādu.

Avoti: KiV

apsasmulēties   apv., iron.

1. Aptraipīties.

Avoti: KiV

apsaspaidīties   apv.

1. Saspaidīties visapkārt vai vietumis.

Avoti: KiV

apsaspriesties   apv.

1. Apspriesties.

Avoti: KiV

apsastāties   apv.

1. Apstāties.

Avoti: KiV

apsastāvēties   apv.

1. Stipri sažūt, ilgi atrodoties uz lauka (par sienu, labību).

2. Tiekot ilgi glabātam, zaudēt svaigumu (par produktiem).

Avoti: KiV

apsasviesties   apv.

1. Strauji apgriezties pretējā virzienā.

Avoti: KiV

apsašķebināties   apv.

1. Savienojumā ar "dūša": apšķebināties.

Avoti: KiV

apsašķiebties   apv.

1. Gāžoties nosvērties uz vienu malu (parasti par vezumu).

Avoti: KiV

apsašļakstināties   apv.

1. Apšļakstīties.

Avoti: KiV

apsašmucināties   apv.

1. Applaucēties.

Avoti: KiV

apsataisīties   apv.

1. Apmākties.

Avoti: KiV

apsatecēties   apv.

1. Mitra, bezvēja laikā žūstot, kļūt plankumainam, dzeltenīgam (par balto veļu).

Avoti: KiV

apsatirities   apv.

1. Aptīrīties.

Avoti: KiV

apsātīt   apv.

1. Padoties, izdoties, piešķirt svētību.

Avoti: ME

apsatīties   apv.

1. Aptīt sevi ar ko.

2. Apvīties.

Avoti: KiV

apsatolkavāties   apv.

1. Aprunāties.

Avoti: KiV

apsatriekties   apv.

1. Aprast.

Avoti: KiV

apsauciens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> apsaukt.

Avoti: LLVV

apsaucināt   apv.

1. Pieminēt aizlūguma laikā no kanceles to, kas izdarījis kaut ko sliktu.

Avoti: EH

Apsaujas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (atpūtas bāze) Jaunpils novada Jaunpils pagastā.

2. Apsauju ezers - atrodas Austrumkursas augstienē, Jaunpils novada Jaunpils pagastā, 54,8 m vjl., garums - 0,7 km, lielākais platums - 0,5 km, lielākais dziļums - 6,2 m, ovāla ezerdobe zemos krastos, eitrofs ezers, dūņas 0,5-2 m, aizaugums - 10-20%.

Avoti: LD

apsauka   apv.

1. Aizrādījums, aizliegums.

2. Vārds, vārdu savienojums, ar kuru apsaukā.

Avoti: ME

apsaukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Nicinošiem, arī nepieklājīgiem vārdiem vairākkārt nosaukt; nolamāt.

Avoti: LLVV

apsaukāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos, refl.

1. Apsaukāt (par ko); apsaukāt vienam otru.

Avoti: MLVV

apsaukt   -saucu, -sauc, -sauc, pag. -saucu; trans.

1. Pavēloši uzrunājot, atturēt (no kādas darbības).

Avoti: LLVV

apsauļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pakļaut saules staru iedarbībai.

Avoti: LLVV

apsauļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos;

1. Refl. --> apsauļot.

Avoti: LLVV

apsausēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. trans. Apsausināt.

2. intrans.; pareti. Apžūt.

Avoti: LLVV

apsausināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt sausāku (parasti no virspuses); apsusināt.

Avoti: LLVV

apsaust   -saustu, -sausti, -saust, pag. -sausu; intrans.; reti.

1. Apsausēt (2).

Avoti: LLVV

apsaut   apv.

1. Apšaut.

Avoti: KiV

apsautēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pasautēt; nepilnīgi izsautēt.

Avoti: LLVV

apsavaicāties   apv.

1. Apjautāties.

Avoti: KiV

apsavaiņāties   apv.

1. Apvainoties.

Avoti: KiV

apsavaltīs   apv.

1. Paklupt.

2. Uzbaroties.

Avoti: TiA

apsavelties   apv.

1. Apvelties.

2. Uzbaroties, kļūt apaļākam.

3. Kļūt neasam.

Avoti: KiV

apsavērsties   apv.

1. Apvērsties.

Avoti: KiV

apsavērties   apv.

1. Apskatīties.

Avoti: KiV

apsavilkšana   apv.

1. Apģērbs.

Avoti: KiV

apsavilkties   apv.

1. Apģērbties.

Avoti: KiV

apsaziesties   apv.

1. Notriepties.

2. Kļūt negodīgam.

Avoti: KiV

apsazināties   apv.

1. Apzināties.

2. Uzzināt.

Avoti: KiV

apsazīties   apv.

1. Pārskatīties.

Avoti: KiV

apsaženīties   apv.

1. Apprecēties.

Avoti: KiV

Apschuppen   vietv., vēst., vācu val.

1. Apšupes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Džūkstes pagasta teritorijā.

Avoti: KV

apse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Vītolu dzimtas lapu koks ar garkātainām lapām ("Populus").

Parastā apse— apšu suga ("Populus tremula").

Baltā apse— apšu suga ("Populus alba").

Vāczemes apse— apse, papele.

Apšu beka— ēdama sēne ar iesarkanu cepurīti.

Trīc (arī dreb) kā apšu lapa— ļoti trīc.

Apšu raibenis— raibeņu dzimtas tauriņu suga, spārni tumšbrūni ar baltiem, šķērsjoslās saplūdušiem plankumiem, gar pakaļspārnu (daļēji arī priekšspārnu) malu oranži mēnestiņi; Latvijā aizsargājams.

// mit. Velna koks, raganas malka.

Avoti: LLVV, Sen

Apse   vietv.

1. Abze - Mazās Juglas kreisā pieteka.

Avoti: LD

apsebēt   apv.

1. Nokavēties.

2. Panīkt, nonīkt.

Avoti: ME

apseboties   apv.

1. Nokavēties.

Avoti: ME

apsēdēt   apv.

1. Aplenkt.

2. Apsēsties.

Alus apsēdējies— alus ir novadējies.

Avoti: ME

apsēdēties   apv.

1. Apsēsties.

Avoti: ViV

apsēdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Uzaicināt vai likt apsēsties.

Avoti: LLVV

apsēdināt   apv.

1. Ierīkot logiem aplodas, palodzes; iebūvēt durvīm aplodas, arī slieksni.

Avoti: KiV

apsedlot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apseglot.

Avoti: LLVV

apsedzamais   apv.

1. Spilvena pārvalks.

Avoti: KiV

apsedziņš

1. Dem. --> apsegs.

Avoti: LV93

apseglot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Uzlikt seglus (parasti zirgam).

Avoti: LLVV

apsegs   -a, v.

1. Tas, ar ko apsedz, pārklāj.

Avoti: LLVV

apsegt   -sedzu, -sedz, -sedz, pag. -sedzu; trans.

1. Sedzot pārklāt, apņemt (ar ko).

2. Pārklāt, nosegt, arī apņemt (ko).

// pārn. Padarīt nesaskatāmu (par tumsu, miglu, mākoņiem u. tml.).

Avoti: LLVV

apsegties   -sedzos, -sedzies, -sedzas, pag. -sedzos;

1. Refl. --> apsegt (1).

Avoti: LLVV

apseilāt   apv.

1. Apsiekaloties.

Avoti: KiV

apsēja   -as, s.

1. Tīruma josla, kas nejauši palikusi neapsēta.

2. parasti vsk. Darbība --> apsēt (1); apsēšana.

3. tikai dsk. Apsējības.

Avoti: LLVV

apsēja   -as, s.; reti.

1. Apsējs.

Avoti: LLVV

apsējas   apv.

1. Sējas pabeigšana pavasarī.

2. Lauka gabaliņš, kas kļūdas pēc palicis neapsēts; pēc māņticējumiem tā ir slikta zīme, kas norāda uz nāves gadījumu saimē.

Avoti: ME

apsējības   -u, s.; tikai dsk.

1. Tradicionālas zemkopju tautu svinības pēc sējas pabeigšanas.

Avoti: LLVV

apsējs   -a, v.

1. Tas, kas noder vai ko lieto apsiešanai.

Avoti: LLVV

apsējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apsiet.

2. Apsējs.

Avoti: LLVV

apsēklāt   apv.

1. Apsēklot (parasti govis).

Avoti: KiV

apsēklātājs   apv.

1. Cilvēks, kas mākslīgi apsēklo mājlopus.

Avoti: KiV

apsēklošana   -as, s.; parasti vsk.; biol.

1. Process, kurā notiek sievišķo un vīrišķo gametu kontaktēšanās.

Mākslīgā apsēklošana— spermas ievadīšana mātītes dzimumorgānos ar speciāliem instrumentiem.

Avoti: LLVV, ZTV

apsēklot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; vet.

1. Ievadīt (mākslīgi) vīrišķās dzimumšūnas dzīvnieka mātītes organismā.

Avoti: LLVV

apsēklotājs

1. Darītājs --> apsēklot.

apsekojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apsekot.

Avoti: LLVV

apsekot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārbaudīt, novērot, izpētīt, lai ko noskaidrotu, iegūtu noteiktas ziņas.

Avoti: LLVV

apsekšķēt   apv.

1. Notraipīt, aptašķīt, nosmulēt; netīrības dēļ kļūt smirdīgam.

Avoti: ME

apsekt   apv.

1. Ielenkt medījumu, uziet pēdas.

Avoti: ME

apselafēzija   med.

1. Taustes maņas zudums vai samazināšanās.

Avoti: TM

āpseļ   apv.

1. Bez apdomāšanās, uz labu laimi.

Avoti: ME

āpseļiem   apv.

1. Savienojumā "āpseļ āpseļiem" - bez apdomāšanās, uz labu laimi.

Avoti: ME

apsenājs   apv.

1. Apsājs, apšu mežs.

Avoti: EH

apsene   apv.

1. Apšu liegums.

2. Sēne, apšu beka ("Boletus rufus").

Avoti: ME

āpsene   žarg.

1. Muļķe.

Avoti: SLG

apserde   apv.

1. Koksne ap koka serdi.

Avoti: LE

Apserde   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Viesītes novada Elkšņu pagastā.

Avoti: LC

apserdieši

1. Viesītes novada Elkšņu pagasta apdzīvotās vietas "Apserde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

apsērksna   apv.

1. Sērsna.

Avoti: EH

apsērksnēties   apv.

1. Piesalt pēc nakts salnas; pārklāties ar sērsnu.

Avoti: ME

apsermot   apv.

1. Apsarmot.

Avoti: ME

apserot   apv.

1. Apklāt ar spaļu un mālu kārtu salmu jumta kori.

Avoti: ME

apsērot   apv.

1. Sērot (pēc kāda).

Avoti: ME

apsērsējs   novec.

1. Apmeklētājs, ciemiņš, viesis.

Avoti: LV93

apsērsiens   apv.

1. Apmeklējums, ciemošanās.

Avoti: ME

apsērsnot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Pārklāties ar sērsnu.

Avoti: LLVV

apsērst   -sēršu, -sērs, -sērš, pag. -sērsu; trans.; novec.

1. Apmeklēt, apciemot.

Avoti: LLVV

apsērt   apv.

1. Apmeklēt, apciemot.

2. Kā ciemiņam kur pakavēties.

Avoti: ME

Apses   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

Avoti: LC

apsēst   parasti pag., -sēdu, -sēdi, -sēda;

1. trans. Sadrūzmēties, sablīvēties (pie kā, kam apkārt).

2. trans. Iemitināties lielā daudzumā (parasti nodarot ko ļaunu); uzmākties lielā daudzumā (nodarot ko ļaunu).

3. trans. Pārņemt savā varā; uzmākties (par neveiksmēm, nelaimēm u. tml.); neatlaidīgi nodarbināt (par domām, jautājumiem u. tml.).

4. intrans.; reti. Apsēsties, nosēsties.

// trans.

5. trans.; novec. Aplenkt (par karaspēku).

6. apv. Slimot un pavadīt laiku sēžot vai guļot.

Avoti: LLVV, KiV

apsēsta   novec.

1. Histēriķe; histēriķis.

Avoti: Lo

apsēstība   -as, s.; parasti vsk.

1. Psihisks stāvoklis, kam raksturīgas neatlaidīgas bieži uzmācīgas domas, priekšstati, jūtas.

Seksuālā apsēstība— atkarība no seksa, kad nepieciešams slimīgi pērspīlēts seksa kontaktu siakts.

2. rel. Ļauno garu iemājošana cilvēkā, viņu daļēji vai pilnīgi pakļaujot un darbojoties caur viņu.

Avoti: LLVV, TK-80

apsēsties   -sēžos, -sēdies, -sēžas, arī -sēstos, -sēsties, -sēstas, pag. -sēdos; refl.

1. Novietoties sēdus.

2. parasti 3. pers. Apmesties, uzmesties (par putniem, kukaiņiem).

3. apv. Nosēsties zem kā.

4. žarg. Būt pārsteigtam.

Avoti: LLVV, ViV, Žrg

apsešķēt   apv.

1. Notraipīt, aptašķīt, nosmulēt; netīrības dēļ kļūt smirdīgam.

Avoti: EH

apsēt   -sēju, -sēj, -sēj, pag. -sēju; trans.

1. Aizņemt (kādu zemes platību) ar sējumiem.

// intrans.

2. Pabeigt sēšanu; iesēt (daudz vai visu).

3. Iesēt (ap ko, kam apkārt).

4. apv. Iesēt zem virsauga.

Avoti: LLVV, ViV

apsēta   apv.

1. Iežogojums, žogs.

2. Aploks.

3. Iebraucamā vieta.

Avoti: ME, EH

apsēte   apv.

1. Iežogojums, žogs.

2. Aploks.

Avoti: ME

apsēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Pabeigt sēšanu.

Avoti: LLVV

apsētīt   apv.

1. Iežogot.

Avoti: EH

apsētot   apv.

1. Aplikt žogu (sētu), apžogot, iežogot.

Avoti: ME

apsīchija   novec.

1. Dvēseles trūkums, bezdvēselība.

Avoti: KV

apsīda

1. arhit. Pusapļa vai daudzstūra veidā izvirzīta ēkas daļa, kam ir pašai savs pārsegums; baznīcās parasti altārtelpas daļa.

2. astr.; parasti dsk. Kāda debess ķermeņa orbītas vistuvākais un vistālākais punkts attiecībā pret centrālo debess ķermeni, piem., Mēness apsīdas attiecībā pret Zemi ir perigejs un apogejs, Zemes apsīdas attiecībā pret Sauli ir perihēlijs un afēlijs.

Apsīdu līnija— līnija, kas savieno apsīdas.

Avoti: SV99

apsīdi   novec.

1. Apsīdas - kāda debess ķermeņa orbītas lielās ass galotnes.

Avoti: LME

apsidrabot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apsudrabot.

Avoti: LLVV

apsiekalot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apslapināt, aptraipīt ar siekalām.

Avoti: LLVV

apsiekaloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Apsiekalot sevi, savas drēbes u. tml.

Avoti: LLVV

apsienamais

1. Apsējs.

Avoti: PP, T

apsiens   apv.

1. Apšu birzs; vieta, kur apses aug.

Avoti: ME

apsierēt   apv.

1. Apiet; apstaigāt.

Avoti: ĒiV, ViV

apsieši

1. Mazsalacas novada Skaņkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Apses" (agrāk - "Apse") iedzīvotāji.

Avoti: V1

apsiet   -sienu, -sien, -sien, pag. -sēju; trans.

1. Sienot apņemt (ar ko).

Avoti: LLVV

apsieties   -sienos, -sienies, -sienas, pag. -sējos;

1. Refl. --> apsiet; apsiet sevi (ar ko).

// trans. Apsiet sev (ko).

Avoti: LLVV

apsietne   apv.

1. Galvas apsējs; uzsietnis.

Avoti: ME

apsietnis   apv.

1. Galvas apsējs; uzsietnis.

Avoti: ME

apsievoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Apprecēties (par vīrieti).

Avoti: LLVV

apsihonoms   psih.

1. Tāds, ko nav izraisījis psihisks cēlonis.

Avoti: PsA

apsijāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; pareti.

1. Sijājot (ko) apbērt, apbārstīt.

Avoti: LLVV

apsikas   apv.

1. Sarunas apsīkšana.

2. Valodas raustīšana, stomīšanās.

Avoti: ME, LE

apsīkstēt   -sīkstu, -sīksti, -sīkst, pag. -sīkstēju; intrans.

1. Kļūt mazliet sīkstam.

2. Kļūt sīkstam un spēcīgam.

3. apv. Atpalikt augšanā.

Avoti: LLVV, EH

apsikt   -sieku, -siec, -siek, pag. -siku; intrans.

1. parasti 3. pers. Izzust, samazināties, kļūt seklam (par ūdeni).

2. Samazināties, izbeigties (par darbību, norisi).

Avoti: LLVV

apsīkt   -sīkstu, -sīksti, -sīkst, pag. -sīku, intrans.

1. parasti 3. pers. Izzust, samazināties, kļūt seklam (par ūdeni).

2. Samazināties, izbeigties (par darbību, norisi).

Avoti: LLVV

apsīkums   -a, v., parasti vsk.

1. Rezultāts, arī stāvoklis --> apsīkt, apsikt (1).

2. Rezultāts, arī stāvoklis --> apsīkt, apsikt (2).

Avoti: LLVV

apsikums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts, arī stāvoklis --> apsīkt, apsikt (1).

2. Rezultāts, arī stāvoklis --> apsīkt, apsikt (2).

Avoti: LLVV

apsilde   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> apsildīt; apsildīšana.

Avoti: LLVV

apsildīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Padarīt, uzturēt siltu (telpu).

Avoti: LLVV

apsildītājs   -a, v.

1. Apsildīšanas ierīce.

Avoti: LLVV

apsildīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Mazliet sasildīties, atgūt siltumu; pasildīties.

Avoti: LLVV

apsilt   -silstu, -silsti, -silst, pag. -silu; intrans.

1. Kļūt siltākam.

Avoti: LLVV

apsine   apv.

1. Tāds, kas ir iegūts, darināts, gatavots no apses.

Avoti: KiV

apsinis   apv.

1. Tāds, kas ir iegūts, darināts, gatavots no apses.

Avoti: KiV

apsirdīties   apv.

1. Kļūt dusmīgam, saniknoties, saskaisties; apskaisties.

Avoti: EH

apsirgot   apv.

1. Kļūt slimīgam, neveselīgam.

Avoti: EH

apsirgt   -sirgstu, -sirgsti, -sirgst, pag. -sirgu; intrans.; pareti.

1. Apslimt.

Avoti: LLVV

apsirkt   apv.

1. Sākt nogatavoties.

2. Sākt rūgt.

Avoti: EH

apsirmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Kļūt (parasti mazliet) sirmam.

Avoti: LLVV

apsirmoties   apv.

1. Kļūt pelēkam, sirmam.

Avoti: ME

apsirot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Sirojot, klaiņājot pabūt (daudzās vai visās vietās).

Avoti: LLVV

apsirot   apv.

1. Apklāt jumta aizmuguri ar lubiņām.

Avoti: ME

apsirpt   apv.

1. Sākt sārtoties (nogatavojoties).

Avoti: EH

apsirt   apv.

1. Sākt nogatavoties.

Avoti: EH

apsirties   apv.

1. Strauji izaugt, sadīgt viscaur.

Avoti: EH

Apsirts   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Kolhīdas valdnieka Aiēta dēls un burves Mēdejas brālis, kuru Mēdeja nogalināja bēgot kopā ar argonautiem, lai aizkavētu Aiēta vajāšanu.

Avoti: Mit

apsis   apv.

1. Apse.

Avoti: EH

Apsis   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā auglības dievs vērša izskatā, pielūgts Memfisā.

Avoti: SvN

āpsis   -ša, v.

1. Sermuļu dzimtas suga ("Meles meles", senāk "Meles vulgaris"), vidēji liels plēsējs ar garu purnu, pagaru, rupju apmatojumu, visēdājs, Latvijā dzīvo 5-10 tūkstoši indivīdu.

Āpšu suns— neliels suns ar gludu apmatojumu, īsām, līkām kājām, garu ķermeni.

2. apv. Cūku suga; maza cūciņa.

3. žarg. Muļķis.

Avoti: LLVV, ME, EH, SLG

apsist   -situ, -sit, -sit, pag. -situ; trans.

1. Piesitot (piemēram, dēļus, ādu), pārklāt (ko visā platībā, visapkārt).

2. sar. Nosist, nogalināt (daudzus vai visus).

// pārn. Sitot (ar ko), apdzēst (uguni).

3. Notriecot zemē, bojāt (par krusu).

// sar. Nošķiest (ar ko visapkārt) - par lietu.

4. sar. Apgāzt, arī apgāzt un saplēst.

5. Ar skaņu, sitienu pavēstīt (laiku) - par pulksteni; nosist.

6. apv. Piesist zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apsisties   -sitos, -sities, -sitas, pag. -sitos; refl.

1. Strauji apgriezties, pagriezties pretējā virzienā (par cilvēku).

2. Strauji apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

3. parasti 3. pers.; sar. Refi. --> apsist (4).

4. novec. Pārklāties (ar izsitumiem, vātīm u. tml.); saslimt (ar slimību, kas rada izsitumus, vātis u. tml.).

5. apv. Nosisties.

Avoti: LLVV, MiV

apsists   žarg.

1. Muļķīgs, dumjš; nenormāls, dīvains.

Avoti: SLG

apsita   apv.

1. Vēja brāzma (virpulis).

Avoti: EH

apsitām   apv.

1. Brāzmām, nevienmērīgi.

Apsitām satīts— aukla ir nelīdzeni satīta, ja viens pavediens ir stingrāk, otrs vaļīgāk pievilkts.

Avoti: ME

apsitīgs   apv.

1. Izveicīgs, veikls, manīgs.

2. Mainīgs, grozīgs, nepastāvīgs (par vēju).

Avoti: ME

apsitināt   apv.

1. Aptīt, aptīstīt.

Avoti: EH

apsitināties   apv.

1. Ātri apgriezties apkārt (atkārtoti).

Avoti: EH

apsitīrija   med.

1. Funkcionāla afonija, pilnīgs mēmums, nespēja pat čukstēt.

Avoti: TM

apsitnis   apv.

1. Apmetnis.

Avoti: ME

apsitums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apsist (1).

Avoti: LLVV

apsk.   saīs.

1. Apskats.

Avoti: LLVV

apskābe   -es, dsk. ģen. -bju, s.; ķīm.

1. Skābe, kurā skābi veidojošam elementam ir viszemākā oksidācijas pakāpe.

Avoti: LLVV

apskābēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka mazliet ieskābst; saskābēt (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

apskabināt   apv.

1. Apšķebināt.

Avoti: EH

apskabināties   apv.

1. Apšķebināties.

Avoti: EH

apskabīt   apv.

1. Apcirst (krūmus).

Avoti: ME

apskābt   parasti 3. pers., -skābst, pag. -skāba; intrans.

1. Kļūt mazliet skābam.

Avoti: LLVV

apskādēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.; sar.

1. Nodarīt kaitējumu; sabojāt.

2. Iemīļots zagļu runas veids, lai attaisnojoši apzīmētu savus grēkus.

Avoti: MLVV, ME

apskādēties   apv.

1. Nodarīt sev ko nevēlamu, kaitīgu.

Avoti: ViV

apskaidrība   -as, s.; parasti vsk.

1. Domu, apziņas skaidrība.

2. rel. Budismā - visas esamības patiesības atskārsme, ko sasniedza Buda meditācijā.

Avoti: LLVV, R1

apskaidrošanās   rel.

1. Jēzus parādīšanās dievišķā godībā.

2. Kristieša stāvoklis mūžībā, kur viņš vairs nebūs pakļauts iznīcības draudiem.

Avoti: GT

apskaidrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt skaidru (apziņu, prātu); radīt skaidrību.

2. Radīt labu, mierīgu noskaņojumu; paust šādu noskaņojumu.

Avoti: LLVV

apskaidrotība

1. Sevišķa skaidrības iestāšanās apziņā, kam bieži seko tikumiska vai reliģiska pacilātība.

Avoti: LE

apskaidroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Refl. --> apskaidrot (1).

2. Refl. --> apskaidrot (2).

Avoti: LLVV

apskaidrots   adj.

1. Tāds, kas kļuvis mierīgs, cildens; tāds, kurā izpaužas šāda īpašība.

Avoti: LV87

apskaisties   -skaišos, -skaisties, -skaišas, pag. -skaitos; refl.

1. Sadusmoties.

Avoti: LLVV

apskaišanās

1. Vieglas pārejošas dusmas bez tieksmes kādam nodarīt sāpes.

Avoti: LE

apskaitīt

1. apv. Aprēķināt, skaitīt.

2. žarg. Apkrāpt norēķinoties (parasti veikalā).

Avoti: ME, SLG

apskaits   apv.

1. Aprēķins, rēķins.

Avoti: ME

apskaitulīgs   apv.

1. Tāds, ko viegli var nokaitināt.

Avoti: ME

apskalāt   apv.

1. Tekot pāri vai garām, apšļākt (ko).

2. Noskalot.

Avoti: KiV

apskaldīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Skaldot apdarināt.

Avoti: LLVV

apskalināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vairākkārt apskalot (kāda trauka iekšpusi, trauku grozot, kratot).

Avoti: LLVV

apskalot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Skalojot vai aplaistot mazliet nomazgāt; apmazgāt.

2. parasti 3. pers. Tekot (kam) pāri vai garām, apšļākt (ko) - par straumi, viļņiem.

Avoti: LLVV

apskalot   apv.

1. Apsist ar skaliem.

Avoti: ME

apskaloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos;

1. Refl. --> apskalot(1).

Avoti: LLVV

apskambāt   apv.

1. Apskaldīt, apskrambāt.

2. Ievainot, apdauzīt, sabojāt.

Avoti: EH

apskandināt   apv.

1. Ļaut skanēt dziesmām pa visu apvidu.

Avoti: EH

apskaņošana

1. Akustiskā lauka radīšana laukumā, telpā vai kādā tās daļā.

Avoti: LPE

apskaņot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Nodrošināt (piem., telpu, sarīkojumu) ar skanējumu (parasti mūzikas ierakstiem).

Avoti: MLVV

apskapstējums   novec.

1. Rezultāts --> apskapstēt.

Avoti: Lo

apskapstēt   parasti 3. pers., -skapst, pag. -skapstēja; intrans.; pareti.

1. Kļūt nespodram, pelēcīgam, patumšam (piemēram, par metāla vai stikla priekšmetu); arī apsūbēt.

Avoti: LLVV

apskarāties   apv.

1. Apdriskāties (kļūt apskrandušam, kankarainam).

Avoti: EH

apskaris   apv.

1. Apdriskāts, apskrandis.

Avoti: EH

apskarnīties   apv.

1. Ēst gavēņa laikā aizliegtus ēdienus.

Avoti: EH

apskārst   -skārstu, -skārsti, -skārst, arī -skāršu, -skārt, -skārš, pag. -skārtu; trans.; reti.

1. Apjaust, aptvert.

Avoti: LLVV

apskate   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Iepazīšanās (ar ko), (to) apskatot; apskatīšana.

2. jur. Darbība, ko veic kriminālprocesā un civilprocesā izziņas izdarītājs, prokurors, tiesnesis vai tiesa, lai atklātu nozieguma pēdas, atklātu citus lietiskos pienākumus, iegūtu informāciju par apstākļiem un objektiem, kam ir nozīme nozieguma atklāšanā.

Avoti: LLVV, JtV

apskatība   apv.

1. Apdomība, piesardzība.

Avoti: EH

apskatiens   apv.

1. Vienreizējs skatiens visapkārt, apskatīšanās.

Avoti: ME

apskatīgs   apv.

1. Piesardzīgs, apdomīgs, tāds, kas pamatīgi apskata savu apkārtni.

Avoti: ME

apskatīšana

1. Darbība, process --> apskatīt.

2. jur. Civilprocesuāla un kriminālprocesuāla darbība ko veic tiesas amatpersonas liecinieku klātbūtnē apskatot nozieguma vietu, līdzekļus u. tml.

Avoti: KV

apskatīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ar skatienu uztvert, aptvert; skatoties iepazīties (ar ko), arī izpētīt (ko).

Apskatīt (arī noskatīt, nopētīt) no galvas līdz kājām— ziņkārīgi, arī nekautrīgi aplūkot kādu.

2. Iztirzāt, kritiski novērtēt; aplūkot.

Avoti: LLVV

apskatīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Paraudzīties (visapkārt), lai ko pārredzētu vai ieraudzītu.

2. Apskatīt (1).

Avoti: LLVV

apskatnieks   v.

1. Žurnālists, kas specializējies apskatu veidošanā.

Avoti: MLVV

apskats   -a, v.

1. Secīgs pārskats.

Avoti: LLVV

apskaudība   apv.

1. Naids, naidīgi noskaņotu cilvēku piesaukta slimība, nelaime, piesaukts lāsts.

Avoti: ME

apskaust   -skaužu, -skaud, -skauž, pag. -skaudu; trans.

1. Izjust skaudību (pret kādu).

2. apv. Iznīcināt.

Avoti: LLVV, DžP

apskaustīt   apv.

1. Apkaustīt, apkalt.

Avoti: ME

apskaut   -skauju, -skauj, -skauj, pag. -skāvu; trans.

1. Liekot (rokas kādam apkārt), apņemt, aptvert (lai paustu maigumu, sirsnību, mīlestību).

// pārn. Apņemt, pārņemt (par uguni, ūdeni).

// pārn. Apņemt, pārņemt (par gaisu, tumsu, aukstumu u. tml.).

// pārn. Atrasties (kam apkārt vai vairākās pusēs) - par kokiem, mežu, teritoriju.

Avoti: LLVV

apskauties   -skaujos, -skaujies, -skaujas, pag. -skāvos; refl.

1. Apskaut vienam otru.

// pareti. Apskaut.

Avoti: LLVV

apskaužams   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko var apskaust; tāds, kas izraisa skaudību.

Avoti: MLVV

apskava   -as, dsk. ģen. -vu, s.; tehn.

1. Detaļa (mašīnā, iekārtā), ar ko aptverot savieno, nostiprina, piestiprina.

Avoti: LLVV

apskave   apv.

1. Ietvars.

Avoti: EH

apskāviens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> apskaut.

// parasti dsk. Skavas.

Avoti: LLVV

apsklandēt   apv.

1. Ietvert ar kāršu žogu, sadzīt aplokā.

Avoti: ME

apskleist   apv.

1. Apklāt ar plānu kārtu.

Avoti: EH

apskolot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Nepilnīgi, arī pavirši izglītot; nepabeigt izglītošanu; paskolot.

Avoti: LLVV

apskolot   apv.

1. Apburt.

Avoti: ME

apskrābāt   apv.

1. Apgrauzt, apskrubināt, visapkārt nokasīt, nokasīt, noberzt.

Avoti: ME

apskrabināt   apv.

1. Apskrubināt.

Avoti: ME

apskrabinēt   apv.

1. Apskrubināt (kaulus).

2. Nokasīt visapkārt.

Avoti: KiV

apskrabt   apv.

1. Apkalst ar netīrumiem.

Avoti: KiV

apskraidelēt   apv.; nievājoši

1. Apskraidīt.

Avoti: EH

apskraidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Skraidot, arī ātri ejot, pabūt (vairākās vai visās vietās).

// sar. Apmeklēt (daudzus vai visus).

Avoti: LLVV

apskrambāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Mazliet saskrambāt (visapkārt vai vietumis).

Avoti: LLVV

apskrambāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos;

1. Refl. --> apskrambāt.

Avoti: LLVV

apskramstīt   apv.

1. Mazliet pieskarties ar zobiem, iekost (parasti par zirgiem).

Avoti: ME

apskramstīties   apv.

1. Savstarpēji pieskarties ar zobiem, iekost.

Avoti: ME

apskrandāties   apv.

1. Apdriskāties.

Avoti: EH

apskrandējis   apv.

1. Apskrandis, noskrandis, skrandains, nonēsāts, sadriskāts.

Avoti: ME

apskrandis   -ušais; s. -usi, -usī;

1. Apdriskājies (par apģērbu, apaviem u. tml.); apskrandojis (1).

2. Tāds (cilvēks), kam ir apdriskājies apģērbs; apskrandojis (2).

Avoti: LLVV, T

apskrandojis   -ušais; s. -usi, -usī;

1. Apdriskājies (par apģērbu, apaviem u. tml.); apskrandis (1).

2. Tāds (cilvēks), kam ir apdriskājies apģērbs; apskrandis (2).

Avoti: PP, T

apskrandoties

1. Apdriskāties.

Avoti: PP, T

apskrāpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mazliet saskrāpēt (visapkārt vai vietumis).

Avoti: LLVV

apskrāpēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> apskrāpēt.

Avoti: LLVV

apskrapstēt   apv.

1. Apsūbēt.

Avoti: KnG

apskrēdāt   apv.

1. Sasprēgāt, kļūt saplaisājušam netīrības vai asa vēja iedarbības dēļ.

Avoti: EH

apskretelēt   apv.

1. Nosmērēties ar gļotām.

Avoti: EH

apskretis   -ušais; s. -usi, -usī; apv.

1. Netīrs, apkaltis ar netīrumiem.

Avoti: LLVV

apskribināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Apgrauzt (visapkārt vai vietumis) - parasti par pelēm, žurkām.

Avoti: LLVV

apskriet   -skrienu, -skrien, -skrien, arī -skreju, -skrej, -skrej, pag. -skrēju;

1. intrans. Skrienot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Skriet apkārt.

// pārn. Ātri pārskatīt (apkārtējo) - par acīm, skatienu; arī ātri apskatīt.

2. trans. Skrienot, arī ātri ejot, pabūt (vairākās vai visās vietās).

// sar. Apmeklēt (daudzus vai visus).

// pārn. Ātri izplatīties (par slavu, ziņām, baumām u. tml.).

3. trans.; reti. Skrienot aizsteigties priekšā, pārspēt kādu skriešanā; noskriet.

4. apv. Paskriet zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apskrieties   tikai 3. pers., -skrienas, pag. -skrējās; refl.; sar.

1. Savienojumā "sirds apskrienas" - pārņem sarūgtinājums, apvainojums.

Avoti: LLVV

apskrīpāt   apv.

1. Apskrāpēt.

Avoti: EH

apskrote   apv.

1. Sieviešu svārku augšējā mala.

Avoti: ME

apskrotēt   apv.

1. Apšūt sieviešu svārku augšējo malu.

Avoti: ME

apskrubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Skrubinot atdalīt sīkus gabaliņus (visapkārt vai vietumis).

Avoti: LLVV

apskrubīt   apv.

1. Apskrubināt.

Avoti: EH

apskrūvēt   apv.

1. Skrūvējot apkārt, piestiprināt.

Avoti: EH

apskubināt   apv.

1. Pasteidzināt nāvi.

Avoti: EH

apskubīt   apv.

1. Slikti (nekārtīgi) apgriezt (matus), nekārtīgi nopļaut.

Avoti: EH

apskujot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Apspraust skujas, mazas eglītes, priedītes; pārklāt ar skujām.

Avoti: LLVV

apskulbināt   apv.

1. Apzvanīt.

Avoti: EH

apskulbīt   apv.

1. Visapkārt nocirst zarus, atzarot.

Avoti: ME

apskumdināšana   apv.

1. Skumdināšana, apbēdināšana, sāpināšana.

Avoti: EH

apskumdināt   apv.

1. Apbēdināt, sāpināt.

Avoti: EH

apskumjot   apv.

1. Skumdināt, apbēdināt, sāpināt.

Avoti: ME

apskumt   -skumstu, -skumsti, -skumst, pag. -skumu; intrans.; pareti.

1. Mazliet noskumt.

Avoti: LLVV

apskundēt   apv.

1. Nopelt, appelt.

Avoti: EH

apskundiņš   apv.

1. Nopēlums.

Avoti: EH

apskunstot   apv.

1. Apburt.

Avoti: EH

apskupstēt   apv.

1. Apskapstēt.

Avoti: EH

apskūpstīt   apv.

1. Aplaizīt, nolaizīt visapkārt.

Avoti: ME

apskupstīt   apv.

1. Apskūpstīt.

Avoti: EH

apskurbelēties   apv.

1. Kļūt noskrandušam.

Avoti: EH

apskurbelēties   apv.

1. Atkārtoti apskurbt, apreibt.

Avoti: EH

apskurbināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Būt par cēloni, ka apskurbst (1); apreibināt.

2. Būt par cēloni, ka apskurbst (2); apreibināt.

Avoti: LLVV

apskurbināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Apskurbināt (1) sevi; apreibināties.

2. Apskurbināt (2) sevi; apreibināties.

Avoti: LLVV

apskurbinošs

1. Reibinošs; tāds, kas izraisa dziļu ekstāzi.

Avoti: MV

apskurbt   -skurbstu, -skurbsti, -skurbst, pag. -skurbu; intrans.

1. Nokļūt skurbuma stāvoklī, īslaicīgi zaudēt apziņas skaidrību (parasti alkoholisku vielu ietekmē); apreibt.

2. Sajūsmināties, aizmirsties; apreibt.

Avoti: LLVV

apskurbums   -a, v.; parasti vsk.

1. Stāvoklis --> apskurbt (1); apreibums.

Avoti: LLVV

apskurināt   apv.

1. Kustināt no visām pusēm šurpu turpu (piemēram, lazdu krūmu, raugot, vai nav kādi rieksti vēl klāt palikuši).

Avoti: EH

apskūris   apv.

1. Apņemt ar vieglām pūkām; šķiedrains.

Avoti: ME

apskuris   apv.

1. Sadriskāts.

Avoti: ME

apskust   apv.

1. Apskūt, noskūt.

2. Nomizot (daudzus, visus nevārītus kartupeļus, daudzas, visas nevārītas saknes).

Avoti: EH, KiV

apskust   apv.

1. Pārklāties ar sviedriem un netīrumiem.

Avoti: EH

apskusties   apv.

1. Apskūties, noskūties.

2. Pārgatavošanās dēļ pazaudēt (ļaut nokrist) akotus.

3. Nokasīt, norīvēt.

Avoti: EH

apskūt   apv.

1. Noskūt.

2. Apmānīt, piekrāpt.

Avoti: EH

apskūties   apv.

1. Noskūties.

2. Pievilties, apkrāpties.

Avoti: EH

apslābt   parasti 3. pers., -slābst, pag. -slāba; intrans.; pareti.

1. Kļūt vājākam (par uguni, liesmām, gaismu).

Avoti: LLVV

apslacināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vairākkārt apslacīt.

Avoti: LLVV

apslacināties

1. Refl. --> apslacināt.

2. Neviļus tikt apslacinātam.

Avoti: PP, T

apslacīt   -slaku, -slaki, -slaka, pag. -slacīju; trans.

1. Slakot pārklāt (ar šķidrumu visapkārt vai vietumis).

// pārn.; sar. Atzīmēt ar iedzeršanu.

Avoti: LLVV

apslacīties   -slakos, -slakies, -slakās, pag. -slacījos; reti.

1. Refl. --> apslacīt.

2. Neviļus tikt apslacītam.

Avoti: LLVV

apslāga   apv.

1. Vairāku nelaimes gadījumu sakritība.

Avoti: ME

apslāgt   apv.

1. Apslāpēt, nosmacēt.

2. Piespiest apklust.

Avoti: EH

apslaistīt   apv.

1. Sastutēt visapkārt (tādā veidā kaut ko atbalstot).

Avoti: EH

apslaka   apv.

1. Apslacīšana.

Avoti: ME

apslaktēt   žarg.

1. Nogalināt (visus vai daudzus).

Avoti: SLG

apslampāt   apv.

1. Smagnēji apiet apkārt (ar smagiem apaviem).

Avoti: EH

apslānēt   apv.

1. Apslānīt.

Avoti: EH

apslānīt   apv.

1. Apkarot, nonāvēt (daudzus).

Avoti: ME

apslapēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apslapināt.

Avoti: LLVV

apslāpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka apslāpst (uguns); apdzēst, nodzēst.

// pārn. Apvaldīt (jūtas, to izpausmi).

// pārn. Apspiest, nomākt (centienus).

2. parasti 3. pers. Būt par cēloni, ka kļūst nedzirdams, vāji dzirdams.

Avoti: LLVV

apslapināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Saslapināt (visapkārt vai vietumis).

// pārn.; sar. Atzīmēt ar iedzeršanu.

Avoti: LLVV

apslapināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> apslapināt.

2. Urinējot kļūt slapjam (parasti par zīdaini, mazu bērnu).

Avoti: LLVV

apslāpt   parasti 3. pers., -slāpst, pag. -slāpa; intrans.

1. Gaisa trūkuma dēļ apdzist.

// pārn. Kļūt vājākam (par spēku, gribu, interesi).

2. Gaisa trūkuma dēļ iet bojā (par daudziem vai visiem); noslāpt.

3. Kļūt nedzirdamam vai vāji dzirdamam.

Avoti: LLVV

apslapt   -slapstu, -slapsti, -slapst, retāk -slopu, -slopi, -slop, pag. -slapu; intrans.; reti.

1. Kļūt slapjam.

Avoti: LLVV

apslāt   apv.

1. Iet cauri, pārstaigāt.

Avoti: ME

apslaucīt   -slauku, -slauki, -slauka, pag. -slaucīju; trans.

1. Noslaucīt (visapkārt vai vietumis).

2. apv. Slaukot (ar slotu), pavirzīt zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apslaucīties   -slaukos, -slaukies, -slaukās, pag. -slaucījos;

1. Refl. --> apslaucīt.

Avoti: LLVV

apslaukt   apv.

1. Pieradināt pie slaukšanas (parasti jaunu govi, arī govi pēc atnešanās).

2. Pabeigt visu govju slaukšanu.

3. Daudzus apkrāpt kāršu spēlē vai veikalnieciskos darījumos.

Avoti: ĒiV, ME

apslēgt   apv.

1. Apspiest, nomākt.

2. Iežogot.

Avoti: EH

apslejot   apv.

1. Uzlikt zirgam vērzeles (iejūgu).

Avoti: EH

apslenderēt   apv.

1. Izklenderēt (apslaistīties).

Avoti: EH

apslepēt   apv.

1. Noslēpt, slēpt.

Avoti: ME

apslepkavot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Noslepkavot (daudzus vai visus).

Avoti: LLVV

apslēpot

1. Slēpojot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

Avoti: PP, T

apslēpšana

1. Darbība, process --> apslēpt.

2. jur. Noziedznieka vai nozieguma pēdu slēpšana, kā līdzdalības veids noziegumā vai patstāvīgs noziegums.

Avoti: KV

apslēpt   -slēpju, -slēp, -slēpj, pag. -slēpu; trans.

1. Paslēpt (zem kā).

2. Neizrādīt citiem (domas, jūtas u. tml.), apzināti neļaut (kam) izpausties.

Avoti: LLVV

apslēpties   -slēpjos, -slēpies, -slēpjas, pag. -slēpos; refl.

1. Slēpjoties paiet palīst (zem kā), ielīst (kur); paslēpties, noslēpties.

Avoti: LLVV

apslēpts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apslēpt.

2. Tāds, kas vēl nav izraisījies, izpaudies (par spēku, enerģiju u. tml.).

Apslēptais (slimības) periods— laiks no infekcijas iekļūšanas organismā līdz slimības sākumam.

Avoti: LLVV, JtV

apslīcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Noslīcināt (daudzus vai visus).

Avoti: LLVV

apslīdēt   apv.

1. Noslīdēt visapkārt, apšļukt.

2. Paslīdēt zem kaut kā.

Avoti: EH

apslidināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Slidinoties apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Slidināties apkārt.

Avoti: LLVV

apslidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Slidojot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Slidot apkārt.

// trans.

Avoti: LLVV

apsliedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Ejot vai braucot (pa pļavu, tīrumu u. tml.), atstāt sliedes, pēdas (pieliecot pie zemes zāli, labību u. tml.).

Avoti: LLVV

apsliekāt   apv.

1. Nosiekaloties, apsiekalot.

Avoti: EH, KiV

apsliekāties   apv.

1. Nosiekaloties.

Avoti: EH

apsliekot   apv.

1. Apslienāt, nosiekalot.

Avoti: ME

apslienāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Apsiekalot.

Avoti: LLVV

apslienāties   apv.

1. Nosiekaloties.

Avoti: EH

apsliet   apv.

1. Uzsliet, nolikt apkārt; visapkārt, apkārt balstīt, atbalstīt.

2. Kādu darbu lēnām un muļķīgi pastrādāt.

Avoti: ME, EH

apslīgt   apv.

1. Apgulties uz sāniem.

Avoti: EH

apslīkt   parasti 3. pers., -slīkst, pag. -slīka; intrans.

1. Noslīkt (par daudziem vai visiem).

2. apv. Tikt ierobežotam, ieslēgtam plūdu dēļ.

Avoti: LLVV, EH

apslimēt   apv.

1. Sākt sajust dzemdību sāpes.

Avoti: EH

apslimt   -slimstu, -slimsti, -slimst, pag. -slimu; intrans.

1. Kļūt viegli slimam.

Avoti: LLVV

apslinkot   apv.

1. Palaisties slinkumā.

Avoti: ME

apslinkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Apslinkt.

Avoti: LLVV

apslinkt   -slinkstu, -slinksti, -slinkst, pag. -slinku; intrans.

1. Kļūt slinkam, ļauties slinkumam.

Avoti: LLVV

apslīpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Slīpējot (visapkārt, no virspuses), padarīt gludu.

// pārn.; sar. Ietekmēt (cilvēku) tā, ka viņš apgūst pieklājības normas, manieres; dot praktisku pieredzi.

Avoti: LLVV

apslīpēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Tikt apslīpētam.

// pārn.; sar. Kļūt pieklājīgākam, apgūt manieres.

Avoti: LLVV

apslist   apv.

1. Izbeigt, mitēties; apklust, aprimt.

Avoti: ME, LE

apslodzīt   apv.

1. Noslogot, nospiest.

Avoti: ME

apslogas   apv.

1. Biezi dēļi, ar kuriem tiek pārklātas lubu jumta lubiņas jumta korē.

2. Žagari ar virsū uzliktiem akmeņiem, ar ko apmērktie lini tiek noturēti iekšā ūdenī.

Avoti: ME, EH

apslogāt   apv.

1. Apslodzīt.

Avoti: EH

apslokāt   apv.

1. Apmeklēt slaistoties (klejojot).

Avoti: EH

apslotēt   apv.

1. Apslokāt.

Avoti: EH

apsludināt   apv.

1. Sludināt (lielā apgabalā).

Avoti: ME

apslūžāt   apv., niev.

1. Lēnā, neveiklā gaitā apstaigāt (velkot kājas gar zemi).

Avoti: ViV

apsmacēt   apv.

1. Noslāpēt.

Avoti: ME

apsmacināt   apv.

1. Noslāpēt, nosmacēt.

Avoti: EH

apsmādēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Nopelt, noniecināt.

Avoti: LLVV

apsmaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju, trans.

1. Ar smaidu, humoru izpaust savu attieksmi (pret ko).

Avoti: MLVV

apsmakoties   apv.

1. Sākt smakot.

2. Apbezdēties.

Avoti: ViV, EH

apsmakt   apv.

1. Kļūt karstākam; noslāpēt.

2. Sabojāties, sākt smakot (gaļa).

Avoti: ME

apsmalstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pavirši vai nepilnīgi nosmalstīt (šķidrumu, tā virskārtu); nosmalstīt šķidrumu, tā virskārtu (daudzos vai visos traukos).

Avoti: LLVV

apsmekšēties   apv.

1. Apsmērēties, kļūt netīram.

Avoti: EH

apsmeķēt   apv.

1. Mazliet pagaršot.

Avoti: EH

apsmelt   -smeļu, -smel, -smeļ, pag. -smēlu; trans.; reti.

1. Pavirši vai nepilnīgi nosmelt (šķidrumu, tā virskārtu); nosmelt šķidrumu, tā virskārtu (daudzos vai visos traukos).

Avoti: LLVV

apsmeltēt   apv.

1. Apdedzināt ķieģeļus virspusēji (nepietiekoši ilgi).

Avoti: EH

apsmerdēt   apv.

1. Sabojāt gaisu ar sliktu smaku.

2. Stipri sakompromitēties, pazaudēt labo slavu, reputāciju.

3. Padarīt smirdīgu.

Avoti: ME, EH, MiV

apsmērēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Apziest.

Avoti: LLVV

apsmērēties   apv.

1. Aptraipīties.

Avoti: ĒiV

apsmidzināšana

1. Darbība, process --> apsmidzināt.

2. Augkopībā - vienmērīga augu virsmas noklāšana ar ļoti sīku pesticīda vai cita šķidruma pilienu kārtu kaitēkļu, slimību vai nezāļu apkarošanai, fizioloģiski aktīvu vielu ievadīšanai.

Avoti: ZTV

apsmidzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Smidzinot (kādu šķidrumu), pārklāt (ko).

Avoti: LLVV

apsmidzināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> apsmidzināt.

Avoti: LLVV

apsmieklis   apv.

1. Apsmiekls.

Par apsmiekli— par cēloni zobgalībām, izsmieklam.

Avoti: KiV

apsmiekls   -a, v.; parasti vsk.

1. Dzēlīga, nicīga zobgalība; izsmiekls.

Avoti: LLVV

apsmiet   -smeju, -smej, -smej, pag. -smēju; trans.

1. Ar asiem, dzēlīgiem smiekliem, zobošanos izpaust savu negatīvo attieksmi, ironiju, nicinājumu u. tml. (pret kādu); izzobot; izsmiet.

Avoti: LLVV

apsmieties   parasti nenoteiksmē; refl.

1. Savienojumā "(ne)ļauties apsmieties": (ne)ļaut sevi apsmiet.

Avoti: LLVV

apsmildzināt   apv.

1. Aprasināt ar smalku lietu.

Avoti: ME

apsmirdēt   apv.

1. Apsmirdināt.

Avoti: EH

apsmirdināt   apv.

1. Padarīt smirdīgu, piepildīt ar smaku (smirdoņu).

Avoti: EH

apsmirst   apv.

1. Tikt apņemtam ar smaku, smirdēt visapkārt.

2. Kļūt smirdīgam.

3. Kļūt pretīgam; nokaitināt.

Avoti: ME, EH

apsmulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Aptraipīt.

Avoti: LLVV

apsmulēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; sar.

1. Refl. --> apsmulēt.

Avoti: LLVV

apsmulis   apv.

1. Netīrs, nosmulējies.

Avoti: ME

apsmullāt   apv.

1. Apsmulēt, notašķīt.

Avoti: ME

apsmuļāt   apv.

1. Apsmulēt, notašķīt.

Avoti: EH

apsmuļļāt   apv.

1. Aptraipīt, apvārtīt.

Avoti: ViV

apsmurgāt   apv.

1. Apsmulēt, padarīt netīru ar deguna gļotām.

2. Nekārtīgi ēdot, sabojāt, padarīt nelietojamu (ēdienu).

3. Aptraipīt.

Avoti: ME, ĒiV

apsmurgāties   apv.

1. Apsmulēties, notašķīties.

Avoti: ME

apsmurināt   apv.

1. Apbēdināt, saskumdināt.

Avoti: EH

apsmurināties   apv.

1. Apbēdināties, noskumt.

Avoti: EH

apsmurst   apv.

1. Būt nogurušam, pārgurušam.

Avoti: ME

apsnapstēt   apv.

1. Noraut, nograuzt visapkārt.

Avoti: ME

apsnāpt   apv.

1. Nekārtīgi nogriezt.

Avoti: EH

apsnāt   apv.

1. Apsviest, aplikt, apņemt.

2. Apstaigāt, apskriet, apiet (bez īstas vajadzības).

3. Pavirši apgriezt, appļaut.

4. Nekārtīgi apcirst.

5. Nelādzīgi aptēst.

6. Nevajadzīgi apgriezt.

7. Apēst šur un tur.

8. Sakraut nekārtīgi, nelīdzeni.

Avoti: ME, EH

apsnausties   apv.

1. Netīši, neviļus iesnausties.

Avoti: ME

apsniegt   apv.

1. Pasniegt visapkārt.

2. Aptvert, apņemt.

Avoti: ME

apsnigot   apv.

1. Pārklāties ar sniegu; apsnigt.

Avoti: EH

apsnigt   -sniegu, -sniedz, -snieg, pag. -snigu; intrans.

1. Tikt pārklātam ar sniegu.

Avoti: LLVV

apsodīt   apv.

1. Notiesāt.

Avoti: KiV

apsolījumi   rel.

1. Bībelē dotie Dieva solījumi par Pestītāju, grēku piedošanu, mūžīgo dzīvību, debesu valstību u. c.

Avoti: TK-80

apsolījums   -a, v.; reti.

1. Solījums.

Avoti: LLVV

apsolīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Dot solījumu (ko paveikt, izdarīt).

2. t. poēt. Solīt, ka atdos par sievu.

Avoti: LLVV

apsolīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Dot solījumu, apsolīt (ko veikt, darīt).

2. t. poēt. Apsolīt kļūt par sievu (kam).

Avoti: LLVV

apsoļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Soļojot apvirzīties, apiet (ap ko, kam apkārt).

2. trans. Apstaigāt (kādu teritoriju).

3. trans. Soļojot izveidot (loku, apli).

4. apv. Apsteigt iešanā.

Avoti: LLVV, EH

apspaide   -žu, s.

1. Metāla spiedapstrādes veids, kas samazina sagataves šķērsgriezuma laukumu un palielina tās garumu.

Avoti: LPE

apspaidelēt   apv.

1. Atkārtoti aptaustīt - mazliet spiežot.

Avoti: EH

apspaidība   apv.

1. Spaidi.

Avoti: EH

apspaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Aptaustīt, pārbaudīt spaidot (visapkārt vai vietumis).

2. apv. Spaidot apvārdot.

Avoti: LLVV, ĒiV

apspaidīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.; reti.

1. Mazliet saspaidīties (visapkārt vai vietumis).

2. Savienojumā "(ne)ļaut(ies) apspaidīties": (ne)ļaut(ies) sevi apspaidīt.

3. apv. Atļaut aptaustīt.

Avoti: LLVV, EH

apspalēt   apv.

1. Nocirst (lielu skaitu objektu).

Avoti: EH

apspalvojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Spalvu kopums, kas klāj (putna) ķermeni.

Avoti: LLVV

apspalvot

1. Pārklāt, apaugt ar spalvām.

Avoti: PP, T

apspalvoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Pārklāties, apaugt ar spalvām.

Avoti: LLVV

apspalvots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pārklāts ar spalvām, apmatojumu.

Avoti: MLVV

apspaļēt   apv.

1. Apkaut.

2. Apbērt, aplipt ar spaļiem.

Avoti: ME

apspārdīt   apv.

1. Apgāzt, atkārtoti sitot (ar kājām), spārdot.

2. Apmētāt, atkārtoti spārdot.

Avoti: EH

apspārēt   apv.

1. Aplikt ar spārēm.

Avoti: EH

apspēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Darbība, process --> apspēlēt (1).

2. Darbība, process --> apspēlēt (2).

Avoti: LLVV

apspēlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Spēlējot (šahu, kārtis u. tml.), pieveikt (partneri).

2. Izvērst darbību (lugas iestudējumā ap kādu faktu, notikumu, priekšmetu).

Avoti: LLVV

apspert   apv.

1. Apgāzt, sperot ar kāju.

2. Nospert (par zibeni) (visu objektu kopumu).

3. Pasviest kam apakšā.

Avoti: EH, ĒiV

apsperties   apv.

1. Pārvērsties.

2. Strauji apgāzties.

3. Strauji speroties, apgriezties.

4. Strauji, ātri paskriet zem kā.

Avoti: EH, ĒiV, ViV

apspēt   apv.

1. Paspēt.

2. Spēt.

Avoti: EH

apspīdēt   parasti 3. pers., -spīd, pag. -spīdēja (retāk -spīda, 1. konj.); trans.

1. Spīdot izstarot gaismu (pār ko) - par gaismas avotu; apgaismot, krītot (uz ko) - par gaismu.

2. pārn. Padarīt priecīgu, gaišu (par jūtām, idejām u. tml); apmirdzēt.

Avoti: LLVV

apspīdināt   apv.

1. Pakļaut gaismas stariem.

Avoti: EH

apspiedējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas apspiež (1). 2. Cilvēks, kas apspiež (2).

Avoti: LLVV

apspieķot   apv.

1. Iestiprināt spieķus apkārt (riteņa rumbai).

Avoti: ViV

apspiest   -spiežu, -spied, -spiež, pag. -spiedu; trans.

1. Neļaut brīvi dzīvot, attīstīties; nomākt.

2. Ar stingru varu, militāru spēku izbeigt, pārtraukt (piemēram, sacelšanos, revolūciju).

3. Apvaldīt (jūtas, to izpausmi).

Avoti: LLVV

apspiestība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, rezultāts -> apspiest (1); nebrīve.

Avoti: LLVV

apspiests   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apspiest.

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Tas, ko apspiež, kas atrodas pakļautībā.

Apspiesto Eiropas Tautu asambleja— starptautiska nāciju pašnoteikšanās tiesību aizstāvēšanas organizācija (angļu "Assembly of Captive European Nations" - ACEN), dibināta 1954. g.

Avoti: LLVV

apspiešana

1. Darbība, process --> apspiest.

2. psih. Psihoanalīzē - vairāk vai mazāk apzināta cenšanās izpiest no apziņas nepieņemamo Ego vai Super Ego saturu, kas saistīta ar dziņu, vai arī tā turēšana bezapziņā.

3. Sociālā konflikta teorijās - saprot kā konflikta vienas puses darbību, vērstu uz pretējās puses sociālās iespējas ierobežošanu un/vai iznīcināšanu.

Avoti: Psh

apspiežamais   novec.

1. Apspiešanai pakļkautais.

Avoti: Lo

apspiguļot   apv.

1. Apstarot, apspīdēt.

Avoti: ME

apspīguļot   apv.

1. Apstarot, apspīdēt.

Avoti: ME

apspīlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. parasti divd. formā: apspīlēts. Ļoti cieši apņemt, apkļaut (parasti par drēbēm, apaviem).

Avoti: LLVV

apspirāt   apv.

1. Apbārstīt ar spirām (izdalot tās).

Avoti: EH

apspirdzināt   apv.

1. Atspirdzināt.

Avoti: ME

apspirināt   apv.

1. Apspirāt.

Avoti: EH

apspļaudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Spļaudot aptraipīt; vairākkārt uzspļaut.

// pārn. Noniecināt, nozākāt (parasti nepamatoti).

Avoti: LLVV

apspļaut   -spļauju, -spļauj, -spļauj, pag. -spļāvu; trans.

1. Spļaujot aptraipīt; vairākkārt uzspļaut.

Avoti: LLVV

apspļāvas   apv.

1. Fliegenmilbe.

Avoti: ME

apspodrināt   apv.

1. Apspīdēt, apmirdzēt.

2. Padarīt spodru (spožu, spīdīgu).

Avoti: EH

apspodrināties   apv.

1. Kļūt spodram (spožam, spīdīgam).

Avoti: EH

apspogāt   apv.

1. Kļūt slapjam no šķidruma, kas spiežas no ārpuses.

Avoti: EH

apspogot   apv.

1. Samaitāt, sagandēt, izķēmot.

Avoti: ME

apspoguļot   apv.

1. Apstarot ar spoguli.

Avoti: EH

apspoguļoties   apv.

1. Aplūkot sevi ar spoguli.

Avoti: EH

apspožināt   apv.

1. Apspodrināt.

Avoti: EH

apspožot   apv.

1. Apgaismot.

Avoti: ME

apsprādzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apņemt, aptvert (ap ko, kam apkārt), sastiprinot galus kopā ar sprādzi.

Avoti: LLVV

apsprādzināt   apv.

1. Likt nobeigties (visu dzīvnieku kopumu).

Avoti: EH

apsprāgt   parasti 3. pers., -sprāgst, pag. -sprāga; intrans.; sar.

1. Nobeigties (par daudziem vai visiem dzīvniekiem).

// vienk. Nomirt (par daudziem vai visiem cilvēkiem).

Avoti: LLVV

apspraudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Spraudot norobežot, arī pārklāt (ar ko).

Avoti: LLVV

apspraukt   apv.

1. Noplūkt, nolauzt.

2. Nedaudz aplobīt graudiem apvalku.

Avoti: ME, ĒiV

apsprauslāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. Apsprauslot.

2. Sprauslojot apriebt (kaiti, kas radusies no izbailēm).

Avoti: LLVV, KiV

apsprauslēt   apv.

1. Apsprauslot.

Avoti: EH

apsprauslot   -oju, -o, -o, pag. -oju,

1. Sprauslojot apšķiest (parasti ar siekalām).

Avoti: LLVV

apspraust   -spraužu, -spraud, -sprauž, pag. -spraudu; trans.

1. Spraužot norobežot, arī pārklāt (ar ko).

2. apv. Iespraust kam apakšā.

Avoti: LLVV, ĒiV

apsprēdzēt   apv.

1. Apsprādzēt.

Avoti: KiV

apsprēgāt   apv.

1. Visapkārt sprēgāt, iegūt plaisas, sasprēgāt.

2. Apšļakstīt (ar lielām lietus lāsēm, ar lietu).

Avoti: ME

apsprēgt   apv.

1. Apsprēgāt.

Avoti: EH

apsprendzēt   apv.

1. Piesprādzēt, apseglot.

Avoti: ME

apsprēst   apv.

1. Savērpt (daudz, visu).

Avoti: KiV

apspricēt   žarg.

1. Apšļakstīt.

2. Apčurāt (parasti par kaķiem).

Avoti: SLG

apspridzināt   apv.

1. Apslacīt, nošķiest.

2. Apbārstīt spridzinot.

3. Spridzinot apgāzt.

Avoti: EH

apspriede   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Sēde, sanāksme, kurā ko apspriež, pārrunā.

Avoti: LLVV

apspriedelēt   apv.

1. Nokritizēt, nopaļāt.

Avoti: ME

apspriedums   novec.

1. Jautājuma vai lietas apcerēšana no kāda viedokļa.

Avoti: KV

apspriest   -spriežu, -spried, -spriež, pag. -spriedu; trans.

1. Pārrunāt, izanalizēt (ko), izsakot vērtējumus, spriedumus.

Avoti: LLVV

apspriesties   -spriežos, -spriedies, -spriežas, pag. -spriedos; refl.

1. Savstarpēji apspriest (ko); apmainīties domām (par ko).

Avoti: LLVV

apspriņģāt   apv.

1. Mazliet apkaisīt (apslacīt) ar sāli.

Avoti: EH

apspriņģāt   apv.

1. Apskriet (apkārt kaut kam) lēkājot.

Avoti: EH

apsprukt   apv.

1. Steidzīgi apskriet (apkārt) bēgot.

2. Ātri pabēgt zem kā.

Avoti: EH, ViV

apspulgāt   apv.

1. Tikt nejauši apžilbinātam (ar spilgtu gaismu).

Avoti: EH

apspulgot   apv.

1. Apgaismot.

Avoti: ME

apspurāties

1. Kļūt spurainam.

Avoti: PP, T

apspurgt   apv.

1. Visapkārt plūksnoties.

Avoti: ME

apspuris   -ušais; s. -usi, -usī;

1. Tāds, kam ir atiruši diegu gali (piem., par apģērbu); spurains.

Avoti: MLVV

apspurt   parasti 3. pers., -spurst, pag. -spura, arī -spūra; intrans.; parasti divd. formā: apspuris, apspūris;

1. Kļūt spurainam, tādam, kam ir atiruši diegu gali (parasti par audumu, apģērbu).

Avoti: LLVV

APSR   saīs., vēst.

1. Autonomā Padomju Sociālistiskā Republika.

apss   apv.

1. Apse.

Avoti: EH

apst.   saīs.

1. Apstākļa vārds.

Avoti: LLVV

apstādījumi   -u, v.; tikai dsk.

1. Kokiem, košuma krūmiem, puķēm apstādīts laukums, josla (parasti pilsētā): augu kopums šādā laukumā, joslā.

Avoti: LLVV

apstādināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Likt apstāties: neļaut virzīties tālāk: panākt, ka apstājas: apturēt.

2. Pārtraukt (mašīnu, mehānismu) darbību.

3. Pārtraukt (norisi, procesu).

4. Neļaut veikt, turpināt (darbību).

5. jūrn. Nostādīt jahtu pret vēju un atlaist šotis.

Avoti: LLVV, JūVM

apstādīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Iestādīt (ap ko, kam apkārt).

2. Pabeigt stādīšanu; iestādīt (daudz vai visu).

3. apv. Iestādīt zem kā (piemēram, zem koka, krūma).

Avoti: LLVV, ViV

apstādīties   apv.

1. Pabeigt stādīšanu.

Avoti: ĒiV

apstaiga   -as, s.; pareti.

1. Darbība --> apstaigāt (1); apstaigāšana.

Avoti: LLVV

apstaigāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju;

1. intrans. Staigājot apvirzīties, apiet (ap ko, kam apkārt).

// trans.

2. trans. Staigājot nokļūt, pabūt (pie visiem vai daudziem, visā teritorijā).

// pārn. Pievērsties (daudziem vai visiem) - par skatienu, acīm; arī apskatīt.

// pārn. Tiekot virzītam, sūtītam, dotam apkārt, nonākt (pie daudziem vai visiem).

// pārn. Kļūt zināmam, pazīstamam, arī pieejamam daudzās vai visās vietās.

Avoti: LLVV

apstaipīt   apv.

1. Apvilkt, pārvilkt, apkārt pārvilkt.

Avoti: ME

apstāja   -as, s.; parasti vsk.

1. Pārtraukums (kādā darbībā, procesā u. tml.); apstāšanās.

Avoti: LLVV

apstāji   apv.

1. Apstātņi, apstāšanās; apstājamā vieta; lēkme, liga, kaite.

Zirgs ar apstājiem— niķīgs zirgs.

// apv. Kaite, kas saistīta ar kaprīzēm, slinkumu, slimīgām iedomām.

2. Apstāvi, apstāves, bēres.

3. Urīna aizturēšana, obstrukcija, mēnešreižu trūkums.

Avoti: ME, ViV

apstājiens   apv.

1. Uzturēšanās vieta, apstāšanās.

Avoti: EH

apstājš   apv.

1. Niķīgs.

Avoti: ME

apstāklenis   novec.

1. Apstākļa vārds, adverbs (vārdšķira).

Avoti: LV93

apstāklis   -ļa, v.

1. Parādība, kas pastāv līdztekus citām vai ir saistīta ar tām.

2. parasti dsk. Parādību kopums, nosacījumi, kas ietekmē (kā) norisi, nosaka (kā) eksistenci u. tml.

3. Teikuma palīgloceklis, kas norāda uz darbības vietu, laiku, cēloni u. tml. vai uz pazīmes mēru vai pakāpi.

Apstākļa vārds— vārdšķira, pie kuras pieder nelokāmi vārdi, kas apzīmē darbības vai stāvokļa pazīmi vai arī pazīmes (īpašības vai apstākļa) pazīmi; adverbs.

Apstākļa vārda saliktenis— salikts apstākļa vārds, kas darināts, apvienojot saliktenī apstākļa funkcijā lietotas nominālas (lietvārda) vārdkopas komponentus.

Avoti: LLVV

apstaknīties   apv.

1. Palikt stāvot.

2. Apstādināt.

Avoti: ME, EH

apstarāt   apv.

1. Pakļaut starojuma iedarbībai.

Avoti: KiV

apstarojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apstarot (2).

Apstarojuma doza— raksturo gaisa jonizāciju rentgenstarojuma vai gamma starojuma ietekmē.

Avoti: LLVV

apstarošana   s.

1. Darbība, process --> apstarot.

2. Iedarbošanās uz cilvēka organismu ar jonizējošo starojumu (ārstnieciskos nolūkos).

Avoti: MLVV

apstarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izstarot (gaismu pār ko); apspīdēt, apgaismot.

// pārn. Padarīt priecīgu, gaišu (par jūtām, idejām u. tml.); apmirdzēt.

2. Pakļaut starojuma iedarbībai.

Avoti: LLVV

apstaroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos;

1. Refl. --> apstarot (2); ļauties starojuma iedarbībai.

Avoti: LLVV

apstāstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Izklāstīt, pārstāstīt.

Avoti: LLVV

apstāsts   -a, v.; reti.

1. Izklāstījums, pārstāstījums.

Avoti: LLVV

apstāt   -stāju, -stāj, -stāj, pag. -stāju;

1. trans. Sastājoties apkārt, ielenkt (ko).

2. trans. Neatlaidīgi uzmākties, vajāt.

3. intrans.; pareti. Apstāties.

Avoti: LLVV

apstāte   apv.

1. Atpūta (pārtraukums, pauze).

Avoti: EH

apstāties   -stājos, -stājies, -stājas, pag. -stājos; refl.

1. Pārstāt kustēties, virzīties.

// pārn. Pārstāt virzīties uz priekšu (piemēram, rīcībā, arī attīstībā).

// pārn. Uz brīdi pievērsties (par skatienu).

// pārn. Pārdomājot vai pārrunājot pakavēties (pie kāda jautājuma, problēmas u. tml.).

2. Pārtraukt (darbu).

// pārn. Pārstāt ritēt (par laiku subjektīvā uztverē).

3. pareti. Sastāties (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV, SLG

apstatīt   apv.

1. Aplikt kaut kam apkārt.

2. Apstādīt, apaudzēt.

Avoti: ME, EH

apstātņi   apv.

1. Apstāji.

Avoti: EH

apstāvēt   -stāvu, -stāvi, -stāv, pag. -stāvēju; trans.; novec.

1. Bērēs teikt izvadīšanas runu, arī vadīt bēru ceremoniju.

Avoti: LLVV

apstāvētājs   -a, v.; novec.

1. Cilvēks, kas bērēs saka izvadīšanas runu, arī cilvēks, kas vada bēru ceremoniju.

Avoti: LLVV

apstāvēties   novec.

1. Sabojāties (par pārtikas produktiem).

Avoti: LV93

apstāvi   apv.

1. Apstāšanās; apstājamā vieta; lēkme, liga, kaite.

2. Bēres.

3. Urīna aizturēšana, obstrukcija, mēnešreižu trūkums.

Avoti: ME, MiV

apstāvināt   apv.

1. Sadzīt kopā (ganāmpulku) un vairs neļaut izklīst (līdz ganāmpulks apgulstas).

Avoti: EH

apstāvis   apv.

1. Pārtraukums, pauze, apstāšanās.

Avoti: EH

apstāvji   apv.

1. Apstāja, apstāšanās.

Avoti: EH

apsteberēt   apv.

1. Neveiklā gaitā apstaigāt.

Avoti: ViV

apstebēt   apv.

1. Kaitēt apbrīnojot.

Avoti: EH

apsteidze

1. Darbība, process --> apsteigt.

apsteigšana

1. Darbība, process --> apsteigt.

apsteigt   -steidzu, -steidz, -steidz, pag. -steidzu; trans.

1. Ātri ejot, skrienot vai braucot, tikt (kādam) garām; panākt (kādu) un aizsteigties (tam) priekšā; apdzīt 1.

// pārn. Izpildīt (plānus, ieceres) ātrāk nekā paredzēts.

// pārn. Pārspēt (kādu darbā), uzvarēt (kādu sacensībās).

Avoti: LLVV

apsteigums   mil.

1. Attālums, ko kustīgais mērķis noiet (pārvar) lodes (šāviņa, mīnas, raķetes) lidojuma laikā līdz mērķim.

Avoti: MIL

apstēkāt   apv.

1. Aptēst.

Avoti: ME

apstellēt   apv.

1. Likt izgatavot; pasūtināt.

Avoti: ViV

apstemēt   apv.

1. Nosmērēties.

Avoti: ME

apstērķēt   apv.

1. Nopērt.

Avoti: EH

apstibīt   apv.

1. Apstiept, apnest apkārt ar pūlēm (kaut ko smagu).

2. Apiet apkārt stīvi, neveikli.

3. Ar pūlēm nesot, velkot, pavirzīt, novietot zem kā.

Avoti: EH, ViV

apstieņot   apv.

1. Aizslēgt ar stieni.

Avoti: EH

apstiept   -stiepju, -stiep, -stiepj, pag. -stiepu; trans.

1. Nostiept, izstiept (ap ko, kam apkārt).

2. parasti 3. pers. Cieši apkļaut, apņemt (par drēbēm).

3. apv. Ar pūlēm nesot, velkot, pavirzīt, novietot zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apstiepties   parasti 3. pers., -stiepjas, pag. -stiepās; pareti.

1. Refl. --> apstiept (1).

Avoti: LLVV

apstīgot   apv.

1. Uzvilkt stīgas.

Avoti: ME

apstigot   apv.

1. Iezīmēt visapkārt ar mietiem, stabiem.

2. Ietvert, apņemt.

Avoti: ME

apstigt   apv.

1. Iestigt (purvā).

Avoti: ME

apstikmīties   apv.

1. Pārtraukt, beigt.

Avoti: EH

apstiknēt   apv.

1. Pārtraukt, beigt.

Avoti: EH

apstiknīties   apv.

1. Pārstāt, mitēties, apstāties.

2. Palikt stāvot (pēkšņi).

Avoti: ME, EH

apstingrēt   apv.

1. Kļūt cietam (stingram).

Avoti: EH

apstingt   apv.

1. Sastingt.

2. Apsalt.

Avoti: ME, EH

apstīpāt   apv.

1. Apstīpot.

Avoti: ĒiV

apstīpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; parasti divd. formā: apstīpots;

1. Apņemt, nostiprināt (ar stīpu).

Avoti: LLVV

apstipr.   saīs.

1. Apstiprinājis; apstiprinājums; apstiprināts.

Avoti: i1

apstiprinājumpoga   inf.

1. Spiežampoga grafiskā dialoglodziņā, ar kuru lietotājs apstiprina savu izvēli un iniciē komandas izpildi.

Avoti: ZTV

apstiprinājums   -a, v.

1. Pierādījums, fakts, arī oficiāls dokuments, kas apstiprina (ko).

2. Programmēšanā - programmas noderīguma noteikšana paredzētā uzdevuma risināšanai.

3. Datu pārraides sistēmās - apliecinājums par datu saņemšanu.

4. Dialogsistēmās - partnera piekrišana veikt kādu darbību.

Avoti: LLVV, ZTV

apstiprināšana

1. Darbība, process --> apstiprināt.

2. jur. Ar īpašu lēmumu, pavēli, rīkojumu atzīt kaut ko par pareizu, iecelt amatā, piešķirt pilnvaras.

Avoti: JtV

apstiprināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atzīt par pareizu; pievienoties (kādam izteikumam).

2. Būt, noderēt par pierādījumu, pamatojumu.

3. Atzīt par likumīgu, derīgu (ar īpašu lēmumu, pavēli, rīkojumu u. tml.).

Avoti: LLVV

apstiprināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Izrādīties par pareizu, pamatotu.

Avoti: LLVV

apstiprot   apv.

1. Apstiprināt.

Avoti: EH

apstipt   apv.

1. Notirpt.

Avoti: EH

apstirpt   apv.

1. Augt, izaugt, pastiepties.

Avoti: ME

apstīvēt   apv.

1. Aplikt ar pūlēm.

Avoti: EH

apstobris   mil., novec.

1. Apvalks.

Avoti: Lo

apstomot   apv.

1. Kļūt dumjam.

2. Apmulsināt, apstulbināt.

Avoti: ME, EH

apstopēt   žarg.

1. Apstāties; apstādināt.

Avoti: SLG

apstotēt   apv.

1. Apšūt malu, apvīlēt.

Avoti: ME

apstr.   saīs.

1. Apstrāde.

Avoti: ZTV

apstrād.   saīs.

1. Apstrādājis; apstrādājums; apstrādāts (bibliogrāfija).

Avoti: i1

apstrādājums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apstrādāt (1); apstrāde.

Avoti: LLVV

apstrādāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Iedarbojoties (mehāniski, termiski u. tml.), panākt, ka rodas kādas īpašības.

// sar. Tīrīt, izlabot.

// pārn.; sar. Apgrauzt, apknābāt.

2. Veikt agrotehniskus pasākumus, sagatavojot (zemi, tīrumu) sējai vai kopjot sējumus, stādījumus.

3. Apkopot, analizēt; izstrādāt, izveidot.

4. sar. Iedarboties ar fizisku spēku (piemēram, piekaujot).

// pareti. Rupji kritizēt, nopelt, arī noķengāt.

5. Spēcīgi ietekmēt, pierunāt, pārliecināt.

Avoti: LLVV

apstrāde   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> apstrādāt (1); apstrādāšana.

Apstrādes rūpniecība— ekonomiskās darbības veids, kurā no izejvielām un materiāliem ražo gatavus izstrādājumus, viena no plašākajām tautsaimniecības nozarēm.

2. Darbība, process --> apstrādāt (2); apstrādāšana.

3. Darbība, process --> apstrādāt (3); apstrādāšana.

4. inf. Programmā paredzēto instrukciju izpilde datora centrālajā procesorā, lai pēc noteiktiem kritērijiem pārveidotu, kārtotu un atlasītu datus vai izdarītu ar tiem matemātiskus aprēķinus.

Datu apstrāde— datu vākšana, glabāšana, modificēšana, izguve un citas operācijas ar datiem.

Attālās pieejas datu apstrāde— datu apstrāde, kuras procesā datu ievade datorā un to izvade notiek no attāliem termināliem ar datu pārraides līdzekļiem.

Attēlu apstrāde— datorizēta grafikas attēlu (fotogrāfiju, zīmējumu, videoattēlu u. c.) analīze, pārveidošana, uzglabāšana un izspīdināšana displeja ekrānā.

Automātiskā datu apstrāde— datu apstrāde ar datoru.

Dalītā datu apstrāde— datu apstrāde, kurā apstrādes, uzglabāšanas un vadības funkcijas, kā arī ievadizvades funkcijas ir sadalītas starp vairākām attālām datu apstrādes sistēmām.

Interaktīvā apstrāde— tāds datora lietošanas veids, kad visas izpildāmās operācijas parādās displeja ekrānā; lietotājs pirms attiecīgās operācijas izpildes var izlabot kļūdas.

Nesaistes apstrāde— datu apstrāde, ko, neizmantojot centrālā procesora vadību, patstāvīgi veic perifērijas ierīces vai perifērijas datori.

Reāllaika apstrāde— datu apstrādes sistēmas darba režīms, kurā dati tiek saņemti un apstrādāti atbilstoši kāda ārējā procesa norisei, lai rezultātus varētu izmantot šā paša procesa gaitā.

Tiešsaistes apstrāde— datu apstrāde, ko centrālā procesora vadībā veic perifērijas ierīces vai perifērijas dators.

Vairākuzdevumu apstrāde— divu vai vairāku programmu vai instrukciju vienlaicīga izpilde datorā vai datoru tīklā.

Avoti: LLVV, ZTV

apstrakavāt   apv.

1. Apdrošināt.

Avoti: KiV

apstrāvot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.

1. Strāvojot apņemt (par gaisu, smaržām u. tml.), appūst.

2. poēt. Apņemt, aptvert, pārņemt (par idejām, jūtām, noskaņām u. tml.).

Avoti: LLVV

apstrāzdāt   apv.

1. Apstrādāt.

Avoti: EH

apstrēbt   -strebju, -streb, -strebj, pag. -strēbu; trans.; sar.

1. Izstrēbt (visu).

2. apv. Paveikt darbus steidzīgi un pavirši.

Avoti: LLVV, EH

apstreijāt   apv.

1. Apkaisīt (ar sāli).

Avoti: ViV

apstreipuļot   apv.

1. Streipuļojot apkļūt apkārt.

Avoti: EH

apstribināt   apv.

1. Pabarot, pastrebināt ar šķidru ēdienu (visu objektu kopumu).

2. Padarīt slimu.

Avoti: EH

apstrīdamība   novec.

1. Kāda svarīga tiesiska darījuma defekta (viltus, draudi) sekas, kas piešķir iespēju prasīt atcelt šo darījumu.

Avoti: TV

apstrīdēt   -strīdu, -strīdi, -strīd, pag. -strīdēju; trans.

1. Iebilst (pret kādiem apgalvojumiem), noraidīt (apgalvojumus), izsakot citādas domas.

2. jur. Iesniegt prasību (tiesā), lai atzītu par nepieņemamu, nepamatotu, nepareizu (kādu stāvokli, lēmumu, dokumentu u. tml.).

Avoti: LLVV

apstrīdēties   apv.

1. Saķildoties sastrīdēties savā starpā.

Avoti: EH

apstriept   apv.

1. Apstrīpāt.

Avoti: KiV

apstrigt   apv.

1. Iegrimt, nogrimt.

Avoti: ME

apstrīpāt   apv.

1. Sastrīpot, padarīt neglītu, velkot strīpas.

2. Izveidot svītras kam apkārt, visās vai vairākās vietās.

Avoti: EH, KiV

apstrīpt   apv.

1. Apvilkt strīpu.

Avoti: EH

apstrižīties   žarg.

1. Apgriezt (sev) matus.

Avoti: SLG

apstrostēt   apv.

1. Apdraudēt, stingri nobrīdināt.

Avoti: EH

apstrupināt   apv.

1. Saīsināt.

Avoti: EH

apstrust   apv.

1. Apdilt.

Avoti: EH

apstrutāt   apv.

1. Pārklāties ar strutām.

Avoti: EH

apstruvēt   apv.

1. Pārklāties ar gļotām (tekot ūdenim); applekšēt, appūznīt.

Avoti: EH

apstuidīt   apv.

1. Samulsināt.

Avoti: ME

apstuja   apv.

1. Nespēks, vājums.

Avoti: ME

apstukņīties   apv.

1. Pietaisīt bikses.

Avoti: ME

apstūkņīties   apv.

1. Satuntuļoties, ietīstīties.

2. Saspiesties kopā.

3. Izlikties samulsušam kā mazam bērnam.

Avoti: ME

apstūķēt   apv.

1. Pabāzt zem kā.

Avoti: ViV

apstulbināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Būt par cēloni, ka (kāds) apmulst, tiek apmāts.

Avoti: LLVV

apstulbot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Apmulsināt, apmāt.

Avoti: LLVV

apstulbt   -stulbstu, -stulbsti, -stulbst, pag. -stulbu; intrans.; sar.

1. Apmulst, tikt apmātam, apstulbinātam.

Avoti: LLVV

apstulbums   -a, v.; parasti vsk.; sar.

1. Rezultāts, stāvoklis --> apstulbt; pastiprināts apmulsums.

Avoti: LLVV

apstumt   apv.

1. Stumjot apvirzīties; apbīdīt apkārt.

Avoti: EH

apstumties   apv.

1. Tikt apkārt stumjot.

Avoti: EH

apstūrēt   apv.

1. Stūrējot apkļūt apkārt.

Avoti: EH

apstutēt   apv.

1. Visapkārt atbalstīt.

Avoti: ME

Apsū   mit.

1. Apsu - dievs Divupes mitoloģijā, kas simbolizēja pirmatnējo saldūdens okeānu; Abzu.

Avoti: MkV

Apsu   mit.

1. Dievs Divupes mitoloģijā, kas simbolizēja pirmatnējo saldūdens okeānu; Apsū; Abzu.

Avoti: MkV

apsūbējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apsūbēt; oksīda, putekļu u. tml. kārta.

Avoti: LLVV

apsūbēt   parasti 3. pers., -sūb, arī -sūbē, pag. -sūbēja; intrans.

1. Pārklāties ar oksidēšanās produktu kārtu (par metāliem).

// pārn. Kļūt neaktīvam, notrulināties.

// pārn. Novecoties.

Avoti: LLVV

apsūbināt   apv.

1. Apsmērēties, ļaut apsūbēt.

Avoti: EH

apsūdāt   apv.

1. Apmēslot.

Avoti: EH

apsūdot   apv.

1. Apmēslot.

Avoti: ME

apsudrabojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apsudrabot; sudraba kārta (ar ko pārklāts kāds priekšmets).

Avoti: LLVV

apsudrabot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārklāt ar sudraba kārtu.

Avoti: LLVV

apsūdzamais   novec.

1. Apsūdzētais.

Avoti: Lo

apsūdzēšana

1. Darbība, process --> apsūdzēt.

2. Apsūdzības ierosināšana un uzturēšana krimināltiesā pret kādu personu.

Avoti: KV

apsūdzēt   -sūdzu, -sūdzi, -sūdz, pag. -sūdzēju; trans.

1. Celt apsūdzību pret kādu.

Apsūdzēt pie tiesas— iesūdzēt tiesā.

2. Atmaskojot, pārmetot vērsties (pret ko) ar nosodījumu.

3. novec. Nosūdzēt.

Avoti: LLVV

apsūdzētais   -ā, v.; jur.

1. Persona, kas likumā noteiktā kārtībā tiek saukta pie kriminālatbildības.

Apsūdzētā liecības— pie kriminālatbildības sauktās personas procesuāli pareizi nostiprināts liecinājums par viņam izvirzītās apsūdzības būtību un citiem zināmiem apstākļiem, kas saistīti ar krimināllietu.

Avoti: LLVV, JtV

apsūdzētājs   -a, v.

1. jur. Tiesas procesa dalībnieks, kas uztur apsūdzību.

2. Cilvēks, kas apsūdz.

Avoti: LLVV

apsūdzība   -as, s.

1. Darbība, rezultāts --> apsūdzēt (1).

2. Darbība, rezultāts --> apsūdzēt (2).

3. jur. Par sodāmu nodarījumu pret personu celta oficiāla prasība, kas tiek iesniegta tiesu instancē, kurai jāizskata attiecīgā prasība.

4. jur. Tiesas procesa dalībnieki, kas uztur apsūdzību (3).

Apsūdzības celšana— kriminālprocesuāla darbība, kas izpaužas lēmuma par saukšanu pie kriminālatbildības sastādīšanā un uzrādīšanā personai, par kuru savākti pietiekami pierādījumi, lai viņu varētu saukt pie kriminālatbildības par konkrēta nozieguma izdarīšanu.

Apsūdzības raksts— tiesību akts, kurā prokuratūras pārstāvis pēc pirmstiesas izmeklēšanas pabeigšanas noformulē motivētu slēdzienu izskatāmā lietā.

Avoti: LLVV, JtV, TkDB

apsukāt   apv.

1. Apgrābt.

2. Daļēji nosukāt, izsukāt (linus, kaņepājus); sukājot atdalīt (daļu pakulu).

3. Apskriet (apkārt).

Avoti: EH

apsūkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Nosūkāt (visapkārt, no visām pusēm).

Avoti: LLVV

apsukāties   apv.

1. Pavisam piedzerties.

Avoti: EH

apsukt   apv.

1. Griezt, grozīt pa apli.

2. Apvīt.

Avoti: ME

apsukties   apv.

1. Apgriezties.

Avoti: EH

apsuķēties   apv.

1. Apbezdēties.

Avoti: EH

apsūla   apv.

1. Apsājs, apšu mežs.

Avoti: EH

apsula   apv.

1. Ievainoto bērzu sula pavasarī, kas sarecējusi, sabiezējusi.

Avoti: ME

apsulājis   apv.

1. Apsājs.

Avoti: EH

apsūlāt   apv.

1. Strutot, pūžņot.

2. Pārklāties ar sapuvušu šķidrumu.

Avoti: ME

apsulāties   apv.

1. Pārklāties ar sulu.

Avoti: ME

apsuļļāt   apv.

1. Nosmērēt.

Avoti: ME

apsumināt   apv.

1. Apsveikt, sveikt.

Avoti: ME

apsumināties   apv.

1. Sasveicināties.

Avoti: ME

apsūnāt   apv.

1. Apsūnot, apaugt ar sūnām.

Avoti: ME

apsūnojis   novec.

1. Ar sūnām pārklāts, apaudzis.

Avoti: Lo

apsūnot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Apaugt, pārklāties ar sūnu.

// pārn. Kļūt neaktīvam, notrulināties.

Avoti: LLVV

apsuņot   apv.

1. Nolamāt.

Avoti: EH

apsūpēt   apv.

1. Apsūbēt.

Avoti: ME

apsūrēt   apv.

1. Kļūt sāļam (rūgtam).

Avoti: EH

apsusēt   parasti 3. pers., -sus, pag. -susēja; intrans.

1. Mazliet nosusēt (no ārpuses, virspuses), apžūt.

Avoti: LLVV

apsusināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Mazliet nosusināt (no ārpuses, virspuses).

Avoti: LLVV

apsust   -sūtu, -sūti, -sūt, pag. -sutu; intrans.

1. Iegūt (parasti nelielus) ādas bojājumus, iekaisumus (pārmērīga siltuma, mitruma u. tml. dēļ).

2. parasti 3. pers. Tikt mazliet apsutinātam (par ēdienu).

Avoti: LLVV

apsuškāt   apv.

1. Apsmērēt.

Avoti: EH

apsuškāties   apv.

1. Nosmērēties.

Avoti: EH

apsušķēt   apv.

1. Panīkt, panīkstot iegūt pinkainu, šķipsnainu spalvu.

Avoti: ME

apsūtījums   novec.

1. Pasūtījums.

Avoti: Lo

apsutināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Mazliet pasutināt; apsautēt.

Avoti: LLVV

apsūtīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. pareti. Aplaist (apkārt); aizsūtīt (uz vairākām vietām vai vairākām personām).

2. novec. Pasūtināt.

Avoti: LLVV

apsvaidelēt   apv.

1. Atkārtoti apmētāt.

Avoti: EH

apsvaidīgs   apv.

1. Izveicīgs, veikls, manīgs.

2. Nenosvērts, savos spriedumos nepastāvīgs cilvēks.

3. Mainīgs laiks.

Avoti: ME, LE

apsvaidīt   apv.

1. Apziest, apslacīt, ieziest.

2. Apmētāt.

3. Apsmērēt (piem., maizi ar sviestu).

Avoti: ME, EH

apsvaidīties   apv.

1. Apziesties, ieziesties.

2. Nejauši tikt apsmērētam.

Avoti: ME, EH

apsvainoties   apv.

1. Apprecēties, saradoties.

Avoti: ME

apsveibis   apv.

1. Apreibis, apdullis.

Avoti: ME

apsveicēja   s.

1. Apsveicējs.

Avoti: LV87

apsveicējs   v.

1. Cilvēks, kas apsveic, kas izsaka vai nosūta apsveikumu.

Avoti: LV87

apsveicinājums   novec.

1. Sveiciens, sveicinājums.

Avoti: Lo

apsveicināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Sveicināt.

Avoti: LLVV

apsveicināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Sveicināt citam citu; sasveicināties.

Avoti: LLVV

apsveikt   -sveicu, -sveic, -sveic, pag. -sveicu; trans.

1. Izpaust savu prieku, atzinību (par ko); izteikt kādu novēlējumu.

2. Novērtēt atzinīgi (ko), izteikt prieku (par ko).

Avoti: LLVV

apsveikties   parasti dsk. 3. pers., -sveicas, pag. -sveicās;

1. Apsveikt citam citu.

Avoti: LLVV

apsveikums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apsveikt (1); tas, ar ko apsveic.

Avoti: LLVV

apsveķošanās   mežs.

1. Sasveķošanās - mehānisku ievainojumu un (vai) ķīmisku vielu iedarbības rezultātā izraisīta skujkoku sveķaiļu epitēlijšūnu atmiršana un koksnes traheīdu un parenhīmas šūnu piepildīšanās ar sveķiem.

Avoti: ZTV

apsveķot   apv.

1. Apsviķot, visapkārt noklāt ar piķi.

Avoti: EH

apsvēpēt   apv.

1. Apdūmot.

Avoti: ME

apsvēpēties   apv.

1. Apdūmoties, apkvēpināties.

Avoti: EH

apsvēpināt   apv.

1. Viegli apdūmot.

Avoti: ĒiV

apsvēpis   apv.

1. Apdūmots.

Avoti: ME

apsvēpt

1. Apdūmot.

Avoti: PP, T

apsvēršana

1. Darbība, process --> apsvērt.

2. Sevišķs gribas moments, kad pārdomājam un novērtējam dažādās iespējamības, pirms pieņemam lēmumu.

Avoti: LE

apsvērt   -sveru, -sver, -sver, pag. -svēru; trans.

1. Pārdomāt; iepriekš vispusīgi izdomāt un novērtēt.

Avoti: LLVV, LV06

apsvērties   -sveros, -sveries, -sveras, pag. -svēros; refl.

1. Līdzsvara traucējuma dēļ mainīt stāvokli, arī apgriezties, nosveroties (uz kādu pusi).

Avoti: LLVV

apsvērums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apsvērt; slēdziens, kas iegūts, (ko) apsverot.

Avoti: LLVV, LV06

apsvētīt   -svētīju, -svētī, -svētī, arī -svētu, -svēti, -svēta, pag. -svētīju; trans.

1. Ar reliģisku rituālu padarīt (ko) svētu, piešķirt (kam) svētību (pēc ticīgo priekšstatiem).

// sar. Bagātīgi apveltīt.

2. Nolamāt (ironiski).

Avoti: LLVV, EH

apsvīdums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apsvīst (2); mitrums (uz priekšmeta virsmas), kas radies, (priekšmetam) apsvīstot.

Avoti: LLVV

apsviedeniski   apv.

1. Atmuguriski, atpakaļ.

Avoti: ME

apsviedīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Ātrs, veikls; izdarīgs.

Avoti: LLVV, KnG

apsviedrēt   apv.

1. Nosvīst.

Avoti: EH

apsviedrēties   apv.

1. Nosvīst.

Avoti: EH

apsviedrināt   apv.

1. Likt nosvīst.

Avoti: ME

apsviest   -sviežu, -svied, -sviež, pag. -sviedu; trans.

1. Strauji apgriezt, apvērst (uz otru pusi, otrādi).

// pārn.; sar. Pēkšņi novirzīt (runu, sarunu) uz ko citu.

2. pareti. Apmest (ar ko).

3. apv. Sviežot pavirzīt zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apsviesties   -sviežos, -sviedies, -sviežas, pag. -sviedos; refl.

1. Strauji apgriezties pretējā virzienā.

// imperf. Sviesties apkārt.

// sar. Krasi mainīt nostāju, uzskatus, attieksmi; strauji mainīties (par domām, uzskatiem u. tml.).

2. parasti 3. pers.; sar. Pēkšņi pārmainīties, pārvērsties (par laika apstākļiem).

Avoti: LLVV

apsviķot   apv.

1. Visapkārt noklāt ar piķi.

Avoti: ME

apsviķoties   žarg.

1. Apdzerties.

Avoti: LE

apsvildināt   apv.

1. Apsvilināt.

Avoti: EH

apsvilināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Viegli apdedzināt (no ārpuses); daļēji nodedzināt (skarot liesmām vai lielā karstumā).

Apsvilināt cūku— nosvilināt kautai cūkai sarus.

// pārn. Izraisīt dedzinošu sajūtu (par vielām).

2. sar. Dabūt (ādas) iekaisumu (pārmērīgā saules staru iedarbībā).

Avoti: LLVV

apsvilināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> apsvilināt (1).

2. sar. Refl. --> apsvilināt (2).

Avoti: LLVV

apsvilpēt   apv.

1. Izsvilpt.

Avoti: EH

apsvilpēt   apv.

1. Izsvilpt.

Avoti: EH

apsvilpt   apv.

1. Apklusināt suņus ar svilpšanu.

Avoti: EH

apsvilt   -svilstu, -svilsti, -svilst, pag. -svilu; intrans.

1. Viegli apdegt (liesmās vai lielā karstumā).

2. sar. Rasties (ādas) iekaisumam (pārmērīgā saules staru iedarbībā).

Avoti: LLVV

apsvīnīt   apv.

1. Mazliet aptraipīt; apbružāt.

Avoti: ĒiV

apsvīnīties   apv.

1. Apsvīst, apsūbēt.

2. Kļūt netīram.

Avoti: ME, EH

apsvīst   parasti 3. pers., -svīst, pag. -svīda; intrans.

1. Pārklāties ar sviedriem; mazliet nosvīst (parasti par seju).

2. Pārklāties ar mitrumu (tvaikiem atdziestot); aprasot.

Avoti: LLVV

apsvītrāt   apv.

1. Sasvītrot; iezīmēt ar svītrām.

Avoti: EH

apš   apv.

1. Apakš; zem, apakšā.

Avoti: EH

āpša   apv.

1. Āpsis.

Avoti: ME

āpšāda

1. Āpša āda.

Avoti: PP, T

apšājs   apv.

1. Apsājs.

Avoti: ME

āpšala   novec.

1. Āpša ala.

Avoti: KW1

apšālējums   novec.

1. Apšuvums.

Avoti: LLx

apšalkot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.

1. Šalkojot apņemt, ietvert: apšalkt.

Avoti: LLVV

apšalkt   parasti 3. pers., -šalc, pag. -šalca; trans.

1. Šalcot apņemt, ietvert.

Avoti: LLVV

apšancēt   žarg.

1. Piemuļķot, apkrāpt.

2. Uzveikt, pieveikt.

Avoti: SLG

apšaubāmība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> apšaubāms, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

apšaubāms   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apšaubīt.

2. Tāds, ko iespējams apšaubīt, par kā patiesumu, īstumu var šaubīties.

3. Tāds, kas rada neuzticību, aizdomas; šaubīgs.

Avoti: LLVV

apšaubīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Šaubīties par (kā) īstumu, pareizību, patiesumu u. tml.; šaubīties par ko.

Avoti: LLVV

apšaude   -es, s.; parasti vsk.; mil.

1. Darbība, process --> apšaudīt; apšaudīšana; apšaudīšanās.

Avoti: LLVV

apšaudelēt   apv.

1. Atkārtoti apšaut (mazliet); atkārtoti nošaut.

2. Izklejot, skraidot šurpu turpu.

Avoti: EH

apšaudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt šaut (pa kādu mērķi).

Avoti: LLVV

apšaudīties   tikai dsk., -āmies, pag. -ījāmies; refl.

1. Apšaudīt citam citu.

Avoti: LLVV

apšaulis   apv.

1. Pārgalvīgs cilvēks.

2. Nejēga.

Avoti: ME, EH

apšaust   apv.

1. Šaust, šaustīt, publiski pērt.

2. Apsegt, pārklāt.

3. Aptīt.

Avoti: ME, EH

apšausties   apv.

1. Apsegties.

Avoti: EH

apšaut   -šauju, -šauj, -šauj, pag. -šāvu; trans.

1. Nošaut (daudzus vai visus).

2. apv. Ātri pabāzt zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apšauties   -šaujos, -šaujies, -šaujas, pag. -šāvos; refl.; sar.

1. Strauji apgriezties; strauji apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

2. Nošauties (par lielu daudzumu).

3. Vienam otru nošaut (par lielu daudzumu).

4. Pārvilkties (piem., ar miglu).

5. Ātri mainīt kursu, viedokli.

Avoti: LLVV, ME

apšbeka   apv.

1. Apšu beka.

Avoti: ViV

apšciemnieki

1. Engures pagasta apdzīvotās vietas "Apšuciems" iedzīvotāji.

2. Rojas novada apdzīvotās vietas "Apšuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Apšciems   vietv.

1. Rojas novada apdzīvotās vietas "Apšuciems" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Apše   vietv.

1. Bārtas labā krasta pieteka, Lietuvas un Latvijas robežupe (Priekules novadā), garums - 45 km (Lietuvā 25 km, robežupe 20 km), kritums - 37 m.

Avoti: LE1

apšebēties   apv.

1. Apšķebēties.

Avoti: EH

apšebināt   apv.

1. Apšķebināt.

Avoti: EH

apšekstēt   apv.

1. Kļūt netīram.

Avoti: EH

apšekstēties   apv.

1. Kļūt netīram.

Avoti: EH

apšekšēt   apv.

1. Kļūt netīram.

Avoti: ME

āpšene   apv.

1. Āpšu ala, vieta ar āpšu alām.

Avoti: ME

Apšenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Sutru pagastā.

Avoti: LC

apšenieki

1. Jelgavas novada Platones pagasta apdzīvotās vietas "Apšenieki" iedzīvotāji.

2. Kuldīgas novada Padures pagasta apdzīvotās vietas "Apšenieki" iedzīvotāji.

3. Rojas novada apdzīvotās vietas "Apšuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

apšērpt   apv.

1. Pārklāt ar plānu ledus kārtu.

Avoti: KiV

Apšerona   vietv.; novec.

1. Apšeronas pussala - Abšeronas pussala Kaspijas jūrā, Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

Apšeronska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras novadā, 40200 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1947 g.

Avoti: LpA, Wi

apšervēt   apv.

1. Pārklāties ar netīrumu slāni.

Avoti: EH

apšgrauži

1. Koksngraužu dzimtas vaboļu ģints ("Saperda"), Latvijā konstatētas 5 sugas, vaboļu ķermenis garš, klāts ar bieziem, dzeltenīgiem matiņiem, segspārnu gali noapaļoti, virspuse ar dzelteniem un melniem matiņiem, kas izkārtoti grupas un veido plankumainu zīmējumu.

Lielais apšgrauzis— apsgraužu suga ("Saperda carcharias").

Avoti: LD

Apši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

3. Apšu sala - Rāznas ezera lielākā sala, atrodas netālu no ezera ziemeļrietumu krasta, Zosnagala līcī, apaugusi ar mežu; Kazjonnijas sala.

Avoti: LC, LD

Apšine   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

Avoti: LC

Apšinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LC

Apšinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

2. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Apšenieki" nosaukuma variants.

3. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Apšenieki" nosaukuma variants.

4. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Apšenieki" nosaukuma variants.

5. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Apšenieki" nosaukuma variants.

6. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Apšinieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

āpšis   apv.

1. Āpsis.

Avoti: EH

apšķaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Šķaidot apšļākt, aptraipīt.

Avoti: LLVV

apšķaidīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. Refl. --> apšķaidīt; tikt apšķaidītam.

Avoti: LLVV

apšķārdīt   apv.

1. Apšķaidīt.

Avoti: EH

apšķaudēt   apv.

1. Apšķaudīt.

Avoti: EH

apšķaudīt   apv.

1. Šķaudot aptraipīt.

Avoti: ME

apšķebēt   apv.

1. Apšķebināt.

Avoti: EH

apšķebēties   apv.

1. Apšķebināt.

Avoti: EH

apšķebinājums   novec.

1. Nelabums.

Avoti: Lo

apšķebināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Radīt nelabumu, riebumu, nepatiku (piemēram, par kādu smaržu, garšu).

Avoti: LLVV

apšķebināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.; sar.

1. Savienojumā "apšķebinās dūša" - kļūst nelabi.

Avoti: LLVV

apšķelmēt   apv.

1. Savainot.

Avoti: EH

apšķelt   apv.

1. Apskaldīt gabalus visapkārt no akmens.

Avoti: EH

apšķelvināt   apv.

1. Skalinot viegli apmazgāt.

Avoti: KnG

apšķendēties   apv.

1. Izķēmoties, skandaloties.

Avoti: ME

apšķerbināt   apv.

1. Apšķebināt.

Avoti: EH

apšķerbināties   apv.

1. Apšķebināties.

Avoti: EH

apšķērēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Apgriezt (ar šķērēm, dzirklēm).

Avoti: LLVV

apšķērmēt   apv.

1. Kļūt skābam.

2. Skābuma dēļ pārvilkties ar baltu plēvi.

Avoti: ME

apšķermīties   apv.

1. Sadusmoties, saīgt.

Avoti: EH

apšķibēt   apv.

1. Apšķebēt.

Avoti: EH

apšķibināt   apv.

1. Apšķebināt.

Avoti: EH

apšķibīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.; sar.

1. Applūkt, apraut (lapas, ogas u. tml.).

Avoti: LLVV

apšķibot   apv.

1. Apcirst, apšķibināt.

Avoti: EH

apšķiebt   apv.

1. Pievilt, apmānīt.

Avoti: EH

apšķiest   -šķiežu, -šķied, -šķiež, pag. -šķiedu; trans.

1. Šķiežot apšļākt, aptraipīt.

Avoti: LLVV

apšķiesties   -šķiežos, -šķiedies, -šķiežas, pag. -šķiedos;

1. Refl. --> apšķiest; tikt apšķiestam.

Avoti: LLVV

apšķilt   apv.

1. Apsprēgāt ar dzirkstelēm, kas radušās no šķiltavām.

Avoti: EH

apšķinķot   apv.

1. Apdāvināt.

Avoti: ViV

apšķiņķāt   apv.

1. Apdāvināt.

Avoti: EH

apšķiņķēt   apv.

1. Apdāvināt.

Avoti: ViV

apšķipelēt   apv.

1. Apšķūrēt, apraust.

2. Nogludināt šķūrējot.

3. Aizšķūrēt sniegu.

Avoti: EH

apšķirt   apv.

1. Apgriezt.

2. Pāršķirt (grāmatas, burtnīcas lappusi).

Avoti: ME, ViV

apšķīst   -šķīstu, -šķīsti, -šķīst, pag. -šķīdu; intrans.

1. Tikt apšķiestam, aptrieptam (ar ko).

2. reti. Nozibēt, nomirdzēt (ap ko).

Avoti: LLVV

apšķīt   apv.

1. Līdz beidzamajam nošķīt lapas, nobraucīt, noplūkt.

Avoti: ME

apšķorēm   apv.

1. Aplinku ceļiem.

Avoti: ME

apšķubīt   apv.

1. Apšķibīt.

Avoti: ME

apšķūnis   apv.

1. Malkas šķūnis, nojume.

Avoti: EH

apšķupelēt   apv.

1. Apraust.

Avoti: EH

apšķūrēt   apv.

1. Notīrīt visapkārt, aptīrīt.

Avoti: EH

apšķūrēties   apv.

1. Uzkopt, sakārtot; padarīt visu tīru.

Avoti: EH

apšļacināt   apv.

1. Apšļakstīt, apslacīt, apskalot.

Avoti: ME

apšļāka   apv.

1. Vienreizēja, pilnībā pabeigta apšļākšana.

Avoti: EH

apšļakāt   apv.

1. Apslacīt.

Avoti: EH

apšļākāt   apv.

1. Apšļākt, apslacināt atkārtoti (ar roku).

Avoti: EH

apšļakstēt   apv.

1. Tikt apšļakstītam.

2. Aizslacīties, aizšļakstēt uz visām pusēm.

Avoti: ME, EH

apšļakstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vairākkārt apšļakstīt.

Avoti: LLVV

apšļakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Šļakstot apšļākt, aptraipīt.

Avoti: LLVV

apšļakstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. Refl. --> apšļakstīt; tikt apšļakstītam.

Avoti: LLVV

apšļākt   -šļācu, -šļāc, -šļāc, pag. -šļācu; trans.

1. Šļācot, arī šļācoties padarīt slapju, arī netīru.

Avoti: LLVV

apšļākties   -šļācos, -šļācies, -šļācas, pag. -šļācos;

1. Refl. --> apšļākt; tikt apšļāktam.

Avoti: LLVV

apšļankāt   apv.

1. Apskalot.

Avoti: EH

apšļaukt   apv.

1. Apnēsāt, nēsājot nolietot vai sasmērēt.

Avoti: EH

apšļaupt   poligr., novec.

1. Apstrādāt klišeju malas, noēvelējot tās ieslīpas un gludas; nošļaupt.

Avoti: GV

apšļiekāt   apv.

1. Apslienāt, nosiekalot.

Avoti: EH

apšļircināt   apv.

1. Apslacīt, apšļakstināt.

Avoti: EH

apšļokāt   apv.

1. Daļēji nomīdīt.

Avoti: EH

apšļūkāt   apv.

1. Iebraukt, izveidot sliedes sniegā ar slēpi.

Avoti: EH

apšļukt   apv.

1. Šļaugani nolaisties.

2. Nošļukt, nobrukt.

3. Pašļukt zem kā.

Avoti: EH, ViV

apšļūkt   -šļūcu, -šļūc, -šļūc, pag. -šļūcu; intrans.

1. Šļūcot vai šļūcošā gaitā apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

2. apv. Pašļūkt zem kā; šļūcošā gaitā pavirzīties zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apšļuncināt   apv.

1. Apšķiest.

Avoti: EH

apšmaukt   -šmaucu, -šmauc, -šmauc, pag. -šmaucu; trans.; sar.

1. Apkrāpt, piekrāpt.

2. apv. Bēgot, vairoties (no kā), apskriet (ap ko, kam apkārt), parasti slepus.

3. apv. Bēgot, vairoties (no kā) paskriet zem kā (parasti slepus).

Avoti: LLVV, ViV

apšmaukties   -šmaucos, -šmaucies, -šmaucas, pag. -šmaucos; sar.

1. Refl. --> apšmaukt; tikt apšmauktam.

// apv. Apkrāpt sevi.

Avoti: LLVV, ViV

apšmorēt   apv.

1. Cepot spēcīgi apbrūnināt.

Avoti: ĒiV

apšmucēt   apv.

1. Nosmērēt, padarīt netīru.

Avoti: KnG

apšmucēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos, refl.; sar.

1. Aptraipīties, notraipīties (no visām pusēm, visapkārt).

Avoti: MLVV

apšmucināt   apv.

1. Applaucēt.

Avoti: EH

apšmukt   apv.

1. Bēgot aizšmaukt, apslīdēt apkārt.

2. Ātri pabēgt zem kā.

Avoti: EH, ViV

apšmukt   apv.

1. Applukt.

Avoti: EH

apšmulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.; sar.

1. Apsmulēt.

Avoti: MLVV

apšmulēties

1. Refl. --> apsmulēt.

apšmulīt   apv.

1. Apsmulēt.

Avoti: EH

apšmulīties   apv.

1. Nosmērēties, kļūt netīram.

Avoti: EH

apšmuņķēt   apv.

1. Apsmulēt.

Avoti: EH, ULW

apšmurgulēt   apv.

1. Apsmurgāt.

Avoti: EH

apšņākt

1. apv. Pārtraukt ar šņācienu vai pieprasīt klusuciešanu.

2. žarg. Apmānīt; apkrāpt.

Avoti: EH, SLG

apšņākts   žarg.

1. Dumjš, muļķīgs.

Avoti: SLG

apšņāpt   -šņāpju, -šņāp, -šņāpj, pag. -šņāpu; trans.; sar.

1. Strauji, pavirši apgriezt.

// pārn. Samazināt.

Avoti: LLVV

apšņaukt   apv.

1. Apšļākt (nosmulēt) šņaucot.

Avoti: EH

apšņurcis   -kušais; s. -kusi, -kusī; divd. īp. nozīmē; sar.

1. Tāds, kas ir nevīžīgs, netīrs, apbružāts.

Avoti: MLVV

apšņurkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.; sar.

1. Apbružāt; padarīt neizskatīgu, netīru u. tml.

Avoti: MLVV

apšņurkt   -šņurkstu, -šņurksti, -šņurkst, pag. -šņurku, intrans.; parasti divd. formā: apšņurcis;

1. Būt neizskatīgam, netīram, arī apbružātam.

Avoti: MLVV

Apšova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

apšpicēt   apv.

1. Nedaudz apgriezt.

Avoti: KnG

apšpļaudīt   apv.

1. Apspļaudīt.

Avoti: EH

apšpļaudīties   apv.

1. Atkārtoti apspļaudīt sevi vai vienam otru.

Avoti: EH

apšpļaut   apv.

1. Apspļaut.

Avoti: EH

apšpļauties   apv.

1. Apspļaudīt sevi vai vienam otru.

Avoti: EH

āpšsunītis   novec.

1. Suņu šķirne ar īsām kājām un garu, resnu rumpi, labi dzinējsuņi, īpaši noderīgi lapsu un āpšu medībās, ierīdot alās.

Avoti: KW1

apštempelēt   žarg.

1. Apzīmogot.

Avoti: SLG

apštopēties   žarg.

1. Apstāties.

Avoti: Žrg

apštukot   žarg.

1. Apdomāt, pārdomāt.

Avoti: SLG

apšubeka

1. Beku dzimtas lācīšu ģints 3 sēņu sugas.

Baltā apšubeka— lācīšu suga ("Leccinum percandidum").

Dzeltenbrūnā apšubeka— lācīšu suga ("Leccinum testaceoscabrum").

Parastā apšubeka— lācīšu suga ("Leccinum aurantiacum"), saukta arī "kundziņš".

Avoti: LD

Apšuciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Engures novada Engures pagastā (līdz 2009. g. - Tukuma rajonā) 17 km no Tukuma, Rīgas jūras līča rietumu krastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Rojas novadā.

Avoti: LE1

apšūdināt   apv.

1. Iešūdināt.

Avoti: EH

apšūdināties   apv.

1. Likt pašūt visus vajadzīgos apģērbus.

Avoti: EH

Apšukalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Olaines novada Olaines pagastā.

Avoti: LC

Apšukalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Avoti: LC

Āpšukalns   vietv.

1. Pilskalns Daugavpils novada Sventes pagastā pie Rūķīšu mājām, savrups ~12 m augsts, apaļš paugurs, virsotnes līdzenā daļa (plakums) - ~30 m diametrā, apjož terase 4-5 m augstumā, dienvidrietumu pusē ar šauru pāržmaugu savienots ar apkārtni; pāržmauga nocietināta ar diviem ~1,5 m augstiem vaļņiem un 2 grāvjiem.

Avoti: LE1

Apšukolns   vietv.

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Apšukans" nosaukuma variants.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Bebrenes pagastā.

Avoti: LC

apšukrodzenieki

1. Jelgavas novada Elejas pagasta apdzīvotās vietas "Apšukrogs" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Apšukrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Elejas pagastā.

Avoti: LC

apšulājs   apv.

1. Apsājs.

Avoti: KiV

apšūmēt   žarg.

1. Apmānīt.

Avoti: SLG

apšūnis   apv.

1. Apšķūnis.

Avoti: EH

apšūpāt   apv.

1. Ieaijāt (miegā).

Avoti: EH

Apšupe   vietv.

1. Dzelzceļa pietura Dobeles novada Jaunbērzes pagastā, pie dzelzceļa līnijas Zilupe-Jelgava-Ventspils, 134 km no Ventspils dzelzceļa stacijas; pietura atklāta 1920. g. pie Krustpils-Ventspils dzelzceļa līnijas ar nosaukumu "Ērzeļi", bet 1921. g. nosaukums mainīts.

Avoti: LE1

apšupnieki

1. Tukuma novada Džūkstes pagasta apdzīvotās vietas "Apšupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

apšurcis   apv.

1. Panīcis, nonīcis.

Avoti: ĒiV

Apšuriņķis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Kalsnavas pagastā.

Avoti: LC

apšust   apv.

1. Kļūt dusmīgam, īgnam, trakot.

Avoti: ME

apšustīt   apv.

1. Rosīgi skraidīt šurpu turpu (pie visa objektu kopuma).

Avoti: EH

apšūstīt   apv.

1. Apvīlēt.

2. Apšūt.

3. Sašūt (likt pašūt) visus vajadzīgos apģērbus.

Avoti: EH

apšūt   -šuju, -šuj, -šuj, pag. -šuvu; trans.

1. Piešūt visapkārt.

2. Pašūt visu nepieciešamo (daudziem vai visiem).

3. Noklāt (ar dēļiem vai kādu citu materiālu) un nostiprināt.

4. apv. Piešūt zem kā, kam apakšā.

Avoti: LLVV, ViV

apšutains   apv.

1. Ļaunprātīgs, viltīgs, blēdīgs.

2. Brāzmains, nevienmērīgs.

Avoti: ME, EH

apšutām   apv.

1. Apsitām.

Avoti: EH

apšuva   apv.

1. Apšuvums.

2. Kleitas, malas apmalojums, apmale.

3. Loga rāmis.

Avoti: ME

apšuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Šaura (auduma, ādas vai cita materiāla) sloksne, kas piešūta (apģērba, cepures, apavu u. tml.) malai; apmale.

2. Apšuvums (2).

3. jūrn. Apšuvums (5).

Salaidbūves apšuve— jahtas korpusa apšuves veids, kur viena laide 2 iet cieši blakus otrai laidei 2.

Avoti: LLVV, JūVM

apšuvīte

1. Dem. --> apšuve.

Avoti: LV93

apšuvums   -a, v.

1. Rezultāts --> apšūt (1); tas, ar ko apšūts.

2. Rezultāts --> apšūt(3); tas, ar ko apšūts.

3. aeron. Materiāla kārta, no kā veido lidaparāta ārējo virsmu; lieto cietā metāla, kompozīta loksnes, kā arī audeklu (viegliem lidaparātiem).

4. būvn. Sienu pārklājums ēkas siltumtehnisko un dekoratīvo īpašību uzlabošanai.

5. jūrn. Buru laivas vai jahtas ārējais plankojums.

Apšuves daļa ūdenslīnijā— ārējās apšuves daļa uz brīvsānu un zemūdens daļas robežas, ko sauc arī par kimmjoslu.

Avoti: LLVV, ZTV, JūVM

apšvīkāt   apv.

1. Sasvītrot.

Avoti: EH

apšvilpt   apv.

1. Apsvilpt (piem., suņus).

Avoti: EH

apšvitināt   apv.

1. Atkārtoti ātri sagriezt.

Avoti: EH

aptābināt   apv.

1. Piekrāpt.

Avoti: ME

Aptacieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

Aptacīši   vietv.

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Aptacieši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

aptaisināt   apv.

1. Ļaut sataisīt kaut kam apkārt.

2. Apbalzīt.

Avoti: EH

aptaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Izveidot (ap ko, kam apkārt); norobežot (ar ko).

Avoti: LLVV, MLVV

aptaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju, trans.; sar.

1. Aptraipīt ar izkārnījumiem.

2. apv. Padarīt mitru, slapju.

3. Uzlikt krējumu vai eļļu un apmaisīt (par ēdienu).

4. žarg. Izjokot, izmuļķot.

5. žarg. Apvainot, nomelnot, noniecināt.

Avoti: MLVV, ĒiV, VV, SLG

aptaisīties

1. Aptraipīties ar izkārnījumiem.

aptaišķīt   apv.

1. Apsmērēt, apsmulēt.

Avoti: EH

Aptaka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

aptakelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; jūrn.

1. Apgādāt ar visu nepieciešamo un samontēt takelējumu kvalitatīvai ekspluatācijai.

Avoti: LLVV, JūVM

aptakserēt   apv.

1. Aptuveni notaksēt; novērtēt.

Avoti: ViV

aptalzīt   apv.

1. Apdauzīt (par cilvēku).

Avoti: EH

aptamborēt

1. Tamborējot izveidot malas rotājumu (piem., apkaklītei, piedurknēm).

2. žarg. Apmānīt, apkrāpt.

Avoti: SLG

aptāmiņ   apv.

1. Neapzināti, bezjēdzīgi, bez sapratnes.

Avoti: EH

aptampīt   apv.

1. Apsist ar nūju (visu objektu kopumu).

Avoti: EH

aptamzēt   apv.

1. Apaust (tīklu) ar rupju diegu.

Avoti: EH

aptapināties   apv.

1. Patapināties.

Avoti: EH

aptaprināt   apv.

1. Apliecināt.

Avoti: EH

aptapt   apv.

1. Aptikt.

Avoti: EH

aptaržāt   apv.

1. Nevīžīgi apģērbties.

Avoti: ME

aptāst   apv.

1. Applēst (bērza tāsi).

Avoti: EH

aptastīt   apv.

1. Aptēst.

Avoti: EH

aptašķīt   -tašķīju, -tašķī, -tašķī, arī -tašķu, -tašķi, -tašķa, pag. -tašķīju; trans.

1. Tašķot, arī tašķoties aptraipīt.

Avoti: LLVV

aptašķīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. Refl. --> aptašķīt; tikt aptašķītam.

Avoti: LLVV

aptaštinēt   apv.

1. Aptēst.

Avoti: EH

aptauce   novec.

1. Aptaukošanās.

Avoti: Lo

aptaucēt   apv.

1. Ļaut aptaukoties.

Avoti: EH

aptaucis   apv.

1. Aptaukojies.

Avoti: EH

aptauja   -as, s.

1. Process, darbība --> aptaujāt; aptaujāšana, iztaujāšana, izvaicāšana.

Aptaujas lapa— lapa ar jautājumiem kādu ziņu savākšanai.

2. inf. Metode, ko izmanto datoru tīklos, lai vadītu pieeju kopējai datu pārraides videi - centrālā stacija noteiktā kārtībā aptaujā datoru tīkla perifērijas stacijas.

Avoti: LLVV, ZTV

aptaujāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vērsties (pie daudziem vai visiem) ar noteiktiem jautājumiem, lai iegūtu vajadzīgās ziņas.

Avoti: LLVV

aptaujāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Apjautāties, apvaicāties.

Avoti: LLVV

aptaukošanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Process --> aptaukoties; slimīgs stāvoklis, kad organismā pastiprināti veidojas taukaudi.

Avoti: LLVV

aptaukot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; parasti divd. formā: aptaukots; reti.

1. Pieļaut būt par cēloni, ka (ķermenī) pastiprināti veidojas taukaudi.

2. Notaukot.

Avoti: LLVV

aptaukoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Kļūt pārlieku tuklam, pārāk uzbaroties.

Avoti: LLVV

aptaukots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir pārmērīgi daudz taukaudu; tāds, ko pārklāj tauki.

2. Notraipīts ar taukiem.

Avoti: MLVV

aptaukstīt   apv.

1. Aptaustīt.

Avoti: EH

aptaukšķēt   apv.

1. Grauzdēt (visapkārt, mazliet).

Avoti: EH

aptaunāt   apv.

1. Satuntuļot, stipri ietīstīt.

Avoti: ME

aptaunāties   apv.

1. Satuntuļoties, silti saģērbties, ietīstīties.

Avoti: ME

aptauņāt   apv.

1. Apaut.

Avoti: EH

aptaurēt   apv.

1. Padarīt vientiesīgu, domāt nespējīgu.

2. Apskandināt (pūšot vai saucot ragā).

Avoti: EH

aptaurēts   žarg.

1. Muļķīgs, dumjš; neapdomīgs.

2. Traks, psihiski slims.

Avoti: SLG

aptaustīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pataustīt (visapkārt, no virspuses), lai iepazītos, pārbaudītu, izpētītu u. tml.

Avoti: LLVV

aptauzēt   apv.

1. Apēst (lielu kvantumu).

Avoti: EH

aptecēt   parasti 3. pers., -tek, pag. -tecēja; intrans.

1. trans. Tekot, plūstot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

2. Atrasties lokveidā (ap ko, kam apkārt) - parasti par ceļu.

3. Aplīt (ar ko).

4. sar. Paiet (par laiku, laika posmu).

Avoti: LLVV

aptecēt   -teku, -teci, -tek, pag. -tecēju;

1. intrans. Teciņus apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

2. trans. Teciņus izveidot (loku, apli).

3. trans. Apkopt, aprūpēt, apkalpot.

Avoti: LLVV

aptecēt   apv.

1. Apaugļoties, apvaisloties (par lopiem).

Avoti: EH

aptecēties   tikai 3. pers., -tekas, pag. -tecējās; refl.; sar.

1. Savienojumos "sirds, dūša aptekas" - pārņem sarūgtinājums, apvainojums, arī dusmas.

Avoti: LLVV

aptecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ļaut vai panākt, ka aptek, aplīst (ar ko); notecināt.

Avoti: LLVV

aptecināt   apv.

1. Apvirpot.

Avoti: KiV

aptēgāties   apv.

1. Apjautāties.

Avoti: ME

apteikt   apv.

1. Apjautāt (lielā apkaimē).

Avoti: ME

apteka   apv.

1. Aptieka.

Avoti: KiV

apteka   apv.

1. Attekas daļa, kas ir atdalīta no pārējās upes.

Avoti: KiV

aptekalēt   apv.

1. Aptekāt.

Avoti: ViV

aptekāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Tekājot nokļūt, pabūt (pie visiem vai daudziem, visā teritorijā).

2. Apkalpot; arī iztapt.

Avoti: LLVV

apteksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.; novec.

1. Mājkalpotāja; arī oficiante.

Avoti: LLVV

aptēķeris   apv.

1. Aptieka.

Avoti: ViV

aptēķerzāles   apv.

1. Medikamenti, ko iegādājas aptiekā (pretstatā tautas ārstniecības līdzekļiem).

Avoti: ViV

aptēlot   apv.

1. Tēlaini aprakstīt.

Avoti: EH

aptelzt   apv.

1. Izšķiest, izšķērdēt.

Avoti: ME

aptemburkavāt   apv.

1. Aptamborēt.

Avoti: KiV

aptempt   apv.

1. Iztempt, izdzert (lielu kvantumu).

Avoti: EH

aptencināt   apv.

1. Pateikties visiem pēc kārtas.

Avoti: EH

aptēnija   novec.

1. Pusdienas ziedu dzimtas augs Āfrikas austrumu krasta tuksnešainās vietās, neliels sukulentu krūms; audzē arī dzīvokļos kā nokarenus augus sienu vāzītēs.

Avoti: LxE

aptenodytes   lat.

1. Pingvīnu kārtas ģints.

Aptenodytes forsteri— imperatorpingvīns.

Aptenodytes patagonica— karaliskais pingvīns.

Avoti: PDE

aptenterēt   apv.

1. Ar pūlēm apiet apkārt.

Avoti: EH

aptepēt   apv.

1. Apsmērēt.

Avoti: EH

aptept   apv.

1. Apsmērēt.

Avoti: EH

aptepties   apv.

1. Apsmērēties.

2. Ielaisties ar kādu.

Avoti: EH

aptērēt   apv.

1. Apēst, notiesāt.

2. Nodarīt bojājumus; sabojāt (visapkārt, no vairākām pusēm).

Avoti: ME

apterigoti   novec.

1. Bezspārņi - kukaiņu klases apakšklase ("Apterygota").

Avoti: SV78

apterijas   -u, s.; biol.

1. Putna ķermeņa vietas (zem spārniem, paslēpenēs), kas nav klātas ar spalvām.

Avoti: ZTV

aptērpis   apv.

1. Apģērbs.

Avoti: EH

aptērpt   -tērpju, -tērp, -tērpj, pag. -tērpu; trans.; pareti.

1. Ietērpt.

Avoti: LLVV

aptērpt   apv.

1. Briest, pampt, tūkt.

2. Kļūt veselam, sadzīt.

Avoti: ME

aptērpties   -tērpjos, -tērpies, -tērpjas, pag. -tērpos; refl.; pareti.

1. Ietērpties.

Avoti: LLVV

apterygiformes   lat.

1. Kiviveidīgie.

Avoti: PDE

apterygota   lat.

1. Bezspārņi - kukaiņu klases apakšklase, pēc senāka iedalījuma.

Avoti: LD

apteryx   lat.

1. Kivi.

Avoti: PDE

aptēse   novec.

1. Aptēstas daļas (malas) pie slīperiem, brusām u. c. tēstiem koka materiāliem.

Avoti: KV

aptēsnis   novec.

1. Brusa.

Avoti: Lo

aptest   apv.

1. Aptēst.

Avoti: EH

aptēst   -tēšu, -tēs, -tēš, pag. -tēsu; trans.

1. Tēšot padarīt gludu (visapkārt, no virspuses).

// pārn.; sar. Būt par cēloni tam, ka cilvēks kaut cik apgūst pieklājības normas, manieres, iegūst dzīves pieredzi.

Avoti: LLVV

aptēt   psih.

1. Pielāgoties, piemēroties.

Avoti: PsA

aptiālisms   med.

1. Siekalu atdalīšanās trūkums, mutes sausums, piem., pēc saindēšanās ar belladonnu, atropīnu.

Avoti: TM

aptichas   novec.

1. Kaļķa vai kaļķainas ragvielas vāciņi no 2 gabaliem, kas aizklāj amonītu dzīvojamo kameru no ārienes.

Avoti: KV

apticināties   apv.

1. Pārliecināties (nonākt pie pārliecības).

Avoti: EH

aptieciņa   -as, s.

1. Medikamentu komplekts (parasti pirmās palīdzības sniegšanai).

2. Dem. --> aptieka (1).

Avoti: LLVV

aptieka   -as, s.

1. Veselības aizsardzības iestāde, kurā gatavo un izsniedz medikamentus.

2. Aptieciņa (1).

Avoti: LLVV

aptiekārs   -a, v.; novec.

1. Aptiekas pārzinis vai īpašnieks; arī aptiekas darbinieks.

Avoti: LLVV

aptiekties   apv.

1. Slepus apiet (apzagties) apkārt.

Avoti: EH

aptieķeris   apv.

1. Aptiekārs.

Avoti: KnG

aptieķis   novec.

1. Aptieka.

Avoti: SLG

aptieķnieks   -a, v.; novec.

1. Aptiekārs.

Avoti: LLVV

aptiesāt   apv.

1. Notiesāt (par lielu daudzumu objektu).

2. Apēst.

Avoti: ME

aptikeriene   apv.

1. Aptiekāra sieva.

Avoti: KiV

aptikeris   apv.

1. Aptiekārs.

Avoti: KiV

aptikerka   apv.

1. Aptiekāre.

Avoti: KiV

aptīkt   apv.

1. Apklust; kļūt mierīgam.

2. Norimt (par parādībām dabā).

Avoti: KiV

aptikt   apv.

1. Tikt kaut kam apkārt.

2. Aplaisties.

3. Apcelt.

4. Pamanīt; arī uzzināt.

5. Pakļūt, pavirzīties zem kā.

Avoti: ME, EH, KiV, ViV

aptikties   apv.

1. Sniegties.

Avoti: EH

aptilāt   apv.

1. Izbalot, guļot izklātam.

Avoti: EH

aptilināt   apv.

1. Izbalināt.

Avoti: EH

aptimsāšana   apv.

1. Debess spīdekļa aptumsums.

Avoti: KiV

aptimst   apv.

1. Satumst.

2. Aptumšoties (par debess spīdekli).

Avoti: KiV

aptimsums   apv.

1. Debess spīdekļa aptumsums.

Avoti: KiV

aptina   apv.

1. Lupata aptīšanai.

Avoti: EH

aptinkavāt   apv.

1. Apmest ar javas kārtu.

Avoti: KiV

aptinums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> aptīt.

2. Tas, kas ir aptīts (ap ko).

Avoti: LLVV

aptiņāt   apv.

1. Vairākkārt ietīt, ievīstīt.

Avoti: EH

aptīņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.

1. Vairākkārt aptīt, aptīstīt (ap ko).

Avoti: MLVV

aptīņāties   apv.

1. Ietīties, ievīstīties.

Avoti: EH

aptipāt   apv.

1. Aptipināt, apskriet sīkiem solīšiem apkārt.

Avoti: EH

aptipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Tipinot apvirzīties (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Tipināt apkārt.

2. apv. Tipinot paiet zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

aptīpuļot   apv.

1. Apmākties.

Avoti: EH

aptirām   apv.

1. Runāt aplinkiem.

Avoti: ME

aptīrīšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Atkritumu, netīrumu u. tml. aizvākšana (parasti organizēta); darbība --> aptīrīt (1).

2. sar. Darbība --> aptīrīt (2).

Avoti: LLVV

aptīrīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Padarīt tīru (kādu platību); uzkopt (parasti dzīvokli).

2. sar. Apzagt.

Avoti: LLVV

aptīrīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. Refl. --> aptīrīt (1).

Avoti: LLVV

aptirpt   apv.

1. (Daļēji) notirpt, pārklāties ar putekļiem (kļūt stīvam).

Avoti: EH

aptīstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Tīstot apņemt, apsegt (ar ko).

Avoti: LLVV

aptīstīties

1. Refl. --> aptīstīt.

Avoti: PP, T

aptīt   -tinu, -tin, -tin, pag. -tinu; trans.

1. Tinot apņemt, apsegt (ar ko).

Avoti: LLVV

aptīties   -tinos, -tinies, -tinas, pag. -tinos; refl.

1. Refl. --> aptīt; aptīt sevi (ar ko).

// trans.; pareti. Aptīt sev (ko).

2. Apvīties (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

aptošāt   apv.

1. Apskriet apkārt sēcot, tusnījot.

Avoti: EH

aptraipelēt   apv.

1. Aptraipīt, nosmērēt.

Avoti: EH

aptraipīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Padarīt netīru (vietumis); notraipīt.

// pārn. Apkaunot (piemēram, vārdu, godu).

Avoti: LLVV

aptraipīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. Refl. --> aptraipīt; tikt aptraipītam.

Avoti: LLVV

aptraišķīt   apv.

1. Apsmulēt, nosmulēt, aptašķīt, notašķīt.

Avoti: ME

aptraišķīties   apv.

1. Aptašķīties, notašķīties.

Avoti: ME

aptrakāt   apv., niev.

1. Ejot, braucot ierasties, pabūt (vairākās vietās).

Avoti: KiV

aptrakot   apv.

1. Apdullināt, samulsināt, padarīt biklu.

Avoti: ME

aptrakt   -trakstu, -traksti, -trakst, pag. -traku, intrans.; sar.; parasti divd. formā: aptracis;

1. Kļūt trakam, arī neprātīgam, apdullušam.

Avoti: MLVV

aptramdīt   apv.

1. Aptrenkt apkārt.

2. Purinot pārmeklēt.

Avoti: EH

aptrankāt   apv.

1. Aptrenkt apkārt.

2. Aplēkt, apaugļot.

Avoti: EH

aptrapēt   apv.

1. Visapkārt iepūt.

Avoti: ME

aptraukt   -traucu, -trauc, -trauc, pag. -traucu; trans.; reti.

1. Noraut, nokratīt, nobirdināt (parasti daudzus vai visus augļus, lapas).

2. apv. Apvilkt, pārvilkt.

Avoti: LLVV, EH

aptraukties   apv.

1. Trauksmaini apskriet apkārt.

Avoti: EH

aptrausties   apv.

1. Aprāpot.

2. Tikt kaut kam apkārt lēnām un ar pūlēm.

Avoti: EH

aptreipt   apv.

1. Apsmērēt.

Avoti: EH

aptreknot   apv.

1. Padarīt treknu.

Avoti: EH

aptrenēt   apv.

1. Apdēdēt, apirt.

Avoti: EH

aptrenkāt   apv.

1. Aptrenkt.

Avoti: EH

aptrenkt   -trencu, -trenc, -trenc, pag. -trencu; trans.

1. Trencot panākt, ka apvirzās (ap ko, kam apkārt); aptriekt.

// imperf. Trenkt apkārt.

Avoti: LLVV

aptrepēt   apv.

1. Apdēdēt, apdrupt.

Avoti: EH

aptresēt   apv.

1. Runāt sliktu par kādu.

Avoti: ME

aptrīcināt   apv.

1. Apgāzt satricinot.

Avoti: EH

aptriekšana

1. Darbība, process --> aptriekt.

2. apv. Apdullinājums.

Avoti: KiV

aptriekt   -triecu, -triec, -triec, pag. -triecu; trans.

1. Triecot panākt, ka apvirzās (ap ko, kam apkārt); apdzīt.

// imperf. Triekt apkārt.

2. apv. Triecot padzīt kam apakšā.

3. apv. Izraisīt apziņas traucējumus, piemēram, ar sitienu, troksni, arī ar nesaskaņām.

Avoti: LLVV, ĒiV, KiV

aptriekties   apv.

1. Aiztriekties, pamatīgi izrunāties.

2. Ātri paskriet zem kā.

Avoti: ME, ViV

aptriept   -triepju, -triep, -triepj, pag. -triepu; trans.

1. Triepjot pārklāt (ar ko).

2. pareti. Aptraipīt.

Avoti: LLVV

aptriepties   -triepjos, -triepies, -triepjas, pag. -triepos;

1. Refl. --> aptriept (2); aptraipīties.

Avoti: LLVV

aptrinkt   apv.

1. Aptrenkt.

Avoti: EH

aptrīt   apv.

1. Visapkārt trīt, pulēt.

Avoti: ME

aptropēt   apv.

1. Aptrupēt.

Avoti: ViV

aptrūdēt   parasti 3. pers., -trūd, pag. -trūdēja; intrans.

1. Mazliet satrūdēt (visapkārt, no virspuses).

Avoti: LLVV

aptrūdināt   apv.

1. Ļaut iepūt.

Avoti: EH

aptrukt   apv.

1. Aplūzt.

Avoti: EH

aptrūkt   parasti 3. pers., -trūkst, pag. -trūka; intrans.

1. parasti ar ģen. Izbeigties, nebūt vairs vajadzīgajā daudzumā; nepietikt, pietrūkt.

2. Aprauties (parasti par runu); pārtrūkt.

Avoti: LLVV

aptrūkties   parasti 3. pers., -trūkstas, pag. -trūkās; refl.; parasti ar ģen.

1. Aptrūkt (1).

Avoti: LLVV

aptrulināt   apv.

1. Padarīt trulu.

Avoti: EH

aptrult   -trulstu, -trulsti, -trulst, pag. -trulu; intrans.; parasti divd. formā: aptrulis;

1. Kļūt mazliet trulam, vienaldzīgam, nejūtīgam.

Avoti: LLVV

aptrunēt   parasti 3. pers., -trun, pag. -trunēja; intrans.

1. Mazliet satrunēt (visapkārt, no virspuses); aptrupēt.

Avoti: LLVV

aptrupēt   parasti 3. pers., -trup, pag. -trupēja; intrans.

1. Mazliet satrupēt (visapkārt, no virspuses); aptrunēt.

Avoti: LLVV

aptrupināt   apv.

1. Mazliet appūdēt.

Avoti: EH

aptrupt   parasti 3. pers., -trup, pag. -trupa; intrans.

1. Aptrupēt; aptrunēt.

Avoti: LLVV

aptrusēt   apv.

1. Aplupt; apdrupt; appūt.

2. Apdilt.

Avoti: MiV

aptrust   parasti 3. pers., -trus, pag. -trusa; intrans.; parasti divd. formā: aptrusis; pareti.

1. Aplūzt, sadalīties galiem (par matiem, vilnu).

2. apv. Aplupt; apdrupt; appūt.

3. apv. Apdilt.

Avoti: LLVV

aptucināt   apv.

1. Aptaucēt.

Avoti: EH

aptūcināt   apv.

1. Aptucināt.

Avoti: EH

aptūcīt   apv.

1. Apbalzīt.

2. Aizbāzt aiz kaut kā.

3. Spiežot apmaisīt.

Avoti: EH

aptūkst   apv.

1. Aptūkt, pietūkt.

Avoti: EH

aptūkšt   apv.

1. Satūkt visapkārt.

Avoti: KiV

aptukt   apv.

1. Slimīgi aptaukoties (par mājputniem).

Avoti: KiV

aptūkt   -tūkstu, -tūksti, -tūkst, pag. -tūku; intrans.

1. Mazliet satūkt.

// pareti; sar. Kļūt resnam; aptaukoties.

Avoti: LLVV

aptumis   apv.

1. Kļūt biezam un gļotainam.

Avoti: EH

aptumsēt   apv.

1. Satumst, sakrēslot.

Avoti: EH

aptumst   parasti 3. pers., -tumst, pag. -tumsa; intrans.

1. Kļūt tumšam vai tumšākam (ja gaismas avots tiek aizsegts vai vairs neizstaro gaismu); aptumšoties (1).

// reti. Iestāties krēslai vai tumsai; satumst.

// pārn. Pavājināties redzes spējai (par acīm).

// pārn. Kļūt tādam, kurā izpaužas nepatīkamas jūtas, izjūtas (parasti par seju).

2. Aptumšoties (3).

Avoti: LLVV

aptumsums   -a, v.

1. Rezultāts --> aptumst (1).

2. astr. Parādība, kad kādu debess ķermeni aizsedz cits debess ķermenis vai kāds debess ķermenis ieiet cita debess ķermeņa ēnā.

Mēness aptumsums— tāds Zemes, Saules un Mēness savstarpējais stāvoklis, kad Mēness nokļūst Zemes ēnā, atkarībā no savstarpējā izvietojuma var būt pilns, daļējs vai pusēnas (pusēnots) aptumsums.

Saules aptumsums— tāds Zemes, Saules un Mēness savstarpējais stāvoklis, kad Mēness nokļūst tieši starp Sauli un Zemi, atkarībā no savatarpējā izvietojuma iespējams pilns, gredzenveida vai daļējs aptumsums.

3. med. Psihisks stāvoklis, kad pilnīgi vai daļēji zaudēta spēja pareizi atspoguļot ārējo pasauli.

Avoti: LLVV, IVkV

aptumšojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> aptumšot (1).

2. Rezultāts --> aptumšot (2).

3. Aptumsums (3).

Avoti: LLVV

aptumšošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> aptumšot (1).

2. Darbība, process --> aptumšot (2).

3. Darbība, process --> aptumšot (3).

Avoti: LLVV

aptumšošanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> aptumšoties (1).

2. Darbība, process --> aptumšoties (2).

3. Darbība, process --> aptumšoties(3).

Avoti: LLVV

aptumšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt tumšu vai tumšāku (aizsedzot gaismas avotu vai pārtraucot tā darbību).

// pārn. Padarīt neskaidru (apziņu, domas u. tml.).

2. Mazināt (prieku, laimi u. tml.).

3. Izraisīt aptumsumu (3).

Avoti: LLVV

aptumšoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Kļūt tumšam vai tumšākam (ja gaismas avots tiek aizsegts vai pārstāj izstarot gaismu); aptumst.

2. Mazināties, zust (par prieku, laimi u. tml.).

3. Zaudēt spēju pareizi atspoguļot ārējo pasauli (par psihiskām norisēm).

Avoti: LLVV

aptuntulēt

1. Aptuntuļot.

Avoti: PP, T

aptuntuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Vairākām kārtām, arī nekārtīgi aptīt (ar ko).

Avoti: LLVV

aptuntuļoties   novec.

1. Ļoti silti saģērbties; vairākām kārtām, arī nekārtīgi satīt sev apkārt; aptīstīties.

Avoti: LV93

aptupēt   apv.

1. Sēdēt tupus uz kaut kā.

2. Notupjoties izkārnīties.

3. Notupties.

Avoti: EH

aptupēties   apv.

1. Notupties.

Avoti: EH

aptupināt   apv.

1. Notupināt.

2. Pārklāt ar tupošiem objektiem.

Avoti: EH

aptupt   apv.

1. Aptupties.

Avoti: KiV

aptupties   -tupstos, -tupsties, -tupstas, pag. -tupos; refl.

1. Novietoties tupus (par cilvēkiem); notupties.

2. apv. Notupties zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

aptura   apv.

1. Pietura.

Avoti: ME

apture   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. inf. Programmas izpildes pārtraukšana, kuras cēlonis ir neparedzēta traucējumsituācija, iepriekš plānota vajadzība vai izpildes pabeigšana.

2. novec. Apsardzības priekšgrupa.

3. Militārs postenis uz ielām vai ceļiem, kas aiztur gājējus un braucējus dokumentu pārbaudei.

Avoti: D89, LLVV

apturēt   -turu, -turi, -tur, pag. -turēju; trans.

1. Likt apstāties; neļaut virzīties tālāk; panākt, ka apstājas; apstādināt.

// pārn. Būt par cēloni tam, ka (cilvēks) apstājas, pārtrauc kustību, virzību.

// intrans. Pieturēt (par transportlīdzekļa vadītāju, par transportlīdzekli).

2. Neļaut veikt, turpināt (darbību).

3. Pārtraukt (norisi, procesu).

Avoti: LLVV

aptūskis   apv.

1. Pietūcis.

Avoti: ME

aptūskt   apv.

1. Aptūkt, pietūkt.

Avoti: EH

aptūšāt   apv.

1. Aptūkt, pietūkt.

Avoti: EH

aptuvenība   s.

1. Vispārināta īpašība --> aptuvens, šīs īpašības konkrēta izpausme.

aptuvens   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nav pilnīgi noteikts, precīzs.

Aptuvenais minimālais pāris— fonētikā - vārdu pāris, kurā fonētiskā apkaime ap pētāmo parādību ir līdzīga, bet ne identiska.

Avoti: LLVV

aptuvenums   v.

1. Vispārināta īpašība --> aptuvens, šīs īpašības konkrēta izpausme.

aptuviena   apv.

1. Apkārtne, apkaime.

Avoti: EH

aptuviene   apv.

1. Apkaime, apkārtne.

Avoti: ME

aptuvīns   novec.

1. Tuvīns.

Avoti: KV

aptuvumis   apv.

1. Apmēram, aptuveni.

Avoti: ME, ViV

aptuvums   apv.

1. Apkaime, apkārtne.

Avoti: ME

aptvaicēt   apv.

1. Turēt kādu brīdi karstā tvaikā.

Avoti: EH

aptvankt   apv.

1. Apputēt, aplipt ar sodrējiem; tikt ilgstoši apdūmotam.

aptvars   apv.

1. Apveids, kontūras, apkārtmērs.

2. Ietvars.

3. novec. Aptvere.

Avoti: ME, Lo

aptvarstīt   apv.

1. Mazpamazām noķert (visus).

2. Nogludināt visapkārt, applūkājot visu, kas nokarājas.

3. Steidzīgi sakārtot.

Avoti: EH

aptveicēt   apv.

1. Sadiedzēt (gatavojot iesalu).

Avoti: EH

aptvere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. tehn. Ietvars, kas apņem, savieno un nostiprina (atsevišķas detaļas).

2. reti. Process --> aptvert (2); aptveršana; saprašana.

Avoti: LLVV

aptvēriens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> aptvert (1).

Avoti: LLVV

aptveršana

1. Darbība, process --> aptvert.

2. mil. Uzbrukuma manevrs, kurā galvenie uzbrūkošie spēki apiet apkārt pretinieka galvenajām aizsardzības pozīcijā vai šķērso tās, lai nodrošinātu uzdevumu izpildi pretinieka aizmugurē.

Avoti: MIL

aptvert   -tveru, -tver, -tver, pag. -tvēru; trans.

1. Apņemt (ar rokām, ar kājām), parasti saturot.

2. parasti 3. pers. Cieši apņemt, arī apvīt (par augiem, to daļām).

3. parasti 3. pers. Apņemt no visām pusēm, pārņemt (par uguni, siltumu, skaņām u. tml.).

4. parasti 3. pers. Izplatīties (daudzās vai visās vietās) un iesaistīt, aizraut (daudzus vai visus); pārņemt.

5. parasti 3. pers. Ietvert sevī (parasti lielu daudzumu, arī ko plašu).

6. Ietvert savas darbības, arī ietekmes sfērā (parasti visu).

7. Saprast, izprast.

Avoti: LLVV

aptvīkt   apv.

1. Aizsvīst.

2. Sadīgt (iesala gatavošanas laikā).

Avoti: ME, EH

apubagot   apv.

1. Apstaigāt ubagojot.

Avoti: EH

apūbēt   apv.

1. Appelēt, pūt.

Avoti: ME

apucināt   apv.

1. Brīdi paucināt, paauklēt (bērnu) uz rokām vai kājām.

2. Pierast pie šādas ucināšanas.

Avoti: EH

apucītis   apv.

1. Mazā pirkstiņa vārds.

Avoti: EH

apūdeņojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> apūdeņot.

2. Ūdens, ar ko apūdeņo.

Apūdeņojuma deva— vienreizējais ūdens daudzums kubikmetros viena hektāra apūdeņošanai.

Avoti: LLVV

apūdeņojumzemkopība

1. Zemkopība sausa klimata apgabalos, kur tā iespējama tikai regulāri veicot mākslīgu apūdeņošanu.

apūdeņošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Zemes, augsnes apgāde ar ūdeni, pievadot to mākslīgi; irigācija.

Apūdeņošanas lauki— notekūdeņu tīrīšanas lauki, kurus ierīko pilsētu vai apdzīvotu vietu tuvumā, lai attīrītu notekūdeņus un mēslotos laukus izmantotu lauksaimniecības kultūru audzēšanai.

Avoti: LLVV

apūdeņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apgādāt (zemi, augsni) ar ūdeni, pievadot to mākslīgi.

Avoti: LLVV

apugļams   apv.

1. Atpakaļ, atpugļams.

Avoti: EH

apuguņot   apv.

1. Apgaismot, iluminēt.

Avoti: ME

apukalnieši

1. Alūksnes novada Jaunlaicenes pagasta apdzīvotās vietas "Apukalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Apukalns   vietv.

1. Alūksnes novada Jaunlaicenes pagasta apdzīvotās vietas "Apekalns" otrs nosaukums.

2. Kalns Alūksnes augstienes ziemeļu daļā, Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā, 1 km no Vidzemes šosejas, viena no augstākajām virsotnēm Veclaicenes paugurainē, absolūtais augstums - 235 m vjl. (relatīvais augstums - 35 m), garums - 1,5 km, platums - 1 km, kalna galā Apukalna baznīca (celta 1774.-1779. g., arhitektūras piemineklis).

Avoti: LģE, LD

apukaļ   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

apukaļus   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ME

apukle   apv.

1. Apkakle.

2. Ārpus.

Avoti: ME

apukļam   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

apukš   apv.

1. Apakš.

Avoti: ME

apukša   apv.

1. Apakša.

Avoti: ĒiV

apukšā   apv.

1. Apakšā.

Avoti: ĒiV

apukšbikses   apv.

1. Apakšbikses.

Avoti: KnV

apukšbrunči   apv.

1. Apakšsvārki.

Avoti: KnV

apukšdrēbe   apv.

1. Drāna, ko iestrādā zem kādas citas drānas.

Avoti: KnV

apukšējais   apv.

1. Apakšējais.

Avoti: KnV

apukšmala   apv.

1. Apakšmala.

Avoti: KnV

apukšpalags   apv.

1. Apakšpalags.

Avoti: KnV

apukšstilbs   apv.

1. Apakšstilbs.

Avoti: KnV

apukuļ   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

apulbt   apv.

1. Kontuzēt, apstulbt.

Avoti: ME

Apūle   vietv.

1. Kuršu apdzīvots novads tagadējā Lietuvas teritorijā pie Skodas, kas 13. gs. ietilpa kuršu apdzīvotajā Cekļa zemē, bija tās centrs ar Apoles pili; pirmoreiz minēta Hamburgas-Brēmenes arhibīskapa Rimberta pēc 876. g. sacerētajā Sv. Anskara dzīves aprakstā; izpostīta Lietuvas karos ar Vācu ordeni un Livonijas ordeni, 1253. g. tiek minēta kā iedzīvotāju pamesta zeme.

Avoti: LE1

Apulejs

1. Romiešu rakstnieks (Apuleius; ap 125. g. - ap 180. g.), kura ievērojamākais darbs ir "Zelta ēzelis jeb Pārvērtības".

Avoti: MkV

apulēt   apv.

1. Kļūt trulam.

Avoti: EH

Apūlija   vietv.

1. Reģions Itālijā ("Regione Puglia"), atrodas Apenīnu pussalas dienvidaustrumos, administratīvais centrs - Bari, platība - 19358 kvadrātkilometri, 4053000 iedzīvotāju (2013. g.), ietver 6 provinces - Bari, Barletas-Andrijas-Trani, Brindizi, Fodžas, Lečes un Taranto, robežojas ar Bazilikatas, Kampānijas un Molizes reģionu, apskalo Adrijas un Jonijas jūra.

Avoti: LEV, PuA, Wi

apulināt   apv.

1. Notrulināt.

Avoti: EH

apuļināt   apv.

1. Pavirši darīt kādu darbu.

Avoti: ME

apuļināts   apv.

1. Notrulinājies.

Avoti: ME

apuodzenis   apv.

1. Akacis.

Avoti: EH

apurbināt   apv.

1. Apdrupināt (veidojot mazus caurumiņus).

2. Uzirdināt ar pūlēm (arot vai rokot).

Avoti: EH

apurbt   apv.

1. Saurbt visapkārt.

Avoti: EH

apurdīt   apv.

1. Apgāzt, kustinot ar kociņu.

2. Aprušināt.

3. Iebiedēt, bieži sitot vai grūstot.

Avoti: EH

Apure   vietv.

1. Štats Venecuēlā ("Apure"), administratīvais centrs - Sanfernando de Apure, platība - 76500 kvadrātkilometru, 508800 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Upe Dienvidamerikā ("Apure"), Orinoko kreisā krasta pieteka Venecuēlā, garums - 1580 km, veidojas satekot Uribantei un Sararei, kas sākas Andos.

Avoti: LģE, PZT

Apurimaka   vietv.

1. Ukajali kreisā satekupe Peru ("Apurimac"), Amazones garākā iztekupe, garums - 1250 km, sākas ziemeļrietumos no Titikakas ezera.

Avoti: PZT

apuriņš   apv.

1. Meža vidū mazs klajums, bet laukā, pļavā mazs koku pudurs.

Avoti: ME

apuris   apv.

1. Liela (sevišķi apaļa) puķudobe.

2. Puduris.

Avoti: EH

apurķēt   apv.

1. Bakstot (bikstot), urķējot apvandīt, izrakņāt.

Avoti: EH

apurķēties   apv.

1. Ar pūlēm tikt apkārt (parasti braucot).

Avoti: EH

apurs   apv.

1. Paaugstinājums jeb sausa vieta purvā.

2. Appurvis, zema, ar zāli apaugusi vieta, kas pavasarī pārklājas ar ūdeni.

Avoti: ME

apus   lat.

1. Svīres - putnu klases svīrveidīgo kārtas svīru dzimtas ģints.

Apus apus— svīre, šīs ģints suga.

Avoti: LD

Apuseni   vietv.

1. Karpatu kalnu sistēmas daļa Rumānijas rietumos ("Munti Apuseni"), sastāv no atsevišķiem masīviem un grēdām, granīti, kristāliski slānekļi, kaļķakmeņi, izvirdumieži, augstākais masīvs Bihori līdz 1848 m; Rietumrumānijas kalni.

Avoti: PZT

apusidae   gr.

1. Lapkāju vēzīši žaunkāju vēžu kārtā, platu muguras vairogu, lapveidīgās kājiņas skaitā līdz 60 pāru; vairākus cm gari, brūngani vai zilgani, ļoti mazām antenām.

Avoti: KV

apuss   rel.

1. Dienvidamerikas indiāņu ticējumos - kalnu gars, kas dzīvo augstās sniegiem klātās Andu virsotnēs un valda pār visu apgabalu; katram apusam ir vārds, kas ir tā kalna nosaukums, kurā šis gars mājo.

Avoti: R1

apustulicitāte   rel.

1. Kristīgās baznīcas nemainīgā, pastāvīgā iezīme - baznīcas ticības un prakses atbilstība autoritatīvajai Kristus apustuļu mācībai, kas atklāta Jaunās Derības rakstos.

Avoti: TK-80

apustulieši   -u, v.

1. Kristiešu sekta, kas apvienoja zemnieku un plebeju antifeodālās kustības dalībniekus 13. gs. 2. p. - 14. gs. sāk. Z-Itālijā; prasīja atjaunot sociālo vienlīdzību agrās kristietības izpratnē.

Avoti: EV

apustulis   -ļa, v.

1. rel. Kristus sūtnis, evaņģēlija vēsts nesējs.

2. rel. Jēzus Kristus māceklis.

Bībeles apustuļi— divpadsmit Jēzus Kristus izvēlētie mācekļi.

Apustuļu darbi— viena no kristietības Jaunās Derības daļām, kas stāsta par kristietības izplatīšanos, turpinājums evaņģēlijam.

Apustuļu vēstules— Bībeles Jaunajā Derībā iekļautie vēstījumi agro kristiešu draudzēm un atsevišķām personām.

Apustuļu koncils— sanāksme Jeruzalemē ap 49. g., kurā piedalījās apustuļi un delegāti no Antiohijas.

Apustuļu dekrēts— Apustuļu koncila noslēguma dokuments.

// pārn.; iron. Svētulīgs cilvēks.

3. pārn. Dedzīgs (kā) aizstāvis, propagandētājs.

Avoti: LLVV, LV06

apustulisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar Jēzus Kristus apustuļu mācību.

Apustuliskais krēsls— Svētais Krēsls - pāvesta, kā arī Romas katoļu baznīcas vara.

Apustuliskais sveiciens— formula "Kunga Jēzus Kristus žēlastība ..." pēc 2Kor 13,13.

Apustuliskā sukcesija— pēctecība; nepārtrauktība bīskapa amata pilnvaru nodošanā nākamajam bīskapam, uzliekot rokas, no apustuļu laika līdz mūsdienām.

Apustuliskie tēvi— apzīmējums 2. gs. baznīcas tēvu rakstiem.

Avoti: MLVV

apuš   apv.

1. Apakš.

Avoti: ME

āpuš   apv.

1. Abpusējs, uz abām pusēm.

Avoti: ME

apušbrunči   apv.

1. Apakšbrunči.

Avoti: EH

āpušin   apv.

1. Abpusēji.

Avoti: EH

apuškā   apv.

1. Apakšā.

Avoti: ME

apuškijais   apv.

1. Apakšējais, apakšējs.

Avoti: EH

aputēties   apv.

1. Kļūt utainam, apaugt ar utīm.

Avoti: EH

Apuze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Īvandes pagastā.

2. Kuldīgas novada Īvandes pagasta apdzīvotās vietas "Apuzes" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Apuzes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Īvandes pagastā.

2. Kuldīgas novada Īvandes pagasta apdzīvotās vietas "Apuze" nosaukuma variants.

Avoti: LC

apuznieki

1. Kuldīgas novada Īvandes pagasta apdzīvotās vietas "Apuze" iedzīvotāji.

2. Skrundas novada Rudbāržu pagasta apdzīvotās vietas "Apuze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

apuž-   apv.

1. Apakš-.

Avoti: ViV

apuž   apv.

1. Apakš, apakša; zem.

2. Lejpus; zemāk.

Avoti: ME, ViV

apužā   apv.

1. Apakšā.

Avoti: ĒiV

apuža   apv.

1. Apakša; apakšējā daļa (priekšmetam); apakšējā puse.

2. Vieta zem kā, kam apakšā; apakšējā daļa.

3. Pakraste; zemāka vieta lejpusē.

4. Apakšējais.

Avoti: EH, ViV

apužbikses   apv.

1. Apakšbikses.

Avoti: ĒiV

apužbrunči   apv.

1. Apakšsvārki.

Avoti: ĒiV

apužbruņči   apv.

1. Apakšsvārki.

Avoti: ViV

apuždaļa   apv.

1. Apakšdaļa.

Avoti: ĒiV

apuždeķis   apv.

1. Sega, ko klāj apakšā zem citas segas.

Avoti: ĒiV

apuždrēbe   apv.

1. Drāna, ko iestrādā zem kādas citas drānas.

Avoti: ĒiV

apuždrēbes   apv.

1. Apakšveļa.

Avoti: ViV

apuždzelze   apv.

1. Ragavu, kamanu slieces apakšējā metāla daļa.

Avoti: ViV

apužējais   apv.

1. Apakšējais.

Avoti: ĒiV

apužējs   apv.

1. Apakšējs.

Avoti: ViV

apužeņģe   apv.

1. Apakšējā vira (parasti logiem, durvīm).

Avoti: ViV

apužgals   apv.

1. Apakšējais gals, apakšējā daļa.

Avoti: ĒiV

apužistaba   apv.

1. Istaba ēkas apakšējā stāvā.

Avoti: ViV

apužkleita   apv.

1. Apakšsvārki.

Avoti: ViV

apužkrekls   apv.

1. Krekls ko velk zem kāda cita krekla.

Avoti: ViV

apužlakats   apv.

1. Lakats, ko sien zem kāda cita lakata.

Avoti: ViV

apužlindraki   apv.

1. Apakšsvārki.

Avoti: ViV

apužmetams   apv.

1. Apužmetamie milti - milti, ar ko apkaisa lizi pirms maizes klaipa uzlikšanas.

Avoti: ĒiV

apužpalags   apv.

1. Palags, ko klāj uz gultas, matrača gulēšanai virsū.

Avoti: ViV

apužpērlis   apv.

1. Pēlis, uz kura guļ.

2. niev. Piegulētāja.

Avoti: ViV

apužpus   apv.

1. Zemāk (par ko); apakšpus, lejpus; zem.

Avoti: ViV

apužroka   apv.

1. (Pa) apužroku - neoficiāli, arī slepus, nelikumīgi (ko pirkt, iegādāties, dabūt u. tml.).

Avoti: ViV

apužstilbkauls   apv.

1. Apakšstilba kauls; apakšdelma kauls.

Avoti: ViV

apužstilbs   apv.

1. Kājas apakšstilbs.

2. Apakšdelms.

Avoti: ViV

apužsvārki   apv.

1. Apakšsvārki.

Avoti: ĒiV

apužtasīna   apv.

1. Apakštase.

Avoti: ĒiV

apužzeķes   apv.

1. Zeķes, ko velk zem kādām citām zeķēm.

Avoti: ViV

apužzeme   apv.

1. Pazeme.

Avoti: ViV

apužzemesūdens   apv.

1. Pazemes ūdens.

Avoti: ViV

apv.   saīs.

1. Apvidus (kopā ar nosaukumu).

2. Apvidvārds, dialektāla nozīme, nozīmes nianse.

Avoti: i1, LLVV

apvācināt   apv.

1. Vāciskot.

Avoti: ME

apvadāt   apv.

1. Vadāt apkārt.

Avoti: ME

apvadāties   apv.

1. Aplekties, pāroties (par govi).

Avoti: ME

apvade   apv.

1. Svītra viscauri apkārt adījumam.

Avoti: ME

apvade   apv.

1. Apvidus, apkārtne.

Avoti: EH

apvadīt   apv.

1. Vadāt apkārt.

Avoti: ME

apvadkanāls   novec.

1. Mākslīgi ierīkota, parasti liela izmēra atklāta gultne, kas apvada ūdeni apkārt kādam objektam.

Avoti: LxE

apvads

1. Fizioģeogrāfiskās rajonēšanas taksonomisko vienību pakāpe, kas var būt rajonu grupa.

Avoti: LPE

apvadze   apv.

1. Starp 2 vagām neuzarta palikusi (šaura) zemes josla.

Avoti: EH

apvādze   apv.

1. Starp 2 vagām neuzarta palikusi (šaura) zemes josla.

Avoti: EH

apvaga   apv.

1. Kopā sagrābtas velēnas no divām blakus vagām.

Avoti: ME

apvagāt   apv.

1. Izvagot.

Avoti: ME

apvaicāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; pareti.

1. Apjautāt.

Avoti: LLVV

apvaicāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Apjautāties.

Avoti: LLVV

apvaidēt   apv.

1. Iesākt vaidēt, jo sākas dzemdību sāpes.

Avoti: ME

apvaidzēties   apv.

1. Ievajadzēties.

Avoti: EH

apvaināt   apv.

1. Apvainot.

Avoti: EH

apvainojums   -a, v.

1. Vārds vai izteiciens, arī rīcība, izturēšanās, kas apvaino (1).

2. parasti vsk. Pārdzīvojums, ko izraisījusi pārestība, nepatiesi pārmetumi u. tml.; sarūgtinājums, apbēdinājums.

3. Paziņojums, ka tiek uzskatīts par vainīgu (kādā nodarījumā, noziegumā).

Avoti: LLVV

apvainošana

1. Darbība, process --> apvainot.

2. Pretlikumīga izturēšanās pret personu, izrādot tai nicināšanu un necieņu.

Avoti: TV

apvainot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izraisīt apbēdinājumu, sarūgtinājumu, dusmas u. tml.; nodarīt pāri, stipri aizskart, pazemot, izturēties nievājoši.

2. nevēl. Paziņot, ka uzskata par vainīgu (kādā nodarījumā, noziegumā); apsūdzēt.

Avoti: LLVV

apvainotais   novec.

1. Tas, ko apvaino.

Avoti: LV93

apvainotājs   novec.

1. Tas, kas apvaino.

Avoti: LV93

apvainotība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Apvainojums (2).

Avoti: LLVV

apvainoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Justies apvainotam (1), izjust apvainojumu.

Avoti: LLVV

apvainots   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apvainot.

2. Tāds, kurā izpaužas apvainojums.

3. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, kuru apvaino, kurš ir apvainots.

Avoti: LLVV

apvaiņagot   apv.

1. Vainagot, rotāt vainagiem.

Avoti: ME

apvaiņāt   apv.

1. Apvainot.

Avoti: KiV

apvaiņavāt   apv.

1. Apvainot.

Avoti: KiV

apvaiņot   apv.

1. Apvainot.

Avoti: ĒiV

apvaiņoties   apv.

1. Apvainoties.

Avoti: ĒiV

apvaislēties   apv.

1. Apvaisloties.

Avoti: EH

apvaislot   apv.

1. Apaugļot (par cilvēkiem, dzīvniekiem, augiem).

2. Aplekties, kopoties, tikt apaugļotam.

Avoti: ME

apvaisloties   novec.

1. Apaugļoties.

Avoti: LLx

apvaisļošanās   novec.

1. Apaugļošanās.

Avoti: LLx

apvaišļot   apv.

1. Apvaislot.

Avoti: EH

apvaišļoties   apv.

1. Apvaisloties.

Avoti: EH

apvajāt   apv.

1. Appļaut.

Avoti: EH

apvākas   apv.

1. Raža; ražas ievākšanas beigas, svētki pēc ražas ievākšanas beigām.

Avoti: ME

apvākāt   apv.

1. Apvāķēt.

Avoti: EH

apvākojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apvākot.

2. Apvāks (2).

Avoti: LLVV

apvākot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Aplikt (grāmatas, burtnīcas) vākiem speciālu papīru; uzlikt apvāku.

2. pareti. Aizvākot (1).

Avoti: LLVV

apvāks   -a, v.

1. Ārējā (grāmatas) ietērpa elements - poligrāfiski noformēts (papīra vai cita materiāla) aizsargs, ko apliek grāmatas vākiem, ielokot sānmalas.

2. Aizsargs (grāmatas, burtnīcas) vākam.

Avoti: LLVV

apvāksnis   -šņa, v.; apv.

1. Ledus apsalums.

Avoti: EH

apvākt   apv.

1. Ievākt tīrumu augļus.

Avoti: ME

apvaktēt   apv.

1. Apsargāt.

Avoti: ĒiV

apvāķēt   apv.

1. Palikt nomodā pie mirušā.

Avoti: EH

apvalciņš

1. Dem. --> apvalks.

Avoti: LV93

apvalda   -as, s.; tikai vsk.; parasti savienojumā ar "bez"; reti.

1. Ierobežojums; apvaldīšana.

Avoti: LLVV

apvaldīgs   -ais; s. -a, -ā; reti

1. Savaldīgs.

Avoti: LLVV

apvaldīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Neļaut izvērsties (kādam), neļaut notikt (kam); savaldīt.

Avoti: LLVV

apvaldīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Savaldīties.

Avoti: LLVV

apvaldīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apvaldīt.

2. Tāds, kura izpausme ir ierobežota, nepilnīga.

Avoti: LLVV

apvaldzināt   apv.

1. Valdzināt, iepīt.

Avoti: ME

apvalgot   apv.

1. Apvilkt ar diegiem (labības kaudzi putnu dēļ).

Avoti: EH

apvālis

1. No visām malām valnī uzkasīts izārdīts siens kaltēšanai.

Avoti: LE

apvalkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; parasti divd. formā: apvalkāts;

1. Valkājot parasti mazliet nolietot, apdeldēt (piemēram, apģērbu, apavus).

Avoti: LLVV

apvalkāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Tikt apvalkātam.

Avoti: LLVV

apvalkdūmenis   -ņa, v.; etn.

1. Dūmenis ar paplašinātu apakšdaļu, kurā novietots atklātais pavards, krāsns kurtuve.

Avoti: LLVV

apvalknis   novec.

1. Apvalks.

Avoti: Lo

apvalks   -a, v.

1. Segslānis, ārējā kārta, kas aptver iekšējo daļu.

2. Pārvalks, pārklājs.

3. apv. Nonēsāts apģērba gabals.

Avoti: LLVV, EH

apvalksēkļi

1. Kailsēkļu klase (efedru, velvičiju un gnetu dzimtas), koki, krūmi, liānas.

Avoti: EV

apvalnis   apv.

1. Valnis, uzbērums.

2. Cimda vai zeķes aizadījums.

Avoti: ME, EH

apvalnītis   v.; apv.

1. Cimda vai zeķes aizadījums.

Avoti: EH

apvalstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Valstot ko (kādā vielā), panākt, ka pārklājas (ar šo vielu); apvārtīt, apviļāt.

Avoti: LLVV

apvalstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; apv.

1. Valstoties nosmērēties.

Avoti: PP, T

apvāļāt   apv.

1. Veļot, velkot nosmērēt.

Avoti: ME

apvaļāt   apv.

1. Pieveikt, pievarēt.

2. Sasmērēt, kustinot šurpu turpu.

Avoti: EH

apvāļāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos;

1. Vāļājoties nosmērēties.

Avoti: PP, T

apvaļņot   apv.

1. Ietvert ar valni vai valnim līdzīgu.

Avoti: ME

apvandīt   apv.

1. Apmaisīt, izrakņāt. Vandot pavirzīt zem kā.

Avoti: ME, ViV

apvāpēt   apv.

1. Apglazēt.

Avoti: EH

apvāpēties   apv.

1. Pārklāties ar sveķu kārtu.

Avoti: EH

apvāras   apv.

1. Putas.

Avoti: EH

apvārāt   apv.

1. Pārklāties vai tikt pievilktam ar zirnekļu tīkliem.

Avoti: EH

apvaražot   apv.

1. Aplāpīt.

Avoti: EH

apvārdāt   apv.

1. Apvārdot (1).

2. Apvārdot (2).

Avoti: KnV

apvārdošana

1. Darbība, process --> apvārdot.

2. Maģijas paņēmiens, ko lietoja, kā apburšanai, tā pret to, bet visbiežāk pret slimībām un kaitēm.

Avoti: LE

apvārdot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. etn. Ar vārdošanu novērst, atvairīt (slimību, ļaunumu), dziedināt (cilvēku, dzīvnieku).

2. sar. Pierunāt (kādu); iestāstīt.

Avoti: LLVV

apvārdoties   parasti nenoteiksmē; refl.; sar.

1. Savienojumā ar "(ne)ļaut", "(ne)ļauties"; (ne)ļaut sevi apvārdot (2).

Avoti: LLVV

apvārdzināt   apv.

1. Galīgi novārdzināt, padarīt nespēcīgu.

Avoti: ME

apvārēt   apv.

1. Paveikt (visu darbu kopumu).

Avoti: EH

apvarēt   apv.

1. Pievārēt.

Avoti: ME

apvārgt   apv.

1. Galīgi novārdzināt, padarīt nespēcīgu.

Avoti: ME

apvārīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mazliet pavārīt.

Avoti: LLVV

apvārīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; reti.

1. Tikt apvārītam.

Avoti: LLVV

apvārksne   apv.

1. Izkultas labības kaudze piedarbā.

Avoti: ME

apvārksnis   -šņa, v.; apv.

1. Apvārsnis.

Avoti: ViV

apvarošana

1. tehnol. Kaparošana.

2. poligr., novec. Stereotipa klišeju pārklāšana ar varu lielu metienu iespiešanai.

Avoti: GV

apvarot   apv.

1. Pārklāt ar varu.

Avoti: EH

apvārsme   apv.

1. Pusapļa formas kaudze laukā, kas tapusi, vētījot labību.

2. Horizonts, apvārsnis.

Avoti: ME

apvārsmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Apdzejot.

Avoti: LLVV

apvārsnis   -šņa, v.

1. Zemes virsmas un debess šķietamas saskares līnija; horizonts.

2. Zemes virsmas daļa, ko var redzēt novērotājs; redzes loks.

3. Uzskatu, zināšanu, interešu u. tml. kopums.

4. Plašu iespēju kopums.

Avoti: LLVV

apvārstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Apvērt (ar auklām, saitēm pastalas, vīzes).

2. Pavirši apšūt.

Avoti: LLVV

apvārtināt   apv.

1. Atkārtoti apgrozīt.

Avoti: EH

apvārtīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vārtot, viļājot (kādā vielā), panākt, ka pārklājas (ar šo vielu).

Avoti: LLVV

apvārtīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> apvārtīt; tikt apvārtītam.

Avoti: LLVV

apvārza   apv.

1. Apvidus, apkaime, apkārtne.

Avoti: ME

apvarzāt   apv.

1. Pīt kaut ko tīklveidīgu.

2. Nekārtīgi padarīt kādu darbu.

Avoti: ME

apvaržot   apv.

1. Ievilkt auklas lūku apavos, vīzēs.

Avoti: EH

apvaskot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārklāt ar vaska kārtu.

Avoti: LLVV

apvašāt   apv.

1. Apmest ar smiltīm.

Avoti: EH

apvātēt   apv.

1. Pārklāties ar krevelēm.

Avoti: EH

apvātīt   apv.

1. Pārklāties ar vātīm.

Avoti: ME

apvazāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ilgstoši lietojot, padarīt netīru, aptraipīt, apdeldēt; nevīžīgi, neuzmanīgi lietojot, apnēsāt, apbružāt.

Avoti: LLVV

apvazāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Tikt apvazātam.

Avoti: LLVV

apvāznis   -žņa, v.; apv.

1. Sejsegs (bruņu cepurei).

Avoti: ME

apvāzt   -vāžu, -vāz, -vāž, pag. -vāzu; trans.

1. Apsegt, nosegt, uzliekot vāku; aiztaisīt.

Avoti: LLVV

apvažot   apv.

1. Vest, vadāt apkārt.

Avoti: ME

apv-ba   saīs.

1. Apvienība.

Avoti: i1

apvecēties   apv.

1. Pazaudēt garšu, kļūt negaršīgam.

Avoti: ME

apvēcināt   apv.

1. Apvicināt apkārt.

Avoti: EH

apvecot   apv.

1. Kļūt vecam.

Avoti: ME

apvedceļš

1. Uz laiku iekārtots remontējama ceļa posma apbraukšanas maršruts.

2. Ceļa posms tranzītsatiksmei gar pilsētas vai apdzīvotas vietas malu.

Avoti: ZTV

apvedināt   apv.

1. Aizvest, aizvadīt apkārt.

Avoti: EH

apvēdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vēdinot (ar ko), radīt (visapkārt kam) gaisa plūsmu; apņemt (ar smaržu).

2. parasti 3. pers. Plūstot apņemt (no visām pusēm) - par gaisa plūsmu, smaržu u. tml.

Avoti: LLVV

apvēdināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Apvēdināt sevi; tikt apvēdinātam.

Avoti: LLVV

apvēdīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.

1. Apvēdināt (1).

2. parasti 3. pers. Apvēdināt (2).

Avoti: LLVV

apveidi   apv.

1. Apmēri, izmēri.

Avoti: EH

apveids   -a, v.

1. Arējā forma, ārējais izskats.

Avoti: LLVV

apveikt   apv.

1. Paveikt.

Avoti: EH

apveitēt   apv.

1. Apsutināt.

2. Apvītināt, apžāvēt.

Avoti: EH, MiV

apveitēts   apv.

1. Mazliet izglītots.

Avoti: EH

apvējot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.; reti.

1. Appūst (par vēju).

Avoti: LLVV

apvēkšķināt   apv.

1. Sabrēcināt, likt brēkt (skaļi raudāt).

Avoti: EH

apvēkšties   apv.

1. Iebrēkties (skaļi ieraudāties) uz īsu brīdi.

Avoti: EH

apveķēt   apv.

1. Mazliet nopērt ar roku.

2. Apēst.

Avoti: EH

apvelcēt   apv.

1. Nozvejot ar velci.

Avoti: EH

apveldzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Padarīt valgu, samitrināt.

Avoti: LLVV

apvelēt   apv.

1. Apmazgāt (veļu).

Avoti: ME

apvelēties   apv.

1. Pabeigt mazgāšanas darbus.

Avoti: ME

apvelgt   apv.

1. Kļūt mazliet mitram.

Avoti: EH

apvelings

1. Vieta ar stāviem jūras krastiem, kas pakļauta stipra vēja un viļņu iedarbībai un kur krasts daļēji izskalojas; ūdenī daudz barības vielu un skābekļa, tāpēc tur ir daudz dzīvo organismu.

2. Okeāna dzīļu aukstā, ar barības vielām bagātā ūdens pacelšanās augšpusē (silto, vēja aizpūsto virsējo ūdens slāņu vietā).

Avoti: SV99, ZTV

apvelt   -veļu, -vel, -veļ, pag. -vēlu; trans.

1. Veļot pārvietot, pagriezt (uz otru pusi), novietot otrādi; velšus pārvietot (uz sāniem).

// imperf. Velt apkārt.

2. pareti. Apvārtīt, apviļāt.

3. Speciāli apstrādājot, padarīt (audumu) blīvāku, mīkstāku; uzvelt.

4. apv. Pavelt zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apvelties   -veļos, -velies, -veļas, pag. -vēlos; refl.

1. Refl. --> apvelt (1); apgāzties.

2. Refl. --> apvelt (2).

3. parasti 3. pers. Kļūt blīvākam, mīkstākam, tiekot speciāli apstrādātam (par vadmalu).

4. sar. Uzbaroties; paaugties.

5. apv. Pavelties zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apveltīt   -veltīju, -veltī, -veltī, arī -veltu, -velti, -velta, pag. -veltīju; trans.

1. Dot, pasniegt (parasti vairākas, daudzas) dāvanas, veltes.

2. Būt par cēloni, ka (kādam) ir labas īpašības, spējas (parasti par dabu, likteni).

3. Adresēt, veltīt (vārdus, skatienus, smaidus u. tml.).

Avoti: LLVV, LV06

apvelts   apv.

1. Nedaudz paskolots.

Avoti: KnG

apvemdināt   apv.

1. Likt vemt.

Avoti: EH

apvemt   -vemju, -vem, -vemj, pag. -vēmu; trans.

1. Vemjot aptraipīt; novemt.

Avoti: LLVV

apvemties   -vemjos, -vemies, -vemjas, pag. -vēmos; refl.

1. Refl. --> apvemt.

2. Sākt vemt.

Avoti: LLVV

apvennēt   apv.

1. Pārvērsties, izmainīties.

Avoti: EH

apvensties   apv.

1. Ar pūlēm parāpot zem kaut kā.

Avoti: EH

apventēt   apv.

1. Apsist, apcirst lielā daudzumā.

Avoti: KV

apvēra   apv.

1. Apkārtne, apvidus.

Avoti: NeV

apvēris   apv.

1. Apkārtne, apvidus.

Avoti: EH

apvērot   apv.

1. Uzmanīgi vērot.

Avoti: ME

apvērpt   -vērpju, -vērp, -vērpj, pag. -vērpu; trans.

1. Savērpt (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

apvērpties   -vērpjos, -vērpies, -vērpjas, pag. -vērpos; refl.

1. parasti 3. pers. Aptīties, apvīties (par dziju, pavedienu).

2. Savērpt visu nepieciešamo.

Avoti: LLVV

apvērs   apv.

1. Apvidus.

Avoti: TlV

apvērsiens   -a, v.

1. Satura pavērsiens pretējā virzienā.

Avoti: LLVV

apvērsiens   aeron.

1. Pilotāžas figūra - gaisakuģa pagriešanās ap savu garenasi par 180 grādiem ar sekojošu lejupejošu lidojuma trajektoriju līdz horizontālam lidojumam pretējā virzienā.

Avoti: ZTV

apvērst   -vēršu, -vērs, -vērš, pag. -vērsu; trans.

1. Apgriezt (uz otru pusi, piemēram, augsnes kārtu).

// apv. Pāršujot apgriezt uz otru pusi (apģērbu).

Avoti: LLVV, KiV

apvērsties   -vēršos, -vērsies, -vēršas, pag. -vērsos; reti.

1. Refl. --> apvērst.

Avoti: LLVV

apvērsums   -a, v.

1. Būtiskas (parasti straujas) pārmaiņas (kā) attīstībā, norisē, stāvoklī.

2. Būtiskas pārmaiņas sabiedriski politiskajā sistēmā.

Galma apvērsums— monarha vardarbīga maiņa, ko izdara kāda sabiedrības grupa bez plašāku sabiedrisku aprindu piedalīšanās.

Avoti: LLVV

apvēršana

1. foto, kino Vairākpakāpju apstrādes process, kura beigu posmā materiāla emulsijā rodas pozitīvais attēls.

2. apv. Aramkārtas apgriešana uz otru pusi arot ar arklu, lai iestrādātu zemē mēslus un uz lauka virsmas esošos atkritumus.

3. apv. Auklas, saites ievēršana, ievilkšana (visapkārt) - parasti pastalām.

Avoti: LPE, LLx, KnV

apvērt   -veru, -ver, -ver, pag. -vēru; trans.

1. Ievērt, ievilkt (visapkārt auklas, saites, parasti pastalām, vīzēm).

Avoti: LLVV

apvērte   apv.

1. Čūla, augonis, apasiņojums.

Avoti: ME

apvērtēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Novērtēt (parasti no dažādiem viedokļiem).

Avoti: LLVV

apvērties   apv.

1. Apskatīties, apskatīt.

Avoti: ME

apvērtne   novec.

1. Savelkamā aukla (piem., pastalu).

2. Tīkla valgs.

Avoti: KV

apvērts   apv.

1. Roku pirkstu slimība, kam raksturīga strutošana pie nagiem.

Avoti: KiV

apvērzt   apv.

1. Apgriezt.

Avoti: ME

apvēsināt   apv.

1. Dzesēt, atdzesēt.

Avoti: ME

apvēsmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.; reti.

1. Apņemt ar vēsmu.

Avoti: LLVV

apvest   -vedu, -ved, -ved, pag. -vedu; trans.

1. Vedot (liekot iet sev līdzi), vadot apvirzīt (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Vest apkārt.

2. apv. Vedot pavirzīt zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apvēstīt   apv.

1. Paziņot, darīt zināmu (personu rindai).

Avoti: ME

apvētīt   apv.

1. Izvētīt (vējā iztīrīt) visu daudzumu.

2. Pavirši vētīt.

3. Vētījot pārklāt.

Avoti: EH

apvēziens   -a, v.; fizk.

1. Vēzienveida elements vingrošanā - iztaisnota ķermeņa pilna rotācijas kustība ap kādu asi.

Avoti: LLVV

apvezt   apv.

1. Aplikt apkārt, apsiet (apkārt); apvēzt.

Avoti: ME

apvēzt   -vēžu, -vēz, -vēž, pag. -vēzu; trans.; reti.

1. Ar vēzienu apgriezt (uz otru pusi); apvērst.

Avoti: LLVV

apvīcināt   apv.

1. Strauji kustināt, vēzēt (parasti gaisā) apkārt.

Avoti: EH

apvicināt   apv.

1. Vicinot apvīt.

Avoti: ME

apvicot   apv.

1. Apvīt, apņemt ar žagariem.

Avoti: ME

apvīdēt   apv.

1. Pavirši, neskaidri saskatīt, ievērot.

Avoti: EH

apvidie   apv.

1. Šai apvidū.

Avoti: EH

apvids   novec.

1. Apvidus, apgabals.

Avoti: Lo

apviducis   apv.

1. Apvidus.

Avoti: EH

apvidus   -us, v.

1. Apgabals (parasti neliels), kam ir kādas noteiktas pazīmes.

Apvidus mašīna— spēkrati braukšanai pa sliktiem ceļiem un bezceļu; labo pārgājību panāk ar vairākām dzenošajām asīm, speciālām (arkveida, maiņspiediena) riepām vai kāpurķēdēm un transmisiju (demultiplikators, bloķējams diferenciālis).

2. Administratīvi teritoriālā iedalījuma vienība.

3. Ķermeņa daļa (ap kādu orgānu).

Avoti: LLVV

apvidvārds   -a, v.; val.

1. Teritoriāli ierobežots, kādas valodas izloksnē, izlokšņu grupā vai dialektā lietots vārds, kas neietilpst literārajā valodā.

Apvidvārdu vārdnīca— vārdnīca, kurā sakopoti kādā apvidū lietoti savdabīgi vārdi.

Avoti: LLVV

apviebties   apv.

1. Saviebties, savilkt seju.

Avoti: EH

apviedēt   apv.

1. Nedaudz apžūt.

Avoti: ME

apviedēt   apv.

1. Skatīt, vērot.

Avoti: ME

apviedētājs   apv.

1. Vērotājs.

Avoti: ME

apvienība   -as, s.

1. Organizēts (cilvēku) kopums, ko saista viena profesija, darbības nozare, uzskatu kopība u. tml.; organizācija, biedrība.

Avoti: LLVV

apvienojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apvienot.

2. mat. Kopa AB, kas sastāv no visiem elementiem, kuri pieder vismaz vienai no kopām A un B.

Avoti: LLVV

apvienošana

1. Process, kas izpaužas vienā no šādiem veidiem: viena sabiedrība vai vairākas sabiedrības (pievienojamā sabiedrība), beidzot pastāvēt bez likvidācijas procesa, nodod visus savus aktīvus un pasīvus citai jau pastāvošai sabiedrībai (iegūstošā sabiedrība) apmaiņā pret iegūstošās sabiedrības izlaistajām akcijām vai to nodošanu pievienojamās sabiedrības dalībniekiem un - atkarībā no apstākļiem - pret atzīstamu atlīdzību naudā; divas vai vairākas sabiedrības (pievienojamās sabiedrības), beidzot pastāvēt bez likvidācijas procesa, nodod visus savus aktīvus un pasīvus sabiedrībai, ko tās izveido (iegūstošā sabiedrība), apmaiņā pret iegūstošās sabiedrības izlaistajām akcijām vai to nodošanu pievienojamo sabiedrību dalībniekiem un - atkarībā no apstākļiem - pret atzīstamu atlīdzību naudā; (take-over) sabiedrība (pievienojamā sabiedrība), beidzot pastāvēt bez likvidācijas procesa, nodod visus savus aktīvus un pasīvus sabiedrībai (iegūstošajai sabiedrībai), kam pieder visās pievienojamās sabiedrības akcijas.

2. inf. Vienota faila, datu virknes vai masīva izveidošana no divām tādām pašām datu kopām atbilstoši to uzbūves likumiem.

Avoti: JtV, D89

apvienošanās

1. Savstarpēji saskaņota un brīvprātīga apvienošana (1).

Avoti: PP, T

apvienot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izveidot vienu veselu (no atsevišķām vienībām, daļām).

Avoti: LLVV, EV

apvienoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos;

1. Refl. --> apvienot.

Avoti: LLVV

apvienots

1. Apvienoto Nāciju Organizācija - valstu politiska asociācija, juridiski organizēta un aicināta veikt svarīgas politiskas funkcijas visai plašā darbības diapazonā - uzturēt starptautisko mieru un drošību, attīstīt draudzīgas attiecības starp valstīm, veicināt starptautisko sadarbību ekonomiska, sociāla, kultūras un humanitāra rakstura problēmu atrisināšanas nolūkā.

2. mil. Īpašības vārds, ar ko apzīmē darbības, operācijas un organizācijas, kurās piedalās vismaz divu spēku veidu apakšvienības.

Avoti: JtV, MIL

apviesēt   apv.

1. Apciemot, apmeklēt.

Avoti: EH

apviesot   apv.

1. Apciemot.

Avoti: TlV

apviesties   apv.

1. Ieviesties, sarasties zem kaut kā.

Avoti: EH

apvietēties   apv.

1. Apžūt.

Avoti: ViV

apvija   apv.

1. Aukla ap ilksīm.

2. Apinis.

3. Puķu vītne, vija, vītne.

Avoti: ME

apvijs   novec.

1. Efeja.

Avoti: Lo

apvīkstīt   apv.

1. Apvīstīt.

Avoti: EH

apvīlēšana   tehnol.

1. Virsmas apstrāde ar vīli^1.

Avoti: Tv01

apvilēt   apv.

1. Apvīlēt^2.

Avoti: KnV

apvīlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Vīlējot (visapkārt, no virspuses), apstrādāt.

Avoti: LLVV

apvīlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Nošūt vīli (gar malu); apšujot (ko) izveidot vīli.

Avoti: LLVV

apvilgt   parasti 3. pers., -vilgst, pag. -vilga; intrans.

1. Kļūt mazliet mitram, valgam (parasti no virspuses).

Avoti: LLVV

apvilināt   apv.

1. Apmānīt apkārt.

Avoti: EH

apvilka   apv.

1. Spilvendrāna.

Avoti: EH

apvilksne   novec.

1. Riepa.

Avoti: Lo

apvilkt   -velku, -velc, -velk, pag. -vilku; trans.

1. Velkot apvirzīt (ap ko, kam apkārt).

2. Velkot (piemēram, stiepli), norobežot, nožogot (ar ko).

3. Velkot izveidot (līniju).

4. Uzvilkt, uzģērbt.

5. Cieši apklāt (parasti ar ādu, audumu) un nostiprināt; pārvilkt; apšūt.

6. apv. Velkot pavirzīt, pavilkt zem kā.

7. apv. Apģērbt, uzvilkt zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apvilkties   -velkos, -velcies, -velkas, pag. -vilkos; refl.

1. novec. Apģērbties.

// trans. Apvilkt sev (ko).

2. parasti 3. pers.; pareti. Apklāties, aizsegties (ar mākoņiem, miglu u. tml.) - par debesīm; apmākties (par laika posmu).

3. sar. Lēnā gaitā apiet (ap ko, kam apkārt).

4. apv. Lēni paiet, pavirzīties zem kā.

5. apv. Apžūt.

Avoti: LLVV, ViV

apvilkums   poligr., novec.

1. Papes vāku apdare ar ādu, audeklu, papīru vai citu materiālu.

Avoti: GV

apvillāt   apv.

1. Ielocīt viscaur uz iekšu (patronas čaulītes atvērtā gala malas).

Avoti: EH

apvillāties   apv.

1. Pārklāties ar pūkām (vilnu).

Avoti: EH

apvilnīt   apv.

1. Alkatīgi un steidzīgi apēst.

Avoti: EH

apvilnīt   apv.

1. Apskriet apkārt.

2. Ar asti izraisīt viļņveidīgu kustību.

Avoti: EH

apvilnīt   apv.

1. Apviļāt.

Avoti: EH

apvilstīt   apv.

1. Apviļāt.

Avoti: EH

apvilstīt   apv.

1. Piemānīt, apkrāpt.

Avoti: EH

apvilt   apv.

1. Piekrāpt.

Avoti: ME

apvilties   apv.

1. Pievilties.

Avoti: ME

apviļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Viļājot (kādā vielā), panākt, ka pārklājas (ar šo vielu).

2. Viļājot izveidot apaļu, arī gludu.

Avoti: LLVV

apviļāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Apvārtīties.

Avoti: LLVV

apvīnis   apv.

1. Apinis.

Avoti: ME

apvirāt   apv.

1. Atvērt un aizvērt (visas durvis).

Avoti: EH

apvirdas   apv.

1. Nedaudz apvārītas sēnes.

Avoti: ME

apvirde   apv.

1. Augonis, sastrutojums, augonis uz naga.

Avoti: ME

apvirināt   apv.

1. Nedaudz pavārīt.

Avoti: ME

apvirknēt   apv.

1. Savērt apkārt kaut kam.

Avoti: EH

apvīroties   apv.

1. Apprecēties.

Avoti: EH

apvirpināt   apv.

1. Atkārtoti apgrozīt (starp pirkstiem).

2. Ar pūlēm un lēnām apvelt apkārt kaut kam.

Avoti: EH

apvirpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Virpojot (visapkārt, no virspuses), apstrādāt.

Avoti: LLVV

apvirst   apv.

1. Apgāzties.

Avoti: EH

apvirt   apv.

1. Apvārīt, virmot, tecēt, apšļakstīt.

Avoti: ME

apvirzināt   apv.

1. Žāvēt (virspusi).

Avoti: ME

apvirzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Virzot apdabūt (ap ko, kam apkārt).

// imperf. Virzīt apkārt.

Avoti: LLVV

apvirzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. Refl. --> apvirzīt; tikt apvirzītam.

2. apv. Pavirzīties zem kā.

Avoti: LLVV, ViV

apvīst   parasti 3. pers., -vīst, pag. -vīta; intrans.

1. Sākt vīst; apkalst, apžūt.

// pārn. Sākt novecot (parasti par sejas ādu).

Avoti: LLVV

apvīstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vīstot aptīt (ar ko).

Avoti: LLVV

apvīt   -viju, -vij, -vij, pag. -viju; trans.

1. Vijot apņemt (ar ko).

Avoti: LLVV

apvitēt   apv.

1. Apbalsināt.

Avoti: EH

apvītēt   apv.

1. Mazliet apžāvēt.

Avoti: EH

apvīties   -vijos, -vijies, -vijas, pag. -vijos; refl.

1. Vijoties apņemt (visapkārt, no visām pusēm).

Avoti: LLVV

apvītināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ļaut vai panākt, ka apvīst.

Avoti: LLVV

apvizēt   parasti 3. pers., -viz, pag. -vizēja (retāk -viza, 1. konj.);

1. trans. Apspīdēt ar vizošu gaismu.

2. intrans.; pareti. Pārklāties (ar plānu ledus kārtu); apsalt.

Avoti: LLVV

apvizināt   apv.

1. Vizinot apvest apkārt kaut kam.

Avoti: EH

apvizmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.

1. Apspīdēt ar vizmojošu gaismu; apvizēt (1).

Avoti: LLVV

apviznīt   apv.

1. Apvizēt.

Avoti: EH

apvizuļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.

1. Apspīdēt ar vizuļojošu gaismu.

Avoti: LLVV

apzābagots   apv.

1. Zābakots, tāds, kam ir zābaki.

Avoti: EH

apzabināt   apv.

1. Aptaustīt ar netīrām rokām, piemēram.

Avoti: ME

apzadzināt   apv.

1. Likt apzagt.

2. Vainot kādu zādzībā.

Avoti: ME

apzagļavot   apv.

1. Saukt kādu par zagli, apvainot zādzībās.

Avoti: ME

apzagt   -zogu, -zodz, -zog, pag. -zagu; trans.

1. Izdarīt zādzību.

Avoti: LLVV

apzagties   -zogos, -zodzies, -zogas, pag. -zagos; refl.; sar.

1. Izdarīt zādzību.

Avoti: LLVV

apzāģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Zāģējot apstrādāt.

2. Nozāģēt (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

apzaidīt   apv.

1. Apsmērēt, aizziest, apmest.

Avoti: EH

apzaimot   apv.

1. Nopulgot, nozaimot.

Avoti: ME

apzākāt   apv.

1. Nozākāt, zākājot nomelnot.

Avoti: EH

apzālēt   apv.

1. Saindēt.

Avoti: EH

apzāļot   apv.

1. Pārklāt ar zāli, apaudzēt ar zāli.

2. Padarīt neievainojamu ar burvju zāļu palīdzību.

3. Pielikt garšvielas.

Avoti: ME

apzaļot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. trans. Apzaļumot.

2. parasti 3. pers.; intrans. Pārklāties, apaugt ar zaļumu.

Avoti: LLVV

apzaļumošana   dārzk.

1. Apstādījumu iekārtošana apdzīvotās vietās pēc daiļdārznieka projekta.

2. Podos, kastēs u. c. audzētu telpaugu izvietošana sabiedriskajās, rūpnīcu u. c. telpās.

Avoti: ZTV

apzaļumot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Sastādīt (kādā vietā) augus.

Avoti: LLVV

apzarknis   apv.

1. Apzarnis.

Avoti: EH

apzarna   apv.

1. Resnā zarna (kas reizēm kā desa tiek piepildīta ar gaļu).

Avoti: EH

apzarnes   apv.

1. Apzarnis.

Avoti: EH

apzarnis   -ņa, v.; anat.

1. Vēderplēves daļa, kas aptver zarnas.

Kā (cūkas) apzarnis— saka par izteikti nelīdzenu, grubuļainu virsmu, reljefu.

Avoti: LLVV, SiV

apzarņi   apv.

1. Tauki, kas atrodas ap zarnām.

Avoti: KiV

apzarot   apv.

1. Apaugt ar zariem.

Avoti: EH

apzavēt   apv.

1. Apburt.

Avoti: ME

apzeldināt   apv.

1. Mazliet apdedzināt.

Avoti: ME

apzelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Zelējot apsūkāt.

Avoti: LLVV

apzelināt   apv.

1. Apzelēt.

Avoti: EH

apzelt   parasti 3. pers., -zeļ, pag. -zēla; intrans.

1. Pārklāties ar zaļumu; sazelt (par laukiem, tīrumiem u. tml.).

Avoti: LLVV

apzeltījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> apzeltīt; zelta kārta (ar ko pārklāts kāds priekšmets); zeltījums.

Avoti: LLVV

apzeltīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.

1. Pārklāt ar zelta kārtu.

// pārn. Būt par cēloni, ka (kam) rodas zeltains mirdzums, spīdums (parasti par saules gaismu).

Avoti: LLVV

apzeļ   apv.

1. Sazelt visapkārt.

apzeme   apv.

1. Pazeme, apakšzeme.

Avoti: EH

apzēms   apv.

1. Kur prom; tālumā.

Avoti: KiV

apzērž   apv.

1. Ap (laika nozīmē).

Avoti: EH

apzešķēt   apv.

1. Kļūt netīram; apziesties.

Avoti: ViV

apzete   apv.

1. Apavu papēdis.

Avoti: ViV

apzibenēt   apv.

1. Apgaismot zibsnījot.

Avoti: EH

apzibēt   apv.

1. Iesākt mirdzēt.

2. Apžilbt.

Avoti: ME

apzibināt   apv.

1. Apžilbināt.

Avoti: ME

apzibsnīt   apv.

1. Apgaismot zibsnījot.

Avoti: EH

apzibt   apv.

1. Tikt apžilbinātam.

Avoti: EH

apzīdināt   apv.

1. Uzbarot, uzaudzēt.

Avoti: ME

apzīdīt   apv.

1. Zīdīt ar mātes pienu pēc atradināšanas no krūts.

2. Turpināt zīdīt ar mātes pienu pēc normāli pieņemtā vecuma.

Avoti: ME

apziedēt   parasti 3. pers., -zied, pag. -ziedēja; intrans.; pareti.

1. Pārklāties ar ziediem.

// pārn. Appelēt, pārklāties ar pelējumu.

Avoti: LLVV

apziedināt   apv.

1. Apdāvināt.

Avoti: ME

apziednis   -ņa, v.; bot.

1. Zieda daļas (kauss un vainags), kas aptver putekšņlapas un augļlapas.

Avoti: LLVV

apziednītis

1. Dem. --> apziednis.

Avoti: LV93

apziedot   apv.

1. Apdāvināt ar līgavas sarūpētām dāvanām.

Avoti: ME

apziedzināt   apv.

1. Pavedināt, vilināt grēkā, vilināt uz pārkāpumu, noziegumu.

Avoti: ME

apzieķēt   apv.

1. Apsmērēt, notriept.

Avoti: EH

apzieķēties   apv.

1. Nosmērēties.

Avoti: EH

apziepēt   apv.

1. Saziepēt viscaur.

Avoti: EH

apziepēties   apv.

1. Ieziepēties viscaur.

Avoti: EH

apziest   -ziežu, -zied, -ziež, pag. -ziedu; trans.

1. Ziežot apklāt, noklāt (ar ko); noziest.

Avoti: LLVV

apziesties   -ziežos, -ziedies, -ziežas, pag. -ziedos; pareti.

1. Refl. --> apziest; arī notriepties.

Avoti: LLVV

apzilbēt   apv.

1. Tikt apžilbinātam.

2. Apžilbt.

Avoti: ME

apzilbt   apv.

1. Tikt apžilbinātam ar spilgtu gaismu uz īsu mirkli.

Avoti: EH

apzilēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; parasti divd. formā: apzilējis;

1. Iegūt zilganu nokrāsu, kļūt zilganam.

Avoti: LLVV

apzilināt   apv.

1. Apdedzināt visapkārt.

Avoti: ME

apzilinis   apv.

1. Iezilgans.

Avoti: EH

apzilis   apv.

1. Aizplīvurots, miglaini zils.

Avoti: ME

apzilt   parasti 3. pers., -zilst, pag. -zila; intrans.; parasti divd. formā: apzilis; reti.

1. Apzilēt.

Avoti: LLVV

apzīļot   apv.

1. Apšūt ar vizuļiem, zīlēm.

Avoti: EH

apzīmējamais   val.

1. Valodas zīmes teorijā - valodas zīmes saturiskā puse jeb nozīme, kas nesaraujami saistīta ar materiālo apvalku jeb apzīmējošo.

Avoti: VsV

apzīmējošais   val.

1. Valodas zīmes teorijā - valodas zīmes materiālais apvalks, kas nesaraujami saistīts ar saturisko pusi jeb nozīmi.

Avoti: VsV

apzīmējums   -a, v.

1. Nosacīta zīme norādīšanai (uz ko), (kā) apzīmēšanai.

2. Nosaukums.

3. val. Terminoloģijā - zīme, kas pārstāv un izteic jēdzienu (izšķir trīs šādu zīmju veidus: simboli, nosaukumi, termini).

Avoti: LLVV, VsV

apzīmēšana

1. Darbība, process --> apzīmēt.

2. lauks. Dzīvnieku iezīmēšana ar numuriem tetovējot, robojot ausis, ar plastmasas krotālijām, kaklasiksnām, numura krāsošanu uz dzīvnieka sāniem un ar elektronisko - zem ādas implantējot elektronisku ierīci, kas satur dzīvnieka identitātes numuru (nolasīšanai lieto speciālu aparatūru).

Avoti: ZTV

apzīmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Zīmējot apvilkt (ap ko, kam apkārt); zīmējot ierobežot (kādu laukumu).

2. Zīmējot, rakstot apklāt, izrotāt (kādu virsmu).

3. parasti 3. pers. Būt par (priekšmeta, parādības) zīmi, simbolu.

4. Saukt, dēvēt.

Avoti: LLVV

apzīmētājfunkcija   val.

1. Viena no divām terminoloģijas teorijā aprakstītajām termina pamatfunkcijām, kas izpaužas kā jēdziena satura iezīmēšana.

Avoti: VsV

apzīmētājs   -a, v.; val.

1. Teikuma palīgloceklis, kas raksturo lietvārdu vai lietvārda nozīmē lietotu vārdu.

Apzīmētāja palīgteikums— palīgteikums, kas pakārtots kādam lietvārdam virsteikumā un pēc nozīmes līdzinās apzīmētājam.

Avoti: LLVV, VsV

apzīmogot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Uzspiest zīmogu vai zīmogus (kam).

// pārn. Piešķirt kādu īpašību, pazīmi u. tml.

Avoti: LLVV

apzīmot   apv.

1. Apzīmēt.

Avoti: EH

apzināšana   psih.

1. Jebkāda neapzināta satura ieviešana apziņā.

Avoti: Psh

apzināšanās

1. Tāds cilvēka stāvoklis, ka viņš sakarīgi izjūt (apzinās) sevi un savu apkārtni, būdams nomodā, pie samaņas, neatrazdamies hipnozē vai slimības, narkotiku vai citu faktoru radītā apziņas aptumsumā.

Avoti: IdV

apzināt   -zinu, -zini, -zina, pag. -zināju; trans.

1. Izpētīt un pārzināt.

// novec. Uzzināt, izdibināt.

Avoti: LLVV

apzinātājs   apv.

1. Pārzinātājs.

Avoti: EH

apzinātība   psih.

1. Nomoda stāvoklis, kurā notiek pašrefleksija.

Avoti: PsA

apzināties   -zinos, -zinies, -zinās, pag. -zinājos; refl.

1. Izprast, apzināti izjust; zināt.

Avoti: LLVV

apzināts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> apzināt.

2. Apziņai pakļauts, apziņas, saprāta nosacīts, vadīts.

Avoti: LLVV

apzinība   -as, s.; parasti vsk.

1. Apzinīgums.

Avoti: LLVV

apzinīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas apzinās, izprot savas rīcības jēgu, nozīmi; tāds, kam ir atbildības, pienākuma sajūta.

Avoti: LLVV

apzinīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> apzinīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

apziņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Cilvēka smadzeņu funkcija - objektīvās realitātes augstākā atspoguļošanas forma.

2. Spēja pareizi uztvert īstenības iespaidus un uz tiem atbilstoši reaģēt.

3. Apzināšanās, pārliecība (par ko), arī izjūta.

4. Izpratne; apzinīga attieksme (pret ko).

Apziņas brīvība— cilvēka tiesības uz domu un pārliecības brīvību, brīvību pieņemt reliģiju vai pārliecību pēc savas izvēles un brīvību nodoties savai reliģijai un pārliecībai tiklab vienatnē, kā arī kopā ar citiem publiski vai nošķirti.

Apziņas traucējumi— patoloģisks stāvoklis, kad reālās pasaules atspoguļojums iegūst izkropļotu raksturu.

Apziņas plūsma— nemitīgi plūstošo pārdzīvojumu straume cilvēka apziņā, kurā domas, sajūtas un iespaidi līdzīgi strautam pārplūst cits citā, pakļaudamies asociācijas principam.

Apziņas plūsmas literatūra— literatūra, kas radīta, rakstīšanas laikā brīvi ļaujoties apziņas plūsmai (piemēram Dž. Džoisa "Uliss").

Avoti: LLVV, EV, LPE

apziņģēt   apv.

1. Apdziedāt (vulgāri).

Avoti: EH

apziņošana

1. Darbība, process --> apziņot.

2. inf. Elektroniskā pasta ziņojuma nosūtīšana kādai datoru tikla intereškopai vai adresātu sarakstam.

Avoti: ZTV

apziņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Paziņot, izziņot (parasti kādu rīkojumu daudziem vai visiem).

Avoti: LLVV

apziņotājs   mil.

1. Persona, ko izmanto karavīru un civiliedzīvotāju apziņošanai stihisku nelaimju vai masu iznīcināšanas ieroču lietošanas draudu gadījumos.

Avoti: MIL

apzīst   apv.

1. Apzīdīt.

Avoti: EH

apzīšļāt   apv.

1. Aplaizīt, apsiekalot, atkārtoti zīžot vai košļājot.

Avoti: EH

apzīt   apv.

1. Pazīt (visu objektu kopumu).

Avoti: EH

apzluktēt   apv.

1. Iemērkt sārmā (veļu).

Avoti: EH

apznaule   apv.

1. Virve, ar ko ir aptīts saku augšdaļas sastiprinājums.

Avoti: EH

apzobe   apv.

1. Vaga, kas ir palikusi neapstādīta.

Avoti: EH

apzobis   apv.

1. Kļūdaina vieta audumā, kas radusies, auduma velku vilkšanas laikā, neieverot pavedienu kādā šķieta caurumā.

Avoti: ME

apzobot   apv.

1. Izzobot.

Avoti: ME

apzūmēt   apv.

1. Nogalināt.

Avoti: EH

apzurināt   apv.

1. Apkošļāt.

Avoti: EH

apzvaidīt   apv.

1. Apsmērēt.

apzvaigznēties   apv.

1. Sevi ar zvaigznēm izrotāt.

Avoti: EH

apzvaigznīt   apv.

1. Pārklāties šur tur ar plānu ledu.

Avoti: EH

apzvalstīt   apv.

1. Apgāzt, vairākkārt zvalstot, sašūpojot.

Avoti: EH

apzvanīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Piezvanīt pa telefonu (daudziem vai visiem).

2. Ar zvanīšanu, zvanu skaņām pavēstīt, ka kāds ir miris vai tiek apbedīts; zvanot bēru ceremonijā, pavadīt (mirušo).

Avoti: LLVV

apzvecināt   apv.

1. Pakratīt, papurināt.

Avoti: ME

apzveibt   apv.

1. Apdult, apreibt.

Avoti: EH

apzveja   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, darbība --> apzvejot.

Avoti: LLVV

apzvejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izzvejot (visu, arī lielu platību).

Avoti: LLVV

apzvelt   apv.

1. Strauji apgāzt.

Avoti: ViV

apzvelties   apv.

1. Apgāzties, apvelties.

Avoti: EH

apzvērdzeniski   apv.

1. Jāšus sēdēt (uz krēsla), sēdēt ar seju pret krēsla atzveltni.

Avoti: ME

apzvērēt   -zvēru, -zvēri, -zvēr, pag. -zvērēju; trans.

1. Apliecināt (parasti ar zvērestu).

Avoti: LLVV

apzvērināt   apv.

1. Likt zvērēt.

Avoti: ME

apzviest   apv.

1. Apziest.

Avoti: EH

apzviesties   apv.

1. Apsmērēties.

Avoti: EH

apzvilt   apv.

1. Sagulties, sakrist veldrē (par labību).

Avoti: EH

apžagoties   apv.

1. Šad un tad iežagoties.

Avoti: EH

apžāklis   apv.

1. Jāšus.

Avoti: ME

apžākliski   apv.

1. Jāšus.

Avoti: ME

apžākļi   apv.

1. Jāšus.

Avoti: ME

apžāksnis   apv.

1. Jāšus.

Avoti: ME

apžārben   apv.

1. Jāteniski.

Avoti: EH

apžārbens   apv.

1. Jāteniski.

Avoti: EH

apžārbiņ   apv.

1. Jāteniski.

2. Starp kājām.

Avoti: ME

apžārbis   apv.

1. Jāteniski.

2. Pa pusei jāteniski.

Avoti: EH

apžārgām   barb.

1. Jāšus.

Avoti: ME

apžārgus   apv.

1. Jāšus.

Avoti: EH

apžārniskis   apv.

1. Jāteniski.

2. Pa pusei jāteniski.

Avoti: EH

apžārns   apv.

1. Jāteniski.

Avoti: EH

apžaudēt   apv.

1. Apžāvēt.

Avoti: EH

apžaudzīties   apv.

1. Apskaut, kādu apmīļojot.

Avoti: EH

apžaugties   apv.

1. Augot apvīt (kādu citu koku).

2. Aptīties kādam ap kaklu.

Avoti: EH

apžaustīt   apv.

1. Draiskojoties apgāzt.

2. Apskatīties ložņājot.

Avoti: EH

apžaut   -žauju, -žauj, -žauj, pag. -žāvu; trans.; reti.

1. Sažaujot (piemēram, veļu), aizņemt, apklāt (ko).

Avoti: LLVV

apžāvāties   apv.

1. Nožāvāties vienreiz vai vairākas reizes.

Avoti: EH

apžavēt   apv.

1. Apžūt (mazliet).

Avoti: EH

apžāvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mazliet pažāvēt.

2. Mazliet pažāvēt, arī nožāvēt (zivis, gaļu u. tml. visapkārt, no virspuses); apkūpināt.

Avoti: LLVV

apžāvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Refl. --> apžāvēt (1).

2. parasti 3. pers. Tikt apžāvētam (2).

Avoti: LLVV

apžāžināt   apv.

1. Draudēt ar vārdiem, pamācīt, aizrādīt, norāt.

Avoti: ME

apžē   apv.

1. Apžēlot.

Avoti: EH

apžeba   apv.

1. Iebrauktā sliede, gramba.

Avoti: EH

apžebēties   apv.

1. Apšķebēties.

Avoti: EH

apžebu   apv.

1. Jāteniski.

Avoti: EH

apžebus   apv.

1. Jāteniski.

Avoti: EH

apžēbus   apv.

1. Pretējā virzienā, otrādi.

Avoti: EH

apžegoties   apv.

1. Iežagoties.

Avoti: EH

apžeibt   novec.

1. Viegli noreibt, apskurbt.

Avoti: KV

apžēk   apv.

1. Jāteniski.

Avoti: EH

apžēkš   apv.

1. Jāšus sēdēt otrādi (piem., uz krēsla sēdēt ar seju pret krēsla atzveltni).

Avoti: EH

apžēlāt   apv.

1. Apžēlot.

Avoti: KiV

apžēliņ   izsauk.; sar.

1. Lieto, lai izteiktu izbrīnu, sašutumu.

Avoti: MLVV

apžēlnieks   apv.

1. Apžēlotājs, tāds, kas ir žēlsirdīgs.

Avoti: ME

apžēlojums   novec.

1. Rezultāts --> apžēlot.

Avoti: Lo

apžēlošana

1. Darbība, process --> apžēlot.

2. Konkrētas notiesātas personas atbrīvošana no kriminālsoda vai soda mīkstināšana, ko izdara valsts augstākā varas institūcija vai valsts galva pēc ieinteresētās personas, organizācijas vai kolektīva lūguma.

Avoti: EV

apžēlot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atbrīvot (notiesāto) no piespriestā soda izciešanas vai mīkstināt piespriesto sodu.

Avoti: LLVV

apžēloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Aiz līdzjūtības, žēluma izdarīt ko kāda labā; iežēloties.

2. pavēles izteiksmes formā: apžēlojies! {ap'žēlojies} apžēlojieties! {ap'žēlojieties} izsauk. nozīmē. Lieto, lai izteiktu izbrīnu, sašutumu, protestu.

Avoti: LLVV

apženīt   apv.

1. Apprecināt.

Avoti: KiV

apžerbām   apv.

1. Jāteniski.

2. Starp kājām.

Avoti: ME

apžērbam   apv.

1. Jāteniski.

2. Starp kājām.

Avoti: ME

apžērbām   novec.

1. Jāteniski sēdēt.

Avoti: KV

apžērbeniski   apv.

1. Jāšus sēdēt otrādi (piem., uz krēsla sēdēt ar seju pret krēsla atzveltni).

Avoti: EH

apžērbin   apv.

1. Jāteniski.

2. Starp kājām.

Avoti: ME

apžērbiņ   apv.

1. Jāteniski.

Avoti: EH

apžerbt   apv.

1. Pavirši apkopt.

Avoti: EH

apžerbu   apv.

1. Jāteniski.

2. Starp kājām.

Avoti: ME

apžerbus   apv.

1. Jāteniski.

2. Starp kājām.

Avoti: ME

apžērgām   apv.

1. Jāteniski.

Avoti: ME

apžērgt   apv.

1. Apsēsties jāteniski.

Avoti: ME

apžergus   apv.

1. Jāteniski.

Avoti: EH

apžibēt   apv.

1. Mirdzēt, iemirdzēties, tikt apžilbinātam; apžilbt.

Avoti: ME

apžibināt   apv.

1. Apžilbināt.

Avoti: EH

apžiebt   apv.

1. Noreibt (no tvana).

Avoti: ME

apžilbināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Būt par cēloni, ka (cilvēkam) uz mirkli zūd spēja skaidri redzēt (par spilgtu gaismu, košu krāsu u. tml.).

// pārn. Pēkšņi pārsteigt, apmulsināt (par cilvēku).

// pārn. Par ko negaidītu, pārsteidzošu.

Avoti: LLVV

apžilbt   -žilbstu, -žilbsti, -žilbst, pag. -žilbu; intrans.

1. Uz mirkli zaudēt spēju skaidri redzēt (spilgtas gaismas, košas krāsas u. tml. ietekmē) - par cilvēku.

Avoti: LLVV

apžilbums

1. Spēcīga gaismas uzliesmojuma izraisīta redzes pasliktināšanās, kas izpaužas kā īslaicīgs vai neatgriezenisks redzes funkciju zudums un kurā var rasties arī tīklenes apdegums.

Avoti: MIL

apžilīt   žarg.

1. Apmānīt, apkrāpt.

Avoti: SLG

apžirbt   apv.

1. Apžilbt.

Avoti: EH

apžlebināt   apv.

1. Apgrauzt, apskrubināt, sakošļāt un izspļaut.

Avoti: ME

apžļāgt   apv.

1. Apliet.

2. Apšļakstīt, apšķiest.

Avoti: EH

apžļāgties   apv.

1. Nejauši tikt aplietam ar kādu netīru šķidrumu.

Avoti: EH

apžļārgt   apv.

1. Apmīzt.

Avoti: EH

apžļaukt   apv.

1. Daļēji apgāzt.

Avoti: EH

apžļebināt   apv.

1. Apgrauzt, apskrubināt, sakošļāt un izspļaut.

Avoti: EH

apžļuncināt   apv.

1. Apskalot.

Avoti: EH

apžmaugt   -žmaudzu, -žmaudz, -žmaudz, pag. -žmaudzu; trans.; reti.

1. Apžņaugt.

Avoti: LLVV

apžmiegt   -žmiedzu, -žmiedz, -žmiedz, pag. -žmiedzu, tr.; sar.

1. Cieši, stingri apņemt; apspīlēt.

Avoti: MLVV

apžņaugt   -žņaudzu, -žņaudz, -žņaudz, pag. -žņaudzu; trans.

1. Ļoti cieši apņemt (ap ko, kam apkārt).

Avoti: LLVV

apžņaugties   parasti 3. pers., -žņaudzas, pag. -žņaudzās;

1. Refl. --> apžņaugt.

Avoti: LLVV

apžņurdzīt   apv.

1. Nogurdināt, bieži žņurdzot (burzot, gumzot).

Avoti: EH

apžogojums

1. Žogs (ap ko); apžogs.

Avoti: LV93

apžogot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Ierobežot ar žogu.

Avoti: MLVV

apžogs   -a, v.; pareti.

1. Žogs (ap ko).

Avoti: LLVV

apžora   žarg.

1. Rīma.

Avoti: SLG

apžūbēt   apv.

1. Appelēt.

Avoti: ME

apžubžņas   apv.

1. Pelējums.

Avoti: ME

apžulgt   apv.

1. Kļūt visapkārt slapjam.

Avoti: ME

apžulināt   apv.

1. Pavirši apmazgāt (veļu).

Avoti: EH

apžulināts   apv.

1. Nosmērēts, saburzīts.

Avoti: KnG

apžulīt   apv.

1. Apsūkāt, apzelēt.

Avoti: ĒiV

apžulkt   apv.

1. Kļūt slapjam un smagam.

Avoti: EH

apžulnīt   apv.

1. Apzelēt.

Avoti: EH

apžultīt   apv.

1. Sagandēt, samaitāt, sarūgtināt.

Apžultīta mute— indīga valoda.

Avoti: ME

apžurbis   apv.

1. Piedzēries.

Avoti: ME

apžurbt   -žurbstu, -žurbsti, -žurbst, pag. -žurbu; apv.

1. Piedzerties.

Avoti: ME

apžūrēt   apv.

1. Apliet.

2. Apdzert (nievājoši).

Avoti: EH

apžūrēt   apv.

1. Blenzt, ziņkārīgi aplūkot.

Avoti: EH

apžurgt   apv.

1. Saslimt (par acīm).

Avoti: EH

apžūt   -žūstu, -žūsti, -žūst, pag. -žuvu; intrans.

1. Žūstot kļūt mazliet sausākam.

Avoti: LLVV

AQ   saīs., vietv.

1. Antarktika, teritorijas divburtu kods.

Avoti: LpA

aq.   saīs., lat.

1. Ūdens (lat. "aqua").

Avoti: SV33

aqua   lat.

1. Ūdens.

Avoti: KV

aquaspirillum   lat.

1. Baktēriju nodalījuma ģints.

Avoti: LD

aquifoliaceae   lat.

1. Akvifoliju dzimta.

Avoti: LD

aquila   lat.

1. Ērgļi - vanagu dzimtas ģints.

Aquila chrysaetos— klinšu ērglis.

Aquila clanga— vidējais ērglis.

Aquila pomarina— mazais ērglis.

Avoti: LD

aquilegia   lat.

1. Ozolītes - gundegu dzimtas ģints.

Aquilegia alpina— alpīnā ozolīte.

Aquilegia caerulea— debeszilā ozolīte.

Aquilegia chrysantha— zeltziedu ozolīte.

Aquilegia clemantifolia— mežvīteņlapu ozolīte.

Aquilegia flabellata— vēdekļainā ozolīte.

Aquilegia viridiflora— zaļziedu ozolīte.

Aquilegia vulgaris— parastā ozolīte.

Avoti: LD, DaE

ār   apv.

1. Ārā.

Avoti: ME

Ar   saīs.

1. Argons (ķīm. elements).

Avoti: i1

AR   saīs., vietv.

1. Argentīna, valsts divburtu kods.

2. Arābu Republika (kopā ar nosaukumu, piem., Jemenas AR).

3. Armēnijas Republika.

4. Austrijas Republika.

Avoti: LpA, i1

ār-   salikteņa pirmā daļa.

1. Tāds, kas atrodas ārpusē, ārpus tā, ko izsaka salikteņa otrā daļa; cits.

2. Ārējais.

Avoti: LV87

ar   priev. ar instr.

1. Norāda uz darbības veikšanas, realizēšanas līdzekli.

2. Norāda uz pastāvīgu, arī nejaušu vai īslaicīgu pazīmi.

3. Norāda uz dzīvām būtnēm, kuras saista kopīga darbība vai savstarpējas attieksmes.

Cīnīties ar sevi— svārstīties; censties pārvarēt savas tieksmes, iegribas.

4. Norāda uz laika posmu, kam iestājoties norisinās darbība vai izveidojas kāds stāvoklis.

Ar dienām (arī gadiem, laiku)— laika gaitā.

5. Norāda uz darbības veidu, raksturu, intensitātes pakāpi.

Nolīdzināt (līdz) ar zemi— pilnīgi nopostīt.

Būt ar mieru— atzīstot par labu, pievienoties, pieņemt.

Ar joni— strauji; ļoti ātri.

6. Norāda uz (piemēram, trauka) saturu.

7. Norāda uz parādību, priekšmetu, personu, uz kuru vērsta darbība.

8. Norāda uz dzīvu būtņu stāvokļa raksturojumu.

9. Norāda uz dzīvu būtni vai priekšmetu, kuram ir (vai nav) kas līdzīgs (kādam citam).

10. Norāda uz kādas rīcības pamatojumu.

11. Norāda uz darbības nolūku.

12. Norāda uz darbības vai stāvokļa cēloni.

13. Lieto, lai izteiktu vēlējumu (atvadu sveicienā).

Ar atplestām rokām— ar prieku.

Ar diegiem nav aršana— Rīkošanās bez piemērotiem darba rīkiem vai izejvielām.

Ar glanci— ļoti labi; ar stilu.

Ar pilnu krūti— enerģiski strādāt vai rīkoties.

Avoti: LLVV

ar   part.; sar.

1. Arī 1(1).

2. Arī 1(2).

Avoti: LLVV

ara

1. dsk. Papagaiļu dzimtas ģints ("Ara"), liels putns bez cekula un ar garu asti, izplatīts Dienvidamerikā.

Avoti: SV99, PDE

ara   lat.

1. Aras.

Avoti: PDE

Ara   mit.

1. Ara un Iriks - Borneo salas ibanu mitoloģijā - divi pirmatnējie radītāji, pirmās būtnes pasaulē, kas peldēja milzu ūdens plašumos putnu veidolā, Ara izveidoja debesis, Iriks radīja zemi, tad viņi no dubļiem izmīcīja pirmos cilvēkus un iedvesa tiem dzīvību ar saviem ķērcieniem.

2. Ara Geheciks - armēņu mitoloģijā - dievs, kas mirst un atdzīvojas, pēc leģendas viņa vārdā nosaukts Ararata līdzenums, Cahkevanka kalns, kura otrs nosaukums ir Ara.

Avoti: Mit

Āra   mit.

1. Senarābu mitoloģijā - dievs, Basras pilsētas aizgādnis, auglības un augu valsts dievs, tam raksturīgas gaismas un saules dieva iezīmes.

Avoti: Mit

ārā   apst.

1. Ārpus telpām; laukā; pretstats: iekšā.

2. Prom, laukā (no kurienes).

3. Ārpusē (2).

4. savienojumā ar bezpriedēkļa verbu. Norāda, ka ar verbu izteiktā darbība virzās no kurienes laukā, tiek virzīta ārpus kā.

// savienojumā ar verbu, kam ir priedēklis iz-. Pastiprina verba priedēkļa iz- (1) nozīmi.

5. Lieto, lai izteiktu kategorisku prasību, pavēli aiziet (no kādas telpas, vietas); laukā.

Avoti: LLVV

āra   apv.

1. Āriene.

2. Ārpuse.

Avoti: KiV

ARA   saīs., vēst.

1. Agrorūpnieciskā apvienība (kopā ar nosaukumu, piem., ARA "Rīga").

Avoti: i1

Araba   vietv.

1. Upe Sudānā un Dienvidsudānā Bahrelgazālas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Arabana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Araban"), Gaziantepes ilā, 10100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

arabāns   med.

1. Gumiarābika polisaharīds, kuru hidrolizējot rodas arabinoze.

Avoti: TM

Arabats   vietv.

1. Arabata strēle - šaura, gara jūras ūdeņu uzskalota pussala, atdala Sivašu no Azovas jūras, garums - ~100 km, platums - 270 m - 8 km, dienvidu gals pie Krimas, ziemeļos strēli no kontinenta šķir Geņičeskas šaurums (platums - 80-150 m).

Avoti: PZT

arābe

1. dsk. Smiltsķērsa - krustziežu dzimtas zālaugu ģints ("Arabis") dažas sugas, kuras Latvijā tiek audzētas kā krāšnumaugi.

Ārendsa arābe— smilšķērsu suga ("Arabis x arendsii").

Kaukāza arābe— smilšķērsu suga ("Arabis caucasica").

Ložņu arābe— smilšķērsu suga ("Arabis procurrens").

Skropstlapu arābe— smilšķērsu suga ("Arabis blepharophylla").

Avoti: LD, DaE

arabeska   -as, s.

1. Tuvo Austrumu tautu ornamentācijas veids, kam raksturīgs līniju, ģeometrisku formu, stilizētu augu elementu savdabīgs apvienojums; šāds ornaments.

2. mūz. Neliels skaņdarbs ar smalku, rotaļīgu raksturu.

3. Klasiskajā baletdejā - poza, kurā dejotājs stāv uz vienas kājas, otra, celī izstiepta, atvirzīta atpakaļ.

Avoti: LLVV, SV99

arabeske   novec.

1. Arabeska.

Avoti: SW78

arābi   -u, v.

1. dsk. Semītu valodu tautu grupa, kas apdzīvo Priekšāziju un Ziemeļāfriku.

Arābu cipari— mūsdienās vispārlietojamie cipari, kas radušies Indijā un ar arābu starpniecību nonākuši līdz Eiropai, kur pamazām pārveidojoties ieguvuši pašreizējo izskatu.

Arābu numerācija— mūsdienās vispārlietojamā numerācija; indiešu numerācija.

Arābu zirgi— ātro jājamzirgu šķirnes zirgi.

Arābu valoda— semītu valodu grupas valoda ar daudziem sarunvalodas dialektiem.

Arābu raksts— konsonsntisks skaņu raksts, kas izveidojies 6. gs. sākumā, 28 burti, daudziem iespējami četri veidi, raksta līmeniski no labās puses uz kreiso.

Arābu valstu līga— 1945. g. Kairā dibināta apvienība ar mērķi veicināt arābu valstu militāro, politisko un ekonomisko sadarbību.

Lībijas arābi— nācija, Lībijas pamatiedzīvotāji, runā arābu valodā, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

2. arī vsk. Šīs tautu grupas piederīgais.

Avoti: LLVV

arabidopsis   lat.

1. Sīkplikstiņi - krustziežu dzimtas ģints.

Arabidopsis thaliana— Tāla sīkplikstiņš.

Avoti: LD

arābietis   novec., vsk.

1. Arābi.

Avoti: Lo

Arābija   vietv.

1. Lielākā pussala pasaulē, atrodas Āzijas dienvidrietumos, ierobežo Sarkanā jūra rietumos, dienvidos - Adenas līcis un Arābijas jūra, austrumos - Omānas un Persijas līcis, par ziemeļu robežu uzskata ~30 grādu ziemeļu platuma paralēli.

2. Arābijas jūra - pusslēgtā jūra Indijas okeānā ("Arabian sea"), starp Arābijas un Indostānas pussalu, platība - 3683 kvadrātkilometri, vidējais dziļums - 2734 m, lielākais - 5203 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 5,1 m.

3. Arābijas lielieplaka - atrodas Indijas okeāna ziemeļrietumu daļā, starp Arābijas-Indijas, Marija un Maldivu grēdu un Indostanas pussalu, garums - ~2500 km, platums - līdz 1500 km, dziļums - ~4500 m, lielākais - 5875 m, gultnē globigerīnu dūņas.

4. Arābijas tuksnesis - Sahāras ziemeļaustrumu daļa Ēģiptē, starp Nīlu un Sarkano jūru, no kuras to atdala Etbajs (augstums - līdz 2184 m), uz dienvidiem no 22 grādu ziemeļu platuma, pāriet Nūbijas tusksnesī, akmeņains plato, vidējais augstums - 500 m vjl.

5. Saūda Arābija - valsts Āzijas dienvidrietumos (arābu val. "As Su'ūdīyah"), aizņem 2/3 Arābijas pussalas un vairākas piekrastes salas Sarkanajā jūrā un Persijas līcī, platība - 2240000 kvadrātkilometru, 28686600 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Rijāda, administratīvais iedalījums 13 mintaku, robežojas ar Jordāniju, Irāku, Kuveitu, Bahreinu, Kataru, Apvienotajiem Arābu Emirātiem, Omānu un Jemenu, apskalo Sarkanā jūra un Persijas līcis.

Avoti: LģE, PuA

Arābijas-Indijas   vietv.

1. Arābjas-Indijas grēda - atrodas Indijas okeāna ziemeļrietumu daļā, stiepjas 4500 km no Adenas līča uz dienvidaustrumiem, pārejot Centrālajā Indijas grēdā, platums - līdz 750 km, vidējais dziļums - 2500-3000 m, mazākais 1658 m, tuvu korei riftu aizās līdz 6492 m.

Avoti: PZT

arabinoze   novec.

1. Monosaharīdu grupas ogļhidrāts ar 5 oglekļa atomiem C5H10O5.

Avoti: KV

arabīns

1. Augu līmes paveids, gumiarābika sastāvdaļa.

Avoti: SV69

arabis   lat.

1. Smiltķērsas - krustziežu dzimtas ģints.

Arabis arenosa— parastā sīkķērsa.

Arabis blepharophylla— skropstlapu arābe.

Arabis caucasica— Kaukāza arābe.

Arabis gerardii— Žerāra smiltķērsa.

Arabis procurrens— ložņu arābe.

Arabis sagittata— pūkainā smiltķērsa.

Arabis x arendsii— Ārendsa arābe.

Avoti: LD, DaE

arābisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs arābu valodai, saistīts ar to; raksturīgs arābiem.

Avoti: PP, T

arābisms

1. Vārds vai teiciens, kas aizgūts no arābu valodas.

2. Izteiciens, kas konstruēts pēc arābu valodas parauga.

Avoti: SV99, SV69

arābistika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī arābu kultūru, vēsturi, valodu.

Avoti: LLVV

arābistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar arābistiku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

arābists   -a, v.

1. Arābistikas speciālists.

Avoti: LLVV

arabīts   med.

1. Piecvērtīgs spirts, arabinozes redukcijas produkts.

Avoti: TM

arābs   -a, v.

1. vsk. Arābi.

2. novec. Arābu šķirnes zirgs, dižciltīgākais no visiem austrumzemju zirgiem.

Avoti: LLVV, LLx

Arābu   vietv.

1. vēst. Apvienotā Arābu Republika - izveidota 1958. g. 1. februārī apvienojoties Ēģiptei un Sīrijai, no 1961. g. septembra, kad Sīrija atdalījās, šo nosaukumu līdz 1971. g. septembrim paturēja Ēģipte.

2. Apvienotie Arābu Emirāti - valsts Āzijā, Arābijas pussalas austrumos, galvaspilsēta Abū Dabī, administratīvais iedalījums - 7 emirāti, robežojas ar Saūda Arābiju un Omānu, kā arī ar Persijas un Omānas līci.

3. Arābu austrumi - nosacīts apzīmējums teritorijai Rietumāzijā un Ziemeļāfrikā, kuru apdzīvo gk. arābu tautas, parasti šjā teritorijā ietver Alžīriju, AAE, Bahreinu, Ēģipti, Iraku, Jemenu, Jordāniju, Kataru, Kuveitu, Libānu, Lībiju, Omānu, Sauda Arābiju, Sīriju, Sudānu, Tunisija.

4. Arābu jūra - Arābijas jūra.

Avoti: PZT

araceae   lat.

1. Ārumi - viendīgļlapju klases cūkaušu rindas dzimta.

Avoti: LD

aracejas   novec.

1. Ārumu dzimta - viendīgļlapju augu dzimta ("Araceae"), galvenokārt tropos, >110 ģ., >2900 s.

Avoti: KV

arachis   lat.

1. Zemesrieksti.

Arachis hypogaea— īstais zemesrieksts.

Avoti: PDE

arachnida   lat.

1. Zirnekļveidīgie.

Avoti: PDE

arachnotera   lat.

1. Zirnekļputniņi.

Arachnothera crysogenys— dzeltenbārdainais zirnekļputniņš.

Avoti: ZvP

āracūka   apv.

1. Cūka, kuru nebaro kaušanai.

Avoti: ViV

Arača   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kastamonu ilā, 6000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Arada   vietv.

1. Pilsēta Rumānijas rietumos ("Arad"), Murešas labajā krastā, žudeca administratīvais centrs, 159100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT, Wi

Aradeo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Aradeo"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 31300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

aradidae   lat.

1. Mizasblaktis - blakšu kārtas dzimta.

Avoti: LD

arads   apv.

1. Apcirknis.

Avoti: EH

āraduris   apv.

1. Ārdurvis.

Avoti: ĒiV

āradurvis   apv.

1. Ārdurvis.

Avoti: ĒiV

aradus   lat.

1. Blakšu kārtas mizasblakšu dzimtas ģints.

Aradus cinnamomeus— priežu mizasblakts.

Avoti: LD

ārādzenamlaiks   apv.

1. Laika posms, kad paredzēts lopus dzīt ganos.

Avoti: ViV

Arafa   mit.

1. Islāma mitoloģijā - svētais kalns austrumos no Mekas; tur svētceļojuma devītajā dienā notiek "stāšanās Allāha priekšā", un svētceļnieki pēc lūgšanas noklausās sprediķi.

Avoti: Mit

arāfs

1. Šķīstīšanās uguns muhamedāņu ticībā, vieta starp paradīzi un elli.

Avoti: KV

Arafuru   vietv.

1. Arafuru jūra - malas jūra Indijas okeānā, starp Austrāliju, Jaungvineju un Tanimbaru salām (Indonēzijā), platība - 1037 kvadrātkilometru, dziļums - pārsvarā līdz 200 m, lielākais - 3680 m, neregulāras pusdiennakts plūdmaiņas - 2,5-7,6 m, Toresa šaurums savieno ar Koraļļu jūru, rietumos - Timoras jūra.

Avoti: LģE, PZT, PuA

Aragaca   mit.

1. Armēņu mitoloģijā - kalns (Aragacs), Masisas māsa, kura virsotnē lūgsnas skaitījis Grigors Apgaismotājs, kristietības sludinātājs un Armēnijas pirmais katolikoss (3. gs. beigas - 4. gs. sākums); naktīs viņam gaismu devusi svētbildes lampiņa, kas karājusies tieši debesīs.

Avoti: Mit

Aragacotna   vietv.

1. Marza Armēnijā, administratīvais centrs - Aštaraka.

Avoti: Wi

Aragacs   vietv.

1. Vulkānisks kalnu masīvs Džavahetijas-Armēnijas kalnienē, Armēnijā, platība - ~8000 kvadrātkilometru, augstums - līdz 4090 m; Alagezs.

Avoti: PZT

Aragona   vietv.

1. Viens no Spānijas septiņpadsmit autonomajiem apgabaliem un vēsturisks novads, kas viduslaikos bija varena karaļvalsts, platība - 47719 kvadrātkilometru, 1325000 iedzīvotāju (2014. g.), atrodas valsts ziemeļaustrumos.

2. Upe Spānijā, Ebro kreisā krasta pieteka, garums - 160 km.

Avoti: LEV, PZT, PuA

aragonīts   min.

1. Balts, dzeltens vai pelēks minerāls, kalcija karbonāts; no aragonīta sastāv liela pērļu daļa un molusku gliemežnīcu perlamutra kārta.

Avoti: ZTV

aragula   nevēl.

1. Arugula.

Avoti: PL

Aragva   vietv.

1. Štats Venecuēlas ziemeļu daļā ("Aragua"), administratīvais centrs - Marakaja, platība - 7014 kvadrātkilometru, 1736000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA

Aragvaja   vietv.

1. Upe Brazīlijā ("Araguaia"), Tokantinsas kreisā krasta pieteka (Amazones baseinā), garums - 2630 km, tek pa Brazīlijas plakankalni, vidustecē sadaloties attekās kā Brasa Majora un Brasa Menora, veido vienu no pasaules lielākajām upju salām - Bananalu (300 x 75 km), lejtecē krāces, kuģojama vidustecē 1300 km.

Avoti: LģE

Aragvari   vietv.

1. Upe Brazīlijā ("Rio Araguari"), Minasžeraisas štatā, Paranaibas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Aragvi   vietv.

1. Kūras kreisā krasta pieteka Gruzijā, garums - 66 km, kritums - 2681 m, veidojas satekot Baltajai un Melnajai Aragvi.

Avoti: PZT

arahibutirofobija

1. Bailes no riekstu eļļas pielipšanas pie aukslējām.

arahidonskābe   med.

1. Nepiesātināta taukskābe, lecitīna un kefalīna sastāvdaļa.

Avoti: TM

arahīnskābe   med.

1. Piesātināta taukskābe, atrodama zemesriekstu eļļā un mazākā daudzumā arī citos augu un dzīvnieku taukos; eikozānskābe.

Avoti: TM

arahiss   -a, v.; parasti vsk.

1. Tauriņziežu dzimtas augs ar pupām līdzīgām sēklām, kas satur daudz eļļas; zemesrieksts.

2. Šī auga auglis.

Avoti: LLVV

Arahne   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - prasmīga rokdarbniece, kura aušanas sacensībās izaicināja Atēnu un kuru dieviete par sodu pārvērta par zirnekli.

Avoti: SV08

arahnefobija   med.

1. Slimīgas bailes no zirnekļiem.

Avoti: TM

arahnīdas   s.

1. Zirnekļveidīgi dzīvnieki.

Avoti: SV69

arahnidisms   med.

1. Saslimšana no indīga zirnekļa kodiena.

Avoti: TM

arahnodaktilija   med.

1. Pirkstu pārmērīgs garums un tievums; reta attīstības anomālija, kas skar galvenokārt locekļus.

Avoti: TM

arahnoentomoloģija   med.

1. Parazitoloģijas nozare, kas pētī ērces un kukaiņus.

Avoti: VE

arahnoentomozes   med.

1. Invāzijas slimības, ko izraisa posmkāji - ērces un kukaiņi.

Avoti: VE

arahnofobija

1. Bailes no zirnekļiem, riebums pret tiem.

Avoti: KV

arahnoidāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz plīvurapvalku.

Avoti: MSV

arahnoidīts   med.

1. Galvas vai muguras smadzeņu apvalku iekaisums.

Avoti: SV96

arahnolizīns   med.

1. Krusta zirnekļa inde; ļoti aktīva hemolītiska inde, kas hemolizē truša un cilvēka, bet ne zirga vai jūras cūciņas asinis.

Avoti: TM

arahnoloģija   biol.

1. Zooloģijas nozare, kurā pēta zirnekļveidīgos, plašākās daļas ir akaroloģija (pētī ērces) un araneoloģija (pētī zirnekļus).

Avoti: SV96

arahnoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar arahnoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

Arahova   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 2800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

āraine

1. Ainavisko vienību tips, kurā dominē agroainavas - lauksaimniecībā izmantojamās zemes.

Avoti: LD

araiometrs   novec.

1. Rīks šķidruma īpatsvara un blīvuma noteikšanai; aerometrs.

Avoti: LV93

Āraisis   vietv.

1. Ezers Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā, platība - 16,6 ha, garums - ~600 m, lielākais platums - ~500 m, lielākais dziļums - 18,4 m, viens no Dzērbenes ezeriem; Arāja ezers.

Avoti: LD

Araiša   vietv.; novec.

1. Rāiša - pilsēta Marokas ziemeļrietumos ("Larache").

Avoti: PZT

Āraiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Amatas novada Drabešu pagastā 7 km no Cēsīm, Āraišu ezera ziemeļu krastā.

2. Dzelzceļa stacija Amatas novada Drabešu pagastā (2,5 km no Āraišu ciema), atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Lugaži, 84 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas.

3. Āraišu ezeri - ezeru grupa Vidzemes augstienes ziemeļrietumu malā, Gaujas Nacionālā parka teritorijā: Āraišu, Vēķu, Lazdiņu, Ziemēnu, Asaru un Mazais Lazdiņu ezers.

Āraišu ezers— ezers Amatas novada Drabešu pagastā, platība - 32,6 ha, garums - 0,9 km, platums - 0,8 km, lielākais dziļums - 12,2 m.

Āraišu ezerpils— atrodas uz salas Āraišu ezerā, kopplatība - ~2000 m^2, apdzīvoja latgaļi 9.-10. gs., 1981. g. sākta rekonstrukcija, uzbūvētas 16 senās celtnes (2002. g.).

Āraišu mācītājmuiža— Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Āraiši" bijušais nosaukums.

Avoti: LE1

araišnieki

1. Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Āraiši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Arāja   vietv.; nelok.

1. Arāja ezers - Āraisis, ezers Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

Avoti: LD

Arāji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Daugavpils novada Sventes pagasta rietumu malā.

Arāju pilskalns— atrodas Daugavpils novada Sventes pagastā pie Arājiem, 15-18 m augstā zemesragā, ko no 3 pusēm apliec Šēderes upīte.

Avoti: LE1

arājiņš   -a, v.

1. Dem. --> arājs; arājs.

Avoti: LLVV

arājnieki   apv.

1. Jūrmalas iedzīvotāju (zvejnieku) lietots apzīmējums tālāk no jūras dzīvojošiem ļaudīm.

Avoti: EH

arājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas ar zemi (ar zirgu).

// poēt. Zemkopis.

Jūras arājs— zvejnieks.

Brīvie arāji— bijušie dzimtļaudis Krievijā, kas tika atbrīvoti no dzimtbūšanas atkarības 1803. g. un tika iekļauti valsts zemnieku kategorijā 1848. g.

Avoti: LLVV

Arāka   vietv.

1. Pilsēta Irānā, Markazī ostāna administratīvais centrs, 446800 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Arakana   vietv.; novec.

1. Arakana grēda - Adaro grēda Mjanmas (Birmas) rietumos.

Avoti: PZT

arakani

1. Birmiešu etnogrāfiska grupa Mjanmas ziemeļrietummu piekrastē, runā birmiešu valodas dialektā, reliģija - islāms.

Avoti: PZT

Arakaža   vietv.; novec.

1. Arakažu - pilsēta Brazīlijā.

Avoti: PZT

Arakažu   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Aracaju"), Atlantijas okeāna krastā, Seržipi štata administratīvais centrs, 668000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Arakažu   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Aracaju"), Atlantijas okeāna krastā, Seržipi štata administratīvais centrs, 668000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Arakli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Arakli"), Trabzonas ilā, 22700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ārakrogs   apv.

1. Liela krogus istaba, kur apmetās ceļinieki, arī dejoja, rīkoja svinības (piemēram, kāzas, bēres).

Avoti: ĒiV

ārakrogus   apv.

1. Liela krogus istaba, kur apmetās ceļinieki, arī dejoja, rīkoja svinības (piemēram, kāzas, bēres).

Avoti: ĒiV

araks

1. Alkoholisks dzēriens, ko gatavo no kokospalmu vai dateļpalmu sulas vai rīsa.

Avoti: SV99

Araksa   vietv.

1. Upe Turcijā, Irānā, Armēnijā, Azerbaidžānā, Kūras lielākā pieteka (labā krasta), garums - 1072 km, sākas Bingelas grēdā (Turcijā), ir Armēnijas un Turcijas robežupe, Armēnijas un Irānas robežupe, arī Azerbaidžānas un Irānas robežupe, ietek Kūrā pie Sibirabadas.

Avoti: LģE

Arakste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rūjienas novada Lodes pagastā 4 km no Lodes, izveidojusies bijušās muižas "Arras" teritorijā.

2. vēst. Arakstes pagasts - pastāvēja Valmieras apriņķī līdz 1935. gadam, kad tas pievienots Lodes pagastam (no 2009. g. Rūjienas novadā).

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

arakstieši

1. Rūjienas novada Lodes pagasta apdzīvotās vietas "Arakste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Arakužu   vietv.

1. Arakažu - pilsēta Brazīlijā.

Avoti: PuA

Arala   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Kizilordas apgabalā, 31760 iedzīvotāju (2010. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Avoti: LpA, Wi

arales   lat.

1. Cūkaušu jeb kallu rinda.

Avoti: PDE

Aralezi   mit.

1. Armēņu mitoloģijā - gari, kas radušies no suņiem, pastāvēja ticējums, ka tie nolaižas no debesīm un aplaiza ievainojumus kaujās kritušajiem, lai tos uzceltu no miroņiem.

Avoti: Mit

aralia   lat.

1. Arāliju dzimtas ģints.

Aralia elata— augstā arālija.

Avoti: LD

araliaceae   lat.

1. Arāliju dzimta.

Avoti: LD

araliales   lat.

1. Arāliju rinda.

Avoti: PDE

arālija

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Araliaceae"), 80-85 ģintis, 800-850 sugas, Latvijā konstatēta tikai 1 suga - Baltijas efeja, introducētas 6 ģintis.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Aralia"), 35 sugas, Latvijā kā krāšņumaugi introducētas 5 sugas.

Mandžūrijas arālija— šīs ģints suga ("Aralia elata syn. Aralia mandshurica"), Latvijā introducēta 19. gs. 80. gados, vāji sazarots ērkšķains krūms, lapas līdz 1 metru garas, divkārt vai trīskārt plūksnaini dalītas, ar dzeloņiem.

Avoti: SV99, VE

arālijaugi

1. Arāliju dzimta ("Araliaceae").

Avoti: PDE

Aralika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Aralik"), Īgdiras ilā, 7000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Arālīte   vietv.

1. Dienvidsusējas labā krasta pieteka, lejtecē ir Neretas un Viesītes novada robežupe, izteka Jēkabpils novada Kalna pagastā, garums - 21 km, kritums - 25,5 m.

Avoti: LD

Arāls   vietv., sar.

1. Arāla jūra - beznoteksāļezers Uzbekistānā un Kazahstānā, atrodas Turānas zemienes rietumos, bija 4. lielākais ezers pasaulē, bet pēc 20. gs. 60. gados sāktās Amudarjas un Sirdarjas ūdeņu izmantošanas mākslīgajai apūdeņošanai ūdens pieplūde samazinājās un līdz 2000. g. jūras ūdens līmenis bija pazeminājies par 20 metriem, pirmo reizi minēta 10. gs. arābu tekstos, kā Horezmas ezers.

Avoti: LģE

Araļska   vietv.

1. Arala - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT, PuA

aram.   saīs.

1. Aramiešu valoda.

Avoti: SV05

aramaite   apv.

1. Aramzeme.

Avoti: EH

Aramazds   mit.

1. Armēņu mitoloģijā - augstākā dievība, debesu un zemes radītājs, auglības dievs un citu dievu tēvs.

Avoti: Mit

arameņa   apv.

1. Aramzeme.

Avoti: EH

aramīds   ķīm.

1. Polimērs uz aromātisko poliamīdu bāzes, izturīgāks par dzelzi un vieglāks par alumīniju; lieto kosmonautikā, aviorūpniecībā un autobūvē.

Avoti: ZTV

aramieši

1. Semītu klejotāju ciltis senajā Mezopotāmijā un Sīrijā, kuru pirmdzimtene bija Arābijas pussala, 14.-11. gs. p. m. ē. apdzīvoja gandrīz visu Priekšāziju.

Aramiešu valoda— semītu valodu grupas valoda, oficiālā valoda visā Āzijas dienvidrietumu daļā no 8. gs. p. m. ē. līdz ~7. gs. m. ē.

Aramiešu alfabēts— no fēniķiešu alfabēta cēlies raksts, ko sastop papirusa tīstokļos blakus vadžu rakstiem arābu apdzīvotos apgabalos.

Avoti: EV, GV

Aramiļa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabala dienvidu daļā, ~20 km uz dienvidaustrumiem no Jekaterinburgas, 14700 iedzīvotāju 2014. g., pilsētas tiesības kopš 1966. g.

Avoti: PZT, Wi

aramine   apv.

1. Aparts lauks.

2. Aramzeme.

Avoti: KiV

aramisms   rel.

1. Aramiešu valodas iespraudums ebreju vai grieķu tekstos.

Avoti: RtV

aramkārta   -as, s.; parasti vsk.

1. Augsnes virsējais, apstrādājamais slānis.

Avoti: LLVV

aramlauks   novec.

1. Aramzemes nogabals.

Avoti: Lo

Arams   mit.

1. Armēņu mitoloģijā - varonis un armēņu sencis, kas cīnījās ar naidīgām ciltīm un sargāja armēņu zemju robežas, pēc teiksmām, viņa vārdā armēņu zemi sākušas saukt citas tautas.

Avoti: Mit

aramsloksne   lauks.

1. Arot apvērstā augsnes sloksne.

Aramsloksnes stabilitātes koeficients— vagas platuma attiecība pret aršanas dziļumu.

Avoti: ZTV

aramzeme   -es, s.; parasti vsk.

1. Apstrādājamā un zemkopībā izmantojamā zeme.

Avoti: LLVV

aramzems   apv., pareti

1. Aramzeme.

Avoti: KiV

āran   apv.

1. Ārā.

Avoti: ME

aranas   apv.

1. Vecs, mazvērtīgs apģērbs.

Avoti: EH

Aranda   vietv.

1. Aranda de Dvero - pilsēta Spānijā ("Aranda de Duero"), Kastīlijas un Leonas autonomā apgabala Burgosas provincē, 33200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Arandželovaca   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Arandelovac"), Centrālās Serbijas Šumadijas apgabalā, 24600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

aranea   lat.

1. Zirnekļi.

Avoti: PDE

araneidae   lat.

1. Zirnekļu kārtas riteņzirnekļu dzimta.

Avoti: LD

araneoloģija   -as, s.; biol.

1. Zooloģijas nozare, kurā pēta zirnekļveidīgos, arahnoloģijas daļa.

Avoti: ZTV

araneoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar araneoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

araneus   lat.

1. Zirnekļu kārtas riteņzirnekļu dzimtas ģints.

Araneus angulatus— šīs ģints suga.

Araneus conutus— šīs ģints suga.

Araneus cucurbitinus— šīs ģints suga.

Araneus diadematus— krusta zirneklis.

Araneus marmoreus— šīs ģints suga.

Araneus umbraticus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Aranhvesa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Aranjuez"), Madrides apgabala Madrides provincē, 34300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

arani

1. Senajā Indijā - dēlīši, kurus berzējot ieguva uguni.

Avoti: MrJ

Aranjānī   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - meža dieviete, meža personifikācija, meža māte, visu meža zvēru radītāja, kas palīdzēja ceļiniekiem, kas apmaldījušies, un dāvāja ēdienu.

Avoti: Mit

ārantena   -as, s.

1. Radio antena, kas uzstādīta ārpus telpām.

Avoti: PP, T

aranž.   saīs.

1. Aranžējis; aranžējums (nošu, skaņu ierakstu un audiovizuālo materiālu aprakstos).

Avoti: i1

aranžējums   -a, v.

1. mūz. Paveikta darbība, rezultāts --> aranžēt (1).

2. psih. Fiksēta uzvedība ar mērķi apiet konfliktu.

Avoti: LLVV, PsA

aranžements

1. Iekārtojums, ierīkojums; samierināšanās.

2. mūz. Pazīstama motīva komponējums izpildīšanai.

Avoti: KV

aranžēšana   -as, s.

1. Process, darbība --> aranžēt.

Avoti: PP, T

aranžēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārlikt, iekārtot (skaņdarbu) citādam atskaņojuma veidam.

2. Veidot mizanscēnas (teātra izrādes mēģinājumos).

Avoti: LLVV

aranžētājs

1. Persona, kas aranžē, t. i., kaut ko sagatavo (piem., svētku programmas).

Avoti: LEV

aranžierēt   novec.

1. Aranžēt.

Avoti: SW78

aranžija   mūz.

1. Kāda skaņdarba (bieži atvieglināta, vienkāršāka, bet citkārt arī komplicētāka, bagātinoša) piemērošana citam atskaņotājsastāvam - gan solopriekšnesuma pārkārtojums orķestrim, gan arī otrādi - orķestra darba pārlikums ansamblim vai solistam; aranžējums; pārlikums.

Avoti: MūV

arapa   žarg.

1. Nesamaksāt paspēlēto summu.

Avoti: KZ

arapahi

1. Ziemeļamerikas indiāņu algonkinu cilšu grupas rietumu teritoriālās grupas cilts.

Avoti: PZT

arapaima

1. Viena no lielākajām saldūdens zivīm (līdz 4 m un 200 kg), sastopama Dienvidamerikas upēs.

Avoti: LEV

Arapgira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Arapgir"), Malatjas ilā, 6100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ārapģērbs   -a, v.

1. Apģērbs, ko valkā ārpus telpām.

Avoti: PP, T

araps   žarg.

1. Afērists.

Avoti: KZ

ārapšuve   novec.

1. Ēkas sienu apšuvums no ārpuses.

Avoti: Lo

arara

1. Garais papagailis bez cekula, ar spilgtu spalvu krāsu; izplatīts apgabalos starp Meksiku un Dienvidbrazīliju.

Avoti: SV69

Arara   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijā, Hudūd eš Šemālījas mintakas administratīvais centrs, 145200 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ararakvara   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijas dienvidu daļā ("Araraquara"), Sanpaulu štatā, 208700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Ararata   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, tāda paša nosaukuma marzā, 20700 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Viena no 10 Armēnijas marzām, atrodas valsts dienvidrietumu daļā, uz dienvidiem no galvaspilsētas Erevēnas, administratīvais centrs - Artašata.

Avoti: PZT, PuA

Ararats   vietv.

1. Vulkānisks masīvs Armēnijas kalnienē, Turcijas ziemeļaustrumos, pie Armēnijas un Irānas robežas, sastāv no divu aprimušu vulkānu bazalta konusiem.

Lielais Ararats— augstākā virsotne Armēnijas kalnienē, augstums - 5165 m, tajā ir mūžīgais sniegs un ~30 nelielu šļūdoņu.

Mazais Ararats— 3925 m augsta virsotne Armēnijas kalnienē.

Ararata līdzenums— ieplaka Aizkaukāza kalnienē, Araksas vidustecē, starp Araratu dienvidos un Aragacu ziemeļos, Armēnijā, daļēji Turcijā, garums - 90 km, augstums - 850-1000 m.

Avoti: LģE, PZT

araravi

1. Viena no pano grupas indiāņu ciltīm, dzīvo Amazones augšteces un tās labā krasta pieteku apvidus mitrajos mežos (gk. Peru, arī Bolīvijā, Ekvadorā, Brazīlijā), vietējie tradicionālie ticējumi ar kristiānisma ietekmi.

Avoti: PZT

arari

1. Indiāņu cilts no karibu cilšu grupas, kas dzīvo Dienvidamerikā tropu mežu un savannu zonā, uz ziemeļiem no Amazones.

Avoti: PZT

aras

1. Aparšanai ierādīts muižas tīrumu gabals klaušu laikos.

Avoti: LE

ARAS   psih.; saīs.

1. Centrtiecīga, retikulāra aktivizēšanas sistēma smadzenēs.

Avoti: PsA

Arasa   vietv.

1. Araksa - upe Turcijā, Irānā, Armēnijā un Azerbaidžānā.

2. novec. Arrasa - pilsēta Francijā.

Avoti: LģE, PZT, LpA

Arasate   vietv.

1. Mondragona - pilsēta Spānijā.

Avoti: PuA

Arasatuba   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijas dienvidaustrumos, Sanpaulu štatā, 190500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT

ārasbērzs   apv.

1. Sausā vietā audzis bērzs (pretstatā bērzam, kas audzis mitrā vietā).

Avoti: ViV

araschnia   lat.

1. Tauriņu kārtas raibeņu dzimtas ģints.

Araschina levana— mazais nātru raibenis.

Avoti: LD

ārascūka   apv.

1. Cūka, kuru nebaro kaušanai.

Avoti: ViV

ārāspēlēt   apv.

1. Izspēlēt (kārti).

Avoti: ViV

āraspuķe   apv.

1. Puķe, kas aug dārzā (pretstatā istabas puķēm).

Avoti: ViV

āraspus   apv.

1. Ārpus.

Avoti: ViV

āraspuse   apv.

1. Ārpuse.

Avoti: ViV

arastēt   apv.

1. Arestēt.

Avoti: KiV

ārāsviedējs   žarg.

1. Durvju sargs, šveicars.

Avoti: SLG

araštants   apv.

1. Arestētais.

Avoti: KiV

Ārati   mit.

1. Budisma mitoloģijā - ļaundabīga dievība, miesaskārības personifikācija, kas centās pavedināt budu Šākjamuni.

Avoti: Mit

arats

1. Darba zemnieks - lopkopis Mongolijā.

Avoti: SV69

arau   apv.

1. Bet raugi, skaties.

Avoti: ME

araucaria   lat.

1. Araukārijas.

Araucaria araucana— parastā araukārija.

Araucaria heterophylla— dažādlapu araukārija.

Avoti: PDE, DaE, TaE

araucariaceae   lat.

1. Araukāriju dzimta.

Avoti: PDE

araucariales   lat.

1. Araukāriju rinda.

Avoti: PDE

araukana

1. Vistu šķirne ar raksturīgiem spalvu kušķiem uz galvas, kas atgādina ausis, dēj debeszilas olas; izcelsme no Čīles.

Avoti: Ir-55-52

araukanieši   novec.

1. Indiāņu cilts Čīlē.

Avoti: KV

araukāņi

1. Indiāņu tauta Čīlē un Argentīnā, ~300000 cilvēku, valoda savrupa.

Avoti: EV

araukārija

1. dsk. Skujkoku klases dzimta ("Araucariaceae"), mūžzaļi, lieli koki ar pārsvarā lielām, cietām lapām, čiekuri lodveidīgi, izplatīti dienvidu puslodē.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Araucaria"), dažu sugu mūža ilgums līdz 2000 gadu.

Dažādlapu araukārija— araukāriju suga ("Araucaria heterophylla").

Parastā araukārija— araukāriju suga ("Araucaria araucana").

Avoti: SV99, DaE, TaE

araukārijaugi

1. Skujkoku klases dzimta, mūžzaļi, lieli koki ar pārsvarā lielām, cietām lapām, čiekuri lodveidīgi, izplatīti D puslodē.

Avoti: PDE

araukarijzieži   novec.

1. Dienvidamerikā un Austrālijas salās savvaļā augošu skujaiņu dzimta (aizvēsturiskos laikos arī Eiropā).

Avoti: LME

araukur   apv.; izsauk.

1. Re kur.

Avoti: EH

Arava   vietv.

1. Pilsēta Papua-Jaungvinejā ("Arawa"), Ziemeļu Zālamana salu (Bugenvilas) autonomā reģiona administratīvais centrs, 36400 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ārava   vietv.

1. Pilsēta Šveices ziemeļos ("Aarau"), Āres krastā, Ārgavas kantona administratīvais centrs, 20200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

aravaki

1. Indiāņu cilšu grupa (goakari, ačagvi, banivi, bari, pasi, maniteneri, piro, kampi u. c.), dzīvo dziļi tropu mežos izklaidu areālos Brazīlijas rietumos, Venēcijas rietumos, Kolumbijas austrumos, Peru austrumos un Bolīvijas ziemeļos.

2. Viena no lielākajām indiāņu valodu grupām Dienvidmerikā; ap 100 valodu.

Avoti: LEV

Aravali   vietv.; novec.

1. Aravali grēda - Arāvalli grēda Idijā.

Avoti: PZT

Arāvalli   vietv.

1. Arāvalli grēda - Tara tuksneša austrumu robeža Indijas ziemeļrietumos, atliku skrausts, ko veido gneisi un kvarcīti, garums - ~300 km, augstākā virsotne - 1722 m vjl. (Guru kalns).

Avoti: PZT, LpA

āravietis   apv.

1. Zemnieks, kas dzīvo āra vietā, ārpus mežiem.

Avoti: KV

arba

1. Vidusāzijā - augsti divriči.

2. Krimā un Dienvidukrainā - gari četrriteņu saimniecības rati.

Avoti: SV99

arbalets

1. Stops - aukstais šaujamierocis, kas sastāv no laidē iestiprināta loka un palaižamās ierīces.

Avoti: SV99

ārbaznīca   apv.

1. Baznīcas joms, vieta ārpus altāra telpas.

Avoti: ME

Ārberga   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Aarberg"), Bernes kantonā, 4300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Arbet   vēst.

1. Ebreju organizācijas "Arbeterheim" grāmatu kooperatīvs Rīgā 1919.-1922. g.

Avoti: LE1

Arbeterheim   vēst.

1. "Strādnieku nams" - kreisa ebreju sabiedriska organizācija Rīgā 1919.-1922. g. ar nodaļām Daugavpilī, Rēzeknē un Liepājā, nodibināja izdevniecību ar tādu pašu nosaukumu un grāmatu kooperatīvu "Arbet".

Avoti: LE1

Arbidāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Sēlpils pagastā.

Avoti: LC

ārbīlis   apv.

1. Ārdbīlis.

Avoti: EH

arbitrants   ek.

1. Kredītu un finanšu kompānija, kas veic arbitrāžas darījumus preču, fondu, valūtas un naudas tirgos.

Avoti: SbV

arbitrārs   psih.

1. Pēc izmērīšanas brīvi izmantojams, resp. konvenciāli pamatots.

Avoti: PsA

arbitrātors   novec.

1. Biržas šķīrējtiesās vienas ieinteresētās puses sūtīts pārstāvis.

Avoti: TV

arbitrāža   -as, s.

1. jur. Šķīrējtiesa.

2. ek. Komercdarbība, izmantojot vienādu objektu (valūtu, depozītu, vērtspapīru u. tml.) kursu vai cenu starpību dažādos tirgos, lai gūtu peļņu.

Avoti: LLVV, SV99, SbV

arbitrio   it.

1. Brīvība, savvaļa.

2. mūz. Pēc patikas brīvi.

Avoti: KV

arbitrs   -a, v.

1. jur. Šķīrējtiesnesis, ko izvēlas prāvnieki vai ko ieceļ valsts likumā paredzētajā kārtībā.

2. Tiesnesis sporta sacensībās.

Avoti: LLVV

Arboga   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vestmanlandes lēnē, 10300 iedzīvotāju (2010. g.), dibināta 1200. g.

Avoti: Wi

arbolīts   būvn.

1. Kompozītmateriāls ar lielporainu struktūru, sastāv no organiskas pildvielas un minerālsaistvielas; slikti deg, nepūst, labas siltumtehniskās īpašības.

Avoti: ZTV

Arbona   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Arbon"), Turgavas kantonā, 14200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

arbor   lat.

1. Koks.

Arbor vitae— dzīvības koks; tā sauc mazās smadzenes, kas šķērsgriezumā izskatās pēc koka.

Avoti: KV

arboreāls   biol.

1. Mežs kā ekoloģiska dzīvesvieta.

Avoti: SV08

arborētums   biol.

1. Dendrārijs - āra apstākļos kultivētu koku un krūmu kolekcija.

Avoti: SV99

arboricīdi   -u, v.; lauks.

1. Ķīmiskas vielas noteiktu sugu kokaugu iznīcināšanai izlases veidā; reti un piesardzīgi lietojamas meža kultūru vai dabiski atjaunojušos meža jaunaudžu kopšanai, iznīcinot tās koku un krūmu sugas, kuras traucē saimnieciski vērtīgāko koku sugu augšanu un audžu veidošanos.

Avoti: ZTV

arborists

1. Kokkopis.

Avoti: TK-43

arborizācija   med.

1. Zarošanās, žuburošanās.

Avoti: TM

arboroīds   med.

1. Zarots, kokam līdzīgs, piem., protozoju kolonija.

Avoti: TM

arbovirusāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar arbovīrusiem, tiem raksturīgs.

Avoti: PP, T

arbovīrusi   biol.

1. Vīrusi, ko pārnēsā asinssūcēji posmkāji.

Avoti: SV99

Arbuda   mit.

1. Vēdisma mitoloģijā - teiksmains rāpuļveidīgs radījums un dieva Indras ienaidnieks, kas mitinās kalnā un ik pēc sešiem mēnešiem sakustas izraisīdams zemestrīces.

Avoti: Mit

Ārburga   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Aarburg"), Ārgavas kantonā, 7200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

arbutīns   med.

1. Miltenāju glikozīds; sārmainā vidē sadalās hidrohinonā un glukozē.

Avoti: TM

arbutus   lat.

1. Zemeņkoki.

Arbutus unedo— parastais zemeņkoks.

Avoti: DaE

arbūze   apv.

1. Arbūzs.

Avoti: Aug2

arbuzis   novec.

1. Arbūzs.

Avoti: Lo

arbuzs   apv.

1. Arbūzs.

Avoti: Aug2

arbūzs   -a, v.

1. Viengadīgs ķirbjaugu dzimtas augs ar sulīgiem augļiem ("Citrullus edulis", arī "Citrullus lanatus" un "Citrullus vulgaris").

2. Šī auga auglis.

3. apv. Parastais ķirbis ("Cucurbita pepo").

4. žarg. Galva.

5. žarg. Miljards (piem., latu, dolāru).

6. žarg. Slikts cilvēks.

Avoti: LLVV, Aug2, Žrg, SLG

arc   fr.

1. Arhitektūrā arka, loks.

Avoti: KV

arc.   saīs., mūz.

1. Lociņš (it. "arco").

Avoti: Mūz

Arcberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Arzberg"), Bavārijas federālajā zemē, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Arcakēna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Arzachena"), Sardīnijas reģiona Olbijas-Tempio provincē, 11500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Arcāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Arzano"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 34700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ārce   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Ceraukstes pagastā.

Avoti: LC

ārceles   apv.

1. Resni baļķi, kas iestiprināti rijas žāvējamās telpas sienās, kur uzlikt ārdus.

Avoti: EH

arcella   lat.

1. Sarkodīnu klases čaulamēbu kārtas ģints.

Arcella vulgaris— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ārceļš

1. Mazs sānu ceļš starp laukiem.

Avoti: LE

ārcenieki

1. Bauskas novada Ceraukstes pagasta apdzīvotās vietas "Ārce" iedzīvotāji.

Avoti: V1

archaebacteria   lat.

1. Arhebaktērijas.

Avoti: PDE

archaeognatha   lat.

1. Lēcējzvīņenes - kukaiņu klases zvīneņu kārtas apakškārta.

Avoti: LD

archaeopsylla   lat.

1. Kukaiņu klases blusu kārtas ģints.

Archaeopsylla erinacei— eža blusa.

Avoti: LD

archaeopteryx   lat.

1. Archaeopterix lityographica - arheopterikss.

Avoti: PDE

archaeospermae   lat.

1. Arheospermi - pirmkailsēkļu vecākās fosīlijas.

Avoti: LD

archaiogrāfija   novec.

1. Vēstures zinātnes nozare, kas krāj, apraksta un izdod vēstures pieminekļus.

Avoti: KV

archaiogrāfs   novec.

1. Zinātnieks, kas nodarbojas ar archaiogrāfiju.

Avoti: KV

archaiologs   novec.

1. Arheologs.

Avoti: LV93

archaioloģija   novec.

1. Arheoloģija.

Avoti: LV93

archaioloģisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Arheoloģisks.

Avoti: LV93

archaiopteriks   novec.

1. Arheopterikss.

Avoti: KV

archaiski   novec.; apst.

1. Arhaisks.

Avoti: LV93

archaisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Arhaisks.

Avoti: LV93

archaisms   novec.

1. Novecojies vārds vai izteiciens; arhaisms.

Avoti: LV93

archangium   lat.

1. Miksobaktēriju rindas ģints.

Avoti: LD

archebacteria   lat.

1. Arhebaktērijas, dzīvās dabas prokariotu virsvalsts valsts.

Avoti: LD

archegoni   biol., novec.

1. Arhegonijs - sūnaugu, paparžaugu un kailsēkļu sievišķais dzimumorgāns.

archejs   novec.

1. Radītājs, valdnieks; pēc Paracelza mācības garīgais pirmprincips, neapzinīgs dabasspēks, no kā atkarājas dzīvība un visi viņas procesi - veselība, slimība, dziedināšanau utt.

Avoti: KV

archetips   novec.

1. Oriģināls, pirmforma, vecākais rokraksts, pirmmets.

Avoti: KV

archi-   novec.

1. Arhi-.

Avoti: KV

archibīskaps   novec.

1. Arhibīskaps - virsbīskaps, kristīgās baznīcas augsta amatpersona.

Avoti: LV93

archicariota   lat.

1. Bezkodola šūnaiņi, viens no dzīvās dabas iedalījuma taksoniem.

Avoti: LD

archidiakons   novec.

1. Augstākais diakons bīskapijā.

Avoti: LV93

archidiecēze   novec.

1. Virsbīskapa amata iecirknis.

Avoti: LV93

archilegnia   lat.

1. Aļģsēņu nodalījuma oomicēšu klases saprolegniju dzimtas ģints, kas 20. gs. beigās nodalīta no saprolegniju ģints.

Avoti: LD

archiloģija   novec.

1. Pamatprincipu mācība zinātnēs (gr. "archi-logos", pirmvārds).

Avoti: KV

archimadrīts   novec.

1. Virsgans, austrumzemju baznīcā klostera priekšnieks, abats.

Avoti: KV

archimīms   novec.

1. Galvenais aktieris sengrieķu pantomīmās.

Avoti: KV

archipelags   novec.

1. Jūras daļa ar salām; arhipelāgs.

Avoti: LV93

archipels   novec.

1. Arhipelāgs.

Avoti: SW78

archiprezbiters   novec.

1. Vecākais garīdznieks pareizticīgo baznīcā.

Avoti: KV

archips   lat.

1. Tauriņu kārtas tinēju dzimtas ģints.

Archips oporana— tinēju dzimtas suga.

Archips podana— tinēju dzimtas suga.

Archips rosana— rožu laptinējs, tinēju dzimtas suga.

Archips xylosteana— tinēju dzimtas suga.

Avoti: LD

archistratēgs   novec.

1. Sauszemes un jūras karaspēka virspavēlnieks Senajā Grieķijā.

Avoti: KV

architektonika   novec.

1. Celtnes atsevišķo daļu kopa, uzbūve; arhitektonika.

Avoti: LV93

architektonisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Celtniecības likumiem pakļauts; arhitektonisks.

Avoti: LV93

architekts   novec.

1. Celtniecības mākslas speciālists; arhitekts.

Avoti: LV93

architektūra   novec.

1. Celtniecības māksla; arhitektūra.

Avoti: LV93

architekture   novec.

1. Arhitektūra.

Avoti: SW78

architravs   novec.

1. Galvenā sija, dziedrs, kas līmeniski guļ uz stabiem vai pīlāriem.

Avoti: LV93

archivālijas   novec.

1. Arhīva aktis; arhivālijas.

Avoti: LV93

archīvāls   novec.

1. Pirmatnīgs, ar pirmavota nozīmi.

Avoti: KV

archivārs   novec.

1. Arhivārs - arhīva dokumentu pārzinis.

Avoti: LV93

archivs   novec.

1. Arhīvs.

Avoti: BtV

archīvs   novec.

1. Arhīvs - dokumentu glabātuve.

Avoti: LV93

Archīvs   vēst.

1. Austrālijas latviešu centrālā arhīva rakstu krājums, iznāca Melnburnā 1960.-1993. g. vienreiz gadā.

Avoti: LE1

archontiķi   novec.; vēst.

1. Kristīgās ticības sekta 2. gs., kas mācīja, ka pasauli radījuši debesu valstības aigstākie ierēdņi - archonti.

Avoti: KV

archonts   gr.

1. Valdnieks, vadonis; augstākā amatpersona Senajā Grieķijā.

Avoti: KV

ārciemieši

1. Limbažu novada Pāles pagasta apdzīvotās vietas "Ārciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ārciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Limbažu novada Pāles pagastā 25 km no Limbažiem, izveidojusies bijušās muižas "Erkul" teritorijā, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1400. g.

Ārciema parks— atrodas Limbažu novada Pāles pagasta Ārciemā, platība - 8,1 ha, reljefs līdzens, viegli nolaidens pret dzirnavezeru, aug 21 vietējā un 37 introducētās koku un krūmu sugas, t. sk. balzama baltegle, Sibīrijas baltegle, kalnu kļava, sudraba kļava, Tatārijas kļava, pelēkais riekstkoks, smaržīgā apse.

2. Ārciema stacija - apdzīvota vieta (mazciems) Limbažu novada Pāles pagastā, saukta arī "Stacijas gals".

Avoti: LE1, LC

ārcilvēks   novec.

1. Pie mājas nepiederīgs cilvēks.

Avoti: KV

Arcinjāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Arzignano"), Venēcijas reģiona Vičenas provincē, 25800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

arcīrija   biol.

1. dsk. Gļotsēņu nodalījuma gļotsēņu klases saprofītu sēņu dzimta ("Arcyriaceae"), izplatītas uz skuju un lapu koku celmiem, 2 ģ., 21 s., Latvijā konstatētas 9 sugas.

Avoti: LD

Arciza   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Odesas apgabala dienvidu daļā, 15200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

arco   mūz.

1. Norādījums spēlēt ar lociņu pēc iepriekšējā "pizzicato" spēles posma.

2. Lociņš, stīginstrumentu piederums.

Avoti: ML, KV

arcobas   apv.

1. Dambrete.

Avoti: KiV

arctia   lat.

1. Tauriņu kārtas lācīšu dzimtas ģints.

Arctia caja— brūnais lācītis.

Avoti: LD

arctiidae   lat.

1. Tauriņu kārtas lācīšu dzimta.

Avoti: LD

arctium   lat.

1. Diždadži - kurvjziežu dzimtas ģints.

Arctium lappa— lielais diždadzis.

Arctium minus— mazais diždadzis.

Arctium nemorosum— birztalas diždadzis.

Arctium tomentosum— pūkainais diždadzis.

Avoti: LD

arctocephalus   lat.

1. Dienvidu kotiki.

Avoti: PDE

arctosa   lat.

1. Zirnekļu kārtas vilkzirnekļu dzimtas ģints.

Arctosa cinerea— šīs ģints suga.

Arctosa leopardus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

arctostaphylos   lat.

1. Divdīgļlapju klases ēriku dzimtas ģints.

Arctostaphylos uva-ursi— parastā miltene.

Avoti: LD

arctotis   lat.

1. Arktotes.

Arctotis venusta var. grandis— lielā arktote.

Avoti: LD

ārcūka   novec.

1. Cūka, kas tek apkārt ārā: pretstats baroklim; ārtecis.

Avoti: KV

arcyria   lat.

1. Gļotsēņu nodalījuma gļotsēņu klases arcīriju dzimtas ģints.

Arcyria denudata— šīs ģints suga.

Arcyria incarnata— šīs ģints suga.

Arcyria nutans— šīs ģints suga.

Avoti: LD

arcyriaceae   lat.

1. Arcīrijas - gļotsēņu nodalījuma gļotsēņu klases dzimta.

Avoti: LD

Arčeda   vietv.

1. Upe Krievijā, Volgogradas apgabalā, Medvedicas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

arči

1. Tautība, dzīvo Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas rietumos, ~1000 cilvēku, valoda pieder pie dagestāņu grupas, saplūst ar avāriem, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

ARD   saīs.

1. Vācijas TV kanāls (vācu "Arbeitsgemeinschaft Rundfunkanstalten Deutschlands").

Avoti: PL

Arda   vietv.

1. Maričas labā krasta pieteka Bulgārijas dienvidos (lejtece Grieķijā un Turcijā), garums - 278 km, sākas Rodopos, šaurā aizā šķērso kalnus.

Avoti: PZT

Ardabīla   vietv.

1. Pilsēta Irānas ziemeļrietumos ("Ardabil"), tāda paša nosaukuma ostāna administratīvais centrs.

2. Ostāns Irānas ziemeļrietumos, pie robežas ar Azerbaidžānu, platība - 17800 kvadr;atkilometru, 1248000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Ardahana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ardahan"), ila administratīvais centrs, 19100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

ārdams   novec.

1. Liels runātājs, mutes varonis.

2. Krietns strādnieks (kas visu kā ārdīt izārda).

Avoti: KV

Ardanuča   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Artvinas ilā, 6300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ārdarbs   -a, v.

1. Darbs, kas veicams ārpus telpām.

Avoti: EH

ardass   novec.

1. Persiešu zīda zemākā šķirne.

Avoti: KV

Ardatova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Mordvijas Republikas ziemeļaustrumu daļā, 9000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1780. g.

2. Apdzīvota vieta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabala dienvidu daļā.

Avoti: LpA, Wi

ardava   apv.

1. Sieviete, kas paradusi skaļi runāt.

Avoti: EH

Ārdava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Preiļu novada Pelēču pagastā 22 km no Preiļiem, saukta arī "Vordauka", latgaliski "Vuordauka", izveidojusies Jezufinovas muižas ("Josephienenhof") teritorijā.

Ārdavas ezers— Vārdaukas ezers, atrodas Latgales augstienes Feimaņu paugurainē, Preiļu novada Pelēču pagastā pie Daugavpils novada robežas, platība - 72,5 ha, garums - 1,3 km, lielākais platums - 1,1 km, vidējais dziļums - 4,6 m, lielākais dziļums - 21,6 m.

2. Ārdavas ezers - Sasmakas ezera ziemeļu daļa, Talsu novada Ārlavas pagastā.

Avoti: LC, LE1, LD

ārdavains   apv.

1. Irdens, čaugans.

Avoti: EH

ārdavas   apv.

1. Trokšņošana, klaigāšana, ārdīšanās; medības ar dzinējiem.

Avoti: ME

ārdavas   apv.

1. Ārdi rijā.

Avoti: EH

ardavāt   apv.

1. Skaļi kliegt, bļaut.

Avoti: EH

ārdavieši

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Ārdava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ārdavīgs   apv.

1. Lielisks.

Avoti: ME

ārdavs

1. Ērts, plūstošs, skaidrs.

Ārdava valoda— tekoša, veikla valoda.

2. Irdens, čaugans.

Avoti: NeV, LE, EH

ārdavs   apv.

1. Izbārstīti pelni.

Avoti: ME

Ārdavs   vietv.

1. Ezers Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Sauleskalna ziemeļu piekājē, 159,3 m virs jūras līmeņa, Krāslavas novada Kombuļu pagastā, platība - 229 ha, garums - 4 km (puslokā pa asslīniju), lielākais platums - 1,2 km, vidējais dziļums - 4,6 m, lielākais dziļums - 14,0 m; Ardovas ezers.

Avoti: LE1, LD, La1

ārdbīlis   apv.

1. Dakšveidīgs darbarīks, ar kuru izgrūsta žāvēšanai saliktus apaļkokus.

Avoti: ME

ārdcila   apv.

1. Rijas ārdu stiprinājuma sija.

Avoti: ME

ārde   apv.

1. Ārds.

Avoti: ME

ardea   lat.

1. Putnu klases stārķveidīgo kārtas gārņu dzimtas gārņu apakšdzimtas ģints.

Ardea cinerea— zivju gārnis.

Avoti: LD

Ardea   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Aquino"), Lacio reģiona Romas provincē, 45400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ardebila   vietv.; novec.

1. Ardabīla - pilsēta Irānā.

Avoti: PZT

ardeidae   lat.

1. Gārņi - putnu klases stārķveidīgo kārtas dzimta.

Avoti: LD

ardeinae   lat.

1. Gārņi - putnu klases stārķveidīgo kārtas gārņu dzimtas apakšdzimta.

Avoti: LD

ārdeklis   apv.

1. Divzarainas mēslu dakšas, ar ko uz lauka ārda mēslojumu.

2. Nesavaldīgs cilvēks, kas mēdz rīkot tračus, izraisīt ķildas, strīdu.

Avoti: LE, ViV

ārdeklīši   apv.

1. Mēslu ārdāmās dakšas.

Avoti: MiV

ārdelēt   apv.

1. Rūdīt, norūdīt.

Avoti: ME

Ardenārkeida   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Arden-Arcade"), Kalifornijas štatā, 92200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Ārdenburga   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Aardenburg"), Zēlandes provincē, 2400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ardēni   vietv.

1. Departaments Francijā, Šampaņas-Ardēnu reģionā, atrodas valsts ziemeļaustrumu daļā, pie robežas ar Beļģiju.

2. Augstiene ("Ardennes"), Reinas Šīferkalnu rietumu daļa Beļģijas dienvidos, Francijā un Luksemburgā, vidējais augstums - 400 m vjl., augstākā virsotne - 694 m vjl. (Botranža kalns).

Avoti: PZT

ārdeniski   apv.

1. Skaļi un spalgi.

Avoti: ME

Ardens   vietv., vēst.

1. Ardusa pilskalna nosaukums 14. gs. vēstures dokumentos.

Avoti: LE1

ārdens   apv.

1. Veikls, izveicīgs, manīgs.

2. Irdens, čaugans.

Avoti: ME, EH

ardente   mūz.

1. Dedzīgi, ugunīgi, kvēli.

Avoti: Mūz

ardeņi   -ņu, v.

1. Smago braucamo zirgu šķirnes zirgi.

Avoti: LLVV

ārdes   apv.

1. Ārdi.

Avoti: TlV

Ardēša   vietv.

1. Upe Francijā, Ronas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

ārdēšana   novec.

1. Rūdīšana, cietināšana.

Avoti: KV

Ardešena   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Rizes ilā, 28100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ārdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. novec. Rūdīt (metālu).

2. poēt. Rūdīt, padarīt izturīgāku (parasti cilvēku).

Avoti: LE, LLVV

ārdi   -u, v.; tikai dsk.

1. etn. Apaļkoki, uz kuriem (rijā) žāvē labību un linus; apaļkoki (istabā) pie krāsns sāniem vai virs kurtuves (kā) žāvēšanai.

2. Restes kurtuvē, uz kurām balstās cietā kurināmā degošais slānis.

Ārdu režģis— lēnas gaitas konveijers no masīvām metāla plāksnītēm, uz kura padod apstrādājamo materiālu (apdedzināmo, dzesējamo), kam cauri pūš karstas gāzes vai aukstu gaisu; lieto, piem., cementa klinkera ražošanā.

Avoti: LLVV, ZTV

Ārdī   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Ardee"), Lensteras provincē, 14300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ardibešests   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - un zoroastrismā viens no septiņiem tīrajiem gariem un nemirstīgajiem gudrajiem, kurus augstākais dievs Ahuramazda radīja no tīras gaismas un kuri cīnījās pret ļaunuma dieva Ahrimāna radītajiem septiņiem ļaunajiem dēmoniem.

Avoti: Mit

ardieva   apv.

1. Ardievas.

Avoti: EH

ardievas   -u, s.; tikai dsk.

1. Sveicieni šķiroties, atvadoties.

Avoti: LLVV

ardieviņas

1. Dem. --> ardievas.

Avoti: LV93

ardievoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Atsveicināties.

Avoti: LLVV

ardievu   izsauk.

1. Pieklājības teiciens atsveicinoties; sveiki.

// sar. Saka, ja ir kas aizmirsts, nav ievērots (padoms, solījums u. tml.).

Avoti: LLVV

ārdīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz rīkot tračus, izraisīt ķildas, strīdu.

Avoti: ViV

ārdīkla   apv.

1. Mēslu ārdāmās dakšas ar diviem zariem; ārdeklis.

Avoti: TlV

ārdīklis   -ļa, v.; apv.

1. Mēslu ārdāmās dakšas.

Avoti: ĒiV

ārdīkļi   -u, v.; apv.

1. Mēslu ārdāmās dakšas.

Avoti: ĒiV

Ardina   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Ardino"), Kardžali apgabalā, 3980 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

ārdināt   apv.

1. Kaitināt, muļķot, āzēt; ādināt.

Avoti: ME

ārdiņas   apv.

1. Ārdi.

Avoti: TlV

ārdis   etn.

1. Ārdi - apaļkoku (baļķu, kāršu) klājums rijā apmēram griestu līmenī labības žāvēšanai.

Avoti: Sen

ārdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pārgriežot, pārraujot vai izvelkot diegus šuvuma vietā, dalīt (apģērbu, sašūtus drēbju gabalus u. tml.).

2. Pārvērst (adījumu, tamborējumu, arī audumu) dzijā, diegos.

3. Apvēršot, izsvaidot kliedēt (parasti sienu, mēslus).

4. Jaukt nost; pārvērst drupās, gruvešos.

5. Bojāt (cilvēka organismu, arī atsevišķus orgānus).

6. Nemitīgi nelabvēlīgi ietekmējot, iedarbojoties, postīt, iznīcināt (sabiedriskās attiecības, jūtas u. tml.).

Avoti: LLVV

ārdītājdarbība   mil., novec.

1. Sprāgstvielas eksplozijas iedarbīgums.

Avoti: Lo

ārdītājs   -a, v.

1. Darītājs --> ārdīt.

2. tikai v. Mašīna (siena, mēslu) ārdīšanai.

Avoti: LLVV

ārdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> ārdīt (1); irt.

2. parasti 3. pers. Refl. --> ārdīt (2).

3. Nesavaldīgi uzvesties, rīkoties.

4. parasti 3. pers. Iedarboties postoši (par parādībām dabā); plosīties.

Avoti: LLVV

arditissimo   mūz.

1. Augstākā mērā dedzīgi.

Avoti: KV

ardito   mūz.

1. Dedzīgi, kaisli.

Avoti: KV

Ārdmora   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Ardmore"), Oklahomas štatā, 25200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Ardmore"), Pensilvānijas štatā, 12500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

ardometrs

1. Elektrisks aparāts augstas temperatūras mērīšanai, pirometra paveids.

Avoti: SV99

Ardona   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ziemeļosetijas-Alānijas Republikā, rajona administratīvais centrs, 19100 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1964. g.; Eridona.

Avoti: PZT, PuA

ārdonis

1. Mutes varonis.

2. Krietns strādnieks, kas visu it kā ārdīt ārda.

Avoti: LE

Ardons   vietv., vēst.

1. Ardusa pilskalna nosaukums 1253. g. vēstures dokumentos.

Avoti: LE1

ārdoņa

1. Mutes varonis.

2. Krietns lauku darbu strādnieks, kas visu it kā ārdīt ārda.

Avoti: LE

ārdošs   mil., novec.

1. Tāds, kas noārda, sagrauj.

Avoti: Lo

ardot   apv.

1. Ardavāt.

Avoti: EH

ārdraudze   apv.

1. Ārpus sava pagasta esošs.

Avoti: ME

ārdrēbes

1. Apģērbi, kurus parasti valkā virs virsdrēbēm (piem., mētelis, ārjaka).

Avoti: ZTV

Ards   vietv., vēst., vācu val.

1. Arces, Ardzes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Ceraukstes pagasta teritorijā.

Avoti: KV

ārds

1. Režģa elements kurtuvēs, kaltēs, cepšanas iekārtās.

2. novec. Pavards.

3. Sakasītais un kaltēšanai ārdāmais siens.

Avoti: ZTV

Ardsen   vietv., vēst., vācu val.

1. Arces, Ardzes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Ceraukstes pagasta teritorijā.

Avoti: KV

ārdstienis   tehnol.

1. Apkures krāsns vai katla garnitūras elements, režģis, uz kura tiek novietots dedzināmais materiāls.

Avoti: Tv01

Arduda   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Satumares žudecā, 6200 iedzīvotāju (2011. g.); Erdēda.

Avoti: Wi, PuA

ārdums   apv.

1. Ādums.

Avoti: ME

ārduris   apv.

1. Ārdurvis.

Avoti: ĒiV

ārdurvis   -vju, s.; tikai dsk.

1. Durvis (mājas, dzīvokļa u. tml.) ārsienā.

Avoti: LLVV

Arduss   vietv.

1. Ardusa pilskalns - atrodas Alsungas novadā pie Pilsezera, netālu no bijušās Todaižu muižas un Leiškalnu mājām, minēts 1230. g. Alnas Balduīna noslēgtajā līgumā ar kuršiem par pakļaušanos pāvestam, ~15 m augsts paugurs, kura ziemeļrietumu malā izveidots ~2 m augsts valnis, bet dienvidu nogāzē - terase; Todaižu pilskalns.

Avoti: LE1

Ardvisura   mit.

1. Ardvisura Anahita - irāņu mitoloģijā - sena ūdens un auglības dieviete, augstākā dieva Ahuramazdas meita, kura ir kosmisko svēto ūdeņu sargātāja un lopu aizgādne, viņas aizgādnībā bija mājas saimniecība.

Avoti: Mit

Ardžasps   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - turāniešu nomadu cilšu vadonis, Zaratustras un zoroastrisma pretinieks, kas Irānas valdniekam Vištaspam nosūtīja izaicinājumu atteikties no ticības.

Avoti: Mit

Ardženta   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Argenta"), Emīlijas-Romanjas reģiona Ferrāras provincē, 22100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ardžentainailesa   vietv.

1. Lielbritānijas zinātniskā stacija ("Argentine Islands") uz salas Antarktīdas pussalas rietumu piekrastē, dibināta 1947. g.

Avoti: PZT

Ardžeša   vietv.

1. Donavas kreisā krasta pieteka Rumānijā, garums - 355 km, sākas Fegeraša masīvā pie Negoja kalna, uz upes 14 HES.

Avoti: PZT, PuA

Ardžuna   mit.

1. Indiešu princis, viens no diviem galvenajiem varoņiem indiešu eposā "Mahābhārata", pāndavs, dieva Indras un Kuntī dēls, bija slavens karotājs un ideāls karavīrs, drosmīgs un spēcīgs, cēlsirdīgs un taisnprātīgs.

Avoti: IdV, Mit

ārē   apv.

1. Ārpus telpām; laukā.

2. Ārā, laukā no kurienes (virzīties).

Avoti: KiV

ARE   saīs., vietv.

1. Apvienotie Arābu Emirāti, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

are   apv.

1. Āre 2.

Avoti: EH

āre   -es, dsk. ģen. āru, s.; poēt.

1. Klaja vieta; apstrādāta, iekopta zeme.

Avoti: LLVV

āre   izsauk.; sar.

1. Lieto, lai pamudinātu citus pievērst uzmanību tam, ko redz; lūk; re.

Avoti: LLVV

Āre   vietv.

1. Reinas kreisā krasta pieteka ("Aare") Šveicē, garums - 295 km, sākas no Āres šļūdoņa Finsterārhorna masīvā (Bernes Alpos), tek caur Briencas, Tūnas un Bīles ezeru, kuģojama lejpus Tūnas.

Avoti: PZT

areaktivitāte

1. Reakcijas iztrūkums, neesamība.

areāllingvistika

1. Valodniecības nozare, kas pētī valodas parādību teritoriālo izplatību vai areālus.

2. Itāliešu neolingvistu izveidots salīdzināmās valodniecības virziens, kas atzīst, ka valodas attīstībā liela nozīme ir ģeogrāfiskiem un kultūrvēsturiskiem faktoriem.

Avoti: SV99

areāllingvistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar areāllingvistiku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

areāls   -a, v.

1. Apgabals, teritorija, kurā izplatīta kāda parādība (piemēram, augu vai dzīvnieku suga, derīgi izrakteņi u. tml.).

Tūrisma areāls— tūrisma objektu un pakalpojumu koncentrācijas apgabals.

Avoti: LLVV

areāltipoloģija   val.

1. Tipoloģiskās valodniecības apakšnozare, kurā pēta viena areāla valodu kopīgās pazīmes, galvenokārt tās, kas radušās valodu kontaktu ietekmē.

Avoti: VsV

areca   lat.

1. Areki.

Areca cathecu— beteļpalma.

Avoti: PDE

Areca   vietv.; novec.

1. Areco - pilsēta Itālijā.

Avoti: PZT

Areco   vietv.

1. Pilsēta Itālijas centrālajā daļā ("Arezzo"), Toskānas reģionā, provinces administratīvais centrs, 98500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Areco province - Itālijas Toskānas reģiona province ("Provincia di Arezzo"), platība - 3232 kvadrātkilometri, 350700 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 39 komūnās.

Avoti: PZT, PuA, Wi

arecaceae   lat.

1. Palmaugi.

Avoti: PDE

arecales   lat.

1. Palmu rinda.

Avoti: PDE

arecidae   lat.

1. Palmu jeb areku apakšklase.

Avoti: PDE

arefleksija   med.

1. Refleksu trūkums nervu sistēmas darbības traucējumu dēļ.

Avoti: ZTV

aregēlija   novec.

1. Bromēliju dzimtas augs Brazīlijā, ap 20 sugu, lapas zaļi sārtas, ziedi daļēji paslēpti lapu rozetē, audzē arī siltumnīcās un dzīvokļos.

Avoti: LxE

areģenerācija   med.

1. Reģenerācijas trūkums; nesadzīšana; audu neatjaunošanās.

Avoti: TM

areiopags   novec.

1. Tiesas un uzraudzības iestāde Atēnās, par kuras locekļiem iecēla bijušos arhontus.

Avoti: KV

areisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Beznoteces.

Avoti: LPE

ārējais   apv.

1. Ārējs.

Avoti: KiV

arējiņš

1. Dem. --> arējs.

Avoti: LV93

Arejs   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - kara dievs, kam raksturīga ļaunprātība un nodevība, tas pats, kas romiešu mitoloģijā - Marss; Aress.

Avoti: Mit, SV99

ārējs   -ais; s. -a, -ā;

1. parasti ar not. galotni. Tāds, kas atrodas ārpusē un norobežo (ko) no apkārtējā.

// anat. Tāds (orgāns, tā daļa), kas atrodas ķermeņa vai orgāna ārpusē, ir no ārpuses redzams.

Ārējā asiņošana— asiņu izplūšana no brūcēm organisma virspusē.

2. Tāds, kas atrodas, pastāv ārpus (kā) un iedarbojas no ārpuses.

Ārējā infekcija— slimības dīgļu iekļūšana organismā no apkārtējās vides.

Ārējā ierīce— jebkura ierīce, ko vada attiecīgais dators un kas spēj ar to sazināties.

3. Tāds, kas redzams no ārienes, no ārpuses, tāds, ko ievēro vispirms (par izskatu, formu u. tml.).

4. Tāds, kas saistīts ar ārvalstīm, attiecas uz tām.

Ārējo sakaru iestādes— valsts institūcijas, kas realizē, īsteno valsts ārpolitiku, tās starptautiski tiesisko pozīciju (koncepciju).

Avoti: LLVV, TK-58, JtV

arējs

1. Tas, kas pašlaik ar; pretstats: arājs, kam aršana pastāvīgs darbs.

Avoti: LV93, VpJ

areka   -as, s.

1. Palmu ģints ("Areca"), aug tropu zemēs - no Indijas līdz Jaungvinejai, kokiem ir plūksnotas lapas, dažas sugas kultivē oranžērijās un kā telpaugus.

Arekas palma— areku ģints suga ("Areca lutescens", arī "Chrysalidocarpus lutescens").

Avoti: SV69, TaE

Arekipa   vietv.

1. Otrā lielākā pilsēta Peru (sp. val. "Arequipa"), tāda paša nosaukuma reģiona centrs, 2363 m vjl., 861000 iedzīvotāju (2014.g.).

Avoti: PZT, Wi

arekolīns   med.

1. Palmas "Areca catechu L." sēklu alkaloīds, piridīna derivāts; eļļains šķidrums; spēcīgi kairina parasimpātisko nervu sistēmu; veterinārijā lieto pret lenteņiem.

Avoti: TM

Arekšs   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - ļaunuma dieva Ahrimāna radītais ļaunais dēmons, skaudības personifikācija.

Avoti: Mit

arekuni

1. Indiāņu cilts no karibu cilšu grupas, kas dzīvo Dienvidamerikā tropu mežu un savannu zonā, uz ziemeļiem no Amazones.

Avoti: PZT

āren   apv.

1. Āran.

Avoti: EH

arēna   -as, s.

1. vēst. Senās Romas amfiteātra vidus daļa, sacensību laukums.

2. Sporta sacensību vieta.

3. Uzstāšanās laukums (cirkā); manēža.

4. parasti vsk. Vieta, kur notiek (parasti plaša mēroga) darbība ar cīņas raksturu.

// pārn. Darbības lauks.

5. Arēnas kapela - neliela kapela Itālijas pilsētā Padujā, kuras sienas ir apgleznojis Džoto.

Avoti: LLVV

arenāls   novec.

1. Arsēna preparāts, bezkrāsaini, viegli šķīstoši kristāli.

Avoti: KV

arenaria   lat.

1. Smiltenītes - divdīgļlapju klases neļķu dzimtas ģints.

Arenaria procera— zāļlapu smiltenīte.

Arenaria serpyllifolia— mārsila smiltenīte.

Avoti: LD

arenaria   lat.

1. Tārtiņveidīgo putnu kārtas sloku dzimtas ģints.

Arenaria interpres— akmeņtārtiņš.

Avoti: LD

arenārija   novec.

1. Smiltenītes - divdīgļlapju klases neļķu dzimtas ģints.

Avoti: KV

ārenbante   apv.

1. Rokassprādze.

Avoti: ĒiV

Arencāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Arenzano"), Ligūrijas reģiona Dženovas provincē, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ārendāle   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Eustagderes filkes administratīvais centrs, 43800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

arendators   novec.

1. Nomnieks.

Avoti: KV

arende   novec.

1. Noma.

Avoti: KV

arendierēt   novec.

1. Nomāt.

Avoti: SW78

Arendole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā pie Dubnas, izveidojusies Arendoles muižas ("Randol") teritorijā.

Arendoles muiža— atrodas Vārkavas novada Rožkalnu pagastā, kompleksā ietilpst kungu māja, kalpu māja, klēts un sarkano ķieģeļu divstāvu dārza namiņš parkā, kungu mājas 2 korpusi izvietoti L burta veidā, ēkai ir mezonīni, lievenis, astoņskaldņu tornītis ar piramidālu smaili, kāpnes ar graciozām margām, vairākas anfilādē virknētas zāles, kuru griesti rotāti ar profilētām dzegām un rozetēm vai darināti no koka; muižas parkā uz liepām aug aizsargājams augs - baltais āmulis.

Avoti: LC, LE1

arendolieši

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Arendole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Arendzē   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Arendsee"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ārene   apv.

1. Āre 1.

Avoti: TlV

arenga   lat.

1. Cukurpalmas.

Arenga pinnata— īstā cukurpalma.

Avoti: PDE

arēni   -u, v.; ķīm.

1. Aromātiskie ogļūdeņraži, piemēram, benzols.

Avoti: ZTV

ārenieki

1. Dobeles novada Bērzes pagasta apdzīvotās vietas "Āres" iedzīvotāji.

2. Auces novada Lielauces pagasta apdzīvotās vietas "Āres" iedzīvotāji.

3. Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Āres" iedzīvotāji.

4. Tukuma novada Jaunsātu pagasta apdzīvotās vietas "Āres" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ārenieks   apv.

1. Ārzemnieks, svešinieks.

2. Cūka, ko pa vasaru tur laukā un nenobaro kaušanai.

Avoti: LE

ārēnieši

1. Mazsalacas novada Ramatas pagasta apdzīvotās vietas "Āres" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ārenis   biol.

1. Mežs nosusinātās minerālaugsnēs un nosusināti slapjaiņu meži.

Platlapju ārenis— āreņu meža augšanas apstākļu tips, kas sastopams barības vielām bagātās augsnēs ar irdenu trūdu trūdu virskārtā.

Šaurlapu ārenis— āreņu meža augšanas apstākļu tips vidēji bagātā mālsmilts vai smilšmāla augsnē.

Viršu ārenis— āreņu meža augšanas apstākļu tips barības vielām nabadzīgā, meždegās degradētā podzolētā smilts augsnē ar stipri skābu jēltrūdu virskārtā.

Avoti: LD

arenoblastoma   med.

1. Olnīcas audzējs ar sēklinieka struktūru un hormonālo aktivitāti; klīniski izpaužas kā virilisms.

Avoti: TM

arenogēns   med.

1. Tāds, kas spēj radīt vienīgi vīriešu dzimuma pēcnācējus.

Avoti: TM

arenotokija   biol.

1. Parādība, kas novērojama pie dažiem kukaiņiem partenoģenēzes gadījumā - pēcnācējos parādās tikai tēviņi.

Avoti: SV69

Arensberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Riebiņa muiža, kas atradās tagadējā Pārgaujas novada Straupes pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Ārensburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ahrensburg"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 31400 iedzīvotāju (2013. g.).

Ārensburgas kultūra— vēlā paleolīta beiguposma kultūra Ziemeļeiropā (9. gt. p. m. ē.), nosaukta pēc atradumu vietas Vācijā, pārstāvji bija ziemeļbriežu mednieki, kas nodarbojās arī ar augu vākšanu un zvejniecību, raksturīgi krama bultu gali ar kājiņu, raga cirvji, kaula harpūnas.

Avoti: LpA, LE1

areogrāfija   astr.

1. Marsa virsmas apraksts.

Avoti: SV69

aerogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aerogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

areola   med.

1. Laukumiņš.

2. Iesarkans aplītis ap krūtsgalu, čūlu u. tml.

Avoti: MSV, SV69

areolīts   med.

1. Krūts zirnīša joslas iekaisums.

Avoti: TM

areometrija   -as; s.

1. Šķidruma īpatnējā svara vai šķidrumā izšķīdinātas vielas procentuālā sastāva noteikšana.

Avoti: PP, T

areometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar areometriju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

areometrs   -a, v.; fiz.

1. Ierīce šķidruma īpatnējā svara vai šķidrumā izšķīdinātas vielas procentuālā sastāva noteikšanai.

Avoti: LLVV

areopāgs

1. Augstākā tiesas un politiskās varas institūcija Senajās Atēnās, par kuras locekļiem iecēla bijušos arhontus.

Avoti: SV69

Areops-Enaps   mit.

1. Nauru (Okeānija) iedzīvotāju mitoloģijā - pirmatnējais zirneklis, kas sāka jūras un debesu radīšanu.

Avoti: Mit

areostils   novec.

1. Celtne ar kolonnām, kas 8 vai 10 modulas atstatu cita no citas.

Avoti: KV

Āres   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Grobiņas novada Grobiņas pagastā; saukta arī "Apakšstacija".

2. Bijusī apdzīvotā vieta (vasarnīcu ciems) Carnikavas novadā, tagad Carnikavas daļa.

3. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā.

Avoti: LC

Aresa   vietv.

1. Upe Baltkrievijā, Minskas un Gomeļas apgabalā, Pcičas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

Aresibo   vietv.

1. Pilsēta Puertoriko salas ziemeļu daļā ("Arecibo"), pašvaldības administratīvais centrs, osta Atlantijas okeāna krastā, 102200 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Aresiva   vietv.; novec.

1. Aresibo - pilsēta Puertoriko.

Avoti: PZT

Aress

1. Arejs, seno grieķu mitoloģijā - kara dievs; tas pats, kas seno romiešu mitoloģijā - Marss.

Avoti: SV99

arestants   -a, v.; novec.

1. Arestētais.

Avoti: LLVV

areste   novec.

1. Arests.

Avoti: SW78

arestēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atņemt (uz neilgu laiku) personisko brīvību piespiedu kārtā (ar tiesas vai izmeklēšanas institūciju sankciju).

Avoti: LLVV

arestētais   -ā, v.

1. Cilvēks, kas ir arestēts.

Avoti: LLVV

arestierēt   novec.

1. Arestēt.

Avoti: SW78

arests   -a, v.

1. Personiskās brīvības atņemšana piespiedu kārtā ar tiesas vai izmeklēšanas institūciju sankciju.

Mājas arests— atvieglots aresta veids, kad arestētais tiek izolēts savā dzīvoklī.

2. Soda veids - personiskās brīvības atņemšana uz īsu laiku.

3. Tiesas institūciju aizliegums rīkoties ar savu personisko īpašumu.

Mājas arests— atvieglots aresta veids, kur arestēto izolē savā dzīvoklī.

Mantas arests— aizliegums rīkoties ar savu personisko īpašumu.

Avoti: LLVV

aresttelpa   -as, s.

1. Telpa, kurā uz neilgu laiku ievieto arestētos.

Avoti: LLVV

areštants   apv.

1. Arestētais.

Avoti: KnV

aretaloģija   novec.

1. Vēlīnā grieķu-romiešu klasicisma reliģiozi-filozofiska satura literatūra.

2. pārn. Pārspīlēta, smieklīga morāle.

Avoti: KV

Arēte   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - faiāku valdnieka Alkinoja sieva, kas bija pirmā pie kuras pēc palīdzības griezās Odisejs, kad viņa kuģis tika sadragāts un viļņi viņu izskaloja Sherijas krastā; savas tautas vidū viņa bija augsti godāta un cienīta.

Avoti: Mit

aretieris   tehn.

1. Ierīce mērinstrumentos un dažādās ierīcēs jutīgo un kustīgo elementu nostādīšanai un nostiprināšanai fiksētā (nekustīgā) stāvoklī to darbības pārtraukuma laikā (pārvietojot, uzglabājot), lai tos pasargātu no nolietošanās un bojāšanās.

Avoti: ZTV

Aretīno   vēst.; persv.

1. Itāļu rakstnieks ("Aretino Pietro", 1492.-1556. g.), politisks skandālists, kas ar glaimu un izspiešanas palīdzību ieguva sev privilēģijas pie Romas un Venēcijas firstiem, vairāku komēdiju autors, arī traģēdija "Filozofs" un dialogi "Kurtizāne".

Avoti: LEV

Arevs   mit.

1. Armēņu mitoloģijā - saules personifikācija, viņa kults Armēnijā bija izplatīts kopš senseniem laikiem, viņam upurēja zirgus.

Avoti: Mit

Arēze   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Arese"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 19000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

arfa   -as, s.

1. Liels trīsstūrveida strinkšķināmais stīgu instruments.

Avoti: LLVV

arfists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē arfu.

Avoti: LLVV

ARG   saīs., vietv.

1. Argentīna, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Argajurjaha   vietv.

1. Upe Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā), Omolojas kreisā krasta pieteka.

2. Upe Krievijā, Sahas Republikas (Jakutijas) ziemeļaustrumos, Rosohas satekupe.

Avoti: PZT

ārgalība   apv.

1. Ākstība.

Avoti: ME

ārgalietis   apv.

1. Ārinieks, ārpagastnieks, ārzemnieks.

Avoti: ME

ārgalīgs   apv.

1. Ākstīgs, muļķīgs.

Avoti: ME

argalis

1. Kalnu auns ar ļoti lieliem ragiem; sastopams Āzijas kalnos; arhars.

Avoti: SV69

ārgalis

1. Paviegls, ģeķīgs cilvēks.

Avoti: LE

ārgaloties   apv.

1. Muļķīgi, aušīgi uzvesties.

Avoti: ME

ārgals   -a, v.

1. Ārējais gals.

Avoti: LLVV

argals

1. Sausi lopu mesli, ko izmanto kurināšanai tais rajonos Āzijā, kur nav mežu.

2. Vislielākā un smagākā savvaļas kalnu aitu pasuga Altajā; no tās cēlušās kurdjukaitas.

Avoti: SV69, ZTV

argamaks   novec.

1. Īpaša persiešu un kabardiešu jājamzirgu suga ar vieglu, cēlu un ātru gaitu.

Avoti: KV

argambliopija   med.

1. Redzes vājums no acu bezdarbības.

Avoti: TM

Arganda   vietv.

1. Arganda del Reja - pilsēta Spānijā ("Arganda del Rey"), Madrides apgabala Madrides provincē, 55300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ārgava   vietv.

1. Kantons Šveices ziemeļos ("Aargau"), pierobežas ar Vāciju, platība - 1403,73 kvadrātkilometri, 612600 iedzīvotāju (2010. g.), administratīvais centrs - Ārava.

Avoti: PZT, Wi

arge   lat.

1. Kukaiņu klases plēvspārņu kārtas auglapseņu apakškārtas koklapseņu dzimtas ģints.

Arge beberidis— šīs ģints suga.

Arge dimidata— šīs ģints suga.

Arge pullata— šīs ģints suga.

Arge rosae— šīs ģints suga.

Avoti: LD

argēma   med.

1. Balta čūla radzenes malā, fliktēnas sekas.

Avoti: TM

argemone   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints magoņu dzimtā Meksikā; vairākas sugas krāšņumaugi.

Avoti: KV

Argene   vietv.

1. Upe Vācijā, Bādenē-Virtenbergā, ietek Bodenezerā.

Avoti: PZT, Wi

argent.   saīs.

1. Argentīniešu.

Avoti: i1

argentācija   med.

1. Apziešana ar sudraba nitrāta šķīdumu.

2. Krāsošana ar sudraba nitrāta sāļiem.

Avoti: TM

argentafinoma   med.

1. Audzējs, kas attīstījies no argentafīnām šūnām; rodas aklās zarnas piedēklī vai līkumainajā zarnā, var būt arī ektopiska lokalizācija (kuņģī, bronhā).

Avoti: TM

argentafīns   med.

1. Attiecīgs uz audiem, kas saista sudraba sāļus.

Avoti: TM

argentāns   ķīm.

1. Vara (73-80%), niķeļa (15-20%) un cinka (7%) sakausējums; lieto rotaslietu un sadzīves priekšmetu gatavošanai; alpaks.

Avoti: ZTV

argentārijs

1. Senajā Romā - baņķieris, kas pieņēma naudas noguldījumus, izsniedza kredītus un veica bezskaidras naudas norēķinus.

Avoti: SV99

Argentīna   vietv.

1. Argentīnas Republika - valsts Dienvidamerikā, aizņem kontinenta dienvidaustrumu daļu, Ugunszemes austrumu daļu un vairākas salas, ziemeļu-dienvidu virzienā stiepjas 3694 km, rietumu-austrumu - 1423 km, galvaspilsēta - Buenosairesa, administratīvais iedalījums - 23 provinces un galvaspilsēta, robežojas ar Čīli, Bolīviju, Paragvaju, Brazīliju un Urugvaju, kā arī ar Atlantijas okeānu.

Argentīnas ezers— Arhentino ezers.

Argentīnas lielieplaka— atrodas Atlantijas okeāna dienvidrietumu daļā, starp Dienvidameriku, Riugrandi augstieni, Dienvidatlantijas un Dienvidantiļu grēdu, dziļums - līdz 6213 m.

Avoti: LģE, PZT, PuA

argentīnieši   -u, v.

1. Nācija, Argentīnas pamatiedzīvotāji, kuru pamatkodolu veidojuši gk. spāņu ieceļotāju pēcteči ar nelielu vietējo indiāņu piejaukumu.

Avoti: LLVV

argentino

1. Argentīnas peso - Argentīnas naudas vienības nosaukums.

Avoti: EpV

argentinozaurs

1. Zauropodu grupas dinozaurs, dzīvoja pirms ~97-94 miljoniem gadu Dienvidamerikā, 37 metrus garš, svars - 40-100 tonnas.

Avoti: IZ-85-39

argentīts

1. Minerāls, tumšs, svinpelēks, izcelsme epitermāla, sudrabu saturoša rūda.

Avoti: EV

argentotipija   novec.

1. Bilžu izgatavošanas veids, fotogrāfiskā ceļā.

Avoti: KV

argentum   lat.

1. Sudrabs.

Avoti: KV

argha   mit.

1. Rituālais trauks, parasti sievietes ģenitāliju formā, ko izmanto upurēšanas rituālos, aplaistot svētos priekšmetus un attēlus.

Avoti: MrJ

argidae   lat.

1. Koklapseņu dzimta.

Avoti: LD

argilīts   ģeol.

1. Blīvs, akmensciets māla iezis, kas ūdenī neatmiekšķējas.

Avoti: ZTV

argināze   med.

1. Ferments, kas hidrolītiski šķeļ arginīnu urīnvielā un ornitīnā; atrodama zivju un rāpuļu aknās un zīdītāju nierēs un limfmezglos.

Avoti: TM

arginīnfosforskābe   med.

1. Bezmugurkaulnieku muskuļos atrodama skābe, kur tai līdzīga nozīme kā kreatīnfosforskābei mugurkaulnieku muskuļos - muskuļu kontrakcijā tā noārdās, atslābumā - resintezējas.

Avoti: TM

arginīns

1. Olbaltumu sadalīšanās produkts, aminoskābe.

Avoti: KV

argirantēma   bot.

1. Kurvjziežu dzimtas krāšņumaugu ģints ("Argyranthemum"), kas vasaras periodā zied ilgstoši, Latvijā bieži dēvē arī par krizantēmām.

Krūmu argirantēma— argirantēmu suga ("Argyranthemum frutescens").

Avoti: LD, DaE

argirestīdi   biol.

1. Tauriņu kārtas dzimta ("Argyresthiidae"), sīki tauriņi, spārnu plētums 6-15 mm, kāpuri dzīvo tīmekļu ligzdās kokaugu pumpuros, ziedos, augļos, dzinumos, lapās; Latvijā konstatētas 24 s.; tīklkodes.

Avoti: LD

argīrija   med.

1. Saindēšanās ar sudrabu.

2. Sudraba graudiņu izgulsnēšanās ādā (ķermeņa atsegtās daļas un sklēras pelēkā krāsa) un iekšējos orgānos.

Avoti: KV

argirografija   poligr., novec.

1. Uz apgaismotas bromsudraba plāksnes zīmē ar attīstītāju vai arī glezno un iegūst kopējamu negatīvu.

Avoti: GV

Argirupole   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 34100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

argo

1. Valodas paveids, ko lieto kāda sociāla vai profesionāla grupa; sākotnēji - noziedznieku žargons.

Avoti: SV99

Argo   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - kuģis, ar kuru 50 argonauti devās Kolhidu pēc zeltvilnas aunādas.

Avoti: Mit

argobi

1. Tauta Etiopijā, pakāpeniski saplūst ar amhariem, veidojot etiopiešu nāciju.

Avoti: PZT

argonauti   -u, vsk. argonauts, -a, v.

1. mit. 50 varoņi sengrieķu mitoloģijā, jūras braucēji, kas Jāsona vadībā ar kuģi "Argo" devušies uz Kolhīdu pēc zelta aunādas.

// pārn. Drosmīgi ceļotāji; dēku meklētāji.

2. zool. Galvkāji moluski ("Argonautidae"), kas mīt siltās jūrās.

Avoti: LLVV, MkV, SV99

argonautidae   lat.

1. Argonauti (2).

Avoti: PDE

argons   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - inerta gāze, periodiskās sistēmas 18. elements; simbols - Ar; pārtikas piedeva E938.

Avoti: LLVV, Zkp

Argosa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 24700 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Dievietes Hēras kulta centrs Senajā Grieķijā, kas atradās tagadējās pilsētas teritorijā.

Avoti: Wi, PuA, MkV

Argosorestika   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietummaķedonijas perifērijā, 9900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Argoss   novec.

1. Milzis ar 100 acīm, kuru dieviete Hēra, Zeva sieva pielika par sargu karaļmeitai Īo, Zeva mīļākai.

2. Modrīgs sargs.

3. Skaista fazānu suga Āzijas dienvidos.

Avoti: SV33

Argostole   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Jonijas salu perifērijā, Kefalonijas salā, 10600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

argot   novec.

1. Zināmas sabiedrības grupas (piem., noziedznieku) slepenā valoda, žargons.

Avoti: SV33

argotisms   val.

1. Vārds, kas literārajā valodā ienācis no kāda argo.

Avoti: SV99

Args

1. mit. Grieķu mitoloģijā - milzis ar simt acīm, kuras nekad nebija aizmigušas vienlaikus.

2. mit. Grieķu mitoloģijā - viens no argonautiem, kuģa "Argo" būvētājs.

3. Grieķu mitoloģijā - "zibeņraidis", viens no pirmajiem trīs kiklopiem.

4. pārn. Modrs, nenogurstošs sargs.

Avoti: PmV, LPE

argucis   apv.

1. Spoks, parādība.

Avoti: ME

Argula   mit.

1. Rietumkimberlijas (Austrālijā) aborigēnu mitoloģijā - krāpnieks, kas saistīts ar buršanu.

Avoti: Mit

arguloze   vet.

1. Zivju helmintozes veids, vēžveida parazīta "Argulus foliaceus" ierosināta zivju slimība, slimo karpu dzimtas zivis, visbiežāk vasarā, konstatēta arī asaru un zandartu mazsveida nobeigšanās.

Avoti: LxE

argulus   lat.

1. Vēžu klases žokļkājvēžu apakšklases žaunastvēžu kārtas ģints.

Argulus coregoni— lašu zivjēdis.

Argulus foliaceus— karpu zivjēdis.

Avoti: LD

argumentācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Argumentu minēšana, izteikšana; argumentu kopums; arī pamatojums.

Avoti: LLVV

argumentēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pierādīt ar argumentiem; minēt argumentus.

Avoti: LLVV

arguments   -a, v.

1. Loģisks pamatojums.

2. mat. Viens no funkcionālā sakarībā saistītajiem mainīgajiem lielumiem, pēc kura atrod otro mainīgo lielumu; neatkarīgais mainīgais lielums.

3. val. Teikuma loceklis, ko teikumā piesaista darbības vārds resp. izteicējs, - teikuma priekšmets, papildinātājs, apstāklis.

Avoti: LLVV

Arguna   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čečenijas Republikā, ~15 km uz austrumiem no Groznijas, Argunas upes labajā krastā, 33200 iedzīvotāju (2014.g.), pilsētas tiesības kopš 1967. g.

2. Sunžas labā krasta pieteka, izteka Gruzijā, plūst Krievijā (Ingušijas Republikā un Čečenijas Republikā).

Avoti: PZT, Wi

Arguņa   vietv.

1. Upe Ķīnā un Krievijā (Čitas apgabalā), Amūras satekupe (ar Šilku), garums - 1260 km, sākas Lielajā Hingānā Ķīnā, lejtecē ir Ķīnas un Krievijas robežupe (950 km).

Avoti: LģE

Arguss

1. Sengrieķu mitoloģijā - daudzacains milzis sargs, kura visas acis nekad nebija aizmigušas vienlaikus.

2. pārn. Modrs, nenogurstošs sargs.

3. Fazānu dzimtas putns ar daudziem acīm līdzīgiem plankumiem uz lidspalvām.

Avoti: SV69

Arguta   vietv.

1. Upe Krievijā, Altaja Republikā, Katuņas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi

argūtijas   novec.

1. Runas asprātības.

Avoti: KV

Arguvana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Arguvan"), Malatjas ilā, 8700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

argynnis   lat.

1. Tauriņu kārtas raibeņu dzimtas ģints.

Argynnis paphia— lielais meža raibenis.

Avoti: LD

argyranthenum   lat.

1. Argirantēmas.

Argyranthenum frutescens— krūmu argirantēma.

Avoti: DaE

argyresthia   lat.

1. Tauriņu kārtas argirestīdu dzimtas ģints.

Argyresthia conjugella— pīlādžu tīklkode.

Argyresthia ephipella— ķiršu pumpuru tīklkode.

Avoti: LD

argyrestiidae   lat.

1. Tauriņu kārtas argirestīdu dzimta.

Avoti: LD

argyroneta   lat.

1. Zirnekļu kārtas piltuvjzirnekļu dzimtas ģints.

Argyroneta aquatica— ūdenszirneklis.

Avoti: LD

arģentīnieši   novec.

1. Tauta, Argentīnas iedzīvotāji; argentīnieši.

Avoti: LV93

ārģērbs

1. Ārdrēbes.

Avoti: ZTV

arh-   med.

1. Salikteņos norāda uz galveno, pirmo; anatomijā un bioloģijā - uz pirmsākumu, cilmi.

Avoti: MSV

arh.   saīs.

1. Arhitektūra; arhitekts (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

arhaika

1. Senākais posms mākslas vai kultūras attīstībā; visbiežāk - sengrieķu mākslā 7.-6. gadsimtā p. m. ē.

Avoti: SV99

arhaiski   apst.

1. Arhaisks.

Avoti: LV87

arhaisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs senatnei, saistīts ar to; sens.

Arhaiskā ēra— vissenākā ģeohronoloģiskā ēra; arhajs.

Arhaiskais periods— periods Senās Grieķijas vēsturē (7.-6. gs. p. m. ē.), kas sekoja pirmsarhaiskajam periodam un pārgāja klasiskajā periodā; šajā periodā radās un uzplauka pilsētvalstis jeb polisas.

Avoti: LLVV

arhaiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> arhaisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

arhaisms   -a, v.

1. val. Novecojis vārds, izteiciens, gramatiska forma, ko mūsdienu valodā vairs nelieto vai lieto reti.

2. Novecojusi parādība.

Avoti: LLVV

arhaistika   -as, s.

1. Mākslā - seno formu, senlaiku manieres atdarināšana.

Avoti: SV69

arhaistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar arhaistiku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

arhaizācija

1. Seno mākslas formu apzināta atdarināšana.

Avoti: SV69

arhaizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Piešķirt senatnīgu, novecojušu formu; padarīt arhaisku.

Avoti: LLVV

arhajs   -a, v.; tikai vsk.; ģeol.

1. Vissenākais Zemes vēstures posms pirms ~2,6-4,5 miljardiem gadu; arhaja ēra, arheozojs.

Avoti: LLVV

arhakets   vēst.

1. Augstākā amatpersona Senajā Spartā, amats bija mantojams, tomēr to salīdzinoši viegli varēja atstādināt; vienlaicīgi valdīja divi arhaketi.

Avoti: VtV

arhalakse

1. Viens no veidiem, kādā dzīvnieku organisma orgāni evolucionē embrionālu pārmaiņu ceļā, kad orgāna attīstība jau agrā embrioģenēzes stadijā norisinās jaunā virzienā un neatkārto priekšteča attīstību.

Avoti: SV69

Arhane   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Krētas perifērijā, 4500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Arhangela   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, Rodas salas austrumu piekrastē, 7800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Arhangeļska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Severnaja Dvinas krastos un uz deltas salām, 20 km no Baltās jūras, apgabala administratīvais centrs, 350000 iedzīvotāju (2014. g.), liela osta pie Baltās jūras.

2. Arhangeļskas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas Eiropas daļas ziemeļos, platība - 587400 kvadrātkilometru, 126200 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

arhars

1. Kalnu aitu pasuga Pamirā, Tjanšanā, Z-Indijā.

Avoti: LPE

arhats

1. Budismā - cilvēks, kas sasniedzis augstāko pilnību, kas cieši pietuvojies nirvānas stāvoklim; taisnais, svētais.

Avoti: SV08

Arhavi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Arhavi"), Artvinas ilā, 16000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Arhe

1. astr. Jupitera pavadonis ("Arche"), vidējais attālums no planētas - 22931000 km, izmēri - 3 km.

Avoti: ZvD-203-25

arhe-

1. Priedēklis - sākuma, pamata, galvenais (piem., arhetips, arhibīskaps).

Avoti: SV99

arhebaktērijas

1. Dzīvās dabas klasifikācijā - baktēriju valsts apakšvalsts ("Archaebacteria").

Avoti: PDE

arhecentrisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Attiecīgs uz orgānu vai organismu pirmtipu, no kura attīstījušies noteiktas grupas pārstāvji.

Avoti: TM

arhegoniāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir arhegonijs.

Arhegonālie augi— plaša augu grupa, kuriem sievišķais vairošanās orgāns ir arhegonijs.

Avoti: PP, SV78

arhegoniāti   -u, v.

1. Arhegoniālie augi - plaša augu grupa (sūnas, papardes, kosas u. c.), kuriem sievišķais vairošanās orgāns ir arhegonijs.

Avoti: SV69

arhegonijs   biol.

1. Sūnaugu, paparžaugu un kailsēkļu sievišķais dzimumorgāns.

Avoti: ZTV

arhejs

1. biol. Okeāna planktonā sastopams vienšūnas organisms.

2. med. Hipotētisks termins iedomātam un augstākam principam, kas vadot un virzot visas ķīmiskās norises organismā.

Avoti: Geo-47-91, TM

Arhelājs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Hērakla pēcteča dēls, kurš devās uz Maķedoniju un palīdzēja tās valdniekam uzveikt ienaidniekus, tika uzskatīts par Maķedonijas Aleksandra mītisko ciltstēvu.

Avoti: Mit

arhencefalons   med.

1. Pirmatnējās priekšējās smadzenes (mugurkaulniekiem); galvas smadzenes.

Avoti: TM

arhenterons   med.

1. Gastrulas dobums, kas veido embrija pirmatnējo zarnu.

Avoti: TM

Arhentino   vietv.

1. Arhentino ezers - atrodas Argentīnas dienvidos ("Lago Argentino"), Patagonijas Kordiljeras austrumu piekājē 187 m vjl., platība - 1400 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 300 m.

Avoti: PZT, PuA

arheo-

1. Salikteņu daļa: sen- sens, saistīts ar senatni (piem., arheoloģija).

Avoti: SV99

arheoastronomija   -as, s.; astr.

1. Zinātnes nozare, kurā pēta senos priekšstatus par debess spīdekļiem, izmantojot galvenokārt arheoloģiskos izrakumus, etnogrāfiskos materiālus un vēstures pieminekļos ietverto astronomisko informāciju.

Avoti: ZTV

arheoastronomisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar arheoastronomiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

arheociāti   -u, v.

1. Izmiris dzīvnieku tips, radniecīgi sūkļiem, skelets no kaļķa, porains, parasti cilindrisks, apakškembrijā siltās jūrās >1000 s.

Avoti: LPE

arheocīts   med.

1. Brīva ameboīda šūna.

Avoti: TM

arheofīti

1. Kopš aizvēsturiskiem laikiem florā zināmas (pēc fosīlām atliekām) augu sugas.

Avoti: LD

arheogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Vēstures zinātnes palīgnozare, kas izstrādā metodes vēstures avotu publicēšanai; vēsturisku dokumentu, rakstu pieminekļu aprakstīšana un publicēšana.

Avoti: LLVV

arheogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar arheogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

arheogrāfs   -a, v.

1. Arheogrāfijas speciālists.

Avoti: LLVV

arheokinētisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Attiecīgs uz primitīvo motorisko nervu mehānismu, uz perifēro nervu sistēmu.

Avoti: TM

arheol.   saīs.

1. Arheoloģija.

Avoti: LLVV

arheologs   -a, v.

1. Arheoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

arheoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Vēstures zinātnes nozare, kas pētī cilvēku sabiedrības (it īpaši pirmatnējās kopienas) attīstību pēc lietiskiem vēstures avotiem, kurus parasti iegūst arheoloģiskajos izrakumos.

Avoti: LLVV

arheoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar arheoloģiju, tai raksturīgs.

Arheoloģiskie izrakumi— zemē vai zem ūdens atrodošos lietisko vēstures avotu iegūšanas veids.

Arheoloģiskais piemineklis— vēsturiskas nozīmes objekts, ko pētī ar arheoloģijas metodēm.

Arheoloģiskā kultūra— viena laika līdzīgu arheoloģisku materiālu komplekss, kas atrasts noteiktā teritorijā un ir bijis raksturīgs noteiktai cilvēku grupai.

Arheoloģiskais klasicisms— klasicisma paveids, kura pārstāvji konsekventi izmantoja antīkās arhitektūras formas, radās Francijā 18. gs.

Avoti: LLVV, MkV

arheopterikss   biol.

1. Vienīgā zināmā izmirušās senputnu apakšklases suga ("Archaeopteryx"), arheorniss, aizvēsturisks dzīvnieks, kas dzīvojis juras periodā pirms ~200-145 miljoniem gadu, daudzas ar rāpuļiem kopīgas pazīmes, tie nav mūsdienu putnu tiešie priekšteči, bija kraukļa lielumā un svēra aptuveni 1 kilogramu.

Avoti: ZTV, IZ-85-43, PDE

arheorniss

1. Izmiris putns, kas pēc dažu zinātnieku uzskatiem atšķiras no arheopteriksa un pārstāv citu ģinti un sugu.

Avoti: SV99

arheospermi

1. Pirmkailsēkļu vecākās fosīlijas ("Archaeospermae"), kas atrastas augšdevona nogullumos.

Avoti: LD

arheozojs   ģeol.

1. Vissenākais Zemes vēstures posms pirms ~2,6-4,5 miljardiem gadu.

Avoti: SV96

arhesporijs   -a, v.; biol.

1. Viena vai vairākas šūnas, no kurām sporaugiem attīstās sporas, bet ziedaugiem makros poru vai mikrosporu mātšūnas - oogoniji un spermatogoniji.

Avoti: ĢT

arhetipisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar arhetipu; tāds, kurā atveidots arhetips.

Avoti: MLVV

arhetips

1. Antīkās filozofijas vēlīnā perioda pirmtēls, ideja.

2. arhit. Kāda celtņu tipa tradicionāls veidols.

3. val. Hipotētisks kāda valodas elementa agrākais veids, kas izsecināts ar rekonstrukciju; zinātniskā literatūrā to apzīmē ar zvaigznīti.

4. biol. Priekšstats par visu mugurkaulnieku skeleta uzbūves prototipu, kas nav pilnīgi realizējies nevienā no izmirušajiem vai mūsdienu dzīvniekiem.

Avoti: Psh, ZTV, SV99

arhi-

1. Priedēklis, kas apzīmē tās pazīmes augstāko pakāpi, kas ietverta salikteņa otrajā daļā, piem., arhireakcionārs.

2. Salikteņa pirmā daļa, kas apzīmē vecākumu, augstāku stāvokli kāda baznīcas amatā, piem., arhibīskaps, arhīerejs.

Avoti: SV69

arhibīskapija   vēst.

1. Baznīcas administratīvi teritoriāla vienība, arhibīskapa pārvaldes apgabals.

Avoti: VtV

arhibīskaps   -a, v.

1. Viens no augstākajiem baznīcas amatiem, vidū starp bīskapu un metropolītu.

Avoti: SV99

arhiblasts   med.

1. Olšūnas citoplazma.

Avoti: TM

arhicīts   med.

1. Apaugļota olšūna pirms dalīšanās.

Avoti: TM

arhicitula   med.

1. Apaugļota olšūna kodola veidošanās sākuma stadijā.

Avoti: TM

arhidiakons

1. Vecākais no diakoniem.

Avoti: SV08

arhidiecēze

1. Katoļu baznīcas province arhibīskapa (virsbīskapa) pārziņā.

Arhidiecēzes kūrija— iestāde, kas palīdz arhibīskapam arhidiecēzi pārvaldīt.

Avoti: KV

arhidonskābe   novec.

1. Nepiesātināta taukskābe, kas nelielā daudzumā atrodas dzīvnieku taukos un fosfatīdos, visvairāk jūras dzīvniekos un zivīs.

Avoti: LxE

arhierejs

1. Augstāks pareizticīgās baznīcas garīdznieks (bīskaps, arhibīskaps, metropolīts).

Avoti: SV99

arhifonēma   val.

1. Prāgas skolas fonoloģijā - fonēma, kas īpašā pozīcijā rodas kā divu vai vairāku fonēmu atšķirīgo pazīmju neitralizēšanās rezultāts.

Avoti: VsV

arhigastrula   med.

1. Gastrula primitīvā attīstības stadijā.

Avoti: TM

arhigonija   novec.

1. Pirmradīšana, dzimšana, jeb rašanās no sevis.

Avoti: KV

arhikanclers   vēst.

1. Valsts kancelejas vadītājs viduslaikos romiešu-vācu valsts daļās, ko iecēla no augstāko garīdznieku vidus.

Avoti: KV

arhikarions   med.

1. Apaugļotas olas kodols.

Avoti: TM

arhikarps   biol.

1. Asku sēņu sievišķais dzimumorgāns.

Avoti: ZTV

arhiloģija   novec.

1. Pamatprincipu mācība zinātnēs.

Avoti: KV

Arhilohs

1. Sengrieķu dzejnieks (Archilochus; ap 680. g. - 645. g. p. m. ē.).

Avoti: MkV

arhimandrīts

1. Augsts pareizticīgās baznīcas garīdznieks mūks; parasti vīriešu klostera priekšnieks vai garīgās mācību iestādes rektors.

Avoti: SV99

arhimēdes   novec.

1. Mehāniskas rēķināmās mašīnas nosaukums, ko ražoja firma "Fischer & Poethig, Glashutte" 20. gs. 1. pusē.

Avoti: KV

Arhimēds

1. Sengrieķu zinātnieks (287.-212. g. p. m. ē.).

Arhimēda ķermeņi— daudzskaldņi, kuru skaldnes ir vairāku veidu regulāri daudzstūri.

Arhimēda likums— likums, pēc kura šķidrums vai gāze uz tajā iegremdētu ķermeni darbojas ar vertikālu cēlējspēku, kas vienāds ar ķermeņa izspiestā šķidruma vai gāzes smaguma spēku.

Arhimēda spirāle— plaknes līkne, ko iegūst, punktam vienmērīgi kustoties pa staru, kas vienmērīgi rotē ap savu sākumpunktu.

Avoti: ZTV

arhimicētes   -šu, s.

1. Pirmsēnes, mikroskopiski sīkas sēnes, aļģu un ziedaugu iekšējie šūnu parazīti; pie arhimicētēm pieder kartupeļu vēža, kāpostu dēstu melnkaites u. c. slimību ierosinātāji.

Avoti: SV69

arhimīms   novec.

1. Galvenais aktieris sengrieķu pantomīmās.

Avoti: KV

arhimonerula   med.

1. Pirmatnējā monerula, kas seko arhicitulai.

Avoti: TM

arhimorula   med.

1. Pirmatnējā morula, dīgļa attīstības sākumstadija, kas seko arhicitulai.

Avoti: TM

arhineirons   med.

1. Galvas smadzeņu garozas centrālā motoriskā šūna un tās izaugumi.

Avoti: TM

arhip.   saīs.

1. Arhipelāgs.

Avoti: i1

arhipallijs   med.

1. Filoģenētiski visvecākā galvas smadzeņu garozas daļa, kas aptver osmes garozu un Amona ragu.

Avoti: TM

arhipelāgs   -a, v.; ģeogr.

1. Salas vai salu grupas (jūrās, okeānos), kas tiek uzskatītas par vienu veselu.

Vulkāniskais arhipelāgs— arhipelāgs, kura izcelšanās saistīta ar vulkānu darbību.

Avoti: LLVV

Arhipiški   vietv.

1. Daugavpils novada Tabores pagasta apdzīvotās vietas "Arhipišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Arhipišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

Avoti: LC

arhiplazma   med.

1. Citoplazmas viela, no kuras radušās un sastāv centrosomas, to stari un vārpstas pavedieni mitozē.

Avoti: TM

Arhipova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

Avoti: LC

arhiprezibetrs   novec.

1. Vecākais garīdznieks pareizticīgo baznīcā.

Avoti: KV

arhisēma   val.

1. Vispārināta sēma, kas apvieno vienas leksiski semantiskās grupas vai semantiskā lauka vienības.

Avoti: VsV

arhistratēgs   novec.

1. Sauszemes un jūras karaspēka virspavēlnieks.

Avoti: KV

arhistratēģija   novec.

1. Galvenā virspavēlniecība.

Avoti: KV

arhit.   saīs.

1. Arhitektūra.

Avoti: LLVV

arhitektonika   -as, s.; parasti vsk.

1. Uzbūves konstruktīvo un māksliniecisko elementu vienība (celtnē).

2. Uzbūve, kompozīcija (mākslas darbā); sastāvdaļu saliedējums harmoniskā vienībā (mākslas darbā).

3. med. Uzbūve, struktūra, sevišķi galvas smadzeņu garozā.

Avoti: LLVV, TM

arhitektonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas veidots pēc arhitektūras teorijas likumiem.

Avoti: LLVV

Arhitekts   vietv.

1. Bijušais vasarnīcu ciems Carnikavas novadā, tagad Garupes daļa.

Avoti: LC

arhitekts   -a, v.

1. Arhitektūras speciālists.

Arhitekta prakse— sertificēta arhitekta patstāvīga profesionāla darbība (Būvniecības likums).

Avoti: LLVV, JtV

arhitektūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Celtniecības māksla, kas veido telpisku vidi, kurā noris cilvēka darba, sabiedriskās un personiskās dzīves procesi.

Arhitektūras piemineklis— pilnīgi vai daļēji saglabājusies celtne ar zinātnisku vai vēsturiski māksliniecisku nozīmi.

Arhitektūras ansamblis— celtņu grupa, kas veido vienotu arhitektonisku kompozīciju.

Sakrālā arhitektūra— celtnes reliģiskai darbībai un ceremonijām.

2. Arhitektoniskais izveidojums (celtnei, telpai).

3. inf. Datu apstrādes iekārtas struktūras un īpašību raksturojums no procesu norises un vadības viedokļa.

Avoti: LLVV, LPE

arhitrāvs   -a, v.; arhit.

1. Antablementa galvenā sija, apakšējā daļa.

Avoti: LLVV

arhivālijas   -u, vsk. arhivālija, -as, s.

1. Dokumenti, kas glabājas arhīvā.

Avoti: LLVV

arhivāls

1. Saistīts ar arhīvu, uz to attiecīgs.

Avoti: SV99

arhivārs   -a, v.

1. Arhīva darbinieks, kas pārzina un kārto arhīva materiālus.

Avoti: LLVV

arhīvdublējums   inf.

1. Dublēšanas procedūra, kuras izpildes gaitā visas citajā diskā esošās datnes ar programmas starpniecību arhivācijas vajadzībām tiek pārkopētas citā datu vidē.

Avoti: D3

arhivēt

1. Noglabāt arhīvā.

Avoti: T

arhivistika

1. Arhīvu zinātne.

Avoti: SV08

arhīvists   novec.

1. Speciālists arhīva lietās.

Avoti: KLV

arhīvniecība

1. Valsts un sabiedriskās darbības nozare, kas aptver arhīva dokumentu glabāšanas un izmantošanas organizēšanu.

Avoti: LE1

arhivolta   arhit.

1. Profilēta vai ornamentēta arkas loka ārējā vai iekšējā virsma, kas izdala arku no sienas plaknes.

Avoti: SV99

arhīvs   -a, v.

1. Patstāvīga iestāde vai iestādes nodaļa, kur krāj, sistematizē un glabā dokumentālus materiālus.

Resoru arhīvi— iestāžu arhīvi, kuros glabājas attiecīgā uzņēmuma vai viena resora iestāžu grupas dokumentālie materiāli.

2. Dokumentālu materiālu kopums, krājums.

3. Rakstu krājums vai periodisks izdevums, kurā ir dokumentu publikācijas vai uz arhīvu materiāliem pamatoti raksti.

4. inf. Reti lietojamu programmu un datu un to uzkrāšanai (saglabāšanai) paredzētās programmatūras apvienojums datu vidē; var saglabāt, piem., programmu versijas un dublētājkopijas.

5. inf. Datoru tīklā glabātu datņu kopums.

Avoti: LLVV, ZTV

arho-   med.

1. Salikteņos norāda uz taisno zarnu vai tūpli.

Avoti: MSV

arhonti

1. mit. Kristietības mitoloģiskajā tradīcijā gari, pasaules pārvaldītāji, varenas un noslēpumainas, Dievam un cilvēkiem naidīgas būtnes.

2. dsk. Arhonts.

Avoti: Mit

arhontiķi   novec.

1. Kristiešu sekta 2. gs., kas mācīja, ka pasauli radījuši debesu valstības augstākie ierēdņi arhonti.

Avoti: KV

arhonts

1. vēst. Valdnieks, vadonis; augstākā amatpersona sengrieķu polisās.

2. vsk. Arhonti.

Avoti: SV99

arhorāģija   med.

1. Tūpļa asiņošana.

Avoti: TM

arhoreja   med.

1. Gļotu un strutu izdalīšanās no tūpļa.

Avoti: TM

arhostemāti   biol.

1. Kukaiņu klases vaboļu kārtas apakškārta ("Archostemata").

Avoti: LE1

arhostenoze   med.

1. Taisnās zarnas striktūra.

Avoti: TM

ari

1. Viena no lagūnu ciltīm, dzīvo Kotdivuāras dienvidu piekrastē, valoda pieder pie Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

arī   part.

1. Lieto, lai izteiktu pievienojumu.

2. Lieto, lai izteiktu pastiprinājumu.

3. saikļa nozīmē. Lieto, lai izteiktu vienlīdzīgā teikuma locekļa pievienojumu iepriekšējam (vai iepriekšējiem).

Avoti: LLVV

arī   saiklis.

1. vienojuma saikļa sastāvdaļa; Savienojumā "kā arī" saista vienlīdzīgus teikuma locekļus, izsakot pievienojumu.

2. vienojuma saikļa sastāvdaļa. Savienojumos "ne vien - bet arī", "ne tikai - bet arī", "ne tikvien - bet arī", "tiklab - kā arī": saista vienlīdzīgus teikuma locekļus vai to kopas, pretstatot otro locekli vai kopu pirmajam loceklim vai kopai.

3. pieļāvuma saikļa sastāvdaļa. Savienojumos "kaut arī", "lai arī": saista virsteikumu ar palīgteikumu un norāda uz pieļāvuma attieksmēm starp šīm teikuma daļām; kaut gan; lai gan.

Avoti: LLVV

Ariadne

1. Sengrieķu mitoloģijā - Krētas valdnieka Mīnoja meita, kas Atēnu varonim Tēsējam ar diegu kamolu palīdz izkļūt no labirinta.

Ariadnes pavediens— norādījums, kā risināma sarežģīta problēma.

Avoti: SV99

ariānisms

1. Virziens agrīnajā kristietībā 4.-6. gs., kas noraidīja Jēzus Kristus dievišķo dabu un atzina, ka dievs tēvs viņu radījis "no nekā".

Avoti: LPE

ariānistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ariānismu, tam raksturīgs.

Avoti: PP, T

arianta   lat.

1. Gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases vīngliemežu dzimtas ģints.

Arianta arbustorum— raibais vīngliemezis.

Avoti: LD

ariāņi   novec.

1. Sekta, kura neatzina Kristus dievišķību, ariānisma piekritēji, dibinājis Aleksandrijas kristiešu garīdznieks Ārijs.

Avoti: SV33

ariari

1. Naudas vienība Madagaskaras Republikā, sīknauda - iraimbilanja.

Avoti: PnR

ārība   apv.

1. Ekstravagance, untumi, nekārtība.

Avoti: ME

ariboflavinoze   med.

1. Avitaminoze no riboflavīna trūkuma uzturā.

Avoti: TM

Ariča   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Aquino"), Lacio reģiona Romas provincē, 18300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Arideja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 7100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

aridizācija   ģeogr.

1. Arīdu klimatisko apstākļu izplatīšanās cilvēka darbības vai globālu klimata pārvērtību dēļ.

Avoti: ZTV

arīds   ģeogr.

1. Sauss, tuksnešains, ar nelielu gada nokrišņu daudzumu (līdz 150-200 mm), intensīvu iztvaikošanu, ar krasām diennakts un sezonālām temperatūras svārstībām un intensīvu mehānisku dēdēšanu.

Arīdās augsnes— augsnes, kas veidojas arīda klimata apstākļos.

Arīdais klimats— tuksnešiem un pustuksnešiem raksturīgs sauss kontinentālais klimats ar nelielu nokrišņu daudzumu.

Avoti: ZTV

arīdzan   part.; novec.

1. Arī (1).

Avoti: LLVV

Aridžaka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Aricak"), Elazīgas ilā, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ariels

1. astr. Urāna pavadonis ("Ariel"), vidējais attālums no planētas - 190900 km, diametrs - ~1330 km, masa - 0,03 Mēness masas.

2. mit. Ūdensgars kabalas demonoloģijā.

3. Gars V. Šekspīra lugā "Vētra".

4. novec. Kāds eņģelis.

5. Jeruzalemes pievārds.

Avoti: ZvD-203-27, LEV, SV33, Wi

āriena   apv.

1. Āriene.

Avoti: EH

ārienē   apv.

1. Ārpus telpām, laukā.

Avoti: KiV

āriene   -es, s.; parasti vsk.

1. Ārējais izskats (cilvēkam).

2. Ārējā, viegli uztveramā forma.

3. Ārpuse (1).

4. Cita vide, cita vieta; cituriene.

Avoti: LLVV

ariens   apv.

1. Laika posms, ko pavada arot (bez apstājas).

Avoti: EH

ārieši   -šu, v.

1. Ciltis un tautas, kas runā indoirāņu valodās.

2. Augstākās (ziemeļu) rases pārstāvji (pēc rasisma teorijas).

3. 19. gs. ar vārdu "ārieši" sāka apzīmēt tautas, kuru valodas pieder pie indoeiropiešu valodu saimes.

Avoti: LLVV, SV99

ārieši   -šu, v.

1. Ilūkstes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Āres" iedzīvotāji.

2. Mazsalacas novada Ramatas pagasta apdzīvotās vietas "Āres" iedzīvotāji.

Avoti: V1

arieta   -as, s.; mūz.

1. Maza ārija ar dziesmas raksturu.

Avoti: LLVV

arietta   mūz., novec.

1. Arieta - maza ārija ar dziesmas raksturu.

arīg   apv.

1. Arī.

Avoti: ME

arigoze   med.

1. Nejutība pret aukstumu.

Avoti: TM

ārīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas iedarbojas no ārpuses, ko lieto ārēji (par zāļu vielām).

2. novec. Ārējs (3).

3. apv. Ārišķīgs.

Avoti: LLVV, ViV

ariģ   apv.

1. Jautājuma partikula.

Avoti: DžP

ārija   -as, s.; mūz.

1. Vokāls skaņdarbs (ar lirisku vai dramatisku saturu), kas rakstīts solistam ar orķestra pavadījumu (parasti operas, oratorijas, kantātes sastāvdaļa).

2. Instrumentāls skaņdarbs ar vokālu iedabu, kantilēnu melodiju, izteiksmīgu plūdumu.

Avoti: LLVV, MūV

Arijana   mit.

1. Arijana Vedža - irāņu mitoloģijā - irāņu pirmdzimtene, kuru radīja labais dievs Ahuramazda.

Avoti: Mit

Ārijs

1. Aleksandrijas kristiešu garīdznieks (Arius; ap 250.-336. g.), ariānisma radītājs.

Avoti: MkV

Arika   vietv.

1. Pilsēta Čīlē ziemeļos, Arikas un Parinakotas reģiona administratīvais centrs, 175400 iedzīvotāju (2002. g.), Peru un Bolīvijas brīvosta, izved Čīlē un Peru ražotos zivju miltus un Bolīvijas alvu, antimonu, volframu, sēru; naftas vads no Bolīvijas.

Avoti: LpA, PuA, PZT

ariks   -a, v.

1. Apūdeņošanas kanāls vai grāvis (Vidusāzijā, Kaukāzā).

Avoti: LLVV

arilēns   med.

1. Aromātiska ogļūdeņraža divvērtīgs radikālis.

Avoti: TM

arilēšana

1. Arilgrupu ievadīšana organiskajos savienojumos.

Avoti: LPE

arilēt

1. Ievadīt arilgrupu kādā organiskajā savienojumā.

Avoti: PP, T

arilgrupa

1. Arēnu atlikums, kurā ir par vienu H atomu mazāk nekā arēna molekulā.

Avoti: LPE

arillus   novec.

1. Sēklsedze.

Avoti: KV

arilmetānkrāsvielas

1. Vienas no pirmajām sintētiskajām krāsvielām, difenilmetāna, un trifenilmetāna atvasinājumi ar oksigrupām un aminogrupām molekulā.

Avoti: LPE

arils

1. Sēklsedze - sulīgs izaugums ap sēklu.

2. Aromātiska ogļūdeņraža vienvērtīgs radikālis.

Avoti: LD, TM

Ariļe   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Arilje"), Centrālās Serbijas Zlatiboras apgabalā, 6800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Arima   vietv.

1. Pilsēta Trinidādas un Tobāgo Republikā, Trinidādas salā, Portofspeinas piepilsēta, 28300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Arimans   mit.

1. Seno persiešu dievs, kas personificēja ļaunumu, pretstats Ormuzdam - gaismas dievam, labā pirmavotam.

2. Ļaunā iemiesojums Zaratustras mācībā (parsismā), pretstats visa labā iemiesojumam - Ahuramazdam.

Avoti: SV69

arimi

1. Vaņaturi - tauta Tanzānijas vidienē.

Avoti: PZT

ārine   apv.

1. Āriene.

2. Klajš lauks.

Avoti: EH

arinencefālija   med.

1. Daļējas anencefālijas veids ar smadzeņu ožas daļas daļēju vai pilnīgu trūkumu un deguna attīstības traucējumiem.

Avoti: TM

arīnija   med.

1. Iedzimts deguna trūkums.

Avoti: TM

Āriņa   vietv.

1. Sūlas kreisā krasta pieteka Cesvaines novadā, garums - 10 km; Ārupīte.

Avoti: LD

Āriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Vircavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Mētrienas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

Avoti: LC

Āriņupīte   vietv.

1. Krustalīces labā krasta pieteka Gulbenes novadā, garums - 11 km.

Avoti: LD

arion   lat.

1. Gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases kailgliemežu dzimtas "Arinodae" ģints.

Arion circumcryptus— joslainais kailgliemezis.

Arion empiricorum— kailgliemežu suga.

Arion subfuscus— rūsganais kailgliemezis.

Avoti: LD

arionidae   lat.

1. Gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases kailgliemežu grupas dzimta.

Avoti: LD

Arīons   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - runājošs zirgs ar tumšām krēpēm, kas bija Poseidona un Dēmetras atvase.

Avoti: MitJ

arioso   novec.

1. Dziedoši; melodiska vieta rečitatīvā vai tā beigās.

Avoti: KV

Ariosto   vēst.; persv.

1. Itāļu dzejnieks ("Ariosto Ludoviko", 1474.-1533. g), ievērojamākais darbs - poēma "Saniknotais Orlando".

Avoti: LEV

ariozo   nelok., v.; mūz.

1. Ārijas paveids ar mazāku apjomu un brīvāku, rečitatīvam tuvāku formu.

2. Kantilēns izpildījuma veids neatkarīgi no mūzikas žanra.

Avoti: LLVV, ML

Aripuanana   vietv.

1. Upe Brazīlijā, Matugrosu un Amazonasas štatā, Madeiras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Aripvanana   vietv.; novec.

1. Aripuanana - upe Brazīlijā.

Avoti: PZT

āris   apv.

1. Kārts ar diviem slīpiem zariem apakšgalā zivju ķeršanai.

Avoti: ME

arisa   mit.

1. Viens no jetija jeb sniega cilvēka nosaukumiem čukču mitoloģijā, arī teriks, girkičaviļins, mirigdi, kiltaņja, arniks, rekems un džulijs.

Avoti: PlN-5-15

Arisa   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Dienvidkazahstānas apgabala dienvidu daļā, Arisas upes kreisajā krastā, 42280 iedzīvotāju, pilsētas tiesības kopš 1956. g.

2. Sirdarjas labā krasta pieteka Dienvidkazahstānas apgabalā, garums - 378 km, sākas Talasas Alatava un Karatava grēdā.

Avoti: PZT

arisarum   lat.

1. Arisārumi.

Arisarum proboscideum— arisārumu suga.

Avoti: DaE

arisārums   bot.

1. Ārumu dzimtas ģints ("Arisarum"), dekoratīvi zemsedzes augi ar tumšzaļām lapām, kas aug nelielā noēnojumā auglīgā augsnē, rudenī veidojas mazas, zaļas ogas.

Avoti: DaE

Arishoefscher   vietv., vācu val.

1. Arishoefscher See - Svētais ezers.

Avoti: FV

Arishof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ārīšu muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Zebrenes pagasta teritorijā.

Avoti: KV

ārisks   -ais; s. -a, -ā;

1. novec. Raksturīgs, īpatnējs āriešiem (1).

2. Raksturīgs, īpatnējs āriešiem (2).

3. Labs, skaists, kopts.

4. apv. Tāds, kas aug vai ir audzis iekoptā, auglīgā zemē.

Avoti: LLVV, Sen, KiV

ārisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Tāds, kas saistīts ar āri (1), tur atrodas, aug.

2. Labs, skaists.

3. Ārkārtīgs.

Avoti: LLVV, LE

āristaba   apv.

1. Priekšistaba.

Avoti: ĒiV

Aristarhs

1. Sengrieķu astronoms (Aristarchus of Samos; 4.-3. gs. p. m. ē.), kurš atklāja, ka Saule ir ievērojami lielāka par Zemi, un uzskatīja, ka pasaules centrā atrodas Saule, bet Zeme riņķo ap to.

Avoti: MkV

Aristeids   vēst.; persv.

1. Atēnu politiķis ("Aristeidēs", ~530.-468. g. p. m. ē.), komandēja kauju pie Maratonas (490. g.), piedalījas Dēlas savienības dibināšanā.

Avoti: LEV

Aristejs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dieva Apollona un nimfas Kirēnes dēls, zemkopības un lopkopības dievība.

Avoti: Mit

Aristips

1. Sengrieķu filozofs (Aristipus; ap 435. g. - 356. g. p. m. ē.).

Avoti: MkV

aristodemokrātija   novec.

1. Aristrokrātijas un tautas valdība.

Avoti: SW78

Aristofans

1. Sengrieķu dramaturgs (Aristophanēs; ap 445. g. - 385. g. p. m. ē.), komēdijas žanra pamatlicējs.

Avoti: MkV

aristogēns   med.

1. Tāds, kas apveltīts ar ļoti labu iedzimtību.

Avoti: TM

aristoģenēze

1. Autoģenētiska koncepcija, kas apgalvo, ka evolūcija notiek bez dabiskās izlases, iekšēju radošu stimulu ietekmē un neatkarīgi no vides pārmainām.

Avoti: SV99

aristokrātija   -as, s.; parasti vsk.

1. Augstākais, privileģētais valdošās šķiras slānis; dižciltīgie, augstmaņi.

// pārn. Šķiras, sociālas vai sabiedriskas grupas privileģētā daļa.

Strādnieku aristokrātija— labi atalgoto kvalificēto strādnieku slānis.

Gara aristokrātija— mākslinieki, literāti, zinātnieki.

2. vēst. Valsts iekārta, kurā vara pieder dižciltīgajām dzimtām.

Avoti: LLVV

aristokrātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aristokrātiju (1), aristokrātu, raksturīgs aristokrātijai (1), aristokrātam.

Avoti: LLVV

aristokrātiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> aristokrātisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

aristokrātisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> aristokrātisks, šīs īpašības konkrēta izpausme; aristokrātiska izturēšanās.

Avoti: LLVV

aristokrāts   -a, v.

1. Cilvēks, kas pieder pie aristokrātijas (1).

Avoti: LLVV

aristolochia   lat.

1. Aristolohija - divdīgļlapju klases aristolohiju dzimtas ģints.

Aristolochia clematitis— mežvīteņu aristolohija.

Aristolochia durior— liellapu aristolohijas sinonīms nosaukums.

Aristolochia macrophylla— liellapu aristolohija.

Aristolochia manshuriensis— Mandžūrijas aristolohija.

Aristolochia sipho— liellapu aristolohijas sinonīms nosaukums.

Avoti: LD

aristolochiaceae   lat.

1. Divdīgļlapju klases aristolohiju dzimta.

Avoti: LD

aristolochiales   lat.

1. Aristolohiju rinda.

Avoti: PDE

aristologs   novec.

1. Liels gardēdis.

Avoti: KV

aristolohija   biol.

1. Divdīgļlapju klases magnoliju apakšklases rinda ("Aristolochiales").

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Aristolochiaceae"), 12 ģintis, ~625 sugas.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Aristolochia"), 350 sugas, Latvijā kā krāšņumaugi introducētas 3 sugas.

Liellapu aristolohija— aristolohiju suga ("Aristolochia macrophylla syn. Aristolochia durior, Aristolochia sipho").

Mandžūrijas aristolohija— aristolohiju suga ("Aristolochia manshuriensis").

Mežvīteņu aristolohija— aristolohiju suga ("Aristolochia clematitis"), vietām pārgājusi savvaļā, aizsargājama.

Avoti: LD

aristols   novec.

1. Sarkanbrūns pulveris, ķirurģijā plaši lietots brūču ārstēšanai.

Avoti: KV

aristons

1. Mehānisks mūzikas instruments kastes veidā.

Avoti: SV69

aristostigmats   novec.

1. Anastigmats ar nesimetriskiem objektīva elementiem, kas pagatavoti no nelīmētām lēcām; objektīvu var lietot pilnā sastāvā kā anastigmatu, vai katru elementu atsevišķi kā dabas skatu objektīvus ar dažādu fokusa garumu.

Avoti: KV

Aristotelis

1. Sengrieķu filozofs un zinātnieks (Aristotle; 384.-322. g. p. m. ē.), Platona skolnieks, sarakstījis ap 170 darbu dažādās zinātnes nozarēs.

Avoti: MkV

ārišķība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> ārišķīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. parasti dsk. Ārēji efekti, pārspīlējumi.

Avoti: LLVV

ārišķīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas tiecas pēc ārējiem efektiem, pārspīlējuma; neīsts, samākslots.

Avoti: LLVV

ārišķīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Ārišķība (1).

Avoti: LLVV

Ārīšu   vietv.; nelok.

1. Ārīšu ezers - Svētes ezers Dobeles novada Zebrenes pagastā.

Avoti: LD

Ārīte   vietv.

1. Ārītes ezers - atrodas Ērģemes paugurainē, Valkas novada ziemeļrietumu daļā, garums - 760 m, platums - 290 m, lielākais dziļums - 7,5-8 m; Bērzu ezers, Pilsmuižas ezers.

Avoti: LD

aritenoīdektomija   med.

1. Kausiņkrimšļa izgriešana.

Avoti: MSV

aritenoidīts   med.

1. Kausiņkrimšļa vai tā muskuļu iekaisums.

Avoti: TM

ārīties   apv.

1. Izturēties muļķīgi, ekstravaganti, lepni.

Avoti: ME

aritmētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Matemātikas nozare, kas pētī vienkāršākās skaitļu īpašības un darbības ar tiem.

Avoti: LLVV

aritmētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aritmētiku, tai raksturīgs.

Vidējais aritmētiskais lielums— divu vai vairāku skaitļu summas dalījums ar šo skaitļu skaitu.

Aritmētiskā progresija— skaitļu virkne, kurā katrs nākamais loceklis atšķiras no iepriekšējā par konstantu lielumu.

Avoti: LLVV

aritmetizācija   mat.

1. Matemātiska uzdevuma risināšanā lietojamās skaitļu metodes, kļūdas novērtēšanas metodes izraudzīšanās un aprēķina formulu sastādīšana uzdevuma atrisināšanai ar datoru.

Avoti: SV69

aritmetizēt   mat.

1. Izmantot skaitliskās metodes uzdevuma risināšanā, un sastādīt aprēķina formulu uzdevuma atrisināšanai ar datoru.

Avoti: PP, T

aritmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ritma trūkums.

2. med. Normāla (sirds) darbības ritmiskuma traucējumi.

Sirds aritmija— sirdsdarbības ritma traucējumi.

Absolūtā aritmija— sirds ritma traucējums, kad ir pārtraukta regulāra impulsu rašanās sirds vadīšanas sistēmā, tomēr priekškambaru muskulatūrā rodas dažāda stipruma ierosas impulsi.

Avoti: LLVV

aritmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav ritma, kas neiekļaujas ritmā (parasti par sirds darbību, pulsu); neritmisks.

Avoti: LLVV

aritmiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> aritmisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

aritmofobija

1. Slimīgas bailes no cipariem, noteiktiem skaitļiem, skaitīšanas.

Avoti: MSV

aritmogrāfs   -a, v.

1. Ierīce, kas mehāniski veic aritmētiskās darbības un automātiski reģistrē apstrādājamos skaitļus un darbību rezultātus.

Avoti: LLVV

aritmoloģija   novec.

1. Mācība par skaitļu noslēpumainajām īpašībām.

Avoti: KV

aritmomānija   med.

1. Skaitīšanas mānija, uzmācīga dziņa skaitīt, domāt par cipariem, skaitļiem.

Avoti: TM

aritmomantija   novec.

1. Pareģošana, minēšana pēc skaitļiem.

Avoti: KV

aritmometrs   -a, v.

1. Mehāniska skaitļošanas mašīna aritmētisko darbību izpildei.

Avoti: LLVV

aritmorels   novec.

1. 19. gs. sākumā konstruētas rēķināmās mašīnas nosaukums; demonstrēta 1849. g. Parīzes akadēmijas sēdē.

Avoti: KV

ārizēšana   novec.

1. Vācu fašistu piekoptā ebreju diskriminācija, kas viņu terminoloģijā saucās "atbrīvošana no žīdu ietekmes valsts saimnieciskā un kulturālā dzīvē".

Avoti: TV

Arizona   vietv.

1. ASV štats pie Meksikas robežas ("Arizona"), platība - 295234 kvadrātkilometri, 6828000 iedzīvotāju, administratīvais centrs - Fīniksa, ASV sastāvā kopš 1912. g., robežojas ar Kalifornijas, Nevadas, Jūtas, Kolorado un Jaunmeksikas štatu; saīs. - Ariz.; AZ.

Avoti: LEV

ārja   mit.

1. Ārja samādž (āriešu biedrība) - reformistiska neovēdiska reliģiska organizācija.

Avoti: MrJ

Ārjabhata

1. Senās Indijas matemātiķis un astronoms (Aryabhata; 476.-550. g.), ko uzskata par arābu ciparu radītāju; aprēķinājis skaitļa "pī" vērtību, izteica domu, ka Zeme griežas ap savu asi, zinātniski skaidroja Saules un Mēness aptumsumus.

Avoti: MkV

ārjaka

1. Ārdrēbju jaka.

Avoti: ZTV

Arjamāns   mit.

1. Debesu dievs vēdiskajā mitoloģijā, viens no dievietes Aditi dēliem.

Avoti: MrJ

Arjāna   vietv.

1. Pilsēta Tunisijas Republikā, Tunisas piepilsēta, 97700 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

Arjeplūga   vietv.

1. Apdzīvota vieta Zviedrijā, Lapzemē ("Arjeplog") pie Hornavana ezera, 2000 iedzīvotāju (2011. g.), sudraba muzejs ar sāmu sadzīves priekšmetiem.

Avoti: LEV, Wi

arjergarde   novec.

1. Karaspēka daļa, kas sedz atkāpšanos; arjergards.

Avoti: SV33

arjergards   -a, v.; mil.

1. Karaspēka (flotes) daļa vai apakšvienība, kas virzās aiz galvenajiem spēkiem un apsargā tos.

Avoti: LLVV

arjerscēna

1. Skatuves aizmugures daļa.

Avoti: LPE

Arjogala   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Kauņas apriņķī, Raseiņu rajona pašvaldībā, Dubīsas krastos, 3020 iedzīvotāju (2013. g.), pirmoreiz rakstos minēta 1253. gadā, pilsētas tiesības no 1792. gada.

Avoti: PZT, Wi

ark-   mat.

1. Priedēklis, kas pievienojams tiešo trigonometrisko funkciju (sinusa, kosinusa, tangensa, kotangensa, sekansa un kosekansa) nosaukumiem, lai iegūtu attiecīgo apgriezto trigonometrisko funkciju (arksinusa u. c.) nosaukumus.

Avoti: SV99

ARK   saīs., vēst.

1. Agrorūpnieciskā komiteja.

2. Agrārrūpnieciskais komplekss.

Avoti: i1

arka   -as, s.; arhit.

1. Spriešļu loks, divu balstu starpas lokveida pārsegums.

Pusloka arka— pusloka pārseguma formas arka.

Pusaploces arka— pusaploces pārseguma formas arka, pusloka arka.

Smailloka arka— smailloka pārseguma formas arka.

Pakavveida arka— pakavveida pārseguma formas arka.

Ķīļveida arka— ķīļveida pārseguma formas arka.

Lauztā arka— baroka frontona augšējais noslēgums, kam parasti ir nevis trīsstūra, bet elipses forma un kas vidū ir it kā pārcirsts.

Arkas slēgakmens— arkas loka augšējais, vidējais akmens, kas it kā saslēdz kopā arkas abas puses, parasti to akcentē ar plastisku rotājumu (bieži vien masku).

Triumfa arka— mākslinieciski izdaiļoti uzvaras vārti (galvenokārt seno romiešu arhitektūrā).

Avoti: LLVV

Arka   vietv.

1. Upe Francijā, Izēras kreisā krasta pieteka, garums - 150 km.

Avoti: PZT

ārkabata   -as, s.

1. Apģērba ārējā kabata.

Avoti: LLVV

arkāda   novec.

1. Arkāde - uz kolonnām vai stabiem balstītu arku rinda.

Arkadaka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Saratovas apgabala rietumu daļā, rajona administratīvais centrs, 12300 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1963. g.

Avoti: PZT, Wi

arkāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. arhit. Pēc formas un lieluma vienādu, uz kolonnām vai stabiem balstītu arku rinda.

Neīstā arkāde— sienas rotājums, cilnis arkādes veidā.

2. med. Anatomisks veidojums, kas sastāv no vairākiem lokiem (artēriju, vēnu).

Avoti: ZTV, MSV

Ārkadelfija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Arkadelphia"), Ārkanzasas štatā, 10650 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Arkādija

1. Kalnains apgabals Peloponēsā, Grieķijā ("Arkadia"), platība - 4419 kvadrātkilometru, 104000 iedzīvotāju, administratīvais centrs - Tripole.

2. Senajā Grieķijā - Peloponēsas kalnainā vidusdaļa, kuru apdzīvoja galvenokārt lopkopji.

3. Idilliskajā dzejā - "laimīgo ganu zeme".

4. sar. Dārzs Rīgā.

Arkādijas dārzs— atrodas Rīgas pilsētas Zemgales priekšpilsētā, norobežo O. Vācieša iela, F. Brīvzemnieka iela un dzelzceļa līnija, platība - 6,2 ha, pirmsākumi saistīti ar 18. gs., ainavu parka izveide uzsākta 1900.-1902. g. pēc G. Kūfalta projekta un iekārtošana pabeigta 1911. g.

Avoti: LLVV, LE1

Arkāds   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dievu valdnieka Zeva un nimfas Kallisto dēls.

Avoti: Mit

arkale   apv.

1. Govs vārds.

Avoti: EH

Arkalika   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Kostanajas apgabala austrumos, 28900 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1965. g.

Avoti: PZT

arkāna   mit.

1. Okults sakramenta vai spēcīgas burvestības nosaukums.

2. Šaurākā nozīmē: mistērijas doktrīnas sīkākā daļa, ko iesvētīšanas laikā paziņo adeptam.

3. "Tota sētās grāmatas" divdesmit divi simboliski attēli, kuros šifrēta hermētisma mācība par Visuma būtību.

Avoti: MrJ

Arkani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pureņu pagastā.

Avoti: LC

arkans   žarg.

1. Apsūdzība.

Avoti: KZ

arkāns   -a, v.

1. Gara virve ar cilpu dzīvnieku ķeršanai.

Avoti: LLVV

arkāns   psih.

1. Slepena komunikācija.

Avoti: PsA

Ārkanzasa   vietv.

1. ASV štats rietumos no Misispi ("Arkansas"), administratīvais centrs - Litlroka, platība - 137539 kvadrātkilometri, 2966000 iedzīvotāju (2014. g.), robežojas ar Misūri, Tenesijas, Misisipi, Luiziānas, Teksasas un Oklahomas štatu, ASV štats kopš 1836. g.

2. Upe ASV, Misisipi labā krasta pieteka, garums - 2410 km, sākas Klinšu kalnos, tek pa Lielajiem un Centrālajiem līdzenumiem.

Avoti: LģE

Ārkanzassitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Arkansas City"), Kanzasas štatā, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

ārkārt.   saīs.

1. Ārkārtējs.

Avoti: i1

ārkārtas   ģen. nelok. īp. nozīmē.

1. Tāds, kas notiek ārpus parastās secības, kārtības.

Ārkārtas stāvoklis— ārkārtēju apstākļu kopums, kādos atrodas valsts vai tās teritorijas daļa, kā arī iedzīvotāji dabas katastrofu, stihisku nelaimju, epidēmiju un karastāvokļu gadījumā un ko izsludina saskaņā ar valsts Pamatlikumu vai ar likumu pilnvarota valsts institūcija, ieskaitot militāro vadību.

Avoti: MLVV, JtV

ārkārtējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Pilnīgi neparasts, negaidīts, neparedzēts; vēl nebijis, nepiedzīvots.

Avoti: LLVV, JtV

ārkārtība   apv.

1. Ārkārtējais, neparastais, novirze no ikdienišķā, no pierastā.

Avoti: ME

ārkārtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neiekļaujas parastajās normās, neatbilst parastajam veidam; sevišķs; sevišķi liels.

Avoti: LLVV

Arkatags   vietv.

1. Kalnu grēda Tibetas kalnienes Kunluna kalnu sistēmas vidusdaļā, Ķīnā, garums - ~650 km, augstums - līdz 7723 m.

Avoti: PZT, PuA

arkatūra

1. Nelielu dekoratīvu arku rinda, kas rotā sienu.

Avoti: SV69

ārkauss

1. Brīvu vai saaugušu augšlapu veidojums, kas atrodas tieši zem kausa vai pat ir saaudzis ar to.

Avoti: LD

arkbutāns   arhit.

1. Arējā pusarka (galvenokārt gotiskajā arhitektūrā), kas pārnes velves horizontālo spiedienu uz balstiem (kontrforsiem) ēkas ārpusē.

Avoti: ZTV

arkebūza

1. Pārnēsājams šaujamierocis - degļa bise, ko lietoja 15.-16. gs.

Avoti: SV99

arkebūze   novec.

1. Kramenīca, šautene pirmajā laikā pēc pulvera izgudrošanas; arkebūza.

Avoti: SV33

Arkeita   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Arcata"), Kalifornijas štatā, 17730 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

arkiohromisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas attiecas uz nervu šūnu ar tīklveida bazofilo substanci.

Avoti: MSV

arkiohroms   med.

1. Attiecīgs uz nervu šūnu ar tīklveida bazofilo substanci.

Avoti: TM

arkiostihohroms   med.

1. Attiecīgs uz nervu šūnu, kuras bazofilā substance ir gan tīkla, gan paralēlu pavedienu veidā.

Avoti: TM

Arklenieki   vietv.

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Arklinieki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

arklenieki

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Arklenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

arkles   apv.

1. Karkles.

Avoti: EH

Arklinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Murmastienes pagastā.

Avoti: LC

arklinieki

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Arklinieki" iedzīvotāji.

2. dsk. Arklinieks.

Avoti: V1

arklinieks

1. novec. Vesela arkla zemes saimnieks; dainās saukts par "pilnu vīru".

2. vsk. Arklinieki.

Avoti: KV

Arklinīki   vietv.

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Arklinieki" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Arkliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Ģibuļu pagastā.

Avoti: LC

Ārkliņi   vietv.

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Arkliņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

arkliņš   apv.

1. Dem. --> arkls.

Avoti: KnV

arklis   apv.

1. Arkls.

2. Arklinieks - arkla lile zemes gabala saimnieks.

Avoti: ĒiV, AB2

Ārklova   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Ashbourne"), Lensteras provincē, 11700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

arkls   -a, v.

1. Augsnes pamatapstrādes rīks (ar kuru apvērš un drupina arumsloksni, iestrādājot augsnē augu atliekas, mēslojumu).

Arkla dīsele— arkla daļa aiz kuras zirgi velk arklu.

Divlemešu arkls— arkls ar diviem lemešiem.

Divzirgu arkls— arkls, kuru velk divi zirgi.

Iet aiz arkla— art.

Lielais arkls— vienlemeša arkls.

Likt pie arkla— likt art; likt strādāt.

Mazais arkls— spīļarkls.

Pusotra zirga arkls— arkls, kuru velk viens spēcīgs vai divi mazāk spēcīgi zirgi.

Sniega arkls— ierīce sniega nostumšanai (no ceļa).

Stakļainais arkls— spīļarkls.

Vienlemeša arkls— arkls ar vienu lemesi.

Vienzirga arkls— arkls, kuru velk viens zirgs.

Zviedru arkls— vienlemeša arkls.

2. vēst. Lauksaimniecībā izmantojamās zemes platības (zemes daudzums ko varēja apstrādāt ar vienu zirgu un arklu; 19. gs. ~150-220 ha) un vērtības mērs (feodālismā); feodālās zemes rentes un zemes nodokļu aplikšanas vienība.

Arklu revīzija— lauksaimniecībā izmantojamās zemes platības un vērtības pārbaude muižās un zemnieku saimniecībās (pirmo reizi Latvijā notika 1582-1599. g. Pārdaugavas hercogistē; Vidzemē 1638. un 1688. gadā to veica zviedru valdība, Kurzemes hercogistē 1717.-1719. un 1747-1748. g., kā arī 18. gs. un 19. gs. sāk. šādu revīziju veica Krievijas valdība; pēdējā revīzija notika 1809.-1823. g.).

Arkla tiesa— (1) visas naturālās nodevas, ko dzimtbūšanas laikā maksāja katrs saimnieks atkarībā no viņa zemes lieluma arklos; (2) tiesa Rīgas arhibīskapijā 15.-17. gs., kas gādāja par aizbēgušu zemnieku (arkla vīru) izdošanu viņu agrākajiem kungiem.

Arkla vīrs— dzimtbūšanas laikos katrs saimnieks, kam piederēja lauku sēta ar veselu arklu vai kādu tā daļu klaušu zemes.

Arkla tiesnesis— Livonijā 15.-17. gs. tiesnesis, kam bija jāgādā par aizbēgušu arkla vīru izdošanu viņu agrākajam kungam.

Lielais poļu arkls— ~60 ha.

Mazais vācu arkls— ~15 ha.

Mestra arkls— ~88 ha.

Pletenberga arkls— ~48 ha.

Virsbīskapa arkls— ~33 ha.

Avoti: LLVV, KnV, KnG, VjV, LE1, Wi

ārkls   apv.

1. Arkls.

Avoti: ME

arklveida

1. Tāds, kas līdzinās arklam.

2. Arklveida eknkurs - enkurs ar vienu ragu un lielu lāpstu, kas atgādina arklu ar lemesi (ieviests kā standarts angļu flotē).

Avoti: JūVM

Arko   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Arco"), Trentīno-Alto Adidžes reģiona Trento provincē, 17100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Arkola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Arcola"), Ligūrijas reģiona Spēcijas provincē, 21700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Arkosa   vietv.

1. Arkosa de la Frontera - pilsēta Spānijā ("Arcos de la Frontera"), Andalūzijas autonomā apgabala Kadisas provincē, 31500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

arkosolijs   novec.

1. Niša ar loka spriešļiem katakombās.

Avoti: KV

arkozi   -u, v.

1. Smilšakmeņi, kas sastāv no laukšpata (no 20-25 līdz 75-80%), kvarca un vizlas, kurus sacementējuši hidrovizla, kaolinīts, karbonāti vai dzelzs hidroksīdi.

Avoti: LPE

arkozs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds smilšakmens, ko veido arkozi.

Avoti: PP, T

Arktika   vietv.

1. Zemeslodes ziemeļu polārais apgabals, kas aptver Eiropas, Āzijas un Ziemeļamerikas kontinentu nomales un gandrīz visu Ziemeļu Ledus okeānu ar visām tā salām, kā arī Atlantijas un Klusā okeāna tuvējās daļas.

Avoti: SV99

arktisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar zemeslodes ziemeļu polāro apgabalu, tam raksturīgs.

Arktiskais laiks— aukstā klimata fāze Ziemeļrietumeiropā pēdējā apledojuma beigās.

Arktiskā rase— lokāla rase, pieder pie lielās mongolīdās rases, ietver eskimosus un daļu paleoaziātu (čukčus, korjakus).

Arktiskā zemiene— atrodas Aļaskas ziemeļu daļā, Ziemeļu Ledus okeāna piekrastē, garums - ~1000 km, platums - līdz 190 km.

Avoti: LLVV, PZT

arktogeja

1. Viens no zooģeogrāfiskajiem sauszemes pamata apakšnodalījumiem, kas aptver visus zooģeogrāfiskos apgabalus, izņemot Dienvidamerikas (neogeju), Austrālijas (notogeju) un Antarktikas apgabalu.

Avoti: SV69

arktomontāns

1. Arktiskajiem kalnu apgabaliem raksturīgs.

Avoti: PL

arktote   biol.

1. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Arctotis"), ~50 s.

Lielā arktote— šīs ģints suga ("Arctotis venusta var. grandis"), Latvijā audzē kā viengadīgu krāšņumaugu, 50-70 cm augsts izkliedus zarots stulbājs, ziedu kurvīši pa vienam zaru galos.

Avoti: LD

Arkturs   astr.

1. Vēršu Dzinēja alfa; sarkana milzu zvaigzne, trešā spožākā zvaigzne pie debesīm; vizuālais zvaigžņlielums 0,05; 102 reizes spožāka par Sauli.

Avoti: SV08

Arkunjāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Arcugnano"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 7800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

arkveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir arkas forma, veids.

Avoti: LLVV

arkveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Arkveida.

Avoti: LLVV

arķebuze   novec.

1. 16. gs. šautene ar garu stobru, ko šaujot atbalstīja uz pleca.

Avoti: LME

arķebuzs   novec.

1. 16. gs. šautene ar garu stobru, ko šaujot atbalstīja uz pleca.

Avoti: LME

ārķelis   apv.

1. Zābaku novelkamais.

Avoti: EH

ārķeša   apv.

1. Virsū šūta kabata.

Avoti: KnV

arķis   apv.

1. Neapmierināts, dusmīgs cilvēks.

Avoti: EH

arķis   apv.

1. Regulis.

2. Koka rīks, ar kura palīdzību auda zvejas tīklus un vija auklas.

3. Dakša kūpināto zivju izcelšanai.

Avoti: EH, TlV

arķis   apv.

1. Mazs, dzenams zirdziņš.

Avoti: EH

ārķis   apv.

1. Liela dakša kūpināto zivju izcelšanai.

Avoti: VV

arķivars   novec.

1. Arhivārs.

Avoti: Lo

arķivists   novec.

1. Arhīvists.

Avoti: Lo

arķivs   novec.

1. Arhīvs.

Avoti: Lo

Arla   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Arles"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Bušdironas departamentā, 52700 iedzīvotāju (2010. g.), teātris un amfiteātris no romiešu laikiem.

2. Arla ezers - atrodas Latgales augstienē, Dagdas novada Andzeļu pagastā, 190 m vjl., platība - 27,3 ha, garums - 0,8 km, lielākais platums - 0,4 km, lielākais dziļums - 10,8 m, eitrofs.

Avoti: LEV, LD, La1

arlabudien   izsauk.; reti.

1. Pieklājības teiciens, atsveicinoties dienā.

Avoti: PP, T

arlabudienu   izsauk.; reti.

1. Pieklājības teiciens, atsveicinoties dienā.

Avoti: LLVV

arlabunakt   izsauk.; reti.

1. Pieklājības teiciens, atsveicinoties vakarā vai naktī (parasti, dodoties gulēt).

Avoti: PP, T

arlabunakti   izsauk.

1. Pieklājības teiciens, atsveicinoties vakarā vai naktī (parasti, dodoties gulēt).

Avoti: LLVV

arlaburīt   izsauk.; reti.

1. Pieklājības teiciens, atsveicinoties no rīta.

Avoti: PP, T

arlaburītu   izsauk.

1. Pieklājības teiciens, atsveicinoties no rīta.

Avoti: LLVV

arlabvakar   izsauk.

1. Pieklājības teiciens, atsveicinoties vakarā.

Avoti: LLVV

arlabvakaru   izsauk.

1. Pieklājības teiciens, atsveicinoties vakarā.

Avoti: LLVV

ārlaidars   apv.

1. Lopu aploks uz lauka.

Avoti: ME

ārlaiks   novec.

1. Atmosfēras fizikālais stāvoklis kādā vietā vai apgabalā noteiktā brīdī; laiks 2.

Avoti: LxE

Ārlanda   vietv.

1. Stokholmas starptautiskā lidosta ("Arlanda"), ~40 km no Stokholmas.

Avoti: LEV

Arlansona   vietv.

1. Upe Spānijas ziemeļos, Kastīlijas un Leonas autonomajā apgabalā, Pisvergas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

ārlatvieši   -šu, v.

1. Latvieši, kas dzimuši, auguši ārpus Latvijas.

Avoti: MLVV

ārlaulība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vīrieša un sievietes kopdzīve, nenodibinot oficiālas laulības attiecības.

Ārlaulības bērns— bērns, ko likums neatzīst par oficiālā laulībā dzimušu.

Avoti: LLVV

Ārlava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novadā 3 km no Valdemārpils, Sasmakas ezera ziemeļu galā, izveidojusies bijušās Ārlavas muižas ("Erwahlen") un mācītājmuižas teritorijā, vēstures avotos pirmoreiz minēta 1231. g.

2. Ārlavas pagasts - pagasts Talsu novadā ar administratīvo centru Valdemārpilī, aptver Valdemārpils pilsētu, robežojas ar Vandzenes, Laidzes, Valdgales, Īves un Lubes pagastu, kā arī ar Rojas novadu; bijušie nosaukumi: Valdemārpils pilsētas lauku teritorija (1956.-2009. g.), Valdemārpils lauku teritorija (2009.-2010. g.), vāciski - Erwahlen, krieviski - Ervaļenskaja.

Ārlavas pagasta teritorija— tagadējais Ārlavas pagasts aizņem pirmskara Ārlavas pagasta centrālo daļu, gandrīz visu bijušo Nogales pagastu un lielu daļu bijušā Lubezeres pagasta, savukārt bijušā Ārlavas pagasta ziemeļu daļā izveidots Lubes pagasts, bet ziemeļrietumu daļā - Īves pagasts, neliela daļa pievienota Valdgales pagastam.

3. Ārlavas parks - atrodas Talsu novada Ārlavā, platība - 8,7 ha, aug 14 vietējās un 30 introducētās koku un krūmu sugas.

4. Ārlavas ezers - Sasmakas ezera ziemeļu daļa.

Avoti: LPag, LC, LE1

Ārlavas   vietv.

1. Talsu novada Ārlavas pagasta apdzīvotās vietas "Ārlava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ārlavciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Tukuma novada Slampes pagastā.

Avoti: LC

ārlavnieki

1. Talsu novada apdzīvotās vietas "Ārlava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Arlberga   vietv.

1. Arlberga pāreja - atrodas Austrumalpos ("Arlberg"), Lehtāles Alpu grēdā, Austrijas rietumos (Tirolē), 1796 m vjl., to šķērso Insbrukas-Brēgencas autoceļš, zem tās (~1312 m vjl.) 1880.-1883. g. izveidots 10,3 km garš dzelzceļa tunelis.

Avoti: PZT

arlekināde

1. Neliela pantomīma, kurā piedalās Arlekīns un citi itāliešu masku komēdijas personāži.

2. Tirgus teātra komēdija 18. gs. vidū Francijā.

3. pārn. Jokdarība, ākstīšanās.

Avoti: SV69

arlekīns

1. Itāliešu masku komēdiju personāžs; pantomīmu personāžs: parasti valkā tērpu, kas sašūts no trīsstūrainiem dažādas krāsas auduma gabaliem, un melnu masku.

2. Drāna pie skatuves portāla arkas (šās drānas krokās senajos laikos slēpās Arlekīns).

3. pārn. Jautrs asprātis, jokdaris, nerrs.

Avoti: SV69

ārleņķis   -ķa, v.

1. Leņķis, ko veido trīsstūra vai daudzstūra viena mala ar blakus malas turpinājumu.

Avoti: LV87

arlīdza   novec.

1. Mājas bezdelīga.

Avoti: KV

ārlietas   -u, s.; parasti dsk. ģen.

1. Ārpolitikas jautājumi.

Avoti: LLVV

Ārlingtona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Arlington"), Teksasas štatā, Dalasas piepilsēta, 383200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Arlington"), Tenesī štatā, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Arlington"), Vašingtonas štatā, 18800 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Arlington"), Virdžīnijas štatā, ASV galvaspilsētas Vašingtonas pierobežā, 207600 iedzīvotāju (2010. g.).

Ārlingtonas kapsēta— atrodas netālu no Vašingtonas, ASV, pie Potamakas upes, tiek apbedīti izcili cilvēki, Nezināmā kareivja kaps (1931. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Arlington"), Oregonas štata ziemeļos, Kolumbijas upes kreisajā krastā, 600 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LEV, LpA, WA16, Wi

Ārlingtonhaitsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Arlington Heights"), Ilinoisas štatā, 76000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

ārlīnijas

1. Tāds, procesors, printeris vai terminālis, kas ir atdalīts, parasti īslaicīgi, no tīkla vai vadošā datora.

Avoti: BiP

Arlita   vietv.

1. Pilsēta Nigērā, Agadesas reģionā, 69400 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

ārlogs   -a, v.

1. Dubultloga ārējā daļa; ārējais logs.

Avoti: LLVV

Arlona   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā, Valonijas reģiona Luksemburgas provincē, 28300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Arls   vietv.

1. Arla ezers - Rokuļu ezers Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LD

ārļaudis   apv.

1. Cita pagasta ļaudis.

Avoti: KV

ārļauži   novec.

1. Cita pagasta ļaudis.

ARM   saīs., vietv.

1. Armēnija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

arm.   saīs.

1. Armēņu-; armēņu valoda.

Avoti: i1, SV05

arma   lat.

1. Ierocis.

Inter arma silent leges— kara laikā likumi klusē.

Avoti: KV

Arma   mit.

1. Hetu (vēst. Anatolijas līdzenums, Turcija) mitoloģijā - mēness dievs, kurā atspoguļoti sakrālie priekšstati par mēnesi kā ļaunuma un slimību avotu (pretstatā saulei).

Avoti: Mit

Armā   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Armagh"), Ziemeļīrijā, 59300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

armāda   -as, s.

1. Liela (kara kuģu, tanku, artilērijas vai lidmašīnu) vienība, kas darbojas saskaņoti.

Neuzvaramā armāda— liela Spānijas kara flote, kas 1588. gadā cīņās pret angļu un holandiešu floti cieta neveiksmi.

Avoti: LLVV

armadili   -u, v.

1. Bruņneši - Dienvidamerikas zīdītāji, kuru ķermeni sargā kaula bruņas.

Avoti: SV99

armadiļa   novec.

1. Neliela flote, neliels apbruņots kuģis, sevišķi muitas vajadzībām.

Avoti: KV

Armagedona

1. Jaunajā Derībā nosaukta vieta, kur šīs pasaules beigās notiks pēdējā kauja starp labo un ļauno; uzskata, ka šī vieta ir Megido senpilsēta tagadējā Izraēlā.

Avoti: MkV

armagedons

1. Jāņa atklāsmes grāmatā minētais pēdējais labā un ļaunā karš pirms pastarās tiesas.

2. pārn. Katastrofāls karš.

Avoti: SV99

ārmala   -as, s.

1. Ārējā mala.

Avoti: LLVV

ārmalieši   apv.

1. Ārļaudis.

Avoti: EH

armamentārijs   med.

1. Ieroču noliktava, arsenāls.

2. Grāmatas, žurnāli, medikamenti, instrumenti, laboratorijas iekārtas, kas atrodas ārsta rīcībā viņa aroda pienākumu pildīšanai.

Avoti: TM

Ārmani   vietv.

1. Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Ārmaņi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Armani   vietv.

1. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Armaņi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

ārmanieši

1. Alūksnes novada Mālupes pagasta apdzīvotās vietas "Ārmaņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

armanjaks

1. Armaņjaks.

Avoti: SV99, PP

Armanosa   vietv.

1. Upe Francijā, Jonnas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

armans   žarg.

1. Nauda.

Avoti: KZ

Armanta   vietv.; novec.

1. Armenta - pilsēta Ēģiptē.

Avoti: PZT, LpA

Armantjēra   vietv.

1. Pilsēta Francijā, Noras-Padekalē reģiona Noras departamentā, 32200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

ārmaņa   apv.

1. Neprāts, neprātība, ārprāts.

Avoti: ME

Armaņaka   vietv.

1. Sena province Francijas dienvidrietumos ("Armagnac"), pazīstama ar konjakam līdzīgo dzērienu armaņjaku.

Armaņakas plato— paugurains apvidus Francijas dienvidos 230-280 m vjl., Garonnas zemienes dienvidos, kas izveidojies saplūstot Pireneju upju plašajiem iznesu konusiem.

Avoti: LEV, PZT

Ārmaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

Armaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

armaņjaki

1. Viens no lielākajiem Francijas feodāļu grupējumiem 15. gs. 1. pusē, Orleānas karaļu dzimtas pārstāvji.

Avoti: LPE

armaņjaks

1. No vīnogu vīna destilēts stiprais alkoholiskais dzēriens.

Avoti: SV99, PP

armārijs   novec.

1. Ieroču meistars; bibliotekārs, baznīcas vai klostera grāmatu pārzinis.

Avoti: KV

armata   vēst.

1. Lielgabala nosaukums senos laikos.

Avoti: KV

armatieris   novec.

1. Persona, kas nomā kuģi tā tālākai ekspluatēšanai, iestādamās rēdera un kapteiņa jūras dienesta līguma attieksmē.

Avoti: TV

armatoli   novec.

1. Turku dibināta grieķu milicija cīņai ar laupītājiem; grieķu atbrīvošanas karā cīnījās pret saviem līdzšinējiem kungiem.

Avoti: KV

armātors   novec.

1. Tas, kas kara laikā ar valdības atļauju apbruņo vienu vai vairākus kuģus ienaidnieka, īpaši tirdzniecības kuģu ķeršanai.

Avoti: SV33

armators

1. Kuģa īpašnieks; persona, kas ekspluatē kuģi (neatkarīgi no tā, vai kuģis tai pieder vai nepieder).

Avoti: SV99

armatūra   -as, s.

1. Palīgierīces, palīgietaises (mašīnu, aparātu) darbības novērošanai un vadīšanai.

Cauruļvadu armatūra— ventiļi, aizbīdņi, krāni u. c.

Elektrotehniskā armatūra— pultis, ietveres, slēdži u. c.

Apgaismes armatūra— elektriskās apgaismes ierīču kopums.

2. Stiegru kopums (parasti dzelzsbetonā, tēraudbetonā).

3. arhit. Dekoratīva skulptūra, gleznojums.

Avoti: LLVV

Armavira   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, marzas administratīvais centrs, 33600 iedzīvotāju (2011. g.), padomju laikā saucās "Oktemberjana".

2. Senarmēņu Airarata valsts galvaspilsēta un reliģiskais centrs, pastāvēja no IV gs p. m. ē. līdz V gs m. ē.

3. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras novada austrumos, Kubaņas kreisajā krastā, 190800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1914. g.

Avoti: LpA, PZT, Wi

Armazi   mit.

1. Gruzīnu mitoloģijā - senākā dievība, debesu, pērkona, lietus un augu valsts pavēlnieks, kā arī dievs karotājs.

Avoti: Mit

ārmeita   apv.

1. Kalpone, kas strādā āra darbus.

Avoti: EH

armeniaca   lat.

1. Aprikozes - divdīgļlapju klases rožu dzimtas ģints.

Avoti: LD

Armenija   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas Republikā, Kindio departamenta administratīvais centrs, 278700 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Armēnija   vietv.

1. Vēsturiska teritorija Āzijas dienviedrietumu daļā, starp Melno un Kaspijas jūru, ko apdzīvoja gk. armēņi, turki un kurdi, politiski sadalīta Armēnijā, Turcijā un Irānā.

2. Armēnijas Republika - valsts Aizkaukāza dienvidu daļā (armēņu valodā "Hayastan"), galvaspilsēta - Erevāna, iedalās 11 provincēs (marzi), robežojas ar Gruziju, Azerbaidžānu, Irāku un Turciju.

Armēnijas kalniene— atrodas Rietumāzijā, Turcijā, Armēnijā un Irānā, vidējais augstums - 2200 m, augstākā virsotne - 6165 m.

Armēnijas Taurs— Taura kalnu austrumu daļa Armēnijas kalnienes dienvidos, Turcijas dienvidaustrumos, garums - >600 km, augstākā virsotne - Nurhaka kalns - 3090 m vjl., austrumos to saposmo Tigras un Eifratas ielejas (dziļums - līdz 1500 m).

Lielā Armēnija— sena armēņu valsts 6. gs. p. m. ē. - 387. g. m. ē., kas izveidojās pēc Urartu valsts sabrukuma, uz laiku bija iekļauta Seleikīdu valstī un 387. g. tika sadalīta starp Bizantiju un Persiju.

Mazā Armēnija— vēsturisks apgabals Eifratas upes augštecē, kas ietilpa Hetu valstī, vēlāk Persijā, neatkarīga no 322. g.- 2. gs. b. p. m. ē., tika iekļauta Lielās Armēnijas sastāvā m. ē. 1. gs.

Avoti: PuA, LģE, VtV

armenoīds

1. Armenoīdā rase - lokāla rase, pieder pie lielās eiropeīdās rases dienvidu zara, izplatīta Kaukāza dienvidos (armēņi), lielā daļā Mazāzijas pussalā, Sīrijā, Irānas rietumos un ziemeļaustrumu daļā.

Avoti: PZT

Armenta   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē, Luksoras muhāfazā, osta Nīlas kreisajā krastā, Senajā Grieķijā bija pazīstama arī ar nosaukumu "Hermonthis".

Avoti: PZT, PuA, Wi

armēņi   -u, v.

1. dsk. Tauta - Armēnijas pamatiedzīvotāji.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Latvijas armēņu biedrība— Latvijā dzīvojošo armēņu sabiedriska organizācija ar mērķi integrēt un apvienot šeit dzīvojošos armēņus, saglabāt un popularizēt armēņu valodu un kultūru.

Avoti: LLVV

armeria   lat.

1. Armērijas - divdīgļlapju klases limoniju dzimtas ģints.

Armeria girardii— Žirarda armērija.

Armeria maritima— jūrmalas armērija.

Armeria pseudoarmeria— platlapu armērija.

Armeria vulgaris— parastā armērija.

Avoti: LD, DaE

armērija   biol.

1. Divdīgļlapju klases limoniju dzimtas ģints ("Armeria"), daudzgadīgi lakstaugi ar bezlapu ziednesi; ~50 sugas, Latvijā 2 s., abas aizsargājamas.

Jūrmalas armērija— armēriju suga ("Armeria maritima").

Parastā armērija— armēriju suga ("Armeria vulgaris").

Platlapu armērija— armēriju suga ("Armeria pseudoarmeria").

Žirarda armērija— armēriju suga ("Armeria girardii").

Avoti: LD, DaE

armēt

1. Stiprināt, stiegrot.

Armētie plasti— polimērkompozītmateriāli, kas sastāv no polimēra un tajā izkliedētiem stiprinātājiem.

Avoti: SV99

Armīda   novec.

1. Daiļa burve Taso "Atsvabinātā Jeruzalemē".

2. Skaista pavedinātāja.

Avoti: SV33

armifers   lat.

1. Ieroču nesējs.

Avoti: KV

armiger   lat.

1. Gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases ūdensspolīšu dzimtas ģints.

Armiger crista— šīs ģints suga.

Avoti: LD

armija   -as, s.

1. Valsts bruņotie spēki.

Aktīvā armija— bruņotie spēki, kas piedalās militārās operācijās,

Armijas uzturs— nodoklis 17. gs. Vidzemē, ko zemnieki maksāja naudā, ienākumus izlietoja armijas apgādei.

2. Sauszemes karaspēks.

3. Karaspēka vienību operatīvs apvienojums, kas sastāv no korpusiem vai divīzijām.

4. Samērā liela (cilvēku) kopa, kam ir kāda kopēja pazīme, darbība, uzdevums u. tml.

Avoti: LLVV

armilārs   astr.

1. Armilārā sfēra - vēsturisks astronomijas instruments debess spīdekļu koordinātu noteikšanai.

Avoti: ZTV

Armilja   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Armilla"), Andalūzijas autonomā apgabala Granadas provincē, 22300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

armillaria   lat.

1. Celmenes - himēnijsēņu klases atmateņu rindas pūkaiņu dzimtas ģints.

Armilarria mellea— parastā celmene.

Avoti: LD

armirallariella   lat.

1. Celmenes - himēnijsēņu klases atmateņu rindas pūkaiņu dzimtas ģints, tās sinonīms nosaukums.

Avoti: LD

Armils   mit.

1. Ebreju viltus Mesija, ko viduslaikos gaidīja, kā īstā Mesijas priekšteci.

Avoti: KV

arminiānisms   rel.

1. Mācība (pēc tās izveidotāja J. Arminija (1560.-1609. g.) vārda), kas uzsver žēlastības universālismu un brīvo gribu, noliedzot predestināciju; Jēzus Kristus ir miris par visiem cilvēkiem, ne tikai par izredzētajiem; noliedz inspirāciju un iedzimtā grēka doktrīnu; Kristus esot no mūžības pakļauts Dievam.

Avoti: RtV

arminieši

1. Nīderlandes kalvinistu reliģiski politisks grupējums 17. gs. sākumā, kas noraidīja kalvinisma mācību par predestināciju.

Avoti: LPE

armīra

1. Aušanā - pinums ar sīkiem austiem rakstiem; lieto, izgatavojot apģērbu drānas, lakatus, dvieļus, galdsegas u. c.

Avoti: SV69

ārmisisja   novec.

1. Misionāru organizācija, kas darbojas ārpus savas zemes.

Avoti: LV93

Armjanska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Krimas pussalas ziemeļos, netālu no Perekopa, 22300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

armkodzelzs

1. Maksimāli tīra tehniskā dzelzs (~99,85% Fe), kas ir ļoti plastiska, ar palielinātu elektrovadītspēju un ļoti labām mīksto magnētisko materiālu īpašībām.

Avoti: LPE

armocements

1. Dzelzsbetona paveids, ko izgatavo no smalkgraudainā smagā betona un stiegro ar tievu stiepļu sietiem.

Avoti: LPE

armonioso   mūz.

1. Harmoniski, daiļskanīgi.

Avoti: KV

armoracia   lat.

1. Mārrutki - divdīgļlapju klases krustziežu dzimtas ģints.

Armoracia rusticana— mārrutks.

Avoti: LD

armoriāls   novec.

1. Ģerboņu grāmata.

Avoti: KV

Armorika   vietv.

1. Saposmotu, zemu kalnu un augstieņu apgabals Francijas ziemeļrietumos, augstums - līdz 417 m (Normandijas augstiene).

2. Gallijas (tagadējā Francija) rietumu daļas nosaukums romiešu laikā.

Avoti: MkV

ArmPSR   saīs., vēst.

1. Armēnijas Padomju Sociālistiskā Republika.

Avoti: i1

ārmreslings

1. Sporta veids - roku divcīņa, kurā atbalstam izmanto speciālu galdu.

Avoti: SV99

ārmrestlings

1. Ārmreslings - roku cīņa, roku divcīņa.

Avoti: PL

ārms   apv.

1. Ērms (1).

Avoti: EH

ārmuižnieks   apv.

1. Tāds, kas dzīvo ārpus muižas teritorijas.

Avoti: ME

armuškānieši

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Armuškas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Armuškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā.

Avoti: LC

Armuškys   vietv.

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Armuškas" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Armutlu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Armutlu"), Jalovas ilā, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Arnaja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 6200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

arnakāja   apv.

1. Kalnu arnika ("Arnica montana").

Avoti: Aug2

arnauti   novec.

1. Turku nosaukums albāņiem.

Avoti: KV

Arnavutkeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Stambulas ilā, 198200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

arnēbija   novec.

1. Skarblapju dzimtas krāšņumaugs, savvaļā aug Turkmenistānā un Kaukāzā.

Avoti: LxE

Arneburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Arneburg"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 1560 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Arnema   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē, Reinas labajā krastā, Gelderlandes provinces administratīvais centrs, 151400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PZT, Wi

Arnemlenda   vietv., sar.

1. Pussala Austrālijas ziemeļos, starp Žozefa Bonaparta līci rietumos un Karpentārija līci austrumos, garums - ~320 km, platums - ~460 km, vidienē erodēts smilšakmens plato 200-400 m virs jūras līmeņa, ko saposmo upju ielejas.

Avoti: LģE

Arnezāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Arnesano"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 4000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

arnica   lat.

1. Arnika.

Arnica montana— kalnu arnika.

Avoti: Wi

Arnicēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Madonas novada Aronas pagastā.

Arnicēnu pilskalns— atrodas Madonas novada Aronas pagastā, mežā 1,5 km uz ziemeļiem no Arnicēnu mājām, 15 m augsts paugurs, kam ziemeļu un dienvidu nogāze stāva, bet austrumu pusē senāk bijusi terase, kas tagad gandrīz pilnīgi saplūdusi ar nogāzēm, plaknums 40 x 20 m.

Avoti: LE1

arnicīns   med.

1. Kalnu arnikas rūgtā aktīvā viela.

Avoti: TM

arnieks   apv.

1. Kalnu arnika ("Arnica montana").

Avoti: KiV

arnika   -as, s., parasti vsk.

1. Kurvjziežu dzimtas augs ("Arnica"), kura ziedus, retāk sakni un lapas, lieto ārstniecībā.

Kalnu arnika— arniku suga ("Arnica montana"), daudzgadīgs lakstaugs, kura ziedus lieto ārīgi sasitumu un sīku ievainojumu ārstēšanai, iekšķīgi - dažreiz sirdsdarbības pastiprināšanai.

2. apv. Pļavas plostbārdis ("Tragopogon pratensis").

Avoti: LLVV, TM, Aug2

arnikas   apv.

1. Staģe ("Inula"), daudzgadīgs asteru (kurvjziežu) dzimtas augs.

Avoti: Aug2

arnikava   apv.

1. Kalnu arnika ("Arnica montana").

Avoti: Aug2

arniks   mit.

1. Viens no jetija jeb sniega cilvēka nosaukumiem čukču mitoloģijā, arī teriks, girkičaviļins, mirigdi, kiltaņja, arisa, rekems un džulijs.

Avoti: PlN-5-15

arnīks   apv.

1. Staģe ("Inula"), daudzgadīgs asteru (kurvjziežu) dzimtas augs.

Avoti: Aug2

Arnisa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Arnis"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ārnīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

Ārnīšupe   vietv.

1. Ārnīte - Gaujas augštece līdz Zobolam.

Avoti: LD, La1

Ārnīte   vietv.

1. Gaujas augštece līdz Zobolam, garums - 9 km, sākas Elkas kalna nogāzē Amatas novada Skujenes pagastā pie Ģibēnu mājām, tek pa Vidzemes augstienes Piebalgas pauguraini, Ārnīšupe, dažās vietās to sauc arī par Ežupīti, Grūžupīti un Mierupīti.

Avoti: LD

Arno   vietv.

1. Upe Itālijā, Toskānas reģionā, plūst cauri Florencei un Pizai, ietek Ligūrijas jūrā, garums - 245 km, sākas Apenīnos 1350 m vjl., kuģojama līdz Florencei.

Avoti: LEV

Ārnolda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Arnold"), Misūri štatā, 21200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Arnold"), Merilendas štatā, 23100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

arnoldisti   novec.

1. Arnolda Brešas (1100-1155) mācību piekritēji, pāvesta varas un pasaulīguma pretinieki, racionālisti.

Avoti: KV

Arnona   vietv.

1. Upe Francijas vidienē, Šēras kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

ārnovadnieks   -a, v.; novec.

1. Cilvēks, kas dzīvo vai ir dzīvojis ārnovadā.

Avoti: LLVV

ārnovads   -a, v.; novec.

1. Cits novads (pretstatā savam novadam).

Avoti: LLVV

Arnsberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Arnsberg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 73500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Arnštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Arnstadt"), Tīringenes federālajā zemē, 23500 iedzīvotāju (2013. g.), vēstures avotos pirmo reizi minēta 704. g.

Avoti: PZT, Wi

Arnšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Arnstein"), Bavārijas federālajā zemē, 8100 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Arnstein"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ārņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Limbažu novada Skultes pagastā.

Avoti: LC

aroba

1. Svara mērvienība Latīņamerikas zemēs, vienāda ar 10-15 kg.

2. Tilpuma mērvienība, vienāda ar 12,6-40 l.

Avoti: SV99

arod-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz arodu, profesiju, ir saistīts ar to.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz arodbiedrību.

Avoti: LLVV

aroda   apv.

1. Arods 1.

Avoti: EH

arodaktīvs   novec.

1. Arodkomitejas biedri.

Avoti: Lo

arodalergēns

1. Ražošanas faktors, kas var izraisīt arodslimību.

Avoti: VzsV

arodbiedrība   -as, s.

1. Sabiedriska organizācija, kas apvieno noteiktas tautas saimniecības nozares strādniekus un kalpotājus un aizstāv viņu intereses.

2. Strādnieku un citu algotu darbinieku masu organizācija viņu interešu aizstāvēšanai.

Avoti: LLVV

aroddaļas   novec.

1. Vācu darba frontes (2. pasaules kara laikā) arodnieciskas institūcijas, kas kārtoja sociālpolitiskos jautājumus atsevišķās ražošanas nozarēs.

Avoti: TV

arodfaktori   med.

1. Kaitīgie arodfaktori - dažādi ar profesionālo darbību saistīti faktori, kas nelabvēlīgi ietekmē cilvēka veselību un darbaspējas.

Avoti: VE

arodgrupa   -as, s.

1. Arodbiedrības pirmorganizācijas biedru grupa, kas parasti apvieno ne vairāk par 20 biedriem (cehā, brigādē u. tml.).

Avoti: LLVV

arodģimnāzija   jur.

1. Vidējā speciālā mācību iestāde, kurā apgūst sevišķi sarežģītas profesijas un vidējo izglītību.

Avoti: LatV

arodinternacionāle   novec.

1. Sociālistisko strādnieku, kalpotāju un ierēdņu arodu biedrību starptautiska savienība 20. gs. 1. pusē.

Avoti: KV

arodizglītība   -as, s.; parasti vsk.

1. Speciālā izglītība, ko parasti iegūst profesionāli tehniskajās skolās.

Avoti: LLVV

arodizvēle   -es, s.; parasti vsk.

1. Aroda, profesijas izvēle.

Avoti: LLVV

arodkaitīgums   -a, v.

1. Aroda, profesijas radīts kaitējums, kas var rasties ilgstošā laika periodā, nelietojot attiecīgajam amatam noteiktos darba aizsardzības līdzekļus.

Avoti: PP, T

arodkomiteja   -as, s.

1. Ievēlēta arodorganizācijas vadības institūcija.

Avoti: LLVV

arodkustība   -as, s.; parasti vsk.

1. Sabiedriska kustība, kas saistīta ar arodbiedrību dibināšanu, darbību un attīstību.

Avoti: LLVV

arodmāceklis   novec.

1. Māceklis, kas apgūst amatu, arodu.

Avoti: Lo

arodniecība   novec.

1. Ražošanas nozaru, arodu kopums.

Avoti: Lo

arodniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar arodu (1), tam raksturīgs.

2. Shematisks, bez radošas ierosmes.

Avoti: LLVV

arodnieks   -a, v.; novec.

1. Kāda aroda, kādas ražošanas nozares speciālists.

2. Arodbiedrības biedrs, arodkustības dalībnieks.

Avoti: LLVV

arodorganizācija   -as, s.

1. Arodbiedrības organizācija (kādā uzņēmumā, iestādē u. tml.); arodbiedrība.

Avoti: LLVV

arodpamatskola   jur.

1. Vispārējās izglītības divgadīga skola vienkāršāko profesiju apguvei, kurā uzņem jauniešus ar pamatskolas izglītību, arī tadus, kuri nav apguvuši pilnu pamatskolas kursu.

Avoti: LatV

arodprakse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Mācību forma, kurā skolu audzēkņi un augstskolu studenti pedagogu vadībā pielieto un nostiprina iegūtās teorētiskās zināšanas, iegūst iemaņas un prasmi darbā, piemēram, uzņēmumos, iestādēs.

2. Pieredze, iemaņu un prasmju kopums, kas iegūts praktiski apgūstot kādu amatu.

Avoti: PP, T

arodpsiholoģija   -as, s.

1. Psiholoģijas virziens, kas pētī kāda konkrēta aroda, profesijas darbinieku psiholoģiskās īpašības saistībā ar viņu profesionālo darbību.

Avoti: PP, T

arodpsiholoģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar arodpsiholoģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

arodrehabilitācija   -as, s.

1. Profesionālā rehabilitācija - sociālās rehabilitācijas veids, pasākumu kopums darba spēju atjaunošanai vai darba spēju zudumam atbilstošai pārkvalificēšanai.

Avoti: SdtV

arods   -a, v.

1. Amats; speciāla praktiskā, parasti tehniskā profesija, specialitāte.

Avoti: LLVV

arods   -a, v.; novec.

1. Apcirknis labības glabāšanai.

Avoti: LLVV, Sen

ārods   nevēl.

1. Arods 1.

Avoti: SW78

arodsavienība   novec.

1. Vienas vai vairāku radniecisku ražošanas nozaru arodbiedrību apvienība, parasti ar juridiskas personas tiesībām.

Avoti: TV

arodskola   -as, s.

1. Skola, kurā apgūst arodu.

Avoti: LLVV

arodskolēns   -a, v.

1. Arodskolas audzēknis vai audzēkne.

Avoti: LLVV

arodskolnieks   -a, v.

1. Arodskolas audzēknis.

Avoti: LLVV

arodslimība   -as, s.

1. Profesionāla slimība, kuru izraisa attiecīgajai profesijai raksturīgie kaitīgie darba apstākļi.

Avoti: LLVV

arodveselība

1. Strādājošo veselības nodrošināšanas sistēma, kuras mērķis ir veicināt un saglabāt jebkurā profesijā strādājošo cilvēku augstu fiziskās, garīgās un sociālās labklājības līmeni, veikt preventīvus pasākumus, lai novērstu veselības traucējumus un riskus.

Avoti: LE1

arodvidusskola   s.

1. Vidējās izglītības iestāde, kurā iegūst arodizglītību.

Avoti: MLVV

arodvidusskolēns   -a, v.

1. Arodvidusskolas audzēknis vai audzēkne.

Avoti: PP, T

arodvidusskolnieks   -a, v.

1. Arodvidusskolas audzēknis.

Avoti: PP, T

arogance

1. Augstprātība, uzpūtība.

Avoti: SV99

aroganti

1. Augstprātīgi, uzpūtīgi.

Avoti: PL

arogants

1. Augstprātīgs, uzpūtīgs.

Avoti: SV99

aroģenēze   biol.

1. Dzīvās dabas evolūcijas virziens, kam raksturīga organismu struktūras un funkciju komplicēšanās, aromorfoze.

Avoti: ZTV

Arohnen   vietv., vēst., vācu val.

1. Arones muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Sventas pagasta teritorijā.

Avoti: KV

Aroiogranda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Arroyo Grande"), Kalifornijas štatā, 17900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

aroma   novec.

1. Aromāts, patīkama augu vai citu vielu smarša.

Avoti: SV33

aromakoloģija

1. Mācība par dažādu aromātu iedarbību un izmantošanu terapijā.

Avoti: PL

aromaterapija

1. Aromterapija.

Avoti: PL

aromātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt aromāts; smaržīgs.

Aromātiskie savienojumi— cikliskas sistēmas (piemēram, naftalīns, benzols).

Aromātiskie ogļūdeņraži— cikliskie ogļūdeņraži, kuru molekulā ir vismaz viens benzola gredzens.

Avoti: LLVV

aromātiskums

1. Organiskajā ķīmijā - ciklisku konjugētu savienojumu fizikālo īpašību, reaģētspējas un struktūras īpatnības.

Avoti: LPE

aromatizācija   ķīm., tehnol.

1. Naftas vieglo destilātu apstrādes process, kurā palielina aromātisko ogļūdeņražu saturu, lai uzlabotu benzīna un šķīdinātāju īpašības.

Avoti: ZTV

aromatizators

1. Ķīmiska viela, kas kaut kam piešķir aromātu.

Avoti: SV99

aromatizēšana   s.

1. Darbība, process --> aromatizēt.

Avoti: PP, T

aromatizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt aromātisku, smaržīgu.

Avoti: LLVV

aromatizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Kļūt aromātiskam, smaržīgam.

Avoti: LLVV

aromāts   -a, v.; parasti vsk.

1. Patīkama (parasti kam raksturīga) smarža.

2. fiz. Kvantu skaitļu kopa, ar kuru vienu kvarku tipu atšķir no cita.

Avoti: LLVV, FF

aromātterapija

1. Aromterapija.

Avoti: PL

aromia   lat.

1. Vaboļu kārtas koksngraužu dzimtas ģints.

Aromia moschata— vītolu zaļais koksngrauzis.

Avoti: LD

aromorfoze   biol.

1. Tādi dzīvās dabas evolucionāro pārmaiņu procesi, kuri rada organisma struktūras un tā sastāvdaļu funkciju komplicēšanos.

Avoti: SV99

aroms   -a, v.; parasti vsk.

1. Aromāts.

Avoti: LLVV

aromterapeits

1. Speciālists aromaterapijā.

Avoti: PL

aromterapija   s.

1. Veselības un labsajūtas uzlabošana, izmantojot dažādas smaržvielas.

Avoti: MLVV

aromūni

1. Tauta, dzīvo atsevišķās grupās Maķedonijā, Grieķijā, Albānijā; valoda pieder pie romāņu valodām, ticīgie - pareizticīgie, arī musulmaņi; cincari; Maķedonijas rumāņi; kucovlahi (Albānijā).

Avoti: LPE

Arona   vietv.

1. Aiviekstes labā krasta pieteka Madonas novadā, garums - 44 km, kritums - 118 m, iztek no Skujiešu ezera Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē.

2. Aronas pagasts - pagasts Madonas novadā (līdz 2009. g. - Madonas rajonā) ar administratīvo centru Kusā, robežojas ar Lazdonas, Bērzaunes, Vestienas, Liezēres un Sarkaņu pagastu, kā arī ar Ērgļu un Cesvaines novadu; teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara gk. bijušā Grostonas, Kusas, Lubejas, Oļu un Viesienas pagasta teritorijas daļā.

3. Aronas kalns - pilskalns Madonas novada Bērzaunes pagastā, Aronas labajā krastā, Madonas-Pļaviņu ceļa labajā pusē pie Brencēnu mājām, četrstūrains 10-15 m augsts paugurs ar mākslīgi izveidotām stāvām nogāzēm, rietumu pusē nocietināts ar 2 m augstu valni un mākslīgi padziļinātu gravu, plaknums 75 x 45 m.

4. Aronas paugurlīdzenums - dabas apvidus Austrumlatvijas zemienes ziemeļrietumu malā, stiepjas 62 km gar Vidzemes augstienes dienvidaustrumu nogāzi, Daugavas virzienā paplašinās no 12 km ziemeļaustrumos līdz 36 km dienvidrietumos, robeža iet no Aizkujas gar Kuju un Aivieksti līdz Ļaudonai, gar Vipi un Trepi.

5. Pilsēta Itālijā ("Arona"), Pjemontas reģiona Novāras provincē, 14200 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Pilsēta Spānijā ("Arona"), Kanāriju autonomā apgabala Santakrusas de Tenerifes provincē, Tenerifes salas dienvidu daļā, 79900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LPag, Wi

Arone   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

Avoti: LC

aronia   lat.

1. Aronijas - divdīgļlapju klases rožu dzimtas ģints.

Aronia arbutifolia— zemeņkoklapu aronija.

Aronia floribunda— krāšņziedu aronija.

Aronia melanocarpa— melnaugļu aronija.

Aronia mitschurinii— Mičurina aronija.

Aronia x prunifolia— plūmjlapu aronija.

Avoti: LD

Aronieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Kalsnavas pagastā.

Avoti: LC

aronieši

1. Madonas novada Aronas pagasta iedzīvotāji.

2. Daugavpils novada Sventes pagasta apdzīvotās vietas "Arone" iedzīvotāji.

3. Madonas novada Kalsnavas pagasta apdzīvotās vietas "Aronieši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aronija   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Saldus novada Saldus pagastā.

Avoti: LC

aronija   -as, s.

1. Rožu dzimtas ģints ("Aronia"), vasarzaļi krūmi ar spīdīgām, eliptiskām lapām, baltiem ziediem, melnām ogām, 3 sugas (Ziemeļamerikas austrumu daļā no Ontārio līdz Floridai), visas introducētas Latvijā.

Krāšņziedu aronija— aroniju suga ("Aronia floribunda").

Melnaugļu aronija— aroniju suga ("Aronia melanocarpa").

Mičurina aronija— krāšņziedu aronijas hibrīds, kas Krievijā klasificēts kā suga ("Aronia mitchurinii").

Plūmjlapu aronija— savvaļā radies melnaugļu un zemeņkoklapu hibrīds ("Aronia x prunifolia").

Sarkanā aronija— zemeņkoklapu aronija.

Zemeņkoklapu aronija— aroniju suga ("Aronia arbutifolia").

2. Šī auga oga.

Avoti: LLVV, LD

Aronijas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Lielvārdes novada Jumpravas pagastā.

Avoti: LC

Aronmūrnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Madonas novada Mārcienas pagastā.

Aronmūrnieku senkapi— atrodas Madonas novada Mārcinas pagastā netālu no Aronmūrnieku un Celmiņu mājām, garenā dienvidaustrumu-ziemeļrietumu virzienā orientētā paugurā, kura rietumu daļa izpostīta, saglabājies ~10 x 20 m liels kalniņa fragments.

Avoti: LE1

Ārons

1. Bībelē, Vecajā Derībā un ebreju mitoloģijā - viens no centrālajiem tēliem ciklā par iziešanu no Ēģiptes, Mozus un Mirjamas vecākais brālis, Mozus palīgs; Korānā minēts kā pravietis Harūns.

Ārona zizlis— viens no maģiskā zižļa nosaukumiem eiropiešu okultismā, kas uzsver tā daudzās funkcijas un jēgu.

Avoti: Mit, SV08, MrJ

Arorani   vietv.

1. Pilsēta Okeānijā, Kuka Salās, 2380 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

arorūts

1. Ciete, ko iegūst no dažu tropisko augu sakneņiem un bumbuļiem.

Avoti: SV99

arovaki   novec.

1. Viena no lielākajām indiāņu cilšu grupām Amazones baseinā Dienvidamerikā.

Avoti: KV

arozija   med.

1. Audu destrukcija, pie., asinsvada sienas vai kaula destrukcija pulsējošas aneirismas spiediena, audzēja, iekaisuma procesa ietekmē.

Avoti: TM

arp.   saīs., mūz.

1. Akorda skaņu izpildījums nevis vienlaicīgi, bet citu aiz citas kāpjošā vai krītošā secībā (it. "arpeggio").

Avoti: Mūz

arpa

1. apv. Vētījamā mašīna.

2. mūz.; novec. Stīgu instruments.

Avoti: KiV, LV93

Arpa   vietv.

1. Upe Armēnijā un Azerbaidžānā (Nahičvanas Autonomajā Republikā), Araksas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

ARPA   jūr.

1. Automātiskā radiolokācijas informācijas apstrādes aparatūra.

Avoti: JūV

Arpačaja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Karsas ilā, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ārpagastnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas dzīvo vai ir dzīvojis ārpagastā.

Avoti: LLVV

ārpagasts   -a, v.

1. Cits pagasts (pretstatā savam pagastam).

Avoti: LLVV

ārpakalpojums   jur.

1. Ārpakalpojums ir akts, kad viens uzņēmums slēdz līgumu ar citu uzņēmumu, lai veiktu pakalpojumus, kas citādi varētu tikt veikti arī pašā uzņēmumā, taču daudzos gadījumos tas ir finansiāli neizdevīgi.

2. Ārpakalpojumu sniedzējs - persona, kura, pamatojoties uz rakstveida līgumu ar iestādi, apņemas sniegt vai sniedz iestādei ārpakalpojumus.

Avoti: JtV

arpans   novec.

1. Franču senlaiku zemes platības mērs, dažādos laikos un vietās dažāda lieluma.

Avoti: KV

ārpasaule   -es, s.; parasti vsk.

1. filoz. Materiālo priekšmetu un parādību kopums, kas pastāv ārpus cilvēka apziņas un neatkarīgi no tās.

2. Apkārtne, vide, kas atrodas ārpus kā izolēta, noslēgta, norobežota.

Avoti: LLVV

arpavāt   apv.

1. Vētīt ar vētījamo mašīnu.

Avoti: KiV

arpavātājs   apv.

1. Cilvēks, kas vētī labību ar vētījamo mašīnu.

Avoti: KiV

arpavāties   apv.

1. Tikt vētītam ar vētījamo mašīnu.

Avoti: KiV

arpedžo   mūz.

1. Akorda skaņu izpildījums nevis vienlaicīgi, bet lauzti, kāpjošā vai krītošā secībā.

Avoti: SV99

arpegg.   saīs., mūz.

1. Akorda skaņu izpildījums nevis vienlaicīgi, bet citu aiz citas kāpjošā vai krītošā secībā (it. "arpeggio").

Avoti: Mūz

arpeggio   novec.

1. Arpedžo - akordi ar vienu pakaļ otrai sekojošām skaņām (kā uz arfas).

Avoti: LME

ārpilsēta   -as, s.; parasti vsk.

1. Pilsētas tuvākā apkaime; no pilsētas centra attālākie rajoni.

2. Tirgotāju un amatnieku priekšpilsēta, nenocietinātā pilsētas daļa 10.-17. gs.

3. 17.-18. gs. tirdzniecības un rūpniecības centrs, kam nebija cietokšņa.

Avoti: LLVV, LPE

ārpilsoņi   jur.

1. Pretstatā pilsoņiem, visi pārējie iedzīvotāji, kas ir ārpus valsts pilsoņu statusa.

Avoti: TtP

arpinieks   novec.

1. Arpas spēlētājs.

Avoti: LV93

Arpīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Arpino"), Lacio reģiona Frozinones provincē, 7300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

arpists   novec.

1. Arpas spēlētājs.

Avoti: LV93

ārpļava   novec.

1. Pārnovada pļava ārpus lauku sētas vai pagasta robežām.

Avoti: LE

ārpolitika   -as, s.; parasti vsk.

1. Kādas valsts politika attiecībās ar citām valstīm un tautām, starptautiskajām organizācijām u. tml. atbilstoši valsts interesēm un tās starptautiski tiesiskajai pozīcijai.

Avoti: LLVV, JtV1

ārpolitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ārpolitiku.

Avoti: LLVV

ārprātība   novec.

1. Galvas smadzeņu saslimšana, kas parādās prāta spēju traucējumos.

Avoti: KV

ārprātīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir stipri psihiski traucējumi; vājprātīgs.

// pārn. Tāds, kas nemaz neatbilst kādām normām; nesaprātīgs.

// pārn.; sar. Neparasti liels, spēcīgs; ārkārtīgs.

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Psihiski slims cilvēks.

Avoti: LLVV

ārprātīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ārprātīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ārprātināt   apv.

1. Padarīt traku.

Avoti: EH

ārprātis   apv.

1. Ārprātīgs.

Avoti: ME

ārprātnieks   apv.

1. Ārprātīgs.

Avoti: ME

ārprāts   -a, v.

1. Nenormāls, slimīgs stāvoklis, kam raksturīga psihisko norišu nepareiza ievirze.

// pārn.; sar. Bezjēdzība.

Avoti: LLVV

ārpus   priev. ar ģen.

1. Norāda, ka kas atrodas, notiek citur (nevis tajā pašā vietā, telpā u. tml); norāda, ka kas virzās aiz kādas vietas, telpas u. tml. robežas.

2. Norāda, ka kas neietilpst kādā kopumā.

3. Norāda, ka kas notiek pirms vai pēc kāda laika posma.

Avoti: LLVV

ārpus-   salikteņu pirmā daļa.

1. Savienojumā ar lietvārdu norāda, ka kam nav saistījuma ar salikteņa otrajā daļā nosaukto.

2. Savienojumā ar lietvārdu norāda, ka kas atrodas vai noris salikteņa otrajā daļā nosauktajam ārpusē.

Avoti: LLVV

ārpusatmosfēras   ģen., nelok.

1. Tāds, kas atrodas vai noris ārpus atmosfēras.

Ārpusatmosfēras astronomija— astronomijas nozare, kas pētī debess ķermeņus ar aparatūru, kura pacelta virs Zemes atmosfēras.

Avoti: LPE

ārpusatmosfēras   ģen., nelok.

1. Tāds, kas atrodas vai noris ārpus atmosfēras.

Ārpusatmosfēras astronomija— astronomijas nozare, kas pētī debess ķermeņus ar aparatūru, kura pacelta virs Zemes atmosfēras.

Avoti: LPE

ārpusbilance   ek.

1. Grāmatvedības uzskaites sistēma jeb tādu grāmatvedības kontu atlikumu apkopojums, kuri pēc grāmatvedības likumiem un standartiem nav jāatspoguļo bilancē.

Avoti: EF

ārpusbiržas   ģen., nelok.; ek.

1. Tāds (darījums, līgums u. tml.), kas netiek veikts un reģistrēts biržā.

Ārpusbiržas tirgus— vērtspapīros nostiprināto tiesību iegūšana un atdošana ārpus fondu biržas, pircējam un pārdevējam vienojoties.

Avoti: EF

ārpuscenu   ģen., nelok.; ek.

1. Ārpuscenu konkurence - centieni pārspēt tirgus konkurentu nevis ar cenām, bet ar produkta kvalitāti, reklāmu, piegādes noteikumiem, pēcpārdošanas pakalpojumiem u. c.

Avoti: EF

ārpusdarba   ģen., nelok.

1. Tāds, kas nav saistīts ar darbu darbavietā.

Avoti: LLVV

ārpusdienesta   ģen., nelok.

1. Tāds, kas nav saistīts ar dienestu.

Avoti: LLVV

ārpusdzemdes   ģen., nelok.

1. Tāds, kas pastāv vai noris ārpus dzemdes.

Avoti: MLVV

ārpuse   -es, s.; parasti vsk.

1. Virsma, kas robežojas ar apkārtējo (piemēram, ar āru, citu telpu); pretstats: iekšpuse.

2. Vieta, kas atrodas ārpus kā.

// vsk. lok.; apst. nozīmē. Ārpus kāda kopuma.

3. reti. Āriene (1).

No ārpuses— pēc ārējām pazīmēm, virspusīgi, neiedziļinoties būtībā.

Avoti: LLVV

ārpusējs   -ais; s. -a, -ā; reti

1. Tāds, kas atrodas citur, ir no citas vides.

2. Ārējs (3).

Avoti: LLVV

ārpusembrija   ģen., nelok.

1. Tāds, kas attīstās un funkcionē tikai embrionālās attīstības laikā.

Ārpusembrija orgāni— provizoriski orgāni, kas attīstās un funkcionē tikai embrionālās attīstības laikā; dzeltenuma maiss, amonijs, serozais apvalks, alantojs un horijs.

Avoti: LPE

ārpusgalaktikas   ģen., nelok.

1. Tāds, kas atrodas, noris ārpus mūsu Galaktikas.

Ārpusgalaktikas astronomija— astronomijas nozare, kas pētī pie mūsu Galaktikas nepiederošus debess objektus, galvenokārt galaktikas.

Ārpusgalaktikas miglāji— zvaigžņu sistēmas, kas atrodas ārpus mūsu Galaktikas.

Avoti: LLVV

ārpusģimenes

1. Tāds, kas norisinās ārpus ģimenes.

Ārpusģimenes aprūpe— sociālās palīdzības veids, bērna aprūpes nodrošināšana pie aizbildņa, audžuģimenē vai bērnu aprūpes un audzināšanas institūcijā gadījumos, ja bērns tiek šķirts no ģimenes mājas apstākļu, noziedzīga nodarījuma, dzīvības, veselības vai attīstības apdraudētības dēļ.

Avoti: SdtV

ārpusība   apv.

1. Ārpasaule.

Avoti: EH

ārpuskārtas   ģen., nelok.

1. Tāds, ko veic papildus plānotajam, paredzētajam; ārpus kārtas.

Avoti: LLVV

ārpusklases   ģen., nelok.

1. Tāds (pasākums, nodarbība), kas neietilpst obligātajā mācību programmā un tiek organizēts ārpus mācību laika.

Avoti: LLVV

ārpuskonkursa   ģen., nelok.

1. Tāds, kas nav saistīts ar konkursa apstākļiem, nosacījumiem.

Avoti: PP, T

ārpusķermeņa   ģen., nelok.

1. Tāds, kas pastāv vai noris ārpus ķermeņa.

Ārpusķermeņa izjutums— tāds izjutums, kurā pasaule šķiet uztverta no kaut kurienes ārpus ķermeņa.

Avoti: MLVV, IdV

ārpusnieks   novec.

1. Tāds, kas ir no citurienes.

Avoti: LV93, KV

ārpuspilsētas   ģen., nelok.

1. Tāds, kas atrodas vai noris ārpus pilsētas.

ārpusplāna   ģen., nelok.

1. Tāds, kas nav ieplānots, ko veic neatkarīgi no plāna vai papildus tam.

Avoti: LLVV

ārpusražošanas   ģen., nelok.; ek.

1. Ārpusražošanas izmaksas - izmaksas, kas nav saistītas ar ražošanas procesu, bet attiecināmas uz produkcijas realizāciju, taru un produkcijas iepakošanu noliktavā, produkcijas piegādi līdz nosūtīšanas vietai u. tml.

Avoti: EF

ārpussakņu   ģen., nelok.

1. Tāds (piemēram, augu barošanās vielu uzņemšana), kas noris bez sakņu starpniecības.

Avoti: LxE

ārpussistēmas   ģen., nelok.

1. Tāds, kas pastāv vai noris ārpus kādas sistēmas.

ārpusskolas   ģen., nelok.

1. Tāds, kas nav saistīts ar skolu; tāds, kas notiek vai pastāv ārpus skolu sistēmas.

Avoti: LLVV

ārpusstāvu   novec.

1. Nevienam no stāviem nepiederošs.

Ārpusstāvu augi mežā— dažādi augi, kas novietojušies dažādos meža stāvos.

Avoti: LxE

ārpusstundu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas noris, tiek organizēts ārpus mācību stundām.

Avoti: LLVV

ārpusšķiras   novec.

1. Tāds, ko neaptver iedalījums šķirās.

Avoti: Lo

ārpusštata   ģen., nelok.; pareti.

1. Ārštata.

Avoti: LLVV

ārpustiesas   ģen., nelok.; jur.

1. Tāds, kas noris ārpus tiesas.

Avoti: LLVV

ārpuszemes   ģen., nelok.

1. Tāds, kas noris, atrodas ārpus Zemes.

Ārpuszemes civilizācija— hipotētiska civilizācija, kas pastāv ārpus Zemes uz kosmiska objekta, piem., planētas, kas riņķo ap zvaigzni.

Avoti: LLVV

ārpušnieks   novec.

1. Ārpusnieks.

Avoti: KV

ARR   saīs.

1. Autoremontrūpnīca (kopā ar nosaukumu, piem., Cēsu ARR).

Avoti: LLVV

Arraihana   vietv.

1. Pilsēta Panamas Republikā, Panamas provincē, 25100 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Arras   vietv.

1. Bijušās Arakstes muižas nosaukums vāciski, kuras teritorijā tagadējā Rūjienas novada Lodes pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta "Arakste".

Avoti: LE1

Arrasa   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Arras"), Noras-Padekalē reģiona Padekalē departamentā, 41600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Arrasch   vietv., vēst., vācu val.

1. Āraišu muiža, kas atradās tagadējā Amatas novada Drabešu pagasta teritorijā.

Avoti: KV

arrepsija   novec.

1. Dvēseles līdzsvars un miers, atturoties no prāta slēdzieniem.

Avoti: KV

Arresisife   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Arrecife"), Kanāriju autonomā apgabala Laspalmasas provincē, Lansarotes salas dienvidaustrumu piekrastē, 56900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

arrhenatherum   lat.

1. Dižauzas - viendīgļlapju klases graudzāļu dzimtas ģints.

Arrhenatherum bulbosum— sīpoliņu dižauza.

Arrhenatherum elatius— augstā dižauza.

Avoti: LD, DaE

ārrīdzenieks   apv.

1. Kāds, kas nedzīvo Rīgā.

Avoti: ME

ārrīdznieks   apv.

1. Kāds, kas nedzīvo Rīgā.

Avoti: ME

Ārrīga   novec.

1. Rīgas priekšpilsēta.

Avoti: LV93

ārrindas   ģen., nelok.; mil.

1. Tāds, kas nav saistīts ar ierindas dienestu.

Avoti: LLVV

ārrindnieks   -a, v.; mil.

1. Karavīrs, kas atrodas ārrindas dienestā.

Avoti: LLVV

ārrindu   mil., novec.

1. Ārrindas.

Avoti: Lo

ārrobežnieks   apv.

1. Kāds, kas dzīvo aiz robežas, ārzemnieks.

Avoti: ME

arrogance   novec.

1. Iedomība, augstprātība.

Avoti: KV

arrogants   novec.

1. Augstprātīgs, uzpūtīgs, bezkaunīgs.

Avoti: KV

arronissemen   fr.

1. Apgabals.

Avoti: LEV

arrovruts

1. Arorūts - ciete, ko iegūst no dažu tropisko augu sakneņiem un bumbuļiem.

Avoti: Ang

ars   lat.

1. Māksla un tās teorija.

Avoti: KV

ars   novec.

1. Ārs 1, laukuma mērvienība - 100 m^2.

Avoti: KV, LV93

ARS   saīs.

1. Argentīnas peso; Argentīnas Republikas valūtas kods, sīknauda - sentavo.

Avoti: PnR

ārs   -a, v.

1. Laukuma mērvienība - 100 m^2.

Avoti: LLVV

ārs   -a, v.

1. tikai vsk. Vieta ārpus telpām; āre.

2. vsk. ģen. Ārējs (1).

3. tikai vsk. Ārpuse (2).

(Iz)laužas uz āru— saka, ja kas (parasti ilgi) neizteikts, sevī aizturēts tiek (pa)teikts, (iz)pausts.

4. poēt. Āre 1 - klaja vieta; apstrādāta, iekopta zeme.

Āru vārds— vietvārds, kas nosauc samērā nelielu ģeogrāfisku objektu lauku apvidū (tīrumu, mežu, pakalnu u. tml.).

Avoti: LLVV, TlV, KnV

ārsala   apv.

1. Ļauna vai draiska sieviete; nikna govs.

Avoti: ME, VeAT

ārscūka   apv.

1. Ārcūka.

Avoti: EH

arse   novec.

1. Pacēlums; antīkā pantmērā pēdas vieglā, neuzsvērtā daļa; mūzikā - aiztakts.

Avoti: KV

ārsēja   novec.

1. Lauks, kas apsēts ārpus augu sekā paredzētās kārtības.

Avoti: KV

arsenāls   -a, v.

1. Ieroču un munīcijas noliktava.

// pārn. Liels (rīcības, darbības, izteiksmes paņēmienu un līdzekļu) kopums.

2. Uzņēmums, kur izgatavo, remontē un glabā ieročus, munīciju un uzkabes priekšmetus.

Avoti: LLVV

arsenāti   ķīm.

1. Arsēnskābes sāļi.

Avoti: LLVV

arsenīdi   ķīm.

1. Arsēna un metālu savienojumi - cietas vielas, kas parasti kūst augstā temperatūrā.

Avoti: SV99

arsēniks   -a, v.; parasti vsk.

1. Arsēna oksīds, ko lieto medicīnā un tehnikā.

Avoti: LLVV

arsēnisms   med.

1. Hroniska saindēšanās ar arsēnu: kuņģa un zarnu darbības traucējumi, elpošanas orgānu iekaisums, perifēriski neirīti.

Avoti: MSV

arsenīti

1. Arsēnpaskābes sāļi.

Avoti: SV69

arsēnkeratoze   med.

1. Simetrisks difūzs vai perēkļains raga slāņa sabiezējums pēdās un plaukstās no ilgstošas arsēna preparātu lietošanas.

Avoti: TM

arsēnmelanoze   med.

1. Tumša ādas nokrāsa no ilgstošas arsēna preparātu lietošanas.

Avoti: TM

arsenopirīts

1. Balts vai pelēks minerāls FeAsS, galvenais arsēna rūdu komponents.

Avoti: ZTV

arsēnpaskābe   med.

1. HAsO2, brīvā veidā nav iegūta.

Avoti: TM

arsēns   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements, kam ir metāliskas un nemetāliskas modifikācijas un ko izmanto medicīnā un tehnikā, periodiskās sistēmas 33. elements; simbols As.

Arsēna rūdas— dabiskas minerālvielas ar palielinātu (vismaz 2%) arsēna daudzumu; var izmantot arsēna ieguvei, galvenie rūdu minerāli ir arsenopirīts, auripigments, realgārs.

Avoti: LLVV

arsēnskābe   med.

1. H3AsO4.

Avoti: TM

arsensudrabmānis   novec.

1. Sudraba rūda sarkanā krāsā ar sudrabu, arsenu un sēru sastāvā.

Avoti: LME

arsēnūdeņradis   med.

1. Arsēna un ūdeņraža savienojums; arsīns; AsH3.

Avoti: TM

Arseņjeva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Piejūras novada dienvidu daļā, Daubihes labajā krastā, 54000 iedzīvotāju (2010. g.), pilsētas tiesības kopš 1952. g.

2. Apdzīvota vieta Krievijā, Tulas apgabalā.

Avoti: PZT, Wi

ārsēš   apv.

1. Ārpus, sāņus.

2. Bez tam.

Avoti: ME

Ārshota   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā, Flandrijas reģiona Flāmu Brabantes provincē, 28700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ārsiena   -as, s.

1. Ārējā siena (telpai, celtnei).

Avoti: LLVV

Arsina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Arsin"), Trabzonas ilā, 11000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Arsinoja   vietv.; vēst.

1. Senpilsēta Kipras salas austrumos, tagadējās Ammohostas pilsētas pirmsākums, dibināta III gs. p. m. ē.

Avoti: PZT

arsīns

1. Arsēnūdeņradis, arsēna un ūdeņraža savienojums; indīga gāze.

Avoti: SV69

Arska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikā, 19300 iedzīvotāju (2010. g.), pilsētas tiesības kopš 2008. g.

Avoti: LpA, Wi

ārskats   -a, v.

1. Brīvās dabas skats (parasti tēlotājā mākslā, skatuves mākslā, kinomākslā); pretstats: iekšskats.

Avoti: LLVV

Arslanbeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Arslanbey"), Kodžaeli ilā, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ārsleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 3700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ārsmenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Turku pagastā.

Avoti: LC

ārspārns   apv.

1. Zvejas rīka - bridņa daļa, ko velk tālāk no krasta.

Avoti: ViV

ārspus   apv.

1. Ārpus.

Avoti: EH

ārspuse   apv.

1. Ārpuse.

Avoti: EH

ārstene   apv.

1. Ārste.

Avoti: ĒiV

ārstēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Process --> ārstēt.

Operatīvā ārstēšana— ķirurģiskā ārstēšana.

Konservatīvā ārstēšana— ārstēšana ar medikamentiem, diētu un režīmu.

Klimatiskā ārstēšana— dabas faktoru (saules, gaisa) izmantošana, lai ārstētu.

Kompleksā ārstēšana— dažādu metožu vienlaicīga lietošana, lai likvidētu slimību.

Avoti: LLVV

ārstēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar medicīniskiem līdzekļiem, paņēmieniem palīdzēt (slimajam) atgūt veselību.

// pārn. Izskaust, likvidēt (nevēlamu īpašību).

Avoti: LLVV

ārstēt   apv.

1. Tramdīt.

Avoti: EH

ārstētava   apv.

1. Ārstniecības iestāde; slimnīca.

Avoti: ĒiV

ārstēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Pakļauties ārstēšanai; refl. --> ārstēt.

Avoti: LLVV

ārstiene   apv.

1. Ārste.

2. Ārsta sieva.

Avoti: KiV

ārstn.   saīs.

1. Ārstniecība; ārstniecisks.

Avoti: i1

ārstniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Atziņu sistēma un praktiskā darbība slimību novēršanā vai ārstēšanā.

Ārstniecības līdzekļi— līdzekļi, kas sekmē slimības likvidēšanu un slimnieka izveseļošanos.

Ārstniecības augi— plaša augu grupa, ko izmanto cilvēka un dzīvnieku slimību ārstēšanā un profilaksē.

Tautas ārstniecība— tautas medicīna.

Ārstniecības brūnvālīte— daudzgadīgs rožu dzimtas lakstaugs ar horizontāliem sakneņiem, drogu lieto par savelkošu un asinis apturošu līdzekli.

Ārstniecības kliņģerīte— viengadīgs, retumis divgadīgs kurvjziežu dzimtas lakstaugs ar rūgtenu smaržu, no kura gatavo tinktūru, uzlējumus, tējas.

Avoti: LLVV, VE

ārstniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ārstniecību, ārstēšanu; lietojams ārstniecībā, ārstēšanā; dziedniecisks.

Avoti: LLVV

arstraumi   apv.

1. Straumes virzienā.

Avoti: ViV

ārsts   -a, v.

1. Speciālists ar augstāko medicīnisko izglītību un tiesībām ārstēt.

Kaktu ārsts— ārsts, kas praktizē nelikumīgi; arī pūšļotājs.

Zobu ārsts— zobārsts.

2. žarg. Advokāts.

Avoti: LLVV, ĒiV, KnV, KZ

arsuri   mit.

1. Jetija jeb sniega cilvēka nosaukums čuvašu mitoloģijā.

Avoti: PlN-5-15

Arsuza   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Arsuz"), Hatajas ilā, 2300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

aršana   -as, s.; parasti vsk.

1. Augsnes pamatapstrāde, kurā apvērš, drupina, irdina un vēdina augsnes apstrādājamo slāni, samazina augsnes blīvumu, palielina porainību, iestrādā mēslojumu un augu atliekas.

Avoti: LLVV

Aršana   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijā, Burjatijas Republikā, balneoloģisks un kalnu klimata kūrorts, uz rietumiem no Baikāla, minerālūdeņu avoti, sanatorija, atpūtas nami.

Avoti: PZT, LpA

aršina   apv.

1. Garuma mērvienība - aptuveni 0,71 m.

Avoti: KnV

aršīna   -as, s.

1. Garuma mērvienība - 0,71119 metri (vecajā krievu mērvienību sistēmā); Afganistānā tikai vilnas audumiem - 1,120 m, pārējiem - 1,025 m; Bulgārijā - 0,670 m.

2. Šāda garuma mērlineāls.

Avoti: LLVV, TV, Sen

aršinauka   apv.

1. Garēvele.

Avoti: KiV

aršīnmalka   apv.

1. Aršīnas garumā sazāģēta malka.

Avoti: ĒiV

aršins   novec.

1. Aršīna - 0,71119 m; sadalīts 16 veršokos.

2. Šāda garuma mērlineāls.

Avoti: LME, KiV

aršķi   apv.

1. Ašķi, ar ko berž traukus un ārstē zirgus no iesnām.

Avoti: ME

āršķi   apv.

1. Kārtis zirņu žāvēšanai.

Avoti: ME

ārštata   ģen. nelok. īp. nozīmē

1. Tāds, kas ir nodarbināts iestādē, uzņēmumā, bet neietilpst šīs iestādes, uzņēmuma štatos.

2. Tāds, kas neattiecas uz štata darbiniekiem.

Avoti: LV87

ārštatnieks   -a, v.

1. Ārštata darbinieks.

Avoti: LLVV

ārštats   -a, v.

1. Kādā iestādē, uzņēmumā nodarbināto, bet štatā neietilpstošo darbinieku kopums.

// vsk. ģen. Tāds, kas ir nodarbināts iestādē, uzņēmumā, bet neietilpst štatā.

// vsk. ģen. Tāds, kas attiecas uz darbu ārpus štata, tāds, kas paredzēts tiem darbiniekiem, kas nav štatā.

Avoti: LLVV

art   aru, ar, ar, pag. aru; trans.

1. Apvērst, drupināt, jaukt (zemi) ar arklu; apstrādāt (tīrumu, lauku) ar arklu.

// intrans.

// pārn. Ārdīt, jaukt (zemi, lauku u. tml.).

Avoti: LLVV, Sin

art   angļu val.

1. Māksla.

Art deco stils— stils dekoratīvajā un tēlotājā mākslā un arhitektūrā 20. gs. 20. un 30. gados, kas tiecas uz lakoniskām formām, bet tajā pašā laikā nespēj iztikt bez uzkrītošas greznības.

Art nouveau— jūgendstils.

Art director— mākslinieciskais vadītājs, tas, kurš atbild par produktu grafisko un māksliniecisko noformējumureklāmas uzņēmumos, tipogrāfijās u. c.

Avoti: LE1

ārt   apv.

1. Art.

Avoti: EH

Arta   vietv.

1. Pilsēta Džibutijas Republikā, 11400 iedzīvotāju (2004. g.).

2. Pilsēta Grieķijā, Epiras perifērijā, 27300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

ārtacis   apv.

1. Ārtecis.

Avoti: EH

Artakserkss   vietv.

1. Arhemenīdu dinastijas valdnieks Persijā 465.-424. g. p. m. ē., iznīcināja Atēnu floti Nīlas deltā (454. g. p. m. ē.), noslēdza mieru ar grieķiem 449. g. p. m. ē.

Avoti: LEV

artamidae   lat.

1. Bezdelīgstrazdu dzimta.

Avoti: ZvP

artamus   lat.

1. Bezdelīgstrazdu dzimtas ģints.

Artamus fuscus— pelēkais bezdelīgstrazds.

Artamus leucorhynchus— baltkrūšu bezdelīgstrazds.

Artamus maximus— lielais bezdelīgstrazds.

Avoti: ZvP

Artašastra

1. Sens indiešu valsts pārvaldīšanas norādījumu krājums.

Avoti: SV08

Artašata   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Araksas kreisajā krastā, Ararata marzas administratīvais centrs.

2. Vēsturiska pilsēta, kas atradās netālu no tagadējās pilsētas ar tādu pašu nosaukumu, senās "Lielās Armēnijas" galvaspilsēta, dibināta ap 176. g. p. m. ē.

Avoti: PZT, PuA

artaugs   novec.

1. Artavs - sena (16.-18. gs.) sudraba naudas vienība.

Avoti: Sen

ārtauks   apv.

1. Artava.

Avoti: LE

ārtaustis   novec.

1. Ārtausts.

Avoti: Lo

ārtausts

1. Cirkuļveida mērinstruments lineāro izmēru (detaļu diametru u. tml.) mērīšanai.

Avoti: LPE

artava   -as, s.

1. Naudas vienība (galvenokārt Livonijā).

// pārn. Samērā neliels naudas ziedojums (parasti baznīcai).

2. parasti savienojumā ar "savs". Ieguldījums, devums.

Likt artavu pie artavas— krāt naudu.

Avoti: LLVV, KnV

artava   apv.

1. Arams (bet vēl neuzarts) lauks.

Avoti: EH

ārtava   apv.

1. Sudraba naudas vienība, sākumā 8,5 g svara; 14.-16. gs. līdzīga 1 šiliņam, 17. gs. vairs tikai puse šiliņa.

Avoti: LE

artavāt   apv.

1. Rūdīt (metālu).

Avoti: KiV

artavs   novec.

1. Sena sudraba naudas vienība, arī dārgmetālu masas mērvienība, ko lietoja Gotlandes tirgotāji; 13.-14. gs. vienāds ar 1/24 Rīgas mārkas.

Avoti: Sen

ārtecis   apv.

1. Mājdzīvnieks, kas skraida ārā un netiek turēts aizgaldā, kā aizgaldnieks.

2. Pa ziemu turama cūka.

Avoti: LE, KiV

artefakts

1. biol. Dzīvajiem audiem neraksturīgi veidojumi, kas rodas kādas iedarbības vai apstrādes gaitā; cilvēka darinājums.

2. Mākslas darba apzīmējums kulturoloģijā.

Avoti: SV99, MkV

Arteišo   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Arteijo"), Galisijas autonomā apgabala Akoruņas provincē, 30500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Arteks   vietv.

1. Bērnu atpūtas nometne Ukrainā, Krimas pussalas dienvidos, Melnās jūras krastā, padomju laikā pazīstama kā "Vissavienības pionieru nometne".

Avoti: PZT

artelis   -ļa, v.

1. Apvienība (ko izveido kādas vienas profesijas cilvēki) kopējam darbam, sadalot darbu, atbildību un ienākumus starp tās locekļiem pēc iepriekšējas vienošanās.

Avoti: LLVV

ārtelpa

1. Telpa, kura veidojas starp ēkām vai ēku un citiem objektiem.

arteļnieks   novec.

1. Arteļa biedrs.

Avoti: Lo

Artemida   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 21500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Artemīda

1. Sengrieķu mitoloģijā - Zeva un titanīdas Lēto meita un Apollona māsa, sākumā auglības, medību un mēness dieviete, vēlāk - sieviešu nevainības sargātāja un dzemdētāju aizstāve; atbilst Diānai seno romiešu mitoloģijā.

Artemīdas templis Efesā— vairākkārt pārbūvēts templis Mazāzijas pilsētā Efesā, kuru 356. g. p. m. ē. nodedzināja Herostats, kas šādi vēlējās kļūt slavens; templi drīz atjaunoja un pieskaitīja saptiņiem pasaules brīnumiem.

Avoti: Mit, SV99

Artemisa   vietv.

1. Pilsēta Kubā, Havanas provincē, 81200 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: PZT, Wi

artemisia   lat.

1. Vībotnes - divdīgļlapju klases kurvjziežu dzimtas ģints.

Artemisia abrothanum— dievkociņš.

Artemisia absinthium— vērmele.

Artemisia annua— vasaras vībotne.

Artemisia austriaca— Austrijas vībotne.

Artemisia campestris— lauka vībotne.

Artemisia dracunculus— estragons.

Artemisia maritima— jūrmalas vībotne.

Artemisia marschalliana— Maršala vībotne.

Artemisia scoparia— slotiņu vībotne.

Artemisia sieversiana— Sīversa vībotne.

Artemisia smidtiana— Šmita vībotne.

Artemisia tournefortiana— Turnefora vībotne.

Artemisia verlotiorum— Ferlota vībotne.

Artemisia vulgaris— parastā vībotne.

Avoti: LD, DaE

artemīsija   novec.

1. Vībotnes - divdīgļlapju klases kurvjziežu dzimtas ģints.

Avoti: KV

Artemivska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 78000 iedzīvotāju (2013. g.), līdz 1924. g. saucās Bahmuta, padomju laikā - Artjomovska.

2. Pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā, 7500 iedzīvotāju (2013. g.), līdz 1991. g. saucās Artjomovska.

Avoti: PuA, PZT

artemīzija

1. Kurvjziežu dzimtas divdīgļlapju ģints krūmaugs.

Avoti: VV

Artemona   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, 930 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Artena   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Aquino"), Lacio reģiona Romas provincē, 13900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

arteri-   med.

1. Salikteņos norāda uz artērijām.

Avoti: MSV

arterialģija   med.

1. Sāpes artērijā.

Avoti: TM

arterializācija   med.

1. Venozo asiņu apgāde ar skābekli; pārvēršanās par arteriālām asinīm; arteriālo asiņu piegāde; vaskularizācija.

Avoti: TM

arteriāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar artērijām, tām raksturīgs.

Arteriālais spiediens— asinsspiediens artērijās.

Avoti: LLVV

arteriektāzija   med.

1. Artērijas paplašinājums.

Avoti: TM

arteriektomija   med.

1. Artērijas izgriešana.

Avoti: TM

arteriektopija   med.

1. Artērijas novirze no normālās lokalizācijas.

Avoti: TM

arteriīts

1. Artērijas iekaisums.

Avoti: SV69

artērija   -as, s.

1. anat. Asinsvads, pa kuru asinis plūst no sirds uz organisma perifēriju.

Artēriju skleroze— arterioskleroze.

Miega artērija— viena no divām lielajām artērijām, kuras atrodas abās pusēs kaklam.

2. poēt. Nozīmīgs satiksmes ceļš.

Avoti: LLVV

arterio-   med.

1. Salikteņos norāda uz artērijām.

Avoti: MSV

arteriofibroze   med.

1. Iekaisuma tipa fibrozo audu rašanās artērijas sienā.

Avoti: TM

arteriogrāfija   med.

1. Pulsa viļņa grafiska attēlošana.

2. Artērijas rentgenogrāfija pēc kontrastvielas ievadīšanas.

3. Artēriju apraksts.

Avoti: TM

arteriogrāfs   med.

1. Aparāts artērijas pulsa reģistrēšanai.

Avoti: TM

arteriogramma   med.

1. Artērijas rentgenogramma.

2. Artērijas pulsa līkne.

Avoti: TM

arteriokapilārs   med.

1. Attiecīgs uz artērijām un kapilāriem.

Avoti: TM

arteriola   -as, s.

1. Pēdējais artērijas sazarojums (pirms kapilāriem).

Avoti: LLVV

arteriolīts   med.

1. Kaļķa konkrements artērijas sienā.

Avoti: TM

arterioloģija   med.

1. Angioloģijas nozare par artērijām.

Avoti: TM

arteriolonekroze   med.

1. Arteriolu deģenerācija, kuras sekas ir nekroze.

Avoti: TM

arteriolopātija   med.

1. Ikviena arteriolu slimība.

Avoti: MSV

arterioloskleroze   med.

1. Arteriolu sienu skleroze un sabiezēšana.

Avoti: TM

arteriomalācija   med.

1. Artērijas sienas nenormāls mīkstums.

Avoti: TM

arteriometrija   med.

1. Metode pārmaiņu noteikšanai artēriju lūmenā.

Avoti: TM

arteriometrs   med.

1. Aparāts pārmaiņu mērīšanai pulsējošas artērijas lūmenā.

Avoti: TM

arteriopātija   med.

1. Artērijas slimība, sevišķi funkcionāla.

Avoti: MSV

arterioplānija   med.

1. Neparasta artērijas gaita.

Avoti: TM

arterioplastika   med.

1. Plastiska artēriju operācija, ieskaitot alloplastiku.

Avoti: TM

arteriopresors   med.

1. Līdzeklis arteriālā asinsspiediena palielināšanai.

Avoti: TM

arteriorāfija   med.

1. Artērijas sienas sašūšana.

Avoti: TM

arteriorāģija   med.

1. Arteriāla asiņošana.

Avoti: TM

arteriorekse   med.

1. Artērijas plīsums.

Avoti: TM

arteriorenāls   med.

1. Attiecīgs uz nieres artērijām.

Avoti: TM

arterioskleroze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Hroniska artēriju saslimšana - artēriju sieniņu sabiezināšanās un to blīvuma palielināšanās.

Avoti: LLVV

arteriostenoze   med.

1. Artērijas sašaurinājums.

Avoti: TM

arteriostoze   med.

1. Artērijas apkaļķošanās, osifikācija.

Avoti: TM

arteriostrepse   med.

1. Artērijas savīšana ap asi asiņošanas apturēšanai.

Avoti: TM

arteriotomija   med.

1. Artērijas atvēršana, galvenokārt asiņu nolaišanai.

Avoti: TM

arteriotoms   med.

1. Lancete artērijas atvēršanai.

Avoti: TM

arteriotonija   med.

1. Artērijas sienas spraigums.

Avoti: TM

arteriovenozs   med.

1. Attiecīgs uz artēriju un vēnu.

Avoti: TM

arterioversija   med.

1. Asiņošanas apturēšana, izvēršot artērijas sienu ar intīm u uz āru.

Avoti: TM

arteriovertors   med.

1. Instruments artērijas sienas izvēršanai uz āru.

Avoti: TM

arterioze   med.

1. Artērijas sienu deģenerācija.

Avoti: TM

arterīts   med.

1. Artērijas sienas iekaisums.

Avoti: SV99

Arterne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Artern"), Tīringenes federālajā zemē, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

artesonādo

1. Kesons.

Avoti: LPE

artēzijas   novec.

1. Artēzisks.

Avoti: Lo

Artēziskais   vietv.; nelok.

1. Lielais Artēziskais baseins - atrodas Austrālijā (angļu val. "Great Artesia Basin"), aizņem Centrālās zemienes vidusdaļu, starp Karpentārija līci un Dārlingas vidusteci, Lielo Ūdensšķirtnes grēdu un Selvina grēdu, platība - 1,74 mlj kvadrātkilometru, stiepjas ziemeļu-dienvidu virzienā >2200 km, rietumu-austrumu virzienā ~1800 km.

Avoti: LģE

artēzisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (ūdens), kas atrodas ūdensnecaurlaidīgu iežu ieslēgumā, dabiskā spiedienā.

Avoti: LLVV, ZTV

artha

1. Hinduismā - turība, ko rada ekonomiska attīstība saskaņā ar reliģiskiem principiem, viens no četriem hinduistu svētajos rakstos norādītajiem dzīves mērķiem "dharma - artha - kāma - mokša" (reliģija - turība - jutekliska bauda - atsvabinātība).

Avoti: IdV

arthašastra   vēst.

1. Pamācību kopums par valsts pārvaldīšanu Senajā Indijā, kas sastādīts ~4.-2. gs. p. m. ē.

Avoti: VtV

arthonia   lat.

1. Artonijas - asku ķērpju klases artoniju dzimtas ģints.

Arthonia cinereopruinosa— šīs ģints suga.

Arthonia fuliginosa— šīs ģints suga.

Arthonia lapidicola— šīs ģints suga.

Arthonia lurida— šīs ģints suga.

Arthonia patellulata— šīs ģints suga.

Arthonia punctiformis— šīs ģints suga.

Arthonia radiata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

arthoniaceae   lat.

1. Asku ķērpju klases artoniju dzimta.

Avoti: LD

arthoniales   lat.

1. Ķērpju nodalījuma asku ķērpju klases artoniju rinda.

Avoti: LD

arthopyrenia   lat.

1. Asku ķērpju klases dotīdeju rindas pleosporu dzimtas ģints.

Arthopyrenia personii— šīs ģints suga.

Arthopyrenia punctiformis— šīs ģints suga.

Arthopyrenia rhyponta— šīs ģints suga.

Arthopyrenia stenospora— šīs ģints suga.

Avoti: LD

arthothelium   lat.

1. Asku ķērpju klases artoniju dzimtas ģints.

Arthothelium ruanum— šīs ģints suga.

Arthothelium spectabile— šīs ģints suga.

Avoti: LD

art-house   angļu val.

1. Kino (arī drāmas) virziens, kurā uzmanība veltīta nevis skatītāju piesaistīšanai, bet lielākoties mākslinieciskām kvalitātēm, mākslinieciskiem meklējumiem vai kādam īpašam mākslinieciskam vēstījumam.

Avoti: PL

arthrobotrys   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma hifomicēšu klases monīliju dzimtas ģints.

Avoti: LD

arthrodira   lat.

1. Izmirušu bruņuzivju apakšklase.

Avoti: LD

arthropoda   lat.

1. Posmkāji - bezmugurkaulnieku tips.

Avoti: LD

arthrorhapis   lat.

1. Asku ķērpju klases lekanoru rindas lecideju dzimtas ģints.

Arthrorhapis citrinella— šīs ģints suga, kas Latvijā konstatēta tikai vienreiz 19. gs.

Avoti: LD

ārtī

1. Hinduismā - viens no galvenajiem templī novietota svētā pielūgšanas rituāliem: zvaniņiem un mantrām skanot, rituāla dalībnieki vijīgām roku kustībām it kā piedāvā dievības attēlam ghī (pārkausēta šķidra sviesta) lākturi, vīraku, puķes un ūdeni.

Avoti: IdV

ārticis   apv.

1. Ārtecis.

Avoti: EH

articolando   it., mūz.

1. Skaidri izpildīt skaņas.

Avoti: KV

artienoidopeksija   med.

1. Kausiņkrimšļa vai tā muskuļa ķirurģiska nostiprināšana.

Avoti: TM

arties   apv.

1. Arot virzīties (parasti par lemesi).

2. Darboties (ar arklu).

3. Tiekot artam, apvērsties, drupināties; tikt artam.

Avoti: ĒiV

Artigasa   vietv.

1. Pilsēta Urugvajā, departamenta administratīvais centrs, 41700 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

ārtigs

1. Sudraba monēta Livonijā 14.-15. gs.; 1/24 markas vai 1/3 ēres vai 3 Lībekas tipa feniņi; pēc 1425. g. sāka saukt par šiliņiem.

Avoti: LPE

Artika   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Širakas marzā, Aragaca ziemeļrietumu piekājā, 17400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

artiklis   novec.

1. Artikuls.

Avoti: Lo

ārtīkls   inf.

1. Tāds intertīkls, kuram ir vairāki ārējo lietotāju pieejas līmeņi.

Avoti: ZTV

artikulācija   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Valodas skaņu veidošana, izruna.

Artikulācijas bāze— runas orgānu stāvokļu vai kustību kopums, kas raksturīgs kādā valodā vai izloksnē runājošiem cilvēkiem.

Artikulācijas nobeigums— skaņas izrunas beigu daļa, kurā runas orgāni atkāpjas no iepriekš ieņemtā konkrētai skaņai raksturīgā stāvokļa; rekursija.

2. Noteikti izteiksmes līdzekļu lietojuma paņēmieni.

3. mūz. Secīgas skaņu virknes izpildījuma veids mūzikas instrumentu spēlē vai dziedāšanā.

4. med. Locītava.

5. med. Sinoviālais savienojums.

6. ģeogr. Saposmojums, zemes virsas nelīdzenumu mija.

Artikulācijas metode— sakaru sistēmas sarunas trakta kvalitātes pārbaudes metode - nosaka uztverto runas elementu (zilbju, vārdu) saprotamību, ko raksturo pareizi uztverto elementu skaita attiecība pret pārraidīto elementu skaitu; sistēma ir apmierinoša, ja šī attiecība ir 40-50%, laba - ja 55-80% un teicama - ja vairāk par 80%.

Artikulācijas rinda— vokāļu iedalījums, klasificējot tos pēc mēles virsmas augstākā punkta stāvokļa horizontālā dimensijā mutes dobumā.

Avoti: LLVV, ZTV

artikulators   med.

1. Stomatoloģijā lietojams aparāts, kas ar ģipša modeļiem atdarina žokļu dabiskās košļāšanas kustības.

Avoti: TM

artikulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot, izrunāt (valodas skaņas).

Artikulēta runa— sastāvdaļās dalīta runa.

Avoti: LLVV

artikulēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> artikulēt.

2. Sadalīts sastāvdaļās (par cilvēka runu).

3. med. Savienots locītavā.

Avoti: LLVV, TM

artikuls   -a, v.

1. val. Norādītājs vārds, ko lieto pie lietvārda noteiktu vai nenoteiktu nojēgumu (arī dzimtes, skaitļa, locījuma) atšķiršanai.

2. ekon. Izstrādājuma, preces tips.

Avoti: LLVV

artiķelis   -ļa, v.; novec.

1. Raksts, ziņojums presē.

Avoti: LLVV

artiķels   novec.

1. Raksts presē; slakas vārds.

Avoti: SW78

artilērija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ieroču šķira, kuras daļu un apakšvienību apbruņojumā ir lielgabali, haubices, mortīras, mīnmetēji, šaušanas koriģēšanas līdzekļi, kā arī attiecīgie transportlīdzekļi.

2. Šīs ieroču šķiras ieroču kopums.

Smagā artilērija— šādi ieroči, kuru kalibrs ir lielāks par 150 milimetriem.

Vieglā artilērija— šādi ieroči, kuru kalibrs ir mazāks par 150 milimetriem.

Krasta artilērija— artilērija ko uzstāda cīņai ar pretinieka kara kuģiem, kā arī piekrastes apsardzībai un savu karakuģu darbības atbalstīšanai.

3. Zinātnes nozare, kas pētī lielgabalu, haubiču, mortīru, mīnmetēju konstruēšanu un izmantošanu.

Avoti: LLVV

artilērists   -a, v.

1. Karavīrs, kas dien artilērijā (1).

Avoti: LLVV

Artimpasa   mit.

1. Skitu (vēst. Melnās jūras ziemeļu piekraste) mitoloģijā - dieviete, viena no skitu dievu panteona septiņām dievībām, kuru godāja kā materiālās pasaules bagātības personifikāciju.

Avoti: Mit

artiodactyla   lat.

1. Pārnadži - zīdītāju kārta.

Avoti: LD

artiste   dsk. ģen. -tu, s.

1. Artists.

Avoti: LV87

artistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam raksturīga rūpīgi izstrādāta mākslinieciskā forma; māksliniecisks, izteiksmīgs.

Avoti: LLVV

artistiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> artistisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

artists   -a, v.

1. Mākslinieks (parasti cirka, estrādes mākslā).

Avoti: LLVV

artišoks   -a, v.

1. Daudzgadīgs kurvjziežu dzimtas augs ar lielām, gaļīgām ziedkopām, kuru pamatni lieto uzturā.

Avoti: LLVV

Ārtīža   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Artesia"), Kalifornijas štatā, 16900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Artesia"), Ņūmeksikas štatā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Artjoma   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Piejūras novada dienvidu daļā, 102400 iedzīvotāju (2010. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Avoti: PZT, LpA, Wi

artjomovcieši

1. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Artjomovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Artjomovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

artjomovkieši

1. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Artjomovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Artjomovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabalā, 31500 iedzīvotāju (2010. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

2. Pilsēta Krievijā, Krasnojarskas apgabala dienvidos, Austrumsajānu dienvidrietumu nogāzē, 1900 iedzīvotāju (2010. g.), pilsētas tiesības kopš 1939. g.

3. Apdzīvota vieta Krievijā, Irkutskas apgabalā.

4. Artemivska - pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā.

5. Artemivska - pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā.

Avoti: PZT, LpA

artocarpus   lat.

1. Maizeskoki.

Artocarpus altilis— īstais maizeskoks.

Artocarpus heterophyllus— Indijas maizeskoks jeb džekfrūts.

Avoti: PDE

artogeia   lat.

1. Tauriņu kārtas balteņu dzimtas ģints.

Artogeia rapae— rāceņu baltenis.

Avoti: LD

artohromija   poligr., novec.

1. Pārveduma paņēmiens, dažāda veida iespiedumus pārvelk ar kārtu, kas nebojā krāsu, pēc tam papīru saslapina un noņem, plēvīti ar attēlu uzlipina uz audekla.

Avoti: GV

artolatrija   rel.

1. Maizes dievišķošana (Sv. Vakarēdiena mācībā).

Avoti: RtV

ārtonalitāte   mūz.

1. Harmonijas funkcionālā izvērsuma princips skaņdarbā, kurā priekšplānā izvirzās tonāli nenoturīga muzikāla domāšana, kas balstās u eliptiskiem savienojumiem un daļēji tonālām ieskaņām.

Avoti: ML

artonija   biol.

1. dsk. Asku ķērpju klases dzimta ("Arthoniaceae"), ķērpju krevveida laponis cieši saaudzis ar substrātu, 3 ģintis, Latvijā konstatētas 2 ģ.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Arthonia"), ~400 sugu, Latvijā konstatētas 11 s., no kurām 4 tikai vienreiz.

Avoti: LD

artotipija   poligr., novec.

1. Graudu autotipijas paņēmiens, uz vara plāksnes kopē un iededzina graudu tīklaini, tad pārnes pigmenta attēlu un kodina četros dzelzs hlorīda šķīdinājumos.

Avoti: GV

Artova   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Artova"), Tokatas ilā, 3200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

artr-   med.

1. Salikteņos norāda uz locītavu.

Avoti: MSV

artragra   med.

1. Locītavu podagra.

Avoti: TM

artralģija

1. Sāpes locītavās.

Avoti: SV69

artredēma   med.

1. Locītavas tūska.

Avoti: TM

artrektomija   med.

1. Locītavas rezekcija.

Avoti: TM

artrestēzija   med.

1. Locītavas stāvokļa sajūta.

Avoti: TM

artrītisms

1. Organisma nosliece uz locītavu saslimšanu sakarā ar vielu maiņas traucējumiem.

Avoti: SV69

artrīts   -a, v.; med.

1. Locītavu iekaisums; vienas locītavas iekaisums ir monoartrīts, vairāku - poliartrīts.

Avoti: LLVV

artro-

1. Salikteņu daļa - locītavas-, locītavu., (piem., artroplastika).

Avoti: SV99

artrocēle   med.

1. Uzpampusi locītava.

2. Sinoviālās membrānas trūce caur locītavas kapsulu.

Avoti: TM

artrocentēze   med.

1. Locītavas punkcija.

Avoti: TM

artrodēze   med.

1. Locītavas ankilozēšana operācijas ceļā.

Avoti: TM

artrodīnija   med.

1. Skrejošas sāpes locītavās, bez piepampuma un paaugstinātas temperatūras.

Avoti: KV

artrodiras   biol.

1. Izmirušu bruņuzivju apakšklase ("Arthrodira"), dzīvoja devona periodā jūrā un saldūdeņos, garums no dažiem desmitiem centimetru līdz 6 m.

Avoti: LD

artrodisplāzija   med.

1. Nepilnīga locītavas attīstība.

Avoti: TM

artroendoskopija   med.

1. Locītavas dobuma apskate ar endoskopu.

Avoti: TM

artrofīts   med.

1. Patoloģisks izaugums locītavas dobumā.

Avoti: TM

artrogeloze   med.

1. Pārmaiņas locītavas skrimšļaudos, visbiežāk ilgstošu termisku vai mehānisku kairinājumu ietekmē.

Avoti: TM

artrogēns   med.

1. No locītavas sācies; no locitavas izejošs.

Avoti: TM

artrogrāfija   med.

1. Locītavas rentgenogrāfija, ievadot locītavas dobumā gaisu ar kontrastvielu.

Avoti: TM

artrogripoze   med.

1. Funkcionāla vai organiska locītavu kontraktūra.

Avoti: TM

artrohondrīts   med.

1. Locītavas skrimšļa iekaisums.

Avoti: TM

artroklāzija   med.

1. Saaugumu pārraušana ankilotiskā locītavā.

Avoti: TM

ārtroks

1. Rokmūzikas stils, tam raksturīga zināma izsmalcinātība, liela nozīme tiek piešķirta sintezatoriem.

Avoti: PL

artroksēze   med.

1. Locītavas virsmas nokasīšana.

Avoti: TM

artrolitiāze   med.

1. Konkrementi locītvās; podagra.

Avoti: TM

artrolīts   med.

1. Locītavas konkrements.

Avoti: TM

artrolīze   med.

1. Kustīguma atjaunošana ankilotiskā locītavā.

Avoti: TM

artroloģija

1. Medicīnas nozare, kurā pēta locītavu uzbūvi, darbību un slimības.

Avoti: ZTV

artroluess   med.

1. Sāpīgi locītavu pietūkumi.

Vēlīnais artroluess— Sāpīgi, pārejoši locītavu pietūkumi otrajā un trešajā sifilisa stadijā.

Avoti: TM

artrometrija   med.

1. Locītavas kustību apjoma noteikšana.

Avoti: TM

artrometrs   med.

1. Instruments locītavas kustību apjoma noteikšanai.

Avoti: TM

artroneiraļģija   med.

1. Sāpes, kas attīstās locītavā vai ap locītavu.

Avoti: MSV

artronoze   med.

1. Locītavas slimība.

Avoti: TM

artro-onihodisplāzija   med.

1. Hereditārs sindroms, ko raksturo spieķa kaula galviņas nepilnīga attīstība, ceļa skriemeļa trūkums vai nepilnīga attīstība, zarnu kaula pakaļējie izaugumi un nagu distrofija.

Avoti: TM

artroonihodisplāzija   med.

1. Hereditārs sindroms, kam raksturīga nepilnīga spieķa kaula galviņas attīstība, ceļa kaula trūkums vai nepilnīga attīstība, zarnukaula mugurējie izaugumi un nagu distrofija.

Avoti: TM

artropātija   med.

1. Locītavas saslimšana, sevišķi bez izteiktām iekaisuma pazīmēm.

Avoti: TM

artropioze   med.

1. Strutas locītavas somiņā.

Avoti: TM

artroplastika

1. Plastiska operācija, kuras mērķis ir atjaunot locītavas kustīgumu.

Avoti: SV99

artropneimorentgenogrāfija   med.

1. Locītavas rentgenogrāfija, ievadot locītavas dobumā gaisu.

Avoti: TM

artropodi

1. Posmkāji - bezmugurkaulnieku tips, ko iedala trilobītu, vēžveidīgo, zirnekļveidīgo, merostomatu, pirmtraheātu, daudzkāju un kukaiņu klasē.

Avoti: SV99

artrorāģija   med.

1. Asins izplūdums locītavas dobumā.

Avoti: TM

artrorīze   med.

1. Operācija kustību ierobežošanai izļodzītā locītavā (paralīzes gadījumā), izveidojot kaula transplantātu ārpus locītavas.

Avoti: TM

artrosinovīts   med.

1. Locītavas sinoviālā apvalka iekaisums.

Avoti: TM

artroskleroze   med.

1. Locītavu stīvums, sevišķi vecumā.

Avoti: TM

artroskopija

1. Ceļu locītavu trauma; šādu traumu ārstēšanas metode.

Avoti: PL

artrospora   med.

1. Spora, kas radusies pēc hifas segmentācijas.

Avoti: TM

artrosteīts   med.

1. Locītavas kaula daļu iekaisums.

Avoti: TM

artrostomija   med.

1. Fistulas radīšana locītavā, parasti drenāžas nolūkā.

Avoti: TM

artrotomija

1. Locītavas dobuma operēšana.

Avoti: SV69

artroze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; med.

1. Locītavu saslimšana, ko parasti izraisa vielmaiņas traucējumi, deģeneratīvas izmaiņas locītavās; distrofiskais artrīts.

Avoti: LLVV

Artuā   vietv.

1. Vēsturiska province Francijas ziemeļos (gk. Padekalē departamentā), lielākā pilsēta - Arasa.

Avoti: PZT

Arturs

1. Britu karavadoņa Ūtas Pendragona dēls (king Arthur; 5.-6. gs.), daudzu ķeltu leģendu varonis; Artura skolotājs bija burvis Merlins.

Artura leģendas— ķeltu leģendas par karali Arturu un viņa "Apaļā galda" bruņiniekiem, ko izmantojuši franču, vācu un angļu 12.-14. gs. bruņinieku romānu autori.

Artura pārejas nacionālais parks— atrodas Jaunzēlandes Dienvidalpos ("Arthur's Pass National Park"), pie Artura pārkāpes (925 m vjl.), star Vaimakariri un Otiras augšteci, platība - 968,6 kvadrātkilometri, dibināts 1929. g.

Avoti: SV08, LEV

Arturspāsa   vietv.

1. Arturspāsas nacionālais parks - Artura pārejas nacionālais parks Jaunzēlandes Dienvidalpos ("Arthur's Pass National Park").

Avoti: PZT

ārturziņa   -as, s., reti.

1. Ārējais apvalks, ārējā turziņa (sērkociņu kastītei).

Avoti: LLVV

artuve   apv.

1. Arkla rokturis.

Avoti: EH

Artvina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Artvin"), ila administratīvais centrs, 25800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Aru   vietv.

1. Aru salas - atrodas Moluku salu grupā ("Kepulauan Aru"), atrodas Indonēzijas dienvidaustrumos, platība - 8600 kvadrātkilometru, ietilpst 85 salas, lielākās - Vokama, Kobrora, Maikoora, Trangana.

Avoti: PZT, LpA

aruaki   novec.

1. Aravaki - viena no lielākajām D-Amerikas indiāņu cilšu grupām.

Avoti: KV

aruāņi

1. Ambontimuriešu grupai piederīga cilts, dzīvo Moluku salu dienvidos un Mazo Zundu salu austrumos (Indonēzijā), valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas.

Avoti: PZT

Aruba   vietv.

1. Nīderlandes autonoma aizjūras teritorija Vidusamerikā, Karību jūrā, Mazo Antiļu salu grupā, administratīvais centrs - Oranjestade, vulkāniskas izcelsmes salas (augstums - līdz 188 m), 100000 iedzīvotāju (2007. g.), patstāvīga kopš 1996. g.

2. Lielākā sala šajā teritorijā, atrodas Venecuēlas piekrastē, platība - 190 kvadrātkilometru.

Avoti: PuA, PZT

arubs   žarg.

1. Liels nogurums.

Avoti: SLG

arūds

1. Metriskā verifikācijas sistēma arābu un persiešu literatūrā; arūzs.

Avoti: LPE

arugula

1. Sējas pazvērīte ("Eruca sativa") - Vidusjūras reģiona augs; iecienīts itāļu virtuvē kā salāti; roketsalāti; rukola.

Avoti: PL

Arukasa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Arucas"), Kanāriju autonomā apgabala Laspalmasas provincē, 36900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Arukila   vietv.

1. Ciemats Igaunijā netālu no Tartu.

Arukilas svīta— statigrafiska vienība vidusdevona Eifela stāva nogulumu slāņkopā, Latvijā biezums - 24-103 m.

Avoti: LE1

arulis   apv.

1. Kāda kartupeļu šķirne.

Avoti: EH

arum   lat.

1. Ārumi.

Arum dracunculus— dragonārums.

Arum italicum— Itālijas ārums.

Arum maculatum— plankumainais ārums.

Avoti: DaE

āruma   apv.

1. Ārējs.

Āruma ūdeņi— lietus vai atkušņa ūdeņi.

Avoti: ME

arumains   novec.

1. Izvagots; grumbots.

Avoti: LV93

ārumbante   apv.

1. Rokassprādze.

Avoti: ViV

arumgali   apv.

1. Arumu izciļņi.

Avoti: ĒiV

arumi   dsk.

1. Arums.

Avoti: LV93, KnV

ārumi   bot.

1. Viendīgļlapju klases cūkaušu rindas dzimta ("Araceae"), ~110 ģintis, >2900 sugas, Latvijā konstatētas 2 ģintis - cūkauši un kalmes; kallu dzimta.

2. Šīs dzimtas ģints ("Arum"), dekoratīvi dārza augi, kas labi aug ēnainās vietās, zem vasarzaļiem kokiem.

Itālijas ārums— ārmumu suga ("Arum italicum").

Plankumainais ārums— ārmumu suga ("Arum maculatum").

Avoti: PDE, DaE

ārums   novec.

1. Ārs 2.

Āruma ūdeņi— ūdeņi, kas lietum līstot vai sniegam kūstot tek no laukiem.

Avoti: KV

arums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> art; uzarta vieta.

Mīkstais arums— ar traktoru veiktā darba mērvienība - 1 hektārs 20-22 centimetru dziļumā uzartas rugaines.

Fiziskais arums— taktiski apartā zeme (laukuma mērvienībās).

2. parasti dsk. Arot apvērstā zemes kārta.

// pārn. Nelīdzena, savandīta, it kā uzarta zemes kārta.

Avoti: LLVV

arumsloksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. Augsnes sloksne, ko atgriež arkla lemesis, šķīvis.

Avoti: LLVV

Aruna   vietv.

1. Kosi upes nosaukums Nepālā.

Avoti: PZT

Aruna   mit.

1. Hetu (vēst. Anatolijas līdzenums, Turcija) mitoloģijā - jūras dievs; pazemes valstība, kurp saule aiziet naktī, bet rītā no jūras debesu augstumos paceļas saules dievs.

Avoti: Mit

Arunāčala   vietv.

1. Arunāčala Pradēša - Indijas Republikas štats, atrodas valsts austrumos, administratīvais centrs - Itānagara, platība - 83743 kvadrātkilometri, 1200000 iedzīvotāju (2008. g.), valodas - asamiešu, angļu.

Avoti: PuA

aruncus   lat.

1. Kazbārži - rožu dzimtas ģints.

Aruncus aetusifolius— savādlapu kazbārdis.

Aruncus dioicus— divmāju kazbārdis.

Aruncus sinensis— Ķīnas kazbārdis.

Avoti: LD, DaE

arundinaria   lat.

1. Arundinārijas.

Arundinaria jaunsarensis— arundināriju suga.

Avoti: DaE

arundinārijas   bot.

1. Graudzāļu dzimtas bambusu apakšdzimtas ģints ("Arundinaria"), mūžzaļš un ātraudzīgs, bambusam līdzīgs augs.

Avoti: DaE

ārup   apst.; reti.

1. Uz ārpusi, virzienā uz āru.

Avoti: LLVV

Arupīte   vietv.

1. Svētupes kreisā krasta pieteka Limbažu un Salacgrīvas novadā, garums - 16 km, kritums - 21 m; Dzirnupīte.

Avoti: LD, La1

Ārupīte   vietv.

1. Arupīte - Svētupes kreisā krasta pieteka Limbažu un Salacgrīvas novadā.

2. Raunas kreisā krasta pieteka Raunas un Priekuļu novadā, garums - 14 km.

3. Āriņa - Sūlas kreisā krasta pieteka Cesvaines novadā.

Avoti: LD, LE1

ārupvērstība   psih.

1. Ekstraversija - cilvēka psihes īpašība, kuras izpausme ir palielināta sociālā aktivitāte; šāds cilvēks ir ļoti sabiedrisks, bieži rīkojas mirkļa iespaidā, netiecas pēc dziļas pašanalīzes.

Avoti: PsA, SV99

Aruru   mit.

1. Šumeru-akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - dieviete - pirmmāte, kas no māliem izveidoja varoni Enkidu, cilvēku radītāja un viņu likteņa lēmēja.

Avoti: Mit

arusi

1. Gallasu tautas etnogrāfiska grupa, dzīvo Etiopijas kalnienes dienvidaustrumu malā un Kenijā.

Avoti: PZT

āruspuse   apv.

1. Ārpuse.

Avoti: KiV

Aruša   vietv.

1. Pilsēta Tanzānijā, valsts ziemeļu daļā, provinces administratīvais centrs, 233000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Aruvimi   vietv.

1. Upe Āfrikā, Kongo (Zairas) labā krasta pieteka Kongo Demokrātiskajā Republikā, garums - ~1300 km, sākas Zilajos kalnos, uz rietumiem no Alberta ezera (līdz Nepoko ietekai nosaukums Ituri), augštecē un vidustecē krāces un ūdenskritumi, kuģojama lejtecē 60 km no ietekas, ietekā 1,5 km plata.

Avoti: LģE

arūzs

1. Metriskā versifikācijas sistēma arābu un persiešu literatūrā; arūds.

Avoti: LPE

Arva   vietv.

1. Upe Šveicē un Francijā ("Arve"), Ronas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Ārvada   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Arvada"), Kolorādo štatā, 113500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

arvaki

1. Aravaki - indiāņu cilšu grupa.

Avoti: PZT

ārvalste   apv.

1. Ārpagasts.

Avoti: ViV

ārvalstinieks   apv.

1. Ārvalstnieks.

Avoti: ME

ārvalstniecība   -as, s., parasti vsk.; jur.

1. Ārvalsts pilsonība, ārvalsts pavalstniecība.

Avoti: LLVV

ārvalstnieks   -a, v.

1. jur. Ārvalsts pilsonis, ārvalsts pavalstnieks.

2. Ārpagastnieks.

ārvalsts   -valsts, dsk. ģen. -valstu, s.

1. Jebkura cita valsts vai zeme ar tās atsevišķo teritoriju, iedzīvotājiem, jurisdikciju un nacionālo tiesību sistēmu.

Ārvalsts pilsonis— persona ar citas valsts pilsonību, pavalstniecību.

2. Cits pagasts.

Avoti: LLVV, JtV

arvicola   lat.

1. Grauzēju kārtas kāmju dzimtas ģints.

Arvicola terrestris— ūdensžurka jeb ūdeņu strupaste.

Avoti: LD

Arvida   vietv.

1. Pilsēta Kanādā, Kvebekas provincē, Sagenejas labajā krastā, 12000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

ārvide

1. Ārējā vide.

Arvīdsjaura   vietv.

1. Apdzīvota vieta Lapzemē ("Arvidsjaur"), Zviedrijā, 4600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LEV

arvien   apst.

1. Vienmēr, pastāvīgi.

2. parasti savienojumā ar adj. vai apst. pārāko pakāpi. Ar katru mirkli, pakāpeniski, nemitīgi.

Avoti: LLVV

arvienam   apv.

1. Arvienu.

Avoti: EH

arvienim   apv.

1. Arvienu.

Avoti: EH

arvienu   apst.

1. Vienmēr, pastāvīgi.

2. parasti savienojumā ar adj. vai apst. pārāko pakāpi. Ar katru mirkli, pakāpeniski, nemitīgi.

Avoti: LLVV

Arvīka   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vermlandes lēnē, 14200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Ārvina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Arvin"), Kalifornijas štatā, 20500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

ārz.   saīs.

1. Ārzemju.

Avoti: i1

ārzāle   apv.

1. Lauka malā augoša zāle, pļavas zāle.

Avoti: ME

Arzamasa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabalā, 105000 iedzīvotāju, dibināta un pilsētas tiesības kopš 1578. g.

Avoti: PZT, Wi

arzamasas   novec.

1. Arzamasas zosis - Krievijas izcelsmes zosu šķirne, dzīvsvarā līdz 8 kg.

Avoti: LLx

arzāties   apv.

1. Trakot, plosīties, riet.

Avoti: ME

ārzdags   apv.

1. Kāda lupata, ko mazgājoties lieto mačalkas vietā.

Avoti: EH

ārzdogs   apv.

1. Kokvilnas lakats.

Avoti: EH

ārzdoks   apv.

1. Ādogs.

Avoti: EH

ārzemes   -mju, s.; tikai dsk.

1. Zemes un valstis, kas atrodas aiz savas zemes, valsts robežām.

Ārzemju pase— atsevišķās valstīs pase, ko uz noteiktu laiku izdod savas zemes pilsoņiem, kas brauc uz citām zemēm.

Ārzemju kapitāls— citu valstu pilsoņiem, citām valstīm vai starptautiskām organizācijām piederoša kapitāla ieguldījums nacionālajā tautsaimniecībā ar mērķi gūt ienākumus.

Avoti: LLVV

ārzemniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs ārzemēm vai ārzemniekiem.

Avoti: LLVV

ārzemnieciskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ārzemniecisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ārzemnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas nav tās valsts pavalstnieks vai pilsonis, kuras teritorijā viņš atrodas; cilvēks, kas dzīvo citā valstī.

Ārzemnieku leģions— militāra vienība Francijā, kas sastāv no brīvprātīgajiem, gk. ārzemniekiem, izveidots 1831. g. Alžīrijā, kopš 1962. g. tā ģenerālštābs atrodas Marseļas ārpilsētā.

Avoti: LLVV

arzeniks   novec.

1. Arsēns.

Avoti: Lo

arzens   novec.

1. Arsēns.

Avoti: Lo

arzenskābe   novec.

1. Arsēnskābe.

Avoti: Lo

Arzeva   vietv.; novec.

1. Erzīva - pilsēta Alžīrijas ziemeļrietumos.

Avoti: PZT

ārzona   s.

1. Teritorija (kādā valstī) vai valsts, kurā ir ļoti zemi nodokļi vai to vispār nav.

Ārzonas sabiedrība— ārzemju uzņēmējsabiedrība, kas reģistrēta kādā ārzonā.

Avoti: MLVV, LE1

Aržanteija   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Argenteuil"), Ildefransas reģiona Valduāzas departamentā, Sēnas labajā krastā, Parīzes piepilsēta ziemeļrietumos no tās, 103100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

āržokleņi   biol.

1. Kukaiņu klases apakšklase ("Ectognatha"), kurā ietilpst 32 kārtas, Latvijā sastopamas 23 kārtas; kailžokleņi.

Avoti: LD

as   mūz.

1. Skaņas "la bemol" apzīmējums burtu notācijā.

As dur— mažora tonalitāte ar toniku "as"; "La bemol" mažors.

As moll— minora tonalitāte ar toniku "as"; "la bemol" minors.

Avoti: Mūz

As   saīs.

1. Ampērsekunde.

2. Arsēns (ķīm. elements).

Avoti: LEV, i1

AS   saīs.

1. vietv. Amerikāņu Samoa, teritorijas divburtu kods.

2. Arhitektu savienība.

3. Akciju sabiedrība.

4. novec. Arodu savienība.

Avoti: i1, Wi, TV

ĀS   saīs.

1. Āfrikas Savienība (aizstāja Āfrikas Vienības organizāciju).

Avoti: PnR

A/S   saīs.

1. Akciju sabiedrība.

Avoti: TV

ASA   saīs.

1. Apzīmējums standartam atbilstošai produkcijai (angļu "American Standards Association").

2. fotogr., kino Vispārpieņemts etalons filmas emulsijas reakcijas ātrumam dienasgaismā.

Avoti: i1

Asaba   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Asaba"), Deltas štata administratīvais centrs, 68700 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA, LpA

Asači   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

Avoti: LC

asafētida

1. Izkaltusi sula (sveķaina viela) ar sīvu ķiploku smaku; to iegūst no Vidusāzijā augoša daudzgadīga čemurziežu dzimtas auga.

Avoti: SV69

asaga   apv.

1. Asaka.

Avoti: EH

asagots   apv.

1. Asakains.

Avoti: EH

Asahana   vietv.

1. Upe Indonēzijā ("Asahan"), Sumatras salā, iztek no Tobas ezera, ietek Malakas šaurumā.

Avoti: PZT

Asahi   vietv.

1. Asahi kalns - aprimis vulkāns Japānā, Hokaido salas centrālajā daļā, augstums - 2290 m.

Avoti: PZT

Asahigava   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Asahigawa"), Hokaido salas vidienē, 352100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

asais   žarg.

1. Izdarīga persona.

2. Degvīns.

Avoti: Žrg

Asaisstūris   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

Avoti: LC

asaka   -as, s.

1. Skelets (zivij), tā atsevišķs kauls.

2. apv. Ratu detaļa (koka), kas savieno priekšējo un aizmugurējo asi.

3. sar. Zivtiņa.

4. sar. Miesās vājš cilvēks.

Avoti: LLVV, EH, SLG

asakainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> asakains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

asakains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir daudz asaku.

Avoti: LLVV

asakainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> asakains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

asakaiņš   apv.

1. Asakains.

Avoti: ĒiV

asakājoga   apv.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

asakājogas   apv.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

asakāts   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Asakains.

Avoti: KiV

asakkoks   apv.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

asakogas   apv.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

asakots   apv.

1. Asakains.

Avoti: EH

asakrija   med.

1. Iedzimts krustu kaula trūkums.

Avoti: MSV

asaks   apv.

1. Pļava, kur parasti aug cieta, asa zāle.

Avoti: KiV

asāks   apv.

1. Dārza pļava.

Avoti: EH

asala   novec.

1. Klinšu jeb hieroglifu čūskas vietējais nosaukums, milzu čūsku dzimtas pitonu apakšdzimtas suga ar tīklotu zīmējumu, 4-5 m gara, sastopama tropu Āfrikā.

Avoti: KV

Asala   vietv.; nelok.

1. Asala ezers - atrodas Āfrikas austrumos, netālu no Adenas līča rietumu gala, Džibutijā, senā vulkāna krāterī, tā virsma atrodas 155 m zjl, un tā krasta līnija ir otrā dziļākā sauszemes ieplaka pasaulē.

Avoti: LpA, Wi

Asalluhi   mit.

1. Šumeru mitoloģijā dziedniecības dievs, aizstāvis pret apvārdošanu un burvestībām, zemes dieva Enki dēls, kam tēvs nodeva visu savu gudrību.

Avoti: SvN

Asals   vietv.

1. Asala ezers - atrodas Džibutijā, Denakilas (Afāras) ieplakā, zemākā vieta Āfrikā, ezera virsmas līmenis - 155 m zjl.

Avoti: PZT

Asama   vietv.

1. Štats Indijas ziemeļaustrumu daļā, administratīvais centrs - Dispura, platība - 78438 kvadrātkilometri, 29929000 iedzīvotāju (2008. g.), valoda - asamiešu.

2. Asamas kalni - atrodas Indijas ziemeļaustrumu daļā, pie Bangladešas robežas, garums - ~350 km, platums - līdz 200 km, vidējais augstums - 600-900 m, augstākā virsotne - Šillonga kalns (1961 m).

3. Darbīgs vulkāns Japānā ("Asama yama"), Honsju salas vidienē, augstums - 2542 m, bieži pelnu izvirdumi.

Avoti: LģE, PZT

Asamankese   vietv.

1. Pilsēta Ganas dienvidos ("Asamankese"), 39400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

asambleja   -as, s.

1. Sanāksme, kurā piedalās starptautiskas organizācijas locekļi; starptautiska sanāksme.

Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālā Asambleja— viena no Apvienoto Nāciju Organizācijas galvenajām institūcijām, kurā ietilpst visu Apvienoto Nāciju Organizācijā uzņemto valstu pārstāvji.

Apspiesto Eiropas tautu asambleja— Eiropas sociālistisko valstu emigrantu organizācija 1951.-1991. g., kas tika dibināta ar mērķi likvidēt staļinismu un atjaunot agrākās suverēnās valstis.

2. vēst. Krievijas valdnieka Pētera I ieviestas sapulces privātās mājās, kurās gan risināja lietišķas sarunas, gan nodevās izpriecām.

Avoti: LLVV, VtV, MkV

asambleris   inf.

1. Programma, kas pārvērš asamblervalodā rakstītas instrukcijas mašīnvalodas komandās (objektkodos).

Avoti: ZTV

asamblers   inf.

1. Programma, kas pārvērš asamblervalodā rakstītas instrukcijas mašīnvalodas komandās (objektkodos).

Avoti: D3

asamblervaloda   inf.

1. Programmēšanas valoda, kuras komandu struktūru nosaka mašīnvalodas komandu un datu formāti, kā arī datora arhitektūra; asamblerā pieļaujamas arī augstāku līmeņu valodu konstrukcijas, piem., izteiksmes un makroinstrukcijas.

Avoti: ZTV

asamblēšana   inf.

1. Simboliskā valodā rakstītas programmas pārvēršana mašīnvalodā rakstītā programmā, aizvietojot simboliskos operāciju kodus un adreses ar absolūtiem vai relatīviem kodiem, kā arī nepieciešamības gadījumā ieslēdzot tajā programmu no kādas programmu bibliotēkas.

Avoti: D3

asamieši   -u, v.

1. Tauta, Asamas štata (Indijā) pamatiedzīvotāji; valoda pieder pie indoāriešu valodām; ticīgie - hinduisti.

Avoti: LPE

āsana   mit.

1. Jogas vingrinājumu un pozu kopējais nosaukums, kur katram atsevišķam vingrinājumam ir savs nosaukums un savs uzdevums: paātrināt vai palēnināt asinsriti, izmainīt ķermeņa elektromagnētisko polaritāti vai atvieglot enerģijas aomaiņu ar pretējā dzimuma partneri; pavisam zināmas 84 āsanas.

2. Ezoterismā stāvoklis jeb sēdoša poza, ko cilvēks ieņem, lai sagatavotos meditācijai; tā nav konkrēta, bet katram individuāli ērtākā poza.

Avoti: MrJ, SG

Asāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Stoļerovas pagastā.

Avoti: LC

asānieši

1. Rēzeknes novada Stoļerovas pagasta apdzīvotās vietas "Asāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

asanīti   novec.

1. Ap 1080 g. dibināta muhamedāņu reliģiski-politiska sekta, kuras savervētie jaunekļi akli un fanātiski izpildīja priekšnieka rīkojumus, veica slepkavības; asasīni; asasīdi.

Avoti: KV

Asansola   vietv.

1. Pilsēta Indijas ziemeļaustrumos (angļu valodā "Asansol"), Rietumbengāles štatā, 486300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LģE

ASAP   saīs., angļu "As Soon As Possible"

1. Cik drīz vien iespējams.

Avoti: īsz

ASAP   saīs.

1. Arābu sociālistiskās atdzimšanas partija (Sīrijā).

Avoti: i1

asara   apv.

1. Asaris ("Perca fluviatilis").

Avoti: EH

asarainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> asarains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

asarains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā (arī uz kura) ir redzamas asaras.

// pārn. Tāds, kurā sajūtamas, sadzirdamas raudas (par balsi); raudulīgs.

// pārn. Tāds, kas pauž žēlumu, bēdas, skumjas; arī sentimentāls.

Avoti: LLVV

asarainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> asarains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

asarājs   apv.

1. Asarains.

Avoti: EH

Asarājs   vietv.

1. Asaru ezers - atrodas Vidzemes augstienes ziemeļrietumu malā, Amatas novada Drabešu pagastā, ietilpst Araišu ezeru grupā, platība - 3,2 ha.

Avoti: LD

asaras   -u, s.

1. tikai dsk. Bezkrāsains, sāļš šķidrums, ko izdala īpaši acs dobuma dziedzeri; šāds šķidrums, kas izplūdis no acs dobuma.

Asaru dziedzeris— sauszemes mugurkaulnieku ārējās sekrēcijas dziedzeris, kas atrodas acs dobuma ārējā augšējā stūrī un izdala asaras.

Asaras izsprāgst no acīm— saka, ja kāds sāk raudāt.

Asaru gāze— indīga kaujas viela, kas, kairinot acs gļotādu, izraisa asarošanu.

Asaru ezers— acs mediālais kaktiņš, kur sakrājas asaru šķidrums.

Asaru aparāts— asaru dziedzeris un asaru izvadceļi.

Asaru maisiņš— maisiņš, kurā sakrājas acs dziedzeru izdalītais šķidrums.

// arī vsk. Šī šķidruma lāse.

Asaras birst kā pupas— saka, ja kāds ļoti stipri raud.

2. tikai dsk. Raudāšana, raudas.

Raudāt gaužas asaras— žēli raudāt.

Raudāt rūgtas asaras— žēli raudāt.

Caur asarām (sacīt, smaidīt)— raudot (sacīt, smaidīt).

Avoti: LLVV, VE

asarāt   apv.

1. Asarot.

Avoti: KiV

Asare   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Aknīstes novadā (līdz 2009. g. - Jēkabpils rajonā) 56 km no Jēkabpils un 10 km no Aknīstes, izveidojusies bijušās Asares muižas ("Assern") teritorijā, pagasta centrs.

2. Asares pagasts - pagasts Aknīstes novadā, kas sāka veidoties Asares muižas teritorijā 1866. g., robežojas ar Gārsenes un Aknīstes pagastu, kā arī ar Jēkabpils un Ilūkstes novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Assern, krieviski - Asernskaja.

Asares pagasta teritorija— 1990. g. atjaunotajā pagastā ir iekļauta daļa pirmskara Susējas pagasta teritorijas (uz ziemeļiem no Eglaines upes) un daļa bijušā Rubenes pagasta (Ancenes apkaime), savukārt bijušā Asares pagasta Spēlēnu apkaime ir pievienota tagadējam Rubenes pagastam un bijušās Jaunsubates mācītājmuižas apkaime pievienota tagadējā Subates pagasta teritorijai.

3. Asares parks - atrodas Aknīstes novada Asares pagastā, platība - 6,7 ha, reljefs līdzens, kompozicionāli vērtīgākā ir parka daļa uz austrumiem no bijušās muižas pils, aug 26 vietējās un 27 introducētās koku un krūmu sugas.

Avoti: LPag

Asari   vietv.

1. Jūrmalas pilsētas daļa, izveidojusies bijušā Saušu zvejniekciema teritorijā, apbūve sākusies 19. gs. 2. pusē.

2. Dzelzceļa stacija Jūrmalas pilsētā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Tukums, 30,5 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1877. g. ar nosaukumu "Assern", no 1919. g. tagadējais nosaukums, bet 1927.-1938. g. saucās "Asari I".

3. Apdzīvota vieta (viensēta) Alūksnes novada Alsviķu pagastā Indzera ezera ziemeļrietumu krastā.

Asaru senkapi— atrodas Alūksnes novada Alsviķu pagastā pie Asaru mājām 8-10 m augstā paugurā (t. s. Kapu kalnā), platība - 100 x 70 m, datēti ar m. ē. 1. gt. sākumu.

4. Asaru ezers - atrodas Vidzemes augstienes ziemeļrietumu malā, Amatas novada Drabešu pagastā, ietilpst Araišu ezeru grupā, platība - 3,2 ha.

Avoti: LE1, LPil

asarieši

1. Aknīstes novada Asares pagasta apdzīvotās vietas "Asare" iedzīvotāji.

2. Jūrmalas pilsētas daļas "Asari iedzīvotāji.

Avoti: V1

asarīna   apv., vsk.

1. Dem. --> asaras.

Avoti: ĒiV

asariņa

1. vsk. Dem. --> asaras.

2. apv. Bezdelīgactiņa.

Avoti: KV

asariņas   apv.

1. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

Asariņš   vietv.

1. Ūdenskrātuve Talsu novada Ģibuļu pagastā, ietilpst Mordangas ezeru ziemeļu grupā, platība - 1,4 ha; Asarītis.

Avoti: La1, LE1

asaris   -ra, v.

1. dsk.; zool. Zivju klases asarveidīgo kārtas dzimta ("Percidae"), saldūdens un puscaurceļotājas zivis, kas mīt ziemeļu puslodes ūdeņos, 12 ģ., >160 sugu, Latvijā 3 ģ., 3 s.

2. Šīs dzimtas suga ("Perca fluviatilis"), zivs ar gandrīz melnu muguru, zaļganiem sāniem un iesarkanu vēdera, anālo un astes spuru.

3. Jūras asaris - lielacaina dzīvdzemdētāja zivs ("Epinephelus morio"), kas sastopama Atlantijas okeāna ziemeļu jūrās.

Sarkanais asaris— jūras asaris.

Avoti: LLVV, LD

Asarītis   vietv.

1. Ūdenskrātuve Talsu novada Ģibuļu pagastā, ietilpst Mordangas ezeru ziemeļu grupā, platība - 1,4 ha; Asariņš.

Avoti: LE1, La1

asarot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Pastiprināti izdalīt asaras (par acīm).

Avoti: LLVV

asarots   -ais; s. -a, -ā;

1. Asarains.

Avoti: LLVV

asars   apv.

1. Asaris.

Avoti: ViV

asaršūnas

1. Epitēlija dziedzeršūnas, kas no iekšpuses klāj asaru dziedzeru galadaļas sienu; lakrimocīti.

Avoti: TM5

Asaru   vietv.; nelok.

1. Asaru kalns - atrodas Latgales augstienes dienvidu daļā, Krāslavas novada Kombuļu pagastā 2 km uz rietumiem no Kombuļiem, konusveida paugurs, absolūtais augstums - 229,4 m vjl., relatīvais augstums - 25 m, nogāzes klajas, ziemeļaustrumu nogāzē daudz laukakmeņu; Ašaru kalns.

Avoti: LD

asarum   lat.

1. Kumeļpēdas - aristolohiju dzimtas ģints.

Asarum caudatum— astainā kumeļpēda.

Asarum europaeum— parastā kumeļpēda.

Avoti: LD, DaE

Asarupe   vietv.

1. Krustalīces kreisā krasta pieteka Gulbenes novadā, garums - 13 km.

Avoti: LD

asarveidīgie   -o, v.; zool.

1. Kaulzivju klases kārta, dažāda lieluma zivis (garums - no 1 cm līdz 5 m); 149 dz., 1200 ģ., ~6500 s. - 40% zivju sugu.

Avoti: PDE

asarveidīgs   -ais; s. -a, -ā; zool.

1. Savienojumā "asarveidīgās zivis": īsto kaulzivju kārta, kurā ietilpst, piemēram, asaru, lucīšu, zobenzivju dzimtas.

Avoti: LLVV

Asase-Afua   mit.

1. Ašantu (Ganas dienvidi) mitoloģijā - zemes dieviete, debesu dieva sieva, no viņas atkarīga zemes auglība un raža.

Avoti: Mit

asasīdi   novec.

1. Ap 1080 g. dibināta muhamedāņu reliģiski-politiska sekta, kuras savervētie jaunekļi akli un fanātiski izpildīja priekšnieka rīkojumus, veica slepkavības; asanīti; asasīni.

Avoti: KV

asasīni   novec.

1. Ap 1080 g. dibināta muhamedāņu reliģiski politiska sekta, kuras savervētie jaunekļi akli un fanātiski izpildīja priekšnieka rīkojumus, veica slepkavības; asanīti; asasīdi.

Avoti: KV

asat   mit.

1. Ezoterismā viss, kas ir nereāls un šķietams, ilūziju pasaule, nerealitātes pasaule.

Avoti: SG

AsAT   med., saīs.

1. Aspartātaminotransferāze.

Avoti: VE

Asbesta   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabala dienvidu daļā, ~50 km uz ziemeļaustrumiem no Jekaterinburgas, 66800 iedzīvotāju 2010. g., pilsētas tiesības kopš 1933. g.

Avoti: PZT, PuA, Wi

asbests   novec.

1. Azbests.

Avoti: KV

ASBL   saīs.

1. Bezpeļņas organizācija (fr. "association sans but lucratif").

Avoti: PnR

ascaridae   lat.

1. Veltņtārpu tipa nematožu klases cērmju apakškārtas dzimta.

Avoti: LD

ascaridata   lat.

1. Cērmes - veltņtārpu tipa nematožu klases apakškārta.

Avoti: LD

ascaridia   lat.

1. Veltņtārpu tipa nematožu klases cērmju apakškārtas ģints.

Ascaridia galli— vistu cērme.

Avoti: LD

ascaridida   lat.

1. Cērmju kārta.

Avoti: PDE

ascaris   lat.

1. Veltņtārpu tipa nematožu klases cērmju apakškārtas ģints.

Ascaris lumbricoides— cilvēka cērme.

Ascaris suum— cūku cērme.

Avoti: LD

ascendācija   psih.

1. Sociāla augšupeja.

Avoti: PsA

ascendējošs   med.

1. Augšupejošs.

Avoti: TM

ascendenti   novec.

1. Senči, priekšteči, augšupējie radinieki.

Avoti: SV33

Ascheraden   vietv., vēst., vācu val.

1. Aizkraukles pagasta bijušais nosaukums.

2. Aizkraukle.

3. Aizkraukles muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Aizkraukles pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

ascidiae   lat.

1. Ascīdijas.

Avoti: PDE

ascīdija   biol.

1. dsk. Tunikātu klase ("Ascidiae"), vientuļas un koloniālas formas bezmugurkaulnieki jūrās un okeānos, Baltijas jūrā konstatētas 6 s.

Avoti: ZTV, PDE

ASCII   saīs., inf.

1. Amerikas informācijas apmaiņas standartkods - septiņu bitu kods, ko rakstzīmju kopas elementu identificēšanai parasti izmanto digitālajās sistēmās (angļu "American Standard Code for Information Interchange").

Avoti: D3

ascīts   med.

1. Šķidruma uzkrāšanās vēdera dobumā.

Avoti: SV99

Ascjora   vietv.

1. Upe Baltkrievijā (robežupe ar Krieviju), Sožas kreisā krasta pieteka, Krievijā saucas - Ostjora.

Avoti: PZT, PuA

asclepiadaceae   lat.

1. Asklēpiju dzimta.

Avoti: LD

asclepias   lat.

1. Asklēpijas - divdīgļlapju klases asklēpiju dzimtas ģints.

Asclepias syriaca— Sīrijas asklēpija.

Asclepias tuberosa— burbuļu asklēpija.

Avoti: LD

ascobolaceae   lat.

1. Askobolu dzimta - ietilpst asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases kaussēņu rindā.

Avoti: LD

ascochyta   lat.

1. Askohita - nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma sferopsīdu dzimtas ģints, parazitē ziedaugu lapās, ierosinot plankumus.

Ascochyta chenopodii— askohitu suga, kas parazitē uz balandām un balodenēm.

Ascochyta fagopyri— askohitu suga, kas bieži parazitē uz ķirbjiem.

Ascochyta pinodes— askohitu suga, kas parazitē uz zirņiem.

Ascochyta pisi— askohitu suga, kas parazitē uz zirņiem.

Ascochyta trifolii— askohitu suga, kas parazitē uz āboliņu lapām.

Avoti: LD, LLx

ascolichenes   lat.

1. Asku ķērpji - ķērpju nodalījuma klase.

Avoti: LD

ascoloculares   lat.

1. Lokuloaskomicētes - asku sēņu nodalījuma klases "Loculoascomycetes" sinonīms nosaukums.

Avoti: LD

ascomycetes   lat.; novec.

1. Pēc senākas klasifikācijas askusēnes jeb somiņsēnes, tagad "Ascomycota".

Avoti: LLx

ascomycota   lat.

1. Asku sēnes.

Avoti: LD

ascosphaera   lat.

1. Asku sēņu nodalījuma plektomicēšu klases askosfēru rindas askosfēru dzimtas ģints.

Ascophaera apis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ascosphaeraceae   lat.

1. Asku sēņu nodalījuma plektomicēšu klases askosfēru rindas askosfēru dzimta.

Avoti: LD

ascosphaerales   lat.

1. Asku sēņu nodalījuma plektomicēšu klases askosfēru rinda.

Avoti: LD

asdiks

1. Hidrolokācijas iekārta zemūdens objektu atrašanās vietas noteikšanai.

Avoti: SV69

ase   apv.

1. Ass 2.

Avoti: ĒiV, ViV

ase   apv.

1. Ass 3.

Avoti: ĒiV

ASEAN   saīs.

1. Dienvidaustrumu Āzijas valstu asociācija (Bruneja, Kambodža, Indonēzija, Laosa, Malaizija, Birma/Mjamna, Filipīnas, Singapūra, Taizeme un Vjetnama; angļu "Association of South-East Asian Nations").

Avoti: i1, PnR

Aseba   vietv.

1. Pilsēta Eritrejā, tāda paša nosaukuma zobas administratīvais centrs, 89000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

asēbija

1. Bezdievība, zaimošana dažādās formās: grēksūdzes noslēpuma izpaušana, kulta priekšmetu nolaupīšana, zaimojoša attieksme pret svētbildēm un dievnamiem, apbedījumu, baznīcas rituālu pārkāpšana.

Avoti: SV08

asegajs

1. Īss duramais šķēps zulu un citām karotāju tautām Dienvidāfrikā.

Avoti: LEV

aseismisks   ģeol.

1. Zemestrīču neapdraudēts vai mazapdraudēts.

Aseismisks apgabals— apgabals, kurā zemestrīces nenotiek vai notiek reti.

Avoti: SV99

asēitāte   novec.

1. Dieva īpašība, nebūt atkarīgam ne no kāda ārpus viņa stāvoša cēloņa un mērķa.

Avoti: KV

asējums   -a, v.

1. parasti vsk. Dobspieduma tehnika grafikā un poligrāfijā: zīmējuma pārnešana uz metāla plāksnes un kodināšana; oforts.

Asējuma plate— ar īpašu necaurlaidīgas vielas kārtu pārklāta metāla plate, uz kuras pārnes zīmējumu.

2. Šādā tehnikā veidots mākslas vai poligrāfijas darbs.

Avoti: LLVV

asekretorisks   med.

1. Bez sekrēcijas, sauss.

Avoti: TM

aseksuālisms

1. Dzimuma pazīmju trūkums.

2. Dzimumtieksmes trūkums.

Avoti: SV99

aseksualitāte

1. Seksualitātes, dzimuma pazīmju trūkums.

2. Dzimumtieksmes trūkums.

Avoti: SV69

aseksuāls   med.

1. Bez dzimuma.

Avoti: TM

asekurance   novec.

1. Apdrošināšanās pret nelaimes gadījumiem, īpaši pret uguni.

2. Apdrošināšanas sabiedrība.

Avoti: SV33, SW78

asekurats   novec.

1. Apdrošinātais.

Avoti: SW78

asekurierēt   novec.

1. Apdrošināt.

Avoti: SW78

asellidae   lat.

1. Ūdensēzelīšu dzimta.

Avoti: LD

asellus   lat.

1. Ūdensēzelīšu dzimtas ģints.

Asellus aquqticus— parastais ūdensēzelītis.

Avoti: LD

ASEM   saīs.

1. Āzijas un Eiropas samits (Asia-Europe Meeting").

Avoti: PnR

asemantiskums   val.

1. Nozīmes trūkums valodas elementam vai segmentam.

Avoti: VsV

asemblāža

1. Objektu mākslas paveids - dažādu (citām vajadzībām paredzētu) priekšmetu apkopojums plaknē vai telpā.

Avoti: MkV

asemblers   inf.

1. Mašīnorientēta programmēšanas valoda.

2. Īpaša programma, ka datora programmu pārtulko mašīnvalodā.

Avoti: SV99

asēmija   med.

1. Nespēja saprast un lietot kā sazināšanās līdzekli runu, rakstu vai žestu.

Avoti: TM

asemum   lat.

1. Koksngraužu dzimtas ģints.

Asemum striatum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Asena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandes ziemeļaustrumos ("Assen"), Drentes provinces administratīvais centrs, 67300 iedzīvotāju (2014. g.), kā apdzīvotā vieta dibināta 1257. g., pilsētas tiesības kopš 1809. g.

Avoti: PZT, Wi

Asendelfta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Assendelft"), Ziemeļholandes provincē, 22300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

asenes   apv.

1. Asinis.

Avoti: EH

asenis   apv.

1. Asinis.

Avoti: ViV

asenīši   apv.

1. Dem. --> asinis.

Avoti: EH

asenītes   apv.

1. Kāds augs.

Avoti: EH

asenītis   apv.

1. Dem. --> asinis.

Avoti: EH

asenizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Sanitāro apstākļu uzlabošana (apdzīvotā vietā), sistemātiski aizvācot atkritumus, mēslus.

Avoti: LLVV

asenizators   -a, v.

1. Cilvēks, kas veic asenizācijas darbus.

Avoti: LLVV

asenizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. Veikt asenizācijas darbus, uzlabot sanitāros apstākļus.

Avoti: PP, T

Asenovgrada   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijas dienvidos ("Asenovgrad"), Plovdivas apgabalā, Rodopu priekškalnē, 52850 iedzīvotāju (2014. g.); līdz 1934. g. saucās - Stanimaka.

Avoti: PZT, Wi, LpA

asenpuķe   apv.

1. Asinszāle.

Avoti: EH

Asenraja   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Asenray"), Limburgas provincē, 880 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

asens   apv.

1. Asinis.

Avoti: EH

Asensa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 5950 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

asensdesa   apv.

1. Putraimdesa.

Avoti: ViV

asenskūka   apv.

1. Asinspankūka.

Avoti: ViV

asenssērga   apv.

1. Dizentērija; asinssērga.

Avoti: ViV

asensvārdi   apv.

1. Maģiski vārdi, ar ko aptur asiņu tecēšanu.

Avoti: ViV

asenszāle   apv.

1. Divšķautņu asinszāle.

Avoti: ViV

asentiņas   apv.

1. Dem. --> asinis.

Avoti: EH

asentiņi   apv.

1. Dem. --> asinis.

Avoti: EH

asentiņš   apv.

1. Dem. --> asinis.

Avoti: EH

Asentofta   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 3400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

asenzabas   apv.

1. Sviras, saites, kas satur arkla lemeša koka dakšu ar ilksīm.

Avoti: ME

aseņa   apv.

1. Dem. -> ass 1(1).

2. Dem. -> ass 1(5).

Avoti: KiV

aseņi   apv.

1. Asinis.

Avoti: ViV

aseņlāsītes   apv., hip.

1. Gundegas ("Ranunculus").

Avoti: Aug2

aseņot   apv.

1. Asiņot.

Avoti: EH

aseņpuķe   apv.

1. Plankumainā asinszāle ("Hypericum maculatum").

Avoti: Aug2

aseņsērgs   apv.

1. Dizentērija; asinssērga.

Avoti: ViV

aseņš   apv.

1. Dem. -> ass 1(1).

2. Dem. -> ass 1(5).

Avoti: KiV

asepse   med.

1. Stāvoklis, brīvs no dzīviem patogēniem mikroorganismiem, ko panāk ar fizikāliem līdzekļiem.

Avoti: TM

asepticisms   med.

1. Aseptikas principu ievērošana ķirurģijā.

Avoti: TM

aseptika   -as, s.; parasti vsk.

1. Pasargāšana no mikroorganismiem (dezinficējot ar fizikāliem vai ķīmiskiem paņēmieniem priekšmetus un vidi vai izolējot no inficētiem priekšmetiem).

Avoti: LLVV

aseptiski   apst.

1. Aseptisks.

Avoti: LV87

aseptisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ar aseptikas metodēm atbrīvots no mikroorganismiem.

Aseptiska pārtikas iesaiņošana— pārtikas produktu iesaiņošana, kas novērš mikroorganismu iekļūšanu produkta iesaiņojumā.

Avoti: LLVV

asercija   psih.

1. Sociāla pašapliecināšanās.

Avoti: PsA

aseris   apv.

1. Asaris.

Avoti: KnG

Asernskaja   vietv., vēst.

1. Asares pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

asertorisks   loģ.

1. Faktu konstatējošs, piem., asertorisks spriedums.

Avoti: SV99

asesors   -a, v.; vēst.

1. Amatpersona dažāda ranga tiesu vai citās valsts iestādēs.

Kolēģijas asesors— civildienesta rangs (Krievijā līdz 1917. g.).

2. Senajā Romā - pretora, tiesneša palīgs.

3. Ar tiesu varu apveltīta amatpersona Rietumeiropā viduslaikos.

Avoti: LLVV, SV99

asēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Asējuma (2) izstrāde, izgatavošana apstrājot metāla virsmu.

Avoti: PP, T

asēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izstrādāt, izgatavot asējumu; apstrādāt metāla virsmu, lai iegūtu asējumu.

Avoti: LLVV

asētava   -as, s.

1. Telpa, darbnīca asējumu izgatavošanai.

Avoti: PP, T

asfaltbetons   -a, v.; parasti vsk.

1. Būvmateriāls, asfalta (1) java ar šķembu, grants, oļu pildvielu.

Avoti: LLVV

asfaltēni   -u, v.; ķīm.

1. Naftas u. c. bitumu komponenti, kas sastāv no daudzkodolu aromātiskiem un heterocikliskiem savienojumiem; šķīst hloroformā un benzolā.

Avoti: ZTV

asfaltēšana

1. Asfaltbetona segas ierīkošana lidlaukos, pagalmos, uz autoceļiem, ietvēm, rūpniecisko ēku grīdām, jumtiem u. c.

Avoti: LPE

asfaltēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārklāt ar asfaltbetonu.

Avoti: LLVV

asfaltlaka   -as, s.

1. Dabiska vai mākslīga bituma šķīdums organiskā šķīdinātājā.

Avoti: PP, T

asfalts   -a, v.; parasti vsk.

1. ģeol. Dabiska melna vai brūna, cieta vai puscieta viela, oksidētu naftas ogļūdeņražu maisījums, izplatīts seklās naftas iegulās; izmanto ceļu būvē, elektrotehnikā, ķīmiskajā rūpniecībā.

2. būvn. Saistmateriāls - 25-40% eļļvielu saturošs bitumens, ceļa seguma materiāls.

3. tehnol. Minerālo izejvielu - smilts, šķembu - un organisko saistvielu maisījums, ko lieto ceļa segumam un elektroizolācijai.

4. Asfaltbetons.

Avoti: ZTV, LLVV

asfiksija   med.

1. Patoloģisks stāvoklis, kad elpošanas traucējumu vai apstāšanās dēļ organismā trūkst skābekļa un uzkrājas ogļskābā gāze.

Avoti: ZTV

asfodele   bot.

1. dsk. Liliju dzimtas ģints ("Asphodeline"), graudzālēm līdzīgi Vidusjūras apgabala augi.

Ligūrijas asfodele— asfodeļu suga ("Asphodeline liburnica").

Dzeltenā asfodele— asfodeļu suga ("Asphodeline lutea").

Avoti: DaE

asfodelīne   novec.

1. Liliju dzimtas krāšņumaugs, gk. Krimā un Kaukāzā (5 sugas), tuvs asfodelam.

Avoti: SV69

asfodels   novec.

1. Liliju dzimtas augu ģints ar lieliem ziediem; asfodeli izplatīti Vidusjūras baseina zemēs. Krimā un Kaukāzā aug asfodelam tuvi krāšņumaugi - asfodelīnes (5 sugas).

Avoti: SV69

asgalīgs   apv.

1. Ass; tāds, kam ir ass gals.

Avoti: ME

asgalis

1. Smaile.

Avoti: Lo

asgalītis

1. Dem. --> asgalis.

Avoti: LV93

Asgarda

1. Skandināvu mitoloģijā - vieta, kur mīt dievi; tā sasniedzama pa tiltu, ko sauc par Bifrostu varavīksni (citā versijā tilts Bivrests - varavīksne vai Piena Ceļš); viena no viskrāšņākajām zālēm tur ir Valhalla.

Avoti: IdV, PmV

Ashabada   vietv.

1. Turkmenistānas galvaspilsētas Ašgabatas nosaukums līdz 1919. g.

Avoti: LPE

asi

1. Kisi - tauta Sjerraleones ziemeļrietumos un Gvinejas dienvidos.

Avoti: PZT

ASI   saīs.

1. Starptautiskā stomatologu asociācija (franču "Association stomatologique internationale").

Avoti: i1

āsi   mit.

1. Valdošā dievu (kopskaitā 12) dzimta seno skandināvu mitoloģijā.

Avoti: LPE

Asi   vietv.; novec.

1. Āsī - upe Libānā, Sīrijā un Turcijā.

Avoti: PZT

Āsī   vietv.

1. Upe Libānā, Sīrijā un Turcijā, garums - 571 km, ietek Vidusjūrā; arī Asi; senatnē saucās Oronta.

Avoti: PZT, PuA

Āsiāta   vietv.

1. Pilsēta Grenlandē, salas rietumu piekrastē, aiz polārā loka, 2980 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

asibilācija   novec.

1. Līdzskaņu svelpjoša izruna.

Avoti: LV93

asidents   med.

1. Tāds (simptoms), kas parasti pavada slimību.

Avoti: TM

asideroze   med.

1. Anormāla dzelzs rezervju samazināšanās organismā.

Avoti: MSV

asidols

1. Naftēnskābju maisījums; tumšs, eļļains šķidrums, ko lieto koksnes impregnēšanai, sveķu šķīdināšanai u. c.

Avoti: SV99

asientists   novec.

1. Vergu tirdzniecības sabiedrības loceklis 16.-18. gs.

Avoti: KV

asiento   novec.

1. Spānijas līgumi ar Ameriku un Angliju, 16.-18. gs. par vergu tirdzniecību Spānijas Amerikas kolonijās.

Avoti: KV

asignācija   -as, s.; neakt.

1. Papīra naudas zīme.

2. Naudas piešķīruma apsolījums.

Avoti: LLVV, LV93

asignants   novec.

1. Asignācijas izdevējs.

Avoti: KV

asignātārs   novec.

1. Asignējuma saņēmējs, ja tas ir cita persona nekā tā, kam pārvedums paredzēts.

Avoti: TV

asignate   novec.

1. Asignācija.

Avoti: Lo

asignātes   novec.

1. Asignāti.

Avoti: TV

asignāti

1. Papīrnauda, ko Francijā Satversmes sapulce, izlaida revolūcijas laikā 18. gs. beigās un kas bija apgrozībā 1789.-1796, g.

Avoti: SV69

asignāts   novec.

1. Banka, kas izmaksā asignācijā uzdoto summu.

Avoti: KV

asignējums   -a, v.

1. Rezultāts --> asignēt; asignētā naudas summa.

2. Pilnvara uzņemties īstermiņa saistības vai veikt no valsts budžeta līdzekļiem maksājumus noteiktam mērķim, pamatojoties uz apropriāciju.

Asignējumu aizkavēšana— valsts budžeta līdzekļu asignējumu piešķiršana nākamajam mēnesim nepilnā apjomā, nemainot kopējo asignējumu apjomu.

Asignējumu samazināšana— valsts budžeta līdzekļu asignējumu samazināšana līdz saimnieciskā gada beigām, mainot attiecīgo mēnešu finansēšanas plānus.

Avoti: LLVV, BFvL

asignēšana   jur.

1. Zināmas naudas summas atvēlēšana kādam noteiktam mērķim, pasākumam, programmai utt.

Avoti: JtV1

asignēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Piešķirt (parasti lielu naudas summu kādam mērķim).

Avoti: LLVV

Asikaga   vietv.

1. Ašikaga - pilsēta Japānā.

Avoti: PZT

Asiķu   vietv.

1. Asiķu valks - Asiķvalks, Stendes kreisā krasta pieteka Ventspils novada Ances pagastā.

Avoti: LD, La1

Asiķvalks   vietv.

1. Stendes kreisā krasta pieteka Ventspils novada Ances pagastā, garums - 4 km; Asiķu valks.

Avoti: LD, La1

asilābija   med.

1. Aleksijas veids, kurā slimnieks pazīst atsevišķus burtus, bet nesaprot tos zilbēs un vārdos.

Avoti: TM

asilidae   lat.

1. Laupītājmušu dzimta.

Avoti: LD

asilumi

1. Haņu tautības etniska grupa.

Avoti: PZT

asimetrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Simetrijas trūkums vai tās neievērošana.

Valodas zīmes asimetrija— valodas zīmes formas un satura neatbilstība, piemēram, darbības vārda vienkāršās tagadnes formai "eju" teikumā "Rīt es eju uz teātri" ir nākotnes nozīme.

Funkcionālā asimetrija— valodas zīmes asimetrija; valodas zīmes formas un satura neatbilstība.

Avoti: LLVV, VsV

asimetrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt asimetrija.

Asimetriskā sintēze— ķīmiskās sintēzes veids, kurā, veidojoties jaunam asimetriskam centram (atomam), vienlaikus rodas optiski aktīvi produkti vai vismaz viens optiskais izomērs rodas pārākumā.

Asimetriskais atoms (centrs)— atoms organisko vielu molekulās, kam visi aizstājēji ir savstarpēji atšķirīgi.

Avoti: LLVV, ZTV

asimetriskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> asimetrisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

asimilācija   -as, s.; parasti vsk.

1. psih. Lielākoties nepamanīta pielāgošanās shēmām.

2. biol. Vielu uzņemšana un izmantošana organismam nepieciešamu savienojumu sintēzei.

3. Vienas tautas saplūšana ar otru, pārņemot tās valodu, paražas utt.

4. val. Vienas skaņas pielīdzināšanās citai.

Progresīvā asimilācija— skaņas pielīdzināšanās iepriekšējai skaņai.

Regresīvā asimilācija— skaņas pielīdzināšanās sekojošai skaņai.

Avoti: LLVV, PsA

asimilants

1. Tāds, kas ir asimilējies.

Avoti: PL

asimilāti   -u, vsk. asimilāts, -a, v.; biol.

1. Vielu kopums, kas rodas asimilācijas (1) rezultātā.

Avoti: LLVV

asimilējams   med.

1. Apgūstams; kas spēj asimilēties.

Avoti: TM

asimilēšana

1. Darbība, process --> asimilēt (1).

2. Etnopolitiska darbība, kas vērsta uz kādas tautības vai citas etniskas grupas īpatnību izskaušanu un tās dzīvesveida un izturēšanās pielīdzināšanu pārējam (vairākuma) etniskajam ļaužu kopumam.

3. Darbība, process --> asimilēt (3).

Avoti: PV

asimilēšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Process --> asimilēties.

Avoti: PP, T

asimilēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. biol. Pārvērst (uzņemtas vielas) organisma audu sastāvdaļās.

2. Pielīdzināt sev, padarīt sev līdzīgu (tautu, cilvēku grupu).

3. parasti 3. pers.; val. Pielīdzināt (kādu valodas skaņu) sev (par valodas skaņām).

Avoti: LLVV

asimilētājaudi

1. Zaļo augu pastāvīgie audi, kuros notiek organisko vielu veidošanās no neorganiskām vielām (fotosintēze).

Avoti: LPE

asimilēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. parasti 3. pers.; biol. Pārvērsties organisma audu sastāvdaļās (par organisma uzņemtajām vielām).

2. Pielīdzināties (citai tautai, cilvēku grupai), saplūst (ar citu tautu, cilvēku grupu).

3. parasti 3. pers.; val. Pielīdzināties (citai valodas skaņai) - par valodas skaņām.

Avoti: LLVV

asimmetrija   novec.

1. Asimetrija.

Avoti: KV

asimmetrisks   novec.

1. Asimetrisks.

Avoti: KV

asimpātija   novec.

1. Simpātijas, līdzsajūtas trūkums.

Avoti: KV

asimptomātija   med.

1. Slimības pazīmju trūkums.

Avoti: TM

asimptota   mat.

1. Taisne, kurai neierobežoti tuvojas kāds līknes zars, aizejot bezgalībā.

Avoti: ZTV

asimptotisks

1. Tāds, kas neierobežoti tuvojas.

Avoti: LPE

Asina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tomskas apgabala austrumu daļā, 24600 iedzīvotāju (2010. g.), pilsētas tiesības kopš 1952. g.

Avoti: PZT, Wi

asinains   apv.

1. Asiņains.

Avoti: ĒiV

asinaiņš   apv.

1. Asiņains.

Avoti: ĒiV

asinājums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> asināt.

Avoti: LLVV

asinapse   -es, s.; biol.

1. Sinaptonemālā kompleksa veidošanās traucējums, kas vājina vai pilnīgi izslēdz homoloģisko hromosomu konjugāciju.

Avoti: ĢT

asināšana   tehn.

1. Darbība, process --> asināt.

2. tehn. Instrumenta izgatavošanas beigu operācija (slīpēšana un lepēšana), kurā veido instrumenta griezējasmens optimālo formu un virsmu un griezējšķautņu gludumu; ekspluatācijā nolietota instrumenta griešanas spēju atjaunināšana; asina ar universālām un speciālām asināšanas mašīnām.

Avoti: ZTV

asināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Darīt asu (darba rīku, kam ir asmens); trīt.

// pārn. Izkopt, attīstīt (prātu, retāk dzirdi, redzi).

Avoti: LLVV

asinātava   -as, s.

1. Vieta, telpa, darbnīca (kā) asināšanai.

Avoti: PP, T

asināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.; pareti.

1. Kļūt asākam, vērīgākam (parasti par prātu).

Avoti: LLVV

Asinauka   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Asinovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

asindēle   apv.

1. Dēle.

Avoti: EH

asindetons

1. Stilistisks izteiksmes līdzeklis - tiek izlaisti saikļi, lai atdzīvinātu un akcentētu runu, piem., "atnācu, ieraudzīju, uzvarēju".

Avoti: SV69

asindēze   -es, s.

1. med. Nespēja saistīt atsevišķas idejas vai domas sakarīgā uzskatā.

2. biol. Asinapse.

Avoti: TM, ĢT

asinēhija   med.

1. Nepārtrauktības trūkums struktūrā.

Avoti: TM

asinerģija   med.

1. Patoloģiska nespēja savienot vienkāršas kustības kustību kompleksā.

Avoti: ZTV

asines   apv.

1. Asinszāles ("Hypericum").

2. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

asinēzija   med.

1. Prāta aprobežotība.

Avoti: TM

asinhrondzinējs   el.

1. Maiņstrāvas elektrodzinējs, kura rotora rotācijas frekvence nav vienāda ar magnētiskā griežlauka (sk. lauks) rotācijas frekvenci.

Fāžu rotora asinhrondzinējs— trīsfāžu elektrodzinējs, kura rotora tinumi savienoti zvaigznes slēgumā un pieslēgti pie trim slīdgredzeniem, caur kuriem ar suku starpniecību pieslēdz palaišanas un regulēšanas reostatu.

Īsslēgta rotora asinhrondzinējs— trīsfāžu vai vienfāzes elektrodzinējs, kam rotora tinums sastāv no atsevišķiem stieņiem, kurus rotora abos galos savieno kopā ar diviem gredzeniem, t. i., stieņus saslēdz īsi.

Trīsfāžu asinhrondzinējs— elektrodzinējs, kuru darbina, pieslēdzot trīsfāžu maiņstrāvas avotam.

Vairākātrumu asinhrondzinējs— asinhrondzinējs, ar kuru, mainot statora tinumu slēgumu (savienojumu), iespējams iegūt dažādas magnētiskā griežlauka rotācijas frekvences un līdz ar to dažādus rotora griešanās ātrumus.

Vienfāzes asinhrondzinējs— elektrodzinējs, kuru darbina, pieslēdzot vienfāzes maiņstrāvas avotam.

Avoti: ZTV

asinhronisks

1. Nevienlaicīgs, tāds, kas nesakrīt laikā, asinhrons.

Avoti: SV99

asinhronisms   kino

1. Skaņas un attēla savienojums kinofilmā laika ziņā neatbilstoši realitātei.

Avoti: ZTV

asinhronizēt

1. Padarīt asinhronisku.

Avoti: SV08

asinhronmašīna   el.

1. Asinhrondzinējs.

Avoti: PP

asinhronmotors   el.

1. Asinhrondzinējs.

Avoti: PP

asinhrons

1. Nevienlaicīgs, tāds, kas nesakrīt laikā, asinhronisks.

Asinhrons dzinējs— maiņstrāvas elektrodzinējs, kura rotora griešanās ātrums (pretstatā sinhronam elektrodzinējam) nav vienāds ar statora magnētiska lauka griešanas ātrumu.

Avoti: SV69

asinibioni

1. Indiāņu cilts no siu grupas, dzīvo ASV prēriju zonā, valoda pieder pie hokosiu saimes, rakstība latīņu alfabētā, reliģija - kristiānisms (protestantisms), senāk bija bizonu mednieki.

Avoti: PZT

Asiniboina   vietv.

1. Upe Kanādā ("Assiniboine River"), Saskačevanas un Manitobas provincē, Ziemeļu Redriveras kreisā krasta pieteka, garums - ~750 km.

Avoti: PZT, LpA

asinīgs   apv.

1. Ar asinīm bagāts.

Avoti: ME

asinis   asiņu, s.

1. Sarkans, necaurspīdīgs šķidrums, kas cirkulē cilvēka un dzīvnieku asinsrites sistēmā, pārnēsā organismā skābekli, ogļskābo gāzi, barības vielas, vielmaiņas galaproduktus un veic aizsargfunkcijas.

Sarkans kā asinis— spilgti sarkans.

// pārn. Cilvēka daba; arī temperaments.

// pārn. Izcelšanās, ar to saistīta piederība pie kādas tautas, šķiras u. tml.

Zilās asinis— aristokrātiska izcelšanās.

Avoti: LLVV, ZTV

asinklitisms   med.

1. Bērna galviņas fleksija uz sāniem dzemdībās, paura guļa.

Avoti: TM

Asinnīki   vietv.

1. Zilupes novada Lauderu pagasta apdzīvotās vietas "Osiņņiki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

asinodija   med.

1. Orgasma nesakrišana partneriem dzimuma aktā.

Avoti: TM

Asinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

asinovija   med.

1. Sinoviālā šķidruma trūkums.

Avoti: TM

Asinovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

2. Ludzas novada Istras pagasta apdzīvotās vietas "Osinovka" nosaukuma variants.

3. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Osinovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

asins   asins, dsk. ģen. asiņu, s.; pareti, biol.

1. Asinis.

Asins pagatavojumi— no asinīm iegūtas zāles (konservētas asins sastāvdaļas).

Asins atjaunošana— dzīvnieku audzēšanas metode, pēc kuras tīraudzēšanas ietvaros pieļaujama to šķirņu ģenētiskā materiāla izmantošana, kas piedalījušās šķirnes izveidošanā.

Asins milti— vērtīgs, olbaltumvielām bagāts barības līdzeklis, ko iegūst no svaigām asinīm, tās koagulējot, presējot, žāvējot un samaļot; izlieto bagātinātājpiedevu un kombinētās lopbarības sastāvā.

Asins nolaišana— apzināta asinsvadu atvēršana, lai nolaistu asinis.

Avoti: ZTV

asinsaina   -as, s.; med.

1. Elementārāko asins analīžu rezultāti, to kopums.

Avoti: LLVV

asinsaizstājējs   -a, v.; med.

1. Asins aizstājējs - šķidrums, kas intravenozi ievadīts var daļēji aizstāt asinis.

Avoti: PP, T

asinsakmens

1. Sarkanas krāsas ahāts.

Avoti: SG

asinsapgāde   -es, s.; parasti vsk.; fiziol.

1. Orgānu, ķermeņa daļu apgāde ar asinīm.

Avoti: LLVV

asinsatriebība   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Seno cilšu paraža atriebt radinieka nonāvēšanu, nogalinot slepkavu vai kādu no viņa cilts locekļiem.

Avoti: LLVV

asinsbalss   -balss, dsk. ģen. -balsu, s.

1. Saikne starp asinsradiniekiem, vienas tautas pārstāvjiem u. tml.

Avoti: MLVV

asinsblakts   biol.

1. Kukaiņu klases blakšu kārtas dzimta ("Cimicidae"), sīkas (2-6 mm) bezspārnainas blaktis ar stipri saplacinātu, ovālu ķermeni, ~40 s., Latvijā konstatētas 2 s. - gultas blakts un bezdelīgu blakts.

Avoti: LD

asinsbrālība   -as, s.; parasti vsk.

1. Cieša, pašaizliedzīga draudzība, cīņas savienība, parasti grūtos apstākļos.

2. Savienība starp cilvēkiem, kas apliecināta ar asinīm īpašā rituālā.

Avoti: LLVV

asinsbrāļi   -u, vsk. asinsbrālis, -ļa, v.

1. Cilvēki, kurus saista cieša, pašaizliedzīga draudzība, cīņas savienība, parasti grūtos apstākļos.

2. Cilvēki, kas īpašā rituālā noslēguši asinsbrālību (2).

Avoti: LLVV

asinscirkulācija   -as, s.; parasti vsk.; fiziol.

1. Asinsrite.

Avoti: LLVV

asinsdarbs   -a, v.; poēt.

1. Nežēlīga slepkavība, nogalināšana.

Avoti: LLVV

asinsdēle   novec.

1. Īstā dēle, žokļudēļu dzimtas suga, agrāk daudz lietota medicīnā asiņu nolaišanai, Latvijā agrāk audzēta ārstniecības vajadzībām un izgājusi arī vietām savvaļā.

Avoti: KV

asinsdesa   -as, s.

1. Desa, kuras galvenā sastāvdaļa ir (parasti cūkas) asinis.

// apv. Putraimdesa.

Avoti: LLVV, ViV

asinsdevējs   novec.

1. Donors.

Avoti: Lo

asinsdienests   jur.

1. Ārstniecības iestāžu un to struktūrvienību kopums, kas sagatavo asins pagatavojumus un nodrošina ārstniecības iestāžu apgādi ar tiem.

Avoti: LatV

asinsdonors   med.

1. Cilvēks, kas dod savas asinis pārliešanai, donors (1).

Asinsdonoru centrs— valsts iestāde, kas sagatavo asinis un asins komponentus, pārbauda asins paraugus un apgādā ārstniecības iestādes ar kvalitatīvām konservētām asinīm, asins komponentiem un preparātiem.

Avoti: LE1

asinsdziras   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

asinsdzīras   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

asinsdzīres   -ru, s.; tikai dsk.; poēt.

1. Izrēķināšanās slepkavojot, spīdzinot un tīksmināšanās par to.

Avoti: LLVV

asinsgrēks   -a, v.; parasti vsk.

1. Dzimumattiecības starp tuviem asinsradiniekiem.

Avoti: LLVV

asinsgrupa   -as, s.; med.

1. Iedzimta un dzīves laikā nemainīga asiņu īpašība, kuru nosaka eritrocītos esošās olbaltumvielas.

Avoti: LLVV

asinsizliešana   -as, s.; parasti vsk.

1. Nogalināšana, slepkavība (parasti masveidā); bruņota sadursme, kurā iet bojā daudz cilvēku.

Avoti: LLVV

asinsizplūdums   -a, v.; med.

1. Asiņu sastrēgums (orgānos, audos), asinīm izplūstot no bojātiem asinsvadiem.

Avoti: LLVV

asinskalps   novec.

1. Bende.

Avoti: Lo

asinskaraša   apv.

1. No svaigām asinīm un miežu miltiem samīcītas pacietas mīklas plācenīši, ko cepj uz pannas.

Avoti: MtL

asinskāre   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> asinskārs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> asinskārs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; asinskārība (1).

Avoti: LLVV

asinskārība   -as, s., parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> asinskārs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; asinskāre (2).

2. Asinskāre (1).

Avoti: LLVV

asinskārīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Asinskārs (1).

2. Asinskārs (2).

Avoti: LLVV

asinskārīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> asinskārīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

asinskārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (dzīvnieks), kas kāro asiņu.

2. Tāds (cilvēks), kas alkst, kāro slepkavot, spīdzināt.

3. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

asinskauja   -as, s.; poēt.

1. Kauja, kas prasa daudz upuru.

Avoti: LLVV

asinskāzas   novec.

1. Bērtuļa nakts - hugenotu apkaušana, kas sākās 1572. g. 24. augustā, kad Parīzē uz karaļa māsas Margeritas kāzām bija saplūdis liels vairums hugenotu.

Avoti: KV

asinskūka   apv.

1. Pankūka, kuras mīkla gatavota, iejaucot miltus asinīs.

Avoti: ĒiV

asinsķermenis   novec.

1. vsk. Asinsķermenīši.

Avoti: LV93

asinsķermenīši   -u, vsk. asinsķermenītis, -ša, v.; fiziol.

1. Asiņu formelementi - eritrocīti, leikocīti, trombocīti.

Avoti: LLVV

asinsķermenītis   -ša, v.; vsk.

1. Asinsķermenīši.

Avoti: LV87

asinslaide   apv.

1. Asins nolaišana.

Avoti: EH

asinslaidis   apv.

1. Speciālists asins nolaišanā.

Avoti: EH

asinslaišana   novec.

1. Asins nolaišana.

Avoti: Lo

asinsliecinieks   rel.

1. Kristīgās draudzes loceklis, kas vajāšanu laikā atdevis dzīvību par savu ticību.

Avoti: KV

asinsloks   -a, v.; anat.

1. Noslēgta asinsvadu grupa organismā.

Avoti: LLVV

asinsmaize   apv.

1. Maize, kuras mīkla gatavota, iejaucot miltus asinīs.

Avoti: ĒiV

asinsmeldri   apv.

1. Rūsganā blizme ("Blysmus rufus").

Avoti: Aug2

asinsmilti   novec.

1. Pulveris, ko pagatavo no lopkautuvēs sakrātām asinīm, tās karsējot ar ūdens tvaikiem, lai sarecinātu olbaltumu, kas pēc sarecēšanas nosēžas.

Avoti: KV

asinsmuša

1. dsk. Mušu dzimtas triba, smeceris pārragojies, ar to sūc zīdītāju, retāk putnu asinis, gk. tropos 5-7 ģ., 40 s., Latvijā 3 ģ., 4 s.

Avoti: LPE

asinsnolaišana   novec.

1. Asins nolaišana.

Avoti: Lo

asinspankūka   apv.

1. Pankūka, kuras mīkla gatavota, iejaucot miltus asinīs.

Avoti: ViV

asinspārkaļķojums   apv.

1. Asinsvadu pārkaļķojums.

Avoti: ĒiV

asinspārliešana   s.

1. Cilvēka asiņu vai to sastāvdaļu ievadīšana otram cilvēkam ārstnieciskos nolūkos.

Avoti: MLVV

asinspēdas   sar.

1. Asiņu pilieni vai smērējumi uz dzīvās vai nedzīvās zemsegas, augsnes, sniega un augiem, kas medībās liecina par dzīvnieka ievainojumu.

Avoti: Vng

asinspirts   -pirts, dsk. ģen. -pirtu, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Nežēlīga masveida izrēķināšanās, slepkavošana; asinsizliešana.

Avoti: LLVV

asinsplūdi   -u, v.; tikai dsk.; poēt.

1. Cilvēku masveida iznīcināšana; asinsizliešana.

Avoti: LLVV

asinspuķe   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

2. Gundegas ("Ranunculus").

3. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

4. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

5. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

asinsrade   -es, s.; parasti vsk.; fiziol.

1. Asiņu formelementu (galvenokārt eritrocītu) rašanās process.

Avoti: LLVV

asinsradinieks   -a, v.

1. Cilvēks, kuru ar kādu citu saista asinsradniecība.

Avoti: LLVV

asinsradniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Radniecība starp cilvēkiem, kuriem ir kopēja izcelšanās (piemēram, starp bērniem un vecākiem, brāļiem un māsām, brālēniem un māsīcām).

Avoti: LLVV

asinsradniecisks   novec.

1. Tāds, kam ir kopēja izcelsme (ar ko).

Avoti: Lo

asinsrece   med.

1. Fizioloģiska asins recekļa veidošanās, kurš aizsprosto asinsvadu pēc tā bojājuma, lai mazinātu asins zudumus.

Avoti: VE

asinsriņķošana   -as, s.; parasti vsk.; fiziol.

1. Asinsrite.

Avoti: LLVV

asinsrite   -es, s.; parasti vsk.

1. Nepārtraukta asins plūsma asinsrites sistēmā.

Asinsrites sistēma— vaļēja vai slēgta cilvēka un dzīvnieku asinsvadu un dobumu sistēma, pa kuru plūst asinis vai hemolimfa.

Avoti: LLVV

asinssaindēšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.; med.

1. Saindēšanās, ko izraisa asinīs iekļuvušie mikrobi.

Avoti: LLVV

asinssajaukšana   novec.

1. Asinsgrēks, incests.

Avoti: Lo

asinssakne   apv.

1. Stāvais retējs ("Potentilla recta").

Avoti: Aug2

asinssālis   novec.

1. Kālija dzelzs cianīdi, ko agrāk ieguva karsējot asinis.

Dzeltenās asinssālis— kālija ferrocianīds, K4Fe(CN)6.

Sarkanās asinssālis— kālija ferricianīds, K3Fe(CN)6.

Avoti: KV

asinssarkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Asiņu krāsā, spilgti sarkans.

Avoti: LLVV

asinssērdzīgs   novec.

1. Tāds, kas cieš no asinssērgas.

Avoti: Lo

asinssērga   -as, s.; parasti vsk.

1. sar. Asiņaina caureja (mājlopiem).

2. novec. Dizentērija.

Avoti: LLVV

asinssērgs   apv.

1. Dizentērija; asinssērga.

Avoti: ViV

asinsserums   novec.

1. Lipīgu slimību dziedniecībā izmantots šķidrums, ko iegūst zirgam iepotējot slimības dīgļus un pēc kāda laika, kad izstrādājušās aizsargvielas, nolaižot asinis, no kurām atšķir serumu - sūkalas.

Avoti: KV

asinsslimības   novec.

1. Kopējs nosaukums mazasinībai un bāluma kaitei; anaimijas.

Avoti: KV

asinssniegs   novec.

1. Kalnājos un polārzemēs dažkārt sastopamais sarkanais sniegs, kam krāsu piedod zināmi mikroorganismi, kas attīstās uz sniega virsas un tā virskārtā.

Avoti: LME

asinsspalvas   -u, vsk. asinsspalva, -as, s.

1. Pirmās spalvas, kas izaug putniem pēc izšķilšanās.

Avoti: LLVV

asinsspiediens   -a, v.; parasti vsk.; fiziol.

1. Asiņu spiediens uz asinsvadu sieniņām.

Avoti: LLVV

asinssporaiņi   biol.

1. Sporaiņu tipa kokcīdiju klases kārta ("Haemosporidia"), vienšūņi, zīdītāju, putnu un rāpuļu eritrocītu un endotēliju šūnu parazīti.

Avoti: LD, ZTV

asinsstrutenes   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

asinssūce   novec.

1. Apšu beka.

Avoti: Lo

asinssūcējs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas sūc citu dzīvnieku un cilvēka asinis (par dzīvnieku).

// pārn. Cilvēks, kas tīko slepkavot, spīdzināt; nežēlīgs ekspluatators.

Avoti: LLVV

asinssūkalas   novec.

1. Asinsserums.

Avoti: KV

asinssuns   -suņa, v.

1. Suns, kas apmācīts uzbrukt un kost cilvēkam.

// pārn. Asinskārs cilvēks; slepkava.

Avoti: LLVV

asinssviests   apv.

1. Aizdars no gaļas sālījuma.

Avoti: BB

asinstēja   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

asinstrauki   apv.

1. Dzīslas.

Avoti: VV

asinsuts   novec.

1. Jaunu ābeļu un to zaru kaitēklis no lapu utu dzimtas.

Avoti: KV

asinsvadi   -u, vsk. asinsvads, -a, v.; anat.

1. Cauruļveida orgāni (artērijas, vēnas, kapilāri), pa kuriem plūst asinis.

Avoti: LLVV

asinsvārdi   apv.

1. Maģiski vārdi, kam piedēvēta spēja apturēt asiņošanu.

Avoti: ĒiV

asinsverdums   novec.

1. Asinsizplūdums.

Avoti: Lo

asinszāle   -es, s.

1. dsk.; bot. Divdīgļalpju klases dzimta ("Hyperiaceae syn. Guttiferae"), 820 sugas (gk. tropu joslā), Latvijā 1 ģ.

2. Šīs dzimtas ģints ("Hypericum"), 200-400 sugas, Latvijā 3 sugas, daudzgadīgi lakstaugi ar pretējām lapām un dzelteniem ziediem.

Daudzlapu asinszāle— asinzāļu suga ("Hypericum polyphyllum").

Divšķautņu asinszāle— asinzāļu suga ("Hypericum perforatum").

Foresta asinszāle— asinszāļu suga ("Hypericum forrestii").

Hūkera asinszāle— asinszāļu suga ("Hypericum hookerianum").

Kausu asinszāle— asinszāļu suga ("Hypericum calycinum").

Kuplā asinszāle— asinszāļu suga ("Hypericum prolificum").

Plankumainā asinszāle— asinszāļu suga ("Hypericum maculatum", agrāk "Hypericum quqdrangulum").

Pūkainā asinszāle— asinszāļu suga ("Hypericum hirsutum").

Urālu asinszāle— asinszāļu suga ("Hypericum uralum").

3. apv. Ārstniecības brūnvālīte ("Sanguisorba officinalis").

4. apv. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

5. apv. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

6. apv. Lielā strutene ("Chelidonium majus").

7. vsk. Asinszāles.

Avoti: LD, Aug2, DaE

asinszālīte   -es, s.; apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

asinszāļaugi   -u, v.

1. Tējasaugu rindas dzimta, koki, krūmi, lakstaugi ar vienkāršām, pretēji vai mieturī sakārtotām lapām; ~50 ģ., 900 s.

Avoti: PDE

asinsziedi   -u, v., apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

asintaksija   med.

1. Pareizas embrionālās attīstības traucējums.

Avoti: TM

asintiņas

1. Dem. --> asins.

Avoti: LV93

asiņaini   apst.

1. Asiņains.

Avoti: LV87

asiņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir daudz asiņu; tāds, kas satur daudz asiņu.

2. Tāds, kas asiņo.

3. Notraipīts ar asinīm; klāts ar asinīm.

4. Saistīts ar asinsizliešanu, nogalināšanu u. tml.; nežēlīgs.

5. Asiņu krāsā, spilgti sarkans.

// pārn. Tāds, kas vēstī smagu cīņu.

Avoti: LLVV

asiņāt   apv.

1. Asiņot.

Avoti: KiV

asiņkūka   apv.

1. Asinskūka.

Avoti: ĒiV

asiņmore   apv.

1. Villainā gundega ("Ranunculus lanuginosus").

Avoti: EH

asiņošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Process --> asiņot.

Ārējā asiņošana— asins izplūšana no ārējām brūcēm, ievainojumiem.

Iekšējā asiņošana— iekšēja asins izplūšana organisma audos vai dobumos.

Avoti: LLVV

asiņot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Būt tādam, no kura izplūst asinis (par ķermeņa daļām, brūcēm).

Avoti: LLVV

asiņots   apv.

1. Asiņains.

Avoti: EH

asiņpuķe   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

2. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

3. Purva vārnkāja ("Comarum palustre").

Avoti: Aug2

asiņzāle   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

2. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

Avoti: Aug2

asio   lat.

1. Pūču dzimtas ģints.

Asio flammeus— purva pūce.

Asio otus— ausainā pūce.

Avoti: LD

asipka   apv.

1. Lopbarības milti.

Avoti: KiV

Asipoviči   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Mogiļevas apgabalā, 32400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

asīr.   saīs.

1. Asīriešu.

Avoti: i1

Asīra   vietv.

1. Saūda Arābijas mintaka ("Asir"), atrodas valsts dienvidrietumu daļā, administratīvais centrs - Abha.

Avoti: PZT, PuA

Asirata   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - dievu un cilvēku māte, dieva Ela sieva, auglības dieviete, bija saistīta arī ar ūdens stihiju, viņas kults bija saistīts ar sakrālo prostitūciju.

Avoti: Mit

asīrieši   -u, v.

1. Tauta, dzīvo Irānā (Rezaijes ezera rietumu krastā), Irakā (uz ziemeļiem no Mosulas), Gruzijā un Armēnijā, Sīrijā (Haburas upes ielejā), arī Libānā, Jordānijā, ASV; valoda (jaunsīriešu) pieder pie semīthamītu saimes semītu grupas.

2. Senās Asīrijas pamatiedzīvotāji.

Asīriešu vadžu (ķīļu) raksti— Seni Vidusāzijas monumentālraksti no ķīļveidīgām zīmēm; tanīs ietilpst grūti lasāmie babiloniešu un asīriešu vadžu rakstiem līdzīgie.

Avoti: LLVV, GV

Asīrija

1. Sena valsts tagadējās Irākas teritorijā, kas sāka veidoties ap 20. gs. p. m. ē., lielāko uzplaukumu sasniedza ap 9.-7. gs. p. m. ē., bet ap 600. g. p. m. ē. to sagrāva Babilonija un Mēdija.

Avoti: MkV

asiriologs   -a, v.

1. Asirioloģijas speciālists.

Avoti: PP, T

asirioloģija   -as, s.

1. Zinātne, kas pētī seno Mezopotāmijas tautu (šumeru, babiloniešu, asīriešu u. c.) vēsturi, valodu un rakstu (ķīļu rakstu).

Avoti: SV69

asirioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar asirioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

asist.   saīs.

1. Asistents (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

asistence   novec.

1. Klātstāvēšana, piepalīdzēšana.

Avoti: SW78

asistentbibliotekārs   -a, v.

1. Kvalificēts bibliotekārs, kas parasti strādā kopā ar pieredzējušāku darbinieku.

Avoti: BiP

asistents   -a, v.

1. Zinātniskais nosaukums Latvijas Republikas augstskolās un zinātniskās pētniecības iestādēs.

2. Speciālista palīgs; darbības galvenā, atbildīgā veicēja palīgs.

3. Aptiekas darbinieks, kas pēc receptes pagatavo zāles.

Avoti: LLVV

asistēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Veikt asistenta (1) pienākumus, būt par speciālista, darbības galvenā, atbildīgā veicēja palīgu.

Avoti: LLVV

asistierēt   novec.

1. Asistēt.

Avoti: SW78

asistolija   med.

1. Sirds muskuļa saraušanās vājums, kas izraisa sirdsdarbības atslābumu.

Avoti: SV99

Asīte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekules novada Priekules pagastā 10 km no Priekules, izveidojusies muižas "Bagge-Assieten" teritorijā.

2. Asītes pagasts - pastāvēja Liepājas apriņķī līdz 1949. g., mūsu dienās teritorija ietilpst Priekules, Embūtes un Vaiņodes pagastā.

3. Asītes pilskalns - atrodas Priekules novada Priekules pagastā, Liepājas-Ezeres ceļa labajā pusē, ~0,5 km uz austrumiem no bijušās Asītes muižas, dienvidu pusē pilskalns nocietināts ar valni un grāvi, kuru priekšā ir vēl viena vaļņa un grāvja paliekas, plaknums ~20 x 35 m, nelīdzens, taisnstūrveidīgs, vēstures avotos vietvārds "Assiten" pirmoreiz minēts 1253. g.

Avoti: LPag, LC

asīte

1. Dem. --> ass 2.

Paķert uz asīti— pavizināt.

Paņemt uz asīti— pavizināt.

Avoti: LV93, SLG

asīte

1. Dem. --> ass 3.

Avoti: LV93

asitija   med.

1. Riebums pret ēdienu; badošanās.

Avoti: MSV

asītnieki

1. Priekules pagasta apdzīvotās vietas "Asīte" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Asīze

1. vietv. Pilsēta Itālijā ("Assisi"), Umbrijas reģiona Perudžas provincē, 27800 iedzīvotāju (2014. g.), te atrodas 13. gs. celtā Sv. Asīzes Franciska baznīca, zem kuras apbedīts šis svētais, šajā baznīcā darbojās Itālijas lielie fresku gleznmotāji - Čimabue, Džoto, P. Kavallīni, S. Martīni un brāļi Lorenceti.

Sv. Asīzes Francisks— itāļu baznīcas darbinieks (Francis of Assisi; 1181.-1226. g.), 1209. g. nodibināja Franciskāņu ordeni, kas atbalstīja askētismu, sludināja prieku un cilvēkmīlestību.

Avoti: Wi, LpA, MkV

asīze

1. Viduslaikos Rietumeiropā - kādas padomes vai tiesas svinīga sēde, kā arī tajā pieņemtie lēmumi.

2. Anglijā un Francijā - periodiski sasaucamas tiesas sēdes ar zvērināto piesēdētāju līdzdalību, kurās izskata smagus kriminālnoziegumus.

Avoti: SV69

Asja   mit.

1. Islāma mitoloģijā - Mozus laikā Ēģiptē valdošā faraona sieva.

Avoti: Mit

asjenda

1. Liela muiža Latīņamerikā.

Avoti: LPE

asjento

1. Spānijas valdības līgums 16.-18. gs. ar atsevišķām personām, tirdzniecības kompānijām, valstīm par nēģeru vergu ievešanas monopolu spāņu kolonijās Amerikā.

Avoti: LPE

Asjūta   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē ("Asyūt"), Nīlas krastā, ~400 km augšpus Kairas, tāda paša nosaukuma muhāfazas administratīvais centrs, 397700 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

ASK   saīs.

1. Armijas sporta klubs.

Avoti: i1

Askanija   vietv.

1. Askanija Novas rezervāts - atrodas Ukrainas dienvidos, Hersonas apgabalā, platība 110 kvadrātkilometru, dibināts 1921. g., lai pētītu savvaļas graudzāļu bioloģiju un ekoloģiju, stepes augāja atjaunošanu un saglabāšanu, kā arī lai aklimatizētu retas dzīvnieku sugas un izstrādātu aizsardzības metodes, dendrārijā >150 koku un krūmu sugu.

Avoti: PZT, LpA

Askanijs   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - Trojas varoņa Aineja un viņa pirmās sievas Kreūsas dēls, Anhīsa un dievietes Veneras (grieķu Afrodītes) mazdēls, kurš nodibināja Albalongas pilsētu Latijā un tās valdnieku dinastiju, viņš bija Romas dibinātāju Romula un Rema pirmsencis.

Avoti: PmV

askaricīds   med.

1. Līdzeklis, kas nogalina cērmes.

Avoti: TM

askarīda   -as, s.

1. Cērme - nematožu klases tārps (ap 120 sugām), kas parazitē zīdītāju un cilvēka zarnu traktā.

Avoti: LLVV

askaridoze

1. Slimība, ko izraisa cilvēka un dzīvnieku organismā parazitējošās askarīdas (cērmes).

Avoti: SV99

askars

1. Afrikāņu karavīrs kādreizējā Vācijas Austrumāfrikā.

Avoti: SV08

Askea   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ascea"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 5700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

askēlija   med.

1. Apakšstilba vai kājas attīstības traucējums, trūkums.

Avoti: TM

askers

1. Turku kareivis.

Avoti: SV69

Askersunda   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Erebrū lēnē, 3900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

askētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs askētam, askētismam; ļoti atturīgs, vienkāršs.

Avoti: LLVV

askētiskums   v.

1. Apzināta pašierobežošanās, juteklisko tieksmju pārvarēšana, vientulība, grūti izpildāmu svinīgu solījumu īstenošana, lai adepts sasniegtu kādu garīgu mērķi vai iegūtu dažādas pārdabiskas spējas.

Avoti: MrJ

askētisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Juteklisko tieksmju pārvarēšana un atteikšanās no dzīves labumiem, lai sasniegtu kādu reliģisku vai tikumisku ideālu.

2. Ļoti atturīgs, vienkāršs dzīves veids.

Avoti: LLVV

askēts   -a, v.

1. Cilvēks, kas dzīvo pēc askētisma (1) principiem.

2. Cilvēks, kas dzīvo ļoti atturīgi, vienkārši.

Avoti: LLVV

askēze   -es, s.; parasti vsk.

1. Askētisma (1) prasībām atbilstošs dzīves veids.

2. Ļoti atturīgs, vienkāršs dzīves veids.

Avoti: LLVV

aski   biol.

1. Asku sēņu veidojumi, kas rodas pēc dzimumprocesa.

Avoti: ZTV

Askima   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Estfollas filkē, 15400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

askīts   novec.

1. Šķidruma sakrāšanās vēdera dobumā.

Avoti: SV33

asklēpija   biol.

1. dsk. Divdīgļlapju klases genciānu rindas dzimta ("Asclepiadaceae"), vijīgi krūmi vai lakstaugi, retāk koki, ~290 ģ., ~2000 s., gk. tropu un subtropu joslā, Latvijā konstatētas 2 ģintis.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Asclepias"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Bumbuļu asklēpija— asklēpiju suga ("Asclepias tuberosa"), ko reizēm audzē saulainās, sausās vietās.

Sīrijas asklēpija— asklēpiju suga ("Asclepias syriaca"), kas Latvijā ir dārzbēglis, sastopama ļoti reti.

Avoti: LD, DaE

asklēpijaugi

1. Divdīgļlapju klases genciānu rindas dzimta ("Asclepiadaceae"), vijīgi krūmi, lakstaugi, retāk koki ar vienkāršām lapām, kas sakārtotas pretēji vai mieturos; ~300 ģ., >2000 s.

Avoti: PDE

Asklēpijs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dieva Apollona un nimfas Koronīdas dēls, ārstniecības dievs sengrieķu mitoloģijā; tas pats, kas romiešu mitoloģijā - Eskulāpijs.

Avoti: SV99, Mit

asknaibles   -ļu, s.; tikai dsk.

1. Asas knaibles (piemēram, stiepļu pārkniebšanai).

Avoti: LLVV

askniebes   novec.

1. Asknaibles.

Avoti: Lo

askobola   biol.

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases kaussēņu rindas dzimta ("Ascobolaceae"), Latvijā konstatētas 6 ģ., 12 s.

Avoti: LD

askofēns   med.

1. Nesteroidāls pretiekaisuma līdzeklis, kombinēts medikaments.

Avoti: VE

askogons

1. Askomicēšu sievišķā dzimumorgāna paplašinātā apakšējā daļa; dažām askomicētēm - viss sievišķais dzimumorgāns.

Avoti: LD

askohitas   biol.

1. Sferopsīdu dzimtas ģints ("Ascochyta"), viena no lielākajām nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma ģintīm, parazītiskas un fakultatīvi saprofītiskas sēnes, parazitē gk. uz augu lapām, ~400 sugu, Latvijā konstatētas 135 sugas.

Avoti: LD

askoks   apv.

1. Vienu asi (~2,13 m) garš koks mērīšanai.

Avoti: ViV

Askoli   vietv.

1. Askoli Pičēno - pilsēta Itālijas centrālajā daļā ("Ascoli Piceno"), Markes reģiona provinces administratīvais centrs, 49900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Askoli Pičēno province - Itālijas Markes reģiona province ("Provincia di Ascoli Piceno"), platība - 1228 kvadrātkilometri, 212800 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 49 komūnās.

3. Askoli Santriāno - pilsēta Itālijā ("Ascoli Satriano"), Apūlijas reģiona Fodžas provincē, 6250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

askomicētes   -šu, s.; med.

1. Asku sēnes - augstākās sēnes, kuru dzimumvairošanās notiek ar sporām, kas attīstās maisveidīgās vai cilindriskās somiņās - askos.

Avoti: SV99

askomicēti   med.

1. Asku sēnes jeb somiņsēnes, augstāko sēņu klase; to raksturo daudzšūnu micēlijs un dzimumvairošanās sporu veidošanās īpašās šūnās - somiņās jeb askos.

Avoti: TM

Askona   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Ascona"), Tičīno kantonā, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

askorbāts   med.

1. Askorbīnskābes sāls.

Avoti: TM

askorbīnoksidāze

1. Oksidoreduktāžu klases ferments, kas atrodas augos, katalīzē askorbīnskābes oksidēšanos par dehidroaskorbīnskābi un ūdeņraža peroksīdu.

Avoti: LPE

askorbīnskābe   -es, s.; parasti vsk.

1. Organiska viela, kas nepieciešama normālai vielmaiņai cilvēka un dzīvnieku organismā; arī C vitamīns; pārtikas piedeva E300.

Avoti: LLVV, Zkp

askorbūrija   med.

1. Askorbīnskābes klātiene urīnā.

Avoti: MSV

Askota   vietv.

1. Ciemats Anglijas dienvidos, 7 km no Vindzoras, kur kopš 1711. g. ik gadus jūnijā notiek jāšanas sacensības.

Avoti: LEV

asks

1. Īpašs asku sēņu orgāns, kurā pēc apaugļošanās norisinās mejoze un veidojas haploidālas sporas (askusporas).

Asku ķērpji— plašākā ķērpju klase ("Ascolichenes"); lapoņus veido asku sēnes, kurām ir raksturīga simbioze ar aļģēm.

Asku sēnes— sēņu nodalījums ("Ascomycota"), augstākās sēnes, kam ir daudzšūnu micēlijs un sporas veidojas askos; askusēnes.

Avoti: LPE, ZTV

Asks   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - viens no pirmajiem diviem cilvēkiem (otrs - viņa sieva Embla), kurus radīja dievi Odins, Lokijs un Hēnirs izveidoja no jūras krastā atrastiem kokiem, atdzīvināja un deva tiem vārdus.

Avoti: Mit

askusēnes

1. Sēņu valsts nodalījums ("Ascomycota"), augstākās sēnes ar šūnās sadalītu micēliju; ~30 tūkst. s., Latvijā konstatētas ~230 ģ., 640 sugas; asku sēnes.

Avoti: LD, PDE

askusporas

1. Haploidālas sporas, kuras veidojas asku sēņu vairošanās procesā.

aslaiviņa   biol.

1. dsk. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Oxytropis"), daudzgadīgi lakstaugi ar nepārī plūksnainām lapām; ~350 s., Latvijā konst. 1 s.

Pūkainā aslaiviņa— aslaiviņu suga ("Oxytropis pilosa"), Latvijā reti sastopama sausos uzkalniņos, gaišdzelteniem ziediem.

Avoti: LD

aslaivīte   bot.; novec.

1. Aslaiviņa.

Avoti: Bv

āslaka   apv.

1. Nicīgs apzīmējums sievietei.

Avoti: EH

Aslanapa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Aslanapa"), Kitahjas ilā, 1550 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

aslapains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir asas lapas.

Avoti: PP, T

aslape   biol.

1. dsk. Grīšļu dzimtas ģints ("Cladium"), līdz 2 m augsti daudzgadīgi lakstaugi, kam lapas malas un vidusdzīsla ir dzeloņaini zobainas, ~5 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Dižā aslape— aslapju suga ("Cladium mariscus"), aizsargājama.

Avoti: LD

aslapu

1. Tāds (augs), kam ir asas lapas.

Avoti: PP, T

Aslāra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Asslar"), Hesenes federālajā zemē, 13600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ASM   saīs., vietv.

1. Amerikāņu Samoa, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Asmags   mit.

1. Islāma mitoloģijā - viens no ļaunuma dieva Ahrimāna radītajiem dēmoniem, strīdu un un nesaskaņu dievs, viens no ļaunākajiem dēmoniem.

Avoti: Mit

asmaliņa   tehnol.

1. Asas metāla paliekas uz izstrādājuma virsmas šķautnēm, kuras rodas tehnoloģiskā procesa starpoperācijā.

Avoti: Tv01

asmalis   biol.

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Ostomidae syn. Peltidae"), plēsīgas vaboles, daudzas iznīcina mizgraužus un to kāpurus, Latvijā konstatētas ~6 sugas.

Rūsganais asmalis— asmaļu suga ("Ostoma ferruginea syn. Peltis ferruginea").

Avoti: LD

Asmaņa   vietv.; nelok.

1. Asmaņa ezers - Asmenis, ezers Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

Avoti: LD

Asmara   vietv.

1. Asmera - Eritrejas galvaspilsēta.

Avoti: LEV

asme   apv.

1. Smaile.

Avoti: Lo, ME

asmēlis   novec.

1. Zobgalis, cilvēks ar asu mēli.

Avoti: LV93

asmenis   apv.

1. Asmens.

Avoti: ME

asmenītis   novec.

1. Dem. --> asmens.

Avoti: LV93

Asmenis   vietv.

1. Ezers Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā, platība - 4,8 ha, garums - ~400 m, lielākais platums - ~250 m, viens no Dzērbenes ezeriem.

Avoti: LD, La1

Asmenītis   vietv.

1. Ezers Madonas novada Vestienas pagastā, garums - ~600 m, lielākais platums - ~400 m.

Avoti: LD

asmens   asmens, dsk. asmeņi, v.

1. Asā (griežamo, cērtamo rīku vai cērtamo, duramo auksto ieroču) daļa, mala.

Avoti: LLVV

Asmens   vietv.

1. Asmenis - ezers Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

Avoti: LD, La1

asmeņvīle   novec.

1. Zobenveida vīle.

Avoti: Lo

Asmera   vietv.

1. Eritrejas galvaspilsēta (angļu valodā "Asmara"), atrodas Etiopijas kalnienes ziemeļos, 2300 m virs jūras līmeņa, 593000 iedzīvotāju (kopā ar piepilsētām 1,09 miljoni, 2007. g.).

Avoti: LģE

asminis   apv.

1. Asmens.

2. Cirvja asā mala.

3. Izkapts asā mala.

4. Lāpstas asā mala. Sirpja asā mala.

Avoti: KiV, KnV

asmins   apv.

1. Asmens.

Avoti: ĒiV

asmita   mit.

1. Ezoterismā īpašības, kas raksturo garīgi neattīstītu cilvēku - godkārība, egoisms, patmīlīgs lepnums.

Avoti: SG

asmīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sena laukuma mērvienība (zemes platības mērīšanai) - viena astotdaļa arkla; attiecīga lieluma lauku saimniecība.

2. Vēsturiska tilpuma mērvienība, ko lietoja Lietuvā labības mērīšanai, 17.-18. gs. arī Latgalē, bija 1/8 Lietuvas jeb Viļņas mucas (~407,04 l); 1776. g. tika noteikts, ka asmītē ietilpst ~50,8 l.

Avoti: LLVV

asmītnieks

1. Zemnieks, kam piederēja arkla asmīte, t. i. 1/8 arkla zemes; Latvijā no 15. gs. šādas saimniecības veidojušās sadaloties mantotajām saimniecībām; 17. gs. beigās 1/8 arkla noteica kā iespējami mazāko zemnieku sētu.

Avoti: LPE

Asmodejs   mit.

1. Jūdaismā mitoloģiskajā tradīcijā dēmoniska būtne, leģendās akcentēts kā laulības un ģimenes pretinieks.

Avoti: Mit

asmodijs   novec.

1. Ļauns gars Zaratustras reliģijā.

Avoti: SV33

asms   apv.

1. Asmens.

Avoti: ME

ASMS   saīs.

1. Augstākās sporta meistarības skola.

Avoti: i1

Asna   vietv.

1. Upe Latvijā, Madonas novada Ošupes pagastā.

Avoti: La1

asnadzis   apv.

1. Tāds, kam ir asi nagi.

Avoti: ME

asnadzītis   apv.

1. Dem. --> asnadzis.

Avoti: ME

asnains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir asni.

Avoti: LLVV

asnainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> asnains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

asnaiņš   apv.

1. Asnains.

Avoti: ĒiV

Asnama   vietv.; vēst.

1. Pilsēta Alžīrijas ziemeļos ("El Asnam"), ko 1980. g. 10. oktobrī stipri nopostīja zemestrīce, tagad atjaunotā pilsēta saucas Šelīfa.

Avoti: PZT, Wi

asnāt   apv.

1. Asnot.

Avoti: EH

asne   apv.

1. Asns.

Avoti: EH

Asne   vietv.

1. Asna - upe Latvijā, Madonas novada Ošupes pagastā.

Asnes apmetnes— neolīta un agrā bronzas laikmeta dzīvesvietas, kas atrodas Asnes krastā ~1 km no tās ietekas Lubāna ezerā.

Avoti: LE1

Asnesa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 2900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Asni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Ošupes pagastā.

Avoti: LC

Asnīnes   vietv.

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Asnīņis" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

asnīnieši

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Asnīni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Asnīnis   vietv.

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Asnīņis" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Asnīņis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Rikavas pagastā.

Avoti: LC

asniņš

1. Dem. --> asns.

Avoti: LV93

asnis   apv.

1. Asinis.

Avoti: KiV

asnis   apv.

1. Smaile.

Avoti: EH

asnīte   med.

1. Asins plātnīte, asins formelements, kurš veidojas sarkanajās kaulu smadzenēs no megakariocītu citoplazmas un kura funkcija ir saistīta ar asins recēšanu; trombocīts.

Avoti: TM5

asnot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Veidot asnus.

Avoti: LLVV

asnova   žarg.

1. Pamatsastāvs (sporta spēlēs).

Avoti: SLG

asns   -a, v.

1. Auga daļa tā attīstības sākumstadijā (no sēklas, bumbuļa, sakneņa) ar vēl neizveidotām lapām.

// pārn. Pirmās, sākotnējās pazīmes (kādai parādībai).

2. Dīgļi, kas attīstījušies no sēklām, tās diedzējot.

Avoti: LLVV

Asņīnis   vietv.

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Asnīņis" nosaukuma variants.

Avoti: LC

aso

1. Brīva cīņa - paukošanā un boksā - divu sportistu treniņa cīņa.

Avoti: SV78

aso   žarg.

1. Divritenis.

Avoti: KZ

Aso   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Japānā ("Aso san"), Kjusju salas vidienē, liels lēzens lavas krāteris, kurā vairāki jaunāki konusi, augstākais sasniedz 1592 m vjl.

Avoti: PZT

Aso   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 1170 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

asoc.   saīs.

1. Asociācija; asociētais, asociētā (kopā ar amata nosaukumu).

Avoti: i1, Wi

asociācija   -as, s.

1. Apvienība; grupa; savienība; organizāciju vai personu apvienība, kam ir kopīgi saimnieciski, politiski, zinātniski vai kādi citi uzdevumi.

Zvaigžņu asociācija— izklaidus izvietotu, ļoti jaunu un masīvu zvaigžņu grupa, kurām ir kopīga izcelsme.

2. Parādību kopa, grupa, sakārtojums.

3. psih. Īstenības atspoguļojumu sakarība, kas rodas, ja kāds atspoguļojums ierosina citus.

4. ķīm. Vienkāršu molekulu vai jonu apvienošanās sarežģītākās molekulās (vai jonos), nemainot vielu ķīmisko dabu.

Avoti: LLVV, ZTV

asociacionisms

1. Asociatīvā psiholoģija - psiholoģijas teorija, kas mehānistiski aplūko visus sarežģītos viengabalainos psihiskos procesus kā vienkāršāko elementu savienošanas (asociācijas) rezultātu.

Avoti: SV69

asocialitāte   psih.

1. Norobežošanās no sabiedrības.

Avoti: PsA

asociāls

1. Nesabiedrisks, tāds, kas neievēro sabiedrības tiesības un intereses.

Avoti: SV08, LGvv

asociāti   ķīm.

1. Jonu vai molekulu grupas šķidrā vai gāzes fāzē, ko saista starpmolekulāro spēku iedarbība.

Avoti: ZTV

asociatīvisms   novec.

1. Psiholoģijas virziens, kas par visas garīgās dzīves pamatu uzlūkoja ideju asociāciju.

Avoti: KV

asociatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar asociāciju (3), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar asociāciju (2), tai raksturīgs.

Asociatīvais likums— likums, saskaņa ar kuru summa nav atkarīga no dažu saskaitāmo aizstāšanas ar to summu vai reizinājums - no dažu reizinātāju aizstāšanas ar to reizinājumu.

Avoti: LLVV

asociēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; psih.

1. Saistīt īstenības atspoguļojumus uz asociācijas pamata.

Avoti: LLVV

asociēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Saistīties asociācijā (3).

Avoti: LLVV

Asoda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 6200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

asofija   novec.

1. Muļķība, prāta trūkums.

Avoti: KV

Asomada   vietv.

1. Pilsēta Kaboverdes Republikā, Santjagu salā, 11900 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

asomatisks   novec.

1. Bezķermenisks.

Avoti: KV

asomatognozija   med.

1. Ķermeņa vai tā daļas neapzināšanās; nespēja pazīt savu ķermeni.

Avoti: MSV

asomija   med.

1. Iedzimta kroplība, kas izpaužas kā rudimentārs viduklis un bezveidīga galva.

Avoti: TM

asomnija   psih.

1. Bezmiegs.

Avoti: PsA

asoms   med.

1. Placentārs parazīts ar rudimentāru vidukli un bezveidīgu galvu; asinsvadi iet no galvas uz placentu; omfalositijas retākā forma.

Avoti: TM

asonance   novec.

1. Asonanse.

Avoti: KV

asonanse   -es, dsk. ģen. -šu, s.; literat.

1. Stilistisks paņēmiens - vienādu patskaņu atkārtošanās (strofā, pantā, frāzē u. tml.).

2. Atskaņas, kurās vienādi ir tikai patskaņi.

Avoti: LLVV

asons   mit.

1. Maģisks grabulis, vudū kulta priestera varas simbols; to izgatavo no izdobta ķirbja (kalebasa) un izgrezno ar čūskas mugurkaula skriemeļiem un mākslīgām pērlēm, veidojot dažādus zīmējumus.

Avoti: MrJ

ASOR   saīs.

1. ES Nolīgums par starptautiskiem neregulāriem pasažieru pārvadājumiem ar autobusu.

Avoti: PnR

asortēt   novec.

1. Apgādāt noliktavu (uzņēmumu) ar dažādām precēm.

2. Izšķirot un sagrupēt kādas noliktavas preču krājumus.

Avoti: TV

asorti   pārt.

1. Speciāli atlasīts komplekts, maisījums.

Avoti: SV99

asortiments   -a, v.; parasti vsk.

1. Sortiments.

Avoti: LLVV

Asosa   vietv.

1. Pilsēta Etiopijā ("Āsosa"), Benišangula Gumiza kilila administratīvais centrs, 22700 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

Asote   vietv.

1. Latgaļu apdzīvots novads 13. gs., atradās Aiviekstes kreisajā krastā ap Asotes pili un ietilpa Jersikas zemē, novada teritorijā atradās 3 pilskalni un ~10 kapulauki (11.-13. gs.), tika iekļauts Rīgas arhibīskapijā, 14. gs. par novada centru kļuva Krustpils.

Asotes pilskalns— atrodas Krustpils novada Kūku pagastā, Daugavas labajā krastā, norobežots 10 m augsts paugurs, ko apliec Dārzupīte jeb Lagzde (senāk Asote), bija apdzīvots 1. gt. p. m. ē. līdz 13. gs. m. ē.

Avoti: LE1, MkV

ASP   saīs.

1. Austrijas sociālistiskā partija.

Avoti: i1

Aspairings   vietv.

1. Aspairinga kalns - atrodas Jaunzēlandes Dienvidsalas dienvidos, Dienvidalpos, augstums - 3027 m.

Avoti: PZT, LpA

aspalasoms   med.

1. Autositisks kroplis ar vēdera apakšējo orgānu laterālu vai mediālu eventrāciju u. c. deformācijām.

Avoti: TM

asparaginaceae   lat.

1. Asparāgu dzimta.

Avoti: PDE

asparāgaugi

1. Liliju rindas dzimta ("Asparaginaceae"), daudzgadīgi lakstaugi un krūmi, lapas reducētas, to žāklēs filoklādiji - pārveidoti zari, kas veic lapu funkcijas; 4 ģ., ~300 s., Latvijā tikai reti sastopams ārstniecības asparāgs jeb sparģelis, ko daudzviet audzē gan kā dārzeni, gan krāšņumaugu.

Avoti: PDE

asparagināze   ķīm.

1. Ferments, arī medikaments leikozes ārstēšanai.

Avoti: ZTV

asparagīns

1. Organisks savienojums, kas satur slāpekli (asparagīnskābes amīds); rodas kā slāpekļvielu maiņas produkts augos; asparagīnu pirmo reizi atrada sparģeļu dzinumos.

Avoti: SV69

asparagīnskābe   ķīm.

1. Aminodzintarskābe, aizstājama aminoskābe, ir olbaltumvielu sastāvā.

Avoti: ZTV

asparāgs   -a, v.

1. Liliju rindas dzimta ("Asparaginaceae").

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Asparagus"), daudzgadīgi dekoratīvi lakstaugi, ~300 s., Latvijā konstatēta tikai 1 suga, vairākas tiek audzētas kā telpaugi.

Ārstniecības asparāgs— asparāgu suga ("Asparagus officinalis"), kas konstatēta arī Latvijā.

Blīvziedu asparāgs— asparāgu suga ("Asparagus densiflorus").

Čemuru asparāgs— asparāgu suga ("Asparagus umbellatus").

Avoti: LLVV, Aug2, TaE

asparagus   lat.

1. Asparāgi - liliju dzimtas ģints.

Asparagus desinflorus— blīvziedu asparāgs.

Asparagus officinalis— ārstniecības asparāgs.

Asparagus umbellatus— čemuru asparāgs.

Avoti: LLx, TaE

aspargīnskābe

1. Alifātiska, aizstājama aminoskābe, ir dzīvnieku un augu olbaltumos, piedalās pirimidīnbāžu veidošanā, urīnvielas sintēzē, pāraminēšanās reakcijās; aminodzintarskābe.

Avoti: LE1

aspartāms

1. Pārtikas piedeva E951 - mākslīgs mazkalorāžas saldinātājs, garšas un aromāta pastiprinātājs, ražo no aminoskābēm, nav ieteicams bērniem un sievietēm grūtniecības laikā.

Avoti: PL, Zkp

aspartāms-acesulfāms

1. Aspartāma-acesulfāma sāls - pārtikas piedeva E962, mākslīgs saldinātājs, nav ieteicams bērniem un sievietēm grūtniecības laikā.

Avoti: Zkp

aspartātaminotransferāze   med.

1. Šūnās sintezējies enzīms, kas normas gadījumā asinīs nonāk tikai nelielā daudzumā un ko tāpēc plaši izmanto miokarda un aknu bojājumu laboratoriskajā diagnostikā; AsAT.

Avoti: VE

aspartāze   med.

1. Ferments, kas katalizē amonjaka atšķelšanu no asparagīnskābes, rodoties fumārskābei; atrodams baktērijās un dažos augos.

Avoti: TM

Aspasija

1. Viena no ievērojamākajām sievietēm Senajās Atēnās (Aspasia; ap 470. g. - ap 400. g. p. m. ē.), Perikla draudzene, viņas mājās pulcējās mākslinieki, rakstnieki un filozofi.

Avoti: MkV

Aspe   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Aspe"), Valensijas apgabala Alikantes provincē, 20300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

aspekts   -a, v.

1. Viedoklis (kādas parādības, atziņas u. tml. aplūkošanā); skatījums.

2. bot. Augu kopas izskats, kas atkarīgs no augu krāsas (kādā laika posmā).

Dinamiskās izpētes aspekts— izpētes aspekts, kurā sintakses vienības, piemēram, konkrētus izteikumus, pēta kā runas vai rakstīta teksta vienības, t. i. noteiktā kontekstā un saziņas situācijā.

Dorsāls aspekts— ķermeņa virsmas izskats, aplūkojot no mugurpuses un augšas.

Ventrāls aspekts— ķermeņa virsmas izskats, aplūkojot no priekšpuses vai apakšas.

Avoti: LLVV, MSV

aspektualitāte   val.

1. Semantiska kategorija, kas raksturo darbības izpausmi atkarībā no sasniegtā rezultāta, daudzuma, ilgstamības u. c. pazīmēm.

Avoti: VsV

asperācija   novec.

1. Vienai personai par dažādiem noziegumiem vairāku piespriesto sodu apvienošana vienā, pie tam tādā veidā, ka atstāj tikai bargāko no tiem, paasinot to līdz augstākai likumīgai pakāpei.

Avoti: KV

asperages   rel.

1. Altāra un dievlūdzēju apslacīšana ar svētīto ūdeni mises laikā.

Avoti: RtV

Asperga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Asperg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 13000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

aspergili   biol.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma monīliju dzimtas pelējumsēnīšu ģints ("Aspergillus"), 50-60 s., Latvijā konstatētas ~20 sugas.

Avoti: LD

aspergillaceae   lat.

1. Aspergilu dzimta (dažu autoru klasfikācijā aspergilu ģints tiek uzskatīta par atsevišķu dzimtu).

Avoti: LD

aspergilli   med.

1. Pelējumsēņu ģints ("Aspergillus"); vairākas sugas var būt patogēnas cilvēkam.

Avoti: TM

aspergilloze   med.

1. Slimība, ko ierosina aspergilu ģints mikroskopiskās sēnes; aprakstīti plaušu, bronhu, ārējās auss, deguna blakus dobumu, kaulu, smadzeņu un smadzeņu apvalku saslimšanas gadījumi.

Avoti: TM

aspergillus   lat.

1. Aspergili.

Aspergillus bronchiales— aspergilu suga, kas izraisa elpošanas ceļu slimības cilvēkam.

Aspergillus ferreus— aspergilu suga.

Aspergillus flavus— aspergilu suga.

Aspergillus fumigatus— aspergilu suga, kas arī izraisa elpošanas ceļu slimības cilvēkam.

Aspergillus galeniekii— aspergilu suga.

Aspergillus glaucus— aspergilu suga.

Aspergillus nidulans— aspergilu suga.

Aspergillus niger— aspergilu suga.

Aspergillus oryzae— aspergilu suga.

Aspergillus versicolor— aspergilu suga.

Aspergillus wentii— aspergilu suga.

Avoti: LD

aspergiloze   med., vet.

1. Infekcijas slimība, ko ierosina patogēno aspergilu ģints mikroorganiskas sēnes; biežāk slimo jaunputni, it sevišķi ūdensputni, retāk govis, aitas, cūkas; var saslimt arī cilvēks.

Avoti: ZTV

aspergils   rel.

1. Neliela slotiņa, ko Romas katoļu baznīcas dievkalpojumu liturģijā lieto ticīgo apslacīšanai ar svētīto ūdeni; aspersorijs.

Avoti: RtV

aspermatisms   med.

1. Spermas veidošanās vai ejakulācijas trūkums.

Avoti: TM

aspermatoģenēze   med.

1. Spermatozoīdu nenobriešana.

Avoti: TM

aspermija   med.

1. Spermatozoīdu trūkums spermā.

Avoti: SV99

aspersija   novec.

1. Apslacināšana ar svētītu ūdeni.

Avoti: SV33

aspersorijs   novec.

1. Neliela slotiņa, ko Romas katoļu baznīcas dievkalpojumu litirģijā lieto ticīgo apslacīšanai ar svētīto ūdeni; aspergils.

2. Pie ieejas baznīcā novietots trauks svētītā ūdens uzglabāšanai.

Avoti: RtV

asperula   lat.

1. Miešķis.

Asperula odorata— madaru ģints sugas "Galium odoratum" sinonīms nosaukums, jo senāk tā bija pieskaitīta miešķu ģintij.

Asperula tinctoria— krāsu miešķis.

Avoti: LD

asphodeline   lat.

1. Asfodeles.

Asphodeline liburnica— Ligūrijas asfodele.

Asphodeline lutea— dzeltenā asfodele.

Avoti: DaE

aspicilia   lat.

1. Asku ķērpju klases aspicīliju dzimtas ģints.

Aspicilia cinerea— šīs ģints suga.

Aspicilia esculenta— šīs ģints suga, "mannas ķērpji" jeb "debesu manna".

Aspicilia mutabilis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

aspiciliaceae   lat.

1. Aspicīliji - asku ķērpju klases dzimta.

Avoti: LD

aspicīliji   biol.

1. Asku ķērpju klases dzimta ("Aspiciliaceae"), ķērpjiem raksturīgs krevveida laponis, retumis lapveida vai krūmveida laponis, aug uz koku mizas un akmeņiem, 3 ģ., 130 sugu, Latvijā konstatētas 2 ģintis, 3 sugas.

Avoti: LD

aspicottus   lat.

1. Platgalvju dzimtas ģints "Taurulus" sinonīms nosaukums.

Aspicottus bubalis— jūras dzeloņgalve ("Taurulus bubalis syn. Aspicottus bubalis").

Avoti: LD

aspidiaceae   lat.

1. Vairogpaparžu dzimta.

Avoti: LD

aspidinols   med.

1. Viela, kas izdalās no melnās ozolpapardes sakneņiem.

Avoti: VE

aspidīns   med.

1. Indīga darbīgā viela papardes ekstraktā.

Avoti: TM

aspidistra

1. Liliju rindas ģints ("Aspidistra"), kas savvaļā aug Himalajos, Ķīnā, Japānā, audzē augu mājās un dzīvokļos, pastāvīgi zaļš krāšņumaugs ar 30-50 cm garām lapām un tumši violetiem ziediņiem pie pašas zemes.

Dižā aspidistra— aspidistru suga ("Aspidistra elatior"), tautā saukta arī par mājas svētību.

Avoti: KV, LxE, TaE

aspidistra   lat.

1. Aspidistras.

Aspidistra elatior— dižā aspidistra.

Avoti: TaE

aspīdslāneklis

1. Tumšs, metamorfs slāniskas tekstūras iezis; sastāv gk. no mālu minerāliem.

Avoti: LPE

aspika

1. Želejveidīga masa, receklis, kas rodas noteiktu vielu iedarbībā, sabiezējot šķidrumam, kurā vārīta (cepta, sutināta) gaļa, kauli, zivis.

Avoti: PL

aspiks

1. Receklis, pagatavots no teļa kājām, zivīm vai želatīna, lieto gaļas un saldo ēdienu garnēšanai.

Avoti: KV

aspirācija   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Dažu līdzskaņu (b, p, d, t, g, k) izruna ar h pieskaņu, ar piedvesumu (piemēram, th, ph).

2. med. Gāzes vai šķidruma atsūkšana no ķermeņa dobumiem.

3. med. Šķidruma vai cietu ķermeņu iekļūšana trahejā vai plaušās ieelpas brīdī.

Aspirācijas pneimonija— plaušu iekaisums pēc svešķermeņu iekļūšanas elpošanas ceļos.

Avoti: LLVV

aspirācija   -as, s.

1. med. Šķidruma vai gaisa iesūkšana (aparātā, ierīcē no ķermeņa dobuma).

2. Svešu vielu iekļūšana elpošanas orgānos ieelpas laikā.

3. tehn. Sistēma, ar kuru kādā telpā uzsūc putekļus; visu sūcējiekārtu kopums.

4. val. Dažu līdzskaņu izrunāšana ar h pieskaņu, ar piedvesmu.

Avoti: LLVV, SV99

aspirants   -a, v.; vēst.

1. Cilvēks, kas mācās aspirantūrā (bijušajā PSRS, Latvijā līdz 1992. g.).

2. novec. Cilvēks, kas kandidē uz kādu vietu.

Avoti: LLVV, KV

aspirantūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnieku un augstskolu mācībspēku gatavošanas forma (gk. bijušajā PSRS; Latvijā līdz 1992. g.).

Avoti: LLVV

aspirāta   novec.

1. Līdzskanis ar piedvesumu: th, ph.

Avoti: LV93

aspirāti   -u, v.; val.

1. Līdzskaņi, kurus izrunā ar piedvesumu, aspirētie līdzskaņi; fonētiskajā transkripcijā tos parasti apzīmē ar attiecīgo līdzskani un burtu "h", piem., "ph", "th", "kh".

Avoti: SV69

aspirators

1. ķīm. Aparāts gāzu paraugu noņemšanai.

2. med. Aparāts šķidruma uzsūkšanai no organisma dobumiem.

Avoti: LLVV

aspirēt   val.

1. Izrunāt (līdzskaņus) ar piedvesumu.

Avoti: SV99

aspirēts   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Tāds (līdzskanis), ko izrunā ar h pieskaņu, piedvesumu.

Avoti: LLVV

aspirīns   -a, v.

1. Acetilsalicilskābe.

Avoti: LLVV

aspius   lat.

1. Karpu dzimtas ģints.

Aspius aspius— salate.

Avoti: LD

asplanchna   lat.

1. Veltņtārpu tipa virpotāju klases ģints.

Asplancha priodonta— šīs ģints suga.

Avoti: LD

asplēnija   med.

1. Iedzimts liesas trūkums.

Avoti: TM

asplēnija   bot.

1. dsk. Sīkpaparžu ģints ("Asplenium") atsevišķas sugas.

Antīkā asplēnija— sīkpaparžu suga ("Asplenium antiquum").

Ligzdu asplēnija— sīkpaparžu suga ("Asplenium nidus").

Avoti: TaE

aspleniaceae   lat.

1. Sīkpaparžu dzimta.

Avoti: LD

asplenium   lat.

1. Sīkpapardes - sīkpaparžu dzimtas ģints.

Asplenium antiquum— antīkā asplēnija, šīs ģints suga.

Asplenium ruta-muraria— mūru sīkpaparde.

Asplenium nidus— ligzdu asplēnija, šīs ģints suga.

Asplenium trichomanes— plūksnu sīkpaparde.

Asplenium t. ssp. quadrivalens— plūksnu sīkpapardes sinonīms nosaukums.

Avoti: LD

Asplugasa   vietv.

1. Asplugasa de Ļobregata - pilsēta Spānijā ("Esplugas de Llobregat"), Katalonijā, Barselonas provincē, 46100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

asporogēns   med.

1. Kas cēlies bez sporām; kas nerada sporas.

Avoti: TM

asporozs   med.

1. Bez sporām.

Avoti: TM

asprātība   -as, s.

1. tikai vsk. Vispārināta īpašība --> asprātīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; prāta asums.

2. parasti dsk. Humoristiski vai satīriski izteicieni.

Avoti: LLVV

asprātīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas prot atrast interesantus un trāpīgus, bieži humoristiskus vai satīriskus izteicienus; tāds, kas mērķtiecīgi prot atrast atrisinājumu sarežģītā situācijā.

Avoti: LLVV

asprātīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> asprātīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

asprātis   -ša, v.

1. Asprātīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

asprātnieks   apv.

1. Asprātis.

Avoti: ME

Aspropirga   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 30300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

as'ras   nevēl.

1. Asaras.

Avoti: SW78

asredzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir laba redze.

Avoti: PP, T

asrs   apv.

1. Ass.

Avoti: EH

ass   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (asmens, rīks), ar ko var viegli griezt, cirst, durt.

2. Tāds, kam gals ir pakāpeniski sašaurināts un nobeidzas ar duršanai piemērotu smaili; tāds, ar ko viegli var durt.

3. Tāds, kam ir smaili izaugumi, veidojumi; tāds, kas pārklāts ar smailiem izaugumiem, veidojumiem.

// pārn. Dzēlīgs, nesaudzīgs (par satīru, kritiku, polemiku u. tml.).

4. Raupjš, negluds, sasprēgājis (par ādu); tāds, kam ir raupja, negluda, sasprēgājusi āda (par ķermeņa daļām).

5. Tāds, kas ļoti stipri kairina ožu, garšu.

6. Skarbs (par balsi, skaņu).

7. Noteikts, krass, spilgts (par līnijām, formām, kontrastiem).

8. Ļoti spraigs, arī nežēlīgs (piemēram, par cīņu, sacensību).

9. Labi attīstīts, izcils (par dzirdi, redzi, domāšanu u. tml.); ļoti skaidrs.

Avoti: LLVV

ass   ass, dsk. ģen. asu, s.

1. Detaļa, kas tur rotējošas mehānisma daļas.

2. Taisne ar noteiktām īpašībām.

Abscisu ass— horizontālā koordinātu ass.

Koordinātu ass— taisne, uz kuras izvēlēts pozitīvais virziens, sākuma punkts un mērvienība.

Ordinātu ass— vertikālā koordinātu ass.

Simetrijas ass— taisne, kas sadala plaknes figūru divās daļās, kas ir viena otras spoguļattēls, attiecībā pret šo taisni.

// pārn. Galvenais, svarīgākais, ap ko risinās kādi notikumi, darbība.

Avoti: LLVV

ass   ass, dsk. ģen. asu, s.

1. Garuma mērvienība - 2,13357 metri (vecajā krievu mērvienību sistēmā); senāk - atstatums starp pirkstgaliem pilnā roku atvēzienā (6-7 pēdas); dažādās valstīs robežās starp 1,6-2,5 m.

Jūras ass— garuma mērvienība - aptuveni 1,829 metri (angļu mērvienību sistēmā).

2. Veca tilpuma mērvienība (malkas daudzuma mērīšanai) - aptuveni 2-4 kubikmetri.

3. Sīka seno romiešu monēta un svara vienība, kas sākotnēji bija vienāda ar romiešu svara mārciņu (327,45 g).

Avoti: LLVV, Sen

ass

1. Izcils kara lidotājs, kas notriecis daudz pretinieka lidmašīnu.

2. Izcils lietpratējs, izcils meistars kādā jomā.

Avoti: SV99

ass.   saīs., mūz.

1. Ļoti (it. "assai"); pastiprina apzīmējumu, kam tas pievienots.

Avoti: Mūz

assā   žarg.

1. Lieto kā pamudinājumu uz aktīvu darbību vai komentējot kādas aktivitātes (parasti sportā).

2. Lieto kā uzbrukuma, kautiņa sākuma signālu.

Avoti: SLG

assai   saīs., mūz.

1. Ļoti; pastiprina apzīmējumu, kam tas pievienots.

Allegro assai— ātrāk nekā "allegro".

Adagio assai— lēnāk nekā "adagio".

Avoti: Mūz

assara   lat.

1. Pasviļņu dzimtas ģints.

Assara terebrella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

assemblers

1. Asemblers - mašīnorientēta programmēšanas valoda.

Avoti: Ang

Assern   vietv., vēst., vācu val.

1. Asares muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Asares pagastā.

2. Tagadējā Aknīstes novada Asares pagasta bijušais nosaukums.

3. Asari.

Avoti: LPag, KV, FV

assgals   -a, v.

1. Gals (riteņa) asij.

Avoti: LLVV

Assieten   vietv., vācu val.

1. Asīte.

Avoti: FV

Assiten   vietv.

1. Vēstures avotos 1253. g. minēts vietvārds, kas tiek attiecināts uz Asītes pilskalnu.

Avoti: LE1

asskoks   novec.

1. Mērīšanas rīks ar mērvienību ass 3(1); vienu asi 3(1) garš koks.

Avoti: LV93

asslodze

1. Transportlīdzekļa svara daļa, kuru uzņem vienas ass riteņi.

2. Slodze, ar kādu katrs ritošā sastāva riteņpāris spiež uz sliedēm.

Dinamiskā asslodze— kustīga ritošā sastāva riteņpāru papildu slodze uz sliedēm, kura rodas, riteņiem pārvietojoties pa ceļa nelīdzenumiem vai no nelīdzenas riteņu velšanās virsmas inerciālā spiediena spēka ietekmē.

Mainīgā asslodze— kustīga ritošā sastāva riteņpāru papildu slodze uz sliedēm, kura rodas virsbūves un ratiņu atsperojuma svārstību rezultātā.

Statiskā asslodze— asslodze ritošā sastāva nekustīgajā stāvoklī.

Avoti: ZTV

assmērs   novec.

1. Ap mēram collu resns un parasti asi (7 pēdas) garš mēra koksar pēdu, resp. citu garuma mēru iedaļām; lietoja malkas grēdu, baļķu u. c. meža materiālu mērīšanai.

Avoti: KV

asspalvains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir asas spalvas.

Avoti: PP, T

asspurains   apv.

1. Tāds, kam ir asas spuras.

Avoti: ME

assvaloda   val.

1. Valoda, kas daudzvalodu saskares apstākļos tiek pieņemta par pamatvalodu, no kuras citās valodās tiek veikti tulkojumi.

Avoti: VsV

asšķautņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir asas, nenoapaļotas šķautnes.

Avoti: PP, T

asta   novec.

1. Aste.

Avoti: ME

astacidae   lat.

1. Upesvēžu dzimta.

Avoti: LD

astacus   lat.

1. Upesvēži - upesvēžu dzimtas ģints.

Astacus astacus— platspīļu upesvēzis.

Astacus leptodactylus— šaurspīļu upesvēzis jeb purva vēzis.

Avoti: LD, PDE

astagalis   apv.

1. Astgals.

Avoti: ME

astagals   apv.

1. Astgals.

Avoti: ME

astainis   apv.

1. Tāds, kam ir aste (velns, ironiski, sarunā ar bērnu).

Avoti: EH

astainītis   biol.

1. dsk. Tauriņu kārtas zilenīšu dzimtas apakšdzimta ("Theclinae"), spārni tumši, vienkrāsaini vai ar gaišiem plankumiem, dažkārt ar metālisku spīdumu, pakaļspārnu ārmalā dažus milimetrus garš astveida izcilnis, Eiropā 14 sugas, Latvijā konstatētas 6 sugas.

Aveņu astainītis— astainīšu suga ("Callophyrs rubi").

Avoti: LD

astains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir aste.

Astainie abinieki— abinieku kārta, kuras raksturīgākie pārstāvji ir tritoni.

2. apv. Tāds (tērps, apģērba gabals), kam ir pagarinājums (un šķēlums) mugurpusē.

Avoti: LLVV, ZTV, ViV

astaīņi   apv.

1. Astoņi.

2. Pulksteņa laika moments: četras stundas pirms divpadsmitiem vai divdesmit četriem.

3. Audeņu jostu raksts ar noteiktu dzijas sakārtojumu.

Avoti: KiV

astaiņnītis   apv.

1. Audekls, kas ir austs astoņās nītīs.

Avoti: KiV

astaiņš   apv.

1. Astains.

Avoti: ĒiV

astaītais   apv.

1. Astotais.

Avoti: KiV

astaits   apv.

1. Astotais.

Avoti: KiV

Astaka   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 2730 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

astaksantīns   med.

1. Dzeltens karatinoīds pigments, atrodams dzīvnieku un augu organismos.

Avoti: TM

Astana   vietv.

1. Kazahstānas galvaspilsēta, atrodas Išimas krastos, 825000 iedzīvotāju (2014.g.), pilsētas tiesības kopš 1831. g., līdz 1961. g. saucās Akmoļinska, 1961.-1992. g. - Ceļinograda.

Avoti: LģE, Wi

astanavka   apv.

1. Autobusa pietura.

2. Pārtraukums darbā.

Avoti: KiV

astantes   apv.

1. Astotais.

Avoti: ME

astaņacis   apv.

1. Spēļu kārts ar astoņām acīm.

Avoti: KiV

astaņdesmit   apv.

1. Astoņdesmit.

Avoti: KiV

astaņdesmitais   apv.

1. Astoņdesmitais.

Avoti: KiV

astaņdesmits   apv.

1. Astoņdesmitais.

Avoti: KiV

astaņgadīgs   apv.

1. Astoņgadīgs.

Avoti: KiV

astaņi   apv.

1. Astoņi.

2. Pulksteņa laika moments: četras stundas pirms divpadsmitiem vai divdesmit četriem.

3. Audeņu jostu raksts ar noteiktu dzijas sakārtojumu.

Avoti: KiV

astaņnieks   apv.

1. Satiksmes līdzeklis, kas pienāk vai atiet pulksten astoņos.

Avoti: KiV

astaņpadsmit   apv.

1. Astoņpadsmit.

Avoti: KiV

astaņpadsmitais   apv.

1. Astoņpadsmitais.

Avoti: KiV

astaņpadsmits   apv.

1. Astoņpadsmitais.

Avoti: KiV

Astara   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānas dienvidos, Kaspijas jūras piekrastē, pie robežas ar Irānu (robežas otrā pusē Irānā pilsēta Āstāra), rajona administratīvais centrs, 16130 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Astara   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānas dienvidos, Kaspijas jūras piekrastē, pie robežas ar Irānu (robežas otrā pusē Irānā pilsēta Āstāra), rajona administratīvais centrs, 16130 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Āstāra   vietv.

1. Pilsēta Irānas ziemeļos, Gīlānas ostānā, Kaspijas jūras piekrastē, pie robežas ar Azerbaidžānu, ~20000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, PuA

astare   apv.

1. Astere.

Avoti: ĒiV

astaris   apv.

1. Astere.

Avoti: ĒiV

Astars   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - planētas Veneras personifikācija.

Avoti: Mit

Astarte   mit.

1. Sīriešiem, feniķiešiem un dažām citām semītu tautām - zemes auglības un mīlestības dieviete, karotāja no Vidējiem Austrumiem; ēģiptieši viņu uzskatīja par saules dieva un pasaules radītāja Ptaha meitu, un viņa bija viena no dieva Seta sievām.

Avoti: SV69, Mit, PmV

astasia   lat.

1. Eiglēnaļģu nodalījuma ģints.

Astasia curvata— šīs ģints suga.

Astasia dangeardii— šīs ģints suga.

Astasia inflata— šīs ģints suga.

Astasia inflata— šīs ģints suga.

Astasia inflata f. fusiformis— šīs ģints suga.

Astasia klebsii— šīs ģints suga.

Astasia ocellata— šīs ģints suga.

Astasia parvula— šīs ģints suga.

Astasia pygmaea— šīs ģints suga.

Astasia quartana— šīs ģints suga.

Astasia sagittifera— šīs ģints suga.

Avoti: LD

astaši   apv.

1. Ūdenszābaki.

Avoti: EH

astašs   apv.

1. Lempis.

Avoti: EH

Astaszewa   vietv., vēst.

1. Astašovas muiža, kura atradās Daugavpils apriņķa Dagdas pagastā.

Avoti: LE1

Astašova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā 12 km no Dagdas, izveidojusies bijušās Astašovas muižas ("Astaszewa") teritorijā.

Astašovas ezers— atradās tagadējā Dagdas novada Andrupenes pagastā uz dienvidiem no Astašovas ciema, 1960. gados ūdens nolaists, apaļo ezerdobi (~1 km diametrā) apņem kontūrgrāvis, kas meliorācijas ūdeņus novada uz Indru, ezera vietā izveidojies krūmains klajums, tā vidū akačains, ovāls purvs.

Avoti: LC, LE1

astašovieši

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Astašova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

astatāk   apv.

1. Atstatu.

Avoti: EH

astatijs   novec.

1. Astats.

astatīns   novec.

1. Astats.

Avoti: MfV

astatisks

1. Astatiskā adata - divu magnētadatu savienojums; tām ir pretēji izvietoti poli, tāpēc tās ir mazjutīgas pret Zemes magnētismu.

Astatiskais regulators— automātisks regulators, kas saglabā nemainīgu regulējamā lieluma nozīmi neatkarīgi no tā, kāds lielums ir ārējai iedarbībai uz regulēšanas sistēmu.

Avoti: SV69

astats

1. Mākslīgi iegūts radioaktīvs elements, simbols At (lat. "Astatinum"), vietas numurs 85; pēc ķīmiskajām īpašībām tuvs jodam.

Avoti: SV99

astatu   apv.

1. Atstatu.

Avoti: EH

astazēt

1. Pavājināt Zemes magnētisma iedarbību uz jutīga mērīšanas aparāta magnētadatu.

astāzija   med.

1. Nespēja stāvēt; galvenais cēlonis - nervu slimības (histērija); astāzija parasti novērojama reizē ar abāziju.

Avoti: SV69

astāzijas   biol.

1. Eiglēnaļģu nodalījuma ģints ("Astasia"), mikroskopiskas, kustīgas vienšūnas aļģes, sastopamas gk. nelielos stāvošos, parasti pārpurvotos vai stipri piesārņotos ūdeņos, arī notekūdeņos, ~25 sugas, Latvijā konstatētas 14 sugas.

Avoti: LD

aste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Sašaurināts mugurkaula turpinājums.

2. Pakaļējā, pagarinātā daļa (piemēram, priekšmetam, ierīcei, apģērbam).

Kleitas aste— dekoratīvs kleitas mugurpuses pagarinājums, kas skar zemi vai slīd pa zemi.

Govs aste— atiris troses gals.

Lauvas aste— govs aste.

// sar. Nobeigums, beigu daļa (piemēram, gājienam, kolonnai, rindai).

// apv. Zvejas rīka - āmja gals.

// apv. Murda gals.

3. sar. Sekotājs, izsekotājs.

4. apv. Bērns un ar to saistītie pienākumi.

5. žarg. Mīnuss (pie atzīmes skolā).

Avoti: LLVV, ViV, KnV, SLG

asteja   mit.

1. Ezoterismā - "trešā atturēšanās", kura aicina cilvēku nezagt un neiekārot cita īpašumu arī domās.

Avoti: SG

astēn-   med.

1. Salikteņos norāda uz vājumu.

Avoti: MSV

Astena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Asten"), Ziemeļbrabantes provincē, 16500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Astenci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

astēnija   -as, s.

1. Organisma vājums, nespēks, kam raksturīga paaugstināta jutība un ātrs nogurums.

Mialģiskā astēnija— vispārēja noguruma stāvoklis, savienots ar muskuļu sāpēm.

Konģenitālā universālā astēnija— konstitucionālas anomālijas paveids.

Avoti: LLVV, MSV

astēniķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kam ir spilgti izteiktas astēnijas pazīmes.

Avoti: LLVV

astēnisks

1. Saistīts ar astēniju, tai raksturīgs; vājš, kalsnējs.

Astēnisks tips— ķermeņa uzbūves tips, kam raksturīgs liels augums, šaurs un garš krūškurvis, vāja muskulatūra.

Astēniska persona— persona, kurai raksturīgs ātrs nogurums, baiļu sajūtas, galvas sāpes, muguras un vēdera sāpes, reizēm kopā ar depresiju.

Avoti: LLVV, SdtV

astenīte   apv.

1. Maza aste.

Avoti: EH

asteno-   med.

1. Salikteņos norāda uz vājumu.

Avoti: MSV

astenoģenēze   med.

1. Astēnijas rašanās.

Avoti: TM

astenokorija   med.

1. Redzokļa gausa reakcija uz gaismas kairinājumu (adrenalīna nepietiekamības pazīme asinīs).

Avoti: TM

astenoksija   med.

1. Vielu maiņas gala produktu nepietiekama oksidēšanās.

Avoti: TM

astenometrs   med.

1. Instruments astenopijas mērīšanai.

Avoti: TM

astenopija   med.

1. Redzes vājums.

Avoti: SV99

astenopireksija   med.

1. Slimības gadījumam neatbilstoši niecīga temperatūras paaugstināšanās.

Avoti: TM

astenosfēra   ģeol.

1. Slānis Zemes mantijas augšējā daļā 50-400 km dziļumā ar pazeminātu viskozitāti un palielinātu plastiskumu; izraisa lielu litosfēras plātņu horizontālu pārvietošanos (kontinentu dreifu).

Avoti: ZTV

astenospermija   med.

1. Spermotozoīdu kustību zudums vai samazināšanās.

Avoti: TM

astenozoospermija   med.

1. Samazināts spermatozoīdu daudzums un kustību ātrums ejakulātā, azoospermijas īpaša forma.

Avoti: MV

aster   lat.

1. Kurvjziežu dzimtas miķelīšu ģints.

Aster alpinus— Alpu miķelīte.

Aster amellus— virsāja miķelīte.

Aster cordifolius— sirdslapu miķelīte.

Aster divaricatus— izplestā ziemastere.

Aster dumosus— spilvenveida ziemastere.

Aster ericoides— sārteņu ziemastere.

Aster lateriflorus— sānziedu ziemastere.

Aster novae-angliane— Jaunanglijas miķelīte.

Aster novi-belgii— Jaunbeļģijas miķelīte.

Aster salignus— vītolu miķelīte, sastopama kā dārzbēglis samērā reti.

Aster tripolium— jūrmalas miķelīte.

Avoti: LD, DaE

asteraceae   lat.

1. Kurvjziežu dzimta.

Avoti: LD

asterales   lat.

1. Asteru rinda.

Avoti: PDE

Āstere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Limbažu novada Viļķenes pagastā 13 km no Limbažiem, tāda paša nosaukuma ezera krastā, izveidojusies bijušās muižas "Poikern" teritorijā.

Āsteres muiža— bijusī muiža "Poikern", kuras teritorijā Limbažu novada Viļķenes pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Āstere, saglabājusies 19. gs. 1. ceturksnī celtā muižas kungu māja.

2. Āsteres ezers - atrodas Metsepoles līdzenumā, 53 m virs jūras līmeņa, Limbažu rajona Viļķenes pagastā, platība - 84,9 ha, garums - 3,3 km, platums - 0,3 km, lielākais dziļums - 6,1 m, rietumu daļā 3 salas.

Avoti: LC, LE1, LD

astere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Asteru apakšklase - viena no 7 divdīgļlapju klases apakšklasēm ("Asteridae"), kuru nodala 7 rindās.

2. Asteru rinda - divdīgļlapju klases asteru apakšklases taksons ("Asterales"), kurā ir tikai kurvjziežu dzimta.

3. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Callistephus"), dekoratīvs augs ar dažādas krāsas ziediem.

Ķīnas astere— asteru suga ("Callistephus chinensis"), ko Latvijā plaši kultivē kā krāšņumaugu.

4. sar. Dažkārt tā dēvē miķelīti ("Aster"), pēc tās latīniskā nosaukuma.

Avoti: LLVV, Aug2, LD, PDE

asterene   apv.

1. Miķelīte ("Aster").

Avoti: Aug2

astereognoze   med.

1. Nespēja pazīt priekšmetus pēc taustes.

Primārā astereognoze— rodas, ja bojāta galvas smadzeņu paura daivas garoza, tad slimnieks spēj noteikt priekšmeta īpašības, bet to nepazīst.

Sekundārā astereognoze— rodas, ja slimniekam traucēta jušana rokā, sevišķi taustes un kustības stāvokļa sajūta; tad slimnieks nespēj noteikt priekšmeta īpašības, tāpēc to nepazīst.

Avoti: PmE

astereognozija   med.

1. Nespēja ar tausti noteikt priekšmetu formas (galvas smadzeņu centrālās paura daivas bojājuma sekas).

Avoti: TM

asterias   lat.

1. Adatādaiņu tipa ģints.

Asterias rubens— jūraszvaigzne.

Avoti: PDE

asteridae   lat.

1. Asteru apakšklase.

Avoti: PDE

āsterieši

1. Limbažu novada Viļķenes pagasta apdzīvotās vietas "Āstere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Asterija   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - titanīdas Foibes meita, Lēto māsa, krēslas un burvības dievietes Hekates māte.

Avoti: Mit

astērija

1. Jūras zvaigzne - adatādaiņu tipa bezmugurkaulnieks.

Avoti: SV69

asterijs   novec.

1. Hipotētiski pieņemts neeksistējoša elementa nosaukums, kas bija nepieciešams spektrālo novērojumu izskaidrošanai stacionāra Visuma modelī.

Avoti: KV

asterikse   med.

1. Motorisks nemiers, kas izpaužas ar ķermeņa ieņemtā stāvokļa pārmaiņām sakarā ar intermitējošām balstošo muskuļu grupu kontrakcijām; raksturīga aknu komas gadījumā.

Avoti: MSV

asterionella   lat.

1. Asterionellas - kramaļģu nodalījuma fragilāriju dzimtas ģints.

Asterionella formosa— šīs ģints suga.

Asterionella gracillima— šīs ģints suga.

Avoti: LD

asterionellas   biol.

1. Kramaļģu nodalījuma fragilāriju dzimtas ģints ("Asterionella"), šauri lineāras, bruņās ietvertas kramaļģes, kas veido zvaigžņveida kolonijas, ~10 sugu, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LD

asterions   med.

1. Kraniometrisks punkts lambveida šuves saskares vietā ar paura kaula un aizauss paugura šuvi, kā arī pakauša kaula un aizauss paugura šuvi.

Avoti: TM

asteris   apv.

1. Astere.

Avoti: ĒiV

asterisks

1. Zvaigznīte (*), simbols, ko lieto dažādām norādēm iespieddarbos.

Avoti: SV99

asterisms

1. Nomelnējuma plankumu izstiepums deformēta monokristāla lauegrammā (parasti radiālā virzienā).

Avoti: LPE

asternāls   med.

1. Tāds, kam nav krūšu kaula; kas nav savienots ar krūšu kaulu.

Avoti: TM

asternija   med.

1. Iedzimts krūšu kaula trūkums.

Avoti: TM

asterococcaceae   lat.

1. Zaļaļgu klases tetrasporu rindas dzimta.

Avoti: LD

asterococcus   lat.

1. Zaļaļgu klases tetrasporu rindas dzimtas "Asterococcaceae" ģints.

Asterococcus superbus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

asteroidea   lat.

1. Jūraszvaigznes.

Avoti: PDE

asteroideae   lat.

1. Kurvjziežu dzimtas asteru apakšdzimta.

Avoti: LD

asteroīdes   novec.

1. Jūras zvaigznes.

2. Asteroīdi.

Avoti: KV, SW78

asteroīdi   -u, vsk. asteroīds, -a, v.

1. astr. Mazās planētas, mazie debess ķermeņi, kas riņķo ap Sauli, galvenokārt starp Marsa un Jupitera orbītām.

Asteroīdu josla— Saules sistēmas apgabals starp Marsa un Jupitera orbītām, kurā riņķo vairums mazo planētu.

2. zool. Jūras zvaigznes, adatādaiņu tipa bezmugurkaulnieku klase.

Avoti: LLVV, SV78

asteroīds   vsk.

1. Asteroīdi.

Avoti: LLVV

asteroīds   med.

1. Zvaigžņveida.

Avoti: TM

asterokoki   med.

1. Baktēriju ģints, kuras iet cauri baktēriju filtriem.

Avoti: TM

asteroksiloni   -u, v.

1. Vieni no pirmajiem psilofītu klases sauszemes augiem; izmiruši devonā, līdz 1 m gari, ~1 cm resni dihotomiski zaroti stumbri ar dažus mm gariem izaugumiem, kas veica lapu funkcijas; stumbra vidū zvaigžņveida koksne.

Avoti: LPE

asteroma   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu ģints, gnomoniju dzimtas sēņu anamorfa.

Avoti: LD

asterophora   lat.

1. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas pūkaiņu dzimtas ģints.

Asterophora lycoperdoides— pūpēžu naksnene.

Avoti: LD

asteroseismoloģija   astr.

1. Astrofizikas nozare, kas pētī ļoti nelielas izmaiņas zvaigznes spožumā, ko izraisa vielas kustības tās iekšējos slāņos kodolreakciju rezultātā.

Avoti: ZvD-228-14

asterothyriaceae   lat.

1. Asku ķērpju klases grafīdiju rindas dzimta.

Avoti: LD

asters   med.

1. Starveidīga struktūra, kas aptver centrosomu mitozes profāzē.

Avoti: TM

astesgabals   -a, v.

1. Kautķermeņa gālas gabals, kas ietver asteskaulu.

Avoti: PP, T

asteskauls   -a, v.

1. Cilvēkam mugurkaula pēdējais segments, kas veidojas no 4-5 rudimentāriem skriemeļu ķermeņiem, kas saauguši kopā vienā kaulā.

Avoti: PP, Wi, T

astesgals   apv.

1. Astgals.

Avoti: EH

asteszvaigzne   -es, dsk. ģen. -žņu, s.; sar.

1. Komēta.

Avoti: LLVV

astgalis   apv.

1. Astgals.

Avoti: ME

astgals   apv.

1. Pēdējā, mazākā daļa; nevērtīgs pārpalikums.

Avoti: KV, ME

Asthika   mit.

1. Armēņu mitoloģijā - jutekliskās mīlas un ūdens dieviete.

Avoti: Mit

Asti   vietv.

1. Pilsēta Itālijas ziemeļrietumos ("Asti"), Pjemontas reģiona provinces administratīvais centrs, 74400 iedzīvotāju (2014. g.), kā pilsēta pazīstama kopš IX gs.

2. Asti province - Itālijas Pjemontas reģiona province ("Provincia di Asti"), platība - 1505 kvadrātkilometri, 221700 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 118 komūnās.

Avoti: PZT, Wi

Astianakts   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Trojas valdnieka dēla, varoņa Hektora un Andromedas dēls, kuru ahaji pēc Trojas ieņemšanas nogalināja.

Avoti: Mit

Astici   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā, agrāk saukta arī "Malukšta".

2. Asticu muiža - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

3. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Asticu muiža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

asticieši

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Astici" iedzīvotāji.

Avoti: V1

astifija   med.

1. Dzimumnespēks; dzimumlocekļa erekcijas trūkums.

Avoti: TM

astigalis   apv.

1. Astgals.

Avoti: ME

astīgalis   apv.

1. Astgals.

Avoti: ME

astigals   apv.

1. Astgals.

Avoti: ME

astigmaoskopija   med.

1. Astigmatisma noteikšana.

Avoti: TM

astigmatisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astigmatismu, tam raksturīgs.

Avoti: PP, T

astigmatisms   -a, v.

1. Optisko stiklu vai acs defekts, kas rada izplūdušu attēlu.

Avoti: LLVV

astigmatometrija   med.

1. Astigmatisma pakāpes noteikšanas metode.

Avoti: TM

astigmatometrs   med.

1. Ierīce astigmatisma veida un pakāpes noteikšanai.

Avoti: TM

astigmats

1. Fotoobjektīvs, kam piemīt astigmatisms.

Avoti: SV99

astigmogrāfs   med.

1. Instruments astigmatisma grafiskai attēlošanai.

Avoti: TM

Astiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lūznavas pagastā.

Avoti: LC

astilbe   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. Akmeņlauzīšu dzimtas augu ģints ("Astilbe"), daudzgadīgi lakstaugi, 30-40 sugas, Latvijā vairākas sugas tiek audzētas kā ziemcietīgs krāšņumaugs.

Ķīnas astilbe— astilbju suga ("Astilbe chinensis").

Avoti: LD, DaE

astilbe   lat.

1. Astilbes - akmeņlauzīšu dzimtas ģints.

Astilbe chinensis— Ķīnas astilbe.

Avoti: LD, DaE

astilbjveide   bot.

1. Astilbveide ("Astilboides").

Avoti: Wi

astilboīde   bot.

1. Astilbveide ("Astilboides").

Avoti: DaE

astilboides   lat.

1. Astilboīdes.

Astilboides tabularis— plāksnīšu astilboīde.

Avoti: DaE

astilbveide   bot.

1. dsk. Akmeņlauzīšu dzimtas ģints ("Astilboides", senāk "Rodgersia"), daudzgadīgs dekoratīvs lakstaugs ar garu stublāju, lielām starainām vai plūksnainām lapām, sīkiem baltiem vai dzelteniem ziediem lielās skarās.

Plāksnīšu astilboīde— astilboīdu suga ("Astilboides tabularis").

Avoti: ME

astinieks   apv.

1. Astes kauls (dzīvniekam).

2. Cilvēks, kas spiež trijbriža asti pie grunts.

Avoti: KiV

astiņ   apv.

1. Astoņi.

Avoti: ME

astiņa   apv.

1. Dem. --> aste.

Avoti: EH

astiņāds   apv.

1. Astuņāds.

Avoti: EH

astiņi   apv.

1. Astoņi.

Avoti: ME

astiņnītis   apv.

1. Astoņnītis.

Avoti: EH

astiogmatoskops   med.

1. Instruments astigmatisma noteikšanai.

Avoti: TM

astionīms   val.

1. Pilsētvārds.

Avoti: VsV

astītais   apv.

1. Astotais.

Avoti: ME

astīte

1. Dem. --> aste.

Astītes zvaigznes— konmēta.

Avoti: LV93, EH

astīts   apv.

1. Astains.

Astīti svārki— svārki ar velci (4).

Avoti: ME

astīts   apv.

1. Astotais.

Avoti: EH

Astjervs   vietv.; vēst.

1. Burtnieku ezera senais nosaukums līdz 1366. g., kas lībiešu valodā nozīmē "igauņu ezers".

Avoti: LE1

Astlana   mit.

1. Acteku (vēst. Centrālā Meksika, Meksikas dienvidi) mitoloģijā - vieta, no kuras dievs Uicilopočtli pavadīja actekus uz viņu dzīvesvietu Centrālajā Meksikā; vārds "acteks" nozīmē Astlanas iedzīvotājs.

Avoti: Mit

astma   -as, s.

1. Elpas trūkuma lēkme, aizdusa.

Kardiālā astma— lēkmjveidīgs elpas trūkums sakarā ar dažām sirds slimībām.

Bronhiālā astma— alerģiska slimība ar lēkmjveidīgu aizdusu, ko izraisa bronhu gļotādas tūska un spazmas.

Sirds astma— aizdusas lēkmes, kas rodas sirds kreisā kambara vājuma dēļ.

Avoti: LLVV, SV99

astmatiķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kas slimo ar astmu.

Avoti: LLVV

astmatisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astmu, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

astmatols

1. Smēķējams pulveris, ko lieto bronhiālās astmas lēkmēs.

Avoti: SV69

astmoģenētisks   med.

1. Tāds, kas izraisa astmas lēkmi.

Avoti: TM

astmopents   med.

1. Medikaments bronhiālās astmas ārstēšanai.

Avoti: VE

astnes   apv.

1. Asni.

Avoti: ME

astnesējs   apv.

1. Viens no līgavas (arī karalienes, princeses u. tml.) šlepes nesējiem.

Avoti: EH

astni   apv.

1. Ašķi.

2. Asni.

Avoti: ME

astnieks   apv.

1. Zvejas rīka (bridņa) pakaļējās daļas - astes turētājs.

Avoti: ViV

astomija   med.

1. Iedzimts mutes trūkums.

Avoti: TM

astoms   med.

1. Kroplis ar iedzimtu mutes trūkumu.

Avoti: TM

astoņa   apv.

1. Astoņacis.

Avoti: EH

astoņacis   apv.

1. Spēļu kārtas ar astoņām acīm.

2. Tāds, kam ir astoņas acis.

Avoti: Lo, EH

astoņairu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas airējams ar astoņiem airiem (par peldlīdzekli).

Avoti: PP, T

astoņbalsīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas vienlaicīgi skan, ir atskaņojams astoņās balsīs.

Avoti: MLVV

astoņdesmit   nelok., pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 80.

2. Daudzums, skaits 80.

Avoti: LLVV

astoņdesmitais   skait.; s. -ā;

1. Kārtas skait. --> astoņdesmit (80.).

Avoti: LLVV

astoņgadējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Astoņgadīgs.

Avoti: PP, T

astoņgadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir astoņi gadi.

Avoti: LLVV

astoņgadu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ilgst astoņus gadus, kas paredzēts astoņiem gadiem.

Avoti: PP, T

astoņi   s. -as; pamata skait.

1. nelok. Skaitlis, cipars 8.

// lokāms; sar. Skaitlis 8.

2. dsk. Daudzums, skaits 8.

3. Pulksteņa laika moments: četras stundas pirms divpadsmitiem.

// parasti savienojumā ar "vakarā". Pulksteņa laika moments: četras stundas pirms pusnakts: divdesmit.

Avoti: LLVV, T

astoņisimt   nelok.; pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 800; astoņi simti.

2. Daudzums, skaits 800; astoņsimt.

Avoti: LLVV

astoņjūgs   novec.

1. Pajūgs, kurā iejūgti astoņi zirgi.

Avoti: Lo

astoņkājis   -ja, dsk. ģen. -ju, v.

1. dsk. Galvkāju klases sēpiju apakškārtas dzimta ("Octopodidae"), 22-24 ģ., 150-160 s., jūras bezmugurkaulnieks ar astoņiem lieliem taustekļiem, garums - līdz 5 m, masa - līdz 50 kg un vairāk; spruts.

Avoti: LLVV, PDE

astoņkārt   apst.

1. Astoņreiz.

Avoti: LLVV

astoņkārtējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Astoņkārtīgs.

Avoti: LLVV

astoņkārtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Astoņas reizes.

Avoti: LLVV

astoņklasīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar astoņām klasēm (par skolām).

Avoti: PP, T

astoņklašu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam pamatā ir astoņu klašu kurss, programma.

Avoti: PP, T

astoņlīniju   apv.

1. Tāds (cilindrs), kam ir astotā lieluma izmērs; tāda lampa, kuraim ir astotā lieluma izmēra cilindrs.

Avoti: ĒiV

astoņnieks   -a, v.

1. Cipars 8.

2. Priekšmetu kopa, kas sastāv no astoņiem priekšmetiem.

3. aeron. Pilotāžas figūra - gaisakuģa lidojums, kas sastāv no divām pretējos virzienos izpildītām virāžām un ir līdzīgs ciparam 8.

4. Lielais astoņnieks - valstu grupa (septiņas bagātākās un ietekmīgākās pasaules lielvalstis - ASV, Vācija, Japāna, Lielbritānija, Francija, Itālija un Kanāda - un Krievija), kas regulāri rīko tikšanās par aktuāliem pasaules attīstības jautājumiem.

Avoti: LLVV, ZTV

astoņnīšu   ģen., nelok.

1. Ar astoņām nītīm.

Avoti: LLVV

astoņnītis   apv.

1. Tāds (audums), kas ir austs ar 8 nītīm.

Avoti: EH

astoņpadesmit   apv.

1. Astoņpadsmit.

Avoti: ME

astoņpadsmit   nelok., pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 18.

2. Daudzums, skaits 18.

Astoņpadsmit svētību lūgšana— lūgšanu virkne, galveno sinagogas dievkalpojuma lūgšana.

3. arī locījumu formas: dat. astoņpadsmitiem, lok. astoņpadsmitos. Pulksteņa laika moments: sešas stundas pirms pusnakts.

Avoti: LLVV

astoņpadsmitais   skait.; s. -ā;

1. Kārtas skait. --> astoņpadsmit (18.).

Avoti: LLVV

astoņpadsmitgadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir astoņpadsmit gadu.

Avoti: LLVV

astoņpēdu   ģen., nelok.

1. Tāds, kura garums ir astoņas pēdas.

Avoti: PP, T

astoņplaknis   novec.

1. Oktaedrs.

Avoti: LV93

astoņplāksnis   novec.

1. Oktaedrs.

Avoti: KV

astoņposmu

1. Astoņposmu ceļš - ceturtā no budisma četrām cildenajām patiesībām, ir disciplīnas un pareizas rīcības ceļš, kas ved uz atbrīvošanos no tālākām pārdzimšanām; ceļa astoņi posmi ir šādi: pareiza izpratne, pareizas vēlmes, pareiza valoda, pareiza izturēšanās, pareiza iztikšana, pareizi centieni, pareiza uzmanība un pareiza pašiedziļināšanās.

Avoti: IdV

astoņreiz   apst.

1. Astoņas reizes.

Avoti: LLVV

astoņrinde   literat.

1. Itāļu izcelsmes astoņrindu strofa ar atskaņām ABABABCC, radusies ap 13. gs.

Avoti: DzV

astoņroku   apv.

1. Tāds, kura garums ir astoņi plaukstu platumi (parasti par izkapti).

Avoti: ViV

astoņsimt   nelok.; pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 800; astoņi simti.

2. Daudzums, skaits 800.

Avoti: LLVV

astoņsimtais   skait.; s. -ā;

1. Kārtas skait. --> astoņsimt (800.).

Avoti: LLVV

astoņsimtgade   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Astoņsimt gadu ilgs laikposms.

Avoti: MLVV

astoņskaldnis   novec.

1. Oktaedrs.

Avoti: LV93

astoņstāvu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir astoņi stāvi.

Avoti: LLVV

astoņstundu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ilgst astoņas stundas.

Avoti: LLVV

astoņstūrains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir astoņi stūri.

Avoti: LLVV

astoņstūris   -ra, v.

1. Daudzstūris ar astoņām virsotnēm.

Avoti: LLVV

astoņš   apv.

1. Astoņnieks.

Avoti: ME

astoņzīmju   ģen., nelok.

1. Tāds, kas satur astoņas zīmes.

Avoti: PP, T

astoņzobis   biol.

1. Egļu astoņzobis - gremdgraužu dzimtas suga ("Ips typographus"), vaboles ķermenis cilindrisks, 4-6 mm garš, brūns, klāts ar matiņiem, segspārnu abās pusēs 4 konusveidīgi zobi.

Avoti: LE1

astotā   kārtas skait., s.

1. Astotais.

Avoti: LV87

astotais   skait.; s. -ā;

1. Kārtas skait. --> astoņi (8.).

Avoti: LLVV

astotdaļa   -as, s.

1. Astotā daļa.

Avoti: LLVV

astotdaļcicero   novec.

1. Grāmatrūpniecībā 1,5 tipografiska punkta biezums.

Avoti: KV

astotdaļjūdze   vēst.

1. Angļu garuma mērvienība = 40 kārtis = 110 asis = 220 jardi = 201,168 m.

Avoti: AmS

astotdaļloksne   novec.

1. Papīra loksnes astotā daļa.

Avoti: KV

astotdaļnots   -nots, dsk. ģen. -nošu, s.; mūz.

1. Nots, kuras ilgums atbilst vienai veselas nots astotajai daļai.

Avoti: LLVV

astotdaļpauze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; mūz.

1. Pauze, kuras ilgums atbilst vienai veselas nots astotajai daļai.

Avoti: PP, T

astotdaļpetīts   novec.

1. Tipogrāfiskas sistēmas 1 punkts un tipogrāfiskā materiāla pamatvienība.

Avoti: KV

astotkārt   novec.

1. Kā astotais pēc kārtas; astotajā vietā.

Avoti: Lo

astotklasnieks   -a, v.

1. Astotās klases skolēns.

Avoti: PP, T

astotniece   apv.

1. Astotdaļa.

Avoti: ME

astotnieks   -a, v.

1. Astoņnieks.

2. apv. Astotdaļa.

Avoti: LLVV, ME

astots   apv.

1. Tāds, kam ir aste.

Avoti: EH

astpūpēdis   v.; biol.

1. Bazīdijsēņu nodalījuma pūpēžu klases rinda ("Hysterangiales"), no kuras Latvijā konstatēta 1 dzimta.

2. Šīs rindas dzimta ("Hysterangiaceae"), bumbuļveidīgi pazemes augļķermeņi, perīdijs vienslāņa, reizēm izzūdošs, gleba ar dažādas formas dobumiem, kuru sieniņas, sporām nogatavojoties, pārvēršas pusšķidrā masā, Latvijā 2 ģ., 2 reti sastopamas sugas.

3. Šīs dzimtas ģints ("Hysterangium").

Smirdošais astpūpēdis— astpūpēžu suga ("Hysterangium clathroides").

Avoti: LD

astr.   saīs.

1. Astronomija; astronomisks.

Avoti: i1

Astra   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā.

2. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 2400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LC, Wi, PuA

astra   -as, s.; poēt.

1. Astere.

Avoti: LLVV

Astrabada   vietv.; vēst.

1. Gorgāna - pilsētas Irānā nosaukums līdz 1930. g.

Astrabadas līcis— Gorgānas līcis Kaspijas jūrā.

Avoti: PZT

astraeacea   lat.

1. Laikzvaigžņu dzimta.

Avoti: LD

astraeus   lat.

1. Laikzvaigznes - pūpēžu klases laikzvaigžņu dzimtas ģints.

Astraeus hygrometricus— laikzvaigzne, šīs ģints suga.

Astraeus stellatus— laikzvaigznes sinonīms nosaukums.

Avoti: LD

astragalektomija   med.

1. Velteņkaula izgriešana.

Avoti: TM

astragāls

1. bot. Pākšaugu dzimtas augu ģints; no dažām šo augu sugām iegūst vērtīgus sveķus - tragantu.

2. novec. Antīkā arhitektūrā bieži lietots izgreznojums, parasti zīļu un ripiņu kopojums.

3. novec. Pēdas kauls starp lielu un papēdi.

Avoti: SV69, KV, SV33

astragalus   lat.

1. Tragantzirņi - tauriņziežu dzimtas ģints.

Astragalus arenarius— smiltāju tragantzirnis.

Astragalus cicer— dedestiņu tragantzirnis.

Astragalus danicus— Dānijas tragantzirnis.

Astragalus glycyphyllos— saldlapu tragantzirnis.

Astragalus penduliflorus— nokarenais tragantzirnis.

Astragalus rytilobus— grumbdaivu tragantzirnis.

Avoti: LD

Astragini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

astrags   apv.

1. Laivas pakaļgals.

2. Sānbalsts.

Avoti: ME

astrāgs   apv.

1. Atbalss.

2. Atspaids, koks, kas kaut ko balsta.

3. Palīgs, izpalīgs.

Avoti: KV, NeV

Astrahanbazara   vietv.

1. Dželilabada - pilsētas Azerbaidžānā nosaukums līdz 1967. g.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Astrahaņa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā pie Volgas ietekas Kaspijas jūrā, apgabala administratīvais centrs, jūras un upes osta Volgas deltā, 530860 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Astrahaņas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas dienvidu daļā, Volgas lejtecē, platība - 44100 kvadrātkilometru, 1005000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: LģE, Wi

astrains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir ar daudz astriem.

Avoti: LLVV

Astraja   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dievu valdnieka Zeva un Temīdas meita, taisnības dieviete, kas "zelta laikmetā" mita cilvēku vidū, vēlāk, kad cilvēki zaudēja savu tikumību, tā pameta cilvēkus un pacēlās debesīs, kur kļuva par Jaunavas zvaigznāju.

Avoti: Mit

astrāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz zvaigznēm.

Avoti: LLVV

astrāls   mit.

1. Ezoterismā tas ir vārds, ko lieto, lai norādītu vietu vai stāvokli, kāds tiek sasniegts, kad cilvēks atrodas ārpus ķermeņa.

Astrālie ceļojumi— dažu cilvēku spēja atdalīt no sevis astrālo ķermeniun doties gan tuvos, gan tālos ceļojumos.

Astrālie gari— senajiem austrumniekiem zvaigžņu un uguns personifikācija.

Astrālā miesa— neuztverama dvēseles viela, kas var pieņemt caurspīdīga ķermeņa veidu.

Avoti: SG, MrJ, SV33

astrancija   -as, s.

1. Zvaigznīte - čemurziežu dzimtas ģints ("Astrantia").

Avoti: LPE

astrantia   lat.

1. Zvaigznītes - čemurziežu dzimtas ģints.

Astrantia carniolica— sarkanā zvaigznīte.

Astrantia major— lielā zvaigznīte.

Astrantia maxima— dižā zvaigznīte.

Avoti: LD, DaE

astrapia   lat.

1. Paradīzesputnu dzimtas ģints.

Astrapia mayeri— garastes paradīzesputns.

Avoti: ZvP

Astravjeca   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Grodņas apgabalā, 8300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

astre   apv.

1. Astere ("Aster").

Avoti: KiV

astrene   apv.

1. Astere.

Avoti: MiV

astri   -u, vsk. astrs, -a, v.

1. Ragvielas pavedieni (zirga astē).

2. apv. Niedres.

Avoti: LLVV, ME

astrija   apv.

1. Astere.

Avoti: EH

astrine   apv.

1. Ķīnas astere ("Callistephus chinensis").

Avoti: EH

astro-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz debess spīdekļiem, kosmisko telpu.

Avoti: LLVV

astrobioloģija   -as, s.; astr.

1. Zinātne, kurā pēta problēmas par dzīvības eksistenci uz citiem debess ķermeņiem, eksobioloģija.

Avoti: ZTV

astrobioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astrobioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

astroblastoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no astroblastiem.

Avoti: TM

astroblasts   med.

1. Astrocīta pirmatnējā forma.

Avoti: TM

astrobotānika   -as, s.; parasti vsk.

1. Citu planētu augu valsts pētīšana ar astronomijas metodēm.

Avoti: LLVV

astrobotānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astrobotāniku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

astrocitoma   med.

1. Neiroglijas audzējs, kas sastāv no astrocītiem.

Avoti: TM

astrocitoze   med.

1. Astrocītu proliferācija sakarā ar tuvējo neironu bojāeju hipoksijas vai hipoglikēmijas gadījumā.

Avoti: MSV

astrocīts   med.

1. Neiroglijas zvaigžņveida šūna.

Avoti: TM

astrodinamika

1. Zinātne par mākslīgo debess ķermeņu (kosmisko lidaparātu) kustību.

Avoti: SV99

astrodinamisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astrodinamiku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

astrofija   literat.

1. Dzeja bez dalījuma pantos pretstatā strofiskai (pantos dalītai) un brīvās strofikas (dažāda garuma pantu) dzejai.

Avoti: DzV

astrofilīts

1. Zvaigžņaini, paralēlšķiedraini agregāti, kas sastopami nefelīnsienītos un pegmatītos; krāsa dzeltenbrūna un brūna.

Avoti: LPE

astrofiskais

1. Astrofiskais pants, kam nav strofiskas organizācijas, kas nedalās strofās.

Avoti: SV69

astrofisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astrofiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

astrofīts   bot.

1. dsk. Kaktusu dzimtas ģints ("Astrophytum").

Greznais astrofīts— astrofītu suga ("Astrophytum ornatum").

Punktainais astrofīts— astrofītu suga ("Astrophytum myriostigma").

Avoti: TaE

astrofizika   -as, s.; parasti vsk.

1. Astronomijas nozare, kas pētī fizikālos procesus kosmiskajā telpā un debess ķermeņos, kā arī to ķīmisko sastāvu.

Praktiskā astrofizika— astrofizikas nozare, kurā lieto īpašus astronomijas instrumentus, izstrādā un īsteno novērojumu apstrādes metodes; galvenās metodes ir astrofotogrāfija, astrofotometrija, astropolarimetrija, astrospektroskopija, astrospektrofotometrija, interferometrija, radiolokācija.

Teorētiskā astrofizika— astrofizikas nozare, kurā interpretē novērojumu rezultātus, analizē atklātās parādības un likumsakarības, izstrādā teorijas.

Avoti: LLVV, ZTV

astrofizikāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astrofiziku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

astrofiziķis   -ķa, v.

1. Astrofizikas speciālists.

Avoti: LLVV

astrofobija   med.

1. Slimīgas bailes no zvaigznēm un debess izplatījuma.

Avoti: TM

astrofotogrāfija   astr.

1. Praktiskās astrofizikas metode, ko izmanto debess spīdekļu attēlu iegūšanai; lieto speciālu teleskopu - astrogrāfu, kas sastāv no attēlu veidojoša objektīva un starojuma uztvērēja.

Avoti: ZTV

astrofotogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astrofotogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

astrofotometrija   -as, s.; astr.

1. Praktiskās astrofizikas metode, ko izmanto debess objektu starojuma, galvenokārt redzamas gaismas intensitātes mērīšanai; lieto speciālu mēriekārtu - astrofotometru.

Avoti: ZTV

astrofotometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astrofotometriju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

astrofotometrs

1. Teleskopam pievienojams fotometrs debess spīdekļu spožuma mērīšanai.

Avoti: SV99

astroglija

1. No zvaigžņveida šūnām (astrocītiem) veidoti neiroglijas audi centrālajā nervu sistēmā.

Avoti: LPE

astrognozija

1. Zvaigžņu debess pazīšana, prasme pazīt pie debesīm zvaigznājus un atsevišķas zvaigznes.

Avoti: SV69

astrogrāfs   -a, v.

1. Ierīce debess spīdekļu fotografēšanai.

Avoti: LLVV

astrogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astrofotogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

astroģeoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī planētu sastāvu un uzbūvi.

Avoti: PP, T

astroģeoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astroģeoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

astroīda

1. Četrstarainas zvaigznes veida līkne, kuru apraksta aploces punkts, ja tā bez slīdēšanas veļas pa citas nekustīgas aploces iekšmalu (šai otrai aplocei ir četrkārt lielāks rādiuss nekā pirmajai).

Avoti: SV69

astroīds   med.

1. Zvaigžņveida.

Avoti: TM

astroklimats   astr.

1. Ģeogrāfisko un klimatisko faktoru kopums (mākoņainība, atmosfēras turbulence, gaisa mitrums, gaisa piesārņotība), kas nosaka apvidus piemērotību astronomiskajiem novērojumiem.

Avoti: ZTV

astrokodolfizika

1. Astrofizikas virziens, kas, izmantojot teorētiskās un eksperimentālās kodolfizikas atzinumus, pēta procesus, kas saistīti ar ķīmisko elementu sintēzi zvaigznēs.

Avoti: Tr-11-7

astrokompass   aeron.

1. Ierīce gaisakuģa ģeogrāfiskā kursa noteikšanai, izmantojot debess spīdekļu peilējumus un ievērojot Zemes griešanos un vietas koordinātas; sastāv no debess spīdekļa kursa virziena mērītāja, skaitļotāja un indikatora.

Avoti: ZTV

astrol.   saīs.

1. Astroloģija.

Avoti: SV05

astrolabija   -as, s.; astr., ģeod.

1. Vēsturisks astronomijas instruments Saules un spožāko zvaigžņu stāvokļa noteikšanai jebkuram laika momentam; sastāv no zvaigžņu kartes, grozāma tīkliņa un papildu skalām; ja astrolābija bija aprīkota ar vizūras iekārtu, to varēja izmantot arī debess spīdekļu leņķiskā augstuma noteikšanai.

Avoti: ZTV, PP

astrolābija   nevēl.

1. Astrolabija.

Avoti: ZTV, PP

astrolabs

1. Leņķu mērīšanas instruments, ko lietoja līdz 18. gs. sākumam debess spīdekļu stāvokļa noteikšanai, bet vēlāk - ģeodēziskajos mērījumos; mūsdienās astrolabu aizstājis teodolīts.

Avoti: SV69

Astrolabs   vietv.

1. Astrolaba līcis - atrodas Jaungvinejas ziemeļaustrumu daļā ("Astrolabe Bay"), pie Maklaja krasta, garums - ~37 km, platums - 34 km, dziļums - 40-106 m.

Avoti: PZT, PuA

astrolatrija

1. Debess spīdekļu pielūgšana; bija izplatīta, piem., Asīrijā un Babilonijā.

Avoti: SV99

Astroleibs   vietv.; novec.

1. Astroleiba līcis - Astrolaba līcis.

Avoti: PZT

astrologs   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar astroloģiju.

Avoti: LLVV

astroloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Cilvēku likteņa un notikumu pareģošana pēc debess spīdekļu stāvokļiem.

Avoti: LLVV, RtV

astroloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astroloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

astromantija   novec.

1. Zīlēšana pēc zvaigznēm.

Avoti: KV

astrometeoroloģija

1. Meteoroloģijas nozare, kas pēta kosmisko ķermeņu ietekmi uz Zemes laikapstākļiem.

Avoti: MetV

astrometrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Astronomijas nozare, kas nodarbojas ar debess ķermeņu redzamo stāvokļu noteikšanu.

Fotogrāfiskā astrometrija— astrometrijas nozare, kura noteic kosmisko objektu koordinātas, izmērot novērojumos iegūtos fiziskos vai elektroniskos objektu attēlus.

Fundamentālā astrometrija— astrometrijas nozare, kurā izstrādā astronomisko koordinātu sistēmas, noteic svarīgāko astronomisko konstanšu skaitliskās vērtības un sastāda fundamentālus zvaigžņu katalogus.

Avoti: LLVV, ZTV

astrometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astrometriju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

astrometrists   -a, v.

1. Astrometrijas speciālists.

Avoti: LLVV

astronautika   -as, s.; parasti vsk.

1. Kosmonautika, kosmosa lidojumu teorija un prakse.

Avoti: LLVV

astronautisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astronautiku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

astronauts   -a, v.

1. Kosmonauts (parasti runā par amerikāņu astronautiem).

Avoti: LLVV

astronavigācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Navigācijas nozare, kurā izmanto astronomijas metodes; orientieri ir debess spīdekļi.

2. Zinātne par gaisakuģu vadīšanas metodēm ar astronomiskajām ierīcēm (astrokompasu, sekstantu u. c.).

Avoti: LLVV

astronīms

1. val. Īpašvārds, kas nosauc kādu debess ķermeni (zvaigzni, planētu, asteroīdu u. tml.).

2. Autora vārda apzīmējums ar tipografijas zīmēm, piem., zvaigznītēm; pseidonīma veids.

Avoti: SV69

astronomija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par Visumu, tajā sastopamo debess ķermeņu stāvokli, kustību, uzbūvi un attīstību.

Kosmiskā astronomija— astronomija, kurā pēta debess ķermeņus ar aparatūru, kas pacelta virs Zemes atmosfēras.

Jūras astronomija— praktiskās astronomijas nozare, kuru izmanto navigācijā, lai noteiktu peldlīdzekļa atrašanās vietu (koordinātas) pēc debess spīdekļu augstuma novērojumiem.

Virszemes astronomija— astronomija, kurā pēta debess ķermeņus ar aparatūru, kas atrodas uz Zemes virsmas.

Avoti: LLVV, ZTV

astronomisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astronomiju, tai raksturīgs.

Astronomisks skaitlis— ļoti liels skaitlis.

Astronomiskā gadagrāmata— speciāla grāmata, kurā ievietotas debess ķermeņu efemerīdas u. c. ziņas par astronomiskajām parādībām attiecīgajā gadā.

Astronomiskais kalendārs— astronomiskā gadagrāmata.

Astronomiskā ģeodēzija— ģeodēzijas nozare, kurā aplūko ģeodēzijas problēmas, kas saistītas ar Zemi kā planētu, - astronomiski ģeodēzisko tīklu veidošanu, Zemes veida un lieluma noteikšanu, gravitācijas lauka pētīšanu.

Astronomiskā observatorija— astronomiskiem novērojumiem paredzēts instrumentu un telpu komplekss, kā arī specializēta zinātniskās pētniecības iestāde, kas apgādāta ar aparatūru astronomiskiem pētījumiem.

Astronomiskā vienība— astronomijā lietota ārpussistēmas garuma mērvienība, vienāda ar vidējo attālumu no Zemes līdz Saulei - 149 597 870 km; apzīmējums - ua.

Astronomiskās (debess) koordinātas— skaitļi, kas raksturo astronomisko objektu un palīgpunktu stāvokli uz debess sfēras.

Astronomiskie gadalaiki— pavasaris, vasara, rudens, ziema - aptuveni vienu ceturtdaļu gada gari laika intervāli no ekvinokcijas līdz sekojošiem saulgriežiem vai otrādi.

Avoti: LLVV, ZTV

astroorientācija   -as; s.

1. Savas atrašanās vietas noteikšana pēc astronomiskiem objektiem.

Avoti: PP, T

astronoms   -a, v.

1. Astronomijas speciālists.

Avoti: LLVV

astrophytum   lat.

1. Astrofīti.

Astrophytum myriostigma— punktainais astrofīts.

Astrophytum ornatum— greznais astrofīts.

Avoti: TaE

astropolarimetrija   astr.

1. Praktiskās astrofizikas metode, kuru izmanto debess spīdekļu starojuma polarizācijas mērīšanai; lieto speciālu mēriekārtu - polarimetru.

Avoti: ZTV

astropolarimetrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astropolarimetriju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

astropunkti   -u, v.

1. Ģeodēziskā tīkla atbalsta punkti, kuru ģeogrāfiskās koordinātes ir noteiktas ar astronomiskām metodēm.

Avoti: SV69

astrosfēra   med.

1. Astera centrālā daļa, bez starojuma.

Avoti: TM

astrospektrofotometrija   -as, s.; astr.

1. Praktiskās astrofizikas metode, kuru izmanto enerģijas sadalījuma mērījumiem debess spīdekļu spektros; lieto kombinētus astrofotometrijas un astrospektroskopijas instrumentus.

Avoti: ZTV

astrospektrogrāfs   -a, v.; astr.

1. Spektrālaparāts astronomisko objektu spektra reģistrēšanai ar fotogrāfiskām vai elektroniskām metodēm.

Avoti: PP, T

astrospektroskopija   astr.

1. Praktiskās astrofizikas metode, kuru izmanto debess spīdekļu spektru pētīšanai; lieto teleskopu, kura fokālajā plaknē novietots spektrogrāfs.

Avoti: ZTV

astrospektroskopisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar astrospektroskopiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

astrostatisks   med.

1. Attiecīgs uz centrosomas miera stāvokli.

Avoti: TM

astrotoponīms   val.

1. Vietvārds, kas nosauc ģeogrāfisku objektu uz kāda debess ķermeņa.

Avoti: VsV

astrs   apv.

1. Ass.

Avoti: EH

asts   apv.

1. Aste.

Avoti: KiV

Astudžats   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - ļaunuma dieva Ahrimāna radīts ļauns dēmons, kas uzglūn mirušo dvēselēm, grib tās noķert un aizvest pazemes valstībā.

Avoti: Mit

astugali   apv.

1. Ašķi.

Avoti: ME

astuņāds   apv.

1. Astoņveidīgs.

Avoti: EH

astuņdesmit   apv.

1. Astoņdesmit.

Avoti: ĒiV

astuņdesmitais   apv.

1. Astoņdesmitais.

Avoti: ĒiV

astuņdesmitgadīgs   apv.

1. Astoņdesmitgadīgs.

Avoti: ĒiV

astuņi   apv.

1. Astoņi.

Avoti: ĒiV

astuņklasīgs   apv.

1. Astoņklasīgs.

Avoti: ĒiV

astuņlīniju   apv.

1. Astoņlīniju.

Avoti: ĒiV

astuņnieks   apv.

1. Divdesmit kapeiku monēta.

Avoti: EH

astūņnītis   apv.

1. Astoņnītis.

Avoti: EH

astuņpadsmit   apv.

1. Astoņpadsmit.

Avoti: ĒiV

astuņpadsmitais   apv.

1. Astoņpadsmitais.

Avoti: ĒiV

astuņroku   apv.

1. Astoņroku.

Avoti: ViV

Astūrija   vietv.

1. Vēsturisks novads Spānijas ziemeļos un autonoms apgabals "Astūrijas karaliste" Biskajas līča piekrastē, platība - 10604 kvadrātkilometri, 1057200 iedzīvotāju (2007. g.), administratīvais centrs - Ovjedo, robežojas ar Kantarbiju, Kastīliju un Leonu un Galisiju.

Avoti: PZT, PuA

astūtais   apv.

1. Astotais.

Avoti: ME

astūtnieks   apv.

1. Astoņnieks.

Avoti: ME

Asuāna   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptes dienvidos (angļu "Aswan"), osta Nīlas krastā, muhafazas centrs, 247600 iedzīvotāju (2005. g.).

Asuānas aizsprosts— viens no lielākajiem aizsprostiem pasaulē (angļu "Aswan Dam"), sastāv no 2 aizsprostiem, pirmais celts 1898.-1902. g. ir 50 m augsts un 2 km garš, otrais celts 1959.-1971. g. 115 m augsts un 3,6 km garš.

Avoti: LģE

Asuka

1. Asukas periods - periods Japānas vēsturē (538.-710. g.) starp Jamato periodu un Naras periodu, kura laikā Japānā ieviesās budisms un tika pārņemta ķīniešu likumdošana un rakstība pārveidojot hieroglifus japāņu valodai piemērotā veidā.

Avoti: MkV

Asukeka   vietv.

1. Asukeka de Enaresa - pilsēta Spānijā ("Azuqueca de Henares"), Kastīlijas-Lamančas autonomā apgabala Gvadalaharas provincē, 34200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

asumpcionisti   novec.

1. Katoļu Marijas debessbraukšanas kongregācija Francijā un Mazāzijā.

Avoti: KV

asumi   -u, v., parasti dsk.; apv.

1. Nesaskaņas, ķildas.

Avoti: KnV

asums   -a, v.

1. Vispārināta īpašība --> ass 1(1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> ass 1(2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> ass 1(3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> ass 1(4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

5. Vispārināta īpašība --> ass 1(5), šīs īpašības konkrēta izpausme.

6. Vispārināta īpašība --> ass 1(6), šīs īpašības konkrēta izpausme.

7. Vispārināta īpašība --> ass 1(7), šīs īpašības konkrēta izpausme.

8. Vispārināta īpašība --> ass 1(8), šīs īpašības konkrēta izpausme.

9. Vispārināta īpašība --> ass 1(9), šīs īpašības konkrēta izpausme.

10. parasti dsk. Smaili, asi izaugumi, izvirzījumi.

// pārn. Skarbi, asi vārdi, izteicieni.

11. foto No skaidra detaļu attēlojuma atkarīgs subjektīvs iespaids, aplūkojot fotogrāfisku attēlu; to nosaka pārejas joslas lielums uz dažāda optiska blīvuma zonu robežas.

Asuma skala— skala uz fotoobjektīva projicētā attēla asuma iestādīšanai.

Attēla asums— optiskas sistēmas reproducēta vai filmā fiksēta asuma precizitāte, ko bieži izsaka ar izšķiramo līniju vai citu elementu skaitu vienā mm2.

Dziļuma asums— fotoobjektīva spēja vienlīdz asi vienā plaknē projicēt telpiski izvietotus objektus; tas atkarīgs no fotoobjektīva fokusa attāluma, diafragmas atvēruma lieluma un attāluma līdz fotografējamam objektam.

Asuma regulētājs— televizora vai monitora sastāvdaļa, kas regulē signāla amplitūdu ekrāna katodstaru lampā.

Avoti: LLVV, ZTV

Asūne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dagdas novadā (līdz 2009. g. - Krāslavas rajonā) 10 km no Dagdas un 47 km no Krāslavas, pagasta centrs.

2. Asūnes pagasts - pagasts Dagdas novada dienvidu daļā, robežojas ar Konstantinovas, Dagdas, Svariņu un Ķepovas pagastu, kā arī ar Krāslavas novadu; bijušais nosaukums krieviski - Osunskaja.

Asūnes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā liela daļa pirmskara Asūnes pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Svariņu, Bērziņu un Ķepovas pagastā, bet daļa bijušā Dagdas pagasta teritorijas pievienota tagadējam Asūnes pagastam.

3. Mazā Asūne - apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

4. Asūnīca - Sarjankas labā krasta pieteka.

5. Asūnes ezeri - atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainā, Dagdas novada Asūnes pagastā, 148,6 m vjl., eitrofi.

Lielais Asūnes ezers— platība - 19,5 ha, garums - 0,5 km, platums - 0,3 km, lielākais dziļums - 2,2 m.

Mazais Asūnes ezers— platība - 3,4 ha.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1, LD

Asūnīca   vietv.

1. Sarjankas labā krasta pieteka Dagdas novadā (ieteka Baltkrievijā), garums - 23,6 km (Latvijā 12,2 km, robežupe 6,4 km), kritums - 19,3 m, iztek no Lielā Asūnes ezera, upē ir 5 ha lielais Asūnes dzirnavezers.

Avoti: LE1

asūnieši

1. Dagdas novada Asūnes pagasta iedzīvotāji.

Avoti: V1

Asunsjona   vietv.

1. Paragvajas galvaspilsēta, atrodas Paragvajas upes kreisajā krastā, valsts vienīgā lielpilsēta, 507000 iedzīvotāju (2007. g.), upes osta.

Avoti: LģE

Asupen   vietv., vēst., vācu val.

1. Aizupes muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Aizupes pagastā.

Avoti: KW1

Asuppen   vietv., vēst., vācu val.

1. Aizupes muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Aizupes pagastā.

Avoti: KV

asuras   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - būtnes, kuru funkcijas laika gaitā mainījušās, tās kļuva par dieviem un cilvēkiem naidīgām būtnēm un dēmoniem, kuri mūžīgi karo ar dieviem, allaž ciešot sakāvi.

Avoti: Mit

asūri   mit.

1. Indiešu mitoloģijā - dēmoni, sākotnēji mītos raksturoti kā dievu pretinieki, taču vēlākajā tradīcijā tie galvenokārt ir cilvēku ienaidnieki.

Avoti: MitJ

ASV   saīs.

1. Amerikas Savienotās Valstis.

ASV Neatkarības deklarācija— 1776. g. 4. jūlijā pieņemts dokuments, ar kuru tika pasludināta ASV kā neatkarīgas valsts nodibināšana.

ASV Samoa— ASV Samoa teritorija (angļu "American Samoa") ir ASV valdījums Samoa arhipelāga austrumu daļā, Polinēzijā, Klusā okeāna dienvidrietumos, ietver galveno salu Tutuilu, Manusas salas, Roza atolu, kā arī Sveinsa salu.

ASV Virdžīnas— ASV Virdžīnu salas (angļu "U. S. Virgin Islands") ir ASV valdījums Vidusamerikā, Mazo Antiļu salu ziemeļos, ietver Santakrusu, Sentomasu, Sentdžonu un 65 sīkas salas.

Avoti: i2, MkV, LģE

Asva   vietv.

1. Asvas ezers - Osvas ezers, atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Dagdas novada Bērziņu pagastā.

Avoti: LE1

asvēdere   apv.

1. Reņģu veids, parasti ar asakainu vēderu.

Avoti: ME

Asveja   vietv.

1. Pilsētciemats Baltkrievijā, Vitebskas apgabala ziemeļos, netālu no Latvijas un Krievijas robežas, Asvejas ezera dienvidu krastā, 1300 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Asvejas ezers - atrodas Baltkrievijā, Vitebskas apgabala ziemeļos 131 m vjl., platība - 5280 ha, dziļums - līdz 7,5 m, stipri aizaudzis.

Avoti: PZT

Asvikenskaja   vietv., vēst.

1. Aizvīķu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Aswicken   vietv., vēst.

1. Aizvīķu pagasta, kas līdz 1949. g. pastāvēja tagadējā Priekules novada Gramzdas pagasta un Vaiņodes novada Vaiņodes pagasta teritorijā, nosaukums vāciski 19. gs.

Avoti: KW1

aszobains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir asi zobi.

Avoti: PP, T

Aszute   vietv., vēst.

1. Zobenbrāļu ordeņa un Rīgas arhibīskapa 1211. g. līgumā minēts novada nosaukums, ko pētnieki saista ar Asoti.

Avoti: LE1

aš   apv.

1. Pat.

Avoti: TiA

Aša   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabala rietumos, Simas labajā krastā, rajona administratīvais centrs, 30700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1933. g.

2. Pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 13160 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Aša   mit.

1. Zoroastrismā patiesības, taisnības un kārtības princips, kas pārvalda pasauli; dabas likums, kas nodrošina saules vienmērīgu kustību, gadalaiku maiņu, tādējādi gādājot par kārtību pasaulē.

2. Aša Vahišta - irāņu mitoloģijā - viena no septiņām Ameša Spentas dievībām, kurā apvienota uguns gara funkcija un ideālas pasaules, kopienas un ģimenes kārtības abstraktā būtība.

Avoti: MrJ, Mit

Ašafenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Aschaffenburg"), Bavārijas ziemeļrietumos, osta Mainas labajā krastā, 67800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

Ašaghi   vietv.

1. Ašaghi Ajibli - pilsēta Azerbaidžānā, Tovuzas rajonā, 200 iedzīvotāju (2010. g.), 1938.-1990. g. saucās - Šaumjanovska.

Avoti: Wi

ašais   žarg.

1. Apķērīgs, veikls, izdarīgs cilvēks; cilvēks, kas viegli pielāgojas apstākļiem.

2. Neuzticams cilvēks.

Avoti: SLG

Ašāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Asciano"), Toskānas reģiona Sjēnas provincē, 7300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ašanti

1. Tauta, dzīvo Ganas dienvidos, kopā ar tuvu radniecīgajiem akimiem un akvapimiem ~2 mlj cilvēku, valodas (tvi, ašanti) pieder pie Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

Ašari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Ašaru kalns— Asaru kalna neprecīzs nosaukuma variants, atrodas Latgales augstienes dienvidu daļā, Krāslavas novada Kombuļu pagastā 2 km uz rietumiem no Kombuļiem un nepilnu km no Ašaru ciema, 229,4 m virs jūras līmeņa, relatīvais augstums - 26 m, nogāzes klajas, ziemeļaustrumu nogāzē daudz laukakmeņu.

Avoti: LC

ašarīti   novec.

1. Arābu teologu sekta, kas aizstāv predestinācijas mācību.

Avoti: KV

ašarīts

1. Balts minerāls, bora rūda, irdeni, šķiedraini agregāti, veidojas sairstot citiem magnija borātiem.

Avoti: LPE

ašars

1. Naturālais (dažreiz naudas) nodoklis musulmaņu zemēs; 20. gs. atcelts.

Avoti: LPE

ašas   apv.

1. Ziemzaļā kosa ("Equisetum hiemale").

Avoti: Aug2

Ašasila   vietv.

1. Ašusila strauts - Bolupes labā krasta pieteka Balvu novada Vīksnas pagastā un Alūksnes novada Liepnas pagastā, garums - 10 km.

Avoti: LD, La1

ašavi

1. Ašķi, aši - tautas nosaukums sporu augam skostai un ziedu augiem doņiem.

Avoti: LME

ašavot   apv.

1. Vākt, plūkt kosas (ašavus).

Avoti: ĒiV

ašavs   apv.

1. Ziemzaļā kosa ("Equisetum hiemale").

Avoti: Aug2

Ašborna   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Ashbourne"), Lensteras provincē, 11300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

ašči   apv.

1. Ašķi, ašķu gali.

Avoti: ME

Aščuki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

Ašdoda   vietv.

1. Pilsēta Izraēlā, Telavivas piepilsēta, 204200 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ašela

1. Ašelas kultūra - to iedzīvotāju arheoloģiskā kultūra, kuri dzīvoja agrajā akmens laikmeta periodā ārpus Āfrikas - Rietumeiropā, Austrumeiropas vidusjoslā un dienvidos (Krimā un Kaukāzā); nosaukta pēc pirmajiem atradumiem Sentašelā - Amjenas priekšpilsētā (Francijā).

Avoti: SV69, MkV

ašenes   apv.

1. Ziemzaļā kosa ("Equisetum hiemale").

Avoti: Aug2

Ašenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Ašenieku purvs— dabas liegums Vārkavas novada Upmalas pagastā (Ašinieku purvs), valsts aizsardzībā kopš 1977. g. (līdz 1999. g. dzērvenāju liegums), purvs veidojies nepietiekamas noteces dēļ pārpurvojoties sauszemei ūdensšķirtnē starp Feimanku un Dubnu.

Avoti: LC

ašera

1. Vecajā Derībā - zaraini vai nodarināti kulta stabi tempļos.

Avoti: SV08

Ašera   mit.

1. Ugaritiešu (kanaāniešu) mitoloģijā - auglības dieviete, augstākā dieva Ela sieva, kanaāniešu panteona ciltsmāte, septiņdesmit dievu māte.

Avoti: Mit

Ašerādena   vietv., sar.

1. Aizkraukles pagasta un apdzīvotās vietas (ciema) vāciskā nosaukuma latviskojums.

Avoti: LPag

Ašeradenskaja   vietv.

1. Aizkraukles pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Ašermana   med., nelok., ģen.

1. Ašermana sindroms - Intrauterīni saaugumi pēc abrāzijas, miomektomijas vai ilgstošas pesāru lietošanas; mensturāciju traucējumi, neauglība, spontāni aborti, dzemdību gadījumos nereti pieaugusi placenta.

Avoti: TM

Ašers   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, patriarha Jēkaba un Leas kalpones Zilpas dēls, Gada brālis, viens no 12 Izraēla cilšu dibinātājiem.

Avoti: Mit

Ašerslēbene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Aschersleben"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 28000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

Ašgabata   vietv.

1. Turkmenistānas galvaspilsēta (turkmēņu valodā "Asgabat", padomju laikā saukta arī Ašhabada), atrodas Kopetdaga priekškalnu līdzenumā, Ahalas oāzē, 848000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

ašgalvis   apv.

1. Latviešu mitoloģijā - mājas aizsarggars akmens tēla veidolā.

Avoti: TlV

Ašhabada   vietv.

1. Turkmenistānas galvaspilsētas Ašgabatas nosaukums 1927.-1992. g.

Avoti: LģE, PZT

aši   apv.

1. Ašķi, ašavi - tautas nosaukums sporu augam skostei un ziedu augiem doņiem.

2. Asinis.

Avoti: LME, KnG

Ašiamana   vietv.

1. Pilsēta Ganā ("Achiaman"), Akras piepilsēta, 202900 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: LpA, Wi

ašība   apv.

1. Ātrums.

Avoti: EH

Ašikaga   vietv.

1. Pilsēta Japānā, Honsju salas vidienē, sens zīdkopības un zīda rūpniecības centrs.

Avoti: PZT

Ašik-Aidins   mit.

1. Turkmēņu un uzbeku (Horezmas oāze) mitoloģijā - dziedoņu un muzikantu aizgādnis, kurš var piešķirt cilvēkam šamaņa spējas vai arī atņemt cilvēkam prātu.

Avoti: Mit

āšiks

1. Ašugs - Azerbaidžāņu, armēņu u. c. austrumu zemju tautu dziesminieks, muzikants.

Avoti: LPE

Ašikšenlika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ardahanas ilā, 900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ašinieki   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Ašenieki" nosaukuma variants.

Ašinieku purvs— dabas liegums Vārkavas novada Upmalas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g. (līdz 1999. g. dzērvenāju liegums), purvs veidojies nepietiekamas noteces dēļ pārpurvojoties sauszemei ūdensšķirtnē starp Feimanku un Dubnu.

Avoti: LC, LE1

Ašinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

2. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Ašenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ašisola   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

Aškadara   vietv.

1. Upe Krievijā, Baškortostānas Republikas dienvidu daļā, Kamas pietekas Belajas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

aškājnieki

1. Rucavas pagasta apdzīvotās vietas "Aškāji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aškale   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Erzurumas ilā, 12600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Aškaša   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Oshkosh"), Viskonsinas štatā, 66600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Aškelona   vietv.

1. Pilsēta Izraēlā, 107800 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

aškenazi

1. Viena no divām (otra - sefardi) ebreju pamatgrupām, kuras kultūra sakņojas viduslaiku Vakareiropā, tradicionālā valoda jidišs, veido ebreju vairākumu Amerikā un Eiropā, sastāda 40% no Izraēlas ebreju skaita.

Avoti: LEV

ašķagals   apv.

1. Savienojumā "ašķagala līgaviņa" raksturoja zemākas kārtas sievieti.

Avoti: EH

ašķi   -u, vsk. ašķis, -ķa, v.

1. Kosas ar nesazarotiem, cietiem un asiem stumbriem; ziemzaļās kosas.

2. apv. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

3. apv. Ezera meldrs ("Scirpus lacustris").

4. apv. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: LLVV, Aug2, ViV

ašķis   -ķa, v.

1. vsk. Ašķi.

Ziemas ašķis— ziemzaļā kosa ("Equisetum hiemale").

2. apv. Zirga astrs.

Avoti: LV87, Aug2, ME

ašķugali   apv.

1. Ašķi.

Avoti: ME

ašķugals   apv.

1. Savienojumā "ašķugala līgaviņa" raksturoja zemākas kārtas sievieti.

Avoti: EH

ašlaps   apv.

1. Bieži sastopama nezāle linu tīrumos ("Galeopsis").

Avoti: Aug2

Ašmjani   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Grodņas apgabalā, 14800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Ašmjanka   vietv.

1. Upe Baltkrievijā, Vilijas (Nēres augšteces) kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Ašmora   vietv.

1. Ašmoras un Kartjē salas ("Ashmore and Cartier Islands" / Ašmoras un Kartjē Salu Teritorija - "Territory of Ashmore and Cartier Islands") ir Austrālijas ārējā teritorija, platība - 10 ha, neapdzīvoti dabas rezervāti.

Avoti: PuA

Ašnana   mit.

1. Šumeru (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - viena no divām (otra - Lahars) lopu un labības dievībām, kas radītas lai remdētu dievu anunnaku izsalkumu un slāpes.

Avoti: Mit

ašnis   apv.

1. Asinis.

Avoti: EH

ašnītis   apv.

1. Dem. --> ašnis.

Avoti: EH

Ašnunnaka   vietv.; vēst.

1. Ešnunna - senpilsēta Mezopotāmijā (Irākā).

Avoti: PZT

ašņadzeres   apv.

1. Asinsdziras.

Avoti: ME

ašņadzira   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

ašņadziras   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

ašņadziris   apv.

1. Cietsirdīgs cilvēks.

Avoti: KiV

ašņainis   apv.

1. Asiņains.

Avoti: KiV

ašņains   apv.

1. Asiņains.

Avoti: KnV

ašņaspiedienis   apv.

1. Asinsspiediens.

Avoti: KiV

Ašņavēre   vietv.

1. Ašņavēres purvs - augstais purvs Jēkabpils novada Dignājas pagastā, uz austrumiem no Dignājas, platība - 587 ha.

Avoti: LD

ašņavērieši   vēst.

1. Jēkabpils novada Dignājas pagasta apdzīvotās vietas "Ašņavēres" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ašņi   apv.

1. Asinis.

Avoti: KnG

ašņot   apv.

1. Asiņot.

Avoti: ME

ašņots   apv.

1. Asiņains.

Avoti: EH

ašņudzire   apv.

1. Asinsdziras.

Avoti: ME

Ašoka

1. Maurju dinastijas valdnieks Senajā Indijā (Ashoka; 304.-232. g. p. m. ē.; valdnieks no 268. g.); apvienoja Indiju, Afganistānu un Pakistānu; ieviesa budismu.

Avoti: SV08

ašprātīgs   žarg.

1. Dumjš, neatjautīgs.

Avoti: SLG

āšrams

1. Indiešu kopiena, kuras locekļi dzīvo vienkāršības, disciplīnas un pašatsacīšanās garā, pašaizliedzīgi kalpodami sabiedrībai.

2. Indiešu reliģijā eremīta mītne vai klosteris, ticīgo pulcēšanās centrs un vieta, kur tiek nodota guru vēsts.

Avoti: IdV, R1

ašs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ātrs, arī straujš, veikls.

Avoti: LLVV

Ašs   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - Lībijas tuksneša dievs, kas bija labvēlīgs ceļiniekiem, kuri ar karavānām devās cauri tuksnesim.

Avoti: Mit

Aštabjula   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Ashtabula"), Ohaio štatā, 18500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Aštaraka   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Aragacotnas marzas administratīvais centrs, 21600 iedzīvotāju (2011. g.), dibināta IX gs., baznīcu mūri arī no V gs.

Avoti: PZT, Wi

ašugs

1. Tautas dziesminieks - dzejnieks un mūziķis (galvenokārt kaukāziešiem).

Avoti: SV69

ašums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ašs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Ašūra

1. Senpilsēta Mezopotāmijas ziemeļos (Irākā), Tigras labajā krastā ("Assur"), radusies IV gt. p. m. ē., Asīrijas pirmā galvaspilsēta (15.-9. gs. p. m. ē.).

Avoti: MkV, PZT

Ašurbanipals

1. Asīrijas valdnieks (Ashurbanipal; 685. g. - ap 627. g. p. m. ē.); ar militāriem un diplomātiskiem līdzekļiem centās saglabāt Asīrijas valsti.

Ašurbanipala pils— Nīnivē atrakta pils (7. gs. p. m. ē.), ko reiz apjoza 25 m augsts mūris, pils atradās uz uz augstas terases, to rotāja grezni cilņi, kas vēstīja par Ašurbanipala uzvarām.

Ašurbanipala bibliotēka— milzīgs ķīļu raksta plāksnīšu krājums, ko savā pilī Nīnivē savāca asīriešu valdnieks Ašurbanipals.

Ašurbanipals lauvu medībās— cilnis no Ašurbanipalas pils Nīnivē (7. gs. p. m. ē.).

Avoti: MkV

Ašūrs   mit.

1. Asīriešu panteona galvenais dievs, kara un gudrības dievs.

Avoti: R1

Ašusils   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

2. Ašusila strauts - Bolupes labā krasta pieteka Balvu novada Vīksnas pagastā un Alūksnes novada Liepnas pagastā, garums - 10 km; Ašasila.

Avoti: LC, LD, La1

Ašusola   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Ašisola" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ašusyls   vietv.

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Ašusils" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

ašuvi   apv.

1. Ašķi.

Avoti: ME

ašvado

1. Ahvahu tautības pašnosaukums, Krievijā, Dagestānas Republikā.

Avoti: PZT

Ašvaghoša   rel.

1. Budistu rakstnieks un dzejnieks 1. gs., kas sarakstījis poēmu, kurā stāstīts par Budas dzīvi līdz brīdim, kad pār viņu nāca apskaidrība.

Avoti: R1

Ašvatha   mit.

1. Vēdisma un hindu mitoloģijā - svētais vīģeskoks, kas iemiesoja pasaules koka ideju.

Avoti: Mit

Ašvila   vietv.

1. Ešvila - pilsēta ASV, Ziemeļkarolīnā.

Avoti: PZT, PuA

Ašvini   mit.

1. Vēdisma un hindu mitoloģijā - debesu dievi - dvīņi, kas personificē rīta un vakara krēslu.

Avoti: Mit

Ašysola   vietv.

1. Kārsavas novada Mrežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Ašisola" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

at-   pried.

1. Savienojumā ar lietvārdu apzīmē parādības, norises vai stāvokļa atkārtojumu.

2. Savienojumā ar lietvārdu apzīmē to, kas vērsts atpakaļ.

3. Savienojumā ar verbu norāda, ka kustība vērsta šurp (uz runātāja vai pieminētā objekta pusi).

4. Savienojumā ar verbu norāda, ka darbība vērsta atpakaļ (virzienā uz izejas punktu vai uz aizmuguri).

5. Savienojumā ar verbu norāda uz darbības atkārtošanos.

6. Savienojumā ar verbu norāda, ka darbības rezultātā kas tiek attālināts, atšķirts (atvirzīts nost, sānis vai atdarīts vaļā).

7. Savienojumā ar verbu norāda uz darbības veikšanu līdz apnikumam, pārmēram.

8. Savienojumā ar verbu norāda uz darbības iesākumu, aizsākumu.

Avoti: LLVV

At   saīs.

1. Astats (ķīm. elements).

Avoti: i1

AT   saīs., vietv.

1. Austrija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

at   apv.

1. Pēc, uz; priekšā; pirms, priekš; priekšā, pie.

Avoti: ME

at   saīs.

1. Tehniskā atmosfēra (ārpussistēmas spiediena mērvienība).

Avoti: i1

āta   apv.

1. Akmeņplekste; āte.

Avoti: VV

ata   novec., saīs.

1. Tehniskās atmosfērās izteikta gāzes vai tvaika absolūtā spiediena apzīmējums (tehniskā atmosfēra, absolūtā).

Avoti: TV

Ata   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā, Valonijas reģiona Eno provincē, 28500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ata   vietv.

1. Ata ezers - Ots, ezers Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LD, La1

ATA   saīs., vietv.

1. Antarktīda, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

atā   sar.

1. Sveiciens atvadoties.

Avoti: MLVV

Atabaska   vietv.

1. Upe Kanādas rietumos Makenzi baseinā (angļu "Athabasca"), garums - 1231 km, sākas Klinšu kalnos, ietek Atabaskas ezerā.

Atabaskas ezers— atrodas Kanādas rietumos, Makenzi baseinā 213 m virs jūras līmeņa, ir 4. lielākais Kanādas ezers (angļu "Lake Athabasca"), platība - 7900 kvadrātkilometru, garums - 335 km, platums - līdz 50 km, lielākais dziļums - 124 m.

Avoti: LģE

atabaski

1. Atapaski - indiāņu cilšu un tautību grupa.

Avoti: KiV

Atabeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Atabey"), Ispartas ilā, 4100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

atačēt   žarg.

1. Pievienot pielikumu (elektroniskā pasta vēstulei); atsūtīt kā (elektroniskā pasta vēstules) pielikumu.

Avoti: SLG

atačments   žarg.

1. Pielikums (elektroniskā pasta vēstulei).

Avoti: SLG

atačs   žarg.

1. Pielikums (elektroniskā pasta vēstulei).

Avoti: SLG

atad   apv.

1. Bet tad; arī tad.

Avoti: ME

atadiene   apv.

1. Pirmpiene.

Avoti: KiV

atadienis   apv.

1. Cimds ar garu aproci.

Avoti: EH

atadīt   apv.

1. Izārdīt noadīto.

2. Noraukt.

3. Ilgāku laiku, daudz adīt.

Avoti: ME, KiV

atadīties   apv.

1. Adīt līdz apnikumam.

Avoti: ME

Ataentsika   mit.

1. Irokēzu (ASV Oklahoma, Kanādas dienvidi) un huronu (ASV ziemeļaustrumi) mitoloģijā - pirmā sieviete, cilvēku pirmmāte, kas dzimusi debesīs un vēlāk kļuvusi par dižena virsaiša sievu.

Avoti: Mit

Atafa   vietv.

1. Viena no Tokelau salām Klusā okeāna dienvidaustrumu daļā, Jaunzēlandes aizjūras teritorija, platība - 2 kvadrātkilometri.

Avoti: PZT

Atahokans   mit.

1. Irokēzu (ASV Oklahoma, Kanādas dienvidi) mitoloģijā - zemes un cilvēku radītājs.

Avoti: Mit

Atahons   mit.

1. Algonkinu (Amerika, Klinšu kalni, Kanāda) mitoloģijā - augstākais dievs un pasaules radītājs.

Avoti: Mit

ATAI   saīs.

1. Starptautiskā gaisa transporta asociācija (franču "Association du transport aerien international").

Avoti: i1

ataicināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aicināt un panākt, ka ierodas.

// imperf. Aicināt šurp.

Avoti: LLVV

ataijāt   apv.

1. Šūpojot un aijājot atgādāt.

Avoti: ME

ataina   -as, s.; reti.

1. Atainojums.

Avoti: LLVV

atainojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atainot; attēlojums, atspoguļojums.

Avoti: LLVV

atainot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Uzskatāmi, tēlaini parādīt, pastāstīt, aprakstīt; attēlot.

Avoti: LLVV

atainoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Tikt atainotam; atspoguļoties.

Avoti: LLVV

atairēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Airējot atvirzīt (piemēram, laivu) šurp; airējot atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Airēt šurp.

2. Airējot atvirzīt (piemēram, laivu) nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Airēt nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atairēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Airējot (piemēram, laivu), atvirzīties, atkļūt šurp.

// imperf. Airēties šurp; airējot (piemēram, laivu), atvirzīties, atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. Airējot (piemēram, laivu), atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Airēties nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

Ataišiene   vietv., vēst.

1. Dzelzceļa stacijas "Atašiene" nosaukums 1919.-1929. g.

Avoti: LE1

atajali

1. Gaošanu grupas cilts, Taivānas salas pirmiedzīvotāji, dzīvo gk. salas kalnainajā austrumu daļā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, ģints iekārtas paliekas, animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

ataka   apv.

1. Bezdibenis, dziļums bez dibena.

Avoti: ME

ataka

1. mūz. Skaņas sākums, pāreja no elpošanas uz skaņveides režīmu dziedāšanā un pūšaminstrumentu spēlē.

Cietā ataka— skaņas sākums, kad gaiss ar sparu izlaužas caur sakļautām balss saitēm.

Mīkstā ataka— skaņas sākums, kad balss saites nav pilnībā sakļautas un skaņa nav tik stipra.

2. mūz. Norāde nošu tekstā tūlīt, bez pārtraukuma pāriet uz skaņdarba nākošo daļu (vai posmu).

3. med. Straujš uzbrukums, lēkme, piem., podagras, astmas lēkme.

4. žarg. Karaspēka vai flotes uzbrukums ienaidniekam.

Avoti: Mūz, MūV, TM, KV

Atakama   vietv.

1. Atakamas tuksnesis - atrodas Čīles ziemeļu daļā, Klusā okeāna piekrastē (spāņu "Desierto de Atacama"), sausākais apvidus pasaulē, garums - ~1000 km.

Avoti: LģE

atakēt   žarg.

1. Uzbrukt.

Avoti: KV

atakierēt   novec.

1. Aizskart, aiztikt.

Avoti: SW78

Atakpame   vietv.

1. Pilsēta Togo Republikā, reģiona administratīvais centrs, 68000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA

ataksafāzija   med.

1. Nespēja sakārtot vārdus teikumā.

Avoti: TM

ataksija   med.

1. Kustību koordinācijas un līdzsvara traucējumi.

Literārā ataksija— klupšana vārdos.

Statiskā ataksija— muskuļu koordinācijas traucējumi miera stāvoklī.

Vazomotoriskā ataksija— traucējumi perfēriskās asinsrites regulācijā, kuri izpaužas piesarkuma un bāluma mijā, u. c. formās.

Avoti: SV99, MSV

ataksofēmija   med.

1. Nesakarīga valoda, runas muskuļu koordinācijas traucējums.

Avoti: TM

ataksofobija   med.

1. Nepamatotas, patoloģiskas bailes no slimības un netīrības.

Avoti: MSV

ataktilija   med.

1. Taustes maņas zudums.

Avoti: TM

atāķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Attaisīt (ko saāķētu, ar āķi sastiprinātu).

// imperf. Āķēt vaļā.

2. Atraisīt, atbrīvot (ko pieāķētu).

Avoti: LLVV

atāķēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. parasti 3. pers. Refl. --> ataķēt (1); attaisīties.

2. Refl. --> atāķēt (2); atraisīties, atbrīvoties.

Avoti: LLVV

atāķis   apv.

1. Atkarpe.

Avoti: ME

atāla   apv.

1. Purva atālene ("Parnassia palustris").

Avoti: Aug2

Atalande   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 8300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA

Atalante   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - izcila medniece, Kalidonas medību un argonautu brauciena dalībniece, kuru bērnībā barojusi lāču māte, bet izaudzinājuši mednieki.

Avoti: Mit

ataleja

1. Palmu ģints; atalejai ir lielas, plūksnotas lapas; aug Amerikas tropu rajonos; dažas sugas audzē oranžērijās.

Avoti: SV69

atālene   biol.

1. Divdīgļlapju klases dzimta ("Parnassiaceae"), 2 ģintis, Latvijā konstatēta tikai 1 ģints.

2. Šīs dzimtas ģints ("Parnassia"), daudzgadīgs lakstaugs ar 10-40 cm augstu kailu stublāju, ziedi pa 1 stublāja galā, sastopama mitrās pļavās un purvainās vietās.

Purva atālene— atāleņu suga ("Parnassia palustris").

Avoti: LD, Aug2

atāleņaugi

1. Akmeņlauzīšu rindas dzimta, dzudzgadīgi un viengadīgi lakstaugi ar veselām lapām, kas sakārtotas rozetē vai pamīšus pa visu stublāju; 2 ģ., ~55 s., Latvijā tikai purva atālene.

Avoti: PDE

atālēt   apv.

1. Padarīt trulu.

Avoti: ME

atālēties   apv.

1. Pietiekami iztrakoties; trakot līdz apnikumam.

Avoti: ME

atālēties   apv.

1. Atdzīvoties.

2. Atgūt elpu.

Avoti: ME, EH

atalga   apv.

1. Atlīdzinājums, atalgojums.

Avoti: EH

atalgojums   -a, v.

1. Samaksa, atlīdzība (par darbu); alga (1).

2. Alga (2).

Avoti: LLVV

atalgot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Samaksāt, atlīdzināt (parasti par darbu).

2. Sniegt gandarījumu.

Avoti: LLVV

atalgoties   apv.

1. Atmaksāties; saņemt atlīdzību, kas pārsniedz ieguldījumu.

Avoti: ME

ataloties   apv.

1. Atmaldīties.

Avoti: ĒiV

atals   apv.

1. Atāls.

Avoti: ME

atāls   -a, v.

1. Jauna zāle, kas izaugusi nopļautās vai noganītās vietā (tajā pašā gadā).

Atāla zāle— akmeņlaužu dzimtas lakstaugs baltiem ziediem, diezgan parasts, sevišķi mitrās mežu pļavās.

Avoti: LLVV, LE

atālzāle   apv.

1. Purva atālene ("Parnassia palustris").

Avoti: Aug2

atamans   -a, v.; vēst.

1. Iecelts vai ievēlēts priekšnieks kazaku karaspēkā vai ciematos; ievēlēts kazaku kopienas priekšnieks.

2. novec. Laupītāju bandas vadonis.

Avoti: LLVV, LV93

Atamants   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - miniju cilts vadonis Boiotijā, valdnieka Aiola dēls un mākoņu dievietes Nefeles iemīļotais.

Avoti: Mit

Atamirata   vietv.

1. Pilsēta Turkmenistānas austrumos, Lebapa vilajetā, Amudarjas kreisajā krastā, 96700 iedzīvotāju (2011.g.), pilsētas tiesības kopš 1925. g., līdz 1999. g. saucās - Kerki.

Avoti: PZT, PuA, Wi

atanasija   rel.

1. Nemirstība.

Avoti: RtV

Atanasijs   rel.

1. Sv. Atanasijs - Aleksandrijas bīskaps (Athanasius of Alexandria; 295.-373. g.), viens no baznīcas tēviem, kurš stingri pretojās ariānisma mācībai un attīstīja kristīgās doktrīnas par inkarnāciju un trīsvienību.

Atanasija ticības apliecība— viena no trim senajām kristīgās baznīcas ticības apliecībām (līdzās Apustuļu un Nīkajas ticības apliecībai).

Avoti: R1, MkV, RtV

atanāzija   rel.

1. Nemirstība.

Avoti: SV99

atanda   žarg.

1. Vispārējās trauksmes signāls - briesmas.

2. Bēdz!

Avoti: KZ

atando   žarg.

1. Vispārējās trauksmes signāls - briesmas.

2. Bēdz!

Avoti: KZ

atapaski

1. Indiāņu cilšu un tautību grupa Ziemeļamerikā.

Avoti: LPE

atara   apv.

1. Izvagots kartupeļu lauks.

2. Atarums - citā virzienā uzarta lauka mala, kas grāvju, žogu vai citu šķēršļu dēļ palikusi nearta, iepriekšējā virzienā arot.

Avoti: EH, KV

Atara   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Utarpradešas štata dienvidos.

2. Ātāra - pilsēta Mauritānijas vidienē.

Avoti: PuA, PZT

Ātāra   vietv.

1. Pilsēta Mauritānijas vidienē, Adrāras vilāja administratīvais centrs.

Avoti: PZT

ataraksija

1. Pilnīgs dvēseles miers, ko, pēc dažu antīko filozofu domām, prātnieks sasniedz, izzinādams pasauli, pārvarēdams bailes, aizspriedumus u. tml.

Avoti: SV99

ataraktisks   med.

1. Tāds, kas iedarbojas nomierinoši baiļu, emocionāla sasprindzinājuma gadījumos.

Avoti: TM

atardējs   novec.

1. Tas, kas atradis nozaudētu lietu, parasti atdod to nozaudētājam, saņemot atraduma algu pēc vienošanās vai tiesas lēmuma, bet ne augstāku par trešo daļu no lietas vērtības.

Avoti: KV

atārdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ārdot dabūt vaļā (šuvuma vietu).

// imperf. Ārdīt vaļā.

2. Ārdot šuvuma vietā, attaisīt vaļā (aizšūto).

3. Ārdot atdalīt; ārdot samazināt.

// imperf. Ārdīt nost.

Avoti: LLVV

atārdīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> atārdīt (1).

2. Refl. --> atārdīt (2).

Avoti: LLVV

atare   apv.

1. Atara.

Avoti: ME

atāre   apv.

1. Rudzu lauks, apsēts tai pašā gadā novākta vasarāja vietā.

Avoti: KV

atargatīda   rel.

1. Sīriešu vārds, kas apzīmē dievieti māti, kas tika identificēta ar Veneru.

Avoti: R1

Atari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ādažu novadā.

Ataru ezers— atrodas Ādažu novadā pie Ādažu-Jaunciema ceļa, garums - 580 m, platums - 360 m, lielākais dziļums - 3 m; Ūdru ezers.

Avoti: LC, LD

atars   novec.

1. Zemes strēmele gar tīruma malu, pie grāvja vai žoga.

Avoti: LV93

atārs   apv.

1. Atvars.

2. Plats un dziļš vecupes posms.

Avoti: KiV

Atārs   mit.

1. Irāņu reliģijā un mitoloģijā - mūžīgās un kosmiskās uguns personifikācija, augstākā dieva Ahuramzdas dēls, kas cīnījās pret dēviem.

Avoti: Mit

atart   -aru, -ar, -ar, pag. -aru;

1. trans. Arot atsegt.

// imperf. Art vaļā.

2. intrans. Arot atvirzīties (līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

atarvatsa   žarg.

1. Tikt piekautam.

Avoti: SLG

atas   žarg.

1. Vispārējās trauksmes signāls - briesmas.

2. Bēdz!

Avoti: Žrg

Ataschan   vietv., vēst.

1. Atašienes muižas nosaukums vāciski.

Avoti: LE1

atasināt   apv.

1. Padarīt trulu.

Avoti: ME

atasiņot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; vet.

1. Atbrīvot kautķermeni no asinīm tūlīt pēc dzivnieka nokaušanas.

Avoti: PP, T

Ataskadero   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Atascadero"), Kalifornijas štatā, 29100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

ataski   apv.

1. Atstatu.

Avoti: EH

Ataskosita   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Atascocita"), Teksasas štatā, 65800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

atasks   apv.

1. Atstats.

Avoti: EH

atasnai   apv.

1. Atstatu.

Avoti: EH

atasnieks   apv.

1. Ratu ass uzgrieznis.

Avoti: KiV

atasta   apv.

1. Atstatu.

Avoti: EH

atastāk   apv.

1. Atstatu.

Avoti: KiV

atastiene   apv.

1. Attālums.

Avoti: ME

atastins   apv.

1. Attāls.

Avoti: ME

atasts   apv.

1. Attāls.

Avoti: KV

atastu   apv.

1. Attālu; atstatu.

Avoti: KV, MiV

atastums   apv.

1. Attālums.

Avoti: ME

Ataszany   vietv., vēst.

1. Atašienes muiža, kura atradās Rēzeknes apriņķa Atašienes pagastā.

Avoti: LE1

Ataša   vietv.

1. Neretas labā pieteka Krustpils novadā (šķērso arī Līvānu novada Turku pagastu), garums - 27 km, sākas Teiču purva dienvidu malā (109 m virs jūras līmeņa), tek pa Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumu.

Avoti: LE1

atašāni

1. Krustpils novada Atašienes pagasta Atašienes ciema iedzīvotāji.

Avoti: V1

atašānieši

1. Krustpils novada Atašienes pagasta Atašienes ciema iedzīvotāji.

Avoti: V1

atašejs   -a, v.

1. Diplomātiskas pārstāvniecības darbinieks (kādas nozares speciālists un oficiālais pārstāvis).

2. Zemākais diplomātiskais rangs ārlietu resorā; šāda ranga diplomāts.

Avoti: LLVV

atašēnieši

1. Krustpils novada Atašienes pagasta Atašienes ciema iedzīvotāji.

Avoti: V1

Atašiene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Krustpils novadā 39 km no Jēkabpils, izveidojusies bijušajā muižas teritorijā 19. gs. 2. pusē, pagasta centrs.

2. Atašienes pagasts - pagasts Krustpils novada austrumu daļā, robežojas ar Mežāres pagastu, kā arī ar Madonas, Varakļānu, Riebiņu un Līvānu novadu; bijušais nosaukums krieviski - Atašinskaja.

Atašienes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā, kas beidzās 1977. gadā, daļa bijušā Atašienes pagasta teritorijas pievienota tagadējam Mežāres pagastam, savukārt tagadējā Atašienes pagastā iekļauta neliela daļa bijušā Stirnienes un Barkavas pagasta teritorijas.

3. vēst. Atašienes pilskalns - atradās Krustpils novada Atašienes pagastā, bija 12 m augsts, iegarens smilts paugurs, norobežots ar grāvjiem un vaļņiem, 20. gs. 70. gados pilnīgi norakts.

4. Dzelzceļa stacija Krustpils novada Atašienes pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Zilupe-Jelgava-Ventspils, 337 km no Ventspils dzelzceļa stacijas, atklāta 1901. g. pie dzelzceļa līnijas Maskava-Kreicburga (Krustpils) ar nosaukumu "Borch", 1918.-1919. g. saucās "Borķi", bet 1919.-1929. g. - "Ataišiene".

Avoti: LPag, LE1

Atašinskaja   vietv., vēst.

1. Atašienes pagasta nosaukums krieviski, kas, pēc pieņēmuma, esot cēlies 19. gs. 2. pusē no tā, ka pa ceļam uz Eiropu šeit nakšņojis Krievijas cara atašejs.

Avoti: LPag

Atašs   mit.

1. Zoroastrismā pieņemts seno persiešu svētās uguns nosaukums, ko iedala vairākos rangos.

Avoti: MrJ

atata   apv.

1. Prieka izsauciens.

Avoti: ME

atatsaukt   inf.

1. Atcelt atsaukšanu - anulēt izdarīto atsaukšanas operāciju.

Avoti: D3

Ataturks   persv.

1. Kemals Ataturks (1881.-1938. g.) - Turcijas valsts dibinātājs un pirmais prezidents, atcēla islāma likumus un halifāta sistēmu, kā arī ieviesa vesternizācijas programmu, kas ietvēra arī pāreju uz latīņu alfabētu.

Avoti: R1

Ataualpa   persv.

1. Pēdējais inku valdnieks (ap 1502.-1533. g.), spāņu nožņaugts, lai gan tika samaksāta prasītā milzu izpirkšanas maksa.

Avoti: LEV

ataudas   apv.

1. Ataudi.

Avoti: EH

ataudi   apv.

1. Iekšaudi.

2. Audumu nobeidzot pāri palikušie velku gali.

3. Auduma vieta ar citādiem iekšaudiem nekā pārējam audumam.

Avoti: KV

ataudze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Atauga.

// reti. Jaunie dzinumi (nocirstiem kokiem).

Avoti: LLVV

ataudzējums   lauks.

1. Kultūrauga sēklas paaudze, ko skaita no elites sēklas pavairošanas sākuma; sējumus aprobē līdz piektajam ataudzējumam (tālākie ir masas ataudzējumi); ar katru nākamo ataudzējumu var palielināties mehāniskie un bioloģiskie piemaisījumi, savairoties augu slimības un kaitēkļi.

Avoti: LPE

ataudzēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> ataudzēt.

Avoti: PP, T

ataudzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Audzēt, arī ieaudzēt vai izaudzēt no jauna (to, kas jau kādreiz bijis).

Avoti: LLVV

ataudzināt   novec.

1. Ataudzēt.

Avoti: Lo

ataudziņa

1. Dem. --> atauga.

Avoti: LV93

ataudzīte

1. Dem. --> atauga.

Avoti: LV93

atauga   -as, s.

1. Jauns mežs, kas aug izcirtumā vai izdegumā.

// reti. Jaunie dzinumi (nocirstiem kokiem).

Avoti: LLVV

ataugsme   -es, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Process --> ataugt; ataugšana.

Avoti: LLVV

ataugt   parasti 3. pers., -aug, pag. -auga; intrans.

1. Izaugt no jauna (tā vietā, kas jau kādreiz bijis).

Avoti: LLVV

atauklēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Auklēt ilgi, līdz apnikumam.

Avoti: LLVV

ataukoties   apv.

1. Atsaukties iekliedzoties.

Avoti: ME

ataukstēt   apv.

1. Atsaldēt, atkausēt.

Avoti: ME

ataukstēties   apv.

1. Atvēsināties; atdzist.

Avoti: ME

ataukstināt   apv.

1. Atsaldēt, atkausēt.

2. Atdzesēt, atvēsināt.

Avoti: ME, Lo

ataulekšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Aulekšojot atkļūt šurp; aulekšojot atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Aulekšot šurp.

Avoti: LLVV

atauliskot   apv.

1. Ataulekšot.

Avoti: ME

atauļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Auļojot atkļūt šurp; auļojot atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Auļot šurp.

Avoti: LLVV

ataurāt   apv.

1. Aurojot ierasties.

2. Skaļi aurojot, raudot, kādu atsaukt.

Avoti: EH

ataurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. trans. Aurojot atsaukt.

2. intrans.; pareti. Aurojot atsaukties (uz saucienu, aicinājumu).

Avoti: LLVV

ataurēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; intrans.; pareti.

1. Aurojot atsaukties (uz saucienu, aicinājumu).

Avoti: LLVV

ataurot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. trans. Aurojot atsaukt.

2. intrans.; pareti. Aurojot atsaukties (uz saucienu, aicinājumu).

Avoti: LLVV

atauroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ataurot (2).

Avoti: LLVV

atausēt   apv.

1. Atvēsināt, ļaut palikt vēsam.

2. Atveldzēt, atspirdzināt.

Avoti: ME

atausma   -as, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Ataušana, uzaušana.

2. Rezultāts --> ataust (2).

Avoti: LLVV

ataust   parasti 3. pers., -aust, pag. -ausa; intrans.

1. Iestāties, iesākties (par rītu, dienu); sākt aust (par gaismu).

2. Izveidoties (apziņā, atmiņā), rasties (pārdzīvojumiem).

Avoti: LLVV

ataust   apv.

1. Atspirgt, atspirdzināties.

Avoti: ME

ataust   apv.

1. Ieaust audus.

2. Ilgāku laiku, daudz aust.

3. Izārdīt noausto.

Avoti: KiV, ME

ataut   -auju, -auj, -auj, arī -aunu, -aun, -aun, pag. -āvu; trans.; pareti.

1. Noaut (kājas).

Avoti: LLVV

atauties   apv.

1. Atraisīties pastalu saitēm.

Avoti: EH

Atavalpa

1. Pēdējais inku impērijas valdnieks (Athaulpa; 1497.-1533. g.).

Avoti: MkV

atavisms   -a, v.; parasti vsk.

1. biol. Tādu (organisma) īpašību un pazīmju parādīšanās, kādas bijušas raksturīgas tāliem priekštečiem.

2. psih. Pirmatnējs domāšanas modelis; kritikas neesamība.

Avoti: LLVV, PsA

atavistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas atavisms (1).

Avoti: PP, T

atāvīt   apv.

1. Nomocīt.

Avoti: ME

atāvīties   apv.

1. Nomocties, nopūlēties.

Avoti: ME

ataxia   novec.

1. Krusta vājums un nedrošas, streipuļojošas kustības iešanā.

Avoti: LLx

ATB   saīs.

1. Visu to labāko (angļu "all the best"; īsziņās).

Avoti: īsz

atb.   saīs.

1. Atbildīgais; atbildīgā.

Atb. red.— atbildīgais redaktors (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

atbādīgs   apv.

1. Apnicīgs.

Avoti: EH

atbadīt   -u, -i, -a, pag. -īju;

1. trans. Badot (ko), padarīt neasu (rīku, ar ko bada).

2. parasti 3. pers.; intrans. Ar badīšanu atbildēt uz badīšanu vai sitienu.

// imperf. Badīt pretim.

3. apv. Badot atgrūst, attaisīt (ko) vaļā.

4. apv. Durstot, spiežot padarīt sāpīgu, arī ievainot (kājas pēdu).

5. apv. Cērtot atdalīt.

Avoti: LLVV, ĒiV, KiV

atbadīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Badot (ko), kļūt neasam, strupam.

2. Badīties ilgi, līdz apnikumam.

Avoti: LLVV

atbaideklis   apv.

1. Biedēklis, atbaidīšanas līdzeklis.

Avoti: ME

atbaidēt   apv.

1. Atbaidīt.

Avoti: ĒiV

atbaidīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Atbaidošs.

Avoti: LLVV

atbaidināt   apv.

1. Atbaidīt.

Avoti: ME

atbaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Baidot panākt, ka attālinās; aizbaidīt.

2. Radot nepatiku, bailes, atsvešināt.

Avoti: LLVV

atbaidošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izraisa nepatiku, pretīgumu, bailes.

Avoti: MLVV

atbaids   apv.

1. Tas, kas atbaida.

Avoti: EH

atbaidu   apv.

1. Atbaidu līdzeklis - atbaidīšanas līdzeklis.

Avoti: ME

atbakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju;

1. trans. Bakstot (ko), padarīt neasu (to, ar ko baksta).

2. intrans. Iebakstīt (piemēram, atbildot uz grūdienu).

// imperf. Bakstīt pretim.

3. trans.; reti. Bakstot atbīdīt nost.

// imperf. Bakstīt nost.

Avoti: LLVV

atbala   apv.

1. Blāzma, atsarkums (pie debess); bāla, sarkanīga rīta vai vakara gaisma.

Avoti: EH

atbalēt   apv.

1. Izbalot.

Avoti: EH

atbalināt   apv.

1. Ilgāku laiku balinot, panākt, ka kļūst gaišāks.

Avoti: KiV

atbalsiņas   apv.

1. Dem. --> atbalsis.

Avoti: EH

atbalksnis   novec.

1. Rokturis (ratu).

Avoti: Lo

atbalsojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atbalsot (1); atbalss.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> atbalsot (2).

Avoti: LLVV

atbalsot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Kļūt dzirdamam (atbalss veidā); atbalsoties.

2. trans. Atbalss veidā atvirzīt atpakaļ (skaņu).

// pārn. Izsacīt, izpaust.

3. trans. Atkārtot (to, ko tikko kāds teicis, kas tikko dzirdēts).

Avoti: LLVV

atbalsoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; reti.

1. Tikt atbalsotam (par skaņu); radot atbalsis, izplatīties.

// pārn. Gūt atsaucību; rast atbalsi.

// pārn. Izpausties.

Avoti: LLVV

atbalss   -balss, dsk. ģen. -balsu, s.

1. No šķēršļa atstarotais vilnis (akustiskais, elektromagnētiskais), ko uztver novērotājs.

Atbalss efekti— muzikāli efekti (angļu "Venetian polychoral style"), ko Venēcijā, Sv. Marka katedrālē panāca ar diviem koriem un diviem ērģelniekiem.

// pārn. Atcere (par kādiem notikumiem), tās izraisītā noskaņa.

2. Atsaucība (ko parasti izraisa kāds notikums).

Avoti: LLVV, MkV, ZTV

Atbalss   vietv.

1. Atbalss klints - Skaņaiskalns, iezis Salacas kreisā krasta ielokā, garums - līdz 70 m, augstums - līdz 20 m (atsegums 12 m), veido neparasti gludu ekrānu, kas labi atbalso skaņu.

Avoti: LD

atbalsta-   mil.

1. Artilērijā lietots termins, kas apzīmē uzdevumu sniegt kādam citam formējumam vai vienībai ugunsatbalstu.

Avoti: MIL

atbalstam   mil.

1. Termins, kas apzīmē atbalstu, ko sniedz kādai citai vienībai, formējumam vai organizācijai, saglabājot sākotnējo pavēlniecības pakļautību.

Avoti: MIL

atbalstapskava   -as, dsk. ģen. -vu, s.; tehn.

1. Apskava, kas nodrošina arī atbalstu, stiprinājumu.

Avoti: PP, T

atbalstenis   novec.

1. Paliktnis.

Avoti: Lo

atbalstīgi   apv.

1. Turot pie rokas, balstot.

Avoti: EH

atbalstīšana

1. Darbība --> atbalstīt (1).

2. Darbība --> atbalstīt (2).

3. psih. Individualizētas uzmanības izrādīšana pret cilvēku, emocionālā pieņemšana un palīdzība tad, kad tā ir nepieciešama.

4. Darbība, process --> atbalstīt (3).

5. jur. Darbība vai bezdarbība, kas sekmējusi noziedzīga nodarījuma izdarīšanu.

Avoti: Psh, JtV

atbalstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Nostiprināt (ar balstiem).

2. Atzīt par pareizu (kādu ieceri vai pasākumu), pievienoties (kādam ierosinājumam vai priekšlikumam).

3. Sekmēt (kādu militāru pasākumu, piemēram, ar ieroču uguni).

Avoti: LLVV

atbalstītājs   -a, v.

1. Aktīvs veicinātājs, palīgs; tas, kas atbalsta (2).

2. reti. Tas, kas atbalsta (1).

Avoti: LLVV

atbalstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Novietoties tā, lai kas balstītu.

Avoti: LLVV

atbalstne   inf.

1. Programmatūra vai programma, kas palīdz citas programmatūras izstrādē, uzturēšanā vai izmantošanā vai arī nodrošina kādu vispārīgu lietojumneatkarīgu funkcionālo iespēju.

Avoti: TK-58

atbalstnis   novec.

1. Stelles.

Avoti: Lo

atbalstpārbaude   inf.

1. Datu pārraides pareizības pārbaude, kuras izpildes gaitā dati, kas atgriežas datu avotā no datu saņēmēja, tiek salīdzināti ar nosūtītajiem datiem.

Avoti: D3

atbalstprogrammas   inf.

1. Programmas, kas sniedz servisu supervizora un lietojumprogrammām un ietver sevī, piem., diagnostikas, testēšanas un datu ģenerēšanas līdzekļus.

Avoti: D3

atbalstprogrammatūra   inf.

1. Programmatūra, kas palīdz izstrādāt vai uzturēt citas programmas, piem., kompilatorus, ielādes programmas un citas palīgprogrammas.

Avoti: D3

atbalstpunkts

1. mil. Apvidus iecirknis, kas pielāgots apļveida aizsardzībai, izmantojot inženierbūves un kaujas līdzekļus.

2. ģeod. Dabā nostiprināts punkts, kuram zināmas plaknes koordinātas un/vai augstums, ko izmanto apvidus objektu uzmērīšanai un aeroainu orientēšanai.

3. novec. Atbalsta punkts.

Avoti: LPE, Lo

atbalsts   -a, v.

1. Tas, pret ko var atbalstīties.

2. Atsaucība, līdzdalība; palīdzība.

3. Kāda (parasti militāra) pasākuma sekmēšana (piemēram, ar ieroču uguni).

Atbalsta punkts— aizstāvēšanās rajona, pozīcijas nocietinātā un apbruņotā daļa.

Atbalsta siena— akmeņu krāvums vai mūris, kas nostiprina nogāzi.

Avoti: LLVV

atbalstsiena

1. No akmeņiem, ķieģeļiem, betona vai velēnām veidota siena mākslīga reljefa radīšanai un terašu veidošanai; paredzēta grunts horizontālā spiediena uzņemšanai.

Avoti: ZTV

atbalstsistēma   inf.

1. Programmu, aparatūras, metožu un paņēmienu kopums, ko izmanto, lai izstrādātu, ekspluatētu un uzturētu datu apstrādes sistēmas.

Avoti: D3

atbalšņi   apv.

1. Ērģeļu sijas.

Avoti: ME

atbaltēties   apv.

1. Atkal kļūt baltam.

Avoti: ME

atbalzīt   apv.

1. Kaut ko atbalstīt.

Avoti: ME

atbangot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Atvirzīties šurp (par viļņiem, bangām); bangojot atvirzīties (kur, līdz kādai vielai u. tml.).

Avoti: LLVV

Atbara   vietv.

1. Pilsēta Sudānā, Nīlas vilājā, 108900 iedzīvotāju (2000. g.).

2. Upe Āfrikā (angļu val. "Atbara"), Nīlas labā krasta pieteka Etiopijā un Sudānā, garums - 1120 km, sākas Etiopijas kalnienē, uz ziemeļiem no Tanas ezera, Nīlā ietek tikai lietus sezonā (jūnijs-novembris), sausajā sezonā izsīkst.

Avoti: LpA, PuA, LģE

atbarabanēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz spēlēt bungas.

2. niev. Ilgāku laiku, daudz rāties.

Avoti: KiV

atbaras   novec.

1. Labības parādu nomaksai nododamais graudu daudzums; atbars; atberi.

Avoti: TV

atbarāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz barot.

2. Paēdināt.

Avoti: KiV

atbarāties   apv.

1. Atkopties.

Avoti: KnG

atbarināt   apv.

1. Nobarot.

Avoti: ME

atbarot   apv.

1. Atkal uzbarot.

Avoti: ME

atbaroties   apv.

1. Atkal uzbaroties, no jauna atgūt spēkus.

Avoti: ME

atbars   vēst.

1. Nodevas procentu veidā no ražas, ko atbēra baznīcai.

2. Labības parādu nomaksai nododamais graudu daudzums.

3. Labības aizdevums, ko pēc hercoga Jēkaba noteikumiem zemniekiem vajadzēja rudenī nolīdzināt ar linsēklām, kaņepājiem vai lopiem, Rīgas pilsētas zemnieki varēja arī atmaksāt naudā.

Avoti: KV

atbārstīt   apv.

1. Atbērt.

2. Atkārtoti vai no vairākām vietām pārvietot, atbērt.

Avoti: EH

atbārt   apv.

1. Izbārt, norāt.

Avoti: KiV, EH

atbārties   apv.

1. Bārties pretim.

Avoti: EH

Atbasara   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Akmolas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 29600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1892 g.

Avoti: LpA, Wi

atbāst   apv.

1. Apnikt.

Avoti: KiV

atbāsties   apv.

1. Kļūt apnicīgam.

Avoti: EH

Atbaši   vietv.

1. Kalnu grēda Tjanšanā, Kirgizstānā, garums - 135 km, augstums - līdz 4786 m, apledojums - ~150 kvadrātkilometru.

2. Upe Kirgizstānā, Narinas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

atbašs   rel.

1. Senebreju teksta šifrēšanas kods: alfabēta pirmais burts tiek samainīts ar pēdējo, otrais ar pirmspēdējo utt.

Avoti: RtV

atbauroties   apv.

1. It kā atbildot maurot, baurot.

Avoti: ME

atbāvīt   apv.

1. Kaut ko atbalstīt vai nostiprināt (noķīlāt), lai nekrīt.

Avoti: ME

atbāzīties   apv.

1. Saspraust apģērbu uz augšu (aizbāžot stūrus aiz jostas vai tml.).

Avoti: EH

atbāzenes   apv.

1. Kāršu spēle, kur izspēlēto kārti otrs spēlētājs var vai nu sist ar lielāku kārti vai atdot atpakaļ (atbāzt) ar mazāku; atbāžu cūkas.

Avoti: KV

atbāzt   -bāžu, -bāz, -bāž, pag. -bāzu; trans.

1. Iebāzt atpakaļ.

// imperf. Bāzt atpakaļ.

2. vienk. Asi, parasti arī netaktiski atbildēt.

Avoti: LLVV

atbāžas   apv.

1. Atbāzenes.

Atbāžu cūkas— atbāzenes.

Avoti: ME

atbēdāt   apv.

1. Panest, paciest savas bēdas.

Avoti: ME

atbēgt   -bēgu, -bēdz, -bēg, pag. -bēgu; intrans.

1. Bēgot atkļūt šurp; bēgot atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Bēgt šurp.

2. Bēgot atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Bēgt nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atbeigt   apv.

1. Pabeigt.

Avoti: Lo, EH

atbelzt   apv.

1. Cērtot (sitot) padarīt neasu.

2. Atbalstīt.

Avoti: EH

atberas   -u, s.; tikai dsk.; novec.

1. Uzvija, procenti par labības aizņēmumu.

Avoti: LLVV

atberes   apv.

1. Aizņemta labība, kas jāatdod ar procentiem.

Avoti: ME

atbēres   apv.

1. Bēru atsvēte.

2. Kapusvētku sastāvdaļa, kurā mācītājs piemin attiecīgajā gadā mirušos.

Avoti: LE

atberi   novec.

1. Labības parādu nomaksai nododamais graudu daudzums; atbars; atbaras.

Avoti: TV

abēršas   apv.

1. Atbēršas dot - vemt.

Avoti: EH

atbērt   -beru, -ber, -ber, pag. -bēru; trans.

1. Berot novietot (iepriekšējā vietā).

// imperf. Bērt atpakaļ.

2. Atlikt, rezervēt (sēklas labību, kartupeļus u. tml.).

3. novec. Atdot (graudu, kartupeļu u. tml.) aizņēmumu.

4. sar. Ļoti ātri runājot, atbildēt.

Avoti: LLVV

atbērties   parasti 3. pers., -beras, pag. -bērās;

1. Refl. --> atbērt (1); tikt atbērtam.

Avoti: LLVV

atbērtne   -es, s.; lauks.

1. Zemes kaudze vai uzbērums, kurā novieto no ierakuma izrakto lieko grunti.

Avoti: LxE

atbērtuve   -es, s.; lauks.

1. Atbērtne.

Avoti: PP, T

atberzēt   apv.

1. Berzējot atdalīt.

2. Beržot ievainot.

3. Beržot atjaunot jutību (atdzīvināt).

Avoti: ĒiV

atberzt   -beržu, -berz, -berž, pag. -berzu; trans.

1. Beržot dabūt nost, attīrīt; noberzt.

// imperf. Berzt nost.

Avoti: LLVV

atbīdījums   ģeol.

1. Tektonisks dziļlūzums, kura izveides gaitā plaisa starp abiem tā spārniem atvērusies līdz vairākiem desmitiem kilometru attālumam.

Avoti: LD

atbīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Bīdot atvirzīt nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Bīdīt nost (sānis, atpakaļ).

2. Bīdot atvirzīt šurp; bīdot atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Bīdīt šurp.

3. Bīdot atvērt (ko).

// imperf. Bīdīt vaļā.

4. Panākt, ka samazinās (kā) ietekme.

// pareti. Atvairīt (domas), atlikt (ko) uz vēlāku laiku.

Avoti: LLVV

atbīdīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> atbīdīt (1); tikt atbīdītam.

2. Refl. --> atbīdīt (2); tikt atbīdītam.

3. Refl. --> atbīdīt (3); tikt atbīdītam.

Avoti: LLVV

atbiedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Biedējot panākt, ka attālinās; atbaidīt (1).

2. Radot nepatiku, bailes, atsvešināt; atbaidīt (2).

Avoti: LLVV

atbikstīt   apv.

1. Bikstot (ar krāsns kruķi) atbīdīt atpakaļ, aizstumt, aizbīdīt.

Avoti: EH

atbilda   apv.

1. Atbilde.

Avoti: ME

atbilde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Izteikums (runā), ko izraisa jautājums, kāds cits izteikums, arī darbība.

2. Uzdotās mācību vielas atstāstījums; stāstījums pēc pedagoga jautājuma.

3. Darbība, izturēšanās, ar ko reaģē (uz jautājumu vai uz kādu darbību).

Atbildes laiks— laika intervāls, kas sākas tad, kad dators saņem lietotāja pieprasījumu, un beidzas ar pieprasījuma izpildi vai ziņojumu, ka pieprasījums nav izpildāms.

4. Gala rezultāts (parasti matemātikas uzdevuma risinājumam).

Avoti: LLVV

atbildēt   -bildu, -bildi, -bild, pag. -bildēju;

1. trans. Pateikt, pasacīt (ko) pēc uzdota jautājuma, uzrunas.

// intrans.

// intrans. Dot atbildi rakstveidā.

// intrans. Sacīt, reaģēt, atsaucoties uz klauvējienu, zvanu u. tml.

2. trans. Pastāstīt, atstāstīt (mācību vielu).

// intrans.

3. intrans. Reaģēt (uz jautājumu vai darbību) ar darbību, izturēšanos.

4. intrans. Atrast, pateikt (atrisinājumu, atbildi, risinot kādus jautājumus, problēmas).

5. intrans. Reaģēt (piemēram, ar balss skaņām) - par dzīvniekiem; atsaukties.

// pārn. Atskanēt vai parādīties, it kā reaģējot (uz iepriekšējo).

6. intrans. Uzņemties vai sajust atbildību (par ko); pamatot (piemēram, savu rīcību, izturēšanos).

Avoti: LLVV

atbildētājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas atbild (1, 2).

2. Cilvēks, kas uzņemas atbildību.

3. jur. Viena no pusēm (civilprocesā), pret kuru vērsta otras puses - prasītāja - prasība.

Avoti: LLVV

atbildēties   apv.

1. Refl. --> atbildēt (1); pašam atbildēt, atrast atbildi formulējot jautājumu.

Avoti: ME

atbildība   -as, s.; parasti vsk.

1. Attieksme, kurai raksturīgas rūpes un pienākuma apziņa.

Avoti: LLVV, JtV

atbildīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti svarīgs, nozīmīgs; saistīts ar atbildību.

Avoti: LLVV

atbildīgums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Vispārināta īpašība --> atbildīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

atbilsme   -es, s.; parasti vsk.

1. Atbilstība.

Avoti: LLVV

atbilst   -bilstu, -bilsti, -bilst, pag. -bildu; intrans.

1. Būt (kam) piemērotam; saskanēt (ar ko).

2. apv. Atbildēt.

Avoti: LLVV, EH

atbilstība   -as, s.; parasti vsk.

1. Parādība, stāvoklis, kad kāda parādība atbilst citai parādībai.

Atbilstības novērtēšana (akreditācija)— jebkura darbība, kuras mērķis ir tieši vai netieši noteikt, vai izvirzītās prasības ir izpildītas.

Atbilstības princips— kvantu mehānikas postulāts: kvantu mehānikas rezultāti robežgadījumā (ja ir lieli kvantu skaitļi) vienmēr sakrīt ar klasiskās fizikas rezultātiem.

Avoti: LLVV, JtV, FF

atbilstīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti

1. Tāds, kas atbilst (kam).

Avoti: LLVV

atbilstošs

1. Divd. --> atbilst.

atbilži   novec.

1. Nopratināšana.

Avoti: KV

atbiras   -u, s.; tikai dsk.

1. Vieglie, sīkie graudi, sēnalas, kas atbirst tad, kad vētī labību.

Avoti: LLVV

atbirdināt   apv.

1. Atbārstīt, atbērt.

Avoti: EH

atbirēt   apv.

1. Atbirt, nobirt.

Avoti: KiV

atbirināt   apv.

1. Daļēji atbērt atpakaļ.

Avoti: EH

atbirkstīt   apv.

1. Notīrīt ogli (parsti no degoša skala).

Avoti: EH

atbirt   parasti 3. pers., -birst, pag. -bira; intrans.

1. Birstot atdalīties nost; nobirt.

Avoti: LLVV

atbirums   -a, v.

1. vsk. Rezultāts --> atbirt.

2. vsk. Tā kolektīva daļa, kas neturpina pasākto.

3. tikai dsk. Atbiras.

Avoti: LLVV

atbirzt   apv.

1. Atdrupt.

Avoti: EH

atbišeri

1. Ibibiji - tauta Nigērijā.

Avoti: PZT

atbizenēt   apv.

1. Atbizot.

Avoti: EH

atbizenēties   apv.

1. Izstaigāties.

Avoti: EH

atbizināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. trans. Panākt, ka atbizo (govis).

2. intrans.; pareti. Atbizot.

Avoti: LLVV

atbizinēt   apv.

1. Atbizot.

Avoti: KiV

atbizot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Bizojot atkļūt šurp (par govīm); bizojot atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Bizot šurp.

// sar. Atskriet (par cilvēku).

Avoti: LLVV

atblākšķēt   apv.

1. Ar skaļu troksni ierasties.

Avoti: EH

atblākšķināties   apv.

1. Ilgāku laiku trokšņot.

Avoti: EH

atblandīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; reti.; niev.

1. Blandoties atkļūt šurp; blandoties atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

atblāzma   -as, s.; parasti vsk.

1. Atstarota gaisma (parasti krēslā vai tumsā).

// pārn. Ietekme (ko rada kāds ievērojams notikums, parādība).

// pārn. Vājš atspoguļojums, atveidojums, atdarinājums.

Avoti: LLVV

atblāzmojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Blāzmas, atstarotās gaismas radīts apgaismojums; atblāzma.

Avoti: LLVV

atblāzmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja;

1. intrans. Sākt blāzmot (par gaismu, gaismas avotu).

2. intrans. Atspoguļoties (kur) - par ko blāzmojošu; atblāzmoties.

// pārn. Izpausties (sejā, acīs) - par pārdzīvojumu.

3. trans.; reti. Atspoguļot (ko blāzmojošu).

Avoti: LLVV

atblāzmoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Refl. --> atblāzmot (1).

2. Atspoguļoties (kur) - par ko blāzmojošu.

// pārn. Izpausties (sejā, acis) - par pārdzīvojumu.

Avoti: LLVV

atblēdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Ar blēdību atņemt.

Avoti: LLVV

atblenzt   apv.

1. Manīt, nojaust, redzēt.

Avoti: EH

atbleņķerēt   apv.

1. Klaiņojot atnākt; atklīst, atklejot.

Avoti: ViV

atblēt   parasti 3. pers., -blēj, pag. -blēja; intrans.

1. Atblēties.

Avoti: LLVV

atblēties   parasti 3. pers., -blējas, pag. -blējās; refl.

1. Blējot atsaukties (par aitu, kazu).

Avoti: LLVV

atbliezt   apv.

1. Ātri, lempīgi atgriezties, atnākt atpakaļ.

2. Atbelzt (1).

Avoti: EH

atblīkšēt   apv.

1. Dobji atskanēt, atbalsoties.

Avoti: EH

atblisēt   apv.

1. Atklaiņot, nokļūt.

Avoti: EH

atblīšķēt   apv.

1. Dobji skanēt, atbalsoties.

Avoti: EH

atblokošana   inf.

1. Loģisko ierakstu izdalīšana no fiziskā ieraksta - bloka.

2. Atvērto sistēmu sadarbības bāzes etalonmodeļa slāņa funkcija, kas veic vairāku vienā aplūkojamā slāņa protokola datu blokā iekļautu servisa datu bloku identificēšanu.

Avoti: D3

atblūgžināt   apv.

1. Ilgāku laiku radīt dobju, īsu, vienmērīgu troksni.

Avoti: KiV

atblūžģēt   apv.

1. Atblākšķēt.

Avoti: EH

atbļaudināt   apv.

1. Panākt, ka (kāds) bļauj, arī raud.

Avoti: KiV

atbļaustīties   apv.

1. Bļaustoties atgriezties, ierasties.

Avoti: EH

atbļaut   -bļauju, -bļauj, -bļauj, pag. -bļāvu; trans.; sar.

1. Skaļā, nesavaldīgā balsī atbildēt; rupji atkliegt.

Avoti: LLVV

atbļurbēt   apv.

1. Izmirkt un atšķīst (par ceļu).

Avoti: EH

atbļurbt   apv.

1. Atbļurbēt.

Avoti: EH

atbļuznīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz runāt niekus, pļāpāt.

Avoti: KiV

atboda   apv.

1. Liels daudzums, pārpalikums.

2. Ūdens uzkrāšanās (līmenim ceļoties); arī ūdens atsišanās pret kādu šķērsli un tecēšana pretējā virzienā.

Avoti: MiV

atbode   apv.

1. Upes ūdens, kas appludinājis pļavu.

Avoti: EH

atbodīt   apv.

1. Aizsprostot ūdeni; savaldīt.

Avoti: ME

atbods   apv.

1. Upes straumes pagriešanās pret parasto virzienu (ledus sastrēguma vai paisuma dēļ, upes līkuma iekšpusē).

2. Vieta zem ūdens.

3. Siena šķūnī par priekšas sienu tālāk uzkrautais siens.

Avoti: KV, ME

atbolēt   apv.

1. Cērtot notrulināt.

Avoti: ME, VeAT

atborniks   apv.

1. Galēvele.

Avoti: KiV

atbote   novec.

1. Atbods.

Avoti: KV

atbradāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz bradāt.

2. Atbrist.

Avoti: KiV, EH

atbradāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; reti.

1. Bradāt ilgi, līdz apnikumam; (biežāk) izbradāties.

Avoti: LLVV

atbrangt   apv.

1. Atkal kļūt spēcīgam (brangam), atpūsties, atspirgt.

Avoti: ME

atbrasēt   novec.

1. Vējam pieaugot ar brasu palīdzību pavilkt rājas vairāk šķērsām.

Avoti: KV

atbraucējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas tikko vai nesen atbraucis (no kurienes).

Avoti: LLVV

atbrauces   apv.

1. Atrotītas piedurknes.

Avoti: EH

atbrauciens   -a, v.; reti.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> atbraukt (1).

Avoti: LLVV

atbraucīt   -brauku, -brauki, -brauka, pag. -braucīju; trans.

1. Atbīdīt uz augšu (piedurknes).

Avoti: LLVV

atbraucīties   -braukos, -braukies, -braukās, pag. -braucījos; refl.; reti.

1. Atbraucīt sev piedurknes.

2. parasti 3. pers. Neviļus, nejauši tikt atbraucītam.

Avoti: LLVV

atbraukalēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz braukalēt.

Avoti: KiV

atbraukas   apv.

1. No zara nobraucītas lapas.

2. Lina pakulas kopā ar spaļiem.

3. Uz nobraucīta puķu kāta palikusi lapa.

Avoti: KV, ME

atbraukāt   apv.

1. Atkārtoti braukt šurp.

2. Uzlocīt piedurknes.

Avoti: ME

atbraukt   -braucu, -brauc, -brauc, pag. -braucu;

1. intrans. Braukšus ierasties; braukšus atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Braukt šurp.

2. trans. Braucot atvest, atgādāt (transportlīdzekli, zirgu).

Avoti: LLVV

atbraukties   apv.

1. Atkārtoti, vairākkārtīgi braukt.

Avoti: EH

atbrazdinēt   apv.

1. Rībinot atbraukt.

2. Ilgāku laiku, daudz rībināt (parasti ar ratiem).

Avoti: KiV

atbrāzt   -brāžu, -brāz, -brāž, pag. -brāzu; intrans.

1. Atbrāzties.

Avoti: LLVV

atbrāzties   -brāžos, -brāzies, -brāžas, pag. -brāzos; refl.

1. Straujā gaitā (parasti ar troksni) atkļūt šurp; straujā gaitā (parasti ar troksni) atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml).

// imperf. Brāzties šurp.

Avoti: LLVV

atbrēkt   -brēcu, -brēc, -brēc, pag. -brēcu; trans.; sar.

1. Dusmīgi atkliegt.

Avoti: LLVV

atbrēkties   -brēcos, -brēcies, -brēcas, pag. -brēcos; refl.

1. parasti 3. pers. Ar brēcienu atsaukties (par dzīvniekiem).

2. pareti. Brēkt ilgi, kamēr vairs nespēj.

Avoti: LLVV

atbrengt   apv.

1. Atbrangt.

Avoti: ME

atbreņģēt   apv.

1. Atbrist.

Avoti: EH

atbrīdināt   apv.

1. Aizbaidīt prom, darīt uzmanīgu.

Avoti: ME

atbriest   apv.

1. Briestot atgūt iepriekšējo stāvokli.

Avoti: ME

atbrīnēties   apv.

1. Pietiekami brīnīties.

Avoti: EH

atbrīnīties   apv.

1. Atbrīnēties.

Avoti: EH

atbrīnoties   apv.

1. Atbrīnēties.

Avoti: EH

atbrist   -brienu, -brien, -brien, pag. -bridu; intrans.

1. Brienot atkļūt šurp; brienot atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Brist šurp.

2. Brienot atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Brist nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atbristies   -brienos, -brienies, -brienas, pag. -bridos; refl.

1. Brist ilgi, līdz apnikumam.

2. apv. Daudz brist.

Avoti: LLVV, EH

atbrivāt   apv.

1. Atbrīvot.

Avoti: KiV

atbrivāties   apv.

1. Atbrīvoties, tikt vaļā.

Avoti: KiV

atbrīve   -es, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Atbrīvošana.

Avoti: LLVV

atbrīvēklis

1. Brīvībā palaists vergs.

Avoti: TĢ

atbrīvēt   apv.

1. Atļaut, atvēlēt, padarīt brīvu, pieejamu.

Avoti: ME

atbrīvēties   apv.

1. Kļūt brīvam, tikt abrīvotam.

Avoti: EH

atbrīvojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atbrīvot (4).

Avoti: LLVV

atbrīvošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> atbrīvot.

2. Politiskas, ekonomiskas, tiesiskas vai militāras pakļautības likvidēšana.

Atbrīvošana no kriminālatbildības— paredzēta gadījumos: (1) ja persona izdarījusi nodarījumu, kuram formāli ir Kriminālkodeksā paredzēta nodarījuma pazīmes, bet kuram nav tādas bīstamības, lai vajadzētu piemērot kriminālsodu; (2) par kriminālpārkāpumu, ja ir izlīgums ar cietušo vai viņa likumisko pārstāvi; (3) citos īpaši Krimināllikumā paredzētos gadījumos, piemēram, sakarā ar labprātīgu nelikumīgi glabāta ieroča vai narkotiku nodošau valsts iestādei.

Nosacīta pirmstermiņa atbrīvošana— ar brīvības atņemšanu vai arestu notiesātu personu, ja viņa ar savu uzvedību ir pierādījusi labošanos un iespēju robežās atlīdzinājusi ar noziedzīgo nodarījumu nodarīto materiālo zaudējumu, tiesa var atbrīvot no tālākas soda izciešanas, ja notiesātais izcietis Kriminālkodeksā noteikto daļu no tiesas piespriestā soda.

Notiesātā atbrīvošana no soda— izņemot amnestijas vai apžēlošanas kārtībā, var izdarīt tikai tiesa likumā norādītajos gadījumos un kārtībā.

Avoti: LLVV, JtV1

atbrīvošanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Process --> atbrīvoties.

2. Politiskas, ekonomiskas, tiesiskas vai militāras neatkarības iegūšana (pašu spēkiem).

Avoti: LLVV

atbrīvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt brīvu (ieslodzītu, sagūstītu, saistītu cilvēku).

2. Padarīt (valsti, teritoriju, arī tautu) neatkarīgu, nepakļautu (okupācijai, naidīgai varai).

3. Padarīt nenoslogotu, arī nesaistītu.

// pārn. Novērst (kādas, parasti nomācošas, domas, pārdzīvojumus u. tml.).

4. Pārtraukt (no darba devēja puses) darba attiecības.

5. Izdalīt (vielu no kāda savienojuma).

6. Iztukšot (piemēram, trauku); padarīt lietojamu citam nolūkam.

// pareti. Rezervēt (laiku).

Avoti: LLVV

atbrīvotāja   s.

1. Atbrīvotājs.

Avoti: LV87

atbrīvotājfaktori   med.

1. Īpašas hipotalāma vielas, kas kontrolē hipofīzes hormonu izdalīšanos, kas regulē dzimumhormonu sekrēciju.

Avoti: VE

atbrīvotājklauzula   novec.

1. Noruna par līdzēja atbrīvošanu no likumiskas atbildības par kādu risku, kas var ietilpt līguma tekstā vai rasties nolīgšanas vai norises gaitā.

Avoti: TV

atbrīvotājs

1. Tas, kas atbrīvo.

Avoti: MIL

atbrīvoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos;

1. Refl. --> atbrīvot (1).

2. Refl. --> atbrīvot (2).

3. Refl. --> atbrīvot (3).

4. pareti. Refl. --> atbrīvot (4); tikt atbrīvotam (no darba, saistībām pēc paša ierosmes).

5. parasti 3. pers. Refl. --> atbrīvot (5).

6. parasti 3. pers. Refl. --> atbrīvot (6).

Avoti: LLVV

atbrucināt   apv.

1. Atrotīt.

Avoti: EH

atbrucināties   apv.

1. Atrotīt piedurknes.

Avoti: EH

atbruka   novec.

1. Vērpjot spoles malai pāri nobrukušā dzijas daļa.

2. Sapuvušu linu nokulstītā šķiesna.

Avoti: KV

atbrukt   parasti 3. pers., -brūk, pag. -bruka; intrans.; reti.

1. Brūkot, grūstot atdalīties un nokrist nost.

2. apv. Atsteigties, atbrāzties šurp.

Avoti: LLVV

atbruņošana

1. Darbība, process --> atbruņot.

2. mil. Ieroču, bruņojuma atņemšana.

Avoti: MIL

atbruņošanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Process --> atbruņoties.

Avoti: LLVV

atbruņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt cīņas nespējīgu, atņemot ieročus, apbruņojumu; likvidēt bruņotos spēkus.

// pārn. Padarīt (kādu) nespējīgu turpināt strīdu, apspiest (kāda) naidīgo izturēšanos (ar savu runu, izturēšanos).

Avoti: LLVV

atbruņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ievērojami samazināt vai pilnīgi likvidēt apbruņojumu, bruņotos spēkus.

Avoti: LLVV

atbubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Bubinot atsaukties (par zirgu).

2. trans. Neskaidri atbildēt.

Avoti: LLVV

atbučot   apv.

1. Dot pelnītos, pienācīgos skūpstus, skūpstīt kā piederas; pateikties ar skūpstiem.

Avoti: ME

atbučoties   apv.

1. Atsveicināties ar skūpstu.

2. Bučoties līdz apnikumam.

Avoti: EH

atbudzīt   apv.

1. Aizstumt, aizvest.

Avoti: EH

atbudžot   novec.

1. Ekspropriēt budžus 2, kulakus 2.

Avoti: Lo

atbuilēt   apv.

1. Padarīt trulu.

Avoti: ME

atbuilēties   apv.

1. Notrulināties.

Avoti: ME

atbuinīt   apv.

1. Cērtot padarīt neasu; atcirst.

Avoti: EH

atbūkāt   apv.

1. Pārkult vārpas vai akotus.

Avoti: ME

atbuknīt   apv.

1. Atgrūst (vaļā).

2. Nogrūst malā, aizgrūst.

Avoti: EH

atbukt   apv.

1. Kļūt neasam.

2. Lēkt atpakaļ.

Avoti: EH

atbuktēt   apv.

1. Salabot (iztaisnot iedauzīto).

Avoti: EH

atbukurēt   apv.

1. Atvelt (kaut ko smagu).

Avoti: EH

atbula   apv.

1. Debess atsarkums.

Avoti: EH

atbulda   apv.

1. Ūdens uzplūdi, kas rodas, upei pārplūstot.

Avoti: KiV

atbuldurēt   apv.

1. Ar troksni atvērt.

Avoti: EH

atbultēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atbīdīt bultu, lai varētu atvērt (durvis, vārtus).

Avoti: LLVV

atbultēties   apv.

1. Atvērties, atbīdīties atpakaļ (par aizbīdni).

Avoti: ME

atbulu   apv.

1. Atpakaļ, atmuguriski.

Avoti: ME

atbungas   apv.

1. Dzīres ar dejām, kādu lielāku lauku darbu beidzot.

Avoti: KV

atbungāt   apv.

1. Bungājot ierasties.

2. Piebungāt.

3. Nopērt.

Avoti: EH

atburāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju;

1. Ierasties ar jahtu vai buru laivu.

Avoti: PP, T

atburbēt   apv.

1. Daļēji atkausēt.

Avoti: EH

atburnīt   apv.

1. Pielabot, nogludināt.

Avoti: EH

atburt   -buru, -bur, -bur, pag. -būru; trans.

1. Ar burvībām, buršanu panākt, ka (kāds) ierodas.

2. Ar burvībām, buršanu atņemt.

3. Ar burvībām, buršanu atvērt.

4. Glābt (apburto), likvidējot būrumu; likvidēt (būrumu).

Avoti: LLVV

atburtot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Burtu pa burtam izlasīt, atšifrēt (grūti salasāmu vai šifrētu tekstu).

Avoti: LLVV

atburzīt   apv.

1. Burzot atraisīt.

Avoti: EH

atburzīties   apv.

1. Burzoties atraisīties.

Avoti: EH

atbust   apv.

1. Atmosties.

Avoti: LE

atbūt   apv.

1. Atkal būt.

2. Ilgāku laiku būt kur, arī kādā stāvoklī.

Avoti: ME, KiV

atbūte   novec.

1. Prombūtne.

Avoti: LV93

atbūtne   apv.

1. Prombūtne.

Avoti: ME

ATC   saīs.

1. Automātiskā telefona centrāle.

Avoti: i1

atcapāt   apv.

1. Atnākt (lācgā, lempīgā gaitā).

Avoti: EH

atcelāt   apv.

1. Pārcelt tālāk vienu no otra.

2. Pārcilāt (un apgrozīt) vairākus vai daudzus objektus.

Avoti: EH

atcēlējlīgums   novec.

1. Līgums, ar kuru kreditors atsakās no sava prasījuma.

Avoti: TV

atcēlējs

1. Tas, kas atceļ.

Atcēlējs līgums— kreditora vai parādnieka vienošanās ar kuru kreditors atsakās no sva prasījuma.

Avoti: LatV

atcelmošana   mežs.

1. Pilnīga vai daļēja nocirsto koku celmu novākšana ar celmu rāvēju un šķeldotāju mašīnām izcirtumos, lai atvieglotu meža atjaunošanas darbu mehanizēšanu.

Avoti: ZTV

atcelmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Atbrīvot no celmiem.

Avoti: LLVV

atcelšana

1. Darbība, process --> atcelt.

2. filoz. Filozofisks jēdziens, kas raksturo kaut kā likvidēšanu un vienlaikus saglabāšanu.

Avoti: LPE

atcelt   -ceļu, -cel, -ceļ, pag. -cēlu; trans.

1. Ceļot atvirzīt šurp; ceļot atvirzīt (kur, pie kā u. tml.).

// imperf. Celt šurp.

// pareti. Ceļot attaisīt.

// reti. Pārcelt šurp (piemēram, ar laivu, plostu).

2. Ceļot atvirzīt nost (sānis, atpakaļ).

3. Padarīt par spēkā neesošu (likumu, pavēli u. tml.).

4. Atbrīvot (no amata, pienākumiem).

5. sar. Atsūtīt, atkomandēt (uz šejieni); pārcelt.

Avoti: LLVV

atcelties   apv.

1. Attālināties, aiziet.

2. Atgrūsties (ar laivu) no krasta.

3. Pārcelties.

4. Pārcelties atpakaļ.

5. Atbraukt (laivā).

Avoti: ME, EH

atcēlums   novec.

1. Juridiska akta atzīšana par nederīgu.

Avoti: TV

atceļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Ceļojot atkļūt šurp; ceļojot atkļūt (kur, pie kā u. tml.).

// imperf. Ceļot šurp.

Avoti: LLVV

atceļš   -a, v.; parasti vsk.

1. Ceļš, arī gājiens, brauciens atpakaļvirzienā, uz iepriekšējo vietu; atpakaļceļš.

Avoti: LLVV

atcepināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Pārāk ilgi cept (maizi), tā ka atdalās garoza.

Avoti: LLVV

atcepināties   apv.

1. Pārāk ilgi cepjoties, atdalīties garozai (par maizi).

Avoti: ME

atcept   -cepu, -cep, -cep, pag. -cepu;

1. trans. Pārāk ilgi cept (maizi), tā ka atdalās garoza.

2. intrans.; parasti divd. formā: atcepis. Pārāk ilgi tikt ceptam, tā ka atdalās garoza (par maizi).

3. Pārcept (1).

Avoti: LLVV, EH

atcepties   apv.

1. Cept līdz apnikumam.

Avoti: ME

atcere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Process --> atcerēties (1).

2. Pagātnes notikumu, pārdzīvojumu un priekšstatu saglabāšanās apziņā; arī atmiņa.

3. parasti dsk. Atmiņas.

Avoti: LLVV

atcerēt   apv.

1. Atcerēties, atminēties.

2. Uzminēt.

Avoti: ME, EH

atcerēties   -ceros, -ceries, -ceras, pag. -cerējos; refl.; trans.

1. Atveidot apziņā (agrāk saņemto informāciju, iespaidus).

2. Saglabāt atmiņā, ievērot.

3. Pieminēt (kādu personu, notikumu u. tml.) - parasti gadskārtā vai citā nozīmīgā gadījumā.

// sar. Apsveikt, arī apdāvināt.

Avoti: LLVV

atcerīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas labi atceras; tāds, kas iegaumē un neaizmirst.

Avoti: LLVV

atcērtāt   apv.

1. Lietojot (parasti cērtot, pļaujot), padarīt neasu (asmeni, darbarīku ar asmeni).

Avoti: ViV

atcibāt   apv.

1. Lēnām atnākt, atčāpot.

Avoti: EH

atciči   apv.

1. Neīsti, piena dziedzeriem līdzīgi, bet mazāki, veidojumi govs tesmeņa aizmugures daļā.

Avoti: EH

atciemāt   apv.

1. Atnākt ciemos.

Avoti: KiV

atciemoties   apv.

1. Izciemoties.

Avoti: EH

atcienāt   apv.

1. Atcienīt.

Avoti: EH

atcienīt   apv.

1. Ļoti devīgi pacienāt, pamielot.

Avoti: KiV

atcierēt   apv.

1. Pastaigājoties atnākt.

Avoti: EH

atciest   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ciest.

Avoti: KiV

atcilāt   apv.

1. Apgriezt ar grābekli (apžuvušo sienu, kuļamo labību u. tml.) uz otru pusi.

Avoti: KiV

atcilāties   apv.

1. Pietiekami cilāt.

2. Maizes garozas pacelšanās atstājot tukšumu virs mīkstuma zem garozas.

Avoti: EH

atcilošana   novec.

1. Metāla naudas neatļauta atdarināšana, ja atdarinātājam ir naudas kalšanas atļauja, bet viņš atdarina citu naudu.

Avoti: TV

atcilpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Cilpojot, skrienot lēcieniem atkļūt šurp (par dzīvniekiem); cilpojot, skrienot lēcieniem atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Cilpot šurp.

// pārn.; sar. Ātri atnākt, atskriet (par cilvēku).

Avoti: LLVV

atcilt   apv.

1. No jauna pacelties.

2. Sakristies (par mīklu sliktas kvalitātes rauga dēļ).

Avoti: EH

atcināties   apv.

1. Atbrīvoties, atrauties.

Avoti: ME

atcīnīt   apv.

1. Ar lielām pūlēm atvilkt.

2. Atkarot, ar cīņu atgūt.

Avoti: ME

atcīnīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; pareti.

1. Ar lielām grūtībām, pūlēm atvirzīties, atkļūt.

Avoti: LLVV

atcipot

1. apv. Ierasties.

2. sar. Pārveidot par normāli lietojamu (datora dokumentu pēc tilpsaspiedes).

Avoti: SLG

atcirst   -cērtu, -cērt, -cērt, pag. -cirtu;

1. trans. Cērtot atdalīt, atšķelt.

// imperf. Cirst nost.

2. trans. Cērtot padarīt neasu (darba rīku, kam ir asmens).

3. trans. Asi un īsi atbildēt.

// intrans.

4. trans.; pareti. Strauji atvirzīt atpakaļ; atmest.

5. trans.; reti. Cērtot padarīt (ko) vaļēju.

// imperf. Cirst vaļā.

6. intrans.; reti. Strauji iesist pretī.

7. apv. Nedaudz iecirst tajā pusē, uz kuru grib gāzt zāģējamo koku.

8. apv. Cērtot, sparīgiem vēzieniem nopļaut.

9. apv. Izsliet un strauji atvirzīt atpakaļ (galvu).

Avoti: LLVV, ĒiV

atcirsties   -cērtos, -cērties, -cērtas, pag. -cirtos; refl.

1. parasti 3. pers. Cērtot kļūt neasam (par rīku).

2. Strauji atdurties, atsisties (pret ko).

// pārn. Strauji virzoties, pēkšņi apstāties (kāda šķēršļa dēļ).

3. reti. Strauji pagriezties atpakaļ; apcirsties.

4. apv. Ātri, strauji atnākt, atbraukt; atsteigties.

Avoti: LLVV, ViV

atcirte   mežs.

1. 10-15 m plata izcirtuma josla ziemeļu-dienvidu virzienā lielu, 35-45 gadus vecu egļu masīvu vidū, ko izcērt ar mērķi egļu audzes rietumu malu padarīt noturīgu pret vējgāzēm.

Avoti: ZTV

atcirtiens   apv.

1. Īsa, nelaipna atbilde.

2. Dubults vāls.

Avoti: EH

atcirtums   novec.

1. Atcirte.

Avoti: KV

atcjaūkāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz riet (par suni).

Avoti: KiV

atcobēt   apv.

1. Atcibāt.

Avoti: EH

atcukurot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. Samazināt cukura daudzumu (kā) sastāvā.

Avoti: PP, T

atčakarēt   žarg.

1. Atbrīvoties (no kā), izmantojot viltību.

Avoti: SLG

atčakstināt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz čakstināt (par dažiem putniem).

Avoti: KiV

atčalavīties   apv.

1. Līdz pagurumam (pietiekami) pļāpāt.

Avoti: EH

atčalīties   apv.

1. Atčalavīties.

Avoti: EH

atčaloties   apv.

1. Atčalavīties.

Avoti: EH

atčāpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.

1. Gausiem soļiem ejot, atkļūt šurp; gausiem soļiem ejot, atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Čāpot šurp.

Avoti: LLVV

atčāpot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Gausiem soļiem ejot, atkļūt šurp; gausiem soļiem ejot, atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Čāpot šurp.

Avoti: LLVV

atčāpurēt   apv.

1. Atčāpot.

Avoti: EH

atčiepstēt   -čiepstu, -čiepsti, -čiepst, pag. -čiepstēju;

1. Atsaukties čiepstot.

2. Atbildēt čiepstošā balsī.

Avoti: PP, T

atčiept   apv.

1. Nozagt, zagšus atņemt.

Avoti: EH

atčiept   apv.

1. Čiepstot atsaukties.

Avoti: EH

atčihnīties   žarg.

1. Atjēgties, atgūties.

Avoti: SLG

atčivināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Čivinot atsaukties (par putniem).

// trans.; pārn. Atbildēt (smalkā balsī, ātri, arī daudz runājot).

Avoti: LLVV

atčohnīties   žarg.

1. Atjēgties, atgūties.

Avoti: SLG

atčohņīt   žarg.

1. Saprast; atjēgties.

Avoti: SLG

atčokāt   apv.

1. Bakstot, rakņājot atbrīvot (piemēram, no nosēdumiem, nogulsnēm).

Avoti: ViV

atčoknīt   žarg.

1. Saprast; atjēgties.

Avoti: SLG

atčoknīties   žarg.

1. Atjēgties, atgūties.

2. Atcerēties.

Avoti: SLG

atčots   žarg.

1. Atskaite.

Avoti: SLG

atčučēties   apv.

1. Izgulēties (par bērnu).

Avoti: EH

atčuhāties   žarg.

1. Atgūties.

Avoti: SLG

atčukāt   apv.

1. Bakstot, rakņājot atbrīvot (piemēram, no nosēdumiem, nogulsnēm); atčokāt.

Avoti: ViV

atčukstēt   -čukstu, -čuksti, -čukst, pag. -čukstēju; trans.

1. Čukstot atbildēt.

Avoti: LLVV

atčurināt   apv.

1. Apdedzināt.

Avoti: EH

atčurināties   apv.

1. Apdedzināties.

Avoti: EH

atčupis   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: EH

atčūreniski   apv.

1. Atmuguriski, augšpēdu, atsprāklis.

Avoti: ME

atčūrniski   apv.

1. Atmuguriski, augšpēdu, atsprāklis.

Avoti: ME

atdabuit   apv.

1. Atdabūt.

Avoti: EH

atdabuities   apv.

1. Nokļūt, nonākt.

2. Attapties.

Avoti: EH

atdabūt   -dabūju, -dabū, -dabū, pag. -dabūju; trans.

1. Atgūt, saņemt atpakaļ (to, kas kādreiz piederējis).

2. Ar pūlēm atvirzīt, atgādāt šurp; ar pūlēm atvirzīt, atgādāt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Dabūt šurp.

3. pareti. Panākt, ka atvirzās nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Dabūt nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atdabūties   apv.

1. Attapties.

2. Kļūt paēdušam.

3. Saprast no pieredzes.

Avoti: EH

atdairīt   apv.

1. Atgrūst, turēt tālumā.

Avoti: KV

atdakņīties   apv.

1. Atpūsties, atspirgt.

Avoti: EH

atdakstīt   apv.

1. Vieglprātīgi, neapdomīgi atdot; atdāvināt.

Avoti: ViV

atdale   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; pareti.

1. Atdalījums (1).

Avoti: LLVV

atdalenis   bišk.

1. No vienas vai vairākām bišu saimēm mākslīgi izveidota jauna saime.

Avoti: ZTV

atdalījums   -a, v.

1. No telpas, platības norobežota daļa; nodalījums.

2. parasti dsk. Tas, kas atdalās (piemēram, no brūces).

Avoti: LLVV

atdalis   novec.

1. Grāmatu spiestuvēs slēdzenis, kura platums - līdzīgs attiecīga burta grāda biezumam un šķērsgriezums dod kvadrātu.

Avoti: KV

atdalīšana

1. Darbība, process --> atdalīt.

2. inf. Atvērto sistēmu sadarbības bāzes etalonmodeļa slāņa funkcija, kas ļauj identificēt aplūkojamā slāņa protokola datu blokus, kuri iekļauti vienā šī slāņa apakšējā blakusslāņa servisa datu blokā.

Avoti: D3

atdalīšanās

1. Politikā - vienas vai vairāku locekļvalstu izstāšanās no valstu federācijas.

Avoti: IdV

atdalīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atņemt, atraut vai citādi atšķirt (daļu no kā).

// imperf. Dalīt nost.

2. Norobežot, atšķirt (parasti platību, telpu no citas platības, telpas).

3. apv. Nošķirt, nodalīt (atsevišķus priekšmetus vai dzīvniekus no kāda kopuma).

4. Uztvert izolēti, bez saistības ar ko citu.

5. parasti 3. pers. Izdalīt (no sevis).

Avoti: LLVV, KnV

atdalītājpieturzīme   val.

1. Pieturzīme, kas parasti atdala teikumus, teikuma daļas, teikuma locekļus vai to grupas.

Avoti: VsV

atdalītājs   tehn.

1. Mehānisms (ietaise) detaļu vai sagatavju atdalīšanai no plūsmas pa vienai vai noteiktā komplektā.

2. Augstsprieguma komutācijas aparāts bez loka dzēšanas ierīcēm redzamu izolējošu pārtraukumu radīšanai.

Avoti: ZTV

atdalīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Nošķirties (no kā), zaudēt saistību (ar ko), atvirzīties nost.

// imperf. Dalīties nost.

2. Aiziet no citiem, palikt savrup (par cilvēkiem).

// pareti. Atvirzīties nost, attālināties (par transportlīdzekļiem).

3. Būt labi redzamam (uz atšķirīga toņa vai blakus kam atšķirīgam); izcelties.

4. parasti 3. pers. Refl. --> atdalīt (4).

Avoti: LLVV

atdaļa

1. apģ. Ģērba piegriezuma augšējās joslas pamatdetaļa, ar kuru panāk ģērba virsmas piekļāvumu valkātāja figūrai un citus vēlamus formas efektus.

2. mežs. Mežā iestigota cirsma vai tās norobežota daļa īpašai vajadzībai.

Tehnoloģiskā atdaļa— cirsmas daļa, kuru izstrādā pēc atšķirīgas tehnoloģijas.

3. novec. Nodalījums.

Avoti: ZTV, LV93

atdāļāt   apv.

1. Vieglprātīgi atdot, izdāļāt.

Avoti: EH

atdampēt   apv.

1. Atstrādāt pie labības kulšanas (ar kuļmašīnu).

Avoti: ĒiV

atdancāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dejot.

2. Atdejot.

3. Dejojot nolietot vai salauzt.

4. Aizdejot.

5. Dancojot ierasties.

Avoti: KiV, ME

atdancināt   apv.

1. Līdz apnikumam izdancināt.

2. Dejojot atvirzīt (šurp).

Atdancināt kumeļu no lauka uz māju— lēkājošu un spriņģojošu kumeļ garā valgā atvest mājā no lauka.

Avoti: EH

atdancot   apv.

1. Atdejot, aizdejot.

Avoti: ME

atdancoties   apv.

1. Izdejoties.

Avoti: ME

atdarboties   apv.

1. Reaģēt, atdarīt.

Avoti: EH

atdārdēt   parasti 3. pers., -dārd, pag. -dārdēja; intrans.; pareti.

1. Dārdot atkļūt šurp; atskanēt, atbalsoties ar dārdoņu.

Avoti: LLVV

atdārdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; pareti.

1. parasti 3. pers.; intrans. Atdārdēt.

2. trans. Dārdinot atgādāt (ko).

Avoti: LLVV

atdarinājums   -a, v.

1. Rezultāts --> atdarināt (1).

2. Atveidojums (pēc parauga); (vāja) kopija.

Avoti: LLVV

atdarināšana

1. Darbība, process --> atdarināt.

2. Sekošana kāda paraugam.

3. Jēdziens mākslas kā īstenības atveides izcelsmes un būtības raksturošanai.

Avoti: LPE

atdarināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atveidot ar savu izturēšanos, kustībām (piemēram, kādu cilvēku).

2. val. Rakstīt (citas valodas burtus un vārdus) vai izrunāt (citas valodas skaņas) ar savas valodas rakstības, fonētikas, gramatikas līdzekļiem.

Avoti: LLVV

atdarīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Novietot (piemēram, vārtus, durvis, vāku) tādā stāvoklī, ka laukums, telpa vai priekšmeta iekšiene kļūst no ārpuses pieejama; attaisīt, atvērt.

2. Atmaksāt, atriebt.

3. Atlīdzināt, darot labu.

Avoti: LLVV

atdarīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> atdalīt (1); attaisīties, atvērties.

Avoti: LLVV

atdars   apv.

1. Vaļējs, atvērts.

Avoti: EH

atdarvošana   ķīm., mēb.

1. Skujkoku koksnes virsmas apstrāde ar īpašām vielām, lai aizvāktu sveķus.

Avoti: ZTV

atdāstīt   apv.

1. Atdāļāt.

Avoti: EH

atdaudzināt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz cildināt, slavināt.

2. Atgādināt.

3. Piesaukt (bieži pieminot).

Avoti: KiV, KnG, EH

atdauzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt sitot, dauzot, panākt, ka atdalās, atšķeļas; sitot, dauzot atšķelt.

// imperf. Dauzīt nost.

2. Sāpīgi sasist (ķermeņa daļu, locekli pret ko); vairākkārt sitot (ar roku, pirkstu), padarīt (to) jutīgu, sāpīgu.

3. Vairākkārt sitot (ar darba rīku), padarīt (to) neasu vai sabojāt.

Avoti: LLVV

atdauzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; niev.

1. Atnākt, atklīst (bez noteikta mērķa).

Avoti: LLVV

atdāvāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Atdāvināt.

Avoti: LLVV

atdāvināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atdot (ko savu citam) par dāvanu.

Avoti: LLVV

atdedzināt   apv.

1. Dedzinot, karsējot atadabūt (ko vaļā).

2. Apdedzināt.

Avoti: ĒiV

atdegt   parasti 3. pers., -deg, pag. -dega; intrans.; reti.

1. Sadegt līdz kādai vietai un atdalīties nost.

Avoti: LLVV

atdejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Dejojot atkļūt šurp; dejojot atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Dejot šurp.

Avoti: LLVV

atdeldēt   apv.

1. Nonēsāt, novalkāt.

Avoti: EH

atdelverēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Draiskuļojot atkļūt šurp; draiskuļojot atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Delverēt šurp.

// reti. Neveikli atnākt, atlidot.

Avoti: LLVV

atderēt   apv.

1. Nolīgt darbā uz šejieni.

Avoti: ViV

atderināt   apv.

1. Anulēt saderināšanos.

Avoti: EH

atderināties   apv.

1. Atsaukt saderināšanos.

Avoti: EH

atdesāt   apv.; vulg.

1. Atskriet; atbēgt.

Avoti: ViV, EH

atdesēt   apv.

1. Nopērt.

Avoti: ME, VeAT

atdēsies   apv.; hip.

1. Atgāzies.

Avoti: EH

atdesot   apv.

1. Atskriet; atbēgt; atdesāt.

Avoti: ViV

atdestilēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. Pārtvaicējot atbrīvot (šķidrumu) no nevajadzīgajiem piemaisījumiem.

Avoti: PP, T

atdēstīt   -dēstu, -dēsti, -dēsta, retāk -dēstīju, -dēstī, -dēstī, pag. -dēstīju; trans.

1. Iedēstīt atpakaļ iepriekšējā vietā.

Avoti: LLVV

atdēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dēt.

Avoti: KiV

atdēties   apv.

1. Pabeigt dēt.

2. Atbrīvooties, tikt vaļā.

Avoti: EH

atdeva   -as, s.

1. parasti dsk.; novec. Paņemt uz atdevām - aizņemties.

2. reti. Atmaksa, atriebība.

Avoti: LLVV

atdevas

1. Atmaksa, atlīdzinājums.

Avoti: LV93

atdeve   -es, s.; parasti vsk.

1. Nodošanās (darbam, daiļradei).

2. Izdalīšana, atdošana (fizioloģiskajos, fizikālajos procesos).

Avoti: LLVV

atdevība   -as, s.

1. Pašaizliedzība, nodošanās.

2. Sevis nodošana.

Avoti: MLVV

atdevības   apv.

1. Atmaksa, atlīdzinājums; atdevas.

Avoti: ME

atdeviem   apv.

1. Atdošām, uz atdošanu.

Avoti: EH

atdevīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds (cilvēks), kas ziedo sevi (darbam, daiļradei, arī citu labā).

Avoti: LLVV

atdevums   val.

1. Valodas lietojums, ko valodas apguvējs producēsaņemtā iedevuma apstrādes procesā, atbildot uz jautājumiem, vizuālo vai verbālo informāciju, instrukcijām, norādījumiem u. tml.

Avoti: LdsV

atdīdīt   apv.

1. Ar varu atvest nemierīgu dzīvnieku.

2. Dauzoties, trakojot atbīdīt.

Avoti: EH

atdīdīties   apv.

1. Iztrakoties līdz nogurumam.

Avoti: EH

atdiebt   -diebju, -dieb, -diebj, pag. -diebu; intrans.; sar.

1. Ātri atskriet šurp; ātri atskriet (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Diebt šurp.

Avoti: LLVV

atdiecēt   apv.

1. Iztukšojot atbrīvot (kā) platību.

Avoti: KiV

atdiedelēt   apv.

1. Diedelējot atklaiņot.

Avoti: EH

atdiedelēties   apv.

1. Diedelējot atklaiņot.

Avoti: EH

atdiegt   -diedzu, -diedz, -diedz, pag. -diedzu; trans.

1. Pavirši atšūt.

Avoti: LLVV

atdiegt   -diedzu, -diedz, -diedz, pag. -diedzu; intrans.; sar.

1. Ātri, veikli atskriet, arī atbēgt šurp; ātri, veikli atskriet, arī atbēgt (kur, pie kā u. tml.).

// imperf. Diegt šurp.

Avoti: LLVV

atdiene   apv.

1. Govs, kas atnesusies jau otrā gadā.

2. Jauna govs, kas vēl nedod pienu.

Avoti: LE, EH

atdienēt   -dienu, -dieni, -dien, pag. -dienēju; trans.; novec.

1. Nokalpot (karadienestā paredzēto, noteikto laiku).

Avoti: LLVV

atdienīte   apv.

1. Govs, kas atnesusies otrajā gadā.

Avoti: ĒiV

atdienītēm   apv.

1. Tā, ka atnesas otrajā gadā (par govi).

Avoti: ĒiV

atdieņi   novec.

1. Vasaras rudzi.

Avoti: Lo

atdievoties   apv.

1. Atsveicināties, atvadīties.

Avoti: TlV

atdiknēt   apv., reti

1. Atskriet (1).

Avoti: KiV

atdilt   apv.

1. No lietošanas kļūt neasam.

Avoti: EH

atdimdēt   parasti 3. pers., -dimd, pag. -dimdēja; intrans.

1. Dimdot atkļūt šurp; atskanēt, atbalsoties ar dimdoņu.

Avoti: LLVV

atdimdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. intrans. Atdimdēt.

2. trans. Dimdot atvest (ko).

Avoti: LLVV

atdimīt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām atnest, atvilkt (ko smagu).

Avoti: ViV

atdimt   parasti 3. pers., -dim, pag. -dima; intrans.

1. Atdimdēt.

Avoti: LLVV

atdipāt   apv.

1. Sīkiem solīšiem atnākt.

Avoti: EH

atdipēt   parasti 3. pers., -dip, pag. -dipēja; intrans.

1. Atdipt.

Avoti: LLVV

atdipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Dipinot atkļūt šurp (parasti par bērniem); dipinot atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Dipināt šurp.

Avoti: LLVV

atdipt   parasti 3. pers., -dip, pag. -dipa; intrans.

1. Ātri, viegli, ar padobju (soļu) troksni tuvoties, atkļūt šurp.

Avoti: LLVV

atdīrāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Dīrājot atdalīt.

Avoti: LLVV

atdirbināt   apv.

1. Sīkiem soļiem atskriet.

Avoti: EH

atdirknīt   apv.

1. Nekārtīgi atplēst.

Avoti: EH

atdirnīt   apv.

1. Atraut, atplēst.

Avoti: EH

atdiršu   apv.

1. Muguru pie muguras.

2. Atmuguriski.

Avoti: ME

atdomas   novec.

1. Atmiņas.

Avoti: LV93

atdomāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz domāt.

2. Atcerēties.

Avoti: KiV, LV93

atdomāties   apv.

1. Pārdomāt; atjēgties un mainīt domas.

Avoti: ME

atdoš   novec.

1. Atmaksa; uz parāda paņemta labība, maize u. c.

2. Sens laulības veids dzimtas satversmes laikā, apmainot tautu meitu pret māsiņu.

Avoti: KV

atdoša   apv.

1. Atdošana, atmaksa.

Uz atdošām— saka, ja ko aizņemas ar norunu atdot.

Avoti: MiV

atdošas   apv.

1. Sens laulību veids starp divām dzimtām, apmainot tautu meitu pret māsiņu.

2. Uz parāda paņemta labība, maize utt.

Avoti: LE

atdošiņa   apv.

1. Līgava, kas jāatdod citā dzimtā.

Avoti: EH

atdot   -dodu, -dod, -dod, pag. -devu; trans.

1. Iedot citam, nepaturēt sev.

// novec. Salīgt, sarunāt, pieteikt (darbam, mācībām vai citam nolūkam) ārpus mājas; nodot.

// sar. Izprecināt.

// nevēl. Dot, paziņot (pavēli, rīkojumu).

2. Nodot cita īpašumā (parasti bez atlīdzības); arī atdāvināt.

// pārn. Atteikties (no kā, piemēram, piekāpjoties).

// sar. Pārdot.

3. Veltīt, ziedot, izlietot (parasti nesavtīgi).

4. Iedot atpakaļ (saņemto, paņemto).

// pārn. Atlīdzināt, atmaksāt (ieguldīto darbu, līdzekļus, enerģiju u. tml.).

// pārn. Atjaunot (agrāko stāvokli, attiecības).

Avoti: LLVV, SLG

atdoties   -dodos, -dodies, -dodas, pag. -devos; refl.

1. Refl. --> atdot (3); aizraujoties pilnīgi nodoties (kam), būt aizņemtam (ar ko).

2. Ļauties iesaistīties dzimumaktā (par sievieti).

3. parasti 3. pers.; pareti. Refl. --> atdot (4); tikt atdotam.

Avoti: LLVV

atdragāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; reti.

1. Dragājot, ar triecienu atdalīt.

Avoti: LLVV

atdrašķīties   apv.

1. Iztrakoties (plosoties).

Avoti: EH

atdraudzēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz draudzēties.

Avoti: KiV

atdrāzt   -drāžu, -drāz, -drāž, pag. -drāzu;

1. trans. Drāžot atšķelt.

2. intrans.; sar. Atdrāzties.

3. apv. Sagriezties.

Avoti: LLVV, EH

atdrāzties   -drāžos, -drāzies, -drāžas, pag. -drāzos; refl.

1. Ātri, steigā atskriet, atbraukt šurp.

// imperf. Drāzties šurp.

2. apv. Drāžot sagriezties, ievainot sevi.

Avoti: LLVV, EH

atdrebēt   apv.

1. Drebēt pretī (priekšmeta sekundāra drebēšana, vai iedrebēšanās kaut kā ietekmē).

Avoti: ME, VeAT

atdrēgnis   apv.

1. Atlaidens laiks pēc stipra sala.

Avoti: ME

atdrēģis   apv.

1. Atlaidens laiks pēc stipra sala.

Avoti: ME

atdrēksnis   apv.

1. Atkusnis, atlaidens laiks pēc stipra sala.

Avoti: NeV

atdricināt   apv.

1. Raustot atvilkt.

2. Kratot padarīt vaļīgu.

Avoti: EH

atdricināties   apv.

1. Kratoties atraisīties.

Avoti: EH

atdrimt   apv.

1. Atbirzt, atdrupt, atplīst.

Avoti: ME

atdrosināties   apv.

1. Iedrošināties.

Avoti: EH

atdrunēt   apv.

1. Nopūt, atpūt.

Avoti: ME

atdrupēt   apv.

1. Nopūt, atpūt.

Avoti: EH

atdrupināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Drupinot atdalīt.

// imperf. Drupināt nost.

Avoti: LLVV

atdrupt   parasti 3. pers., -drūp, pag. -drupa; intrans.

1. Drūpot atdalīties.

// imperf. Drupt nost.

Avoti: LLVV

atducināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.

1. Ducinot tuvoties, atkļūt šurp.

2. apv. Ilgāku laiku, daudz ducināt (par pērkonu).

Avoti: LLVV, KiV

atdudināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Dudinot atbildēt.

Avoti: LLVV

atdūdot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Dūdojot atsaukties (par baložiem).

2. trans.; sar. Maigi, dūdojoši atbildēt.

Avoti: LLVV

atdukņāt   apv.

1. Ar elkoņiem stumt atpakaļ.

2. Padarīt neasu.

Avoti: ME

atdūkt   -dūcu, -dūc, -dūc, pag. -dūcu;

1. parasti 3. pers.; intrans. Dūcot atkļūt šurp (par dažiem kukaiņiem).

2. trans.; sar. Atbildēt dobjā balsī.

Avoti: LLVV

atdukurēt   apv.

1. Durot, durstot padarīt neasu.

2. Ar kārti atgrūst nost.

Avoti: ME, EH

atduļķošana   tehn.

1. Cietu, smalku daļiņu sadalīšana pēc lielumiem, iejaucot vielu ūdenī; procesa pamatā ir dažāds daļiņu izgulsnēšanās ātrums atkarībā no to izmēriem; izmanto mālu attīrīšanai no rupjiem piejaukumiem.

Avoti: ZTV

atduļķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Padarīt tīrāku, arī tīru (duļķainu šķidrumu).

Avoti: LLVV

atdūmot   apv.

1. Atbrīvot no dūmiem.

Avoti: ME

atdungāt   apv.

1. Dungājot (dūcot) atkārtot (kādu melodiju).

Avoti: EH

atdunēt   parasti 3. pers., -dun, pag. -dunēja; intrans.

1. Dunot tuvoties, atkļūt šurp.

Avoti: LLVV

atdupēt   apv.

1. Ar dobju troksni atskriet.

Avoti: EH

atdura   novec.

1. Tipogrāfisks materiāla kopnosaukums: pildeņi, kvadrāti, plēksnes; lieto pagatavotā salikuma paplašināšanai vai pagarināšanai.

Avoti: KV

atduris   tehnol.

1. Atturis.

Avoti: Tv01

atdurnavāt   apv.

1. Trakojot atnākt, atskriet.

Avoti: KiV

atdurstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Durstot atdalīt.

2. Durstot padarīt neasu.

Avoti: LLVV

atdurt   -duru, -dur, -dur, pag. -dūru; trans.

1. Durot atdalīt.

2. Durot padarīt neasu.

Avoti: LLVV

atdurties   -duros, -duries, -duras, pag. -dūros; refl.

1. Sastopot ceļā, kustībā šķērsli, saskarties (ar to), uzgrūsties (tam).

// pārn. Pēkšņi nonākt (pie kāda šķēršļa, kas neļauj turpināt kustību), sastapt ceļā (ko traucējošu).

// pārn. Aizstiepties (līdz kādam šķērslim) un izbeigties.

// pārn. Pievērsties (kam), apstāties (pie kā) - par skatienu, acīm.

// pārn.; sar. Nejauši atrast, ieraudzīt (ko svarīgu); uzdurties.

2. Sastapties, saskarties (ar pretestību, nevēlamu attieksmi u. tml.) un tikt kavētam darbībā, izpausmē.

3. apv. Durstot kļūt neasam.

Avoti: LLVV, EH

atdusa   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Atpūta (parasti miegā).

// pārn. Mirušā atrašanās kapā.

Avoti: LLVV

atdusēt   -dusu, -dusi, -dus, pag. -dusēju; intrans.; novec.

1. Atdusēties.

Avoti: LLVV

atdusēties   -dusos, -dusies, -dusas, pag. -dusējos; refl.; novec.

1. Atpūsties guļus stāvoklī (parasti miegā) - par cilvēkiem.

// pārn. Būt apglabātam (par mirušo).

// pārn. Atrasties, būt novietotam (kur, uz kā).

Avoti: LLVV

atdusināt   apv.

1. Atpūtināt.

Avoti: ME

atdusināt   apv.

1. Atpūtināt.

Avoti: ME

atduzt   apv.

1. Plīstot atdalīties.

Avoti: KiV

atdvest   -dvešu, -dves, -dveš, pag. -dvesu; trans.

1. Smagi elpojot, klusā balsī atbildēt.

Avoti: LLVV

atdzanāt   apv.

1. Atgaiņāt (parasti kukaiņus).

2. Vairākkārt dzīt (piemēram, cūku pie kuiļa).

Avoti: KiV

atdzej.   saīs.

1. Atdzejojis (kopā ar uzvārdu).

Avoti: LLVV

atdzeja   novec.

1. Dzejisks tulkojums.

Avoti: LV93

atdzejojums   -a, v.

1. Rezultāts --> atdzejot; tulkots dzejas darbs.

Avoti: LLVV

atdzejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Tulkot (dzejas darbu).

Avoti: LLVV

atdzejotājs   -a, v.

1. Dzejas darbu tulkotājs.

Avoti: LLVV

atdzeldināt   apv.

1. Sadzelt.

Avoti: EH

atdzelt   -dzeļu, -dzel, -dzeļ, pag. -dzēlu; trans.

1. Dzēlīgi atbildēt.

Avoti: LLVV

atdzelžot   sar.

1. Atbrīvot no dzelzs piemaisījumiem.

Avoti: IuB

atdzemdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atjaunot (kādu sabiedriskās dzīves parādību), parasti pārvarot grūtības.

Avoti: LLVV

atdzeme   apv.

1. Atdzimšana.

Avoti: EH

atdzenāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Dzenājot piespiest atvirzīties nost (no kā).

Avoti: LLVV

atdzenēt   apv.

1. Nocirst, nodzenāt (apakšējos zarus).

Avoti: EH

atdzēriens   apv.

1. Atspirdzinošs dzēriens.

2. Dzēriens, kā līdzeklis pret burvestību.

Avoti: ME

atdzert   -dzeru, -dzer, -dzer, pag. -dzēru; trans.; pareti.

1. Nodzert (kādu daļu).

2. apv. Iedzert uz paģirām.

3. apv. Iedzert sakarā ar atsvēti.

Avoti: LLVV, ME

atdzerties   -dzeros, -dzeries, -dzeras, pag. -dzēros; refl.

1. Dzerot remdēt slāpes; padzerties tā, ka vairs negribas.

// trans.; pārn. Gūt pilnīgu (parasti estētisku) baudījumu: apmierināt alkas (pēc kā).

// trans.; pārn.; pareti. Saelpoties (kādas smaržas).

2. Bieži, daudz dzerot (kādu dzērienu), negribēt vairs (to).

Avoti: LLVV

atdzesēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka atdziest, veicināt atdzišanu.

// pārn. Mazināt (sajūsmu, prieku u. tml.); atvēsināt.

Atdzesējamā konstrukcija— viena no siltumizturīgām hiperskaņas lidaparātu konstrukcijām, kurā izmanto iekšējo konvektīvo dzesēšanas sistēmu.

Avoti: LLVV

atdzesēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> atdzesēt; atvēsināties.

Avoti: LLVV

atdzesināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atdzesēt.

Avoti: LLVV

atdzesināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; pareti.

1. Refl. --> atdzesināt; atdzesēties.

Avoti: LLVV

atdzēst   apv.

1. Daļēji dzēst.

Avoti: ME

atdzest   apv.

1. Panākt, ka (kas) beidz degt, kvēlot.

2. Pabeigt veldzēt (kaļķus).

Avoti: KiV

atdzēties   apv.

1. Atdzīvoties.

Avoti: ViV

atdzīdināt   apv.

1. Atkārtoti aizdzīt, padzīt.

Avoti: ME

atdziedāt   -dziedu, -dziedi, -dzied, pag. -dziedāju; intrans.

1. Uz dziedāšanu atbildēt ar dziedāšanu.

2. apv. Dziedot aizdzīt, dziedot novērst, dziedot pievilināt.

3. apv. Dziedot atkārtot.

4. apv. Dziedāt (kādam) priekšā.

Avoti: LLVV, ME, EH

atdziedāties   apv.

1. Pietiekoši dziedāt.

2. Viena otru apdziedāt.

Avoti: EH

atdziedināt   apv.

1. Izārstēt.

Avoti: EH

atdzievāt   apv.

1. Atstrādāt.

Avoti: EH

atdzievāties   apv.

1. Atstrādāties.

2. Pabeigt darbu.

Avoti: EH

atdzievot   apv.

1. Atstrādāt.

Avoti: EH

atdzīgināt   apv.

1. Atdzīvināt.

Avoti: EH

atdzīgoties   apv.

1. Atdzīvoties.

Avoti: EH

atdzimdināt   apv.

1. Atdzemdēt.

Avoti: EH

atdzimšana   rel.

1. Garīgs notikums, kad cilvēks ticībā evaņģēlijam un kristīdamies kļūst par jaunu radījumu - Dieva bērnu, kas grib paklausīt Dievam.

Avoti: TK-80

atdzimt   -dzimstu, -dzimsti, -dzimst, pag. -dzimu; intrans.

1. poēt. Garīgi atjaunoties, kļūt možam, enerģiskam (parasti pēc garīga paguruma, depresijas).

2. parasti 3. pers. Atjaunoties, sasniegt augstāku attīstības pakāpi, uzplaukt (pēc panīkuma, pagrimuma); izveidoties atkal.

3. pareti. Rast turpinājumu (pēcnācējos).

// pārn. Izpausties (jaunā kvalitātē).

4. pareti. Būt pēc rakstura vai ārējā izskata līdzīgam kādam no tuviniekiem; iedzimt.

Avoti: LLVV

atdzirdināt   apv.

1. Nobarot ar pienu.

Avoti: ME

atdzirdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Dodot dzert, remdēt (kāda) slāpes.

Avoti: LLVV

atdzīres   apv.

1. Sena paraža pēc lielākām dzīrēm (īpaši kāzās) nākamajā vai aiznākamajā svētdienā sarīkot nelielākas dzīres tuvāku radu vai draugu ielokā.

Avoti: VV

atdzirknis   apv.

1. Murds ar piltuvveida ieeju, no kura zivs nevar izkļūt.

Avoti: ME

atdzirst   apv.

1. Izdzirdēt.

Avoti: EH

atdzisināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atdzesēt.

Avoti: LLVV

atdzisināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Atdzesēties.

Avoti: PP, T

atdzisīt   apv.

1. Atdzesēt.

Avoti: EH

atdzist   -dziestu, -dziesti, -dziest, pag. -dzisu; intrans.

1. Kļūt vēsākam vai vēsam, arī aukstam.

// pārn. Kļūt vienaldzīgam (pret ko); pazaudēt sajūsmu, dedzīgumu; atsalt.

// pārn. Pavājināties, arī izzust (par jūtām).

// pārn. Nomierināties.

Avoti: LLVV

atdzistuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Vieta (arī telpa, kā) atdzesēšanai.

Avoti: PP, T

atdzīt   -dzenu, -dzen, -dzen, pag. -dzinu; trans.

1. Dzenot panākt, ka (dzīvnieks) atvirzās šurp; dzenot panākt, ka (dzīvnieks) atvirzās (kur, līdz kādai vielai u. tml.).

// imperf. Dzīt šurp.

// pārn. Būt par cēloni, ka (kāds) atnāk, ierodas (kur).

2. Atstumt (ratus, velosipēdu u. tml.).

3. Dzenot panākt, ka (dzīvnieks) atvirzās nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Dzīt nost (sānis, atpakaļ).

4. Pūšot, plūstot atvirzīt (ko) nost (sānis, atpakaļ) - par vēju, ūdeni u. tml.

// pārn. Atvairīt (domas, atmiņas u. tml.).

Avoti: LLVV

atdzīt   apv.

1. Atkal kļūt veselam; sadzīt.

Avoti: ME

atdzīties   apv.

1. Atnākt, atbraukt (parasti ar pūlēm, grūtībām).

2. Vienam otru padzīt.

Avoti: ĒiV, EH

atdzīties   apv.

1. Atdzīvoties, atžirgt, atpūsties.

Avoti: ME

atdzīvāt   apv.

1. Ilgāku laiku būt, uzturēties kur, arī kādā stāvoklī.

2. Atstrādāt.

Avoti: KiV, EH

atdzīvāties   apv.

1. Atgūties no smagas slimības.

2. Atsākt (no jauna) augt, zaļot.

Avoti: EH, KnV

atdzīve   apv.

1. Atstrādāšana.

Avoti: EH

atdzīvināšana

1. Darbība, process --> atdzīvināt.

Avoti: LPE

atdzīvināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atjaunot dzīvības procesus (organismā).

// pārn. Padarīt (kādu teritoriju) izmantojamu augu audzēšanai.

// pārn. Spilgti attēlot (mākslas darbā).

// pārn. Atjaunot atmiņā, priekšstatos (kādus notikumus).

// pārn. Būt par cēloni, ka atkal rodas (jūtas, īpašības u. tml.).

// pārn. Atjaunot, atkal ieviest (ko bijušu).

2. Padarīt atkal mundru, možu, rosīgu, darbīgu (cilvēku).

3. Padarīt (ko) spilgtāku, pievilcīgāku, izteiksmīgāku; būt par cēloni, ka (kas) kļūst spilgtāks, pievilcīgāks, izteiksmīgāks.

Avoti: LLVV

atdzīvināties   apv.

1. Atdzīvoties.

Avoti: ME

atdzīvot   apv.

1. Atstrādāt.

Avoti: EH

atdzīvoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Atjaunojoties dzīvības procesiem organismā, atgūt spēju dzīvot.

// sar. Atgūt jušanas vai kustību spēju (par locekļiem, piemēram, pēc notirpuma).

// pārn. Kļūt dzīvam, iegūt spēju runāt, kustēties (par priekšmetiem iztēlē, fantāzijā).

// pārn. Kļūt izmantojamam augu audzēšanai (par kādu teritoriju).

2. parasti 3. pers. Atjaunoties (atmiņā, priekšstatos).

3. Atgūt mundrumu, možumu, rosīgumu, darbīgumu.

4. parasti 3. pers. Kļūt spilgtākam, pievilcīgākam, izteiksmīgākam.

Avoti: LLVV

atdžinkstēt   -džinkstu, -džinksti, -džinkst, pag. -džinkstēju;

1. Ierasties ar džinkstošu troksni.

Avoti: PP, T

Ate   vietv., sar.

1. Apdzīvotā vieta "Dzirnavas" Alūksnes novada Kalncempju pagastā 3 km no Kalncempjiem, Paparzes kreisajā krastā.

Ates dzirnavas— Kalncempju pagasta novadpētniecības muzejs atrodas Alūksnes novada Kalncempju pagasta "Dzirnavās", dibināts 1985. g., izvietots 1785. g. celtajās Ates ūdensdzirnavās, teritorijā atrodas Vidzemes sēta ar 13 ēkām, kā arī seno darbarīku kolekcija; Ottes dzirnavas.

Avoti: LE1

āte   ātes, dsk. ģen. āšu, s.

1. Akmeņplekste.

Avoti: LLVV

Āte   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dievu valdnieka Zeva meita, varena dievība, kas personificē prāta aptumsumu un maldus, ir ļaunprātīga un kaitē cilvēkiem; neprātīgas kaislības iemiesojums, nespēja atšķirt labu rīcību no ļaunas.

Avoti: Mit, IdV

atecēt   apv.

1. Pietiekami ecēt.

2. Atstrādāt (kādu parādu) ecējot.

Avoti: ME

atecēties   apv.

1. Pietiekami ecēt.

2. Pietiekami izbārt, sabārt.

Avoti: ME

atēdas   apv.

1. Ēdienu un lopu barības pārpalikumi.

Avoti: ME

atēdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Bieži, daudz dodot ēst (kādu ēdienu), izraisīt nepatiku (pret šo ēdienu).

Avoti: LLVV

ateisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Dieva un pārdabisku spēku esamības noliegšana; atteikšanās no reliģiskajiem ticējumiem.

Avoti: LLVV

ateismus   novec.

1. Ateisms.

Avoti: SW78

ateistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas ateisms.

Avoti: LLVV

ateists   -a, v.

1. Ateisma piekritējs.

Avoti: LLVV

ateivis   apv.

1. Atnācējs, ieceļotājs.

Avoti: EH

ateja   -as, s.

1. Telpa, arī īpaša neliela ēka dabisko vajadzību nokārtošanai; tualete.

Avoti: LLVV

atel-   med.

1. Salikteņos norāda uz ko nenobeigtu vai nepilnīgu.

Avoti: MSV

atelektāze   med.

1. Plaušu alveolu nepilnīga izplešanās vai saplakšana, ja ir nosprostots bronhs un alveolās nav gaisa; normāla parādība auglim pirms piedzimšanas.

Avoti: ZTV

atelencefālija   med.

1. Smadzeņu nepilnīga attīstība.

Avoti: TM

atelgt   apv.

1. Izpilgt, izlept.

Avoti: EH

atēlija   med.

1. Krūts zirnīša trūkums vai nepietiekama attīstība; nespēja tādēļ zīdīt.

Avoti: TM

atelioze   med.

1. Nepilnīga attīstība vipār; nanosomija.

2. Infantilisms.

3. Kavēta seksuālā attīstība.

Avoti: TM

atelisks   val.

1. Tāds (darbības vārds), kas apraksta darbību, kurai netiek prognozēts noslēguma laiks un nav definēts galamērķis.

Avoti: OxL

ateljē   nelok., v.

1. Darbnīca, kurā dažādus izstrādājumus izgatavo (retāk labo) pēc individuāliem pasūtījumiem.

Modes ateljē— apģērbu šūšanas darbnīca.

2. neakt. Mākslinieka darbnīca.

Avoti: LLVV

Atella   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Atella"), Bazilikatas reģiona Potencas provincē, 3800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

atellāna

1. Senajā Romā - tautas komēdija, bieži vien ar politisku saturu; nosauktas pēc Atellas (Kampaņā) pilsētas, kurā tās radušās.

Avoti: SV69

atelo-   med.

1. Salikteņos norāda uz ko nenobeigtu vai nepilnīgu.

Avoti: MSV

ateloglosija   med.

1. Mēles nepilnīga attīstība.

Avoti: TM

atelognātija   med.

1. Žokļa nepilnīga attīstība.

Avoti: TM

ateloheilija   med.

1. Lūpas nepareiza attīstība, piem., šķeltne (zaķa lūpa).

Avoti: TM

atelohirija   med.

1. Rokas nepilnīga attīstība.

Avoti: TM

atelokardija   med.

1. Sirds nepilnīga attīstība.

Avoti: TM

atelomiēlija   med.

1. Muguras smadzeņu nepilnīga attīstība.

Avoti: TM

atelopodija   med.

1. Kājas nepilnīga attīstība.

Avoti: TM

ateloprozopija   med.

1. Ģīmja nepilnīga attīstība.

Avoti: TM

atelorahīdija   med.

1. Mugurkaulāja nepilnīga attīstība.

Avoti: TM

atelostomija   med.

1. Mutes nepilnīga attīstība.

Avoti: TM

atelpa   -as, s.; parasti vsk.

1. Atpūta, neliels pārtraukums (parasti spraigā darbā).

Bez atelpas— bez atpūtas, nepārtraukti.

Avoti: LLVV

atelpēt   apv.

1. Izlīdzēties, tikt cauri.

Avoti: EH

atelpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Mazliet atpūsties (pēc fiziskas piepūles), atgūt elpu; mazliet atpūsties (pēc spraiga darba).

// pārn. Izjust atvieglojumu, mieru (piemēram, pēc garīga sasprindzinājuma); uzelpot.

2. reti. Dziļi ievilkt elpu.

Avoti: LLVV

atelpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Strauji elpot kādu brīdi (pēc fiziskas piepūles), līdz atgūst parasto elpošanas ritmu.

Avoti: LLVV

atelpt   apv.

1. Atelpot; atvilkt elpu.

Avoti: Lo, EH

atelsa   -as, s.; reti.

1. parasti vsk. Atelpa.

2. parasti dsk. Elsas (pēc raudāšanas).

Avoti: LLVV

atelsāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; reti.

1. Atelsoties.

Avoti: LLVV

atelsoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; reti.

1. Elsojot pamazām atgūt parasto elpošanas ritmu.

Avoti: LLVV

atelst   -elšu, -els, -elš, pag. -elsu; intrans.; reti.

1. Atelsties; arī atpūsties (pēc fiziskas piepūles).

Avoti: LLVV

atelsties   -elšos, -elsies, -elšas, pag. -elsos; refl.

1. Elst (kādu brīdi), līdz atgūst parasto elpošanas ritmu.

Avoti: LLVV

atematisks   val.

1. Tāds, kas neizmaina saturu, tēmu.

Atematiska konjugācija— darbības vārdu locīšanas tips, kurā personu galotnes pievienotas saknei tieši, bez tematiskā patskaņa.

Atematisks darbības vārds— darbības vārds, kam ir atematiskā konjugācija.

Avoti: VsV

atemporāls

1. Bezlaicīgs; hipotētiski ārpus laika eksistējošs.

atēna   -as, s.

1. Neskaidrs atspoguļojums; tikko jaušama ēna.

// pārn. Vāja, arī neskaidra (pārdzīvojuma) izpausme (parasti sejā, skatienā).

// pārn.; pareti. Neskaidrs (pagātnes notikumu) tēls (atmiņā).

2. Nianse, nokrāsa (krāsām).

Avoti: LLVV

Atēna   mit.

1. Kara, uzvaras, gudrības, mākslas un amatniecības dieviete, Zeva meita sengrieķu mitoloģijā; romiešu mitoloģijā - Atēnai atbilda Minerva.

Atēna jaunava— Feidija darināta skulptūra (Athena Parthenos), kas atradās Atēnu Partenonā, darināta no zelta un ziloņkaula.

Atēna karotāja— Feidija darināta bronzas skulptūra, kas atradās Atēnu Akropoles centrālā laukuma vidū.

Avoti: SV99

Atēnas   vietv.

1. Grieķijas Republikas galvaspilsēta un nomes centrs (grieķu val. "Athēnai"), atrodas Atikas pussalas dienvidos, 5 km no Egejas jūras, kopā ar piepilsētām un pīrejas ostu veido Lielo Atēnu aglomerāciju ar 3,8 miljoniem iedzīvotāju (2006. g.).

2. Pilsētvalsts Atikā Senajā Grieķijā, kas izveidojās ~9. gs. p. m. ē., piedzīvoja uzplaukumu ~6.-5. gs. p. m. ē., 146. g. p. m. ē. iekaroja Roma.

Atēnu skola— Rafaēla freska Vatikānā (angļu "The school of Athens"), kurā vienkopus attēloti dažādu laikmetu domātāji.

Avoti: PuA, VtV, MkV

Atendorna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Attendorn"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 24300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

atēnējs   novec.

1. Augstākā skola, vispirms Atēnās, vēlāk ķeizara Adriana laikā Romā; jaunās tautas šai vārdā bieži nosaukušas skolas, zinātniskas un literāriskas biedrības, krājumus, žurnālus utt.

Avoti: SV33

atenieši

1. Alūksnes novada Annas pagasta apdzīvotās vietas "Ate" iedzīvotāji.

Avoti: V1

atēnieši

1. Atēnu pilsētvalsts pilsoņi senajā Grieķijā.

2. Grieķijas galvaspilsētas Atēnu iedzīvotāji.

ātenis   apv.

1. Speciāls tīkls akmeņplekstu zvejošanai.

Avoti: EH

Atēnodors

1. Sengrieķu tēlnieks (Athenodoros; 1. gs. p. m. ē.), Agēsandra dēls un skolnieks.

Avoti: MkV

atēnojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> atēnot (1).

2. reti. Tas, kas pastiprina iespaidu (par ko).

Avoti: LLVV

atenolols   med.

1. Medikaments, beta adrenoblokators, kas samazina pulsa biežumu.

Avoti: VE

atēnošana

1. Darbība, process --> atēnot.

2. mežs. Meža sastāva kopšanas cirtes veids 1-10 gadu vecos nepabeigtos apmežojumos un jaunaudzēs.

Avoti: ZTV

atēnot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.; reti.

1. Būt par cēloni, ka kāds priekšmets met ēnu.

2. Izcelt (ko) - parasti par tumšu fonu.

Avoti: LLVV

atēnoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Neskaidri atspoguļoties; mest ēnu.

// pārn. Izpausties (sejā, skatienā) - par jūtām.

// pārn. Būt attēlotam, atspoguļoties (mākslas darbā).

2. parasti 3. pers. Neskaidri atšķirties, izdalīties (uz kāda, parasti gaiša, fona); mest ēnu (uz gaiša fona).

Avoti: LLVV

Atensa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Athens"), Alabamas štatā, 24500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Athens"), Džordžijas štatā, ~60000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Athens"), Ohaio štatā, 24000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Athens"), Teksasas štatā, 12800 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta ASV ("Athens"), Tenesī štatā, 13700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

atentāts   -a, v.

1. Uzbrukums ar nolūku nogalināt (valstsvīrus, ievērojamus politiskus darbiniekus) politisku iemeslu dēļ.

Avoti: LLVV

atenuācija   med.

1. Mikrobioloģijā patogēnu mikrobu virulences samazināšana, pakļaujot tos nelabvēlīgiem vides faktoriem.

Avoti: TM

atenuēts   med.

1. Tāds, kas padarīts nepatogēns, piem., dzīvā vakcīna.

Avoti: TM

Aterezers   vietv.

1. Ezers Austrijā ("Atter See"), Augšaustrijā, Zalckammergūta masīvā 467 m vjl., platība - 4680 ha, dziļums - līdz 171 m; Kammerezers.

Avoti: PZT, PuA

atergt   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: EH

atermāls   med.

1. Attiecīgs uz minerālavotu ar temperatūru zem 16 Celsija grādiem.

Avoti: TM

ateroembols   med.

1. Embols, kas veidots no holesterīna un tā esteriem vai arī no ateromatozes pangas atlūzušiem gabaliņiem; tipiska atrašanās vieta ir sīkajās artērijās.

Avoti: MSV

ateroģenēze   med.

1. Ateromatozu bojājumu veidošanās artēriju iekšējā slānī.

Avoti: MSV

ateroma   -as, s.; med.

1. Tauku un holesterīna izgulsnējums lielo artēriju sieniņā.

2. Ādas tauku dziedzera retences cista.

Avoti: LLVV, MSV

ateromatoze   med.

1. Lipoīdu izgulsnēšanās multiplu mezglu ateromu veidā.

Avoti: TM

ateroms   novec.

1. Ādas tauku dziedzeru cista, kas attīstās aizsprostojoties dziedzera kanālam.

Avoti: KV

aterosklerotisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Raksturīgs aterosklerozei.

Avoti: LLVV

ateroskleroze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Slimība, kuras cēlonis ir holesterīna nogulsnēšanās uz artēriju iekšējām sieniņām.

Avoti: LLVV

atērst   apv.

1. Atārdīt (ko piešūtu, pieadītu).

2. Atņirgt.

Avoti: ĒiV, EH

aterzt   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: ME

aterzties   apv.

1. Atņirgt zobus.

Avoti: ME

Atesa   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Atessa"), Abruco reģiona Kjeti provincē, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

atēst   apv.

1. Vēlreiz ēst.

2. Noēst, nograuzt (daļu, gabalu).

Avoti: ME

atestācija   -as, s.

1. Kvalifikācijas noteikšana, darba novērtējums un personisko īpašību raksturojums (darbiniekam).

Avoti: LLVV

atestāts   -a, v.

1. Apliecība (par mācību iestādes beigšanu, zinātniskā grāda iegūšanu u. tml.), ko izdod likumos paredzētajos gadījumos un kam ir juridiska nozīme noteikta fakta apliecināšanā.

2. Apgādes apliecība, ko militārpersonai izsniedz pārcelšanas vai komandējuma gadījumā.

Atestāts par vispārējo vidējo izglītību— izglītības dokuments, kas apliecina vispārējās vidējās izglītības programmas apguvi.

Avoti: LLVV, SV99, VIL

atestēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veikt (darbinieka) atestāciju.

// pārn. Pozitīvi novērtēt, atzīt.

2. pareti. Piešķirt, izsniegt atestātu (pēc mācību iestādes beigšanas).

Avoti: LLVV

atēsties   -ēdos, -ēdies, -ēdas, pag. -ēdos; refl.; trans.

1. Bieži, daudz ēdot (kādu ēdienu), negribēt vairs (to).

// pārn.; sar. Izjust apnikumu, nepatiku (pret ko), parasti pēc ilgstošas saskares, izbaudīšanas.

2. Kļūt brangam, spēcīgam (ja iepriekš bijis vājš, kalsns); uzbaroties.

Avoti: LLVV

atetoze   med.

1. Patvaļīga, krampjveidīga muskuļu saraušanās, ja ir bojātas galvas smadzenes.

Avoti: ZTV

ateunācija   med.

1. Patogēnu mikrobu virulences samazināšana, pakļaujot tos nelabvēlīgiem vides faktoriem.

Avoti: MSV

atēvelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ēvelējot padarīt neasu (ēveli).

Avoti: LLVV

ATF   saīs.

1. vietv. Francijas Dienvidjūru un Antarktikas Zemes, teritorijas trīsburtu kods.

2. ķīm. Adenozīntrifosfāts, nukleotīds, enerģijas uzkrājējs visos dzīvajos organismos.

3. vēst. Azerbaidžānas Tautas fronte.

Avoti: ZTV, i1

atfaksēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.; sar.

1. Atsūtīt ar faksu.

Avoti: MLVV

atfrišināt   žarg.

1. Atsvaidzināt; atjaunot.

Avoti: SLG

atfutbolēt   žarg.

1. Tikt vaļā (no kāda), atraidīt (kādu).

Avoti: SLG

ATG   saīs., vietv.

1. Antigva un Barbuda, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

atgabals   apv.

1. Apgabals.

Avoti: ViV

atgabalus   apv.

1. No tālienes.

Avoti: LV93

atgāda   apv.

1. Atmiņa; atgādinājums.

Avoti: MiV, LV93

atgādāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Atsūtīt, atnest, atvest u. tml. šurp; atsūtīt, atnest, atvest u. tml. (kur, uz kurieni, atpakaļ u. tml.).

2. apv. Atcerēties.

Avoti: LLVV, MiV

atgādāties   novec.

1. Atcerēties.

Avoti: Lo

atgādība   apv.

1. Atmiņa.

Avoti: KiV

atgadiem   apv.

1. Pēc gadiem, ar gadiem.

Avoti: EH

atgadījiens   apv.

1. Atgadījums.

Avoti: ĒiV

atgadījums   -a, v.

1. Negaidīts notikums.

Avoti: LLVV

atgādinājums   -a, v.

1. Aizrādījums atcerēties, ievērot, izdarīt (ko).

Avoti: LLVV

atgādināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pateikt, aizrādīt (kādam), lai atceras, ievēro, izdara (ko).

// intrans.

// intrans.

2. Likties līdzīgam, līdzināties (kam).

Avoti: LLVV

atgadīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Notikt (parasti pēkšņi, negaidīti).

2. Dažkārt būt sastopamam, dažkārt būt.

Avoti: LLVV

atgādne   dsk. ģen. -ņu, s.

1. Atgādinājums (parasti uzraksta veidā).

Avoti: MLVV

atgādnīca   apv.

1. Tāda, kas labi atceras, kam piemīt laba atmiņa.

Avoti: EH

atgādnieks   apv.

1. Tāds, kas labi atceras, kam piemīt laba atmiņa.

Avoti: EH

atgāds   apv.

1. Atmiņa.

Avoti: EH

atgaidīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz gaidīt.

Avoti: KiV

atgaidīties   apv.

1. Gaidīt līdz nogurumama.

Avoti: EH

atgailēt   apv.

1. Izdzist, atdzist.

Avoti: EH

atgailēties   apv.

1. No jauna iegailēties (kvēlot).

2. Izdzist, atdzist.

Avoti: EH

atgaināt   novec.

1. Atgainīt.

Avoti: LkG

atgaināties   apv.

1. Atgaiņāties.

Avoti: EH

atgainīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Gainot panākt, ka atvirzās nost.

// imperf. Gainīt nost; atgaiņāt.

// pārn. Atvairīt (piemēram, atmiņas, miegu).

Avoti: LLVV

atgainīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Gainoties censties atbrīvoties (no kā traucējoša, uzmācīga); atgaiņāties.

// pārn. Noraidoši atbildēt, ar žestiem pastiprinot noraidījumu.

Avoti: LLVV

atgaiņa   apv.

1. Atvairīšanās, atgaiņāšanās.

Avoti: EH

atgaiņājošs   novec.

1. Aizsargājošs; tāds kas atgaiņā.

Avoti: Lo

atgaiņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Gaiņājot panākt, ka atvirzās nost.

// imperf. Gaiņāt nost; atgainīt.

// pārn. Atvairīt (piemēram, atmiņas, miegu).

Avoti: LLVV

atgaiņāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Gaiņājoties censties atbrīvoties (no kā traucējoša, uzmācīga); atgainīties.

// pārn. Noraidoši atbildēt, ar žestiem pastiprinot noraidījumu.

// pārn. Censties atbrīvoties (no domām, atmiņām u. tml.).

Avoti: LLVV

atgaisma   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Atspīdums, atblāzma.

// pārn. Nepilnīgs priekšstats (par ko).

Avoti: LLVV

atgaismis   novec.

1. Apgaismošanas ķermeņa sastāvdaļa gaismas sadalīšanai, arī gaismas staru virzīšanai vēlamajā virzienā.

Avoti: KV

atgaisošana

1. Gaisa izlaišana no tehniskas sistēmas, kurā darbojas šķidrums.

2. tehnol. Gaisa vai citu gāzveida vielu ieslēgumu aizvākšana no šķīduma, kausējuma vai izstrādājuma.

Avoti: ZTV

atgaisot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Panākt, ka (piem., no hidrauliskas sistēmas) tiek izvadīts iekļuvušais gaiss.

Avoti: MLVV

atgaiss   tehn.

1. Gaiss, kas izplūst no pneimodzinēja.

Avoti: ZTV

atgaita   novec.

1. Kavēklis, grūtības nelaime.

2. Klaušu gaitas atkalpošana: ja kāds bija gājis kaimiņa vietā gaitās, tad pēdējam bija vēlāk jāiet tā vietā atgaitā.

Avoti: KV

atgaitīgs   apv.

1. Saistīts ar kavēkli, šķērsli; kavējošs, traucējošs, aizkavēts, traucēts.

Avoti: ME

atgājas   tekst.

1. Materiālu pārpalikumi ražošanas tehnoloģiskajos procesos; atlikas.

Avoti: ZTV

atgājumi   tehnol.

1. Atgriezumi (3).

Avoti: Tv01

atgal   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ME

atgaldīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz lobīt (piemēram, zirņus, pupas).

Avoti: KiV

atgāle   apv.

1. Atgalve.

Avoti: ME

atgalēt   apv.

1. Pievārēt, padarīt.

2. Apmierināt.

3. Izturēt, paciest.

Avoti: LE, VV, EH

atgalēties   apv.

1. Atbrīvoties, atvairīties.

Avoti: LV93

atgalīgi   apst.

1. Atgalīgs.

Avoti: LV93

atgalīgs   apv.

1. Veikls runā, izveicīgs.

Avoti: KV

atgalis   apv.

1. Bērns, ar ko pieaugušajiem tīk jokoties.

2. Runātnīgs cilvēks.

Avoti: KV

atgaloties   apv.

1. Pietiekoši iztrakoties.

Avoti: EH

atgalve   apv.

1. Ragavu slieču priekšējā daļa, priekšējais uzliekums.

Avoti: Lo

atgalvene   apv.

1. Ragavu slieces kopā saturošais priekšējais posms.

Avoti: ME

atgalvis   apv.

1. Atgalvene.

Avoti: EH

atgalvot   apv.

1. Galvojot panākt, ka (kāds) drīkst atbraukt.

Avoti: EH

atgalvot   apv.

1. Atbrīvot kautķermeni no galvas.

Avoti: PP, T

atgaļot   apv.

1. Atbrīvot ādu no gaļas.

Avoti: PP, T

atgaļošana

1. Ādu apstrādes process: zemādas atdalīšana no tikko nodīrātas, skalotas vai mērcētas jēlādas.

Avoti: LPE

atganīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ganot atstrādāt (noteiktu laiku).

2. apv. Atgaiņāt no sevis, novērst.

3. apv. Ganīt cita vietā.

4. apv. Ganīt noteiktu dienu skaitu kādā laika periodā.

Avoti: LLVV, ME, EH

atganīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ganīt ilgi, līdz apnikumam.

2. parasti 3. pers. Ganoties atkopties, uzbaroties.

3. apv. Atgaiņāties, atbrīvoties.

4. apv. Ganoties kaut kur nokļūt.

Avoti: LLVV, ME

atgānīties   apv.

1. Atbildēt ar lamām.

Avoti: EH

atgardināt   apv.

1. Līdz apnikumam ar kaut ko ļoti garšīgu cienāt.

Avoti: EH

atgarēt   apv.

1. Atdzesēt; atgausināt.

2. Iztvaikot, izgaist.

Avoti: ME

atgarēties   apv.

1. Nedaudz atdzist, izkvēlojot oglēm (par krāsni); atgaroties.

Avoti: ViV

atgarināt   apv.

1. Atdzesēt; atgausināt.

Avoti: ME

atgarot   apv.

1. Novadēties.

2. Atdzist.

3. Piesmakt, piedūmot, piekvēpināt.

Avoti: ME

atgaroties   apv.

1. Nedaudz atdzist, izkvēlojot oglēm (par krāsni).

Avoti: ViV

atgarozēties   apv.

1. Pārcepjot atdalīties.

2. Abstrahēties.

Avoti: ME

atgarša   apv.

1. Pēcgarša.

Avoti: LV93

atgarža   novec.

1. Pēcgarša.

Avoti: LV93

atgāsties   apv.

1. Atminēties.

Avoti: EH

atgātnis   apv.

1. Izceļotājs, kas atgriežas dzimtenē.

Avoti: ME

atgaudāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz gaudot (par suni).

Avoti: KiV

atgaudot   apv.

1. Gaudojot atsaukt.

Avoti: EH

atgaudoties   apv.

1. Gaudojot atsaukties (gaudošanai).

Avoti: EH

atgaumēties   apv.

1. Atminēties.

Avoti: EH

atgauļot   apv.

1. Atgavilēt.

Avoti: ME

atgausēt   apv.

1. Aiztaupīt.

2. Pietiekami paēdināt.

Avoti: EH

atgausināt   apv.

1. Atdzesēt.

Avoti: ME

atgauties   apv.

1. Tikt vaļā, atbrīvoties (no kāda, kas uzmācas, nedod miera).

2. Atgūties.

Avoti: EH

atgavēnis   apv.

1. Laiks tūlīt pēc gavēņa (kad atkal var visu baudīt).

Avoti: EH

atgavēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz gavēt.

Avoti: KiV

atgavēties   apv.

1. Pārtraucot gavēt atsākt ēst gaļu.

Avoti: EH

atgavilēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Uz gavilēšanu atbildēt ar gavilēšanu.

Avoti: LLVV

atgavilēties   apv.

1. Atsaukties, atbildēt gavilēm.

Avoti: EH

atgaviļot   apv.

1. Atgavilēt.

Avoti: ME

atgāze

1. tehn. No iekšdedzes motora izplūstošā gāze pēc lietderīgā darba veikšanas.

2. tehnol. No krāsns aizejošās gāzes, kas rodas, sadegot kurināmam, kā arī apdedzināmā materiāla pārvērtībās (piem., ogļskābā gāze CO2 kaļķakmens apdedzināšanā, ražojot kaļķus).

Avoti: ZTV

atgāze   novec.

1. Stāva nogāze, stāvulis, krauja.

Avoti: KV

atgāzene   apv.

1. Ar apgāšanu vai atpakaļ atgāšanu radīta pozīcija vai arī apgriezts, pretējs stāvoklis.

2. Arī par sievieti.

3. Atzveltnes krēsla atzveltne, atzveltnes krēsls.

Avoti: ME

Atgāzene   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Zemgales priekšpilsētā, atrodas Rīgas dienvidrietumu daļā, robežojas ar Bieriņu, Torņakalna un Ziepniekkalna apkaimēm, kā arī Mārupes novadu (tās robežas ir Vienības gatve, pilsētas robeža (Ābolu iela, Dzelzceļa iela), dzelzceļš, Kārļa Ulmaņa gatve).

2. Dzelzceļa pietura Rīgā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Jelgava 5 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, Ģimnastikas ielā, stacija atklāta 1928. g.

Avoti: Wi, LE1

atgāzenieši

1. Rīgas pilsētas daļas "Atgāzene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

atgāzenis   apv.

1. Slīpums uz āru.

Avoti: EH

atgāzeniski   apst.; pareti.

1. Atpakaļ atliecoties, atgāžaties (par cilvēku).

Avoti: LLVV

atgāzenisks   apv.

1. Tāds, kas ir atvirzīts, atliekts atpakaļ (piemēram, par atzveltni).

Avoti: ViV

atgāzens   apv.

1. Tāds, kas ir atvirzīts, atliekts atpakaļ (piemēram, par atzveltni); atgāzenisks.

Avoti: ViV

atgāzes   dsk., s.

1. Izplūdes gāzes (piem., iekšdedzes dzinējiem).

Avoti: MLVV

atgāzne   apv.

1. Atgāzene.

Avoti: ME

atgāznis

1. aeron. Lidmašīnas spārna vai stabilizatora sānu balsts.

2. būvn. Slīpi novietoti balsta elementi, kas ir pretēji horizontālām vai vertikālām slodzēm.

Avoti: ZTV

atgāzt   -gāžu, -gāz, -gāž, pag. -gāzu; trans.

1. Atliekt, atvirzīt atpakaļ (galvu, arī augumu); atmest (galvu).

2. Gāžot, strauji grūžot, panākt, ka (cilvēks) atkrīt (atpakaļ).

3. reti. Atvērt ar sparu; atgrūst (4).

Avoti: LLVV

atgāztēm   apv.

1. Ar mazliet atpakaļ atliektu galvu vai ķermeņa augšdaļu.

Avoti: ME

atgāzties   -gāžos, -gāzies, -gāžas, pag. -gāzos; refl.

1. Refl. --> atgāzt (1); atliekties.

2. Spēji atkrist, atvirzīties atpakaļ.

3. parasti 3. pers.; reti. Strauji, negaidot atvērties (parasti ar troksni.).

Avoti: LLVV

atglabāt   apv.

1. Noglabāt iepriekšējā vietā.

Avoti: EH

atglābt   apv.

1. Glābt, izārstēt.

Avoti: EH

atglābties   apv.

1. Atgūt spēkus, atpūsties, atveseļoties; atglēbties.

Avoti: ME

atglaimoties   apv.

1. Uz glaimiem atbildēt ar glaimiem.

Avoti: EH

atglāsīt   apv.

1. Mīlīgi atglaust.

Avoti: EH

atglāstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Ar glāstošu kustību atvirzīt (parasti matus) nost (atpakaļ).

Avoti: LLVV

atglaudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Glaudot atvirzīt (parasti matus) nost (atpakaļ); atglaust.

Avoti: LLVV

atglaust   -glaužu, -glaud, -glauž, pag. -glaudu; trans.

1. Glaužot atvirzīt (parasti matus) nost (atpakaļ).

Avoti: LLVV

atglēbties   apv.

1. Atgūt spēkus, atpūsties, atveseļoties.

Avoti: ME

atgleijāt   apv.

1. Karsējot padarīt mīkstu.

2. Lēnām atdzesēt.

Avoti: EH

atgleijāties   apv.

1. Atdzist.

2. Atvēsināties, atsvaidzināties.

Avoti: ME

atgleijēties   apv.

1. Atdzist; atgleijāties.

2. Atvēsināties, atsvaidzināties.

Avoti: ME

atgleznot   apv.

1. Izgatavot gleznas kopiju, reprodukciju.

Avoti: EH

atgliebt   apv.

1. Atrunāt.

Avoti: EH

atglitēt   apv.

1. Atkal kļūt gludam, par zemi atkušņa laikā.

Avoti: ME

atglumēt   apv.

1. Kļūt slidenam, glumam.

Avoti: EH

atgniezt   apv.

1. Veikt atbildes sitienu.

Avoti: EH

atgodāt   apv.

1. Savstarpēji godāt vai cienāt par parādīto godu vai cienastu.

Avoti: ME

atgode   novec.

1. Atsvēte, goda atsvētīšana pēc kāda laika, parasti nedēļu vēlāk.

Avoti: KV

atgodēt   apv.

1. Nolikt pēc godiem, lai saglabātu citai reizei.

Atgodēt drēbes— novilktās drēbes iztīrīt un iekārt skapī.

2. Nobīdīt (drošā vietā).

3. Pietiekoši slavināt.

Avoti: ME

atgodēties   apv.

1. Stāstīt slavinoši.

Avoti: EH

atgodināt   apv.

1. Atgodāt.

Avoti: ME

atgodīt   apv.

1. Pienācīgi godāt.

Avoti: ME

Atgoniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

atgorīties   apv.

1. Goroties atnākt.

2. Tūļāties, vilcināties.

Avoti: ViV

atgozēt   apv.

1. Ilgstoši sauļoties.

Avoti: EH

atgozēties   apv.

1. Pietikami ilgi sauļoties.

2. Gulēt ar izplestiem spārniem (sauļojoties).

Avoti: EH

atgrabināt   apv.

1. Nokasīt, noberzt.

2. Pļāpājot atstāstīt kādam kaut ko dzirdētu.

Avoti: ME

atgrābstīt   apv.

1. Atgramstīt.

Avoti: EH

atgrābt   -grābju, -grāb, -grābj, pag. -grābu; trans.

1. Grābjot (ar grābekli), atvirzīt nost (no kā).

2. Grābjot noņemt daļu (no kā).

Avoti: LLVV

atgrābties   apv.

1. Grābjot mazliet paņemt projām (no kā).

Avoti: EH

atgraizas   novec.

1. Atgriezumi.

Avoti: Lo

atgraizelēt   apv.

1. Vairākkārt griežot notrulināt.

Avoti: EH

atgraizīt   apv.

1. Vairākkārtīgi vai vairākus objektus griežot saīsināt, nolīdzināt.

Avoti: EH

atgrāmatojums   novec.

1. Kļūdas labojuma ieraksts grāmatvedības kontu grāmatās.

Avoti: TV

atgramstīt   apv.

1. Grābjot (ar grābekli), atvirzīt nost (no kā).

Avoti: EH

atgramstīties   apv.

1. Gramstoties, taustoties atnākt.

Avoti: EH

atgrandīt   apv.

1. Atkasīt.

Avoti: EH

atgrandīties   apv.

1. Atkasīties; kasot (piemēram, piedegumu katlā) nejauši sabojāt (piemēram, katla emalju).

Avoti: EH

atgraust   apv.

1. Atducināt (2).

Avoti: KiV

atgraut   apv.

1. Atgrūst.

Avoti: EH

atgrauzt   -graužu, -grauz, -grauž, pag. -grauzu; trans.

1. Nograuzt.

Avoti: LLVV

atgrebt   apv.

1. Grebjot atdalīt.

Avoti: EH

atgrēmas   apv.

1. Riebums, kautras, pretīgums, nelabums.

Avoti: LV93

atgremāt   apv.

1. Atgremot.

Avoti: KiV

atgremošana

1. biol. Sarežģīts reflektorisks akts atgremotājiem (govīm, aitām, kazām) - no priekškuņģa atrītās barības atkārtota sasmalcināšana mutes dobumā.

// pārn.; sar. (Kā zināma) atkārtošana, nedodot no sevis nekā jauna.

Avoti: ZTV

atgremot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atrīt (barību) no acekņa atpakaļ mutē un pamatīgi sakošļāt (par pārnadžiem).

// intrans.

// pārn.; sar. Atkārtot (ko zināmu), nedodot no sevis nekā jauna.

Avoti: LLVV

atgremotāji   -u, v.; zool.

1. Pārnadži, kas atgremo barību.

2. pārn.; pareti. Cilvēks, kas atkārto ko zināmu, nedodot no sevis nekā jauna.

Avoti: LLVV

atgremties   novec.

1. Atņirgt zobus, parādīt zobus (par suni).

2. sar. Atcirst (nelaipni atbildēt), dot pretī.

Avoti: Lo

atgremu   ģen., nelok.; reti.

1. Tāds, kurš tiek atkārtots, tāds, kurā neizpaužas nekas jauns.

Avoti: LLVV

atgribēties   apv.

1. Pazaudēt prieku, izgāzt savas dusmas uz kādu, atriebties.

Avoti: ME

atgriešana   inf.

1. Sistēmas (iekārtas, ierīces) iestatīšana sākuma vai kādā citā iepriekš noteiktā stāvoklī.

Avoti: ZTV

atgriešana   tehnol.

1. Materiāla lieko detaļu nogriešana pēc štancēšanas.

Avoti: Tv01

atgriešanās

1. Ētiski reliģisks jēdziens par cilvēka domu, jūtu un gribas pārvēršanos uz labo pusi.

2. rel. Svētā Gara izraisīta pievēršanās Dievam - savu grēku atzīšana, nožēlošana un paļāvība, ka Jēzus Kristus dēļ tiek dāvāta grēku piedošana un mūžīgā dzīvošana.

Avoti: KV, TK-80

atgriez.   saīs.

1. Atgriezeniskais (vietniekvārds).

Avoti: LLVV

atgrieze   inf.

1. Programmisks paņēmiens, ar kuru skaitļošanas procesu var atsākt no programmas (apakšprogrammas) izsaukuma vietas, saglabājot iepriekšējos datus.

2. Kārtējā simbola izvade uz displeja ekrāna ar jaunas rindas sākumu.

Avoti: D89

atgriezējatspere   mil.

1. Šaušanas mehānisma sastāvdaļa, kas gādā par tā daļu un mehānismu atgriešanu iepriekšējā stāvoklī.

Avoti: MIL

atgriezējiekārtas   dzc.

1. Mehāniskas ierīces ritošā sastāva riteņa uzmalas un sliedes mijiedarbībā radušos horizontālo šķērsvirziena dinamisko slodžu samazināšanai.

Avoti: ZTV

atgriezenisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas vērsts atpakaļ, iedarbojas iepriekšējā, sākotnējā virzienā.

Atgriezeniskā saite— informācijas saite, kura savieno sistēmas izeju ar ieeju un pa kuru sistēma saņem signālus par savas darbības rezultātiem.

Atgriezenisks process— idealizēts teorētisks termodinamisks process, kurā sistēma var nonākt no beigu stāvokļa sākumstāvoklī, atgriežoties pa to pašu ceļu kā tiešajā procesā, tikai ejot pretējā virzienā.

Negatīva atgriezeniskā saite (pretsaite)— atgriezeniskā saite, kurā izejas signāla fāze ir pretēja ieejas signāla fāzei; samazinās pastiprinājuma koeficients, bet uzlabojas stabilitāte, samazinās signāla kropļojumi.

Pozitīva atgriezeniskā saite (līdzsaite)— atgriezeniskā saite, kurā izejas signāla fāze sakrīt ar ieejas signāla fāzi; iegūst lielāku pastiprinājuma koeficientu, bet pasliktinās iekārtas darbības kvalitatīvie rādītāji - palielinās signāla kropļojumi, pasliktinās darba stabilitāte, dažreiz var ierosināties pašsvārstības; pastiprinātājos lieto reti; izmanto sinusoidālu un nesinusoidālu signālu ģeneratoros.

2. Otrāds, pretējs (piemēram, par kārtību, secību); apgriezts.

3. val. Tāds, kas attiecas uz darbības subjektu; refleksīvs.

Atgriezeniskais darbības vārds— darbības vārds, kam ir atgriezeniskais formants un kam vēsturiski, iespējams, bijusi vidējās kārtas nozīme.

Atgriezeniskais formants— atgriezenisko darbības vārdu vai atgriezenisko lietvārdu darināšanā un gramatisko formu veidošanā izmantotais līdzeklis - afikss vai vietniekvārds, kas sākotnēji norādījis, ka darbība vēršas atpakaļ uz darītāju.

Atgriezeniskais lietvārds— lietvārds, kam ir atgriezeniskas skaitļa, dzimtes un locījuma galotnes.

Atgriezeniskais vietniekvārds— vietniekvārds, kas norāda, ka darbība vērsta uz darītāju jebkurā personā.

Atgriezeniskā norāde— starptautiskajās privāttiesībās kolīzijas normu pielietošanas variants, kad vienas valsts kolīziju norma norāda, ka jāpiemēro otras valsts likumi, bet tajā pašā laikā otras valsts kolīzijas norma atsakās no savas kompetences, norādot, ka jāpiemēro otras partnervalsts likums.

Avoti: LLVV, JtV

atgriezeniskums   val.

1. Formāla atgriezenisko darbības vārdu un atgriezenisko lietvārdu pazīme, ko nosaka atgriezeniskais formants.

Avoti: VsV

atgriezeņi   tekstilr.

1. Vērpšanas procesā radušās atlikās, ko maisījumā ar izejvielu izmanto tālākajā vērpšanā bez attīrīšanas.

Avoti: ZTV

atgriezīgs   apv.

1. No grēkiem atgriezies, nožēlas pilns.

Avoti: ME

atgriezin   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: ME

atgrieznis   novec.

1. Nogrieznis.

2. Atgriezums, pārpalikums.

Avoti: Lo, LV93

atgrieznītis   novec.

1. Dem. --> atgrieznis.

Avoti: LV93

atgriezt   -griežu, -griez, -griež, pag. -griezu; trans.

1. Pagriezt, pavērst atpakaļ.

2. Panākt, ka atgriežas, atnāk atpakaļ, likt, lai atgriežas, atnāk atpakaļ; atdzīt atpakaļ.

// pārn. Pievērst atkal (piemēram, domas).

3. Atkal ieviest, panākt, ka iestājas atkal; atdabūt, atgūt, iemantot atkal.

4. Griežot (to, kam ir vītnes), padarīt vaļīgāku, attaisīt vaļā.

// imperf. Griezt vaļā; atskrūvēt.

5. Panākt, ka atvirzās, pagriežas nost (no kā).

6. Pievērst reliģijai.

7. žarg. Atdot.

Avoti: LLVV, SLG

atgriezt   -griežu, -griez, -griež, pag. -griezu; trans.

1. Griežot atdalīt.

// imperf. Griezt nost; nogriezt.

2. Nošķirt (no kā), izolēt (cilvēku).

3. sar. Nospraužot robežas, atdalīt (zemes gabalu no kādas platības).

4. Griežot atvērt vai radīt iespēju atvērt.

// imperf. Griezt vaļā.

5. Griežot padarīt neasu.

Avoti: LLVV

atgriezties   -griežos, -griezies, -griežas, pag. -griezos; refl.

1. Refl. --> atgriezt 1(1).

2. Atkļūt atpakaļ (iepriekšējā vietā, stāvoklī); ierasties atkal (kur).

Atgriezties īstenībā— atjēgties (no kā).

3. Pievērsties atkal (kam), arī sākt darīt atkal (ko).

4. parasti 3. pers. Atkal iestāties; atkal izpausties.

5. parasti 3. pers. Atskrūvēties.

Avoti: LLVV

atgriezties   parasti 3. pers., -griežas, pag. -griezās; refl.

1. Tiekot lietotam, kļūt neasam (par rīkiem, kam ir asmens).

2. reti. Neviļus, nejauši tikt atgrieztam.

Avoti: LLVV

atgriezumi

1. apv. Pārpalikumi, gaļas gabali, kas paliek pāri no kautķermeņa, atdalot gaļu pirmajām divām gaļas šķirām.

2. kino Uzņemti kadri vai dubli, kurus neiekļauj filmas pabeigtajā variantā.

3. tehnol. Atliekas, kas radušās, sagriežot, izgriežot ko pēc noteiktas formas un lieluma.

4. dsk. Atgriezums.

Avoti: VV, ZTV

atgriezums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> atgriezt 2(1).

2. Tas, kas atgriezts no kā.

3. Zemes gabals, kas, pārkārtojot zemes valdījuma attiecības, tiek atdalīts (no kādas citas platības).

4. vsk. Atgriezumi.

Avoti: LLVV

atgrīļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Grīļojoties atnākt.

Avoti: LLVV

atgrimēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Noņemt grimu.

Avoti: LLVV

atgrimēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> atgrimēt.

Avoti: LLVV

atgrims   -a, v.; parasti vsk.

1. Ziede grima noņemšanai.

Avoti: LLVV

atgrimt   -grimstu, -grimsti, -grimst, pag. -grimu; intrans.; pareti.

1. Iegrimt atpakaļ.

// pārn. Lēnām nonākt atkaļ iepriekšējā (parasti nevēlamā psihiskā vai fizioloģiskā) stāvoklī.

Avoti: LLVV

atgrīzēt   apv.

1. Atgriezt, atbrīvot.

Avoti: EH

atgrozīt   apv.

1. Atkārtoti apgriezt.

Avoti: ME

atgrožot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Ļaut vaļu, nekādi neierobežot (parasti fantāziju).

Avoti: LLVV

atgrožoties   apv.

1. Atbrīvoties no grožiem.

Avoti: EH

atgrūde   mil.

1. Artilērijas lielgabala vai tā daļu kustība (pārvietošanās) atpakaļ šāviena laikā atsitiena iedarbības dēļ.

Avoti: MIL

atgrūdējspēks   tehnol.

1. Perpendikulāri apstrādājamai virsmai vērsta pretestības spēka komponente; liektu virsmu apstrādes procesos tas ir normālspēks, bet rotācijas virsmu apstrādes procesos - radiālspēks.

Avoti: ZTV

atgrūdiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> atgrūsties (1), atgrūst (1).

Avoti: LLVV

atgrust   apv.

1. Cepjot, grauzdējot atdalīties.

Avoti: EH

atgrūst   -grūžu, -grūd, -grūž, pag. -grūdu; trans.

1. Grūžot atvirzīt nost (sānis, atpakaļ); grūžot nost (sānis, atpakaļ), atvirzīt (kur, pie kā u. tml.).

// imperf. Grūst nost (sānis, atpakaļ).

2. parasti 3. pers. Bez ārēju spēku iedarbības attālināt vienam otru (piemēram, par elektriskiem lādiņiem).

3. Atraidoši izturoties, atsvešināt (no sevis); atstumt.

4. Grūžot atvērt.

// imperf. Grūst vaļā.

5. Grūžot atvirzīt šurp; grūžot atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Grūst šurp.

Avoti: LLVV

atgrūstelēt   apv.

1. Vairākkārtīgi (daudzus vieglus objektus) stumdīt, grūstīt, pārbīdīt.

Avoti: EH

atgrūsties   -grūžos, -grūdies, -grūžas, pag. -grūdos; refl.

1. Ar grūdienu atvirzīties nost (no kā).

2. parasti 3. pers. Attālināties vienam no otra, atgrūst vienam otru (piemēram, par elektriskiem lādiņiem).

3. parasti 3. pers.; pareti. Neviļus, nejauši tikt atgrūstam vaļā.

Avoti: LLVV

atgrūstīt   apv.

1. Vairākkārtīgi (daudzus objektus) stumdīt, grūstīt, pārbīdīt; vairākkārtīgi šurp un turp kustināt.

Avoti: EH

atgrūšana

1. Mehāniskās darbības veids, kurā starp materiālajiem objektiem rodas atgrūšanās spēki.

2. med. Organisma reakcija uz svešu ģenētisko informāciju orgānu transplantācijā.

Atgrūšanās fāze— saistīto gēnu pāra viena gēna abu dominanto alēļu un otra gēna abu recesīvo alēļu atrašanās vienā vecākorganismā un attiecīgi pirmā gēna abu recesīvo alēļu un otrā gēna dominanto alēļu atrašanās otrā vecākorganismā.

Avoti: ZTV, VE

atgrūt   apv.

1. Grūstot atvirzīties.

Avoti: EH

atgūbāties   apv.

1. Lēni, ar pūlēm atnākt (par resnu, lielu cilvēku).

Avoti: ViV

atgube   novec.

1. No krūmāju pakrēšļiem un pļavas malām atkasīts, biezākos apvāļos kopā sadzīts siens, ko pēc izkalšanas novakarē sakrauj gubās.

Avoti: KV

atgūbene   apv.

1. Atgube.

Avoti: EH

atgubis   novec.

1. Atcepis, atlēcis.

Avoti: KV

atgūbus   apv.

1. Saliecies.

Avoti: ME

atgubus   apv.

1. Uz sāniem saliecies.

Avoti: ME

atgūdināt   apv.

1. Apmierināt.

Avoti: ME

atgūdināties   apv.

1. Atpūsties.

Avoti: ME

atgula   apv.

1. Zema vieta trumā, kur ūdens uzkrājas.

Avoti: EH

atguldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Atguldīt.

Avoti: LLVV

atguldīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Nolikt, novietot guļus stāvoklī (parasti uz muguras); noguldīt.

Avoti: LLVV

atguldzes   apv.

1. Laivas dēļi, laidi.

Avoti: TlV

atguldzinēt   apv.

1. Rīstīties (ēdot) cenšoties atrīt.

Avoti: EH

atguldzīt   apv.

1. Atguldzinēt.

Avoti: EH

atgulējumi   novec.

1. Atspiedumi, visbiežāk gadās govslopiem seklā kūtī uz cietas vai nelīdzenas grīdas.

Avoti: LLx

atgulēt   -guļu, -guli, -guļ, pag. -gulēju; trans.

1. Ilgi guļot vienā un tai pašā stāvoklī, radīt (kādā ķermeņa daļā) stīvumu, notirpumu.

2. Izgulēt (aizkavēto vai neizgulēto miegu).

Avoti: LLVV

atgulēties   apv.

1. Atgulties, pagulēt.

2. Nosēsties, saplacināties.

Avoti: ĒiV, EH

atgulstavāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz gulšņāt.

Avoti: KiV

atgult   apv.

1. Atgulties, iet gulēt.

2. Atkāpties, mazināties.

Avoti: ME

atgultenis   apv.

1. Atgula.

Avoti: EH

atgulties   -gulstos, -gulsties, -gulstas, arī -guļos, -gulies, -guļas, pag. -gūlos, arī -gulos; refl.

1. Novietoties guļus stāvoklī (parasti uz muguras).

Avoti: LLVV

atgultne   apv.

1. Guļvieta, gulta.

Atgultnes krēsls— guļamkrēsls.

Avoti: ME, EH

atgulu   apv.

1. Guļus.

2. Nomaļus novieots, tāls.

Avoti: EH

atguļa   -as, s.; parasti vsk.

1. Slimības atkārtošanās.

Atguļas tīfs— akūta infekcijas slimība, ko izraisa spiroheta "Borrelia recurrentis" un kam raksturīgas atkārtotas drudža lēkmes.

Avoti: LLVV

atgumt   apv.

1. Atliekt, atlocīt; atgrimt atpakaļ (nabadzībā).

Avoti: EH

atgumzīt   apv.

1. Grīļojoties atnākt.

Avoti: EH

atgundums   apv.

1. Pārsātinājums, riebums; iestājas kaut ko pārāk bieži darot, līdz tas apnīk un sagādā nepatiku.

Avoti: KV

Atguoniški   vietv.

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Atgoniški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

atgurkstēties   apv.

1. Atskanēt gurkstošai skaņai (piemēram, govij atgremojot kumosu).

Avoti: EH

atgurt   apv.

1. Noguris atkrist, atspiesties.

2. Nogurt.

3. Atgūties no noguruma.

Avoti: EH

atgūt   -gūstu, -gūsti, -gūst, pag. -guvu; trans.

1. Saņemt atpakaļ savā rīcībā, īpašumā (ko atņemtu vai zaudētu).

Atgūt nokavēto— paveikt to, kas nav laikā izdarīts.

2. Atkal iegūt, radīt (iepriekšējo psihisko vai fizisko stāvokli).

Atgūt elpu— spēt atkal elpot.

Atgūt valodu— spēt atkal parunāt.

Avoti: LLVV

atgūta   apv.

1. Elpa atņēmiens; atgūtne.

Avoti: KV

atgūties   -gūstos, -gūsties, -gūstas, pag. -guvos; refl.

1. Atjēgties (1).

2. Atjēgties (2).

3. divd. formā: atgūdamies, apst. nozīmē; reti. Ļoti strauji, bet brīžiem pārtraucot darbību, lai ievilktu elpu.

Avoti: LLVV

atgūtne   novec.

1. Elpas atņēmiens; atgūta.

Atgūtnēm baudīt, strādāt— lielā steigā panākt nokavēto.

Avoti: KV

atgūtnēm   apv.

1. Lielā steigā atgūt nokavēto.

Avoti: LE

atguva   apv.

1. Atelpa.

Avoti: ME

atgvelzt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz pļāpāt, melst.

Avoti: KiV

atģaugties   apv.

1. Mīlīgi, draudzīgi apkalpot, pakalpot.

Avoti: EH

atģeibināt   apv.

1. Atgriezt pie samaņas.

Avoti: ME

atģeibt   apv.

1. Atgūt samaņu.

2. Atgūt labklājību.

Avoti: ME

atģeibties   apv.

1. Atžirgt.

Avoti: EH

atģeņģerēt   apv.

1. Neveiklā, ļodzīgā gaitā atnākt.

Avoti: ViV

atģērbt   -ģērbju, -ģērb, -ģērbj, pag. -ģērbu; trans.

1. Novilkt (parasti virsdrēbes); noģērbt.

Avoti: LLVV

atģērbties   -ģērbjos, -ģērbies, -ģērbjas, pag. -ģērbos;

1. Refl. --> atģērbt.

Avoti: LLVV

atģēvelēties   apv.

1. Atžirgt, atgūt samaņu vai labklājību.

Avoti: EH

atģībināt   apv.

1. Atkal dabūt pie samaņas.

Avoti: ME

atģībt   apv.

1. Atgūt samaņu.

Avoti: ME

atģibt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz smieties.

Avoti: KiV

atģibuļāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz smieties.

Avoti: KiV

atģida   apv.

1. Senāk pārdzīvota apziņas satura uztvere un pārdzīvošana no jauna; atģieda.

2. Samaņa.

Avoti: KV, TlV

atģieda   apv.

1. Senāk pārdzīvota apziņas satura uztvere un pārdzīvošana no jauna; atģida.

Avoti: KV

atģiest   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: ME

atģilbināt   apv.

1. Atžilbināt.

Avoti: ME

atģilbt   apv.

1. Atžilbt.

Avoti: ME

atģiras   apv.

1. Apdziras 1.

Avoti: ME

atģirbt   apv.

1. Atžilbt.

Avoti: ME

atģirnīt   apv.

1. Pazaudēt, noraut.

Avoti: EH

atģisma   apv.

1. Atmiņa, atjauta.

Avoti: NeV

atģisme   apv.

1. Atģisma.

Avoti: EH

atģist   -ģiedu, -ģied, -ģied, pag. -ģidu; trans.

1. Pēkšņi aptvert, saprast.

2. pareti. Atcerēties, attapties, iedomāt.

Avoti: LLVV

atģisties   -ģiedos, -ģiedies, -ģiedas, pag. -ģidos; refl.

1. Pēkšņi saprast, aptvert; atjēgties.

2. Atjēgties (1).

Avoti: LLVV

Athanasianum   rel.; lat.

1. Atanasijas ticības apliecība.

Avoti: RtV

Athatrvanss   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - pirmais priesteris, kas esot iedibinājis upurēšanas rituālu, viņš mīt debesīs kopā ar dieviem un ir viņu draugs, bet dievs Indra viņam palīdz veikt upurēšanas rituālus.

Avoti: Mit

Atharvavēda   mit.

1. Ceturtā un jaunākā no vēdām ar 731 himnu, kas aizgūtas no "Rigvēdas", un citi teksti, kas dažādu iemeslu dēļ iepriekš nebija uzņemti vēdiskajā kanonā, gk. tie ir raksti par medicīnu, dziedniecību, to rituāliem un maģiskām burvestībām.

Avoti: MrJ

athene   lat.

1. Pūču dzimtas ģints.

Athene noctua— mājas apogs.

Avoti: LD

Atheneum   lat.

1. Mākslas muzejs Helsinkos.

Avoti: MkV

atheris   lat.

1. Medniekmušu dzimtas ģints.

Atheris ibis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

athlorēt   ķīm.

1. Atbrībvot no hlora klātbūtnes.

Avoti: PP, T

athyriaceae   lat.

1. Sievpaparžu dzimta.

Avoti: LD

athyrium   lat.

1. Sievpapardes - sievpaparžu dzimtas ģints.

Athyrium filix-femina— parastā sievpaparde.

Avoti: LD

athysanus   lat.

1. Cikādīšu dzimtas ģints.

Athysanus argentatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ati

1. Aeti - negritosu ciltis Filipīnās.

Avoti: PZT

atiapi

1. Katabi - tauta Nigērijā.

Avoti: PZT

aticisms

1. Runas izsmalcinātība un intelektuāla tēlainība, kas bija raksturīga Atikas iedzīvotājiem, galvenokārt atēniešiem viņu kultūras uzplaukuma laikā.

Avoti: SV69

atīdēt   parasti 3. pers., -īd, pag. -īdēja; intrans.

1. Īdot atsaukties (par govīm).

Avoti: LLVV

Atīds   rel.

1. Zemes auglības dievs, kura kults ir saistīts ar pavasara nāves un atdzimšanas svētkiem, kas sākotnēji radušies Frīģijā.

Avoti: R1

atiekšot   apv.

1. Atbrīvot (kautķermeni) no iekšām.

Avoti: PP, T

atiest   apv.

1. Zobus atņirgt, rādīt.

Avoti: LE

atiestate   inf.

1. Sistēmas (iekārtas, ierīces) iestādīšana sākuma vai kādā citā iepriekš noteiktā stāvoklī.

Avoti: D3

atiestatīšana   inf.

1. Sistēmas (iekārtas, ierīces) iestādīšana sākuma vai kādā citā iepriekš noteiktā stāvoklī.

Avoti: D3

atiešana

1. Karadarbība, kuras mērķis ir pasargāt karaspēka daļas no pretinieka triecieniem, ieņemt aizsardzībai izdevīgas pozīcijas, sagatavoties pretuzbrukumiem un prettriecieniem.

Avoti: LPE

atieši

1. Senās Grieķijas Atikas novada ar centru Atēnās iedzīvotāji.

2. Alūksnes novada Annas pagasta apdzīvotās vietas "Ate" iedzīvotāji.

Avoti: KV, V1

atiet   -eju, -ej, -iet, pag. -gāju; intrans.

1. Ejot atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Iet nost (sānis, atpakaļ).

// pārn. Atvirzīties nost (atpakaļ) - par ūdeni; atkāpties.

2. Atkāpties (par karaspēku).

3. parasti 3. pers. Uzsākt kustību, braucienu (no kādas vietas) - par transportlīdzekļiem.

4. parasti 3. pers.; pareti. Parasti savienojumā ar "vaļā": atvērties; arī atrist, atraisīties.

5. parasti 3. pers. Atrasties virzienā nost (sānis) - piemēram, par ceļu, upi.

6. apv. Atstrādāt (piemēram, ejot ganos).

7. žarg. Saka, lai pamudinātu sākt kādu darbību.

Avoti: LLVV, KiV, SLG

atieties   -ejos, -ejies, -ietas, pag. -gājos; reti.; reti.

1. Iet ilgi, līdz apnikumam.

Avoti: LLVV

atiezt   -iežu, -iez, -iež, pag. -iezu, trans.

1. Atņirgt (zobus) - par dzīvniekiem.

Avoti: MLVV

atiezties   apv.

1. Atņirgt zobus, izaicinoši smieties.

Avoti: NeV

atiji

1. Viena no lagūnu ciltīm, dzīvo Kotdivuāras dienvidu piekrastē, valoda pieder pie Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

Atijs   mit.

1. Atijs Nāvijs - romiešu mitoloģijā - zinošākais priesteris - augurs, kurš jau agrā jaunībā izrādīja neparastas spējas izskaidrot dievu gribu pēc putnu izturēšanās.

Avoti: Mit

Atika   vietv.

1. Vēsturisks novads Vidusgrieķijā ("Attikē"), 6. gs. p. m. ē. par tā ekonomisko un kultūras centru kļuva Atēnas.

Avoti: MkV

atika

1. Sienas daļa virs dzegas, parasti uzrakstiem vai bareljefiem.

2. Stāvs, kas atrodas virs galvenās dzegas (atikas stāvs).

Avoti: ZTV

atikoantrotomija   med.

1. Ieliekuma virs bungdobuma un aizauss paugura dobuma ķirurģiska atvēršana.

Avoti: TM

atikotomija   med.

1. Operācija, lai atvērtu ieliekumu virs bungdobuma.

Avoti: TM

atila   novec.

1. Īss, divrindu pogu savienotājām auklām apšūts kamzolis; ungāru tautas apģērba un huzāru formas uzvalka daļa.

Avoti: KV

Atila   vietv.

1. Huņņu vadonis (no 434. g.), valdīja teritorijā no Kaspijas jūras līdz Reinai, miris 453. g.

Avoti: LEV

atīmija

1. med. Nomāktība, grūtsirdība; nespēja izpaust savas jūtas.

2. med. Aizkrūts dziedzera vai tā sekrēcijas trūkums.

3. Politisko un civilo tiesību atņemšanas procedūra Senajā Grieķijā.

Avoti: TM, PsA, VtV

atīmisms   med.

1. Aizkrūts dziedzera vai tā sekrēcijas trūkums.

Avoti: TM

Atinags   mit.

1. Osetīnu (Aizkaukāzs, Gruzija) mitoloģijā - dievība, auglības dievs, kas ļauj bagātīgi zālei un palīdz sekmīgi pabeigt lauku darbus.

Avoti: Mit

atindēšana

1. Darbība, process --> atindēt.

2. mil. Bioloģisko un ķīmisko ieroču lietošanas seku likvidēšana.

Avoti: MIL

atindēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atbrīvot (no indīgām vielām).

Avoti: LLVV

atinstalēt   inf.

1. Izmest no datorsistēmas aparatūru vai programmatūru.

Avoti: D3

atipija

1. Tipisku iezīmju trūkums, novirze no normas.

// med. Šūnu pārmaiņas, piemēram, audzēja gadījumā, kad ļaundabīgās šūnas atšķiras no tām, no kurām tās ir radušās.

Avoti: SV69, VE

atipisks

1. Tāds, kas atšķiras no parastā, tipiskā, netipisks.

Avoti: SV99

Atirau   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, apgabala administratīvais centrs, osta Urālas kreisajā krastā, 197500 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1885. g.

Avoti: LpA, PuA, PZT

atirdināt   apv.

1. Atārdīt (ko sašūtu, piešūtu).

Avoti: ĒiV

atireoidēmija   med.

1. Vairogdziedzera inkrēta trūkums asinīs.

Avoti: TM

atireoze   med.

1. Vairogdziedzera nefunkcionēšana; vairogdziedzera trūkums.

Avoti: SV99

atirgnēt   apv.

1. Atņirgt, ņirdzot atbildēt.

Avoti: ME

atirgt   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: ME

atirināt   apv.

1. Izvērt, izplucināt, izārdīt.

Avoti: ME

atirklēt   apv.

1. Atairēt.

Avoti: EH

atirklēties   apv.

1. Atairēties.

Avoti: EH

atirt   -iru, -ir, -ir, pag. -īru; trans.

1. Irot, airējot atvirzīt šurp (piemēram, laivu); irot, airējot atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.); atairēt.

// imperf. Irt šurp.

2. Irot, airējot atvirzīt (piemēram, laivu) nost (sānis, atpakaļ); atairēt.

// imperf. Irt nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atirt   parasti 3. pers., -irst, pag. -ira; intrans.

1. Atārdīties (parasti par ko adītu, tamborētu vai piešūtu, sašūtu).

// pareti. Atrist (piemēram, par sapītiem, saspraustiem matiem).

Avoti: LLVV

atirt   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: EH

atirties   -iros, -iries, -iras, pag. -īros;

1. Refl. --> atirt 1(1); atairēties.

2. Refl. --> atirt 1(2); atairēties.

Avoti: LLVV

atirzt   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: ME

ātis   apv.

1. Akmeņplekste; āte.

Avoti: VV

atisks

1. Tāds, kas attiecas uz seno Atiku, īpaši uz Atēnām.

Atiska sāls— smalka asprātība, zobgalība.

Avoti: LEV, SV69

Atismona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Athismons"), Ildefransas reģiona Esonas departamentā, 30400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

Atiss

1. Frīģiešu mitoloģijā - auglības dievs, Kibeles mīļotais, atbilst Adonīdam un babiloniešu Tammuzam.

Avoti: SV08

atitīde

1. Klasiskajā baletdejā - viena no pamatpozām, kur dejotājs stāv uz vienas kājas, otra celī saliekta un pacelta atpakaļ.

Avoti: SV99

atjādalēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz jādelēt.

Avoti: KiV

atjādelēt   apv.

1. Vairākkārt atjāt (bez vajadzības).

2. Darīt ko nezajadzīgu, bezjēdzīgu.

Avoti: EH

atjāt   -jāju, -jāj, -jāj, pag. -jāju;

1. intrans. Jājot atkļūt šurp; jājot atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Jāt šurp.

2. intrans. Jājot atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

3. trans. Jājot (uz zirga), atvest (to).

Avoti: LLVV

atjāties   apv., niev.

1. Atnākt; atsteigties.

Avoti: ViV

atjaucēt   apv.

1. Atradināt, atsvešināt.

Avoti: MiV

atjaucināt   apv.

1. Atjaucēt.

Avoti: ME

atjauda   novec.

1. Atģidai līdzīgs stāvoklis, kad pie agrāk pārdzīvotās apziņas nonāk apzinīgi.

Avoti: KV

atjaudāties   apv.

1. Atjēgties.

Avoti: EH

atjaukt

1. Izjaukt ko nesen saliktu (piemēram, siena kaudzi).

2. Nojaukt kaut kā daļu.

Avoti: ME, EH

atjaukt   apv.

1. Atradināt.

2. Atšķaidīt.

3. sar. Sist; piekaut.

Avoti: EH, Žrg

atjaunināšana

1. Darbība, process --> atjaunināt.

2. inf. Datnes vai datu bāzes satura maiņa, kas var ietvert sevī jaunu datu ierakstīšanu, datu dzēšanu vai atsevišķu to fragmentu aizstāšanu ar citiem.

Avoti: ZTV

atjaunināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aizstāt, nomainīt (piemēram, darbiniekus, kadrus).

// pareti. Panākt, ka izveidojas atkal, no jauna (apziņā, atmiņā).

Avoti: LLVV

atjauninātāji

1. Krievu pareizticīgo baznīcas virziens 20. gs. 20.-40. gados, kas tiecās uz baznīcas atbalstu padomju režīmam.

atjaunināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās;

1. Refl. --> atjaunināt; tikt atjauninātam.

Avoti: LLVV

atjaunojošies

1. Atjaunojošies resursi - dabas resursi, kas pieņemamā laika periodā dabiski atjaunojas.

Avoti: IdV

atjaunojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> atjaunot (1).

Avoti: LLVV

atjaunošana   ek.

1. Iepriekšējās vērtības atgūšana.

2. Ražošanas atsākšana, ja tā uz laiku bijusi pārtraukta.

3. Līgumsaistību atkārtota stāšanās spēkā, ja tās uz laiku bijušas pārtrauktas.

Pamatlīdzekļu atjaunošana— fiziski un morāli nolietoto pamatlīdzekļu nomaiņa ar jauniem, kā arī to remonts, restaurēšana.

Avoti: EepV, GrV

atjaunot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atkal, no jauna izveidot (ko tādu, kas ir pilnīgi vai daļēji gājis bojā, zudis).

2. Uzsākt atkal, no jauna; atsākt.

Avoti: LLVV

atjaunotība   apv.

1. Vispārināta īpašība --> atjaunots.

Avoti: EH

atjaunoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos;

1. Refl. --> atjaunot (1).

2. parasti 3. pers. Refl. --> atjaunot (2); atsākties.

Avoti: LLVV

atjaunotne   -es, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Atjaunošana, atjaunošanās (pēc panīkuma, pagrimuma).

Avoti: LLVV

atjausma   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Nojauta, apjausma.

Avoti: LLVV

atjaust   -jaušu, -jaut, -jauš, pag. -jautu, arī -jaužu, -jaud, -jauž, pag. -jaudu; trans.

1. Apzināties, atskārst, aptvert.

Avoti: LLVV

atjausties   apv.

1. Ar nojautu, izpratni atrast risinājumu; saprast.

Avoti: TlV

atjauta   -as, s.; parasti vsk.

1. Atjautība (1).

Avoti: LLVV

atjautāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Uz jautājumu atbildēt ar jautājumu.

Avoti: LLVV

atjautība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> atjautīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. parasti dsk. Asprātīgi, atjautīgi izteicieni; asprātības.

Avoti: LLVV

atjautīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ātri saprot, aptver (visu) un spēj attiecīgi rīkoties; tāds, kam ir bagātīga, mērķtiecīga izdoma.

Avoti: LLVV

atjautīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> atjautīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

atjautrēties   apv.

1. Atspirgt.

Avoti: EH

atjēdzība   apv.

1. Atjautība, atskārta.

Avoti: ME

atjēdzināt   apv.

1. Atkal dabūt pie samaņas.

Avoti: ME

atjēga   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Skaidra apziņa, saprašana.

Avoti: LLVV

atjēgsme   apv.

1. Sapratne, izpratne.

2. Atreibums.

Avoti: VV

atjēgt   -jēdzu, -jēdz, -jēdz, pag. -jēdzu; trans.

1. Aptvert, saprast.

Avoti: LLVV

atjēgties   -jēdzos, jēdzies, -jēdzas, pag. -jēdzos; refl.

1. Atgūt pašsavaldību, spēju skaidri domāt (pēc satraukuma, pārdzīvojuma).

2. Pēkšņi saprast, aptvert; attapties.

Avoti: LLVV

atjēlēt   apv.

1. Atkal jēlam palikt.

Avoti: VV

atjemt   apv.

1. Atņemt, parasti ar varu, spēku, draudiem.

2. Ņemot ar rokām, vai ar priekšmetu, atvirzīt nost.

3. Atbildēt (uz sveicienu).

4. Paralizēt.

5. Atņemt skaitli (rēķinot).

Avoti: KiV

atjimt   apv.

1. Atņemt.

Avoti: EH

atjobt   apv.

1. Atskriet.

Avoti: EH

atjokāt   apv.

1. Atjokot.

Avoti: KiV

atjokot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atbildēt ar joku; uz joku atbildēt ar joku.

Avoti: LLVV

atjokoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Atjokot; ar jokiem atrunāties.

Avoti: LLVV

atjoņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Joņojot atkļūt šurp; joņojot atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Joņot šurp.

// pārn. Par vēju.

Avoti: LLVV

atjostīt   apv.

1. Atbrīvot jostu, siksnu; attīt autiņus.

Avoti: EH

atjostīties   apv.

1. Atbrīvoties no jostas, apsējiem.

Avoti: EH

atjoškāt   apv.

1. Atnākt; atklīst, atklaiņot.

Avoti: ViV

atjozīt   apv.

1. Atjozt.

Avoti: EH

atjozt   -jožu, -joz, -jož, pag. -jozu; trans.

1. Atraisīt, attaisīt vaļā (jostu); attaisīt (ko sajoztu).

Avoti: LLVV

atjozt   -jožu, -joz, -jož, pag. -jozu; intrans.; sar.

1. Ātri, strauji atskriet šurp; ātri, strauji atskriet (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Jozt šurp.

Avoti: LLVV

atjozties   -jožos, -jozies, -jožas, pag. -jozos; reti.

1. Refl. --> atjozt.

Avoti: LLVV

atjudīt   apv.

1. Neveikli atnākt (parasti par maziem bērniem).

Avoti: ViV

atjūdīt   apv.

1. Atdzīt, attriekt.

Avoti: EH

atjūdīties   apv.

1. Maldoties atkulties.

2. Ar pūlēm sasniegt.

Avoti: EH

atjūgt   -jūdzu, -jūdz, -jūdz, pag. -jūdzu; trans.

1. Nojūgt, izjūgt.

Avoti: LLVV

atjūgt   apv.

1. Atradināties (no kā).

Avoti: EH, KnG

atjūgties   parasti 3. pers., -jūdzas, pag. -jūdzās;

1. Refl. --> atjūgt; izjūgties.

2. apv., niev. Atskriet; atbēgt.

Avoti: LLVV, ViV

atjūkt   apv.

1. Atradināties; atsvešināties.

Avoti: KiV, LV93

atjukt   apv.

1. Izjukt, nobrukt (par malkas grēdu).

2. Šķirties, atraisīties.

Avoti: LV93, ME

atjust   apv.

1. Justies, nākt pie samaņas.

2. Atradināties.

Avoti: ME

atjūtināt   apv.

1. Dabūt pie samaņas.

Avoti: ME

atjyūkt   apv., latg.

1. Atradināties.

Avoti: TiA

atkabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atbrīvot, atdalīt no sakabinājuma (ar ko).

2. reti. Attaisīt vaļā (ko aizkabinātu, aizpogātu, aizāķētu).

Avoti: LLVV

atkabināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās;

1. Refl. --> atkabināt (1).

2. reti. Refl. --> atkabināt (2).

Avoti: LLVV

atkacēt   apv.

1. Pasniegt, sasniegt.

Avoti: EH

atkacēties   apv.

1. Atvēzēties.

Avoti: EH

atkacināt   apv.

1. Atmānīt.

Avoti: EH

atkačāt   žarg.

1. Atsūknēt.

2. Atdzīvināt.

3. Lejupielādēt.

Avoti: SLG

atkadaļāt   apv.

1. Attaisīt, atraisīt, atkabināt (par velkamo tauvu).

Avoti: ME

atkaģīt   apv.

1. Atnākt.

Avoti: ViV

atkailināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atbrīvot no apģērba, padarīt kailu (ķermeni vai tā daļu); neapsegt pilnīgi (ķermeni vai tā daļu) - par apģērbu.

2. Attēlot tieši, arī vienkāršoti (mākslas darbā).

Avoti: LLVV

atkailot   apv.

1. Atkailināt.

Avoti: EH

atkaisīt   apv.

1. Apkaisīt noteiktu laukumu.

Avoti: EH

atkaist   apv.

1. Iesilt.

2. Atvēsināties.

Avoti: EH, KiV

atkait   apv.

1. Atkal.

Avoti: ME

atkaitēt   apv.

1. Atriebt, atriebties.

Avoti: ME

atkājāt   apv.

1. Atnākt.

Avoti: ME

atkājot   apv.

1. Atnākt.

Avoti: ViV

atkakle   apv.

1. Nerātne sieviete.

Avoti: EH

atkaklis   apv.

1. Nerātnis, tāds, kas ir nepaklausīgs.

Avoti: EH

atkakls   apv.

1. Nerātns, neaudzināts, palaidnīgs.

Avoti: ME

atkal   apst.

1. Vēlreiz, no jauna.

2. Savukārt.

Avoti: LLVV

atkal   saiklis; sar.

1. Turpretī.

Avoti: LLVV

atkala   -as, s.; parasti vsk.

1. Plāna ledus kārta, kas izveidojas uz zemes un priekšmetiem, aukstā laikā līstot lietum vai pēc atkušņa uznākot salam.

2. Laika apstākļi, kad rodas šāds apledojums.

Avoti: LLVV

atkalapvienošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Apvienošana, kuras rezultātā tiek izveidota iepriekšējā (parasti teritoriālā, politiskā) savienība.

Avoti: LLVV

atkalapvienošanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Apvienošanās, kuras rezultātā tiek izveidota iepriekšējā (parasti teritoriālā, politiskā) savienība.

Avoti: LLVV

atkalatdzimšana   novec.

1. Atjaunošana; atdzīvināšana; renesanse.

Avoti: Lo

atkalbēt   apv.

1. Skaļi nolasīt, norunāt vai noskaitīt.

Avoti: ME

atkāleņ   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: KiV

atkalēties   novec.

1. Atkopties, pieņemties spēkā.

2. Darīt atgūtnēm, ar sevišķu prieku un steigu.

3. Atradināties.

Avoti: KV

atkalievešana   novec.

1. Atjaunošana.

Avoti: Lo

atkaliņ   apv.

1. Atkal, vēlreiz.

Avoti: ME

atkalis   apv.

1. Atkala.

Avoti: KiV

atkalizmantošana   jur.

1. Iestādes rīcībā esošās informācijas izmantošana, ko veic iestāde vai privātpersona komerciālam vai nekomerciālam mērķim, kas nav šīs informācijas radīšanas sākotnējais mērķis; atkārtota izmantošana.

Avoti: JtV

atkalizmantot

1. Izmantot atkārtoti.

atkalksnīt   apv.

1. Ilgāku laiku nīkt bezdarbībā; ilgāku laiku būt dīkā.

2. Ilgāku laiku būt neēdušam (par dzīvnieku).

Avoti: KiV

atkalne   novec.

1. Kalna sāni, nogāze; atkara.

Avoti: KV

Atkalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Grobiņas novada Grobiņas pagastā.

Atkalnu senkapi— atrodas Grobiņas novada Grobiņas pagastā ~100 m uz dienvidrietumiem no Atkalnu mājām, ~50 x 50 m lielā, lēzenā tīruma pacēlumā, izmantoti vidējā un vēlajā dzelzs laikmetā.

Avoti: LE1

atkalnis   apv.

1. Kreilisks adījums.

2. Atpakaļ, atmuguriski.

Avoti: KiV

atkalniski   apv.

1. Kreiliski.

2. Otrādi, ačgārni.

Avoti: LV93

atkalnīte   apv.

1. Dem. --> atkalne.

Avoti: LV93

atkalnu   apv.

1. Atpakaļ, atmuguriski.

2. No kalan lejā.

Avoti: LV93

atkalpārdevējs   apv.

1. Cilvēks, kas ko uzpērk un pārdod tālāk.

Avoti: ViV

atkalpārdošana   novec.

1. Tālākpārdošana.

Avoti: Lo

atkalpāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kalpot.

Avoti: KiV

atkalpojums   ek.; novec.

1. Pretpakalpojums.

Avoti: Ztv1

atkalpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Kalpojot (kādam), ar savu darbu atlīdzināt (ko); atstrādāt.

// intrans.

2. Nostrādāt, nokalpot (nolīgto laiku); atstrādāt.

Avoti: LLVV

atkalredze

1. Atkalredzēšanās.

Avoti: PP, T

atkalredzēšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Satikšanās pēc (parasti ilgākas) šķiršanās.

Avoti: LLVV

atkals   apv.

1. Atkala.

Avoti: LLx, EH

atkalst   apv.

1. Ilgāku laiku žūt (par sienu, labību).

2. Sažūt, nokalst.

Avoti: KiV, EH

atkalt   -kaļu, -kal, -kaļ, pag. -kalu; trans.

1. Kaļot dabūt vaļā.

// imperf. Kalt vaļā.

2. Kaļot atdalīt.

// imperf. Kalt nost.

Avoti: LLVV

atkaltēt   apv.

1. Ilgāku laiku žāvēt.

2. Kļūt notirpušam.

Avoti: KiV, EH

atkaļ   apv.

1. Atkal.

Avoti: EH

atkāļām   apv.

1. Ar līkumu, netieši.

Avoti: EH

atkaļķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atbrīvot no kaļķiem, likvidēt kaļķus (kā sastāvā).

Avoti: LLVV

atkaļņaine   apv.

1. Tāds, kam ir kreilisks adījums.

Avoti: KiV

atkaļņainis   apv.

1. Tāds, kam ir kreilisks adījums.

Avoti: KiV

atkaļņi   apv.

1. Kreiliski (adīt).

2. Ačgārni.

Avoti: LE, EH

atkaļņš   apv.

1. Kreiliski.

Avoti: MiV

atkaļņu   apv.

1. No kalna lejā; lejup.

2. Atpakaļ, atmuguriski.

3. Kreiliski.

Avoti: ME

atkāļot   apv.

1. Apmelot, nomelnot.

Avoti: ME

atkamāt   apv.

1. Atstiept (daļēji velkot pa zemi).

Avoti: EH

atkamāties   apv.

1. Ar grūtībām atnākt, atvilkties.

2. Zināmu laiku nopūlēties.

Avoti: EH

atkampt   apv.

1. Kampjot atņemt.

Avoti: EH

atkāmurs   apv.

1. Atkarpe uz makšķeres āķa.

Avoti: ME

atkan   apv.

1. Atkal.

Avoti: KiV

atkanātēs   apv.

1. Atkal.

Avoti: EH

atkanāties   apv.

1. Atkal.

Avoti: MiV

atkanatiņ   apv.

1. Atkal.

Avoti: EH

atkanās   apv.

1. Atkal.

Avoti: EH

atkanēt   apv.

1. Atkal.

Avoti: KiV

atkanies   apv.

1. Atkal.

Avoti: EH

atkaniņ   apv.

1. Atkal; atkan.

Avoti: ME

atkantēt

1. apv. Šujot apdarināt (griezuma vietā atlocītu drānu).

2. apv. Atskaldīt.

3. apv. Atņemt (iemīļoto, draugu, draudzeni).

4. jūrn. Pārvietot balastu vairāk uz virsvēja pusi, pat ārpus peldlīdzekļa, lai panāktu buru laivas vai jahtas līdzsvaru.

Atkantēšanas dēlītis— kalpo komandas locekļu darbības lauka pārnešanai ārpus švertlaivas, tā panākot dzīvā un pārvietojamā balasta maksimālu izmantošanu.

Atkantēšanas josta— plata brezenta josta, ko ar karabīnāķi iekabina speciālā trosē, kuras otrs gals piestiprināts pie masta.

Avoti: KiV, EH, JūVM

atkaņa   apv.

1. Atkārtošana.

Avoti: ME

atkāņu   apv.

1. Ačgārni; no labās puses uz kreiso.

Atkāņu striķi vīt— vīt auklu no labās uz kreiso pusi.

Avoti: KV, ME

atkāp   apv.

1. Sauciens, ar kuru pavēl zirgam kāpties atpakaļ; atskāp.

Avoti: ĒiV

atkapāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Kapājot atdalīt.

// imperf. Kapāt nost.

2. Kapājot padarīt neasu (darba rīku, kam ir asmens vai asa mala).

3. apv. Ilgāku laiku, daudz kapāt.

4. apv. Atpļaut.

Avoti: LLVV, KiV, EH

atkāpe   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. Brīva telpa, vieta kā priekšā vai starp ko.

2. Novirzīšanās (no normas, parastās kārtības); atkāpšanās, atvirze.

3. literat. Iespraudums, autora stāstījums (parasti literārā sacerējumā), kas nav tieši saistīts ar sižeta attīstības līniju.

4. Paņēmiens, ar kuru tiek veidots, paredzēts izņēmums no tās darbības, ko paredz tiesību norma.

Avoti: LLVV, JtV

atkāpelēt   apv.

1. Laipojot atnākt, skatoties, kur liek kājas.

2. Pietiekoši izkāpelēties.

Avoti: EH

atkāpība   apv.

1. Piekāpība.

Avoti: EH

atkapināt   apv.

1. Padarīt izkapti neasu, nemākulīgi uzasināt.

2. Uztaisīt atkarpi.

3. Atveldzēt, atspirdzināt.

Avoti: TlV

atkāpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (parasti zirgs) atkāpjas, atvirzās atmuguriski atpakaļ.

2. apv. Noraidīt, atraidīt.

Avoti: LLVV, ME

atkāpināties   apv.

1. Atkāpināt pajūgu atpakaļ.

Avoti: EH

atkapīt   apv.

1. Atrakt.

2. Attaisīt, atraisīt, atbrīvot, atsvabināt.

Avoti: ME

atkapīties   apv.

1. Tikt vaļā, atbrīvoties, aizstāvēties.

Avoti: ME

atkaplēt   apv.

1. Kaplējot atvilkt nost, attīrīt.

Avoti: EH

atkāpsistēma   inf.

1. Jebkura aparatūra vai programmatūra, ko uztur kā galvenās sistēmas dublējumu.

Avoti: D3

atkāpšanās

1. Aiziešana, atteikšanās; demisija.

2. mil. Viena no kājnieku karaspēka taktikas pamatoperācijām, kas ir plānota, saskaņota un kontrolēta vienības pārvietošanās virzienā projām no pretinieka.

3. inf. Sadursmē iekļuvuša kadra atkārtotas pārraides novilcināšana lokālajā tīklā.

Avoti: LV93, MIL, D3

atkāpt   -kāpju, -kāp, -kāpj, pag. -kāpu; intrans.; sar.

1. Atnākt (parasti ciemos).

Avoti: LLVV

atkāpties   -kāpjos, -kāpies, -kāpjas, pag. -kāpos; refl.

1. Atvirzīties, atiet atpakaļ (sānis, nost) - parasti atmuguriski; kāpjoties atpakaļ (sānis, nost), nonākt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Kāpties atpakaļ (sānis, nost).

// pārn. Attālināties, tikt attālinātam (no kādas vietas) - par ūdeņiem, mežiem u. tml.

// pārn. Izzust (par jūtām, domām, sajūtām).

2. Atstāt iepriekšējās pozīcijas un pārvietoties aizmugures virzienā (par karaspēku).

// pārn. Atteikties no (grūtību) pārvarēšanas, no cīņas, nepretoties.

// pārn. Kļūt mazāk noderīgam, atbilstošam, arī mazāk izplatītam.

// pārn. Zaudēt, mazināt savu spēku, izplatību (piemēram, par norisēm dabā, cilvēka dzīvē).

3. Atteikties, atsacīties (piemēram, no lēmuma, solījuma).

4. Aiziet no (parasti vadoša, atbildīga) amata.

Avoti: LLVV

atkāpurot

1. Atbrīvot no kāpuriem.

Avoti: PP, T

atkar   apv.

1. Atkal.

Avoti: ME

atkara   apv.

1. Kalna sāni, nogāze; atkalne.

2. Tāds, kam leņķis starp izkapts asmeni un tās kātu ir par platu.

Avoti: KV, KiV

Atkara   vietv.

1. Upe Krievijā, Saratovas apgabalā, Medvedicas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

atkarā   lok., nelok.; savienojumā ar "no" priev. nozīmē.

1. Ievērojot (ko), saskaņā (ar ko); atkarībā.

Avoti: LLVV

atkarāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Atvirzīties, būt atvirzītam nost (no kā) un nokarāties.

2. nevēl. Būt atkarīgam (2) (no kā).

Avoti: LLVV

atkarcināt   apv.

1. Atstiept (kājas).

Avoti: EH

atkarcināties   apv.

1. Atgaiņāties.

Avoti: EH

atkarcinēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz radīt raksturīgas, stieptas balss skaņas (par vistu, parasti pirms olas dēšanas).

Avoti: KiV

atkārdināt   apv.

1. Atvilināt.

Avoti: KiV

Atkaradžalara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Atkaracalar"), Čerkešas ilā, 1900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

atkare   apv.

1. Nepatika, netīksme.

Avoti: KV

atkarēm   novec.

1. Negribīgi; piespiedu kārtā.

Avoti: LV93

atkarens   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir atvirzīts vai atliecies nost (no kā) un atkarājas.

Avoti: LLVV

atkarība   -as, s.; parasti vsk.

1. Atrašanās (kāda) varā, ietekmē, pakļautībā.

Fiziska jeb somatiska atkarība— izteiktas abstinences parādības (piem., depresija, sirdsdarbības traucējumi, vemšana, pat nāve), ja pārtrauc lietot atkarību un pierašanu izraisošas vielas.

Medikamentozā atkarība— stipra tieksme pēc atkārtotas medikamentu (visbiežāk neirotropo līdzekļu) lietošanas eiforijas radīšanai.

Psihiskā atkarība— emocionāla diskomforta depresijas rašanās, ja pārtrauc vielas ievadīšanu.

2. Cēloniska sakarība.

3. vsk. lok., savienojumā ar "no" priev. nozīmē. Ievērojot (ko), saskaņā (ar ko).

Avoti: LLVV, ZTV

atkarīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atrodas kāda varā, ietekmē, pakļautībā.

2. Tāds, ko nosaka kāda parādība, fakts u. tml.

Atkarīgais vārds— vārdkopas komponents, kura gramatisko formu nosaka cits (neatkarīgais) vārds.

Atkarīgais (arī netiešais) locījums— locījums, kura formu nosaka saistījums ar citiem vārdiem.

Avoti: LLVV

atkarīgums

1. Vispārināta īpašiba --> atkarība.

Avoti: PP, T

atkarināt   apv.

1. Novietot tā, ka atkarājas atpakaļ.

2. Novietot atpakaļ karāties.

Avoti: ĒiV, EH

atkarme   apv.

1. Iemesls.

Avoti: KV

atkārnīt   apv.

1. Atkārpīt.

Avoti: EH

atkarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ar (parasti bruņotu) cīņu atgūt.

2. pārn. Atbrīvot (no kādas ietekmes, varas).

// pārn. Padarīt (zemi) derīgu (lauksaimnieciskai) izmantošanai (piemēram, likvidējot purvus, mežus).

Avoti: LLVV

atkārpa   apv.

1. Atkarpe.

Avoti: ME

atkarpains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir atkarpe vai atkarpes.

// pārn. Skarbs, ass, tiešs (par izteicienu, runu).

// pārn. Tāds (cilvēks), kas bieži runā skarbi, asi, tieši.

Avoti: LLVV

atkarpe   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. Pretējā virzienā atliekts ass izcilnis (parasti smaila priekšmeta galā).

Avoti: LLVV

atkarpeņus   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

atkārpināt   apv.

1. Atturēt, spiest atpakaļ.

Avoti: EH

atkarpis   apv.

1. Atkarpe.

Avoti: EH

atkārpis   apv.

1. Atkarpe.

Avoti: ME

atkārpīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kārpot (ko nost), atsegt.

// imperf. Kārpīt vaļā.

2. Kārpot atvirzīt, dabūt nost (lai ko atsegtu).

// imperf. Kārpīt nost.

Avoti: LLVV

atkārpīties   novec., sar.

1. Atbrīvoties.

Avoti: Lo

atkarpjains   novec.

1. Atskabargains, dzeloņains.

Avoti: LV93

atkars   -ais; s. -a, -ā;

1. reti. Atkarens.

2. apv. Tāds, kam leņķis starp izkapts asmeni un tās kātu ir par platu.

Avoti: LLVV, KiV

atkarsēt   apv.

1. Sasildīt, sakarsēt.

Avoti: ME

atkarsināt   apv.

1. Sasildīt, sakarsēt.

Avoti: ME

Atkarska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Saratovas apgabala rietumu daļā, 92 km uz ziemeļrietumiem no Saratovas, pie Atkaras upes ietekas Medvedicā, 25400 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1780. g.

Avoti: PZT, Wi

atkarst   apv.

1. Ilgāku laiku būt pakļautam stipram karstumam.

2. Atdzist.

Avoti: KiV

atkārst   apv.

1. Akārtoti kārst vilnu.

Avoti: EH

atkārt   -karu, -kar, -kar, pag. -kāru; trans.

1. Atliekt tā, ka atkarājas.

2. apv. Atņirgt (zobus).

3. Novietot, pakārt iepriekšējā vietā.

Avoti: LLVV, KiV, LV93

atkārtām   apv.

1. Atgriezeniskā secībā.

Avoti: ME

atkārtas   apv.

1. Atkārtoti.

Avoti: ME

atkārtāt   apv.

1. Atkārtot.

Avoti: KiV

atkartavāt   apv.

1. Spēlējot (piemēram, kārtis), atgūt (zaudēto).

2. Ilgāku laiku, daudz spēlēt (kārtis).

Avoti: KiV

atkārten   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ME

atkārteņ   apv.

1. Augšpēdu.

Avoti: EH

atkārteniski   apv.

1. Atpakaļ; atkārten.

Avoti: ME

atkārties   -karos, -karies, -karas, pag. -kāros; parasti divd. formā: atkāries; refl.

1. Atliekties, būt atliektam tā, ka atkarājas.

2. Ierasties, atkļūt (nicīgi).

Avoti: LLVV, EH, KnV

atkārtin   apv.

1. Atpakaļ; atkārten.

Avoti: ME

atkārtiņ   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

atkārtojamība   tehnol.

1. Vienādos apstākļos pēc vienas metodes veiktu eksperimentu rezultātu sakritība.

Avoti: ZTV

atkārtojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atkārtot (1), atkārtoties (1); tas, kas ir atkārtots, atkārtojies.

Avoti: LLVV

atkārtošana

1. Darbība, process --> atkārtot.

2. inf. Atkārtota operācijas, procedūras vai programmas izpildīšana.

3. inf. Tādas konstrukcijas izmantošana strukturētā programmēšanā, kas satur daudzkārt izmantojamu operatoru secību (ciklu).

Avoti: D3

atkārtošanās

1. Darbība, process --> atkārtoties.

Avoti: PP, T

atkārtot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izdarīt, izpildīt vēlreiz vai vairākas reizes (vienu un to pašu).

2. Atjaunot atmiņā (agrāk apgūto, iemācīto).

Avoti: LLVV

atkārtotājs   inf.

1. Ierīce datoru tīklā, kas pastiprina un reģenerē datu signālu, lai palielinātu pārraides attālumu starp stacijām vai tīkla segmentiem.

Avoti: ZTV

atkārtoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. parasti 3. pers. Notikt, izpausties vēlreiz vai vairākas reizes; parādīties, būt sastopamam vairākkārt.

2. Strādāt ar vieniem un tiem pašiem paņēmieniem (parasti mākslā), runāt, stāstīt (vienu un to pašu).

Avoti: LLVV

atkārtots   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> atkārtot; tāds, ko atkārto.

Avoti: LLVV

atkāru   apv.

1. Atkarīgs.

Avoti: ME

atkaru   dsk. ģen., nelok.; pareti.

1. Atkarens.

2. apst. nozīmē. Atkareni.

Avoti: LLVV

atkarums   apv.

1. Vispārināta īpašība --> atkars (2); šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: KiV

atkarus   apv.

1. Tā, ka atliekts atpakaļ, nost (no kāta pārāk platā leņķī) - par izkapti.

Avoti: ĒiV

atkasas   apv.

1. Tas, kas nokasīts.

Avoti: LV93

atkāsas   apv.

1. Krēpas, spļaudekļi.

Avoti: EH

atkāsēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atklepot.

// intrans.

2. apv. Ilgāku laiku, daudz klepot.

Avoti: LLVV

atkāsēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Atklepoties.

Avoti: LLVV

atkāsis   apv.

1. Atkarpe.

Atkāša koķelis— malkas pagale ar atskabargu.

Avoti: ME

atkasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kasot, kārpot (ko nost), atsegt.

// imperf. Kasīt vaļā.

2. Kasot, kārpot atvirzīt, dabūt nost (lai ko atsegtu).

// imperf. Kasīt nost.

Avoti: LLVV

atkāst   apv.

1. Kāšot (daļu piena) izliet.

Avoti: ME

atkast   apv.

1. Atkašņāt.

2. Atgrābt ar grābekli.

3. Norokot (kartupeļus), attīrīt, atbrīvot platību, ceļu.

4. Ilgāku laiku, daudz rakt (kartupeļus).

5. Ilgāku laiku, daudz grābt (piemēram, sienu, labību).

Avoti: KiV

atkašāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Atkašņāt (1).

2. Atkašņāt (2).

Avoti: LLVV

atkāšļāt   apv.

1. Atklepot.

Avoti: EH

atkašņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Kašņājot, kārpot (ko nost), atsegt.

// imperf. Kašņāt vaļā.

2. Kašņājot, kārpot atvirzīt, dabūt nost (lai ko atsegtu).

// imperf. Kašņāt nost.

Avoti: LLVV

atkašņi   apv.

1. Atkasas.

Avoti: EH

atkātāt   apv.

1. Atnākt.

Avoti: KnV

atkātot   apv.

1. Lieliem soļiem atnākt.

Avoti: EH

atkaukāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz riet (par suni).

2. Kaucot un īsu brīdi spēcīgi uzpūšot atgrūst.

3. niev. Ilgāku laiku, daudz stāstīt nepatiesību; gausties.

Avoti: EH, KiV

atkaukt   parasti 3. pers., -kauc, pag. -kauca; intrans.

1. Kaucot atvirzīties šurp.

2. apv. Ilgāku laiku, daudz kaukt.

3. apv. Kaucot atsaukties.

4. apv. Kaucot atsaukt.

Avoti: LLVV, KiV, EH

atkaukties   parasti 3. pers., -kaucas, pag. -kaucās; refl.

1. Ar kaucienu atsaukties (piemēram, par suni).

Avoti: LLVV

atkaulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Nokaulēt.

Avoti: LLVV

atkaulot

1. Atbrīvot (kautķermeni) no kauliem.

Avoti: PP, T

atkausa   apv.

1. Atkusnis.

Avoti: ViV

atkause   apv.

1. Atkusnis.

Avoti: ME

atkausēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sildot, kausējot panākt, ka atkūst.

2. Kausējot dabūt nost (no kā).

Avoti: LLVV

atkausis   apv.

1. Atkusnis; atkausa.

Avoti: ViV

atkaust   apv.

1. Atkasīt, atkašņāt.

Avoti: EH

atkaut   apv.

1. Atsitot (pret ko), padarīt neasu.

2. Pārliecinoši novērst.

3. Atvilt, padarīt neuzticīgu.

Avoti: ViV, EH

atkauties   -kaujos, -kaujies, -kaujas, pag. -kāvos; refl.

1. Cīnoties, ar kaujām atvairīties (no kā).

// pārn.; sar. Tikt vaļā, atbrīvoties (no kāda, kas uzmācas, nedod miera).

// pārn.; sar. Tikt vaļā, atbrīvoties (no kā nepatīkama).

// pārn.; sar. Atbrīvoties (no uzmācīgām domām, sajūtām u. tml.).

Avoti: LLVV

atkautrēt   apv.

1. Atgaiņāt, atdzenāt.

Avoti: TlV

atkautrība   novec.

1. Kautrība, kad cilvēks izvairās no nepatīkamas atbildes vai darba.

Avoti: KV

atkavāt   apv.

1. Uzglabāt, nolikt atsevišķi.

Avoti: EH

atkāzas   -u, s.; tikai dsk.

1. Kāzu atsvēte (parasti nākamajā svētdienā pēc kāzām).

Avoti: LLVV

atkāzāties   apv.

1. Nosvinēt atkāzas.

Avoti: EH

atkāzes   apv.

1. Atkāzas.

Avoti: ME

atkāznieks   apv.

1. Atkāzu viesis.

Avoti: ĒiV

atkāži   apv.

1. Atkāzas.

Avoti: ĒiV

atki   apv.

1. Atkal.

Avoti: EH

atkin   apv.

1. Atkal.

Avoti: EH

atkl.   saīs.

1. Atklājums; atklāts; atklājis.

Avoti: i1

atklabažāt   apv.

1. Atblandīties, attipināt.

Avoti: ME

atklabēt   apv.

1. Klabot pamazām kļūt vaļīgam.

2. Klabot, ar klaboņu ierasties.

Avoti: ME

atklabināt   apv.

1. Lēni, sīkiem solīšiem atbraukt (ar zirgu).

2. Klabinot panākt, ka (kas) atveras.

3. Klabot, ar klaboņu ierasties.

Avoti: ĒiV, KiV, EH

atklabināties   apv.

1. Klabinot pamazām atbrīvoties.

Avoti: EH

atklaburēties   apv.

1. Kratoties atdarīties (par skrūvēm, uzgriežņiem u. tml.).

Avoti: ViV

atkladzināt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kladzināt.

Avoti: KiV

atklaigāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz klaigāt.

2. Klaigājot atnākt.

Avoti: KiV

atklaigāties   apv.

1. Atkliegties.

Avoti: ME

atklaiņāt   apv.

1. Atklaiņot.

Avoti: EH

atklaiņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Klaiņojot atkļūt šurp; klaiņojot atkļūt (kur, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

atklājums   -a, v.

1. Rezultāts --> atklāt (2); atziņa, kas iegūta, vai fakts, kas konstatēts pētījumu, meklējumu rezultātā.

2. Rezultāts --> atklāt (4).

Avoti: LLVV

atklambāt   apv.

1. Lēni, neveikli, ar pūlēm, grūtībām atnākt.

Avoti: EH

atklamburēt   apv.

1. Lēni, neveikli, ar pūlēm, grūtībām atnākt.

Avoti: ViV

atklampāt   apv.

1. Lēni, neveikli, ar pūlēm, grūtībām atnākt.

Avoti: ViV

atklamzāt   apv.

1. Ar grūtībām atnākt.

Avoti: KiV

atklanīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; reti.

1. Paklanīties, atņemot sveicienu.

2. apv. Atvadīties.

Avoti: LLVV, EH

atklapastīties   apv.

1. Atgaiņāties, aizstāvēties.

Avoti: EH

atklapatāties   apv.

1. Atgaiņāties, aizstāvēties.

Avoti: EH

atklapatēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kārtot (ko) ar pūlēm, grūtībām.

Avoti: KiV

atklapēt   apv.

1. Sitot atliekt.

2. sar. Atdauzīt.

Avoti: ĒiV, SLG

atklāsme   -es, s.; parasti vsk.

1. Process, darbība --> atklāt (4); atklāšana.

2. Jauns, nozīmīgs fakts, parādība, ko uzzina, kas atklājas.

3. Pēkšņa domas noskaidrošanās, nezināmā, pilnīgi jaunā un būtiskā apzināšanās, atklāšana.

// filoz. Reliģiskajā filozofijā - pārjutekliska patiesības uztvere, kas piemīt tikai izredzētajiem mistiskas apskaidrības brīdī.

Avoti: LLVV

atklastīt   apv.

1. Atšķirt, atvērt (grāmatu).

Avoti: EH

atklāšana

1. Darbība, process --> atklāt.

2. mil. Brīdis, kad novērotājs (radiolokatora operators u. c.) ierauga kādu objektu (tā attēlu indikatora ekrānā), nosaka tā stāvokli apvidū, gaisa (kosmiskajā) telpā, zem vai virs ūdens, kā arī tā darbības raksturu.

Avoti: MIL

atklāt   -klāju, -klāj, -klāj, pag. -klāju; trans.

1. Padarīt redzamu, noņemot, atvirzot to, kas apsedz, aizsedz; atsegt.

2. Atrast, uziet pētījumu, meklējumu rezultātā (ko ļaunu, nezināmu); konstatēt, secināt, uzzināt (ko jaunu zinātnisku pētījumu rezultātā).

3. Vaļsirdīgi izteikt, izpaust, uzticēt, darīt zināmu.

Atklāt mīlestību— pateikt, darīt zināmu (kādam), ka (viņu) mīl.

4. Attēlot, atveidot, parādīt (mākslā, literatūrā).

5. Nodot lietošanai, padarīt pieejamu, skatāmu (parasti ar svinīgu ceremoniju).

6. Sākt, ievadīt (kādu darbību, pasākumu u. tml.).

Atklāt uguni— sākt šaut.

Atklāt fronti— uzsākt kara darbību.

Avoti: LLVV

atklātība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> atklāts (4), šīs īpašības konkrēta izpausme; vaļsirdība.

2. Sabiedrība, plašāka cilvēku grupa.

Avoti: LLVV

atklāties   parasti 3. pers., -klājas, pag. -klājās; refl.

1. Kļūt redzamam, ja tiek noņemts, atvirzīts tas, kas aizsedz, apklāj, vai atvirzās tas, kas aizsedz.

// jūrn. Parādīties pie horizonta.

2. Kļūt zināmam, noskaidroties (par ko nezināmu, arī apslēptu).

3. Izpausties (mākslas darbā).

Avoti: LLVV

atklātin   apv.

1. Atklāti.

Avoti: EH

atklātne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Pastkarte (parasti mākslinieciski izveidota).

Avoti: LLVV

atklātne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Sākuma posms (šaha, dambretes partijā).

Avoti: LLVV

atklātnīte

1. Dem. --> atklātne 1.

Avoti: LV93

atklāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> atklāt.

2. Tāds, kam nav jumta, sienu; vaļējs.

3. Tāds, kas nav slēpts, maskēts; tāds, kas neslēpjas, nemaskējas; neslēpts.

4. Tāds, kas izsaka visu vaļsirdīgi, neslēpjot savas domas un jūtas; vaļsirdīgs.

5. Tāds, kas pieejams visiem, kur var piedalīties visi; pretststs: slēgts.

Avoti: LLVV

atklātums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> atklāts (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> atklāts (4), šīs īpašības konkrēta izpausme; atklātība (1).

3. Vispārināta īpašība --> atklāts (5), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Atklātuma princips— tiesas sēdes notiek atklāti; tiesas spriedums vienmēr ir publisks.

Avoti: LLVV

atklaudzēt   apv.

1. Klaudzot atbalsoties.

Avoti: EH

atklaudzināt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz klaudzināt.

2. Atsaukties, klaudzinot pretī.

Avoti: KiV

atklausības   apv.

1. Samaksa par atbrīvojumu no klaušām.

Avoti: EH

atklausināt   apv.

1. Noklaušināt.

Avoti: EH

atklausīt   novec.

1. Pildīt klaušas.

Avoti: KV

atklausīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; parasti nenoteiksmē; refl.; parasti nolieguma teikumos.

1. Ilgstoši klausoties (runā, troksnī u. tml.), sajust nepatiku.

2. Klausīties ilgi ar patiku, neapnīkstot.

Avoti: LLVV

atklausties   apv.

1. Vairākkārt taujājot ceļu, atkulties.

Avoti: EH

atklauvēt   apv.

1. Klauvēt pretī, atsaucoties uz klauvējienu.

Avoti: EH

atklebečēt   apv., iron.

1. Klibojot atkļūt.

Avoti: KiV

atkleberēt   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā, arī ar pūlēm, grūtībām atnākt, atbraukt.

2. Ar pūlēm kaut ko izdarīt.

Avoti: ĒiV, MiV, ME

atkleberēties   apv.

1. Atraisīties; kļūt vaļīgam sastiprinājumu vietās, atskrūvēties.

2. Atbraukt ar grabošiem ratiem.

Avoti: ME, EH

atkleburot   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā, arī ar pūlēm, grūtībām atnākt.

Avoti: ĒiV

atkledzināties   apv.

1. Pabeigt kladzināt.

Avoti: EH

atklēgāt   apv.

1. Kliedzot atsaukties (par zosīm).

Avoti: EH

atklēgāties   apv.

1. Savstarpēji sasaukties (par zosīm).

Avoti: EH

atkleģerēt   apv.

1. Atkleberēt.

Avoti: ME

atklejāt   apv.

1. Atlīmēt.

Avoti: KiV

atklejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Klejojot atkļūt šurp; klejojot atkļūt (kur, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

atklemberēt   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā, arī ar pūlēm, grūtībām atnākt.

Avoti: ĒiV

atklemburot   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā, arī ar pūlēm, grūtībām atnākt.

2. Ar sliktu zirgu atjāt.

Avoti: ĒiV

atklemperēt   apv.

1. Lēnā gaitā, ar pūlēm, grūtībām atbraukt, atnākt.

Avoti: ĒiV

atklemst   apv.

1. Ar grūtībām atnākt.

Avoti: KiV

atklenderēt   apv.

1. Klaiņojot atkļūt.

Avoti: KiV

atklenkāt   apv.

1. Klibojot atnākt.

Avoti: EH

atkleperēt   apv.

1. Ar grūtībām atnākt vai atbraukt (ar sliktu zirgu vai pa sliktu ceļu).

Avoti: EH

atklepot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Klepojot izdabūt, izvadīt (no elpvada).

// intrans. Klepojot atbrīvoties no krēpām elpvadā.

Avoti: LLVV

atklepoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Klepojot atbrīvoties no tā, kas iekļuvis, iestrēdzis elpvadā.

Avoti: LLVV

atkležot   apv.

1. Ar grūtībām vai neveikli (neizveicīgi) atvilkties.

Avoti: EH

atklibāt   apv.

1. Atklibot.

2. Ilgāku laiku klibot.

Avoti: KiV

atklibināt   apv.

1. Kustinot (kratot u. tml.) dabūt vaļā.

Avoti: EH

atklibot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Klibojot atnākt šurp; klibojot atnākt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Klibot šurp.

Avoti: LLVV

atklīdenis   -ņa, v.; niev.

1. Cilvēks, kas atklīdis no kādas (parasti tālas, arī nezināmas) vietas.

Avoti: LLVV

atklidzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.; pareti.

1. Atvirzīties šurp sīkiem, skanīgiem soļiem (parasti par zirgu).

2. apv. Atklibināt.

Avoti: LLVV, EH

atkliedēt   apv.

1. Saplacināt naglas aso galu.

Avoti: EH

atkliegt   -kliedzu, -kliedz, -kliedz, pag. -kliedzu; trans.

1. Ļoti skaļā balsī atbildēt.

// intrans.

2. apv. Ilgāku laiku, daudz kliegt, parasti sāpēs.

Avoti: LLVV, KiV

atkliegties   -kliedzos, -kliedzies, -kliedzas, pag. -kliedzos; refl.

1. Kliedzot atbildēt, atsaukties uz saucienu.

Avoti: LLVV

atkliekt   apv.

1. Atkliegt.

Avoti: EH

atkliekties   apv.

1. Atkliegties.

Avoti: EH

atkliest   apv.

1. Atšķirt, atlocīt, atsegt.

2. Ar sitienu atbildēt uz sitienu.

Avoti: EH

atklimpāt   apv.

1. Lēnā gaitā, ar pūlēm, grūtībām atbraukt, atnākt.

Avoti: ĒiV

atklimpāties   apv.

1. Lēnā gaitā, ar pūlēm, grūtībām atbraukt, atnākt.

Avoti: ĒiV

atklimst   apv.

1. Atskanēt, atbalsoties.

Avoti: KV

atklimstēt   apv.

1. Atklimst.

Avoti: ME

atklimt   apv.

1. Paklupt, nokrist.

Avoti: EH

atklinkāt   apv.

1. Lēnā gaitā, ar pūlēm, grūtībām atbraukt, atnākt.

2. Lieliem soļiem atnākt; klibojot atnākt.

Avoti: ĒiV, EH

atklinkāties   apv.

1. Lēnā gaitā, ar pūlēm, grūtībām atbraukt, atnākt.

Avoti: ĒiV

atkliņģāt   apv.

1. Atkliņģot.

Avoti: EH

atkliņģot   apv.

1. Lēnām, nevīžīgi atnākt.

Avoti: EH

atkliņķēt   apv.

1. Atdarīt (durvis), nospiežot (uz leju) roktura mēlīti, kliņķi.

Avoti: ViV

atklīst   -klīstu, -klīsti, -klīst, pag. -klīdu; intrans.

1. Klīstot atklāt, atnākt šurp; klīstot atkļūt, atnākt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Klīst šurp.

// pārn. Izplatoties atkļūt (par ziņām, valodām).

// pārn. Par skaņām.

2. pareti. Klīstot atšķirties (no kā); noklīst.

Avoti: LLVV

atklomburēt   apv.

1. Streipuļojot atnākt.

Avoti: EH

atkluburēties   apv.

1. Ar pūlēm atvilkties.

Avoti: ME

atkluburot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Atklumburot.

Avoti: LLVV

atklūgāt   apv.

1. Lempīgi, stīvi atnākt.

2. Pinot grozu nostiprināt vertikālās klūgas pie pamatnes klūgām.

Avoti: EH

atkluinīt   apv.

1. Neveikli, brīžiem klibojot, atnākt; atklibot.

Avoti: ViV

atklukstēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz klukstēt (par vistu).

2. Klukstot atsaukties.

Avoti: KiV, EH

atklumburēt   apv.

1. Steidzīgi un streipuļojot atnākt.

2. Pa sliktu ceļu atbraukt.

Avoti: EH

atklumburot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, grīļīgā gaitā atklāt šurp; neveiklā, grīļīgā gaitā atklāt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

atklumzāt   apv.

1. Neveikli atnākt, tuvoties.

Avoti: EH

atkluncēties   apv.

1. Atklibot šurp.

Avoti: ME

atklunkurēt   apv.

1. Lēni, neveikli, ar pūlēm, grūtībām atnākt; atklibot.

Avoti: ViV

atklunkurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Atklumburot.

Avoti: LLVV

atklupinēt   apv.

1. Bieži klūpot, atkļūt.

Avoti: KiV

atklupt   apv.

1. Klūpot un krītot (streipuļojot) atskriet.

2. Atkrist, atstreipuļot.

Avoti: EH

atklurģēt   apv.

1. Neveikli, klibojot atnākt; atklibot.

Avoti: ViV

atkļaut   apv.

1. Atcirst pretī; uz cirtienu atbildēt ar cirtienu.

Avoti: ME

atkļauties   apv.

1. Atbalstīties; izstiepjoties atgulties.

Avoti: ME, VeAT

atkļūdīties   apv.

1. Atklīst, nonākt pa apkārtceļu.

Avoti: ME

atkļūdošana   inf.

1. Procedūra programmas sastādīšanas vai shēmas izstrādāšanas gaitā pieļauto kļūdu atrašanai, lokalizēšanai un novēršanai, ko parasti veic ar datoru.

Attālā atkļūdošana— programmu atkļūdošana, ko veic no attālā termināļa.

Avoti: ZTV

atkļūdot   inf.

1. Konstatēt, uzmeklēt un likvidēt kļūdas programmās.

Avoti: TkDB

atkļūdotājs   inf.

1. Programma, kas izstrādāta, lai atkļūdotu citu programmu, ļaujot programmētājam soli pa solim virzīties cauri pārbaudāmajai programmai, izpētot datus un tādus pārraudzības objektus kā, piem., mainīgo vērtības.

Avoti: D3

atkļūt   -kļūstu, -kļūsti, -kļūst, pag. -kļuvu; intrans.

1. Atvirzīties šurp; atvirzīties, ierasties (kur, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

atknābāt   apv.

1. Daudzkārt knābājot atbrīvot (mezglu, saiti).

Avoti: EH

atknabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; apv.

1. Atknibināt.

Avoti: EH

atknaibīt   apv.

1. Vietām nolobīt, nokniebt.

Avoti: EH

atknakstīties   apv.

1. Beigt jokoties, ķircināties, amizēties.

Avoti: EH

atknāpt   apv.

1. Noknābt.

Avoti: EH

atknibināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Knibinot dabūt vaļā atraisīt (piemēram, ko sasietu).

// imperf. Knibināt vaļā.

2. Knibinot atdalīt.

Avoti: LLVV

atkniebt   -kniebju, -knieb, -kniebj, pag. -kniebu; trans.

1. Kniebjot atdalīt; nokniebt.

Avoti: LLVV

atkniebties   apv.

1. Kniebt līdz apnikumam.

Avoti: ME

atkniedēt   apv.

1. Piekniedēt.

Avoti: ME

atknīpēt   apv.

1. Atbrīvot pārceļot (ko) projām.

Avoti: EH

atknubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atknibināt.

Avoti: LLVV

atknopēt   apv.

1. Atkņopēt.

Avoti: EH

atknopēties   apv.

1. Atpogāties.

Avoti: EH

atkņibināt   apv.

1. Atknibināt.

Avoti: EH

atkņopēt   apv.

1. Attaisīt (apģērba) āķi.

Avoti: KiV

atkņopēties   apv.

1. Atpogāties; pogāt līdz apnikumam.

Avoti: ME

atkņopkāt   apv.

1. Attaisīt spiedpogu.

Avoti: KiV

atkņubināt   apv.

1. Atknibināt.

Avoti: ME

atkņubrināt   apv.

1. Atknibināt.

Avoti: EH

atkodas   apv.

1. Apkosti, nokosti gabali.

Avoti: ME

atkodējs   apv.

1. Burvestības noņēmējs; atbūrējs.

Avoti: TlV

atkodelēt   apv.

1. Aizkost, nokost, aizskrubināt, noskrubināt, aizgrauzt, nograuzt.

Avoti: EH

atkodēšana   val.

1. Kodētas informācijas pārveidošana sākotnējā formā; kodēšanai pretējs process.

Avoti: VsV

atkodis   apv.

1. Atkarpe.

Avoti: ME

atkoizāt   apv.

1. Atnākt (parasti lieliem, neveikliem soļiem).

Avoti: ĒiV

atkolīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz lielīt, slavināt.

Avoti: KiV

atkomandēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atsūtīt komandējumā (uz kurieni).

2. sar. Likt, lai atnāk, atbrauc (kur, uz kurieni, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

atkopšana

1. Darbība, process --> atkopt.

2. inf. Saglabājamās informācijas atjaunošana pēc datora kļūmes novēršanas; šaurākā nozīmē - datu bāzes rekonstrukcija, izmantojot, piem., dublētājkopijas vai modificētu ierakstu bloku kopijas.

Avoti: ZTV

atkopt   -kopju, -kop, -kopj, pag. -kopu; trans.; pareti.

1. Uzbarot (novārgušo, panīkušo); panākt, ka atgūst spēku, veselību.

Avoti: LLVV

atkopties   -kopjos, -kopies, -kopjas, pag. -kopos;

1. Refl. --> atkopt.

// pareti. Pēc panīkuma atgūt iepriekšējo stāvokli (par tīrumiem, pļavām, dārziem u. tml.).

// pārn. Atgūt labklājību, panākt uzplaukumu (parasti pēc materiālu grūtību pārvarēšanas).

// apv. Atgūt spēkus, atveseļoties, atspirgt.

Avoti: LLVV, EH

atkorāt   apv.

1. Saplaisāt (par maizes garozu).

Avoti: EH

atkorgāt   apv.

1. Saplaisāt (par maizes garozu).

Avoti: EH

atkorķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Attaisīt (ko aizkorķētu).

Avoti: LLVV

atkortelēties   apv.

1. Pārcelties ar iedzīvi (šurp, uz šejieni).

Avoti: ViV

atkost   -kožu, -kod, -kož, pag. -kodu;

1. trans. Kožot atdalīt; nokost.

// imperf. Kost nost.

2. intrans.; pareti. Aizsargāties ar kodienu; iekost pretī.

3. intrans.; pareti; sar. Atkosties (2).

4. žarg. Atšifrēt (ko); atklāt (kāda nodomus).

5. žarg. Saprast.

Avoti: LLVV

atkosties   -kožos, -kodies, -kožas, pag. -kodos; refl.

1. parasti 3. pers. No lietošanas kļūt neasam.

2. sar. Atriebties, atdarīt (parasti, pasakot ko dzēlīgu).

// pārn. Būt par cēloni kam nevēlamam.

Avoti: LLVV

atkošļāt   apv.

1. Atkodelēt.

Avoti: EH

atkraistīt   apv.

1. Nosmalstīt.

Avoti: EH

atkrākt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz krākt.

Avoti: KiV

atkrākt   apv.

1. Atklepot.

Avoti: EH

atkrākties   apv.

1. Mirstot pēdējo reizi iekrākties.

2. Pietiekoši atpūsties (nicīgi).

Avoti: EH

atkrāmēt   apv.

1. Kraujot novietot (atpakaļ, nost no kā u. tml.).

Avoti: ĒiV

atkrāmēties   apv.

1. Ar visu iedzīvi doties (šurp, atpakaļ u. tml.).

Avoti: ĒiV

atkrampēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Attaisīt (ko aizkrampētu).

Avoti: LLVV

atkrampis   apv.

1. Atkarpe uz dzelzs duramā rīka.

Avoti: ME

atkramšāt   apv.

1. Kaut ko smagu atnest, atvilkt.

Avoti: EH

atkramt   apv.

1. Atkalst.

Avoti: EH

atkrante   apv.

1. Krasta nogāze.

Avoti: EH

atkrāpt   apv.

1. Atmānīt, pierunājot nākt atpakaļ.

2. Mānot dabūt nost.

3. Mānoties atņemt.

Avoti: EH

atkrāsošana

1. Krāsas noņemšana.

2. ķīm. tehnol. Tehnoloģiska operācija, ar ko panāk apstrādājamā materiāla krāsas izzušanu, piem., dzelzs savienojumu piemaisījumu radītās nevēlamās stikla krāsainības novēršanu.

Avoti: ZTV

atkrāsot

1. Noņemt krāsu.

Avoti: PP, T

atkrāsotājs   med.

1. Balinātājs līdzeklis.

Avoti: TM

atkrāsoties

1. Attīrīties no krāsām.

Avoti: PP, T

atkraste

1. Jūras piekrastes zona, kas sākas no jūras krasta un turpinās dziļjūrā, un kurā notiek saimnieciskā darbība.

atkrāt   apv.

1. Ietaupīt, atlicināt, nolikt malā.

Avoti: ME

atkratīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Pakratot atvirzīt nost (no kā).

// pārn. Ar pūlēm atvairīt (piemēram, nepatīkamas domas, jūtas).

2. apv. Kratot nopurināt.

3. apv. Ilgāku laiku, daudz kratīt (piemēram, salmus).

Avoti: LLVV

atkratīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Tikt vaļā, atbrīvoties, izvairīties (no kā nevēlama, nepatīkama).

2. Izteikt noraidošu, izvairīgu attieksmi.

3. Braucot (parasti pa nelīdzenu ceļu), atkļūt.

Avoti: LLVV

atkraukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Kraukājot izdabūt (ko) no rīkles.

// intrans. Atkraukāties.

Avoti: LLVV

atkraukāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Kraukājot atbrīvoties no tā, kas iekļuvis rīklē.

Avoti: LLVV

atkraut   -krauju, -krauj, -krauj, pag. -krāvu; trans.

1. Kraujot novietot atstatu, nost (no kā).

// imperf. Kraut nost.

2. Kraujot novietot atpakaļ, iepriekšējā vietā.

// imperf. Kraut atpakaļ.

3. apv. Ilgāku laiku, daudz kraut.

Avoti: LLVV, KiV

atkrauties   apv.

1. Atgaiņāties.

Avoti: EH

atkrava   apv.

1. Vecu, nederīgu lietu kaudze; vecas grabažas.

Avoti: KV

atkravām   apv.

1. Ļoti daudz.

Avoti: MiV

atkravas

1. Atkritumi, krāmi.

Avoti: Sen

atkravāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Kravājot novietot atstatu, nost (no kā).

// imperf. Kravāt nost.

2. Kravājot atgādāt šurp; kravājot atgādāt (uz kurieni, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

atkravāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ar visu iedzīvi doties šurp; ar visu iedzīvi ierasties (parasti jaunā dzīves vietā).

Avoti: LLVV

atkrecēt   apv.

1. Nokasīt, kasot nolobīt, noplēst.

Avoti: EH

atkreiliski   apv.

1. Otrādā, pretējā kārtībā.

Avoti: EH

atkrejot   apv.

1. Atdalīt krējumu no piena.

Avoti: BB

atkrekojumi   apv.

1. Atkrepas.

Avoti: EH

atkrekstēties   -krekstos, -kreksties, -krekstas, pag. -krekstējos; refl.

1. Krekstot atbrīvoties no tā, kas iekļuvis rīklē; atkrekšķēties.

Avoti: LLVV

atkrekšķēties   -krekšķos, -krekšķies, -krekšķas, pag. -krekšķējos; refl.

1. Krekšķot atbrīvoties no tā, kas iekļuvis rīklē; atkrekstēties.

Avoti: LLVV

atkremties   apv.

1. Atspiesties.

Avoti: EH

atkrenkstēt   apv.

1. Klepojot izspļaut, izklepot.

Avoti: EH

atkrepas   apv.

1. Gļotas, krēpas (klepojot).

Avoti: EH

atkrēpošana   med.

1. Krēpu izdalīšanās klepojot.

Atkrēpošanas līdzekļi— vielas, kas veicina krēpu izdalīšanos.

Avoti: VE

atkrēpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Klepojot izdabūt (ko) no elpvada (kopā ar krēpām).

// intrans. Atkrēpoties.

Avoti: LLVV

atkrēpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Klepojot atbrīvoties no krēpām elpvadā.

Avoti: LLVV

atkrēsloties   apv.

1. Mest ēnu, atspoguļoties, rādīties.

Avoti: ME

atkribināt   apv.

1. Atknibināt, atlupināt; atkrubināt.

Avoti: ViV

atkrīčolēt   apv.

1. Atskriet ar skrituļslidām.

Avoti: EH

atkriet   apv.

1. Atsmelt.

Avoti: EH

atkrisnis   apv.

1. Nokritušais, atkritumi.

Avoti: ME

atkrisnītis   apv.

1. Dem. --> atkrisnis.

Avoti: ME

atkrist   -krītu, -krīti, -krīt, pag. -kritu; intrans.

1. Atdalīties un nokrist nost.

// imperf. Krist nost.

2. Pārtraukt sakarus, sadarbību (ar ko); novērsties (no kādas sabiedrības grupas, kustības, pasākuma).

3. parasti 3. pers. Kļūt liekam, nevajadzīgam; arī izzust.

// sar. Netikt veiktam; nenotikt.

4. parasti 3. pers.; sar. Tikt (kādam labumam, ienākumam, peļņai).

5. Atmuguriski krītot, pēkšņi nonākt sēdus vai guļus stāvoklī; pēkšņi atsēsties, atgulties (nespēkā, nogurumā).

// sar. Atgulties (parasti uz neilgu laiku), lai atpūstos.

6. Krītot nonākt (iepriekšējā vietā).

7. parasti 3. pers. Strauji (parasti ar troksni) atvērties, attaisīties vaļā.

8. žarg. Nākt pie prāta, atgūt saprašanu.

Avoti: LLVV, SLG

atkristies   parasti 3. pers., -krītas, pag. -kritās; refl.; pareti.

1. Pazemināties (parasti par ūdens līmeni); nokristies.

Avoti: LLVV

atkristīt   žarg.

1. Atšķaidīt (alkoholisku dzērienu) ar ūdeni.

Avoti: SLG

atkrišana

1. jūrn. Novirzīšanās no vēja.

2. rel. Saistību pārtraukšana ar baznīcu, korporāciju, partiju.

Avoti: KV

atkritalas   apv.

1. Atkritas, atkritumi.

Avoti: KV

atkritas   apv.

1. Atkritalas, atkritumi.

Avoti: ME

atkritējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas pārtraucis sakarus, sadarbību (ar ko); cilvēks, kas novērsies (no kādas sabiedrības grupas, kustības, pasākuma).

Avoti: LLVV

atkritība   apv.

1. Neuzticība.

Avoti: VL10

atkritīgs   apv.

1. Neuzticīgs.

Avoti: EH

atkritne   inf.

1. Ikona, kas displeja ekrānā norāda, kur tiek uzglabātas atmestās datnes, kuras var tikt atjaunotas vai arī pilnīgi likvidētas.

Avoti: D3

atkritulis   apv.

1. Atkritējs.

Avoti: ME

atkritumi   -u, v.; parasti dsk.

1. Lietošanai nederīgas atliekas, paliekas (no kā).

2. Ražošanas procesā radušies pārpalikumi, ko var izlietot tālākai pārstrādei.

Atkritumu apsaimniekošana— atkritumu savākšana (tai skaitā atkritumu vākšana, šķirošana un sajaukšana, lai tos pārvadātu), uzglabāšana, pārkraušana, pārvadāšana, pārstrāde (tai skaitā atkritumu sadedzināšana, iegūstot enerģiju, iekārtās, kuru pamatdarbība nav atkritumu sadedzināšana), reģenerācija un apglabāšana (tai skaitā sadedzināšana sadzīves atkritumu sadedzināšanas iekārtās), šo darbību pārraudzība, kā arī atkritumu apglabāšanas vietu ierīkošana un pārstrādes objektu vai iekārtu uzturēšana un aprūpe pēc to slēgšanas.

Atkritumu pārstrādes objekts— ražošanas komplekss vai iekārta, ar kuras palīdzību tiek veikta atkritumu pārstrāde.

Atkritumu poligons— speciāli ierīkota un aprīkota atkritumu apglabāšanas vieta, kurā tiek nodrošināti normatīvajos aktos noteiktie vides aizsardzības pasākumi.

Atkritumu radītājs— fiziskā vai juridiskā persona, kuras darbība rada atkritumus vai kura veic atkritumu sajaukšanu vai citas darbības, kā rezultātā mainās atkritumu sastāvs un īpašības.

Atkritumu uzglabāšana— atkritumu glabāšana tam speciāli piemērotās un aprīkotās vietās to turpmākai pārstrādei vai apglabāšanai (izņemot īslaicīgu uzglabāšanu mazāk par trim mēnešiem to rašanās, šķirošanas un savākšanas vietās daudzumos, kas nerada kaitējumu videi vai draudus cilvēku veselībai).

Avoti: LLVV

atkritumprodukti   -u, vsk. atkritumprodukts, -a, v.

1. Atkritumi, atlikumi, kas rodas kādā ražošanas procesā.

2. novec. Lopbarībai noderīgie produkti, kas rodas kā blakusprodukti līdztekus citu (pārtikas) produktu ražošanai, gk. lauksaimniecības produkcijas pārstrādāšanā.

Avoti: LLVV, LxE

atkritumsaimniecība

1. Sistēmas un procesi, ko izmanto uzņēmumi un organizācijas, lai samazinātu atkritumus vai to glabāšanas izmaksas, vai arī lai nodrošinātu to atkārtotu izmantošanu pēc papildu apstrādes.

Avoti: TvV

atkritumvads

1. Stāvvads daudzstāvu ēkā, atkritumu nogādei konteinerā.

Avoti: PP, T

atkritumvedējs

1. Specializēts transportlīdzeklis atkritumu pārvadāšanai.

Avoti: ZTV

atkritumvedis

1. Atkritumvedējs.

Avoti: ZTV

atkritumvielas   -u, vsk. atkritumviela, -as, s.

1. Vielmaiņas procesā radušās vielas, ko organismā tālāk neizmanto.

Avoti: LLVV

atkroķēt   apv.

1. Atbīdīt (ar koku, kruķi u. tml.).

Avoti: ViV

atkroķēties   apv.

1. Atdarīties, atskrūvēties u. tml.

Avoti: ViV

atkrubināt   apv.

1. Atknibināt, atlupināt.

Avoti: ViV

atkruities   apv.

1. Lēnām, ar pūlēm atnākt.

Avoti: EH

atkruķēt   apv.

1. Atbīdīt (ar koku, kruķi u. tml.); atkroķēt.

Avoti: ViV

atkrusīties   apv.

1. Atkārtoti kristīties atgriežoties bijušajā ticībā.

Avoti: EH

atkrustošana   -as, s.; biol.

1. Pirmās paaudzes hibrīda krustošana ar vienu no vecākformām.

Avoti: ĢT

atkūdināt   apv.

1. Kūdot sanaidot, izšķirt.

Avoti: EH

atkūdīt   apv.

1. Kūdot panākt, ka atnāk, ierodas.

Avoti: EH

atkūdīties   apv.

1. Lēnām atnākt šurp.

Avoti: EH

atkuģot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Braucot ar kuģi, atkļūt šurp; braucot ar kuģi, atkļūt (kur, pie kā u. tml.); atbraukt (par kuģi).

Avoti: LLVV

atkūjāt   apv.

1. Atnākt, balstoties uz nūjas.

Avoti: ĒiV

atkūkāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kūkot (par dzeguzi).

2. Neatlaidīgi censties pierunāt, ietekmēt.

3. Ilgāku laiku, daudz klanīt (galvu).

Avoti: KiV

atkūkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; pareti.

1. Atsaukties ar kūkošanu.

Avoti: LLVV

atkūkot   apv.

1. Lēnām atnākt.

Avoti: EH

atkūkoties   apv.

1. Atsaukties uz kūkošanu ar kūkošanu.

Avoti: EH

atkukt   apv.

1. Atbalstīties (uz elkoņiem).

Avoti: EH

atkukulis   apv.

1. Ciema kukulis (maize, gaļa utt.), ko deva līdzi kāzu viesiem prombraucot.

Avoti: KV

atkūlējs   apv.

1. Klaušu rijas kūlēja vietnieks.

Avoti: KV

atkūleņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; pareti.

1. Kūleņojot atkļūt šurp; kūleņojot atkļūt (kur, pie kā u. tml.).

// imperf. Kūleņot šurp.

Avoti: LLVV

atkūlības   apv.

1. Svētki pēc kulšanas beigām.

Avoti: KV

atkulinēt   apv.

1. Pārvarot šķēršļus ierasties.

Avoti: EH

atkulinēties   apv.

1. Pārvarot šķēršļus ierasties.

Avoti: EH

atkūls   apv.

1. Atkūlības.

Avoti: EH

atkulkstīt   apv.

1. Pārāk spēcīgi kulstot linus tos sabojāt.

Avoti: EH

atkulstīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kulstīt (linus).

Avoti: KiV

atkult   apv.

1. Atstrādāt pie kulšanas darbiem.

2. Ilgāku laiku, daudz kult.

3. niev. Nopērt; arī piekaut.

Avoti: ĒiV, KiV

atkulties   -kuļos, -kulies, -kuļas, pag. -kūlos; refl.; sar.

1. Ar pūlēm, pārvarot kavēkļus, atkļūt šurp, ierasties (kur, pie kā u. tml.) - parasti no attālas vietas.

2. Atklīst, atklaiņot.

3. apv. Kult līdz apnikumam.

Avoti: LLVV, ME

atkuļāt   apv.

1. Atkārtoti atsist, atdaudzīt, sitot dabūt iepriekšējo stāvokli, sitot atjaunot.

Avoti: ME

atkūļāt   apv.

1. Atkuļāt - atkārtoti atsist, atdaudzīt, sitot dabūt iepriekšējo stāvokli, sitot atjaunot.

Avoti: ME

atkumerēt   apv.

1. Atvilināt.

Avoti: EH

atkumis   apv.

1. Atliecies atpakaļ.

Avoti: EH

atkumt   apv.

1. Atgumt.

Avoti: EH

atkumu   apv.

1. Atpakaļ atliekts.

Avoti: ME

atkūņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Lēnā, neveiklā gaitā atkļūt šurp; lēnā, neveiklā gaitā atkļūt (kur, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

atkūpēt   parasti 3. pers., -kūp, pag. -kūpēja; intrans.; pareti.

1. Kūpot atvirzīties šurp (līdz kādai vietai) - par dūmiem, putekļiem.

Avoti: LLVV

atkupināt   apv.

1. Ļaut sarūgt (pienam).

Avoti: ME

atkūpināt   apv.

1. Smēķējot vai kūpinot attālināt.

Avoti: EH

atkūpināties   apv.

1. Smēķējot vai kūpinot atgaiņāties.

Avoti: EH

atkupt   apv.

1. Sarūgt (par pienu).

Avoti: EH

atkurēties   apv.

1. Izdegt, būt tuvu izdegšanai.

Avoti: ME

atkurst   apv.

1. Paklausīt.

2. Saprast, attapties, atcerēties.

Avoti: LE, EH

atkurtēt   apv.

1. Izkurtēt.

Avoti: EH

atkurtība   apv.

1. Paklausība.

Avoti: EH

atkurtīgs   apv.

1. Paklausīgs.

Avoti: EH

atkusa   apv.

1. Atkusnis.

Avoti: KV

atkusenis   ģeol.

1. Nesasalušas grunts iecirknis mūžīgā sasaluma apgabalā; sastopams arī zem lielām ūdenstilpēm un pastiprinātas pazemes ūdeņu cirkulācijas vietās.

Avoti: ZTV

atkusināt   apv.

1. Atkausēt.

Avoti: ME

atkusnis   -šņa, v.

1. Silts laiks (ziemā vai agrā pavasarī), kad kūst sniegs un ledus.

Avoti: LLVV

atkusonis   apv.

1. Atkusnis.

Avoti: ME

atkust   -kūstu, -kūsti, -kūst, pag. -kusu; intrans.

1. parasti 3. pers. Siltuma iedarbībā mazināties, izbeigties sasalumam (piemēram, augsnē).

2. parasti 3. pers. Kūstot pazust (no kādas virsmas) - par ledu, sniegu; nokust.

3. Kļūt maigākam; zaudēt skarbumu, īgnumu (piemēram, par cilvēku, seju).

Avoti: LLVV

atkustēt   -kustu, -kusti, -kust, pag. -kustēju; intrans.; pareti.

1. Atiet, atvirzīties nost (sānis).

2. apv., iron. Lēnām atnākt.

Avoti: LLVV, KiV

atkustēties   -kustos, -kusties, -kustas, pag. -kustējos; refl.

1. Atkustēt.

Avoti: LLVV

atkusums   -a, v.

1. parasti vsk. Rezultāts --> atkust (1).

2. parasti vsk. Rezultāts --> atkust (2).

3. Atkususi vieta.

Avoti: LLVV

atkušņains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds (laiks, laika posms), kam raksturīgi bieži atkušņi.

Avoti: LLVV

atkuzāties   apv.

1. Ar grūtībām, pārvarot šķēršļus atnākt.

Avoti: EH

atkvēlināšana

1. Materiāla termiskā apstrāde, kurā iegūst pareizi veidotu, līdzsvarotu struktūru - materiālu atbrīvo no iekšējiem spriegumiem, samazina tā cietību un palielina plastiskumu.

Difūzijas atkvēlināšana— atkvēlināšana, kurā novērš lietu metālu ķīmisko nevienmērību - lējumu karsē līdz augstai temperatūrai, iztur un dzesē gaisā.

Grafitizācijas atkvēlināšana— atkvēlināšana, kurā baltā čuguna lējumu karsē līdz augstai temperatūrai un ilgstoši iztur, lai dzelzs karbīds sairtu un veidotos pārslveida grafīts; grafitizācijas atkvēlināšana ir kaļamā čuguna ražošanas pamatā.

Izotermiskā atkvēlināšana— leģētu tēraudu atkvēlināšanas veids - tēraudu pēc karsēšanas mazliet atdzesē, izotermiski iztur sāls vannās, kur pilnīgi notiek struktūras pārvērtības, un atdzesē gaisā.

Nepilnā atkvēlināšana— auksti deformētu instrumentu tēraudu termiskā apstrāde, lai uzlabotu apstrādājamību ar griešanu un palielinātu plastiskumu.

Pilnā atkvēlināšana— konstrukcijas tēraudu termiskās apstrādes veids - tēraudu karsē virs atbilstošās kritiskās temperatūras un kopā ar krāsni lēni atdzesē; notiek pilnīga fāžu pārkristalizācija, un materiāls iegūst lielu plastiskumu.

Rekristalizācijas atkvēlināšana— atkvēlināšana, kurā auksti deformētiem metāliem, tos karsējot virs rekristalizācijas temperatūras, noņem uzkaldi.

Avoti: ZTV

atkvēlināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; tehn.

1. Termiski apstrādājot, pakāpeniski atdzesēt (metālu), lai stabilizētu (tā) struktūru.

Avoti: LLVV

atkvēpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Ar kvēpināšanu atdzīt, atgaiņāt nost (no kā).

Avoti: LLVV

atķaulēt   apv.

1. Atdauzīt; atsist.

Avoti: ViV

atķaulēties   apv.

1. Atdauzīties; atsisties.

Avoti: ViV

atķecinēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ķiķināt.

Avoti: KiV

atķēdēt   novec.

1. Atbrīvot no ķēdes; atāķēt.

Avoti: Lo

atķegot   apv.

1. Atnākt; atbēgt.

Avoti: ViV

atķeipt   apv.

1. Atpūsties, kļūt veselam.

Avoti: ME

atķeiriski   apv.

1. Otrādi nekā parasts.

Avoti: KV

atķekoties   apv.

1. Aizstāvēties, cīnīties ar pārspēku.

Avoti: EH

atķeksēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.; sar.

1. Atzīmēt (piem., sarakstā, tekstā ar ķeksīti).

Avoti: MLVV

atķellāties   apv.

1. Ar pūlēm, pa sliktu (dubļainu) ceļu atbraukt.

Avoti: EH

atķemmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ķemmējot atvirzīt (matus) nost (sānis, atpakaļ); atsukāt.

Avoti: LLVV

atķēmoties   apv.

1. Apnicīgi muļķīgi uzvesties, smieklīgi, nepatīkami.

Avoti: EH

atķeparāties   apv.

1. Atķepuroties.

Avoti: EH

atķēpt   apv.

1. Atķeipt.

Avoti: EH

atķepurāties   apv.

1. Censties atkal tikt uz kājām.

Avoti: EH

atķepurot   apv.

1. Ķepuroties šurp, tipināt šurp.

Avoti: ME

atķepuroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ķepurojoties atvirzīties šurp; ķepurojoties atvirzīties (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

2. apv. Aizstāvēties, atgaiņāties.

3. apv. Atķepurāties.

Avoti: LLVV, EH

atķērdēt   apv.

1. Atbrīvot no ķēdes.

Avoti: ViV

atķerība   apv.

1. Apķērība.

Avoti: EH

atķērība   apv.

1. Apķērība.

Avoti: ViV

atķerīgs   apv.

1. Apķērīgs.

Avoti: EH

atķērīgs   apv.

1. Apķērīgs.

Avoti: ViV

atķērkt   -ķērcu, -ķērc, -ķērc, pag. -ķērcu; intrans.

1. Ar ķērcienu atsaukties (par dzīvnieku).

// trans.; sar. Ķērcošā balsī, nelaipni, dusmīgi atbildēt.

Avoti: LLVV

atķerrāties   apv.

1. Atķellāties.

Avoti: EH

atķert   -ķeru, -ķer, -ķer, pag. -ķēru; trans.; sar.

1. Atģist, atjēgt, aptvert; atdabūt vietā.

2. Ātri papildināt, turpināt (pārtraukto sarunu, stāstījumu, domu).

3. apv. Saķert, satvert (ko krītošu).

4. apv. Atpazīt.

Avoti: LLVV, TlV, KiV, EH

atķerties   -ķeros, -ķeries, -ķeras, pag. -ķēros; refl.; sar.

1. Atģisties, atjēgties, attapties.

2. apv. Atdurties (pret ko) un aizķerties.

Avoti: LLVV, ĒiV

atķest   apv.

1. Atsteigties.

Avoti: EH

atķibināt   apv.

1. Atdalīt, atšķirt.

Avoti: EH

atķibināties   apv.

1. Atrisināties, atirt.

Avoti: EH

atķibt   apv.

1. Atķibināties.

Avoti: EH

atķidināties   apv.

1. Atbrīvoties no dadžiem.

Avoti: EH

atķīlēt   apv.

1. Atbrīvot no ķīļiem.

2. Ar ķīli atdauzīt kokam mizu.

Avoti: EH

atķīls   apv.

1. Nasks, izveicīgs, uzmanīgs; vērīgs, ņiprs, čakls.

Avoti: NeV

atķīlums   apv.

1. Žiglums, izveicīgums.

Avoti: NeV

atķīpāt   apv.

1. Ar pūlēm atraisīt.

Avoti: EH

atķuidīt   apv.

1. Dabūt prom, attālināt.

Avoti: ME

atķūtāt   apv.

1. Atnākt šurp.

Avoti: EH

atlabēties   apv.

1. Atveseļoties, atlabt.

Avoti: ĒiV

atlabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Labinot atdabūt, ataicināt (uz kurieni, pie kā u. tml.).

2. Ar laipnību panākt, ka vairs nedusmojas.

Avoti: LLVV

atlabināties   apv.

1. Atkal kļūt labi, likt salabt, izlīgt mieru.

Avoti: ME

atlabot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Panākt, ka atgūst iepriekšējo (labo) stāvokli.

Avoti: LLVV

atlaboties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Atlabt (1).

Avoti: LLVV

atlabt   -labstu, -labsti, -labst, pag. -labu; intrans.

1. Kļūt veselākam, veselam; atveseļoties, atspirgt (pēc kādas slimības).

2. reti. Kļūt labvēlīgāk noskaņotam, laipnākam.

Avoti: LLVV

atlābt   apv.

1. Atlabt (1).

Avoti: EH

atlādēt   apv.

1. Nolādēt, lādot nogādāt pie malas.

Avoti: ME

atlādzīt   apv.

1. Attīt, atbrīvot.

Avoti: EH

atlāgadīšana   apv.

1. Atlīdzināšana, atlīdzinājums, atmaksa.

Avoti: ME

atlaice   novec.

1. Pagarinājums; atlikšana uz vēlāku laiku.

Avoti: Lo

atlaicīt   novec.

1. Atlikt uz vēlāku laiku.

Avoti: Lo

atlaida   -as, s.

1. apv. Atlaidies laiks, atkusnis.

2. apv. Atvaļinājums.

3. rel. Romas katoļu baznīcas izsniegta atbrīvošana no tās uzliktā laicīgā soda jeb gandarīšanas par grēkiem; indulgence.

Avoti: KV, TK-80

atlaidas   -u, s.; rel.

1. Grēku piedošana (katoļu baznīcā).

2. Draudzes svētki (katoļu baznīcā), kas saistīti ar iespēju iegūt grēku piedošanu.

Avoti: LLVV, EH

atlaide   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Cenas pazeminājums (pārdodot preci); nolaide.

2. Uzdevumu, pienākumu, prasību samazinājums.

Avoti: LLVV

atlaidelēties   apv.

1. Šurp un turp lidinoties tuvināties.

Avoti: EH

atlaidenis   apv.

1. Atlaidies laiks, atkusnis.

2. Atvaļinājums.

3. Grēku atlaišana.

Avoti: ME

atlaidens   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (sniegs, arī ledus), kas kūstot kļuvis mīksts, kas ir atlaidies.

Avoti: LLVV

atlaides   apv.

1. Atlaidas.

Avoti: EH

atlaidi   novec.

1. Atlaida.

Avoti: KV

atlaidība   apv.

1. Piekāpība, pieļāvība.

Avoti: ME

atlaidienis   apv.

1. Atlaidiens.

Avoti: EH

atlaidiens   apv.

1. Aužamos stāvos ar vienu paņēmienu uz priekšu pavilktais velku garums.

Avoti: LE

atlaidīgs   apv.

1. Piekāpīgs.

Avoti: LV93

atlaidināšana

1. Darbība, process --> atlaidināt.

2. tehn. Rūdīta tērauda termiskā apstrāde - karsēšana, izturēšana un dzesēšana -, samazinās iekšējie spriegumi, cietība un stiprība, bet palielinās stigrība.

Augstā atlaidināšana— rūdītu, atbildīgu detaļu termiskā apstrāde, karsējot līdz 500-600 Celsija grādu temperatūrai, - pilnīgi izzūd iekšējie spriegumi, palielinās stigrība, mazliet pazeminās cietība un stiprība.

Vidējā atlaidināšana— rūdītu atsperu tēraudu termiskā apstrāde (350-500 Celsija grādu), lai panāktu visaugstāko elastības robežu.

Zemā atlaidināšana— rūdītu instrumentu apstrāde, karsējot līdz 220-250 Celsija grādu temperatūrai, pēc izturēšanas un atdzesēšanas instruments saglabā lielu cietību, pieaug stigrība.

3. pārt. Sasaldēto pārtikas produktu atkausēšana.

Avoti: ZTV

atlaidināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pakāpeniski atkausēt (ko sasalušu); ļaut, lai atkūst.

2. tehn. Apstrādāt (tēraudu), lai tas iegūtu lielāku izturību, plastiskumu, triecienstingrību.

3. Padarīt mīkstu (metālu), neasu (asmeni).

Avoti: LLVV

atlaidīt   apv.

1. Kādu laiku ļaut vienmērīgi atdzist.

Avoti: EH

atlaidnis   apv.

1. Atlaidies laiks, atkusnis.

2. Atvaļinājums.

3. Grēku atlaišana.

Avoti: ME

atlaids   ek.; novec.

1. Atlaide.

Avoti: Ztv1

atlaidums   apv.

1. Atmata.

2. Atlaide.

Avoti: ViV, Lo

atlaidums   apv.

1. Atmata.

2. Atlaide.

Avoti: ViV, Lo

atlaigoties   apv.

1. Liegties (ko darīt), negribēt.

2. Žēloties.

Avoti: EH

atlaiks   apv.

1. Atliekas, paliekas, pārpalikums.

Avoti: EH

atlaipot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Laipojot atnākt šurp; laipojot atnākt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Laipot šurp.

Avoti: LLVV

atlaist   -laižu, -laid, -laiž, pag. -laidu;

1. trans. Pārstāt turēt (rokās, ar rokām); laižot vaļā, atņemt (rokas no kā).

// imperf. Laist vaļā.

2. trans. Padarīt vaļīgāku (ko cieši savilktu).

// pareti. Atbrīvot no saspringta stāvokļa.

// sar. Atgriezt, atskrūvēt vaļīgāk (piemēram, uzgriezni).

3. trans. Atļaut iet, doties prom (kur, uz kurieni, pie kā u. tml.).

4. trans. Atbrīvot (no darba, pienākumiem); atcelt (no amata).

5. trans. Atbrīvot (no soda, maksājumiem u. tml.).

Atlaist grēkus— piedot grēkus.

// sar. Samazināt (maksājumu, summu).

6. trans.; sar. Atsūtīt (piemēram, vēsti, ziņu).

7. intrans.; sar. Ātri atbraukt, atjāt u. tml.

8. apv. Atvērt (durvis).

Avoti: LLVV, KnG, KnV

atlaisties   -laižos, -laidies, -laižas, pag. -laidos; refl.

1. parasti 3. pers. Laižoties atkļūt šurp (par putniem, kukaiņiem).

2. Atlidot (2).

Avoti: LLVV

atlaisties   -laižos, -laidies, -laižas, pag. -laidos; refl.

1. Novietoties guļus stāvoklī (parasti uz muguras); atgulties.

2. Atšķirties (par tādiem, kas saķērušies); tikt atslābinātam (par ko savilktu).

3. parasti 3. pers. Kļūt siltākam, iestājoties atkusnim (par laiku).

// pārn. Mazināties, atslābt (par dusmām).

4. Pārtraukt (pasākumu, darbu u. tml.), atteikties (no iecerēm).

// parasti ar negāciju. Nelikt mieru, neatkāpties.

Avoti: LLVV, KnV

atlaistīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz laistīt.

2. Atšķaidīt ar ūdeni.

Avoti: KiV, EH

atlaišana   jur.

1. Atlaišana no darba - darba līguma izbeigšana likumdošanā noteiktajos gadījumos.

Avoti: JtV1

atlaizīt   apv.

1. Nolaizīt.

Avoti: EH

atlaizīties   apv.

1. Krietni laizīties.

Avoti: EH

atlaiža   apv.

1. Atlaida (3).

Avoti: Lo

atlaižamkoks   apv.

1. Aužamo stāvu piederums - apdarināts koks, ar kuru pavirza uz priekšu velku veltni.

Avoti: ViV

atlaižas   -u, vsk. atlaiža, -as, s.; rel.

1. Atlaidas (1).

Avoti: LLVV

Atlaka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LC

atlakstīt   apv.

1. Ar lēcienu atvirzīties līdz kādai vietai.

2. Ilgāku laiku, daudz lēkāt.

Avoti: KiV

atlakt   apv.

1. Nodzert (daļu).

Avoti: ME

atlakties   apv.

1. Dzert, tempt līdz apnikumam (par suņiem, kaķiem).

Avoti: ME

atlamāt   apv.

1. Izlamāt.

2. Lamāties pretī.

Avoti: KiV, ME

atlamāties   apv.

1. Ilgāku laiku nepārtraukti lamāties.

Avoti: EH

atlampačot   novec.

1. Atnākt smagiem, neveikliem soļiem; atlumpačot.

Avoti: LV93

atlampāt   apv.

1. Neveikli un lēnām atnākt.

Avoti: EH

atlampot   apv.

1. Atblandīties, atklejot.

Avoti: ME

atlangars   apv.

1. niev. Sliņķis, klaidonis.

2. Palīgs; palīgstrādnieks.

Avoti: ViV

atlangāt   apv.

1. Atlamāt.

Avoti: EH

Atlanta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Atlanta"), Džordžijas štata administratīvais centrs, 456000 iedzīvotāju (2014. g.), dibināta 1847. g.

Atlantas latviešu kopiena— latviešu kopiena ASV Džordžijas štatā, Atlantas pilsētā, izveidojusies 20. gs. 60. gadu sākumā, bet 70. gados saruka, 80. gados Atlantā dzīvoja tikai ~50 sabiedriski aktīvu latviešu, kas uzturēja sakarus ar latviešu organizācijām ASV.

2. Apdzīvota vieta ASV ("Atlanta"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LģE, LE1

atlanti   arhit.

1. Vertikāli balsti vīriešu figūru veidā, kas balsta antablementu.

Avoti: SV69

Atlantīda   mit.

1. Teiksmaina zeme, milzīga sala Atlantijas okeānā, par ko minēts Platona rakstos; Zevs sodīja Atlantīdas iedzīvotājus atlantus par viņu augstprātību un lepnību, nogremdējot salu okeānā.

Avoti: SV08

Atlantija   vietv.

1. sar. Atlantijas okeāns.

Atlantijas okeāns— otrs lielākais (aiz Klusā okeāna) pasaules okeāns, platība - 76,76 miljoni kvadrātkilometru, par dienvidu daļas robežlīniju pieņemta 60 grādu dienvidu paralēle.

Atlantijas harta— ASV prezidenta F. D. Rūzvelta un Lielbritānijas premjerministra V. Čērčila deklarācija, parakstīta 1941. g. 14. augustā uz kuģa Atlantijas okeānā ar nolūku saskaņot abu valstu politiku 2. pasaules kara laikā.

Atlantijas slieksnis— okeāna dibena pacēlums starp Grenladi, Islandi, Farēru un Šetlendu salām, veido robežu starp Atlantijas un Ziemeļu Ledus okeānu, dziļums - ~600 m.

Atlantijas valnis— vācu nocietinājumu līnija gar Atlantijas okeāna krastu 2. pasaules kara laikā.

Avoti: LģE, LE1, PZT, LEV

Atlantijas-Baltijas

1. Atlantijas-Baltijas rase - lokālā rase, pieder pie lielās eiropeīdās rases ziemeļu zara, kam raksturīga ļoti gaiša matu, ādas un acu pigmentācija, samērā garš, taisns deguns, mērena gargalvība, liels augums.

Avoti: PZT

Atlantiksitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Atlantic City"), Ņūdžersijas štatā, 39500 iedzīvotāju (2015. g.), viens no lielākajiem kūrortiem pasaulē.

Avoti: LEV, WA16, LpA

atlantisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir saistīts ar Atlantijas okeānu, attiecas uz to.

Atlantiskais laiks— pēcleduslaikmeta klimata periods pirms 7500-4700 g.

Avoti: LLVV, ZTV

atlantisks   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Ļoti spēcīgs (spēka ziņā līdzīgs grieķu mīta varonim milzim Atlantam).

Avoti: LLVV

atlantisms

1. Politiska teorija, kas pēc 2. pasaules kara pamatoja ASV un Rietumeiropas valstu ciešas sadarbības nepieciešamību.

Avoti: SV99

atlantoaksiāls   med.

1. Attiecīgs uz atlantu un ass skriemeli jeb epistrofeju.

Avoti: TM

atlantodidīms   med.

1. Kroplis ar vienu ķermeni, vienu kaklu un divām galvām.

Avoti: TM

atlanto-okcipitāls   med.

1. Attiecīgs uz atlantu un pakauša kaulu.

Avoti: TM

atlantookcipitāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz atlantu un pakauša kaulu.

Avoti: MSV

atlantozaurs

1. Ļoti liels (ap 30 m garš) fosils rāpulis, kas dzīvoja mezozoja otrajā pusē; pieder pie dinozauru grupas; tam bija garš kakls, gara aste un ļoti mazs galvaskauss.

Avoti: SV69

atlantrops

1. Stāvusejošā cilvēka pasuga ("Homo erectus mauritanicus"); atklājis franču paleontologs K. Arambūrs 1954-55 Alžīrijā ~400 tk g. vecos pleistocēna nogulumos.

Avoti: LPE

Atlants

1. mit. Milzis jeb titāns sengrieķu mitoloģijā; Zevs to sodījis, likdams uz pleciem turēt debess jumu.

2. astr. Saturna pavadonis ("Atlas"), vidējais attālums no planētas - 137700 km, izmēri - 32 km.

Avoti: SV99, ZvD-203-25

atlants   -a, v.

1. Ģeogrāfijas, vēstures vai citu karšu sistemātisks sakopojums.

Avoti: LLVV, TM

atlants   -a, v.

1. arhit. Vertikāls balsts atlētiskas vīrieša figūras veidā.

2. anat. Pirmais kakla skriemelis, kas savienots ar pakauša kaulu.

Avoti: LLVV

atlāpīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz lāpīt.

Avoti: KiV

atlāpīties   apv.

1. Pārvarēt savu nogurumu (lietojot alkoholu paģiru mazināšanai).

Avoti: EH

atlāpot   apv.

1. Atblandīties, atklejot.

Avoti: ME

atlapot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atdalīt lapas (augiem).

2. Pašķirt (grāmatu u. tml.) atpakaļ.

Avoti: LLVV, LV93

atlas   novec.

1. Atlass 1.

Avoti: SW78

atlas   novec.

1. Atlass 2.

Avoti: SW78

atlasas   apv.

1. Tas, kas paliek pāri labāko atlasot.

Avoti: KV

atlase   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> atlasīt (1); atlasīšana.

// pareti. Izlase.

2. lopk. Mērķtiecīga pārojamo dzīvnieku izvēle, lai iegūtu pēcnācējus ar vēlamajām īpašībām.

Grupu atlase— pārojamo dzīvnieku atlase, kurā noteiktas kvalitātes vaislinieču grupas apkalpošanai izvēlas vairākus vaisliniekus.

Heterogēnā jeb neviendabīgā atlase— pēc selekcijas īpašībām atšķirīgu pārojamo dzīvnieku izvēle; šās atlases galējās formas ir krustošana un hibridizācija.

Homogēnā jeb viendabīgā atlase— pēc selekcijas īpašībām līdzīgu pārojamo dzīvnieku izvēle; šās atlases galējā forma ir inbrīdings.

Individuālā atlase— katrai mātītei piemērota vaislinieka izvēle.

Koriģējošā atlase— pārojamo dzīvnieku izvēle ar mērķi novērst kāda vecāka kļūdas un trūkumus.

3. inf. Formatēšanai vai rediģēšanai izgaismota teksta vai grafikas daļa displeja ekrānā.

Avoti: LLVV, ZTV, D3

atlase   apv.

1. Atvase.

Avoti: KiV

atlasināt   apv.

1. Likt lasīt iemācīto (tekstu).

Avoti: ME

atlasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Šķirojot atdalīt (no kopuma).

// sar. Izraudzīt, izvēlēties (cilvēkus).

2. novec. Lasīt priekšā (uzdoto, iemācīto).

Avoti: LLVV

Atlass   vietv.

1. Atlasa kalni - kalnu sistēma Āfrikas ziemeļrietumos (angļu val. "Atlas"), Marokā, Alžirijā, Tunisijā, lokveidā stiepjas ~2000 km gar Vidusjūras piekrasti, platums - ap 300 km, augstākā virsotne - Tubkals (4165 m); sastāv no grēdām, starpkalnu plato un līdzenumiem.

Augstais Atlass— kalnu grēda Atlasa rietumos ("Haut Atlas"), garums - ~700 km, rietumu daļā augstums - 3000-4000 m (augstākā virsotne - Tubkals - 4165 m), austrumos - līdz 1500 m.

Tella Atlass— kalnu grēdas Atlasa ziemeļos, Alžīrijā un Tunisijā, gar Vidusjūras krastu.

Avoti: LģE, PZT

atlass   -a, v.

1. Audums (parasti zīda) ar gludu, spīdīgu labo pusi.

2. apv. Auduma raksts, kur audumu sējuma pamatrūtiņā ikviens diegs krustojas tikai vienu reizi.

Avoti: LLVV

atlass   novec.

1. Atlants (karšu apkopojums).

Avoti: Lo

atlašāt   apv.

1. Atlešāt.

Avoti: EH

atlatviskot   apv.

1. Atgūt vai iegūt latviskumu, iemācoties valodu, apgūstot tradīcijas, vēsturi u. tml. zināšanas.

2. Atsvešināt no latviskā.

Avoti: NeV, LV93

atlaucenēt   apv.

1. Atķemmēt atpakaļ, saglaust atpakaļ.

2. Uzrotīt.

Avoti: ME

atlaucēt   apv.

1. Atķemmēt atpakaļ, saglaust atpakaļ.

2. Uzrotīt.

Avoti: ME

atlaucēties   apv.

1. Atkarāties.

Avoti: ME

atlaucīt   apv.

1. Atķemmēt atpakaļ, saglaust atpakaļ.

2. Uzrotīt.

Avoti: ME

atlauķēt   apv.

1. Atbīdīt, atvirzīt galvassegu (no pieres).

Avoti: KiV

atlaulāt   apv.

1. Šķirt laulību.

Avoti: KiV

atlaulāties   apv.

1. Izšķirties (ar vīru, sievu).

Avoti: ĒiV

atlaulība   apv.

1. Laulības šķiršana.

Avoti: ĒiV

atlaupeņi   apv.

1. Zemnieku ēdiens ziemā no putraimiem un kartupeļiem, ar nelielu gaļas piedevu.

Atlaupeņu zupa— gaļas zupa ar ar putraimiem un kartupeļiem.

Avoti: VV

atlaupiņi   apv.

1. Atlaupeņi.

Avoti: VV

atlaupīt   apv.

1. Lobot atdalīt.

Avoti: KiV

atlaupīties   apv.

1. Atlobīties.

Avoti: ViV

atlaupt   apv.

1. Plaši atvērt (acis).

Avoti: EH

atlauzīt   apv.

1. Vairākkārt pārņemt ar trulām, smeldzošām sāpēm (parasti kaulus).

2. Atkārtoti vai vairākus objektus nolauzt.

Avoti: KiV, EH

atlauzt   -laužu, -lauz, -lauž, pag. -lauzu; trans.

1. Laužot dabūt vaļā, attaisīt (piemēram, ko aiznaglotu, aizslēgtu).

// imperf. Lauzt vaļā.

2. Laužot atdalīt (daļu no veselā).

// imperf. Lauzt nost; nolauzt.

3. Ar spēku atliekt atpakaļ (kāda rokas).

Avoti: LLVV

atlauzties   -laužos, -lauzies, -laužas, pag. -lauzos; reti.

1. parasti 3. pers. Neviļus, nejauši tikt atlauztam.

2. Pārvarot pretestību (parasti, laužoties cauri drūzmai), atkļūt šurp; pārvarot pretestību (parasti, laužoties cauri drūzmai), atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Lauzties šurp.

Avoti: LLVV

atlaužas   apv.

1. Atlūzas.

Avoti: ME

atlaužņi   apv.

1. Atlūzas.

Avoti: ME

atlavīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Paslepus atnākt, atskriet šurp; paslepus atnākt, atskriet (kur, pie kā u. tml.).

// imperf. Lavīties šurp.

2. apv. Aizlavīties, slepeni aiziet.

Avoti: LLVV, ME

atlece   mil.

1. Iespējamā lodes vai šāviņa virziena maiņa, tiem saduroties ar šķērsli.

Avoti: MIL

atlēcība   apv.

1. Elastīgums.

Avoti: ME

atlēciens   -a, v.

1. Vienreizēja darbība --> atlēkt (1); atgrūdiens (no kā) lēciena sākumā.

Atlēciena galds— tramplīna daļa, no kuras izdara atlēcienu.

Avoti: LLVV

atlēcīgs   novec.

1. Tāds, kas labi atdalās (atlec).

2. Elastīgs, atsperīgs.

Avoti: KV

atlecināt   apv.

1. Atvasināt.

2. Panākt, ka atlobās.

Avoti: ME, ViV

atledošana

1. Darbība, process --> atledot.

2. av. Lidmašīnu atledošana - lidaparāta korpusa atbrīvošana no apledojuma, ko veic īpaši iekārtotos laukumos lidostās īsi pirms lidojuma sākuma; lidaparāta korpusu apsmidzina ar siltu, glikolu saturošu līdzekli, lai atbrīvotu no ledus, sniega un sarmas.

Avoti: IZ-77-8

atledot

1. Atkausēt, atbrīvot no ledus.

Avoti: LV93

atleinot   apv.

1. Šūpojoties, grīļojoties atvilkties.

Avoti: ME

atleja   apv.

1. Atteka (upes).

Avoti: EH

atlejamsiers   apv.

1. Siers, kura sagatavošana norit ar šķidrās masas liešanu traukos sastingšanai.

Avoti: BB

atlējums   -a, v.

1. Lējums.

2. poligr. Priekšmetu atdarināšana ar plūstošu un ātri sacietējošu vielu palīdzību.

Avoti: LLVV, GV

atlēkšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Lēkšiem atkļūt šurp; lēkšiem atkļūt (kur, pie kā u. tml.).

// imperf. Lēkšot šurp.

Avoti: LLVV

atlēkt   -lecu, -lec, -lec, pag. -lēcu; intrans.

1. Ar lēcienu attālināties, atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

2. parasti 3. pers. Atšķelties, atkrist nost (piemēram, no tā, ko kulsta, skalda u. tml.).

3. parasti 3. pers.; sar. Tikt (kādam labumam, ienākumam, peļņai u. tml.); atkrist (4).

4. parasti 3. pers. Atsitoties, tiekot sistam (pret ko), strauji atvirzīties nost (atpakaļ).

5. Lecot atkļūt šurp; lecot atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Lēkt šurp.

6. parasti 3. pers. Strauji atvērties.

7. apv. Atlidot, atlaisties.

Avoti: LLVV

atlēkties   -lecos, -lecies, -lecas, pag. -lēcos; refl.; reti.

1. Atlēkt (1).

2. Lēkt līdz apnikumam, kamēr vairs nespēj.

3. Atlēkt (4).

4. sar.; reti. Atsisties (4).

Avoti: LLVV

atlēktne   novec.

1. Tramplīns.

Avoti: Lo

atleku   apv.

1. Atsevišķi, atdalīti.

Avoti: EH

atlenkt   apv.

1. Atnākt ar līkumu (lēnām).

2. Atbildēt.

Avoti: ME

atlēpāt   apv.

1. Neveikli kustoties atnākt.

Avoti: EH

atleskāt   apv., nevēl.

1. Atnākt; atloskāt.

Avoti: ĒiV, ViV

atlešāt   apv.

1. Dzēst.

2. Atšķaidīt, atsvabināt.

Avoti: EH

atlētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Vingrojumu kopums, kuri attīsta spēku un veiklību.

Avoti: LLVV

atlētiski   apst.

1. Atlētisks.

Avoti: LV87

atlētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Muskuļots, ar spēcīgu uzbūvi (par ķermeni, tā daļām); plecīgs, muskuļots, ar spēcīgu ķermeņa uzbūvi un lielu fizisko spēku (par cilvēku).

2. Saistīts ar atlētiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

atlētiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> atlētisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

atlētisms

1. Spēka vingrojumu sporta veids, kurā ar vingrojumu palīdzību tiek veicināta muskuļota auguma un labas stājas izveidošanās; kultūrisms; bodibildings.

Avoti: PP, Wi, LE1

atlēts   -a, v.

1. Sportists, kas nodarbojas ar vieglatlētiku vai smagatlētiku.

Avoti: LLVV

atlēvarot   apv.

1. Atblandīties, atklaiņot.

Avoti: ĒiV

atlēzins   apv.

1. Slīps, stāvs, kraujš, atkarīgs.

Avoti: ME

Atli   mit.

1. Ģermāņu un skandināvu varoņeposa tēls, kura vēsturiskais prototips ir huņņu vadonis Atila.

Avoti: Mit

atlican   apv.

1. Papilnam, bagātīgi, pietiekami.

Avoti: ME

atlicējs   novec.

1. Burtlicis, kas nodarbināts ar tipogrāfiskā materiāla izjaukšanu un atlikšanu.

Avoti: KV

atlicen   apv.

1. Papilnam, bagātīgi, pietiekami.

Avoti: ME

atlicenis   apv.

1. Atlikums; palieka.

Avoti: EH

atlicens   apv.

1. Papilnam, bagātīgi, pietiekami.

Avoti: ME

atlicin   apv.

1. Papilnam, bagātīgi, pietiekami.

Avoti: ME

atlicinājums

1. Rezultāts --> atlicināt.

atlicināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atstāt, saglabāt, pataupīt (daļu no kopuma).

2. Atrast, iedalīt, izbrīvēt (laiku).

Avoti: LLVV

atlidenēt   apv.

1. Atlidot.

Avoti: ME

atlidināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.; reti.

1. Lidinoties atkļūt šurp; lidinoties atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Lidināties šurp.

Avoti: LLVV

atlidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. parasti 3. pers. Lidojot atkļūt šurp (par putniem un kukaiņiem); lidojot atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.); atlaisties.

// imperf. Lidot šurp.

2. Pienākt (par lidaparātiem).

3. parasti 3. pers. Ātri atvirzīties šurp pa gaisu (piemēram, par šāviņiem, mestiem priekšmetiem).

4. parasti 3. pers. Atplūst šurp, kļūt dzirdamam (par skaņām).

// pārn. Ļoti ātri atkļūt, kļūt zināmam (par vēstīm, ziņām).

Avoti: LLVV

atlīdze   novec.

1. Speciāla atlīdzība par konkrētu publiskas apvienības pakalpojumu.

Avoti: TV

atlīdzēt   apv.

1. Atlīdzināt.

Avoti: ME

atlīdzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Tas, ar ko tiek atlīdzināts, samaksāts (par ko); samaksa.

Avoti: LLVV, JtV

atlīdzinājums   -a, v.; reti.

1. Atlīdzība.

Avoti: LLVV

atlīdzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atdot atpakaļ (parādu): samaksāt (piemēram, par zaudējumu), atdot ko līdzvērtīgu (zaudētā vietā); atmaksāt.

// intrans. Samaksāt (par darbu, pakalpojumu u. tml.).

// intrans. Gandarīt.

Avoti: LLVV

atlīdzīt   apv.

1. Atlīdzināt, atmaksāt, atdarīt.

Avoti: EH

atliecināties   apv.

1. Pateicoties liecinieku liecībām atbrīvoties.

Avoti: EH

atliedēt   apv.

1. Lietū atmiekšķēt.

Avoti: EH

atliegties   apv.

1. Atsacīties, atteikties, noliegt.

2. Atraidīt, liegt, nedot.

Avoti: ME, EH

atliekām   apv.

1. Atlikām.

Avoti: ME

atliekas   -u, vsk. atlieka, -as, s.

1. Tas, kas saglabājies, palicis pāri pēc (kā) bojā ejas, iznicināšanas; paliekas.

Avoti: LLVV

atlieks   apv.

1. Atliekas, paliekas, pārpalikums.

Avoti: ME

atliekt   -liecu, -liec, -liec, pag. -liecu; trans.

1. Liecot pavērst, parasti sānis, uz augšu (kā malu, galu).

2. Iztaisnot (ko saliektu, salocītu u. tml.).

Avoti: LLVV

atliekties   -liecos, -liecies, -liecas, pag. -liecos;

1. Refl. --> atliekt (1).

2. Refl. --> atliekt (2).

Avoti: LLVV

atliekums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atliekt (1); atliektā daļa.

2. apv. Kauta lopa mazvērtīgās daļas (iekšas, kājas, galva); liekumi.

Avoti: LLVV, VV

atlielīties   apv.

1. Uz lielīšanos atbildēt ar lielīšanos.

Avoti: EH

atliesēties   apv.

1. Novājēt.

Avoti: EH

atliet   -leju, -lej, -lej, pag. -lēju; trans.

1. Noliet (daļu šķidruma no kā).

2. Ieliet (atpakaļ).

3. Izgatavot (ko) no šķidras masas (piemēram, no izkausēta metāla), ielejot masu veidnē; izliet.

4. žarg. Stāstīt nepatiesību.

Avoti: LLVV, Žrg

atlieties   apv.

1. Liet līdz apnikumam; savstarpēji aplaistīties.

Avoti: ME

atligas   apv.

1. Atkusnis.

Avoti: EH

atlīgāt   apv.

1. Līgojot atnākt.

Avoti: KiV

atlīgot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Līgojoties atvirzīties šurp; līgojoties atvirzīties (kur, pie kā u. tml.).

// imperf. Līgot šurp.

2. parasti 3. pers. Atplūst, atviļņot šurp (par skaņām).

Avoti: LLVV

atlīgoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Atlīgot (1).

Avoti: LLVV

atlīgt   -līgstu, -līgsti, -līgst, pag. -līgu; trans.; reti.

1. Salīgstot, vienojoties paturēt sev (daļu).

2. Vienoties par darba līguma pārtraukšanu.

3. Atjaunot pajukušās attiecības.

Avoti: LLVV, EH

atlija   -as, s.; parasti vsk.

1. Jūras viļņu saplakšana pēc vētras.

Avoti: LLVV

atlikām   apst.; pareti.

1. Atliku likām, ļoti daudz, vairāk nekā vajadzīgs.

Avoti: LLVV

atlikas   -u, vsk. atlika, -as, s.; reti.

1. Atlikumi, pārpalikumi.

Avoti: LLVV

atliknis   poligr., novec.

1. Burtliča salikuma novilkumi rindu skaita kontrolēšanai.

Avoti: GV

atlikšana

1. Paredzētā pasākuma pārcelšana uz vēlāku laiku.

Avoti: JūVM

atlikt   -lieku, -liec, -liek, pag. -liku; trans.

1. Novietot, nolikt nost (sānis, pie malas u. tml.).

2. Nolikt, novietot atpakaļ (iepriekšējā vietā).

3. Pārcelt (uz citu reizi, vēlāku laiku).

Avoti: LLVV

atlikt   parasti 3. pers., -liek, pag. -lika; intrans.

1. Palikt pāri, saglabāties (par daļu no kā - pēc pārējā izlietošanas, bojā ejas).

2. parasti savienojumā ar nenoteiksmi. Būt tikai vienai iespējai (ko darīt).

Avoti: LLVV

atlīkt   apv.

1. Atliekties.

Avoti: EH

atlikties   -liekos, -liecies, -liekas, pag. -likos; refl.

1. Atgulties, lai atpūstos (parasti uz neilgu laiku).

Avoti: LLVV

atlikties   parasti 3. pers., -liekas, pag. -likās; refl.; sar.

1. Atlikt 2(1).

2. Atlikt 2(2).

Avoti: LLVV

atliku   apst.

1. Savienojumā ar "likām": vairāk, nekā vajadzīgs; pārpilnam.

Avoti: LLVV

atlikums   -a, v.

1. Tas, kas atlicis (pēc pārējā izlietošanas, izdošanas); pārpalikums.

Sausais atlikums— vielas daudzums, kas paliek pāri pēc pilnīgas izžāvēšanas.

// parasti dsk. Atliekas.

2. parasti vsk.; mat. Starpība starp dalāmo un dalītāja reizinājumu ar nepilno dalījumu.

Atlikumu klase (pēc moduļa m)— visu to veselo skaitļu kopa, kurus dalot ar doto veselo skaitli m (moduli; m>=2), iegūst vienu un to pašu atlikumu.

Avoti: LLVV, ZTV

atlīmēt

1. Atdalīt (ko pielīmētu).

Avoti: PP, T

atlīmēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Atdalīties (no kā) - par ko pielīmētu.

2. Atnākt vaļā (par ko salīmētu, aizlīmētu).

Avoti: LLVV

atlingot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. trans. Atmest.

2. intrans.; sar. Ātri atnākt, atskriet.

Avoti: LLVV

atlipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Dabūt nost (ko pielipušu, pielipinātu, pielīmētu).

2. Dabūt vaļā (ko salipinātu, salipušu, salīmētu).

Avoti: LLVV

atlipīt   apv.

1. Raiti atskriet.

Avoti: EH

atlipt   parasti 3. pers., -līp, pag. -lipa; intrans.

1. Atdalīties (no kā) - par ko pielipušu, pielipinātu, pielīmētu.

2. Atvērties vaļā (par ko salipušu, salīmētu, aizlīmētu).

Avoti: LLVV

atlīst   -lienu, -lien, -lien, pag. -līdu; intrans.

1. Lienot atkļūt šurp (par rāpuļiem, tārpiem, arī par kukaiņiem); lienot, rāpojot atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Līst šurp.

2. sar. Lēni, klusi (arī slepeni) ejot, atkļūt šurp.

Avoti: LLVV

atlīt   parasti 3. pers., -līst, pag. -lija; intrans.

1. Ielīt, salīt (atpakaļ).

2. Nolīt nost, izlīt (par daļu no kā).

3. Pēc lietus kļūt mīkstam, stipri dubļainam (par ceļu, augsni); atmiekšķēties.

Avoti: LLVV

atlivaine   apv.

1. Pīpe (smēķēšanai) ar dobumu apakšā, kur uzkrājas tabakas eļļa.

Avoti: EH

Atlizzen   vietv., vēst., vācu val.

1. Leču muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Zūru pagastā.

Avoti: KV

atlobans   apv.

1. Tāds, kas viegli atlobās, atdalās.

Avoti: KV

atlobene   med.

1. Dzemdes gļotāda.

Avoti: TM

atlobīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Lobot atdalīt, noņemt (kā virskārtu); nolobīt.

2. Lobot (ko nost), atsegt.

Avoti: LLVV

atlobīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl --> atlobīt (1).

// pareti. Atlupt (par apmetumu, krāsu u. tml.).

2. Refl. --> atlobīt (2).

Avoti: LLVV

atlobt   -lobju, -lob, -lobj, pag. -lobu; intrans.; sar.

1. Ātri atskriet.

Avoti: LLVV

atloce   -es, dsk. ģen. -ču, s.; pareti.

1. Atloks.

Avoti: LLVV

atlocījums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> atlocīt (2).

2. Atlocītā vai atlocījusies mala (drānai, papīram u. tml.); atloks.

Avoti: LLVV

atlociņš   novec.

1. Dem. --> atloks.

Avoti: LV93

atlocis   apv.

1. Atloce.

Avoti: ME

atlocīt   -loku, -loki, -loka, pag. -locīju; trans.

1. Lokot atvērt (ko salocītu, ielocītu).

2. Atliekt atpakaļ (piemēram, drānas malu).

Avoti: LLVV

atlocīte

1. Dem. --> atloce.

Avoti: LV93

atlocīties   -lokos, -lokies, -lokās, pag. -locījos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> atlocīt (1).

2. parasti 3. pers.; pareti. Refl. --> atlocīt (2).

3. Atrotīt sev (parasti piedurknes).

4. parasti 3. pers. Lokoties atlīst (parasti par rāpuļiem, tārpiem).

Avoti: LLVV

atlodēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atdalīt (salodētas detaļas), izkausējot lodmetālu.

Avoti: LLVV

atlodēties   novec.

1. Atdalīties vai zaudēt elektrisko kontaktu lodējuma vietā.

Avoti: Lo

atlokapkakle

1. Atlokāma apkakle.

Avoti: PP, T

atlokapsegs   novec.

1. Apvalks ar atloku.

Avoti: Lo

atlokošana   tehnol.

1. Lokšņu štancēšanas operācija, kurā pa sagataves ārējo kontūru vai ap caurumu sagatavē izveido atloku.

2. Kalšanas operācija atloka izveidei.

Avoti: LPE, Tv01

atloks   -a, v.

1. Atlocīta, īpaši veidota atliekta mala (parasti apģērba gabaliem, apaviem).

2. Konstrukcijas elements detaļu savienošanai vai to malu izturības palielināšanai; neizjaucamā savienojumā to sametina, salodē, salīmē vai aizvalcē, izjaucamā - saskrūvē.

3. Caurules, vārpstas vai ieliktņa daļa plakana diska veidā ar caurumiem skrūvēm vai tapām.

4. Aplokšņu atlokāmā daļa.

Avoti: LLVV, ZTV, GV

Atlona   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Athlone"), Konahtas provincē, 20200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

atloskāt   apv.

1. Lēni, neveikli atnākt; arī nevīžīgi atnākt.

Avoti: ViV

atložņāt   apv.

1. Atkārtoti izložņāt (vai šurp un turp grozīties).

Avoti: EH

atlūgt   -lūdzu, -lūdz, -lūdz, pag. -lūdzu; trans.; reti.

1. Lūgt, lai ierodas (parasti ciemos).

2. Uz ielūgumu, uzlūgumu atbildēt ar ielūgumu, uzlūgumu; uzlūgt pretī.

Avoti: LLVV

atlūgties   -lūdzos, -lūdzies, -lūdzas, pag. -lūdzos; refl.

1. Izlūgties, lai atbrīvo (no kā); izlūgties, lai atļauj (ko nedarīt).

// novec. Iesniegt lūgumu, lai atbrīvo (no darba, ieņemamā amata).

Avoti: LLVV

atlūgumies   akuz. -os, instr. -os, dsk. -ies, akuz. -os, instr. -os, v.; pareti.

1. Atlūgums.

Avoti: LLVV

atlūgumos   akuz.

1. Atlūgumies.

Avoti: LV93

atlūgums   -a, v.

1. Rakstveida iesniegums, kurā izteikts lūgums atbrīvot no darba, ieņemamā amata.

Avoti: LLVV

atlūkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; reti.

1. Atskatīties (1).

2. Atskatīties (3).

Avoti: LLVV

atluksnāt   apv.

1. Sīkiem rikšiem atskriet.

Avoti: EH

atlukt   apv.

1. Atlocīties, karāties uz leju.

Avoti: ME

atlumpačot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Smagiem, neveikliem soļiem atnākt.

Avoti: LLVV

atlupcavāt   apv., iron.

1. Nopērt.

Avoti: KiV

atlupens   apv.

1. Atlobans.

Avoti: EH

atlupināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Lupinot atdalīt, noņemt (parasti kā virskārtu); lupinot atbrīvot (no kā).

Avoti: LLVV

atlupt   parasti 3. pers., -lūp, pag. -lupa; intrans.

1. Atdalīties, atlobīties nost (parasti par virskārtu).

Avoti: LLVV

atlupties   apv.

1. Atdauzīties.

Avoti: EH

atlustēties   apv.

1. Pietiekoši izpriecāties (izamizēties).

Avoti: EH

atlūzas   dsk., s.

1. Atlūzuši (kā) gabali; atliekas (piem., no avarējuša, bojāgājuša transportlīdzekļa).

Avoti: MLVV

atlūznis   novec.

1. Atlūza.

Avoti: Lo

atlūzt   parasti 3. pers., -lūst, pag. -lūza; intrans.

1. Lūstot atdalīties (no veselā) pavisam vai daļēji.

Avoti: LLVV

atlūzt   žarg.

1. Aizmigt (parasti alkohola reibumā vai aiz noguruma).

Avoti: SLG

atļauja   -as, s.

1. Pozitīva atbilde uz lūgumu, prasību.

2. Oficiāli apstiprinātas tiesības (ko darīt); dokuments, kas apliecina šādas tiesības.

Medību atļauja— dokuments, kas ļauj nomedīt vienu limitēto medījamo dzīvnieku atļaujā norādītajā vietā.

Avoti: LLVV, Vng

atļaut   -ļauju, -ļauj, -ļauj, pag. -ļāvu; trans.

1. Dot atļauju (ko darīt).

// pavēles izteiksmē, parasti savienojumā ar verbu nenoteiksmes formā. Lieto kā pieklājības formu, aizrādot, paziņojot (ko), pievēršot uzmanību (kam) u. tml.

2. parasti 3. pers., savienojumā ar verbu nenoteiksmes formā. Būt par cēloni labvēlīgiem apstākļiem.

Avoti: LLVV

atļauties   -ļaujos, -ļaujies, -ļaujas, pag. -ļāvos; refl.; trans.

1. parasti savienojumā ar verbu nenoteiksmes formā. Atļaut sev, dot iespēju sev īstenot (vēlēšanos, nodomu).

2. Iedrošināties (pateikt, darīt, rīkoties).

// savienojumā ar verbu nenoteiksmes formā. Lieto kā pieklājības formu, lai saviem vārdiem, arī rīcībai piešķirtu necilāku, pieticīgāku raksturu.

Avoti: LLVV

atļāva   apv.

1. Atļauja.

Avoti: ME

atļāve   apv.

1. Atļauja.

Avoti: KiV

atļekāt   apv.

1. Neveiklā gaitā atnākt; atļepatot (par dzīvniekiem).

Avoti: ViV

atļenkt   apv.

1. Atkarāties.

Avoti: ME

atļepāt   apv.

1. Neizveicīgi atnākt.

Avoti: EH

atļepatāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem atklāt (parasti par dzīvniekiem); atļēpot.

Avoti: LLVV

atļēpatot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem atklāt (parasti par dzīvniekiem); atļēpot.

Avoti: LLVV

atļepatot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem atklāt (parasti par dzīvniekiem); atļēpot.

Avoti: LLVV

atļepot   apv.

1. Atļepāt.

Avoti: EH

atļēpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem atklāt (parasti par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

atļerāt   apv.

1. Atļubt.

Avoti: EH

atļergāt   apv.

1. Atļubt.

Avoti: EH

atļergāties   apv.

1. Atmēdīties.

Avoti: EH

atļinkāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; intrans.; sar.

1. Atskriet (parasti par zaķi); atļipot.

Avoti: LLVV

atļipot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; sar.

1. Atskriet (parasti par zaķi); atļinkāt.

Avoti: LLVV

atļodzīties   apv.

1. Izkustēties.

2. Kļūt vaļīgam.

Avoti: EH

atļokāt   apv.

1. Atjāt (parasti bērnu valodā).

Avoti: KiV

atļubenis   apv.

1. Gļēvulis.

Avoti: ME

atļubt   novec.

1. Atļukt, noslīdēt uz leju.

Avoti: LV93

atļukšāt   apv., iron.

1. Sīkiem soļiem atskriet, atnākt.

Avoti: KiV

atļukt   parasti 3. pers., -ļūk, pag. -ļuka; intrans.; parasti divd. formā: atļucis;

1. Noslīdēt uz leju; noļukt.

Avoti: LLVV

atļupt   novec.

1. Atļukt, noslīdēt uz leju, noļukt.

Avoti: LV93

atļurbene

1. apv. Veca, novalkāta cepure.

2. apv. Sievišķie dzimumorgāni.

3. sar. Atskurbtuve.

Avoti: SLG

atļurbis   apv.

1. Veca, novalkāta cepure.

Avoti: EH

atļurkāt   apv.

1. Pārnākt ar izmirkušām pastalām vai nošļukušām biksēm.

Avoti: EH

atļuru   apv.

1. Brīvi nokarāties, atlocīties.

Avoti: EH

atļūt   apv.

1. Brīvi atkarāties atpakaļ vai uz sāniem.

Avoti: EH

atļuvis   apv.

1. Atlocījies uz sāniem.

Avoti: ME

atm   saīs.

1. Atmosfēra.

Avoti: Wi

ATM   saīs., inf.

1. Asinhronās pārsūtīšanas režīms - informācijas pārsūtīšanas metode, ko izmanto platjoslas ISDN tīklos (angļu "Asynchronous Transfer Mode").

Avoti: D3

atm.   saīs.

1. Atmosfēra; normālā (fizikālā) atmosfēra (ārpussistēmas spiediena mērvienība).

Avoti: i1

ātma   mit.

1. Vēdāntas filozofijā visaptverošais gars, augstākais Es jeb dvēsele; ātmans.

Avoti: SG

atmācība   novec.

1. Kvalifikācijas celšana, otrreizēja (atkārtota) apmācīšana.

Avoti: Lo

atmācīt   apv.

1. Vēlreiz mācīt iemācīto, atkārtot.

2. Atradināt.

Avoti: ME

atmagnetizācija   tehn.

1. Paliekošās magnetizācijas samazināšanās feromagnētiķī pēc ārējā magnētiskā lauka noņemšanas; pilnīgu a-u panāk, uzsildot magnētiķi virs Kirī punkta.

Adiabatiskā atmagnetizācija— vielas atdzesēšanas metode, ko lieto temperatūras iegūšanai zem 1 K.

Avoti: ZTV

atmagnetizēšana

1. Darbība, process --> atmagnetizēt.

2. fiz. Feromagnētisku ķermeņu paliekošās magnetizācijas samazināšana.

Atmagnetizēšanas faktors— fizikāls lielums, kas raksturo magnetizācijas samazināšanās atkarību no magnētiķa formas un izmēriem.

Atmagnetizēšanas koeficients— atmagnetizēšanas faktors.

Avoti: LPE, FF

atmagnetizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atņemt magnētiskās īpašības.

Avoti: LLVV

atmagnetizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> atmagnetizēt; zaudēt magnētiskās īpašības.

Avoti: LLVV

atmaidzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt maigāku, sirsnīgāku, arī pieļāvīgāku (piemēram, īgnu, skarbu cilvēku).

// reti. Piešķirt maigāku izteiksmi (balsij, sejai u. tml.).

Avoti: LLVV

atmaigs   apv.

1. Pusmiegs, miegains stāvoklis.

Avoti: ME

atmaigt   -maigstu, -maigsti, -maigst, pag. -maigu; intrans.

1. Zaudēt īgnumu, skarbumu un kļūt maigākam, sirsnīgākam, arī pieļāvīgākam.

Avoti: LLVV

atmailot   žarg.

1. Atrakstīt elektroniskā pasta vēstuli.

Avoti: SLG

atmainīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Mainot atgūt savā īpašumā (ko iepriekš apmainītu).

2. apv. Aizstāt, nomainīt (darbā).

Avoti: LLVV, KiV

atmainīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; pareti.

1. Pēc apmaiņas atdot atpakaļ iemainīto un atgūt savējo.

Avoti: LLVV

atmaiņa   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Darbība --> atmainīt, atmainīties.

Avoti: LLVV

atmaisīt   apv.

1. Gatavojot rudzu sējai, otrreiz uzart (zemi).

Avoti: KiV

atmaisīties   apv.

1. Atnākt, atklīst (bez noteikta mērķa).

Avoti: EH

atmaksa   -as, s.; parasti vsk.

1. Sods, atriebība.

2. Aizdevuma, parāda atdošana; atlīdzība, samaksa par ko (ar naudu vai materiālām vērtībām).

3. apv. Attieksme, parasti ļauna, pret kādu par viņa labo darbību.

Avoti: LLVV, KiV

atmaksāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju;

1. trans. Atdot atpakaļ (parasti aizdotu naudu).

2. intrans. Gandarīt (kādam par viņa darbību, attieksmi ar attiecīgu darbību, attieksmi).

// trans.

Avoti: LLVV

atmaksāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Dot ienākumus, kas sedz vai pārsniedz (piemēram, ražošanas, pirkšanas) izdevumus.

// sar. Būt izdevīgi (kam ko darīt).

Avoti: LLVV

atmala   apv.

1. Mala.

Avoti: ME

atmala   apv.

1. Malšanas atkritumi.

Avoti: ME

atmaldīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; reti.

1. Maldoties atkļūt šurp; maldoties atkļūt (kur, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

atmals   apv.

1. Apmālis 1.

Avoti: EH

atmalt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz malt.

Avoti: KiV

atmaļus   apv.

1. Nomaļus.

Avoti: EH

atmandoties   apv.

1. Uzzināt.

Avoti: EH

atmānīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ar mānīšanu, viltu atdabūt šurp; ar mānīšanu, viltu atdabūt (kur, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

atmanīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Sajust.

2. Atģist, aptvert.

Avoti: LLVV

atmanīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Paslepus (parasti, nogaidot izdevīgu brīdi) atnākt, arī atskriet šurp; paslepus (parasti, nogaidot izdevīgu brīdi) atnākt, atskriet (kur, pie kā, līdz kādai vietai u. tml.); atlavīties.

2. Paslepus (parasti, nogaidot izdevīgu brīdi) atiet, arī atskriet nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

ātmans   mit.

1. Klasiskajā indiešu metafizikā - Pasaiules Dvēsele, kas aptver un piepilda visu materiālo pasauli, kosmiskās patības Brahmana dzirksts.

2. Hinduismā un budismā - individuāla dvēsele kā dievišķā pasaules gara izpausme cilvēkā.

Avoti: MrJ, SV99

atmantot   apv.

1. Atgūt.

Avoti: TlV

atmaņa   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Samaņa.

Avoti: LLVV

atmaņāties   apv.

1. Atgūt samaņu.

Avoti: ME

atmārks   apv.

1. Atkārtota linu mērcēšana.

Avoti: EH

atmārkša   apv.

1. Atmiņa.

Avoti: ME

atmārkšīgs   apv.

1. Ar labu atmiņu apveltīts.

Avoti: ME

atmārša   apv.

1. Atmiņa.

Avoti: ME

atmaršēt

1. Atnākt, ejot vienmērīgā, noteiktā ritmā.

Avoti: PP, T

atmāršīgs   apv.

1. Ar labu atmiņu apveltīts.

Avoti: ME

atmasināt   apv.

1. Atmānīt, atvilināt.

Avoti: EH

atmaskojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atmaskot.

Avoti: LLVV

atmaskošana

1. Process --> atmaskot.

Avoti: PP, T

atmaskot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atklāt, pierādīt (ka kāds rīkojas noziedzīgi, ka kādam ir slepeni nodomi, plāni u. tml.).

Atmaskot sevi— negribot atklāt savu (parasti negatīvo) būtību (arī slēptu rīcību, nodomus).

Avoti: LLVV

atmaskoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; reti.

1. Refl. --> atmaskot.

Avoti: LLVV

atmāt   -māju, -māj, -māj, pag. -māju; intrans.

1. Atbildēt ar mājienu (parasti atvadoties).

2. Ar mājienu paust noraidījumu, noliegumu.

Avoti: LLVV

atmata   -as, s.

1. Neapstrādātas aramzemes platība (ko izmanto par dabiskajām ganībām vai arī nemaz neizmanto).

Avoti: LLVV

atmatains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas atstāts atmatā.

Avoti: LLVV

atmatene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases holobazīdijsēņu apakšklases rinda ("Agaricales").

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Agaricaceae") ar 13 ģintīm un 232 sugām, Latvijā konstatētas 7 ģintis un 39 sugas.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Agaricus"), 70 s., Latvijā konstatētas 16 s.

Cildenā atmatene— atmateņu suga ("Agaricus augustus").

Dižsporu atmatene— atmateņu suga ("Agaricus macrosporus").

Lauka atmatene— atmateņu suga ("Agaricus campester").

Meža atmatene— atmateņu suga ("Agaricus silvaticus").

Milzu atmatene— atmateņu suga ("Agaricus vaporarius").

Sarkstošā atmatene— atmateņu suga ("Agaricus haemorrhoidarius").

Asiņainā atmatene— sarkstošā atmatene.

Dārza atmatene— lauka atmatene.

Avoti: LLVV, LD

atmateņsēnes

1. Himēnijsēņu klases dzimta, augļķermeņi gaļīgi, lieli, ar vispārēju vai daļēju plīvuru, kas uz kātiņa atstāj gredzenu.

Avoti: PDE

atmatnieki

1. Jelgavas novada Zaļenieku pagasta apdzīvotās vietas "Atmatiņas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

atmatošana

1. Ādu apstrādes process: apmatojuma un epidermas (virsādas) atdalīšana no jēlādas.

Avoti: LPE

atmatot

1. Atbrīvot no matiem, apmatojuma.

Avoti: PP, T

atmats   apv.

1. Atmata.

Avoti: ME

atmauka   apv.

1. Tas, kas ir nomucis, atdalījies.

Avoti: ME

atmaukt   apv.

1. Atlocīt, atrotīt.

Avoti: ViV

atmaukt   sar.

1. Atnākt, atskriet, atbraukt.

Avoti: DzS

atmaukties   apv.

1. Atlocīties atpakaļ.

Avoti: ME

atmaurāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz maurot.

Avoti: KiV

atmaurot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Atmauroties.

Avoti: LLVV

atmauroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Maurojot atsaukties.

Avoti: LLVV

atmaut   parasti 3. pers., -mauj, pag. -māva; intrans.

1. Atmauties.

Avoti: LLVV

atmaut   apv.

1. Atpeldēt.

Avoti: KiV

atmaut   apv.

1. Atlocīt, atrotīt.

Avoti: EH

atmauties   parasti 3. pers., -maujas, pag. -māvās; refl.

1. Maujot atsaukties.

Avoti: LLVV

atmazgāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.

1. Mazgājot dabūt nost; nomazgāt.

2. pārn. Ieguldīt (kur) nelikumīgi iegūtus finansiālus līdzekļus, lai tos legalizētu.

3. apv. Mazgājot ar apvārdotu ūdeni, censties novērst (ko nevēlamu).

Avoti: MLVV, KiV

atmēdīt   apv.

1. Izsmejot, izmēdot atbildēt.

Avoti: ME

atmēdīties   apv.

1. Atbildēt uz mēdīšanos ar mēdīšanos.

Avoti: EH

atmeilot   žarg.

1. Atrakstīt elektroniskā pasta vēstuli.

atmeimurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Meimurojot atkļūt šurp; meimurojot atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Meimurot šurp.

2. Meimurojot atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Meimurot nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atmeklēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz meklēt.

Avoti: KiV

atmelot   apv.

1. Atbildēt nepatiesību.

Avoti: ME

atmelst   apv.

1. Atbildēt muļķīgas blēņas.

Avoti: EH

atmēļot   apv.

1. Nevērīgi atbildēt.

Avoti: KV

atmērcēšana

1. Darbība, process --> atmērcēt.

2. Ādu apstrādes process: konservētu jēlādu mērcēšana ūdenī, kam pievienotas antiseptiskas vielas, paātrinātāji, virsmaktīvās vielas, dzēstie kaļķi, kalcinētā soda, nātrija hlorīds.

Avoti: LPE

atmērcēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mērcējot, mitrinot dabūt nost (ko pielipušu).

2. Mērcējot, mitrinot padarīt mīkstu, mīkstāku; atmiekšķēt.

3. apv. Mērcējot samazināt vārāmā sāls piedevu.

Avoti: LLVV, KiV

atmērēt   apv.

1. Atmērīt.

Avoti: ViV

atmērīt   -mērīju, -mērī, -mērī, arī -mēru, -mēri, -mēra, pag. -mērīju; trans.

1. Mērījot atdalīt, nodalīt vai atzīmēt (kādu platību, daudzumu, skaitu).

Avoti: LLVV

atmērīties   apv.

1. Atvēzēties.

Avoti: EH

atmērkt   apv.

1. Iemērkt atsevišķi.

Avoti: EH

atmērot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Atmērīt.

Avoti: LLVV

atmesls   apv.

1. Tas, kas tika atmests, atkritumi, nekrietnais, samaitātais, krāmi, grabažas, nicināmais.

Avoti: ME

atmest   -metu, -met, -met, pag. -metu; trans.

1. Ar metienu atvirzīt šurp; metot atvirzīt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.); atsviest.

// imperf. Mest šurp.

2. Ar metienu atvirzīt nost (sānis, atpakaļ); atsviest.

// imperf. Mest nost (sānis, atpakaļ).

3. Atšķirt, atdalīt (ko nevajadzīgu, lieku).

4. Atbrīvoties, atsacīties (no kā iepriekš atzīta, lietota).

// pareti. Pārtraukt (parasti ko iesāktu); pamest.

5. sar. Nevērīgi, nicīgi iedot (ko niecīgu).

6. parasti 3. pers.; sar. Sagādāt (peļņu, ienākumus u. tml.).

7. Skarbi, arī ātri un nevērīgi atbildēt.

8. pareti. Strauji atvērt, atraut vaļā.

Avoti: LLVV

atmesties   -metos, -meties, -metas, pag. -metos; refl.

1. Atgulties (uz muguras, parasti uz neilgu laiku).

2. Atspiesties, atslieties, atbalstīties.

3. reti. Strauji pagriezties atpakaļ.

4. parasti 3. pers.; pareti. Mainīties, iestāties (par laiku).

Avoti: LLVV

atmestļāvums   inf.

1. Lietotāja iezīmēta kadra īpašība (parasti speciāls kadra galvenes bits), kas norāda, ka kadrs var tikt prioritāri atmests, lai izvairītos no pārblīves.

Avoti: D3

atmešņa   apv.

1. Mazvērtīgi, projām metami priekšmeti, krāmi.

2. Arī par cilvēkiem.

Avoti: ME

atmetains   apv.

1. Atmatains.

Avoti: EH

atmetas   apv.

1. Atkritumi.

Avoti: LE

atmētāt   apv.

1. Mētāt uz dažādām pusēm.

Avoti: ME

atmētāties   apv.

1. Klaiņojot, staigājot apkārt, atnākt.

Avoti: ĒiV

atmeteklis   apv.

1. Atradenis.

Avoti: Sin

atmetināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Atraisīt, attaisīt (ko sasaistītu).

Avoti: LLVV

atmetums

1. apv. Projām aizmestais.

2. apv. Pļavā pārvērties tīrums.

3. apv. Atlikums.

4. jur. Atteikšanās no īpašuma tiesībām, nepārnesot tās uz citu personu.

Avoti: ME, KV

atmezglot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Atraisīt (mezglu); atšķetināt (ko samezglotu, samudžinātu u. tml.).

Avoti: LLVV

atmēzt   -mēžu, -mēz, -mēž, pag. -mēzu; trans.

1. Mēžot atdabūt šurp; mēžot atdabūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Mēzt šurp.

2. Mēžot atdabūt nost (sānis).

// imperf. Mēzt nost (sānis).

Avoti: LLVV

atmežot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atbrīvot (kādu platību) no meža.

Avoti: LLVV

atmīcīt   apv.

1. Mīcīt vēlreiz (mīklu).

Avoti: KiV

atmīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Mīdot, arī mīdoties atdabūt nost (sānis).

2. Ejot, mīdoties padarīt sāpīgas (kājas).

Avoti: LLVV

atmidze   novec.

1. Atmiegs.

Avoti: KV

atmidziņa   apv.

1. Dem. --> atmidze, atmiegs.

Avoti: ME

atmidziņš   apv.

1. Dem. --> atmigs, atmiegs.

Avoti: ME

atmiecēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Miecējot padarīt mīkstāku, mīkstu.

Avoti: LLVV

atmiedze   -es, s.; tikai vsk.; reti.

1. Atmiegs.

Avoti: LLVV

atmiedziņš

1. Dem. --> atmiegs.

Avoti: LV93

atmiegi   apv.

1. Atmiegs.

Avoti: KiV

atmiegoties   apv.

1. Mosties no miega.

Avoti: ME

atmiegs   -a, v.

1. Otrreizēja snauda, miegs (pēc brokastīm, pēc kāda darba no agra rīta u. tml.).

Avoti: LLVV

atmiegt   apv.

1. Nokniebt.

2. Padarīt sāpīgu (ķermeņa daļu, ķermeni), piemēram, spiežot (to), ilgi turot kādā stāvoklī.

Avoti: ME, KiV

atmiekšēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. trans. Miekšķējot, mērcējot padarīt mīkstu vai mīkstāku.

// pārn. Padarīt līdzjūtīgu, iejūtīgu (piemēram, īgnu, skarbu cilvēku).

2. trans. Miekšķējot, mērcējot atdalīt nost.

3. parasti 3. pers.; intrans. Atmiekšķēties (1).

Avoti: LLVV

atmiekšķenis   apv.

1. Atkusnis.

Avoti: ME

atmiekšķēšanās   tehnol.

1. Izstrādājuma (piem., ģipša) mehāniskās stiprības samazināšanās mitruma ietekmē.

Atmiekšķēšanās koeficients— attiecība starp materiāla mehānisko stiprību ar ūdeni piesūcinātā stāvoklī un sausā stāvoklī; ja šis koeficients >0,75, materiāls ir mitrumizturīgs.

Avoti: ZTV

atmiekšķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju,

1. trans. Miekšķējot, mērcējot padarīt mīkstu vai mīkstāku.

// pārn. Padarīt līdzjūtīgu, iejūtīgu (piemēram, īgnu, skarbu cilvēku).

2. trans. Miekšķējot, mērcējot atdalīt nost.

3. parasti 3. pers.; intrans. Atmiekšķēties (1).

Avoti: LLVV

atmiekšķēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās, refl.

1. Refl. --> atmiekšķēt (1); tikt atmiekšķētam.

2. Kļūt trauslam (par kauliem).

Avoti: LLVV

atmielot   apv.

1. Atkal pacienāt.

Avoti: ME

atmieloties   apv.

1. Pietiekami mieloties, atspirdzināties.

Avoti: EH

atmiešķēt   apv.

1. Atmiekšķiet.

Avoti: EH

atmiet   apv.

1. Izvietot mietus augļu koka zaru atbalstam.

Avoti: EH

atmietēt   apv.

1. Atmiekšķēt.

Avoti: ME

atmiga   apv.

1. Atmiegs.

Avoti: ME

atmigas   apv.

1. Atmiegs.

Avoti: ME

atmigs   apv.

1. Atmiegs.

Avoti: KV

atmīkas   apv.

1. Maizes mīklas apmīcīšana pa otram lāgam.

Avoti: KV

atmīknāt   apv.

1. Kļūt lēnam, maigākam (par laika apstākļiem).

Avoti: ME

atmīkne   apv.

1. Mīksts, lēns laiks; kad pēc sala iestājas atkusnis un laiks atmīkst.

Avoti: KV

atmīkstajs   apv.

1. Atmīkstajs laiks - atkusnis.

Avoti: ME

atmīkstenis   apv.

1. Atkusnis.

Avoti: ME

atmīkstens   apv.

1. Atkusnis.

Avoti: ME

atmīkstināt   apv.

1. Padarīt mīkstu, mīkstināt.

Avoti: ME

atmīkstināties   apv.

1. Kļūt mīkstākam, pielaidīgākam.

Avoti: ME

atmīkšēt   apv.

1. Atmiekšķēt.

Avoti: KiV

atmīkšķēt   apv.

1. Kļūt mīkstam, padarīt mīkstu; tikt pārklātam ar dubļiem.

Avoti: ME

atmīkšt   apv.

1. Atmiekšķēt.

Avoti: KiV

atmīkt   apv.

1. Atmaigt, kļūt mīkstam.

2. Kļūt siltākam pēc sala.

Avoti: LV93

atmīlēt   apv.

1. Pārstāt patikt, nemīlēt vairs.

Avoti: TlV

atmilnīt   apv.

1. Ar nūju kārtīgi noslānīt.

Avoti: EH

atminējums   -a, v.

1. folkl. Mīklas daļa - atbilde uz jautājumu, mīklas uzdevuma atrisinājums.

2. Rezultāts --> atminēt (3).

Avoti: LLVV

atmīnēšana   mil.

1. Process, kura laikā no kāda maršruta vai zonas aizvāc visas mīnas.

2. Mīnu, lādiņu, neeksplodējušās munīcijas, sprādzienbīstamo ierīču atklāšana, izvilkšana vai iznīcināšana un apvidus, akvatorijas, būvju un citu objektu attīrīšana no tiem.

Avoti: MIL

atmīnēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atbrīvot (kādu vietu) no mīnām.

Avoti: LLVV

atminēt   -minu, -mini, -min, pag. -minēju; trans.

1. Atcerēties (1).

2. Atcerēties (2).

3. Iedomāties, izprast, aptvert (kā jēgu, nozīmi, būtību, parasti pēc grūti uztveramām vai nejaušām pazīmēm).

4. sar. Atminēties (3).

Avoti: LLVV

atmīnētājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas apmācīts atmīnēšanai.

Avoti: LLVV

atminēties   -minos, -minies, -minas, pag. -minējos; refl.; trans.

1. Atcerēties (1).

2. Atcerēties (2).

3. sar. Parādīt uzmanību, gādību; pieminēt; atcerēties; iedomāties.

Avoti: LLVV

atminība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Vispārināta īpašība --> atminīgs, īpašības konkrēta izpausme; spēja labi atminēties.

2. apv. Spēja uzminēt.

Avoti: LLVV, ME

atminīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kam ir laba atmiņa; tāds, kas daudz ko atminas.

Avoti: LLVV

atminināt   apv.

1. Atgādināt.

Avoti: ME

atminināties   apv.

1. Atcerēties.

Avoti: ME

atminstināt   apv.

1. Atgādināt.

Avoti: ME

atminstināties   apv.

1. Atcerēties.

Avoti: ME

atmiņa   -as, s.

1. tikai vsk. Centrālās nervu sistēmas spēja saglabāt un atveidot apziņā agrāk saņemto informāciju, iespaidus.

Redzes atmiņa— spēja saglabāt to, kas uztverts ar redzi.

Dzirdes atmiņa— spēja saglabāt to, kas uztverts ar dzirdi.

2. tikai vsk. Psihisko norišu kopums, kas saistās ar agrāk saņemtās informācijas saglabāšanu un reproducēšanu.

3. parasti dsk. Cilvēka apziņā saglabāti konkrēti pagātnes priekšstati, iespaidi, pārdzīvojumi u. tml.

4. Iekārta vai datu vide, kurā var uzglabāt informāciju tās vēlākai izmantošanai.

Atmiņas sardze— ierīce vai programma, kas aizliedz pieeju kādai atmiņas daļai.

Brīvpieejas atmiņa— datora primārās (operatīvās) atmiņas daļa, kurā glabātajām programmu instrukcijām un datiem ir iespējama tieša pieeja no centrālā procesora, izmantojot ātrdarbīgo ārējo kopni.

Dinamiskā atmiņa— brīvpieejas atmiņa, kurā informācija glabājas kondensatoros.

Energoatkarīga atmiņa— atmiņa, kuras saturs zūd, ja tai pārtrauc pievadīt barošanas spriegumu.

Energoneatkarīga atmiņa— atmiņa, kas izveidota tā, lai saglabātu ierakstīto informāciju arī tad, kad barošanas spriegums tiek atslēgts; energoneatkarīga.

Izvērstā atmiņa— pamatatmiņas paplašinājums IBM PC tipa vai ar tiem saderīgajos personālajos datoros.

Lasāmatmiņa— atmiņa, no kuras informāciju var tikai nolasīt; apz. ROM, (pastāvīgā atmiņa).

Lielapjoma atmiņa— palīgatmiņa lielu, relatīvi reti izmantojamu datu masīvu glabāšanai.

Palīgatmiņa— atmiņa, kur ierakstītajai informācijai var piekļūt ar ievadizvades komandu palīdzību, bet nav iespējams piekļūt ar tieši adresētām programmas komandām.

Pamatatmiņa, operatīvā atmiņa— ar datu apstrādes procesoru tieši saistīta atmiņa, kurā līdz pārsūtīšanai palīgatmiņā glabājas izpildāmā programma, starprezultāti un dati.

Pastāvīgā atmiņa— atmiņa, no kuras informāciju var tikai nolasīt, lasāmatmiņa.

Primārā atmiņa— datora operatīvā atmiņa, kas sastāv no brīvpieejas atmiņasas un lasāmatmiņas, kurām ir tieša pieeja no centrālā procesora.

Sekundārā atmiņa— datora energoneatkarīgā atmiņa, kam atšķirībā no primārās (operatīvās) atmiņas ir lielāka ietilpība, bet arī lielāks pieejas laiks.

Statiskā atmiņa— brīvpieejas atmiņa, kurā informācija glabājas trigeros.

Virtuālā atmiņa— datora brīvpieejas atmiņas šķietama palielināšana, izmantojot daļu cietā diska.

Atmiņas elektronstaru lampa— elektronstaru lampa, kas zināmu laiku saglabā tajā ierakstītus elektriskos signālus.

Avoti: LLVV, ZTV

atmīņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; reti.

1. Mīņājot, arī mīņājoties atvirzīt nost (no kā).

Avoti: LLVV

atmircināt   apv.

1. Atmiekšķēt, atšķīst.

Avoti: EH

atmirdza   -as, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Atmirdzums.

Avoti: LLVV

atmirdzēt   parasti 3. pers., -mirdz, pag. -mirdzēja (retāk -mirdza, 1. konj.);

1. intrans. Sākt mirdzēt (par gaismu, gaismas avotu).

2. intrans. Mirdzoši atspoguļoties (kur).

// pārn. Izpausties, būt redzamam (sejā, acīs) - par jūtām.

3. trans.; reti. Atspoguļot (ko mirdzošu).

Avoti: LLVV

atmirdzums   -a, v.

1. Izdziestoša gaismas avota vājš spīdums.

2. Atstarota, mirdzoša gaisma; atspulgs.

// pārn. Pārdzīvojuma izpausme (sejā, acīs).

Avoti: LLVV

atmirga

1. Atmirdzums.

Avoti: PP, T

atmirgot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja;

1. intrans. Sākt mirgot (par gaismu, gaismas avotu).

2. intrans. Mirgojoši atspoguļoties (kur).

// pārn. Izpausties, būt redzamam (sejā, acīs) - par jūtām.

3. trans.; reti. Atspoguļot (ko mirgojošu).

Avoti: LLVV

atmirkšināt   apv.

1. Atmirkšķināt.

Avoti: EH

atmirkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Atbildēt ar mirkšķināšanu.

Avoti: LLVV, EH

atmirkt   parasti 3. pers., -mirkst, pag. -mirka; intrans.

1. Mirkstot kļūt mīkstam vai mīkstākam.

2. Mirkstot atdalīties, atlobīties nost.

Avoti: LLVV

atmirt   parasti 3. pers., -mirst, pag. -mira; intrans.

1. Zaudēt funkcionēšanas spēju (par audiem, šūnām).

2. Pakāpeniski izzust, zaudēt nozīmi (parasti par parādībām sabiedrībā).

3. apv. Notirpt.

Avoti: LLVV, EH

Atmisa   vietv.

1. Upe Krievijā, Penzas apgabalā, Mokšas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

atmist   apv.

1. Kļūt mitram un mīkstam.

2. Atkal atgūt spēkus, uzbaroties.

3. Nogulsnēties.

Avoti: ME

atmīšķēt   apv.

1. Atmīkšķēt.

Avoti: EH

atmīt   -minu, -min, -min, pag. -minu; trans.

1. Daudz staigājot, padarīt sāpīgas (kājas, nagus); atspaidīt.

2. apv. Mīt no pretējās puses aužamo stāvu paminu, lai veidotos acains auduma raksts.

Avoti: LLVV, KiV

atmīt   -miju, -mij, -mij, pag. -miju; trans.; reti.

1. Mijot atgūt savā īpašumā (ko iepriekš aizmītu).

Avoti: LLVV

atmitēt   apv.

1. Atmitēties.

Avoti: EH

atmitēties   apv.

1. Atkāpties, atteikties.

Avoti: ME

atmīties   apv.

1. Daudz ejot, staigājot, kļūt sāpīgam (parasti par dzīvnieka kājām); būt tādam, kam no iešanas kājas kļuvušas sāpīgas (parasti par zirgu).

Avoti: ĒiV

atmitināt   apv.

1. Padarīt mitru, izmērcēt.

2. Atkal uzbarot.

Avoti: ME

atmītne   apv.

1. Nometne.

Avoti: ME

atmitrinātājs   novec.

1. Mitruma uzsūcējs; nosusinātājs.

Avoti: LV93

atmizot   -oju, -o, -o, pag. -oju; reti.

1. trans. Padarīt jutīgus, sāpīgus (zobus) - par ko skābu; nomizot.

2. parasti 3. pers.; intrans. Atmizoties.

Avoti: LLVV

atmizoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Kļūt jutīgam, sāpīgam kā skāba iedarbībā (par zobiem).

Avoti: LLVV

atmizt   apv.

1. Atmizoties.

Avoti: KiV

atmīzties   -mīžos, -mīzies, -mīžas, pag. -mīzos; vienk.

1. Izčurāties.

Avoti: ME

atmocīt   apv.

1. Ar grūtībām atnest vai atvest.

2. Ar grūtībām atvērt.

Avoti: EH

atmocīties   apv.

1. Ar grūtībām atkļūt.

Avoti: EH

atmočīt   apv.

1. Ilgāku laiku rupji izturēties.

2. Piekaut.

Avoti: KiV, SLG

atmoda   -as, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Sastinguma un miera stāvokļa izbeigšanās (dabā); atmošanās.

2. Sākums aktīvai, apzinīgai darbībai.

Pirmā (latviešu tautas) atmoda— jaunlatviešu kustība 19. gs. 60.-70. gados.

Otrā atmoda— 1915.-1919. g., latviešu strēlnieku pulku organizēšanās, Šveices emigrācija un Krievijas bēgļu komitejas, Latvijas Republikas proklamēšana un brīvības cīņas.

Trešā atmoda— 1987.-1991. g., Vides aizsardzības kluba, grupas "Helsinki-86" izveidošanās, Latvijas Rakstnieku savienības 1988. g. 1.-2. jūnija plēnums, Tautas fronte un neatkarības atjaunošana.

3. refl. Process --> atmosties (1); atmošanās.

Avoti: LLVV

atmodināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka atmostas; būt par cēloni, ka atmostas; uzmodināt, pamodināt.

// pārn. Pārtraukt (kāda psihisko stāvokli), panākt, ka atbrīvojas (no tā).

// pārn. Ierosināt aktīvai, apzinīgai darbībai, rīcībai (cilvēkus, sabiedrību u. tml.).

2. parasti 3. pers.; poēt. Pārtraukt sastingumu, izraisīt no jauna dzīvību (dabā).

3. Izraisīt, ierosināt no jauna (psihiskas norises).

Avoti: LLVV

atmofils

1. Zemes atmosfērai raksturīgs.

Atmofilie elementi— Zemes atmosfērai raksturīgie ķīmiskie elementi.

Avoti: LD

atmografija   poligr., novec.

1. Pārveduma paņēmiens keramikā, dobspieduma vara plāksnes zīmējumu aizpilda ar alumīnija pulveri vai apstrādā ar citiem ķīmiskiem savienojumiem var iegūt higroskopisku pārvedumu, ko apputina ar kūstošām krāsām.

Avoti: GV

atmokaustika   novec.

1. Audu piededzināšana ar sutu un karstu gaisu; lietoja iekšējo orgānu asiņošanas gadījumos.

Avoti: KV

atmokauters   med.

1. Atmokauzes instruments.

Avoti: TM

atmokauze   med.

1. Gļotādu (piem., dzemdes) apstrāde ar karstu tvaiku, lai apturētu asiņošanu.

Avoti: TM

atmometrs   fiz.

1. Ierīce ūdens iztvaikošanas ātruma mērīšanai.

Avoti: ZTV

atmosfaira   novec.

1. Atmosfēra.

Avoti: SV33

atmosfairisks   novec.

1. Atmosfēras.

Avoti: LV93

atmosfēra   -as, s.

1. parasti vsk. Gāzu slāņi, kas aptver debess ķermeņus.

Atmosfēras aktivitātes centri— zema vai augsta spiediena apgabali klimatiskajās kartēs; tos nosaka ciklonu un anticiklonu statistiskais pārsvars attiecīgā rajonā.

Atmosfēras akustika— atmosfēras fizikas un akustikas nozare, kurā pēta skaņas izplatīšanos un ģenerācijas īpatnības reālā atmosfērā un pēta atmosfēru ar akustikas metodēm.

Atmosfēras cirkulācija— planetāra mēroga gaisa plūsmu sistēma virs Zemes.

Atmosfēras duļķojums— atmosfēras spēja absorbēt un izkliedi Saules radiāciju; šī spēja pieaug, palielinoties atmosfēras piejaukumu daudzumam.

Atmosfēras dzidrums— Zemes atmosfēras spēja laist cauri gaismu, to neizkliedējot.

Atmosfēras elektrība— elektriskās parādības un procesi atmosfērā.

Atmosfēras fizika— meteoroloģijas nozare, kurā pēta atmosfēras procesu un parādību fizikālās likumsakarības.

Atmosfēras fronte— robeža starp silto un auksto gaisu.

Atmosfēras gaisa aizsardzība— viens no vides aizsardzības veidiem, kas paredz aizsardzību pret atmosfēras gaisa piesārņošanu ar cilvēkam kaitīgām ķīmiskām vielāmun putekļiem, kā arī pret radiāciju un troksni, pārmērīgu sasilšanu.

Atmosfēras piezemes slānis— atmosfēras robežslāņa apakšējā daļa no Zemes virsmas līdz 50-100 m augstumam, kur mikroreljefa, ekspozīcijas un pagulvirsmas ietekmē raksturīgas lielas diennakts temperatūras, mitruma un vēja izmaiņas.

Atmosfēras pretstarojums— atmosfēras garviļņu starojums, kas virzīts pret Zemes virsmu, tā intensitāte ir atkarīga no ūdens tvaiku, ogļskābās gāzes un ozona daudzuma atmosfērā.

Atmosfēras refrakcija— gaismas staru laušana atmosfērā.

Atmosfēras robežslānis— atmosfēras apakšējais slānis, kura īpašības nosaka papulvirsmas dinamiskā un termiskā iedarbe; tā biezums ir no Zemes virsmas līdz 300-2000 m augstumam, tam raksturīgs paaugstināts putekļu, dūmu, kondensācijas produktu piejaukums.

Atmosfēras spīdēšana— gāzu spīdēšana augšējā a-ā līdz 50-400 km augstumam, ko galvenokārt izraisa Saules starojums, kas atmosfērā disociē un jonizē gaisa molekulas un atomus.

Atmosfēras spiediens— aerostatiskais spiediens, ar kuru atmosfēra spiež uz ķermeni tajā un uz Zemes virsmu.

Atmosfēras viļņi— šķērsviļņi jeb transversālie viļņi, kas veidojas uz divu gaisa slāņu robežas, kuri virzās ar dažādu ātrumu un kuriem ir dažāds blīvums un temperatūra, vai arī tad, ja gaisa masas aptek augstienes un kalnus.

Atmosfēras zondēšana— regulāra radiozondes vai citu aeroloģisko aparātu pacelšana atmosfērā, lai iegūtu datus par augšējo atmosfēras slāņu temperatūru, mitrumu, spiedienu, vēju un notiekošajiem procesiem.

Aukstā atmosfēras fronte— atmosfēras fronte, kurā aukstais gaiss aizņem siltāka gaisa apgabalus.

Oklūzijas atmosfēras fronte— atmosfēras fronte, kas rodas, aukstajai vai siltajai atmosfēras frontei panākot pretējo atmosfēras fronti un saplūstot ar to.

Siltā atmosfēra fronte— atmosfēra fronte, kurā siltais gaiss virzās uz priekšu, aizņemot arvien aukstāka gaisa apgabalus.

Standarta atmosfēra— internacionālā nosacītā atmosfēra (pieņemts atmosfēras modelis), kura aptuveni atbilst vidējai reālai atmosfērai (ar noteiktu spiedienu un temperatūru dažādos augstumos) un kuras spiediena sadalījumu atkarībā no augstuma virs Zemes aprēķina, izmantojot barometrisko formulu; izmanto aviācijā u. c.

Zemes atmosfēra— gaisa slānis ap zemeslodi (gāzu maisījums - apm. 78% slāpekļa, 21% skābekļa, 0,9% argona, 0,03% ogļskābās gāzes) vairāku simtu km biezumā, kura īpašības (blīvums, sastāvs, gāzu jonizācijas pakāpe, temperatūra u. c.) stipri mainās atkarībā no augstuma.

2. Spiediena mērvienība.

Fizikālā atmosfēra— 760 milimetru augsta dzīvsudraba stabiņa spiediens.

Tehniskā atmosfēra— 1 spēka kilograma liels spiediens uz 1 kvadrātcentimetru.

3. parasti vsk. Apkārtējo apstākļu kopums.

Avoti: LLVV, ZTV

atmosfere   novec.

1. Atmosfēra (1).

Avoti: SW78

atmosfērilijas   novec.

1. Vēji un nokrišņi, kas ņem dalību zemes virsas pārveidošanā.

Avoti: KV

atmosfērisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz atmosfēru (1).

Avoti: LLVV

atmosfērizturība

1. Izturība pret atmosfēras iedarbību jebkuros laika apstākļos.

Avoti: PP, T

atmosfērizturīgs

1. Tāds, kas ir izturīgs pret atmosfēras iedarbību jebkuros laika apstākļos.

Avoti: PP, T

atmost   apv.

1. Atmosties.

Avoti: ME

atmosties   -mostos, -mosties, -mostas, pag. -modos; refl.

1. Pamosties.

// pārn. Pārtraukt (kādu psihisku stāvokli), atbrīvoties (no tā).

// pārn. Kļūt aktīvam, darbīgam (par cilvēkiem, tautām).

2. parasti 3. pers.; poēt. Atraisīties no sastinguma, atdzīvoties (par norisēm dabā).

3. parasti 3. pers. Kļūt atkal jūtamam, aktivizēties (par psihiskām norisēm).

Avoti: LLVV

atmudināt   apv.

1. Pasteidzināt atnākt.

Avoti: EH

atmudžināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atraisīt, atrisināt (ko samudžinātu).

Avoti: LLVV

atmugura   novec.

1. Atzveltne.

Avoti: LV93

atmugure   apv.

1. Atzveltne.

2. Vieta aiz muguras.

Avoti: EH

atmuguris   apv.

1. Atmuguriski.

2. No muguras.

Avoti: ME, EH

atmuguriskis   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: ME

atmugurisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas notiek virzienā uz aizmuguri vai ar mugurpusi pa priekšu.

Avoti: LLVV

atmuģīt   apv.

1. Atskriet; atbēgt.

Avoti: ViV

atmuities   apv.

1. Ar grūtībām atkļūt.

Avoti: EH

atmukas   novec.

1. Kokam atmukusi, atkritusi miza.

2. Vaļēji savērptas dzijas atsevišķas šķiedras, plūksnas.

3. Aužot atmukušas un atkritušas šķiedras.

Avoti: KV

atmukt   -mūku, -mūc, -mūk, pag. -muku; intrans.; sar.

1. Atbēgt (1).

2. Atbēgt (2).

Avoti: LLVV

atmūķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Mūķējot dabūt vaļā.

Avoti: LLVV

atmuldēt   -muldu, -muldi, -muld, pag. -muldēju; trans.; vienk.

1. Nesakarīgi, nesaprotami atbildēt.

Avoti: LLVV

atmuldināt   apv.

1. Maldoties atkļūt (ar nepatiesu informāciju par ceļu).

Avoti: EH

atmulst   -mulstu, -mulsti, -mulst, pag. -mulsu; intrans.; reti.

1. Atbrīvoties no apmulsuma, apjukuma.

Avoti: LLVV

atmuļļāties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām atnākt, atbraukt.

Avoti: ViV

atmurdzināt   apv.

1. Ar lielām pūlēm dabūt pie samaņas.

Avoti: ME

atmūrēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz mūrēt.

Avoti: KiV

atmurgot   apv.

1. Neskaidri atmurmināt (daļēji pa miegam).

Avoti: EH

atmurīt   apv.

1. Padarīt trulu.

Avoti: ME

atmurkšināt   apv.

1. Atmudžināt.

Avoti: ViV

atmurkšīt   apv.

1. Atsiet, attīt, atbrīvot.

Avoti: EH

atmurkšķēt   apv.

1. Kurnot atbildēt (nedraudzīgi).

Avoti: EH

atmurmināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Murminot atbildēt.

Avoti: LLVV

atmusturēšana   novec.

1. Kuģa ļaužu formāla atlaišana no dienesta, ko izdara kādā iestādē.

Avoti: KV

atnācējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas atnācis, ieradies.

2. Jauns iemītnieks, iedzīvotājs.

Avoti: LLVV

atnāciens   apv.

1. Atnākums.

Avoti: EH

atnadze   apv.

1. Ienadzis.

Avoti: ME

atnadzis   -dža, v.

1. Ienadzis.

Avoti: LLVV

atnadzītis   novec.

1. Dem. --> atnadzis.

Avoti: LV93

atnaglot   apv.

1. Aiznaglot; naglojot sabojāt.

Avoti: ME

atnags   apv.

1. Ienadzis.

Avoti: ME

atnaģis   apv.

1. Atnadzis.

Avoti: EH

atnākt   -nāku, -nāc, -nāk, pag. -nācu; intrans.

1. Nākot atkļūt, ierasties; nākot atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Nākt šurp.

// pārn. Izplatoties atplūst šurp (par skaņām, smaržām).

// pārn. Sniegties, stiepties šurp (līdz kādai vietai, pie kā u. tml.) - par ceļiem.

2. Ierasties (parasti jaunā dzīves vietā, darbā).

// sar. Ierasties, lai uzņemtos kādus pienākumus, strādātu (par ko).

3. parasti 3. pers. Tikt atsūtītam, atgādātam (par pasta sūtījumiem, ziņām u. tml.).

4. parasti 3. pers. Iestāties, iesākties (piemēram, par laika posmu); pienākt.

// pareti. Iestāties (par norisēm dabā).

5. parasti 3. pers.; savienojumā ar "vaļā"; sar. Attaisīties, atvērties; arī atirt, atraisīties.

6. parasti 3. pers.; sar. Piedzimt (parasti par dzīvniekiem); atskriet.

Avoti: LLVV

Atnanga-Puhaime   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Attnang-Puchheim"), Augšaustrijas federālajā zemē, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

atnasāt   apv.

1. Ilgāku laiku valkāt (vienu un to pašu apģērbu, apavus).

Avoti: KiV

atnemt   apv.

1. Atņemt.

Avoti: EH

atnemties   apv.

1. Atņemties.

Avoti: EH

atnesāt   apv.

1. Vairākkārt nākot, katru reizi atnest.

Avoti: EH

atnēsāt   apv.

1. Atnest pa daļām vai vairākos paņēmienos.

Avoti: ĒiV

atnest   -nesu, -nes, -nes, pag. -nesu; trans.

1. Nesot atgādāt šurp; nesot atgādāt (kur, pie kā, līdz kādai vietai).

// imperf. Nest šurp.

// pārn. Atgādāt šurp (ziņas, vēstis).

2. parasti 3. pers. Atvirzīt, atdzīt šurp (ko) - par vēju, straumi u. tml.

3. parasti 3. pers. Būt par cēloni tam, ka izveidojas, rodas (jaunas attiecības, stāvoklis u. tml.) - par norisēm sabiedrībā.

4. parasti 3. pers. Sagādāt (peļņu) - par naudu, vērtspapīriem u. tml.

5. parasti 3. pers.; sar. Dzemdēt (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV, KnV

atnesties   parasti 3. pers., -nesas, pag. -nesās; refl.

1. Dzemdēt (par dzīvniekiem).

// reti. Piedzimt (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

atnešanās   lopk.

1. Dzīvnieku mazuļu piedzimšana.

Atnešanās sinhronizācija— dzīvnieku dzemdību regulēšana ar hormonāliem preparātiem, plānojot dzemdības noteiktā laikā.

Atnešanās sprosts— sprosts sivēnmāšu kustību ierobežošanai grūsnības pirmajā mēnesī un sivēnu zīdīšanas laikā.

Avoti: ZTV

atnīdēt   apv.

1. Klusi atmaurot.

Avoti: EH

atnīdēties   apv.

1. Klusi atmauroties.

Avoti: EH

atniedēt   apv.

1. Atkniedēt.

Avoti: ME

atniekāt   apv.

1. Vētot atdalīt.

Avoti: EH

atniesēt   apv.

1. Kļūt neasam.

Avoti: EH

atnikt   apv.

1. Apnikt.

Avoti: KiV

atnirt   apv.

1. Zem ūdens atpeldēt.

Avoti: EH

atnost   apv.

1. Savrup.

Avoti: EH

atnūžāt   apv.

1. Gausi atnākt vai atbraukt (parasti par zirgu).

Avoti: ĒiV

atnūžāties   apv.

1. Gausi, tūļīgi atnākt, atbraukt.

Avoti: ViV

atņaudēt   apv.

1. Ņaudot atsaukties.

Avoti: EH

atņēmieniem   apv.

1. Atkārtoti, grūdieniem, brāzieniem.

Avoti: ME

atņēmiens

1. apv. Atņemšana, pieņemšana, saņemšana, atkārtošana.

2. poligr., novec. Burtliču izveicība visātrāki un pareizi no burtenes apcirknīša saņemt burtu un novietot to liknī.

3. poligr., novec. Ar vienu ņēmienu atlikšanai saņemto rindu kopums.

Avoti: ME, KV

atņemšana

1. Darbība, process --> atņemt.

2. mat. Operācija, kas apgriezta saskaitīšanai: ja a+b=c, tad b=c-a (skaitļu c un a starpība).

Avoti: ZTV

atņemt   -ņemu, -ņem, -ņem, pag. -ņēmu; trans.

1. Paņemot no kāda, iegūt (parasti ar varu, spēku, draudiem).

// imperf. Ņemt nost.

// pārn. Likt atteikties (parasti no bērna), pārtraukt kāda attiecības (ar tuvu cilvēku).

// pārn. Iznīcināt (cilvēku); būt par cēloni, ka zaudē (cilvēku).

// pārn. Būt par cēloni, ka pazaudē (balsi, valodu u. tml.).

// pārn. Pārtraukt, izbeigt (psihisku stāvokli).

2. Neļaut izmantot (piemēram, iespējas, tiesības).

3. mat. Atrast vienu saskaitāmo, ja dota summa un otrs saskaitāmais.

// sar. Samazināt (kādu lielumu par noteiktu daļu).

4. Samazināt, arī likvidēt.

5. Ņemot atvirzīt nost.

6. Atbildēt.

Avoti: LLVV, JūVM

atņemties   -ņemos, -ņemies, -ņemas, pag. -ņēmos; refl.

1. pareti. Dziļi ieelpot.

2. divd. formā: atņemdamies, apst. nozīmē. Ļoti strauji, bet brīžiem pārtraucot darbību, lai ievilktu elpu.

Avoti: LLVV

atņemu   apv.

1. Atņemdamies.

Atņemu ņemām— atkārtoti, apstājoties un no jauna uzsākot.

Atņemu atņemām— atkārtoti, apstājoties un no jauna uzsākot.

Atņemu ņemdamies— atkārtoti, apstājoties un no jauna uzsākot.

Avoti: ME

atņergt   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: ME

atņergžēt   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: EH

atņergžt   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: EH

atņeršķis   apv.

1. Tāds, kas mēdz atņirgt.

Avoti: EH

atņirgt   -ņirdzu, -ņirdz, -ņirdz, pag. -ņirdzu; trans.

1. Atsegt (zobus) - parasti aiz niknuma.

Zobus atņirdzis nāk virsū— tuvojas ar draudoši atņirgtiem zobiem (parasti par suni).

2. vienk. Ņirgājoties atbildēt.

Avoti: LLVV, KnV

atņirkt   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: EH

atņirgties   -ņirdzos, -ņirdzies, -ņirdzas, pag. -ņirdzos;

1. refl.; pareti. Atņirgt (1).

2. žarg. Sabojāties, salūzt, saplīst.

3. žarg. Aizmigt (aiz noguruma).

Avoti: LLVV, SLG

atņurdēt   -ņurdu, -ņurdi, -ņurd, pag. -ņurdēju;

1. trans. Neskaidri, paklusu (parasti īgni) atbildēt.

2. parasti 3. pers.; intrans. Ņurdot atsaukties (parasti par suni).

Avoti: LLVV

atņurkstēt   apv.

1. Murminot, neskaidri atbildēt.

Avoti: ME

atņurkšēt   apv.

1. Neskaidri atbildēt.

Avoti: ViV

ato-

1. Priedēklis fizikālo lielumu mērvienību daļu nosaukumu veidošanai; nozīmē 10^-18 (desmit mīnus astoņpadsmitajā pakāpē), piem., 1 ag (atograms) = 10^-18 g.

Avoti: LPE

atofāns   med.

1. Iedzeltens pulveris, nešķīst ūdenī, grūti šķīst spirtā un atšķaidītās skābēs, viegli - sārmu šķīdumos; veicina urīnskābes izdalīšanos.

Avoti: TM

atogļošana   tehnol.

1. Dekarbonizācija.

Avoti: Tv01

atogot   apv.

1. Ogojot atkļūt.

Avoti: EH

atograms

1. Svara mērvienība, kas atbilst 10^-18 (desmit mīnus astoņpadsmitajā pakāpē) grama.

atokija   med.

1. Sievietes neauglība, primāra sterilitāte.

Avoti: TM

atoksils   novec.

1. Organisks arsēna savienojums, kas satur 37,69% arsēnika; lietoja pret sifilisu, anaimiju, miega slimību.

Avoti: KV

atoksisks   med.

1. Neindīgs.

Avoti: TM

atolls

1. Atols - gredzenveida koraļļu sala.

Avoti: Ang

atols   -a, v.; ģeogr.

1. Plakana, zema, gredzenveida (koraļļu) sala, kuras vidū var būt sekla lagūna.

Avoti: LLVV

atols   apv.

1. Atāls.

Avoti: ME

atom-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz atomu vai atomiem, uz to uzbūvi, īpašībām u. tml.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz atoma kodola dalīšanos, kodolenerģiju un kodolenerģijas izmantošanu.

3. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz kodolieročiem un to izmantošanu.

Avoti: LLVV

atomaria   lat.

1. Pundurīši - vaboļu kārtas pelējumgraužu dzimtas ģints.

Atomaria lewisi— Levisa pundurītis.

Avoti: LD

atomārs   -ais; s. -a, -ā; ķīm., fiz.

1. Tāds, kas raksturīgs atsevišķiem atomiem; tāds, kas eksistē atsevišķa atomu veidā.

Atomārā saite— kovalentā saite - ķīmiskā saite, ko veido divu atomu kopīgais elektronu pāris.

Avoti: LLVV

atomartilērija   mil.

1. Artilērija, kas paredzēta šaušanai ar atomšāviņiem uz virszemes un virsūdens mērķiem.

Avoti: MIL

atombaterija

1. Elektriskās strāvas avots, kurā enerģija, kas izdalās radioaktīvās sairšanas procesā, pārvēršas elektriskajā enerģijā.

Avoti: LPE

atombrīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā nav kodolieroču, kodolreaktoru; kodolbrīvs.

Avoti: MLVV

atombumba   -as, s.

1. Aviobumba, kurā sprādzienu izraisa urāna vai plutonija atomu kodolu dalīšanās reakcijā atbrīvotā enerģija; kodolbumba.

Avoti: LLVV, FF

atomdegviela   -as, s.

1. Kodoldegviela.

Avoti: LLVV

atomdzinējs   -a, v.

1. Kodoldzinējs.

Avoti: LLVV

atomelektrostacija   -as, s.

1. Elektrostacija, kurā elektroenerģijas iegūšanai izmanto atomenerģiju; kodolelektrostacija.

Avoti: LLVV

atomenerģētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Kodolenerģētika.

Avoti: LLVV

atomenerģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Kodolenerģija.

Avoti: LLVV

atometrs

1. Garuma mērvienība, kas atbilst 10^-18 (desmit mīnus astoņpadsmitajā pakāpē) metra.

atomfizika   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikas nozare, kas pētī atomu uzbūvi un fizikālos procesus tajos.

Avoti: LLVV

atomfizikāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar atomfiziku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

atomfiziķis   -ķa, v.

1. Atomfizikas speciālists.

Avoti: LLVV

atomflote   mil.

1. Dažādu tipu kuģi ar atomu (kodolu) dzinējiem - zemūdenes un virsūdens kuģi.

Avoti: MIL

atomieroči   -u, vsk. atomierocis, -ča, v.

1. Eksplozīvas darbības ieroči, kuros izmantota kodolu iekšējā enerģija, kas atbrīvojas ķēdes reakcijas vai kodolu termiskās reakcijas laikā, kodolieroči.

Avoti: LLVV

atomisms   -a, v.; parasti vsk.

1. filoz. Mācība, ka matērija sastāv no atomiem.

2. psih. Uzskats, ka cilvēka apziņa veidojas no psihisku pārdzīvojumu elementiem.

3. novec. Uzskats, ka visa saimnieciskā dzīve ir atsevišķo indivīdu saimnieciskās darbības summa un ka tāpēc par tautsaimnieciskās pētīšanas sākuma punktu jāņem atsevišķā indivīda saimnieciskā rīcība.

Avoti: LLVV, SV99, TV

atomistika   -as, s.; parasti vsk.; filoz.

1. Mācība par to, ka matērija sastāv no atomiem.

Avoti: LLVV

atomistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar atomistiku, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

atomitāte   inf.

1. Īpašība, kas raksturo kolektīvi lietojamā resursa dalāmības pakāpi.

Avoti: D3

atomizācija   med.

1. Smidzināšana, šķidruma pulverizēšana.

Avoti: TM

atomizators

1. Aparāts smalkai šķidruma izsmidzināšanai; lietojams dezinfekcijai, virsmas noklāšanai ar krāsu, laku utt.

Avoti: SV69

atomkarš   -a, v.

1. Kodolkarš.

Avoti: LLVV

atomkuģis   -ģa, v.

1. Kuģis ar kombinētu kodolreaktora, tvaika turbīnas un elektrodzinēja iekārtas dzinēju.

Avoti: LLVV

atomlādiņš   -a, v.

1. Kodollādiņš.

Avoti: LLVV

atomlaikmets   -a, v.; parasti vsk.

1. Laika posms no 20. gadsimta vidus, kad plaši sāk izmantot kodolenerģiju.

Avoti: LLVV

atomlaiks   astr.

1. Vienmērīga laika mērīšanas sistēma, kurā vienības laika intervālu nosaka ar kādas vielas atomu vai molekulu izstaroto vai absorbēto elektromagnētisko svārstību skaitu; mēra ar atompulksteni, kura pamatsastāvdaļa ir frekvences kvantu standarts, kas ģenerē elektromagnētiskās svārstības ar sevišķi precīzu un stabilu frekvenci.

Avoti: ZTV

atomledlauzis   -ža, v.

1. Ledlauzis, ko darbina ar kodoldzinēju.

Avoti: LLVV

atomlielgabals   -a, v.

1. Lielgabals kodollādiņu izšaušanai.

Avoti: LLVV

atomlokomotīve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Lokomotīve, ko darbina ar kodoldzinēju.

Avoti: LLVV

atommasa   -as, s.; parasti vsk.

1. Skaitlis, kas rāda, cik reižu kāda atoma masa ir lielāka par 1/12 dalu oglekļa izotopa 12C atoma masas (l,6605402 x 10^-27 kg).

Atommasas vienība— lielums, kas vienāds ar oglekļa nuklīda 12C 1/12 masu kilogramos: 1 A =1,6605402 x 10^-27 kg.

Avoti: ZTV

atomnumurs   -a, v.

1. Ķīmiskā elementa vietas numurs periodiskajā elementu sistēmā, kas ir vienāds ar protonu skaitu elementa atoma kodolā vai elektronu skaitu neitrālā atomā.

Avoti: LLVV

atompatvertne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Patvertne, kas aizsargā pret kodolieroču iedarbību.

Avoti: LLVV

atompulkstenis

1. Kvantu pulkstenis - iekārta precīzai laika mērīšanai, kas izmanto atoma kvantu pāreju elektromagnētiskās svārstības un to frekvences stabilitāti.

Avoti: LPE

atomradikāļi

1. Atomi, kuros ir nesapāroti elektroni.

Avoti: SV99

atomraķete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Kodolraķete.

Avoti: LLVV

atomreaktors   -a, v.

1. Kodolreaktors - iekārta, kurā notiek vadāma smago elementu atomu kodolu dalīšanās ķēdes reakcija; Latvijā 1961.-1998. g. darbojās Salaspils kodolreaktors.

Avoti: LLVV, LE1

atoms   -a, v.

1. Ķīmiskā elementa vismazākā daļiņa, kurai ir visas šī elementa ķīmiskās īpašības.

Iezīmētie atomi— radioaktīvi vai stabili izotopi, kurus lieto par indikatoriem.

Atoma kodols— atoma centrālā daļa ar diametru aptuveni 0,001 pm (10 pakāpē -15 metri), kurā koncentrēta gandrīz visa atoma masa; sastāv no protoniem un neitroniem.

Atoma vietas numurs— ķīmiskā elementa vietas numurs periodiskajā elementu sistēmā, vienāds ar protonu skaitu atoma kodolā.

Atomu kodolu dalīšanās— smago elementu atomu kodolu sašķelšanās divās vai vairākas daļās.

Atomu rādiusi— konstantes, kas ļauj tuvināti novērtēt starpatomu attālumus molekulas un cietvielās.

Atoma planetārais modelis— atoma uzbūve modelis: centrā atrodas atoma kodols, kurā sakoncentrēts pozitīvais lādiņš un gandrīz visa atoma masa, un ap to riņķo elektroni.

Atoma polarizācija— ārējā elektriskajā laukā radusies atoma elektronapvalka novirze attiecībā pret kodolu.

Atoma statiskais modelis— tuvināts daudzelektronu atoma uzbūves modelis: elektroni veido deģenerēto elektronu gāzi, kas atrodas atoma kodola kuloniskajā laukā.

Atomu sadursmes— daļiņu mijiedarbības procesi gāzē vai vāji jonizētā plazmā.

Avoti: LLVV, ZTV, FF

atomsekunde   astr.

1. Atomlaika etalonvienība - laika intervāls, kas vienāds ar 9192631770 cēzija pulksteņa svārstību periodiem. Kopš 1967. gada atomsekunde ir pieņemta par sekundes etalonu SI mērvienību sistēmā.

Avoti: ZTV

atomsēne

1. Milzīgs putekļu mākonis, kas paceļas augšup pēc atomsprādziena pieņemot sēnes formu.

Avoti: MkV

atomskaitlis   -ļa, v.; parasti vsk.

1. Atomnumurs.

Avoti: LLVV

atomspēkstacija   -as, s.

1. Atomelektrostacija.

Avoti: LLVV

atomspektri   -u, v.

1. Optiski vienatoma gāzu un tvaiku izstarojumu spektri.

Avoti: SV69

atomspektroskopija

1. Fizikas nozare, kas pētī atomu spektrus.

Avoti: MfV

atomspektroskopisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar atomspektroskopiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

atomsprādziens   -a, v.

1. Kodolsprādziens.

Avoti: LLVV

atomsprāgstviela   -as, s.

1. Kodolsprāgstviela.

Avoti: LLVV

atomspridzeklis   novec.

1. Noteikts kodolsprāgstvielas daudzums, kas ir sagatavots sprādziena radīšanai; ierīce kodolsprādziena radīšanai.

Avoti: LV93

atomstunda   žarg.

1. Fizika (mācību stunda).

Avoti: SLG

atomsvars   -a, v.; parasti vsk.

1. Skābekļa vienībās izteikts atoma svars; atommasa.

Avoti: LLVV

atomtechnika   novec.

1. Kodoltehnika.

Avoti: LV93

atomtehnika   -as, s.; parasti vsk.

1. Kodoltehnika.

Avoti: LLVV

atomtrieciens   -a, v.

1. Kodoltrieciens.

Avoti: LLVV

atomuzbrukums   -a, v.

1. Kodoluzbrukums.

Avoti: LLVV

atomzemūdene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Zemūdene, ko darbina ar kodoldzinēju.

Avoti: LLVV

Atona   vietv.

1. Ajonora - pussala Grieķijas ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT

atonācija

1. Akcenta trūkums vai tā intensitātes vājinājums vārdā runas plūsmā.

Avoti: LPE

atonālisms

1. mūz. Tonalitātes vai vispār skaņkārtas iezīmju trūkums mūzikā.

2. val. Skaņas atslābums tonī, vārdā, runā.

Avoti: Mūz, LV93

atonalitāte

1. Muzikālās jaunrades veids, kam raksturīga atteikšanās no klasicisma skaņkārtiski tonālajām likumsakarībām.

Avoti: SV99

atonāls   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Tāds, kurā nav tonalitātes (par mūziku, skaņdarbu).

Atonālā mūzika— mūzika, kam nav tonālās skaņu organizācijas, abstrakcionisma analogs mūzikā.

Avoti: LLVV

atoni

1. Tauta, dzīvo Timoras salas rietumu daļā, Indonēzijā, ~800000 cilvēku, pieder pie ambontimuriešu tautām (austronēziešu saimes indonēziešu grupa).

Avoti: PZT

atonija   -as, s.; med.

1. Spraiguma, elastīguma trūkums (audiem, orgāniem).

Avoti: LLVV

atonisks

1. Slābans, vājš, bezspēcīgs.

Avoti: LLVV

atonisms

1. Amenhotepa IV ieviesta reliģija, kas par vienīgo dievu pasludināja Atonu.

Avoti: MkV

atonitāte   med.

1. Apstulbums, stupurozs stāvoklis katatonijā.

Avoti: TM

Atons   mit.

1. Senajā Ēģiptē - Saules disks kā vienīgās dievības simbols; sākotnēji - viena no saules dieva Atuma izpausmēm.

Avoti: IdV, MitJ

atopija   med.

1. Alerģijas veids, ko raksturo pārmantota, pastiprināta jutība pret noteiktām vielām; izpaužas kā siena drudzis, astma vai atopiskais dermatīts.

Avoti: TM

atopognozija   med.

1. Nespēja pareizi lokalizēt sajūtu.

Avoti: TM

atorēt   apv.

1. Atbraukt ar ori.

2. Ar pūlēm atdzīt.

Avoti: EH

atornejs

1. Pilnvarotais vai advokāts (Lielbritānijā un ASV).

Avoti: SV99

atoro   mit.

1. Centrālāfrikas azandu mitoloģijā - mirušo gari, kas dzīvajiem parasti ir labvēlīgi.

Avoti: MrJ

ators   apv.

1. Atvars.

Avoti: MiV

Atosa   vietv.

1. Autonoms apgabals Halkidides pussalā Grieķijā, pareizticīgo mūku apvienības īpašums, platība - 336 kvadrātkilometri, ap 20 klosteru, kuros dzīvo ~2000 mūku (grieķi, krievi, bulgāri, serbi), teritorijā netiek ielaistas sievietes, Bizantijas laika mākslas darbi, >10000 grāmatu, liela rokrakstu kolekcija.

Avoti: LEV

atose   apv.

1. Atvase.

Avoti: ME

atostīt   apv.

1. Identificēt (izprast) smaržu.

Avoti: EH

atostīties   apv.

1. Atostīt.

Avoti: EH

Atotarho   mit.

1. Irokēzu (ASV Oklahoma, Kanādas dienvidi) mitoloģijā - dievs, kas simbolizē stihiskos dabas spēkus; cilvēkēdājs un burvis, kuram mati bija kā čūskas.

Avoti: Mit

ātoties   apv.

1. Ķircināties, muļķoties.

Avoti: EH

ATP   saīs.

1. Austrijas Tautas partija.

2. Autotransporta pārvalde.

3. Profesionālo tenisistu asociācija (angļu "Association of Tennis Professionals").

4. Adenozīntrifosfāts (angļu "adenosine triphosphate"); ATF.

Avoti: i1, CaF

atpaisīt   apv.

1. Izpaisīt.

2. hip. Atraisīt.

Avoti: EH

atpagaļ   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ViV

atpagaļā   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ViV

atpagaļam   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ViV

atpageļ   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ViV

atpakaliski   apst.; reti

1. Atmuguriski.

Avoti: LLVV

atpakaļ   apst.

1. Iepriekšējā vietā, stāvoklī.

// parasti savienojumā ar "ņemt", "dabūt", "dot", "sniegt" u. tml. Norāda, ka priekšmets atgriežas pie iepriekšējā lietotāja, īpašnieka, ka atjaunojas agrākais stāvoklis, attiecības u. tml.

2. Virzienā uz mugurpusi, uz aizmuguri; pretējā virzienā.

// pārn. Virzienā uz sliktāku stāvokli, zemāku līmeni.

// pārn. Pagātnē, uz pagātni.

3. reti. Tajā pašā vietā; tepat.

4. nevēl. Savienojumā ar "sen", "nesen", "ilgi", "neilgi" u. tml.: pastiprina tā vārda nozīmi, kurš norāda, ka darbība, process noticis pagātnē.

Avoti: LLVV

atpakaļ-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā darbība vērsta uz iepriekšējo vietu, pusi.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais noris vai ir vērsts virzienā uz aizmuguri.

Avoti: LLVV

atpakaļa   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

atpakaļadrese   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Nosūtītāja adrese.

2. inf. Adrese izsaucošajā programmā, kam izsauktā programma pēc savas darbības izbeigšanas nodod vadību.

Avoti: LLVV, D3

atpakaļām   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ĒiV

atpakaļāms   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ĒiV

atpakaļatgūt   novec.

1. Saņemt atpakaļ savā rīcībā, īpašumā (ko atņemtu vai zaudētu).

Avoti: Lo

atpakaļatkāpe   inf.

1. Kursora kustība par vienu pozīciju pa kreisi, izdzēšot šajā pozīcijā ierakstīto rakstzīmi.

Avoti: D3

atpakaļbrauciens   -a, v.

1. Brauciens uz iepriekšējo vietu.

Avoti: LLVV

atpakaļceļš   -a, v.

1. Ceļš, pa kuru dodas atpakaļ uz iepriekšējo vietu; gājiens, brauciens atpakaļvirzienā, uz iepriekšējo vietu; atceļš.

Avoti: LLVV

atpakaļdūrieni   apv.

1. Mašīndūrieni.

Avoti: KnV

atpakaļejošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dodas atpakaļvirzienā; tāds, kas tiek veidots atpakaļvirzienā.

Avoti: MLVV, JtV

atpakaļējs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas ir vērsts uz iepriekšējo vietu vai stāvokli.

Atpakaļējs spēks— (1) ir Krimināllikumam, kas atzīst nodarījumu par nesodāmu, mīkstina sodu vai citādi ir labvēlīgs personai; (2) pēc vispārīgā noteikuma tāds nepiemīt normatīvajiem aktiem (ar retiem izņēmumiem, kad tas norādīts pašā normatīvajā aktā vai kad juridiskam aktam tādu piešķir kompetenta iestāde).

Avoti: LLVV, JtV1

atpakaļgaita   -as, s.; parasti vsk.

1. Transportlīdzekļa kustība atpakaļvirzienā.

Avoti: LLVV, JūVM

atpakaļgājiens   -a, v.

1. pareti. Gājiens uz iepriekšējo vietu.

2. Ierīces, ierīces daļas kustība pretējā virzienā; arī atpakaļgaita.

Avoti: LLVV

atpakaļi   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

atpakaļis   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ME

atpakaļiski   apv.

1. Atpakaļ; atmuguriski.

Avoti: ViV

atpakaļkustība   -as, s.

1. Kustība pretējā virzienā.

Avoti: PP, T

atpakaļnāciens   -a, v.

1. Nāciens uz iepriekšējo vietu.

Avoti: LLVV

atpakaļpalikt   apv.

1. Atpalikt.

Avoti: Lo

atpakaļpārdevums   jur.

1. Vienošanās, ar kuru pircējs patur sev tiesību prasīt, lai pārdevējs pērk no viņa atpakaļ lietu.

Avoti: JtU

atpakaļpirkums   jur.

1. novec. Blakus līgums pie pirkuma līguma, kad pircējs vai pārdevējs paturēja sev tiesības pārdot vai pirkt atpakaļ pārdoto lietu.

Atpakaļpirkuma līgums— saistība, ar kuru pircējs uzņemas savu pirkto lietu pārdot atpakaļ pārdevējam pēc viņa pieprasījuma.

Avoti: KV, LatV

atpakaļrāpulība   -as, s.; parasti vsk.; niev.

1. Vispārināta īpašība --> atpakaļrāpulīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

atpakaļrāpulīgs   -ais; s. -a, -ā; niev.

1. Tāds, kam ir novecojuši uzskati, tāds, kas vēršas pret jauno, progresīvo.

Avoti: LLVV

atpakaļrāpulis   -ļa, v.; niev.

1. Atpakaļrāpulīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

atpakaļs   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ĒiV

atpakaļsaderīgs   inf.

1. Saderīgs ar kāda produkta agrākajiem modeļiem vai versijām.

Avoti: D3

atpakaļtikšana   apv.

1. Nokļūšana atpakaļ (iepriekšējā, vecajā vietā).

Avoti: ĒiV

atpakaļu   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ME

atpakaļus   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ME

atpakaļuzsūkšanās   biol.

1. Pirmurīnā esošo organismam vajadzīgo vielu uzsūkšanās asinīs no nieru kanāliņiem.

2. Šūnstarpas šķidruma uzsūkšanās atpakaļ asinīs kapilāru venozajā galā.

Avoti: CaF

atpakaļvirziens   -a, v.

1. Kustības vai skatiena virzienam pretējs virziens.

Avoti: PP, T

atpakuloties   apv.

1. Plūksnoties, šķiedroties.

Avoti: ME

atpali   novec.

1. Otrie pali, kas uznāk, kad pirmie vēl nav beigušies.

Avoti: KV

atpalicējs   -a, v.

1. Kāds, kas atpaliek.

Avoti: PP, T

atpalicība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> atpalicis (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; stāvoklis, kas rodas, ja atpaliek darbā, darbībā, attīstībā.

Atpalicība mācībās— bērna vai pieaugušā nosacīta nespēja sekot mācību darbā saviem vienaudžiem objektīvu vai subjektīvu iemeslu dēļ.

Avoti: LLVV

atpalicis   -likušais; s. -likusi, -likusī;

1. Divd. --> atpalikt.

2. Tāds, kas nav sasniedzis vajadzīgo, vēlamo (arī citu sasniegto) līmeni, tāds, kas neatbilst kādām prasībām, normām.

Avoti: LLVV

atpalīdzēt   apv.

1. Izdarīt pakalpojumu pretī.

Avoti: ME

atpaliem   apv.

1. Pārpilnīgi.

Avoti: LE

atpalikt   -lieku, -liec, -liek, pag. -liku; intrans.

1. Palikt iepakaļ pārējiem (gājienā, braucienā u. tml.).

2. Nespēt izpildīt, aizkavēties.

3. Nebūt tādā līmenī, kādā ir pārējie, labākie, neatbilst kādām prasībām, normām.

Avoti: LLVV

atpals   apv.

1. Dzelme, atvars.

Avoti: KV

atpasēt   apv.

1. Būt tādam, kas ir noderīgs (kam).

Avoti: KiV

atpaust   apv.

1. Izplatīt ziņas (baumas).

Avoti: EH

atpazīstams   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko var pazīt, identificēt (pēc kādām pazīmēm, parasti starp līdzīgiem).

Avoti: MLVV

atpazīšana

1. Darbība, process --> atpazīt.

2. psih. Process, kurā uztveramais objekts tiek attiecināts uz vienu no iepriekš noteiktām klasēm (kategorijām).

3. jur. Kāda agrāk uztvertā objekta noteikšana lieciniekam, cietušajam, aizdomās turētajam vai apsūdzētajam.

Avoti: Psh, JtV1

atpazīt   -pazīstu, -pazīsti, -pazīst, pag. -pazinu, trans.

1. Pazīt, identificēt (kādu, ko pēc kādām pazīmēm, parasti starp līdzīgiem).

Avoti: MLVV

atpēdas   -u, vsk. atpēda, -as, s.

1. reti. Pēdas (piemēram, smiltīs, sniegā).

2. Pēdas, kas izveidojušās, kādam dodoties atpakaļ pa to pašu vietu, kur tas nācis vai braucis.

Atpēdas dzīt— sekot pēdām tai virzienā, no kurienes kāds nācis.

Avoti: LLVV

atpederēt   apv.

1. Noecēt ar atsperecēšām.

Avoti: KiV

atpēdes   apv.

1. Atpēdas.

Avoti: ME

atpēdiņ   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: EH

atpēdnes   apv.

1. Atpēdas.

Avoti: ME

atpēdnis   apv.

1. Kāds, kurš vairāk staigā atmuguriski, nevis uz priekšu.

Avoti: ME

atpegaļam   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ViV

atpeisēties   apv.

1. Plūksnoties, šķiredroties.

Avoti: ME

atpeizēt   apv.

1. Apēst (par cilvēkiem), aprīt (par dzīvniekiem).

Avoti: ME

atpekelēt   apv.

1. Atvest ar mantām, iedzīvi (šurp, atpakaļ).

Avoti: ViV

atpekelēties   apv.

1. Pārcelties (šurp, atpakaļ) uz jaunu dzīvesvietu (ar mantām).

Avoti: ĒiV

atpekot   apv.

1. Atnākt (parasti par bērniem).

Avoti: ViV

atpēkšties   apv.

1. Rasties, izcelties no jauna.

Avoti: ME

atpeldēt   -peldu, -peldi, -peld, pag. -peldēju; intrans.

1. Peldot atkļūt, atvirzīties šurp (par dzīvām būtnēm); peldot atkļūt, atvirzīties (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Peldēt šurp.

2. Peldot atvirzīties nost (sānis, atpakaļ) - par dzīvām būtnēm.

3. žarg. Atnākt.

Avoti: LLVV, Žrg

atpeldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. pareti. Panākt, ka atpeld šurp; panākt, ka atpeld (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

2. reti. Panākt, ka atpeld nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atpelnīt   -pelnu, -pelni, -pelna, arī -pelnīju, -pelnī, -pelnī, pag. -pelnīju; trans.

1. Strādājot, pelnot dabūt atpakaļ, arī atlīdzināt (izdotos, zaudētos līdzekļus).

// intrans.

Avoti: LLVV

atpelnīties   apv.

1. Atpelnīt.

Avoti: EH

atpelnot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. Atbrīvot, attīrīt no pelniem.

Avoti: PP, T

atpelt   apv.

1. Paļājot atvilt.

Avoti: ME

atpenterēt   apv.

1. Atmudžināt (dziju).

2. Ar grūtībām, neveikli vai streipuļojot ierasties.

3. Neskaidri atbildēt.

Avoti: KiV, EH

atpeņķēt   apv.

1. Atraisīt.

Avoti: MiV

atperēties   apv.

1. Pietiekoši perēt un pagurt no perēšanas.

2. Ilgstoši perējot nogurt un novājēt.

Avoti: EH

atpērt   apv.

1. Nopērt.

Avoti: KiV

atpērties   -peros, -peries, -peras, pag. -pēros; refl.; sar.

1. Ar grūtībām ejot, braucot (pa smilšainu, dubļainu, staignu ceļu), atkļūt.

Avoti: LLVV

atpestīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.

1. novec. Atbrīvot (no ieslodzījuma, no neciešamiem apstākļiem).

2. sar. Palaist brīvībā (parasti dzīvniekus).

3. sar. Atbrīvot (no kā nevēlama).

4. rel. Atbrīvot no soda par grēkiem; atbrīvot, pasargāt no velna varas.

Avoti: LLVV

atpestīties   -ījos, -ījies, -ījas, pag. -ījos; sar.

1. Refl. --> atpestīt (3); atbrīvoties.

Avoti: LLVV

atpēžos   apv.

1. Atpēžos iet - apmeklēt vietu, kur nesen viesojies.

Avoti: EH

atpīkstēt   -pīkstu, -pīksti, -pīkst, pag. -pīkstēju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Pīkstot atsaukties (par dažiem dzīvniekiem).

2. trans. Atbildēt ļoti smalkā, dažkārt arī vārgā balsī.

Avoti: LLVV

atpildīt   apv.

1. Pildīt trauku (ar šķidrumu).

2. Atjaunot, aizstāt.

3. Aizpildīt (kā trūkumu).

Avoti: EH

atpīle   novec.

1. Virs ledus sadzītais un atkal sasalušais ūdens.

2. Lāsteka.

3. Atkusa.

4. Purvainas vietas, kas ziemu neaizsalst.

Avoti: KV

atpīles   novec.

1. Aitas vai kazas, kas atnesas vēlu rudenī.

Avoti: KV

atpilināt   apv.

1. Pa pilienam notecināt.

Avoti: EH

atpilis   apv.

1. Atpīlis.

Avoti: EH

atpīlis   apv.

1. Vēlu dzimis kustonis, rudens jērs.

2. Bērns, kas dzimis sievietei vēlākos dzīves gados.

Avoti: KV, MiV

atpīlis   apv.

1. Avotaina vieta, kas pa ziemu neaizsalst.

2. Virs ledus sadzīts un atkal aizsalis ūdens.

Avoti: NeV

atpīlis   apv.

1. Abrā no atlikumiem sakasīta maize, to cepa un veidoja pamatā bērni.

Avoti: NeV

atpīlītis   apv.

1. Mazākais jēriņš.

2. Rudens jērs.

Avoti: KV, KnG

Atpiļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Beverīnas novada Trikātas pagastā.

Atpiļu upurozols— aug Beverīnas novada Trikātas pagastā, stumbra apkārtmērs - 8 m, koka augstums - 15 m, vainaga projekcija - 10 x 15 m, ļoti slikti saglabājies, lielākā daļa nokaltusi.

Avoti: LE1

atpindelēties   apv.

1. Pārcelties ar mantām, iedzīvi (šurp, atpakaļ).

Avoti: ViV

atpinnēties   apv.

1. Atsisties, atdauzīties.

Avoti: ViV

atpiņķerēt   apv.

1. Atraisīt.

Avoti: EH

atpiņķerēties   apv.

1. Atraisīties, atmudžināties.

Avoti: EH

atpiņķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Ar grūtībām atraisīt, dabūt vaļā (ko sasietu, sapinušos).

Avoti: LLVV

atpīpēt   apv.

1. Kādu laiku nepārtraukti smēķēt.

Avoti: EH

atpīpēties   apv.

1. Pīpēt līdz apnikumam, sapīpēties.

Avoti: ME

atpirkt   -pērku, -pērc, -pērk, pag. -pirku; trans.

1. Pērkot iegūt (to, kas pieder citam); nopirkt (no kāda).

2. reti. Pērkot atgūt (to, kas agrāk piederējis pašam).

Avoti: LLVV

atpirkties   -pērkos, -pērcies, -pērkas, pag. -pirkos; refl.

1. Samaksājot, dodot kādu materiālu vērtību, atbrīvoties, izvairīties (no atbildības, no soda par nodarīto vai arī no kāda pienākuma).

// pārn. Tikt vaļā, atbrīvoties, izdarot kādu pakalpojumu, parādot savu labvēlību u. tml.

Avoti: LLVV

atpirkums   jur.

1. Līgums, kurā pircējs apņemas savu nopirkto lietu pārdot atpakaļ pārdevējam pēc viņa pieprasījuma.

Atpirkuma summa— naudas summa, kuras lielums vai aprēķināšanas kārtība noteikta dzīvības apdrošināšanas līgumā un kuru izmaksā apdrošinājuma ņēmējam, ja pēc viņa iniciatīvas apdrošināšanas līgums tiek izbeigts pirms termiņa.

Avoti: JtV

atpirsties   -piržos, -pirdies, -piržas, pag. -pirdos; sar.

1. Skaļi izdalīt pilnībā visas vēdera gāzes.

Avoti: ME

atpīst   apv.

1. Izplūkāt, izārdīt.

Avoti: ME

atpīšas   apv.

1. Arkla ilksis; apīža.

Avoti: TlV

atpīši   apv.

1. Arkla ilksis; apīža.

Avoti: TlV

atpīt   -pinu, -pin, -pin, pag. -pinu; trans.

1. Atraisīt (ko sapītu, piemēram, bizi, pīni).

2. Atraisīt (ko sasaistītu ar pinekļiem, piemēram, zirgu).

Avoti: LLVV

atpīties   parasti 3. pers., -pinas, pag. -pinās;

1. Refl. --> atpīt (1).

2. Refl. --> atpīt (2).

Avoti: LLVV

atpizģīt   vulg.

1. Piekaut.

Avoti: SLG

atpīžas   apv.

1. Arkla ilksis; apīža.

Avoti: TlV

atplaiknāties   apv.

1. Atplaiksnīties.

Avoti: EH

atplaiksna   -as, s.; reti.

1. Atplaiksnījums.

Avoti: LLVV

atplaiksnājums   apv.

1. Saplaisājums.

Avoti: EH

atplaiksnījums   -a, v.

1. Pēkšņs, parasti neilgs, spožs atspīdums, uzliesmojums; gaiša sprauga (parasti starp mākoņiem).

// pārn. Pēkšņa, parasti neilga (pārdzīvojuma) izpausme (sejā, acīs).

Avoti: LLVV

atplaiksnīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; intrans.

1. Atplaiksnīties (1).

2. Atplaiksnīties (2).

3. Atplaiksnīties (3).

Avoti: LLVV

atplaiksnīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Pēkšņi, arī brīžiem (parasti neilgi) spoži atspīdēt (par gaismu, gaismas avotu); sākt plaiksnīt.

// pareti. Atšķirties no apkārtnes ar gaišumu, spilgtumu.

// pārn. Izpausties, parādīties (cilvēku dzīvē, rīcībā) - parasti uz brīdi.

2. Pēkšņi, arī brīžiem (parasti neilgi) atspoguļoties (kur) - par gaismu, gaismas avotu.

3. Pēkšņi, arī uz brīdi izpausties (sejā, acīs) - par pārdzīvojumiem.

Avoti: LLVV

atplaikšīties   apv.

1. Atplaiksnīties.

Avoti: EH

atplaikšķīties   apv.

1. Atplaiksnīties.

Avoti: ME

atplaisājums   -a, v.

1. Rezultāts --> atplaisāt.

Avoti: LLVV

atplaisāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; intrans.

1. Plaisājot atdalīties.

Avoti: LLVV

atplāksnīties   apv.

1. Noskaidroties.

Avoti: EH

atplakt   -ploku, -ploc, -plok, pag. -plaku; intrans.

1. parasti 3. pers. Pazemināties (par paaugstinātu ūdens līmeni).

// pārn. Pavājināties, izzust (par jūtām).

2. reti. Strauji apsēsties, atslīgt iepriekšējā vietā; krītot atpakaļ, pieplakt.

Avoti: LLVV

atplāt   apv.

1. Atlocīt, atmest (mēteļa malu).

2. Saplacinot uzasināt.

3. Asi un īsi atbildēt.

Avoti: Lo, EH

atplātīt   apv.

1. Atraidīt ar rokām žestikulējot.

Avoti: EH

atplaucēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aplejot ar verdošu ūdeni, panākt, ka atlobās, ka var atdalīt.

Avoti: LLVV

atplaucēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Glabājot, turot ūdenī siltā vietā, panākt, ka atveras (pumpuri, ziedi).

Avoti: LLVV

atplaukt   -plaukstu, -plauksti, -plaukst, pag. -plauku; intrans.

1. parasti 3. pers. Plaukstot atvērties (par pumpuriem, ziediem); uzplaukt, uzziedēt.

// pareti. Kļūt zaļojošam, ziedošam (par kokiem, pļavām, dārziem u. tml.); saplaukt.

// pārn. Atblāzmoties.

// pārn. Parādīties, izpausties, arī atspoguļoties (sejā) - par jūtām, piemēram, par prieku.

// pārn.; reti. Atveidoties, atainoties (atmiņā, iztēlē); rast ies (par domām, atmiņām).

2. Kļūt priecīgam, laipnam.

3. Atgūt, arī iegūt spirgtumu, spraigumu, dzīvesprieku.

Avoti: LLVV

atplenderēt   apv., niev.

1. Ilgāku laiku, daudz žūpot, uzdzīvot.

Avoti: KiV

atplēnēt   apv.

1. Izkvēlot, pārstāt gailēt.

Avoti: ME

atplenst   apv.

1. Atplēst.

Avoti: ME

atplēsīt   apv.

1. Atplēst.

Avoti: ME

atplest   -plešu, -plet, -pleš, pag. -pletu, arī -plētu; trans.

1. Plati atvērt, attaisīt (parasti muti, acis); pavērt platāk (acis).

// imperf. Plest vaļā.

Atplest muti līdz ausīm— ļoti plati atplest muti.

Avoti: LLVV

atplēst   -plēšu, -plēs, -plēš, pag. -plēsu; trans.

1. Plēšot atdalīt (pilnīgi vai daļēji); atraut.

// imperf. Plēst nost.

// sar. Atskaldīt.

2. Plēšot attaisīt, atvērt (piemēram, ko salīmētu, arī sakļautu).

// imperf. Plēst vaļā.

Avoti: LLVV

atplesties   parasti 3. pers., -plešas, pag. -pletās, arī -plētās;

1. Refl. --> atplest.

Avoti: LLVV

atplēsties   apv.

1. Atplīst.

Avoti: ĒiV

atplēsums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atplēst; atplēstā daļa.

Avoti: LLVV

atplētums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atplest.

Avoti: LLVV

atpletums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atplest.

Avoti: LLVV

atpliksnīt   apv.

1. Atplaiksnīt.

Avoti: KiV

atplīst   parasti 3. pers., -plīst, pag. -plīsa; intrans.

1. Plīstot atdalīties (pilnīgi vai daļēji).

// imperf. Plīst nost.

2. pareti. Plīstot atvērties.

3. žarg. Aizmigt.

4. žarg. Ieslīgt dzēruma nemaņā.

Avoti: LLVV, SLG

atplīsums   -a, v.

1. Rezultāts --> atplīst (1); atplīsusī daļa.

Avoti: LLVV

atplītēt   apv.

1. Atdauzīt.

Avoti: EH

atplīvēt   apv.

1. Atpeldēt.

2. Atnākt vai atbraukt.

Avoti: ME

atplivināties   žarg.

1. Atnākt.

Avoti: LLVV

atplīvot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Plīvojot atvirzīties šurp; plīvojot atvirzīties (kur, līdz kādai vietai u. tml).

Avoti: LLVV

atplīvurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Atsegt (ko), noņemot plīvuru vai aizsegu.

Avoti: LLVV

atplosīties   apv.

1. Trakot, plosīties līdz nogurumam.

Avoti: EH

atploskāt   apv.

1. Izlaidīgi atnākt.

Avoti: EH

atplucināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Plucinot, plosot dabūt vaļā.

// imperf. Plucināt vaļā.

2. Plucinot atdalīt.

Avoti: LLVV

atplūdi   -u, v.; tikai dsk.

1. Ūdens līmeņa krišanās (pēc tā paaugstināšanās).

2. Bēgums.

// pārn. Rosmes, spraiguma, aktivitātes mazināšanās (sabiedriskās dzīves norisēs).

// pārn.; reti. Intensitātes mazināšanās (jūtām).

Avoti: LLVV

atpludināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pludinot atgādāt šurp; pludinot atgādāt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Pludināt šurp.

2. Pludinot atvirzīt nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atplūdīt   apv.

1. Appludināt.

Avoti: EH

atplūdstraume

1. Straume, kas veidojas atplūstot.

Avoti: PP, T

atplūdums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> atplūst (2).

2. Rezultāts --> atplūst (3).

Avoti: LLVV

atplūkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Plūkājot dabūt vaļā.

2. Plūkājot atdalīt, atraut.

Avoti: LLVV

atplukt   apv.

1. Izbalot, zaudēt krāsu (par apģērbu).

2. Plaucējot atdalīties.

Avoti: ME, EH

atplūkt   -plūcu, -plūc, -plūc, pag. -plūcu; trans.; reti.

1. Noplūkt (no kā).

Avoti: LLVV

atplūkt   apv.

1. Atplaukt, izplaukt.

Avoti: ĒiV

atpluskāt   apv.

1. Saplaisāt, nelīdzenam kļūt.

Avoti: EH

atplūskāt   apv.

1. Atplūskāt labību - attīrīt (atberzt) graudus no pelavām un piemaisījumiem.

Avoti: EH

atplūst   parasti 3. pers., -plūst, pag. -plūda; intrans.

1. Plūstot atvirzīties šurp (par ūdeni, gaisu u. tml.); plūstot atvirzīties (kur, pie kā, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Plūst šurp.

// pārn.; pareti. Atvirzīties šurp (par daudziem cilvēkiem).

2. Plūstot atvirzīties atpakaļ (iepriekšējā vietā).

// imperf. Plūst atpakaļ.

3. Aizplūst (no kādas vietas).

Avoti: LLVV

atpļāpāt   apv.

1. Pļāpājot atstāstīt.

Avoti: EH

atpļāpāties   apv.

1. Līdz apnikumam izpļāpāties.

Avoti: EH

atpļaut   -pļauju, -pļauj, -pļauj, pag. -pļāvu;

1. intrans. Pļaujot atvirzīties (līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

2. trans. Nopļaut (no malas); appļaut (lauka malas).

3. apv. Zināmu laiku pļaut.

Avoti: LLVV, EH

atpļauties   apv.

1. Pļaujot nolietoties (par izkapti).

Avoti: KnV

atpļāvības   apv.

1. Appļāvības.

Avoti: ME

atpļēguroties   apv.

1. Līdz apnikumam izlaidīgi dzīvot.

Avoti: EH

atpļekāt   apv.

1. Pa dubļiem atbrist.

Avoti: EH

atpļekāties   apv.

1. Līdz nogurumam brist pa dubļiem.

Avoti: EH

atpļurkšēt   apv.

1. Pļāpāt, pļāpājot atbildēt.

Avoti: EH

atpodzēt   apv.

1. Atpogāt.

Avoti: EH

atpogaļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Atdalīt pogaļas (liniem).

Avoti: LLVV

atpogaļot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Atdalīt pogaļas (liniem).

Avoti: LLVV

atpogāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Attaisīt (ko aizpogātu).

// imperf. Pogāt vaļā.

Avoti: LLVV

atpogāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Atpogāt sev apģērbu.

2. parasti 3. pers. Refl. --> atpogāt.

Avoti: LLVV

atpokšināt   apv.

1. Pukšķinot atnākt, atbraukt; atpukšināt.

Avoti: ViV

atpole   apv.

1. Pret dienvidiem vērsta kalna nogāze.

Avoti: ME

atpopi   apv.; hip.

1. Atnadži.

Avoti: EH

atpost   apv.

1. Atnākt.

2. Attīrīt.

Avoti: DžP, EH

atprasavāt   apv.

1. Gludinot izveidot (bikšu vīles).

2. Ilgāku laiku, daudz gludināt (apģērba gabalu).

Avoti: KiV

atprasījums   jur.

1. Iespēja saņemt atpakaļ nodotu naudu vai priekšmetu.

Avoti: JtV

atprasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pieprasīt, lai atdod (iedoto, aizdoto, paņemto).

2. pareti. Pieprasīt, lai atdod (nopelnīto, apsolīto u. tml.).

3. Likt (parasti skolēniem), lai pastāsta (iemācīto).

Avoti: LLVV

atprasīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Lūgt, prasīt atļauju aiziet (no kā) vai neierasties (kur); lūgt, prasīt atļauju doties (uz kurieni); izprasīties.

Avoti: LLVV

atprast   apv.

1. Noģist, nojaust, aptvert, apjēgt.

Avoti: TlV

atprasties   apv.

1. Izzināt, atcerēties.

Avoti: ME

atprašana   novec.

1. Sapratnes atgūšana, kas uz laiku bijusi traucēta.

Avoti: KV

atprecēt   -precu, -preci, -prec, pag. -precēju; trans.; reti.

1. Apprecēt un atvest (sievu) no citas, parasti tālas vietas.

Avoti: LLVV

atprecēties   apv.

1. Izšķirt laulību.

Avoti: TlV

atprecināt   apv.

1. Atvest dēlam sievu no citas, parasti tālas vietas.

Avoti: EH

atpriecāties   apv.

1. Pietiekoši priecāties, uzjautrināties.

Avoti: EH

atpriekšmetiskošanās

1. Jēdziens marksistiskajā filozofijā - praktiskas darbības produktos vai kultūras vērtībās iemiesoto darba rezultātu iekļaušanās darba procesā, lietu un garīgās kultūras vērtību satura un iekšējās loģikas transformācija cilvēka darbaspējās, prasmē, zināšanās.

Avoti: LPE

atpucēt   apv.

1. Atpērt.

Avoti: KiV

atpūdēt   apv.

1. Ļaut nopūt.

2. Ilgāku laiku pūdēt.

Avoti: EH, KiV

atpugļams   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: EH

atpuišot   apv.

1. Atkalpot.

Avoti: EH

atpukaļ   apv.

1. Atpakaļ.

Avoti: ViV

atpukšināt   apv.

1. Pukšķinot atnākt, atbraukt.

Avoti: ViV

atpukoties   apv.

1. Izpukoties, izdusmoties.

Avoti: EH

atpulcināt   apv.

1. Sapulcināt no dažādām vietām.

Avoti: EH

atpūle   apv.

1. Pret dienvidiem vērsta kalna nogāze; atpole.

Avoti: ME

atpūlēt   apv.

1. Ar grūtībām atgādāt.

Avoti: EH

atpūlēties   apv.

1. Pietiekoši nopūlēties.

2. Ar pūlēm (darbu) atstrādāt.

Avoti: EH

atpulkāt   apv.

1. Attaisīt, atvērt (parasti durvis, vārtus), izņemot tapu, puļķi.

Avoti: ĒiV, ViV

atpult   apv.

1. Pāriet, nozust.

Avoti: EH

atpuļķēt   apv.

1. Atvērt (ko) ar puļķi aizbāztu vai nostiprinātu.

Avoti: EH

atpuļķēties   apv.

1. Atvērties (par durvīm, kas noslēgtas ar puļķi).

Avoti: EH

atpumpāt   apv.

1. Atpogāt.

Avoti: ME

atpumpāties   apv.

1. Atpogāties.

Avoti: EH

atpumpēt

1. apv. Sūknējot piegādāt.

2. sar. Atdzīvināt, mākslīgi elpinot.

Avoti: SLG

atpumpurošana

1. Darbība, process --> atpumpurot.

2. mežs. Metode skujkoku, galvenokārt priedes, izaudzēšanai ar bezzarainu stumbru, ik gadu izlaužot galotnē visus sānpumpurus (sākot ar 3. mieturi), līdz koks sasniedz iecerēto augstumu (baļķiem 6-7 m).

Avoti: ZTV

atpumpurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; mežs.

1. Atbrīvot (koku, krūmu) no nevajadzīgiem, nevēlamiem pumpuriem.

Avoti: LLVV

atpurināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; reti.

1. trans. Purinot dabūt nost vai atvirzīt tālāk.

2. trans. Purinot dabūt vaļā, izplest (piemēram, ko salocītu).

3. intrans. Ar galvas kustību atbildēt noraidoši.

Avoti: LLVV

atpurināties   apv.

1. Atbraukt pa bedrainu ceļu.

Avoti: EH

atpurpēt   apv.

1. Satrunēt, satrūdēt.

Avoti: EH

atpūst   -pūšu, -pūt, -pūš, pag. -pūtu; trans.

1. Pūšot atvirzīt šurp; pūšot atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Pūst šurp.

2. Pūšot atvirzīt nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Pūst nost (sānis, atpakaļ).

3. Pūšot atdarīt, atvērt.

// imperf. Pūst vaļā.

Avoti: LLVV

atpūsties   -pūšos, -pūties, -pūšas, pag. -pūtos; refl.

1. Atjaunot spēkus, enerģiju (pēc fiziskas vai garīgas piepūles), pārtraucot darboties.

Avoti: LLVV

atpūša   apv.

1. Atpūta.

Avoti: EH

atpūt   parasti 3. pers., -pūst, pag. -puva; intrans.; reti.

1. Pūstot atdalīties (no kā).

Avoti: LLVV

atpūta   -as, s.; parasti vsk.

1. Spēku, enerģijas atjaunošana (pēc fiziskas vai garīgas piepūles), pārtraucot darboties.

Pasīva atpūta— atpūta bezdarbības, arī miega stāvoklī.

Atpūtas krēsls— īpašas konstrukcijas ērts krēsls, kurā var novietoties pusguļus.

2. Tas, kas ir (ar vēju) atpūsts.

Avoti: LLVV, JtV, ME

Atpūta   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Jelgavas novada Svētes pagastā.

3. Rēzeknes novada Griškānu pagasta apdzīvotās vietas "Dreizi" daļa.

4. Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Gauja" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasarnīcu ciems.

Atpūta 3— Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Carnikava" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasarnīcu ciems.

Avoti: LC

atpūte   apv.

1. Atpūta.

Avoti: ME

atpūtes   apv.

1. Caureja.

2. Izkārnījumi.

Avoti: EH

atputekļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Attīrīt no putekļiem.

Avoti: LLVV

atputēt   parasti 3. pers., -put, pag. -putēja; intrans.; reti.

1. Atdalīties putekļu veidā.

2. Atvirzīties šurp (par ko tādu, kas put); atvirzīties (kur, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

atpūtieši

1. Gulbenes novada Litenes pagasta apdzīvotās vietas "Atpūtas" iedzīvotāji.

2. Neretas novada Zalves pagasta apdzīvotās vietas"Atpūtas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

atputināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; trans.; reti.

1. Putinot atvirzīt šurp (piemēram, sniegu, putekļus) - par vēju; putinot atvirzīt (kur, pie kā u. tml.).

2. apv. Putinot atsegt.

Avoti: LLVV

atpūtināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ļaut atpūsties (ķermenim, locekļiem u. tml.).

Atpūtināt kaulus— sēžot vai guļot atpūsties (parasti pēc fiziskas piepūles).

Avoti: LLVV

atputinēt   apv.

1. Saceļot putekļus, atbraukt, atskriet.

Avoti: KiV

atpūtiņa   apv.

1. Dem. --> atpūta.

Avoti: EH

atpūtiņš   apv.

1. Dem. --> atpūta.

Avoti: ME

atpūtne   mil.

1. Atpūtas rajons - apvidus iecirknis, kur, veicot tālus pārgājienus, dienas vai nakts atpūtai izvietojas karaspēks un tehnika pēc diennakts marša.

Avoti: MIL

atpūtnieki

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Atpūtas" iedzīvotāji.

2. Gulbenes novada Litenes pagasta apdzīvotās vietas "Atpūtas" iedzīvotāji.

3. Neretas novada Zalves pagasta apdzīvotās vietas "Atpūtas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

atpūtnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas pavada atvaļinājumu, atpūšas kūrortā, atpūtas namā u. tml.

Avoti: LLVV

ATPVS   saīs.

1. Automatizētā tehnoloģisko procesu vadības sistēma.

Avoti: i1

atr.   saīs.

1. Atradne (izrakteņu).

Avoti: i1

atradenis   -ņa, v.

1. Atrasts, nezināmu vecāku pamests bērns; cilvēks, kurš bērnībā ticis atrasts un kura vecāki nav zināmi.

Avoti: LLVV

atradenītis

1. Dem. --> atradenis.

Avoti: LV93

atradi   apv.

1. Mirušā vīra vai sievas radi.

Avoti: KV

atradi   apv.

1. Atradības.

Avoti: ME

atradības   -u, s.; tikai dsk.

1. novec. Atlīdzība par atrastās naudas, mantas atdošanu.

2. sar.; pareti. Nozaudētas mantas, naudas atrašana.

Avoti: LLVV

atradienis   apv.

1. Atradums.

Avoti: KiV

atradiens   apv.

1. Atradums.

Avoti: KnG

atradināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka izzūd (piemēram, ieradums, rakstura īpašība); būt par cēloni, ka izzūd (piemēram, ieradums, rakstura īpašība).

Avoti: LLVV

atradināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Atradināt sevi.

Avoti: LLVV

atradinis   apv.

1. Atradums.

Avoti: EH

atrādīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Parādīt (ko), lai (tas) tiktu pārbaudīts, kontrolēts, novērtēts.

Avoti: LLVV

atrādīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; sar.

1. Refl. --> atrādīt.

Avoti: LLVV

atradne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Vieta, kur atrodas (derīgi izrakteņi vai citas zemes bagātības); šādā vietā atrodamais (derīgu izrakteņu vai citu zemes bagātību) krājums.

Avoti: LLVV

atradnis   apv.

1. Atradenis.

Avoti: ME

atradnīte   novec.

1. Atradene.

Avoti: Lo

Atradsen   vietv., vēst., vācu val.

1. Atradzes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Kokneses pagastā.

Avoti: KV

atradums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atrast (1); tas, kas ir atrasts.

2. parasti vsk. Tas, kas ir ļoti noderīgs, kādam nolūkam piemērots.

3. Zinātniskās pētniecības darba, radošu meklējumu rezultāts; izgudrojums; atklājums.

4. jur. Lieta, kas pret īpašnieka vai nozaudētāja gribu nav viņa varā, pārziņā, un cita persona, atradējs, atklāj tās atrašanās vietu un ņem savā varās, turējumā, valdījumā.

Avoti: LLVV, JtV1

Atradze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kokneses novada Kokneses pagastā.

2. Pērses labā krasta pieteka Kokneses novadā, garums - 5 km.

Avoti: LC

atradze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Atzarojums (kalnu grēdai).

Avoti: LLVV

atradzieši

1. Kokneses pagasta apdzīvotās vietas "Atradze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

atradzis   apv.

1. Ienadzis.

Avoti: ME

atragene   lat.

1. Atragēnes - gundegu dzimtas ģints.

Atragene alpina— Alpu atragēne.

Atragene sibirica— Sibīrijas atragēne.

Avoti: LD

atragēne   biol.

1. dsk. Gundegu dzimtas ģints ("Atragene"), līdz 3 m gara liānas ar garu kāpelējošu stumbru, kas pie atbalsta nostiprinās ar lapu kātiem, 10 s., Latvijā kā krāšņumaugus apstādījumos audzē 2 sugas.

Alpu atragēne— atragēņu suga ("Atragene alpina syn. Clematis alpina").

Sibīrijas atragēne— atragēņu suga ("Atragene sibirica syn. Clematis sibirica").

Avoti: LD

atragošana   lopk.

1. Ragu aizmetņu iznīcināšana.

Avoti: LLVV

Atrahasiss   mit.

1. Akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - varonis mītā par pasaules plūdiem, viņš uzbūvē kuģi, kurā novieto visus dzīvniekus.

Avoti: Mit

atrahēlija   med.

1. Nenormāls kakla īsums vai trūkums.

Avoti: TM

atrahelocefālija   med.

1. Iedzimta kroplība, kas izpaužas kā kakla un galvas trūkums.

Avoti: TM

atraibīt   apv.

1. Vārdojot censties novērst (ko nevēlamu).

Avoti: KiV

atraidīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kas atraida (1); tāds, kurā izpaužas atraidījums.

Avoti: LLVV

atraidījums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atraidīt (1); noraidījums.

Avoti: LLVV

atraidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Negatīvi atbildēt (tam, kas ko lūdz vai piedāvā); negatīvi atbildot, likt, lai iet prom.

2. reti. Likt, pavēlēt, lai atnāk, ierodas.

Avoti: LLVV

atraidīties   apv.

1. Atteikties, atraidīt piedāvājumu.

Avoti: EH

atraidošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> atraidīt.

2. Tāds, kurā izpaužas atraidījums.

Avoti: LLVV

atraikne   apv.

1. Atraitne.

Kā salmu atraikne— saka par sievu, kuras dzīvesbiedrs atrodas pagaidu prombūtnē.

Avoti: ĒiV

atraiknība   apv.

1. Atraitnība.

Avoti: ME

atraiknis   apv.

1. Atraitnis.

Avoti: ĒiV

atraiknīši   apv.

1. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

Avoti: Aug2

atraiknīte   apv.

1. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

Tīruma atraiknīte— trejkrāsu vijolīte.

Avoti: Aug2

atraiknītes   apv.

1. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

Avoti: Aug2

atraiksnis   apv.

1. Atraitnis.

Avoti: EH

atraiktne   apv.

1. Atraitne.

Avoti: EH

Ātrais   lat.

1. Ātrais kalns - Ātraiskalns Skrundas novada Nīkrāces pagastā.

Avoti: LD

atraisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Raisot dabūt vaļā (ko sasietu, sapītu); atsiet.

// imperf. Raisīt vaļā.

// pārn. Atvērt (pumpurus, ziedus) - par puķēm, kokiem; būt par cēloni, ka atveras (pumpuri, ziedi).

2. Raisot atbrīvot, atlaist (ko piesietu); atsiet.

3. Rosināt, attīstīt (piemēram, spējas, talantu), ļaut attīstīties (spējām, talantam).

// reti. Panākt, būt par cēloni, ka atbrīvojas no bikluma, kļūst dabisks, nepiespiests.

Avoti: LLVV

atraisītība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> atraisīts (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. pareti. Vispārināta īpašība --> atraisīts (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

atraisīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. parasti 3. pers. Refl. --> atraisīt (1).

// pārn. Uzplaukt (par pumpuriem, ziediem).

2. Refl. --> atraisīt (2); tikt atraisītam.

3. Tikt vaļā, atbrīvoties (piemēram, no kāda cilvēka sabiedrības).

4. Izveidoties, attīstīties, pilnīgi izpausties (par cilvēka personību).

Avoti: LLVV

atraisīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> atraisīt.

2. Tāds, kas atbrīvots no saistījuma, ierobežojuma (piemēram, par enerģiju).

3. Tāds, kam ir radīta iespēja brīvi attīstīties, izveidoties (par jaunradi, cilvēka spējām, dotībām).

4. Tāds, kas ir atbrīvojies no bikluma, kļuvis dabisks, nepiespiests.

Ātraiskalns   vietv.

1. Smilšakmens atsegums, ģeoloģisks un ģeomorfoloģisks dabas piemineklis, atrodas Ventas kreisajā krastā, Skrundas novada Nīkrāces pagastā (5 km augšpus Lēnām), Ventas un Šķērveļa dabas liegumā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g. līdz 20 m augstās kraujas apakšējā daļā atsedzas gaiši, rupjslāņoti, vidēji cementēti smilšakmeņi, virs tiem cieti, masīvi dolomīti.

Avoti: LE1

atraistīt   apv.

1. Atraisīt.

Avoti: EH

atraistīties   apv.

1. Atraisīties.

Avoti: EH

atraite   apv.

1. Atraitne.

Avoti: KiV

atraitene   apv.

1. Atraitne; atreitene.

Avoti: EH

atraitin   apv.

1. Viegli atraisāms.

Avoti: EH

atraitine   apv.

1. Atraitne.

Avoti: EH

atraitiņ   apv.

1. Viegli atraisāms.

Avoti: EH

atraitiņa   apv.

1. Dem. --> atraitne.

Avoti: EH

atraitis   apv.

1. Atraitnis.

Avoti: KiV

atraitīt   apv.

1. Atrotīt (piedurknes, bikšu galus).

Avoti: KiV

atraitne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Atraitnis.

Atraitnes gads— laiks (1 g. un 6 mēneši pēc Vidzemes un Kurzemes zemnieku likumiem), kad atraitne pēc vīra nāves varēja lietot viņa mantojumu un saņemt no tā ienākumus.

Melnā atraitne— zirnekļu kārtas suga ("Latrodectus mactans").

Avoti: LLVV, LE1, PDE

atraitnība   -as, s.; parasti vsk.

1. Atraitņa (atraitnes) stāvoklis.

Avoti: LLVV

atraitnis   -ņa, v.

1. Cilvēks, kas pēc dzīvesbiedres (dzīvesbiedra) nāves nav apprecējies.

Palikt (arī nodzīvot) atraitņos (arī atraitnēs, atraitnī, atraitnē)— neapprecēties pēc dzīvesbiedres (dzīvesbiedra) nāves.

Avoti: LLVV

atraitnīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> atraitne.

2. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

Lauka atraitnīte— trejkrāsu vijolīte.

Avoti: LLVV, KnV

atraitnītes

1. Vijolīšu ģints ("Viola") kultūras taksonu grupa.

Lielziedu atraitnīte— visvairāk izplatītā atraitnīšu suga ("Viola X wittrockiana"), kas izaudzēta krustojot savvaļas vijolīšu sugas ("Viola altaica x Viola lutea x Viola tricolor").

2. apv. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

3. apv. Žibulītis ("Euphrasia").

Avoti: Aug2

atraitņrindiņa   inf.

1. Tekstapstrādē - pēdējā paragrāfa rindiņa, kas parādās viena pati nākošās lappuses augšā.

Avoti: D3

Atraka   vietv.

1. Upe Irānā un Turkmenistānā ("Atrak"), daļēji robežupe, garums - 669 km, sākas Kopetdagā, palu laikā ietek Kaspijas jūrā (pārējā laikā visu ūdeni izmanto apūdeņošanai).

Avoti: PZT, PuA

Ātrākalna   vietv.; nelok., ģen.

1. Ātraiskalns.

Avoti: LD

atrakāt   apv.

1. Atrakņāt.

Avoti: EH

atrakcija   -as, s.

1. Cirka vai estrādes priekšnesums, kas sevišķi saista publikas uzmanību.

2. ģeod. Svērteņa novirze smagas masas pievilkšanas spēka iedarbībā.

3. med. Pievilkšana.

Avoti: LLVV, ZTV, TM

atrakņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Rakņājot, rakņājoties atsegt (ko).

// imperf. Rakņāt vaļā.

2. Rakņājot, rakņājoties atvirzīt nost (sānis).

Avoti: LLVV

atrakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Uzrakstīt un atsūtīt (piemēram, vēstuli).

// intrans.

Avoti: LLVV

atrakstīties

1. Uzrakstīt formālu atbildi.

2. Nosūtīt atteikumu kādai interneta ziņu kopai, pārtraukt abonementu.

Avoti: PP, T

atrakšķēt   apv.

1. Atrukstēt.

Avoti: EH

atrakt   -roku, -roc, -rok, pag. -raku; trans.

1. Rokot padarīt pieejamu vai brīvu, tukšu (ko aizbērtu, aizgruvušu u. tml).

// imperf. Rakt vaļā.

2. Rokot atvirzīt nost (sānis).

Avoti: LLVV

atraktants   biol.

1. Viela (dabiska vai sintezēta), kas pievilina dzīvniekus; atraktors.

Avoti: ZTV

atrakties   -rokos, -rocies, -rokas, pag. -rakos; refl.

1. Rokoties, rokot atvirzīties šurp (līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV

atraktivitāte

1. Pievilcējspēks; spēja pievilkt, saistīt (par cilvēkiem, mākslas izpausmēm u. tml.).

Avoti: SV99

atraktīvs

1. Pievilcīgs; tāds, kas piesaista.

Avoti: SV99

atraktors

1. Atraktants - specifiski aromatizators, dabiska vai sintezēta viela, kas pievilina dzīvniekus.

Avoti: PL

atransferinēmija   med.

1. Transferīna trūkums cirkulējošās asinīs.

Avoti: MSV

atrantīt   apv.

1. Nocirst.

Avoti: EH

atrāpāt   apv.

1. Atrāpot.

2. Ilgāku laiku, daudz rāpot.

Avoti: KiV

atrāpāties   apv.

1. Atrāpties.

Avoti: EH

atrāpēt   apv.

1. Atrāpot.

Avoti: ME

atrāpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Rāpojot atkļūt šurp; rāpojot atkļūt (kur, pie kā u. tml.).

// imperf. Rāpot šurp.

2. Rāpojot atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Rāpot nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

ātrapstrāde   -es, s.; parasti vsk.; tehn.

1. Apstrāde ar ātra darba metodēm.

Avoti: LLVV

atrāpties   -rāpjos, -rāpies, -rāpjas, pag. -rāpos; refl.

1. Rāpus, arī rāpjoties atkļūt šurp; rāpjoties atkļūt (kur, pie kā u. tml.).

// imperf. Rāpties šurp.

2. Rāpus, arī rāpjoties atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Rāpties nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atrāpulis   apv.

1. Reakcionārs.

Avoti: ME

atrāpuļot   apv.

1. Atrāpot.

Avoti: EH

atrase   apv.

1. Puķe.

Avoti: ME

atraslis   apv.

1. Atradenis.

Avoti: ME

atrast   -rodu, -rodi, -rod, pag. -radu; trans.

1. Meklējot ieraudzīt, dabūt (ko pazaudētu, pazudušu, noslēptu, noslēpušos).

2. Atklāt, konstatēt, arī izgudrot (pētījumu, meklējumu rezultātu).

3. Atlicināt, veltīt (laiku).

4. Sastapt, satikt (kur).

5. Iegūt, iemantot.

6. parasti divd. formā: atradis; sar.; iron. Iedomājies, izdomājis, arī izvēlējies (ko).

// intrans.

Avoti: LLVV

atrast   -rodu, -rodi, -rod, pag. -radu; intrans.

1. Atsvešināties (no kā pierasta); atradināties.

Avoti: LLVV

atrastām   apv.

1. No attāluma, atstatu.

Avoti: ME

atrasties   -rodos, -rodies, -rodas, pag. -rados; refl.

1. Būt novietotam, būt (kādā vietā, telpā).

2. Tikt atrastam (par ko pazaudētu, pazudušu, noslēptu, noslēpušos).

3. parasti 3. pers. Tikt sameklētam, izvēlētam (domās); tikt izdomātam, izgudrotam.

4. parasti 3. pers. Tikt atlicinātam, veltītam (par laiku).

5. parasti 3. pers. Būt sastopamam; arī gadīties, parādīties.

6. divd. formā: atradies; sar.; iron. Iedomāties sevi (par to, kas patiesībā nav).

7. novec. Piedzimt.

Avoti: LLVV

atrastins   apv.

1. Esošs, atrodams.

Avoti: EH

atrāties   apv.

1. Bārties pretim.

Avoti: EH

atraudāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz raudāt.

Avoti: KiV

ātraudzējs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas ātri attīstās, aug.

Avoti: LLVV

ātraudzība   -as, s.; parasti vsk.; lauks.

1. Vispārināta īpašība --> ātraudzīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ātraudzīgs   -ais; s. -a, -ā; lauks.

1. Tāds, kas ātri attīstās, aug, sasniedz briedumu (par augiem vai dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

ātraudzis   -dža, v.

1. Tas (tāds), kas ātri aug, sasniedz briedumu (parasti par augiem).

2. vsk. Ātraudži.

Avoti: LLVV

ātraudzīte   apv.

1. Cīrulītis ("Corydalis"), daudzgadīgs magoņu dzimtas lakstaugs.

Avoti: Aug2

atraudzīties   apv.

1. Atraugāties.

Avoti: ĒiV

ātraudži   -džu, v.; apv.

1. Kaprifoliju dzimtas krūms, parasts dārzos, sarkanās ogas čemuros; retāk melnām ogām.

2. dsk. Ātraudzis.

3. Agro kartupeļu šķirne.

Avoti: LE, KnV

atraugas   -u, s.; tikai dsk.

1. Kuņģa gāzu izdalīšanās caur muti vai degunu; kuņģa gāzes, kas izdalās caur muti vai degunu.

Avoti: LLVV

atraugāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ļaut izplūst kuņģa gāzēm caur muti vai degunu.

Avoti: LLVV

atraugojs   apv.

1. Tas, kas atraugājas.

Avoti: ME

ātrauģis   apv.

1. Ātraudzis.

Avoti: EH

atrauja   apv.

1. Atraujas darīt - kaitēt.

Avoti: ME

atrausējs   apv.

1. Cilvēks, kas kulšanas laikā atvirza nost (piemēram, pelavas).

Avoti: KiV

atraust   -raušu, -raus, -rauš, pag. -rausu; trans.

1. Raušot atvirzīt nost (sānis).

// imperf. Raust nost (sānis).

2. Raušot (ko nost), atsegt.

3. Raušot atvirzīt šurp; raušot atvirzīt (līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

Avoti: LLVV

atrausties   -raušos, -rausies, -raušas, pag. -rausos; refl.

1. Raušoties atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

2. Raušoties atvirzīties šurp; raušoties atvirzīties (pie kā).

Avoti: LLVV

atraustīt   apv.

1. Vairākkārtīgi vai daudzkārt raustīt.

2. Raustot atvērt.

Avoti: EH

atraušanās   mil.

1. Vienības manevrs, ko veic, lai izvairītos no tieša kontakta ar pretinieku.

Avoti: MIL

atraušņāt   apv.

1. Atrušināt.

Avoti: EH

atraut   -rauju, -rauj, -rauj, pag. -rāvu; trans.

1. Raujot atdalīt, atplēst (pilnīgi vai daļēji).

// imperf. Raut nost.

2. Ar strauju kustību attālināt, strauji atvilkt nost (atpakaļ, sānis).

// imperf. Raut nost.

// pārn. Novērst (domas, uzmanību).

3. Atšķirt (cilvēkus) pret viņu gribu (no kā tuva, pierasta).

4. Izolēt, nesaistīt domās, uzskatos, daiļradē u. tml. (ko savstarpēji saistītu); aplūkot izolēti.

5. Neļaut, kavēt darīt (ko) vai nodarboties (ar ko).

6. sar. Atņemt, nedot (to kas kādam pienākas).

// savienojumā ar "sev". Atteikties (no kā), parasti cita labā; neizlietot (ko) savām vajadzībām.

Atraut sev miegu— pietiekami neizgulēties, lai atlicinātu laiku kāda uzdevuma veikšanai.

7. Ar rāvienu atvērt.

8. Raujot atdabūt šurp; raujot atdabūt (kur, pie kā u. tml.).

// imperf. Raut šurp.

// pārn.; sar. Ātri atvest (parasti ar transportlīdzekļiem).

Avoti: LLVV

atrauteni   apv.

1. Atrautin.

Avoti: EH

atrautenis   ģeol.

1. Liels (100 m un vairāk) iežu blāķis, kuru ledājs pārvietojis no sākotnējā saguluma vietas.

Avoti: ZTV

atrautība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad nav sakara, saistības (ar ko).

Avoti: LLVV

atrauties   -raujos, -raujies, -raujas, pag. -rāvos; reti.

1. Ar spēju, strauju kustību atbrīvoties (no saites, ķēdes u. tml.).

// imperf. Rauties nost.

// pareti. Atdalīties, atšķelties (piemēram, eksplozijas, ķīmiskas reakcijas rezultātā).

2. Refl. --> atraut (2).

3. Novērsties (piemēram, no skatāmā, darāmā), pārtraukt ko darīt.

4. Nošķirties, atsvešināties (no kā), zaudēt ciešos sakarus; palikt savrup.

5. Izvairīties (no darba, pienākuma u. tml.); nepiedalīties, norobežoties.

6. Aizkļūt prom (no kādas vietas), pārtraucot kādu darbu.

7. parasti 3. pers. Refl. --> atraut (7); tikt atrautam.

8. reti. Spēji, strauji, pārvarot pretestību, atkļūt šurp; spēji, strauji, pārvarot pretestību, atklāt (kur, līdz kādai vietai, uz kurieni u. tml.).

// imperf. Rauties šurp.

9. žarg. Gūt baudu.

10. žarg. Tikt piekautam.

Avoti: LLVV, SLG

atrautin   apv.

1. Atvilceniski.

Avoti: EH

atrautiniski   apv.

1. Atvilceniski.

Avoti: EH

atrautniski   apv.

1. Atvilceniski.

Avoti: EH

atrauts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> atraut.

2. Atšķirts, izolēts, norobežots (parasti varmācīgi) - par cilvēku.

Avoti: LLVV

atravēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Ravējot attīrīt (ko) no nezālēm.

Avoti: LLVV

atrāviens   v.

1. Izvirzīšanās priekšā un attālināšanās no pārējiem (sacensības dalībniekiem distancē).

Avoti: MLVV

atrāvumplaisa   ģeol.

1. Plaisa šļūdonī starp tā kustīgo daļu un pie kāres stāvās sienas piesalušo ledu; bergšrunds.

Avoti: ZTV

atrāvums   med.

1. Mīksto audu bojājuma veids, kad locītavas saite tiek atrauta no kaula.

Avoti: VE

atražošana   -as, s.; ekon.

1. Ražošanas procesa pastāvīga atjaunošana, atkārtošana.

Vienkāršā atražošana— ražošanas procesa atkārtošana iepriekšējā apjomā.

Paplašinātā atražošana— ražošanas procesa atjaunošana palielinātā apjomā.

2. Pastāvīga atjaunošana, atkārtošana ražošanas procesā.

Ganāmpulka atražošana— lopu skaita un sastāva pastāvīga atjaunošana.

Meža resursu atražošana— nocirstā meža ataudzēšana un jaunu apmežojamo platību radīšana.

Atražošanas spēja— dzīvnieku fizioloģiska spēja radīt pēcnācējus.

Putnu atražošanas spēja— dējējputnu kvalitātes rādītājs, ko nosaka pēc olu apaugļotības un cāļu šķilšanās (procentos).

Avoti: LLVV, ZTV

atražot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; ekon.

1. Pastāvīgi atjaunot, atkārtot (ko) ražošanas procesā.

// intrans. Pastāvīgi atjaunot, atkārtot ražošanas procesu.

Avoti: LLVV

ātrbojīgs

1. Tāds, kas ātri bojājas.

Ātrbojīga krava— lauksaimniecības un zivju produkti, kā arī cita krava, kuru pārvadājot jāievēro īpašs temperatūras režīms un kura jāpārvadā ar specializētiem autotransporta līdzekļiem.

Avoti: JtV

ātrcietējošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ātri sacietē (parasti par būvmateriāliem).

Avoti: LLVV

ātrdarbes   ģen., nelok.

1. Tāds, kas noder ātrai darba veikšanai.

Avoti: LLVV

ātrdarbība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ātrdarbīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ātrdarbīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ātri darbojas (par ierīcēm).

Avoti: LLVV

ātrdarbīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ātrdarbīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

atrečīt   apv.

1. Atradināt.

Avoti: KiV

ātrēdis   apv.

1. Kāds, kas ātri ēd.

Avoti: ME

atrēdīšana   apv.

1. Atriebība.

Avoti: EH

atrēdīt   apv.

1. Atmaksāt.

Avoti: ME

atrēdītājs   apv.

1. Atriebējs.

Avoti: EH

atredzēns   apv.

1. Kārts ar kāsi, āķi (spaiņa izvilkšanai no akas).

2. Makšķeres āķis.

3. Atkarpe.

4. Ķīlis.

Avoti: KiV

atredzēt   apv.

1. Pieredzēt.

Avoti: KiV

atref.   saīs.

1. Atreferējums (bibliogrāfiskajās uzzinās).

Avoti: LLVV

atreferējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atreferēt.

Avoti: LLVV

atreferēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atstāstīt mutvārdiem vai rakstveidā (ko dzirdētu vai redzētu.).

Avoti: LLVV

atreibināt   apv.

1. Padarīt skaidru no reibuma.

Avoti: ME

atreibināties   apv.

1. Kļūt skaidram no reibuma.

Avoti: ME

atreibt   apv.

1. Atjēgties.

2. Kļūt skaidrā, atžirgt, atjēgt.

Avoti: LV93, VV

atreibuļoties   apv.

1. Atreibināties.

Avoti: EH

atreibums   apv.

1. Reibuma samazināšanās, atgūšanās no dzēruma.

Avoti: VV

atreikne   apv.

1. Atraitne.

Avoti: EH

atreiķināt   apv.

1. Atrēķināt.

Avoti: EH

atreitene   apv.

1. Atraitne.

Avoti: EH

atreitis   apv.

1. Atraitnis.

Avoti: ME

atreitīt   apv.

1. Atraitīt.

Avoti: EH

atreitne   apv.

1. Atraitne.

Avoti: EH

Atrejs   mit.

1. Agamemnona un Menelāja tēvs (Atreus) sengrieķu mitoloģijā, valdnieka Pelopa un Hipodamejas dēls.

Avoti: MkV

ātrējs   apv.

1. Ātrīgs, ātrs.

Avoti: EH

Atreka   vietv.; novec.

1. Atraka - upe Irānā un Turkmenistānā ("Atrak").

Avoti: PZT

atrēkt   -rēcu, -rēc, -rēc, pag. -rēcu;

1. parasti 3. pers.; intrans. Rēcot atsaukties.

2. trans.; sar. Dusmīgā balsi atbildēt.

3. apv., niev. Ilgāku laiku, skaļi smieties.

Avoti: LLVV, KiV

atrēkties   apv.

1. Atkliegties.

Avoti: EH

atreķēt   apv.

1. Atliekt.

Avoti: EH

atrēķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atskaitīt, atņemt (daļu no kāda skaitļos izteikta daudzuma).

// intrans.

Avoti: LLVV

atremdēt   apv.

1. Atdzesēt līdz remdenam stāvoklim.

Avoti: ME

atremdināt   apv.

1. Ļaut atdzist līdz remdenam stāvoklim.

Avoti: ME

atrēmija   med.

1. Nespēja staigāt, stāvēt vai sēdēt histērijas gadījumos; visas kustības viegli veicamas guļus.

Avoti: TM

atremināt   apv.

1. Atdzīvināt.

2. Atremdināt (karstu ūdeni).

Avoti: EH

atremmēt   apv.

1. Atstutēt.

Avoti: EH

atremsties   apv.

1. Lēnām (ar pūlēm) atkļūt atpakaļ.

Avoti: EH

atremt   apv.

1. Atbalstīt.

Avoti: EH

atremties   apv.

1. Atbalstīties.

Avoti: ME

ātrenājs   apv.

1. Zemteka ("Veronica officinalis").

Avoti: Aug2

ātrene   apv.

1. Veronika ("Veronica").

2. Zemteka ("Veronica officinalis").

Avoti: Aug2

ātrenes   apv.

1. Zemteka ("Veronica officinalis").

Avoti: Aug2

atrenst   apv.

1. Atcirst, nocirst.

Avoti: EH

atrepsija   med.

1. Smagi zīdaiņu barošanās traucējumi, kas rodas, barojot zīdaiņus mākslīgi.

2. Imunitāte pret inokulētām audzēja šūnām.

Avoti: ZTV

atretoblefārija   med.

1. Iedzimts plakstiņu saaugums, analoģisks simblefārijai.

Avoti: TM

atretocefāls   med.

1. Kroplis ar iedzimtu mutes vai nāsu atveru trūkumu.

Avoti: TM

atretokorms   med.

1. Kroplis ar vienas vai vairāku dabisko atveru atrēziju.

Avoti: TM

atretolēmija   med.

1. Rīkles vai barības vada atrēzija.

Avoti: TM

atrevēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ravēt.

2. Ravējot atstrādāt.

Avoti: KiV

atrēzēt   apv.

1. Turēt atpakaļ atliektu.

Avoti: ME

atrēzija

1. med. Dobuma vai atveres trūkums dobajos orgānos - zarnās, vagīnā, asinsvados.

2. vet. Olšūnu atmiršana zīdītājdzīvniekiem.

Avoti: ZTV

atrežģe   apv.

1. Atrežģījums.

Avoti: EH

atrežģījums   apv.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atrežģīt.

Avoti: EH, T

atrežģināt   apv.

1. Atrežģīt.

Avoti: EH

atrežģīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Risinot, šķetinot atraisīt (ko samudžinātu, sapinušos u. tml.).

Avoti: LLVV

ātrfilmēšana

1. Filmēšana ar ātrumu, kas lielāks par normālo filmas demonstrēšanas ātrumu (24 kadri/s).

Avoti: LPE

ātrfrēzēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Frēzēšana ar ātra darba metodēm.

Avoti: LLVV

ātrfrēzētājs   -a, v.

1. Frēzētājs, kas strādā ar ātrfrēzēšanas frēzi.

Avoti: LLVV

ātrgaitas   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir ātra gaita, liels darbības ātrums (par mašīnām, mehānismiem).

Avoti: LLVV

ātrgājējs   -a, v.

1. Tas (tāds) (piemēram, transportlīdzeklis), kas ļoti ātri pārvietojas.

Avoti: LLVV

ātrgriezējtēraudi   materiālt.

1. Instrumentu materiāls ar lielu siltumnoturību (600-640 Celsija grādu), cietību, stiprību un nodilumizturību augstā temperatūrā.

Avoti: ZTV

Atri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Atri"), Abruco reģiona Terāmo provincē, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ātri   apst.

1. Straujā tempā, strauji (virzīties, kustēties).

2. Pēc neilga laika; drīz.

3. sar. Agri (kāda laika posma pašā sākumā).

4. pārākajā pakāpē; sar. Tikmēr.

5. pārākajā pakāpē; sar.; pareti. Drīzāk (izšķiroties par vienu no vairākām iespējām).

Avoti: LLVV

ātrība   apv.

1. Steiga, straujums.

Ar ātrību— steidzīgi, raiti.

Avoti: ME, EH

atrībenēt   apv.

1. Cepjot atdalīties (par maizes garozu).

Avoti: EH

atrībēt   parasti 3. pers., -rīb, pag. -rībēja; intrans.; pareti.

1. Rībot atvirzīties šurp (parasti par transportlīdzekļiem).

Avoti: LLVV

atrībināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.; pareti.

1. Rībinot atkļūt (parasti par braucēju ratos).

2. apv. Rībinot atvirzīties šurp (par pērkonu).

Avoti: LLVV, KiV

atrībinēt   apv.

1. Atrībināt (2).

Avoti: EH

atribūcija

1. Anonīma zinātniska vai mākslas darba autora, rašanās laika, vietas noteikšana.

2. psih. Apzināta vai neapzināta cēlonības piedēvēšana.

Avoti: EV, PsA

atribūtika

1. Pazīmju, īpašību, priekšmetu, simbolu kopums; lietas, kas raksturo sabiedrisko parādību vai attēloto varoni.

Avoti: SV99

atributīvs   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Tāds, kam ir apzīmētāja jeb atribūta īpašības, funkcijas.

Avoti: LLVV

atribūts   -a, v.

1. filoz. Būtiska, nepieciešama (substances) īpašība.

2. Būtiska (priekšmeta vai parādības) pazīme, īpašība, neatņemama sastāvdaļa.

3. val. Apzīmētājs.

4. Kādas sabiedriskas parādības, mākslas tēla vai mitoloģiskas būtnes simbols.

5. inf. Informatīvs elements, kas apzīmē kādu īpašību.

Avoti: LLVV, SV99, D3

atrichornis   lat.

1. Krūmputnu dzimtas ģints.

Atrichornis clamosus— brūnvēdera krūmputns.

Atrichornis rufescens— rudvēdera krūmputns.

Avoti: ZvP

atrichornithidae   lat.

1. Krūmputnu dzimta.

Avoti: ZvP

atrichum   lat.

1. Lācītes - lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzegužlinu dzimtas ģints.

Atrichum undulatum— viļņainā lācīte.

Avoti: LD

atridāt   apv.

1. Atridēt.

Avoti: EH

atridāties   apv.

1. Atkravāties.

Avoti: EH

atridēt   apv.

1. Atlikt malā, novākt prom.

Avoti: ME

atridēties   apv.

1. Noiet no ceļa, atbrīvot vietu.

Avoti: DžP

atrīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Vairākkārt rīdot suni, atdzīt (kādu) šurp.

2. Vairākkārt rīdot suni, atdzīt (kādu) nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atrīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Vairākkārt rīdot suni, atdzīt (kādu) šurp.

2. Vairākkārt rīdot suni, atdzīt (kādu) nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atridīt   apv.

1. Atridēt.

Avoti: ME

atrīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Rīdot suni, atdzīt (kādu) šurp.

2. Rīdot suni, atdzīt (kādu) nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

ātrie   žarg.

1. Neatliekamās medicīniskās palīdzības stacija.

2. Neatliekamās medicīniskās palīdzības darbinieki.

Avoti: SLG

atrieba   apv.

1. Atriebība.

Avoti: ME

atriebe   -es, s.; parasti vsk.

1. Atriebība; atriebšanās.

Avoti: LLVV

atriebējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas atriebj vai atriebjas.

Tautas atriebēji— partizāni, kas (kara laikā) cīnās pret iebrucējiem un tautas nodevējiem.

Avoti: LLVV

atriebība   -as, s.; parasti vsk.

1. Apzināta rīcība (pret kādu), lai atmaksātu (tam par viņa izdarīto ļaunprātību, sagādātajām ciešanām u. tml.).

Avoti: LLVV

atriebīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir tieksme atriebties, kas mēdz atriebties.

Avoti: LLVV

atriebīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> atriebīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

atriebt   -riebju, -rieb, -riebj, pag. -riebu; trans.

1. Apzināti izdarīt (ko), atmaksājot (kādam par viņa ļaunprātību, sagādātajām ciešanām u. tml.).

// intrans.

Avoti: LLVV

atriebties   -riebjos, -riebies, -riebjas, pag. -riebos; refl.

1. Apzināti izdarīt (ko), atmaksājot (kādam par viņa ļaunprātību, sagādātajām ciešanām u. tml.).

2. parasti 3. pers. Nākt par ļaunu (pašam).

3. Apriebties.

Avoti: LLVV

atriedīt   apv.

1. Ar meliem un krāpšanos atvilināt.

Avoti: EH

atriedīties   apv.

1. Sagatavoties, sataisīties.

Avoti: EH

atriekne   apv.

1. Atraitne.

Avoti: ME

atriekt   apv.

1. Pirmo reizi uzart plēsumu līdz noteiktai vietai.

Avoti: EH

atriest   apv.

1. Atārdīt.

Avoti: ME

atriest   apv.

1. Atsūtīt (ziņu).

Avoti: EH

atriesties   apv.

1. Atārdīties.

Avoti: ME

atriet   -reju, -rej, -rej, pag. -rēju; intrans.

1. Rejot atsaukties (par suni).

// trans.; pārn.; vienk. Ļoti skaļi un nikni atbildēt.

Avoti: LLVV

atrietēt   parasti 3. pers., -riet, pag. -rietēja; intrans.

1. Rasties, pieplūst (par pienu tesmenī, krūtīs).

Avoti: LLVV, EH

atrieties   -rejos, -rejies, -rejas, pag. -rējos; reti.; reti.

1. Riet ilgi, līdz vairs nespēj, līdz apnīk.

2. parasti 3. pers. Atriet.

// trans.; pārn.; vienk. Ļoti skaļi un nikni atbildēt.

Avoti: LLVV

atrietināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka tesmenī pirms slaukšanas sāk rasties, pieplūst piens (slaucamiem mājdzīvniekiem).

Avoti: LLVV

atriezies   apv.

1. Galvu atpakaļ atgāzis.

Avoti: ME

atriezine   apv.

1. Tādas govs vārds, kas staigā ar paceltiem ragiem.

Avoti: EH

atriezinis   apv.

1. Dzīva būtne, kas staigā ar paceltu galvu.

Avoti: EH

atriezt   apv.

1. Atņirgt zobus.

2. Atvirzīt (galvu) atpakaļ.

Avoti: ME, EH

atriezties   apv.

1. Mest galvu atpakaļ.

Avoti: EH

ātrīgi   apv.

1. Ļoti ātri.

Avoti: ĒiV

ātrīgs   apv.

1. Tāds, kas savā rīcībā, darbībā ir veikls, ātrs, straujš.

2. Tāds, kam straujš raksturs.

3. Tāds, kas nemierīgi izturas; nemierīgs.

Avoti: ĒiV

atrihoze   med.

1. Matu trūkums.

Avoti: TM

atrihs   med.

1. Tāds, kam nav viciņu, piem., baktērija.

Avoti: TM

atrijas   -u, s.; tikai dsk.

1. Atrīta (parasti daļēji sagremota) barība ar ko daži dzīvnieki baro savus mazuļus.

Avoti: LLVV

ātrijs

1. arhit. Romiešu dzīvojamās mājas vidusdaļa, slēgts iekšējais pagalms ar virsgaismu.

2. anat. Priekškambaris vai priekštelpa.

Avoti: SV99

atrikot   apv.

1. Veicīgi atklibot.

Avoti: EH

atrīkot   apv.

1. Novākt, aizvākt, pārsūtīt, nosūtīt, likt ierasties.

Avoti: ME

atrikšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Rikšojot, rikšiem atkļūt šurp; rikšojot, rikšiem atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Rikšot šurp.

// sar. Ātri atskriet (par cilvēku).

Avoti: LLVV

atriktēt   apv.

1. Atrīkot.

Avoti: ViV

atrimegālija   med.

1. Nenormāla sirds priekškambara paplašināšanās vai palielināšanās.

Avoti: MSV

atrimināt   apv.

1. Atremdināt.

Avoti: EH

atrimt   apv.

1. Norimt.

Avoti: EH

ātrināt   novec.

1. Īsināt (laiku).

2. Steidzināt.

Avoti: LV93

atrinkt   apv.

1. Atņemt, atdalīt.

Avoti: EH

atriokomisuropeksija   med.

1. Sirds mistrālā vārstuļa labošana ar šuvēm no kambara caur vārstuļa virām un priekškambara sienu, lai koriģētu mistrālo insuficienci.

Avoti: MSV

atrioseptoplastika   med.

1. Plastiska sirds priekškambara starpsienas defektu slēgšana.

Avoti: MSV

atriotomija   med.

1. Sirds priekškambara sienas pārgriešana.

Avoti: MSV

atrioventrikulārs   med.

1. Attiecīgs uz sirds priekškambari un kambari.

Avoti: TM

Atripalda   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Atripalda"), Kampānijas reģiona Avellīno provincē, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

atripāt   apv.

1. Atripot.

Avoti: KiV

atripēt   apv.

1. Atripot.

Avoti: ME

atripināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ripinot atvirzīt šurp; ripinot atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Ripināt šurp.

2. Ripinot atvirzīt nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atriplex   lat.

1. Balodenes - balandu dzimtas ģints.

Atriplex babingtonii— kailās balodenes sinonīms nosaukums.

Atriplex calotheca— skaistaugļu balodene.

Atriplex glabriuscula— kailā balodene.

Atriplex hastata— šķērslapu balodenes sinonīms nosaukums.

Atriplex hortensis— dārza balodene.

Atriplex littoralis— jūrmalas balodene.

Atriplex longipes— garā balodene.

Atriplex nitens— spožā balodene.

Atriplex oblongifolia— garlapu balodene.

Atriplex patula— plašā balodene.

Atriplex prostrata— šķērslapu balodene.

Atriplex rosea— rožainā balodene.

Atriplex sibirica— Sibīrijas balodene.

Atriplex tatarica— Tatārijas balodene.

Avoti: LD

atripot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Ripojot atvirzīties šurp; ripojot atvirzīties (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Ripot šurp.

2. Ripojot atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atrīrināt   apv.

1. Atrietināt.

Avoti: EH

atrisinājums   -a, v.

1. Rezultāts --> atrisināt (2).

2. Rezultāts --> atrisināt (3).

3. Iznākums, rezultāts (darbībai, konfliktam) literārā darba kompozīcijā.

Avoti: LLVV

atrisināmība

1. Tāda algoritma eksistence uzdevumam vai uzdevumu klasei, kas pēc galīga darbību skaita dod atbildi.

Avoti: LPE

atrisināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ritinot, risinot attīt; atritināt.

// imperf. Risināt vaļā.

2. Domāšanas, pētīšanas rezultātā atrast atbildi.

3. Nokārtot (sarežģītu jautājumu), veikt (sarežģītu uzdevumu).

Avoti: LLVV

atrisināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās;

1. Refl. --> atrisināt (1); atritināties.

2. Refl. --> atrisināt (2); tikt atrisinātam.

3. Refl. --> atrisināt (3); tikt atrisinātam.

Avoti: LLVV

atrist   parasti 3. pers., -ris, pag. -risa; intrans.

1. Atnākt vaļā (par ko sapītu, sasietu); atraisīties.

Avoti: LLVV

atrīstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Rīstoties atdabūt atpakaļ mutē (ierīto).

Avoti: LLVV

atrīt   -riju, -rij, -rij, pag. -riju; trans.

1. Atdabūt atpakaļ mutē (norīto).

// imperf. Rīt atpakaļ.

Avoti: LLVV

atrita   apv.

1. Tas, kas ir attīts, atrullēts.

Avoti: ME

atrite   inf.

1. Datu bāzes pārvaldības sistēmas spēja anulēt pēdējo transakciju un atgriezt datu bāzi tās iepriekšējā stāvoklī, ja kāda kļūme pārtrauc transakcijas izpildi.

Avoti: D3

atritēt   parasti 3. pers., -rit, pag. -ritēja (retāk -rita, 1. konj.); intrans.

1. Ritot atvirzīties šurp; ritot atvirzīties (kur, pie kā, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Ritēt šurp.

2. pareti. Ritot atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

3. Atritināties; arī atraisīties, atrist.

Avoti: LLVV

atrīties   apv.

1. Rīt atpakaļ.

2. Pierīties.

Avoti: EH

atritināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ritinot attīt (ko saritinātu, satītu).

// imperf. Ritināt vaļā.

2. reti. Ritinot atvirzīt šurp; ritinot atvirzīt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Ritināt šurp.

3. reti. Ritinot atvirzīt nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atritināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās;

1. Refl. --> atritināt (1).

2. Refl. --> atritināt (2).

Avoti: LLVV

ātrkūlējs   apv.

1. Mikseris, maisītājs, putotājs.

Avoti: VV

ātrlaiva   -as, s.; mil.

1. Neliels kara kuģis, kuteris.

Avoti: LLVV

ātrlode   tehnol.

1. Viegli kūstoša lode^2.

Avoti: Tv01

ātrlodēšana   tehnol.

1. Lodēšana ar viegli kustošiem sakausējumiem.

Avoti: Tv01

ātrmaiņu   ģen., nelok., novec.

1. Augstfrekvences.

Avoti: Lo

atrobežot   apv.

1. Norobežot.

Avoti: ME

atrobīt   -īju, -ī, -ī, arī -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Robījot, iegriežot visapkārt robus, atdalīt, atgriezt.

Avoti: LLVV

atroce   novec.

1. Sānu atzveltnis (krēsla vai dīvāna).

2. Piedurknes atloks.

Avoti: Lo

atroceniski   apst.; reti.

1. Pavēršot roku uz mugurpusi, aiz muguras.

2. apv. Pavēršot plaukstu uz augšu (ko lejot, dodot u. tml.).

Avoti: LLVV, ĒiV

atroceņis

1. Pavēršot roku uz mugurpusi, aiz muguras vai ar otrādi apgrieztu plaukstu kaut ko ņemt, sviest, liet u. tml.

Avoti: ME

atrociņis

1. Pavēršot roku uz mugurpusi, aiz muguras vai ar otrādi apgrieztu plaukstu kaut ko ņemt, sviest, liet u. tml.

Avoti: Sen

atrociski   apv.

1. Atmuguriski, atpakaļ (mest).

2. Pavēršot plaukstu uz augšu (ko lejot, dodot u. tml.).

Avoti: LE, ViV

atrocisks   apv.

1. Tāds (grūdiens, sitiens), kas tiek veikts, pavēršot plaukstu uz augšu.

Avoti: ViV

atrocīt   apv.

1. Atrotīt, uzlocīt.

Avoti: ME

atrodne   novec.

1. Atradne.

Avoti: Lo

atrofēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; reti.

1. Sarukt, panīkt, zaudēt spējas funkcionēt (par organisma daļām).

// pārn. Panīkt, notrulināties, arī zust (par psihiskām īpašībām, spējām).

Avoti: LLVV

atrofija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, arī rezultāts --> atrofēties.

// pārn.; reti. Psihisko īpašību, spēju panīkšana, notrulināšanās, arī zušana.

Avoti: LLVV

atrofisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar atrofiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

atrofoderma   med.

1. Ādas atrofija.

Avoti: TM

atrofodermatoze   med.

1. Jebkura ādas slimība ar sekojošu atrofiju.

Avoti: TM

atrokoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Atvadīties, sniedzot roku viens otram.

Avoti: LLVV

atropa   lat.

1. Beladonnas.

Atropa belladonna— parastā beladonna jeb melnā velnoga.

Avoti: PDE

Atropa   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - viena no trim likteņa dievietēm moirām, kas pārgrieza cilvēka dzīves pavedienu.

Avoti: MkV

atropīnisms   med.

1. Saindēšanās ar atropīnu vai beladonnu.

Avoti: TM

atropinizācija   med.

1. Ilgstoša ietekmēšana ar atropīnu.

Avoti: TM

atropīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Indīga viela, ko iegūst no augiem un lieto ārstniecībā (piemēram, sāpju remdināšanai, acu slimību ārstēšanai).

Avoti: LLVV

atropos   lat.

1. Atropos pulsatoria - parastās putekļuts sinonīms nosaukums.

Avoti: LD

atroscīns   med.

1. Optiski neaktīvs hioscīna izomērs, alkaloīds; kā midriātisks līdzeklis stiprāks par hioscīnu.

Avoti: TM

atrotināt   apv.

1. Atrotīt.

2. Attīt.

Avoti: ĒiV

atrotīt   -u, -i, -a, arī -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.

1. Rotīt (uz augšu), atlocīt; uzrotīt; uzlocīt.

2. reti. Atritināt (1).

Avoti: LLVV

atrotīties   parasti 3. pers., -ās, retāk -ījas, pag. -ījās;

1. Refl. --> atrotīt (1).

2. Refl. --> atrotīt (2).

Avoti: LLVV

atrozīties   apv.

1. Gāzelējoties vai goroties atnākt.

Avoti: EH

ātrpelde   poligr., novec.

1. Šķīdums galvanoplastikā, kas parasti satur uz 100 l ūdens 20-30 kg bezdzelzs vara vitriola un 0,4 kg tīras sērskābes.

Avoti: GV

ātrputra   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; sar.; niev.

1. Nenosvērts, nesavaldīgs cilvēks; karstgalvis.

Avoti: LLVV

ātrrakstība   novec.

1. Ātrraksts.

Avoti: Lo

ātrraksts   -a, v.; parasti vsk.

1. Vienkāršota raksta sistēma, kas piemērota ātrai rakstīšanai.

Avoti: LLVV

ātrrāvējs   novec.

1. Rāvējslēdzējs; ātrslēdzējs.

Avoti: LV93

ātrruna   -as, s.; parasti vsk.

1. Ātra runāšana.

2. Īpašs runāšanas, deklamēšanas veids paātrinātā tempā (teātra mākslā).

Avoti: LLVV

ātrs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pārvietojoties spēj veikt lielu attālumu samērā īsā laika sprīdī.

Ātrs (arī ātrāks) pulkstenis— pulkstenis, kas paātrinātas darbības dēļ rāda nepareizu laiku.

2. Tāds, kas viegli sadusmojas, iekaist, uzbudinās; straujš.

3. apv. Agrāks, pagājis.

Avoti: LLVV, EH

ātrsirdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ātrsirdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ātrsirdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Straujš, nesavaldīgs.

Avoti: LLVV

ātrsirdis   -ža, v.; sar.; pareti.

1. Ātrsirdīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

ātrskrējējs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas ātri skrien (parasti par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

ātrslēdzējs   -a, v.

1. Aizdare ar viegli slīdošu slēdzi (apģērbam vai tā daļai); rāvējslēdzējs.

Avoti: LLVV

ātrslēdzis   -dža, v.

1. Ātrslēdzējs.

Avoti: LLVV

ātrslidošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Ziemas sporta veids - slidošana ātrumā noteiktā distancē.

Avoti: LLVV

ātrslidotājs   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies ātrslidošanā.

Avoti: LLVV

ātrspēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Sacensības veids (piemēram, šaha, dambretes spēlē) ar samazinātu apdomas laiku.

Avoti: LLVV

ātrspiede   -es, dsk. ģen. -žu, s.; poligr.

1. Ātras darbības iespiedmašīna ar veltni virs plakanas pamatnes.

Avoti: LLVV

ātršauja   novec.

1. Ātršaušana.

Avoti: Lo

ātršaušana   -as, s.; parasti vsk.

1. Šaušana ar samazinātu laiku šāviena sagatavošanai un izpildei.

Avoti: LLVV

ātršāvējhaubice   mil.

1. Haubice ar palielinātu šaušanas ātrumu, un parasti var veikt līdz 6 šāvieniem minūtē.

Avoti: MIL

ātršāvējs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas var izdarīt daudz šāvienu kādā laika vienībā.

Avoti: LLVV

ātršuvējs   -a, v.

1. Ierīce aktu vākos vai mapē atsevišķu papīra lapu iestiprināšanai, sasaistīšanai.

Avoti: LLVV

ātrtecis   novec.

1. Ātrgājējs.

Avoti: Lo

atrubināt   apv.

1. Atknibināt.

Avoti: EH

atrubīt   žarg.

1. Nodarīt pāri.

2. Atbrīvoties (no kāda).

Avoti: SLG

atrubīties   žarg.

1. Nomirt.

2. Zaudēt samaņu.

3. Aizmigt (parasti noguruma vai alkohola reibuma dēļ).

4. Piekust; būt sagurušām; pārpūlēties.

5. Atslēgties.

Avoti: SLG

atrubons   žarg.

1. Pēkšņs miegs.

2. Stipra reibuma stāvoklis.

Avoti: SLG

atrubs   žarg.

1. Liels nogurums, nespēks.

2. Stipra reibuma stāvoklis.

Avoti: SLG

atrūdināt   apv.

1. Panākt, ka (kāds) raud.

Avoti: KiV

atrūgas   apv.

1. Atraugas.

Avoti: KiV

atrūgāties   apv.

1. Atraugāties.

Avoti: EH

atrūgt   apv.

1. Ilgāku laiku rūgt.

Avoti: KiV

atrūgties   apv.

1. Pietiekoši rūgt.

Avoti: EH

atrūgtināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Apstrādāt (ko), lai tajā samazinātu rūgtvielas.

Avoti: LLVV

atrukstēt   apv.

1. Rukšķot atsaukties.

Avoti: ME

atrukšēt   parasti 3. pers., -rukš, pag. -rukšēja; intrans.

1. Rukšķot atsaukties.

Avoti: LLVV

atrukšēties   apv.

1. Rukšķot atsaukties.

Avoti: EH

atrukšķēt   parasti 3. pers., -rukšķ, pag. -rukšķēja, intrans.

1. Rukšķot atsaukties.

Avoti: LLVV

atrūkt   -rūcu, -rūc, -rūc, pag. -rūcu;

1. parasti 3. pers.; intrans. Ar rūkšanu atsaukties (piemēram, par lāci, suni).

2. trans. Īgni, negribīgi, arī neskaidri atbildēt.

Avoti: LLVV

atrūķēt   apv.

1. Piegādāt.

Avoti: EH

ātrulis   apv.

1. Karstgalvīgs cilvēks.

Avoti: ME

ātrumkārba   -as, s.

1. Zobratu mehānisms kustības ātruma maiņai (piemēram, mašīnās).

Avoti: LLVV

ātrummērītājs   dzc.

1. Mehānisks, elektromehānisks vai elektronisks aparāts lokomotīvju un motorvagonu ritošā sastāva kustības parametru (ceļa, ātruma un laika) mērīšanai, reģistrācijai un signalizācijai, kā arī bremzēšanas parametru, lokomotīves luksofora rādījumu un mašīnista modrības aparatūras darbības reģistrācijai.

Avoti: ZTV

ātrumposms   v.

1. Posms (piem., autorallija trasē), kas jāveic maksimāli ātri.

Avoti: MLVV

ātrums   -a, v.

1. Kustības īpašība, ko raksturo ar zināmā laika posmā noieto ceļu.

Ātrumu paralelograms— paralelograms, kura divas malas veido atsevišķu ātrumu kustības vektori, bet diagonāle attēlo summāro ātrumu.

Ātruma rādītājs— spidometrs.

Ātrumu saskaitīšana— ja materiāls punkts vai ķermenis vienlaikus piedalās divās kustībās, tad rezultējošais kustības ātrums attēlojams ar diagonāli paralelogramā, kura divas malas veido atsevišķo ātrumu kustības vektori.

Momentānais ātrums— ķermeņa ātruma vektors katrā laika momentā, tā modulis ir vienāds ar ātruma acumirklīgo vērtību, bet virziens norāda ķermeņa kustības vircienu šajā laika momentā.

Kosmiskais ātrums— minimālais ātrums, ar kuru kustoties jebkurš Zemes ķermenis vairs neatgriežas uz Zemes.

Pirmais kosmiskais ātrums— minimālais ātrums, kas ķermenim jāsasniedz, lai tas sāktu kustēties apkārt Zemei pa riņķveida orbītu; riņķa ātrums.

Radiālais ātrums— debess ķermeņa ātruma vektora projekcija uz taisnes, kas debess ķermeni savieno ar novērotāju.

Otrais kosmiskais ātrums— minimālais ātrums, ar kuru kustoties ķermenis pilnīgi pārvar Zemes pievilkšanas spēku; paraboliskais ātrums.

Tangenciālais ātrums— debess ķermeņa ātruma vektora projekcija plaknē, kas perpendikulāra taisnei, kura savieno debess ķermeni ar novērotāju.

Trešais kosmiskais ātrums— minimālais ātrums, ar kuru ķermenis aizlido projām no Saules sistēmas.

Uzņemt ātrumu— palielināt (transportlīdzekļa) kustības ātrumu.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Savienojumā ar "zibens", "bultas", "vēja" u. tml.: ļoti ātri (piemēram, virzīties).

2. Straujums (norisei, procesam, darbībai).

3. vsk. lok., apst. nozīmē. Ļoti lielā steigā, arī satraukumā.

4. Vilkmes spēka pārnesums automobiļos, traktoros u. tml.

Dreifa ātrums— daļiņu sistēmas (atomu, jonu, elektronu, caurumu u. c.) lēnas virzītas kustības ātrums, kas klājas pāri to haotiskajai kustībai.

Fāzes ātrums— harmoniskas svārstības (monohromatiska viļņa) izplatīšanās ātrums vidē.

Grupas ātrums— enerģijas (elektromagnētisko viļņu grupas, signāla) kustības ātrums.

Leņķiskais ātrums— vektoriāls lielums w, kas raksturo ķermeņa rotācijas ātrumu un ir vienāds ar tā elementāro pagrieziena leņķi dj elementāra laika intervālā dt: w=dj/dt.

Skaņas ātrums— mazas amplitūdas elastiskā viļņa pārvietošanās ātrums elastiskā vidē; to nosaka vides blīvums un saspiežamība.

Viļņu izplatīšanās ātrums— jebkura viļņa punkta pārvietošanās attāluma attiecība pret laiku, kurā šis attālums noiets; atkarīgs no vides dielektriskās un magnētiskās caurlaidības.

Ātruma diapazons— intervāls starp ātruma mazāko un lielāko iespējamo vērtību; tā lielumu izsaka ar lielākā un mazākā ātruma starpību.

Ātruma iestatīšana— mašīnas izpildietaises piedziņas elementu nomaiņa vai pārslēgšana pirms apstrādes procesa sākuma, lai izpildietaise apstrādes procesā pārvietotos ar uzdoto ātrumu.

Ātruma pakāpe— viens no iespējamiem iestatāmiem (ieregulējamiem) ātrumiem regulēšanas diapazona robežās.

Ātruma regulēšana— mašīnas izpildietaises uzdotās pārvietošanās ātruma funkcijas realizēšana apstrādes laikātrums.

Ātrumu rinda— pieaugošā kārtībā sakārtota iespējamo ātruma pakāpju kopa.

Bezpakāpju ātruma regulēšana— regulēšana ar iespējām realizēt regulēšanas diapazona robežās jebkuru uzdoto ātrumu.

Griešanas ātrums— apstrādājamā ķermeņa vai (un) instrumenta pārvietošanās ātrums griešanas kustībātrums.

Nominālais ātrums— ilgstoša darba režīma kustības ātrums nominālas slodzes apstākļos.

Padeves ātrums— apstrādājamā ķermeņa vai (un) instrumenta pārvietošanās ātrums padeves kustībā.

Pakāpjveida ātruma regulēšana— regulēšana ar iespējām realizēt regulēšanas diapazona robežās noteiktas ātruma pakāpes.

Reakcijas ātrums— ķīmiskās reakcijas aktu skaits laika vienībā.

Sinhronais ātrums— magnētiskā griežlauka ātrums, kas atkarīgs no elektriskās strāvas frekvences un statora polu pāru skaita.

Tukšgaitas ātrums— nenoslogotas ierīces kustības ātrums.

Atļautais ātrums— transportlīdzekļa kustības ātrums, kuru reglamentē normatīvie dokumenti.

Atraušanās ātrums— gaisakuģa ātrums momentā, kad tā atbalsta ierīces atraujas no skrejceļa ieskrējiena beigās.

Ekonomiskais ātrums— gaisakuģa ātrums horizontālajā lidojumā, kam nepieciešama minimāla dzinēja vilkme un degvielas patēriņš stundā.

Evolutīvais ātrums— minimālais gaisakuģa ātrums, ar kuru tas var izpildīt minimālos manevrus; nemanevra lidmašīnām svarīgs paceļoties, nosēžoties un aizejot uz otro riņķi.

Hiperskaņas ātrums— gāzes ātrums, kas ievērojami pārsniedz skaņas ātrumu (Maha skaitlis lielāks par 5).

Iecirkņa ātrums— vilciena kustības vidējais ātrums iecirknī, ieskaitot ieskriešanās ātrumu, ātruma samazināšanas papildlaiku un vilciena stāvēšanas laiku starpstacijās.

Indikatora ātrums— gaisakuģa ātrums, ko noteiktos lidojuma apstākļos rāda borta indikators un kas saistīts ar gaisa spiediena starpības mērīšanu dinamiskajā un statiskajā kamerā; pēc indikatora ātruma vērtībām aprēķina īsto ātrumu gaisā, kā arī aprēķina spēkus un momentus, kas iedarbojas uz gaisakuģi lidojumā.

Konstruktīvais ātrums— vislielākais kustības ātrums, kas noteikts, projektējot ritošo sastāvu, pamatojoties uz pieļaujamo sliežu ceļa slodzi, kustības drošību un elementu stiprības kritērijiem.

Kravas piegādes ātrums— kravas vidējais pārvietošanas ātrums diennaktī visā tās pārvadāšanas laikā.

Kreisēšanas ātrums— pastāvīgs gaisakuģa lidojuma ātrums, parasti pastāvīgā augstumā.

Kritiskais ātrums— maksimālais pieļaujamais transportlīdzekļa kustības ātrums konkrētos ceļa apstākļos, kurā vadītājam ir iespējams saglabāt stabilu transportlīdzekļa kustību vai izvairīties no ceļu satiksmes negadījuma.

Maksimālais ātrums— lielākais transportlīdzekļa ātrums, kuru var sasniegt ar konkrētu pārnesumu un pilnu slodzi ar pilnu degvielas padevi uz horizontāla asfaltbetona seguma ceļa.

Maršruta ātrums— vilciena kustības vidējais ātrums maršruta iecirknī, ieskaitot ieskriešanās ātrumu, ātruma samazināšanas papildlaiku un vilciena stāvēšanas laiku visos sadales punktos.

Minimālais ātrums— mazākais transportlīdzekļa kustības ātrums konkrētos ceļa apstākļos, kad var pārvietoties laideni, bez raustīšanās.

Nosēšanās ātrums— gaisakuģa ātrums momentā, kad tā atbalsta ierīces pieskaras skrejceļam.

Tehniskais ātrums— vilciena kustības vidējais ātrums iecirknī, ieskaitot ieskriešanās ātrumu un ātruma samazināšanas papildlaiku.

Transskaņas ātrums— gāzes ātrums, kas ir tuvs vietējam skaņas ātrumam; lidojot ar transskaņas ātrumu, rodas gaisa blīvējuma lēcieni un raksturīgas krasas aerodinamisko spēku maiņas.

Vertikālais ātrums— gaisakuģa augstuma maiņa laika vienībā; mēra ar variometru.

Virsskaņas ātrums— gāzes ātrums, kas pārsniedz skaņas ātrumu (Maha skaitlis 1-5); lidojumam raksturīgi trieciena viļņi (sk. skaņas "barjera").

Zemskaņas ātrums— gāzes plūsmas ātrums, kas ir mazāks par skaņas ātrumu (Maha skaitlis mazāks par 1).

Ātruma augstums— šķidruma plūsmas īpatnēja kinētiskā enerģija, ko izsaka ar atbilstošu šķidruma līmeņa augstumu (viens no Bernulli vienādojuma locekļiem).

Ātruma koeficients— caurplūdes koeficienta sastāvdaļa - skaitlis, kas izsaka berzes radītu faktiskās izplūdes ātruma samazinājumu salīdzinājumā ar teorētiski aprēķināto izplūdes ātrumu.

Avoti: LLVV, IVkV, FF, T, ZTV

ātrumsacensība   -as, s.; sar.

1. Sacensības maksimālā ātruma sasniegšanā.

Avoti: PP, T

ātrumsacensības   -u, s.; lit. val. tikai dsk.

1. Sacensības maksimālā ātruma sasniegšanā (autosportā, motosportā u. tml.).

Avoti: LLVV

ātrumsacīkstes   -šu, s.; tikai dsk.

1. Ātrumsacensības.

Avoti: LLVV

ātrumspiediens

1. Spiediena palielinājums, ko izraisa šķidruma vai gāzes plūsma, sadurdamās ar kādu cietu ķermeni, kad plūsmas kinētiskā enerģija pārveidojas spiediena enerģijā un gāzes iekšējā enerģijā un spiediens paaugstinās.

Avoti: ZTV

ātrumvalnis

1. Paaugstinājums, kas izbūvēts braukšanas ātruma ierobežošanai.

Avoti: VpV-6-174

atruna   -as, s.

1. Aizbildināšanās, atsakoties no kāda uzdevuma, uzaicinājuma, priekšlikuma u. tml.; atrunāšanās.

2. Izteikums kā nozīmīguma mazināšanai.

3. jur. Gribas izpausme, kas tieši izpausta un ir fiksēta saistībās vai līgumā.

4. ek. Nosacījums tirdzniecības, fraktēšanas, bankas un apdrošināšanas darījumos, saskaņā ar ko tiek regulētas pušu savstarpējās attiecības gadījumā, ja nākotnē mainās līguma slēgšanas brīdī pastāvošie apstākļi.

5. jur. Vienpusējs viena daudzpusēja starptautiska līguma dalībnieka oficiāls paziņojums par nodomu noteikt citu kārtību līguma atsevišķos noteikumos attiecībās ar citām līguma dalībvalstīm, nekā tas līgumā noteikts.

Avoti: LLVV, JtV, SbV, JtV1

atrunāšanās

1. Darbība --> atrunāties.

// apv. Aizbildināšanās, atsakoties no kāda uzdevuma, uzaicinājuma u. tml.

Avoti: ĒiV

atrunāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ar runāšanu mudināt, lūgt, pārliecināt (kādu), lai ko nedara.

2. Paskaidrot, apstiprināt (labojumu, papildinājumu oficiālā dokumentā u. tml.) ar piezīmi dokumenta beigās vai malā.

3. reti. Atbildēt, atteikt.

Avoti: LLVV

atrunāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Aizbildinoties (ar ko), atteikties, izvairīties (no kā).

2. reti. Iebilst (pretī).

3. sar.; pareti. Runāt, sarunāties ilgi, līdz apnikumam.

Avoti: LLVV

atruņa   apv.

1. Atruna.

Avoti: ME

atrūsēt   apv.

1. Sarūsot atdalīties.

Avoti: EH

atrūsināt   apv.

1. Sarūsējot nokrist.

Avoti: EH

atrušināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Rušinot aizvākt (to, ar ko kas apbērts, apmests, pārklāts).

2. Rušinot ko nost, atsegt (ko apbērtu, apmestu, pārklātu).

Avoti: LLVV

atružināt   apv.

1. Atrušināt.

Avoti: EH

ātrvilciens   -a, v.

1. Vilciens, kas brauc ar lielu ātrumu un pietur tikai lielākajās stacijās.

Ātrvilciens EC— starptautisks ātrvilciens "Euro City", kas kursē Vācijā un savieno to ar citām Eiropas valstīm.

Ātrvilciens Eurostar— starptautisks ātrvilciens, kas kursē starp Londonu un Parīzi, kā arī Londonu un Briseli, izmantojot tuneli zem Lamanša, tā ātrums ir aptuveni 300 km/h, tādējādi no Londonas centra Parīzes vai Briseles centrā var nonākt trīs stundu laikā.

Avoti: LLVV, TvV

ātrvirpa   tehnol.

1. Paātrinātas darbības virpa.

Avoti: Tv01

ātrvirpošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Virpošana ar ātra darba metodēm.

Avoti: LLVV

ātrvirpotājs   -a, v.

1. Virpotājs, kas strādā ar ātrvirpošanas virpu.

Avoti: LLVV

atrypa   lat.

1. Izmirušu brahiopodu ģints ar radiāli rievainiem vākiem; vadošs pārakmeņojums vidējā devonā, arī Latvijā.

Avoti: KV

ATS   saīs.

1. Šveices informācijas aģentūra (franču "Agence telegraphique suisse").

Avoti: i1

ats

1. Sīka monēta Laosā, vienāda ar 1/100 kipa.

Avoti: SV69

ats.   saīs.

1. Atsevišķs.

Avoti: i1

atsaarpavāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz vētīt, parasti līdz nogurumam.

Avoti: KiV

atsabadīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz badīties.

2. Ejot pa ko cietu, asu, nelīdzenu, padarīt sāpīgu (ķermeņa daļu, parasti kāju pēdas).

Avoti: KiV

atsabārties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz bārties.

Avoti: KiV

atsablandīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz blandīties.

Avoti: KiV

atsabļaustīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz bļaustīties.

Avoti: KiV

atsabraucīties   apv.

1. Atrotīt sev (piedurknes, bikšu galus).

Avoti: KiV

atsabridzēties   apv.

1. Apriebties.

Avoti: KiV

atsabučāties   apv.

1. Skūpstoties atsveicināties.

Avoti: KiV

atsacelties   apv.

1. Ceļoties atvirzīties nost.

2. Atzelt, ataugt (par augiem).

Avoti: KiV

atsacepināties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz karsēties.

Avoti: KiV

atsacības   apv.

1. Atteikšana.

2. Katoļu reliģisku jautājumu, un atbilžu krājums.

Avoti: KiV

atsacījums   psih.

1. Dziņas pakļaušana.

Avoti: PsA

atsacilāties   apv.

1. Vairākkārt celties augšā no guļus, sēdus stāvokļa.

2. iron. Nevienmērīgā gaitā, gāzelējoties atnākt.

3. niev. Ļoti lielīties.

Avoti: KiV

atsacirsties   apv.

1. Atcirsties (par rīku).

Avoti: KiV

atsacīt   -saku, -saki, -saka, pag. -sacīju;

1. trans. Pasacīt (ko), atbildēt (uz kāda izteikumu); atteikt.

// intrans.

// pareti. Atvadoties pasacīt (ko).

2. intrans. Noraidīt lūgumu, piedāvājumu u. tml.; atteikt.

3. trans.; sar. Atbildēt no galvas (iemācīto).

4. apv. Novēlēt (mantu, īpašumu).

Avoti: LLVV, KiV

atsacīties   -sakos, -sakies, -sakās, pag. -sacījos; refl.

1. Izteikt nevēlēšanos, nebūt ar mieru (ko darīt, veikt); neuzņemties, arī vairs neizpildīt (piemēram, kādu darbu); atteikties.

2. Netīkot, necensties (pēc kā); arī ziedot, upurēt; atteikties.

3. Vairs neizpildīt (kādas saistības); paziņot, ka vairs neuzskata sevi par saistītu (ar ko); atteikties.

4. parasti 3. pers. Pārtraukt, pārstāt, nespēt darboties (par ķermeņa daļām, orgāniem, arī apziņu u. tml).

Avoti: LLVV

atsačudīties   apv.

1. Ilgāku laiku uzvesties dīvaini, neparasti, jocīgi.

Avoti: KiV

atsadalīties   apv.

1. Atdalīties.

2. Sākt dzīvot atsevišķi.

Avoti: KiV

atsadancāties   apv.

1. Izdejoties.

Avoti: KiV

atsadauzīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz draiskuļoties.

2. niev. Atnākt bez noteikta mērķa; atklīst.

Avoti: KiV

atsadavīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ālēties.

Avoti: KiV

atsadoties   apv.

1. Paļauties (uz ko).

Avoti: KiV

atsadrāzties   apv.

1. Neviļus, negribēti tikt nodrāztam.

2. Ilgāku laiku, daudz drāzt.

Avoti: KiV

atsadrāzties   apv.

1. Atdrāzties.

Avoti: KiV

atsadzāns   apv.

1. Atsedzēns.

Avoti: ME

atsadzerties   apv.

1. Nodzerties.

2. Padzerties tā, ka vairs negribas.

3. Nožūpot.

Avoti: KiV

atsadzīties   apv.

1. Dzenot dzīvniekus, nokļūt kur kopā ar tiem.

2. Tikt vaļā, atbrīvoties (no kā, kāda, kas uzmācas); atgaiņāties (no kā).

Avoti: KiV

atsadzīvaties   apv.

1. Atgūt mundrumu.

2. Ilgāku laiku jautri, viegli pavadīt laiku.

Avoti: KiV

atsadzīvināties   apv.

1. Atdzīvoties.

Avoti: KiV

atsadzivīties   apv.

1. Ļoti brīnīties.

Avoti: KiV

atsaecēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ecēt, parasti līdz nogurumam.

2. Ilgāku laiku, daudz plēsties, bārties.

Avoti: KiV

atsaēsties   apv.

1. Atēsties.

2. Ēdot (ko garšīgu), gribēt vēl (to).

Avoti: KiV

atsagadīties   apv.

1. Atgadīties.

2. Iederēties.

Avoti: KiV

atsagaidīties   apv.

1. Nogaidīties.

Avoti: KiV

atsagalasēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz klaigāt.

Avoti: KiV

atsagaldīties   apv.

1. Atdalīties no spaļiem (par šķiedru).

2. Ilgāku laiku, daudz lobīt, parasti līdz nogurumam.

Avoti: KiV

atsaganīties   apv.

1. Ganoties uzbaroties.

Avoti: KiV

atsagavēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz gavēt, parasti līdz apnikumam, nepatikai.

2. Izbeigt, pārtraukt gavēšanu.

Avoti: KiV

atsagāzties   apv.

1. Atgāzties; arī atliekties.

Avoti: KiV

atsaglābties   apv.

1. Atspirgt, atlabt.

Avoti: KiV

atsaglausties   apv.

1. Atglausties.

Avoti: KiV

atsagriezties   apv.

1. Pagriezties, pavērsties atpakaļ.

2. Atkļūt atpakaļ, ierasties atkal.

3. Pēc virziena maiņas pūst iepriekšējā virzienā (par vēju).

4. Atskrūvēties.

5. niev. Ilgāku laiku, daudz uzdzīvot.

Avoti: KiV

atsagriezties   apv.

1. Atgriezties (par rīku, piemēram, nazi).

2. Tikt atzāģētam.

Avoti: KiV

atsagrūsties   apv.

1. Atgrūsties.

2. niev. Negaidīti, neaicināti ierasties.

Avoti: KiV

atsagulties   apv.

1. Atgulties.

Avoti: KiV

atsagūties   apv.

1. Atgūties.

Avoti: KiV

atsaieties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz iet (parasti līdz nogurumam).

2. Kļūt veselam (par ķermeņa daļu); pāriet, izzust (par iekaisumu, slimību).

Avoti: KiV

atsaiņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atraisīt, attaisīt (ko iesaiņotu).

// imperf. Saiņot vaļā.

Avoti: LLVV

atsaistīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atbrīvot no saistījuma.

2. apv. Ilgāku laiku, daudz siet (mezgliņus) šķietā un nītīs savērtā audeklā.

3. apv. Ilgāku laiku siet (mājlopus) dažādās vietās.

Avoti: LLVV, KiV

atsaistīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; reti.

1. Refl. --> atsaistīt.

Avoti: LLVV

atsaite   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Saite, kuru izlieto, lai ko piestiprinātu, nostiprinātu (piemēram, koku, zaru).

2. pareti. Atsēja 2.

Avoti: LLVV

atsaitēt

1. Piestiprināt, nostiprināt ar saiti (piemēram, koka zaru).

2. Atbrīvot saiti.

Avoti: PP, T

atsajaukties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz draiskuļoties.

Avoti: KiV

atsajaunāties   apv.

1. Atjaunoties.

Avoti: KiV

atsajemties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz noņemties, nodarboties ar ko.

Avoti: KiV

atsājināt   novec.

1. Atšķaidīt.

Avoti: Lo

atsakabināties   apv.

1. Atkabināties.

2. Vairākkārt apkampties.

Avoti: KiV

atsakapāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kapāt, parasti līdz nogurumam.

2. Tiekot lietotam kapāšanai, kļūt neasam.

Avoti: KiV

atsakāpties   apv.

1. Atvirzīties atmuguriski līdz kādai vietai.

2. Atkāpties (par karaspēku).

3. Atteikties (piemēram, no solījuma).

Avoti: KiV

atsakārtāties   apv.

1. Atkārtoties.

Avoti: KiV

atsakārties   apv.

1. Atkārties (piemēram, par dubultzodu, lūpu).

Avoti: KiV

atsakas   apv.

1. Atstāstījums.

2. Atsacības (2).

Avoti: KV

atsakasīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kasīties.

Avoti: KiV

atsakauties   apv.

1. Atvairīties, atgaiņāties (no dzīvniekiem).

Avoti: KiV

atsakavēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz rotaļāties (par bērnu).

Avoti: KiV

atsakivāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz locīties (piemēram, veicot kādu darbu), parasti līdz nogurumam.

Avoti: KiV

atsaklaigalēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz klaigāt.

Avoti: KiV

atsaklāties   apv.

1. Kļūt zināmam, noskaidroties (par ko nezināmu, apslēptu).

Avoti: KiV

atsaklejāties   apv.

1. Atlīmēties.

Avoti: KiV

atsāknēt   inf.

1. Uzsākt darbināt datoru, atkārtoti ielādējot operētājsistēmu.

Avoti: ZTV

atsakņopēties   apv.

1. Attaisīties vaļā (par apģērbu ar āķu aizdari).

Avoti: KiV

atsakņopkāties   apv.

1. Attaisīties (par apģērbu ar spiedpogu aizdari).

Avoti: KiV

atsakolīties   apv.

1. Ļoti lielīties.

Avoti: KiV

atsakraukāties   apv.

1. Atkraukāties.

Avoti: KiV

atsākt   -sāku, -sāc, -sāk, pag. -sāku; trans.

1. Turpināt pēc pārtraukuma.

Avoti: LLVV

atsākties   parasti 3. pers., -sākas, pag. -sākās;

1. Refl. --> atsākt.

Avoti: LLVV

atsakulties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kult, parasti līdz nogurumam.

2. niev. Ar pūlēm, grūtībām ierasties, atkļūt, parasti no lielāka attāluma.

3. niev. Aprunāt (kādu).

Avoti: KiV

atsakuprāties   apv., iron.

1. Ar saliektu, kuprainu muguru atnākt.

Avoti: KiV

atsala   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Atsals.

Avoti: LLVV

atsalaidināties   apv.

1. Atlaidināties (par metāla priekšmetu).

Avoti: KiV

atsalaīst   apv.

1. Atlidot (par putniem).

Avoti: TiA

atsalaisties   apv.

1. Atlaisties (parasti par putniem, kukaiņiem).

2. Dzenot mājlopus, lēni atvirzīties kopā ar tiem.

Avoti: KiV

atsalaisties   apv.

1. Kļūt siltākam, iestājoties atkusnim (par laiku).

2. Tiekot asinātam, kļūt mīkstam (piemēram, par tērauda rīku).

3. Pārstāt sāpēt.

4. Samazināties satūkumam.

5. Atgulties, parasti uz neilgu laiku.

6. Atiet nost.

Avoti: KiV

atsaldenis   žarg.

1. Stulbenis.

Avoti: SLG

atsaldēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Nosaldēt, apsaldēt.

2. Padarīt vienaldzīgu, atsvešināt.

3. apv. Atdzisināt.

Avoti: LLVV, KiV

atsaldētais   žarg.

1. Stulbenis.

Avoti: SLG

atsaldēts   žarg.

1. Stulbs.

Avoti: SLG

atsaldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Padarīt (ko) saldu, saldāku.

Avoti: LLVV

atsaldīt   apv.

1. Atsaldināt.

Avoti: EH

atsaldīt   apv.

1. Ļaut nosalt.

2. Atvēsināt, atdzisināt.

Avoti: EH

atsalīgāties   apv.

1. Līgojoties atbraukt, arī atnākt.

Avoti: KiV

atsalināt   apv.

1. Atšķaidīt (iesalu) ar ūdeni.

2. Plaucējot saldināt.

Avoti: KiV, EH

atsālināt   novec.

1. Samazināt sāļumu.

Avoti: LV93

atsalna   apv.

1. Atsals.

Avoti: ME

atsālnis   ķīm.

1. Šķīdums, kas paliek pēc kristālu atdalīšanas kristalizācijas un sintēzes procesos.

Avoti: ZTV

atsalot   apv.

1. Šur un tur brīžiem uzsalt (pēc tam kad zeme jau ir atkususi).

Avoti: EH

atsals   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Sals pēc atkušņa.

Avoti: LLVV

atsalt   -salstu, -salsti, -salst, pag. -salu; intrans.

1. parasti 3. pers.; pareti. Iestāties atkal salam (pēc atkušņa); atkal sasalt.

2. parasti 3. pers.; pareti. Zaudēt (sala ietekmē) jutīgumu, arī kustības spēju (par ķermeni vai tā daļām); nosalt.

3. Zaudēt simpātijas, labvēlību u. tml. (pret kādu); zaudēt interesi.

4. apv. Atdzist (par ēdienu).

Avoti: LLVV, KiV

atsalūgties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz lūgties, lūdzoties panākt (ko).

2. rel. Aizlūgt.

Avoti: KiV

atsalums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Rezultāts --> atsalt (3).

Avoti: LLVV

atsalupināties   apv.

1. Atlupt.

Avoti: KiV

atsaļauties   apv.

1. Atļaut sev, dot iespēju sev īstenot (vēlēšanos, nodomu).

2. Paļauties uz ko.

Avoti: KiV

atsāļošana

1. Darbība, process --> atsāļot.

2. ķīm. tehnol. Tehnoloģisks process sāļu satura samazināšanai šķīdumā.

3. būvn. Ēku sienu apmetuma un mūru attīrīšana no sāļu izsvīdumiem.

Avoti: ZTV

atsāļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Samazināt vai pilnīgi likvidēt sāls daudzumu (piemēram, ūdenī, augsnē).

Avoti: LLVV

atsāļoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Refl. --> atsāļot.

Avoti: LLVV

atsamaksāties   apv.

1. Atmaksāties.

Avoti: KiV

atsamazgāties   apv.

1. Mazgājot tikt atdalītam.

Avoti: KiV

atsamesties   apv.

1. Nomesties uz ceļgaliem.

Avoti: KiV

atsamīdīties   apv.

1. Mīdot ilgāku laiku, daudz kult (labību), parasti līdz nogurumam.

Avoti: KiV

atsamities   apv.

1. Kļūt sāpīgam, pārvietojoties tiekot spiestam pret ko cietu (par ķermeņa daļu), daudz staigājot vai arī ejot.

Avoti: KiV

atsamīties   apv.

1. iron. Nopūlēties, noņemties ar ko.

2. Ilgāku laiku spēkoties, lauzties.

Avoti: KiV

atsamočīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz mocīties.

Avoti: KiV

atsamosties   apv.

1. Atmosties.

Avoti: KiV

atsanasāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz nēsāt.

2. Ilgāku laiku valkāt (vienu un to pašu apģērbu, apavus).

Avoti: KiV

atsāne   apv.

1. Saite vai stieple, kas savieno ratu priekšējās ass galu ar ilksi; atsaite.

Avoti: TlV

atsanesties   apv.

1. Atnesties (par dzīvniekiem).

2. Nejauši tikt atnestam.

Avoti: KiV

atsanēt   apv.

1. Sanoņai atskanēt.

Avoti: EH

atsāni   apv.

1. Atsāne.

Avoti: EH

atsānis   apst.; reti.

1. Sānis.

Avoti: LLVV

atsāns   apv.

1. Saite vai stieple, kas savieno ratu priekšējās ass galu ar ilksi; atsaite.

Avoti: TlV

atsapaģirāties   apv.

1. Censties atbrīvoties no paģirām.

Avoti: KiV

atsapausties   apv.

1. Ļoti lielīties.

Avoti: KiV

atsapērties   apv.

1. Ar grūtībām, pūlēm atkļūt, parasti pārvietojoties pa sliktu ceļu.

Avoti: KiV

atsāpes   -pju, s.; tikai dsk.

1. Pēcdzemdību sāpes.

// pareti. Vēlāk jūtamas (parasti ne vairs tik stipras) sāpes.

Avoti: LLVV

atsāpēt   apv.

1. Ilgāku laiku sāpēt.

Avoti: KiV

atsāpināt   apv.

1. Sasāpināt.

2. Izmantojot pretsāpju medikamentus padarīt nejūtīgu sāpošo vietu vai mazināt sāpes.

Avoti: EH, PP, T

atsapirkties   apv.

1. Atpirkties.

2. Sapirkt.

Avoti: KiV

atsaplēsties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz strīdēties, ķildoties.

2. Ilgāku laiku, daudz strādāt, pūlēties, parasti līdz nogurumam.

Avoti: KiV

atsapogāties   apv.

1. Atpogāties.

Avoti: KiV

atsaprasīties   apv.

1. Atprasīties.

Avoti: KiV

atsapraščīties   apv.

1. Atsveicināties.

Avoti: KiV

atsapravities   apv.

1. Uzlaboties.

Avoti: KiV

atsapt   apv.

1. Nākt pie samaņas.

Avoti: ME

atsapties   novec.

1. Atjēgties, saprast; sapt.

Avoti: KV

atsapūsties   apv.

1. Atpūsties.

2. Paelpot.

Avoti: KiV

atsapūtināties   apv.

1. Atpūsties.

2. Uzlaboties (par papuvē atstātu, arī kādu laiku neapstrādātu zemi).

Avoti: KiV

atsarāisīties   apv.

1. Atraisīties.

Avoti: KiV

atsarasties   apv.

1. Būt kādā vietā, telpā.

2. Tikt atrastam (par ko pazaudētu, pazudušu).

3. Piedzimt.

4. Būt sastopamam; arī gadīties; parādīties.

Avoti: KiV

atsarauties   apv.

1. Atrauties (no saites, ķēdes u. tml.).

2. Strauji atvirzīties.

3. Novērsties, piemēram, no darāmā, pārtraukt ko darīt.

4. Attālināties (par nāvi).

Avoti: KiV

atsarečīties   apv.

1. Atradināties.

2. Izvairīties, piemēram, no kāda ēdiena, dzēriena, negribēt to vairs.

3. Atteikties no kā.

Avoti: KiV

atsargam   apv.

1. Vajadzības gadījumam; krājumam.

Avoti: KV

atsargāt   -sargāju, -sargā, -sargā, arī -sargu, -sargi, -sarga, pag. -sargāju; trans.; pareti.

1. Atvairot, atvirzot (ko), nosargāt, pasargāt (no tā).

Avoti: LLVV

atsargāties   -sargājos, -sargājies, -sargājas, arī -sargos, -sargies, -sargās, pag. -sargājos; pareti.

1. Refl. --> atsargāt.

2. apv. Aizsargāties, aizstāvēties.

Avoti: LLVV, DžP

atsargu   apv.; dsk. ģen.

1. Rezerves.

Avoti: EH

atsariezties   apv.

1. Būt pavirzītam mazliet uz augšu (piemēram, par zodu, degunu).

Avoti: KiV

atsarka   novec.

1. Saules riets, sarkaņi.

Avoti: LV93

atsarkt   parasti 3. pers., -sarkst, pag. -sarka; intrans.

1. Kļūt sārtam, sarkanam (gaismas staros).

2. Sārti, sarkani atspoguļoties (kur).

Avoti: LLVV

atsarkums   -a, v.

1. Rezultāts --> atsarkt (1).

2. Rezultāts --> atsarkt (2).

Avoti: LLVV

atsārmošana   ādas apstr.

1. Jēlādu apstrāde ar kalcija hidroksīda suspensiju; izmanto visu jēlādu apstrādē.

Avoti: ZTV

atsārmot

1. Apstrādāt jēlādu ar kalcija hidroksila suspensiju.

Avoti: PP, T

atsārms   -a, v.

1. Šķīdums, ko iegūst, vārot koksnes šķeldas; blakusprodukts, kas rodas, izgatavojot celulozi.

Melnais atsārms— šķīdums, ko iegūst, vārot koksnes šķeldas pēc natrona vai sulfāta metodes.

Sulfīta atsārms— šķīdums, ko iegūst, vārot koksnes šķeldas pēc sulfīta metodes.

Avoti: LLVV, ZTV

atsārņošana

1. Attīrīšana no atkritumvielām, sārņiem.

2. mil. Kodolieroču, bioloģisko un ķīmisko ieroču lietošanas seku likvidēšana.

Avoti: LV93, MIL

atsārņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atbrīvot (ko) no sārņiem.

Avoti: LLVV

atsārsnu   apv.

1. Atsārsnu bērni zaķam - pirmie, martā dzimušie zaķēni.

Avoti: ME

atsārts   -a, v.; poēt.; reti.

1. Atsārtums (2).

Avoti: LLVV

atsārtums   -a, v.

1. Atsarkums (1).

2. Atsarkums (2).

Avoti: LLVV

atsarūgāties   apv.

1. Atraugāties.

Avoti: KiV

atsarunāties   apv.

1. Atrunāties.

2. Reaģēt uz cilvēka runu ar balss skaņām (par dzīvniekiem).

Avoti: KiV

atsasacīties   apv.

1. Atsacīties.

Avoti: KiV

atsasaukties   apv.

1. Atsaukties.

2. Ietekmēt; izraisīt sekas.

3. Izteikt savu atzinumu, novērtējumu.

Avoti: KiV

atsasēsties   apv.

1. Atsēsties.

Avoti: KiV

atsasieties   apv.

1. Atraisīties.

2. niev. Atiet, atkāpties no kāda, no kā; atvirzīties nost.

Avoti: KiV

atsasisties   apv.

1. Spēji, ar triecienu atdurties pret ko.

2. Nopūlēties ar kādu darbu, parasti līdz nogurumam.

Avoti: KiV

atsaskaitīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz lasīt (piemēram, grāmatas).

Avoti: KiV

atsaskatīties   apv.

1. Atskatīties.

Avoti: KiV

atsaskrieties   apv.

1. Strauji atkāpties.

Avoti: KiV

atsasmelīties   apv., pareti

1. Iedrošināties ko darīt.

Avoti: KiV

atsasmieties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz smieties.

Avoti: KiV

atsasodīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz tiesāties.

Avoti: KiV

atsasperties   apv.

1. Atsperties.

Avoti: KiV

atsaspiede   apv.

1. Balsts; atspaids.

Avoti: ME

atsasprēsties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz vērpt, parasti līdz nogurumam.

Avoti: KiV

atsastāties   apv.

1. Atlupt.

2. Pāriet (par slimību).

3. Atiet, atkāpties.

Avoti: KiV

atsastiepties   apv.

1. Atgulties, parasti iztaisnojot augumu.

Avoti: KiV

atsasukāties   apv.

1. Sukājot tikt atdalītam (par pakulām).

Avoti: KiV

atsasulāties   apv.

1. Atsuloties.

Avoti: KiV

atsasvēicināties   apv.

1. Atsveicināties.

Avoti: KiV

atsasviesties   apv.

1. Strauji pagriezties atpakaļ.

2. Tikt nomestam.

Avoti: KiV

atsašaipīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz smieties, smaidīt.

Avoti: KiV

atsašatāties   apv.

1. niev. Draiskuļojot atkļūt, atbraukt.

2. Ilgāku laiku, daudz draiskuļot.

Avoti: KiV

atsašiepties   apv., iron.

1. Smejoties atsegt zobus.

2. Būt atplēstam (par apavu purngalu).

Avoti: KiV

atsašķeterēties   apv., niev.

1. Grīļojoties atkļūt.

Avoti: KiV

atsašķetināties   apv., niev.

1. Atnākt, atbraukt.

Avoti: KiV

atsašķirties   apv.

1. Būt atšķirīgam.

2. Nodalīties, nošķirties savrup no citiem.

3. Atdalīties no kopuma (par kā sastāvdaļām).

4. Atvērties (par grāmatu, žurnālu u. tml.).

Avoti: KiV

atsataisīties   apv.

1. Attaisīties, atvērties.

2. Ilgāku laiku posties, lai dotos kur, uz kurieni.

Avoti: KiV

atsataisnāties   apv.

1. Attaisnoties.

Avoti: KiV

atsatamīties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām nodarboties ar ko.

Avoti: KiV

atsateikties   apv.

1. Atteikties.

Avoti: KiV

atsateikties   apv.

1. Ļoti lielīties.

Avoti: KiV

atsatikties   apv.

1. Derēt, būt laikā.

2. Attapties; apjēgt.

Avoti: KiV

atsatīstīties   apv.

1. Attīstīties.

Avoti: KiV

atsatrāpīties   apv.

1. Būt iedarbīgam (piemēram, par zālēm).

Avoti: KiV

atsatupties   apv.

1. Attupties.

Avoti: KiV

atsaturēties   apv.

1. Atturēties no kā.

Avoti: KiV

atsauce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Norāde (uz kādu autoru, izmantotajiem avotiem u. tml. parasti zinātniskos tekstos).

2. parasti vsk.; pareti. Atsaukšanās, reaģēšana.

3. inf. Kāda objekta nosaukuma izmantošana cita objekta aprakstā.

Avoti: LLVV, D3

atsaucība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> atsaucīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> atsaucīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

atsauciens   -a, v.; reti.

1. Izsauciens, izteiciens atbildei.

Avoti: LLVV

atsaucīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ātri uztver iespaidus, ierosmes un iejūtīgi uz tiem reaģē.

2. Līdzjūtīgs, izpalīdzīgs.

Viņam ir atsaucīga sirds— saka par izpalīdzīgu, līdzjūtīgu cilvēku.

Avoti: LLVV

atsaucīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Atsaucība (1).

2. Atsaucība (2).

Avoti: LLVV

atsaudīties   apv.

1. Atšaudīties.

Avoti: EH

atsauka   apv.

1. Atsauksme.

Avoti: EH

atsauksme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Novērtējums, atzinums (par ko).

Atsauksmju grāmata— speciāla grāmata (piemēram, izstādēs) atsauksmju ierakstīšanai.

Avoti: LLVV

atsaukšana

1. Darbība, process --> atsaukt.

2. ek. Galējais nofraktētā kuģa ostā ierašanās termiņš, lai veiktu iekraušanu, kam beidzoties fraktētājam ir tiesības lauzt līgumu.

3. psih. Atmiņas fragmentu aktualizēšana.

4. jur. Vispārināta īpašība, kas izpaužas kā norādījums oficiālai personai - sūtnim, deputātam - pārtraukt un izbeigt pildīt visus tās līdzšinējos pienākumus.

5. jur. Vispārināta īpašība, kas izpaužas kā paziņojums par to, ka kāds lēmums, rīkojums, pavēle, protests, priekšlikums nav vairs spēkā, ir atcelts.

Avoti: SbV, JtV1

atsaukt   -saucu, -sauc, -sauc, pag. -saucu; trans.

1. Saucot panākt, ka ierodas; saucot panākt, ka ierodas (kur, pie kā u. tml.).

// imperf. Saukt šurp.

// pārn. Panākt, būt par cēloni, ka atveidojas (atmiņā) agrākie iespaidi, pārdzīvojumi u. tml.

2. Aicinot panākt, ka ierodas.

3. Saucot panākt, ka atvirzās nost (no kā).

4. Likt (kādai oficiālai personai), lai pārtrauc veikt savus līdzšinējos pienākumus.

5. Paziņot, izsludināt, ka (lēmums, rīkojums, priekšlikums u. tml.) nav vairs spēkā; atcelt.

6. pareti. Skaļi, arī nelaipni atbildēt.

7. inf. Anulēt pēdējo izdarīto rediģēšanas operāciju.

Avoti: LLVV

atsaukties   -saucos, -saucies, -saucas, pag. -saucos; refl.

1. Uz saucienu atbildēt ar saucienu; atbildot uz saucienu, skaļi pateikt (ko).

// pārn. Dot atbildes signālu (par sirēnām, zvaniem u. tml.).

// pārn. Atbalsot (saucienu, skaņu); atskanēt (par atbalsi).

2. Izrādīt interesi, pievērst uzmanību, reaģēt; ar savu darbību atbalstīt.

3. Norādīt (uz ko), nosaukt (faktus, argumentus u. tml.), lai ko pierādītu, apstiprinātu, attaisnotu.

4. parasti 3. pers. Ietekmēt (ko), izraisīt sekas.

5. Izteikt savu novērtējumu, atzinumu (par ko).

Avoti: LLVV

atsaukums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atsaukt (4).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> atsaukt (5).

Atsaukuma zīme— zīme (nošu rakstā) diēza vai bemola atsaukšanai; bekars.

Avoti: LLVV

atsaule   apv.

1. Saules atspīdums mākoņos.

Avoti: EH

atsaut   apv.

1. Atšaut (3).

Avoti: EH

atsautēt   apv.

1. Sautējot panākt, būt par cēloni, ka kas atdalās.

Avoti: ViV

atsavalkāties   apv., niev.

1. Ilgāku laiku, daudz satikties, draudzēties (parasti par jauniešiem).

Avoti: KiV

atsavārtīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz gulšņāt.

Avoti: KiV

atsavažīties   apv.

1. Iedrošināties ko darīt.

Avoti: KiV

atsavērties   apv.

1. Atskatīties atpakaļ.

2. Ilgāku laiku, daudz skatīties.

Avoti: KiV

atsaveselāties   apv.

1. Atsveicināties.

Avoti: KiV

atsavēsināties   apv.

1. Atvēsināties.

2. Atdzist, kļūt vēsākam (par ēdienu).

Avoti: KiV

atsavesties   apv.

1. Ierodoties kur, paņemt sev kādu līdzi.

2. Atnesties (par dzīvnieku).

Avoti: KiV

atsavieglināties   apv.

1. Kļūt vieglākam (par darbu).

Avoti: KiV

atsavilkties   apv., niev.

1. Lēni atnākt.

Avoti: KiV

atsavināšana

1. Darbība, process --> atsavināt.

2. jur. Savu tiesību atdošana citai personai; civiltiesībās mantas nodošana citas personas rokās.

3. Valsts (pašvaldību) mantas pārdošana, mainīšana, ieguldīšana kapitālsabiedrībā un nodošana bez atlīdzības, kā rezultātā īpašuma tiesības no mantas atsavinātāja pāriet mantas ieguvējam.

Avoti: KV, Jt1, LtV

atsavināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atņemt pēc likumā noteiktās kārtības (kādu īpašumu) par labu, piemēram, valstij, sabiedriskai organizācijai.

Atsavināmā josla— noteikta platuma zemes josla, kas paredzēta dzelzceļa, šosejas u. tml. izbūvei.

Avoti: LLVV

atsavirīties   apv.

1. Uzticēties.

2. Paļauties uz kādu.

Avoti: KiV

atsavoļņāties   apv.

1. Kļūt vaļīgam (par ko piestiprinātu).

Avoti: KiV

atsazities   apv.

1. Atzīties.

Avoti: KiV

atsazvelties   apv.

1. Atzvelties.

2. niev. Zvalstoties, grīļojoties atnākt (parasti par resnu cilvēku).

Avoti: KiV

atsažaustīties   apv.

1. Pabūt, ierasties vairākās vietās, parasti bez noteikta mērķa.

Avoti: KiV

atsažauties   apv., niev.

1. Braucot vai ejot atkļūt.

Avoti: KiV

atsažņaudzīties   apv., niev.

1. Ķerstīties, spaidīties.

Avoti: KiV

atsažņaugties   apv.

1. Ļoti nopūlēties smagā darbā.

Avoti: KiV

atsēda   novec.

1. Auksts, nepatīkams laiks pēc siltākām dienām, kas aiztur augšanu.

Avoti: KV

atsēdens   apv.

1. Sastājies ūdens.

Avoti: ME

atsēdēt   -sēžu, -sēdi, -sēž, pag. -sēdēju;

1. intrans.; reti. Nosēdēt.

2. trans. Izciest sodu cietumā.

Avoti: LLVV

atsēdēties   -sēžos, -sēdies, -sēžas, pag. -sēdējos; parasti saliktajos laikos; refl.

1. Sēdēt ilgi, līdz apnikumam.

Avoti: LLVV

atsēdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Apsēdināt, nosēdināt.

// pārn.; sar. Dot pretsparu.

2. pareti. Pārsēdināt uz aizmuguri.

3. apv. Panākt, ka pārstāj attīstīties, veidoties (parasti augonis, roze).

Atsēdināšana uz celma— bojātu, vāji vai kropli augošu jaunu kociņu nogriešana līdz 5-7 cm augstumā virs zemes, lai no snaudošā vai papildu pumpura veicinātu jaunas, spēcīgas atvases augšanu, kas veido smuidru stumbru.

Avoti: LLVV, ĒiV, ZTV

atsēdīt   apv.

1. Apsēdināt, nosēdināt.

Avoti: EH

atsedlot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atseglot.

Avoti: LLVV

atsēdnis   apv.

1. Auksts, nepatīkams laiks pēc siltākām dienām, kas aiztur augšanu.

Avoti: KV

atsēdu   apv.

1. Sastājies.

2. Sēdus ar atpakaļ atgāztu galvu.

Avoti: ME

atsedzēns   apv.

1. Makšķerāķa atkarpe.

Avoti: EH

atseglot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Noņemt seglus.

Avoti: LLVV

atsegsme   -es, s.; parasti vsk.

1. Atklāšana, parādīšana (parasti mākslas darbā).

Avoti: LLVV

atsegt   -sedzu, -sedz, -sedz, pag. -sedzu; trans.

1. Padarīt (ko) redzamu, noņemot (to, kas apsedz, aizklāj).

2. Skaidri, uztverami attēlot, atveidot, parādīt (piemēram, mākslā, literatūrā); atklāt.

Avoti: LLVV

atsegte   apv.

1. Aušanas palīginstruments - divi savienoti stabiņi ar zobiņiem galos, kurus iesprauž šķērsām audeklam, lai tas turētos stingri uzstiepts; platumturis.

2. Atārdījums.

Avoti: Lo

atsegties   -sedzos, -sedzies, -sedzas, pag. -sedzos;

1. Refl. --> atsegt (1); tikt atsegtam; atklāties.

2. parasti 3. pers. Refl. --> atsegt (2); tikt atsegtam; atklāties.

Avoti: LLVV

atsegums   -a, v.

1. parasti vsk. Rezultāts --> atsegt (2).

2. ģeol. Iežu daļa, kas ir atsegta zemes virspusē.

Avoti: LLVV

atseja   apv.

1. Atsēja 2.

Avoti: EH

atsēja   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Lauka otrreizēja apsēšana tai pašā gadā.

Avoti: LLVV

atsēja   -as, s.

1. Stieple, saite, kas savieno (parasti ratu priekšasi ar ilksi; arī arkla stiprinājumu ar zirga iejūgu).

Avoti: LLVV, ME

atsējības   apv.

1. Apsējības.

Avoti: KnG

atsekas   apv.

1. Turpinājums.

Avoti: EH

atseknis   apv.

1. Veicinājums.

Avoti: EH

atsekste   apv.

1. Dzelonis.

Avoti: ME

atsekties   apv.

1. Veikties, iet no rokas.

2. Pārdomāt, apdomāties, ienākt prātā.

Avoti: ME

atsēle   apv.

1. Neapstrādāts tīrums.

Avoti: EH

atsēnalošana   lauks.

1. Labības graudu virsmas mehāniska tīrīšana un daļēja graudu apvalka un dīglīša atdalīšana.

Atsēnalošanas mašīna— mašīna graudu atsēnalošanai - graudi attīrās, kad rotors ar tērauda lāpstiņām triec tos pret cilindra iekšējo virsmu, kas var būt gluda vai raupja; sēnalas un putekļus no atsēnalošanas mašīnas aizvada pa nosūkšanas kanālu.

Avoti: ZTV

atsēnalot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Attīrīt no sēnalām (graudus).

Avoti: LLVV

atsenēties   apv.

1. Atradināties; atsvešināties.

Avoti: ĒiV

atsēņot   apv.

1. Sēņojot atkļūt.

Avoti: EH

atsēņoties   apv.

1. Pietiekoši daudz sēņot.

Avoti: EH

atsere   apv.

1. Atseris.

Avoti: EH

atsērga   apv.

1. Atkārtots sērgas uzliesmojums.

Avoti: EH

atseris   apv.

1. Cūka, kurai sari aug nepareizā virzienā.

Avoti: EH

atsērot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. Atdalīt sēru.

Avoti: PP, T

atsēroties   apv.

1. Pietiekoši sērot.

Avoti: EH

atsērsnu   apv., nelok.

1. Atsērsnu meita - līgavas māsa kāzās; ilgā bezbērnu laulībā piedzimusi meita.

2. Atsērsnu bārni zaķim - pirmie, martā (sērsnu mēnesī) dzimušie zaķēni.

Avoti: LE, ME

atsērsņu   apv.

1. Atsērsņu meita - līgavas māsa kāzās; ilgā bezbērnu laulībā piedzimusi meita.

Avoti: TlV

atsērsties   apv.

1. Pietiekoši ciemoties, viesoties kādu laiku.

Avoti: EH

atsēst   -sēstu, -sēsti, -sēst, pag. -sēdu; intrans.; novec.

1. Atsēsties.

2. apv. Kļūt mazākam, pārtraugt augt (par baugoni).

3. apv. Kristies (par ūdens līmeni).

Avoti: LLVV, EH

atsēsties   -sēžos, -sēdies, -sēžas, arī -sēstos, -sēsties, -sēstas, pag. -sēdos; refl.

1. Novietoties sēdus; apsēsties.

Avoti: LLVV

atsēt   apv.

1. mit. Sākt sēju tikai pēc kaimiņa, jo tad labāka raža padodoties.

2. Pabeigt sēju.

Avoti: ME, EH

atsēta   apv.

1. Atkārtota sēja, atsēja.

Avoti: ME

atsēte   novec.

1. Rudzu sēja papuves vīķājā.

2. Vienas labības sēja otru gadu tai pašā laukā.

Avoti: KV

atsēties   apv.

1. Pietiekoši, līdz apnikumam sēt.

Avoti: EH

atseviski   apv.

1. Atsevišķi.

Avoti: EH

atseviški   apv.

1. Atsevišķi.

Avoti: ĒiV

atsevišks   apv.

1. Atsevišķs.

Avoti: ĒiV

atsevišķais

1. Filozofijas kategorija; pasaules kopsakarības un tās izziņas objektīvs moments, kas izsaka īstenības priekšmetu vai parādību, to īpašību un attiecību kvalitatīvo noteiktību, individualitāti, norobežotību un atšķirtību no citiem priekšmetiem vai parādībām.

2. Not. --> atsevišķs.

Avoti: LPE

atsevišķi   apst.

1. Atšķirti (no citiem), savrup.

Avoti: LLVV

atsevišķs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir atdalīts, kas eksistē patstāvīgi, atrauti no citiem, veido noteiktu daļu no kopuma.

Atsevišķa manta— manta (vai mantas daļa), ko zināmās attiecībās, piemēram, sakarā ar atbildību par parādiem, uzlūko par patstāvīgu.

2. Atšķirīgs, īpašs.

Atsevišķas domas— tiesas locekļa rakstveida paziņojums tai gadījumā, ja viņš nepievienojas tiesas lēmumam vai spriedumam.

Atsevišķas domas— domas vai spriedums, kas nesaskan ar vairākuma domām.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Tas, kas ir atšķirīgs, īpašs.

3. Dažs, viens otrs, kāds.

4. ar not. galotni.; mil. Organizatoriski nodalīts, tāds, kas darbojas patstāvīgi (par karaspēka daļām, apakšvienībām).

Atsevišķais bataljons— tika izveidots 1919. g. 5. janvārī Jelgavā no karaspēka vienībām, kas pulkveža O. Kalpaka vadībā bija atkāpušās no Rīgas, sākotnēji 2 rotas, 28. janvārī iekļauta arī atsevišķā studentu rota, pastāvēja līdz 1919. g. 21. martam; Kalpaka bataljons.

Atsevišķā brigāde— izveidota 1919. g. 21. martā pēc Atsevišķā bataljona reorganizācijas un papildināšanas, pastāvēja līdz 1919. g. 15. jūlijam; Baloža brigāde.

Atsevišķais artilērijas divizions— Latvijas armijas vienība 1930.-1940. g. artilēristu apmācībai, bija izvietota Cēsīs.

Atsevišķais Latvijas strēlnieku rezerves pulks— PSRS karaspēka daļa 2. pasaules kara laikā, izveidota 1942. g. 18. februārī, 1944. g. 16. jūnijā pārveidota par 308. latviešu strēlnieku divīziju un iekļauta Latviešu strēlnieku korpusā.

Atsevišķā latviešu partizānu vienība— latviešu padomju partizānu vienība, ko izveidoja 1942. g. novembrī Maskavas apgabalā no latviešiem, kas 1941. g. vasarā bija evakuējušies uz Krieviju, 1943. g. martā pārveidota par latviešu partizānu brigādi.

Atsevišķā rota— Studentu rota - Latvijas Pagaidu valdības bruņoto spēku apakšvienība, dibināta 1918. g. 20. decembrī Rīgā, 1919. g. augustā pēc Latvijas armijas izveidošanas iekļāva Jelgavas kājnieku pulkā; par kaujas nopelniem 1919. g. maijā visiem Atsevišķās studentu rotas kareivjiem piešķīra virsnieka dienesta pakāpi.

Avoti: LLVV, LE1

atsiept   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: ME

atsierēt   apv.

1. Atnākt.

Avoti: ViV

atsiet   -sienu, -sien, -sien, pag. -sēju; trans.

1. Raisot dabūt vaļā (ko aizsietu, pārsietu); raisot dabūt vaļā (ko sasietu).

// imperf. Siet vaļā.

2. Atbrīvot, atlaist vaļā (piesietu dzīvnieku); atraisīt.

3. Sasiet (ko) mugurpusē, piesiet (ko) virzienā uz aizmuguri.

4. pareti. Piesiet.

Avoti: LLVV

atsieties   parasti 3. pers., -sienas, pag. -sējās;

1. Refl. --> atsiet (1); atraisīties.

2. Refl. --> atsiet (2).

3. žarg. Likt mierā, neapgrūtināt.

Avoti: LLVV, SLG

atsija   apv.

1. Atsēja 2.

Avoti: EH

atsijas   -u, s.; tikai dsk.

1. Tas, kas sijājot ir atdalījies, atbiris (parasti no graudiem).

Avoti: LLVV

atsijāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sijājot atdalīt.

2. Vērtējot nošķirt, atmest (parasti lieko, mazvērtīgo, kaitīgo u. tml.).

Avoti: LLVV

atsijāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; pareti.

1. Refl. --> atsijāt (1); tikt atsijātam.

2. Refl --> atsijāt (2).

Avoti: LLVV

atsijgalis   apv.

1. Dzelzs āķis, ar kuru ilkss piestiprināta pie ratu ass.

Avoti: EH

atsīkt   parasti 3. pers., -sīc, pag. -sīca; intrans.; reti.

1. Sīcot atlidot šurp (parasti par kukaiņiem).

Avoti: LLVV

atsīkt   apv.

1. Mazliet paaugties.

Avoti: ME

atsildināt   apv.

1. Uzsildīt.

Avoti: EH

atsildīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Sildot panākt, ka kļūst atkal silts.

Avoti: LLVV

atsildīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; pareti.

1. Refl. --> atsildīt.

Avoti: LLVV

atsilt   -silstu, -silsti, -silst, pag. -silu; intrans.

1. Atgūt siltumu, no jauna sasilt.

// pārn. Kļūt laipnākam, sirsnīgākam, atsaucīgākam.

Sirds atsilst— Saka, ja cilvēks kļūst laipnāks, sirsnīgāks, atsaucīgāks.

Avoti: LLVV

atsirdīties   apv.

1. Izdusmoties.

2. Kļūt aukstasinīgam.

Avoti: ME

atsirgt   apv.

1. Atgūties pēc slimības; atkal ataugt.

Avoti: ME

atsirgties   apv.

1. Atgūt spēkus, atpūsties.

Avoti: ME

atsirkt   apv.; hip.

1. Atplaukt.

Avoti: ME

atsirot   apv.

1. Klaiņojot vai ubagojot atklīst (atnākt).

Avoti: EH

atsirt   apv.

1. Ataugt.

Avoti: ME

atsist   -situ, -sit, -sit, pag. -situ; trans.

1. Ar sitienu, triecienu atšķelt, atdalīt.

2. Ar sitienu atvirzīt šurp; ar sitienu atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

3. Ar strauju, spēcīgu kustību atvirzīt atpakaļ.

// pārn. Būt par cēloni, ka strauji atkāpjas, atlec atpakaļ.

4. Sadursmē atvairīt (pretinieka uzbrukumu); panākt, ka (pretinieks) atkāpjas.

5. Ar sitienu, triecienu padarīt jutīgu, sāpīgu (ķermeņa daļu, orgānu); ar sitienu, triecienu ievainot.

6. Ar spēju triecienu panākt, ka atduras (pret ko).

7. Ar strauju kustību, ar spēku (bieži ar troksni) attaisīt, atvērt.

// pareti. Ar sitienu vai sitieniem atdarīt, dabūt vaļā (ko aiznaglotu, sastiprinātu).

8. parasti 3. pers.; sar. Ļaut mazliet sajust (krāsu, smaržu, garšu).

Atsist rūgtumu— saka, ja alum ir nelaba piegarša.

9. sar. Piekaut.

10. sar. Atņemt (draugu vai draudzeni).

Avoti: LLVV, KnV, SLG

atsisties   -sitos, -sities, -sitas, pag. -sitos; refl.

1. Spēji, ar triecienu atdurties (pret ko).

// pārn. Nonākt līdz šķērslim un atbalsoties (par skaņām).

2. parasti 3. pers. Strauji (bieži ar troksni) atvērties.

3. parasti 3. pers. Atspulgoties, atblāzmoties (kur).

4. sar. Būt pēc rakstura vai ārējā izskata līdzīgam (kādam no tuviniekiem).

5. Strauji atkāpties, atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

// pareti. Strauji atšķirties (no citiem).

6. parasti 3. pers.; apv. Strauji iestāties (par laika apstākļiem).

Avoti: LLVV

atsišķis   apv.

1. Pēc izskata un rakstura kādā priekštecī (tēvā, mātē) atsities cilvēks; arī tāds, kas mēģina citu atdarināt rīcībā u. tml.

Avoti: KV, TlV

atsišņa   apv.

1. Pēc izskata un rakstura kādā priekštecī (tēvā, mātē) atsities cilvēks; arī tāds, kas mēģina citu atdarināt rīcībā u. tml.

Avoti: KV, TlV

atsite   -es, s.; parasti vsk.

1. Šaujamieroča kustība šāviena brīdī, kuras virziens ir pretējs šāviņa kustības virzienam.

Avoti: LLVV

atsitenis   apv.

1. Āķis, kāsis.

2. Buferis (vagona).

Avoti: Lo, EH

atsitiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> atsisties (1).

2. Pretsitiens, sitiens atpakaļ.

3. Atsites izraisīts sitiens, grūdiens.

Avoti: LLVV

atsitināt   apv.

1. Atlocīt; padarīt apģērbu vaļīgāku.

2. Attīt.

Avoti: ME, EH

atsitu   apv.

1. Attālu, nomaļus.

Avoti: ME

atsitus   apv.

1. Attālu, nomaļus.

Avoti: LE

atskabarda   apv.

1. Atskabarga.

Avoti: EH

atskabardzes   biol.

1. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases strupknābju dzimtas ģints ("Campylium"), parasti veido blīvas, dzeltenbrūnas vai dzeltenzaļas, 1-12 cm augstas velēnas, gk. mitrās un slapjās, karbonātiem bagātās vietās, ~30 s., Latvijā konstatētas 6 sugas.

Starainā atskabardze— atskabardžu suga ("Campylium stellatum").

Zommerfelta atskabardze— atskabardžu suga ("Campylium sommerfeltii").

Avoti: LD

atskabarga   -as, s.

1. Pretējā virzienā atliekts ass izcilnis (parasti smaila priekšmeta galā); atkarpe.

2. apv. Atplīsusi ādas sloksnīte pie naga.

Avoti: LLVV, ĒiV

atskabargains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir atskabarga vai atskabargas.

// pārn. Skarbs, dzēlīgs (par cilvēku).

Avoti: LLVV

atskabargainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> atskabargains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

atskabargaiņš   apv.

1. Atskabargains.

Avoti: ĒiV

atskabargāt   apv.

1. Sasprēgāt ienadžiem.

Avoti: ME

atskabargāties   apv.

1. Kļūt atskabargainam.

Avoti: ĒiV

atskabargoties   apv.

1. Atskabargāties.

Avoti: EH

atskabarna   apv.

1. Atskabarga.

Avoti: ME

atskabene   novec.

1. Veca, nolietota pirts slota.

Avoti: KV

atskābināt   poligr., novec.

1. Gludspiedumā (litografijā un akmeņspiedumā) jau reiz kodināta akmens sagatavošana tauku atkalpieņemšanai korektūru vajadzībām.

Avoti: GV

atskaidināt   apv.

1. Atskaldīt skaidas no malkas.

2. Atšķaidīt.

Avoti: ME

atskaidīt   novec.

1. Atšķaidīt.

Avoti: ME

atskaidrēties   apv.

1. Noskaidroties.

2. Izskaidroties.

Avoti: EH

atskaidrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Padarīt skaidru; noskaidrot.

// pārn. Būt par cēloni, ka noskaidrojas (apziņa, domāšana).

Avoti: LLVV

atskaidroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; pareti.

1. Refl. --> atskaidrot; noskaidroties.

// pārn. Par cilvēka apziņu, domāšanu.

atskaisties   apv.

1. Palikt rāmam, vairs nedusmoties.

Avoti: TlV

atskaite   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Pārskats.

2. Atskaites sistēma - koordinātu sistēma, attiecībā pret kuru nosaka objektu, parādību un procesu raksturlīknes un parametrus.

Absolūtā atskaites sistēma— nosacīti nekustīga inerciālā atskaites sistēma, pret kuru aplūko materiālo objektu absolūto kustību.

Inerciālā atskaites sistēma— atskaites sistēma, kurā ir spēkā pirmais Ņūtona likums, proti, ja uz ķermeni neiedarbojas nekādi ārējie spēki, tas kustas vienmērīgi pa taisni.

Neinerciālā atskaites sistēma— atskaites sistēma, kurā atskaites ķermeņi savstarpēji kustas paātrināti.

Relatīvā atskaites sistēma— atskaites sistēma, kas kustas attiecībā pret absolūto atskaites sistēma atskaites sistēmu.

Inerces centra atskaites sistēma— atskaites sistēma, kurā fizikālās sistēmas inerces centrs ir nekustīgs.

Avoti: LLVV, ZTV

atskaitījums   -a, v.

1. Rezultāts --> atskaitīt (1); atskaitītā naudas summa.

Avoti: LLVV

atskaitīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Skaitot atdalīt, atņemt nost; atrēķināt.

// intrans.

2. sar. Izslēgt (no mācību iestādes).

3. novec. Atbildēt no galvas (iemācīto); noskaitīt.

Avoti: LLVV

atskaitīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Sniegt pārskatu.

Avoti: LLVV

atskaitot

1. Divd. --> atskaitīt.

2. Izņemot.

Avoti: LLVV

atskaits   apv.

1. Atskaite; Lutera paskaidrojumi par baušļiem un ticību.

2. Atskaitījums, atvilkums, norēķins.

Avoti: ME, EH

atskalas   apv.

1. Atskaņas, atbalsis.

Avoti: NeV

atskalde   -es, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Atskaldīšana.

Avoti: LLVV

atskaldīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Skaldot atdalīt.

2. Strupi, asi atbildēt.

Kā ar cirvi atskaldīt— ļoti asi, strupi, arī kategoriski atbildēt.

Avoti: LLVV

atskaldīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; pareti.

1. Refl. --> atskaldīt (1); tikt atskaldītam; atšķelties, atdalīties.

Avoti: LLVV

atskaldnība   -as, s.; parasti vsk.; ģeol.

1. Iežu īpašība skaldīties gabalos.

Avoti: LLVV

atskalēties   apv.

1. Būt izsalkušam, stipri kārot pēc kaut kā.

Avoti: ME

atskalināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Atskalot (4).

Avoti: LLVV

atskalot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. parasti 3. pers. Skalojoties atvirzīt šurp (par viļņiem, straumi).

// imperf. Skalot šurp.

2. parasti 3. pers. Skalojoties atvirzīt nost (sānis, atpakaļ) - par viļņiem, straumi.

3. parasti 3. pers. Apskalojot atsegt, padarīt vaļēju, redzamu.

4. Vairākkārt aplaistot, skalojot, dabūt nost (ko piekaltušu, pielipušu u. tml.).

Avoti: LLVV

atskaloties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; pareti.

1. Refl. --> atskalot (1); tikt atskalotam.

2. Refl. --> atskalot (2); tikt atskalotam.

3. Refl. --> atskalot (3); tikt atskalotam.

4. Refl. --> atskalot (4); tikt atskalotam.

Avoti: LLVV

atskaļi   apv.

1. Malkas skaliņi, kas tika dedzināti vērpšanas laikā kā apgaismojums.

Avoti: ME

atskambāt   apv.

1. Atskaldīt, atdalīt skaidas.

Avoti: EH

atskambāties   apv.

1. Atskabargoties, kļūt skabargainam.

Avoti: EH

atskamene   apv.

1. Slotas stupe, stuburs; atskamenis.

Avoti: TlV

atskamenis   apv.

1. Slotas stupe, stuburs.

Avoti: TlV

atskaminis   apv.

1. Slotas stupe, stuburs; atskamenis.

Avoti: TlV

atskandināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Atskaņot, nodziedāt.

Avoti: LLVV

atskanēšana

1. Darbība, process --> atskanēt.

2. novec. Dzirdes sajūtas turpināšanās kaireklim izbeidzoties.

Avoti: KV

atskanēt   parasti 3. pers., -skan, pag. -skanēja; intrans.

1. Sākt skanēt, kļūt dzirdamam (par skaņām).

2. Atplūst šurp (par skaņām).

3. Atbalsoties; skanēt pretim.

4. Tikt izteiktam (par prasībām, solījumiem, kritiku u. tml.).

Avoti: LLVV

atskanīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kurā labi atskan, tāds, kur viegli rodas atbalss.

Avoti: LLVV

atskaņa   -as, s.

1. literat. Skaņu grupa, kas atkārtojas dzejoļa rindu nobeigumos, sākot ar pēdējo uzsvērto patskani.

Precīza atskaņa— atskaņa, kas rodas, ja skaņas, sākot ar pēdējo uzsvērto rindas patskani, ir vienādas.

Nepilnīga atskaņa— atskaņa, kas rodas, ja līdzskaņi aiz pēdējā uzsvērtā rindas patskaņa nav vienādi.

Vīrišķās atskaņas— atskaņas ar uzsvaru rindas pēdējā zilbē.

Sievišķās atskaņas— atskaņas rindas divās pēdējās zilbēs ar uzsvaru rindas priekšpēdējā zilbē.

Daktiliskās atskaņas— atskaņas rindas pēdējās trīs zilbēs ar uzsvaru trešajā zilbē no rindas beigām.

Atskaņu hronikas— pantos sarakstīti Baltijas vēstures avoti - "Jaunākā atskaņu hronika" un "Vecākā atskaņu hronika".

2. parasti dsk.; pareti. Noskaņojums, arī sekas (pēc kāda notikuma).

Avoti: LLVV, LE1

atskaņojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atskaņot (1).

2. Rezultāts --> atskaņot (2).

3. Rezultāts --> atskaņot (3).

Avoti: LLVV

atskaņošana

1. Darbība, process --> atskaņot.

2. inf. Datu vai signālu nolasīšana no ierakstes vides.

Avoti: D3

atskaņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izpildīt (skaņdarbu).

2. Pārraidīt, atveidot, darīt dzirdamu (piemēram, runu, mūziku) - par skaņu pārraides un reproducēšanas aparātiem.

3. Ar atskaņām panākt, ka dzejoļa rindu beigas skan vienādi vai līdzīgi.

Avoti: LLVV

atskaņotājmāksla   -as, s.; parasti vsk.

1. Mūzikas mākslas veids - skaņdarbu atskaņošana, dziedāšana.

Avoti: LLVV

atskaņotājmākslinieks   -a, v.

1. Mūziķis, kas darbojas atskanotājmākslā (dziedonis, instrumentālists, diriģents).

Avoti: LLVV

atskaņotājs   -a, v.

1. Mūziķis, mūziķu kolektīvs, kas atskaņo skaņdarbu.

2. tikai v. Aparāts, kas atskaņo skaņu ierakstus (parasti skaņuplatēs, kompaktdiskos).

Avoti: LLVV

atskaņotājsastāvs   mūz.

1. Atskaņotāju sastāvs.

Avoti: MūV

atskaņoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Refl. --> atskaņot (3).

Avoti: LLVV

atskāp   apv.

1. Sauciens, ar kuru pavēl zirgam kāpties atpakaļ.

Avoti: ĒiV

atskapēt   apv.

1. Atgādāt, atnest.

Avoti: KnG

atskāpināt   apv.

1. Atkāpināt.

Avoti: ViV

atskāpties   apv.

1. Atkāpties.

Avoti: ViV

atskarāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.; reti.

1. Skaru veidā nokarāties (par ko atplīsušu vai atplēstu).

Avoti: LLVV

atskarba   apv.

1. Atlūzis nags, atnadzis.

2. Atplīsusi apģērba vai cita strēmele.

3. Plaisa zāģa zobā.

4. No salma gatavotas svilpītes mēlīte.

Avoti: TlV

atskārbala   apv.

1. Atnadzis.

2. Atplīsusi strēmele pie apģērba.

3. No salma taisītas svilpītes mēlīte.

4. Plaisa zāģa zobā.

Avoti: KV, TlV

atskarbe   apv.

1. Plaisa zāģa zobā.

2. Atskabarga.

3. Stūrgalvīgs, spītīgs cilvēks.

4. Atlūzis nags, atnadzis.

5. Atplīsusi apģērba vai cita strēmele.

6. No salma gatavotas svilpītes mēlīte.

Avoti: KV, EH, TlV

atskarbelēt   apv.

1. Atšķelt; atskarbināt.

Avoti: ME

atskarbelēties   apv.

1. Atskarāties.

Avoti: EH

atskarbi   apv.

1. Pretēji.

Atskarbi sukāt— pret spalvu sukāt.

Avoti: KV

atskarbīgs   apv.

1. Atskabargains.

Avoti: EH

atskarbināt   apv.

1. Atšķelt.

Avoti: ME

atskarbināties   apv.

1. Atšķelties.

Avoti: ME

atskarbins   apv.

1. Spītnieks, tiepša.

Avoti: KV

atskarbis   apv.

1. Atkarpe, atskabarga.

Avoti: ME

atskarbis   apv.

1. Nodriskāts, saraustīts.

Avoti: ME

atskarbīt   apv.

1. Atšķelt.

Avoti: ME

atskārbīt   apv.

1. Krākt pretim, atkrākt.

Avoti: EH

atskarbīties   apv.

1. Spītēties, ietiepties.

Avoti: ME

atskārbt   apv.

1. Atskarbt.

Avoti: EH

atskarbt   apv.

1. Atdzīvināt, pamodināt no bezspēcības.

Avoti: ME

atskāre   apv.

1. "Gaismas zaglis" - apogļota dakts vai skala daļa, kas atkarājas liesmas vidū un samazina apgaismojumu.

Avoti: ME, VeAT

atskarpains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Atkarpains, atskabargains.

Avoti: LLVV

atskarpe

1. tehnol. Ass negludums uz stikla, metāla u. c. izstrādājumu malām vai uz mēbeļu virsmas.

2. apv. Atkarpe, atskabarga; atskarbis.

Avoti: ZTV, ME

atskarpis   apv.

1. Atkarpe, atskabarga.

Avoti: ME

atskārpīt   apv.

1. Atkārpīt.

Avoti: EH

atskārsme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Rezultāts --> atskārst; apjēgšana.

Avoti: MLVV

atskārst   -skārstu, -skārsti, -skārst, arī -skāršu, -skārt, -skārš, pag. -skārtu; trans.

1. Iegūt priekšstatu, izprast, apjēgt, arī apjaust, noskārst.

Avoti: LLVV

atskārsties   apv.

1. Atskārst.

Avoti: ĒiV

atskārt   apv.

1. Aizskārt.

Avoti: EH

atskārta   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Spēja atskārst.

2. Rezultāts --> atskārst; skaidrs ieskats par lietām vai lietu, kas agrāk bija nesaprotama.

Avoti: LLVV, TlV

atskārtība   apv.

1. Atskārta.

Avoti: ME

atskārtīgs   apv.

1. Tāds, kas ātri apjēdz, aptver; saprātīgs.

Avoti: ĒiV

atskārtums   -a, v.; pareti.

1. Rezultāts --> atskārst; skaidrs ieskats par lietām vai lietu, kas agrāk bija nesaprotama.

Avoti: LLVV, TlV

atskatījies   apv.

1. Ieskābis (par pienu).

Avoti: VV

atskatīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Paskatīties atpakaļ.

2. Pakavēties (runās, rakstos, domās pie kā pagātnē notikuša, pārdzīvota).

3. Skatīties ilgi, līdz apnikumam.

// parasti nenoteiksmē, savienojumā ar verba "nevarēt" formām. Skatīties ilgi ar patiku, neapnīkstot.

Avoti: LLVV

atskats   -a, v.

1. Pakavēšanās (runā, rakstos pie pagātnes notikumiem); apskats, apraksts (par kādu pagātnes notikumu vai laika posmu).

Avoti: LLVV

atskaust   -skaužu, -skaud, -skauž, pag. -skaudu; trans.; reti.

1. Ar skaudības izraisītu rīcību iegūt (to, kas pieder citam).

Avoti: LLVV

atsklanda   apv.

1. Slidena vieta uz ragavu ceļa.

Avoti: ME

atsklāties   apv.

1. Labi klāties.

Avoti: EH

atskleist   apv.

1. Atšķirt, atvērt (grāmatu).

Avoti: EH

atskleisties   apv.

1. Atvērties (patvaļīgi, par grāmatu).

Avoti: EH

atsklenst   apv.

1. Atvērt, atvilkt vaļā.

Avoti: EH

atsklidēt   apv.

1. Atslidēt.

Avoti: EH

atsklidināt   apv.

1. Atslidināt.

Avoti: EH

atsklidināties   apv.

1. Atslidināties.

Avoti: EH

atskliest   apv.

1. Atšķirt, atvērt (grāmatu).

Avoti: EH

atskliesties   apv.

1. Atskleisties.

Avoti: EH

atskola   apv.

1. Periodiska mācību, galvenokārt ticības mācības, garīgo dziesmu, atkārtošana skolā pēc pamatskolas beigšanas (līdz tam laikam, kamēr jaunieti iesvētīja).

Avoti: ĒiV

atskolēns   apv.

1. Atskolas skolnieks.

Avoti: ME

atskolnieks   apv.

1. Jaunietis, kas iet atskolā.

Avoti: ĒiV

atskoloties   apv.

1. Pietiekoši iet sklolā.

Avoti: EH

atskrabināt   apv.

1. Atskrubināt.

Avoti: ME

atskraidalēt   apv., iron.

1. Ilgāku laiku, daudz skraidīt.

Avoti: KiV

atskraidelēties   apv.

1. Pietiekami daudz šurp un turp skraidīt.

Avoti: EH

atskraidīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz skraidīt.

Avoti: KiV

atskrambāt   apv.

1. Noskrāpēt.

Avoti: EH

atskramstīt   apv.

1. Nokasīt.

Avoti: EH

atskrāpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Skrāpējot, kasot atdalīt; noskrāpēt.

Avoti: LLVV

atskribināt   apv.

1. Atskrubināt.

Avoti: ME

atskriet   -skrienu, -skrien, -skrien, arī -skreju, -skrej, -skrej, pag. -skrēju; intrans.

1. Skrienot atkļūt šurp; skrienot atklāt (kur, pie kā, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Skriet šurp.

// pārn.; sar. Ātri atgriezties, pārrasties (no kurienes).

// pārn.; sar. Ātri atnākt, arī atbraukt.

// pārn. Atlidot (par putniem, kukaiņiem).

// pārn.; pareti. Tikt ātri atsūtītam, pēkšņi saņemtam (par ziņu, vēsti u. tml.).

2. Skrienot atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Skriet nost (sānis, atpakaļ).

3. sar. Piedzimt (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

atskrieties   apv.

1. Atdzist (gan par karstu ēdienu, gan par strīdā iekarsušu cilvēku).

Avoti: NeV

atskripkāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz spēlēt (vijoli).

Avoti: KiV

atskrubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Skrubinot atdalīt.

Avoti: LLVV

atskrubīt   apv.

1. Atskrubināt.

Avoti: ME

atskrudzināt   apv.

1. Iztaisnot sprogas, padarīt gludu.

Avoti: ME

atskrullēties   žarg.

1. Atvīties, attīties, ieņemot sākumstāvokli.

// pārn. Atbrīvoties, garīgi atpūsties.

Avoti: SLG

atskrūvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Skrūvējot palaist vaļīgāk (ko uzskrūvētu); atgriezt.

// imperf. Skrūvēt vaļā.

2. reti. Noskrūvēt (ko pieskrūvētu).

Avoti: LLVV

atskrūvēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> atskrūvēt (1).

Avoti: LLVV

atskubināt   apv.

1. Paskubināt ierasties.

Avoti: EH

atskujot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atbrīvot no skujām (nozāģētus skuju kokus).

Avoti: LLVV

atskujotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas atskujo kokus.

2. tikai v. Ierīce koku atskujošanai.

Avoti: LLVV

atskumt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz skumt.

Avoti: KiV

atskurbināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka atskurbst (no reibuma, skurbuma).

// pārn. Panākt, ka atjēdzas (pēc spēcīga pārdzīvojuma); pavājināt (jūtas).

Avoti: LLVV

atskurbinātava   novec.

1. Atskurbtuve.

Avoti: Lo

atskurbināties   apv.

1. Atskurbt.

Avoti: ME

atskurbt   -skurbstu, -skurbsti, -skurbst, pag. -skurbu; intrans.

1. Atgūt apziņas skaidrību (pēc reibuma, skurbuma).

// pārn. Atjēgties (pēc spēcīga pārdzīvojuma).

Avoti: LLVV

atskurbtuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Medicīniska iestāde, kurā atskurbina piedzērušos.

Avoti: LLVV

atskurbums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts, stāvoklis --> atskurbt.

Avoti: LLVV

atskurināt   apv.

1. Nokratīt, nopurināt.

2. Izpurināt.

Avoti: EH

atskust   apv.

1. Atkal pieņemties svarā, atgūt spēkus.

Avoti: ME

atskust   apv.

1. Vietām noskūt.

2. Drāžot atdalīt.

3. Ilgāku laiku, daudz mizot (nevārītus kartupeļus).

Avoti: ME, KiV

atslābināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt vai ļaut, ka atslābst (piemēram, muskuļi); būt par cēloni, ka atslābst (piemēram, muskuļi).

// pārn. Samazināt intensitāti, ātrumu.

Avoti: LLVV

atslābināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; pareti.

1. Refl. --> atslābināt.

Avoti: LLVV

atslābt   -slābstu, -slābsti, -slābst, pag. -slābu; intrans.

1. Kļūt slābam, nespēcīgam vai slābākam, nespēcīgākam (par cilvēku, viņa locekļiem).

2. parasti 3. pers. Pavājināties, kļūt mazāk spraigam, mazāk spēcīgam (par psihisku stāvokli).

3. parasti 3. pers. Zaudēt intensitāti, spraigumu (par darbību, stāvokli).

4. parasti 3. pers.; pareti. Kļūt vaļīgam vai vaļīgākam (par ko savilktu).

Avoti: LLVV

atslābums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts, stāvoklis --> atslābt (1).

2. Rezultāts, stāvoklis --> atslābt (2).

3. Rezultāts, stāvoklis --> atslābt (3).

Avoti: LLVV

atslāga   apv.

1. Atslēga.

Avoti: BsV

atslacīt   apv.

1. Slacīt pretim.

Avoti: EH

atslaistīt   apv.

1. Atsliet.

2. Atkārtoti piesliet.

3. Kaut ko atņemt.

Avoti: EH

atslaistīties   apv.

1. Klaiņot apkārt.

2. Pietiekami slinkot.

Avoti: EH

atslampāt   apv.

1. Nevīžīgi, neglīti (sperot lielus soļus) atnākt.

Avoti: ĒiV

atslānīt   apv.

1. Sist pretī.

2. Nopērt.

Avoti: EH

atslāņošanās

1. ķīm. Patvaļīga pārklājuma atdalīšanās no pamatnes; izraisa iekšējo spriegumu koncentrēšanās, pārsniedzot to pieļaujamās vērtības.

Tīklenes atslāņošanās— pilnīga vai daļēja tīklenes atdalīšanās no zemāk esošās acs daļas - dzīslenes.

2. meh. Sabrukuma paveids slāņaino (kārtaino) plastu konstrukcijās.

Avoti: ZTV, VE

atslāņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Atdalot atbrīvot (no kāda slāņa, kārtas).

Avoti: LLVV

atslāņoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; pareti.

1. Atdalīties (par slāni, kārtu).

Avoti: LLVV

atslāpāt   apv.

1. Smagnēji atnākt.

Avoti: ME

atslapatāt   apv.

1. Atbrist pa dubļiem.

Avoti: EH

atslāpēt   apv.

1. Apmierināt slāpes.

Avoti: ME

atslapināt   apv.

1. Mitrinot atlīmēt.

Avoti: EH

atslapstīties   apv.

1. Slepeni atnākt.

Avoti: ME

atslāpstīties   apv.

1. Atslapstīties.

Avoti: EH

atslapt   apv.

1. Kļūt stipri izmirkušam.

Avoti: EH

atslāpt   apv.

1. Apmierināt slāpes.

Avoti: ME

atslarpatāt   apv.

1. Skrandainam (un slapjam) atnākt.

Avoti: EH

atslāt   apv.

1. Steidzīgi atnākt.

2. Atlīst.

Avoti: EH

atslaucīt   -slauku, -slauki, -slauka, pag. -slaucīju; trans.

1. Slaukot atvirzīt šurp; slaukot atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Slaucīt šurp.

2. Slaukot atvirzīt nost (sānis).

// imperf. Slaucīt nost (sānis).

Avoti: LLVV

atslaukas   apv.

1. Atbirumi, saslaukas.

Avoti: ViV

atslaukt   apv.

1. Slaucot atvirzīt (citā traukā).

2. Noslaukt nedaudz piena.

Avoti: EH, KnV

atslaukties   parasti 3. pers., -slaucas, pag. -slaucās; refl.; pareti.

1. Dot atkal pienu pēc grūsnības perioda (parasti par govīm).

2. Pietiekoši slaukt.

Avoti: LLVV, EH

atslēdziņa   novec.

1. Dem. --> atslēga.

Avoti: LV93

atslēdznieks   -a, v.

1. Kvalificēts strādnieks, kas izgatavo dažādus metāla izstrādājumus, montē un remontē instrumentus, mehānismus.

Avoti: LLVV

atslēga   -as, s.

1. Rīks (parasti metāla), ar kuru aizslēdz vai atslēdz (telpas vai priekšmetus).

2. Iemontēta ierīce, mehānisms (durvīs, atvilktnē u. tml.) aizslēgšanai.

Caurduru atslēga— atslēga, kuras slēdzēja daļa iestiprināta durvīs.

Piekaramā atslēga— atslēga, ko noslēdzamai vietai piekar priekšā.

Priekškaramā atslēga— atslēga, ko noslēdzamai vietai piekar priekšā.

3. Darba rīks (skrūvju, uzgriežņu) griešanai.

4. Ar roku darbināms kontakta slēdzis elektriskās strāvas ķēdes ieslēgšanai un pārtraukšanai.

5. Priekšnosacījums, lai ko iegūtu, panāktu, sasniegtu.

6. Šifra veidošanas sistēma.

7. mūz. Nošatslēga - grafiska zīme nošu sistēmā, kas nosaka skaņu augstumu un nosaukumu līnijkopā.

8. apv. Darbarīks caurumu izspiešanai.

9. apv. Zoblocis.

Avoti: LLVV, KnV

atslēgburts   inf.

1. Parasti trīs burtu grupa, ko uzrāda uzziņu izdevumos lappuses augšpusē, piemēram enciklopēdijās vai vārdnīcās, lai fiksētu lappuses vai slejas pirmo vai pēdējo vārdu.

Avoti: BiP

atslēgkadrs   inf.

1. Ar datorgrafiku veidotās animācijas kadrs, kurš norāda objekta kustības sākuma vai beigu pozīciju.

Avoti: D3

atslēgkauls

1. Atslēgas kauls.

Avoti: PP, T

atslēgspraudnis   inf.

1. Neliela ierīce, kas nodrošina, ka tikai pilnvaroti lietotāji var kopēt vai izmantot konkrētas programmatūras lietotnes.

Avoti: Tdb

atslēgšana

1. Darbība --> atslēgt.

2. el. Slēdža kontaktu pārtraukšana elektriskajā ķēdē.

3. inf. Iepriekšējā darba veikšanai nepieciešamo resursu atbrīvošana un to nodošana vispārējai lietošanai.

Avoti: D3

atslēgšifrēšana   inf.

1. Šifrēšanas veids, kurā ziņojumu vai datņu šifrēšanai un atšifrēšanai izmanto atslēgas.

Avoti: D3

atslēgt   -slēdzu, -slēdz, -slēdz, pag. -slēdzu; trans.

1. Slēdzot padarīt atveramu (piemēram, durvis, vārtus).

// imperf. Slēgt vaļā.

// pareti. Slēdzot atbrīvot (ko pieslēgtu).

Avoti: LLVV

atslēgties   žarg.

1. Aizmigt (parasti noguruma vai alkohola reibuma dēļ).

2. Atslābināties no stresa, dienas steigas.

Avoti: SLG

atslēgvara   rel.

1. Vara, ko Kristus devis baznīcai: piedot grēkus nožēlojošiem grēciniekiem un atstāt tos nepiedotus nocietinātiem un nenožēlojošiem grēciniekiem, līdz viņi atgriežas.

Avoti: TK-80

atslēgvārds   inf.

1. Valodas vārds vai vārdu grupa, ko izmanto kāda teksta vai dokumenta satura noteikšanai un meklēšanai; atslēgas vārds.

2. Noteikts vārds vai vārdu grupa programmēšanas valodā, kam ir īpaša nozīme kompilatora vai interpretatora darbībā.

Avoti: ZTV, D3

atslēģēt   apv.

1. Atslēģot.

Avoti: EH

atslēģot   apv.

1. Atdarīt slēģus.

Avoti: EH

atsleja   apv.

1. Atzveltne.

Avoti: ME

atslejus   apv.

1. Atpakaļ atgāzts, atstumts.

Avoti: ME

atslempt   apv.

1. Atklejot.

Avoti: EH

atslempties   apv.

1. Atklejot.

Avoti: ME

atslenderēt   apv.

1. Atmeimurot.

Avoti: EH

atslene   žarg.

1. Atslēga.

Avoti: SLG

atslepenot

1. Paziņot, ka informācijai vai dokumentiem vairs nav slepenā klasifikācija un tie nav slepeni vai konfidenciāli.

Avoti: BiP

atslēpēt   novec.

1. Atslēpot.

Avoti: LV93

atslēpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Slēpojot atkļūt šurp; slēpojot atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Slēpot šurp.

Avoti: LLVV

atslīcināt   apv.

1. Noslīcināt (dažus no vairākiem).

Avoti: EH

atslidēt   apv.

1. Slīdot atkļūt.

Avoti: ME

atslīdēt   -slīdu, -slīdi, -slīd, pag. -slīdēju, -slīdēji, -slīdēja (retāk -slīda, 1. konj.); intrans.

1. Slīdot atkļūt šurp; slīdot atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Slīdēt šurp.

// pareti. Atpeldēt šurp (par ūdens transportlīdzekļiem vai peldošiem priekšmetiem).

// pārn. Viegli, lēni arī klusu, atbraukt (par transportlīdzekļiem).

// pārn. Vieglā, slīdošā gaitā atnākt.

2. Slīdot atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Slīdēt nost (sānis, atpakaļ).

// pareti. Atpeldēt nost (sānis, atpakaļ) - par ūdens transportlīdzekļiem vai peldošiem priekšmetiem.

// pārn. Vieglā, slīdošā gaitā atiet nost.

Avoti: LLVV

atslidināt   apv.

1. Slidinot atgādāt šurp.

Avoti: EH

atslīdināt   apv.

1. Slīdinot atgādāt šurp.

Avoti: PP, T

atslidināties   apv.

1. Slidinoties ierasties.

Avoti: EH

atslīdināties   apv.

1. Atslidināties (bez slidām).

Avoti: EH

atslidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Slidojot atkļūt šurp; slidojot atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Slidot šurp.

Avoti: LLVV

atsliegties   apv.

1. Atbalstīties, atgāzties.

Avoti: ME

atsliekties   apv.

1. Atslieties.

Avoti: ME

atsliet   -slienu, -slien, -slien, arī -sleju, -slej, -slej, pag. -slēju; trans.

1. Novietot ieslīpi un atbalstīt (pie kā, pret ko); piesliet.

2. Atliekt taisnu (piemēram, ko noliektu), iztaisnot.

3. pareti. Atliekt atpakaļ (galvu); atgāzt.

Avoti: LLVV

atslieties   -slienos, -slienies, -slienas, arī -slejos, -slejies, -slejas, pag. -slējos; refl.

1. Atbalstīties (pret ko).

2. Atliekties, izstiepties taisnam.

Avoti: LLVV

atslīgt   -slīgstu, -slīgsti, -slīgst, pag. -slīgu; intrans.

1. Lēni atsēsties (parasti bezspēkā); noslīgt.

// pārn. Pamazām nonākt atpakaļ (kādā, parasti nevēlamā, psihiskā stāvoklī).

Avoti: LLVV

atslīkt   apv.

1. Atslīgt.

Avoti: ViV

atslimt   apv.

1. Atkal saslimt.

Avoti: ME

atslīpēt   apv.

1. Noslīpēt, slīpējot atdalīt.

2. Braukt ar ragavām apstākļos, kad sniega ir maz.

Avoti: EH

atslīpi   apv.

1. Mazliet slīpi.

Avoti: ME

atslist   apv.

1. Kļūt vājākam, samazināties.

Avoti: ME

atslīst   apv.

1. Atslidināties.

2. Noslīdēt.

3. Atnākt.

Avoti: EH

atslodze   -es, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad samazināts kāds smagums, darbības apjoms u. tml. (parasti uz laiku).

Atslodzes diena— diētas terapijā - diena, kad ievērojami samazina uzturlīdzekļu daudzumu.

Avoti: LLVV

atslodzīt   apv.

1. Noņemt slogu; atslogot.

Avoti: ĒiV

atslogāt   apv.

1. Atslogot.

Avoti: EH

atslogojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> atslogot (2).

Avoti: LLVV

atslogošana

1. Darbība, process --> atslogot.

2. psih. Emocionāls atvieglojums.

Avoti: PsA

atslogot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Noņemt daļu smaguma.

2. Daļēji atbrīvot (cilvēku no uzdevumiem, pienākumiem).

Avoti: LLVV

atslogoties   apv.

1. Nolikt malā daļu smaguma.

2. Daļēji atbrīvoties no pienākumiem, uzdevumiem.

Avoti: PP, T

atsloksnēties   apv.

1. Atkal kļūt skaidram, saulainam.

Avoti: ME

atsludēt   apv.

1. Izplatoties atkļūt (par baumām).

Avoti: EH

atsludināt   apv.

1. Atsaukt iepriekš izsludināto.

Avoti: EH

atsluncēties   apv.

1. Atklibot.

Avoti: ME

atslupāt   apv.

1. Atšļūkt (lielās čībās), kājas pa zemi velkot.

Avoti: EH

atslūžāt   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā atnākt.

Avoti: ViV

atsmaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; intrans.

1. Reaģēt (uz ko) ar smaidu.

Avoti: LLVV

atsmalīt   apv.

1. Nogriezt (ar asu nazi, spēcīgu atvēzienu).

Avoti: EH

atsmalstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Vairākkārt atsmelt; nosmalstīt.

Avoti: LLVV

atsmarža   apv.

1. Pretsmarža, smaržas atplūdums, jeb atsitums.

Avoti: EH

atsmaržot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; poēt.

1. Plūdināt šurp smaržas (par ko smaržojošu).

Avoti: LLVV

atsmeldze   apv.

1. Smeldzīgu izjūtu atkārtošanās.

Avoti: EH

atsmelt   -smeļu, -smel, -smeļ, pag. -smēlu; trans.

1. Nosmelt (kādu daļu).

Avoti: LLVV

atsmiet   -smeju, -smej, -smej, pag. -smēju;

1. intrans. Reaģēt (uz ko) ar smiekliem; atsmieties.

2. trans. Smejot atbildēt.

Avoti: LLVV

atsmieties   -smejos, -smejies, -smejas, pag. -smējos; refl.

1. Reaģēt (uz ko) ar smiekliem; atsmiet.

2. trans. Smejoties atbildēt.

3. pareti. Smieties ilgi, līdz apnikumam.

Avoti: LLVV

atsmīnēt   -smīnu, -smīni, -smīn, pag. -smīnēju; intrans.

1. Reaģēt (uz ko) ar smīnu.

Avoti: LLVV

atsmirdēt   apv.

1. Sliktai smakai izplatīties līdz (runātājam).

Avoti: EH

atsmitēšana   tekstilr.

1. Auduma šķēru atbrīvošana no smites ar ķīmisko vai bioloģisko paņēmienu.

Avoti: ZTV

atsmitēt

1. Atbrīvot no smites.

Avoti: PP, T

atsmosties   apv.

1. Atmosties.

Avoti: ME

atsnaicīt   apv.

1. Aizsniegt.

Avoti: EH

atsnauda   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Neilga atpūta, snauda (parasti pēc kāda darba vai ēdienreizes).

Avoti: LLVV

atsnaust   apv.

1. Īsu brīdi snaust.

Avoti: EH

atsnausties   -snaužos, -snaudies, -snaužas, pag. -snaudos; refl.; reti.

1. Nosnausties.

Avoti: LLVV

atsniegt   apv.

1. Sasniegt.

2. Sniegt pretī (roku, atsaucoties sveicienam).

Avoti: ME

atsniegties   parasti 3. pers., -sniedzas, pag. -sniedzās; refl.

1. Izplešoties, aizņemot kādu platību, sniegties šurp; izplešoties, aizņemot kādu platību, sniegties (līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV

atsniekt   apv.

1. Atsniegt.

Avoti: EH

atsniekties   apv.

1. Atsniegties.

Avoti: EH

atsolis

1. Solis atpakaļ.

Atsoļa taustiņš— tastatūras taustiņš ar atšķirīgu nozīmi dažādās programmās, bieži tiek lietots, lai atgrieztos iepriekšējā līmeņa hierarhiskajās izvēļņu struktūrās, kā arī lai izietu no programmas.

Avoti: D3

atsolīt   apv.

1. Vairākkārt solīt, bet neiedot.

2. Pārsolot (ūtrupē), atgūt.

Avoti: KiV, ViV

atsoļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Soļojot atkļūt šurp; soļojot atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Soļot šurp.

Avoti: LLVV

atspaida   apv.

1. Atspaids.

Avoti: EH

atspaidelēt   apv.

1. Atspaidīt.

Avoti: EH

atspaidīgs   apv.

1. Elastīgs.

Avoti: ME

atspaidījums   -a, v.

1. Rezultāts --> atspaidīt (2); iekaisums, kas radies, atspaidot (kādu ķermeņa daļu).

Avoti: LLVV

atspaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt spiežot, grūžot, atvirzīt (iepriekšējā stāvoklī).

2. Padarīt sāpīgu (kādu ķermeņa daļu), ilgi balstoties (uz tās); atspiest (4).

Avoti: LLVV

atspaidīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Kļūt sāpīgam (par kādu ķermeņa daļu, uz kuras ilgāku laiku balstās).

Avoti: LLVV

atspaids   -a, v.

1. parasti vsk. Tas, kas palīdz dzīvot; palīdzība, atbalsts.

2. reti. Balsts.

Avoti: LLVV

atspaids   apv.

1. Elastīgs; atspaidīgs.

Avoti: ME

atspaile   apv.

1. Piespaile.

Avoti: EH

atspalvot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. Atbrīvot no spalvām.

Avoti: PP, T

atspaļot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. Atbrīvot no spaļiem.

Avoti: T

atspārdinis   apv.

1. Īpatnēja raksta audekls.

Avoti: EH

atspārdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Spārdot atvirzīt šurp; spārdot atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Spārdīt šurp.

2. Spārdot atvirzīt nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Spārdīt nost (sānis, atpakaļ).

3. apv. Ilgāku laiku, daudz dārdēt (par pērkonu).

Avoti: LLVV, KiV

atsparība   novec.

1. Atsperīgums.

Avoti: Lo

atspārnošana   mežs.

1. Lidspārnu atdalīšana no priedes, egles un lapegles sēklām (jo tie traucē sēklu sēšanu un apgrūtina glabāšanu); dabā spārns nokrīt, kad samitrinās; čiekurkaltēs izmanto mehāniskus atspārnotājus.

Avoti: ZTV

atspars   -a, v.; parasti vsk.

1. Pretspars.

2. apv. Atspaids.

3. apv. Materiāls atbalsts; materiāla palīdzība.

Avoti: LLVV

atspēcināt   apv.

1. Palīdzēt atgūt spēkus, spēcināt.

Avoti: ME

atspēcināties   apv.

1. Atkal atgūt spēkus.

Avoti: ME

atspēdināt   apv.

1. Likt iet atpakaļ, stumt atpakaļ.

Avoti: ME

atspējošana   inf.

1. Īslaicīga aparatūras vai programmatūras funkcionēšanas pārtraukšana, lai padarītu tās izmantošanu neiespējamu.

Avoti: D3

atspēkojums   -a, v.

1. Rezultāts --> atspēkot.

2. Uzstāšanās, ziņojums, raksts, kurā kas tiek atspēkots.

Avoti: LLVV

atspēkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atklāt (kāda) kļūdas, nepareizības un pierādīt savu taisnību.

2. Atraidīt (uzbrukumu).

Avoti: LLVV, EH

atspēkoties   apv.

1. Atgūt spēkus; palielināt izturību.

Avoti: EH

atspēlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Spēlējot (piemēram, kārtis), atgūt (zaudēto).

2. Spēlējot (sporta spēles), atvirzīt (bumbu, ripu) šurp, atpakaļ.

3. apv. Ilgāku laiku, daudz spēlēt.

Avoti: LLVV, KiV

atspēlēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; sar.

1. Atdarīt, atriebties.

2. Atgūt (atspēlēt) paspēlēto.

Avoti: LLVV, EH

atspenderis   apv.

1. Nicīga palama vīrietim.

Avoti: EH

atspeņģeris   apv.

1. Atspenderis.

Avoti: EH

atsperaizšaujamais   -ā, v.

1. Aizšaujamais ar atsperes mehānismu.

Avoti: PP, T

atsperbalsts   -a, v.

1. Balsts 1(1) ar atsperes mehānismu.

Avoti: PP, T

atspere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Elastīga detaļa, kas uzņem un atdod mehānisko enerģiju.

2. dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ierīkots ar atsperēm; tāds, kam ir atsperes.

Papildu atspere— virs pamatatsperes piestiprināta atspere, kas darbojas, ja transportlīdzeklis ir noslogots.

Slokšņu atspere— atspere, kas sastāv no vienas vai vairākām dažāda garuma sloksnēm, kuras darbojas liecē.

Atsperes piedziņa— mehāniska piedziņa ko izmanto vienkāršākajās kamerās; var uzņemt nepārtrauktu kadru 30-45 s ilgumā.

Avoti: LLVV, ZTV

atsperecēšas   -u, s.; parasti dsk.

1. Ecēšas ar izliektiem, atsperīgiem tērauda zariem.

Avoti: LLVV

atsperēšana   novec.

1. Zemes strādāšana ar atsperīgiem darba rīkiem - atsperu ecēšu un atsperu kultivatoru, kas zemi irdina un jauc, bet neapvērš.

Avoti: LLx

atsperība   -as, s.; parasti vsk.

1. Atsperīgums.

Avoti: LLVV

atspēriens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> atsperties.

2. Cilvēka spējas ar kāju atgrūšanās spēku palēkties uz augšu.

Avoti: LLVV, SpT

atsperīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pēc stiepšanas, liekšanas vai spiešanas ātri, viegli spēj ieņemt iepriekšējo formu un stāvokli.

// pārn. Vingrs, elastīgs.

Avoti: LLVV

atsperīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> atsperīgs, šīs īpašība konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

atsperīte

1. Dem. --> atspere.

Avoti: LV93

atsperkultivators   -a, v.

1. Kultivators ar atsperīgiem zariem.

Avoti: LLVV

atspernieki   novec.

1. Atsperrati.

Avoti: KV

atsperojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Atsperu sistēma, kopums (kādā ierīcē, priekšmetā); tas, kas rada atsperīgumu (kādā priekšmetā).

Divpakāpju atsperojums— atsperojums, kura elastīgie elementi refrižeratorvagonos, pasažieru lokomotīvēs un vagonos ir starp ratiņu rāmi un riteņpāriem (bukšu atsperojums) un ritošā sastāva galveno rāmi un ratiņu rāmi (centrālais atsperojums).

Vienpakāpes atsperojums— atsperojums, kura elastīgie elementi kravas lokomotīvēs un vagonos ir starp ratiņu rāmi un riteņpāru buksēm vai ritošā sastāva galveno rāmi un ratiņu rāmi.

Avoti: LLVV, ZTV

atsperošana   mil.

1. Elastīgas saskares saiknes izveide starp kaujas un transporta mašīnu korpusu (rāmi) un ritošo daļu, lai, pārvietojoties pa apvidus (ceļa) nelīdzenumiem, mazinātu dinamisko slodzi uz korpusu un lai novērstu mašīnas zvalstīšanos.

Avoti: MIL

atsperrati   -u, v.; tikai dsk.

1. Rati, kuru kulba un riteņu asis ir savienotas ar atsperēm.

Avoti: LLVV

atspersvari   -u, v., tikai dsk.

1. Svari ar kalibrētu atsperes mehānismu.

Avoti: PP, T

atspert   -speru, -sper, -sper, pag. -spēru; trans.

1. Ar spērienu atvirzīt, atdabūt šurp; ar spērienu atvirzīt, atdabūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Spert šurp.

2. Ar spērienu atvirzīt nost (sānis, atpakaļ).

3. Ar spērienu atgrūst vaļā (durvis, vārtus).

// vienk. Ar trieciena sparu atdarīt vaļā.

4. Stingri atbalstīt (kājas).

// reti. Spert, likt atpakaļ (kāju, soli).

Avoti: LLVV

atspertene   apv.

1. Atspere.

2. Vieta, pret kuru atsperties ar kājām.

Kā atspertene— saka par iecirtīgu, spītīgu, stūrgalvīgu dzīvnieku vai cilvēku.

Avoti: SiV

atsperties   -speros, -speries, -speras, pag. -spēros; refl.

1. Stingri atbalstīties (parasti ar kājām vai rokām darbojoties vai turoties pretim kādai citai darbībai).

// divd. formā: atspēries, atsperdamies. No visa spēka.

// pārn.; sar. Balstīties (uz kādu spriedumu, izteikumu, faktu u. tml.).

Avoti: LLVV

atspertne

1. Atbalsta vieta; balsts atsitiena trieciena uztveršanai.

Avoti: DzS

atspertuve   apv.

1. Atbalsta punkts; vieta, kur atsperties; pieturas punkts.

Avoti: ME

atsperveseris   tehnol.

1. Veseris ar atsperes mehānismu.

Avoti: Tv01

atspēt   apv.

1. Varēt, spēt, iespēt.

2. Atbilst visām prasībām.

3. Atminēt.

Avoti: ME

atspīda   apv.

1. Atspīdums, atspulgs.

Avoti: ME

atspīdēt   parasti 3. pers., -spīd, pag. -spīdēja (retāk -spīda, 1. konj.); intrans.

1. Sākt spīdēt (par gaismu, gaismas avotu).

2. Spīdoši atspoguļoties (kur).

// pārn. Izpausties (sejā) - par jūtām, pārdzīvojumiem.

Avoti: LLVV

atspīdināt   apv.

1. Radīt jaunu atspīdumu.

2. Atspoguļot.

Avoti: EH

atspīdumgaisma   fotogr., kino, telev.

1. Apgaismojums acu atspīduma radīšanai.

Avoti: ZTV

atspīdums   -a, v.

1. Rezultāts --> atspīdēt (2).

2. fotogr., kino, telev. Gaismas kūlis, kas rodas no spēcīga gaismas avota atstarošanas objektīva virsmā un veido apļus filmas attēlā.

Acu atspīdums— tuvplānos redzamais gaismas avota atspīdums filmētās personas acīs.

Avoti: LLVV, ZTV

atspiednis   apv.

1. Atzveltne.

Avoti: NeV

atspiednītis   apv.

1. Atzveltne.

Avoti: NeV

atspiedumi   novec.

1. Bojājumi zirga naga zoles kaktos, kas rodas no uzmīšanas uz kāda akmentiņa un tā ieķeršanās starp pakavu un nagu.

Avoti: LLx

atspiedums   novec.

1. Naga zoles vai sienas ieliekto daļu dzīvnadža iekaisums zirgiem, kas rodas mehāniska bojājuma rezultātā.

2. poligr. Litografijā ar pūderkrāsu uz akmens pārvests novilkums, ko lieto krāsu plākšņu kontūru novilkšanai.

Avoti: LxE, GV

atspiegt   -spiedzu, -spiedz, -spiedz, pag. -spiedzu; trans.; pareti.

1. Atbildēt spiedzīgā balsī.

Avoti: LLVV

atspieģelēt   žarg.

1. Atspulgot, atstarot.

Avoti: SLG

atspieģelēties   apv.

1. Pietiekoši, līdz apnikumam spoguļoties.

Avoti: EH

atspiest   -spiežu, -spied, -spiež, pag. -spiedu; trans.

1. Spiežot, grūžot atvirzīt atpakaļ (iepriekšējā vietā).

// pārn. Piespiest atkāpties.

2. Spiežot attaisīt, atgrūst vaļā.

3. Atbalstīt (kādu ķermeņa daļu pret ko, pie kā), lai ieņemtu stabilāku, ērtāku stāvokli.

4. Padarīt sāpīgu (kādu ķermeņa daļu), ilgi balstoties uz tās; atspaidīt (2).

Avoti: LLVV

atspiesties   -spiežos, -spiedies, -spiežas, pag. -spiedos; refl.

1. Atbalstīties.

2. Kļūt sāpīgam (par kādu ķermeņa daļu, uz kuras ilgāku laiku balstās); atspaidīties.

Avoti: LLVV

atspiešana

1. Darbība, process --> atspiest.

2. inf. Saspiestas datnes atjaunošana sākotnējā formā, lai to varētu vai nu apskatīt, vai izdrukāt, vai kā citādi apstrādāt.

Avoti: D3

atspīguļot   apv.

1. Atspoguļoties.

Avoti: ME

atspiguļoties   apv.

1. Atspoguļoties.

Avoti: ME

atspīguļoties   apv.

1. Atspoguļoties.

Avoti: ME

atspīlāt   apv.

1. Atstutēt.

Avoti: EH

atspīlēties   apv.

1. Atbalstīties.

Avoti: EH

atspillēt   apv.

1. Atstutēt.

Avoti: EH

atspīļu   apv.

1. Spīļu (arkls).

Avoti: ME

atspindzēt   parasti 3. pers., -spindz, pag. -spindzēja (retāk spindza, 1. konj.); intrans.

1. Spindzot atlidot šurp; spindzot atlidot (kur, līdz kādai vietai u. tml).

Avoti: LLVV

atspirdzinājums   -a, v.

1. parasti vsk. Rezultāts --> atspirdzināt, atspirdzināties.

2. Tas, kas atspirdzina.

// parasti dsk. Dzērieni (arī ēdieni), kas atspirdzina.

Avoti: LLVV

atspirdzināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; trans.

1. Darīt spirgtu (aizdzenot nogurumu, dodot jaunus spēkus, uzlabojot garastāvokli).

Avoti: LLVV

atspirdzināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> atspirdzināt.

Avoti: LLVV

atspirdzinoši   apst.

1. Atspirdzinošs.

Avoti: LV87

atspirdzinošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> atspirdzināt.

2. Tāds, kas atspirdzina.

Atspirdzinošie dzērieni— dzērieni, kas dod spirgtumu, možumu, dzesē slāpes, atveldzē.

Avoti: LLVV

atspirgloties   apv.

1. Kļūt spirgtam.

Avoti: ME

atspirgls   apv.

1. Spirgts.

Avoti: ME

atspirgt   -spirgstu, -spirgsti, -spirgst, pag. -spirgu; intrans.

1. Atgūt veselību, spēkus; atlabt (pēc slimības).

Avoti: LLVV

atspirgties   apv.

1. Kļūt spirgtam, veselam, atgūt spēkus.

2. parasti 3. pers. Kļūt zaļākam, atdzīvoties (par augiem pēc lietus).

Avoti: ĒiV

atspirināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Spirinoties atbrīvot (sasietus locekļus).

2. Nospirināt.

Avoti: LLVV, EH

atspīrināt   apv.

1. Nospirināt.

Avoti: EH

atspīrināties   apv.

1. Atsperties, atbalstīties ar kājām.

2. Spirinoties atbrīvoties.

3. Nosprāgt, nobeigties.

Avoti: ME, EH

atspirināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> atspirināt.

Avoti: LLVV

atspirtot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. Atbrīvot (ko) no spirta klātbūtnes.

Avoti: PP, T

atspīst   apv.

1. Atspīdēt.

Avoti: ME

atspīte   novec.

1. Atmaksa, atriebība.

2. Spītība, spīvums, stūrgalvība, ietiepība.

Avoti: LV93

atspītēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Spītējot atdarīt, atmaksāt.

Avoti: LLVV

atspītēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Spītējoties atdarīt, atmaksāt.

Avoti: LLVV

atspļaudīt   apv.

1. Atspļaut.

Avoti: EH

atspļaut   -spļauju, -spļauj, -spļauj, pag. -spļāvu; trans.

1. Ar spļāvienu atsviest, atdabūt šurp.

Avoti: LLVV

atspļauties   apv.

1. Spļaujot atbrīvoties no kaut kā.

2. Pietiekami vai līdz apnikumam spļaut.

Avoti: ME

atspoga   poligr., novec.

1. Spoguļattēls.

Avoti: GV

atspogot   apv.

1. Atstarot, atspoguļot.

Avoti: EH

atspogoties   apv.

1. Atspoguļoties; atspīdēt.

Avoti: ViV

atspogulēties   apv.

1. Atspoguļoties.

Avoti: EH

atspogulis   apv.

1. Atspulgs.

Avoti: TlV

atspoguļojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> atspoguļot (1), atspoguļoties (1).

2. filoz. Rezultāts --> atspoguļot (2), atspoguļoties (2).

3. Rezultāts --> atspoguļot (3), atspoguļoties (3).

4. Rezultāts --> atspoguļot (4), atspoguļoties (4).

5. Rezultāts --> atspoguļot (5), atspoguļoties (5).

Avoti: LLVV

atspoguļošana

1. Darbība, process --> atspoguļot.

2. Filozofiska kategorija; vispārīga matērijas īpašība, materiālu sistēmu spēja ar pārmaiņām sevī atveidot citu sistēmu iedarbību.

Avoti: LPE

atspoguļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.

1. Radīt kā atspulgu (uz savas virsmas).

// pareti. Atstarot (1).

2. Atveidot (psihē, spriedumos ārējo pasauli).

3. Paust, izteikt (par sejas izteiksmi, balsi, kustībām u. tml.).

4. Parādīt, atveidot (mākslas tēlos); attēlot.

5. Uzskatāmi parādīt (ko), iepazīstināt (ar ko).

Avoti: LLVV

atspoguļoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Atveidoties atspulga veidā (uz kādas virsmas).

2. Tikt atspoguļotam (2).

3. Izpausties, būt redzamam (sejas izteiksmē, balsī, kustībās u. tml.).

4. Parādīties, atveidoties (mākslas tēlos).

5. Uzskatāmi, skaidri parādīties, būt labi uztveramam.

Avoti: LLVV

atspogs   apv.

1. Atspulgs.

Avoti: EH

atspole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Aužamo stāvu piederums - laiviņveida detaļa, ar kuru velkos ievelk audus.

Avoti: LLVV, IdV, KnV

atspolēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Spolējot notīt (kādu dzijas, diegu daudzumu).

Avoti: LLVV

atspostīt   apv.

1. Atbrīvot no važām vai saitēm.

Avoti: EH

atsprādzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Attaisīt (ko sasprādzētu).

// imperf. Sprādzēt vaļā.

Avoti: LLVV

atsprādzēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> atsprādzēt.

Avoti: LLVV

atspradzināt   apv.

1. Atšķelt, atdalīt.

Avoti: EH

atsprāgāt   apv.

1. Atsprādzēt.

Avoti: EH

atsprāglis   apv.

1. Atmuguriski, otrādi.

Avoti: EH

atsprāgt   -sprāgstu, -sprāgsti, -sprāgst, pag. -sprāgu; intrans.

1. parasti 3. pers. Strauji, pēkšņi (arī ar troksni) atdalīties nost; atšķelties.

2. parasti 3. pers. Atšķeļoties, atdaloties (no kā), ar lielu sparu atvirzīties šurp.

3. parasti 3. pers. Ar lielu sparu, strauji atvērties, atdarīties.

// reti. Strauji atvērties (par pumpuriem).

4. sar. Ļoti strauji atlēkt, atvirzīties nost (sānis, atpakaļ) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

atspraidīt   apv.

1. Atplest, iespraužot kaut ko pa vidu, padarīt platāku.

Avoti: ME

atsprākleniski   apv.

1. Atmuguriski, otrādi, nepareizi.

Avoti: NeV

atsprākleniskis   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: ĒiV

atsprākli   apv.

1. Atmuguriski, otrādi; atsprāklu.

Avoti: ME

atsprāklis   apv.

1. Atnuguriski.

Avoti: DžP

atsprākliski   apv.

1. Atmuguriski, otrādi, nepareizi.

Avoti: ViV, NeV

atsprākliskis   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: ĒiV

atsprāklu   apv.

1. Atmuguriski, otrādi.

Avoti: ME

atsprākļi   apv.

1. Pretējā virzienā, atpakaļ; atmuguriski; atsprēkļi.

Avoti: MiV

atsprākļu   apv.

1. Atsprāklu.

Avoti: EH

atsprākļus   apv.

1. Atmuguriski, otrādi; atsprāklu.

Avoti: ME

atsprakstēt   parasti 3. pers., -sprakst, pag. -sprakstēja; intrans.

1. Sprakstot atkļūt šurp; sprakstot atkļūt (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: LLVV

atsprakšēt   parasti 3. pers., -sprakš, pag. -sprakšēja; intrans.

1. Sprakšķot atkļūt šurp; sprakšķot atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

atsprakšķēt   parasti 3. pers., -sprakšķ, pag. -sprakšķēja, intrans.

1. Sprakšķot atkļūt šurp; sprakšķot atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

atsprangāt   apv.

1. Atsaiņot, atsiet, atsprādzēt.

Avoti: EH

atspraudene   novec.

1. Grāmatu spiestuvēs burtenes atspraužamo burtu novietošanai starp koka līstēm.

Avoti: KV

atspraudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākās vietās vai vairākkārt, arī pavirši atspraust.

Avoti: LLVV

atspraukties   -spraucos, -spraucies, -spraucas, pag. -spraucos; refl.

1. Spraucoties (kam cauri, garām), atkļūt šurp; spraucoties (kam cauri, garām), atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

atsprauslāt   apv.

1. Sprauslājot attīrīt kaklu (kur kaut kas iestrēdzis).

Avoti: EH

atsprauslāties   apv.

1. Sprauslājot atsaukties, atbildēt.

Avoti: EH

atspraust   -spraužu, -spraud, -sprauž, pag. -spraudu; trans.

1. Uzspraust (piemēram, drēbes malu) uz augšu.

2. poligr., novec. Iespiestās burtu rindas novietot atpakaļ attiecīgās vietās atspraudenēs.

Avoti: LLVV, GV

atspredzēt   apv.

1. Atsprādzēt.

Avoti: KiV

atsprēgāt   parasti 3. pers., -a, pag. -āja; intrans.

1. Sprēgājot atkļūt šurp; sprēgājot atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. Atlupt, atdalīties.

Avoti: LLVV

atsprēkleniski   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: MiV

atsprēkleņ   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: KiV

atsprēklin   apv.

1. Atmuguriski, otrādi; atsprāklu.

Avoti: ME

atsprēkliņ   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: KnG

atsprēkliņām   apv.

1. Atmuguriski, otrādi; atsprāklu.

Avoti: ME

atsprēklu   apv.

1. Atmuguriski, otrādi; atsprāklu.

Avoti: ME

atsprēkļi   apv.

1. Pretējā virzienā, atpakaļ; atmuguriski.

Avoti: MiV

atsprengt   apv.

1. Atbrīvot, atlaist vaļīgāk.

2. Atstutēt.

Avoti: EH

atsprēst   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz vērpt.

Avoti: KiV

atspridzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Spridzinot atdalīt, atšķelt nost.

Avoti: LLVV

atspridzināties   apv.

1. Atlēkt.

2. Ar lēcieniem skriet atpakaļ.

Avoti: ME

atspriegums   novec.

1. Sprieguma mazināšanās politiskās attiecībās; detante.

Avoti: LV93

atspriest   apv.

1. Nostiprināt ar balstu; atsliet, atspiest, atstutēt.

Avoti: KiV, EH

atspriesties   apv.

1. Atspiesties.

Avoti: EH

atsprindzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Atslābināt.

Avoti: LLVV

atspringt   parasti 3. pers., -springst, arī -sprindz, pag. -springa, arī -sprindza; intrans.; reti.

1. Atslābt.

Avoti: LLVV

atsprūdīt   apv.

1. Atraisīt; atlaist vaļā.

Avoti: KnG

atsprukt   -sprūku, -sprūc, -sprūk, pag. -spruku; intrans.

1. Pēkšņi, ar rāvienu atbrīvoties (piemēram, no saites).

2. sar. Ātri, bēgšus, slapstoties atkļūt atpakaļ (iepriekšējā vietā).

3. apv. Izslīdēt, izkrist no rokām (parko smagu, kas tiek nests, celts u. tml.); atraisīties.

4. apv. Atlaisties vaļā (parasti par rokām).

Avoti: LLVV, ĒiV

atsprūst   apv.

1. Atbrīvoties.

2. Atdurties.

Avoti: EH

atspucieši

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Aļņi" (agrāk "Atspuka", "Atspuki") iedzīvotāju retāk lietots nosaukums; atspukieši.

Avoti: V1

Atspuka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā 6 km no Varakļāniem.

Avoti: LC

Atspuki   vietv.

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Atspuka" nosaukuma variants.

Avoti: LC, V1

atspukieši

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Atspuka" ("Atspuki") iedzīvotāji.

Avoti: V1

atspuks   apv.

1. Atspaids.

Avoti: EH

atspuldzene   žarg.

1. Kinoteātris.

Avoti: Žrg

atspulga   -as, s.

1. Atspulgs (1).

2. Atspulgs (2).

3. Atspulgs (3).

4. Atspulgs (4).

Avoti: LLVV

atspulgojums   novec.

1. Rezultāts --> atsulgot.

Avoti: Lo

atspulgot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja;

1. intrans. Sākt spulgot (par gaismu, gaismas avotu).

2. intrans. Spulgojoši atspoguļoties (kur).

// pārn. Izpausties (sejā, acīs) - par pārdzīvojumu.

3. trans. Spulgojoši atspoguļot.

// pārn. Izpaust (pārdzīvojumu) - par seju, acīm.

4. trans.; pareti. Atspoguļot (4).

Avoti: LLVV

atspulgoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; pareti.

1. Atspulgot (2).

Avoti: LLVV

atspulgs   -a, v.; parasti vsk.

1. Atstarotā gaisma; gaismas atmirdzums, vizma (uz kāda priekšmeta virsmas); atspīdums.

// pārn. Atmiņas, bijušā iezīmes, arī tēlains priekšstats.

2. Attēls (kas rodas uz kādas virsmas, tai atstarojot gaismu).

3. Atspoguļojums (3).

4. Atspoguļojums (4).

Avoti: LLVV

atspulgt   parasti 3. pers., -spuldz, arī -spulgst, pag. -spuldza, arī -spulga; pareti.

1. intrans. Atspulgot (1).

2. intrans. Atspulgot (2).

// pārn. Izpausties (sejā, acīs) - par pārdzīvojumiem.

Avoti: LLVV

atspundēt   apv.

1. Atvērt aizbāzni, spundi.

Avoti: EH

atspurāt   apv.

1. Noplukt, kļūt pinkainam, šķipsnainam; atspurēt.

Avoti: ME

atspurāties   apv.

1. Noplukt, kļūt pinkainam, šķipsnainam; atspurēt.

Avoti: ME

atspurdzēties   apv.

1. Kļūt šķiedrainam, izspūrušam pinkainam.

Avoti: EH

atspure   apv.

1. Cūka, kurai sari, sākot no pusmuguras, aug pretējā virzienā.

Avoti: EH

atspurēt   apv.

1. Noplukt, kļūt pinkainam, šķipsnainam.

Avoti: ME

atspurēties   apv.

1. Atspuroties.

Avoti: EH

atspurgalāties   apv.

1. Atirt, atspurt; atspurgalētis.

Avoti: MiV

atspurgalēties   apv.

1. Atirt; atspurt.

Avoti: MiV

atspurgāt   apv.

1. Atspurēt.

Avoti: EH

atspurgāties   apv.

1. Noplukt, kļūt pinkainam, šķipsnainam; atspurēt.

Avoti: ME

atspurgt   -spurdzu, -spurdz, -spurdz, arī -spurgst, pag. -spurdzu;

1. parasti 3. pers.; intrans. Spurdzot atlidot šurp (par putniem); spurdzot atlidot (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. parasti 3. pers.; intrans. Spurdzot atlidot nost (sānis, atpakaļ).

3. trans.; sar. Draiski, smejoties atbildēt, atteikt (parasti īsi).

Avoti: LLVV

atspurgulāt   apv.

1. Noplukt, kļūt pinkainam, šķipsnainam; atspurēt.

Avoti: ME

atspuris   apv.

1. Tāda vieta uz mājlopa (arī gaiļa, vistas) ādas, kur apmatojums aug pretējā virzienā.

Avoti: EH

atspurīties   apv.

1. Atspurēt.

Avoti: EH

atspurkšēt   parasti 3. pers., -spurkš, pag. -spurkšēja; intrans.; pareti.

1. Atspurgt (1).

2. Atspurgt (2).

Avoti: LLVV

atspurkšķēt   parasti 3. pers., -spurkšķ, pag. -spurkšķēja, intrans.; pareti.

1. Atspurgt (1).

2. Atspurgt (2).

Avoti: LLVV

atspurkt   apv.

1. Sprauslājot izšļākt.

Avoti: EH

atspuroties   apv.

1. Kļūt šķiedrainam, pinkainam, spurainam.

Avoti: ME

atspurt   parasti 3. pers., -spurst, pag. -spura, arī -spūra; intrans.; pareti.

1. Atirstot, atšķetinoties atkarāties (piemēram, par diegu galiem nodriskātu drēbju malās).

Avoti: LLVV

atspūsties   apv.

1. Atpūsties.

2. Būt mirušam.

3. Ievilkt elpu.

Avoti: ViV

atspūta   apv., novec.

1. Atpūta.

2. Elpa.

Avoti: ViV, ĒiV

atspūtināt   apv.

1. Atpūtināt.

Avoti: ĒiV

ATSR   saīs.

1. Albānijas Tautas Sociālistiskā Republika.

Avoti: i1

atsrauks   apv.

1. Aukla, ar kuru salāpa pastalas.

Avoti: ME

atsročka   žarg.

1. Termiņa pagarinājums.

2. Iesaukšanas (armijā) atlikšana.

Avoti: SLG

atstabs   apv.

1. Viens no lubu jumta apaļkokiem gareniski nolikto jumta siju atbalstam.

Avoti: KV

atstabulēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz stabulēt.

Avoti: KiV

atstādināšana

1. Darbība --> atstādināt.

Atstādināšana no darba— darbinieka pagaidu nepielaišana pie darba (amata) pienākumu pildīšanas.

Avoti: LE1

atstādināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atbrīvot (no amata, pienākumiem u. tml.).

Avoti: LLVV

atstaigalēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz staigalēt.

Avoti: KiV

atstaigāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Atnākt (parasti lēnām).

2. Šurp un turp staigāt līdz noteiktam brīdim.

Avoti: LLVV, EH

atstaigāties   apv.

1. Izstaigāties.

Avoti: ME

atstaiģinēt   apv.

1. Pietiekami, līdz pagurumam (šurp un turp) staigāt.

Avoti: EH

atstaipīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Izstaipīt (notirpušu vai piepūlētu locekli, ķermeņa daļu).

Avoti: LLVV

atstaipīties   apv.

1. Izstaipīties.

Avoti: ME

atstari   novec.

1. Atblāzma, atspīdums.

Avoti: Lo

atstarošana

1. Starojuma atvirzīšana no savas virsmas.

Avoti: PP, T

atstarošanās   fiz.

1. Attiecība starp starojuma plūsmu, ko virsma atstaro, un plūsmu, kura uz šo virsmu krīt.

Avoti: ZTV

atstarot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja;

1. trans. Atvirzīt (gaismas starus) no savas virsmas.

2. intrans. Atspoguļoties, atmirdzēt.

3. trans. Atspoguļot (3).

// intrans. Atspoguļoties (3).

Atstarotā signāla korektors— ierīce, kas novērš videosignāla rindu fāzes vai amplitūdas kropļojumus, kurus izraisa atstarotie signāli.

Avoti: LLVV

atstarotājekrāns   -a, v.

1. Ekrāns, kas atstaro elektromagnētisko starojumu (vai kādu tā daļu noteiktā frekvenču diapazonā) vai skaņu viļņus.

Avoti: PP, T

atstarotājprizma

1. Optiskā prizma, kuras viena vai vairākas skaldnes atstaro optisko starojumu (gaismu), neradot tā dispersiju.

Avoti: LPE

atstarotājs   -a, v.

1. Tas, kas atstaro (1).

2. Reflektors.

Atstarotājs kodolfizikā— vielas slānis, kurš aptver kodolreaktora aktīvo zonu un kura uzdevums ir atstarot tos neitronus, kas tiecas no aktīvās zonas izrauties.

Avoti: LLVV, FF

atstarotājs-maldinātājs   mil.

1. Elektromagnētiskā starojuma atstarotājs, ko izmanto, lai maldinātu ar atstarojumu.

Avoti: MIL

atstaroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Refl. --> atstarot (1); tikt atstarotam.

2. Atspoguļoties (3).

Avoti: LLVV

atstarpa   apv.

1. Atstarpe.

Avoti: EH

atstarpe   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. Attālums (parasti neliels) starp priekšmetiem, dzīvām būtnēm.

2. Laika posms starp kādiem notikumiem.

3. inf. Atstatums starp datnēm, datu blokiem vai ierakstiem, kas seko viens otram datu vidē.

4. inf. Viena vai vairākas tukšumzīmes.

Avoti: LLVV

atstārpināties   apv.

1. Atpūsties, atveseļoties.

Avoti: ME

atstarpīte   novec.

1. Dem. --> atstarpe.

Avoti: LV93

atstarpošana   inf.

1. Vienādu atstarpju izveidošana starp rindiņām lappusē vai kolonnā, lai realizētu vertikālo taisnošanu.

Avoti: D3

atstars   -a, v.; poēt.

1. Stara, gaismas strēles atspīdums.

Avoti: LLVV

atstāstījums   -a, v.

1. Rezultāts --> atstāstīt.

Atstāstījuma izteiksme— darbības vārda izteiksme, kas norāda uz darbību, par kuras realitāti runātājs neatbild.

2. Rakstu darbs (skolā), kurā tiek izklāstīts kāda teksta saturs.

Avoti: LLVV

atstāstīšana   val.

1. Runas darbība, kuras laikā notiek kāda dzirdēta vai lasīta teksta satura izklāsts; jauna teksta radīšana, izmantojot pamattekstu.

Avoti: LdsV

atstāstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Izklāstīt saviem vārdiem (kāda teksta, runas saturu).

Avoti: LLVV

atstāsts   -a, v.; pareti.

1. Atstāstījums (1).

Avoti: LLVV

atstāt   -stāju, -stāj, -stāj, pag. -stāju; trans.

1. Novietot (kur), lai nebūtu jāņem līdzi; likt, lai paliek kādā vietā.

// sar. Zaudēt (naudu) kādas darbības rezultātā; izšķērdēt.

2. Aizejot pamest (draugus, biedrus, ģimeni).

// pārn. Atkāpties.

// pārn. Ilgāku laiku nelietot (piemēram, ko novārtā pamestu).

3. Doties prom (no kādas vietas).

4. Ļaut, retāk likt, lai paliek (kādā stāvoklī, situācijā).

5. Saglabāt, aiztaupīt (kādam nolūkam).

6. Izveidot, izraisīt (ko tādu, kas paliek pēc tam, kad vairs nav izveidotāja, izraisītāja).

Avoti: LLVV

atstātans   apv.

1. Jāatstāj.

Avoti: ME

atstate

1. Atstatums.

2. mil. Attālums dziļumā starp rindām, mašīnām un apakšvienībām (no priekšā stāvošās apakšvienības pēdējās rindas līdz aizmugurē stāvošās apakšvienības (mašīnas) priekšējai rindai).

Avoti: EH, MIL

atstātība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vientulība, pamestība.

Avoti: LLVV

atstāties   -stājos, -stājies, -stājas, pag. -stājos; refl.; pareti.

1. Atiet, atkāpties (no kāda, no kā).

2. novec. Aiziet (no darba, amata).

3. apv. Nostāties, atstāties, piestāties (parasti uz neilgu laiku).

4. apv. Pārtraukt kam sekot, uzbrukt; mitēties.

5. apv. Zaudēt savu spēku, iedarbību (parasti par slimību).

6. apv. Atradināt sevi (no kāda ieraduma, parašas u. tml.).

7. apv. Paglābties, izsargāties.

Avoti: LLVV, ĒiV

atstatin   apv.

1. Atstatu.

Avoti: EH

atstātin   apv.

1. Jāpamet, jāatstāj.

Avoti: ME

atstatināt   apv.

1. Atcelt (no amata).

Avoti: EH

atstatīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atbrīvot (no amata, uzdevuma, pienākuma saskaņā ar civilprocesa vai kriminālprocesa noteikumiem).

Avoti: LLVV

atstātne   apv.

1. Klusa, tukša, pamesta vieta; nomale.

Avoti: NeV

atstats   -ais; s. -a, -ā;

1. Attāls (1).

2. Attālums (1).

Avoti: LLVV, EH

atstatu   apst.

1. Attālu, patālu.

Avoti: LLVV

atstatums   -a, v.

1. parasti vsk. lok. Attālums (1).

2. Attālums (2).

3. pareti. Laika posms (kas pagājis no kāda sākuma momenta, notikuma).

Avoti: LLVV

atstatus   apst.

1. Attālu, patālu.

Avoti: LLVV

atstaukāt   apv.

1. Padarīt neasu, notrulināt.

Avoti: EH

atstāvēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz stāvēt kājās.

2. Ilgāku laiku saglabāties (par priekšmetiem).

3. Aizstāvēt.

4. Piepildīt.

5. Būt attālu.

6. Pretoties.

Avoti: KiV, EH

atsteberēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; niev.

1. Steberējot, neveiklā gaitā ejot, atkļūt šurp; steberējot, neveiklā gaitā ejot, atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Steberēt šurp.

Avoti: LLVV

atsteigt   -steidzu, -steidz, -steidz, pag. -steidzu; intrans.; reti.

1. Atsteigties.

2. apv. Panākt iekavēto.

Avoti: LLVV, ME

atsteigties   -steidzos, -steidzies, -steidzas, pag. -steidzos; refl.

1. Steigšus ierasties.

// imperf. Steigties šurp.

Avoti: LLVV

atstellēt   apv.

1. Likt, lai ierodas (kur, pēc kā u. tml.).

2. Atsūtīt.

Avoti: ĒiV, SLG

atstepnīt   apv.

1. Atvilkt.

Avoti: ME

atstervelēties   apv.

1. Nobeigties, nosprāgt.

Avoti: EH

atstibīt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām atnest (parasti ko smagu).

2. Stīvi, bet ļoti ātri atnākt.

Avoti: ĒiV, EH

atstibot   apv.

1. Neveikli, lempīgi, klibojot atnākt.

Avoti: EH

atstibt   apv.

1. Sastingt no aukstuma.

Avoti: TiA

atstiept   -stiepju, -stiep, -stiepj, pag. -stiepu; trans.

1. Ar grūtībām atnest, atdabūt šurp; ar grūtībām atnest, atdabūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Stiept šurp.

// sar. Atnest.

2. Iztaisnot un atvirzīt (locekļus) nost (sānis).

3. Iztaisnot, izsliet (augumu vai tā daļu), atbrīvojoties no kādas slodzes.

// sar. Atgulstoties atpūtināt (locekļus, ķermeņa daļas).

Avoti: LLVV

atstiepties   -stiepjos, -stiepies, -stiepjas, pag. -stiepos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> atstiept (2).

2. Iztaisnoties, izslieties (par cilvēku, arī par ķermeņa daļām vai locekļiem).

// sar. Atgulties (parasti, iztaisnojot augumu).

// vienk. Nomirt.

3. žarg. Ātri skriet.

4. žarg. Smagi strādāt.

Avoti: LLVV, SLG

atstiklošanās   tehn.

1. Spontāna stikla kristalizācija.

Avoti: ZTV

atstingt   apv.

1. Atbrīvoties no sastinguma.

Avoti: ME

atstīpāt   apv.

1. Ar pūlēm (velkot, smagi ceļot), atnest, atgādāt, atvest.

Avoti: ĒiV

atstiprināt   apv.

1. Ar jaunu spēku apgādāt, atsvaidzināt.

Avoti: EH

atstipt   apv.

1. Atsalt (2).

2. Izstiepties.

3. Atšķirties, izcelties.

4. Atstiepties.

Avoti: KiV, EH

atstirināt   apv.

1. Atstirināt kājas - nosprāgt, nobeigties.

Avoti: EH

atstirināties   žarg.

1. Nomirt; nobeigties.

Avoti: SLG

atstīrināties   apv.

1. Atbalstīties.

Avoti: ME

atstirkšt   apv.

1. Rūcot, varkšķot atbildēt.

Avoti: ME

Atstirve   vietv.

1. Atstirves ezers - atrodas Vidzemes augstienē, Madonas novadā, Liezēres ezeru grupā, 203,6 m vjl., garums - 1,5 km, lielākais platums - 350 m, vidējais dziļums - 0,8 m, makšķerēšanas liegums; Actirves ezers.

Avoti: LD

atstīvēt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām atnest, atvilkt (parasti ko smagu).

Avoti: ĒiV

atstope   apv.

1. Koka vai dzelzs plāksne, kas savieno ragavu mietņu (slieču) galus ar uzkalām, lai tie neatstieptos taisni.

2. Stieple, saite, kas savieno ratu priekšasi ar ilksi.

3. Muca.

Avoti: KV, AB2, EH

atstopele   apv.; niev.

1. Atstope.

Avoti: ME

atstopnieks   apv.; niev.

1. Atstope.

Avoti: ME

atsostīties   apv.

1. Stostoties atbildēt.

2. Tūļīgi atnākt.

Avoti: EH

atstote   novec.

1. Sieviešu svārku (brunču) lejas malas atloks.

Avoti: KV

atstotēt   apv.

1. Atlocīt un piešūt (ielocīt un sašūt kādu vietu apģērbā tā, ka to, ja vajadzīgs, var atkal atlaist).

Avoti: EH

atstrādāšana

1. Darbība, process --> atstrādāt.

2. vēst. Zemes apstrādāšanas sistēma Krievijā pēc 1861. gada zemnieku reformas; par iznomāto zemes gabalu, labības vai naudas aizdevumu u. c. zemnieki ar savu inventāru apstrādāja muižnieku zemi.

Avoti: LPE

atstrādāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Atlīdzināt, atmaksāt ar savu darbu.

Avoti: LLVV

atstrādāties   apv.

1. Pietiekoši, līdz pagurumam (arī apnikumam) strādāt; atdzievāties.

Avoti: EH, T

atstrādināt   apv.

1. Likt atstrādāt.

Avoti: EH

atstrāgs   apv.

1. Atbalss.

2. Atspaids, koks, kas kaut mo balsta.

3. Palīgs, izpalīgs.

Avoti: KV, NeV

atstraipalēt   apv.

1. Atstreipuļot.

Avoti: EH

atstrāzdāt   apv.

1. Atstrādāt.

Avoti: EH

atstrāzdāties   apv.

1. Atstrādāties.

Avoti: EH

atstrēbt   apv.

1. Atsmelt (ar karoti), daļēji izēst šķidrumu.

Avoti: EH

atstreipuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Streipuļojot atvirzīties šurp; streipuļojot atvirzīties (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Streipuļot šurp.

2. Streipuļojot atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atstrieties   apv.

1. Stāvot noliekties.

Avoti: EH

atstrīķēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz strīķēt (piemēram, izkapts asmeni).

2. Par daudz un nemākulīgi strīķējot padarīt neasu.

Avoti: KiV, EH

atstrīpāt   apv.

1. Iezīmēt ar svītru.

Avoti: EH

atstrūgāties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām atbraukt.

Avoti: ViV

atstrupēt   apv.

1. Notrulināties, kļūt īsākam, neasam.

Avoti: EH

atstuģīt   apv.

1. Stīvi, neveikli atnākt (par mazu bērnu).

Avoti: EH

atstuidīt   apv.

1. Atgaiņāt, aizsargāt.

2. Atvilkt nost, atpakaļ.

Avoti: EH

atstūkāt   apv.

1. Padarīt neasu, notrulināt.

2. Atslogot kaut ko cieši piebāztu, izņemot daļu.

Avoti: ME

atstulpe   apv.

1. Ragavu detaļa - dzelzs stienis, kas savieno ragavu slieces uzliekto galu ar pirmo mietni.

Avoti: KiV

atstumdīt   apv.

1. Atkārtoti vai daudz stumdīt šurp un turp.

2. niev. Vairākkārt sūtīt no viena darba uz citu.

Avoti: KiV

atstumt   -stumju, -stum, -stumj, pag. -stūmu; trans.

1. Stumjot atvirzīt šurp; stumjot atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Stumt šurp.

2. Stumjot atvirzīt nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Stumt nost (sānis, atpakaļ).

3. Neļaut vairs piedalīties (kādā pasākumā), ieņemt (kādu amatu).

// pārn. Izturēties nelaipni, vēsi (pret kādu); atraidīt (kāda) draudzību, mīlestību.

Avoti: LLVV

atstumtais   psih.

1. Cilvēks grupā, kurš gandrīz nemaz nav iekļauts grupas komunikācijā un mijiedarbībā, kam ir zems sociometriskais statuss un kura viedoklis citiem grupas locekļiem ir nenozīmīgs.

Atstumtie bērni— bez uzraudzības atstātie bērni, kam liegta uzmanība un mīlestība.

Avoti: Psh

atstumtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis --> atstumt (3).

Avoti: LLVV

atstumties   -stumjos, stumies, -stumjas, pag. -stūmos;

1. Refl. --> atstumt (1).

2. Refl. --> atstumt (2).

Avoti: LLVV

atstupāties   apv.

1. Nostaigāties līdz pagurumam.

Avoti: EH

atstūrēt   apv.

1. Stūrējot atvirzīties.

Avoti: ME

atstute   apv.

1. Atbalsts, balsts.

Avoti: ME

atstutēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Atbalstīt (1).

Avoti: LLVV

atstutēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Atbalstīties, atslieties.

Avoti: LLVV

atstutine   apv.

1. reti Atsēja 2.

2. hip. Atstute.

Avoti: KiV, EH

atsūdājs   apv.

1. Mēslota rudzu zeme, otrā gadā apsēta ar labību.

Avoti: KV

atsuinīt   apv.

1. Noberzt.

Avoti: EH

atsuinīties   apv.

1. Pietiekami, līdz apnikumam berzties, kasīties.

Avoti: EH

atsukājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atsukāt (1).

2. Linu sukāšanas atdalījumi, spaļi.

Avoti: PP, T

atsukas   -u, s.; tikai dsk.

1. Tas, kas atbirst, sukājot (ko).

Avoti: LLVV

atsukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sukājot atvirzīt atpakaļ (matus).

// pareti. Sukājot panākt, ka (mati) ieņem noteiktu stāvokli.

2. apv. Sukājot linus, panākt, ka (kas) atdalās no tiem.

3. apv. Apēst.

4. apv. Ilgāku laiku, daudz sukāt (linus).

5. apv. Ātri atnākt, atsteigties.

Avoti: LLVV, EH, KiV, ViV

atsūkāt

1. apv. Laizot sūkāt, nosūkāt, apsūkāt.

2. sar. Orāli apmierināt (seksā).

Avoti: SLG

atsūknēšana

1. Darbība, process --> atsūknēt.

2. ģeol. Ilgstoša ūdens sūknēšana no akas vai urbuma, lai noteiktu tā produktivitāti.

Avoti: ZTV

atsūknēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sūknējot samazināt (gaisa, ūdens u. tml. daudzumu).

Avoti: LLVV

atsūkstīties   apv.

1. Žēlojoties atbildēt.

Avoti: EH

atsukt   apv.

1. Atraisīt.

2. Atgriezties.

Avoti: EH, NeV

atsukties   apv.

1. Atgriezties.

Avoti: EH

atsūkt   apv.

1. Nosūkt (daļu).

Avoti: ME

atsulāt   apv.

1. Atsulot.

Avoti: BB

atsulāties   apv.

1. Atsuloties.

Avoti: BB

atsulināt   apv.

1. Gatavojot biezpienu ļaut notecēt sūkalām.

2. Sarecināt (pienu).

Avoti: BB, EH

atsulināties   apv.

1. Atsuloties.

Avoti: EH

atsulot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Atsuloties.

Avoti: LLVV

atsuloties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Izdalīt sulu, šķidrumu (piemēram, ilgākas uzglabāšanas, temperatūras maiņu rezultātā) - par dažiem pārtikas produktiem.

Avoti: LLVV

atsunīt   apv.

1. Atsunīt pretī - lamāties pretī, rupji lamāt, sunīt, paļājoši atbildēt.

Avoti: EH

atsusināt   apv.

1. Atsutināt.

Avoti: EH

atsust   apv.

1. Atdalīties (sutināšanas rezultātā).

2. reti; Atkust.

Avoti: ĒiV

atsutināt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz sutināt.

2. Uzbarot, nobarot.

3. Sutinot atdarīt (piemēram, atlīmēt, atmiekšķēt).

Avoti: KiV, ME, EH

atsūtīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atgādāt šurp (pa pastu vai ar kāda starpniecību).

// imperf. Sūtīt šurp.

Avoti: LLVV

atsvabadināt   apv.

1. Atsvabināt.

Avoti: EH

atsvabināšana

1. Darbība, process --> atsvabināt.

2. inf. Konkrētai programmai vai konkrētam lietotājam piesaistītu datoru resursu atbrīvošana, lai tos varētu piekārtot citam lietotājam.

Avoti: D3

atsvabināšana

1. Darbība, process --> atsvabināt.

2. inf. Konkrētai programmai vai konkrētam lietotājam piesaistītu datoru resursu atbrīvošana, lai tos varētu piekārtot citam lietotājam.

Avoti: D3

atsvabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt brīvu (ieslodzītu, sagūstītu, saistītu cilvēku); atbrīvot (1).

2. Padarīt (valsti, teritoriju, arī tautu) neatkarīgu, nepakļautu (okupācijai, naidīgai varai u. tml.); atbrīvot (2).

3. Padarīt nenoslogotu, (kādam pienākumam, saistībai) nepakļautu; atbrīvot (3).

4. Atbrīvot (4).

Avoti: LLVV

atsvabinātājs   apv.

1. Atbrīvotājs.

Avoti: ME

atsvabināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> atsvabināt (1).

2. Refl. --> atsvabināt (2).

3. Refl. --> atsvabināt (3).

Avoti: LLVV

atsvaidelēt   apv.

1. Atkārtoti (vai daudzkārt) palaidnīgi vai nevērīgi aizsviest, aizmest.

Avoti: EH

atsvaidīt   apv.

1. Atkārtoti (vai daudz) aizsviest projām.

Avoti: EH

atsvaidze   novec.

1. Atsvaidzinātājs.

Avoti: LV93

atsvaidzēt   novec.

1. Atsvaidzināt.

Avoti: Lo

atsvaidzināšana

1. Darbība, process --> atsvaidzināt.

2. inf. Datu saglabāšana datora atmiņā, tos periodiski atjaunojot.

3. inf. Periodiska informācijas attēlojuma atkārtošana displeja ekrānā.

Avoti: ZTV

atsvaidzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt svaigu (parasti gaisu, arī augus); atvēsināt, atveldzēt.

2. Atjaunot (spēkus, enerģiju u. tml.); atspirdzināt (ķermeni, organismu).

// intrans.

// pārn.; reti. Uzmundrināt.

3. Uzlabot, atjaunot (piemēram, krāsojumu).

4. Atjaunot, atdzīvināt apziņā.

5. Padarīt interesantāku, daudzveidīgāku.

Avoti: LLVV

atsvaidzinātājs   v.

1. Savienojumā "gaisa atsvaidzinātājs": aerosols ar ķīmisku vielu gaisa atsvaidzināšanai, nepatīkamu smaku novēršanai.

Avoti: MLVV

atsvaidzināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iegūt svaiguma, možuma sajūtu; iegūt atvēsinājuma sajūtu.

Avoti: LLVV

atsvaigot   novec.

1. Atsvaidzināt.

Avoti: Lo

atsvampāt   apv.

1. Lempīgi, neveikli atnākt šurp.

Avoti: EH

atsvariņš   novec.

1. Dem. --> atsvars.

Avoti: LV93

atsvars   -a, v.

1. Smagums spēku izlīdzināšanai (mehānismos, ierīcēs).

2. parasti dsk.; tehnol. Dažādas masas viena materiāla un formas ķermeņu komplekts, ko lieto vielu un izstrādājumu masas noteikšanai sverot.

3. apv. Svaru bumba.

Avoti: LLVV, ZTV, EH

atsveiciens   novec.

1. Vārds, vārdu savienojums, žests, ar ko ir pieņemts paust pieklājīgu attieksmi, cieņu u. tml. pret cilvēku, no kura šķiras.

Avoti: Lo

atsveicināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.; reti.

1. Uz sveicienu atbildēt ar sveicienu.

Avoti: LLVV

atsveicināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Atvadīties ar sveicienu.

Avoti: LLVV

atsveikt   apv.

1. Rakstiski vai mutiski apsveikt.

Avoti: EH

atsveiķināt   apv.

1. Atsveiķināt radus - atvadīties no radiniekiem pirms nāves.

Avoti: EH

atsveiķināties   apv.

1. Atsveicināties.

Avoti: EH

atsveķošana   mežr.

1. Sveķu tecināšana un savākšana no augošos kokos izdarītām brūcēm (meža blakus izmantošanas nozare).

Atsvešošana ar ķīmisko stimulāciju— atsvešošanas brūču apstrāde ar ķīmiskām vielām, lai paildzinātu sveķu iztecēšanu vai palielinātu sveķu daudzumu.

Atsvešošanas brūce— augošos skujkokos (priedē, eglē, ciedrā) secīgi izdarītu ievainojumu (atsveķošanas sānteku) kopa.

Atsvešošanas brūces atjaunošanas leņķis— leņķis starp abiem slīpajiem iegriezumiem (atsveķošanas sāntekām) atsveķojamā koka stumbrā.

Atsvešošanas brūces spoguļa platums— sezonas laikā uz stumbra virsmas secīgi iegrieztās atsvešošanas brūces laukuma platums.

Atsvešošanas periods— laikposms pirms ciršanas, kad meža nogabalā atļauta a.

Atsvešošanas sānteka— slīps iegriezums koka mizā, lūksnē un koksnē, lai panāktu sveķu iztecēšanu.

Lejupejošā atsvešošana— sveķu tecināšana, kad secīgās sāntekas iegriež citu zem citas.

Avoti: ZTV

atsveķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izdarot iegriezumus koka stumbrā, panākt, ka iztek sveķi.

Avoti: LLVV

atsveķoties   apv.

1. Izdalīt sveķus.

Avoti: KnV

atsvelpt   apv.

1. Atsvilpt.

Avoti: ME

atsvelties   apv.

1. Atzvelties.

Avoti: ME

atsvempt   apv.

1. Ar grūtībām atstiept, atvilkt (kaut ko smagu).

Avoti: EH

atsvempties   žarg.

1. Atnākt; pārnākt (mājās).

Avoti: SLG

atsventēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz rāt, arī lādēt.

Avoti: KiV

atsvēreklis   apv.

1. Pretsvars, atsvars.

Avoti: ME

atsvērt   -sveru, -sver, -sver, pag. -svēru; trans.

1. Aizstāt; būt līdzvērtīgam.

2. pareti. Sverot nodalīt.

Avoti: LLVV

atsvērties   -sveros, -sveries, -sveras, pag. -svēros; refl.; pareti.

1. Sasvērties atpakaļ.

Avoti: LLVV

atsvešība   apv.

1. Atsvešināšanās.

Avoti: EH

atsvešināšanās

1. Cilvēka praktiskās un teorētiskās darbības un tās produktu pārvēršanās par patstāvīgiem, no cilvēka neatkarīgiem spēkiem, kuri valda pār viņu un kļūst tam naidīgi.

Avoti: LPE

atsvešināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt mazāk tuvu, draudzīgu; radīt attiecībās vēsumu.

Avoti: LLVV

atsvešinātība

1. Izolētības, bezspēcības un ar to saistītas vilšanās sajūta; apziņa, ka vairs neesi noteicējs pār savu dzīvi; sajūta, ka esi atsvešināts no sabiedrības un pat no sevis paša.

Avoti: IdV

atsvešināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Kļūt svešākam, zaudēt tuvību, draudzīgumu.

Avoti: LLVV

atsvētdienām   apv.

1. Katru otro svētdienu.

Avoti: ME

atsvēte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Nākamā (retāk aiznākamā) svētdiena pēc svētkiem, kas tiek svētīta; neliela (nesen pagājušu svētku) svinēšana.

Lieldienu atsvēte— svētdiena nedēļu pēc Lieldienām.

Avoti: LLVV, KnV

atsvētīt   apv.

1. Nosvētīt.

2. Ilgāku laiku, daudz svinēt.

Avoti: EH, KiV

atsvībināties   apv.

1. Ar pātagas vicināšanu aizstāvēties.

Avoti: EH

atsviediens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> atsviest (2), atsviesties (3).

Avoti: LLVV

atsviedīgs   apv.

1. Izveicīgs, veikls, manīgs.

Avoti: ME

atsviest   -sviežu, -svied, -sviež, pag. -sviedu; trans.

1. Ar sviedienu atvirzīt šurp; ar sviedienu atvirzīt (kur, līdz kādai vietai).

// imperf. Sviest šurp.

// pārn. Būt par cēloni tam, ka (kāds) atkļūst, nonāk (kur, kādā vietā); atvest.

2. Ar sviedienu atvirzīt nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Sviest nost (sānis, atpakaļ).

3. Uzbrūkot piespiest (pretinieku) strauji atkāpties (kur, līdz kādai vietai).

4. Likt strauji atvirzīties, atlēkt nost (sānis, atpakaļ); būt par cēloni tam, ka strauji atvirzās, atlec nost (sānis, atpakaļ).

5. sar. Asi, arī ātri un nevērīgi atteikt, atbildēt (kādam).

6. Būt par cēloni straujam regresam.

Avoti: LLVV

atsviesties   -sviežos, -sviedies, -sviežas, pag. -sviedos; refl.

1. Strauji pagriezties (atpakaļ).

2. Ar sparu atkrist (atpakaļ).

3. pareti. Strauji, pēkšņi atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atsvilināt   apv.

1. Nosvilināt; dedzinot atbrīvot (piemēram, nokautas cūkas ādu no sariem).

Avoti: ME

atsvilpēties   apv.

1. Svilpojot atsaukties.

Avoti: ĒiV

atsvilpt   -svilpju, -svilp, -svilpj, pag. -svilpu; intrans.

1. Atsvilpties.

Avoti: LLVV

atsvilpties   -svilpjos, -svilpies, -svilpjas, pag. -svilpos; refl.

1. Atbildēt, atsaukties ar svilpienu.

Avoti: LLVV

atsvilt   apv.

1. Degt līdz kādai noteiktai vietai.

Avoti: ME

atsvīst   apv.

1. Atsilt; atsilstot kļūt nedaudz mitram.

Avoti: ĒiV

atšaipīties   apv.

1. Atņirgāties, ņirgājoties atbildēt.

Avoti: EH

atšālējies   žarg.

1. Vājš; bez spirgtuma.

Avoti: Žrg

atšālēt   žarg.

1. Panākt, ka (dzēriens) novadējas.

Avoti: SLG

atšālēties   žarg.

1. Novadēties (par alkoholiskiem vai gāzētiem dzērieniem).

2. Zaudēt spēkus; atslābt, nogurt (par cilvēku).

Avoti: SLG

atšālināt   apv.

1. Ļaut atvadēties, novadēties.

Avoti: ViV

atšalkas   apv.

1. Atskaņas.

Avoti: ME

atšalkot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Atšalkt (1).

2. poēt. Atšalkt (2).

Avoti: LLVV

atšalkt   parasti 3. pers., -šalc, pag. -šalca; intrans.

1. Ar šalkoņu atplūst (kur, līdz kādai vietai u. tml.) - parasti par vēju, vētru.

2. poēt. Pienākt, iestāties no jauna (par parādībām dabā vai sabiedrības dzīvē).

Avoti: LLVV

atšancēt   žarg.

1. Nostrādāt, atstrādāt (piem., brīvdienas).

Avoti: SLG

atšaravāt   apv.

1. Atberzt.

Avoti: KiV

atšāstīt   apv.

1. Ievietot, pievienot.

Avoti: ME

atšauban   apv.

1. Atmuguriski, atpakaļ.

Avoti: EH

atšaubaniski   apv.

1. Atmuguriski, atpakaļ.

Avoti: EH

atšaubeniski   apv.

1. Atmuguriski, atpakaļ; atšaubu.

Avoti: ME

atšaubinu   apv.

1. Atmuguriski, atpakaļ; atšaubu.

Avoti: ME

atšaubiski   apv.

1. Atmuguriski, atpakaļ; atšaubu.

Avoti: ME

atšaubīt   apv.

1. Padarīt apšaubāmu.

Avoti: ME

atšaubu   apv.

1. Atmuguriski, atpakaļ.

Avoti: ME

atšaudināt   apv.

1. Vēlēt atpūtu, atpūsties, atpūtināt.

Avoti: ME

atšaudīt   apv.

1. Padarīt apšaubāmu; atšaubīt.

Avoti: ME

atšaudīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Aizsargājoties šaut (parasti atkāpjoties, bēgot); ar šaušanu aizstāvēties pret pretinieka uzbrukumu.

Avoti: LLVV

atšaudu   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: ME

atšaumiski   apv.

1. Atmuguriski, atpakaļ.

Avoti: ME

atšaut   -šauju, -šauj, -šauj, pag. -šāvu; trans.

1. Ar lodi, šāviņu sadragāt, atraut, padarīt nespējīgu darboties (ķermeņa daļu).

2. Nošaut, nomedīt (no dzīvnieku kopuma noteiktu skaitu kādas kvalitātes dzīvnieku).

3. Atraut, atbīdīt vaļā (parasti aizbīdni).

4. intrans.; sar. Atšauties (2).

5. sar. Izstiept, atvirzīt atstatu (piemēram, asti, lūpu).

6. apv. Veikli, ātri atnākt, atbraukt.

Avoti: LLVV, ĒiV

atšauties   -šaujos, -šaujies, -šaujas, pag. -šāvos; refl.

1. parasti 3. pers. Pēkšņi, strauji atvērties (par durvīm, logu u. tml.).

2. sar. Atskriet, atnākt (parasti strauji, steidzīgi).

3. parasti 3. pers.; pareti. Atvirzīties nost, atrasties atstatu.

4. apv. Atjēgties; atpūsties.

5. apv. Atdzist, likt, lai atdziest (par ēdienu).

Avoti: LLVV, KnG, VV

atšautīt   apv.

1. Sist atpakaļ, pūst atpakaļ.

Avoti: ME

atšāvies   apv.

1. Atšālējies, novadējies.

Avoti: Lo

atšebus   apv.

1. Atpakaļiski; rokas caur kājām izbāžot.

Avoti: KV

atšerbi   apv.

1. Šķērsām, šķērseniski.

Avoti: ME

atšiebt   apv.

1. Atstiept, ļaut karāties.

2. Atņirgt zobus.

Avoti: ME

atšiebties   apv.

1. Nošķiebties.

Avoti: EH

atšiept   apv.

1. Smejoties atsegt zobus.

2. Atplīst (par apavu purngalu).

Avoti: KiV

atšiepties   apv.

1. Atņirgt zobus.

2. Bezspēkā noslīgt.

Avoti: EH

atšifrējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> atšifrēt (1); atšifrēts teksts.

Avoti: LLVV

atšifrēšana

1. Darbība, process --> atšifrēt.

2. inf. Šifrēta ziņojuma apstrāde, ko veic tā saņēmējs, lai atklātu ziņojuma sākotnējo saturu.

Avoti: D3

atšifrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izlasīt (šifrētu tekstu) un noskaidrot (tā saturu).

// sar. Saburtot, izlasīt (grūti salasāmu tekstu).

2. Atklāt, noskaidrot (ko sarežģītu, grūti izprotamu, arī maskētu, slēptu).

Avoti: LLVV

atškambāt   apv.

1. Šķeļot atdalīt (mazu daļu).

Avoti: KiV

atšķaibīt   apv.

1. Saliekt, atliekt.

Avoti: EH

atšķaidījums   -a, v.

1. Rezultāts --> atšķaidīt; šķīdums, kura koncentrācija ir samazināta; atšķaidīta viela.

Avoti: LLVV

atšķaidināt   apv.

1. Pamazām atšķaidīt.

Avoti: EH

atšķaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pievienojot (šķīdumu), samazināt (kā) koncentrāciju, arī padarīt (ko) šķidrāku.

// pārn.; sar. Pievienojot ko lieku, samazināt (kā) koncentrētību, organizētību.

Avoti: LLVV

atšķaidītājs   -a, v.

1. Viela, ar kuru ko atšķaida vai kurā ko šķīdina.

Avoti: LLVV

atšķaidīties   apv.

1. Atkust, kļūt mīkstam.

2. Novadēties.

Avoti: EH

atšķaudāties   apv.

1. Pietiekoši šķaudīt.

Avoti: EH

atšķebināties   apv.

1. Kļūt nelabi.

Avoti: ME

atšķelt   -šķeļu, -šķel, -šķeļ, pag. -šķēlu; trans.

1. Šķeļot atdalīt nost (daļu no kā).

2. Atdalīt, nošķirt savrup (kādu no pārējiem); atšķirt.

// pareti. Nodalīt ar pauzēm, uzsvērt (runas dalās).

// pārn. Attālināt, atsvešināt.

Avoti: LLVV

atšķeltība   -as, s.; parasti vsk.

1. Sakara, saistījuma trūkums; atrautība, savrupība.

Avoti: LLVV

atšķelties   -šķeļos, -šķelies, -šķeļas, pag. -šķēlos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> atšķelt (1).

2. Pārtraukt sakarus, saistības (ar kādu personu, sabiedrības grupu); nošķirties (no kā).

3. Atdalīties, plaisājot sadalīties.

Avoti: LLVV, EH

atšķēlums   -a, v.

1. Rezultāts --> atšķelt (1); tas, kas ir atšķelts.

2. mežr., kokapstr. Atšķeltas koksnes gabals kokmateriāla resgaļa zonā; rodas mežmateriālu sagatavošanas un apstrādes laikā.

Avoti: LLVV, ZTV

atšķembelēt   apv.

1. Nošķelt, atšķelt.

Avoti: EH

atšķenst   apv.

1. Mirt.

Avoti: ME

atšķēpelēt   apv.

1. Atšķelt, atskaldīt.

Avoti: EH

atšķerbēt   apv.

1. Taisīt atkarpes, atšķelt, iešķelt.

Avoti: ME

atšķerbi   apv.

1. Skabargas (atskabargas) malkā.

Avoti: ME

atšķerbināt   apv.

1. Šķebināt, kļūt pretīgam.

Avoti: ME

atšķerbji   apv.

1. Skabargas (atskabargas) malkā; atšķerbi.

Avoti: ME

atšķerbulēt   apv.

1. Plēst, noplēst (skalu).

Avoti: ME

atšķeras   apv.

1. Atšķiras.

Avoti: EH

atšķeres   apv.

1. Atšķiras.

Avoti: EH

atšķērēt   apv.

1. Nocirpt.

Avoti: EH

atšķērst   apv.

1. Uzšķērst.

Avoti: ĒiV

atšķēršļošana   mil.

1. Kaujaslaukā vai kustības maršrutā sastopamo šķēršļu un kavēkļu novākšana vai pārveidošana par pārejamiem (pārbraucamiem).

Avoti: MIL

atšķeterēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Atšķetināt (1).

Avoti: LLVV

atšķeterēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; trans.; sar.

1. Refl. --> atšķeterēt.

Avoti: LLVV

atšķetēties   apv.

1. Atnākt (par nepatīkamu viesi).

Avoti: ME

atšķetināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Attīt, atritināt vaļā, atvīt (ko sašķetinātu, savītu, satītu).

// imperf. Šķetināt vaļā.

// pārn. Atrisināt, novērst (sarežģījumus cilvēka dzīvē, cilvēku attiecībās).

2. Atrisināt, noskaidrot (jautājumu, problēmu u. tml.).

Avoti: LLVV

atšķetināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās;

1. Refl. --> atšķetināt (1).

2. Refl. --> atšķetināt (2); atrisināties, noskaidroties.

3. apv. Atnākt (par nepatīkamu viesi).

Avoti: LLVV

atšķetnis   novec.

1. Speciāls loceklis ķēdē tās atšķetināšanai, kad tā sagriezusies un sametusies; griežulis.

Avoti: KV

atšķibīt   apv.

1. Atcirst, atdalīt ar cirvi.

Avoti: ME

atšķibot   apv.

1. Atšķibīt.

Avoti: EH

ašķīdināt   apv.

1. Atšķaidīt.

Avoti: EH

atšķidrināt   apv.

1. Atšķaidīt.

Avoti: ME

atšķidrot   apv.

1. Atšķaidīt; atšķidrināt.

Avoti: ME

atšķiebt   apv.

1. Atšiebt.

Avoti: ME

atšķiest   apv.

1. Atšķērst.

2. Atšķaidīt.

Avoti: ME

atšķilas   novec.

1. Atšķēlušies gabali, drumstalas.

Avoti: KV

atšķilināt   apv.

1. Nošķelt (nelielu skaidu no sveķainas priedes pagales, ar ko iekurt).

Avoti: EH

atšķilt   apv.

1. Uzšķilt uguni.

2. Pāršķelt (olas čaumalu).

Avoti: EH

atšķilties   apv.

1. Plaisāt vai pāršķelties (par perētām olām).

2. Nošķelties, atdalīties.

Avoti: EH

atšķindēt   parasti 3. pers., -šķind, pag. -šķindēja (retāk -šķinda, 1. konj.); intrans.

1. Atplūst (par šķindošu skaņu).

Avoti: LLVV

atšķiņķot   apv.

1. Uzdāvināt (ko savu citam).

Avoti: ĒiV

atšķipelēt   apv.

1. Virzīt ko tuvāk (parasti ar lāpstu).

Avoti: KnG

atšķira   apv.

1. Atšķirība.

2. Atšķirtais, atsijātais.

3. Atradināšana (no mātes krūts).

Avoti: ME

atšķirā   novec.

1. Šķirti, savrup.

Avoti: LV93

Atšķira   vietv.

1. Atšķiras Madelāni - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

atšķiramība   fotogr., kino, telev.

1. Sīku detaļu fiksējuma kvalitāte attēlā, ko nosaka optiskās sistēmas atšķirtspēja un attīstīšanas procesa kvalitāte.

Avoti: ZTV

atšķiras   -u, s.; tikai dsk.; reti.

1. Sīki, arī bojāti graudi.

Avoti: LLVV

Atšķiras   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Ačkirkas Madaļāni" nosaukuma varianta "Atšķiras Madelāni" sastāvdaļa.

Avoti: LC

atšķirāt   apv.

1. Atšķirot.

Avoti: KiV

atšķirgals   apv.

1. Savienojumā "atšķirgala līgaviņa" izsaka noniecinošu attieksmi pret sievieti.

Avoti: EH

atšķirība   -as, s.

1. Tas, kas padara atšķirīgu, savādāku, atšķir (no citiem); starpība.

// vsk. lok. Norāda, ka (kas) ir atšķirīgs.

Avoti: LLVV

atšķirības   apv.

1. Svētki, atšķirot bērnu no mātes krūts.

2. Atvadas šķiroties.

3. Jaunlopu (teļu, jēru, sivēnu u. c.) atšķiršana no zīdīšanas.

Avoti: KV, TlV

atšķirīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ar vienu vai vairākām īpašībām, pazīmēm nav līdzīgs citam (citiem).

// ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Īpatnais, savdabīgais, tikai vienam raksturīgais.

Avoti: LLVV

atšķirīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> atšķirīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

atšķirknis   apv.

1. Bērns, kas atšķirts no krūts.

2. Šķīries vīrietis.

Avoti: ME

atšķirot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Šķirojot atdalīt, nodalīt.

Avoti: LLVV

atšķirstīt   apv.

1. Nošķirt, izārdīt.

2. Šķirstot atrast (vajadzīgo vietu tekstā).

Avoti: EH

atšķiršana

1. Darbība, process --> atšķirt.

2. lopk. Dzīvnieku mazuļu atņemšana no mātes.

Agrā atšķiršana— sivēnu atņemšana no sivēnmātes pirms 8 nedēļu vecuma.

Avoti: ZTV

atšķirt   -šķiru, -šķir, -šķir, pag. -šķīru; trans.

1. Atdalīt, atšķirot; nošķirt.

2. Atdalīt, atraut (parasti pret paša gribu, no kā ļoti tuva, radniecīga, nepieciešama).

3. Domās, uztverē atdalīt (citu no cita pēc kādām pazīmēm).

4. Šķirot atvērt (grāmatu, burtnīcu u. tml.).

Avoti: LLVV

atšķirtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis --> atšķirt (2).

Avoti: LLVV

atšķirties   -šķiros, -šķiries, -šķiras, pag. -šķīros; refl.

1. Nodalīties, nošķirties savrup (no citiem).

2. Būt ar tādām īpašībām vai pazīmēm, kas padara atšķirīgu (no citiem vai no kā cita); nebūt līdzīgam (citiem).

3. parasti 3. pers. Refl. --> atšķirt (4).

Avoti: LLVV

atšķirtne   apv.

1. Celiņš (matu).

Avoti: ME

atšķirtnis   novec.

1. No sievas atšķīries vīrs.

2. No vecākiem atradinājies bērns.

Avoti: KV

atšķirtspēja   fotogr., kino, telev.

1. Filmas emulsijas vai optiskās sistēmas spēja fiksēt attēlā sīkas detaļas.

Avoti: ZTV

atšķiru   novec.

1. Atsevišķi, pa sevi.

Avoti: LV93

atšķirule   apv.

1. Šķīrusies sieviete (ar nicīgu pieskaņu).

Avoti: ME

atšķirus   novec.

1. Atsevišķi, pa sevi.

Avoti: LV93

atšķīst   apv.

1. Kļūt tādam, kam, parasti no vienas malas, ir nokusis ledus (par ūdenstilpi).

Avoti: KiV

atšķīt   apv.

1. Šķinot atdalīt.

Avoti: ĒiV

atšķobīt   apv.

1. Vairākkārtīgi kustinot, gāzelējot pārvietot.

Avoti: EH

atšķupelēt   apv.

1. Atšķipelēt.

Avoti: EH

atšķūrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Šķūrējot atdabūt šurp (piemēram, sniegu); šķūrējot atdabūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Šķūrēt šurp.

2. Šķūrējot atdabūt nost (sānis).

// imperf. Šķūrēt nost.

Avoti: LLVV

atšķūrēties   apv.

1. Ar lāpstu attīrīt, nomest, nostumt malā.

Avoti: EH

atšķurstīt   apv.

1. Vairākkārt atdalīt vai daudzus nodalīt.

Avoti: EH

atšķūtēt   apv.

1. Atvest (šķūšu veidā).

Avoti: ViV

atšlapatāt   apv.

1. Neveikli, lempīgi atnākt.

Avoti: EH

atšļābt   apv.

1. Atslābt.

Avoti: EH

atšļakstēt   apv.

1. Skaļi atšļākt.

Avoti: EH

atšļākt   parasti 3. pers., -šļāc, pag. -šļāca; intrans.

1. Šļācot, šļācoties atkļūt šurp; šļācot, šļācoties atkļūt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

atšļākties   parasti 3. pers., -šļācas, pag. -šļācās;

1. Refl. --> atšļākt; tikt atšļāktam.

Avoti: LLVV

atšļapatāt   apv.

1. Atšlapatāt.

Avoti: EH

atšļaukāt   apv.

1. Ar grūtībām atvilkties.

Avoti: EH

atšļaukāties   apv.

1. Atgulties uz muguras, izstaipīt (locekļus, ķermeņa daļas).

Avoti: ViV

atšļaukt   apv.

1. Atšļūkt.

2. Atcirst.

Avoti: ME

atšļaukties   apv.

1. Guļot atpūsties.

Avoti: ME

atšļauku   apv.

1. Uz muguras, atmuguriski.

Avoti: ME

atšļaukus   apv.

1. Uz muguras.

Avoti: ViV

atšļorāt   apv.

1. Pa dubļiem, slapju ceļu atnākt.

Avoti: KiV

atšļudzis   apv.

1. Krietni atkusis (par laika apstkļiem).

Avoti: EH

atšļuka   apv.

1. Nepievērpts dzijas gals auduma velkos.

Avoti: EH

atšļūkt   -šļūcu, -šļūc, -šļūc, pag. -šļūcu; intrans.

1. Šļūcot atkļūt šurp; šļūcot atkļūt (kur, līdz kādai vielai u. tml.).

// imperf. Šļūkt šurp.

2. sar. Atnākt šļūcošā gaitā.

3. žarg. Atnākt, ierasties.

Avoti: LLVV, SLG

atšļukt   -šļūku, -šļūc, -šļūk, pag. -šļuku; intrans.

1. Šļūkot atslīdēt atpakaļ (iepriekšējā vietā, stāvoklī).

// sar. Atslīgt atpakaļ (iepriekšējā stāvoklī) - par cilvēku.

2. sar. Bezspēkā atlaisties, atslīgt (kur), atbalstīties (pret ko).

3. Šļūkot, slīdot atvirzīties nost (sānis).

4. parasti 3. pers. Atlaisties vaļā (parasti par rokām).

Avoti: LLVV

atšļupāt   apv.

1. Atslampāt, kājas velkot atnākt.

Avoti: EH

atšļupstēt   -šļupstu, -šļupsti, -šļupst, pag. -šļupstēju; trans.

1. Šļupstot atbildēt; neskaidri runājot, atbildēt.

Avoti: LLVV

atšļurāt   apv.

1. Atslampāt.

Avoti: EH

atšļūdēt   apv.

1. Atslīdēt, atšļūkt.

Avoti: EH

atšļūkāt   apv.

1. Kājas pa zemi velkot, atnākt.

2. Pa nepiemērotu ceļu, ragavās (atkusnī), ar grūtībām atbraukt.

Avoti: EH

atšmarnavāt   apv., iron.

1. Ātri, veikli atnākt.

Avoti: KiV

atšmaukt   -šmaucu, -šmauc, -šmauc, pag. -šmaucu; intrans.; vienk.

1. Paslepus atkļūt.

2. apv. Nomaukt, notīrīt (piemēram, mizu, ādu).

Avoti: LLVV, EH

atšmaulēt   apv.

1. Atbraucīt, aizglaust.

Avoti: EH

atšmelt   apv.

1. Nogriezt.

Avoti: EH

atšmuka   apv.

1. Atbruka.

Avoti: EH

atšmukt   apv.

1. Sutinot jēlādu, panākt, ka atdalās (apmatojums).

2. Atbēgt, atnākt (parasti slepus); atšmaukt.

Avoti: KiV, ViV

atšņākt   -šņācu, -šņāc, -šņāc, pag. -šņācu;

1. intrans. Reaģēt (uz ko) ar šņācienu.

2. trans. Ar dusmām, aplāpētā balsī atbildēt.

Avoti: LLVV

atšņiebt   apv.

1. Atņirgt zobus.

Atšņiebt lūpu— dusmās atvilkt lūpu (par zirgu).

Avoti: ME

atšņorēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Atraisīt (ar auklu sasietus apavus).

// imperf. Šņorēt vaļā.

Avoti: LLVV

atšņorēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; sar.

1. Refl. --> atšņorēt.

Avoti: LLVV

atšņūkāt   apv.

1. Atkārtoti ievilkt atpakaļ degunā izdalījumus no deguna dobuma gļotādas.

Avoti: EH

atšņuktāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz šņukstēt.

Avoti: KiV

atšņūkt   apv.

1. Izšņaukt.

Avoti: EH

atšobeni   apv.

1. Atmuguriski, atpakaļ; atšaubu.

Avoti: ME

atšobeniski   apv.

1. Atmuguriski, atpakaļ; atšaubu.

Avoti: ME

atšomiski   apv.; hip.

1. Atmuguriski.

Avoti: ME

atšpaks   apv.

1. Vārtu staba balsts.

Avoti: KiV

atšpļaudīties   apv.

1. Atšpļauties.

Avoti: EH

atšpļauties   apv.

1. Pilnībā vai līdz apnikumam spļaut.

Avoti: EH

atšprukt   apv.

1. Atkabināties; ar rāvienu atbrīvoties; arī atdalīties (par ko piesaistītu).

Avoti: KiV

atštangot   žarg.

1. Piekaut.

Avoti: SLG

atštauka   apv.

1. Nederīgs, nolietojies priekšmets.

2. Atsitiens; pretsitiens.

3. Atvaļinājums; pensijas gadi.

Atštaukas brūtgāns— vīrietis, kuru citas sievietes atraidījušas.

Avoti: KnG, SLG

atštaukāt   apv.

1. Atsist.

2. Piekaut.

Avoti: ViV, SLG

atštote   apv.

1. Atstote.

Avoti: EH

atšūbeni   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: EH

atšūbenis   apv.

1. Atmuguriski; atšubu.

Avoti: ME

atšūbeniski   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: LE

atšūbeņš   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: EH

atšubin   apv.

1. Atmuguriski; atšubu.

Avoti: ME

atšūbin   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: EH

atšubiņ   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: EH

atšūbt   apv.

1. Atpūsties.

Avoti: ME

atšubu   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: KV

atšujies   žarg.

1. Ej prom! Pazūdi!

Avoti: Žrg

atšūpāt   apv.

1. Atšūpot.

Avoti: EH

atšūpāties   apv.

1. Šūpojoties (klibojot) atnākt.

2. Pietiekami, līdz nogurumam šūpoties.

Avoti: EH

atšūpot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.

1. Šūpojot atvirzīt šurp (par ūdeņiem, vēju u. tml); šūpojot atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml) - par ūdeņiem, vēju u. tml.

Avoti: LLVV

atšupu   apv.

1. Atmuguriski, atšubu, atšūbeniski.

Avoti: ME

atšūrniski   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: ME

atšūšana

1. Darbība, process --> atšūt.

2. apģ. Šuvekļa malas nolocījuma galīgā nostiprināšana ar rokām vai šujmašīnu, arī uz abām pusēm atlocītu sašuvumvīles uzlaižu nostiprināšana ar papildu nošuvēm.

Avoti: ZTV

atšūt   -šuju, -šuj, -šuj, pag. -šuvu; trans.

1. Šujot apdarināt (griezuma vietā atlocītu drānu, piemēram, tērpa apakšējo malu, piedurknes galu).

2. žarg. Atraidīt.

Avoti: LLVV

atšūties   žarg.

1. Likt mierā, netraucēt; aiziet.

2. Tikt vaļā, atbrīvoties (piem., no kāda uzmācības).

3. pavēles formā: atšujies!. Saka, pieprasot iet prom, likt mierā, netraucēt, izsakot noraidījumu kādam.

Avoti: SLG

atšuva   apv.

1. Sieviešu svārku apakšējās malas atloks.

Avoti: KV

atšuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Nolocīta un atšūta drānas mala.

Avoti: LLVV

atšvaitīties   apv.

1. Atgaiņāties.

Avoti: EH

atšvelpt   apv.

1. Atsvilpt.

Avoti: ME

atšviept   apv.

1. Atstiept (lūpu).

2. Atņirgt zobus.

Avoti: ME, EH

atšvilpt   apv.

1. Svilpojot atsaukt.

Avoti: KiV

atšvilpties   apv.

1. Atsvilpties.

Avoti: EH

atšvist   apv.

1. Atspīdēt.

Avoti: EH

atšvitēt   apv.

1. Atspīdēt.

Avoti: EH

atšvitināt   apv.

1. Ātrās apļveida kustībās (dejojot) atvirzīt.

2. Ātri atnākt, atskriet.

Avoti: EH

atšvītroties   apv.

1. Svītraini atspoguļoties, spīguļot.

Avoti: EH

att.   saīs.

1. Attēls.

2. mūz. Attacca.

Avoti: i1, Mūz

ATTAC   saīs.

1. Starptautiska nevalsts globalizācijas kustība par finanšu tirgu un to struktūru demokrātisku kontroli (angļu "Association for the Taxation of Financial Transactions for the Aid of Citizens").

Avoti: PL

attacca   mūz.

1. Norādījums uz spēju, pēkšņu tempa maiņu vai pāreju bez pārtraukuma uz jaunu skaņdarba daļu.

Avoti: KV

attaciņa   novec.

1. Dem. --> attaka.

Avoti: LV93

attagenus   lat.

1. Vaboļu kārtas ādgraužu dzimtas ģints.

Attagenus smirnovi— Smirnova ādgrauzis.

Avoti: LD

attaisējs   apv.

1. Kāds, kas atver.

Avoti: EH

attaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atvērt (1).

2. Padarīt vaļēju, pieejamu (noņemot vāku, pārsegu, atverot durvis, vārtus, atraisot iesaiņojumu u. tml.); atvērt (2).

// imperf. Taisīt vaļā.

3. Padarīt vaļēju (apģērbu), atpogājot pogas, atāķējot āķus u. tml.

4. Atvērt (4).

5. sar. Atvērt (3).

6. apv. Aiztaisīt (4).

Avoti: LLVV, EH

attaisīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> attaisīt (1).

2. Refl. --> attaisīt (2).

3. Refl. --> attaisīt (3).

4. Refl. --> attaisīt (4).

Avoti: LLVV

attaisnāt   apv.

1. Attaisnot.

Avoti: KiV

attaisnojošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> attaisnot.

2. Tāds, kurā izpaužas attaisnojums (1).

3. Tāds, kurā izpaužas attaisnojums (2).

4. Tāds, kurā izpaužas attaisnojums (3).

Attaisnojošie pierādījumi— faktiskie dati, kuri konstatē apstākļus, kas noliedz personas līdzdalību noziegumā vai noskaidro atbildību mīkstinošus apstākļus.

Attaisnojošs tiesas spriedums— spriedums, kas visos gadījumos pilnīgi attaisno tiesājamo.

Avoti: LLVV, JtV

attaisnojums   -a, v.

1. Rezultāts --> attaisnot (1); fakts, apstāklis, arguments, kas pierāda (kāda pārkāpuma, nodarījuma) nenozīmīgumu.

2. Rezultāts --> attaisnot (2); attaisnošana; fakts, apstāklis, arguments, kas attaisno, pieļauj nesodīt vai nenosodīt, noliedz (kāda) vainu.

3. Tas (fakts, apstāklis), kas pieļauj (ko darīt).

4. Tas (fakts, apstāklis), kas pierāda, pamato (kā) lietderīgumu, nepieciešamību, nozīmīgumu.

Avoti: LLVV

attaisnošana

1. Darbība, process --> attaisnot.

2. jur. Tiesājamā atzīšana par nevainīgu pret viņu izvirzītajā apsūdzībā.

3. rel. Cilvēka pasludināšana par attaisnotu jeb nevainīgu Dieva tiesas priekšā.

Avoti: LPE, TK-80

attaisnot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atzīt (kādu rīcību konkrētā gadījumā) par pareizu.

2. Pierādīt, ka pārkāpums ir tiesiski nesodāms.

3. Uzskatīt par pieļaujamu.

4. Apliecināt, pierādīt īstenībā (uzticības, cerību, slavas u. tml. pamatotību, pareizību).

Avoti: LLVV

attaisnotais   jur.

1. Persona, par kuru tiesa ir taisījusi attaisnojošu spriedumu, ja:
(1) nav konstatēts noziedzīga nodarījuma notikums;
(2) tiesājamā nodarījumā nav noziedzīga nodarījuma sastāva;
(3) tiesājamā piedalīšanās noziedzīgā nodarījumā nav pierādīta;
(4) kā pierādījumi lietā ir tikai tādu personu liecības, kuras saskaņā ar Kriminālprocesa likumu atzītas par speciāli procesuāli aizsargājamām un kurām piemēroti Kriminālprocesa kodeksā paredzētie speciālās procesuālās aizsardzības pasākumi;
(5) valsts apsūdzības uzturētājs prokurors atsakās no apsūdzības un amatā augstāks prokurors septiņdesmit divu stundu laikā no paziņojuma saņemšanas par valsts apsūdzētāja atteikšanos no apsūdzības neatjauno apsūdzības uzturēšanu.

Avoti: JtV1

attaisnoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Pierādīt savu taisnību, savas rīcības pareizumu; noliegt savu vainu (ar kādiem pamatojumiem, pierādījumiem).

2. Būt lietderīgam, nepieciešamam, nozīmīgam.

Avoti: LLVV

attaka   apv.

1. Atteka, sena upes gultne vai upes atzars; maza saliņa.

Avoti: LE

attālām   apv.

1. Attālēm.

Avoti: EH

attāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; parasti vsk. lok.; reti.

1. Tāle.

Avoti: LLVV

attālējs   apv.

1. Attāls.

Avoti: ME

attālēm   novec.

1. No tālienes; attālu.

Avoti: LV93

attālene   apv.

1. Tālums.

Avoti: EH

attāli   apv.

1. Attālumā, labi tālu.

Avoti: ME

attāliene   novec.

1. Tāliene.

Avoti: Lo

attālīms   apv.

1. Attāls.

Avoti: KiV

attālināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atvirzīt, pārvietot (ko) tālāk, lielākā attālumā (no kā, no kādas vietas).

2. Atlikt (ko) uz vēlāku laiku; novilcināt (kā sākšanos, iestāšanos).

3. Padarīt mazāk tuvu, draudzīgu; atsvešināt.

4. Padarīt atšķirīgu, ar citādām, jaunām īpašībām.

Avoti: LLVV

attālināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Refl. --> attālināt (1); tikt attālinātam.

2. Novērsties (no kādām domām, darbības mērķa u. tml.).

3. Atsvešināties.

Avoti: LLVV

attālīns   apv.

1. Attāls.

Avoti: ME

attāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atrodas, noris samērā tālu no kādas vietas; patāls.

2. Tāds, kam maz kopēju, radniecisku pazīmju (ar ko).

Attāla radniecība— radniecība, kuras pamatā ir kāds sens kopējs sencis.

Attāli radi— radi, kas nav tuvā radniecības pakāpē.

Bioloģiski attālas augu formas— vienas dzimtas, arī vienas ģints augi, kas ievērojami atšķiras pēc savām pazīmēm.

Avoti: LLVV

attālums   -a, v.

1. Iedomātas vai reālas līnijas garums, kura savieno (parasti divus) objektus.

2. parasti vsk. lok. Tālums, tāliene.

3. Savienojumā ar garuma mērvienības nosaukumu norāda uz noteiktu šādas līnijas garumu.

Avoti: LLVV

attālus   apv.

1. Attālumā, labi tālu; attāli.

Avoti: ME

attāļi   apv.

1. Attālumā, labi tālu; attāli.

Avoti: ME

attāļināt   apv.

1. Attālināt.

Avoti: ME

attāļš   novec.

1. Attāls.

Avoti: Lo

attāļu   apv.

1. Attālumā, labi tālu; attāli.

Avoti: ME

attāļus   apv.

1. Attālumā, labi tālu; attāli.

Avoti: ME

attapens   apv.

1. Attapība.

Avoti: EH

attapība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> attapīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; atjautība.

Avoti: LLVV

attapiens   apv.

1. Attapība.

Avoti: EH

attapīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ātri un pareizi izprot, aptver; tāds, kas veikli rod izeju (parasti grūtā, sarežģītā situācijā); atjautīgs.

Avoti: LLVV

attapīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Attapība.

Avoti: LLVV

attapināt   apv.

1. Iekrāt, atlicināt.

Avoti: EH

attapināties   apv.

1. Palikt pāri, ietaupīties.

Avoti: EH

attapt   -topu, -topi, -top, pag. -tapu; trans.; novec.

1. Atrast (īsto, vajadzīgo).

2. Aptvert (kas darāms), arī pagūt (ko izdarīt).

Avoti: LLVV

attapties   -topos, -topies, -topas, pag. -tapos; refl.

1. Atbrīvoties (no kāda pārdzīvojuma), atgūt (skaidru apziņu); atjēgties, atgūties.

2. Pēkšņi atcerēties, iedomāties (ko).

3. Pēkšņi pamanīt, saprast (ko).

Avoti: LLVV

attarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atbrīvot no zivīm (tīklus).

Avoti: LLVV

attārpināties   apv.

1. Atpūsties, atveseļoties.

Avoti: ME

attārpot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Atbrīvot no tārpiem (parasti dzīvnieku).

Avoti: MLVV

attaskāt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām atnest, atvilkt.

Avoti: ViV

attaukošana

1. Darbība, process --> attaukot.

2. ķīm. tehnol. Virsmas atbrīvošana no eļļām, ziežvielām u. c. taukiem, tos šķīdinot, emulģējot vai ķīmiski noārdot.

3. ādas apstr. Taukvielu izvadīšana no dermas (pirms ādu krāsošanas).

4. sar. Nodīrātās medījuma zvērādas atbrīvošana no taukaudiem pirms apstrādes ar sāli vai žāvēšanas.

Avoti: ZTV, Vng

attaukošanās   novec.

1. Organisma atsvabināšana no liekiem taukiem ar badošanos, pastiprinātu fizisku darbu, ūdens dziedniecību, masāžu u. tml.

Avoti: KV

attaukot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atbrīvot no taukvielām.

// poligr., novec. Atbrīvot metāla plāksni vai litogrāfijas akmens plātni ar speciālām skābēm no tauku daļām.

Avoti: LLVV, GV

attaukoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> attaukot.

2. Atbrīvoties no liekā svara.

Avoti: LLVV

attaukšķēt   apv.

1. Atskanēt.

Avoti: EH

attaurēt   apv.

1. Atsaukt, atcelt ar taures skaņām.

Avoti: ME

attaustīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Taustoties atvirzīties šurp; taustoties atvirzīties (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Taustīties šurp.

Avoti: LLVV

attaušķēt   apv.

1. Nopērt, noslānīt.

Avoti: EH

attaušķīt   apv.

1. Attaušķēt.

Avoti: EH

attauvot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. Atbrīvot (ūdens transportlīdzekli) no pietauvojuma.

Avoti: PP, T

attauvoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Atsiet, atkabināt (kuģa) tauvas, pacelt enkuru (lai kuģis varētu atstāt stāvvietu).

Avoti: LLVV

attece   s., vsk.

1. Darbība, process - attecēt 1; šķidruma plūsma prom (piem., no kāda orgāna).

Avoti: MLVV

atteceņi   apv.; hip.

1. Skriešus.

Avoti: EH

atteceņus   apv.

1. Ar ieskrējienu, skrējienā.

Avoti: ME

attecēt   parasti 3. pers., -tek, pag. -tecēja; intrans.

1. Tekot, plūstot atvirzīties šurp (piemēram, par šķidrumu, straumi).

// imperf. Tecēt šurp.

Avoti: LLVV

attecēt   -teku, -teci, -tek, pag. -tecēju; intrans.

1. Teciņus atklāt šurp; teciņus atkļūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Tecēt šurp.

Avoti: LLVV

attecēties   apv.; hip.

1. Atpūsties, sasildīties.

Avoti: EH

attecināt   apv.

1. Likt notecēt.

2. Trīt, asināt ar tecīlu.

Avoti: ME

atteciņa   novec.

1. Dem. --> atteka.

Avoti: LV93

attēgties   apv.

1. Atcerēties, atjēgties.

Avoti: ME

atteice   tehnol.

1. Kļūme, situācija, kad ierīce vai sistēma bojājumu dēļ daļēji vai pilnīgi zaudē spēju izpildīt tai paredzētās funkcijas.

Primārā atteice— aplūkojamā elementa atteice, kuru ne tieši, ne netieši nav izraisījusi cita elementa atteice.

Sekundārā atteice— aplūkojamā elementa atteice, kuru tieši vai netieši izraisījusi cita elementa atteice.

2. Situācija vai stāvoklis, kad pārtrauc vai beidz realizēties process.

Avoti: ZTV, EepV

atteikšanās

1. jur. Juridiska metode, ar kuras palīdzību tiesību subjekts pēc savas vēlēšanās, skaidri paužot savu gribu, atsakās no savām tiesībām vai priekšrocībām.

Atteikšanās ierosināt krimināllietu— procesuāls institūts, kura mērķis un būtība ir nepieļaut krimināllietas ierosināšanu bez pietiekama pamata un pastāvot apstākļiem, kas nepieļauj tiesvedību krimināllietā.

Atteikšanās no mantojuma— vienpusēja darījums, kas apliecina brīvas gribas izpausmi nepieņemt mantojumu.

2. inf. Datorsakaru sesijas pārtraukšanas procedūra.

Avoti: JtV, D3

atteikt   -teicu, -teic, -teic (tagadnes formas parasti nelieto), pag. -teicu; trans.

1. Īsi pateikt, atbildot (uz kāda izteikumu); atsacīt.

2. Noraidīt (lūgumu, piedāvājumu u. tml.); atsacīt.

// intrans.

// intrans. Noraidīt bildinājumu.

3. Paziņot, ka atsakās (no kā agrāk pasūtīta, apsolīta).

4. sar. Atsacīt (3).

Atteikta iekāpšana— pārvadātāja atteikšanās izvietot gaisa kuģī aviopasažieri, kuram ir derīga biļete uz attiecīgo lidojumu, apstiprināts vietas rezervējums un kurš noteiktajā reģistrācijas laikā pirms lidojuma atrodas reģistrācijas zonā.

Avoti: LLVV

atteikties   -teicos, -teicies, -teicas (tagadnes formas parasti nelieto), pag. -teicos; refl.

1. Izteikt nevēlēšanos, nebūt ar mieru (ko darīt, veikt); atsacīties.

// inf. Beigt (pārtraukt) darba seansu datorsistēmā.

// sar. Paziņot, ka nav sagatavojis (mācību stundu).

2. Netīkot, necensties (pēc kā); iztikt (bez kā); arī ziedot, upurēt; atsacīties.

3. Neatzīt par savu, noliegt; paziņot, ka vairs neuzskata sevi par saistītu (ar ko); atsacīties.

Avoti: LLVV

atteikums   -a, v.

1. Rezultāts --> atteikt (2); lūguma, ierosinājuma u. tml. noraidījums.

Avoti: LLVV

atteka   -as, s.

1. Upes gultnes daļa, ko no pamatgultnes atdala sala.

2. Upes daļa, kas, upei virzienu mainot, palikusi sānis no galvenās straumes un parasti nav vairs ar to saistīta; vecupe.

Avoti: LLVV

attekāt   apv.

1. Atnākt; attecēt.

Avoti: ViV

attēkāt   apv.

1. Šurp un turp skraidot atvirzīties šurp.

Avoti: EH

attelabidae   lat.

1. Tinējsmecernieku dzimta.

Avoti: LD

attēlkarte   inf.

1. Iezīmēšanas valodā sastādītā dokumentā iekļauts attēls, kurā atzīmētas īpašas vietas, kas, izmantojot hipersaites, ļauj lietotājam iegūt ar tām saistīto informāciju; karte, kurā, noklikšķinot peli noteiktā kartes punktā, lietotājs var iegūt par šo punktu nepieciešamo informāciju.

Avoti: ZTV

attēllicis   inf.

1. Speciāla drukas ierīce, ar kuras starpniecību uz gaismas jutīga materiāla iespējams izvadīt no datora augstas izšķirtspējas attēlus.

Avoti: D3

attēlojums   -a, v.

1. Rezultāts, process --> attēlot (1); tēlains izklāsts, apraksts.

2. mat. Atbilstības likums f starp kopām A un B, ar kuru kopas A elementiem a piekārto zināmus kopas B elementus b=f(a), b ir a attēls.

Bijektīvs (abpusējs) attēlojums— attēlojums, kurā katram elementam a atbilst tieši viens b un otrādi.

Injektīvs (viennozīmīgs) attēlojums— attēlojums, kurā katram a atbilst viens elements b.

Sirjektīvs (pārklājošs) attēlojums— attēlojums, kurā katrs b ir kāda elementa a attēls.

Avoti: LLVV, ZTV

attēlot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Parādīt (mākslas tēlos), atspoguļot.

2. Parādīt, atveidot (ko imitējot, atdarinot).

Avoti: LLVV

attēlotājs   novec.

1. Darītājs --> attēlot.

Avoti: LV93

attēloties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Atspoguļoties (uz kādas virsmas); izdalīties (uz kāda fona).

2. pareti. Izpausties, parasti sejā, vaibstos (par jūtām, domām).

3. pareti. Atveidoties (atmiņā); tikt radītam (iztēlē).

Avoti: LLVV

attēls   -a, v.

1. Atveidojums, kas iegūts ar optisku instrumentu vai ar atspoguļojumu uz kādas virsmas.

2. Atveidojums zīmējumā, gleznā, skulptūrā u. tml.; zīmējums, glezna, skulptūra, fotouzņēmums.

3. Simbols, grafisks atveidojums.

Vārda grafiskais attēls— vārds rakstītā veidā.

Hologrāfisks attēls— no hologrammas iegūts attēls.

Optiskais attēls— attēls (aina), ko veido optiskie stari no objekta pēc iziešanas caur optisko sistēmu.

Reāls attēls— attēls, kas veidojas, no objekta nākošajiem gaismas stariem krustojoties.

Stereoskopisks attēls— optisks attēls, kas redzams kā telpisks objekts.

Attēla asums— optiskās sistēmas reproducētā vai filmā fiksētā attēla precizitāte, ko bieži izsaka ar izšķiramo līniju vai elementu skaitu laukuma 1 mm2.

Attēla līdzenums— vienāds attēla asums gan negatīvā kadra vidū, gan tā malās.

Attēla optiskā deformēšana— uzņemtā attēla mērķtiecīga deformēšana, izmantojot platleņķa fotoobjektīvu.

Latentais attēls— filmas emulsijā fiksētais attēls pirms filmas attīstīšanas.

Negatīvais attēls— fotofilmas vai kinofilmas attēls, kura gaismas un ēnu laukumu attiecības ir pretējas to attiecībām uzņemtajā ainā.

Pozitīvais attēls— fotofilmas vai kinofilmas attēls, kura gaismas un ēnu laukumu attiecības atbilst to attiecībām uzņemtajā ainā.

Attēla diagonāle— attālums starp optiskā attēla pretējiem stūriem televizora kineskopā.

Attēla sašķobīšanās līdztekus rindām— televizora attēla kropļojums.

Avoti: LLVV, ZTV

attēluzlabošana   inf.

1. Ciparformātā glabātu attēlu kvalitātes uzlabošana, apstrādājot attēlu ar grafikas programmatūru.

Avoti: D3

attēluztverošs   foto, kino

1. Attēluztverošā virsma - ar emulsiju pārklāta filmas daļa.

Avoti: ZTV

attēlveidošana   inf.

1. Attēlu elektroniska atveidošana datorā, izmantojot skenēšanu.

Avoti: D3

attelzt   apv.

1. Nodzert (kādu daļu).

Avoti: EH

attempt   apv.

1. Atsist atpakaļ, sist pretī.

Avoti: EH

attencināties   apv.

1. Ļoti pateikties.

Avoti: EH

attenterēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Tenterējot atkļūt šurp; tenterējot atkļūt (kur, pie kā u. tml.).

// imperf. Tenterēt šurp.

2. Tenterējot atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

attest   apv.

1. Tēšot atdalīt.

Avoti: KiV

attēst   apv.

1. Cērtot nodalīt.

Avoti: EH

attestate   novec.

1. Atestāts.

Avoti: SW78

atticīgs   apv.

1. Diezgan, pietiekami; pieticīgs.

Avoti: EH

attīcīgs   apv.

1. Attiecīgs.

Avoti: EH

attīcināt   apv.

1. Attiecināt.

Avoti: EH

attiece   novec.

1. Attieksme.

Avoti: LV93

attiecēt   poligr., novec.

1. Aizpildīt rindas vienmērīgos atstatumos, piem., sarakstos, programmās.

Avoti: GV

attiecība   -as, s.

1. tikai dsk. Savstarpējie sabiedriskie sakari, saistība, mijiedarbība (starp cilvēkiem, cilvēku grupām, valstīm u. tml.).

Ražošanas attiecības— cilvēku attiecības materiālo labumu ražošanas, sadales, maiņas procesā.

Diplomātiskās attiecības— tiesiskais stāvoklis un oficiālie sakari, kas izveidojas starp divām valstīm, kuras apmainījušās ar diplomātiskajiem pārstāvjiem.

2. parasti dsk. Savstarpējais sakars, saistība (starp parādībām, priekšmetiem vai pazīmēm).

3. Kvantitatīvais samērs, salīdzinājums.

4. mat. Divu skaitļu dalījums.

Avoti: LLVV, Psh

attiecīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir saistīts ar ko noteiktu, attiecas uz to; tāds, kas ir vajadzīgs, piemērots kam.

2. parasti apst. Samērīgi, proporcionāli.

Avoti: LLVV

attiecinājums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> attiecināt.

Avoti: LLVV

attiecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Saistīt (ar ko); piemērot (kam).

Avoti: LLVV

attieculis   novec.

1. Ģenitīvs.

Avoti: Lo

attieksme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. parasti vsk. Izturēšanās veids (pret ko).

2. Aktīvā sakarība, saistība (kādai parādībai) ar citu parādību.

Attieksmes vietniekvārds— vietniekvārds, kas parasti ievada palīgteikumu; relatīvais vietniekvārds.

Attieksmes adjektīvs— atvasināts adjektīvs, kas izsaka raksturojamā priekšmeta pazīmi kā tiešu sakaru ar adjektīvā ietverto pamatvārdu; relatīvais adjektīvs.

Attieksmes īpašības vārds— īpašības vārds, kas nosauc pastāvīgu priekšmeta pazīmi kā attieksmi pret kādu apstākli vai priekšmetu.

3. tikai dsk. Attiecība (2).

4. parasti dsk. Attiecība (1).

Avoti: LLVV

attiekties   parasti 3. pers., -tiecas, pag. -tiecās; refl.

1. Būt saistītam (ar ko), skart (ko).

2. Būt saistītam attiecībā (4).

3. apv. Slepeni atnākt, atlīst.

Avoti: LLVV, EH

attiesājums   novec.

1. Atņemšana tiesas ceļā.

Avoti: KV

attiesāšana

1. Darbība, process --> attiesāt.

2. apv. Kādas lietas atņemšana otram tiesas ceļā (lat. "evictio").

Avoti: LE

attiesāt   apv.

1. Tiesājoties atgūt.

Avoti: KiV

attiest   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: ME

attika   apv.

1. Sāts.

Avoti: MiV

attīkāties   apv.

1. Slepeni ierasties.

Avoti: EH

attīkstīt   apv.

1. Attīstīt.

Avoti: EH

attikt   -tieku, -tiec, -tiek, pag. -tiku; intrans.

1. pareti Atkļūt.

2. apv. Atjaust, atrast.

3. apv. Derēt (pielaikojot).

4. apv. Aptvert, apjēgt.

5. apv. Attiekties.

Avoti: LLVV, EH

attikties   apv.

1. Gadīties.

2. Piepildīties.

3. Derēt, būt tieši laikā (pēc izmēriem).

4. Atēsties, atdzerties.

5. Pietikt.

6. Palikt labāk.

7. Atcerēties.

8. Apnikt.

Avoti: KV, MiV

attilināt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz lutināt.

Avoti: KiV

attilkšēt   apv.

1. Atskanēt.

Avoti: EH

attillināt   apv.

1. Piesardzīgi atvilkt, pārbīdīt, pārvilkt.

Avoti: EH

attinējs   tehnol.

1. Attinamā mašīna.

Avoti: Tv01

attipāt   apv.

1. Attipināt.

Avoti: ME

attipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Tipinot atkļūt šurp; tipinot atkļūt (kur, pie kā, līdz kādai vietai u. tml).

// imperf. Tipināt šurp.

2. Tipinot atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

attipt   apv.

1. Atcerēties, atminēties.

Avoti: ME

attipties   apv.

1. Atcerēties, atminēties.

Avoti: ME

attirgus   apv.

1. Tirgus turpinājums nākamajā dienā.

2. Diena pēc tirgus.

Avoti: ME, KV

attirināt   apv.

1. Atkārtoti noraustīties un nokrist.

Avoti: EH

attīrīšana

1. Darbība, process --> attīrīt.

2. mil. Pretinieka pretošanās palieku iznīcināšana aplenktā vai izolētā zonā, vai zonā kurai, pilnībā visu aktīvo pretošanos neiznīcinot, pāri gājušas citas sabiedroto vienības.

Avoti: MIL

attīrīšanās   mit.

1. Rituālas metodes, lai aizsargātos no mistiskas netīrības, grēka un citām nevēlamām parādībām.

Avoti: MrJ

attīrīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Tīrot atbrīvot (no kā nevajadzīga, traucējoša, arī netīra), padarīt tīru (kādu platību).

2. Atdalot nevajadzīgus, nevēlamus piemaisījumus, padarīt tīru (vielu); veicināt nevajadzīgu, nevēlamu piemaisījumu atdalīšanos (no kādas vielas).

Avoti: LLVV

attīrīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> attīrīt (1); tikt attīrītam.

2. Refl. --> attīrīt (2); tikt attīrītam.

Avoti: LLVV

attirkšināt   apv.

1. Tirkšķinot atbraukt.

Avoti: KiV

attirkšķēt   apv.

1. Čīkstot virzīties šurp, atčīkstēt.

Avoti: ME

attirpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka izbeidzas notirpums (ķermeņa daļās).

Avoti: LLVV

attirpt   parasti 3. pers., -tirpst, pag. -tirpa; intrans.

1. Atbrīvoties, tikt atbrīvotam no notirpuma (par ķermeņa daļām).

Avoti: LLVV

attīstība   -as, s.; parasti vsk.

1. Neatgriezeniska norise (dabā), kurā rodas kvalitatīvas izmaiņas.

2. Garīgā veidošanās, nobriešana, izaugsme; arī (spēju, jūtu u. tml.) izveide.

3. Jaunas kvalitātes rašanās, pāreja augstākā pakāpē, plašāka apjoma sasniegšana, pilnveidošanās (sabiedrības dzīvē, zinātnē, mākslā u. tml.).

4. Gaita, norise (notikumam, darbībai, procesam); risinājums (sižetam).

Avoti: LLVV

attīstīšana

1. Darbība, process --> attīstīt.

2. Fotomateriāla gaismjutīga apstrādāšana fotoķīmiska šķīduma (attīstītāja) redzamā attēla iegūšanai.

Attīstīšanas pārtraukšana— attīstītāja neitralizācija, lai pasargātu fotoemulsiju no krāsainu laukumu vai joslu izveidošanās, kas var notikt, ja fotomateriālu tieši no attīstītāja pārliek fiksāžā.

Fizikālā attīstīšana— attīstīšana, kurā attēlu veidojošais metāliskais sudrabs reducējas no attīstītājšķīduma sastāvā ietilpstošā sudraba.

Ķīmiskā attīstīšana— attīstīšana, kurā reducējas emulsijas sudraba halogenīda graudi.

Attīstīšanas amplitūda— iespējamās filmas attīstīšanas ilguma variācijas, kas neietekmē attēla kvalitāti.

Avoti: ZTV

attīstīšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Process --> attīstīties.

Avoti: PP, T

attīstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Panākt, ka izveidojas vai pilnveidojas (ķermenis, orgāni), veicināt augšanu un nobriešanu.

2. Izkopt, pilnveidot (spējas, īpašības, jūtas u. tml.); veicināt (to) izkopšanu, pilnveidošanu.

3. Veicināt jaunu kvalitatīvu pārmaiņu rašanos (sabiedriskās parādībās); pilnveidot, paplašināt.

4. Izvērst plašumā (darbību); risināt (sižetu).

5. Palielināt (ātrumu), sasniegt (noteiktu ātrumu) - par mašīnām; panākt, ka palielinās (mašīnas ātrums).

6. Ķīmiski apstrādāt (apgaismotu negatīvu vai gaismasjutīgu papīru), lai padarītu fotouzņēmumu redzamu.

7. Tīstot ko vaļā, atklāt, atsegt (ko).

// imperf. Tīstīt vaļā.

Avoti: LLVV

attīstītājaudzināšana   psih.

1. Audzināšana, kas paredz ne tik daudz atkārtojumu un iegaumēšanu, cik dod bērnam iespēju ar katru jaunu darbību paplašināt savu priekšmetisko un sociālo spēju loku, patstāvību un gribu.

Avoti: Psh

attīstītājmācīšana   psih.

1. Mācīšanas teorija, kuras ideja ir tā, ka mācību darbības stūrakmens ir uzdevums, kura atrisināšanas procesā skolēns var atrast vispārīgu likumsakarību, ko realizējot viņš var atrisināt visus šāda veida uzdevumus.

Avoti: Psh

attīstītājs   -a, v.

1. tikai v. Ķīmisku vielu maisījums, kura šķīdumā attīsta (filmas, plates).

2. Cilvēks, kas attīsta (filmas, plates).

Avoti: LLVV

attīstītājvingrinājumi   psih.

1. Vingrinājumi, kas paredz ne atkārtošanu, bet atrastā principa izmantošanu cita veida uzdevuma risināšanā vai dažādu risinājuma līdzekļu salīdzināšanu un izvēli.

Avoti: Psh

attīstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Veidoties, pārveidoties tā, ka rodas jaunas kvalitātes (par dabas parādībām).

2. Sasniegt augstāku pakāpi garīgajā izaugsmē (par cilvēku); izveidoties (par individuālajām īpatnībām).

3. parasti 3. pers. Mainīties, veidojot jaunas formas; sasniegt augstāku attīstības pakāpi (par sabiedrību, sabiedriskām parādībām); pilnveidoties.

4. parasti 3. pers. Vērsties plašumā, kļūt intensīvākam (piemēram, par notikumiem, darbību).

5. parasti 3. pers. Rasties, palielināties, sasniegt noteiktu apjomu, līmeni (par fizikālām parādībām).

6. parasti 3. pers.; reti. Refl. --> attīstīt (6).

Avoti: LLVV, SLG

attīstīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> attīstīt.

2. Fiziski izveidojies, nobriedis.

3. Garīgi izveidojies, nobriedis.

4. Tāds, kas sasniedzis augstu attīstības pakāpi (par sabiedriskām parādībām).

Attīstītā pasaule— valstis, kurās ir naudas ekonomika un augsti attīstīts industriālais sektors.

Avoti: LLVV, IdV

attīt   -tinu, -tin, -tin, pag. -tinu; trans.

1. Tinot dabūt vaļā (to, ar ko kas ir aptīts, kurā ir satīts).

// imperf. Tīt vaļā.

2. Tinot atdalīt (no kā); notīt.

// imperf. Tīt nost.

Avoti: LLVV

attīties   parasti 3. pers., -tinas, pag. -tinās;

1. Refl. --> attīt (1).

2. pareti. Refl. --> attīt (2).

Avoti: LLVV

atto-

1. Priedēklis fizikālo lielumu mērvienību daļu nosaukumu veidošanai; nozīmē 10^-18 (desmit mīnus astoņpadsmitajā pakāpē), piem., 1 ag (atograms) = 10^-18 g = 0,000000000000000001 g.

Avoti: FF

attolkavāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz runāties.

Avoti: KiV

attost   apv.

1. Neskaidri atbildēt.

Avoti: EH

attraipošana   tehnol.

1. Traipu tīrīšana, izmantojot dažādu vielu un apstrāžu kombinācijas.

Avoti: ZTV

attrakāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz trakot.

Avoti: KiV

attramdīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz tramdīt.

Avoti: KiV

attrankāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz trenkāt.

Avoti: KiV

attransportēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Transportējot atgādāt šurp; transportējot atgādāt (kur, līdz kādai vietai u. tml).

// imperf. Transportēt šurp.

Avoti: LLVV

attrāpīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Pieskaroties, pieķeroties atrast, sasniegt (vajadzīgo vielu).

// pārn. Atrast, izvēlēties (vajadzīgos vārdus).

Avoti: LLVV

attrāpīties   apv.

1. Atgadīties (1).

2. Atgadīties (2).

Avoti: EH

attraucēt   apv.

1. Aizbiedēt, iztraucēt.

Avoti: EH

attraukt   -traucu, -trauc, -trauc, pag. -traucu;

1. intrans. Ātri atkļūt, atvirzīties šurp; ātri atkļūt (kur, pie kā u. tml); atvirzīties.

// imperf. Traukt šurp.

2. trans. Ātri atbildēt, atteikt.

3. trans.; pareti. Ar strauju kustību atvirzīt nost (sānis, atpakaļ).

4. trans.; reti. Atdzīt, attriekt šurp.

Avoti: LLVV

attraukties   -traucos, -traucies, -traucas, pag. -traucos; refl.; reti.

1. Attraukt (1).

Avoti: LLVV

attrausties   apv.

1. Ar grūtībam, neveikli pārvietojoties ierasties.

Avoti: EH

attrenkt   -trencu, -trenc, -trenc, pag. -trencu; trans.

1. Trencot panākt, ka (dzīvnieks) atvirzās šurp; trencot panākt, ka (dzīvnieks) atvirzās (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.); attriekt (1).

// imperf. Trenkt šurp.

2. Trencot attālināt, atvirzīt (dzīvnieku) nost (sānis, atpakaļ); attriekt (2).

// imperf. Trenkt nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

attrepēt   apv.

1. Nopūt, atpūt.

Avoti: EH

attricināt   apv.

1. Kratoties, tricinoties kļūt vaļīgam.

Avoti: EH

attricināties   apv.

1. Spēcīgi kratoties atbraukt.

2. Daudz kratoties kļūt vaļīgam (atraisīties).

Avoti: EH

attrīcināties   apv.

1. Attricināties (2).

Avoti: EH

attriekt   -triecu, -triec, -triec, pag. -triecu; trans.

1. Triecot panākt, ka (dzīvnieks) atvirzās šurp; triecot panākt, ka (dzīvnieks) atvirzās (kur, pie kā u. tml.); atdzīt.

// imperf. Triekt šurp.

// sar. Likt, lai (cilvēks) ierodas (kur, pie kā u. tml.).

2. Triecot attālināt, atvirzīt (dzīvnieku) nost (sānis, atpakaļ); atdzīt.

// imperf. Triekt nost (sānis, atpakaļ).

// sar. Panākt, ka (cilvēks) atkāpjas, aiziet.

3. Ar triecienu atvirzīt šurp; ar triecienu atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

4. Ar triecienu attālināt, atvirzīt nost (sānis, atpakaļ).

5. pareti. Ar triecienu atvērt, atdarīt.

Avoti: LLVV

attriekties   -triecos, -triecies, -triecas, pag. -triecos; refl.; sar.

1. Ierasties (parasti steidzīgi).

Avoti: LLVV

attrinkt   apv.

1. Atdzīt, steigšus un bez žēlastības attriekt.

Avoti: EH

attrīsas   apv.

1. Ilgstošas trīsas.

Avoti: ME

attrīt   apv.

1. Beržot sasildīt.

2. Beržot vai nemākulīgi trinot padarīt neasu.

Avoti: EH

attrūdēt   apv.

1. Nopūt, atpūt.

Avoti: EH

attrūkt   parasti 3. pers., -trūkst, pag. -trūka; intrans.; pareti.

1. Notrūkt.

Avoti: LLVV

attrulināt   apv.

1. Padarīt trulu.

Avoti: ME

attrumpot   apv.

1. Sniegt spēcīgu atbildi.

2. Uzvarēt kāršu spēlē.

Avoti: EH

attrumpoties   apv.

1. Līdz apnikumam spēlēt kārtis.

Avoti: EH

attrunēt   apv.

1. Attrepēt.

Avoti: EH

attrupēt   apv.

1. Attrepēt.

Avoti: EH

attrusēt   apv.

1. Nopūt, atpūt.

Avoti: EH

attrust   apv.

1. Nopūt, atpūt.

Avoti: EH

ATTS   saīs.

1. Automātiskie tālsatiksmes telefona sakari.

Avoti: i1

attūkt   apv.

1. Samazināties (par uztūkumu).

Avoti: ME

attuktāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz izpausties (par dedzinošām, trulām sāpēm).

Avoti: KiV

attulēties   apv.

1. Atdalīties (par linu šķiedru).

Avoti: MiV

attulkojums   val.

1. Tulkotā teksta tulkojums atpakaļ avotvalodā (vai oriģinālvalodā).

Avoti: VsV

attulkot   nevēl.

1. Tulkot.

Avoti: VpJ

attūļāties   apv.

1. Lēnām (vilcinotes) atkustēties.

Avoti: EH

attuntulēt   apv.

1. Attuntuļot (2).

Avoti: EH

attuntuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; pareti.

1. intrans. Neveikli, lēni, arī smagi, ar grūtībām atnākt.

2. trans.; reti. Atsegt, attīt (ko satuntuļotu).

Avoti: LLVV

attuntuļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Attuntuļot (1).

2. Refl. --> attuntuļot (2).

Avoti: LLVV

attupēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz tupēt.

Avoti: KiV

attupēties   apv.

1. Pietiekoši tupēt.

Avoti: EH

attupināt   apv.

1. Likt notupties.

Avoti: ME

attupt   apv.

1. Attupties.

Avoti: EH

attupties   -tupstos, -tupsties, -tupstas, pag. -tupos; refl.

1. Novietoties tupus; notupties (par cilvēku).

Avoti: LLVV

attura   apv.

1. Atturīgums, atturība.

Avoti: LV93

atturēšana

1. Darbība, process --> atturēt.

2. mil. Potenciālā agresora pārliecināšana, ka spiediena vai bruņota konflikta bīstamās sekas var būt daudz smagākas nekā iespējamie ieguvumi.

Avoti: MIL

atturēt   -turu, -turi, -tur, pag. -turēju; trans.

1. Turot ciet, neļaut, aizkavēt (veikt kādu kustību); nelaist.

2. Neļaut izpausties, parādīties.

3. pareti. Turēt atstatu (tā, ka nepieskaras, nepiekļūst).

Avoti: LLVV

atturētājs   mil.

1. Spēja pretoties vai nodarīt postījumus, kas nodrošina atturēšanu.

Avoti: MIL

atturēties   -turos, -turies, -turas, pag. -turējos; refl.

1. Atturēt sevi (izpildīt kādu savu vēlēšanos, iegribu).

Avoti: LLVV

atturība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> atturīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; atturīgums; savaldība.

2. Vispārināta īpašība --> atturīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; vēsa attieksme, izturēšanās.

3. Vispārināta īpašība --> atturīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> atturīgs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

atturībnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas neatzīst alkoholisku dzērienu lietošanu un nelieto tos; nedzērājs.

Avoti: LLVV

atturīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas apvalda, neizrāda atklāti, strauji savas jūtas, domas; savaldīgs, noslēgts, nosvērts.

2. Tāds, kas izturas bez sirsnības, vēsi.

3. Tāds, kas atturas, izvairās kur piedalīties, ko darīt, paust noteiktu nostāju; izvairīgs.

4. Tāds, kas izvairās no pārspīlējuma, izskaistinājuma.

Avoti: LLVV

atturīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Atturība (1).

2. Atturība (2).

3. Atturība (3).

4. Atturība (4).

Avoti: LLVV

atturis   novec.

1. Ierīce trieciena atturēšanai vai mazināšanai; buferis.

Avoti: KV

atturlīste   jūrn.

1. Pusapaļa cieta koka vai gumijas līstiņa, kas iet visapkārt bortiem un pasargā laivas sānus no bojājumiem.

Avoti: JūVM

atturpināt   apv.

1. Atlikt (uz vēlāku laiku).

Avoti: EH

atturs   apv.

1. Atbalsts, rezerve.

Avoti: ME

attusnīt   apv.

1. Elšot atnākt.

2. Elšot atvilkt (ko smagu).

Avoti: EH

attust   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz smagi elpot.

2. Elšot atnākt.

Avoti: KiV, EH

attutināt   apv.

1. Atbalstīt, atsliet.

Avoti: ViV

attvaiks   tehnol.

1. Novadāmais tvaiks, kas paliek neizlietots tehnoloģiskā procesā (piem., tvaicēšanā, kondensācijas tvaika turbīnā).

Avoti: ZTV

attvarstīties   apv.

1. Pārvarot šķēšlus (kavēkļus) atnākt.

Avoti: EH

attvere   apv.

1. Balsts.

Avoti: ME

attvert   apv.

1. Atturēt, apturēt.

Avoti: EH

attverties   apv.

1. Atjēgties, atgūt samaņu.

Avoti: ME

ATU   saīs.

1. Autotransporta uzņēmums (kopā ar nosaukumu vai kārtas numuru, piem., 5. ATU).

Avoti: i1

atūdinēties   apv.

1. Atbrīvoties no ūdens.

Avoti: EH

atūdens

1. Masas atūdeņošanā atdalīts ūdens, parasti papīra (kartona) ražošanā.

Avoti: ZTV

atūdeņošana

1. Darbība, process --> atūdeņot.

2. tehnol. Tehnoloģiska operācija ūdens aizvākšanai no gāzēm, šķidrumiem un cietiem ķermeņiem, tos apstrādājot termiski vai ar vielām, kas spēj saistīt ūdeni.

Avoti: ZTV

atūdeņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atbrīvot no ūdens (kādu vielu, materiālu).

Avoti: LLVV

atūdeņoties   -os, -ies, -ās, pag. -ojos; refl.

1. Atbrīvoties no ūdens.

Avoti: MLVV

atūjināt   apv.

1. Sazināties ūjinot, atbildēt ūjinot.

Avoti: ViV

atūkstēt   apv.

1. Atbildēt saucienam; atūkšķēt.

Avoti: ME

atūkšēt   apv.

1. Atbildēt saucienam; atūkšķēt.

Avoti: ME

atūkšēties   apv.

1. Atbildēt saucienam.

Avoti: EH

atūkšķēšana   apv.

1. Atsaukšanās uz kādu balsi.

Avoti: NeV

atūkšķēt   apv.

1. Atbildēt saucienam.

Avoti: ME

atūkšķināt   apv.

1. Ataurēt.

Avoti: DžP

atuls   apv.

1. Atāls.

Atula puķīte— purva atālene ("Parnassia palustris").

Avoti: KnV

atuļavāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dzīrot.

Avoti: KiV

Atums   mit.

1. Viens no galvenajiem dieviem, pasaules radītājiem seno ēģiptiešu mitoloģijā; arī saules dievs.

Avoti: MkV, MitJ

aturbināt   apv.

1. Bakstot, rakņājot atdarīt.

Avoti: ViV

aturbt   apv.

1. Atvērt urbjot.

Avoti: ME

aturdīt   apv.

1. Aizraidīt, atdzīt.

Avoti: EH

aturgāties   apv.

1. Lēni, ar grūtībām atbraukt (pa grambainu, nelīdzenu ceļu).

Avoti: ViV

aturkstēt   apv.

1. Aturkšķēt.

Avoti: ME

aturkšēt   parasti 3. pers., -urkš, pag. -urkšēja; trans.; pareti.

1. Urkšķot atsaukties (par cūkām).

Avoti: LLVV

aturkšķēt   parasti 3. pers., -urkšķ, pag. -urkšķēja, trans.; pareti.

1. Urkšķot atsaukties (par cūkām).

Avoti: LLVV

aturķēt   apv.

1. Bakstot, ar grūtībām un sarežģītu paņēmienu palīdzību atvērt.

Avoti: EH

atustu   apv.

1. Atstatu, attālu, atastu.

Avoti: ME

atuška   žarg.

1. Ateja.

Avoti: Žrg

atūšķēšana   apv.

1. Atsaukšanās.

Avoti: NeV

atutīties   novec.

1. Atbrīvoties no utīm.

Avoti: LV93

atutot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Atbrīvot no utīm.

Avoti: MLVV

atvācināt   apv.

1. Atradināt no visa vāciskā.

Avoti: EH

atvadas   -u, s.; tikai dsk.

1. Process, darbība. --> atvadīties (1); atvadīšanās, atsveicināšanās.

// dsk. ģen. Tāds, ko saka, dara vai kas noris atvadoties; tāds, kas saistīts ar atvadīšanos.

// dsk. dat.; apst. nozīmē. Šķiroties, atvadoties.

2. poēt. Sveiciens šķiroties; ardievas.

Avoti: LLVV

atvadāt   apv.

1. Atvest pa daļām, vairākos paņēmienos; vairākkārt vest.

2. Ilgāku laiku mānīt, krāpt, piemēram, solot ko iedot, precēt.

Avoti: ĒiV, KiV

atvadāties   apv.

1. Doties, pārcelties šurp.

2. Atnesties.

Avoti: EH

atvadēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; intrans.; novec.

1. Novadēties.

Avoti: LLVV

atvadības   -u, s.; tikai dsk.; pareti.

1. Atvadas (1).

Avoti: LLVV

atvadināt   apv.

1. Secināt.

Avoti: ME

atvadināt   apv.

1. Novadēties.

Avoti: EH

atvadināties   apv.

1. Novadēties.

Avoti: EH

atvadīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pavadot atvest šurp; pavadot atvest (kur, līdz kādai vietai u. tml).

// imperf. Vadīt šurp.

2. apv. Ievadīt, iestumt atpakaļ.

Avoti: LLVV, EH

atvadītājs   mil.

1. Ierīce, ko lieto jūras mīnu karā; kad šādu ierīci ņem tauvā, tā nolaižas iepriekš noteiktā dziļumā bez sāniskām novirzēm.

Avoti: MIL

atvadīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Šķiroties atsveicināties.

2. Šķirties.

Avoti: LLVV

atvadnieki   novec.

1. Kāzu viesi, kas pavada jauno sievu no vīra mājas uz vecāku māju, kur tā atvadās no saviem radiem.

Avoti: KV

atvādze   apv.

1. Šaura, neuzarta sloksne starp divām vagām.

Avoti: EH

atvaga   novec.

1. Vaga ap uzartu lauku.

2. Tukša vaga starp kartupeļu, biešu, pupu vagām.

Avoti: KV

atvagāt   apv.

1. Arot atsegt (piemēram, kartupeļu vagas).

2. Ilgāku laiku, daudz vagot.

Avoti: KiV

atvaicāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Atjautāt.

Avoti: LLVV

atvaicāties   apv.

1. Atjautāt.

Avoti: EH

atvaidēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz slimot.

2. Ilgāku laiku, daudz vaidēt.

Avoti: KiV

atvaigot   apv.

1. Atdalīt, nocirst (baļķa apaļās malas - vaigus).

Avoti: ViV

atvainot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pieņemt atvainošanos, neļaunoties; piedot (kam).

2. Attaisnot; aizbildināt.

Avoti: LLVV

atvainoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Lūgt, lai piedod; lūgt, lai neļaunojas.

2. Attaisnoties, aizbildināties (minot iemeslus, vainu mīkstinošus apstākļus u. tml.).

Avoti: LLVV

atvaiņoties   apv.

1. Atvainoties.

Avoti: ĒiV

atvairbarjera

1. Drošības barjera gar tilta, atbalstsienas vai līdzīgas konstrukcijas malu gājēju (jātnieku, riteņbraucēju u. c.) aizsardzībai un norobežošanai.

Avoti: ZTV

atvairīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Atturīgs, noraidošs; izvairīgs.

Avoti: LLVV

atvairis   apv.

1. Buferis.

Avoti: LE

atvairīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ar grūdienu, sitienu u. tml. kustību atvirzīt, atbīdīt nost (sānis atpakaļ).

2. Ar pretdarbību nepieļaut, novērst (uzbrukumu, triecienu u. tml.).

3. Atraidīt, nepieņemt (piedāvājumu, padomu u. tml.).

4. Pārvarēt (domas, jūtas, nogurumu u. tml.).

Avoti: LLVV

atvairīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Atgaiņājoties izvairīties; neļaut tuvoties, piekļūt.

2. Izvairīgi izturoties, atbrīvoties (no kā nepatīkama, nevēlama).

Avoti: LLVV

atvairot   apv.

1. Aiznest, attālināt.

Avoti: EH

atvajāt   apv.

1. Atkārtoti dzīt projām.

Avoti: ME

atvākajumi   apv.

1. Atvākojumi.

Avoti: KnV

atvākāt   apv.

1. Noņemt aizvākojumus pilnajām medus kārēm.

Avoti: KnV

atvākojumi   apv.

1. Vaski, kurus noņem no aizvākotā rāmīša (lai varētu medu izsviest vai iztecināt).

Avoti: ĒiV

atvākot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atvērt, dabūt vaļā (ko aizvākotu).

2. Atvērt (bišu šūnas), noņemot tām vaska segumu.

Avoti: LLVV

atvākt   -vācu, -vāc, -vāc, pag. -vācu; trans.

1. Atgādāt, atdabūt šurp.

// imperf. Vākt šurp.

// sar. Atnest, atvest.

2. Atvirzīt nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Vākt nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atvākties   -vācos, -vācies, -vācas, pag. -vācos; refl.; sar.

1. Pārnākt dzīvot ar visām mantām, visu iedzīvi; atnākt, ierasties.

2. Paiet malā (no kā).

Avoti: LLVV

atvāla   apv.

1. Atvāls 1.

Avoti: EH

atvaldzināt   apv.

1. Padarīt miklu, valganu.

Avoti: ME

atvaldzināt   apv.

1. Atraisīt.

Avoti: EH

atvalgāt   apv.

1. Atsvabināt, atraisīt no valga.

Avoti: EH

atvalgt   apv.

1. Atkal kļūt miklam, atkust.

Avoti: ME

atvalkāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz valkāt.

2. Vest sev līdzi (parasti saitē piesietu dzīvnieku).

3. niev. Ilgāku laiku draudzēties, saieties, bet neapprecēt, piekrāpt (sievieti).

Avoti: KiV

atvalkāt   apv.

1. Atvilkt vairākus vai daudzus.

Avoti: EH

atvals   apv.

1. Atzveltne, ko uzliek ragavām, lai ērtāk sēdēt.

Avoti: EH

atvāls   apv.

1. Dubults vāls.

Avoti: EH

atvāls   apv.

1. Atāls.

Avoti: EH

atvalstīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz valstīt.

2. Atvelt (vairākus).

Avoti: KiV, EH

atvalstīties   apv.

1. Šurp un turp valstoties ierasties.

Avoti: EH

atvalsts   apv.

1. Atzveltne.

Avoti: EH

atvaļa   -as, s.; parasti vsk.; poēt.; reti.

1. Atpūta, atelpa.

Avoti: LLVV

atvaļāties   apv.

1. Atvaļoties.

2. Atbrīvoties.

Avoti: EH

atvāļāties   apv.

1. Pietiekami gulšņāt, atpūsties, noslinkot.

Avoti: EH

atvaļinājums   -a, v.

1. Atbrīvojums no tiešajiem darba pienākumiem, saglabājot darba vietu (amatu); attiecīgais laika posms.

2. žarg. Nenotikusi nodarbība.

Avoti: LLVV, SLG

atvaļināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. parasti divd. formā: atvaļināts. Demobilizēt (karavīru).

2. pareti. Atļaut uz kādu laiku aiziet no darba; piešķirt atvaļinājumu.

Avoti: LLVV

atvaļināties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; reti.

1. Demobilizēties (par karavīru).

Avoti: LLVV

atvaļināts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir atbrīvots, aizgājis no dienesta (parasti armijā).

Avoti: MLVV

atvaļot   apv.

1. Atvaļināt, atbrīvot.

Avoti: EH

atvaļoties   apv.

1. Dzīvot ilgāku laiku bez darba un pienākumiem.

Avoti: EH

atvandīt   apv.

1. Atvirzīt prom (no kā), pagriezt, atsvaidīt projām.

Avoti: EH

atvandīties   apv.

1. Blandoties, klaiņojot atklīst.

Avoti: EH

atvantēt   apv.

1. Atsviest, atmest (kur, līdz kādai vietai).

Avoti: ViV

atvarains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir daudz atvaru.

Avoti: LLVV

atvaraiņš   apv.

1. Atvarains.

Avoti: ĒiV

atvārdēt   apv.

1. Atārdīt (1).

Avoti: EH

atvārdot   apv.

1. Atburt, ar vārdu palīdzību dabūt kaut ko atpakaļ.

Avoti: TlV

atvārdoties   apv.

1. Ar vārdiem atvairīt.

Avoti: EH

atvārds   apv.

1. Atsveicināšanās, sveikas.

Avoti: TlV

atvārdzināties   apv.

1. Atveseļoties, atkal kļūt spēcīgam.

Avoti: ME

atvārgt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz nīkt.

Avoti: KiV

Atvari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Nīgrandes pagastā.

Avoti: LC

atvarieši

1. Smiltenes novada Bilskas pagasta apdzīvotās vietas "Atvari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

atvārījums   -a, v.

1. Tas, ko iegūst atvārot.

Avoti: LLVV

atvarināties   apv.

1. Tikt vaļā no iespaida, no kādas varas; atbrīvoties.

Avoti: NeV

atvariņš

1. Dem. --> atvars.

Avoti: LV93

atvārīšana

1. Darbība, process --> atvārīt (1).

2. tekst. Dabisko šķiedru jēlmateriālu apdares process, kurā atdala dabas un tehnoloģiskos piemaisījumus.

Avoti: ZTV

atvarīt   apv.

1. Atraisīt.

Avoti: MiV

atvārīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vārīt, kamēr atdalās (piemēram, gaļa no kauliem).

2. apv. Biezu vai sāļu ēdienu, pielejot ūdeni, vārīt otrreiz.

3. apv. Ātri atnākt, atbraukt.

4. apv. Atdzīt, attriekt.

Avoti: LLVV, KnV, ĒiV

atvārīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> atvārīt.

Avoti: LLVV

atvars   -a, v.

1. Ievērojams padziļinājums, bedre (parasti upes līkumā).

Avoti: LLVV

atvars   -a, v.

1. Konusveida paplašinājums (instrumentos, priekšmetos).

// mūz. Metāla pūšamo instrumentu platais gals - pretējais piemutnim.

Avoti: LLVV, Mūz

atvars   apv.

1. Vaļējs.

Avoti: EH

atvārsne   apv.

1. Balta strēmele zilās debesīs.

Avoti: ME

atvārsnis   novec.

1. Atveronis.

Avoti: Lo

atvārsnīte

1. vsk. Atvārsnītes.

2. apv. Dem. --> atvārsne.

Avoti: LLVV, ME

atvārsnītes   -šu, vsk. atvārsnīte, -es, s.; bot.

1. Šūnas (lapas epidermā), kas regulē ūdens iztvaikošanu un gāzu apmaiņu.

Avoti: LLVV

atvārst   apv.

1. Attaisīt, atvērt.

Avoti: EH

atvārša   apv.

1. Tukšā telpa jaunpiedzimušam bērnam galvaskausa augšā, kas vēlāk aizaug.

Avoti: EH

atvāršas   apv.

1. Atkāzas svētdienā pēc kāzām sievas vecāku mājā, kurp jaunais pāris devās kopā ar panāksniekiem (atvārši, atvāršnieki), kuru uzdevums bija pārdzīt sievas pūra govis uz vīra mājām.

2. Atvāržas.

Avoti: KV

atvarši   apv.

1. Atvāržas.

Avoti: TlV

atvārtīt   apv.

1. Ārdīt (3).

Avoti: EH

atvārtīties   apv.

1. Vārtoties atvelties.

Avoti: EH

atvaru   apv.

1. Pusvirus.

Avoti: ME

atvarums   apv.

1. Atvars.

Avoti: EH

atvarzāt   apv.

1. Atraisīt, atšķetināt.

2. Atārdīt (1).

Avoti: EH

atvarzāt   apv.

1. Atvazāties.

Avoti: EH

atvāržas   apv.

1. Pastalu sānos ādas cilpiņa, kur izver auklu.

2. Pakulas vecu apavu lāpīšanai.

Avoti: EH

atvāržas   apv.

1. Atkāzas sievas vecāku mājā, kurp jaunais pāris devās kopā ar panāksniekiem, kuru uzdevums bija pārdzīt sievas pūra lopus (govis, aitas) uz vīra mājām.

2. Laiks pēc Jāņiem, kad dienas pakāpeniski paliek īsākas un sākas saules atceļš no visaugstākā punkta uz viszemāko.

3. Laiks pēc Ziemassvētkiem, saules atceļš no viszemākā punkta uz visaugstāko.

Avoti: NeV, TlV

atvaržāt   apv.

1. Atraisīt.

Avoti: MiV

atvārži   apv.

1. Atvāršas.

Avoti: ME

atvasa   apv.

1. Atvase.

Avoti: ME

atvasājs   mežs.

1. No atvasēm cēlusies audze.

Avoti: ZTV

atvasara   -as, s.

1. Vasaras beigu posms (apmēram no augusta vidus līdz septembra beigām); silts, saulains laiks šai posmā.

Avoti: LLVV

atvasarīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs atvasarai, saistīts ar to.

Avoti: LLVV

atvasāt   apv.

1. No jauna dzīt atvases.

Avoti: ME

atvasāties   apv.

1. Dzīt atvases.

Avoti: EH

atvase   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Jauns dzinums, kas rodas (galvenokārt lapu kokiem un krūmiem) no celma vai saknēm un var izveidoties par patstāvīgu augu.

Celmu atvase— no lapkoku celmu snaudošiem, retāk papildu pumpuriem izaugušas, ātri augošas atvases, kas veido koku stumbrus.

Sakņu atvase— no augsnes virsējos horizontos augošu sakņu papildu pumpuriem augošās vasas, resp., pievasas, to ataugšanu veicina sakņu ievainošana.

Atvašu nazis— speciāls nazis atvašu izgriešanai.

// pārn. Pēcnācējs, bērns.

Avoti: LLVV

Atvases   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Tērvetes novada Bukaišu pagastā.

Atvašu senkapi— atrodas Tērvetes novada Bukaišu pagastā, Atvašu māju dārzā, aizņem 25 x 40 m lielu teritoriju, datēti ar vidējo un vēlo dzelzs laikmetu (5.-12. gs.).

Avoti: LE1

atvasēt   apv.

1. No jauna dzīt atvases.

Avoti: ME

atvasēties   apv.

1. Saplaukt.

Avoti: ME

atvasinājums   -a, v.

1. Rezultāts --> atvasināt.

2. Robeža funkcijas y=f(x) pieauguma dy attiecībai pret argumenta pieaugumu dx punkta x=x0 apkārtnē, kad dx tiecas uz 0; apzīmē y', f'(x0) vai dy/dx.

Parciāls atvasinājums— vairākargumentu funkcijas atvasinājums pēc viena no argumentiem, pārējos atstājot konstantus.

3. val. Vārds, kam ir atvasināts celms un kas ar vienu vai vairākiem afiksiem darināts no motivētājvārda, ar kuru tas saistīts nozīmes ziņā.

Avoti: LLVV

atvasinājumsaliktenis   val.

1. Saliktenis, kas darināts, vienlaikus izmantojot sintaktisko un morfoloģisko vārddarināšanas paņēmienu.

Avoti: VsV

atvasināšana

1. Darbība, process --> atvasināt (1).

2. val. Vārdu darināšana, vārda saknei vai celmam pievienojot afiksu - piedēkli, priedēkli vai derivatīvo galotni - atbilstoši valodas vārddarināšanas modeļiem.

Avoti: VsV

atvasināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Radīt, izveidot, izsecināt (ko jaunu), balstoties uz kādu pamatkategoriju, lielumu u. tml.

2. žarg. Piesavināties; atsavināt, atņemt.

Avoti: LLVV, SLG

atvasis   apv.

1. Atvase.

2. Bērns, mazbērns.

Avoti: ViV

atvasīte

1. Dem. --> atvase.

Avoti: LV93

atvaskot   apv.

1. Atvērt medus šūnas.

Avoti: EH

atvass   apv.

1. Atvase.

Avoti: EH

atvasts   apv.

1. Tāls, attāls.

Avoti: EH

atvastu   apv.

1. Atstatu.

Avoti: ME

atvastums   apv.

1. Attālums, atstatums.

Avoti: EH

atvasu   apv.

1. Atstatu.

Avoti: ME

atvaša   apv.

1. Atvase.

Avoti: EH

atvašains   apv.

1. Tāds, kam ir atvases.

Avoti: ViV

atvazāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Nevīžīgi atnest, atvilkt.

Avoti: LLVV

atvazāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; vienk.

1. Atklaiņot, atklīst.

Avoti: LLVV

atvāzt   -vāžu, -vāz, -vāž, pag. -vāzu; trans.

1. Atlocīt (saliekamu nazi).

2. Atvērt, attaisot vāku.

3. Atvērt (muti, acis, plaukstas u. tml.).

Avoti: LLVV

atvāzties   apv.

1. Atvērties.

Avoti: EH

atvāža   apv.

1. Atveramais jeb salokāmais (nazis).

Avoti: ME

atvažot   apv.

1. Atbraukt, ierasties.

2. Atvest.

Avoti: ME, EH

atvažoties   apv.

1. Atbrīvoties no važām, no uzliktā sloga.

Avoti: EH

atvāžu   apv.

1. Atveramais jeb salokāmais (nazis).

Avoti: ME

atvēcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; pareti.

1. trans. Vēcinot (ar ko), atvairīt (ko).

2. intrans. Vēcinot atbildēt (parasti uz vēcinājumu).

Avoti: LLVV

atvēcināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Vēcinoties aizdzīt, atgainīt.

Avoti: LLVV

atvedīgs   apv.

1. Veikls, izveicīgs, atjautīgs, manīgs.

Atvedīgas govis— govis, kas ātri notīrās pēc atnešanās.

Avoti: TlV, EH

atvēdināt   apv.

1. Atvēsināt.

Avoti: ME

atvedināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izveidot (ko), saistot ar ko citu kā pamatu.

2. apv. Attiecināt.

Avoti: LLVV, EH

atvēdināties   apv.

1. Atvēsināties.

Avoti: ME

atvēdīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; pareti.

1. trans. Ar vieglu pūsmu atvirzīt šurp; ar vieglu plūsmu atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Vēdīt šurp.

2. intrans. Atplūst (parasti par smaržām, gaisa strāvām).

Avoti: LLVV

atveice   apv.

1. Reakcija, pretspiediens.

Avoti: EH

atveide   -es, s.; parasti vsk.

1. Process, arī rezultāts --> atveidot; atveidošana; atveidojums; atveids.

Avoti: LLVV

atveidinājums   novec.

1. Atveidojums.

Avoti: Ztv1

atveidināt   novec.

1. Atveidot.

Avoti: Ztv1

atveidņošana   būvn.

1. Veidņu noņemšana no betona vai dzelzsbetona konstrukcijām tad, kad betons cietējot ir sasniedzis pietiekamu stiprību.

Avoti: ZTV

atveidojums   -a, v.

1. Rezultāts --> atveidot.

2. Process --> atveidot; atveidošana.

Avoti: LLVV

atveidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atklāt būtisko, panākt līdzību vai identitāti (parasti, iedzīvinot īstenības parādības mākslas darbā); attēlot.

// pareti. Pārtulkot (parasti dzeju).

Avoti: LLVV

atveidoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Parādīties, izpausties (kādā veidā); atainoties, attēloties.

Avoti: LLVV

atveids   -a, v.

1. Rezultāts, arī process --> atveidot; atveidojums; atveidošana; atveide.

// pareti. Tulkojums.

Avoti: LLVV

atvējot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Atplūst (parasti par gaisa strāvām, smaržu).

Avoti: LLVV

atvējoties   apv.

1. Atvēzēties.

Avoti: EH

atvēkšties   apv.

1. Pietiekoši, līdz apnikumam raudāt.

Avoti: EH

atveķēt   apv.

1. Atsist atpakaļ.

2. Daudzkārt sitot padarīt neasu.

Avoti: EH

atveķēties   apv.

1. No atkārtotiem sitieniem palikt neasam.

Avoti: EH

atveldināt   apv.

1. Atlaidināt (dzelzi).

Avoti: EH

atveldze   -es, s.; parasti vsk.

1. Process, arī rezultāts --> atveldzēt; tas, kas atveldzē, ar ko var atveldzēties; veldze.

Avoti: LLVV

atveldzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Likvidēt vai mazināt (parasti slāpes, arī sāpes).

2. Izraisīt, arī iegūt spirgtuma, svaiguma sajūtu, samitrinot vai atvēsinot (ķermeni, ķermeņa daļas); atspirdzināt.

// pārn. Sniegt mierinājumu, iepriecināt.

Atveldzēt skatienu— izraisīt labpatiku (parasti par krāšņām ainavām).

Avoti: LLVV

atveldzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> atveldzēt (1).

2. Refl. --> atveldzēt (2).

// pārn. Gūt mierinājumu.

Avoti: LLVV

atveldzinājums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> atveldzināt (1), atveldzināties (1).

2. Rezultāts --> atveldzināties (2).

Avoti: LLVV

atveldzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. pareti. Atveldzēt (1).

2. Atveldzēt (2).

Avoti: LLVV

atveldzināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> atveldzināt (1).

2. Refl. --> atveldzināties (2).

Avoti: LLVV

atvēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; novec.

1. Atļauja (ko darīt).

Avoti: LLVV

atvēlējums   novec.

1. Līgums, ar ko viena puse bez atlīdzības nodod lietu otras puses valdīšanā un neaprobežotā lietošanā ar nosacījumu, atdot to katrā laikā uz pieprasījumu.

Avoti: KV

atvelēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz velēt.

2. Velējot atdalīt (netīrumus).

Avoti: KiV

atvēlēt   -vēlu, -vēli, -vēl, pag. -vēlēju; trans.

1. Piešķirt; atļaut izmantot.

// novec. Novēlēt (parasti mantojumu).

2. novec. Atļaut (ko darīt).

Avoti: LLVV

atvēlēties   -vēlos, -vēlies, -vēlas, pag. -vēlējos; refl.; novec.

1. Atļauties.

Avoti: LLVV

atvelgt   apv.

1. Kļūt valgam, atspirgt.

Avoti: ME

atvelt   -veļu, -vel, -veļ, pag. -vēlu; trans.

1. Veļot atgādāt šurp; veļot atgādāt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Velt šurp.

2. Veļot atdabūt nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Velt nost (sānis, atpakaļ).

Avoti: LLVV

atveltes   novec.

1. Kāzinieku samestā nauda līgavai par viņas veltēm (dāvanām).

Avoti: KV

atvelties   -veļos, -velies, -veļas, pag. -vēlos; refl.

1. Refl. --> atvelt (1).

// pārn. Par dobjām skaņām.

2. Refl. --> atvelt (2).

3. reti. Atkrist atmuguriski atpakaļ (guļus vai sēdus stāvoklī).

Avoti: LLVV

atveļu   apv.

1. Noveļamais, aizveļamais.

Avoti: ME

atvemt   -vemju, -vem, -vemj, pag. -vēmu; trans.

1. Izvemt (parasti nedaudz nesagremotas barības).

Avoti: LLVV

atvennēties   apv.

1. Izgāzt krūtis ar atpogātu mēteli.

Avoti: EH

atvente   nevēl.

1. Advents.

Avoti: VpJ

atventēt   apv.

1. Vairkkārt sist pretim.

2. Atsist vaļā.

Avoti: EH

atventists   apv.

1. Septītās dienas adventistu sektas loceklis.

Avoti: KnV

atvēplāt   apv., niev.

1. Ilgāku laiku, daudz bļaustīties.

Avoti: KiV

atvērā   apv.

1. Atvērts, vaļējs.

Avoti: ME

atvere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Sprauga, atvērums (organismā vai atsevišķā orgānā).

// reti. Padziļinājums, iedobums (kādā virsmā).

Avoti: LLVV

atverka   apv., niev.

1. Skrūvgriezis.

Avoti: KiV

atverkšēt   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: ME

atverkšt   apv.

1. Atņirgt.

Virslūpu krietni atverkšdams— tālu aizbīdīdams augšlūpu.

Avoti: ME

atveroņi   apv.

1. Augļi, kas nogatavojoties atveras, augļa segai pārdaloties, pārplīstot, vai vāciņam nokrītot.

Avoti: KV

atvērpt   apv.

1. Atstrādāt (atlīdzināt) vērpjot.

Avoti: EH

atvērpties   apv.

1. Pietiekoši vērpt.

Avoti: EH

atvers   apv.

1. Atvērts, vaļējs.

Avoti: ME

atvērst   -vēršu, -vērs, -vērš, pag. -vērsu; trans.; reti.

1. Novērst (acis, skatienu).

2. Atgriezt iepriekšējā stāvoklī; atjaunot.

3. apv. Atcilāt.

Avoti: LLVV, EH

atvērsties   -vēršos, -vērsies, -vēršas, pag. -vērsos; refl.; reti.

1. Novērsties.

Avoti: LLVV

atvēršana   s.

1. Darbība --> atvērt.

Grāmatas atvēršanas svētki— svinīga sabiedrības iepazīstināšana ar jauniznākušu grāmatu.

Avoti: MLVV

atvērt   -veru, -ver, -ver, pag. -vēru; trans.

1. Verot, arī velkot atdarīt.

// imperf. Vērt vaļā.

Atvērto durvju diena— diena kādā (parasti mācību) iestādē, kad jebkuram interesentam ir iespēja tur ierasties, lai iepazītos ar šīs iestādes darbu, uzņemšanas noteikumiem u. tml.

2. Padarīt vaļēju, pieejamu (noņemot vāku, pārsegu, atverot durvis, vārtus, atraisot iesaiņojumu u. tml.); vērt vaļā; attaisīt.

Atvērt testamentu— darīt zināmu testamenta saturu.

3. Iekārtot, ierīkot (ko) un nodot (kā) rīcībā, lietošanā, izmantošanā.

// pārn. Padarīt uztveramu, zināmu.

4. Izplest (ko sakļautu, salocītu u. tml.).

Avoti: LLVV, KZ

atvērtene   apv.

1. Aizdurve.

Avoti: ME

atvērtēt   apv.

1. Nosvērt.

2. Atlīdzināt.

Avoti: EH

atvērties   parasti 3. pers., -veras, pag. -vērās; refl.

1. Refl. --> atvērt (1).

2. Refl. --> atvērt (2).

3. Kļūt redzamam (raugoties no kādas vietas); atklāties, pavērties (skatienam).

4. Refl. --> atvērt (4).

5. apv. Atskatīties.

Avoti: LLVV, ME

atvērtne

1. būvn. Atverama durvju vērtnes augšdaļa telpas vēdināšanai un izgaismošanai.

2. novec. Lindraku iegriezums.

3. novec. Tīne.

Avoti: ZTV

atvērts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pieejams, atsaucīgs, saprotošs, ieinteresēts notiekošajā.

2. Tāds, kas ir brīvs, pieejams, nenorobežots, saistīts ar apkārtējo.

Atvērts teksts— teksts, kuru var brīvi papildināt.

Atvērto durvju politika— tāda ekonomiskās politikas nostādne, kas prasa, lai visām valstīm būtu vienlīdz iespējams piekļūt kādas valsts tirgiem.

Avoti: MLVV, IdV

atveru   apv.

1. Atvērts, vaļējs.

Avoti: ME

atvērums   -a, v.

1. Sprauga, atvere (ierīcē, būvē u. tml.).

Avoti: LLVV

atvērzt   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: ME

atvērzties   apv.

1. Pagriezties prom, novērsties.

Avoti: EH

atveselāties   apv.

1. Atvadīties.

Avoti: EH

atveseļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Izdziedēt.

Avoti: LLVV

atveseļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Atgūt veselību (pēc slimības).

2. Kļūt veselākam; veseļoties.

Avoti: LLVV

atvēsēties   apv.

1. Atvēsināties.

Avoti: EH

atvēsināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt vēsāku vai vēsu (gaisu, šķidrumu u. tml.).

// pārn. Panākt, ka atjēdzas (no lielas sajūsmas, aizrautības, dedzības); būt par cēloni tam, ka mazinās, tiek apslāpēta (sajūsma, aizrautība, dedzība).

Avoti: LLVV

atvēsināt   apv.

1. Atvēzēt.

Avoti: ME

atvēsināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Panākt, ka rodas vēsuma sajūta (par sakarsušu cilvēku); kļūt vēsākam (par ķermeni, ķermeņa daļām).

Avoti: LLVV

atvēsināties   apv.

1. Atvēzēties.

Avoti: ME

atvēsmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja;

1. Vēsmojot atplūst.

Avoti: PP, T

atvest   -vedu, -ved, -ved, pag. -vedu; trans.

1. Vedot (ar transportlīdzekli), atgādāt šurp; vedot (ar transportlīdzekli), atgādāt (kur, pie kā, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Vest šurp.

// pārn. Atgādāt (ziņas, vēstis).

2. Vedot (liekot iet sev līdzi), atgādāt šurp; vedot (liekot iet sev līdzi), atgādāt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Vest šurp.

3. parasti 3. pers. Būt novietotam, stiepties virzienā uz šejieni.

4. apv. Dzemdēt (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV, EH

atvēst   -vēstu, -vēsti, -vēst, pag. -vēsu; intrans.

1. Kļūt vēsākam vai vēsam (par gaisu, šķidrumu u. tml.).

// pārn. Pazaudēt dedzīgumu, sajūsmu u. tml.

Avoti: LLVV

atvēst   apv.

1. Izplēst.

Avoti: EH

atvesties   apv.

1. Veikties, iet no rokas, padoties.

2. Nejauši atvest.

Avoti: ME

atvēstīt   apv.

1. Paziņot, darīt zināmu.

Avoti: ME

atvēta   -as, s., vsk.; apv.

1. Atvētas, atvētes.

Avoti: EH

atvētas   -u, s.; apv.

1. Sīki, mazvērtīgi labības graudi, ko nodala vētījot.

Avoti: KiV

atvētes   -šu, s.; apv.

1. Smalkumi, pabiras, ko atšķir, labību tīrījot; atvētas.

Avoti: TlV

atvētījums   apv.

1. Vētījot atdalītais; atbiras; poraņči.

Avoti: ViV

atvētīt   -vētīju, -vētī, -vētī, arī -vētu, -vēti, -vēta, pag. -vētīju; trans.

1. Vētījot atdalīt (ko no kā).

Avoti: LLVV

atvēza   apv.

1. Atvēziens.

2. Brīva telpa.

Avoti: ME, EH

atvēzāties   apv.

1. Atvēzēties.

Avoti: ME

atvēzenisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko izdara ar atvēzienu.

Avoti: LLVV

atvēzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar vēzienu atvirzīt atpakaļ (rīku, roku u. tml.).

Avoti: LLVV

atvēzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ar vēzienu atvirzīt atpakaļ roku, daļēji arī ķermeni (sagatavojoties sitienam, triecienam u. tml.).

Avoti: LLVV

atvēziens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> atvēzēt.

Avoti: LLVV

atvēzināt   apv.

1. Atvēzēt.

Avoti: ME

atvēzināties   apv.

1. Atvēzēties.

Avoti: ME

atvēzīties   apv.

1. Atvēzēties.

Avoti: ME

atvēzs   apv.

1. Atvēziens.

Avoti: EH

atvēzt   -vēžu, -vēz, -vēž, pag. -vēzu; trans.

1. Atvēzēt.

Avoti: LLVV

atvēzties   -vēžos, -vēzies, -vēžas, pag. -vēžos; refl.

1. Atvēzēties.

Avoti: LLVV

atvežģerēt   apv.

1. Atmudžināt.

Avoti: ViV

atvežģerēties   apv.

1. Atmudžināties.

Avoti: ViV

atvēžot   apv.

1. Vēžojot atnākt.

2. Atnākt lēnām kā vēzim, atblandīties.

Avoti: ME

atvice   apv.

1. Nemiers, kņada, steiga, daudz darba.

Avoti: ME

atvicēt   apv.

1. Nopērt ar vicu.

Avoti: KiV

atvicināt   apv.

1. Vicinot kādu priekšmetu aizdzenāt.

Avoti: EH

atvīcināt   apv.

1. Vīcinot atsaukties.

Avoti: EH

atvīdēt   parasti 3. pers., -vīd, pag. -vīdēja (retāk -vīda, 1. konj.); intrans.; pareti.

1. Kļūt redzamam, arī sākt blāvi spīdēt, tiekot apgaismotam.

2. Mest blāvu atspīdumu (kur).

Avoti: LLVV

atvidžināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Vidžinot atsaukties (par putniem).

2. trans. Atbildēt līdzīgi putnu vidžināšanai - ātri, smalkā balsī.

Avoti: LLVV

atviebt   apv.

1. Uzmest lūpu.

Avoti: KV

atviebties   apv.

1. Atliekties.

2. Saviebties.

Avoti: ME, EH

atviegle   novec.

1. Atvieglojums, priekšrocība.

Avoti: Lo

atvieglinājums   -a, v.

1. Atvieglojums (1).

2. Atvieglojums (2).

Avoti: LLVV

atvieglināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atvieglot (1).

2. Atvieglot (2).

Avoti: LLVV

atvieglināties   žarg.

1. Urinēt vai izkārnīties.

Avoti: SLG

atvieglojums   -a, v.

1. parasti vsk. Izjūta, kas rodas pēc atbrīvošanās no negatīva psihiska stāvokļa.

2. Daļējs atbrīvojums (no kādiem pienākumiem, nodevām, pienākumu vai prasību izpildes); arī priekšrocība.

Avoti: LLVV

atvieglot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt vieglāku vai vieglu (piemēram, darbu, kādu norisi).

2. Pavājināt, samazināt (negatīvu pārdzīvojumu, arī sāpes, ciešanas).

Avoti: LLVV

atvieglots   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> atvieglot.

2. Tāds, kas izjūt atvieglojumu (1).

3. Tāds, kas ir saistīts ar atvieglojumu (2).

4. Tāds, kas ir padarīts vienkāršāks, vieglāks (kam samazināts svars, detaļu daudzums u. tml.).

Avoti: LLVV

atvielēt   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: ME

atvienot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Likvidēt, pārtraukt (savienojumu).

Avoti: LLVV

atvienotājs

1. Automātisks aparāts augstsprieguma elektriskā tīkla bezslodzes daļu ātrai komutēšanai.

Avoti: LPE

atvienoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Refl. --> atvienot.

Avoti: LLVV

atviept   apv.

1. Uzmest lūpu.

Avoti: LE

atviepties   apv.

1. Atliekties.

2. Atviebties.

Avoti: ME, EH

atviesēt   apv.

1. Novadēties.

Avoti: EH

atviesēties   apv.

1. Atvadīties, pateikt ardievas.

2. Atviesoties.

Avoti: TlV

atviesoties   apv.

1. Iet pretvizītē.

2. Atvadīties.

Avoti: KV

atviesties   apv.

1. Atspīdēt, parādīties.

Avoti: ME

atvietnis   novec.

1. Aizstājējs.

Avoti: LME

atvietot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Aizstāt.

Avoti: LLVV

atvietotājkadri   fotogr., kino, telev.

1. Filmas posms bez attēla (parasti - balts), ko iemontē darba kopijā bojātu vai trūkstošu kadru vietā.

Avoti: ZTV

atvietotājs   -a, v.

1. Aizstājējs.

Avoti: LLVV

atviezt   novec.

1. Atņirgt, rādīt zobus.

2. Uzmest lūpu.

Avoti: KV

atviezties   apv.

1. Rādīties (par zobiem).

Avoti: ME

atvilbināt   apv.

1. Aizvilināt, atvilt.

Avoti: ME

atvilcen   apv.

1. Tā sasiet, lai viegli varētu atraisīt.

Avoti: MiV

atvilcenis   apv.

1. Tā sasiets mezgls, ka aiz viena gala pavilkts atraisās.

Avoti: KV

atvilceniski   apv.

1. Atvilceniski siet - siet cilpā tā, ka pavilkts atraisās.

Avoti: ME

atvilcens   apv.

1. Tāds, ko var viegli atraisīt.

Avoti: MiV

atvilceņ   apv.

1. Tā sasiet, lai viegli varētu atraisīt; atvilcen.

Avoti: MiV

atvilceņi   apv.

1. Tā sasiet, lai viegli varētu atraisīt; atvilcen.

Avoti: MiV

atvilciens   apv.

1. Elpas vilciens.

Avoti: ME

atvilcin   apv.

1. Atvilceniski.

Avoti: EH

atvilcināt   apv.

1. Atvest uz zariem.

Avoti: ME

atvīlēt   apv.

1. Novīlēt (zobus, piemēram, zāģim).

Avoti: ME

atvīlēt   apv.

1. Atšūt (drēbes malu).

Avoti: EH

atvilgt   -vilgstu, -vilgsti, -vilgst, pag. -vilgu; intrans.

1. parasti 3. pers. Kļūt mitram, valgam (parasti par ko sausu, izžuvušu).

2. parasti 3. pers.; pareti. Samazināties (par salu), atlaisties (par ko sasalušu).

3. pareti. Atbrīvoties no negatīva psihiska stāvokļa; atmaigt.

Avoti: LLVV

atvilināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vilinot atdabūt šurp; vilinot atdabūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Vilināt šurp.

2. Vilinot atdabūt nost; vilinot dabūt prom.

// imperf. Vilināt prom.

Avoti: LLVV

atvilkne   apv.

1. Atvilktne.

Avoti: KnG

atvilkšana

1. Darbība, process --> atvilkt.

2. mil. Operācija, kuras laikā spēki, kas nav tiešā saskarē ar pretinieku, atkāpjas.

Avoti: MIL

atvilkt   -velku, -velc, -velk, pag. -vilku; trans.

1. Velkot atdabūt, atgādāt šurp; velkot atdabūt, atgādāt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Vilkt šurp.

2. Velkot atvirzīt nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Vilkt nost (sānis, atpakaļ).

3. Velkot atvērt, attaisīt.

// imperf. Vilkt vaļā.

4. Noģērbt (parasti virsdrēbes); novilkt.

5. Likt (savam karaspēkam, tā vienībām) atiet (uz aizmuguri).

6. Ieturēt, neizmaksāt (kādu daļu no pienākošās summas, algas u. tml.); atskaitīt, atrēķināt.

7. Savienojumā ar "elpu": elpot; ieelpot (bieži pēc kādu šķēršļu pārvarēšanas).

Avoti: LLVV

atvilkties   -velkos, -velcies, -velkas, pag. -vilkos; refl.

1. Lēnām atvirzīties nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Vilkties nost (sānis, atpakaļ).

2. Atkāpties, atiet (par karaspēku).

3. sar. Lēnā gaitā atnākt šurp; lēnā gaitā atnākt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Vilkties šurp.

4. Lēnā gaita atiet nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Vilkties nost (sānis, atpakaļ).

5. sar. Noģērbt virsdrēbes.

6. reti. Atpūsties; atvilkt elpu.

7. apv. Atvēzties.

Avoti: LLVV, EH

atvilktne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Izvelkama, parasti ne visai dziļa kaste mēbelēs.

Avoti: LLVV

atvilktnīte   novec.

1. Dem. --> atvilktne.

Avoti: LV93

atvilkums   -a, v.

1. Rezultāts --> atvilkt (6); atvilktā naudas summa; atskaitījums.

Avoti: LLVV

atvilnis   med.

1. Orgāna satura atpakaļplūsma no zemāk esoša orgāna uz augstāk esošu.

Gastroezofageālais atvilnis— kuņģa satura atvilnis barības vadā.

Vezikoureterālais atvilnis— urīnpūšļa satura atvilnis uz urīnvadiem.

Avoti: VE

atvilnīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; pareti.

1. intrans. Vilnījot atplūst šurp; vilnījot atplūst (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. trans. Ar vieglu plūsmu atvirzīt šurp; ar vieglu plūsmu atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

3. apv. Lepni atnākt.

Avoti: LLVV, EH

atvilstināt   apv.

1. Ar viltu atvilināt.

Avoti: EH

atvilt   -viļu, -vil, -viļ, pag. -vīlu; trans.

1. Atmānīt, atvilināt šurp; atmānīt, atvilināt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. Ar viltu atņemt.

3. apv. Ar viltu aizvilināt.

Avoti: LLVV, ME

atviļāt   apv.

1. Atvilināt, aizvilināt.

Avoti: EH

atviļāt   apv.

1. Atvalstīt, aizvalstīt.

Avoti: EH

atviļināt   apv.

1. Atvilināt, aizvilināt, atsvešināt.

Avoti: ME

atviļņot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja;

1. intrans. Viļņojot atplūst šurp; viļņojot atplūst (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. trans.; pareti. Viļņojot atvirzīt šurp; viļņojot atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

atviļņoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Atviļņot (1).

Avoti: LLVV

atvingurot   apv.

1. Atlocīties.

Avoti: EH

atvinnēt   apv.

1. Laimējot atgūt.

Avoti: ViV

atviņģot   apv.

1. Lokoties un līkumojot ierasties.

Avoti: EH

atvirā   novec.

1. Atviru, atvērtā, vaļējā stāvoklī.

Avoti: LV93

atvirmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; pareti.

1. intrans. Virmojot atvirzīties šurp; virmojot atvirzīties (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

2. trans. Virmojot atvirzīt.

Avoti: LLVV

atvirpuļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja;

1. intrans. Virpuļojot atvirzīties šurp; virpuļojot atvirzīties (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

// imperf. Virpuļot šurp.

// pārn. Straujām kustībām (griežoties, dejojot) atvirzīties šurp.

2. trans. Virpuļojot atvirzīt šurp; virpuļojot atvirzīt (kur, līdz kādai vietai u. tml.).

Avoti: LLVV

atvirst   apv.

1. Atkal atmirdzēt, atgriezties.

2. Krist atpakaļ.

Avoti: ME, EH

atvīršas   apv.

1. Atvāršas.

Avoti: TlV

atvirt   apv.

1. Izdalīt sūkalas pievienotā biezpiena, rūgušpiena un karstuma iedarbībā (par pienu).

2. Pārvārīties.

Avoti: KiV

atvirtināt   apv.

1. Attīt.

Avoti: ME

atviru   apst.; reti.

1. Atvērtā, vaļējā stāvoklī; vaļā.

Avoti: LLVV

atvirze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Atkāpe (3).

Avoti: LLVV

atvirzījums   -a, v.

1. Atvirze, atkāpe.

Avoti: LLVV

stvirzināt   apv.

1. Virzīt šurp.

Avoti: EH

atvirzīšanās   mil.

1. Jēdziens, ko klasificē kā atvilkšanu, atkāpšanos vai pretinieka aizturēšanu.

Avoti: MIL

atvirzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Virzot (bīdot, velkot u. tml.) atdabūt šurp; virzot (bīdot, velkot u. tml.) atdabūt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Virzīt šurp.

2. Virzot (bīdot, velkot u. tml.) attālināt, atdabūt nost (sānis, atpakaļ).

// imperf. Virzīt nost (sānis, atpakaļ).

// parasti divd. formā: atvirzīts. Būt novietotam, atrasties nost (no kā).

3. Panākt, ka kas notiek vēlāk, tālākā nākotnē.

Avoti: LLVV

atvirzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Refl. --> atvirzīt (1).

2. Refl. --> atvirzīt (2).

3. parasti 3. pers. Būt novietotam, atrasties virzienā nost (no kā).

Avoti: LLVV

atvīst   apv.

1. Vīstot atdalīties.

Avoti: EH

atvistīns   apv.

1. Tāls.

Avoti: EH

atvīstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Vīstot (ko) vaļā, atklāt, atsegt (ko).

// imperf. Vīstīt vaļā.

Avoti: LLVV

atvīt   -viju, -vij, -vij, pag. -viju; trans.

1. Vijot atraisīt, atrisināt (ko savītu).

// imperf. Vīt vaļā.

Avoti: LLVV

atvītene   apv.

1. Savīta pātagas aukla; kazaku pātaga.

Avoti: EH

atvīties   parasti 3. pers., -vijas, pag. -vijās; refl.

1. Refl. --> atvīt.

2. Būt novietotam līkloču virzienā uz šejieni (par līkumainiem ceļiem, upēm u. tml.).

Avoti: LLVV

atvizēt   parasti 3. pers., -viz, pag. -vizēja (retāk -viza, 1. konj.); intrans.

1. Sākt vizēt (par gaismu, gaismas avotu).

2. Vizoši atspoguļoties (kur).

// pārn. Izpausties (parasti sejā) - piemēram, par jūtām.

Avoti: LLVV

atvizināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vedot (ar transportlīdzekli), atgādāt šurp; vedot (ar transportlīdzekli), atgādāt (kur, līdz kādai vietai, pie kā u. tml.).

// imperf. Vizināt šurp.

Avoti: LLVV

atvizma   novec.

1. Atspīdums.

Avoti: LV93

atvizmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja;

1. intrans. Sākt vizmot (par gaismu, gaismas avotu).

2. intrans. Vizmojoši atspoguļoties (kur).

// pārn. Izpausties (parasti sejā) - par jūtām.

3. trans. Vizmojoši atspoguļot (ko).

Avoti: LLVV

atvizuļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja;

1. intrans. Sākt vizuļot (par gaismu, gaismas avotu).

2. intrans. Vizuļojoši atspoguļoties (kur).

3. trans. Vizuļojoši atspoguļot (ko).

Avoti: LLVV

atvors   apv.

1. Atvars 1.

Avoti: BsV

atvuršķēt   apv.

1. Pie sevis (nesaprotami) atbildēt.

Avoti: ME, EH

ATYPI   saīs.

1. Starptautiskā tipogrāfistu asociācija (franču "Association typographique internationale").

Avoti: i1

atzadēties   apv.

1. Atbildēt.

Avoti: EH

atzāgāt   apv.

1. Atzāģēt.

Avoti: EH

atzagt   apv.

1. Nozagt (daļu).

Avoti: KiV

atzagties   -zogos, -zodzies, -zogas, pag. -zagos; refl.

1. Zagšus ierasties.

// imperf. Zagties šurp.

Avoti: LLVV

atzāģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Zāģējot atdalīt; nozāģēt.

// imperf. Zāģēt nost.

Avoti: LLVV

atzaigot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja;

1. intrans. Sākt zaigot (par gaismu, gaismas avotu).

2. intrans. Zaigojoši atspoguļoties (kur).

// pārn. Izpausties (parasti sejā) - piemēram, par jūtām.

3. trans. Zaigojoši atspoguļot (ko).

Avoti: LLVV

atzaigoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Atzaigot (2).

Avoti: LLVV

atzailis   apv.

1. Stiprāk sazēlusi vieta rudens sējā vai pavasara kūlā.

Avoti: KV

atzala   -as, s.

1. Dzinums (parasti labībai), kam attīstās ziedkopas, bet graudi nepaspēj izveidoties.

2. Atāls - pēc nopļaušanas ataugusi zāle.

3. apv. Sīka, nenogatavojusies oga.

Avoti: LLVV, Sen, ĒiV

atzalains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam daudz atzalu.

Avoti: LLVV

atzale   apv.

1. Atvase, jauns (koku, krūmu) dzinums.

2. Vēlāk par citiem izaudzis zāles vai labības stiebrs; atāls.

3. Pēcnācējs, jaunās paaudzes pārstāvis.

Avoti: NeV

atzalgot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Sākt zalgot (par gaismu, gaismas avotu).

2. Zalgojoši atspoguļoties (kur).

Avoti: LLVV

atzalgoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Atzalgot (2).

Avoti: LLVV

atzaliņa   apv.

1. Dem. --> atzala.

Avoti: LV93

atzaliņš   apv.

1. Dem. --> atzals.

Avoti: EH

atzalis   apv.

1. Nenogatavojusis oga.

2. dsk. Vieglākie graudi, kas vētījot tiek atšķirti no kvalitatīvajiem graudiem.

3. dsk. Nenogatavojušies augļi pākstīs blakus gatavajiem.

Avoti: EH

atzalīši   apv.

1. Sīkie labības graudiņi.

Avoti: ViV

atzals   apv.

1. Atvase, jauns (koku, krūmu) dzinums.

2. Vēlāk par citiem izaudzis zāles vai labības stiebrs; atāls.

3. Pēcnācējs, jaunās paaudzes pārstāvis.

4. Maza, nenogatavojusies oga.

Avoti: NeV, EH

atzaļas   apv.

1. Atvases.

Avoti: EH

atzaļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. No jauna sazaļot; atzelt.

// pārn. Atjaunoties, tikt atjaunotam.

Avoti: LLVV

atzarāt   apv.

1. Atzarot.

Avoti: KnV

atzare   -es, dsk. ģen. -ru, s.; reti.

1. Atzarojums (1).

Avoti: LLVV

atzaris   apv.

1. Atzars.

Avoti: LV93

atzarkabelis   inf.

1. Kabelis, kas savieno lokālā tīkla staciju ar maģistrāles pievienotājbloku.

Avoti: D3

atzarojums   -a, v.

1. Tas, kas izvirzās, izveidojas, aizstiepjas uz sāniem, malām (no kā galvenā).

2. Nozarojums, nozare.

Avoti: LLVV

atzarošana

1. Darbība, process --> atzarot.

2. mežs. Zaru nociršana, nozāģēšana vai neļaušana no koku stumbriem.

Augošu koku atzarošana— metode bezzarainas koksnes izaudzēšanai - augošam kokam līdz noteiktam augstumam (kad stumbra caurmērs krūšaugstumā sasniedz 14 cm) nozāģē vai nogriež apakšējos zarus, netraucējot koka augšanu.

Avoti: ZTV

atzarot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Izvirzīt, izstiept zarus (līdz kādai vietai, kur u. tml.).

2. trans. Atbrīvot (koku) no zariem.

Avoti: LLVV

atzaroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Izvirzīties, izaugt no zara (par sānu zariem).

2. Izvirzīties, izveidoties, aizstiepties uz sāniem, malām (no galvenā).

Avoti: LLVV

atzarotnis   novec.

1. Lapu koks, kam nozāģēti visi galotnes sānzari un nereti arī pati galotne, lai audzētu uz tā vairāk zaru periodiskai izmantošanai; parasti pēc 3-10 gadiem zarus nocērt žagaru, mietu un maikstu ieguvei.

Avoti: LxE

atzars   -a, v.

1. Sānu zars; zars, kas atzarojas no kāda cita zara.

2. Atzarojums (1).

3. reti. Atzarojums (2).

Avoti: LLVV

atzavēt   apv.

1. Atburt.

Avoti: EH

atzelains   apv.

1. Atzalains.

Avoti: ME

atzeldināt   apv.

1. No jauna sazaļot, atkal dot augļus.

Avoti: ME

Atzele   vietv., vēst.

1. Gaujienas sens nosaukums, kas minēts 1111. g. Novgorodas Laika grāmatā.

2. Latgaļu apdzīvota zeme 12.-13. gs. tagadējā Alūksnes, Apes, Balvu, Rugāju un Viļakas novada teritorijā, ietilpa arī bijušā Abrenes apriņķa tagad Krievijai pievienotā teritorija.

Avoti: LPag

atzeles   novec.

1. Tā dažos apvidos sauca atvases, kas aug no auga augšējām daļām, ne no celma vai saknēm.

Avoti: KV

atzeles   apv.

1. Kaut kas apsiekalots un izspļauts.

Avoti: ME

atzelēt   apv.

1. Atgremot.

Avoti: EH

atzelšana

1. Darbība, process --> atzelt.

2. apv. Atdzimšana; spēku atgūšana, atjaunošana.

Avoti: NeV

atzelt   parasti 3. pers., -zeļ, pag. -zēla; intrans.

1. No jauna sazelt.

// pārn. Atjaunoties, arī tikt atjaunotam.

2. apv. Kļūt tādam, kam ir labāk, vieglāk dzīvot.

Avoti: LLVV, KiV

atzeļa   apv.

1. No jauna sazālusi (ataugusi) zāle.

Avoti: EH

atzerbiņi   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: ME

atzibēt   parasti 3. pers., -zib, pag. -zibēja; intrans.

1. Zibot atspīdēt; pazibēt.

Avoti: LLVV

atzibsnīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz zibsnīt.

2. Ļoti ātrā gaitā atnākt.

Avoti: KiV

atzīdelis   apv.

1. Bērns, ko māte nezīda kārtīgi, bet pēc ilgāka pārtraukuma.

2. Jau atšķirts bērns, ko pēc kāda laika atkal sāk zīdīt.

Avoti: KV

atzīdenis   apv.

1. Bērns, ko māte nezīda kārtīgi, bet pēc ilgāka pārtraukuma.

2. Jau atšķirts bērns, ko pēc kāda laika atkal sāk zīdīt.

Avoti: KV

atzīdīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz zīdīt.

Avoti: KiV

atzīdīte   apv.

1. No aitas nošķirts jērs.

Avoti: ME

atzīdītis   apv.

1. Atzīdīte.

Avoti: EH

atziede   apv.

1. Otrie (atkārtoti, vēlīnie) ziedi.

Avoti: EH

atziedēt   parasti 3. pers., -zied, pag. -ziedēja; intrans.; pareti.

1. No jauna uzziedēt.

2. apv. Ilgāku laiku, daudz ziedēt.

Avoti: LLVV, KiV

atziema   apv.

1. Auksta laika atgriešanās ziemas beigās vai pavasarī.

Avoti: KV, ViV

atziest   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz traipīt (drēbes).

Avoti: KiV

atzilgt   apv.

1. Atkal iesākt zaļot, atgūties.

Avoti: ME

atzīlis   apv.; hip.

1. No jauna sazaļojis.

Avoti: ME

atzilt   apv.; hip.

1. Noliekties, nosvērties uz leju (par augiem).

Avoti: ME

atzīme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. parasti dsk. Ieraksts (par ko novērotu, konstatētu u. tml.); piezīme.

2. Sekmju novērtējums (mācību iestādēs), kas izteikts cipara vai vārdiska formulējuma veidā.

3. inf. Simbols vai simbolu secība, kas nosaka datnes, datu bloka, ieraksta vai vārda sākumu vai beigas.

4. inf. Speciāla rakstzīme, ko izmanto teksta procesors, lai atšķirtu rediģēto tekstu no sākotnējā.

5. inf. Vizuāls palīglīdzeklis, kas uz izvēlnēm balstītās programmās norāda konkrēto izvēlni.

Avoti: LLVV

atzīmene   apv.

1. Klade, piezīmju burtnīca.

Avoti: NeV

atzīmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pierakstīt, piezīmēt (ko piedzīvotu, konstatētu, novērotu u. tml., lai saglabātu, neaizmirstu).

2. Konstatējot (ko), norādīt, vērst uzmanību (uz to); arī minēt.

3. Minēt, izcelt (piemēram, kāda nopelnus).

4. Svinēt (jubilejas, svētkus u. tml.); pieminēt, atcerēties (kādu svarīgu notikumu, datumu).

Avoti: LLVV

atzīmēties

1. Reģistrēt savu klātbūtni, ierašanos.

2. Izcelties, gūt ievērību.

3. žarg. Iet uz tualeti.

Avoti: SLG

atzinība   -as, s.; parasti vsk.

1. Pozitīvs novērtējums (kas parasti ir izteikts vārdos vai apbalvojuma veidā).

Avoti: LLVV

atzinīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā pausta atzinība.

Avoti: LLVV

atzinums   -a, v.

1. Spriedums, vērtējums (kas radies novērojumu, pētījumu rezultātā).

// jur. Uz speciālām zināšanām un veiktajiem pētījumiem pamatotas eksperta atbildes un secinājumi par ekspertīzei uzdotajiem jautājumiem kriminālā vai civilprocesā.

// jur. Prokurora viedoklis civillietā par atsevišķu jautājumu, kas radies lietas izspriešanas laikā tiesā, kā arī par lietu kopumā.

// jur. Zvērināta revidenta ziņojuma neatņemama daļa, kurā skaidri izteikts viedoklis par to, vai gada pārskatā, arī konsolidētajā gada pārskatā, ietvertie finanšu pārskati sniedz patiesu un skaidru priekšstatu par attiecīgā klienta finansiālo stāvokli, peļņu vai zaudējumiem un naudas plūsmu saskaņā ar attiecīgajiem finanšu pārskatu sagatavošanas principiem (standartiem) un atbilst normatīvajiem aktiem.

Avoti: LLVV, JtV

atziņa   -as, s.

1. Secinājums, uzskats (kas radies pētījumu, novērojumu vai pieredzes rezultātā); atzinums.

Avoti: LLVV

atziņot   apv.

1. Paziņot, lai atnāk, ierodas.

Avoti: ViV

atzipot   žarg.

1. Pārveidot par normāli lietojamu (datora dokumentu pēc tilpsaspiedes).

atzīst   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz zīst.

2. Zīžot kaut ko nepiemērotu, izmainīt to.

Avoti: KiV, EH

atzīstams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> atzīt.

2. Tāds, ko var uzskatīt par labu, ko var atzīt (3).

Avoti: LLVV

atzīstināt

1. Pakāpeniski atzīt, darīt atpazīstamu.

Avoti: TĢ

atzīšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, arī rezultāts --> atzīt.

2. novec. Atziņa.

Avoti: LLVV

atzīšanās   apv.

1. Kļūdas atzīšana.

2. Atziņa.

Avoti: ĒiV

atzīška   apv.

1. Atzīdelis.

2. Tas, kas dauzoties atkārto cita vārdus.

Avoti: ME

atzīt   -zīstu, -zīsti, -zīst, pag. -zinu; trans.

1. Izteikt kādu atzinumu; nonākt līdz kādai atziņai.

2. Pieņemt par esošu, pareizu u. tml.

3. Uzskatīt par pozitīvu, atzinības cienīgu, arī ievērojamu.

Avoti: LLVV

atzīties   -zīstos, -zīsties, -zīstas, pag. -zinos; refl.

1. Atklāti izpaust (ko par sevi, ar savu personu vai darbību saistītu).

// pareti. Atzīt (1).

Avoti: LLVV

atzoboties   apv.

1. Izsmejoši atbildēt.

Avoti: EH

atzorināt   apv.

1. Atvilkt pa zemi.

Avoti: EH

atzubiņ   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: ME

atzvala   apv.

1. Atzveltne.

Avoti: EH

atzvalas   apv.

1. Atzveltne uz ragaviņām.

Avoti: EH

atzvales   apv.

1. Atzveltne uz ragaviņām.

Avoti: EH

atzvalinis   apv.

1. Atzveltne.

Avoti: KiV

atzvanīt   -u, -i, -a, pag. -īju; intrans., vēst.

1. Signalizēt (parasti ar telefona zvanu telefona centrālei), ka saruna beigusies.

2. apv. Piezvanīt (šurp, uz mājām u. tml.).

Avoti: LLVV, ĒiV

atzvans   -a, v., vēst.

1. Signāls telefona centrālei par sarunas beigšanu.

Avoti: LLVV

atzvārdzināt   apv.

1. Atbraukt ar zvārguļu skaņām.

Avoti: ME

atzvejot   apv.

1. Zvejojot atnākt.

Avoti: EH

atzvēles   apv.

1. Atzveltne.

Avoti: EH

atzvelt   -zveļu, -zvel, -zveļ, pag. -zvēlu; trans.

1. Atvirzīt, atgāzt atpakaļ (parasti galvu).

2. Atbalstīt, atsliet (pret ko, kur).

Avoti: LLVV

atzveltene   apv.

1. Atzveltnis.

Avoti: ĒiV

atzveltenis   apv.

1. Atzveltnis.

Avoti: ĒiV

atzvelties   -zveļos, -zvelies, -zveļas, pag. -zvēlos;

1. Refl. --> atzvelt (1).

2. Refl. --> atzvelt (2).

Avoti: LLVV

atzveltine   apv.

1. Atzveltnis.

Avoti: EH

atzveltiniski   apv.

1. Tā, lai kam būtu atzveltnes veids.

Avoti: KiV

atzveltne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Aizmugures daļa (krēslam, dīvānam u. tml.), kas domāta muguras atbalstīšanai.

Atzveltnes krēsls— krēsls ar platu, ērtu aizmugures daļu.

Avoti: LLVV

atzveltnis   -ņa, v.

1. Atzveltnes krēsls; neliels dīvāns ar atzveltni.

Avoti: LLVV

atzveltnīte   novec.

1. Dem. --> atzveltne.

Avoti: LV93

atzveltnītis   novec.

1. Dem. --> atzveltnis.

Avoti: LV93

atzvērēt   apv.

1. Noliegt ar zvērestu, zvērot noliegt.

Avoti: EH

atzviegt   parasti 3. pers., -zviedz, pag. -zviedza; intrans.

1. Atzviegties.

Avoti: LLVV

atzviegties   parasti 3. pers., -zviedzas, pag. -zviedzās; refl.

1. Zviedzot atsaukties (par zirgu).

Avoti: LLVV

atzvilt   -zvilstu, -zvilsti, -zvilst, pag. -zvilu; intrans.; pareti.

1. Atzvelties.

Avoti: LLVV

atzvilu   apst.

1. Atbalstoties, atslienoties (pret ko).

Avoti: LLVV

atzvilus   apst.

1. Atbalstoties, atslienoties (pret ko).

Avoti: LLVV

atzvīņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apstrādāt (zivi), notīrot zvīņas.

Avoti: LLVV

atzvīņotājs   -a, v.

1. Rīks zivju atzvīņošanai.

Avoti: LLVV

atžadzināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.

1. Žadzinot atsaukties (par žagatu).

Avoti: LLVV

atžagarni   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: ME

atžagarnis   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: ME

atžagars   apv.

1. Dzelksnis, skuja, asums.

Avoti: TlV

atžagniski   apv.

1. Ačgārni.

Avoti: ME

atžarīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kurināt.

2. reti Ļoti ātri atskriet.

3. Stipri nopērt.

Avoti: KiV

atžaubiski   apv.

1. Atmuguriski, atpakaļ.

Avoti: ME

atžaustīties   apv.

1. Klaiņojot apkārt atklīst.

Avoti: EH

atžaut   apv.

1. Nolīt.

Avoti: EH

atžaut   apv.

1. Izžaut, lai žāvētu.

2. Pakārt atpakaļ. lai izžūtu.

Avoti: EH

atžauties   apv.

1. Pietiekami žāvāties.

Avoti: EH

atžāvāties   apv.

1. Žāvājoties atbildēt.

Avoti: ME

atžebus   apv.

1. Atmuguriski, ačgārni.

Avoti: ME

atžeibināt   apv.

1. Atspirdzināt, atveldzēt.

2. Vest pie samaņas.

Avoti: ME

atžeibināties   apv.

1. Atgūties, atpūsties.

Avoti: ME

atžeibt   apv.

1. Atkal nākt pie samaņas.

2. Kļūt mundram, atpūsties.

Avoti: ME

atžerbi   apv.

1. Šķērsām, šķērseniski.

Avoti: ME

atžerbi   apv.

1. Atkarpes uz duramās dzelzs, uz makšķeres.

Avoti: ME

atžerbiņi   apv.

1. Atkarpes uz duramās dzelzs, uz makšķeres.

Avoti: ME

atžerbiski   apv.

1. Šķērsām, atmuguriski.

Avoti: ME

atžerbu   apv.

1. Šķērsām, šķērseniski.

Avoti: ME

atžibēt   apv.

1. Atzibēt.

Avoti: ME

atžiebeļoties   apv.

1. Atkal atgūties.

Avoti: ME

atžiebt   apv.

1. Atgūties p;ec smagas slimības.

Avoti: ME

atžiebt   apv.

1. Atkārt, atkarināt.

Avoti: ME

atžilbināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka atžilbst; būt par cēloni tam, ka atžilbst.

Avoti: LLVV

atžilbt   -žilbstu, -žilbsti, -žilbst, pag. -žilbu; intrans.

1. Atgūt normālu psihisku vai fizisku stāvokli; atjēgties, atgūties.

Avoti: LLVV

atžilbties   apv.

1. Atžilbt.

Avoti: EH

atžirbināt   apv.

1. Atspirdzināt, atdzīvināt, dabūt pie samaņas.

Avoti: ME

atžirbt   -žirbstu, -žirbsti, -žirbst, pag. -žirbu; intrans.; reti.

1. Atžilbt; nākt pie samaņas.

2. Atgūt spēkus, možumu, kļūt atkal žirgtam.

3. Atgūties (pēc pārdzīvojuma).

Avoti: LLVV, TlV

atžirbties   apv.

1. Nākt pie samaņas, atgūties.

Avoti: ME

atžirdzēties   apv.

1. Atžirgt.

Avoti: EH

atžirdzināt   apv.

1. Atkal dabūt pie samaņas, atdzīvināt.

Avoti: ME

atžirgt   -žirgstu, -žirgsti, -žirgst, pag. -žirgu, intrans.

1. Atgūt spēkus, kļūt atkal žirgtam.

Avoti: MLVV

atžirgties   apv.

1. Atkal atgūties.

Avoti: ME

atžļeibt   apv.

1. Atsaukt atmiņā; mācēt.

Avoti: EH

atžļūgt   apv.

1. Atkust.

Avoti: EH

atžmaugt   apv.

1. Nospiest, nomākt.

Avoti: EH

atžmiegt   apv.

1. Atsteigties.

Avoti: EH

atžņiebt   apv.

1. Spiežot nolauzt, atkniebt.

Avoti: EH

atžogot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Nožogot.

Avoti: LLVV

atžūbin   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: ME

atžubriski   apv.

1. Noliecot uz leju.

Atžubriski žagarus raut— vilkt, raut krūmus vai žagarus noliecot galotni uz leju.

Avoti: ME

atžūbt   apv.

1. Atpūsties.

Avoti: EH

atžubties   apv.

1. Atpūsties, atgūt samaņu.

Avoti: ME

atžubu   apv.

1. Ačgārni, otrādi, atmuguriski.

Avoti: ME

atžuburains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kam ir sānu žuburi; žuburains.

Avoti: LLVV

atžuburis   apv.

1. Atkarpe.

Avoti: ME

atžubus   apv.

1. Atmuguriski.

Avoti: ME

atžuknīt   apv.

1. Nogriezt ar neasu nazi.

Avoti: EH

atžulnīties   apv.

1. Pietiekoši, līdz apnikumam griezt ar neasu nazi.

Avoti: EH

atžurbties   apv.

1. Nākt pie samaņas, atgūties.

Avoti: ME

atžurknīt   apv.

1. Nogriezt ar neasu nazi.

2. Atgriezt 2(5) nazi.

Avoti: EH

atžurnīt   apv.

1. Nogriezt ar neasu nazi.

Avoti: EH

atžūt   apv.

1. Mazliet apžūt.

2. Atkal kļūt sausam.

3. Nokalst.

Avoti: ME, EH

atžvairāt   apv., niev.

1. Ilgāku laiku, daudz žūpot.

Avoti: KiV

atžvārdzēt   apv.

1. Ar troksni (zvaniem skanot) atbraukt.

Avoti: EH

atžvīkstēt   apv.

1. Šalcot, džinkstot atlidot.

Avoti: ME

au

1. izsauk. Lieto, lai paustu dažādas jūtas (piem., prieku, sajūsmu, bailes, ciešanas).

2. apv. Lieto (bērnu valodā), lai atdarinātu suņa riešanu.

Avoti: MLVV, KiV, LEV

Au   saīs.

1. Zelts (ķīm. elements).

Avoti: LEV

AU   saīs., vietv.

1. Austrālija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

Auba   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Aub"), Bavārijas federālajā zemē, 1500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

aubāde

1. Alba - rīta dziesma, liriskās dzejas žanrs, ko kultivēja franču trubadūri.

Avoti: DzV

aube   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. Sievietes galvassega; precētu sieviešu cepure (mice).

Ķert aubē— censties piemānīt.

Neņemt aubē— neuztraukties (par ko); neņemt vērā.

2. apv. Govs ar gaišas krāsas galvu.

Avoti: LLVV, SLG, EH

aubise   apv.

1. Slikta bise.

2. Kāds, kas dara visu ātri un slikti.

Avoti: ME

aubiza   apv.

1. Kāds, kas visu dara ātri un slikti.

Avoti: ME

aubize   apv.

1. Kāds, kas visu dara ātri un slikti.

Avoti: ME

aubriecija   novec.

1. Orbēta - krustziežu dzimtas dekoratīvs, daudzziedīgs, mūžzaļs augs no Vidusjūras apgabala, izplatījies kā krāšņumaugs.

Avoti: LxE

aubrieta   lat.

1. Obrētas.

Avoti: DaE

Auce   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Zemgales dienvidrietumos 109 km no Rīgas, kopš 2009. g. novada centrs (1950.-2009. g. Dobeles rajonā, 1819.-1949. g. Dobeles un Jelgavas apriņķos), pilsētas tiesības (un nosaukums Auce) kopš 1924. gada, miesta tiesības (kā Vecaucei) kopš 1921. gada, sāka veidoties no 1889. g. kā apdzīvota vieta pie Vecauces muižas, par Vecauces muižu ziņas kopš 1616. gada.

2. Auces novads - novads Zemgales dienvidrietumos, ietver Auces pilsētu un Bēnes, Īles, Lielauces, Ukru, Vecauces un Vītiņu pagastu, robežojas ar Saldus, Brocēnu, Dobeles un Tērvetes novadu, kā arī ar Lietuvu.

3. Svētes kreisā krasta pieteka Auces, Dobeles, Tērvetes un Jelgavas novadā, garums - 86 km, kritums - 94 m, iztek no Lielauces ezera, pie ietekas Svētē izbūvēts polderis (1971. g.) un upes tece novadīta pa jaunizveidotu gultni; Īle.

Avoti: LPil, AtvL, LE1, LD

aucenieki

1. Auces pilsētas iedzīvotāji.

2. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Auce" (senāk - "Aucumuiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

aucērumnieks   apv.

1. Cilvēks, kas slimo ar tuberkulozi.

Avoti: ViV

aucērums   apv.

1. Tuberkuloze.

Avoti: ĒiV, ViV

aucgalnieki

1. Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Aucugals" iedzīvotāji.

Avoti: V1

auchenorrhyncha   lat.

1. Cikāžu kārtas "Cicadinea" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

auciemieši

1. Pārgaujas novada Raiskuma pagasta apdzīvotās vietas "Auciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

auciems   apv.

1. Lejasciems pretstatā ciemam kalnā.

Avoti: NeV

Auciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Pārgaujas novada Raiskuma pagastā 12 km no Cēsīm, tāda paša nosaukuma ezera ziemeļu krastā, izveidojusies bijušās muižas "Autzem" teritorijā.

Auciema muiža— Pārgaujas novada Raiskuma pagasta apdzīvotās vietas "Auciems" bijušais nosaukums.

2. Auciema ezers - atrodas Augstrozes paugurvalnī, Pārgaujas novada Raiskuma pagastā, 54,6 m vjl., garums - 1,2 km, lielākais platums - 0,45 km, vidējais dziļums - 1,9 m, eitrofs ezers, 15% platības aizņem niedrāji.

Avoti: LC

auckelis   apv.

1. Auskars.

Avoti: EH

aucu   apv.

1. Gaviļu, prieka interjekcija.

Avoti: ME

aucuba   lat.

1. Aukubas.

Aucuba japonica— Japānas aukuba.

Avoti: DaE

aucugalnieki

1. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Aucugals" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aucugals   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Nīcas novada Nīcas pagastā.

Avoti: LC

aučelnieks   apv.

1. Ādminis.

Avoti: KiV

aučenieki

1. Ozolnieku novada Sidrabenes pagasta apdzīvotās vietas "Auči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Auči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ozolnieku novada Sidrabenes pagastā.

Avoti: LC

auču   apv.

1. Gaviļu, prieka interjekcija; aucu.

Avoti: ME

aučuks   žarg.

1. Spēļu automāts.

Avoti: SLG

AUD   saīs.

1. Austrālijas dolārs; Austrālijas Savienības valūtas kods, sīknauda - cents; apgrozībā arī Kiribati Republikā, Kokosu (Kīlinga) Salu Teritorijā, Nauru Republikā, Norfolkas Salas Teritorijā, Tuvalu un Ziemsvētku Salas Teritorijā, Nauru Republikā, Norfolkas Salas Teritorija.

Avoti: PnR

aud.   saīs.

1. Auditorija (kopā ar nosaukumu vai kārtas numuru, piem., 10. aud.).

Avoti: i1

auda   apv.

1. Upes atvars.

2. reti Bedre.

Avoti: ZrvI

Auda   vietv.

1. Vēsturisks novads Indijas ziemeļos, Utarpradēšas štatā, uz Ziemeļiem no Gangas vidusteces, senajos laikos un viduslaikos Gangas ielejas lielo valstu nozīmīga sastāvdaļa, XVIII-XIX gs. viena no ievērojamākajām Indijas radžistēm (galvaspilsēta - Laknava).

Avoti: PZT

audakls   apv.

1. Audekls.

Avoti: ĒiV

audaļa   apv.

1. Čakls, izveicīgs strādnieks.

Avoti: KV

Audari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Priekules novada Priekules pagastā.

2. Apdzīvota vieta (viensēta) Dobeles novada Bikstu pagastā.

Audaru senkapi— atrodas Dobeles novada Bikstu pagastā, ~150 m no Audaru mājām, nelielā, ziemeļu-dienvidu virzienā orientētā uzkalnā, kam pāri iet Liepājas-Glūdas dzelzceļa līnija, izrakumos atrastās senlietas liecina par piederību vidējā dzelzs laikmeta zemgaļu kultūrai.

Avoti: LC

audarnieki

1. Priekules pagasta apdzīvotās vietas "Audari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Audbeijerlande   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Oud-Beijerland"), Dienvidholandes provincē, 23700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Audēji

1. Rīgas amatnieku cunfte, pirmie statūti zināmi no 1458. g., 1625. g. statūti izdoti latviešu valodā, jo vairākums cunftes locekļu bija latvieši, cunftē ietilpa ne tikai vīrieši, bet arī sievietes - meistaru atraitnes.

Avoti: LE1

audējiņa   apv.; s.

1. Dem. --> audējs.

Avoti: ME

audējiņš   apv.

1. Dem. --> audējs.

Avoti: ME

audējīša   apv.

1. Audēja.

Avoti: EH

audējkāji

1. Kukaiņu kārta, nelieli kukaiņi ar slaidu, mīkstu ķermeni; gk. tropiskajos mežos, zīda dziedzeri priekškāju pēdās.

Avoti: LPE

audējputns

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta ("Ploceidae"), 10 ģ., 106 s., gk Mežos Āfrikā uz dienvidumiem no Sahāras, arī Madagaskarā, paretam Indomalajas apgabalā.

Baltgalvas audējputns— audējputnu dzimtas suga ("Dinemellia dinemelli").

Bengālijas audējputns— audējputnu dzimtas suga ("Ploceus benghalensis").

Bifeļu audējputns— audējputnu dzimtas suga ("Bubalornis albirostris"); bifeļputns.

Dzelteraibais audējputns— audējputnu dzimtas suga ("Euplectes capensis").

Sārtais audējputns— audējputnu dzimtas suga ("Euplectes orix").

Sabiedriskais audējputns— audējputnu dzimtas suga ("Philetairus socius").

Sarkanknābja audējputns— audējputnu dzimtas suga ("Quelea quelea").

Seišelu audējputns— audējputnu dzimtas suga ("Foudia sechellarum") jeb Seišelu fodijs.

Ugunīgais audējputns— audējputnu dzimtas suga ("Euplectes franciscanus").

Avoti: ZvP, LPE

audējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar aušanu; aušanas speciālists.

Avoti: LLVV

audējs   apv.

1. Kāds, kas auj kājas.

Avoti: EH

audeklenes   novec.

1. Audekla bikses, džīnas.

Avoti: LV93

audekliņš   novec.

1. Dem. --> audekls.

Avoti: LV93

audeklis   apv.

1. Audekls.

Avoti: ME

audekls   -a, v.

1. Audums (linu vai kokvilnas, parasti mājās austs).

Vilkt audeklu— iekārtot šķēru diegu sistēmu aušanai.

Avoti: LLVV

audeknis   apv.

1. No audekla gatavots tīkls.

Avoti: ME

audene   etn.

1. Nītīs vai šķietā austa josta.

Avoti: KV

audeniski   novec.

1. Ātri.

Avoti: KV

audenīte   etn.

1. Audene.

Avoti: LV93

audernieki

1. Priekules pagasta apdzīvotās vietas "Auderi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Audhumla

1. Ziemeļnieku mitoloģijā - govs, kas ar savu pienu barojusi milzi Imiru un izlaizījusi no sāls kalniem dievu ciltstēvu Buri.

Avoti: KV

audi-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzirdi.

Avoti: MSV

audi   -u, vsk. auds, -a, v.

1. biol. Vienveidīgu šūnu sakopojumi organismā, kuriem ir vienāda uzbūve un līdzīgas funkcijas.

Audu kultūra— no dzīva organisma izolēti audi, kas aug mākslīgi sagatavotā vidē.

2. Diegu sistēma, kas veido auduma pinumu šķērsvirzienā.

Avoti: LLVV

audi   apv.

1. Dziļa vieta jūrā.

Avoti: EH

audi   v.

1. Vācijā ražots vieglais automobilis.

Avoti: MLVV

audiālis

1. Viens no neirolingvistiskajā programmēšanā proponētajiem reprezentatīvās sistēmas tipiem.

Avoti: PL

audience   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Oficiāla pieņemšana, vizīte (pie augstas amatpersonas).

Avoti: LLVV

audiēšana

1. Skaņu ierakstu klausīšanās un ar to izprašanu saistītu uzdevumu veikšana svešvalodu nodarbībās.

Avoti: SV99

audifons   med.

1. Dzirdes aparāts, kas novada skaņu viļņus uz iekšējo ausi caur augšzobiem un galvaskausa kauliem.

Avoti: TM

audiklāvs   med.

1. Ierīce dzirdes uzlabošanai.

Avoti: TM

audiks   žarg.

1. Automašīna "Audi".

Avoti: SLG

Audīle   vietv.

1. Pededzes labā krasta pieteka Gulbenes novada Daukstu un Stradu pagastā, garums - 18 km, kritums - 21 m.

Avoti: LD

audināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; novec.

1. Aust; likt aust.

Avoti: LLVV

audine   apv.

1. Nītītēs vai šķietiņā austa jostiņa.

2. Mājās austa drēbe.

Avoti: KV

audinis   apv.

1. Tāds (apģērbs), kas gatavots no mājās austa auduma.

2. Austs galvas lakats.

Avoti: EH

audinis   apv.

1. Tāds (apģērbs), kas gatavots no mājās austa auduma.

2. Austs galvas lakats.

Avoti: EH

audiņš   apv.

1. Audums.

Avoti: EH

audio-   salikteņu daļa

1. Tāds, kas attiecas uz (1) dzirdi; (2) skaņu; (3) skaņu ierakstes vai atskaņošanas aparatūru.

Avoti: SV99

audiofils

1. Cilvēks, kas aizraujas ar augstas klases skaņu ierakstu atskaņošanas aparatūru un cenšas panākt arvien kvalitatīvāku atskaņojumu.

Avoti: SV99

audiofiltrs   tehn.

1. Ierīce nevēlamo frekvenču atdalīšanai skaņas ierakstā.

Avoti: ZTV

audiofons   med.

1. Dzirdes aparāts - elektroniska skaņu pastiprinoša ierīce, ko lieto cilvēki ar dzirdes traucējumiem, tādējādi uzlabojot iespējas sadzirdēt runātos tekstus u.c. skaņas.

Avoti: PP, Wi, T

audiogrāmata

1. Grāmata, kuras teksts, parasti aktiera izpildījumā, ierunāts un saglabāts informācijas nesējā.

Avoti: Wi

audiogramma   med.

1. Dzirdes pārbaudes rezultātu grafisks pieraksts, kas iegūts ar audiometru.

Avoti: TM

audioierakstītājs   tehn.

1. Iekārta skaņas fiksēšanai ar magnētiskiem (magnetofonu) vai optiskiem līdzekļiem (optisko ierakstītāju).

Avoti: ZTV

audioieraksts   val.

1. Skaņas ieraksts - magnētisks skaņas ieraksts lentā, optisks ieraksts kompaktdiskā, elektronisks ieraksts datora atmiņā vai citā datu nesējā (agrāk - arī mehānisks ieraksts skaņuplatē), ko izmanto informācijas uztverei ar dzirdi.

Avoti: LdsV

audiokasete

1. Magnētiskās lentes kasete, kas paredzēta galvenokārt skaņu ierakstam, bet ko var izmantot arī cipardatu uzglabāšanai lētos sadzīves datoros.

Avoti: ZTV

audioloģija

1. Otorinolaringoloģijas nozare, kas pētī dzirdes orgāna fizioloģiju, funkciju, izmeklēšanas metodes, kā arī dzirdes traucējumus, vājdzirdības un kurluma cēloņus, ārstēšanas un profilakses iespējas.

Avoti: LPE

audioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar audioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

audiomāsterings

1. Mūzikas ierakstu veidošana: daudzo ierakstu celiņu montēšana, iegūtā rezultāta apstrāde, dažādu efektu piešķiršana, defektu novēršana u. tml.

Avoti: PL

audiometrija

1. Dzirdes pārbaude ar elektroakustisku aparatūru, visbiežāk lai noteiktu dzirdamības slieksni; sonometrija.

Avoti: LPE

audiometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar audiometriju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

audiometrs

1. Aparāts dzirdes asuma noteikšanai.

Avoti: SV69

audions

1. Vienlampas radiouztvērējs ar trīselektrodu lampu kā detektoru; arī šāda radiolampa.

Avoti: Ang

audioperspektīva   fotogr., kino, telev.

1. Atšķirības skaņas kvalitātē atkāra no skaņas avota attāluma no kameras.

Avoti: ZTV

audiopleijers

1. Kabatas formāta audiokasešu atskaņošanas ierīce ar austiņām; var būt apvienota ar radiouztvērēju.

Avoti: SV99

audioretuša   kino

1. Skaņas celiņa salaidumu montāžas vietu retuša, tā novēršot nevēlamu skaņas efektu.

Avoti: ZTV

audioskops   med.

1. Instruments dzirdes pavājināšanās atklāšanai; sastāv n o otoskopa un audiometra.

Avoti: MSV

audiostraumējums   inf.

1. Audiopārraide datu tīklā ir vienvirziena pārraide no servera klientam (klausītājam), kur abi sadarbojas, lai skaņa netiktu pārtraukta.

Avoti: D3

audiotekss   inf.

1. Interaktīva datora un lietotāja sadarbības sistēma, kas paredz, ka lietotājs uz jautājumu, ko tam balsī pa telefonu uzdevis dators, atbild nospiežot sava telefona tastatūras taustiņu.

Avoti: D3

audioterminālis   inf.

1. Datu apstrādes sistēmas terminālis, kas skaņas veidā saņemtu ziņojumu pārveido diskrētā formā un pēc informācijas apstrādes atbildi atkal pārveido skaņā.

Avoti: ZTV

audiovizuāls

1. Tāds, kas dod iespēju vienlaikus reproducēt attēlu un skaņu (piem., audiovizuālie mācību līdzekļi).

Audiovizuālā mūzika— skaņu un vizuālu elementu (gaisma, tumsa, krāsa) kopējs izmantojums skaņdarbā.

Audiovizuālā ieraksta studija— īpaši aprīkota (skaņas izolēta) un kontrolēta telpa, kurā notiek skaņu filmu uzņemšana.

Avoti: SV99, MūV

audis   žarg.

1. Automašīna "Audi".

Avoti: SLG

auditēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Veikt auditu.

Avoti: MLVV

auditīvs   psih.

1. Ar dzirdes uztveri saistīts.

Avoti: PsA

audito-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzirdi.

Avoti: MSV

auditognoze   med.

1. Skaņu uztvere un izpratne.

2. Diagnozes noteikšana, lietojot auskultāciju un auskultatorisko perkusiju.

Avoti: TM

auditor-

1. Salikteņu pirmā daļa - tāds, kas attiecas uz (a) auditoriem; (b) auditu.

Avoti: SV08

auditor.   saīs.

1. Tāds, kas attiecas uz auditoriem vai auditu.

Avoti: i1

auditorfirma   s.

1. Juridiska persona, kas sniedz audita pakalpojumus.

Avoti: MLVV

auditorija   -as, s.

1. Telpa, kur lasa lekcijas, referātus, rīko seminārus (parasti augstākajās mācību iestādēs).

2. Klausītāju kopums (piemēram, lekcijā).

// pārn. Lasītāju, klausītāju, cienītāju pulks (ko iemantojis kāds rakstnieks, mākslinieks, sabiedrisks darbinieks vai kāds zinātnes vai mākslas veids).

Avoti: LLVV

auditorkontrole

1. Kontrole, kuras galvenais uzdevums ir veikt pasūtītāja finansu un grāmatvedības revīziju un pārbaudi, lai apstiprinātu tā maksātspēju un uzskaites un pārskatu datu atbilstību īstenībai, kā arī sniegt konsultācijas.

Avoti: EbV

auditors

1. Speciālists, kas veic auditu.

2. novec. Garīgas mācību iestādes (arī dažu civilu mācību iestāžu) audzēknis, kas skolotāja uzdevumā pārbaudīja savu biedru paveiktos mājas uzdevumus.

Avoti: SV99, SV69

audits

1. Oficiāla grāmatvedības dokumentu un kontu pārbaude.

Avoti: SV99

Audra   vietv.

1. Upe Lietuvā, ietek Sartu ezerā.

Avoti: PZT

Audrau   vietv., vēst., vācu val.

1. Audruvas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Elejas pagastā.

Avoti: KV

Audreni   vietv.

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Audriņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Audreņi   vietv.

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Audriņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

audrinieši

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Audriņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Audriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Rēzeknes novadā 12 km uz ziemeļrietumiem no Rēzeknes, pagasta centrs.

2. Audriņu pagasts - pagasts Rēzeknes novadā, nodibināts 1990. g., robežojas ar Ozolmuižas, Sakstagala, Kantinieku, Dricānu, Ilzeskalna un Verēmu pagastu, kā arī ar Rēzeknes pilsētu; līdz 1945. g. teritorija ietilpa gk. Makašēnu pagastā un neliela daļa Sakstagala pagastā.

3. Audriņu traģēdija - nacistiskās vācu okupācijas varas īstenota civiliedzīvotāju iznīcināšanas akcija 1942. g. 2.-4. janvārī, kas tika īstenota kā sods par krievu karavīru slēpšanu un partizānu atbalstīšanu, tika apcietināti un nogalināti ~200 cilvēki, Audriņu ciemu nodedzināja.

Avoti: LPag, LE1

audrums   apv.

1. Izlaists, palaidnīgs, rupjš bērns; arī tāds pieaugušais.

Avoti: KV, ME

Audrupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Iecavas novadā.

Avoti: LC

audrupnieki

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Audrupi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Audruve   vietv.

1. Vircavas kreisā pieteka Jelgavas novadā, garums - 52 km (Latvijā 20 km), kritums - 59 m, sākas Lietuvā pie Noraičiem, 7 km uz ziemeļiem no Jonišķiem; Audruvis.

2. Apdzīvota vieta Jelgavas novada Elejas pagastā.

Avoti: LE1, LD, V1

Audruvis   vietv.

1. Audruves upes nosaukuma variants.

Avoti: LE1

audruvnieki

1. Jelgavas novada Elejas pagasta apdzīvotās vietas "Audruve" iedzīvotāji.

Avoti: V1

auds   apv.

1. Dzija, kas aužot stiepjas auduma platumā, šķērsām pāri velkiem.

2. Audums.

Avoti: KV

audumiņš   novec.

1. Dem. --> audums.

Avoti: LV93

Audumla   mit.

1. Govs skandināvu mitoloģijā, kas izveidojās no sarmas un baroja milzi Īmiru ar savu pienu, no akmeņiem izlaizīja visu dievu tēvu Buri.

Avoti: MkV

audummala   s.

1. Blīvā, neirstošā mala (audumam, adījumam).

Avoti: LV87

audums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts -> aust 2 (1).

2. Tekstilizstrādājums, kas veidojas, aužamajos stāvos savstarpēji perpendikulāri saistoties audiem un šķēriem.

Auduma pinums— veids, kādā audi un šķēri audumā sapīti savā starpā; tas lielā mērā nosaka auduma struktūru, izskatu un īpašības.

Atlasa auduma pinums— auduma pinums, kurā auduma gludo virsmu veido šķēru pārsedzes, bet kas nav trinīša pinums; mazākais raports ir 5.

Atvasinātais auduma pinums— auduma pinums, ko iegūst, mazliet pārveidojot un (vai) pastiprinot galvenā p-a efektu uz auduma virsmas.

Audekla auduma pinums— auduma pinums, kas veidojas, pirmajam šķēram pārklājoties pāri pirmajam audam, bet otrajam šķēram ejot audam pa apakšu, tad atkal audam pāri, tad pa apakšu un tā tālāk; otrs šķērs sapinās ar audiem pretēji pirmajam; audekla p-ā gan šķēru, gan audu raports ir 2.

Komplicētais auduma pinums— auduma pinums, ko iegūst no vairākām šķēru un audu sistēmām.

Lielrakstainais auduma pinums— auduma pinums, kuram raksturīgi lieli raksti, ieaustas puķes, ģeometriskas figūras, ornamenti utt.

Satina auduma pinums— auduma pinums, kurā auduma gludo virsmu veido audu pārsedzes, bet kurš nav trinīša pinums; mazākais raports ir 5.

Sīkrakstainais auduma pinums— auduma pinums, ko iegūst, dažādi kombinējot galvenos un atvasinātos pinumus.

Avoti: LLVV, ZTV

Audzariškas   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Audzeri" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

audze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Vienas vai vairāku sugu augu kopums.

2. poēt. Paaudze.

Avoti: LLVV, ZTV

audzējs   -a, v.

1. Dzīvnieka vai cilvēka audu slimīgs jaunveidojums, kas rodas attiecīgo audu šūnu pastiprinātas dalīšanās rezultātā.

Avoti: LLVV

audzējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> audzēt (1); tas, kas ir izaudzēts.

Avoti: LLVV

audzēklis   apv.

1. Audzēknis; audžubērns.

Avoti: ME

audzēknis   -ņa, v.

1. Cilvēks (parasti jaunietis), kas mācās kādā (parasti vispārizglītojošajā, vidējā speciālajā) mācību iestādē vai arī pirmsskolas bērnu iestādē.

2. Cilvēks, kuru kāds audzina vai māca vai ir audzinājis vai mācījis.

Avoti: LLVV

audzēknītis

1. Dem. --> audzēknis.

Avoti: LV93

audzēksnis   apv.

1. Audzēknis; audžubērns.

Avoti: ME

audzelība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> audzelīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; spēja ātri augt, dot labu ražu; spēja ātri vairoties.

Avoti: LLVV

audzelīgi   apst.

1. Audzelīgs.

Avoti: LV87

audzelīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (augs), kas spēj ātri augt, dot labu ražu; tāds, kas spēj ātri vairoties; auglīgs (1).

2. Tāds, kas veicina labu ražu, augšanu; auglīgs (2).

Avoti: LLVV

audzelīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> audzelīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Audzeļi   vietv.

1. Audzeļu ezers - atrodas Latgales augstienē, Ludzas novada Istras pagastā, 145 m vjl., garums - 1,3 km, lielākais platums - 0,9 km, vidējais dziļums - 2 m.

Avoti: LD

audzene   žarg.

1. Audzināšanas stunda.

Avoti: SLG

audzenīca   apv.

1. Smilts neļķe ("Dianthus arenarius").

Avoti: Aug2

audzenieki

1. Dobeles novada Auru pagasta apdzīvotās vietas "Audzumuiža" iedzīvotāji.

2. Talsu novada Ārlavas pagasta apdzīvotās vietas "Auģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Audzeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

audzēšana   -as; s.

1. Process, darbība --> audzēt.

Avoti: PP, T

audzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Radīt (augu vai dzīvnieku) augšanai un attīstībai labvēlīgus apstākļus (kopjot, barojot); rūpēties, gādāt, lai aug.

2. poēt. Radīt (ko), veicināt (kā attīstību).

3. nevēl. Audzināt (1).

Audzēšana pa līnijām— lauksaimniecības dzīvnieku šķirņu izkopšanas metode, pēc kuras vaislinieku izlasi un pāru atlasi veic līnijas ietvaros.

Avoti: LLVV

audzētava   -as, s.

1. Vieta (saimniecība, saimniecības daļa), kur (vairumā) audzē (dzīvniekus vai augus).

Avoti: LLVV

audzēties   apv.

1. Attīstīties, kļūt lielākam (parasti par grūsnas govs tesmeni); pieaugt, palielināties apjomā (par grūsnu dzīvnieku, parasti govi).

2. Iesakņoties un augt.

Avoti: ĒiV

audzētnis   apv.

1. Audzēknis.

Avoti: EH

audzība   apv.

1. Audzelība.

Avoti: ME

audziene   apv.

1. Vieta, kur jāiestāda jaunmežs.

Avoti: ME

audzīgs   apv.

1. Tāds, kas ātri, labi aug.

Avoti: ĒiV

audzin   apv.

1. Kā audzin saaudzis - ļoti cieši klāt; tā, ka nevar atdalīt, nošķirt; (garīgi) ļoti tuvs, radniecisks.

Avoti: SiV

audzināšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, darbība --> audzināt (1); attiecīgu paņēmienu, pasākumu kopums.

Fiziskā audzināšana— cilvēka vispusīgas fiziskās attīstības un veselības nostiprināšanas pasākumu sistēma.

2. Process, darbība --> audzināt (2).

3. Process, darbība --> audzināt (3).

Avoti: LLVV

audzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vadīt (bērna, jaunieša) attīstību, apgādājot (viņu) ar visu eksistencei nepieciešamo, mācot morāles un uzvedības normas, veidojot dažādas praktiskas iemaņas.

2. Ietekmēt, veicināt (sabiedrības vai indivīda) garīgo attīstību, izaugsmi, vadīt to vēlamajā virzienā.

3. Izkopt, attīstīt (īpašības, jūtas).

4. nevēl. Audzēt (1).

Avoti: LLVV

audzināties   apv.

1. Augt.

Avoti: EH

audzinātājs   -a, v.

1. Cilvēks, kura nodarbošanās ir bērnu vai jaunatnes audzināšana.

// pareti. Cilvēks, kas veic audzināšanas darbu.

2. Tas, kas audzina (2).

Avoti: LLVV

audzinātava   apv.

1. Audzētava.

Avoti: EH

audzinātuve   apv.

1. Audzētava.

Avoti: EH

audzinīce   apv.

1. Audzētava.

Avoti: EH

audzis   apv.

1. Audze, birzs.

2. Pusaudzis.

Avoti: ME

audzīte

1. Dem. --> audze.

2. apv. Audžumeita.

Avoti: LV93, ME

audzītis   žarg.

1. Audzēkņu vakars.

Avoti: NeV

Audzu   vietv.

1. Audzu muiža - Dobeles novada Krimūnu pagasta apdzīvotās vietas "Akācijas" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

audže   apv.; hip.

1. Audzēknis.

Avoti: EH

audženieki

1. Jelgavas novada Zaļenieku pagasta apdzīvotās vietas "Audži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Audžila   vietv.

1. Oāze Lībijas tuksneša ziemeļos ("Aujila"), Džalo oāžu grupā, Lībijā, ~3000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

audžu   apv.

1. Gaviļu, prieka interjekcija; aucu.

Avoti: ME

audžu-   salikteņa pirmā daļa

1. Tāds, kas ir pieņemts audzināšanā; tāds, kas ir (kādu) pieņēmis audzināšanā.

Avoti: LV87

audžubērns   -a, v.

1. Bērns, kas pieņemts kādas ģimenes vai personas gādībā un audzināšanā.

Avoti: LLVV

audžubrālis   -ļa, v.

1. Audžudēls attieksmē pret citiem bērniem ģimenē, kurā viņš ir pieņemts.

Avoti: LLVV

audžudēls   -a, v.

1. Audžubērns - zēns.

Avoti: LLVV

audžuģimene   dsk. ģen. -ņu, s.

1. Ģimene, kas pieņēmusi apgādībā un audzināšanā audžubērnu vai audžubērnus.

Avoti: MLVV

audžumāsa   -as, s.

1. Audžumeita attieksmē pret citiem bērniem ģimenē, kurā viņa ir pieņemta.

Avoti: LLVV

audžumāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sieviete, kas pieņēmusi audzināšanā audžubērnu vai audžubērnus.

Avoti: LLVV

audžumeita   -as, s.

1. Audžubērns - meitene.

Avoti: LLVV

audžutēvs   -a, v.

1. Vīrietis, kas pieņēmis audzināšanā audžubērnu vai audžubērnus.

Avoti: LLVV

audžuvecāki   -u, v.; tikai dsk.

1. Laulātie, kas pieņēmuši savā ģimenē audžubērnu vai audžubērnus.

Avoti: LLVV

Aue   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Aue"), Saksijas federālās zemas dienvidos, 16600 iedzīvotāju (2013. g.), kā apdzīvota vieta dibināta 1420. g.

2. Upe Vācijā ("Aue"), Lejassaksijas federālajā zemē, Vēzeres kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi, LpA

Auerbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Auerbach in der Oberpfalz"), Bavārijas federālajā zemē, 8900 iedzīvotāju (2013. g.).

Auerbahas karagūstekņu nometne— latviešu karagūstekņu nometne 1945.-1946. g. amerikāņu okupācijas zonā Vācijā, tagadējā Bavārijas federālajā zemē, kur tika izvietoti internētie latviešu leģionāri.

2. Pilsēta Vācijā ("Auerbach im Vogtland"), Saksijas federālajā zemē, 19100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LE1, Wi, LpA

Auermjundskaja   vietv., vēst.

1. Auru muižas un pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Auermuende   vietv., vēst., vācu val.

1. Auru muižas un pagasta bijušais nosaukums.

2. Auri.

Avoti: LPag, FV

auers   žarg.

1. Muļķis; nemākulis.

Avoti: SLG

aug.   saīs.

1. Augusts.

Avoti: i1

auga   apv.

1. Augšana, attīstība, raža.

Avoti: ME

auga   jūrn.

1. Cilpa, kas veidota troses vai virves galā, iepinot galu trosē (virvē).

Avoti: ZTV

augājs   -a, v.

1. Augu sega (uz zemes); augu kopums (kas aug kādā vietā, apgabalā, teritorijā).

Avoti: LLVV

augala   apv.

1. Neliela birzs.

Avoti: ĒiV

augaļa   apv.

1. Bērzu birzs; jauns mežs.

Avoti: KV

augamtiesa   apv.

1. Apģērba izmēra daļa, kas pārsniedz vajadzīgo lielumu (paredzēta valkātāja augšanai).

Avoti: ViV

augēdājs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas pārtiek galvenokārt vai tikai no augiem (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

Augejs   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - dieva Hēlija dēls, Elīdas valdnieks.

Augeja staļļi— kaut kas ļoti netīrs, nolaists; liela nekārtība (pēc Elīdas valdnieka Augeja milzīgajiem staļļiem, kas nav tīrīti vairākus gadus un ko Hērakls iztīra vienā dienā, uz tiem novadīdams upju ūdeņus).

Avoti: LLVV, Mit

augi

1. Augu valsts ("Plantae syn. Vegetabilia"), viens no dzīvās dabas augstākajiem taksoniem, kas spēj baroties tikai ar neorganiskām vielām, sintezējot no tām organiskas vielas ar gaismas enerģijas palīdzību, ~350000 s. (Latvijā >4000 s.).

Avoti: LD

augīts

1. Piroksēnu grupas iežveidotājs minerāls, sastopams andezītā, bazaltā, diabazā un citos, galvenokārt bāziskajos izvirduma iežos.

Bazaltiskais augīts— augīta paveids, satur titānu un mangānu.

Avoti: LD, SV69

augkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Lauksaimniecības pamatnozare - kultūraugu audzēšana.

2. Zinātne par lauksaimniecības kultūraugu audzēšanu.

Avoti: LLVV

augkopis   -pja, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar augkopību.

Avoti: LLVV

auglapsene   -es, s.; biol.

1. dsk. Kukaiņu klases plēvspārņu kārtas apakškārta ("Symphyta"), primitīvi, vidēji un ļoti lieli (līdz 30 mm) plēvspārņi ar bagātīgu spārnu dzīslojumu, vēders savienots ar krūtīm bez iežmaugas, Latvijā konstatētas ~400 sugas.

Avoti: LD

auglējs   apv.

1. Ātri augošs (par augiem, dzīvniekiem un cilvēkiem).

Avoti: ME

auglenīca   -as, s.; bot.

1. Zieda daļa (segsēkļiem), kas izveidojas, saaugot vienai vai vairākām augļlapām.

Avoti: LLVV

auglenieks   apv.

1. Ziedaugiem sieviešu dzimuma orgāns; auglenīca.

Avoti: LE

auglība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> auglīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; spēja būt auglīgam (1).

2. Vispārināta īpašība --> auglīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> auglīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

auglīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (augs), kas spēj dot bagātīgu ražu, ātri augt, zelt, kuplot; ražīgs.

2. Tāds, kas veicina augšanu, ražību.

3. Tāds, kas veicina kādas parādības attīstību.

Avoti: LLVV

auglīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> auglīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; auglība (1).

2. Vispārināta īpašība --> auglīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; auglība (2).

3. Vispārināta īpašība --> auglīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme; auglība (3).

Avoti: LLVV

auglināt   apv.

1. Veicināt auglību, padarīt auglīgu.

Avoti: ME

auglinieks

1. Auglenīca.

Avoti: Lo, VpJ

auglis   -ļa, v.

1. Segsēkļu zieda veidojums, kurš attīstās no auglenīcas pēc apaugļošanās un kurā savukārt attīstās sēklas.

2. Cilvēka vai zīdītāja dzīvnieka organisms embrionālās attīstības periodā.

Augļa ūdens— šķidrums, kas aptver cilvēka vai zīdītāja dzīvnieka organismu embrionālās attīstības stadijā.

3. Rezultāts, sekas (darbībai, rīcībai, pūliņiem).

4. tikai dsk.; neakt. Ienākums, ko saņem par aizdoto vai noguldīto kapitālu; procenti.

Augļu augļi— procenti, ko pēc noteikta termiņa pieskaita kapitālam, lai tie atkal kopā ar kapitālu dotu jaunus procentus.

Avoti: LLVV, VE

auglītis   novec.

1. Dem. --> auglis.

Avoti: LV93

augļapvalks   -a, v.

1. med., zool. Apvalks, kas ietver augli.

2. bot. Perikarps jeb augļa apvalks.

Avoti: PP, T

augļaugs   -a, v.

1. Augs, kam ir ēdami augļi, ogas, rieksti.

Avoti: LLVV

augļēdājs   -a, v.

1. Tāds (dzīvnieks), kas pārtiek gk. no augļiem.

Avoti: PP, T

Augļi   vietv.

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Auguliški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

augļkātiņš   -a, v.

1. Augļa kātiņš, ar kas to notur augļkokā un caur kuru auglim pieplūst barības vielas līdz nogatavošanās stadijai.

Avoti: PP, T

augļkoks   novec.

1. Augļu koks.

Avoti: Lo

augļkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Lauksaimniecības nozare - augļaugu kultūru audzēšana.

2. Zinātne par augļaugu kultivēšanu.

Avoti: LLVV

augļkopis   -pja, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar augļkopību; augļkopības speciālists.

Avoti: LLVV

augļķermenis   -ņa, v.; bot.

1. Sēnes daļa, kurā attīstās sporas, kas nodrošina reproducēšanos; sastāv no kātiņa un cepurītes vai cita veida sporu nesēja.

Avoti: LLVV, BjV

augļlapas   -u, vsk. augļlapa, -as, s.; bot.

1. Zieda sastāvdaļas (segsēkļiem), kurām saaugot veidojas auglenīca.

Avoti: LLVV

augļmuša   biol.

1. dsk. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Drosophilidae"), nelieli (2-5 mm) mušveidīgie, kāpuri attīstās dažādos rūgstošos un pūstošos substrātos, zem kritušu koku mizas mitrās vietās, vecās sēnēs.

Avoti: LD

augļošana   -as, s.; parasti vsk.; neakt.

1. Darbība --> augļot; augstu procentu ņemšana par aizdoto naudu.

Avoti: LLVV

augļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; neakt.

1. Aizdot naudu, ņemot par to augstus procentus.

Avoti: LLVV

augļotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar augļošanu.

Avoti: LLVV

augļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; bibl.

1. Radīt daudz pēcnācēju; vairoties.

Avoti: LLVV

augļsikspārņi

1. Sikspārņu kārtas dzimta ("Pteropodidae"), dažāda lieluma dzīvnieki (lielākais Indonēzijā ar lidplēves plētumu līdz 1,5 m), fitofāgi, ēd ziedus un augļus, daži tikai ziedputekšņus un nektāru, citi papildus arī kukaiņus; tropos un subtropos, 4 apakšdzimtas, 38 ģintis, 154 sugas.

Avoti: LPE

augļsmecernieks   biol.

1. dsk. Tinējsmecernieku dzimtas vaboļu ģints ("Rhynchites"), Latvijā konstatētas 7 vai 8 sugas, 2,5-9 mm garu metāliski spīdīgu ķermeni, sastopamas uz dažādiem lapu kokiem.

Ķiršu augļsmecernieks— augļsmecernieku suga ("Rhynchites cupreus").

Avoti: LD

augļudārzs   v.

1. Īpaši ierīkots zemes gabals, kurā audzē dažādu vai viena veida augļu kokus un ogulājus.

Avoti: MLVV

augļūdens   -ūdens, v.; parasti vsk.

1. Atspirdzinošs dzēriens, ko pagatavo no ūdens, cukura un augļu sulām vai esencēm.

2. sar. Augļa ūdens - šķidrums, kas aptver cilvēka vai zīdītāja dzīvnieka organismu embrionālās attīstības stadijā.

Avoti: LLVV, VE

augmentācija

1. Pastiprināšana, palielināšana, kāpināšana.

Avoti: SV99

augmentatīvs   val.

1. Atvasinājums, kas apzīmē kaut ko lielu vai lielāku salīdzinājumā ar motivētājvārda nosaukto reāliju.

Avoti: VsV

augments   val.

1. Darbības vārda vienkāršās pagātnes un aorista formveidošanas priedēklis indoeiropiešu valodās.

Avoti: VsV

augnats   med.

1. Kroplis ar diviem apakšžokļiem.

Avoti: TM

augnis   novec.

1. Dzinums, atvase.

Avoti: Lo

augogle

1. Pārtikas piedeva E153, krāsviela (melna), parasti iegūst no pārogļotiem augiem, bet var būt arī dzīvnieku izcelsmes, kā arī ģenētiski modificēts, dažās valstīs aizliegts, nedaudz toksisks, iespējams, kancerogēns.

Avoti: Zkp

augonains   apv.

1. Pilns ar augoņiem.

Avoti: ME

augonis   -ņa, v.

1. Lokalizēts strutains iekaisums.

Avoti: LLVV

augonītis   novec.

1. Dem. --> augonis.

Avoti: LV93

augons   apv.

1. Augonis.

Avoti: ĒiV

augoņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam (kur) ir augoņi; augoņiem pārklāts.

Avoti: LLVV

augošs   apv.

1. Divd. --> augt.

2. Tāds, kas aug, kļūst lielāks, palielinās.

Avoti: ĒiV

augotnis   apv.

1. Augonis.

Avoti: ME

augots   apv.

1. Augošs (par Mēness fāzi).

Avoti: ĒiV

Augrabiss   vietv.

1. Ūdenskritums Oranžas upē ("Aughrabies"), 500 km no grīvas, Dienvidāfrikas Republikā, augstums - 146 m.

Avoti: PZT

augs   -a, v.

1. Organisms, kas attīstās, parasti nemainot vietu, un barojas ar vielām, kuras uzņem no augsnes, gaisa, ūdens vai arī no citiem organismiem.

Augu aizsardzība— augkopības nozare, kurā pēta kultūraugiem kaitīgo organismu bioloģiju un ekoloģiju, izstrādā un realizē to ierobežošanas un iznīcināšanas pasākumus.

Augu anatomija— botānikas nozare, kurā pēta augu iekšējo uzbūvi.

Augu barošanās— process, kurā augi no apkārtējās vides uzņem nepieciešamās barības vielas un sintezē attiecīgajai augu sugai raksturīgos organiskos savienojumus; šis process kopā ar vielu noārdīšanos ir augu vielmaiņa; augos atrodami gandrīz visi ķīmiskie elementi, kas ir augsnē.

Augu fizioloģija— botānikas nozare, kurā pēta dzīvības procesus augos - vielu un enerģijas maiņu, augu barošanos, augšanu, vairošanos, augu kustības un izturību.

Augu ģeogrāfija— zinātne par augu izplatību un ar to saistītajām likumsakarībām; fitoģeogrāfija.

Augu kaitēkļi— augēdāji dzīvnieki, kas, bojājot dažādus augu orgānus, traucē augu attīstību, samazina ražu un tās kvalitāti; tie var būt posmkāji, nematodes, gliemji, putni, zīdītāji.

Augu kopa— augu kopums kādā noteiktā teritorijā; fitocenoze.

Augu mājas— siltumnīcas.

Augu miera periods— fizioloģisks stāvoklis, kurā augšanas un vielmaiņas intensitāte ir samazinājusies; augu dziļā miera posmu nosaka dažādas augu fizikāli ķīmiskā un bioķīmiskā sastāva, hormonu daudzuma un attiecību pārmaiņas šūnās; piespiedu miera periodu izraisa nelabvēlīgi ārējās vides apstākļi.

Augu morfoloģija— botānikas nozare par augu ārējās uzbūves likumsakarībām un formu veidošanās procesiem.

Augu noteicējs— rokasgrāmata ar augu pazīmju aprakstu, tabulām, pēc kurām var noteikt attiecīgā auga dzimtu, ģinti, sugu.

Augu sega— dažādu augu kopums kādā apvidū.

Augu seka— kultūraugu maiņa noteiktā secībā.

Augu sistemātika— botānikas nozare, kas klasificē augus.

Čaja augi— augi, ko vāca tējām un ārstniecībai.

Ģiptīgi augi— indīgi augi.

Stīgaini augi— augi ar ložņājošu stumbru.

Avoti: LLVV, ZTV, KnV

augs   v.; s. -a; parasti akuz. vai dsk. dat.

1. Viss (par kādu laika posmu).

Augas dienas lasīt— lasīt no rīta līdz vakaram katru dienu.

Avoti: LLVV

Augsburga

1. Pilsēta Vācijā ("Augsburg"), Bavārijas federālajā zemē, 276500 iedzīvotāju (2013. g.), dib. 15. g. p. m. ē., 1276.-1805. brīvpilsēta.

Augsburgas ticības apliecība— luterisma pamatu izklāsts, ko sastādījis M. Lutera sekotājs F. Melanhtons 1530. g., bet imperators Kārlis V noraidīja un rezultātā izcēlās ticības karš, kas beidzās ar Augsburgas ticības mieru 1555. g.

Augsburgas ticības miers— tika parakstīts 1555. g.; atzina luterāņu un katoļu līdzās pastāvēšanu un ļāva firstiem izvēlēties, kurai baznīcai piederēs viņu pavalstnieki.

Avoti: LEV, Wi, VjV

augsdējais   apv.

1. Augšējais.

Avoti: KiV

augseka   lauks.

1. Kultūraugu izvietojuma secība saimniecības teritorijā; audzēšanas secības galvenais uzdevums ir nezāļu, augu slimību un kaitēkļu iznīcināšana.

Augsekas shēma— secība, kādā kultūras nomaina cita citu un iziet visus augsekas laukus (periodu, kurā tas notiek, sauc par rotāciju).

Avoti: ZTV

augsme   -es, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Attīstība, veidošanās, augšana.

2. Ar jaunradi, jauncelsmi saistītu garīgās dzīves, kultūras parādību veidošanās, attīstība; izaugsme.

Augsmes robežas— kritiskā situācija, kuru paredz ar datoraprēķiniem pamatots uzskats, ka pastāvīgais iedzīvotāju skaita pieaugums kopā ar Zemes dabisko resursu straujo izsīkšanu var novest pie vides katastrofas.

Avoti: LLVV

augsna   novec.

1. Augsne.

Avoti: LLx

augsne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. Virsējā iežu kārta (kuru kopējā iedarbībā pārveidojuši klimats, augu un dzīvnieku organismi, kā arī agrotehniski un melioratīvi pasākumi).

Apraktās augsnes— augsnes, kas atrodas dažādos nogulumu slāņos; tas norada uz pārtraukumiem nogulumu uzkrāšanās procesā.

Augsnes aizstājēji— minerāli vai organiski substrāti, kuros izvietojas augu sakņu sistēma, ja augus audzē bez augsnes (piem., pakaišu kūdra, perlīts); augiem vajadzīgos barības elementus piegādā ar barības vielu šķīdumu; izmanto zinātniski pētnieciskajā darbā, praksē galvenokārt segtajās platībās.

Augsnes analīze— augsnes īpašību un sastāva noskaidrošana augsnes izpētes, vērtēšanas un kartēšanas nolūkos.

Augsnes apakšējā mitrināšana (subirigācija)— augsni mitrina, apūdeņojamā platībā uz laiku paceļot gruntsūdens līmeni.

Augsnes apakškārtas blīvēšana— aramkārtas apakšējo tukšumu piepildīšana, lai pēc sējas augsne mazāk sēstos un mazāk tiktu saraustītas kultūraugu saknes; tiek atvieglota mitruma pacelšanās aramkārtā un sakņu virzīšanās apakškārtā.

Augsnes apakškārtas blīvētājs— rīks, kas sablīvē augsnes dziļākās kārtas un atstāj irdenu virskārtu.

Augsnes auglība— augsnes spēja nodrošināt augiem nepieciešamos augšanas apstākļus - faktoru kopums, kas atkarīgs no dažādām augsnes īpašībām.

Augsnes blīvēšana— mehāniska darbība, kas mākslīgi izraisa augsnes daļiņu satuvināšanos.

Augsnes erozija— augsnes auglīgās virskārtas iznīcināšana vēja, ūdens vai nogāžu procesu (nobiru, noslīdeņu, noplūdeņu u. c.) vai cilvēka saimnieciskās darbības rezultātā.

Augsnes iekšējā mitrināšana— augsnes mitrināšana, kurā ūdeni augsnē ievada pa perforētiem 30-50 cm dziļi iebūvētiem cauruļvadiem un tā samitrinās galvenokārt kapilārā veidā.

Augsnes jaunveidojumi— augsnes veidošanās procesā radušās vielas, kas atšķiras no augsnes horizontiem krāsas un ķīmiskā sastāva ziņā.

Augsnes mitrināšana— mitruma ievadīšana augsnē.

Augsnes monolīts— augsnes profila paraugs, kurā ietverti vairāki vai visi augsnes ģenētiskie horizonti ar netraucētu dabisko uzbūvi.

Augsnes morfoloģija— augsnes zinātnes nozare, kurā pēta augsnes ārējās, tieši laukā konstatējamās pazīmes - augsnes slāņu biezumu.

Augsnes nogurums— augsnes nespēja ilgstoši saglabāt ražīgumu vienai kultūrai.

Augsnes pamatpārveidošana— dziļa intensīva augsnes apstrāde, kas maina augsnes profila ģenētisko horizontu sakārtojumu; nepieciešama galvenokārt velēnu podzolētajām augsnēm.

Augsnes urbis— instruments augsnes parauga noņemšanai noteiktā dziļumā tā apskatei un analīzei.

Augsnes zinātne— dabaszinātņu nozare, kurā pēta augsni, tās izcelsmi un attīstību, uzbūvi, sastāvu un īpašības, ģeogrāfisko izplatību, racionālas izmantošanas un auglības celšanas pasākumus.

Augšņu ģeogrāfija— augsnes zinātnes nozare, kurā pēta augsnes segas ģeogrāfiskā sadalījuma likumsakarības.

Augšņu kartes— kartes, kurās attēlots augšņu izvietojums.

Efektīvā augsnes auglība— auglība, kas augsnei piemīt attiecīgajā veģetācijas periodā un kas var mainīties gan dabas procesu ietekmē, gan arī cilvēku darbības rezultātā.

Kūdrainās augsnes— augšņu grupa, kas veidojas pārmitros apstākļos un kam virskārtā ir kūdra; klasificē pēc kūdras kārtas biezuma: ja tā ir 30 cm, kūdrainās augsnes sauc par purvainu jeb hidromorfajām augsnēm, ja kūdra plānāka - par slapjaiņu jeb pushidromorfajām augsnēm.

Palienes augsnes— augšņu tips, kas veidojas upju palienēs un deltās, dažkārt arī ezeru lēzenajos krastos; palienes augsnes ir auglīgas, bet tās jāmeliorē.

Potenciālā (dabiskā) augsnes auglība— auglība, kas augsnei piemīt no dabas.

Sasāļotās augsnes— augsnes ar palielinātu (virs 0,25%) ūdenī viegli šķīstošu minerālsāļu daudzumu.

Sociogēnās augsnes— daļēji vai pilnīgi mākslīgi radītas augsnes apdzīvotu vietu parkos, skvēros u. c. apzaļumotās platībās.

Velēngleja augsne— mežu zonas purvainu augšņu tips, kas veidojies apstākļos, kad nelielas drenāžas dēļ augsnē pastāv ilgstošs periodisks pārmitrums un anaerobos apstākļos izveidojies glejs.

Velēnu karbonātu augsne— mežu un mežastepju zonu augšņu tips, kas veidojies uz karbonātiskiem cilmiežiem (kaļķakmeņiem, dolomītiem, karbonātiskiem morēnas un ledāja kušanas ūdeņu nogulumiem); dabiskās auglības ziņā labākās Latvijas augsnes.

Velēnu podzolētās augsnes— podzolēto augšņu apakštips, raksturīgs brūnpelēks vai tumšpelēks trūda horizonts, zem tā gaišāks, pelēcīgs podzola horizonts, kas dziļāk pāriet rūsganbrūnā iluviālajā horizontā un augsnes cilmiezī.

Velēnu podzolētās gleja augsnes— podzolēto gleja augšņu apakštips, kas veidojies vāji vai vidēji izteikta sezonāla vai pastāvīga pārmitruma apstākļos; raksturīgākais veidošanās process ir glejošanās, kam līdztekus var norisēt kūdrošanās sākuma procesi.

Virspusējā pašteces mitrināšana— ūdeni sadala pašteces ceļā pa vagām, plūdjoslām vai plūdlaukiem.

2. pārn. Priekšnoteikumi, labvēlīgi apstākļi (kādas parādības pastāvēšanai, attīstībai).

Avoti: LLVV, ZTV

augst-   salikteņa pirmā daļa

1. Augsts, augstu; uz augšu vērsts, saistīts ar izcilni.

2. Izcils; ļoti liels.

3. Augstāks, pārāks par citiem.

4. Ar lepnumu, iedomību saistīts.

Avoti: LV87

augst.   saīs.

1. Augstākais; augstums; augstiene (kartēs).

Avoti: i1

Augstabirze   vietv.

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Augstābirzs" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Augstābirzs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Avoti: LC

Augstabirzs   vietv.

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Augstābirzs" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Augstais   vietv.

1. Atsevišķu saliktu vietvārdu sastāvdaļa.

Augstais kalns— pilskalns Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā, Dzērve kreisajā krastā, savrups, 19 m augsts paugurs ar mākslīgi izveidotām stāvām nogāzēm, trapecveida plaknummu (60 x 50 m) apjož ~3 m augsts valnis, pēc ārējās formas un nocietinājumiem varētu būt attiecināms uz vēlo dzelzs laikmetu (10.-12. gs.).

Augstais kalns— Silakalns Jelgavas novada Vilces pagastā.

Avoti: LE1

augstākais   s. -ā;

1. Pārākā pakāpe --> augsts.

2. Galvenais, vadošais.

Augstākā Būtne— Lielās franču revolūcijas beigu posmā jakobiāņu diktatūras laikā veidotā jaunā reliģija, kas pastāvēja sptuveni 3 mēnešus, sākot no 1794. g. maija, oficiāli likvidēts pēc gada, pieņemot jauno konstitūciju.

3. Tāds, kas sasniedzis iespējamo pilnību, gatavību; visattīstītākais, vissarežģītākais.

Augstākā matemātika— matemātikas priekšmets, ko māca speciālajās vidējās un augstākajās mācību iestādēs.

Augstākā nervu darbība— cilvēka un dzīvnieku galvas smadzeņu nervu darbība, kas nosaka organisma attiecības ar vidi.

Augstākās sēnes— sēnes, kuru veģetatīvais ķermenis ir zarains daudzšūnu micēlijs.

Augstākie augi— augi, kuriem ķermeņa zarošanās un diferencēšanās dēļ radušies specializēti orgāni un struktūras.

Augstākie vēži— viena no vēžveidīgo apakšklasēm.

Avoti: LLVV, IdV, LE1

augstākminētais

1. Iepriekš minētais.

Avoti: MLVV

augstākstāvošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas hierarhijā ieņem augstāku stāvokli.

Avoti: MLVV

Augstari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

augstarieši

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Augstari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

augstasilieši

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Augstasils" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Augstasils   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

Avoti: LC

Augstasyls   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Augstasils" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

augstbaznīca   rel.

1. Anglikāņu baznīcas novirziens, kurā tiek īpaši uzsvērta liturģija, kā arī baznīcas hierarhija un autoritāte - aspekti, kas tradicionāli attiecināti uz Romas katoļu baznīcu.

2. Šāds grupējums vai kustība arī citās konfesijās.

Avoti: TK-80

augstbūve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Samērā augsta būve.

Avoti: LLVV

augstceltne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Augsta celtne (parasti ar deviņiem vai vairākiem stāviem).

Avoti: LLVV

augstcepure   apv.

1. Augsta, liela cepure.

Avoti: ME

augstcienība   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Dziļas cieņas jūtas.

Avoti: LLVV

augstcilnis   -ļņa, v.

1. Skulptūra vai ornaments, kas no plakanas virsmas izceļas uz augšu vairāk par pusi no sava biezuma.

Avoti: LLVV

augstcilpiem   apv.

1. Ar augstiem lēcieniem (kā zaķis).

Avoti: ME

augstciltīgs   novec.

1. Aristokrātisks.

Avoti: Lo

augstciltnieks   apv.

1. Dižciltīgais, aristokrāts.

Avoti: ME

augstdegunība   apv.

1. Augstprātība, iedomība.

Avoti: EH

augstdegunīgs   apv.

1. Uzpūtīgs, lielīgs.

Avoti: EH

augstdzimis   -ušais; s. -usi, -usī; neakt.

1. Tāds, kam ir aristokrātiska izcelšanās; dižciltīgs.

Avoti: LLVV

augstdzimtība   -as, s.; neakt.

1. parasti vsk. Aristokrātiska izcelšanās.

2. Augstu civilo amatpersonu (valsts padomnieku) tituls.

Avoti: LLVV

augstdzimtīgs   novec.

1. Aristokrātisks.

Avoti: Lo

augste   apv.

1. Augstums.

Avoti: EH

augstējais   apv.

1. Augšējais.

2. Dievs.

Avoti: KiV

augstene   apv.

1. Augša, augšējā daļa; bēniņi; augšiene.

Avoti: TlV

augstenerģētiskā

1. Augstenerģētiskā tehnoloģija - ķīmiskās rūpniecības nozare, kurā vēlamā procesa īstenošanai izmanto enerģijas avotus (plazmu, ultravioleto, jonizējošo vai lāzera starojumu), kas būtiski pārsniedz molekulu siltumkustības enerģiju.

Avoti: ZTV

augstenes   apv.

1. Bēniņi.

Avoti: LE

augstenieki

1. Augstmaņi, augstākajai ļaužu kārtai piederīgie.

Avoti: TĢ

augstēties   apv.

1. Pacelties uz augšu.

Avoti: ME

augstfrekvence   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Frekvence, kas ir augstāka par 10 kiloherciem.

Avoti: MLVV

augstfrekvences   ģen., nelok.

1. fiz. Ar samērā augstu frekvenci, parasti virs 10 kiloherciem.

Augstfrekvences tehnika— tehnikas nozare, kas nodarbojas ar augstfrekvences maiņstrāvas izmantošanu zinātniskajā pētniecībā, medicīnā, tehnikā.

2. val. Fonoloģijā - tāds, kam raksturīga enerģijas koncentrēšanās skaņas spektra augšējās frekvencēs.

Avoti: LLVV, FF, VsV

augsti

1. apst. Augsts.

2. apv. Ļoti labi.

Avoti: KnG

augstība   -as, s.

1. Augstāko feodāļu, aristokrātu tituls.

Avoti: LLVV

Augstie   vietv.

1. Augstie līdzenumi - plato Lielo līdzenumu centrālajā daļā ("High Plains"), ASV, no Dienviddakotas līdz Teksasai, daļēji ietverot arī Nebraskas, Kolorādo, Ņūmeksikas un Kanzasas štatu teritorijas, virsa pazeminās no 2400 m rietumos līdz 350 m austrumos, upju ieleju un gravu saposmota.

2. Augstie plato - starpkalnu plato un līdzenumi Atlasa kalnu vidusdaļā ("Hauts Plateaux"), Marokā un Alžīrijā, augstums - 1100-1200 m rietumos, 700-800 m austrumos.

Avoti: PZT, Wi

Augstiekalni   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Augstīkolni" literarizēts nosaukuma variants.

Avoti: LC

augstiena   apv.

1. Augstiene (1).

Avoti: EH

augstiene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Zemes virsas daļa, kas paugurainā līdzenumā paceļas attiecībā pret apkārtējo teritoriju augstāk par 200 metriem (Latvijā - par 120 metriem) virs jūras līmeņa.

2. apv. Augstene.

3. Istabas griesti.

4. Istabas augša, bēniņi.

Avoti: LLVV, TlV, EH

augstiens   apv.

1. Atvērums griestos.

Avoti: ME

Augstikalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

Avoti: LC

Augstīkolni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

2. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Augstikalni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

augstināt   apv.

1. Paaugstināt, pacelt.

Avoti: ME

augstīne   apv.

1. Augstiene.

Avoti: EH

Augstiņa   vietv.

1. Auksteņa - Līksnas labā krasta pieteka, garums - 13 km.

Avoti: LE1

augstiņāki   apv.

1. Mazliet augstāk.

Avoti: EH

augstiņi   biol.

1. Genciānu dzimtas ģints ("Centaurium"), viengadīgi lakstaugi ar četršķautnainu stulbāju un pretējām, sēdošām, stulbāja vidū iegareni lancetiskām, eliptiskām vai lineārām lapām.

Čemuru augstiņš— augstiņu suga ("Centaurium erythraea", arī "Centaurium umbellatum" un "Erythraea centuarium"), viengadīgs vai pārziemojošs viengadīgs genciānu dzimtas lakstaugs, no kura žāvētām lapām gatavo tējas un novārījumus gremošanas trakta darbības uzlabošanai.

Jūrmalas augstiņš— augstiņu suga ("Centaurium littorale syn. Centaurium vulgare"), Latvijā aizsargājams.

Skaistais augstiņš— augstiņu ģints suga ("Centaurium pulchellum"), Latvijā sastopams samērā reti, aizsargājams, 3-15 cm augsts viengadīgs lakstaugs, stublājs no pamata dakšveidā zarots, lapas pretējas, ziedi aktinomorfi, divdzimumu, sakopoti dihāzijos (divžuburoņos).

2. apv. Drudzenes ("Gentiana").

Avoti: LD, Aug2, VE

augstīt   apv.

1. Pacelt.

Avoti: EH

augstīties   apv.

1. Dižoties, lepoties.

Avoti: ME

augstkalnājs

1. Augstkalnu reljefs - jauno kalnzemju (Alpu, Kaukāza, Pamira, Himalaju u. c.) reljefs, raksturīgas stāvas nogāzes, dziļš un izteikts posmojums, smailas, klinšainas virsotnes; absolūtais augstums - >2000-2500 m virs jūras līmeņa.

Avoti: LPE

Augstkalne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Tērvetes novadā, pie Lielupes pietekas Svētes 80 km no Rīgas un 30 km no Dobeles, līdz 1937. g. saucās Mežmuiža, arī Mežamuiža.

2. Augstkalnes pagasts - pagasts Tērvetes novada dienvidaustrumu daļā, robežojas Bukaišu un Tērvetes pagastu, Jelgavas novadu, kā arī ar Lietuvu (daļa pirmskara pagasta teritorijas tagad iekļauta Vilces pagastā); agrākie nosaukumi: Mežmuižas pagasts, vāciski - Grenzhofsche, krieviski - Grencgofskaja.

3. Apdzīvota vieta (vidējciems) Krāslavas novadā 2 km no Krāslavas, Ūdrīšu pagasta administratīvais centrs; latgaliski Augškaļne.

Avoti: LPag, LC, LE1

augstkalnieki

1. Tērvetes novada Augstkalnes pagasta iedzīvotāji.

Avoti: V1

augstkalnieši

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Augstkalne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

augstkalnu   ģen. nelok. īp. nozīmē

1. Augstiem kalniem piemītošs; tāds, kas atrodas augstu kalnos.

Avoti: LPE

augstkrastains   apv.

1. Ar augstiem krastiem.

Avoti: ME

augstlabdzimis   vēst.

1. Baronu un netitulētās muižniecības uzrunas forma Vācijā, kas tika lietota arī Baltijā.

Avoti: HeL

augstlabdzimtība   vēst.; sar.

1. Augstlabdzimušas personas (baronu un netitulētās muižniecības) uzrunas forma Latvijā.

augstlēcējs   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies augstlēkšanā.

Avoti: LLVV

augstlēcīte   apv.

1. Augstu lecošā, vardes epitets.

Avoti: ME

augstlēkšana   -as, s.; tikai vsk.

1. Vieglatlētikas disciplīna - lēkšana augstumā pāri latiņai.

Avoti: LLVV

Augstlīči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

augstmane   dsk. ģen. -ņu, s.

1. Augstmanis.

Avoti: LV87

augstmanība   apv.

1. Augstprātība, lielība.

Avoti: ME

augstmanīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs augstmanim; augstprātīgs, aristokrātisks.

Avoti: LLVV

augstmanis   -ņa, v.; neakt.

1. Dižciltīgais; bagātnieks; arī augsts ierēdnis.

Avoti: LLVV

augstmežs   apv.

1. Priežu mežs, sils.

Avoti: EH

augstnesis   novec.

1. Augstmanis.

Avoti: KV

augstnieks   apv.

1. Augstmanis.

Avoti: KV

Augstori   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Augstari" nosaukuma variants.

Avoti: LC

augstpapēdenes   žarg.

1. Augstpapēžu kurpes.

Avoti: SLG

augstpapēžu   ģen., nelok.

1. Ar augstiem papēžiem (par apaviem).

Avoti: LLVV

augstperiodisks   novec.

1. Augstfrekvences.

Avoti: KV

augstprātība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> augstprātīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

augstprātīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izrāda, uzsver savu pārākumu; nicīgi iedomīgs.

2. Tāds, kurā izpaužas šāda īpašība.

Avoti: LLVV

augstprātīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Augstprātība.

Avoti: LLVV

augstprātis   -ša, v.

1. Augstprātīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

augstprātnieks   apv.

1. Tāds, kas ir augstprātīgs.

Avoti: ME

augstradze   apv.

1. Govs ar augstiem, stāviem ragiem.

Avoti: EH

augstrats

1. Velosipēda priekštecis, divritenis ar lielu priekšējo riteni, kura asij tieši pievienoti pedāļi, un augstu izvietotu sēdekli.

Avoti: IPV-49-8

augstraudzīte   apv.

1. Augstu lecošā, vardes epitets.

Avoti: ME

augstražība   s.

1. Vispārināta īpašība --> augstražīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LV87

augstražīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (augs, dzīvnieks), kas dod bagātīgu produkciju; produktīvs.

2. Tāds, kam ir liela ražošanas jauda.

Avoti: LLVV

augstražīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> augstražīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Augstroze   vietv.

1. Augstrozes muiža - apdzīvota vieta (mazciems) Limbažu novada Umurgas pagastā 18 km no Limbažiem, izveidojusies bijušās muižas "Schloss Hochrosen" teritorijā.

2. Limbažu novada Umurgas pagasta apdzīvotās vietas "Augstrozes muiža" nosaukuma variants.

3. vēst. Augstrozes pagasts - pastāvēja bijušajā Valmieras apriņķī līdz 1949. gadam; pagasta teritorija mūsu dienās ietilpst Limbažu novada Umurgas pagastā.

Augstrozes kompleksais dabas liegums— atrodas Limbažu novada Umurgas pagastā un Kocēnu novada Dikļu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 3640 ha, izveidots mazpārveidotas dabas saglabāšanai.

Augstrozes paugurvalnis— dabas apvidus Idumejas augstienes austrumu daļā, platība - 39900 ha, garums ziemeļu-dienvidu virzienā - 42 km, platums - līdz 16 km.

4. Augstrozes viduslaiku pils - atradusies tagadējā Limbažu novada Umurgas pagastā pie Pilskalnu mājām, Limbažu-Valmieras ceļa malā, Lielezera dienvidu krastā, 35-40 m augstā paugurā.

5. Limbažu novada Umurgas pagasta apdzīvotās vietas "Oliņi" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LPag, LE1, LC

augstrozieši

1. Limbažu novada Umurgas pagasta apdzīvotās vietas "Augstroze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

augsts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir (samērā) liels attālums no apakšas līdz augšai; pretstats: zems.

Augsta jūra— bangaina jūra.

Augstais purvs— purvs ar paaugstinātu centrālo daļu, kuru veido galvenokārt baltās sūnas.

2. Liels, ievērojams (pēc daudzuma vai labuma); tāds, kas pārsniedz vidējo, parasto līmeni, pakāpi.

3. Tāds, kam ir svarīgs, atbildīgs amats vai stāvoklis (dienestā, sabiedrībā u. tml.).

4. Izcili nozīmīgs (ētiski), godpilns, cildens; tāds, kam ir dziļš saturs.

5. Svinīgs, pacilāts (par literatūras, mākslas parādībām).

6. Tāds, kam ir samērā liels augstums (3) - par skaņu, balsi.

// sar. Tāda (skaņa), kas ietilpst otrajā oktāvā.

Avoti: LLVV, KnV

augstsirdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> augstsirdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

augstsirdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atsakās no sava labuma, upurē savas intereses citu labā; pašaizliedzīgs, nesavtīgs.

Avoti: LLVV

augstsirdīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> augstsirdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: PP, T

augstsk.   saīs.

1. Augstskola (bibliogrāfiskajos aprakstos).

Avoti: i1

augstskanīgs   apv.

1. Frāžains, pārspīlēti patētisks.

Avoti: ME

augstskola   -as, s.

1. Akadēmiska un profesionāla augstākas izglītības un zinātnes iestāde, kurā ir tiesības studēt pēc vispārējās vidējās izglītības iegūšanas un kurā studējošiem līdz ar mācībām ir nodrošināta iespēja nodarboties ar zinātniskās pētniecības darbu vai māksliniecisko jaunradi.

Avoti: LLVV, JtV

augstskolnieks   apv.

1. Students.

Avoti: ME

augstspiede   poligr.

1. Poligrāfiskās iespiešanas tehnoloģijas veids - iespiedelementi ir augstāki par starpelementiem.

Avoti: ZTV

augstspiedums   -a, v.; parasti vsk.

1. Iespieduma veids, kurā papīru vai citu virsmu skar iespiedformas augstākās vietas.

Avoti: LLVV

augstspraigums   novec.

1. Augstspriegums.

Avoti: LME

augstspriegums   -a, v.; parasti vsk.; el.

1. Elektriskais spriegums, kas ir lielāks par 1000 voltiem.

Augstsprieguma tīkls— līniju un iekārtu kopums elsktroenerģijas pārvadei ar spriegumu 110 kV un 330 kV.

Avoti: ZTV

augstškola   apv.

1. Augstskola.

Avoti: KiV

augstumekipējums   mil.

1. Priekšmetu komplekts, kas paredzēts lidotāja individuālai lietošanai, lai nodrošinātu viņam normālu eksistenci un darbības drošību lidojumos lielā augstumā, ja notikusi kabīnes dehermetizācija un vajag katapultēties.

Avoti: MIL

augstumjoslojums   ekol.

1. Vertikālā zonalitāte; likumsakarīga dabas apstākļu maiņa kalnos, mainoties augstumam virs jūras līmeņa.

Avoti: ZTV

Augstumkalns   vietv.

1. Kalns Vidzemes augstienē, uz austrumiem no Viešūras ezera, Madonas novada Aronas pagastā, absolūtais augstums - 272,2 m virs jūras līmeņa, relatīvais augstums - ~50 m.

Avoti: LE1

augstumlīkne

1. Līnija, kas kartē vai plānā savieno punktus, kuri atrodas vienādā augstumā.

Avoti: MIL

augstummērītājs   -a, v.

1. Instruments, ierīce augstuma mērīšanai.

Avoti: LLVV

augstummērs

1. ģeod. Instruments, kuru pielieto aerofotografēšanā fotografējamo punktu augstuma noteikšanai.

2. novec. Dendrometrs - instruments netiešai koku augstuma mērīšanai pēc līdzīgo trīsstūru metodes.

Avoti: ĢmV, KV

augstumrādītājs   novec.

1. Augstummērītājs.

Avoti: Lo

augstums   -a, v.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> augsts (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Absolūtais augstums— attālums pa vertikāli no kāda Zemes virsmas punkta līdz okeāna līmenim; absolūtā atzīme.

Augstuma emfizēma— gaisa pūslīšu uzkrāšanās asinīs un limfā, cilvēkam paceļoties lielā augstumā, kur samazinās gaisa spiediens.

Augstuma griesti— gaisakuģa maksimālais lidojuma augstums; izšķir statisko augstumu (kurā var norisināties ilgstošs horizontāls lidojums ar pastāvīgu ātrumu) un dinamisko lidojuma augstumu (augstums, kurā vēl iespējams kontrolēt gaisakuģa vadāmību).

Augstuma līkne— izmērīto koku augstuma grafisks attēls (līkne), kas izlīdzināts pēc mazāko kvadrātu metodes.

Augstuma riņķis— debess sfēras riņķis, kas iet caur zenītu, spīdekli un nadīru.

Augstuma slimība— cilvēka patoloģisks stāvoklis, kas rodas, samazinoties parciālajam spiedienam ieelpojamā gaisā retinātā atmosfērā.

Augstuma uzņemšana (kāpšana)— lidojuma posms, kurā ievērojami palielinās augstums; var notikt ar maksimālo vertikālo vai ekonomisko ātrumu.

Augstuma zudums (zudumu augstums)— berzes radītie spiediena zudumi, ko izsaka ar atbilstošo šķidruma staba augstumu.

Gaisakuģa augstums— attālums pa vertikāli no gaisakuģa līdz zemes virsmai (patiesais augstums) vai līdz noteiktam līmenim (relatīvais augstums), vai līdz vidējam jūras līmenim (absolūtais augstums).

Leņķiskais augstums— koordināta horizontālajā koordinātu sistēmā, ko mēra pa spīdekļa augstuma riņķi no horizonta līdz spīdeklim.

Relatīvais augstums— virsotnes un piekājes absolūtā augstuma starpība (nosaka, izmantojot karti) vai relatīvais paaugstinājums no piekājes līdz virsotnei (dabā).

// mat. Attālums starp virsotni un pretējo pamatu (ģeometriskā figūrā vai ķermenī).

2. parasti dsk. Vieta, kas atrodas ļoti augstu.

// pārn. Izcils stāvoklis; situācija, kurā rodas šāds stāvoklis.

Slavas augstumi— liela slava, slavas augstākā pakāpe.

3. parasti vsk. Tāda (skaņas) īpašība, ko raksturo vibrējoša ķermeņa svārstību skaits noteiktā laika vienībā.

Avoti: LLVV, IVkV

augstumšķira   novec.

1. Koku klasifikācijas sistēma pēc augstuma un tilpīguma, kas iedala kokus 7 šķirās.

Avoti: LxE

Augustupe   vietv.

1. Ruņas labā krasta pieteka Vaiņodes novada Vaiņodes pagastā, garums - 10 km.

2. Zvirgzdes kreisā krasta pieteka Ķeguma novada Birzgales pagastā, garums - 10 km.

Avoti: LD, La1

Augstupīte   vietv.

1. Gaujas labā krasta pieteka Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā, garums - 10 km.

Avoti: LD

Augustusburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Augustusburg"), Saksijas federālajā zemē, 4700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

augstvērtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atbilst augstām prasībām; augstas kvalitātes; ar teicamām īpašībām; ļoti vērtīgs.

Avoti: LLVV

augstvērtīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> augstvērtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

augstzaru   apv.

1. Tāds (koks), kam nav zaru apakšējā daļā.

Avoti: ME

augš   apv.

1. Augšā.

2. Augsti.

Avoti: EH

augš-   salikteņu pirmā daļa.

1. Savienojumā ar lietvārdu norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais atrodas augstāk (par ko), pāri kam vai (kā) augšējā daļā.

Avoti: LLVV

augša   -as, s.; parasti vsk.

1. Augšējā daļa (tā daļa, kas atrodas virs kā, kam pāri); pretstats apakša.

// vsk. lok. Ēkas augšējā stāvā vai stāvos.

// vsk. lok. Augstumā, gaisā, debesīs.

2. sar. Augstāka instance.

3. parasti dsk.; sar. Augšējie, augstie (balss) toņi.

4. savienojumā ar "uz", "no"; vsk. lok. Izteka (upei).

5. Augšup.

// savienojumā ar "uz"; vsk. lok.; apst. nozīmē. Virzienā uz augšu.

Avoti: LLVV

augšā   apst.

1. Augšup.

2. Pastiprina verba priedēkļa "uz-" nozīmi.

3. Stāvus, kājās (no sēdus vai guļus stāvokļa).

Avoti: LLVV, KnV

augšācēlājs   apv.

1. Cilvēks, kas ceļ labību uz kuļmašīnas.

Avoti: KnV

augšākan   apv.

1. Augstāk.

Avoti: EH

augšāmcelšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.; rel.

1. Atmoda pēcnāves dzīvei.

Avoti: LLVV

Augšamūra   vietv.

1. Amūras upes augšteces posms līdz Blagoveščenskai, garums - ~900 km, visā garumā Krievijas un Ķīnas robežupe.

Avoti: PZT

augšan   apv.

1. Augšā.

Avoti: KiV

augšana

1. Darbība, process --> augt.

2. biol. Organisma masas, izmēru un tilpuma palielināšanās, pieaugot šūnu skaitam, kā arī rodoties citiem struktūrelementiem - audiem un orgāniem.

Augšanas ātrums— rādītājs, ko raksturo ar absolūto un relatīvo jeb attiecināto pieaugumu.

Augšanas regulatori— organiski savienojumi, kas mazā koncentrācijā veicina vai kavē dzīvo organismu augšanu vai attīstību.

Augšanas apstākļi— noteiktā vietā sastopamas dzīvo organismu un nedzīvās vides pašregulējošas sistēmas ar līdzīgu uzbūvi un dzīvības norisēm galveno koku sugu audžu augšanas gaitā un līdzīgu meža atjaunošanos pēc audzes nociršanas.

Augšanas apstākļu tips— apvienotas ekosistēmas (bioģeocenozes) ar līdzīgu uzbūvi audzes stabilizācijas stadijā un līdzīgu atjaunošanās gaitu pēc audzes novākšanas vai nopostīšanas.

Augšanas konuss— auga ass orgānu (stumbra, zaru, saknes) galotne, kur intensīvi veidojas jaunas šūnas.

Avoti: ZTV

augšapgaismojums   kino

1. Filmējamās ainas apgaismojums no augšas.

Avoti: ZTV

Augšaustrija   vietv.

1. Austrijas federālā zeme ("Oberoesterreich"), platība - 11980 kvadrātkilometru, 1412000 iedzīvotāju (2013. g.), administratīvais centrs - Linca, robežojas ar Lejasaustriju, Štīriju un Zalcburgu, kā arī ar Vāciju un Čehiju.

Avoti: PuA

augšbalts   poligr., novec.

1. Vispārējs apzīmējums tukšajai telpai lappuses salikuma galvenē, ko aizpilda ar stipru plēksni vai pildeni.

Avoti: GV

augšbaznīca   apv.

1. Baznīcas balkons, galerija, kur izvietojas koris.

Avoti: ME

Augšbebri   vietv.

1. Latviešu kolonija Krievijā, Rietumsibīrijā, Omskas apgabalā pie Irtišas upes, tuvākā pilsēta Tara atrodas 40 km attālumā, dibināta 1897. g., 1928. g. bija 58 zemnieku saimniecības, 21. gs. sākumā ciemā dzīvoja ~200 cilvēku, no kuriem >110 sevi uzskata par latviešiem.

Avoti: LE1

augšbjefs   būvn.

1. Ūdensteces (ūdenstilpes) daļa augšpus aizsprosta.

Avoti: ZTV

augšciemieši

1. Ropažu novada apdzīvotās vietas "Augšciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Augšciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ropažu novadā.

2. Dzelzceļa stacija Ropažu novadā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Ērgļi, 42 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1935. g.

Avoti: LC, LE1

augšcilpām   apv.

1. Ar augstiem lēcieniem (kā zaķis).

Avoti: ME

augšcilpiem   apv.

1. Ar augstiem lēcieniem (kā zaķis).

Avoti: ME

augšdaļa   -as, s.

1. Augšējā daļa.

Avoti: LLVV

Augšdaugava   vietv.

1. Aizsargājamo ainavu apvidus Daugavpils novada Naujenes, Salienas, Tabores un Vecsalienas pagastā un Krāslavas novada Kalniešu, Kaplavas, Piedrujas un Ūdrīšu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1990. g., platība - 54000 ha, dibināts, lai sakārtotu teritoriju un likvidētu ainavu bojājumus, kas radušies Daugavpils HES celtniecības sagatavošanas darbos.

Augšdaugavas pazeminājums— dabas apvidus Latgales augstienes dienvidu daļā, garums - 80 km, platums - 8-12 km, rietumu daļā 4-7 km.

Avoti: LE1, LD

augšdelms   -a, v.; anat.

1. Rokas daļa no pleca līdz elkonim.

Avoti: LLVV

augšdiegs   poligr., novec.

1. Atsevišķos gadījumos ātrspiedēs augšlentes aizstājums.

Avoti: GV

Augšdonava   vietv.

1. Donavas posms no iztekas līdz Vīnei, garums - ~920 km.

2. Augšdonavas grāvis - Rojas labā krasta pieteka Talsu novadā, garums - 5 km.

Avoti: LģE, LD, La1

augšdzelzi   apv.

1. Augšžoklis, augšējais žokļa kauls.

Avoti: EH

Augšēģipte   vietv.

1. Vēsturisks nosaukums daļai Nīlas ielejas (Ēģiptē) uz dienvidiem no Kairas, līdz 1. krācei.

Avoti: PZT

augšējais   s. -ā;

1. Tāds, kas atrodas virs kā zemāka; tāds, kas ir augstāk par ko; virsējais; pretstats: apakšējais.

Avoti: LLVV

augšējs   novec.

1. Augšējais.

Avoti: LV93

augšene   apv.

1. Augša, augšējā daļa.

2. Telpa zem jumta, bēniņi.

Avoti: ME

augšenieks   apv.

1. Augšzemnieks.

2. Neliels, aizverams caurums vai lodziņš, ko atver, kad ir liela suta.

3. Tas, kas novietots augšā.

Avoti: ME, EH

augšenis   apv.

1. Skursteņa caurums vecām mājām.

Avoti: ME

augšeniski   apv.

1. Virzienā uz augšu.

Avoti: EH

Augšezers   vietv.

1. Lielākais (pēc platības) saldūdens ezers pasaulē (angļu val. "Lake Superior"), augšējais no 5 lielajiem ezeriem, atrodas uz ASV un Kanādas robežas 183 m virs jūras līmeņa, platība - 82380 kvadrātkilometru, ceturtais ietilpīgākais ezers pasaulē - 11600 kubikkilometru, lielākais dziļums 397 m; Sjupīriors.

Avoti: LģE, LpA, PZT

augšgaisma   jūrn.

1. Logs kajītes griestos.

Avoti: JūVM

augšgalietis   apv.

1. Augšzemnieks.

Avoti: ME

augšgals   -a, v.

1. Augšējais gals.

2. Augštece, arī tās apkārtne.

Avoti: LLVV

Augšgauja   vietv.

1. Augšgaujas pazeminājums - dabas apvidus Vidzemes augstienes ziemeļaustrumu daļā, platība - 86300 ha, rietumos robežojas ar Mežoles, Piebalgas un Vestienas pauguraini, austrumos - ar Trapenes līdzenumu un dienvidos - ar Gulbenes paugurvalni, ziemeļos - ar Igauniju un Aumeisteru paugurvalni.

Avoti: LE1

augšgrīda   apv.

1. Griesti.

Avoti: EH

augšgriezums   poligr., novec.

1. Grāmatas augšmalas apgriezums.

Avoti: GV

augšģērbs   apģ.

1. Rumpja augšdaļu, dažkārt arī delmus pilnīgi vai daļēji aptverošs plecģērbs, kas ir valkājams pārlaisti vai nepārlaisti kādam komplektējošam gurnģērbam.

Avoti: ZTV

augši   apv.

1. Augstu.

2. Augšā.

3. Augsti.

Avoti: KiV, KnG, ME

augšiena   apv.

1. Bēniņi.

Avoti: EH

augšiene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; novec.

1. Augša (1).

Avoti: LLVV

augšiņa   s.

1. Dem. --> augša.

// sar. Sieviešu apģērba gabals, kas sedz ķermeņa augšdaļu; tops.

Avoti: MLVV

augšiņpēdu   apv.

1. Uz muguras; augšpēdu.

Avoti: MiV

augšistaba   -as, s.

1. Istaba augšējā stāvā (parasti pusotra vai divu stāvu mājā).

Avoti: LLVV

Augškalne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

Augškalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Brunavas pagastā.

Avoti: LC

Augškaļne   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Augškalne" nosaukums latgaliski.

2. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Augstkalne" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Augškaļņi   vietv.

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Augškalni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Augškama   vietv.

1. Augškamas augstiene - atrodas Kamas un Čepcas augšteces baseinā, Krievijā, Permas novadā, Kirovas apgabalā un Udmurtijas Republikā, augstums - līdz 337 m vjl., viļņots līdzenums.

Avoti: PZT

augšklēts   apv.

1. Klētsaugša.

Avoti: KiV

Augškolima   vietv.

1. Augškolimas kalniene - atrodas ziemeļaustrumu Sibīrijā, Krievijā Magadanas apgabalā, augstums - 1300-2000 m.

Avoti: PZT

Augškurzeme   vietv.

1. Latvijas kultūrvēsturiskā apvidus "Augšzeme" nosaukuma vēsturisks variants.

Augškurzemes partizānu pulks— latviešu partizānu vienība Latvijas brīvības cīņu laikā, izveidojās 1919. g. jūnijā Ilūkstes apriņķī, apvienojoties vairākām nelielām pretpadomju partizānu grupām, 1919. g. 16. augustā iekļauts 3. Jelgavas kājnieku pulkā kā 3. kājnieku bataljons.

Avoti: LE1

augškurzemnieki

1. Bijušo Daugavpils un Jēkabpils rajonu Daugavas kreisā krasta teritoriju (Augškurzemes) iedzīvotāji.

Avoti: V1

augšķiedra   tekstilr.

1. Šķiedra, kas veidojas augos (celulozes šķiedra); iedala sēklšķiedrās, lūksnes šķiedrās un lapu šķiedrās.

Avoti: ZTV

augšķis   apv.

1. Kāds augstāks viesis.

Avoti: EH

augšlafete   mil., novec.

1. Lafetes augšējais balsts.

Avoti: Lo

augšlapa   -as, s.

1. Augšējā lapa.

2. bot. Seglapa.

Avoti: PP, T

augšlecām   apv.

1. Augstu lecot, augstiem lēcieniem, ātri, mudīgi; augšlēciņu.

Avoti: ME

augšlecēm   apv.

1. Augstu lecot, augstiem lēcieniem, ātri, mudīgi; augšlēciņu.

Avoti: ME

augšlēciņu   apv.

1. Augstu lecot, augstiem lēcieniem, ātri, mudīgi.

Avoti: ME

augšlēcīte   apv.

1. Augstu lecošā, vardes epitets.

Avoti: ME

augšlēcītis   apv.

1. Kāds, kas augstu lec.

Avoti: EH

augšlēcu   apv.

1. Augstu lecot, augstiem lēcieniem, ātri, mudīgi; augšlēciņu.

Avoti: ME

augšlejas   apv.

1. Aukslējas.

Avoti: ViV

augšlēkām   apv.

1. Ar augstiem lēcieniem, ātri.

Avoti: ME

augšlente   poligr., novec.

1. Ātrspiedes lokšņu iznesējā ierīcē bezgalīgā lente, kas kopā ar apakšlenti iespiesto loksni no iespiežamā veltņa novada izlicējā.

Avoti: GV

augšlīgatieši

1. Līgatnes pagasta apdzīvotās vietas "Augšlīgatne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Augšlīgatne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Līgatnes novadā 5 km no Līgatnes, izveidojusies bijušās Paltmales muižas teritorijā, Līgatnes pagasta administratīvais centrs; bijušais nosaukums Līgate.

Avoti: LPag, LC

augšlīgatnieši

1. Līgatnes pagasta apdzīvotās vietas "Augšlīgatne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

augšlogs   apv.

1. Augšējais logs, loga augšējā daļa.

Avoti: EH

augšlūpa   -as, s.

1. Augšējā lūpa.

Avoti: LLVV

augšļaudietis   apv.

1. Augšzemnieks.

Avoti: EH

augšļaudis   apv.

1. Augšzemnieki.

Avoti: ME

augšmākoņi   -u, v.

1. Augšējie mākoņi.

Avoti: PP, T

augšmala   -as, s.

1. Augšējā mala.

Avoti: LLVV

augšminētais

1. Tāds, kas ir iepriekš pateikts, nosaukts.

Avoti: MLVV

Augšmukti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

augšmuktieši

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Augšmukti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

augšmūla   apv.

1. Liellopa purna augšdaļa.

Avoti: EH

augšnams   -a, v.; tikai vsk.

1. Lordu palāta Anglijas parlamentā.

Avoti: LLVV

augšnazis   poligr., novec.

1. Augšējais nazis kartona griežamām mašīnām.

Avoti: GV

augšņupēd   apv.

1. Uz muguras; augšpēdu.

Avoti: EH

augšņupēdiņ   apv.

1. Uz muguras; augšpēdu.

Avoti: EH

augšņupēdu   apv.

1. Uz muguras; augšpēdu.

Avoti: ME

Augšogre   vietv.

1. Nosacīts reģions Ogres upes augštecē.

Augšogres pazeminājums— dabas apvidus Vidzemes augstienes dienvidrietumu daļā, uz ziemeļiem un rietumiem no Ērgļiem, platība - 41700 ha, šķir Piebalgas un Vestienes pauguraini, garums - 30 km, platums - 10 km.

Avoti: LE1

augšpalāta   -as, s.

1. Augstākā palāta (divpalātu parlamentā), kurai nereti piešķirtas lielākas tiesības nekā apakšpalātai.

Avoti: LLVV

augšpalecēm   novec.

1. Steidzīgi, jautri, uz augšu palecoties.

Avoti: KV

augšpasaule   apv.

1. Pasaule, virszeme.

Avoti: EH

augšpēd   apv.

1. Uz muguras; augšpēdu.

Avoti: ME

augšpēdeņ   apv.

1. Uz muguras.

Avoti: KiV

augšpēdi   apv.

1. Uz muguras; augšpēdu.

Avoti: EH

augšpēdin   apv.

1. Uz muguras.

Avoti: ME

augšpēdiņ   apv.

1. Uz muguras.

Avoti: KnG

augšpēdiski   apv.

1. Uz muguras.

Avoti: ViV

augšpēdu   apst.

1. Uz muguras.

Avoti: LLVV

augšpēdus   apst.

1. Uz muguras.

Avoti: LLVV

Augšpils   vietv., vēst.

1. Apdzīvota vieta bijušajā Abrenes apriņķī, tagad "Vyšgorodok" Krievijas teritorijā 6 km no Pitalovas (Abrenes) pilsētas.

2. vēst. Augšpils pagasts - pagasts bijušajā Abrenes (Jaunlatgales) apriņķī, līdz 1925. g. saucās Višgorodas pagasts, 1944. g. pievienots Krievijai.

Avoti: LPag

Augšpole   vietv.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Aukšpole" nosaukuma variants.

Avoti: LC

augšpus   priev. ar ģen.

1. Norāda, ka (kas) ir augstāk par ko (citu).

Avoti: LLVV

augšpuse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Augšējā puse, augšējā daļa.

Avoti: LLVV

augšpusietis   apv.

1. Augšzemnieks.

Avoti: EH

augšraksts   inf.

1. Viena vai vairākas rakstzīmes, kas nodrukātas nedaudz augstāk par apkārtējo tekstu.

Avoti: D3

augšs   apv.

1. Augsts.

Avoti: ME

augšsēklotne   novec.

1. Augšējā sēklotne.

Avoti: Lo

Augšsilēzija   vietv.

1. Lielākā Polijas aglomerācija bez izteikta centra, tajā ietilpst Katovice, Radoma, Sosnoveca, Glivice, Zabže un Bitoma, 2552000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

augšslieksnis   apv.

1. Durvju ailes augšējais pārliktnis.

Avoti: EH

Augšsniedziņš   vietv.

1. Augšsniedziņu ezers - atrodas Latgales augstienē, starppauguru ieplakā, Ludzas novada Ņukšu pagastā, 157 m vjl., garums - 1,55 km, lielākais platums - 0,5 km, lielākais dziļums 6,7 m, ietilpst Sniedziņu ezeru grupā, saukts arī "Apaļais Sniedziņu ezers" un "Opolais Snidzins".

Avoti: LE1, La1

augšstāvs   -a, v.

1. Augšējais stāvs; stāvs, kas ir augstāk par citiem.

Avoti: LLVV

augšstilbs   -a, v.; anat.

1. Kājas daļa no iegurņa līdz ceļa locītavai.

Avoti: LLVV

augštaiši   -šu, v.

1. Lielākā etnogrāfiskā grupa Lietuvas austrumu daļā (Augštaitijā); lietuviešu cilšu grupa, kas 13. gs. iekļāvās Lietuvas valstī; no 15. gs. tā sauc arī citus lietuviešus, kas dzīvo Augštaitijā; saglabājuši dažas īpatnības valodā un kultūrā.

Avoti: LPE, PP

Augštaitija   vietv.

1. Vēsturiski ģeogrāfisks un etnogrāfisks novads Lietuvas austrumu daļā, kas līdz 13. gs. bija augštaišu apdzīvota teritorija, no 15. gs. tajā ietilpa lietuviešu apdzīvota teritorija uz austrumiem no Nevēžas un Nemunas vidusteces.

2. Augštaitijas augstiene - Baltijas grēdas austrumu daļa starp Neri dienvidrietumos un Daugavu ziemeļaustrumos, augstums - līdz 246 m.

Avoti: LPE, PZT, PP

augštece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Iztekai tuvākā (upes) daļa; sākuma posms (upei).

Avoti: LLVV

augštienis   apv.

1. Logs griestos.

Avoti: EH

augštituls   -a, v.

1. Ziņas par grāmatu, kuras iespiestas titullapā virs autora vārda un grāmatas nosaukuma (izdevējas iestādes nosaukums, sērijas u. c. apzīmējumi); virstituls.

Avoti: LLVV

Augštrāķija   vietv.

1. Augštrāķijas zemiene - atrodas tektoniskā ieliecē Maricas vidusteces baseinā, garums - ~160 km, platums - līdz 40 km, gk. aluviāli nogulumi, sauss, mēreni kontinentāls klimats.

Avoti: PZT

Augštūja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Salacgrīvas novada Liepupes pagastā.

Avoti: LC

augšū   apv.

1. Uz augšu.

Avoti: ME

augšum   apv.

1. Augšup.

Avoti: EH

augšumpēdus   apv.

1. Uz muguras.

Avoti: EH

augšup   apst.

1. Virzienā uz augšu; pretstats: lejup.

// pārn. Tā, ka attīstās, progresē.

Avoti: LLVV

augšupceļošs   novec.

1. Kāpjošs.

Avoti: Lo

augšupceļš   -a, v.; parasti vsk.

1. Uzplaukuma, sekmīgas attīstības gaita.

Avoti: LLVV

augšupēdu   apv.

1. Uz muguras; augšpēdu.

Avoti: ME

augšupēdus   apv.

1. Uz muguras; augšpēdu.

Avoti: ME

augšupeja   -as, s.; parasti vsk.

1. Sekmīga attīstība, uzplaukums; progress.

Avoti: LLVV

augšupejošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas virzās augšup.

// pārn. Tāds, kas attīstās, uzplaukst.

Avoti: LLVV

augšupējs   apv.

1. Mantojuma tiesībās nosaukums bērniem un bērnu bērniem.

Avoti: LE

augšupeņi   poligr., novec.

1. Burti ar augšējo pagarinājumu (b, d, k u. c.).

Avoti: GV

augšupgaita   -as, s.

1. Pārvietošanās uz augšu.

Avoti: PP, T

augšupielāde   inf.

1. Datu pārsūtīšana no datora ziņojumdēļa sistēmā, lieldatorā vai datoru tīklā.

Avoti: D3

augšupplūsma   -as, s.

1. Plūsma uz augšu.

Avoti: PP, T

augšupsaderīgs   inf.

1. Datoru un programmatūras īpašība, kas norāda, ka dators var izpildīt nākamā datora modeļa un nākamās programmatūras versijas funkcijas.

Avoti: ZTV

augšupsaite   inf.

1. Sakaru kanāls, kas savieno zemes staciju ar pavadoni.

Avoti: D3

augšupšķiršana   inf.

1. Darbība tekstapstrādes programmā dokumenta ritināšanai par viena ekrāna saturu uz augšu.

Augšupšķiršanas taustiņš— taustiņš, kas apvienots ar taustiņu 9 izvietots firmas IBM un ar to saderīgas tastatūras cipartastatūras daļā, kā arī paplašinātās tastatūras rediģēšanas taustiņu blokā starp tastatūras pamatdaļu un cipartastatūru.

Avoti: D3

augšus   apv.

1. Savienojumā "augšus augt" izsaka darbības "augt" pastiprinājumu.

Avoti: ME

augšuvējs   apv.

1. Augšējais.

Avoti: ME

augšvāks

1. Augšējais vāks.

augšvilenis   apv.

1. Aužamo stāvu daļa, kur uztīti jeb uzvilkti meti; velbomis; velenis.

Avoti: KV

Augšvolta   vietv.; vēst.

1. Burkinafaso - valsts nosaukums līdz 1984. g., no 1919. g. atsevišķa vienība Franču Rietumāfrikā, 1958. g. ieguva valsts statusu, 1960. g. - neatkarību.

Avoti: PZT, LģE

Augšzeja   vietv.

1. Augšzejas līdzenums - atrodas Pieamūrā, starp Tukuringas un Džagdi grēdu dienvidos un Stanovaja grādāju ziemeļos, garums - ~300 km, augstums - līdz 500 m.

Avoti: PZT

Augšzeme   vietv.

1. Latvijas kultūrvēsturisks apgabals, aptver Daugavas kreisā krasta teritorijas no Daugavpils novada austrumiem līdz Salas un Viesītes novada rietumu robežām, senākās konstatētās zvejnieku un mednieku mītnes attiecas uz 9 gt. p. m. ē., baltu ciltis šeit apmetās 2. gt. p. m. ē., mūsu ēras pirmajos gadsimtos dzīvoja sēļi, 10.-13. gs. izveidojās vairāki novadi ar centru Sēlpilī.

Augšzemes augstiene— dabas rajons Latvijas dienvidaustrumos, Augštaitijas augstienes (Lietuvā) turpinājums, platība - 21100 ha, Daugavas ieleja to atdala no Latgales augstienes, rietumos un ziemeļrietumos labi izteikta kāpe to norobežo no Aknīstes nolaidenuma, austrumos robežojas ar Polockas zemieni.

2. Aizsargājamo ainavu apvidus, atrodas Daugavpils novada Kalkūnes, Medumu un Sventes pagastā, kā arī Ilūkstes novada Šēderes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., ietilpst 2 dabas parki - "Svente" un "Medumu ezeraine" un 2 dabas liegumi "Sventes ezera salas" un "Medumu ezera salas".

3. Pēc ainavrajonēšanas iedalījuma viena no 16 Latvijas ainavzemēm, kas ietver 5 ainavapvidus no Astrumzemgales uz austrumiem gar Daugavzemi.

Avoti: LE1, LD

augšzemieši

1. Augšzemes iedzīvotāji.

Avoti: V1

augšzemnieki   -u, v.

1. etn. Augšzemes latvieši.

2. val. Latvijas austrumdaļas latvieši ar šim apgabalam raksturīgā dialekta izrunu.

Augšzemnieku dialekts— viens no trim latviešu valodas dialektiem, ko runā Latvijas austrumdaļā.

Augšzemnieku izloksnes— latviešu valodas sēliskās un latgaliskās izloksnes, ko runā Latvijas austrumdaļā.

Avoti: LLVV, VsV

augšzobs   -a, v.

1. Zobs, kas atrodas augšžoklī.

Avoti: LLVV

augšžoklis   -ļa, v.

1. Augšējais žoklis.

Avoti: LLVV

augt   augu, audz, aug, pag. augu; intrans.

1. Kļūt lielākam bioloģiskās attīstības rezultātā.

// pārn. Kļūt lielākam, spēcīgākam; nobriest, izveidoties (garīgās attīstības rezultātā).

// pārn. Kļūt lielākam, augstākam (par ko ceļamu, veidojamu u. tml.).

2. parasti 3. pers. Būt sastopamam, veģetēt (par augiem).

3. Palielināties (apmērā, daudzumā, plašumā u. tml.); pieaugt; arī izveidoties.

// pārn. Kļūt lielākam, spēcīgākam (par parādībām dabā); palielināties, vērsties plašumā.

4. parasti 3. pers. Kļūt stiprākam, intensīvākam (par jūtām, sajūtam u. tml.).

5. Izkopt savas spējas, talantu, paplašināt zināšanas; pilnveidoties.

6. parasti 3. pers. Rasties, attīstīties (par augoņiem, izsitumiem).

Avoti: LLVV, KnV

augtene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; bot.

1. Augu augšanas vieta ar tai īpatnējiem ārējās vides apstākļiem.

Avoti: LLVV

augtin   apst.

1. Savienojumā ar verba "augt" formām izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

augtuve   apv.

1. Vieta, kur augs izaudzis.

Avoti: ME

augu   novec.

1. Visu, nepārtrauktu.

Avoti: LV93

Augulene   vietv.

1. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Auguliena" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

augulība   apv.

1. Augšana.

Avoti: ME

Auguliena   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Beļavas pagastā 14 km no Gulbenes, tāda paša nosaukuma ezera rietumu krastā, izveidojusies bijušās muižas "Roseneck" teritorijā.

Augulienas ezers— atrodas Gulbenes paugurvaļņa malā, Gulbenes novada Beļavas pagastā, 110 m vjl., garums - 2,1 km, lielākais platums - 1,25 km, lielākais dziļums 7,2 m, eitrofs ezers, aizaugums - 1/3 platības.

Augulienas muiža— atrodas Gulbenes novada Beļavas pagasta Augulienā, kompleksā ietilps 10 ēkas (kungu māja, 2 kalpu mājas, klēts, brūzis u. c.) un ainavu parks.

Avoti: LC, LE1, LD

Auguliene   vietv.

1. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Auguliena" nosaukuma variants.

Avoti: LC

augulieši

1. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Auguliena" (arī "Augulene") iedzīvotāji.

Avoti: V1

augulis   apv.

1. Tāds, kas labi aug vai labi noaudzis.

Avoti: KV

Auguliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

augulišks   apv.

1. Labi augošs (par dzīvām būtnēm).

Avoti: ME

augulītis   novec.

1. Dem. --> augulis.

Avoti: LV93

auguļevieši

1. Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Auguļeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Auguļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

auguļošs   apv.

1. Augošs, tāds, kas ir izaugsmes posmā.

Avoti: EH

Auguļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

augumāja

1. Sltumnīcas tipa būve, kas paredzēta augu attīstībai nepieciešamā mikroklimata nodrošināšanai.

Augumāju puķes— viengadīgi un daudzgadīgi krāšņumaugi, kas pastāvīgi vai zināmu laiku audzējami apkurināmās platībās.

augumiņš

1. Dem. --> augums.

Avoti: LV93

augummērītājs   -a, v.

1. Ierīce, instruments (kā) auguma mērīšanai.

Avoti: PP, T

augums   -a, v.

1. Ķermenis (cilvēkam); ķermeņa garums, lielums (cilvēkam).

2. Rezultāts --> augt (1); tas, kas ir izaudzis.

3. apv. Paaudze.

Avoti: LLVV, KnV

augurijs   vēst.

1. Zīlēšanas seanss senajā Romā, kurā pēc putnu dziesmām, lidojuma u. tml. tika tulkota dievu griba, īpaši izvēloties nākamā valdnieka amatā stāšanās (inaugurācijas) brīdi.

augurs

1. Senajā Romā - priesteris, kas pēc dabas parādībām, it īpaši putnu dziesmām un lidojuma, iztulkoja dievu gribu.

2. Cilvēks, kas izliekas, ka viņam uzticēti sevišķi noslēpumi.

Avoti: SV99

Augusta   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Augusta"), Sicīlijas reģiona Sirakūzu provincē, 36000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Augustana   rel.

1. Augsburgas ticības apliecība.

Avoti: RtV

Auguste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Vaiņodes novada Vaiņodes pagastā 7 km no Vaiņodes, izveidojusies bijušās Elkuzemes muižas ("Elkeseem") teritorijā.

Avoti: LC

Augustenborga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 3280 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Augustental   vietv., vēst., vācu val.

1. Zaķu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Burtnieku pagastā.

Avoti: KV

augustieši

1. Salas novada Sēlpils pagasta apdzīvotās vietas "Augustmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

augustīnietis   -ša, v.; rel.

1. Pēc Sv. Augustīna noteikumiem ap 500. gadu dibinātā mūku ordeņa loceklis.

Avoti: RtV

augustīnisms   rel.

1. Teoloģijas virziens, kas seko Sv. Augustīna (354.-430. g.) teoloģiskajiem uzskatiem.

Avoti: TK-80

Augustiniškas   vietv.

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Augustiniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Augustiniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

Avoti: LC

Augustiniškys   vietv.

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Augustiniški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Augustinišķi   vietv.

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Augustiniški" neprecīzs nosaukuma variants.

Augustinišķu viduslaiku kapsēta— atrodas Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā pie Augustinišķiem, no vienas puses to norobežo Daugavas krasta krauja, no otras paugurs (saukts "Krasnaja gorka"), paltība ~0,075 ha, atrasti 14.-15. gs. apbedījumi ar bagātām kapu piedevām.

Avoti: LE1

Augustīns

1. Sv. Augustīns - kristiešu teologs un filozofs (Augustine of Hippo; 354.-430. g.) Hiponas (Ziemeļāfrikā) bīskaps, viens no Baznīcas tēviem, radīja jēdzienu par Dieva valstību un šīs pasaules valstību, uzsvēra Dieva absolūtās žēlastības nozīmi vīriešu un sieviešu glābšanā un cilvēku grēcīgumu; viņš arī pirmais esot sācis lasīt klusējot, neizrunājot lsīto tekstu.

Avoti: MkV, R1

augustnieki

1. Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Auguste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Augustova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

3. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Kapūne" bijušais nosaukums.

4. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 30800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1557. g.

Augustovas kanāls— kuģojams kanāls Polijas ziemeļaustrumos, starp Vislas baseinu (Narevas pieteku Bebžu) un Nemunas baseinu, garums - 102 km, izbūvēts 1824.-1839. g., 18 slūžu.

Augustovas operācija— Vācijas karaspēka uzbrukuma operācija Krievijas armijai 1. pasaules karā 1917. g. 7.-8. februārī, kurā daļa krievu armijas tika aplenkta, atkāpšanos sedza 10. armijas 20. korpuss, kas bija komplektēts no Latvijas teritorijā iesauktajiem, šajās kaujās krita, tika ievainoti vai sagūstīti ~20 tūkstoši latviešu karavīri.

Avoti: LC, LpA, Wi

Augustow   vietv., vēst.; poļu val.

1. Augustovas muiža, kura atradās Daugavpils apriņķa Preiļu pagastā.

Avoti: KV

Augusts   rel.

1. Pirmā Romas imperatora tituls, kurš sākotnēji bija pazīstams kā Oktaviāns un valdīja no 31. g. p. m. ē. līdz m. ē. 14. gadam; jau dzīves laikā tika pasludināts par dievu un pēc viņa nāves tika pielūgts visā valstī.

Avoti: R1

augusts   -a, v.

1. Gada astotais mēnesis.

Avoti: LLVV, LE1

auguts   biol.

1. dsk. Kukaiņu klases kārta ("Sternorrhyncha"), augēdāji - sūc augu sulu no augu virszemes orgāniem vai saknēm, 4 apakškārtas (laputis, lapblusiņas, baltblusiņas un bruņutis), >25000 sugu.

Avoti: ZTV, LD

augzdējais   apv.

1. Augšējais.

Avoti: EH

auģiks   žarg.

1. Automašīna "Audi".

Avoti: SLG

auģis   apv.

1. 10-12 gadus vecs bērns.

2. Jaunaudze.

3. Audžubērns.

Avoti: ME

Aujeski

1. Aujeski slimība - zīdītāju infekcijas slimība, ko ierosina specifisks vīruss; uzņēmīgākās ir cūkas, lapsas un ūdeles.

Avoti: ZTV

auka   -as, s.

1. Ļoti stiprs, postīgs (parasti neilgs) vējš; 11 balles (pēc Boforta skalas; 28-33 m/s), brāzmains; vētra.

2. apv. Lietus, kas ātri pāriet.

Putnu auka— sniega un lietus mākonis, kas ātri uznāk un ātri pāriet.

Avoti: LLVV, MIL, KnV

Auka   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Awka"), Anambras štata administratīvais centrs, 144700 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Upe Čadā un Centrālāfrikas Republikā, šo valstu robežupe visā tās garumā, Šari labā krastā pieteka, augštece sausajā sezonā izsīkst.

Avoti: PuA, LpA, PZT

Auka   mit.

1. Slāvu mitoloģijā - meža gars, ko attēloja kā mazu, apaļīgu būtni, kam nav miera ne ziemā, ne vasarā; šis gars bija liels nebēdnis un izklaidējās, atsaukdamies nomaldījušos ceļinieku balsīm no visām pusēm vienlaikus un ievilinot tos biezoknī.

Avoti: Mit

aukains   -ais; s. -a, -ā;

1. Aukai līdzīgs; brāzmains.

2. Tāds, kad (kur) plosās aukas; vējains.

Avoti: LLVV

aukāt   apv.

1. Ļoti stipri, aukaini pūst (par vēju).

Avoti: ViV

aukcijonators   novec.

1. Izsolītājs, ūtrupnieks.

Avoti: SW78

aukcijons   novec.

1. Izsole.

Avoti: SW78

aukcionierēt   novec.

1. Pārdot vairāksolīšanā.

Avoti: SW78

aukcions   žarg.

1. Izsole.

Avoti: SLG

aukiss   rel.

1. Dienvidamerikas indiāņu ticējumos - kalnu gars, kas dzīvo zemākās Andu kalnu virsotnēs un nav tik vareni kā apusi, un valda pār mazāku apgabalu; katram aukisam ir vārds, kas ir tā kalna vai pakalna nosaukums, kurā šis gars mājo.

Avoti: R1

aukiūna   apv.

1. Elkonis.

Avoti: TiA

aukla   -as, s.

1. Samērā tievs šķiedru savijums; arī resns pavediens.

2. novec. Garuma mērs: Lietuvā - 48,72585 m; Polijā ("sznur") - 43,2 m.

Avoti: LLVV, LE1, TV

auklauzne   novec.

1. Meža nogabals ar vētras izgāztiem un nolauztiem kokiem.

Avoti: KV

aukle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar bērnu auklēšanu; cilvēks, kas auklē bērnu.

Avoti: LLVV

auklējums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> auklēt.

2. poēt. Lolots, mīlēts bērns; lolojums.

Avoti: LLVV

auklēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Šūpot, aijāt uz rokām (parasti mazu bērnu).

// pārn. Lutināt, lolot.

Avoti: LLVV

auklēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Ilgi un nevajadzīgi saudzēt, kopt (kādu).

Avoti: LLVV

auklīna   apv.

1. Dem. --> aukla.

Avoti: ĒiV

Aukliniškas   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Akleņiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Aukliniški   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Akleņiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Aukliniškys   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Akleņiški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

aukliņāt   apv.

1. Dem. --> auklēt; nēsāt klēpī.

Avoti: ME

auklis   -ļa, v.

1. apv. Iegarens koka klucītis.

2. apv. Spīļu arkla detaļa, kas pagriež uzarto velēnu.

3. retāk Aukle.

Avoti: LV93

auklīte   dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> aukle; sieviete, kas nodarbojas ar bērnu auklēšanu.

Avoti: MLVV

aukņa   apv.

1. Bišu spiets.

Avoti: EH

aukņāt   apv.

1. Spietot (par bitēm).

Avoti: EH

aukot   apv.

1. Plosīties, brāzties, brāzt, krākt, šalkt.

2. Saukt, kliegt.

Avoti: ME

auksanogrāfija   med.

1. Metode kāda mikroorganismu celma barotnes optimālā sastāva noteikšanai.

Avoti: TM

auksanoloģija   med.

1. Mācība par augšanas procesiem, sevišķi par mikroorganismu augšanas procesu.

Avoti: TM

auksanometrs

1. Aparāts, kas mērī augu pieaugumu garumā.

Avoti: SV69

auksēze   med.

1. Šūnas dalīšanās ierosināšana ar ķīmiskiem līdzekļiem.

2. Palielināšanās apjomā un apmērā.

Avoti: TM

auksiliārbīskaps   novec.

1. Bīskapa palīgs, vietnieks.

Avoti: KV

auksiliārs   novec.

1. Palīga, palīdzīgs.

Avoti: KV

auksiliomotorisks   med.

1. Tāds, kas atvieglo vai stimulē kādas kustības veikšanu.

Avoti: MSV

auksilītisks   med.

1. Tāds, kas veicina šķīšanu, līzi.

Avoti: TM

auksīni   -u, vsk. auksīns, -a, v.; biol.

1. Vielas, kas veicina augu augšanu.

Avoti: LLVV

aukslēja   apv.

1. Ausleja - baltzivju pasugas zivs.

Avoti: VV

aukslejas   apv.

1. Aukslējas.

Avoti: EH

aukslējas   -u, s.; tikai dsk.; anat.

1. Mutes dobuma augšējā daļa.

Cietās aukslējas— mutes dobuma augšējā cietā siena no alveolām līdz mīkstajām aukslējām.

Mīkstās aukslējas— mutes dobuma augšējā elastīgā siena no cietajām aukslējām līdz ūkai.

Avoti: LLVV, VsV

aukslējeņi

1. Aukslēju līdzskaņi (palatālie līdzskaņi) - j, g, k.

Avoti: KV, LME

aukso-   med.

1. Salikteņos norāda uz palielināšanos, augšanu.

Avoti: MSV

auksocīts   med.

1. Šūna (oocīts, spermatocīts vai sporocīts), kas ierosina augšanu un vairošanos.

Avoti: TM

auksoflors   med.

1. Viela, kas pastiprina kāda ķīmiska savienojuma fluorescences intensitāti.

Avoti: TM

auksohormons   med.

1. Viela, kas pastiprina hormonu aktivitāti; vitamīns.

Avoti: TM

auksohromi   ķīm.

1. Elektrodonoras atomu grupas (-OH, -SH, -NH2, -NR2) (R - radikālis), kas palielina organisko savienojumu krāsas intensitāti.

Avoti: ZTV

auksokardija   med.

1. Sirds normāla palielināšanās diastolē, diastolizācija.

2. Sirds hipertrofija vai dilatācija.

Avoti: TM

auksomērija   med.

1. Uzbudinājuma izplatīšanās, kas pārņem arvien vairāk šūnu, piem., sirds vadīšanas sistēmā.

Avoti: TM

auksometrs   med.

1. Ierīce lēcas palielināšanas spējas noteikšanai.

Avoti: TM

auksotrofs   -a, v.; biol.

1. Mutanta tipa mikroorganisma vai šūnu kultūra, kā attīstībai nepieciešamas noteiktas barības vielas (aminoskābes, vitamīni u. c.).

Avoti: ĢT

aukst   apv.

1. Auksts, auksti.

Avoti: EH

auksta   apv.

1. Auksti.

Avoti: EH

aukstāgaļa   apv.

1. Galerts.

Avoti: ViV

aukstaisgaļa   apv.

1. Galerts.

Avoti: ViV

aukstaispirts   apv.

1. Bāriens, pēriens.

Avoti: ViV

aukstans   apv.

1. Paauksts.

Avoti: ViV

aukstasinains   apv.

1. Aukstasiņu.

Avoti: ME

aukstasinība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> aukstasinīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

aukstasinīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir mierīgs, nosvērts, spēj apvaldīt jūtas; tāds, kas spēj orientēties bīstamās situācijās.

Avoti: LLVV

aukstasinīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Aukstasinība.

Avoti: LLVV

aukstasiņi   novec.

1. Aukstasiņu dzīvnieki - dzīvnieki, kuru temperatūra mainās līdz ar apkārtējo temperatūru (zivis, abinieki, rāpuļi).

Avoti: LME

aukstasiņu   dsk. ģen., nelok.; zool.

1. Tāds (dzīvnieks), kura ķermeņa temperatūra atkarīga no apkārtējās vides temperatūras.

Avoti: LLVV, BB

aukstcērms   apv.

1. Dilonis, plaušu tuberkuloze.

Avoti: EH

auksteklis   novec.

1. Galerts, aukstā gaļa.

Avoti: Lo

Auksteni   vietv.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Auksteņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

aukstens   apv.

1. Paauksts.

Avoti: ViV

Auksteņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LC

Auksteņa   vietv.

1. Līksnas labā krasta pieteka Daugavpils novada Līksnas un Vaboles pagastā, 13 km.

Avoti: LE1

aukstēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. Saldēt, dzesēt.

Avoti: LV93, PP

aukstēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Saldēties, dzesēties.

Avoti: PP, T

aukstīgs   apv.

1. Ilgstoši vēss, drēgns.

Avoti: ME

aukstināt   novec.

1. Dzesēt, saldēt.

Avoti: LV93

aukstlīme   -es, s.; parasti vsk.

1. Līme, ko lieto nekarsētu.

Avoti: LLVV

aukstlūstamība   materiālt.

1. Materiāla trausla sagrūšana triecienliecē zemā, negatīvā temperatūrā.

Avoti: LLVV

aukstnējs   apv.

1. Paauksts, dzestrs.

Avoti: ME

aukstraugājs   apv.

1. Auksti raudzēts.

Avoti: ME

aukstraugalus   apv.

1. Auksti raudzēts alus.

Avoti: ME

aukstrūdzis   apv.

1. Auksti raudzēts.

Avoti: ME

auksts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir (samērā) zema temperatūra; pretstats: silts, karsts.

Auksts kā ledus— ļoti auksts.

Aukstais ierocis— priekšmets, kam piemīt ieroča pazīmes un kas paredzēts bojājumu nodarīšanai, izmantojot cilvēka muskuļu spēku vai speciālus mehānismus.

Aukstā adata— grafikas dobspieduma tehnika, kurā zīmējumu iespiedformā ieskrāpē ar tērauda adatu, neizmantojot laku un skābi.

Aukstie elektroni— neitroni, kuru enerģija ir 0,0001-0,005 eV, tos parasti iegūst palēninot ātros neitronus.

// pārn.; vienk. Miris.

2. Saistīts ar pazeminātas temperatūras sajūtu; saistīts ar psihiska stāvokļa izraisītām zemas temperatūras sajūtām.

// apst. Savienojumā ar "būt", "tikt", "tapt", "kļūt" formām apzīmē tādu organisma stāvokli, kas saistīts ar pazeminātas vai zemas temperatūras sajūtu.

3. Tāds (ēdiens), kas nav jāpasniedz silts.

Aukstais galds— mielasts ar aukstiem ēdieniem.

Aukstā gaļa— galerts.

4. Tāds, kas tiek veikts vai noris bez karsēšanas.

5. Tāds, kas nepakļaujas jūtām; neiejūtīgs, neatsaucīgs, arī nelaipns.

Avoti: LLVV, FF, MkV, JtV

aukstumaģents   siltumt.

1. Aukstumnesējs - aukstummašīnas (saldēšanas mašīnas) darbviela (vai darbķermenis).

Avoti: ZTV

aukstumizturība   materiālt.

1. Materiāla izturība zemā, negatīvā temperatūrā.

Avoti: ZTV

aukstumizturīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko neietekmē, nebojā (samērā) zema temperatūra.

Avoti: LLVV

aukstumjauda   siltumt.

1. Siltuma daudzums, ko aukstummašīna spēj aizvadīt no dzesējamā objekta laika vienībā.

Avoti: ZTV

aukstummašīna   siltumt.

1. Iekārta mākslīgai temperatūras pazemināšanai (dzesēšanai), izmantojot pievadīto enerģiju (piem., elektroenerģiju).

Absorbcijas aukstummašīna— aukstummašīna, kurā tieši patērē siltuma enerģiju; par aukstumaģentu parasti lieto amonjaku.

Kompresijas aukstummašīna— aukstummašīna, kurā aukstumaģentu (amonjaku, freonu u. c.) saspiež kompresorā.

Strūklu kompresora aukstummašīna (tvaika, ežekcijas aukstummašīna)— aukstummašīna, kurā par aukstumaģentu parasti lieto ūdens tvaiku (gaisa kondicionēšanas iekārtās).

Termoelektriskā aukstummašīna— aukstummašīna, kurā izmanto Peltjē efektu.

Avoti: ZTV

aukstumnesējs   siltumt.

1. Šķidrums, kas cirkulē aukstuma iekārtas sistēmā un aizvada siltumu no dzesējamās vides uz aukstummašīnu.

Avoti: ZTV

aukstumpuse   apv.

1. Ziemeļu puse.

Avoti: ViV

aukstumputns   apv.

1. Tauku zīle.

Avoti: ViV

aukstumražīgums   siltumt.

1. Aukstummašīnās aukstumjauda - siltuma daudzums, ko aukstummašīna spēj novadīt no dzesējamā objekta, piem., aukstuma kameras.

Avoti: ZTV

aukstums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> auksts (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; zema temperatūra.

// sar. Auksts gaiss.

// sar. Vieta, kur ir auksts.

2. Sajūta, ko rada zema temperatūra; drebuļi.

3. Attieksme bez sirsnības; nelaipnība, neatsaucība.

Aukstuma pols— zemeslodes apgabals, kur vērojama viszemākā gaisa temperatūra.

Avoti: LLVV, ZTV

aukstumslimums   apv.

1. Saaukstēšanās.

Avoti: ViV

aukstumtehnika   tehn.

1. Tehnikas nozare, kurā nodarbojas ar zemas temperatūras iegūšanu un mākslīgo dzesēšanu.

Avoti: ZTV

aukstumtehnoloģija

1. Aukstuma lietošana tautas saimniecībā (pārtikas, ķīmiskajā, farmaceitiskajā, naftas un gāzes rūpniecībā, celtniecībā).

Avoti: LPE

aukšene   apv.

1. Avene.

Avoti: EH

aukšenes   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

aukšķene   apv.

1. Avene.

Avoti: ME

aukšlēja   apv.

1. Aukslēja.

Avoti: ME

aukšlējas   apv.

1. Aukslējas.

Avoti: ME

aukšlēji   apv.

1. Aukslējas.

Avoti: EH

aukšļejas   apv.

1. Aukslējas.

Avoti: EH

Aukšpole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LC

aukšpolieši

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Aukšpole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aukštaiši

1. Augštaiši - etnogrāfiska grupa Lietuvā.

Avoti: MkV

Aukštaitija

1. Augštaitija - kultūrvēsturisks novads Lietuvā.

2. Augštaitija - augstiene Lietuvā.

Avoti: LpA, LiLv

aukt   apv.

1. Būt aukstam, vētrainam.

Avoti: ME

aukt   apv.

1. Kaukt (par vētru).

Avoti: EH

aukuba

1. dsk. Grimoņu dzimtas augu ģints ("Aucuba").

Japānas aukuba— aukubu suga ("Aucuba japonica"), kurai zeltainas vai raibas lapas un sarkanas ogas, tiek bieži audzēta istabā un oranžērijās, dažkārt dēvē par zelta koku.

Avoti: SV69, DaE

aukūne   apv.

1. Elkonis.

Avoti: ME

aukurs   apv.

1. Rijas kuramā malka.

Avoti: KV

Aula   vietv., vēst., vācu val.

1. Auļu muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Dzērbenes pagastā.

Avoti: KV

aula   -as, s.

1. Plaša svinību, sarīkojumu zāle (parasti augstākajās mācību iestādēs); aktu zāle.

Avoti: LLVV

aula   med.

1. Smadzeņu trešā ventrikula priekšdaļa.

2. Iekaisuma apmale ap baku vakcīnas pustulu.

Avoti: TM

aulacomniaceae   lat.

1. Krokvācelīšu dzimta.

Avoti: LD

aulacomnium   lat.

1. Krokvācelīšu dzimtas ģints.

Aulacomnium palustre— purva krokvācelīte.

Avoti: LD

aulacorthum   lat.

1. Laputu apakškārtas ģints.

Aulacorthum circumflexum— augumāju raibā laputs.

Aulacorthum solani— kartupeļu plankumainā laputs.

Avoti: LD

aulaka   apv.

1. Steidzīgs, nemierīgs cilvēks.

Avoti: KV

aulākām   apv.

1. Aulekšiem; aulekām.

Avoti: ME

aulakāt   apv.

1. Aulekšot.

Avoti: KiV

aulaki   apv.

1. Aulekši, ļoti strauja, spēja virzīšanās uz priekšu.

Avoti: NeV

aulakiem   apv.

1. Aulekšiem.

Avoti: KiV

aulakis   apv.

1. Aulekšiem; aulekām.

Avoti: ME

aulakogēns   ģeol.

1. Grābenam līdzīga ieplaka platformās; dziļumā vairāki km, garums - vairāki simti km, platums - desmitiem km; veidojas visbiežāk platformu attīstības sākuma stadijās.

Avoti: LPE

aulakos   apv.

1. Aulekšiem.

Avoti: KiV

aulaks   apv.

1. Straujš zirgs.

2. Tāds, kas visu dara aulekšiem, neapstājoties un nepārdomājot.

Avoti: KnG, NeV, KnV

aulatela   med.

1. Trešā ventrikula aulas asinsvadu sega.

Avoti: TM

aule   apv.

1. Zābaku stulms.

2. Strazdu būrītis.

3. Aulis.

Avoti: KV, EH, TlV

Auleja   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krāslavas novadā 25 km no Krāslavas, pirmo reizi minēta 1599. g. Polijas dokumentos kā "Awly moza", saukta arī Auļi, pagasta centrs.

2. Aulejas pagasts - pagasts Krāslavas novada ziemeļu daļā, kas izveidojās 20. gs. 30. gados ar centru Grāveros, 20. gs. 20. gados šī teritorija bija Izvaltas pagasta sastāvdaļa; robežojas ar Skaistas un Kombuļu pagastu, kā arī ar Aglonas un Dagdas novadu; bijušais nosaukums krieviski - Graverskaja.

Aulejas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Aulejas pagasta teritorijas ir pievienota tagadējam Grāveru un Šķeltovas pagastam.

3. Aulejas apmetne - dzelzs laikmeta dzīvesvieta, atrodas Kārsavas novada Aulejā pie Aulejas pamatskolas, konstatēts kultūrslānis ~200 x 300 m platībā.

4. Aulejas ezers - atrodas Latgales augstienes dienvidu daļā, 160,4 m virs jūras līmeņa, Kārsavas novada Aulejas pagastā pie Višķu-Dagdas ceļa, platība - 190 ha, garums - 2,8 km rietumu-austrumu virzienā, lielākais platums - 1,4 km.

Avoti: LPag, AtvL, LE1

aulejieši

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aulejs   vietv.

1. Aulejas ezers - atrodas Latgales augstienes dienvidu daļā, Kārsavas novada Aulejas pagastā pie Višķu-Dagdas ceļa, 160,4 m vjl., garums - 2,8 km rietumu-austrumu virzienā, lielākais platums - 1,4 km, lielākais dziļums 4,3 m, eitrofs ezers, aizaugums - ~6%.

Avoti: LE1

auleka   apv.

1. Aulaka.

Avoti: EH

aulekām   apv.

1. Aulekšiem.

Avoti: MiV

aulēkām   apv.

1. Aulekšiem.

Avoti: EH

aulekiem   apv.

1. Aulekšiem.

Avoti: EH

aulekis   apv.

1. Aulekšiem.

Avoti: EH

aulekos   apv.

1. Aulekšiem; aulekām.

Avoti: ME

aulekši   -u, v.; tikai dsk.; parasti dsk. bezpriev. instr. vai dsk. lok.

1. Ātrs (parasti zirga) skrējiens straujos lēcienos.

Avoti: LLVV

aulekšiem   novec.

1. Lēcieniem; auļos, auļiem.

Avoti: LV93

aulekšis   apv.

1. Aulekšiem.

Avoti: EH

aulekšos   apv.

1. Auļos, auļiem.

Avoti: ĒiV

aulekšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Skriet aulekšos (parasti par zirgu).

2. Jāt aulekšos.

Avoti: LLVV

aulekšotājs   novec.

1. Angļu aulekšotājs jeb angļu pilnasiņu zirgs, zirgu šķirne, jājamzirgs kas piemērots ātriem aulekšiem un sacīkšu sportam.

Avoti: LLx

aulekus   apv.

1. Aulekšiem; aulekām.

Avoti: ME

Aulenberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās Auļukalna muižas nosaukums, kuras teritorijā izveidojusies apdzīvotā vieta "Auļukalns", kas mūsu dienās atrodas Raunas novada Drustu pagastā.

Avoti: LE1

Aulendorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Aulendorf"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 9800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

aulēnieši

1. Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagasta apdzīvotās vietas "Auļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

aulēt   apv.

1. Raudāt.

Avoti: EH

Auleta   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Auletta"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 2350 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

auletrīda   vēst.

1. Senajā Grieķijā profesionāla dejotāja un mūziķe, kas piedalījās dzīrēs un simpozijos, bieži vien sniedzot arī intīmus pakalpojumus.

Avoti: MV

Auliciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kokneses novada Kokneses pagastā.

Avoti: LC

Aulijeata   vietv.; vēst.

1. Taraza - pilsētas nosaukums 1864.-1936. g.

Avoti: LpA, PZT

auliņa   novec.

1. Būris.

Avoti: KV

aulis   -ļa, v.

1. Kokā uzvelkams bišu strops, dore; neliela koka kaste (senāk arī izdobts vienkocis), ko ieliek kokā bišu spieta ķeršanai.

Avoti: LLVV, Sen, KnV

aulis   apv.

1. Cilvēks, kas dej, trako, lēkā; skrien auļiem.

2. Vētras brāzma, stiprs vējš.

Avoti: KV, NeV

auliskām   apv.

1. Aulekšiem, ātri.

Avoti: ME

auliski   apv.

1. Aulekšiem, ātri; auliskām.

Avoti: ME

auliskis   apv.

1. Aulekšiem, ātri; auliskām.

Avoti: ME

aulisku   apv.

1. Aulekšiem, ātri; auliskām.

Avoti: ME

aulītis   novec.

1. Neliels kokā uzvelkams bišu strops.

Avoti: LxE

auloss   mūz.

1. Sens (grieķu un romiešu) pūšaminstruments ar (dubult)mēlīti; viduslaikos pārtapa šalmejā un pommerā, bet XVII gs. pārdzima obojā.

Avoti: MūV

auls   -a, v.

1. Ciemats, apdzīvota vieta (Kaukāzā, Vidusāzijā).

2. Senlaiku pūšamais mūzikas instruments ar divkāršu niedres mēlīti un cilindrisku kanālu; bija izplatīts Priekšāzijā un senajā Grieķijā.

Avoti: LLVV, SV69

Aulla   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Aulla"), Toskānas reģiona Masas-Karrāras provincē, 11300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

aulukiem   apv.

1. Aulekšiem.

Avoti: EH

Auluma   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 3100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

auļakām   apv.

1. Aulekšiem.

Avoti: EH

auļakiem   apv.

1. Aulekšiem; aulekām.

Avoti: ME

auļegle   novec.

1. Egle, kurā piestiprināts aulis, dore.

Avoti: KV

auļekiem   apv.

1. Aulekšiem.

Avoti: EH

auļekot   apv.

1. Auļot, aulekšot.

Avoti: ME

Auļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

Auļu muiža— Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagasta apdzīvotās vietas "Auļi" bijušais nosaukums.

2. Auļu ezers - Ievalča ezers Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

3. Krāslavas novada apdzīvotās vietas "Auleja" bijušais nosaukums.

Avoti: LC, LE1, LD

auļi   -u, v.; tikai dsk.; parasti dsk. bezpriev. instr. vai dsk. lok.

1. Aulekši.

Avoti: LLVV

auļiem   apv.

1. Lēkšos.

Avoti: LV93

auļikām   apv.

1. Aulekšiem; aulekām.

Avoti: ME

auļkalnieši

1. Raunas novada Drustu pagasta apdzīvotās vietas "Auļukalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

auļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Aulekšot.

Avoti: LLVV

auļpriede   novec.

1. Priede, kurā piestiprināts aulis, dore.

Avoti: KV

auļukalnieši

1. Raunas novada Drustu pagasta apdzīvotās vietas "Auļukalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Auļukalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Raunas novada Drustu pagastā 35 km no Cēsīm, tāda paša nosaukuma ezera ziemeļu krastā, izveidojusies bijušās muižas "Aulenberg" teritorijā.

Auļukalna muiža— Raunas novada Drustu pagasta apdzīvotās vietas "Auļukalns" bijušais nosaukums.

2. Auļukalna ezers - atrodas Vidzemes augstienes ziemeļu daļā, Raunas novada Drustu pagastā, 183,7 m vjl., platība - 23 ha, garums - 1 km, platums - 0,2-0,3 km, lielākais dziļums >3 m.

Auļukalna ezermītne— atrodas Raunas novada Drustu pagastā, Auļukalna ezera austrumu daļā, uz dienvidiem no pussalas, uz zemūdens saliņām saglabājušās celtņu konstrukciju paliekas, atrasti keramikas izstrādājumi ar apmesto, kniebto, gludo un gludināto virsmu kuri attiecināmi uz 1. gt. vidu un otro pusi.

Avoti: LC

AUM   mit.

1. AUM Šinrikjo - starptautiska reliģiska budisma organizācija, kuru nodibināja 1989. g. Japānā, apvienojot sākotnējā un Tibetas budisma, indiešu un himalajiešu jogas un daoisma mācības.

Avoti: MrJ

aumakām   apv.

1. Spēji; ar drūzmu, spiešanos, ar steigu kaut kur mēģināt nokļūt vai kaut ko izdarīt.

Avoti: NeV

aumalīgs   apv.

1. Straujš, neapturams.

Avoti: LV93

aumals   apv.

1. Āboliņš.

Avoti: ME

aumaļa   apv.

1. Auša, trakulis, nerātnis.

Avoti: KV

aumaļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas plūst, brāžas aumaļām; arī straujš.

Avoti: LLVV

aumaļām   apst.

1. Ļoti strauji, lielā daudzumā, nepārtrauktā plūsmā; straumēm.

Avoti: LLVV

aumaļās   apv.

1. Aumaļām.

Avoti: ME

aumaļāties   apv.

1. Aušoties, draiskuļoties.

Avoti: ME

aumaļība   apv.

1. Straujums, trauksmainība, nevaldāmība.

Avoti: ME

aumaļiem   apv.

1. Aumaļām.

Avoti: ME

aumaļīgs   apv.

1. Ātras dabas, straujš, pārmērīgs.

Avoti: ME

aumaļis   apv.

1. Aumaļām.

Avoti: EH

aumaļos   apv.

1. Aumaļām.

Avoti: ME

aumaļot   apv.

1. Izplūst straumēm.

2. Ātri plūst, tecēt.

Avoti: ME

aumanīgs   apv.

1. Aušīgs, bezjēdzīgs, muļķīgs.

Avoti: ME

aumanis   apv.

1. Neprātīgs, traks; tas, kas muļķojas, aušojas.

Avoti: ME

aumaņas   apv.

1. Liela steiga.

Avoti: ME

aumašām   novec.

1. Strauji, steidzīgi, bez apdoma; pārpilnam.

Avoti: KV

aumaša   apv.

1. Straujš, ātrs.

Avoti: EH

aumaši   apv.

1. Strauji, ātri.

Avoti: EH

aumašiņ   apv.

1. Steidzīgi, ātri.

Avoti: EH

Auma-Veidatāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Auma-Weidatal"), Tīringenes federālajā zemē, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

aumažam   apv.

1. Samulsis.

Avoti: ME

aumažām   apv.

1. Pārpilnam.

Avoti: EH

aumaži   apv.

1. Steidzīgi, strauji.

Avoti: EH

aume   apv.

1. Spars, straujums; nevaldāmība.

Avoti: NeV

Aumeistari   vietv., sar.

1. Smiltenes novada Grundzāles pagasta apdzīvotās vietas "Aumeisteri" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LPag, LC

aumeistars   novec.

1. Audzinātājs, mājskolotājs.

Avoti: Lo

Aumeisteri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Smiltenes novada Grundzāles pagastā 25 km no Smiltenes, izveidojusies bijušās muižas "Serbigal" teritorijā; bijušais nosaukums - Aumeisteris, sarunvalodā dažkārt - Aumeistari.

2. vēst. Aumeisteru pagasts - pagasts bijušajā Valkas apriņķī, 1925. g. pārdēvēts par Cirgaļu pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Zvārtavas, Grundzāles un Bilskas pagastā.

3. Aumeisteru paugurvalnis - dabas apvidus, Vidzemes augstienes ziemeļu atzars, platība - 21800 ha, garums ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā - 22 km, platums - līdz 12 km, lēzeni izliekta loka veidā iesniedzas Tālavas zemienē un atdala Sedas līdzenumu no Trapenes līdzenuma.

4. Aumeisteru ezeri - atrodas uz ziemeļiem no Aumeisteru paugurvaļņa, Valkas novada Zvārtavas pagastā, gk. Vidusgaujas ieplakā, 15 ezeri ar 240 ha kopplatību; Zaķu ezeri.

Avoti: LPag, LC

aumeisterieši

1. Smiltenes novada Grundzāles pagasta apdzīvotās vietas "Aumeisteri" (arī "Aumeistari", "Aumeisteris") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aumeisteris   vietv., vēst.

1. Smiltenes novada Grundzāles pagasta apdzīvotās vietas "Aumeisteri" bijušais nosaukums.

Avoti: LPag, LC

aumeisters   novec.

1. Galma meistars; audzinātājs, skolotājs.

Avoti: KV

aumeistrieši

1. Smiltenes novada Grundzāles pagasta apdzīvotās vietas "Aumeisteri" (arī "Aumeistari", "Aumeisteris") iedzīvotāji.

Avoti: V1

aumelis   apv.

1. Aumaļa.

Avoti: EH

aumeliski   apv.

1. Trakojot, plosoties, aušājoties.

Avoti: EH

aumens   apv.

1. Apziņa, samaņa.

Avoti: NeV

aumeš   apv.

1. Par daudz; visai liels; bez mēra.

Avoti: ME

aumešiņ   apv.

1. Nejauši, negaidīti.

Avoti: ME

aumež   apv.

1. Par daudz; visai liels; bez mēra.

Avoti: ME

AUMM   saīs.

1. Andreja Upīša memoriālais muzejs (atsaucēs).

Avoti: i1

aumonis   apv.

1. Tāds, kas vairāk rīkojas zemapziņas, ne apziņas motīvu vadīts, ļoti impulsīvs, nereti arī pārsteidzīgs cilvēks.

Avoti: NeV

aumoņām   apv.

1. Darīt ko bez sajēgas, bez apziņas kontroles, lielā ātrumā.

Avoti: NeV

aumoņi   apv.

1. Sava veida pusapziņas stāvoklis (miega, slimības laikā).

Avoti: EH

aumoņiem   apv.

1. Darīt ko bez sajēgas, bez apziņas kontroles, lielā ātrumā.

Avoti: NeV

aumulis   apv.

1. Baltais āmulis ("Viscum album").

Avoti: Aug2

aumulītis   apv.

1. Neapdomīgs, pārsteidzīgs, straujš cilvēks.

Avoti: ME

aumuļām   apv.

1. Aumaļām.

Avoti: ME

aumuļi   apv.; hip.

1. Iemaukti.

Avoti: ME

aunāda   -as, s.

1. Auna āda.

Avoti: PP, T

aunapiere   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

aunapieres   ģeol.

1. Pamatklintāja virsas izciļņi, ko nogludinājis un nopulējis ledājs.

Avoti: LLVV

aunazirnis

1. dsk. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Cicer"), viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi; pārsvarā audzē zemēs ar sausu klimatu.

Avoti: LPE

aundeguns   apv.

1. Neliela paparde ("Botrychium matricariae").

Avoti: KV, ME

aunelis   apv.

1. Dem. --> auns.

Avoti: EH

aunene   novec.

1. Aunu beka, ēdama sēne ("Sparossia crispa").

Avoti: KV

aunēns   apv.

1. Jauns auns; auns.

Avoti: ĒiV

aungalva   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

2. niev. Nesaprātīgs, muļķīgs, neattapīgs cilvēks.

Avoti: Aug2, ViV

aungalvas   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

aungalviņa   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

aungalviņas   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

Auningen   vietv., vēst., vācu val.

1. Auniņu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Pampāļu pagastā.

Avoti: KV

auniķis   apv.

1. Dem. --> auns.

Avoti: EH

auniņi   apv.

1. Jānīši ("Erigeron").

2. Asais jānītis ("Erigeron acer"), laimpuķe.

Avoti: Aug2, ME

Auniņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Pampāļu pagastā.

Avoti: LC

auniņnieki

1. Saldus novada Pampāļu pagasta apdzīvotās vietas "Auniņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

auniņš

1. Dem. --> auns.

2. vsk. Jānīši ("Erigeron").

Avoti: LV93

aunpauniņi   apv.

1. Dzeltena puķe.

Avoti: ME

aunradziņi   apv.

1. Vanagnadziņi ("Lotus").

2. Izšuvumu raksta veids.

Avoti: Aug2, EH

Auns   astr.

1. Debess ziemeļu puslodes zodiaka zvaigznājs, spožākās zvaigznes ir Hamals un Šeratans, Latvijā vislabāk novērojams rudenī; pirms ~2000 g. šajā zvaigznājā atradās pavasara punkts.

Avoti: LE1

auns   -a, v.

1. Aitu tēviņš; teķis.

Aunu beka— ēdama sēne ar mazu, brūni blāvu cepurīti.

Aunu pieres— ledāju nogludināti cietu iežu izciļņi vai pauguri.

2. pārn.; vienk. Neapķērīgs, neattapīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

auņelis   apv.

1. Dem. --> auns.

Avoti: EH

auņgalva   apv., niev.

1. Nesaprātīgs, muļķīgs, neattapīgs cilvēks.

Avoti: ViV

auņuks   apv.

1. Dem. --> auns.

Avoti: EH

aupe   apv.

1. Rūpes, pūliņi.

Avoti: NeV

aupēties   apv.

1. Rūpēties, nopūlēties, saimniekot.

Avoti: KV

aupīgs   apv.

1. Norūpējies, nopūlējies.

Avoti: NeV

aupucis   apv.

1. Aulis, trakulis.

Avoti: KV

aupuš   apv.

1. No abām pusēm.

Avoti: ME

aupušam   apv.

1. No abām pusēm.

Avoti: EH

aupušas   apv.

1. Abās pusēs.

Avoti: EH

aura

1. Sevišķa gaisotne, ko izstaro vai kas raksturīga kādai vietai, cilvēkam u. tml.

2. mit. Šķietams spīdošs oreols ap cilvēku.

Aura seminalis— eiropiešu alķīmijas termins, ko var salīdzināt ar indiešu bindu un odžasu.

3. med. Pēkšņs nemiers un satraukums, kas ir epilepsijas vai histērijas lēkmes priekšsajūta.

Avoti: SV99, MrJ

auramīns   med.

1. Bāziska anilīna krāsviela, dzeltens kristālisks pulveris; viegli šķīst karstā ūdenī; lieto fluorescences mikroskopijā.

Avoti: TM

auranciamarīns   med.

1. Rūgts glikozīns apelsīna mizā.

Avoti: TM

aurancija   med.

1. Organiska oranža krāsviela, heksanitrodifenilamīna nātrija vai amonija sāls; lieto mitohondriju krāsošanai.

Avoti: TM

Aurangābāda   vietv.

1. Šambhadžinagara - pilsēta Indijā, Mahārāštras štatā.

Avoti: PuA

aurāns

1. Daudzgadīga, vīrceļu dzimtas zāle; aug purvainās vietās, indīga.

Avoti: SV69

aurāt   apv.

1. Aurot.

Avoti: KiV

aurāts   med.

1. Zeltskābes sāls.

Avoti: TM

Aurava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Litenes pagastā.

Avoti: LC

aure   apv.

1. Medību rags, govs rags.

2. Vētra, kaukšana, gaudošana.

Avoti: KV, ME

aurejs

1. Romiešu zelta monēta, ko sāka kalt Jūlija Cēzara valdīšanas laikā.

Avoti: LPE

aurelia   lat.

1. Scifozoju klases ģints.

Aurelia aurita— ausainā aurēlija.

Avoti: LD

Aureliāns

1. Senās Romas imperators (Aurelian; 214.-275. g.); Palmīras karagājiena laikā viņa karavīri nodedzināja Aleksandrijas muzeju.

Avoti: MkV

aurēlija   biol.

1. Ausainā aurēlija - scifozoju klases suga ("Aurelia aurita"), viena no visvairāk izplatītajām medūzām.

Avoti: LD

aurenieki

1. Dobeles novada Auru pagasta iedzīvotāji.

Avoti: V1

aureola   novec.

1. Spožums ap dievību vai svēto tēliem mākslā.

2. Dārzs ap mēnesi vai sauli, lokveidīgs atspīdums spilgtākās vai blāvākās spektra krāsās.

Avoti: KV

aureols   rel.

1. Oreols.

Avoti: GT

aureomicīns

1. Antibiotiska viela, ko veido starainā sēnīte; lieto dažu infekcijas slimību ārstēšanā.

Avoti: SV69

aures   novec.

1. Auri.

Avoti: KV

aurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. intrans. Aurot (1).

2. trans.; sar. Aurot (2).

3. parasti 3. pers.; intrans. Aurot (3).

4. apv. Pūst medību ragu; medīt.

Avoti: LLVV, ME

aurēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; sar.; pareti.

1. Auroties.

Avoti: LLVV

auri-   med.

1. Salikteņos norāda uz ausi; uz trīsvērtīgā zelta savienojumiem.

Avoti: MSV

auri   -u, v.; tikai dsk.

1. Skaļi, stiepti kliedzieni, brēcieni, kaucieni (dažiem dzīvniekiem).

Auru laiks— pārošanās laiks.

Auru kalniņš— atklāta vieta dziedāšanai.

2. Troksnis, kas rodas brāzmainā vējā, stiprā vētrā.

Auru auriem— gaudojot, aurojot, ar lielu troksni.

Avoti: LLVV, ME

Auri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dobeles novadā 8 km uz dienvidiem no Dobeles, bijušās Auru muižas ("Auermunde") teritorijā, pagasta centrs.

2. Auru pagasts - pagasts Dobeles novadā, robežojas ar Penkules, Naudītes, Annenieku, Dobeles un Krimūnu pagastu, kā arī ar Dobeles pilsētu un Tērvetes novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Auermunde, krieviski - Auermjundskaja.

Auru pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara Auru pagastam pievienota daļa bijušā Dobeles un Tērvetes pagasta, bet Krimūnu apkaime atdota tagadējam Krimūnu pagastam; robežas mainījušās arī ar Naudītes pagastu.

3. Dzelzceļa pietura Dobeles novada Auru pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Reņģe, 72 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1929. g.

4. Apdzīvota vieta (viensēta) Limbažu novada Limbažu pagastā.

5. Auru senkapi - atrodas Limbažu novada Limbažu pagastā, paugurā pie Auru mājām, datēti ar 1. gt. p. m. ē., daļa atrasto senlietu attiecas uz m. ē. 5.-9. gs.

Avoti: LPag, LE1

aurības   apv.

1. Skaļa saukšana, gavilēšana, gaudošana.

2. Riests.

Avoti: ME

auriculariaceae   lat.

1. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases fragmobazīdijsēņu apakšklases ausaiņu rindas ausaiņu dzimta.

Avoti: LD

auriculariales   lat.

1. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases fragmobazīdijsēņu apakšklases ausaiņu rinda.

Avoti: LD

aurīga   novec.

1. Braucējs romiešu sacīkstēs un cirka spēlēs.

Avoti: KV

Auriha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Aurich"), Lejassaksijas federālajā zemē, 40600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

aurikula

1. Dekoratīvs prīmulu dzimtas dārzaugs (tā iesaukts lapu formas dēļ).

Avoti: SV69

aurikulārs   med.

1. Saistīts ar ausīm, tām raksturīgs.

Avoti: SV99

aurikulokraniāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz auss gliemežnīcu un galvaskausu.

Avoti: MSV

aurikuloterapija   med.

1. Elektriska ārējās auss stimulācija, lai mazinātu sāpes.

Avoti: MSV

auriķele   apv.

1. Ausainā prīmula ("Primula auricula").

Avoti: Aug2

aurilavs   med.

1. Ierīce, zonde auss skalošanai.

Avoti: TM

aurinārijs   med.

1. Ar medikamentiem impregnēta tapiņa ievadīšanai auss ārējā ejā.

Avoti: TM

aurīnija   sar.

1. Klinšu alise ("Alyssum saxatile"), krāšņumaugs.

Avoti: DaE

auriņš   apv.

1. Putnu būrītis, strazdu būrītis.

2. Bišu koks bišu ķeršanai.

Avoti: ME

auriparus   lat.

1. Somzīlīšu dzimtas ģints.

Auriparus flaviceps— Amerikas jeb zeltgalvas somzīlīte.

Avoti: ZvP

auripigments

1. Citrondzeltens minerāls, arsēna sulfīds; no tā iegūst arsēna trioksīdu, ko izmanto stikla atkrāsošanai, ādu un kažokādu konservēšanai.

Avoti: SV99

auris   apv.

1. Kāds, kurš kauc, kliedz.

2. Stiprs, sauss vējš; austrumu vai ziemeļu vējš.

3. Riests.

Avoti: ME

auriscalpiaceae   lat.

1. Ausenes - bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases holobazīdijsēņu apakšklases afilloforu rindas dzimta.

Avoti: LD

auriskalps   med.

1. Instruments auss tīrīšanai.

Avoti: TM

aurnieks   apv.

1. Medību raga pūtējs; medību taurētājs.

Avoti: ME

auro-   med.

1. Salikteņos norāda uz ausi; uz trīsvērtīgā zelta savienojumiem.

Avoti: MSV

Aurobindo   rel.

1. Aurobindo Ghošs (1870.-1950. g.) - indiešu reliģiskais reformators, kurš interpretēja Vedāntu kā augstāko visu reliģiju izpausmi.

Avoti: R1

aurohromoderma   med.

1. Ilgstoša zaļi zila ādas krāsa sakarā ar zelta savienojumu injekciju.

Avoti: MSV

aurojošs

1. Kliedzošs, brēcošs, vējains.

Aurojošie četrdesmitie— dienvidu puslodes četrdesmito (arī piecdesmito) grādu platumi, kuros virs okeāniem raksturīgi stipri rietumu vēji un biežas vētras.

Avoti: LPE

aurora

1. Rīta blāzma.

Avoti: SW78, LLL

Aurora

1. Romiešu mitoloģijā - rītausmas dieviete.

2. pārn. Rītausma.

Avoti: SV99

Aurora   vietv.

1. Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Virši" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasarnīcu ciems.

Avoti: LC

aurorafobija   med.

1. Slimīgas bailes no ziemeļblāzmas.

Avoti: TM

aurot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. intrans. Skaļi, stiepti kliegt, klaigāt.

2. trans.; sar. Stiepti kliedzot, saukt.

3. parasti 3. pers.; intrans. Radīt gaudojošas, kaucošas skaņas (par vēju, vētru u. tml.).

Avoti: LLVV

auroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; reti.; sar.; pareti.

1. Sasaukties (brēcot, kaucot u. tml. vilinot vienam otru) - par dzīvniekiem pārošanās laikā.

Avoti: LLVV

auroxen   lat.

1. Taurgovs.

Avoti: LE1

aurredzīgs

1. Tāds, kas spēj saredzēt auru.

auru   apv.

1. Pamudinājuma interjekcija.

Avoti: ME

Aurupīte   vietv.

1. Ālaves kreisā krasta pieteka Dobeles novada Auru un Krimūnu pagastā, garums - 8 km.

2. Salacas labā krasta pieteka Mazsalacas novada Mazsalacas pagastā, garums - 8 km.

Avoti: LD, La1

AUS   saīs., vietv.

1. Austrālija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

ausa   apv.

1. Ausma, blāzma; dienas sākums.

Avoti: LV93, ME

ausā   apv.

1. Gaviļu interjekcija.

Avoti: ME

ausaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Vīriešu (ziemas) cepure ar sānu atlokiem; ausaina cepure.

2. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases fragmobazīdijsēņu apakšklases rinda ("Auriculariales").

3. dsk. Šīs rindas dzimta ("Auriculariaceae"), no kuras Latvijā konstatētas 2 ģ., 3 s.

Avoti: LLVV, LD

ausainis   -ņa, v.

1. Dzīvnieks ar garām ausīm.

2. sar. Neattapīgs cilvēks.

3. apv. Mīļvārdiņš zirgam.

4. Gudrs, lepns, iedomīgs cilvēks.

Avoti: LLVV, EH

ausainīša   apv.

1. Ausaine.

Avoti: ME

ausains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir (lielas) ausis.

2. Tāda (cepure), kam ir sānu atloki.

Avoti: LLVV

ausaiņš   apv.

1. Ausains (par cepuri).

Avoti: ĒiV

Ausala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

Avoti: LC

Ausangate   vietv.

1. Augstākā virsotne Karabajas Kordiljera kalnu grēdā Andos, Peru dienvidaustrumos, augstums - 6394 m.

Avoti: PZT, LpA

Ausātas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Annenieku pagastā.

Ausātu muiža— Dobeles novada Annenieku pagasta apdzīvotās vietas "Ausātas" bijušais nosaukums.

2. Ausātu upe - Bērzes labā krasta pieteka Dobeles novadā, garums - 17 km, kritums - 20 m; Gardene; Grauzdupe.

Avoti: LC

ausātnieki

1. Dobeles novada Annenieku pagasta apdzīvotās vietas "Ausātas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ausbate   apv.

1. Cīrulītis ("Corydalis"), daudzgadīgs magoņu dzimtas lakstaugs.

Avoti: Aug2

ausbunds   novec.

1. Anabaptistu garīgu dziesmu krājums, sastādāts 1971, bet sastopams vairs tikai 1583 izdevumā.

Avoti: KV

auscērma   apv.

1. Plaušu tuberkuloze.

Avoti: EH

Auschgal   vietv., vēst., vācu val.

1. Augšgala muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Ceraukstes pagastā.

Avoti: KV

ausderbanti   apv.

1. Otrās šķiras lini.

Avoti: ĒiV

ausdrebanti   apv.

1. Otrās šķiras lini; ausderbanti.

Avoti: ĒiV

ausdreibants   apv.

1. Otrā šķira (liniem); šīs šķiras lini.

Avoti: ViV

ause   apv.

1. Auss.

Avoti: ĒiV

Auseika   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Nīcgales pagastā.

Avoti: LC

auseisks   apv.

1. Ātraudzīgs (par kartupeļu šķirni).

Avoti: KiV

auseklieši

1. Jēkabpils novada Ābeļu pagasta apdzīvotās vietas "Ausekļi" iedzīvotāji.

2. Krimuldas pagasta apdzīvotās vietas "Ausekļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ausekliņš   apv.

1. Dem. --> auseklis.

Avoti: EH

auseklis   -ļa, v.; poēt.

1. Rīta zvaigzne.

Avoti: LLVV

Auseklis   -ļa, v.; mit.

1. Rīta zvaigznes (Venēras) personifikācija senlatviešu mitoloģijā.

Avoti: MkV

Auseklis   vietv.

1. Dzelzceļa pietura Alojas novada Brīvzemnieku pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Skulte-Ipiķi, 109 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1936. g.

Avoti: LE1

auseklītis   -ša, dsk. ģen. -šu, v.

1. Dem. --> auseklis.

2. Ornaments - stilizēts zvaigznes attēls.

Avoti: MLVV

ausekls   apv.

1. Auseklis.

Avoti: EH

Ausekļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

2. Jēkabpils novada Ābeļu pagasta apdzīvotās vietas "Saldes" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

auseknis   apv.

1. Gaismas staru parādīšanās, dienas ausma.

Avoti: ME

ausene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases kaussēņu rindas kaussēņu dzimtas ģints ("Otidea"), Latvijā konstatētas 8 sugas.

Ēzeļu ausene— auseņu suga ("Otidea onotica"), Latvijā aizsargājama.

2. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases holobazīdijsēņu apakšklases afilloforu rindas dzimta ("Auriscalpiaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

3. sar. Ausaine.

4. apv. Avene ("Rubus idaeus").

Avoti: LLVV, LD, Aug2

ausenēt   apv.

1. Uzmanīgi klausīties, ausīties.

Avoti: ME

ausenica   apv.

1. Ziemas cepure ar sānu atlokiem; ausnica.

Avoti: ĒiV

ausēt   apv.

1. Ausīt - ar koka karoti smeļot un lejot atpakaļ, dzesēt, lai nepārvārītu ēdienu.

Avoti: ME

ausgals   apv.

1. Auss augšējā ārējā daļa.

Avoti: ViV

ausguse   žarg.

1. Izgāšanās.

2. Izlietne.

Avoti: LLVV

ausguss   žarg.

1. Izlietne.

Avoti: SLG

ausgusts   žarg.

1. Izlietne.

Avoti: SLG

ausīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas uzmanīgi, arī satraukti klausās.

Avoti: LLVV

ausināt   apv.

1. Smalstot ar pavārnīcu, vēsināt virumu.

Avoti: EH

ausināt   apv.

1. Mudināt klausīties.

Avoti: EH

ausināt   apv.

1. Stingri bārt; pārmācīt, pērt, kult.

Avoti: EH

ausins   apv.

1. Kāds, kurš skaļi kliedz.

Avoti: EH

ausiņa   apv.

1. Osiņa.

Avoti: ME

ausīši   sar.

1. Ausu sildītāji.

2. Auskari.

Avoti: SLG

ausīt   apv.

1. Smalstot ar pavārnīcu, vēsināt virumu.

2. Cērtot apdarināt baļķu galus, kas veido paksi.

Avoti: LE

ausīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Sasprindzinot dzirdi, klausīties (par cilvēku).

2. Par dzīvniekiem.

3. apv. Ātri kustēties, nopūlēties, pūlēties.

4. apv. Neprātīgi trakot, palaidņoties.

Avoti: LLVV

ausītis   žarg.

1. Austrālietis.

Avoti: Žrg

auskara   apv.

1. Auskars.

Avoti: EH

auskari   -u, v.

1. Rotas lietas, ko piestiprina pie ausīm.

Avoti: LLVV

auskariņš   novec.

1. Dem. --> auskars.

Avoti: LV93

auskultācija   -as, s.

1. Medicīniska izmeklēšana: (plaušu, sirds) izklausīšana.

Avoti: LLVV

auskultēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Medicīniski izmeklēt, izklausot (plaušas, sirdi); izklausīt.

Avoti: LLVV

auskure   apv.

1. Auskars.

Avoti: EH

ausla   apv.

1. Ausleja - baltzivju pasugas zivs.

Avoti: VV

ausle   apv.

1. Ausleja.

Avoti: KiV

auslecēm   apv.

1. Augstu lecot, augstiem lēcieniem, ātri, mudīgi; augšlēciņu.

Avoti: ME

auslecite   apv.

1. Cīrulītis ("Corydalis"), daudzgadīgs magoņu dzimtas lakstaugs.

Avoti: Aug2

auslēcīte   apv.

1. Cīrulītis ("Corydalis"), daudzgadīgs magoņu dzimtas lakstaugs.

Avoti: Aug2

auslecīte   apv.

1. Magoņu dzimtas augs cīrulītis ("Corydalis"), divdīgļlapis, divkārt trīsdalītām lapām, zied pavasarī daudziem piešotiem purpursarkaniem ziediem, diezgan bieži sastopams ēnainos mežos; cīruļa zāle.

Avoti: KV, Aug2

auslēja   apv.

1. Ausleja - karpu dzimtas zivs.

Avoti: VV

ausleja   apv.

1. Aukslējas.

Avoti: ME

ausleja   -as, s.

1. Karpu dzimtas suga ("Leucaspius delineatus"), neliela saldūdens zivs; vēja zivtiņa.

Avoti: LLVV

auslejas   apv.

1. Aukslējas.

Avoti: EH

auslejs   apv.

1. Ausleja - karpu dzimtas zivs.

Ievu ziedu auslejs— pirmā nārsta ausleja.

Papuves auslejs— otrā nārsta ausleja.

Rudzu zīda auslejs— trešā nārsta ausleja.

Avoti: KnV

auslenders   žarg.

1. Ārzemnieks.

Avoti: Žrg

ausles   apv.

1. Aužamo stāvu koka detaļas, starp kurām ievieto aužamo šķietu.

Avoti: EH

auslīdis   novec.

1. Parastās spīļastes ("Forficula auricularia") mitoloģisks nosaukums (uzskatīja, ka auslīžņi uzbrūk gulošam cilvēkam un lien ausīs); ādspārņu suga.

Avoti: LxE

auslis   apv.

1. Zirgs, kas saslien ausis.

Avoti: KV

auslīte   apv.

1. Ausleja - baltzivju pasugas zivs.

Avoti: VV

auslīžņi   dsk.

1. Auslīdis.

Avoti: KV

Ausma   mit.

1. Austra - rītausmas dieviete senlatviešu mitoloģijā.

Avoti: MkV

ausma   -as, s.

1. Pakāpeniska (rīta) gaismas parādīšanās austrumu pusē; rīta blāzma; spožums, blāzmojums (saulei lecot).

// pārn. Aizsākums (piemēram, kādai parādībai, jūtām).

Avoti: LLVV

Ausmas   vietv.

1. Limbažu novada Limbažu pagasta apdzīvotās vietas "Lādezers" bijušais nosaukums padomju laikā.

2. Siguldas novada Allažu pagasta apdzīvotās vietas "Allažmuiža" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

ausmenieki

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Ausmas" iedzīvotāji.

2. Jaunpils novada Viesatu pagasta apdzīvotās vietas "Ausmas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ausmieši

1. Limbažu pagasta apdzīvotās vietas "Ausmas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ausnica   apv.

1. Ziemas cepure ar sānu atlokiem.

Avoti: ĒiV

ausnieks   apv.

1. Cilvēks, kas slimo ar kādu auss slimību.

Avoti: ViV

auspakaļa   apv.

1. Aizauss.

Avoti: ViV

auspicijs

1. Senajiem romiešiem - zīlēšana pēc putnu lidojuma, debess parādībām u. c. zīmēm.

2. Zīme, pazīme, nākotnes izredzes.

Avoti: SV69, VtV

auspūcīte

1. Putnu klases pūčveidīgo kārtas pūču dzimtas suga ("Otus scops"), Latvijā sastopama kā rets maldu viesis.

Eirāzijas auspūcīte— auspūcīte.

Avoti: PDE

auspufs   žarg.

1. Auto dūmu novadcaurule (izpūtējs).

Avoti: Žrg

ausroņi

1. Roņveidīgo kārtas dzimta ("Otariidae"), lieli, 1,5-3,5 m gari jūras dzīvnieki, samērā labi staigā pa sauszemi; atšķirībā no citām roņveidīgo dzimtām šiem dzīvniekiem ir auss gliemežnīca.

Avoti: LPE

auss   auss, dsk. ģen. ausu, s.

1. Dzirdes orgāns kopā ar līdzsvara orgānu.

Auss gliemene— garš, spirālveidīgs, ar šķidrumu pildīts kanāls dzirdes orgāna iekšējā daļā.

Ausīs (arī ausis) džinkst (arī dūc, zvana, dun, šalc, rūc, šņāc)— saka, ja šķietami dzird skaņas (dažu slimību, noguruma vai spēcīga pārdzīvojuma gadījumos).

Skanēt ausīs— būt dzirdamam (reāli vai iedomās, arī atmiņās).

Ausu smidži— parazitāra trušu slimība, ko izraisa kašķērce - ausu iekšpusē izveidojas pelēcīgi brūnas kreves, kuras atdalot, āda mazliet asiņo.

// pārn. Cilvēks.

2. parasti dsk. Dzirde, dzirdes spēja.

Labas ausis— laba dzirde.

Vājas ausis— vāja dzirde.

// pārn. Uztvere, izpratne (par dzirdēto).

3. parasti dsk. Izvirzītās sānu daļas (dažiem priekšmetiem).

// sar. Atlocīti, saburzīti stūri (papīra lapām, grāmatām, burtnīcām).

// apv. Zābaka cilpa tā uzvilkšanai, arī pakāršanai.

4. apv. Vienlemeša arkla apvērsējs.

5. apv. Kāta ielikšanas vieta dakšām, krāsns kruķim u. tml.

Avoti: LLVV, KnV

Aussala   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Aussola" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Aussola   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Ausala" nosaukuma variants.

Avoti: LC

aust   parasti 3. pers., aust, pag. ausa; intrans.

1. Sākties, iestāties (kļūstot gaišam) - par rītu, dienu.

// pārn. Sākties, parādīties.

2. pareti. Rasties, parādīties (atmiņā, arī apziņā).

Avoti: LLVV

aust   aužu, aud, auž, pag. audu; trans.

1. Izgatavot (audumu) aužamajos stāvos.

// intrans. Izgatavot audumu.

2. Darināt (tīklus).

// pārn. Par zirnekļiem.

Avoti: LLVV

austava   apv.

1. Austuve.

Avoti: ME

austave   apv.

1. Austuve.

Avoti: ME

Austēja   mit.

1. Lietuviešu mitoloģijā - bišu dieviete; precētu sieviešu un māšu aizgādne.

Avoti: Mit

austene   etn.

1. Sagša, liels lakats.

Avoti: KV

austenīte

1. Dem. --> austene.

Avoti: LV93

austenīts   materiālt.

1. Oglekļa cietais šķīdums gamma dzelzī, viena no dzelzs un oglekļa sakausējuma struktūrām.

Austenīta struktūra— dzelzs un oglekļa sakausējuma struktūra augstā temperatūrā, ciets oglekļa šķīdums gamma dzelzī; oglekļa šķīdība mainās atkarībā no temperatūras (727 Celsija grādu - 0,83% oglekļa, 1147 Celsija grādu - 2,14% oglekļa); austenīta struktūra ir mīksta, plastiska, nemagnētiska.

Avoti: ZTV

austere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Ēdams gliemeņu klases dzīvnieks.

Avoti: LLVV

austeri   apv.

1. Lopbarības siles.

Avoti: ME

austēritāte   novec.

1. Pārspīlēta tikumiska stingrība.

Avoti: KV

Austerlica   vietv.

1. Pilsēta Čehijā (vācu "Austerlitz", čehu "Slavkov u Bra"), vieta, kur Napoleons 1805. g. uzvarēja krievu-austriešu karaspēku.

Avoti: LEV

austersēne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Lapiņu sēne ar brūngani pelēcīgu cepurīti un īsu, tievu kātiņu; austeru sānause ("Pleurotus ostreatus").

Avoti: MLVV

austies   aužos, audies, aužas, pag. audos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> aust 2(1); tikt austam.

2. parasti 3. pers. Refl. --> aust 2(2); tikt austam.

3. trans.; reti. Aust sev; aust 2(1).

4. parasti 3. pers.; poēt. Veidoties (par norisēm dabā).

Avoti: LLVV

austine   apv.

1. Šaura austa jostiņa; diža drāna.

2. Mājās austs plecu lakats.

Avoti: KV, KiV

austiņa   -as, s.

1. Dem. --> auss.

2. parasti dsk. Pie ausīm piekļaujama elektroakustiska ierīce elektrisko svārstību pārvēršanai skaņas svārstībās.

3. sar. Cepums, kas izveidots ausij līdzīgā formā.

4. apv. Vērpjamā ratiņa sastāvdaļa.

Avoti: LLVV, KnV

austiņķemme   tekstilr.

1. Ierīce pavediena noklāšanai uz pamatņu adāmmašīnas adatām.

Avoti: ZTV

austr.   saīs.

1. Austriešu.

Avoti: i1

austra   -as, s.; poēt.

1. Ausma, rīta blāzma.

Avoti: LLVV

Austra   mit.

1. Rītausmas dieviete senlatviešu mitoloģijā.

Austras koks— pasaules koks - zemkopju kultūrām raksturīgs trīsdaļīgs pasaules simbols, kura saknes simbolizē pazemi, stumbrs - virszemi, galotne - debesis.

Avoti: MkV

Austral   novec.

1. Standartčārteru kravas apzīmējums kravām Austrālijas piekrastē.

Avoti: TV

austrāl.   saīs.

1. Austrāliešu; austrāliešu valoda.

Avoti: i1, SV05

Austrālāzija   novec.

1. Sens nosaukums Austrālijai kopā ar salām no Aizindijas līdz Jaunzēlandei.

Avoti: KV

australīdi   antr.

1. Pirmatnēja etniska grupa, pie kuras pieder arī Austrālijas aborigēni.

Avoti: AV

austrālieši   -u, v.

1. Austrālijas iedzīvotāji.

Avoti: LLVV

Austrālija   s.

1. Kontinents dienvidu puslodē (angļu val. "Australia"), dienvidaustrumos no Āzijas, mazākais no pasaules kontinentiem, platība - 7,63 miljoni kvadrātkilometru, 20,26 miljoni iedzīvotāju (2006. g.).

Austrālijas Alpi— Lielās Ūdensšķirtnes grēdas augstākā daļa Austrālijas dienvidaustrumos (angļu val. "Australian Alps"), garums - 450 km, platums - 150 km, augstākā virsotne - 2228 m (Kostjuško kalns), kas augstākais kalns Austrālijā.

Lielais Austrālijas līcis— atrodas Indijas okeāna dienvidaustrumu daļā (angļu val. "Great Australian Bight"), Austrālijas dienvidu piekrastē, platība - 484000 kvadrātkilometru, dziļums līdz 5080 m, neregulāras plūdmaiņas - līdz 3,6 m.

Austrālijas līcis— Lielais Austrālijas līcis.

2. Austrālijas Savienība - valsts (angļu "Commonwealth of Australia") dienvidu puslodē, ietver visu Austrālijas kontinentu, kā arī Tasmāniju un mazākas salas piekrastē, platība - 7,69 miljoni kvadrātkilometru, galvaspilsēta - Kanbera.

Austrālijas ārējās teritorijas— atrodas Indijas un Klusajā okeānā, ietver Kokosu salas, Norfolkas sala, Ziemsvētku sala, Ašmora un Kartjē salas, Hērda sala un Makdonalda salas, Koraļļu jūras salas, Makvorija sala (Austrālijas Tasmānijas štata daļa).

Avoti: MLVV, LģE, PZT

Austrālijas-Antarktīdas   vietv.

1. Austrālijas-Antarktīdas lielieplaka - atrodas Indijas okeāna dienvidu daļā, starp Antarktīdu, Kergelena grēdu un Austrālijas-Antarktīdas pacēlumu, garums - 4500 km, platums - 1500 km, dziļums līdz 6089 m.

2. Austrālijas-Antarktīdas pacēlums - atrodas Indijas okeāna dienvidaustrumu daļā, starp 80 un 160 austrumu garuma grādiem, savieno Centrālo Indijas grēdu ar Klusā okeāna dienvidu pacēlumu, garums - 6000-6500 km, platums - 500-550 km, mazākais dziļums 1648 m austrumu daļā.

Avoti: PZT

Australoāzijas   vietv.

1. Australoāzijas vidus jūra - Klusā okeāna starpsalu jūru (Dienvidķīnas, Javas, Sulavesi, Bandas jūra), kas atrodas starp Āziju un Austrāliju, kopējs nosaukums, platība ~8000000 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

australoīds

1. Australoīdā rase - lielās ekvatoriālās rases Okeānijas zars (pēc izplatīta uzskata), raksturīgs liels ģenētiskais polimorfisms, kas izpaužas rasisko pazīmju sakopojumu daudzveidībā dažādās antropoloģiskajās grupās (vedoīdi, austrāliešu rase, aini, melanēziešu rase, negritosi), negroīdās pamatpazīmes dažkārt apvienojas ar iezīmēm, kas tuvas eiropeīdajām vai līdzīgas Āfrikas pigmejiem.

Avoti: PZT

australopiteks

1. Izmiris cilvēkpērtiķis ("Australopithecus"), kuram ir gan cilvēka, gan pērtiķa pazīmes; dzīvojis terciāra beigās un kvartāra sākumā.

Avoti: SV99

australopithecus   lat.

1. Australopiteki.

Avoti: PDE

austrāls

1. Dienvidu, saistīts ar dienvidiem.

Avoti: SV99

austrazieši   novec.

1. Apzīmējums Priekšindijas un Aizindijas pirmiedzīvotājiem; austroaziati.

Avoti: LME

austre   apv.

1. Govs vārds.

Avoti: EH

austrenis   -ņa, v.; parasti vsk.

1. poēt. Ziemeļaustrumu vējš.

2. apv. Austrumu vējš.

Avoti: LLVV, KnV

austrieši   -u, v.

1. Austrijas pamatiedzīvotāji.

Avoti: LLVV

Austrija   vietv.

1. Austrijas Republika - valsts Centrāleiropā (vācu valodā "Osterreich"), galvaspilsēta - Vīne, iedalās 9 federālajās zemēs (Augšaustrija, Burgenlande, Forarlberga, Karintija, Lejasaustrija, Štīrija, Tirole, Vīne, Zalcburga), robežojas ar Čehiju, Slovākiju, Ungāriju, Slovēniju, Itāliju, Šveici un Vāciju.

Avoti: PuA

austriņš

1. Dem. --> austrenis.

2. novec. Austrumu vējš.

Avoti: KV

Austriņš   apv.

1. Rīta zvaigzne, Venēra.

2. Rītausma, rīta gaisma.

Avoti: NeV

austroaziāts   -a, v.

1. dsk. Priekšindijas un Aizindijas pirmiedzīvotājs.

Avoti: LME

austroaziātu   dsk. ģen., nelok.

1. Savienojumā "austroaziātu valodas" - valodu saime, kurā ietilpst monu-kmeru valodas, vjetu valodas, palaunu-va valodas, nikobariešu valoda, mundu valodas nahali valoda, dažkārt pieskaita arī mjao-jao valodas; izplatības teritorija - Birma, Indija, Kampučija, Ķīna, Laosa, Taizeme, Vjetnama.

Avoti: LPE

austromarksisms

1. Novirziens austriešu sociāldemokrātijā 19. gs. b. - 20. gs. sākums.

Avoti: LPE

Austrona   vietv.

1. Aronas kreisā krasta pieteka Madonas novadā, garums - 9 km.

Avoti: LD, La1

austronēzieši   -u, v.

1. Malajas arhipelāga un Klusā okeāna salu iedzīvotāji.

Austronēziešu valodas— valodu saime, kurā ietilpst indonēziešu, polinēziešu, melanēziešu un mikronēziešu valodas; sauc arī par malajiešu-polinēziešu valodām.

Avoti: LPE, PP, T

austroslāvisms

1. Čehu liberāļu programma Hābsburgu Austrijas impērijas pārveidošanai federatīvā valstī.

Avoti: LPE

Austroungārija   vēst.; vietv.

1. Valsts, kas sastāvēja no Austrijas impērijas un Ungārijas karalistes, pastāvēja 1867.-1918. g., daudznāciju dubultmonarhija, kopplatība - 1914. g. bija 676600 kvadrātkilometru, 52800000 iedzīvotāju.

Avoti: MkV, PZT

Austrs   apv.

1. Austriņš.

Avoti: NeV

austrs   apv.

1. Austrumu.

Avoti: ME

Austrumāfrika   vietv.

1. Āfrikas austrumu daļa, dabas apgabals starp Etiopijas kalnieni ziemeļos, Indijas okeānu austrumos, Zambezes lejteci dienvidos un Kongo ieplaku rietumos.

Austrumāfrikas lauzumzona— Zemes garozas dziļlūzumu sistēma (angļu val. "Rift Valley"), kas stiepjas no Izraēlas (Jordānas ielejas) ziemeļos līdz Njasas ezeram dienvidos, ~5000 km garumā.

Austrumāfrikas lūzumzona— Austrumāfrikas lauzumzona.

Avoti: LEV, PZT

austrumāfrikāņi

1. Austrumāfrikas iedzīvotāji.

Austrumāfrikāņu rase— etiopu rase.

Avoti: PZT

Austrumaustrālija   vietv.

1. Austrālijas austrumu daļa.

Austrumaustrālijas kalniene— atrodas Austrālijas austrumu daļā ("Eastern Highlands"), 200-400 km platā un ~4000 km garā joslā gar Kluso okeānu, augstums - līdz 2230 m (Kostjuško kalns).

Austruaustrālijas lielieplaka— atrodas Klusā okeāna rietumu daļā, Tasmāna jūrā, starp Austrāliju un Jaunzēlandi, garums - >2400 km, platums - ~1500 km, dziļums līdz 5466 m.

Austrumaustrālijas straume— siltā straume Klusajā okeānā pie Austrālijas austrumu krastiem, Dienvidpasātu straumes atzars, sākas Koraļļu jūras rietumu daļā, plūst no ziemeļiem uz dienvidiem, pie Tasmanijas pagriežas uz austrumiem, ātrums līdz 2 km/h.

Avoti: PZT

Austrumāzija   vietv.

1. Teritorija Āzijā, ietver Eirāzijas kontinenta austrumu daļu, kā arī Kuriļu salas, Sahalīnu, Japānas salas, Taivānu, Hainaņu, teritorijas garums ziemeļu dienvidu virzienā - >8000 km.

Avoti: LģE

Austrumbengālija   vietv.

1. Tagadējās Bangladešas teritorijas nosaukums līdz 1947. g., kad tā kļuva par Austrumpakistānu (līdz 1971. g.).

Avoti: PZT

Austrumciems   vietv.

1. Latviešu koloniju grupa Krievijā, Baškīrijā, Ufas apgabalā, pirmie latvieši ieceļoja 1883. g., 20. gs. 20. gados šajā grupā ietilpa Ozolciema, Baltijas ciema, Simbirskas, Novodježinskas, Rīgas ciema, Ziemeļu sētu, Puķu ciema, Baložciema, Novocvetajevkas, Jelohovas latviešu kolonijas.

Avoti: LE1

Austrumčehija   vietv.; vēst.

1. Apgabals Čehijas ziemeļos atbilstoši administratīvajam iedalījumam Čehoslovākijā, kas aptuveni atbilst Hradeckrāloves apgabalam mūsdienās.

Avoti: PZT

austrumdaļa   s.

1. Kādas teritorijas daļa, kas atrodas austrumu virzienā.

Avoti: LV87

Austrumeiropa   vietv.

1. Eiropas daļa, kurā pēc 2. pasaules kara ietilpa PSRS un tās sabiedrotās: Austrumvācija (VDR), Polija, Čehoslovakija, Ungārija, Rumānija, Bulgārija.

Austrumeiropas līdzenums— viens no lielākajiem līdzenumiem pasaulē, ietver teritoriju starp Barenca un Balto jūru ziemeļos, Melno jūru, Kaukāzu un Kaspijas jūru dienvidos, Karpatiem, Centrāleiropas un Skandināvijas kalniem, rietumu-austrumu virzienā stiepjas 3000 km garumā, ziemeļu-dienvidu virzienā - 2750 km, vidējais augstums - 170 m virs jūras līmeņa, lielākais augstums Hibīnos (Kolas pussalā) - 1191 m virs jūras līmeņa.

Austrumeiropas platforma— lielākā Zemes garozas struktūra Eiropas austrumu daļā starp Skandināvijas kalniem, Urāliem, Kumas-Maničas ieplaku, Krimas kalniem, Karpatiem un hercīnajiem Viduseiropas kalniem.

Avoti: LEV, LģE, LD

austrumeiropieši   dsk., v.

1. Austrumeiropas iedzīvotāji.

Avoti: MLVV

austrumevi

1. Foni - tauta Beninas dienvidos un Togo.

Avoti: PZT

Austrumflandrija   vietv.

1. Beļgijas province, ietilpst Flandrijas reģionā, platība - 2991 kvadrātkilometrs, 1400000 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Gente.

Avoti: Wi

Austrumfrīzu   vietv.

1. Austrumfrīzu salas - Frīzu salu grupa, kas atrodas uz austrumiem no Emsas grīvas līdz Vēzeres grīvai un ietilpst Vācijas teritorijā, lielākās salas - Borkuma, Norderneja, Langeoga, Jīste.

Avoti: PZT

austrumgalindi

1. Baltu cilts, kas dzīvoja Protvas baseinā (tag. Gagarinas, Možaiskas apkaimē Krievijā); saglabājušies vietvārdi liecina, ka runājuši austrumbaltu valodām tuvā dialektā.

Avoti: LPE

Austrumgati   vietv.

1. Dekānas plakankalnes austrumu malas kalni Indijā (bengāļu val. "Purva Ghat"), garums - >1400 km, augstums - līdz 1680 m.

Avoti: LģE, PZT

austrumgoti   vēst.

1. Gotu ciltis, kas dzīvoja uz austrumiem no Dņestras Dienvidkrievijas stepēs līdz Donai.

Avoti: LME

Austrumgrenlande   vietv.

1. Grenlandes austrumu daļa.

Austrumgrenlandes straume— aukstā straume Ziemeļu Ledus okeānā, gar Grenlandes austrumu krastu no ziemeļiem uz dienvidiem, ātrums ~1km/h, temperatūra no 0 līdz 2,4 grādiem, visu gadu klejojošais ledus, vasarā aisbergi.

Avoti: PZT

austrumi   -u, v.; parasti dsk.

1. Viena no četrām debess pusēm, apvāršņa daļa, kur lec saule; teritorija, kas atrodas šajā pusē, virzienā.

Austrumu garums— ģeogrāfiskais garums, ko skaita uz austrumiem no sākuma meridiāna (nullmeridiāna).

2. Teritorija, kas atrodas saules lēkta pusē, virzienā.

Avoti: LLVV, R1, MkV

Austrumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kokneses novada Kokneses pagastā.

2. Burtnieku novada Vecates pagasta apdzīvotās vietas "Košķele" bijušais nosaukums padomju laikā.

3. PSRS un tās ietekmē esošo valstu apzīmējums aukstā kara laikā.

4. Tālie austrumi - Āzijas austrumu daļas valstu un teritoriju kopējs nosaukums, parasti pie tiem pieskaita Ķīnas austrumu daļu, Koreju, Japānu un Krievijas galējo austrumu daļu, dažkārt arī Filipīnas.

5. Krievijas tālie austrumi - teritorija Krievijas Āzijas daļas austrumos, Habarovskas, Piejūras un Kamčatkas novads, Amūras, Magadanas un Sahalīnas apgabals, kā arī Čukotkas autonomais apgabals.

6. Tuvie Austrumi - nosacīts apzīmējums teritorijai Rietumāzijā un Āfrikas ziemeļaustrumos, ietver Apvienotos Arābu Emirātus, Bahreinu, Ēģipti, Iraku, Izraēlu, Jemenu, Jordāniju, Kataru, Kipru, Kuveitu, Libānu, Omānu, Saūda Arābiju, Sīriju, Sudānu, Turciju.

7. Vidējie Austrumi - nosacīts apzīmējums teritorijai Rietumāzijā, starp Eiropu un Pakistānu, dažkārt aizstāj terminu "Tuvie Austrumi", bet biežāk ar to apzīmē Tuvo Austrumu valstis kopā ar Irānu un Afganistānu.

Tuvie un Vidējie austrumi— kopējs termins, kas faktiski aizstāj terminu "Tuvie Austrumi".

Avoti: LC, MkV, PZT

austrumieši

1. Ogres novada Ogresgala pagasta apdzīvotās vietas "Austrumi" iedzīvotāji.

2. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Austrumi" iedzīvotāji.

3. Saulkrastu novada Sējas pagasta apdzīvotās vietas "Austrumi" iedzīvotāji.

4. Burtnieku novada Vecates pagasta apdzīvotās vietas "Austrumi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

austrumietis   apv.

1. Austrumnieks.

Avoti: ME

Austrumindija   vietv.

1. Indijas austrumu daļa.

Austrumindijas grēda— atrodas Indijas okeāna austrumu daļā, stiepjas gk. pa 90 grādu austrumu garuma meridiānu, starp ziemeļu platuma 10 grādiem un dienvidu platuma 34 grādiem, virs okeāna gultnes paceļas par 1000-2000 m, dziļums virs kores 2000-4000 m, dienvidos - 870 m.

Avoti: PZT

Austrumirāna   vietv.

1. Irānas austrumu daļa.

Austrumirānas kalni— kalnu sistēma Irānas kalnienes vidienē, Irānas austrumos, garums - ~1000 km, ziemeļos augstums - līdz 2488 m, dienvidos - 4042 m.

Avoti: PZT

Austrumkāpa   vietv.

1. Province Dienvidāfrikas Republikā (afrikandu val. "Oos-Kaap", angļu val. "Eastern Cape"), atrodas valsts dienvidaustrumos, administratīvais centrs - Bhišo, platība - 169580 kvadrātkilometru, 6648600 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PuA

Austrumkarpati   vietv.

1. Karpatu vidējā daļa no Tilickas pārkāpes ziemeļos līdz Predjalas pārkāpei dienvidos, Polijā, Čehijā, Ukrainā un Rumānijā, garums - ~750 km, augstākā virsotne - 2305 m.

Avoti: PZT

Austrumkaukāzs   vietv.

1. Lielā Kaukāza austrumu daļa no Kazbeka līdz Sumgajitas grīvai, Krievijas Ziemeļosetijas-Alānijas, Ingušijas un Dgestānas Republikā, kā arī Gruzijā un Azerbaidžānā, garums - ~500 km, platums - līdz 160 km, augstums - līdz 4492 m.

Avoti: PZT

Austrumkazahija   vietv.; novec.

1. Austrumkazahstāna.

Avoti: PZT

Austrumkazahstāna   vietv.

1. Austrumkazahstānas apgabals - atrodas Kazahstānas ziemeļaustrumu daļā, administratīvais centrs - Eskemena (padomju laikā sucās Ustjkamenogorska, un šis nosaukums vēl arvien tiek lietots krievu avotos), 1442000 iedzīvotāju (2006. g.), platība - 283300 kvadrātkilometru, robežojas ar Almati, Karaghandi un Pavlodaras apgabalu, kā arī ar Krieviju un Ķīnu.

Avoti: PZT

Austrumkordiljeras   vietv.

1. Kalnu grēdas Andu austrumu malā ("Cordillera Oriental"), Kolumbijā, Ekvadorā, Peru un Bolīvijā, augstākā virsotne - 5493 m (Ritakuvas kalns Kolumbijā), sniega līnija 4400-5000 m vjl.

Avoti: PZT

Austrumkoreja   vietv.

1. Ģeogrāfisks apzīmējums Korejas pussalas astrumu daļai.

Austrumkorejas kalni— kalnu sistēma Korejas pussalas austrumos, garums - ~600 km, augstākā virsotne - Čirisana kalns (1915 m), ietilpst vairākas grēdas.

Austrumkorejas līcis— līcis Japāņu jūrā, Korejas pussalas ziemeļaustrumu piekrastē, plašā piekrates zonā dziļums 100 m, atklātajā daļā - līdz 2000 m, neregulāras pusdiennakts plūdmaiņas - 0,5 m.

Avoti: LģE

Austrumkursa   vietv.

1. Kurzemes austrumu daļa.

Austrumkursas augstiene— dabas rajons Latvijas rietumu daļā starp Viduslatvijas zemieni austrumos un Kursas zemieni rietumos, platība - 3860 kvadrātkilometru, ziemeļos Abavas un Slocenes senleja to šķir no Ziemeļkursas augstienes, bet dienvidrietumu stūrī Ventas senleja - no Rietumkursas augstienes.

2. Pēc ainavrajonēšanas iedalījuma viena no 16 Latvijas ainavzemēm, kas ietver 9 ainavapvidus starp Ventaszemi, Piejūru un Rietumzemgali.

Avoti: LE1, LD

Austrumkurzeme   vietv.

1. Kurzemes austrumu daļa.

Austrumkurzemes kāple— tektoniska Baltijas sineklīzes struktūra Kurzemes ziemeļaustrumu daļā starp Dundagas monoklināli un Saldus-Slokas izcilni.

Austrumkurzemes augstiene— atrodas starp Ventas-Usmas ieplakurietumos, Zemgales līdzenumu un Rīgas smiltāju līdzenumu, Ventas un Lielupes baseina ūdensšķirtne, augstums - līdz 156 m vjl. (Smiltiņu kalns).

Avoti: LD, PZT

austrumķauķis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta ("Parulidae"), 28 ģ., 126 s., gk. Amerikā, 2 sugas ieklīst arī Čukču pussalā; Amerikas ķauķu dzimta.

Melnsvītru austrumķauķis— austrumķauķu dzimtas suga ("Geothlypis trichias").

Svītrainais austrumķauķis— austrumķauķu dzimtas suga ("Mniotilta varia").

Zilpelēkais austrumķauķis— austrumķauķu dzimtas suga ("Parula americana").

Zilspārnu austrumķauķis— austrumķauķu dzimtas suga ("Vermivora pinus").

Avoti: ZvP

Austrumķīna   vietv.

1. Ķīnas austrumu daļa.

Austrumķīnas jūra— pusslēgtā jūra Klusajā okeānā starp Ķīnas krastiem, Taivānas, Rjukju, Kjusju salām un Koreju (angļu val. "East China Sea"), ziemeļos Dzeltenā jūra, Korejas šaurums savieno ar Japāņu jūru, Taivānas šaurums ar Dienvidķīnas jūru, platība - 836 tūkstoši kvadrātkilometru; Dunhaja.

Avoti: LģE

Austrumlatgale   vietv.

1. Pēc ainavrajonēšanas iedalījuma viena no 16 Latvijas ainavzemēm, kas ietver 2 ainavapvidus uz austrumiem no Aiviekstes zemes un Latgales augstienes ainavzemes.

Avoti: LD

Austrumlatvija   vietv.

1. Latvijas austrumu daļa.

Austrumlatvijas zemiene— dabas rajons Latvijas austrumos, pazeminājumā starp Vidzemes un Alūksnes augstieni ziemeļrietumos, Latgales augstieni dienvidaustrumos un Augšzemes augstieni dienvidos un rietumos, platība - 10818 kvadrātkilometri, garums ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā - 160-170 km, platums - 56-70 km.

Austrumlatvijas augstienes— augstieņu josla Baltijas grēdas austrumu malā, Latvijas austrumos, Daugavas ieleja to sadala Latgales augstienē un Augšzemes augstienē.

Avoti: LE1

Austrummandžūrija   vietv.

1. Mandžūrijas austrumu daļa.

Austrummandžūrijas kalni— Mandžurijas-Korejas kalnu ziemeļrietumu daļa uz dienvidiem no Suņhuadzjanas (Sungari) upes Ķīnā un Ziemeļkorejā, augstums - ~500-1200 m.

Avoti: PZT

Austrummaniča   vietv.; novec.

1. Maniča.

Avoti: PZT

Austrummelanēzija   vietv.

1. Melanēzijas austrumu daļa.

Austrummelanēzijas dziļvaga— Vitjaza dziļvaga.

Avoti: PZT

austrumnieciski   apst.

1. Austrumniecisks.

Avoti: LV87

austrumniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs austrumu zemēm, iedzīvotājiem.

Avoti: LLVV

austrumnieki   -u, v.

1. Austrumzemju iedzīvotāji.

Avoti: LLVV, V1

Austrumpakistāna   vietv.; vēst.

1. Bangladešas teritorijas nosaukums 1947.-1971. g., kad tā bija Pakistānas sastāvā.

Avoti: PZT

Austrumpendžāba   vietv.

1. Pendžabas dabas apgabala un vēsturiskā novada austrumu daļa Indijas ziemeļrietumos (aptuveni Pendžābas un Harjānas štata teritorija).

Avoti: PZT

Austrumpontija   vietv.

1. Austrumpontijas kalni - Pontijas kalnu austrumu daļa starp Meletas un Čorohas upi, Turcijā, garums - ~400 km, platums - līdz 100 km, augstums - līdz 3937 m (Kačkara kalns).

Avoti: PZT

austrumprūsietis

1. Austrumprūsijas iedzīvotājs.

Avoti: NeV

Austrumprūsija   vietv.

1. Teritorija Baltijas jūras piekrastē, aptvēra kādreizējās prūšu zemes un Klaipēdas apgabalu, 1871.-1945. g. Vācijas sastāvdaļa, ietver tagadējo Krievijas Kaļiņingradas apgabalu, Polijas Olštinas vojevodisti un Lietuvas Klaipēdas apgabalu.

Avoti: LE1

austrumpuse   novec.

1. Austrumu puse.

Avoti: Lo

Austrumroma   vēst.

1. Austrumromas impērija - Romas imperators Teodosijs 395. g. sadalīja Romas impēriju divās daļās: Austrumromas un Rietumromas impērijā; pastāvēja līdz 1453. g. kā Bizantijas impērija.

Avoti: VjV

Austrumrumēlija   vietv.; vēst.

1. Osmaņu impērijā ietilpstošās Bulgārijas dienvidu daļas nosaukums 1878.-1885. g.

Avoti: PZT

austrums   apv.

1. Zeme (valsts) austrumos.

Avoti: ME

Austrumsahalīna   vietv.

1. Sahalīnas salas Krievijā, Ohotskas jūrā, austrumu daļa.

Austrumsahalīnas kalni— atrodas Sahalīnas austrumu piekrastē, garums - 280 km, augstums - līdz 1609 m.

Avoti: PZT

Austrumsajāni   vietv.

1. Kalnu sistēma Dienvidsibīrijā, Krievijā, garums no Jeņisejas līdz Baikāla ezeram - >1000 km, augstākā virsotne - Munkusardiks - 3491 m virs jūras līmeņa, mūžīgais sasalums, ~100 nelielu ledāju.

Avoti: LģE

Austrumsamoa   saīs.

1. ASV Samoa teritorija (angļu "American Samoa") ir ASV valdījums Samoa arhipelāga austrumu daļā, Polinēzijā, Klusā okeāna dienvidrietumos, ietver galveno salu Tutuilu, Manusas salas, Roza atolu, kā arī Sveinsa salu.

Avoti: LģE

Austrumsaseksa   vietv.; sar.

1. Īstsaseksa.

Avoti: Wi

Austrumserbija   vietv.

1. Serbijas austrumu daļa.

Austrumserbijas kalni— Dienvidkarpatu atzars Serbijas austrumos, garums - 200 km, platums - 100 km, augstums - līdz 1809 m.

Avoti: PZT

Austrumsibīrija   vietv.

1. Sibīrijas austrumu daļa, Krievijā, no Jeņisejas rietumos līdz ūdensšķirtņu grēdām Klusā okeāna piekratē, no Ziemeļu Ledus okeāna līdz Mongolijai un Ķīnai.

Austrumsibīrijas jūra— malas jūra Ziemeļu Ledus okeānā, Āzijas Ziemeļu piekrastē, starp Jaunsibīrijas salām un Vrangeļa salu.

Avoti: LģE, PZT

austrumslāvi   novec.

1. Krievi, baltkrievi un ukraiņi.

Avoti: LME

Austrumslovākija   vietv.

1. Slovākijas austrumu daļa.

Austrumslovākijas apgabals— teritoriāla vienība Čehoslovākijā, kas aptvēra tagadējo Prešovas un Košices apgabalu Slovākijā.

Avoti: PZT

Austrumtimora   vietv.

1. Austrumtimoras Demokrātiskā Republika - valsts dienvidaustrumu Āzijā, aizņem Timoras salas austrumu daļu, Okusi anklāvu salas rietumu daļā, Atauro un Jako salu, platība - 15000 kvadrātkilometru, galvaspilsēta - Dili, administratīvais iedalījums - 13 provinces, robežojas ar Indonēziju.

Avoti: LģE

austrumtimorieši   -u, v.

1. Austrumtimoras pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

Austrumtiva   vietv.

1. Krievijas Tivas Republikas austrumu daļa.

Austrumtivas kalniene— atrodas Dienvidsibīrijā, Lielās Jeņisejas un Mazās Jeņisejas baseinā, Tivas Republikā, Krievijā, sastāv no vairākām grēdām, lielākais augstums - 2895 m.

Avoti: PZT, PuA

Austrumtjanšans   vietv.

1. Tjanšana kalnu sistēmas austrumu daļa Ķīnā, starp Džungārijas līdzenumu ziemneļos un Tarimas līdzenumu dienvidos, garums - 1300 km, platums - līdz 300 km, augstums - līdz 6811 m.

Avoti: PZT

Austrumtuva   vietv.; vēst.

1. Austrumtiva - Krievijas Tivas Republikas austrumu daļa.

Austrumtuvas kalniene— Austrumtivas kalniene.

Avoti: PZT

Austrumu   vietv., nelok.

1. Salikta vietvārda daļa.

Austrumu grēda— kalnu sistēma Kamčatkas austrumos, Krievijā, garums - >600 km, augstākā virsotne - vulkāns Kizimens - 2485 m.

Austrumu grēdājs— Austrumu grāda.

Austrumu province— Šerkīja - province Sauda Arābijas austrumos.

Austrumu Sjerramadre— kalni Kordiljeros, Meksikas kalnienes austrumu malā, Meksikā (angļu val. "Sierra Madre Orientals"), garums - >1200 km, vidējais augstums - 2150 m, augstākā virsotne - Penjanevadas kalns - 4054 m.

Austrumu šaurums— Cusimas šaurums, Korejas šauruma austrumu daļa.

Lielais Austrumu ergs— smilšu tuksnesis Sahāras ziemeļrietumos, Alžīrijā, daļēji Tunisijas rietumos un Lībijas ziemeļrietumos, platība - >100000 kvadrātkilometru, līdz 300 m augstas smilšu grēdas.

Avoti: LģE

Austrumvācija   vietv., vēst.

1. Komunistiska valsts Vācijas Demokrātiskā Republika (VDR), kas tika izveidota 1949. g., aptvēra teritoriju, kas pēc. 2. pasaules kara bija padomju okupācijas zona, kā arī Austrumberlīni, 1990. g. apvienojoties ar Vācijas Federatīvo Republiku izveidojās vienota Vācija.

Avoti: LEV

austrumvālodze

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas austrumvālodžu dzimta ("Icteridae"), 23 ģ., 43 s., Amerikā no Aļaskas līdz Ugunszemei, arī Antiļu salās; Amerikas vālodžu dzimta.

Oranžvēdera austrumvālodze— austrumvālodžu suga ("Icterus galbula").

Avoti: ZvP

austrumvējš   -a, v.

1. Austrumu vējš.

Avoti: PP, T

Austrumzeme   apv.

1. Vācu okupācijas laikā 1941-44 Baltijas valstu un Baltkrievijas administratīva vienība (vācu "Ostland"), ko pārvaldīja "Reichskommissariat Ostland" Vācijas Austrumu Ministrijas pakļautībā.

Avoti: LE

austrumzemes   -mju, s.

1. Austrumi (2).

Avoti: LLVV

Austrumzemgale   vietv.

1. Pēc ainavrajonēšanas iedalījuma viena no 16 Latvijas ainavzemēm, kas ietver 6 ainavapvidus starp Rietumzemgali, Piejūru, Daugavzemi un Augšzemi.

Avoti: LD

austs   apv.

1. Divd. --> aust 2(1).

2. Tāds (audums), kas darināts mājās.

Avoti: ĒiV

austs   apv.

1. Augsts.

Avoti: ME

austs   apv.

1. Auksts.

Avoti: EH

austuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Darbnīca, cehs, arī telpa, kur auž.

2. novec. Stelles.

Avoti: LLVV, VkG

ausu   apv.

1. Prieka interjekcija.

Avoti: ME

ausums   novec.

1. Rīta blāzma.

Avoti: LV93

Auszē   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Bad Aussee"), Štīrijas federālajā zemē, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

auša   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. Aušīgs cilvēks.

2. apv. Tramīgs zirgs.

Avoti: LLVV, ME, EH

aušalīgs   apv.

1. Nemierīgs, nevaldāms.

Avoti: ME

aušana   tekstilr.

1. Process, kura laikā, savstarpēji sapinot divas pavedienu sistēmas - audus un šķērus, veido audumu.

Aušanas pamatne— paralēlu šķēru pavedienu uztinums, ko novieto steļļu aizmugurē un no kā aušanas laikā tiek padoti šķēri uz auduma veidošanas zonu.

Avoti: ZTV

aušāt   apv.

1. Pļāpāt, melst niekus.

2. Ālēties, trakot, palaidņoties.

Avoti: ME

aušāt   etn.

1. Apdarināt guļbūves sienas baļķu galus, lai izveidotu pakšu sastiprinājumus.

Avoti: AB1

aušāties   apv.

1. Aušoties.

Avoti: ĒiV

Aušauts   mit.

1. Prūšu (vēst. Rietumbaltija) mitoloģijā - mitoloģijā dziedināšanas dievs, kuru mēdz salīdzināt ar romiešu Eskulāpiju.

Avoti: Mit

aušele   apv.

1. Dem. --> auss.

Avoti: EH

aušelīgs   apv.

1. Nemierīgs, nevaldāms.

Avoti: EH

aušene   apv.

1. Avene ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

aušene   apv.

1. Ziemas cepure ar bieziem ausu apsegiem.

Avoti: EH

aušenes   apv.

1. Avenes; aušķenes.

Avoti: ME

aušēties   apv.

1. Aušāt 2.

Avoti: EH

auši   apv.

1. Stingri, varonīgi.

Avoti: EH

aušība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> aušīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. parasti dsk. Aušīgam cilvēkam raksturīga darbība, izturēšanās, attieksme.

Avoti: LLVV

aušīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izturas vai rīkojas bez nepieciešamās nopietnības un cieņas; vieglprātīgs; draiskulīgs, nenopietns.

Avoti: LLVV

aušīgs   apv.

1. Ar smalku dzirdi.

Avoti: ME

aušīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Aušība (1).

Avoti: LLVV

aušine   apv.

1. Ausleja - baltzivju pasugas zivs.

Avoti: VV

aušinpēdu   apv.

1. Uz muguras; augšpēdu.

Avoti: ME

aušiņa

1. Dem. --> auša.

Avoti: LV93

aušis   apv.

1. Auša.

Avoti: ME

auška   apv.

1. Augša.

Avoti: ME

auškā   apv.

1. Augšā.

Avoti: ME

auškā   apv.

1. Augšā.

Avoti: ME

Auška   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Balvu novada Vectilžas pagastā.

Avoti: LC

auškan   apv.

1. Augšan.

Avoti: ME

auškari   apv.

1. Auskari.

Avoti: ME

auškene   apv.

1. Avene ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

auškuris   apv.

1. Auskars.

Avoti: KiV

aušķene   apv.

1. Avene ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

aušķenes   apv.

1. Avenes.

Avoti: ME

aušķenieks   apv.

1. Aušķinieks - mazs lodziņš (lūka) labības kaltes bēniņos.

Avoti: ME

aušķi   apv.

1. Augsti.

Avoti: ME

aušķiene   apv.

1. Augšene.

Avoti: EH

aušķinieks   apv.

1. Mazs lodziņš (lūka) labības kaltes bēniņos.

Avoti: ME

aušķis   apv.

1. Auša.

Avoti: EH

aušlēja   apv.

1. Aukslēja.

Avoti: EH

aušņupēd   apv.

1. Uz muguras; augšpēdu.

Avoti: ME

aušoņa   apv.

1. Neapdomīgs, vieglprātīgs, trakulīgs cilvēks; pļāpa.

Avoti: KV

aušot   apv.

1. Aušāt.

Avoti: EH

aušoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Vieglprātīgi, nenopietni izturēties un rīkoties; draiskuļoties.

Avoti: LLVV

aušpēdin   apv.

1. Uz muguras; augšpēdu.

Avoti: ME

aušprātīgs   apv.

1. Vieglprātīgs, nenopietns.

Avoti: ViV

aušts   apv.

1. Auksts.

Avoti: EH

aušulība   apv.

1. Garīga nenosvērtība, neapdomīga izturēšanās ar jautru nokrāsu.

Avoti: KV

aušulīgs   apv.

1. Palaidnīgs, aušīgs, muļķīgs.

Avoti: ME

aušulis   apv.

1. Blēņdaris, palaidnis trakulis.

Avoti: ME

Aušvica   vietv.

1. Polijas pilsētas Osvencimas nosaukums vācu valodā ("Auschwit"), kur vāciešiem 2. pasaules kara laikā bija vairākas koncentrācijas nometnes.

Avoti: LEV

AUT   saīs., vietv.

1. Austrija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

aut   auju, auj, auj, arī aunu, aun, aun, pag. āvu, trans.

1. Tērpt (kājas apavos, zeķēs).

Aut kājas— posties, gatavoties ceļam.

Avoti: LLVV

aut-   med.

1. Salikteņos norāda uz sevi pašu.

Avoti: MSV

aut.   saīs.

1. Autors, autore (kopā ar uzvārdu).

Aut. kol.— autoru kolektīvs.

2. Autotransports.

Avoti: i1, Wi, SV05

auta   apv.

1. Automobilis.

Avoti: KiV

autā   žarg.

1. Piedzēries.

2. Ļoti apmulsis; neizpratnē.

3. Sevišķi, neparasti, normām neatbilstoši.

Avoti: SLG

autabuzs   apv.

1. Autobuss.

Avoti: KiV

autamašina   apv.

1. Automobilis.

Avoti: KiV

autamatiski   apv.

1. Automātiski.

Avoti: KiV

autamatisks   apv.

1. Automātisks.

Avoti: KiV

autamats   apv.

1. Automāts.

Avoti: KiV

autarchija   novec.

1. Valdīšana par sevi; valsts, kas pastāv no pašražotā un savām izejvielām.

Avoti: KV

autarkija   novec.

1. Pašpieticība; kādas tautas pilnīga svabadība un neatkarība savā saimniecībā, kura spēj pārtikt no saviem ražojumiem vien, bez ievedumiem no svešām zemēm.

Avoti: SV33

autarķija

1. Kādas valsts ekonomiska norobežošanās, tādas nacionālās saimniecības veidošana, kas varētu iztikt bez importa.

2. Valsts, kurā ir šāda saimniecība.

Avoti: SV99

autbreds   biol.

1. Tāds, kas cēlies, krustojot neradnieciskus dzīvniekus.

Avoti: ZTV

autbrīdings   biol.

1. Neradniecisku īpatņu krustošana.

Avoti: ZTV

aute   apv.

1. Auts.

Avoti: EH

autekoloģija

1. Ekoloģijas virziens, kurā pēta vienas sugas indivīdu un vides mijiedarbību, faktorekoloģija.

Avoti: ZTV

autekoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar autekoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: PP, T

auteļi   apv.

1. Kājauti.

Avoti: ME

autemēzija   med.

1. Idiopātiska vemšana; vemšana pēc paša gribas (dažās psihiskās slimībās).

Avoti: TM

autene   žarg.

1. Autoosta.

Avoti: SLG

autenis   apv.

1. Lakatiņš.

Avoti: ME

autentifikācija   sar.

1. Autentificēšana.

Avoti: Wi

autentificēšana   inf.

1. Ziņojuma, datu avota un datu saņēmēja autentiskuma apstiprināšana, kā arī lietotāja identitātes pārbaudes procedūra.

Lietotāja autentificēšana— procedūra, kas vairāklietotāju sistēmās un datoru tīklos ļauj pārbaudīt, vai lietotājs atbilst uzrādītajam identifikatoram; lietotāja autentificēšanu izmanto, lai aizsargātu datu apstrādes sistēmas no nesankcionētas pieejas, reģistrētu lietotāju un izvēlētos tam atbilstošu apkalpošanas režīmu.

Ziņojuma autentificēšana— ziņojuma identitātes pārbaude; ziņojumu autentificē, lai aizsargātos no tā tīšas vai netīšas sagrozīšanas pārraides laikā.

2. mil. Drošības pasākumi sakaru sistēmas aizsargāšanai pret nesankcionētu ziņojumu pārraidi.

Avoti: ZTV, MIL

autentifikants

1. Burts, cipars vai burtu un/vai ciparu savienojums, kas apliecina pārraides/nosūtīšanas, ziņojuma vai datu autentiskumu un apliecina sakaru tīkla, stacijas vai lietotāja identitāti.

Avoti: MIL

autentija   novec.

1. Rakstu īstenība un patiesīgums, kas pierādīts faktiem un avotiem.

Avoti: KV

autentisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saskan ar oriģinālu; tāds, kas pamatojas uz pirmavotu; neapšaubāms, ticams.

Autentiskā iztulkošana— normatīvās iztulkošanas paveids, ko veic kompetentas valsts iestādes, kas ir izdevušas iztulkojamo normu.

Avoti: LLVV, JtV

autentiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> autentisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

// jur. Starptautiska līguma īstenums, juridiskā akta pašu veidotais, radītais oriģinālais teksts; autentisks iztulkojums (interpretācija) - pašu autoru dotais juridiska akta, parasti līguma skaidrojums.

Avoti: LLVV, JtV

autentitāte   novec.

1. Patiesums, īstums.

Avoti: LV93

auties   aujos, aujies, aujas, arī aunos, aunies, aunas, pag. āvos; refl.

1. Aut sev (kājas).

// trans.; reti

Avoti: LLVV

autigēnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar autigēnajiem minerāliem, tiem raksturīgs.

Avoti: PP, T

autigēns   ģeol.

1. Tāds, kas atrodas savas veidošanās vietā.

Autigēnie minerāli— minerāli, kas veidojušies uz vietas vienlaikus ar attiecīgo iezi vai pēc tam, tie var būt gan iežveidotāji minerāli (dolomīts, kalcīts, ģipsis, kvarcs), gan atrasties iežos kā piejaukumi.

Avoti: ZTV

Autina   vietv.

1. 1208.-1224. g. Latvijas vēstures avotos minēta latgaļu pils, kuras kungs bija Varidots, līdz 1209. g. politiski atkarīgs no Jersikas lielkunga Visvalža; novads atradās Gaujas koridorā pie lielā tirdzniecības ceļa uz Pleskavu; Autīne.

Avoti: LE

Autīne   vietv.

1. Latgaļu apdzīvots novads 13. gs., ietilpa Jersikas zemē un no viesiem Jersikas novadiem atradās vistālāk uz ziemeļiem pie Gaujas, tā centrs, iespējams, atradies Priekuļu Sārumkalna pilskalnā.

Autīnes sacelšanās— pirmie Latvijas vēstures avotos (Indriķa hronikā) minētie zemnieku nemieri, sākās 1212. g. rudenī latgaļu novadā Autīnē, jo Zobenbrāļu ordeņa brāļi atņēma Autīnes latgaļiem zemnieku tīrumus un bišu kokus, nemieriem pievienojās arī lībieši, par sacelšanās centru kļuva lībiešu Satezeles pils (Siguldā).

Avoti: LE1

autinis   apv.

1. Kājauts, lupata.

Avoti: EH

autīns   apv.

1. Automašīna.

Avoti: ĒiV

autiņbiksītes   dsk. ģen. -šu, s.

1. Ar mitrumu uzsūcošu materiālu pildīti (zīdaiņu) autiņi biksīšu formā.

Avoti: MLVV

autiņdermatīts   apv.

1. Kontaktdermatīta veids zīdaiņiem, ko izraisa autiņu lietošana.

autiņš   -a, v.

1. trans.; reti. Mazs paladziņš (zīdaiņa ietīšanai).

2. novec. Dem. --> auts 1 (2); neliels drānas gabals.

3. žarg. Automašīna.

Avoti: LLVV, SLG

autisms   med.

1. Psiholoģisks stāvoklis, kam raksturīga noslēgšanās sevī, ierobežota komunikācija ar ārpasauli.

Avoti: SV99

auto   nelok., v.

1. Automobilis.

2. Reliģiska drāma viduslaiku Spānijā; to uzveda ielās un laukumos.

Avoti: LLVV, SV69

auto-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosaukto veicis pats darītājs vai arī tas attiecas uz pašu darītāju.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais notiek vai darbojas automātiski.

3. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz automobili, ir saistīts ar tā ekspluatāciju.

Avoti: LLVV

autoaglutinācija   med.

1. Asins ķermenīšu aglutinācija paša organisma seruma ietekmē.

Avoti: TM

autoaglutinīns   med.

1. Autoloģisks seruma faktors, kas aglutinē savus šūnelementus.

Avoti: MSV

autoaktivācija   med.

1. Šūnu procesu stimulēšana ar tā izdalītajiem sekrētiem.

Avoti: MSV

autoalergēns   med.

1. Organisma paša audi, kas kļuvuši par alergēniem.

Avoti: VE

autoalerģizācija   med.

1. Alerģijas rašanās pret paša audiem.

Avoti: TM

autoamatieris

1. Persona, kas nav profesionāls autovadītājs un kam ir amatiera tiesības vadīt automobili.

Avoti: SV99

autoamatierisms   -a, v.

1. Neprofesionāla nodarbošanās ar auto vadīšanu.

Avoti: PP, T

autoamputācija   med.

1. Piedēkļu vai hiperplastisku izaugumu (piem., polipu) pašlikvidēšanās, spontāni atdaloties no ķermeņa.

Avoti: MSV

autoanafilakse   med.

1. Anafilakse pret paša vielu maiņas produktiem.

Avoti: TM

autoanamnēze   med.

1. Anamnēze, ko sniedz pats slimnieks.

Avoti: TM

autoantigēns   med.

1. Antigēns, kas atrodas antivielas producētāja organisma audos.

Avoti: TM

autoantikomplements   med.

1. Antikomplements, kas radiesorganismā un spēj neitralizēt paša seruma komplementu.

Avoti: TM

autoantitoksīns   med.

1. Antitoksīns, kas rodas organismā un pasargā to no saslimšanas.

Avoti: TM

autoantiviela   med.

1. Antiviela, kas radusies organismā pret paša audiem.

Avoti: TM

autoatbildētājs   v.

1. Automātiskais atbildētājs.

Avoti: MLVV

autoatslēdznieks   v.

1. Automobiļu atslēdznieks.

Avoti: MLVV

autoavārija   s.

1. Automobiļu avārija.

Avoti: MLVV

Autobahn   vācu val.

1. Šoseja.

Avoti: LEV

autobānis

1. Autobāns.

Avoti: Žrg

autobāns

1. Augstākās klases autoceļš Vācijā, Austrijā, Šveicē; autobānis.

Avoti: PL

autobāze   -es, dsk. ģen. -zu, s.

1. Automobiļu novietne (ar degvielu un rezerves daļu noliktavu un remontdarbnīcu).

Avoti: LLVV

autobenzīns   -a, v.

1. Benzīns, kas ir piemērots izmantošanai automašīnu dzinējos.

Avoti: PP, T

autobetonmaisītājs   būvn.

1. Automašīna, uz kuras šasijas ir uzmontēts cikliskās darbības betonmaisītājs ar tilpumu līdz 10 kubikmetriem.

Avoti: ZTV

autobetonvedējs   būvn.

1. Automašīna betonmasas transportēšanai, uz kuras šasijas ir uzmontēta aizverama, apgāžama tvertne; var transportēt betonmasu līdz 25 km attālumam.

Avoti: ZTV

autobibliotēka

1. Ar grāmatu plauktiem un citu bibliotēkai nepieciešamo inventāru un iekārtām aprīkots autobuss, kurā ievietota neliela publiskā bibliotēka.

Avoti: LE1

autobīlis   apv.

1. Automobilis.

Avoti: SiV

autobiogrāfija   -as, s.

1. Paša (autora) dzīves apraksts.

Avoti: LLVV

autobiogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar autora dzīvi, arī autobiogrāfiju.

Avoti: LLVV

autobiogrāfs   novec.

1. Rakstnieks, kas apraksta pats savu dzīves gājumu.

Avoti: LV93

autoblasts   med.

1. Patstāvīgi eksistējoša šūna, piem., mikroorganisms.

Avoti: TM

autobloķēšana

1. Automātiska bloķēšana (piem., automātiska vilcienu kustības regulēšanas ierīču sistēma).

Avoti: SV99

autobraucējs   -a, v.

1. Automašīnas vadītājs.

Avoti: PP, T

autobrauciens   sar.

1. Pārvietošanās ar automobili.

Avoti: Lo

autobūda   žarg.

1. Autoosta.

Avoti: SLG

autobuss   -a, v.

1. Autotransporta līdzeklis, kas paredzēts pasažieru (deviņu un vairāk cilvēku, neieskaitot šoferi) pārvadāšanai.

Divstāvu autobuss— autobuss, kam ir arī otrais stāvs ar sēdvietām un kāpnēm autobusa iekšpusē.

Piepilsētas (pilsētas) autobuss— pilsētas vai piepilsētas satiksmei paredzēts maršruta autobuss ar palielinātu stāvvietu skaitu, pasažieru uzkrājuma laukumiem un vismaz divām platām durvīm, lai paātrinātu pasažieru iekāpšanu un izkāpšanu.

Posmainais autobuss— autobuss, kas sastāv no divām ar cietu šarnīru savienotām sekcijām, kuras kopā veido pasažieru salonu.

Starppilsētu autobuss— maršruta autobuss satiksmei starp pilsētām, ar mīkstiem sēdekļiem un bagāžas nodalījumu; kustības ātrums ir vismaz 100 km/h.

Tūristu autobuss— ceļojumiem paredzēts a., aprīkots ar iekārtām ekskursijas vadītāja vajadzībām un pasažieru ērtībām.

Avoti: JtV, LLVV, ZTV

autobūve   -es, s.; parasti vsk.

1. Automobiļu būve.

Avoti: LLVV

autobūzis   apv.

1. Autobuss.

Avoti: ĒiV

autoceltnis   tehn.

1. Uz automobiļa bāzes izveidots pašgājējs celtnis ar šarnīrveida pastiprinātu izlici.

Avoti: ZTV

autoceļš

1. Kompleksa inženierbūve ārpus pilsētas robežām transportlīdzekļu satiksmei ar noteiktu ātrumu, normatīvos paredzētajām slodzēm un gabarītiem (sauc arī par ceļu).

Avoti: ZTV

autochons   novec.

1. Kādas zemes iedzimtais, kura senči arī turpat dzīvojuši.

Avoti: LV93

autocisterna   -as, s.

1. Smagā automašīna ar cisternu.

Avoti: PP, T

autocistoplastika   med.

1. Plastiska urīnpūšļa operācija, kurā ņem audus transplantātam no paša slimnieka organisma.

Avoti: MSV

autocitotoksīns   med.

1. Šūnu toksīns, kas rodas organismā šūnām noārdoties.

Avoti: TM

autodafē   nelok., v.; vēst.

1. Inkvizīcijas tiesas sprieduma pasludināšana un izpilde Portugālē un Spānijā 15.-18. gs.; svinīgais akts parasti notika svētku dienās piedaloties karalim un tautai, un tam lielākoties sekoja notiesātā sadedzināšana uz sārta; pēdējais šāds akts notika Valensijā 1826. g.

Avoti: LLVV

autodegazācijas   ģen., nelok., mil.

1. Autodegazācijas stacija - Pārvietojams tehnisks līdzeklis, kas paredzēts indīgu ķīmisko kaujasvielu piesārņota apģērba, apavu, uzkabes un individuālo aizsarglīdzekļu atsārņošanai ar gāzu tvaiku un šķidrumu.

Avoti: MIL

autodegviela   -as, s.

1. Degviela, kas paredzēta automāšīnas dzinēja darbināšanai.

Avoti: PP, T

autodermisks   med.

1. Pagatavots no paša ādas, piem., ādas lēveris plastiskā operācijā.

Avoti: TM

autodeterminisms   novec.

1. Savas gribas un darbības noteikšana ar saprāta spēku un brīvības apziņu.

Avoti: KV

autodidaktisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas balstās uz pašmācības ceļā apgūtām zināšanām.

Avoti: PP, T

autodidakts   -a, v.

1. Cilvēks, kas ieguvis zināšanas pašmācības ceļā.

Avoti: LLVV, PP

autodigestija   med.

1. Kuņģa sienu pašsagremošanās kuņģa sulas ietekmē pēc nāves vai slimības gadījumā.

Avoti: TM

autodiģestija   novec.

1. Pašsagremošana, slimīga parādība, kad organisms sagremo pats savus audus, kas var būt par cēloni kuņģa čūlas attīstībai.

Avoti: KV

autodispečers

1. Kompleksa sistēma, kas nodrošina ražošanas vadības automatizāciju un optimizāciju.

Avoti: LPE

autodrezīna

1. Drezīna, kuru darbina iekšdedzes motors.

Avoti: SV69

autodroms

1. Īpaši iekārtota vieta autosacīkstēm un automobiļu izmēģināšanai.

Avoti: SV99

autoduplikācija   biol.

1. Sev līdzīgas struktūras radīšana.

Avoti: ĢT

autoeholālija   med.

1. Stereotipijas veids, kurā slimnieks pastāvīgi atkārto dažus paša izrunātus vārdus vai izteicienus.

Avoti: TM

autoehopraksija   med.

1. Stereotipijas veids, kurā slimnieks pastāvīgi atkārto kādu sava paša veikto izdarību.

Avoti: TM

autoekzematizācija   med.

1. Ekzēmas izplatīšanās sākumā lokāli un vēlāk daudz plašāk no norobežotā ekzēmas centra.

Avoti: MSV

autoelektronu   dsk. ģen., nelok.

1. Savienojumā "autoelektronu emisija" - elektronu emisija no metāliem un pusvadītājiem stiprā ārējā elektriskajā laukā; tuneļa emisija.

Avoti: LPE

autoeritrofagocitoze   med.

1. Eritrocītu fagocitoze, ko veic autoloģiski neitrofilie leikocīti un monocīti.

Avoti: MSV

autoerotisms   med.

1. Seksuāla novirze, kad indivīds ir pats savu dzimuma tieksmju objekts.

Avoti: KV

autoetnogrāfija   antr.

1. Antropoloģisks pētījums par kādu sociokulturālu sistēmu tajā pašā sabiedrībā, pie kuras pieder pētnieks.

Avoti: AV

autoetnonīms

1. Etnosa (cilts, cilšu apvienības, tautības, tautas, nācijas) pašnosaukums.

autoevakuators   v.

1. Transporta līdzeklis, kas evakuē (parasti avārijā iekļuvušos) automobiļus.

Avoti: MLVV

autofagi   novec.

1. Ligzdbēgļi putni.

Avoti: KV

autofāgija   med.

1. Organisma paša tauku vai citu audu noārdīšanās, ilgstoši badojoties vai slimojot.

2. Audzēja šūnu noārdīšanās makrofāgu vai paša audzēja citu šūnu ietekmē.

Avoti: TM

autofagija   novec.

1. Paškropļošanās, apgraužot pašam savus locekļus; barošanās no sava paša taukiem.

Avoti: KV

autofarmakoloģija   med.

1. Organisma funkciju ķīmiskā regulēšana ar organisma audu dabiskajām sastāvdaļām, piem., ar hormoniem.

Avoti: MSV

autofāzēšana

1. Daļiņu kūļa trajektorijas (fāzes) stabilizācija augstu enerģiju rezonanses cikliskajos lādētu daļiņu paātrinātājos.

Avoti: LPE

autofilija

1. Tīksmināšanās pašam par sevi.

Avoti: SV99

autofobija

1. Slimīgas bailes no vientulības.

Avoti: TM

autofokuss   fotogr.

1. Automātiska fotoobjektīva fokusēšanas sistēma.

Aktīvā autofokusa sistēma— autofokuss kompaktkamerās, kas attālumu līdz fotografējamam objektam nosaka ar ultraskaņas vai infrasarkano staru impulsiem.

Pasīvā autofokusa sistēma— autofokuss spoguļkamerās, kas attālumu līdz fotografējamam objektam nosaka pēc fotoaparātā iebūvēto gaismas sensoru uztvertā projicētā attēla kontrasta analīzes.

Avoti: ZTV

autofonija   med.

1. Pastiprināta savas balss, elpošanas un cirkulācijas trokšņu rezonanse vai dzirdamība.

Avoti: TM

autofonomānija   med.

1. Slimīga, neatlaidīga pašnāvības tieksme.

Avoti: TM

autofundoskops   med.

1. Instruments paša acs dibena apskatīšanai.

Avoti: TM

autofurgons

1. Slēgts kravas automobilis.

2. Labiekārtots specializēts automobilis ceļošanai, kurā parasti ir telpa ar guļvietām, sanitārais mezgls un vieta ēdiena pagatavošanai, tiem tiek iekārtoti specializēti stāvlaukumi kempingos un pie citām tūristu mītnēm ar iespējām pievienoties elektriskajam tīklam, ūdensvadam un kanalizācijai.

Autofurgonu parks— Speciāli izveidota vieta, kur ceļotāji nakšņo labiekārtotā mobilā vai stacionārā autofurgonā vai autopiekabē, atkarībā no parka komforta līmeņa autofurgonus vai autopiekabes var pievienot tehniskām ietaisēm (elektrotīklam, kanalizācijai, ūdensvadam); šādā parkā parasti ir pārtikas veikals, pieejami ēdināšanas un citi pakalpojumi, tūristu mītņu klasifikācijā autofurgonu, autopiekabju parkus izdala kā atsevišķu tūristu mītņu tipu.

Autofurgonu tūrists— fiziska persona, kura atbilst visām tūrista pazīmēm un par ceļošanas veidu ir izvēlējusies pārvietošanos labiekārtotā autofurgonā, un par apmešanās vietām izmanto autofurgonu parkus, kempingus un piemērotus stāvlaukumus.

Avoti: ZTV, TvV

autogāmija

1. Pašappute, divdzimumu zieda apputeksnēšanās ar šā paša zieda putekšņiem; automikse.

Avoti: ZTV

autogarāža   s.

1. Telpa, celtne automobiļu novietošanai un remontam.

Avoti: MLVV

autogēns   -ais; s. -a, -ā;

1. Patstāvīgi radies, attīstījies.

2. Paša organismā radies; neievadīts no ārpuses.

Autogēnais treniņš— psihoterapijas metode: cilvēks ar autosuģestiju un muskuļu atslābināšanu ietekmē savu iekšējo orgānu, nervu un psihes darbību.

Avoti: LLVV, TM, SV99

autogēns   -a, v.

1. Aparāts autogēnai metināšanai.

2. Tāds, kam vajadzīgo siltumu iegūst, dedzinot acetilēna un skābekļa maisījumu (par metināšanu).

Autogēna metināšana— metāla priekšmetu sametināšana ar ūdeņraža un skābekļa maisījuma liesmu.

Avoti: LLVV, LV87, SV33

autognoze   med.

1. Savas slimības noteikšana, izmantojot pašnovērošanu.

Avoti: MSV

autogonija   novec.

1. Pirmradīšana.

Avoti: KV

autogr.   saīs.

1. Autogrāfs.

Avoti: i1

autografēt   novec.

1. Ierakstīt autogrāfu.

Avoti: LV93

autogrāfija

1. Viens no litogrāfiskās iespiedformas sagatavošanas veidiem, kad lieto īpašu autogrāfisko papīru.

Avoti: SV69

autografs   novec.

1. Autogrāfs.

Avoti: BtV

autogrāfs   -a, v.

1. Paraksts, pašrocīgs ieraksts (grāmatā, uz ģīmetnes u. tml.).

2. Teksts autora rokrakstā.

Avoti: LLVV

autogramma   -as, s.

1. Teksts autora rokrakstā, arī autogrāfs (1).

2. med. Zīme uz ādas, kas rodas neasa instrumenta spiediena ietekmē dermogrāfisma gadījumos.

Avoti: LLVV, TM

autographa   lat.

1. Tauriņu kārtas pūcīšu dzimtas krāšņpūcīšu apakšdzimtas ģints.

Autographa excelsa— šīs ģints suga.

Autographa gamma— linu krāšņpūcīte.

Avoti: LD

autogravīra

1. Oriģinālgravīra, kuru mākslinieks veido pēc paša kompozīcijas.

2. Reprodukcija, kas atveido paša graviera radīto oriģinālu.

Avoti: SV99

autogreiders   tehn.

1. Pašgājēja mašīna zemes darbu veikšanai.

Avoti: ZTV

autogudronators   novec.

1. Pārvietojama ceļa segu būvēšanas mašīna, kas zem spiediena izsmidzina dažādas organiskās saistvielas (darvu, bitumenu, emulsiju u. c.).

Avoti: LxE

autoģenētisks   novec.

1. Pats no sevis radies un attīstījies.

Avoti: KV

autoģenēze   -es, s.; tikai vsk.

1. Teorija, ka dzīvā daba attīstās organismu iekšējo faktoru darbības dēļ.

2. Dzīvības evolūcija šādas teorijas skatījumā.

Avoti: SV99

autoģenēze   med.

1. Pašrade.

Avoti: MSV

autohemaglutinācija   med.

1. Eirocītu aglutinācija hemaglutinīna ietekmē, kas radies paša organismā.

Avoti: TM

autohemaglutinīns   med.

1. Hemaglutinīns, kas aglutinē autologus eritrocītus.

Avoti: TM

autohemolīze   med.

1. Eritrocītu hemolīze organisma paša seruma ietekmē.

Avoti: TM

autohemolizīns   med.

1. Antiviela, kas lizē autologus eritrocītus.

Avoti: TM

autohemoterapija

1. Ārstēšanas veids; slimniekam izdara no viņa vēnas ņemtu asiņu intramuskulāru injicēšanu.

Avoti: SV69

autohēzija   ķīm.

1. Pašsalipšana, adhezīvās saites veidošanās starp kontaktā esošām viena un tā paša polimēra virsmām.

Avoti: ZTV

autohipnoze   med.

1. Spēja sevi hipnotizēt, novērojama pie tiem, kas ilgāku laiku ārstēti ar hipnozi.

Avoti: KV

autohirija   novec.

1. Rokas pacelšana pret sevi; pašnāvība.

Avoti: KV

autoholecistektomija   med.

1. Žultspūšļa invaginācija zarnas lūmenā un orgāna atdalīšanās un izdzīšanās.

Avoti: MSV

autohori   biol.

1. Augi, kas sēklas un augļus izplata bez ārējo faktoru palīdzības.

Avoti: ZTV

autohorija   novec.

1. Parādība, kad augs dažādā veidā pats izplata sēklas (sausam auglim strauji pārplīstot vai sulīgam auglim turgora spiediena ietekmē) vai arī vairojas veģetatīvi (ar stīgām u. c.).

Avoti: LxE

autohroms

1. Fotogrāfisks materiāls un apstrādes process tiešu krāsainu diapozitīvu iegūšanai uz stikla fotoplates.

Autohroma paņēmiens— sevišķs paņēmiens krāsainu attēlu iespiešanai.

Autohroma plates— fotogrāfiskas plates uzņemšanai dabiskās krāsās.

2. poligr., novec. Apzīmējums krāsainām skatu pastkartēm, kad melni iespiestām autotipijām uzspiež, parasti 3-4 krāsainus toņus.

Avoti: ZTV, GV

autohtonisks

1. Tāds (iezis, organisms), kas attiecīgajā vietā ir izveidojies.

autohtons   -a, v.

1. Pirmiedzīvotāji vai agrāk zināmie kādas teritorijas iedzīvotāji.

Autohtonā minoritāte— etniska minoritāte, kas pastāvīgi dzīvo etnoģenētiskajā minoritātes teritorijā, piem., lībieši Latvijā, velsieši Lielbritānijā, sorbi Vācijā.

2. ģeol. Zemes garozas daļa vai slāņkopa, kas ieguļ tieši zem tektoniska uzbīdījuma un atrodas savā veidošanās vietā maz pārveidotā sagulumā.

3. Taksons (parasti suga), kas kādā apvidū radies, evolucionējis un mīt tur arī pašreiz.

Avoti: VsV, LD

autoiekrāvējs

1. Universāla pašgājējmašīna iekraušanas un transportēšanas darbiem ar maināmām darba ierīcēm.

Avoti: MIL

autoimunitāte   -es, s.

1. Imunitātes vēršanās pret savu organismu - process, kad imunitāte necīnās, piem., pret vīrusiem un baktērijām, bet sāk apkarot dažādus sava organisma audus, radot iekaisumu, deģeneratīvus procesus un slimības.

Avoti: MLVV

autoimunizācija   med.

1. Organisma imunizācija ar baktēriju produktiem, kas atrodas viņā pašā.

Avoti: TM

autoimūns   -ais; s. -a, -ā;

1. Savienojumā "autoimūnā slimība", "autoimūnā saslimšana": slimība, saslimšana, kas rodas no patoloģiskas imūnsistēmas reakcijas uz pašā organismā sastopamajām vielām, audiem un noved pie ķermeņa audu bojājuma un iekaisuma.

Avoti: MLVV

autoimūnslimības

1. Slimības, kas rodas, ja ārējo faktoru (dažādu vielu, baktēriju, vīrusu) ietekmē limfocīti sāk ražot pretvielas, kuras bojā vai noārda paša organisma audu sastāvdaļas.

Avoti: LPE

autoinfekcija   med.

1. Atkārtota saslimšana, ko izsauc mikrobi, kas palikuši pēc kādreiz pārslimotas infekcijas slimības un kādu noteiktu apstākļu pēc savairojas.

Avoti: ZTV

autoinfūzija   med.

1. Asiņu pārvietošana sirds virzienā, ko panāk, paceļot kājas, tās notinot vai saspiežot vēdera aortu.

Avoti: TM

autoinokulācija   med.

1. Infekcijas pārnešana no vienas ķermeņa vietas uz otru.

Avoti: TM

autoinspekcija   -as, s.; parasti vsk., vēst.

1. PSRS - milicijas daļa (nodaļa), kas veica ceļu policijas uzdevumus.

Avoti: LLVV

autoinspektors   -a, v.; vēst.

1. Autoinspekcijas darbinieks, kas kontrolē autotransporta stāvokli un kustību.

Avoti: LLVV

autointoksikācija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Saindēšanās, ko izraisa pašā organismā radušās kaitīgās vielas.

Avoti: LLVV

autoirumācija

1. Narcisma paveids, sava dzimumlocekļa kairināšana ar mēli un lūpām; orālā masturbācija.

Avoti: MV

autoizolizīns   med.

1. Antiviela, kas noārda indivīda šūnas, no kura tā iegūta, kā arī tās pašas sugas citu indivīdu šūnas.

Avoti: TM

autojonizācija   ķīm.

1. Jonizācijas divpakāpju process - pirmajā pakāpe atoms vai molekula tiek ierosināta stāvoklī, kura enerģija atrodas virs jonizācijas sliekšņa enerģijas; otrajā pakāpē atoms vai molekula sabrūk par elektronu un pozitīvu jonu ar zemāku enerģiju nekā ierosinātajai daļiņai.

2. Atomu un molekulu jonizācija stipru elektrisko lauku ietekmē.

Avoti: ZTV

autojonizēšana   fiz.

1. Process, kur daļa no ierosinātā atoma enerģijas koncentrējas kādā šī atoma elektronā; rezultātā notiek jonizācija, t. i. atoms pats sevi jonizē.

Avoti: FF

autokabriolets   novec.

1. Automobilis ar pakaļējā daļā nolaižamu jumtu; kabriolets.

Avoti: LME

autokapsēta   s.

1. Vieta, kur novieto, uzglabā un izjauc nolietotas automašīnas.

// jur. Atbilstoši noteiktām prasībām iekārtota vieta valstī reģistrētu vai no ārvalstīm ievestu un noteiktā kārtībā norakstītu transportlīdzekļu izkomplektēšanai, nolūkā realizēt šo transportlīdzekļu numurētos agregātus un citas rezerves daļas, attiecībā uz kuru ir saņemta tirdzniecības karte šādai uzņēmumdarbībai.

Avoti: MLVV, LatV

autokariogāmija   biol.

1. Partenomikse.

Avoti: ĢT

autokarpija   novec.

1. Divdzimumu zieda pašapputekšņošanās un apaugļošanās.

Avoti: KV

autokārs   -a, v.

1. Nelieli bezsliežu pašgājēji rati ar iekšdedzes motoru, kurus lieto kravas pārvadāšanai mazos attālumos (cehos, preču stacijās u. tml.).

Avoti: LLVV

autokatalīze   ķīm.

1. Ķīmiskas reakcijas paātrināšanās, šās reakcijas produktiem iedarbojoties kā katalizatoriem.

Avoti: ZTV

autokatarse   med.

1. Psihoterapijas metode, kurā slimniekiem ieteic atcerēties un aprakstīt savus piedzīvojumus, lai atbrīvotos no iekšējiem psihiskiem konfliktiem.

Avoti: MSV

autokatarze   med.

1. Psihoterapijas metode, kurā slimniekam ieteic aprakstīt savus pārdzīvojumus, lai atbrīvotos no psihiskiem konfliktiem.

Avoti: TM

autokatastrofa   novec.

1. Katastrofa, kurā tiek sabojāts autotransporta līdzeklis; automobiļu sadursme.

Avoti: LV93

autokateterizācija   med.

1. Katetra ievadīšana pašam sev.

Avoti: TM

autokatetrizācija   med.

1. Katetra ievadīšana pašam sev.

Avoti: MSV

autokefālija

1. Baznīcas patstāvība, organizatoriska neatkarība no citām tās pašas konfesijas baznīcām.

Avoti: SV99

autokefāls

1. Patstāvīgs, neatkarīgs.

Autokefālā baznīca— administratīvi patstāvīga Austrumu baznīca.

Avoti: KV, RtV

autokeratoplastika   med.

1. Plastiska radzenes operācija, kurā izmanto transplantātu no paša slimnieka otras acs.

Avoti: MSV

autokinētisks   psih.

1. Paškustīgs.

2. Šķietami kustīgs.

Autokinētiskā kustība— nekustīga gaismas avota tumsā šķietamā kustība; redzamās kustības ilūzija.

Avoti: Psh

autokinēze   med.

1. Patvaļīga, gribas ierosināta kustība; šķietama kustība.

Avoti: TM, PsA

autokino

1. Iebraucamais kino, kurā izrādes noskatās sēžot automašīnā.

Avoti: PvV

autoklavēšana   tehnol.

1. Materiālu un izstrādājumu termiska apstrāde ar tvaiku paaugstinātā spiedienā (apm. 0,7 MPa).

Avoti: ZTV

autoklavēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Karsēt autoklāvā.

Avoti: LLVV

autoklāvs   -a, v.

1. Blīvi noslēdzama tvertne, trauks karsēšanai augstā spiedienā.

Avoti: LLVV

autoklāze   med.

1. Kādas daļas pašnoārdīšanās iekšēju cēloņu dēļ.

Avoti: TM

autoklubs

1. Automobilistu interešu klubs.

autoknipsis   fotogr.

1. Ierīce, kas regulē laika intervālu fotoaparāta slēdža autonomai iedarbināšanai.

Avoti: ZTV

autokods

1. Mašīnorientēta programmēšanas valoda, kurā katrai elektroniskā skaitļotāja operācijai atbilst viena valodas frāze.

Avoti: LPE

autokokvedis   tehn.

1. Kravas automobilis baļķu pārvadāšanai.

Avoti: ZTV

autokolimators

1. Optiska ierīce precīzai leņķu mērīšanai.

Avoti: MIL

autokolonna

1. Automobiļu kolonna.

2. Autotransporta uzņēmums.

Avoti: LV87

autokolors   poligr., novec.

1. Autotipijas un hromolitogrāfijas kombinēts iespiedums.

Avoti: GV

autokompleksi

1. Organiski savienojumi, kur vienā molekulā atrodas gan elektronu donors, gan elektronu akceptors, tā ka starp šiem abiem fragmentiem var realizēties donorakceptorsadarbība.

Avoti: LPE

autokondensācija   med.

1. Vispārējās diatermijas terapijas modificēta metode, kurā slimnieks ir it kā viena no kondensatora plātnēm.

Avoti: TM

autokondukcija   med.

1. Vispārējās darsonvalizācijas metode, ievietojot slimnieku vai tā ķermeņa daļu solenoīdā, kas pievienots transformatora sekundārajam tinumam.

Avoti: TM

autokratīgs   novec.

1. Patvaldniecisks.

Avoti: SW78

autokrātija   -as, s.; parasti vsk.

1. Despotiska pārvaldes sistēma valstī, kur vienai personai pieder neierobežota augstākā vara; patvaldība, vienvaldība, absolūtisms.

2. Valsts, kurā ir šāda valdīšanas forma.

Avoti: LLVV

autokrātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Patvaldniecisks, varā neierobežots.

autokrāts   -a, v.

1. Patvaldnieks, neierobežots, vienpersonisks valdnieks.

2. Valdonīgs, diktatorisks cilvēks, kas necieš iebildumus.

Avoti: LLVV, SV99

autokrava   -as, s.

1. Lielākais pieļaujamais kravas daudzums, ko var pārvadāt attiecīgā tipa automobilis.

Avoti: LLVV

autokrāvējs   tehn.

1. Pašgājējs kravas transportlīdzeklis ar maināmām iekārtām kravu iekraušanai, izkraušanai un pārvietošanai nelielā attālumā.

Avoti: ZTV

autokrīns   med.

1. Tāds, kas attiecas uz hormonu darbības veidu, kad hormons piesaistās pie šūnu receptoriem un ietekmē šūnas, kas pašas producē šo hormonu.

Avoti: MSV

autokritika   novec.

1. Paškritika.

Avoti: KV

autokross   v.

1. Sporta disciplīna - braukšana ar automašīnām pa speciāli būvētu šķēršļotu trasi; sacensības šajā sporta disciplīnā.

Avoti: MLVV

autolaistītājs

1. Automašīna ar cisternu un smidzinātāju.

autolaringoskopija   med.

1. Paša balsenes apskate ar balsenes spoguli.

Avoti: TM

autolēzija   med.

1. Paša radīts veselības bojājums.

Avoti: TM

Autoliks   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dieva Hermeja dēls, veikls laupītājs, kas dzīvoja Parnāsā, Odiseja mātes Antiklejas tēvs, kuram piemita spēja kļūt neredzamam vai iemiesoties jebkurā veidolā.

Avoti: Mit

autolitogrāfija   -as, s.

1. Litogrāfija, ko uz akmens darina pats mākslinieks (autors); šāda attēla izgatavošana.

2. Šādā veidā darināts mākslas darbs.

Avoti: LLVV

autolitoplāksne   poligr., novec.

1. Sausa plāksne fototehnikā ar sevišķi plānu emulsijas kārtu.

Avoti: GV

autolizāts   med.

1. Autolīzes produkts.

Avoti: TM

autolīze

1. biol. Organismu audu un šūnu sadalīšanās tajos esošo fermentu iedarbībā.

2. ģeol. Minerāla pašattīrīšanās no piemaisījumiem pārkristalizācijas procesos.

Avoti: ZTV

autolizīns   med.

1. Viela, kas izraisa autolīzi.

Avoti: TM

autologs   med.

1. Piederīgs noteiktam organismam vai radies no šī organisma (atšķirībā no homologa vai heterologa).

Avoti: TM

autoloģija

1. Vārdu lietošana to tiešajā nozīmē atšķirībā no lietojuma pārnestā nozīmē.

Avoti: SV99

autoloģisks   med.

1. Tāds, kas piederīgs noteiktam organismam vai radies no šā organisma.

Avoti: MSV

autols   -a, v.

1. Eļļa, ko lieto automobiļu un traktoru dzinēju eļļošanai.

Avoti: LLVV

autom.   saīs.

1. Automātika.

Avoti: i1

automācības   mil.

1. Personālsastāva apmācības automobiļu tehnikas uzturēšanā pastāvīgā kaujas gatavībā un pareizā ekspluatācijā.

Avoti: MIL

automaģistrāle

1. Autostrāde - autoceļš, kas parasti vienā līmenī nekrustojas ar citiem ceļiem, apiet apdzīvotās vietas un pilsētas; katrā kustības virzienā ir divu vai vairāku joslu brauktuve.

Avoti: SV99

automašīna   -as, s.

1. Automobilis.

Avoti: LLVV

automašīnists

1. Automātiska vilcienu vadīšanas sistēma, kas daļēji vai pilnīgi veic lokomotīves vadītāja funkcijas.

Avoti: LPE

automātija   biol.

1. Sirds muskuļa spēja ritmiski sarauties pašā sirdī radušos uzbudinājuma impulsu ietekmē.

Avoti: CaF

automatija   novec.

1. Automātisms.

Avoti: KV

automātika   -as, s.

1. Zinātnes un tehnikas nozare, kas izstrādā principus, pēc kuriem konstruējamas tehnisko procesu vadīšanas sistēmas, kas darbojas bez cilvēka tiešas līdzdalības.

2. Mehānismu, ierīču un aparātu kopums, kas darbojas automātiski.

Avoti: LLVV

automātiskā   sar.

1. Automātiskā ātrumkārba (automašīnai).

Avoti: SLG

automātiskais

1. sar. Automātiskais telefonatbildētājs - ierīce, kas pievienota telefonam un reaģējot uz ienākošo zvanu, atskaņo iepriekš ierakstītu paziņojumu.

2. mit. Rakstīšana vai zīmēšana bez apziņas līdzdalības, proti, hipnozes ietekmē, transā, dziļu pārdomu brīdī u. t. jpr.

Avoti: SLG

automātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (mehānisms, ierīce), kas darbojas bez tiešas cilvēka līdzdalības.

Automātiskā jūgierice— ierīce lauksaimniecības mašīnu sakabei ar traktoru.

Automātiskā lidojuma vadības sistēma— pilotāžas un navigācijas komplekss - kompleksa sistēma gaisakuģa vadīšanai pa noteikto trajektoriju; sastāv no aeronavigācijas kompleksa un autopilota.

Automātiska līnija— tehnoloģiskā secībā izvietotas automātiskas darbmašīnas un agregāti, kas apvienoti ar kopējām transporta un vadības sistēmām un kuros ietilpst ražošanas atkritumu novākšanas sistēma.

Automātiskā rotoru līnija— no automātiskām, ar transporta rotoriem saistītām rotoru mašīnām izveidota automātiskā līnija.

Elastīga automātiskā līnija— automātiskā līnja, kurā, mainoties ražojumu nomenklatūrai, ir iespējama automātiska pārstādīšana, darba priekšmetu uzkrāšana un to nesinhrona pārvietošanās starp mašīnām.

Automātiskā telefona centrāle— tehnisko ierīču komplekss, kas veido savienojumu starp izsaucēju un izsaucamo abonentu bez operatora (telefonista) līdzdalības; ATC.

Automātiskie telefona tālsakari— savienojums starp diviem abonentiem, kas atrodas dažādās apdzīvotās vietās un savienojumu nodrošina ar ATC.

Automātiskā vadība— darbmašīnas vadīšana, ko realizē vadības sistēma pēc noteiktas programmas bez cilvēka līdzdalības.

2. Tāds, ko veic vai kas notiek bez apdomas, mehāniski (par cilvēka rīcību, kustībām).

Automātiskā rakstīšana— tāds automātisma paveids, kur indivīds spontāni raksta, rakstīto nekontrolēdams.

Avoti: LLVV, ZTV

automātiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Automātisms (1).

2. Automātisms (2).

Avoti: LLVV

automātisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Orgānu spēja darboties tādu stimulu ietekmē, kuri rodas pašā orgānā.

2. Vingrinājumos izveidota spēja atkārtot noteiktas kustības, tās neregulējot apzināti.

3. Neapzināta vai netīša darbošanās, kas izpaužas mēnessērdzībā, kā arī dažās samērā retās psihozēs.

Avoti: LLVV, IdV

automātists   -a, v.

1. Karavīrs, kas apbruņots ar automātu (2).

Avoti: LLVV

automatizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process --> automatizēt (1).

2. Process --> automatizēt (2), automatizēties.

Daļēja automatizācija— tehnoloģiskā procesa (ieskaitot vadību) vai procesu sistēmas automatizācija, kura dala cilvēku izmantojamās enerģijas ir aizvietota ar nedzīvās dabas enerģiju.

Kompleksā automatizācija— tehnoloģiskā procesa vai procesu sistēmas divu vai vairāku primāro sastāvdaļu daļēja vai pilnīga automatizācija.

Ražošanas automatizācija— ražošanas procesu vai to sastāvdaļu izpilde un vadība bez tiešas cilvēku līdzdalības, izmantojot tikai nedzīvās dabas enerģiju.

Avoti: LLVV

automatizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ieviest automātus (kādā nozarē, uzņēmumā).

2. Padarīt automātisku (piemēram, kustību).

Avoti: LLVV

automatizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Kļūt automātiskam (2).

Avoti: LLVV

automatogrāfs   med.

1. Aparāts automātisku kustību reģistrācijai.

Avoti: TM

automāts

1. Mašīna, kas darbojas pēc noteiktas programmas bez tiešas cilvēka līdzdalības.

Kā (uzvilkts) automāts— automātiski (2).

Automāta tehnoloģiskā shēma— apstrādājamā priekšmeta pārvietošanās shēma daudzpozīciju automātiskajās mašīnās un līnijās, kas nosaka arī plūsmu skaitu un iekārtas struktūru.

Garenvirpošanas automāts— virpošanas automāts garenapstrādei un šķērsapstrādei; izmanto garu, nestingu detaļu apstrādei.

Šķērsvirpošanas automāts— virpošanas automāts šķērsapstrādes procesiem; izmanto īsu detaļu apstrādei.

Virpošanas automāts— automātiski funkcionējoša virpa detaļu izgatavošanai no stieņveida materiāla.

// sar. Automātiska telefona ierīce, aparāts.

2. mat., inf. Diskrētas informācijas pārveides sistēmas modelis, ko raksturo ieejas, izejas un iekšējo stāvokļu kopas, kā arī pārejas un izejas funkcijas.

Automātu teorija— zinātnes nozare, kurā pēta automātu veidus, automātu analīzi, sintēzi, atšifrēšanu un prognozēšanu.

3. Individuālais automātiskais strēlnieku šaujamierocis.

4. žarg. Ieskaite (retāk eksāmena atzīme) bez galapārbaudījuma mācību kursa beigās.

5. žarg. Automātiska, bezdomu darbošanās.

6. žarg. Automātiskā ātrumkārba (automašīnai).

Avoti: LLVV, ZTV, SLG

automazgātava

1. Īpaša telpa, celtne, arī vieta, kas paredzēta, iekārtota automašīnu mazgāšanai.

Avoti: Wi

automazohisms

1. Īpatnējs mazohisma paveids, kad attiecīgās personas, nevienu citu neiesaistot, moka pašas sevi.

Avoti: MeE

autombīlis   apv.

1. Automašīna.

Avoti: ĒiV

automehāniķis   -ķa, v.

1. Automobiļu mehāniķis.

Avoti: LLVV

automehānisks   adj.

1. Automehāniskā darbnīca - automobiļu remonta darbnīca.

Avoti: LV87

autometamorfisms

1. Procesi, kas noris magmas atdzišanas un magmatisko iežu veidošanās laikā.

Avoti: LPE

autometrija

1. Tehniskās kibernētikas sastāvdaļa, kas aplūko automātisko mērīšanas un kontroles ierīču un informatīvo mērīšanas sistēmu projektēšanas teorētiskos pamatus.

Avoti: LPE

automikse   -es, s.; biol.

1. Obligāta pašapaugļošanās.

Avoti: ĢT

automizofobija

1. Bailes no piesārņojuma, kas liek slimniekam visu laiku mazgāties, mazgāt rokas.

automnēzija   med.

1. Agrākās dzīves atmiņu spontāna pamošanās.

Avoti: TM

automobilis   tehn.

1. Bezsliežu pašgājējs transportlīdzeklis, kas pārvietojas, izmantojot tajā uzstādīto enerģijas avotu.

Ārpusceļa automobilis— pilnpiedziņas automobilis, kuram ar speciālām sistēmām un agregātiem palielina pārgājību; automobiļiem, kas paredzēti ekspluatācijai sarežģītos apstākļos (Arktikā, džungļos, purvā), var būt speciāli dzinekļi (pneimatiskais veltnis, soļojošais mehānisms u. c.).

Eksperimentālais automobilis— dažādu parametru testēšanai paredzēts automobilis.

Gāzbalonu automobilis— automobilis, kas aprīkots ar gāzu baloniem un speciālu aparatūru motora barošanai ar gāzi.

Kravas automobilis— automobilis kravu pārvadāšanai, kuram ir kravas kaste, platforma, furgons vai cisterna.

Militārais automobilis— speciālām militārām vajadzībām piemērots automobilis.

Pakaļējās piedziņas automobilis— automobilis ar pakaļējiem dzenošajiem riteņiem.

Pilnpiedziņas automobilis— automobilis ar visiem dzenošajiem riteņiem.

Priekšējās piedziņas automobilis— automobilis, kam dzenošie ir priekšējie riteni.

Sanitārais automobilis— automobilis, kas aprīkots ar medicīniskās palīdzības sniegšanas iekārtām.

Sporta automobilis— automobilis ar izmaiņām, kuras reglamentē Starptautiskā automobiļu federācija (FIA), paredzēts dalībai sacensībās.

Ugunsdzēsēju automobilis— specializēts automobilis ugunsgrēku dzēšanai, aprīkots ar speciālām ugunsdzēsības iekārtām.

Vieglais automobilis— pasažieru automobilis, kas paredzēts ne vairāk kā 9 pasažieru pārvadāšanai, ieskaitot autovadītāju.

Daudzasu automobilis— automobilis ar vairāk nekā divām asīm; tam ir labāka pārgājība, ilgāks riepu un automobiļa tiltu darbmūžs, daudzasu automobilis labāk saglabā ceļa segumu; pašizmaksa un ekspluatācija ir dārgāka.

Gāzbalonu automobilis— automobilis, kura motora barošanai izmanto balonos iepildītu sašķidrinātu propāna un butāna maisījumu vai metānu.

Gāzģeneratora automobilis— automobilis, kura motoru baro ar automobilī uzstādīta gāzģeneratora ražotu gāzi; gāzģeneratorā sadedzina iepriekš sagatavotu cieto kurināmo (malku, ogles, kūdru).

Izotermiskais automobilis— autofurgons ar siltumizolāciju no speciāla siltumizolējoša materiāla (poliuretāna, putuplasta u. c.).

Konteinervedējs automobilis— specializēts kravas automobilis konteineru vešanai, parasti ar celtni konteineru iekraušanai un izkraušanai.

Ugunsdzēsības automobilis— speciāli aprīkots automobilis ugunsdzēsēju apkalpes, dzēšanas līdzekļu un iekārtu nogādāšanai ugunsgrēka vietā.

Avoti: ZTV

automobilisms   v.

1. Autosports.

Avoti: LV87

automobilists   -a, v.

1. Cilvēks, kas vada automobili.

2. Autosportists.

Avoti: LLVV

automodelis   -ļa, v.

1. Automobiļa modelis.

Avoti: LLVV

automodelisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Sporta veids - automodeļu konstruēšana, būvēšana un sacensības ar tiem.

Avoti: LLVV

automodelists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies automodelismā.

Avoti: LLVV

automolus   lat.

1. Lapmūrnieku apakšdzimtas ģints.

Automolus infuscatus— olīvkrāsas lapmūrnieks.

Avoti: ZvP

automonoseksuālisms

1. Narcisma paveids, kad dzimumdziņas objekts ir paša ķermenis, kas ieģērbts pretējā dzimuma tērpā.

Avoti: MV

automorfisms

1. Sistēmas atsevišķu daļu strukturāla vienādība.

Automorfās funkcijas— analītiskās funkcijas, kuru nozīmes nemainās, ja ar to argumentiem izdara lineārus daļveida pārveidojumus.

Avoti: EV, SV69

automoto   nelok., v.

1. Saistīts ar automobiļiem, motocikliem u. tml.

Avoti: LLVV

automoto-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar automobiļiem, motocikliem u. tml.

Avoti: LLVV

automotoamatieris

1. Transportlīdzekļa īpašnieks, kas nav profesionāls transportlīdzekļa vadītājs.

Avoti: LPE

automotrisa

1. Dzelzceļa vagons ar iekšdedzes motoru; parasti to izmanto līnijās ar nelielu pasažieru skaitu.

Avoti: SV99

auton.   saīs.

1. Autonoms.

Avoti: i1

autonefrektomija   med.

1. Nieres funkcijas izslēgšanās urīnvada obliterācijas dēļ.

Avoti: TM

autonefrotoksīns   med.

1. Nieru šūnām toksiska viela, kas izveidojusies paša organismā.

Avoti: MSV

autonims   novec.

1. Autonīms.

2. Grāmata, kas izdota ar autora īsto vārdu.

Avoti: BtV

autonīms

1. Īstais vārds, kāds ir autoram, kas parakstās ar pseidonīmu.

Avoti: SV69

Autonoja

1. astr. Jupitera pavadonis ("Autonoe"), vidējais attālums no planētas - 23039000 km, izmēri - 4 km.

Avoti: ZvD-203-25

autonomāzija   med.

1. Amnestiska afāzija, ko raksturo nespēja atcerēties lietvārdus.

Avoti: TM

autonomija   -as, s.; parasti vsk.

1. Nācijas tiesības valsts varas patstāvīgā realizēšanā (valsts teritorijas daļās, kur pēc konstitūcijas ir noteikta pašpārvalde).

2. med. Patstāvība; funkcija, kas nav atkarīga no centrālās nervu sistēmas.

Avoti: LLVV, TM

autonomists

1. Autonomijas piekritējs.

Avoti: SV69

autonomitāte

1. Viens no kuģa ekspluatatīvajiem rādītājiem - spēja noteiktu laiku kuģot bez ieiešanas ostā un krājumu papildināšanas.

Avoti: SV99

autonomotrops   med.

1. Tāds, kas iedarbojas uz autonomo nervu sistēmu.

Avoti: MSV

autonoms   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir autonomija.

2. Tāds (aparāts, ierīce u. tml.), kura darbība nav saistīta ar cita aparāta, ierīces u. tml. darbību.

Autonoma elektrostacija— elektrostacija ar enerģētisko tīklu, kas nav saistīts ar citām elektrostacijām.

Autonomā aeronavigācijas sistēma— sistēma, kas mēra aeronavigācijas parametrus, izmantojot tikai gaisakuģa tehniskos līdzekļus.

Avoti: LLVV

autooftalmoskops   med.

1. Oftalmoskops savas paša acs izmeklēšanai.

Avoti: TM

autooksidācija

1. Pašoksidēšanās - vielu oksidēšanās nelielā temperatūrā bez katalizatora.

Avoti: SV69

autooperators   tehn.

1. Automātiskais manipulators ar nemaināmu darbības programmu detaļu vai sagatavju pārvietošanai.

Avoti: ZTV

autoosta   -as, s.

1. Autobusu stacija pasažieru vispusīgai apkalpošanai.

Avoti: LLVV

autopacēlājs   v.

1. Ierīce auto pacelšanai.

Avoti: MLVV

autopārkrāvējs   tehn.

1. Automobilis, kam uz šasijas uzmontēta pašizgāzēja kravas kaste, kuru pirms izgāšanas var pacelt; izmanto sēklu un minerālmēslu pievešanai sējmašīnām un izkliedētājiem.

Avoti: ZTV

autoparks   -a, v.

1. Automobiļu parks.

Avoti: LLVV

autopārvadājums   jur.

1. Jebkura autotransporta līdzekļa pārvietošanās pa ceļu, pārvadājot pasažierus vai kravu.

Autopārvadājumu vadītājs— pārvadātāja pilnvarota fiziskā persona, kas vada pārvadājumu operācijas.

Avoti: JtV

autopārvadātājs   v.

1. Tas, kas (ko) pārvadā ar automobili.

Avoti: MLVV

autopatogrāfija   med.

1. Paša slimnieka uzrakstīta slimības vēsture.

Avoti: TM

autopiekabe

1. Speciāla slēgta vieglā autotransporta piekabe, kas ir aprīkota ar nepieciešamajām ērtībām tūristu īslaicīgai izmitināšanai; treilers.

Avoti: TvV

autopiesaiste

1. Autopiesaistes lidojums - tūrisma vai transporta uzņēmuma piedāvājums, kurā iekļauts lidojums un automobiļa noma, parasti lidosta ir vieta, kur automobilis tiek nomāts un atdots, pastāv arī iespēja automobili nodot citā lidostā.

Avoti: TvV

autopilots   -a, v.

1. Ierīce lidaparāta automātiskai vadīšanai.

2. žarg. Apziņas nekontrolēts stāvoklis, bezdomu stāvoklis.

Avoti: LLVV, SLG

autopioterapija   med.

1. Hronisku sastrutojumu ārstēšana, injicējot slimniekam sterilas strutas, kas ņemtas no viņa strutu perēkļa.

Avoti: TM

autoplacis   žarg.

1. Automašīnu novietne (piem., automašīnu pārdošanai).

Avoti: SLG

autoplastika   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Audu transplantācija vienā un tai pašā organismā.

Avoti: LLVV

autoplate   novec.

1. Mašīna grāmatu spiestuvēs rotāciju spiežu stereotipplātņu automātiskai noliešanai un apstrādāšanai.

Avoti: KV

autopoliploīds   -a, v.; biol.

1. Organisms, kura šūnu kodolā ir vairāk nekā divi vienas un tās pašas sugas haploidālie hromosomu kompleksi.

Avoti: ĢT

autoportrets   -a, v.

1. Portrets, kurā autors attēlojis pats sevi; pašportrets.

Avoti: LLVV

autopsihoze   med.

1. Slimīgs stāvoklis ar traucētu priekšstatu par paša personu.

Avoti: TM

autopsija   med.

1. Līķa uzšķēršana nāves cēloņa noskaidrošanai, obdukcija.

Avoti: ZTV

autoradiogrāfija

1. Metode dažādu objektu fotoattēlu iegūšanai, pašā objektā esošo radioaktīvo izotopu izstarojamiem iedarbojoties uz fotoemulsiju; radioautogrāfija.

Avoti: SV69

autoradiolīze

1. Vielas ķīmiska pārvēršanās tā radioaktīvā starojuma ietekmē, kuru izraisa šīs vielas sastāvā ietilpstošo radioaktīvo elementu sabrukšana.

Avoti: MfV

autorallijs

1. Kompleksas autosacīkstes pēc noteikta kustības grafika.

Avoti: SV99

autorapliecība   -as, s.

1. Dokuments, kas apliecina autora tiesības uz viņa izgudrojumu.

Avoti: LLVV

autorapraksts   -a, v.

1. Bibliogrāfisks apraksts, kas ietver individuālā autora uzvāru vai kolektīvā autora nosaukumu.

Autorapraksta galva— individuālā autora uzvārds ar iniciāļiem vai kolektīvā autora nosaukums, kas ierakstīti bibliogrāfiskā kataloga kartītes pirmajā rindā un nosaka kartītes vietu katalogā.

Avoti: BtV

autordarbs

1. Autora radošās darbības rezultāts literatūras, zinātnes vai mākslas jomā neatkarīgi no tā izpausmes veida, formas un vērtības.

autoreduplikācija   biol.

1. Sev līdzīgas struktūras radīšana.

Avoti: ĢT

autoreferāts   -a, v.

1. Īss (zinātniskā darba) satura izklāstījums, ko saraksta darba autors.

Avoti: LLVV

autorefraktometrija   med.

1. Acs optiskā stipruma mērīšana dioptrijās ar speciālu aparatūru.

Avoti: DtsV

autoregulācija   med.

1. Process, kad bioloģiskās sistēmas mehānisms noteic un regulē radušās pārmaiņas.

2. Asinsrites fizioloģijā orgāna un audu tieksme uzturēt nemainīgu asins plūsmu, par spīti arteriālā spiediena maiņai, vai arī asins plūsmas pielāgošanās orgāna vielmaiņas vajadzībām.

Avoti: MSV

autoreinfūzija   med.

1. Slimnieka ķermeņa dobumā izplūdušu asiņu vai seruma pārliešana tam pašam slimniekam vēnā (operācijas laikā).

Avoti: TM

autoreksemplārs   v.

1. Iespieddarba eksemplārs, kas bez maksas pienākas autoram.

Avoti: MLVV

autoremontatslēdznieks   -a, v.

1. Atslēdznieks, kas veic automašīnu remontu.

Avoti: PP, T

autoreprodukcija   biol.

1. Sev līdzīgas struktūras radīšana.

Avoti: ĢT

autorēšana   inf.

1. Process, kurā kāda konkrēta informācija tiek attēlota multividē, izmantojot ne tikai tekstu, bet arī skaņu, grafiku un videokomponentus.

Avoti: D3

autorība   -as, s.; jur.

1. Atzīšana par autoru (kādam sacerējumam, atklājumam, izgudrojumam u. tml.).

Avoti: LLVV

autoriepa   s.

1. Automobiļa riepa.

Avoti: MLVV

autoritārisms

1. Politiskas varas sistēma, kam raksturīga pārmērīga varas koncentrācija valsts vadītāja rokās.

2. Nedemokrātisks politiskais režīms, kas neņem vērā sabiedrisko domu, taču var nebūt diktatorisks vai totalitārs.

3. psih. Sakairināta tieksme pēc varas.

Avoti: SV99

autoritārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas balstās uz diktatora varu, patvaldību.

Autoritāra vadīšana— tāda vadīšana, kurā no darbiniekiem prasa bezierunu paklausību un maz uzklausa viņu viedokli.

Avoti: LLVV

autoritāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. tikai vsk. Vispāratzīta nozīme, ietekme; vispāratzītas spējas, prasme, uzskatu pareizība.

2. Cilvēks, kam ir liela ietekme, kas ieguvis vispārēju uzticību, cieņu.

3. žarg. Kriminālvidē par savu nežēlību, bagāto kriminālpieredzi vai citu iemeslu dēļ īpaši cienīts noziedznieks, kam pārējie bez ierunām pakļaujas.

Avoti: LLVV, KZ

autoritatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks, kolektīvs), kam ir autoritāte (1); ietekmīgs.

Avoti: LLVV

autoritete   novec.

1. Autoritāte.

Avoti: SW78

autoriz.   saīs.

1. Autorizēts.

Avoti: i1

autorizācija

1. Pilnvarošana, tiesību došana.

2. Maksājumu kartes pārbaude pirms katras norēķinu procedūras, lai noteiktu tās derīgumu un maksātspēju.

Avoti: KV, Tr-4-24

autorizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Akceptēt, pieņemt par atbilstošu oriģinālam (sava darba tulkojumu).

2. Dot pilnvaru, atļauju tulkot savu darbu.

Avoti: LLVV, JtU

autorizēts

1. Pilnvarots, akceptēts, atzīts.

Autorizēts tulkojums— autora atļauts, autora atzīts tulkojums.

Avoti: PL, BtV

autorizierēt   novec.

1. Autorizēt.

Avoti: SW78

autorkatalogs   -a, v.; inf.

1. Katalogs, kas sastāv no alfabētiskā secībā sakārtotiem grāmatu aprakstiem pēc autoriem, redaktoriem, tulkotājiem u. c. perswonām, kas piedalījušās grāmatas tapšanā.

2. novec. Alfabētiskais katalogs.

Avoti: BtV

autorkoncerts   -a, v.

1. Koncerts, kurā atskaņo viena autora skaņdarbus (parasti, piedaloties pašam autoram).

Avoti: LLVV

autorkorektūra   -as, s.

1. Kļūdu labošana, ko veic autors sava darba tipogrāfiskajā novilkumā.

2. Salikuma novilkums, kas domāts autora labojumiem.

Avoti: BtV

autorkrājums   -a, v.

1. Viena autora darbu kopojums bibliotēkā.

Avoti: BtV

autorlīgums

1. Rakstveida vienošanās starp autoru vai viņa tiesību pārņēmēju un izdevniecību, teātri, kinostudiju u. tml. par literatūras, zinātniska vai mākslas darba izmantošanu pret atlīdzību.

Avoti: LPE

autorloksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. Autora darba apjoma noteikšanas vienība (pēc teksta zīmju vai rindu skaita vai ilustrāciju laukumi lieluma); teksts šādas vienības apjomā.

Avoti: LLVV

autorotācija   aeron.

1. Propellera vai gaisa skrūves darba režīms, kurā enerģiju to griešanai dod gaisa plūsma.

Avoti: ZTV

autorrinda   -as, s.

1. Pirmā horizontālā līnija kataloga kartītē.

Avoti: BtV

autors   -a, v.

1. Sacerētājs, radītājs (kādam literatūras, mākslas, zinātnes, tehnikas darbam).

Autora apliecība— autorapliecība.

Avoti: LLVV

autorsērija   -as, s.

1. Iespieddarbu virkne, kas apvieno viena autora darbus.

Avoti: BtV

autortabula   -as, s.; inf.

1. Viena no speciālām tabulām grāmatu novietošanai bibliotēku plauktos alfabētiskā secībā.

Avoti: LPE

autortiesības   -u, s.; tikai dsk.

1. Juridisku normu kopums, kas noteic zinātnes, literatūras un mākslas darbu autoru tiesisko stāvokli.

Avoti: LLVV

autorūpnīca   novec.

1. Rūpnīca, kurā ražo automobiļus.

Avoti: Lo

autorūpniecība   -as, s.

1. Automobiļu rūpniecība.

Avoti: LLVV

autorzīme   -es, s.; inf.

1. Autora uzvārda vai cita sākuma vārda pirmo zilbju pieņemtais apzīmējums (burts un divzīmju vai trīszīmju skaitlis), ko nosaka pēc autortabulām un ieraksta grāmatas šifrā.

Avoti: BtV

autosadursme   novec.

1. Automobiļu sadursme; autokatastrofa.

Avoti: LV93

autosalons

1. Izstāde, kurā demonstrē jaunus automobiļu modeļus.

Avoti: SV99

autosatiksme   -es, s.; parasti vsk.

1. Automobiļu satiksme.

Avoti: LLVV

autosemantisks   val.

1. Pašnozīmes.

Autosemantisks vārds— vārds, kas teikumā brīvi lietojams bez noteiktas semantiskas vai sintaktiskas apkaimes.

Avoti: VsV

autosepticēmija   med.

1. Septicēmija, kas cēlusies no infekcijas perēkļa organismā.

Avoti: TM

autoseroterapija

1. Ārstēšana, slimniekam injicējot viņa paša asins serumu.

Avoti: SV99

autoserums   med.

1. Terapeitisks serums, kas iegūts no slimnieka paša asinīm.

Avoti: TM

autoservisieši

1. Garkalnes novada apdzīvotās vietas "Autoserviss" iedzīvotāji.

Avoti: V1

autoserviss

1. Automobiļu tehniskās apkopes uzņēmums.

2. Iedzīvotāju automobiļu apkalpošanas iestāžu un pasākumu kopums.

Avoti: SV99

autosinoja   med.

1. Gremdēšanās savos iekšējos pārdzīvojumos, piem., halucinācijās, ilūzijās, pilnīgi ignorējot ārpasauli; novērojama dažās psihiskās slimībās.

Avoti: TM

autosins

1. Elektriska ierīce nepārtrauktai griezes kustības kontrolei no attāluma; selsins.

Avoti: SV69

autosintēze   biol.

1. Sev līdzīgas struktūras radīšana.

Avoti: ĢT

autoskola   s.

1. Iestāde, kurā māca satiksmes noteikumus, automobiļa vadīšanu vadītāja apliecības iegūšanai.

Avoti: MLVV

autoskopija   med.

1. Tiešā (bez spoguļa) laringoskopija; sava paša orgānu vai dobumu apskate.

Avoti: TM

autosoma   med.

1. Parastā, pāra hromosoma, kas nenosaka dzimumu.

Avoti: TM

autosomas   biol.

1. Visas hromosomas, izņemot dzimumhromosomas.

Avoti: CaF

autosomatognozija   med.

1. Sajūta, ka vēl joprojām ir klāt vairs neesoša ķermeņa daļa, piem., amputēts loceklis.

Avoti: MSV

autospermatoksīns   med.

1. Viela, kas spēj aglutinēt spermatozoīdus dzīvnieka organismā, kurā tie veidojušies.

Avoti: MSV

autosplenektomija   med.

1. Gandrīz pilnīga liesas izzušana progresējošas fibrozes sakarā un šā orgāna sarukšanas dēļ, piem., sirpjveida šūnu anēmijas slimniekiem.

Avoti: MSV

autosporas

1. Nekustīgas dažu aļģu sporas, kas bezdzimumceļā veidojas mātšūnā.

Avoti: LD

autosportists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies autosportā.

Avoti: LLVV

autosports   -a, v.; parasti vsk.

1. Sporta veids - braukšana ar sacīkšu, sporta un sērijveida automobiļiem.

Avoti: LLVV

autostacija

1. Starppilsētu un piepilsētas autobusu līniju pasažieru apkalpošanas ēka ar kasēm, uzgaidāmajām telpām u. c.

Avoti: LPE

autostailings

1. Automobiļa individualizēšana, to pārveidojot, nodrošinot ar papildaprīkojumu, īpašu krāsojumu u. tml.; tūnings.

Avoti: PL

autostāvvieta   s.

1. Vieta, kas paredzēta automobiļu novietošanai; celtne automobiļu novietošanai.

Avoti: MLVV

autostereotips   psih.

1. Statisks priekšstats par sevi un savu grupu.

Avoti: PsA

autostetoskops   med.

1. Stetoskops sevis paša izklausīšanai.

Avoti: TM

autostops   -a, v.

1. Tūrisma veids - ceļošana ar jebkuru ceļā apturētu automobili.

2. Dzelzceļa iekārta, kas automātiski aptur vilcienu luksofora priekšā, ja tā signāli liek vilcienam apstāties vai samazināt ātrumu.

Avoti: LLVV, LPE

autostrāde

1. Autoceļš, kas parasti vienā līmenī nekrustojas ar citiem ceļiem, apiet apdzīvotās vietas un pilsētas; katrā kustības virzienā ir divu vai vairāku joslu brauktuve.

Avoti: SV99

autostrangulācija   med.

1. Augļa nožņaugšanās dzemdē, nabas saitei aptinoties ap kaklu.

Avoti: TM

autostūrmanis

1. Ierīce kuģa automātiskai noturēšanai noteiktā kursā un kursa mainīšanai.

Avoti: MIL

autosuģestija

1. Kaut kā iedvešana sev pašam (pašsuģestija, pašiedvesma); sevis ietekmēšana, kas noris, cilvēkam tīši vai neapzināti iedarbojoties uz savu domāšanu, iztēli, jūtām u. tml.; to izmanto psihotehnikā un psihoterapijā.

Avoti: SV99

autosvārstības

1. Ārēju enerģijas avotu nodrošinātas nerimstošas svārstības, kuru periodu un amplitūdu nosaka pašas svārstību sistēmas īpašības.

Avoti: ZTV

autošovs

1. Automašīnu izstāde un demonstrējumi.

Avoti: PL

autotanks   novec.

1. Bruņumašīna.

Avoti: KV

autotehnika

1. Visu veidu automobiļi u. c. mehanizētie transportlīdzekļi.

autoteisms   novec.

1. Sevis dievināšana.

Avoti: KV

autoterapija   med.

1. Spontāna izveseļošanās.

2. Ārstēšanās, izmantojot paša zināšanas, bez ārsta padoma.

3. Ārstēšana, ievadot organismā paša slimnieka serumu vai sekrētus.

Avoti: TM

autotipija   -as, s.; parasti vsk.; poligr.

1. Attēlu reproducēšanas paņēmiens, fotografējot tos caur rastru un izgatavojot metāla klišeju.

Avoti: LLVV, GV

autotipogrāfija   novec.

1. Autogrāfisku rokrakstu vai zīmējumu iespieduma formu pagatavošana ar pārnešanas un kodināšanas paņēmiena palīdzību.

Avoti: KV

autotips   novec.

1. Autora dzīves laikā iznācis darbs; pirmiespiedums; pārspiedums, neatkāpjoties no pirmparauga.

Avoti: KV

autotoksīns   med.

1. Jebkura inde, kas rodas organismā un to saindē.

Avoti: TM

autotomija   biol.

1. Pašsakropļošanās - dažu dzīvnieku reflektoriska spēja aizsargāšanās nolūkā nomest savas ķermeņa daļas, ja tās tiek stipri kairinātas.

Avoti: ZTV

autotopagnozija   med.

1. Nespēja orientēties par sava ķermeņa vai tā daļu novietojumu.

Avoti: TM

autotransformators   tehn.

1. Transformators, kura katras fāzes primārais un sekundārais tinums veido kopēju elektrisko ķēdi un zemākā sprieguma tinums ir augstsprieguma tinuma daļa.

Avoti: ZTV

autotransfūzija   med.

1. Slimnieka asiņu pārliešana viņam pašam.

Avoti: ZTV

autotransplantācija   med.

1. Organisma paša audu pārstādīšana citā vietā.

Avoti: TM

autotransplantāts   med.

1. Transplantāts no citas tā paša indivīda ķermeņa vietas.

Avoti: MSV

autotransports   -a, v.; parasti vsk.

1. Transporta nozare kravu un pasažieru pārvadāšanai automobiļos.

Autotransporta kantoris— automobiļu transporta uzņēmums.

Autotransporta līdzeklis— transportlīdzeklis ar motoru (izņemot traktorus un pašgājējas mašīnas), kuru lieto pasažieru vai kravas pārvadāšanai pa bezsliežu ceļiem (piekabes un puspiekabes tiek uzskatītas par autotransporta līdzekļa daļu).

Avoti: LLVV, JtV

autotrase

1. Autoceļš.

2. Speciāli izveidots ceļš autosacīkstēm.

Avoti: SV99

autotrasēšana   inf.

1. Rastrgrafikas attēlu pārveidošana vektorgrafikas attēlos.

Avoti: D3

autotrepanācija   med.

1. Galvaskausa kaula erozija, ko izraisījis galvas smadzeņu audzējs.

Avoti: MSV

autotriāls

1. Autosporta veids ar speciāli sagatavotu auto šķēršļu joslu pārvarēšanai, visbiežāk 4x4 džipiem, kravas automobiļiem vai speciāli būvētiem auto, svarīgākais šeit ir vispār sasniegt finišu.

Avoti: SD-29.11.2013.-20

autotrofisks   med.

1. Tāds, kas spēj sintezēt ogļhidrātus un proteīnus no oglekļa dioksīda un neorganiskiem sāļiem (zaļie augi un daži mikroorganismi).

Avoti: MSV

autotrofs

1. Organisms, kas dzīvībai nepieciešamās organiskās vielas sintezē no neorganiskām vielām (fotosintēzes vai hemosintēzes ceļā).

Avoti: SV99

autotropisms

1. Saliekušos vai noliekušos augu spēja iztaisnoties (piem., veldrē sagulušas graudzāles pacelšanās).

Avoti: SV99

autotuberkulinizācija   med.

1. Ārstēšana ar tuberkulīnu, kas iegūts no slimnieka paša mikobaktērijām.

Avoti: TM

autotuberkulīns   med.

1. Tuberkulīns, kas izgatavots no tuberkulozes mikobaktērijām slimnieka paša krēpās.

Avoti: TM

autotūrisms   v.

1. Tūrisma veids - ceļošana ar automobiļiem.

Avoti: LV87

autotūriste   dsk. ģen. -stu, s.

1. Autotūrists.

Avoti: LV87

autotūrists   v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar autotūrismu.

Avoti: LV87

autouroterapija   med.

1. Ārstēšana ar slimnieka paša urīnu, ievadot to parenterāli.

Avoti: TM

autouzpildītājs

1. Specializēts kravas automobilis ar cisternu un tilpnēm degvielas un ziežvielu pārvadāšanai un transportlīdzekļu uzpildei ar degvielu, eļļu, ziežvielām vai ūdeni.

Sējmašīnu autouzpildītājs— automobilis ar ierīcēm sēklu un minerālmēslu iepildīšanai sējmašīnās.

Avoti: ZTV

autovadītājs

1. Persona, kas uz tiesiska pamata vada autotransporta līdzekli, un vienlaikus var būt arī autotransporta līdzekļa īpašnieks.

Avoti: JtV

autovakcīna   med.

1. Vakcīna, kas gatavota no baktērijām, kuras izraisījušas saslimšanu tam pašam slimniekam, kura ārstēšanai vakcīna paredzēta.

Avoti: ZTV

autovakcinācija   med.

1. Vakcīnas ievadīšana tam pašam cilvēkam, no kura mikrobiem tā pagatavota.

Avoti: MSV

autoveikals

1. Patstāvīgi pārvietojams mazumtirdzniecības punkts speciāli aprīkotā automašīnā - furgonā, iedzīvotāju apkalpošanai lauku apdzīvotajās vietās, kurās nav stacionāru veikalu.

2. Veikals, kurā tirgo automašīnas.

autovilciens   -a, v.

1. Automobilis ar vairākām piekabēm.

Avoti: LLVV

autozaks   žarg.

1. Automašīna arestēto pārvadāšanai.

Avoti: KZ

autozīts   med.

1. Viens no dvīņu kropļiem, kas attīstās pareizi un kuram piestiprināts otrs - attīstībā atpalikušais parazīts.

Avoti: TM

autožīrs   aeron.

1. Par gaisu smagāks lidaparāts, kura nesošā virsma ir gaisa skrūve (rotors), kas griežas gaisa pretstrāvas iedarbībā un ko virza dzinējs ar propelleri; var pacelties gaisā no neliela laukuma un nolaisties zemē gandrīz vertikāli.

Avoti: ZTV

autraits   ek.

1. Vienkāršs darījums.

Avoti: SbV

Autrimps   mit.

1. Senprūšu (vai sūdaviešu) jūras, upju un avotu dievs, kuram piederēja visu jūras dzīļu bagātības, pieminēts 1530. g.

Avoti: Mit, KV

autrs   apv.; hip.

1. Svaigs un dzidrs (par gaisu).

Avoti: ME

auts   -a, v.

1. Auduma gabals, ko tin ap kāju (zābakos, pastalās, vīzēs).

2. novec. Četrstūrains auduma gabals (piemēram, galdauts, kaklauts).

3. Galvassega, ko jaunajai sievai apsien noņemtā vainaga vietā.

4. poēt. Sniega, miglas kārta, slānis; arī krēsla, tumsa.

Avoti: LLVV, Sen

auts   -a, v.

1. Stāvoklis sporta spēlēs, kad bumba atrodas ārpus laukuma līnijām.

2. žarg. Nokauts (boksā).

3. žarg. Beigas.

Avoti: LLVV, SLG, KZ

auts   apv.

1. Avots.

Avoti: EH

autsaideris

1. Autsaiders.

Avoti: Ang

autsaiders

1. Pie noteiktām aprindām, profesijas, grupējuma nepiederoša persona; vienpatis; izstumtais.

2. Uzņēmums, kas neietilpst nozares uzņēmēju monopolistiskajā apvienībā.

3. Pie biržas nepiederošs spekulants.

4. Sportists vai zirgs, kas nepieder pie sacensību favorītiem; sportists vai komanda, kas ieņem kādu no pēdējām vietām sacensībās.

Avoti: SV99

autskalis   apv.

1. Plāna pirkta drāna.

2. Galvas lakats.

Avoti: KV, EH

auttreids   ek.

1. Neizdevies tirdzniecības darījums pušu nesaprašanās vai tehniskas kļūdas dēļ.

Avoti: SbV

Autz   vietv., vācu val.

1. Auce.

Avoti: FV

autzeiders

1. Autsaiders.

Avoti: Ang

Autzem   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā Pārgaujas novada Raiskuma pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta "Auciems"; Auciema muiža.

Avoti: LE1

Autzenbach   vietv., vēst., vācu val.

1. Ausātu muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Annenieku pagastā.

Avoti: KV

Autzhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Auces muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Līvbērzes pagastā.

Avoti: KV

auvēt   apv.

1. Gaudot (par vēju).

Avoti: EH

AUVS   saīs.

1. Automatizētā uzņēmuma vadības sistēma (spec.).

Avoti: i1

auza   -as, s.

1. vsk. Auzas.

2. apv. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

3. Muļķis.

Avoti: LLVV, SLG

auzaimi   apv.

1. Auzu salmi.

Avoti: EH

auzaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Auzājs (1).

Avoti: LLVV

auzainis   apv.; hip.

1. Zirgs.

Avoti: ME

auzaita   apv.

1. Auzu tīrums pēc to novākšanas.

Avoti: TiA

auzaite   apv.

1. Novākts auzu lauks.

Avoti: KiV

Auzāji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzkalnes pagastā.

Avoti: LC

auzājs   -a, v.

1. Novākts auzu lauks; auzu rugāji, rugaine.

2. tikai dsk. Auzu salmi.

Avoti: LLVV

auzas   -u, s.

1. Graudzāļu dzimtas labības augu ģints ("Avena"), viengadīgs lakstaugs, 25 sugas, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Krētainā auza— auzu suga ("Avena orientalis").

Leda auzas— auzu šķirne, kuras sēj visagrāk.

Sējas auza— auzu suga ("Avena sativa"), kas tiek kultivēta kā pārtikas un lopbarības augs.

Vēja auza— vējauza ("Avena fatua).

Velna auza— auzu suga ("Avena strigosa").

2. Šī auga sēklas, graudi.

Auzu piens— no izsijātiem auzu miltiem pagatavota šķidra barība, ko izēdina jaundzīvniekiem, galvenokārt teļiem un sivēniem, daļēji aizstājot pienu.

3. apv. Lāčauza ("Bromus").

4. apv. Pļavas zeltauzīte ("Trisetum flavescens").

5. žarg. Slikts, nepatīkams stāvoklis.

6. žarg. Muļķības.

Iebraukt auzās, arī sabraukt auzās— stāstīt, darīt kaut ko aplamu, kļūdīties; ciest neveiksmi.

Avoti: LLVV, KnV, Aug2, LD, SLG

Auzdarciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Ances pagastā.

Avoti: LC

auzene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Graudzāļu dzimtas daudzgadīgu lakstaugu ģints ("Festuca") - pļavu zāle.

Aitu auzene— auzeņu suga ("Festuca ovina").

Daudzziedu auzene— auzeņu suga ("Festuca multiflora syn. Festuca rubra subsp. multiflora").

Kāpu auzene— auzeņu suga ("Festuca sabulosa syn. Festuca beckeri subsp. sabulosa").

Meža auzene— auzeņu suga ("Festuca altissima", senāk "Festuca silvatica"), Latvijā aizsargājama.

Milzu auzene— auzeņu suga ("Festuca gigantea").

Niedru auzene— auzeņu suga ("Festuca arundinacea").

Pļavas auzene— auzeņu suga ("Festuca pratensis").

Poļesjes auzene— auzeņu suga ("Festuca polesica syn. Festuca beckeri subsp. polesica").

Raupjā auzene— auzeņu suga ("Festuca trachyphylla").

Sarkanā auzene— auzeņu suga ("Festuca rubra").

Slotiņu auzene— auzeņu suga ("Festuca gautieri").

Smalklapu auzene— auzeņu suga ("Festuca tenuifolia syn. Festuca ovina subsp. tenuifolia").

Smilts auzene— auzeņu suga ("Festuca arenaria syn. Festuca rubra subsp. arenaria").

Zilganā auzene— auzeņu suga ("Festuca glauca").

2. apv. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

3. Pūkaiņu dzimtas skaistgalvju ģints sēņu suga ("Calocybe gambosa"), laba ēdamsēne, brūnganu līdz gaiši dzeltenu, gludu virsu, aug agrā pavasarī zālājos lielākos puduros.

4. žarg. Auzu tume.

Avoti: LLVV, Aug2, LLx, DaE, LE1, SLG

Auzeni   vietv.

1. Ludzas novada Pureņu pagasta apdzīvotās vietas "Auzeņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

auzenica   apv.

1. Smilts neļķe ("Dianthus arenarius").

Avoti: Aug2

auzenieki

1. Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Auzasmuiža" (arī "Auzumuiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

auzenīte   novec.

1. Dem. --> auzene.

Avoti: LV93

Auzeņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ludzas novada Pureņu pagastā.

Avoti: LC

auzgalieši

1. Bauskas novada Īslīces pagasta apdzīvotās vietas "Ausgaļi" (arī "Auzgaļi") iedzīvotāji.

Avoti: V1

auzine   apv.

1. Pļavu auzene ("Festuca pratensis").

Avoti: KiV

auzinieši

1. Ludzas novada Pureņu pagasta apdzīvotās vietas "Auziņi" (arī "Auzēni") iedzīvotāji.

Avoti: V1

auzinis   apv.

1. Tāds, kas ir iegūts no auzām; tāds, kas ir saistīts ar auzām.

Avoti: KiV

auziņas   apv.

1. Nelielas zivtiņas.

Avoti: EH

Auziņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

Avoti: LC

Auziņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

2. Ludzas novada Pureņu pagasta apdzīvotās vietas "Auzeņi" literarizēts nosaukuma variants.

3. Auziņu ezers - atrodas Metsepoles līdzenumā, Limbažu novada Limbažu pagastā, 37,7 m vjl., garums - 1,5 km, lielākais platums - 0,5 km, lielākais dziļums 14 m.

Avoti: LC, LD

auziņnieki

1. Jaunpils pagasta apdzīvotās vietas "Auziņas" (senāk - "Auziņu muiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

auzītes   apv.

1. Dem. --> auza.

Avoti: EH

auzķesele   apv.

1. Neliels, zirgam kaklā uzkarams maiss auzu ievietošanai.

Avoti: ViV

auzmotors   apv., hum.

1. Zirgs.

Avoti: ViV

auzot   apv.

1. Barot ar auzām.

Avoti: ViV

auzpeli   apv.

1. Auzu pelavas.

Avoti: ViV

auzplūkstamlaiks   apv.

1. Laika posms, kad auzām veidojas skaras.

Avoti: ViV

auzulīši   apv.

1. Dem. --> auzas.

Avoti: ME

auzumala   apv.

1. Auzu lauka mala.

Avoti: ĒiV

Auzumuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Nīcas pagastā.

Avoti: LC

auzupuķe   apv.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: Aug2

aužams   apv.

1. Audums.

2. Zvejas tīkls.

Avoti: ME

auželes   apv.

1. Dem. --> auza.

Avoti: EH

Aužeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Bauskas novada Ceraukstes pagastā.

Aužeļu pilskalns— atrodas Bauskas novada Ceraukstes pagastā pie Aužeļu mājām, Mēmeles kreisajā krastā, trīsstūrveida zemesragā starp Mēmeli un tajā ietekošā strauta gravu, ziemeļu galā plaknums norobežots ar 2 m dziļu grāvi un 4 m augstu valni, atrastās senlietas un ripas keramikas trauku lauskas norāda, ka šis senvietu komplekss izmantots arī vēlajā dzelzs laikmetā (10.-12. gs.).

Avoti: LE1

Aužgalīši   vietv.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Aužguļāni" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

aužgulānieši

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Aužgulāni" (arī "Aužgulēni") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Aužguļāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LC

aužņa   apv.

1. Audējs vai audēja.

Avoti: EH

aužoties   apv.

1. Tūļāties.

Avoti: EH

Aužuļu   vietv., ģen., nelok.

1. Aužuļu liepa - aug Pāvilostas novada Vērgales pagastā, Ziemupē, stumbra apkārtmērs - 6,7 m (otra resnākā liepa Latvijā) koka augstums - 18 m, vainaga diametrs - 22 m, stumbrs 2 m augstumā sadalās 2 žuburos; aug klajā laukā, senāk pie liepas bijušas Aužuļu mājas.

Avoti: LE1

AV   saīs.

1. Arodvidusskola.

Avoti: i1

av.   saīs.

1. Aviācija.

Avoti: i1

āva   -as, s.; vēst.

1. Kara cirvis ar garu kātu un platu asmeni.

Avoti: LLVV

Avača   vietv.

1. Upe Krievijā, Kamčatkas pussalas dienvidaustrumos.

2. Avačas grīvlīcis - atrodas Klusā okeāna ziemeļu daļā, Kamčatkas dienvidaustrumu piekrastē, garums - 24 km, platums pie ieejas 3 km, dziļums līdz 26 m, ziemeļu krastā osta Petropavlovska-Kamčatska.

3. Avačas sopka - darbīgs vulkāns Kamčatkas pussalas dienvidaustrumos (Petropavlovskas-Kamčatkas tuvumā), Krievijā, Kamčatkas novadā, augstums - 2741 m.

Avoti: PZT

avai   apv.

1. Izsauksmes vārds, parasti uzslavai.

Avoti: ME

āvaklis   apv.

1. Āksts; tāds, kas ķēmojas, muļķojas.

Avoti: NeV

āvāklis   apv.

1. Āveklis.

Avoti: EH

āvākls   apv.

1. Cilvēks, kas ākstās.

Avoti: MiV

avalāts   jur.

1. Vekseļtiesisks parādnieks.

Avoti: JtV

avaldebitors   novec.

1. Bankas klients, avalkredīta ņēmējs.

Avoti: TV

avalis   apv.

1. Kokā uzkarināts (jaunākos laikos - novietots uz zemes) no izdobta koka vai egļu mizām pagatavots bišu strops; vienkoča bišu strops; aulis.

Avoti: TlV

āvalis   apv.; hip.

1. Strops.

Avoti: EH

avalists   ek.

1. Persona, kas garantē vekseļa apmaksu, t. i. avala nodrošinātājs.

Avoti: JtV

avalkreditors   novec.

1. Banka, kas izsniedz avalkredītu.

Avoti: TV

avalkredīts   novec.

1. Bankas galvojumi par savu klientu darījumiem vai saistībām - vekseļu, muitas, nodokļu un transporta izdevumu savlaicīgu nokārtošanu.

Avoti: TV

Avallona   rel.

1. Ķeltu (vēst. Velsa, Britānija) mitoloģijā - nemirstības sala, kurā aug brīnumainas ābeles; šeit tika nogādāts karalis Artūrs, lai sadziedētu nāvējošos ievainojumus.

Avoti: R1

Avalokitešvara   rel.

1. Debesu Buda, kuru pielūdz Tibetā un Korejā, Japānā un Ķīnā; tiek uzskatīts, ka viņa reinkarnācija ir Dalailama.

Avoti: R1

Avalona   mit.

1. Ķeltu leģendās svētlaimīgo sala jeb paradīze, bet leģendās par karali Arturu - varoņu zeme, ko pārvalda feja Morgana; parasti uzskata, ka tā atradās Anglijā, tagadējās Glastonbērijas vietā.

Avoti: MkV

avalprovīzija   novec.

1. Atlīdzība bankām par avalkredītu.

Avoti: TV

avals

1. Vekseļtiesisks galvojums, ar kuru trešā persona - galvotājs - uzņemas atbildību par parādnieka vekseļa samaksu.

Avoti: SV99

avalvulārs   med.

1. Tāds, kam nav vārstuļu.

Avoti: TM

avangarde   novec.

1. Avangards.

Avoti: KV

avangardisks   novec.

1. Uz avangardu attiecīgs.

Avoti: Lo

avangardisms

1. Mākslas virzienu kopums 20. gs. sākumā, kurus pārstāv dažādas modernismam raksturīgas stilistiskas izpausmes (kubisms, futūrisms, konstruktīvisms u. c.).

Avoti: SV99

avangardists

1. Avangardisma pārstāvis.

Avoti: SV99

avangardnieki

1. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Avangards" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Avangards   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Bērvircava" bijušais nosaukums padomju laikā un līdz 1997. g.

Avoti: LC, LE1

avangards   -a, v.

1. mil. Karaspēka daļa vai apakšvienība, kas virzās galvenajiem spēkiem pa priekšu un apsargā tos.

2. Priekšpulks; vadošā kādas sociālās vai profesionālās grupas daļa.

Iet (arī soļot, atrasties) avangardā— būt priekšgalā, pirmajās rindās.

3. Jaunākais virziens mākslā.

Avangarda māksla— apzīmējums modernisma novirzienam, kura pārstāvjiem jaunu izteiksmes līdzekļu meklējumi kļuva par pašmērķi.

Avangarda kino— kino, kura galvenais mērķis ir nevis peļņas gūšana, bet mākslinieciski interesantu ainu veidošana uz ekrāna.

Avoti: LLVV, SV99, MkV

avangzemanga   novec.

1. Paaugstināšana.

Avoti: SW78

avangzierēt   novec.

1. Uz priekšu tikt, paaugstināt.

Avoti: SW78

avani

1. Tauta, pieder pie lendu tautu grupas, dzīvo Pakistānā, gk. Pendžabas vēsturiskā novada rietumu daļā, valoda, pieder pie indoeiropiešu saimes indoirāņu grupas, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

avanloža   novec.

1. Teātra ložas priekšiņa drēbju glabāšanai.

Avoti: KV

Avanosa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Avanos"), Nevšehiras ilā, 13200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

avanports   jūrn.

1. Priekšosta.

Avoti: ZTV

avanposts   novec.

1. Priekšējais pulks, kas nostādīts nometnē to apsargāt no nejaušiem ienaidnieka uzbrukumiem.

2. Pirmā vieta kaut kādā ziņā.

Avoti: SV33

avanragi   apv.

1. Avenragi - noteikts adījuma raksts.

Avoti: ME

avans   apv.

1. Avens, aitu tēviņš.

Avoti: ME

avanscēna   -as, s.; parasti vsk.

1. Skatuves priekšējā daļa (priekškara priekšā).

Avoti: LLVV

avansējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> avansēt (1).

Avoti: LLVV

avansēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. trans. Dot avansu; izsniegt naudu avansveidā; apgādāt, nodrošināt (ko) ar naudu, līdzekļiem avansveidā.

2. intrans. Tikt paaugstinātam amatā.

Avoti: LLVV

avansieris   novec.

1. Persona, kas saņem avansu izdevumu kārtošanai.

Avoti: TV

avanss   -a, v.

1. Iepriekšēja samaksa (par darāmo darbu, par vēl nesaņemto preci u. tml.).

Avoti: LLVV

avansveidā   apst.

1. Avansā.

Avoti: LLVV

avansveida   ģen., nelok., īp. nozīmē

1. Tāds, kas izsniegts avansā.

Avoti: MLVV

avanšelfs   okean.

1. Okeānā ievirzīta šelfa daļa.

Avoti: ZTV

avantāžs   novec.

1. Sekmīgi veikts darījums, izdevīgs stāvoklis.

Avoti: KV

avantūra   -as, s.

1. Pasākums, darbība, kuras rezultāti atkarīgi no nejaušības (nevis no attīstības likumsakarībām).

Avoti: LLVV

avanturīns

1. Sarkanbrūns vai pelēcīgi dzeltens minerāls (kvarca paveids) ar nelieliem vizlas, hematīta un citu minerālu ielāsmojumiem.

Avoti: SV99

avantūrisms   -a, v.; tikai vsk.

1. Tieksme uz avantūrām; atbildības, arī apdomības trūkums (politiskajā un sabiedriskajā dzīvē).

Avoti: LLVV

avantūristisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar avantūru vai avantūristu, raksturīgs avantūrai vai avantūristam.

Avoti: LLVV

avantūrists   -a, v.

1. Cilvēks, kas piedalās avantūrās; dēku meklētājs.

Avoti: LLVV

avanturjēri   novec.

1. Algoti kareivji.

Avoti: KV

avaņuks   apv.

1. Neliels auns.

Avoti: EH

avarēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Piedzīvot, ciest avāriju.

Avoti: LLVV

āvarģelis   apv.

1. Ēverģēlis.

Avoti: EH

avāri   -u, v.

1. Kaukāziešu tautība Dagestānā.

Avāru valoda— nahu-dagestāniešu valodu grupas valoda; senākie rakstu pieminekļi arābu valodā, 1927.-1938. g. latīņu alfabēts, kopš 1938. g. - krievu alfabēts.

Avoti: LLVV

avārija   -as, s.

1. Sistēmas (iekārtas, aparatūras, ierīces, darbgalda, transportlīdzekļa) vai citu objektu pēkšņa sabojāšanās (defekts), kura rada neplānotu to darbības apstādināšanu un kuras sekas var būt nelaimes gadījums.

Avārijas situācija— sevišķa situācija lidojumā, kuras dēļ parasti notiek gaisakuģa piespiedu nosēšanās.

Avārijas glābšanas sistēma— kosmosa kuģa iekārtu komplekss apkalpes glābšanai, nesējraķetei avarējot.

Avārijas radioboja— automātiska iekārta uz kuģa, kas dod avārijas radiosignālus, kurus pieņem starptautiska satelītsistēma "KOSPASSARSAT".

Avārijas radiosakari— radiosakari starp sakaru dienestiem krastā un kuģu radiostacijām to dzirdamības robežās; uztvērušas signālus SOS un pa radiotelefonu MAYDAY, visas radiostacijas pārtrauc citas pārraides un seko avarējošā kuģa informācijai.

2. Datora aparatūras vai programmatūras defekts, kas rada neplānotu darbības apturi un parasti nav labojams, izmantojot datora iekšējos līdzekļus.

3. Zaudējumi, kas rodas, pārvadājot jūras kravu.

Avoti: ZTV

avārijautomobilis   tehn.

1. Specializēts automobilis ar iekārtu tehniskās palīdzības sniegšanai.

Avoti: ZTV

avārijpierakste   tehn.

1. Iekārtas režīma parametru maiņas grafisks pieraksts pirms avārijas un avārijas laikā.

Avoti: EepV

avārijremonts   tehn.

1. Iekārtas vai sistēmas elementa remonts pēc bojājuma.

Avoti: EepV

Avarua   vietv.

1. Pilsēta Okeānijā, Kuka Salās, ar Jaunzēlandi brīvi asociētās valsts administratīvais centrs, 4590 iedzīvotāju (2001. g.), osta Rarotongas ziemeļu krastā.

Avoti: LpA, PuA

Avasa   vietv.

1. Pilsēta Etiopijā ("Āwassa"), Dienvidu tautu kilila administratīvais centrs, 131000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

avasahi   rel.

1. Džainistu lūgšana, kas ļauj atkal atgriezties pasaulīgajā dzīvē pēc lūgšanām.

Avoti: R1

avasenes   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avaskularizācija   med.

1. Audu apasiņošanas pārtraukšana kādā ķermeņa apvidū, liģējot asinsvadus vai izmantojot žņaugu.

Avoti: MSV

avaskulārs   med.

1. Bez asinsvadiem un limfvadiem.

Avoti: TM

avastha   mit.

1. Ezoterismā trīs apziņas stāvokļi - nomoda stāvoklis, sapņu pasaule un dziļš miegs.

Avoti: SG

Avaša   vietv.

1. Upe Āfrikas ziemeļaustrumos, Etiopijā, garums - ~750 km, sākas Etiopijas kalnienē, ietek Afāras ielejas Abes ezerā, lejtecē bieži izsīkst.

Avoti: PZT

avatāra

1. Hinduismā dieva Višnu iemiesošanās dievos (Krišna, Rāma) vai dzīvniekos (piem., bruņurupucis); pavisam ir pazīstamas 10 Višnu avatāras.

2. s. Avatārs.

Avoti: SV08

avatārs

1. mit. Ezoterismā ļoti reti sastopama persona, kurai nav karmas, kurai nav nepieciešams būt cilvēkam, bet kura pieņem cilvēka formu, lai varētu cilvēkiem palīdzēt.

2. sar. Alternatīvs ķermenis, kuru vada lietotājs; tas var būt gan datoranimācijas tēls, gan robots reālajā pasaulē; iemiesojums.

Avoti: SG, IZ-89-51

avatenes   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avatimi

1. Viena no togojiešu ciltīm, dzīvo Togo kalnos un Ganas austrumos, runā savrupā valodā, ko nosacīti pieskaita pie Gvinejas grupas, saglabājušās feodālās attiecības un ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults), daļa - katoļi.

Avoti: PZT

avatiņa   apv.

1. Dem. --> avs.

Avoti: ME

Avdejevka   vietv.; vēst.

1. Avdijivka - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums līdz 1991. g.

Avoti: PZT

Āvdeša   vietv.

1. Sala Vidusjūrā ("Ghawdex"), Maltas Republikas teritorija, platība - 67 kvadrātkilometri, augstums - līdz 161 m vjl.; Goco.

Avoti: PZT, LpA

Avdijivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 35100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT

ave   apv.

1. Aita.

Avoti: EH

ave   novec.

1. Sveiks; seno romiešu parastais sveicinājums.

Avoti: KV

āve   apv.

1. Āva.

Avoti: TlV

Avecāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Avezzano"), Abruco reģiona L'Akvilas provincē, 41200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

aveikšas   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

Aveirona   vietv.

1. Upe Francijas dienvidrietumos ("Aveyron"), Tarnas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Aveiru   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Aveiro"), apgabala administratīvais centrs, 78500 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Apgabals Portugālē ("Distrito de Aveiro"), atrodas valsts kontinentālās daļas ziemeļu pusē, platība 2808 kvadrātkilometri, 713600 iedzīvotāju (2011. g.), ietver 19 municipalitātes, robežojas ar Portu, Viseu un Koimbras apgabalu, rietumos apskalo Atlantijas okeāns.

Avoti: LpA, PuA, Wi

āveklis   novec.

1. Āksts; muļķīgi lepns cilvēks.

Avoti: KV

āvekls   apv.

1. Āksts.

Avoti: KiV

aveksenes   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

āveksls   apv.

1. Āksts.

Avoti: KiV

avēkša   apv.

1. Avene.

Avoti: ME

avēkšas   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

Avella   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Avella"), Kampānijas reģiona Avellīno provincē, 7850 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

avele   apv.

1. Putnu būrītis.

2. Kokā uzkarināts (jaunākos laikos - novietots uz zemes) no izdobta koka vai egļu mizām pagatavots bišu strops; vienkoča bišu strops; aulis.

Avoti: ME, TlV

Avellīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Avellino"), Kampānijas reģiona Avellīno provincē, 52800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Avellīno province - Itālijas Kampānijas reģiona province ("Provincia di Avellino"), platība - 2792 kvadrātkilometri, 438600 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 119 komūnās.

Avoti: Wi

avelis   apv.

1. Putnu būrītis.

2. Kokā uzkarināts (jaunākos laikos - novietots uz zemes) no izdobta koka vai egļu mizām pagatavots bišu strops; vienkoča bišu strops; aulis.

Avoti: ME, TlV

Aveļaneda   vietv.

1. Argentīnas galvaspilsētas Buenosairesas rajons ("Avellaneda"), kas agrāk bija atsevišķa pilsēta, tās austrumos, osta Laplatas dienvidu krastā.

Avoti: PZT, LpA

avemarija   mūz.

1. Sakrālās mūzikas žanrs, himna Jaunavai Marijai - no vienbalsīga gregoriskā pirmvarianta līdz daudzveidīgiem vokāliem, vokālinstrumentāliem un instrumentāliem pārtvērumiem ar pilnīgi patstāvīgu mūziku.

Avoti: MūV

avena   lat.

1. Auzas.

Avena fatua— vējauza.

Avena nuda— velnauza.

Avena orientalis— krētainā auza.

Avena sativa— sējas auza.

Avena strigosa— velnauza.

Avoti: LD

avenajs   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avenāji   apv.

1. Aveņu krūmi.

Avoti: KnV

avenājs   -a, v.

1. Avene (1).

Avenāju pumpuru kode— zāģkožu dzimtas suga ("Incurvaria rubiella"), kuras kāpuri vasarā alo aveņu ziedgultnes, bet rudenī un pēc ziemošanas (pavasarī) - dzinumus.

2. Aveņu audze, aveņu stādījums.

Avoti: LLVV, LD

avene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Rubus"), augs ar saldām, aromātiskām, parasti sarkanām ogām.

Henrija avene— aveņu suga ("Rubus henryi").

Izskatīgā avene— aveņu suga ("Rubus spectabilis").

Kazdeņveida avene— aveņu suga ("Rubus occidentalis").

Meža avene— aveņu suga ("Rubus idaeus").

Purpuraugļu avene— aveņu suga ("Rubus neglectus").

Smaržīgā avene— aveņu suga ("Rubus odoratus").

Vīna avene— aveņu suga ("Rubus phoeniculasius").

2. Šī auga oga.

Avoti: LLVV, Aug2, PDE, DaE

Avenhorna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Avenhorn"), Ziemeļholandes provincē, 4000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Aveni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Salas novada Sēlpils pagastā.

Avenu senkapi— atrodas Salas novada Sēlpils pagastā pie Avenu mājām, tos veido 2 uzkalniņi (diametrs - 8 un 10 m, augstums - 0,4 un 1 m) 40 m attālumā viens no otra, iespējams, ka attiecināmi uz agro dzelzs laikmetu (2.-4. gs.).

Avoti: LE1

avēnija   -as, s.

1. Plata iela, kas parasti abās pusēs apdēstīta ar kokiem (Francijā, Anglijā, Amerikas Savienotajās Valstīs un dažās citās zemēs).

Avoti: LLVV

avenīns   med.

1. No auzām iegūta slāpekļaina viela; auzu glutelīns.

Avoti: TM

avenīte   apv.

1. Dem. --> avene.

Avoti: EH

avenītis   apv.

1. Dem. --> avens.

Avoti: EH

aveniņš   apv.

1. Dem. --> avens.

Avoti: ME

avenragi   apv.

1. Purva cūkausis ("Calla palustris"), daudzgadīgs kallu dzimtas augs.

Avoti: Aug2

avenragi   apv.

1. Noteikts adījuma raksts.

Avoti: ME

avens   -a, v.; apv.

1. Auns.

Avoti: LLVV

avēns   apv.

1. Auns.

Avoti: EH

Avenšē   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("AAvenches"), Vo kantonā, 3800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

aventiņa   apv.

1. Dem. --> avs.

Avoti: EH

aventiņš   apv.

1. Dem. --> avens.

Avoti: ME

aveņājs   apv.

1. Avenājs.

Avoti: ME

aveņi   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

aveņkode

1. dsk. Tauriņu kārtas dzimta ("Schreckensteinidae"), sīki tauriņi (spārnu plētums - 10-13 mm), galva gluda, snuķis samērā labi attīstīts, Eiropā un arī Latvijā 1 suga, kāpuri izgrauž mazus caurumus aveņu lapās, Eiropā, arī Latvijā 1 s.

2. Šīs dzimtas suga ("Schreckensteininia festaliella").

Avoti: LD

aveņkrāsa   -as, s.

1. Tumši sarkana krāsa ar violetu niansi.

Avoti: LLVV

aveņkrūms   -a, v.

1. Krūms, kurā aug avenes.

Avoti: PP, T

aveņoga   novec.

1. Avenes oga.

Avoti: Lo

aveņot   apv.

1. Lasīt avenes.

Avoti: ĒiV

aveņragi   apv.

1. Purva cūkausis ("Calla palustris"), daudzgadīgs kallu dzimtas augs.

Avoti: Aug2

aveņuks   apv.

1. Dem. --> avens; jauns auns.

Avoti: EH

aveņvabole   biol.

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Byturidae"), 20 s., Latvijā konstatētas 2 sugas, kas parasti ziemo augsnē zem aveņu krūmiem u. c., izlido pavasarī, dēj olas aveņu ziedos.

Lielā aveņvabole— aveņvaboļu suga ("Byturus fumatus").

Mazā aveņvabole— aveņvaboļu suga ("Byturus tomentosus syn. Byturus aestivus").

Avoti: LD

averāža   ek.

1. Biržas spēles stratēģija, kuras pamatā ir secīga, pēc noteikta laika veikta konkrēta izlaiduma akciju pirkšana vai pārdošana atkarībā no to kursa izmaiņām.

Avoti: SbV

āverģēlība   apv.

1. Ēverģēlība - nerātnība, draiskulība.

Avoti: ME

āverģēlīgs   apv.

1. Nerātns, draiskulīgs.

Avoti: ME

āverģēlis   apv.

1. Ēverģēlis - nerātns jokdaris, draiskulis.

Avoti: ME

āverīgs   apv.

1. Muļķīgs, aušīgs, uzpūtīgs.

Avoti: ME

Averona   vietv.; novec.

1. Aveirona - upe Francijā.

Avoti: PZT

averroisms

1. Virziens viduslaiku filozofijā, ko 12. gs aizsāka arābu domātājs Ibn Rušds (Averroess); aizstāvēja divējādās patiesības teoriju, zināšanas nostatot pretī ticībai, filozofiju - teoloģijai.

Avoti: LPE

Aversa   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Aversa"), Kampānijas reģiona Kazertas provincē, 7850 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

aversija

1. med. Novēršanās, riebīgums, pretīgums; novirze no normas.

2. psih. Noraidījums.

Seksuālā aversija— atsevišķu seksuālo paņēmienu vai paņēmienu kopuma, kā arī kāda partnera noraidīšana.

Avoti: MSV, PsA

averss

1. Monētas vai medaļas priekšpuse (monētai tā allaž ir puse ar valsts simbolu un tādēļ parasti diezgan neinteresanta).

Avoti: SV99

aves   lat.

1. Putni.

Avoti: LD

avesenāji   apv.

1. Avenāji.

Avoti: ViV

avesene   apv.

1. Avene (augs).

2. Avene (oga).

Avoti: ViV

avēsene   apv.

1. Avene.

Avoti: EH

aveseņlaiks   apv.

1. Aveņu laiks.

Avoti: ViV

avesināji   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

Avesta

1. Zoroastrisma svēto rakstu krājums, sarakstīts avestas valodā 9.-3. gs. pirms mūsu ēras, tā vecāko daļu piedēvē Zaratustram (Zoroastram).

Avestas valoda— viena no vecākajām irāņu valodu grupas valodām, mūsu dienās lieto zoroastrieši Indijā par kulta valodu.

Avoti: SV99

Avesta   vietv.; novec.

1. Āvesta - pilsēta Zviedrijā.

Avoti: Wi

Āvesta   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijas centrālajā daļā, Dālamas provincē un lēnē, Dālas krastos, 14500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

āveša   mit.

1. Ezoterismā iemiesošanās cita cilvēka ķermenī.

Avoti: SG

aveši   apv.

1. Avenes.

Avoti: EH

aveškas   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avetene   apv.

1. Avene (augs).

2. Avene (oga).

Avoti: ViV

avetēna   apv.

1. Dem. --> avs.

Avoti: EH

āvēties   apv.

1. Ākstīties, ķēmoties, muļķoties.

Avoti: NeV

avetiņa   apv.

1. Dem. --> avs.

Avoti: ME

Avetrāna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Avetrana"), Apūlijas reģiona Taranto provincē, 6950 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

aviācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Lidošanas teorija un prakse (lietojot lidaparātus, kas smagāki par gaisu).

2. Organizācija (dienests), kas izmanto par gaisu smagākus lidaparātus.

3. Gaisa flote; lidaparāti, kas smagāki par gaisu.

Aviācijas astronomija— praktiskās astronomijas nozare - zinātne par metodēm un tehniskajiem līdzekļiem, ar kuru palīdzību pēc debess spīdekļiem var noteikt gaisakuģa atrašanās vietu (koordinātas) un lidojuma virzienu.

Aviācijas bāzeskuģis— liels jūras kuģis, uz kura paredzēta gaisakuģu bāzēšanās, pacelšanās, nolaišanās un tehniskā apkope.

Aviācijas medicīna— medicīnas nozare, kura pēta cilvēka drošību lidojumā no medicīnas viedokļa un slodžu iedarbību uz cilvēka fizioloģisko un psiholoģisko stāvokli dažādos lidojuma posmos un režīmos.

Aviācijas sekstants— ierīce debess spīdekļa augstuma un kursa virziena noteikšanai no gaisakuģa kabīnes.

Aviācijas meteoroloģija— lietišķā zinātne kurā pēta meteoroloģiskos apstākļus, kādos darbojas gaisakuģis, un šo apstākļu iedarbību uz lidojuma drošību un efektivitāti.

Aviācijas meteoroloģiskais minimums— minimālie meteoroloģiskie apstākļi, kuros atļauts veikt gaisa kuģa pacelšanos un nosēšanos civilajos lidlaukos; tos raksturo vizuāli vai instrumentāli noteikta redzamība uz skrejceļa un mākoņu apakšējās robežas augstums.

Civilā aviācija— gaisa kuģu, lidlauku un citu objektu kopums, kas paredzēts gaisa pārvadājumu un speciālu aviācijas darbu veikšanai, kā arī aviācijas sporta, aviācijas propagandas un citām sabiedrības un privātajām vajadzībām.

Civilās aviācijas drošība— pasākumu komplekss un cilvēku un materiālie resursi, kas paredzēti civilās aviācijas aizsardzībai pret nelikumīgas iejaukšanās aktiem tās darbībā.

Civilās aviācijas drošības programma— pasākumi, kas nepieciešami civilās aviācijas aizsardzībai pret nelikumīgas iejaukšanās aktiem.

Civilās aviācijas gaisa kuģa apkalpe— personas, kurām attiecīgās aviācijas institūcijas noteiktajā kārtībā uzdots gaisa kuģa lidojuma laikā veikt tā ekspluatāciju.

Civilās aviācijas gaisa kuģis— civilās aviācijas gaisa kuģu reģistrā reģistrēts gaisa kuģis, kuru neizmanto militārie, muitas vai Valsts robežsardzes dienesti.

Aviācijas nelaimes gadījums— notikums, kurš saistīts ar gaisa kuģa izmantošanu no brīža, kad vismaz viena persona iekāpj gaisa kuģī ar nolūku veikt lidojumu, līdz brīdim, kad visas gaisa kuģī esošās personas ir to atstājušas, un kura laikā kāda no minētajām personām iegūst miesas bojājumus, kuru rezultātā iestājas nāve, vai smagus miesas bojājumus sakarā ar atrašanos šajā gaisa kuģī, sakarā ar tiešu saskari ar kādu gaisa kuģa daļu, arī daļu, kas atdalījusies no šā gaisa kuģa, tiešu reaktīvā dzinēja gāzes strūklas iedarbību; gaisa kuģis iegūst bojājumus vai tiek saārdīta tā konstrukcija un tā rezultātā: samazinās konstrukcijas izturība, pasliktinās gaisa kuģa tehniskie vai aerodinamiskie dati, nepieciešams liels remonts vai bojātā elementa nomainīšana, izņemot dzinēja darbības traucējumus vai tā bojājumus, kad bojāts tikai dzinējs, tā pārsegi vai palīgierīces vai bojāti tikai propelleri, plākšņu gali, antenas, riepas, bremžu ierīces, aptecētāji vai apšuvumā ir nelieli iespiedumi vai caursisti caurumi; gaisa kuģis pazūd bez vēsts vai nokļūst tādā vietā, kur tam piekļūt nav iespējams.

Avoti: LLVV, ZTV, JtV

aviafobija

1. Paniskas bailes lidot lidmašīnā.

Avoti: PL

avials

1. Aviācijas alumīnijs - deformējamais alumīnija sakausējums ar magniju (0,45-0,9%), silīciju (0,5-1,2%), varu (0,2-0,6%) un mangānu (0,15-0,35%).

Avoti: LPE

avianesējs   novec.

1. Avionesējs.

Avoti: Lo

avianesis   novec.

1. Avionesējs.

Avoti: Lo

Aviāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Aviano"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Pardenones provincē, 7850 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

aviaposms   novec.

1. Aviācijas posms.

Avoti: Lo

aviārijs

1. Liela putnumāja, piem., zooloģiskajos dārzos.

Avoti: SV08

aviators   -a, v.; pareti.

1. Lidotājs: aviācijā nodarbināts cilvēks.

Avoti: LLVV

Avicenna   persv.

1. Avicenna Ibn Sīna (980.-1037. g.), filozofs, ārsts, dzejnieks, dzimis netālu no Buhāras, bet darbojies Persijā, darbi stipri ietekmējuši Eiropas filozofijas, medicīnas u. c. zinātņu attīstību.

Avoti: LEV

avicennia   lat.

1. Avicennijas.

Avoti: PDE

avicennijas   lat.

1. Panātru rindas koku ģints ("Avicennia"), kas sastopama mangrovju audzēs.

Avoti: PDE

aviculariidae   lat.

1. Putnzirnekļi.

Avoti: PDE

avidīns   med.

1. Termolabils proteīns putnu un rāpuļu olu baltumā, kas inaktivē biotīnu, savienojoties ar to.

Avoti: TM

aviditāte   med.

1. Kāre, alkatība.

2. Ķīmijā skābju relatīvā afinitāte pret bāzēm.

3. Imunoloģijā intensitātes pakāpe, kādā notiek imūnreakcijas.

Avoti: TM

avidja

1. Hinduismā un budismā - neziņa par realitātes patieso dabu.

Avoti: IdV

avieksene   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avieksnājs   apv.

1. Avenājs, aveņu krūms.

2. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avieksne   apv.

1. Avene.

Avoti: ME

avieksnene   apv.

1. Avene.

Avoti: ME

avieksnes   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avieksnis   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

aviekstājs   apv.

1. Vieta, kur aug avenāji.

Avoti: EH

aviekste   apv.

1. Avene.

Avoti: EH

Aviekste   vietv.

1. Ogres labā krasta pieteka Ogres un Lielvārdes novadā, garums - 28 km, gandrīz visā garumā, izņemot lejteci, pārrakta un iztaisnota.

Avoti: LD

aviekstenājs   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

aviekstene   apv.

1. Avene ("Rubus").

2. Avene ("Rubus idaeus").

Avoti: KnG

aviekša   apv.

1. Avene.

2. Avenes auglis.

Avoti: KiV

aviēkšājs   apv.

1. Aveņu audze; arī avene (augs).

Avoti: KiV

aviekšine   apv.

1. Avene (auglis).

Avoti: KiV

avielis   apv.

1. Putnu būrītis; avele.

2. Bišu strops.

Avoti: ME

aviens   apv.

1. Avens.

Avoti: EH

āviens   apv.

1. Kāju apaušana.

Avoti: EH

aviese   apv.

1. Avene.

Avoti: EH

aviesenājs   apv.

1. Aveņu krūms, avenājs.

Avoti: ĒiV

aviesene   apv.

1. Avene.

Avoti: ME

aviēsene   apv.

1. Avene (1).

2. Šī auga oga.

Avoti: ĒiV

aviesi   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

aviesis   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

aviesnene   apv.

1. Avene.

Avoti: ME

avieša   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: EH

aviešas   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

aviešene   apv.

1. Avene.

Avoti: EH

avieši   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avieška   apv.

1. Avene ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

aviete   aeron.

1. Viegla (vienvietīga) lidmašīna ar mazas jaudas motoru.

Avoti: ZTV

aviete   apv.

1. Avene; aviesene.

Avoti: ME

avietene   apv.

1. Avene ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avietes   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avifauna   novec.

1. Kāda apgabala vai pasaules daļas putnu valsts.

Avoti: KV

āvīgs   apv.

1. Muļķīgs, aušīgs, ākstīgs.

Avoti: ME

aviji

1. Agavi tautu grupai piederīga tauta, dzīvo Etiopijas ziemeļrietumu daļā, valoda pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas, ticīgie - musulmaņi, daļa - kristīgie (monofizīti), jūdaisti (falaši).

Avoti: PZT

avikani

1. Viena no lagūnu ciltīm, dzīvo Kotdivuāras dienvidu piekrastē, valoda pieder pie Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

Avīkne   vietv.

1. Vadakstes labā pieteka Auces novadā, garums - 30 km, kritums - 38 m, sākas 3 km uz dienvidaustrumiem no Ķerkliņu ezera pie Sidrabes pilskalna, Austrumkursas augstienes dienvidu malā.

2. Dzelzceļa pietura Auces novada Vītiņu pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Glūda-Reņģe, 106 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1934. g.

Avoti: LD, LE1

avīkstes   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avīkšas   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

Avikši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Lazdulejas pagastā.

Avoti: LC

avīkšūgas   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avikula   novec.

1. Gliemju ģints, izplatīta siltās jūrās, sākot no silūra līdz mūsdienām.

Avoti: KV

avikūts   apv.

1. Aitu kūts.

Avoti: EH

Avila   vietv.

1. Pilsēta Spānijas centrālajā daļā ("Avila"), Kastīlijas un Leonas autonomajā apgabalā, provinces administratīvais centrs, 58900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Avilesa   vietv.

1. Pilsēta Spānijas ziemeļos, Astūrijā, osta Biskajas līča krastā, 81700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

avilis   apv.

1. Vienkocis (bišu strops).

2. Bišu spiets.

3. Liels kukaiņu, parasti mušu, kopums.

4. Zābaka stulms.

Avoti: KiV, EH

Avilis   vietv.

1. Ezers Augštaitijas augstienē, Lietuvā, platība - 1090 ha, vidējais dziļums 3,6 m, lielākais - 14 m, 18 salu, noteka uz Daugavas pieteku Laucesu.

Avoti: PZT

Aviljāna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Avigliana"), Pjemontas reģiona Turīnas provincē, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Aviljāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Avigloiano"), Bazilikatas reģiona Potencas provincē, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Avinela   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Avenal"), Kalifornijas štatā, 13300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

avines   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avinieks   apv.

1. Aitu gans.

Avoti: ME

avinradži   apv.

1. Avenragi - noteikts adījuma raksts.

Avoti: ME

avins   apv.

1. Auns.

Avoti: VV

aviņaks   apv.

1. Dem. --> avins, auns.

Avoti: EH

Aviņona

1. Pilsēta Francijas dienvidaustrumos ("Avignon"), Ronas kreisajā krastā, Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Voklīzas departamenta administratīvais centrs, 89700 iedzīvotāju (2010. g.).

Aviņonas gūsts— periods (1309. g. - 1377. g.) Romas katoļu baznīcas vēsturē, kad pāvesti pakļāvās Francijas karaļiem; šo laiku dēvē arī par Bābeles gūstu un salīdzina ar laiku, kad ebreji bija sagūstīti un aizvesti uz Bābeli (6. gs. p. m. ē.).

Avoti: PuA, Wi, VjV

avio-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz aviāciju, lidaparātiem.

Avoti: LLVV

avioakustika   tehn.

1. Zinātnes nozare, kurā pēta lidaparāta ekspluatācijā radušos trokšņu izplatīšanos un iedarbību uz apkārtējo vidi.

Avoti: ZTV

avioaparāti

1. Autonomās borta mērierīces, kas paredzētas iznformācijas saņemšanai par lidaparāta lidojumu, spēka iekārtu un citu borta ierīču darbības parametriem.

Avoti: MIL

avioapbruņojums   mil.

1. Lidaparātos uzstādītie iznīcināšanas līdzekļi un to lietošanas sistēmas.

Avoti: MIL

avioatbalsts   mil.

1. Aviācijas kaujasdarbības vispārināts apzīmējums, kad tā darbojas sauszemes karaspēka (t. sk. gaisa desanta) un jūras kara flotes interesēs, tiem veicot savus kaujas uzdevumus.

Avoti: MIL

aviobāze   -es, dsk. ģen. -zu, s.

1. Liels, kapitāli iekārtots lidlauks ar aviācijas tehniku un personālsastāvu.

Avoti: LLVV

aviobruņas   aeron.

1. Kara gaisakuģa apkalpes un gaisakuģa ierīču un mezglu aizsardzība pret bojājumiem no ieroču iedarbības (piem., vairāku slāņu metāla un kompozītu loksnes).

Avoti: ZTV

aviobruņojums   aeron.

1. Ieroču un iekārtu kopums kara gaisakuģi pretinieka iznīcināšanai.

Avoti: ZTV

aviobumba   aeron.

1. No gaisakuģiem nometams īpašas konstrukcijas šāviņš mērķu sagraušanai uz sauszemes vai jūras (piem., kodola, fugasa, šķembu bumbas), arī šāviņš speciāliem uzdevumiem (piem., spīdošās, fotogrāfiskās bumbas).

Avoti: ZTV

avioceļojums

1. Kompleksais tūrisma pakalpojums, kurā kā transporta veids tiek iekļauts aviolidojums.

Avioceļojumu organizatora licence— licence, kas jāiegūst ikvienai personai vai uzņēmumam, kas vēlas piedāvāt kompleksos ceļojumu pakalpojumus vai līgumreisa lidojumus, kas izveidota, lai aizsargātu ceļotājus gadījumos, kad uzņēmums tiek likvidēts.

Avoti: TvV

aviobenzīns   -a, v.

1. Lidaparātu dzinējiem paredzēts benzīns.

Avoti: PP, T

aviobiļete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dokuments, kas dod tiesības (par maksu) ieņemt vietu norādītā reisa lidmašīnā.

Avoti: PP, T

aviodegviela

1. Lidaparātu dzinējiem paredzētā degviela.

Avoti: MIL

aviodesants   -a, v.; mil.

1. Gaisa desants.

Avoti: LLVV

aviodispečers

1. Speciālists, kas vada, regulē gaisa satiksmi noteiktā rajonā.

Avoti: SV99

aviodivīzija   -as, s.; mil.

1. Aviācijas karaspēka vienība.

Avoti: PP, T

aviodrošība   jur.

1. Aviācijas drošība.

Avoti: LatV

aviodzinējs   aeron.

1. Lidmašīnas motors.

Aviodzinēja gaisa patēriņš— gaisa daudzums, kas ieplūst dzinējā noteiktā laika vienībā; viens no parametriem, kas nosaka reaktīvā dzinēja gabarītus.

Avoti: ZTV

avioeļļa   -as, s.

1. Lidaparātu dzinējiem paredzēta eļļa.

Avoti: PP, T

aviofobija

1. Aviafobija - paniskas bailes lidot lidmašīnā.

Avoti: PL

aviogrupa   mil.

1. Vairākas viena veida vai vairāku veidu aviācijas apakšvienības, daļas vai vienības, kas uz laiku apvienotas vecākā aviācijas priekšnieka vadībā noteikta kaujas uzdevuma izpildei.

2. Dažu valstu gaisa kara spēkos patstāvīga aviācijas štata daļa vai vienība ar 60-100 lidmašīnām.

3. Dažu valstu gaisa kara spēkos aviācijas daļu (vienību) kaujas izkārtojuma gaisā elementu nosaukums.

Avoti: MIL

aviohorizonts   aeron.

1. Žiroskopiska aeronavigācijas ierīce, kas mēra gaisakuģa garensveres un sānsveres leņķus un rāda gaisakuģa garenass un šķērsass stāvokli attiecībā pret patieso horizontu; sastāv no žiroskopa, patiesās vertikāles korekcijas sistēmas un indikatora.

Avoti: ZTV

avioizlūkošana   mil.

1. Militārās izlūkošanas veids, ko veic izlūkaviācijas daļas, aviācijas vienību izlūkošanas apakšvienības, visas ekipāžas, kas pilda kaujas uzdevumus, kā arī bezpilota lidaparāti, lai iegūtu ziņas par pretinieku, apvidu un citiem situācijas faktoriem.

Avoti: MIL

avioklubs   -a, v.

1. Biedrība, kurā apvienojušies aviācijas profesionāļi.

2. Iestāde, kurā var apgūt aviācijas pamatzināšanas un amatieru apmācību kursu.

Avoti: PP, T

aviokompānija

1. Aviosabiedrība, lidsabiedrība - organizācija (uzņēmums), kas veic regulārus gaisa pārvadājumus vienā vai vairākos maršrutos.

Avoti: SV99

aviokonstrukcija   aeron.

1. Izstrādājumu (agregātu) kopums, kas veido lidaparāta iekšējo struktūru un virsmu.

Avoti: ZTV

aviokonstruktore   s.

1. Aviokonstruktors.

Avoti: LV87

aviokonstruktors   -a, v.

1. Speciālists, kas nodarbojas ar lidaparātu konstruēšanu.

Avoti: SV99

aviokonteiners   aeron.

1. Ierīce (tara) gabalpreču, pasažieru bagāžas pārvadāšanai; ierīce kravu iesaiņošanai un desantēšanai; ierīce cilvēku grupu desantēšanai.

Avoti: ZTV

aviokruīzs

1. Komplekss tūrisma pakalpojums, ko veido līgumreisa vai regulārā reisa lidojums un kruīza ceļojums, lidojums tiek veikts no tūrista dzīvesvietas uz kruīza ceļojuma sākuma vietu un atpakaļ, piemēram, 7 dienu kruīzam, kas sākas Vankuveras ostā, tiek nodrošināts avioreiss no Toronto uz Vankuveru, pēc tam - atpakaļ.

Avoti: TvV

aviokuģis   novec.

1. Aviācijas bāzes kuģis.

Avoti: KV

aviolielgabals   mil.

1. Automātiskais lielgabals, kas ierīkots iznīcinātājos un bumbvedējos, kalibrs - 20-100 mm, ātršāvība - 100-500 šāvieni minūtē.

Avoti: MIL

aviolīnija   -as, s.

1. Lidaparātu regulārs maršruts starp divām vai vairākām apdzīvotām vietām.

Avoti: LLVV

avioložmetējs   mil.

1. Lidmašīnā ierīkots ložmetējs.

Avoti: MIL

aviomedicīna

1. Īpaša medicīnas nozare, kas pēta ar gaisa lidojumiem saistītas bioloģiskas un psiholoģiskas problēmas.

Avoti: MIL

aviometeoroloģija   aeron., met.

1. Lietišķās meteoroloģijas zinātne, kurā pēta meteoroloģisko apstākļu ietekmi uz aviāciju un izstrādā aviācijas apkalpošanas metodes; galvenais uzdevums ir panākt lidojumu drošību dažādos meteoroloģiskajos apstākļos.

Avoti: ZTV

aviometeoroloģisks   novec.

1. Tāds, kas attiecas uz aviometeoroloģiju.

Avoti: LV93

aviometeostacija   aeron.

1. Speciāls laika birojs, kas sastāda laika kartes un izdara laika prognozes lidotāju vajadzībām.

Avoti: SV69

aviomodelis   aeron.

1. Lidaparāta modelis.

Avoti: LLVV

aviomodelisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Sporta veids - aviomodeļu konstruēšana, būvēšana un sacensības ar tiem.

Avoti: LLVV

aviomodelists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies aviomodelismā.

Avoti: LLVV

avionesējs   novec.

1. Aviācijas bāzes kuģis.

Avoti: KV

avionika   aeron.

1. Zinātne par gaisakuģu elektriskajām un radioelektroniskajām ierīcēm, to projektēšanu, izmantošanu lidojumā un tehnisko apkopi.

Avoti: ZTV

avioparks   -a, v.

1. Kādas specializētas iestādes aviācijas līdzekļu kopums.

Avoti: PP, T

aviopasts   -a, v.

1. Pasta sūtījumu pārvadāšana, ar lidaparātiem; pasta sūtījumi, kurus pārvadā šādā veidā; gaisa pasts.

Avoti: LLVV

aviopilsētiņnieki

1. Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Aviopilsētiņa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

avioraķete   mil.

1. Aviācijas raķete - "gaiss-zeme" un "gaiss-gaiss" klases raķetes, ko izmanto no lidaparātiem virszemes, gaisa un jūras mērķu iznīcināšanai.

Avoti: MIL

aviorūpnīca   -as, s.

1. Lidaparātu rūpnīca.

Avoti: LLVV

aviorūpniecība   -as, s.

1. Lidaparātu rūpniecība.

Avoti: LLVV

aviosabiedrība   s.

1. Aviokompānija, lidsabiedrība.

Aviosabiedrības kods— pasaules aviosabiedrību divu simbolu kods, ko piešķir Pasaules civilās aviācijas organizācija, lai to lietotu aviobiļetēs, lidojumu sarakstos, datorizētajās rezervēšanas sistēmās; piemēram, BT - Air Baltic, AA - American Airlines, BA - British Airlines, LH - Lufthansa, SU - Aeroflot, 6G - Las Vegas Airlines.

Avoti: MLVV

aviosatiksme   -es, s.

1. Regulāra gaisakuģu satiksme.

Avoti: PP, T

aviosignālpostenis   mil.

1. Speciāli aprīkots punkts, kas lidaparātu ekipāžām noraida norunātos signālus un norāda mērķus, izmantojot audeklus, pirotehniskos, gaismas un radiotehniskos līdzekļus.

Avoti: MIL

aviosportists   -a, v.

1. Sportists, kurš nodarbojas ar aviosportu.

Avoti: PP, T

aviosports   aeron.

1. Tehnisks sporta veids - augstākās pilotāžas figūru izpilde, lidojums ar lielu ātrumu, liela augstuma sasniegšana u. c.

Avoti: ZTV

aviotaksometrs

1. Gaisa taksometrs - atsevišķi nofraktēta nelielas ietilpības lidmašīna pasažieru pārvadāšanai, kas var nolaisties nelielos lidlaukos, ko parasti izmato elitārajā tūrismā, darījumu tūristi un VIP, kā arī ceļojumos virs pilsētām vai citiem tūrisma piesaistes objektiem.

Avoti: TvV

aviotehnika

1. Aviācijas lidaparāti ar to aprīkojumu, kā arī lidojumu sagatavošanas un nodrošinājuma virszemes līdzekļi.

Avoti: MIL

aviotehniķis   -a, v.

1. Tehniķis, kurš veic lidmašīnu tehniskā stāvokļa pārbaudes un profilaktisko apkalpi.

Avoti: PP, T

aviotiesības   aeron.

1. Likumu un normu kopums, kas regulē savstarpējas attiecību saistības gaisa telpas izmantošanā.

Avoti: ZTV

aviotransports   -a, v.; parasti vsk.

1. Gaisa transports - transports, kurā transportlīdzekļi ir gaisakuģi.

Avoti: LLVV

aviotrieciens   mil.

1. Aviācijas īslaicīga un spēcīga darbība uz pretinieku nolūkā iznīcināt tā virszemes (jūras) objektus, izmantojot dažādus aviācijas munīcijas veidus.

Avoti: MIL

aviouzbrukums   mil.

1. Aviācijas izmantošanas forma sauszemes karaspēka uzbrukuma operācijās.

Avoti: MIL

aviovienība   mil.

1. Smago bumbvedēju daļas apakšvienība, kas sastāv no dažām lidmašīnām.

Avoti: MIL

avirulents   med.

1. Tāds, kam nav virulence (par mikroorganismiem).

Avoti: TM

āvis   apv.

1. Ģeķis, āksts.

2. Āva.

Avoti: KV

avisi

1. Bisi - bembu tautas cilts.

Avoti: PZT

avīsieši

1. Ciblas novada Pušmucovas pagasta apdzīvotās vietas "Avīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

avīska   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avis-klauzula   novec.

1. Tratas nejauša sastāvdaļa, ar kuru trasants paziņo maksātājam, ka viņam jāizdara samaksa pēc speciāla paziņojuma saņemšanas, vai arī, ka samaksa jāizdara, nesaņemot paziņojumu.

Avoti: TV

avista

1. Uz vekseļa uzrakstīta norāde, ka par to maksājams pēc uzrādījuma (uzrādītājam).

2. Vekselis uz uzrādītāju.

3. Vekselis bez norādīta maksājuma termiņa, ko var uzrādīt apmaksai jebkurā laikā.

Avoti: SV99, SbV

avīša   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

āvīšanās   apv.

1. Ākstīšanās.

Avoti: MiV

avīši   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

Avīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Pušmucovas pagastā.

Avoti: LC

aviširi

1. Indiāņu cilts no sapari grupas, dzīvo Ekvadoras austrumos un Peru ziemeļos, animistiskie ticējumi, daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

aviškas   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

Avīški   vietv.

1. Balvu novada Lazdulejas pagasta apdzīvotās vietas "Avikši" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

āvīt   apv.

1. Ākstīties, ķēmoties, muļķoties.

Avoti: NeV

avitaminoze   -es, s.; med.

1. Saslimšana, ko izraisa kāda vitamīna trūkums organismā.

Avoti: LLVV

avitaminozs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā nav kāda vitamīna; tāds, kas saistīts ar avitaminozi.

Avoti: LLVV

avitele   apv.

1. Dem. --> avs, aita.

Avoti: EH

āvīties   apv.

1. Ākstīties.

Avoti: MiV

avitiņa   -as, s.; apv.

1. Dem. --> avs.

Avoti: LLVV

avīza   apv.

1. Avīze.

Avoti: ME

avīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Periodisks izdevums (vairāku lielu lapu veidā) ar aktuālu saturu; laikraksts.

Dienas avīze— avīze, kas iznāk katru dienu.

Sienas avīze— rokrakstā vai mašīnrakstā sagatavots periodisks izdevums, kas atspoguļo uzņēmuma, iestādes u. tml. kolektīva dzīvi un kuru novieto pie sienas.

Gaismas avīze— informācijas iekārta, kurā tekstu veido ar elektriskajām spuldzēm.

Avoti: LLVV

avizējums   novec.

1. Paziņojums vai apstiprinājums.

Avoti: TV

avizes   novec.

1. Ziņas.

Avoti: SW78

avizēt

1. Ar avizo paziņot klientam par grāmatvedības operācijām, kas izdarītas viņa kontā.

Avoti: SV99

avizierēt   novec.

1. Paziņot.

Avoti: SW78

Avizio   vietv.

1. Upe Itālijā, Adidžes kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

avīzīte   novec.

1. Dem. --> avīze.

Avoti: LV93

avizo

1. Raksts, ar ko adresātam paziņo par vekseļa, preču izsūtīšanu vai naudas pārskaitīšanu.

2. novec. Neliels kara kuģis ziņu un pavēļu paziņošanai.

Avoti: SV99, LME

avīžas   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

avīžjoks   apv.

1. Laikrakstā publicēts joks.

Avoti: ViV

avīžniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Avīžu sagatavošana un izdošana.

Avoti: LLVV

avīžniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Avīžniecībai, arī avīzēm raksturīgs; ar avīžniecību, arī ar avīzēm saistīts.

Avoti: LLVV

avīžnieks   -a, v.; sar.

1. Žurnālists.

2. Avīžu pārdevējs.

3. apv. Avīzes lasītājs.

Avoti: LLVV, ME

avīžpapīrs   -a, v.

1. Papīrs, uz kura iespiež avīzes, parasti tā sastāvā ir koks ar 20-30% celulozes piedevu.

Avoti: PP, T

avīžraksts

1. Raksts avīzē.

Avoti: Lo

avīžys   apv.; latg.

1. Avenes.

Avoti: TiA

AVL   saīs.

1. Arābu valstu līga.

Avoti: i1

Avlasenki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Konstantinovas pagastā.

Avoti: LC

Avlonas   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 5900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

avo

1. Sīknauda Ķīnas Tautas Republikas Makao Īpašās Pārvaldes Apgabalā, patakas simtdaļa.

Avoti: PnR

AVO   saīs.

1. Amerikas valstu organizācija.

Avoti: i1

ĀVO   saīs.

1. Āfrikas vienības organizācija.

Avoti: i1

Avogadro

1. Avogadro Amedeo - itāļu fiziķis un ķīmiķis (9. 08. 1776. - 9. 07. 1856.).

Avogadro likums— viens no gāzu fizikas pamatlikumiem, saskaņā ar kuru dažādu ideālu gāzu molekulu skaits tilpuma vienībā (vienādā temperatūrā un spiedienā) ir vienāds; jebkuras gāzes viena grammolekula normālos apstākļos ieņem 22,414 litru tilpumu.

Avogadro skaitlis— fundamentāla fizikas konstante NA, struktūrdaļiņu (atomu, molekulu, jonu u. tml.) skaits vielas 1 molā (gramatomā vai grammolekula): NA=6,0221367 x 10^23.

Avoti: ZTV

avoi   apv.

1. Lieto, lai izteiktu, piemēram, izbrīnu, pāsteigumu, arī sāpes.

Avoti: KiV

avoja   apv.

1. Avoja voi - lieto, lai izteiktu, piemēram, izmisumu, lielas sāpes.

Avoti: KiV

avokado

1. Divdīgļlapju klases lauru rindas lauru dzimtas ģints ("Persea"), mūžzaļš tropisks augļu koks ar lieliem bumbierveida augļiem; šā koka auglis.

Amerikas avokado— avokados suga ("Persea americana").

Aslapu avokado— avokado suga ("Persea drymifolia").

Avoti: SV99, PDE

avoksna   apv.

1. Avotaina vieta, mitraine.

Avoti: KV

avoksnains   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Avotains.

Avoti: LLVV

avoksnājs   -a, v.; apv.

1. Izkliedēta pazemes ūdeņu, visbiežāk gruntsūdeņu, izplūdes vieta, kur palielināta mitruma apstākļos veidojas kūdra, saldūdens kaļķi vai limonīti; avotaina vieta.

Avoti: LLVV, ZTV

avoksnējs   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Avotains.

2. Avoksnājs.

Avoti: LLVV, EH

avoksne   biol.

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases bartrāmiju dzimtas ģints ("Philonotis"), divmāju, retāk vienmājas augi, veido blīvas 2-13 cm augstas velēnas, aug avotainās vietās, grāvjos, dūkstainās pļavās, dīķu un strautu krastos, ~240 s., Latvijā konstatētas 7 sugas, no kurām 5 sastopamas reti un ir aizsargājamas.

Kaļķu avoksne— avoksņu suga ("Philonotis calcarea"), Latvijā aizsargājama.

Parastā avoksne— avoksņu suga ("Philonotis fontana").

Avoti: LD

avoksniens   apv.

1. Avoksnājs.

Avoti: EH

avoksnijs   apv.

1. Mitrs (par zemi, augsni).

Avoti: EH

avoksnis   apv.

1. Avota ūdens.

Avoti: ME

Avola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Avola"), Sicīlijas reģiona Sirakūzu provincē, 31300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

avolis   apv.

1. Bišu strops; avielis.

Avoti: ME

avometrs

1. Kombinētais elektromēraparāts - ampērmetrs, voltmetrs un ommetrs.

Avoti: LPE

Avonavilina   mit.

1. Zunji (Ziemeļamerika) mitoloģijā - dievs - visa pastāvošā radītājs un pirmcēlonis.

Avoti: Mit

avoseta   apv.

1. Tārtiņveidīgo dzimtas putns ("Recurvirostra avoseta L."), maldu viesis.

Avoti: LE

avosete   novec.

1. Zobenknābis, jūrmalas putns sloku dzimtā, lauku baloža lielumā, garām kājām, īlenveidīgu līku knābi un melni baltām spalvām.

Avoti: KV

avošains   apv.

1. Avotains.

Avoti: ME

Avota   vietv.

1. Abula kreisā pieteka Beverīnas novada Brenguļu pagastā, garums - ~5 km; Avote.

Avoti: LD, LPag

avotains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz avotu; arī slīkšņains, purvains.

Avoti: LLVV

avotaiņš   apv.

1. Avotains.

Avoti: ĒiV

avotājs   apv.

1. Avotaina vieta.

Avoti: ViV

Avote   vietv.

1. Avota - Abula kreisā pieteka Beverīnas novada Brenguļu pagastā, garums - ~5 km.

Avoti: LPag, LD

avotene   biol.

1. Graudzāļu dzimtas ģints ("Catabrosa"), daudzgadīgi lakstaugi ar gariem sakneņiem un nedaudziem stiebriem, kas apakšējos mezglos sakņojas, Latvijā konstatēta 1 s.

Ūdeņu avotene— avoteņu suga ("Catabrosa aquatica").

Avoti: LD

Avoti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Baldones novada Baldones pagastā 1 km no Baldones pilsētas, Baldones pagasta administratīvais centrs.

2. Rīgas pilsētas pilsētas apkaime Latgales priekšpilsētā, atrodas tuvu Rīgas pilsētas centram, Daugavas labā krasta dzelzceļa loka dienvidaustrumu daļā, robežojas ar Centra, Grīziņkalna, Dārzciema un Maskavas forštates apkaimēm (robežas ir Artilērijas iela, Krāsotāju iela, Lienes iela, Avotu iela, Augusta Deglava iela, dzelzceļa loks, dzelzceļš, Dzirnavu iela un Aleksandra Čaka iela).

3. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Salaspils novada Salaspils pagastā, saplūst ar vasernīcu ciematu "Tēraudi".

4. vēst. Dzelzceļa pieturpunkts Jūrmalā, atradās pie dzelzceļa līnijas Rīga-Tukums, 21 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, ar nosaukumu "Edinburga I" atklāts 1907. g., nosaukums mainīts 1929. g., slēgts 1980. gadā.

Avoti: LPag, LC, LME

avotiene   apv.

1. Avoksnājs.

Avoti: ME

avotiens   apv.

1. Avoksnājs.

Avoti: ME

avotieši

1. Baldones pagasta apdzīvotās vietas "Avoti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

avotijs   apv.

1. Avotains.

Avoti: EH

Avotiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Klintaines pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jelgavas novada Līvbērzes pagastā.

Avoti: LC

Avotiņkalns   vietv.

1. Pilskalns Pļaviņu novada Klintaines pagastā pie bijušajām Avotiņu un Lūzānu mājām, Daugavas labajā krastā, tas ir ziemeļrietumu-dienvidaustrumu virzienā orientēts, kokiem apaudzis paugurs, ziemeļu pusē 42 m, dienvidrietumu pusē 10-18 m augsts, šaurākais un lēzenākais dienvidaustrumu gals pārrakts ar 3 grāvjiem, un starp tiem uzbērti divi ~2 m augsti vaļņi, pilskalna kumpais plaknums ir 40 m garš un 15-20 m plats, domājams, ka bijis apdzīvots vidējā un vēlajā dzelzs laikmetā (5.-12. gs.).

Avoti: LE1

avotiņnieki

1. Dobeles novada Krimūnu pagasta apdzīvotās vietas "Avotiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

avotiņš   -a, v.

1. Dem. --> avots.

2. anat. Vieta zīdaiņa galvaskausā, kur vēl nav saauguši galvaskausa kauli.

Avoti: LLVV

avotis   apv.

1. Avots.

Avoti: EH

Avotkalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā.

Avoti: LC

avotkaļķis   -ķa, v.

1. Irdens vai saistīts porains kalcīta iezis, kas veidojies no kaļķainiem avotu ūdeņiem.

Avoti: LLVV

Avotmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta, izzudusi) Krimuldas novada Lēdurgas pagastā.

Avotmuižas ieži— divi atsegumi Braslas labajā krastā pie bij. Avotmuižas, ko veido augšdevona Gaujas svītas smilšakmeņi.

Lielais Avotmuižas iezis— ir ~15 m augsta un ~150 m gara iesarkana smilšakmens siena, tās piekājē izplūst Svētavots, pie kura tika upurēts vēl līdz 1920. gadiem, iezī ir ala, kurā kādreiz ligzdojuši ūpji.

Mazais Avotmuižas iezis— atrodas ~200 m lejpus Lielā Avotmuižas ieža, ir 12-13 m augsts, līdz 9 m augstumam to veido dzeltenīgie smilšakmeņi.

Avotmuižas Velnala— ala Braslas labajā krastā, Mazajā Avotmuižas iezī, kas agrāk bijusi ~20 m gara un dziļumā dalījusie 2 zaros, ap 1970. g. aizbrukusi, izveidojot 8 m dziļu un 6 m platu sufozijas piltuvi, 1989. g. alas atlikusī daļa atrakta un redzamas 2 alas, kuru griesti ir nestabili un brūkoši.

Avoti: LD

avotrīkle   apv.

1. Pļāpa, mutes bajārs.

Avoti: KV

avots   -a, v.

1. Pazemes ūdeņu izplūdes vieta.

Karstie avoti— avoti ar augstu ūdens temperatūru.

Kāpjošs avots— spiedienūdeņu avots ar ūdens pieplūdi no apakšas uz augšu.

Krītošs avots— gruntsūdeņu un citu bezspiedienūdeņu avots ar ūdens pieplūdi no augšas uz leju.

Submarīnais avots— avots, kas izplūst okeānā vai jūrā.

// dsk.; pārn. Materiālu vērtību resursi.

Alternatīvs enerģijas avots— Latvijas apstākļos netradicionālas enerģijas avots, piem., vēja, saules, bioenerģijas avoti.

Elektrodzinējspēka (EDS) avots— elektriskās enerģijas avots, kura iekšējā pretestība daudzkārt mazāka par slodzes pretestību.

Elektroenerģijas avots— ierīce, kas citu veidu (siltuma, mehānisko, ķīmisko u. c.) enerģiju pārveido elektriskajā enerģijā.

Ideāls EDS avots— elektrodzinējspēka avots ar nemainīgu spriegumu uz spailēm un iekšējo pretestību, kas vienāda ar nulli.

Ideāls strāvas avots— strāvas avots ar nemainīgu strāvu un bezgalīgi lielu iekšējo pretestību.

Līdzsprieguma avots— laikā nemainīga sprieguma elektriskās enerģijas avots.

Maiņsprieguma avots— laikā periodiski (parasti sinusoidāli) mainīga sprieguma elektriskās enerģijas avots.

Strāvas avots— elektriskās enerģijas avots, kura iekšējā pretestība daudzkārt lielāka par slodzes pretestību.

// pārn. Tas, kas izraisa radošu darbību, sniedz ierosmi, zināšanas u. tml.

2. Tas (priekšmets, parādība u. tml.), no kā iegūst (ko), kas apgādā, nodrošina (ar ko).

3. Dokuments, raksts, grāmata, ko izmanto pētniecības darbā.

Avotu mācība— vēstures zinātnes palīgnozare; vēstures avotu pētīšanas un izmantošanas teorija un metodika.

Avoti: LLVV, ZTV

Avots   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Dreijerovka" daļa.

Avoti: LC

avotspalve   biol.

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases strupknābju dzimtas ģints ("Cratoneuron"), 1-10 cm gari divmāju augi, ~19 sugas, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Paparžu avotspalve— avotspalvju suga ("Cratoneuron filicinum").

Mainīgā avotspalve— avotspalvju suga ("Cratoneuron commutatum").

Avoti: LD

avotsūna   biol.

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Fontinalaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ., 3 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Fontinalis"), morfoloģiski ļoti mainīgi divmāju augi, garākās sūnas pasaulē (Islandē atrasti līdz 166 cm gari augi), sastopamas nepiesārņotos ūdeņos, ~50 s., Latvijā konstatētas 3 sugas.

Dalekarlijas avotsūna— avotsūnu suga ("Fontinalis dalecarlica").

Hipnu avotsūna— avotsūnu suga ("Fontinalis hypnoides").

Parastā avotsūna— avotsūnu suga ("Fontinalis antipyretica").

Avoti: LD

avotteksts   val.

1. Teksts, kas tiek tulkots.

Avoti: VsV

Avotu   vietv.; ģen., nelok.

1. Avotu mežs - dabas liegums Alūksnes novada Ziemeru pagastā, Vaidavas ielejā (1,5 km no upes), Veclaicenes aizsargājamo ainavu apvidū, valsts aizsardzībā kopš 1987. g. (līdz 1999. g. botānisks liegums), platība - 110 ha, aug Latvijā retas un aizsargājamas sugas.

2. Avotu parks - bijušais Avotu pusmuižas parks Krimuldas novada Lēdurgas pagastā, ~4 km uz rietumiem no Straupes, Braslas labajā krastā, platība - 24,4 ha, aug 20 vietējās un 29 introducētās koku un krūmu sugas.

Avoti: LE1

avotvaloda   val.

1. Valoda, no kuras tiek tulkots teksts.

Avoti: VsV

avozeta

1. Tārtiņveidīgo kārtas bridējputns ar garām kājām un garu augšup uzliektu knābi; melns un balts; gar. ~45 cm; ligzdo kolonijās; Latvijā redzēts tikai dažas reizes; īlenknābis.

Avoti: LEV

Avriga   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Sibiu žudecā, 12800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Avrins   vietv.

1. Avrina kalns - augstākā virsotne Armēnijas kalnienes Kotura grēdā, augstums - 3623 m.

Avoti: PZT

āvs   apv.

1. Āksts, ģeķis; āvis.

Avoti: LE

AVS   saīs.

1. Automatizētā vadības sistēma.

2. Arodvidusskola.

Avoti: i1

avs   avs, dsk. ģen. avju, s.; novec.

1. Aita.

// pārn. Kristīgo konfesiju draudzes loceklis.

Avoti: LLVV

avs   rel.

1. Jūdaistu civilā kalendāra vienpadsmitais mēnesis.

Avoti: R1

AVSK   saīs.

1. Automatizēto vadības sistēmu komplekss (spec.).

Avoti: i1

avskuts   apv.

1. Aitu cirpšana.

Avskuta laiks— aitu cirpšanas laiks.

Avoti: KV

avslopi   apv.

1. Aitas.

Avoti: ME

avšari

1. Turkmēņu nomadu cilts Irānas ziemeļrietumos.

Avoti: KV

avtene   apv.

1. Avene.

Avoti: ME

āvu   apv.

1. Izsauksmes vārds, saucot, mēģinot sasaukt.

Avoti: ME

Avu   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Indonēzijā, Sanihes salās, augstums - 1320 m.

Avoti: PZT

avuāri

1. Bankas līdzekļi (ārzemju valūtā, vērtspapīros, zeltā), kas glabājas citu valstu bankās; plašākā nozīmē - personu un organizāciju noguldījumi bankās; aktīvi, ar kuriem banka kārto avuāru īpašnieku maksājumus.

Avoti: SV99

avui   apv.

1. Izsauksmes vārds, parasti sāpēs, pārdzīvojumā.

Avoti: ME

avukaji

1. Tauta, pieder pie morumangbeti tautu grupas, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) ziemeļaustrumos, Ugandas ziemeļrietumos, Dienvidsudānas dienvidos, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: PZT

avuksnājs   apv.

1. Avotaina vieta purvā.

Avoti: KnG

avulsija   med.

1. Izraušana, piem., nerva izraušana.

Avoti: TM

avunkulāts

1. Paraža (senajiem ģermāņiem, senajiem grieķiem un dažām citām tautām) uzturēt sevišķi ciešus radniecības sakarus starp mātesbrāli un māsasdēlu; mātesbrālim par savu māsasdēlu jārūpējas vairāk nekā par paša dēlu (jāsniedz viņam palīdzība, jāatstāj mantojums u. c.); matriarhāta palieka.

Avoti: SV69

avunkulokāls   antr.

1. Tāds, kas atrodas mātesbrāļa tuvumā.

Avunkulokāla dzīvesvieta— paraža matrilineārās sabiedrībās, saskaņā ar kuru laulātie apmetas pie vīra mātes brāļa.

Avoti: AV

AW   saīs., vietv.

1. Aruba, teritorijas divburtu kods.

Avoti: LpA

AWACS   saīs.

1. Tāldarbības radiolokāciju sistēmas lidmašīnas (angļu "Airborne Warning and Control Svstem").

Avoti: i1

Awex   vietv., vēst., vācu val.

1. Aiviekste.

Avoti: FV

AWG   saīs.

1. Arubas guldenis; Arubas valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

ax   novec.

1. Ziede, smērs (uz receptēm).

Avoti: KV

AX   saīs., vietv.

1. Olandes salas, Somijas autonomās teritorijas divburtu kods.

Avoti: LpA

ax.   novec., saīs.

1. Tauki, it sevišķi cūku tauki (receptēs; lat. "axungia").

Avoti: SV33

axyris   lat.

1. Aksires - balandu dzimtas ģints.

Axyris amaranthoides— amarantu aksire.

Avoti: LD

Ayasch   vietv., vēst., vācu val.

1. Aijaži.

2. Aijažu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Lēdurgas pagastā.

Avoti: FV, KV

ayin   val.

1. Ebreju alfabēta 16. burts.

Avoti: MrJ

aythya   lat.

1. Ezerpīles - pīļu apakšdzimtas ģints.

Aythya ferina— brūnkaklis.

Aythya fuligula— cekulpīle.

Aythya marila— ķerra 2.

Aythyla nyroca— baltacis.

Avoti: LD

aytoniaceae   lat.

1. Eitoniju dzimta - ietilpst aknu sūnu klases maršanciju apakšklasē.

Avoti: LD

az   apv.

1. Aiz.

Avoti: ME

āz   apv.

1. Aiz.

Avoti: ME

Az   novec.

1. Franču lietots ķīmisks simbols slāpeklim.

Avoti: LME

AZ   saīs., vietv.

1. Azerbaidžāna, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

Azadkašmīra   vietv.

1. Autonoma pavalsts Pakistānā ("Azad Kashmir"), atrodas tās teritorijas ziemeļaustrumu daļā, administratīvais centrs - Muzafarābāda, platība - 13297 kvadrātkilometri, 4568000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PuA

azafētida   med.

1. "Velna sūds", "Ferula foetida Boissier" sakņu smirdīgi sveķi; lietoti kā nervu nomierināšanas līdzeklis, pret histēriju.

Avoti: TM

azafija   med.

1. Izrunas neskaidrība, sevišķi, ja ir cieto un mīksto aukslēju defekti.

Avoti: TM

azaidītis   apv.

1. Dem. --> azaids.

Avoti: EH

azaids   -a, v.; parasti vsk.

1. Maltīte, ēdienreize.

Avoti: LLVV

āzaids   apv.

1. Azaids.

Avoti: EH

āzainītis   novec.

1. Strīdīgs, kašķīgs cilvēks.

Avoti: KV

azaleja   novec.

1. Acālija.

Avoti: KV

azālija   -as, s.

1. Acālija.

Avoti: LLVV

Āzami

1. Brāļi ("Asam brothers"), vācu arhitekti, tēlnieki, gleznotāji, izcili baroka pārstāvji (Kosmass Damians, 1686.-1739. g.; Egids Kvirins, 1692.-1750. g.).

Avoti: MkV

Azanda   vietv.

1. Tirzas kreisā krasta pieteka Gulbenes novada rietumu daļā, Vidzemes augstienes Augšgaujas pazeminājumā, garums - 19 km.

Avoti: LD

Azande   vietv.

1. Azandes plakankalne - atrodas Centrālajā Āfrikā, Centrālāfrikas Republikā, Kongo Demokrātiskajā Republikā un Sudānā, Āfrikas platformas pacēlums ar vairākiem kupolveida atliku kalniem, augstums - 600-1400 m, zelta un dimantu atradnes.

Avoti: PZT

azandi

1. Tauta, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas ziemeļaustrumos, arī Dienvidsudānas rietumos un Centrālāfikas Republikā, valoda pieder pie Kongo-Kordofanas valodām, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi.

Avoti: LPE

azāns   rel.

1. Islāmā aicinājums uz lūgšanu, ko pavēsta muedzins no minareta.

Avoti: SV08

Azargoli   vietv.

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Ezergali" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Azarmale   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Dvietes pagastā.

2. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Ezermala" nosaukuma variants.

Avoti: LC

azars   apv.

1. Ezers.

Avoti: BsV

Azars   vietv.

1. Azara Bodži - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

2. Azara Buodži - Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Azara Bodži" nosaukums latgaliski.

3. Azara Gaileiši - Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Ezergailīši" nosaukuma variants.

4. Azara Sarkani - Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Sterikani" nosaukuma variants latgaliski.

5. Azara Ukini - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Ezera Ukini" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Azarsola   vietv.

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Ezersala" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Azarstarpi   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Ezerstarpi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

azartisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar azartu, raksturīgs azartam.

Avoti: MLVV

azarts   -a, v.; parasti vsk.

1. Ļoti spēcīga, bieži ar risku saistīta aizraušanās, kaislība.

Azarta spēle— azartspēle.

Avoti: LLVV

azartspēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s., jur.

1. Spēle, kurā fiziskā persona, iemaksājot dalības likmi, var iegūt laimestu, kas pilnīgi vai daļēji ir atkarīgs no veiksmes gadījuma vai apstākļiem, kuri iepriekš nav zināmi. Par azartspēli nav uzskatāma tāda spēle spēļu automātā, kurā vienīgais laimests ir bezmaksas spēle šajā spēļu automātā, kā arī spēle spēļu automātā ar mantiska rakstura laimestu (izņemot laimestu naudā), kura vērtība nav lielāka par 15 eiro (Azartspēļu un izložu likums).

Azartspēļu automāts— azartspēļu organizēšanai paredzēta elektroniska, mehāniska vai elektromehāniska ierīce ar īpašu programmu vai mehānismu laimesta lieluma noteikšanai.

Azartspēļu organizētājs— Latvijas Republikā reģistrēta kapitālsabiedrība, kura Azartspēļu un izložu likumā noteiktajā kārtībā ir saņēmusi nepieciešamās licences azartspēļu organizēšanai.

Avoti: JtV

Azasa   vietv.

1. Upe Krievijā, Tivas Republikā, Lielās Jeņisejas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

azatioprīns   med.

1. Pretvēža preparāts, citostatisks līdzeklis no antimetabolītu grupas, kas kavē vielmaiņas norises.

Avoti: VE

azaute   apv.

1. Azote.

Avoti: ĒiV

azauts   apv.

1. Azote.

Avoti: ĒiV

azazels

1. Bībelē - velns, kas pavedināja pirmos cilvēkus.

Avoti: SV08

Azazēls   mit.

1. Saskaņā ar jūdaisma priekšstatiem - dēmoniska būtne, Bībelē minēts tikai sakarā ar grēku izpirkšanas dienas - svētku rituāliem.

Avoti: MitJ

azbaras   apv.

1. Aizbars.

Avoti: EH

azbārs   apv.

1. Miežu putraimi.

Avoti: KiV

azbars   apv.

1. Putraimi.

Avoti: VV

āzbars   apv.

1. Putraimi.

Avoti: EH

azbestcements   -a, v.; parasti vsk.

1. Būvmateriāls, ko gatavo, ūdenī cementu samaisot ar smalki šķiedrotu azbestu.

Avoti: SV99

azbestfinieris

1. Plākšņu materiāls no azbestcementa; lieto griestu un sienu apšūšanai, kā arī jumtu segšanai; azbofinieris.

Avoti: SV69

azbestīns   papīrr.

1. Šķiedrveida talks (magnija, alumīnija vai kalcija silīcijskābes sāls), kam ir ļoti laba pildvielu noturība papīrā.

Avoti: ZTV

azbestīts

1. Materiāls no azbesta šķiedrām, lieto tvaika katlu siltumizolācijai u. c.

Avoti: SV69

azbestkartons   papīrr.

1. Kartons, kuru lieto ugunsaizsardzībai, siltumizolācijai, elektroizolācijai un dažādu iekārtu un komunikāciju savienojumu blīvēšanai; iegūst no hrizotilazbesta 2-8 mm biezumā.

Avoti: ZTV

azbestoze

1. Smaga plaušu slimība, ko izraisa ilgstoša saskare ar azbesta putekļiem.

Avoti: PL

azbestpapīrs

1. No malta azbesta un organiskajām saistvielām ar kokvilnas šķiedru izgatavots 0,2-1,5 mm biezs papīrs, ko lieto siltumizolācijai līdz 500 C temperatūrā, kā arī elektroizolācijai, antikorozīviem pārklājumiem, elektrolīzes iekārtu diafragmu izgatavošanai.

Avoti: LPE

azbestplasti

1. Termoreaktīvas plastmasas, kas sastāv no azbesta pildvielas un saistvielas.

Avoti: LPE

azbests   -a, v.

1. Šķiedrains minerāls, ko lieto ugunsizturīgu celtniecības un izolācijas materiālu izgatavošanai.

Avoti: LLVV

azbestšīferis   -a, v.

1. Materiāls, kas sastāv no sacietējušas sablīvētas portlandcementa javas ar tajā ietvertām, sīki un vienmērīgi sadalītām, noteiktos virzienos orientētām azbesta šķiedrām; mākslīgais šīferis.

Avoti: PP, T

azbestvizla   novec.

1. Siltuma izolācijas materiāls, kas izgatavots no diatomīta un īsšķiedrainā azbesta, ar vizlas piemaisījumu, ko lieto pie temperatūrām līdz 600 Celsija grādiem.

Avoti: LxE

azbodiatomīts   novec.

1. Azbozurīts.

Avoti: LxE

azbofinieris

1. Plākšņu materiāls no azbestcementa; lieto griestu un sienu apšūšanai, kā arī jumtu segšanai; azbestfinieris.

Avoti: SV69

azbohetinakss   ķīm. tehnol.

1. Azboplastiķis ar azbesta papīra pildvielu; lieto zemsprieguma iekārtu elektroizolācijas detaļām.

Avoti: ZTV

azbolīts   ķīm. tehnol.

1. Azboplastiķis ar azbesta kartona pildvielu; lieto par siltumizolācijas un ķīmiski izturīgu elektroizolācijas materiālu.

Avoti: ZTV

azboplastiķis   ķīm.

1. Plastmasas, kuru galvenās sastāvdaļas ir termoreaktīvi sveķi un azbesta šķiedras pildviela; tām ir liela mehāniskā un siltumizturība, labas elektroizolācijas īpašības; azbovoloknīts.

Avoti: ZTV

azbotekstolīts   ķīm. tehnol.

1. Azboplastiķis ar azbesta auduma pildvielu; lieto elektroģeneratoru detaļu un sūkņu lāpstiņu, kā arī kosmisko aparātu siltumaizsardzības elementu izgatavošanai.

Avoti: ZTV

azbotermīts   novec.

1. Siltuma izolācijas materiāls, kas izgatavots no azbestšīfera atkritumiem, diatomīta un īsām azbesta šķiedrām, karsto virsmu pārklāšanai līdz 800 Celsija grādiem.

Avoti: LxE

azbotrepels   novec.

1. Azbozurīts.

Avoti: LxE

azbovoloknīts   ķīm.

1. Plastmasas, kuru galvenās sastāvdaļas ir termoreaktīvi sveķi un azbesta šķiedras pildviela; tām ir liela mehāniskā un siltumizturība, labas elektroizolācijas īpašības; azboplastiķis.

Avoti: ZTV

azbozurīts   novec.

1. Siltuma izolācijas materiāls, kas izgatavots no diatomīta un īsšķiedrainā azbesta mastikas veidā, ko uzklāj stiepļu sietam, kas pārvilkts izolējamai virsmai.

Avoti: LxE

Āzbruka   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Hazebrouck"), Noras-Padekalē reģiona Noras departamentā, 21600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

azdiks

1. Asdiks - iekārta, ar kuru noteic zemūdens objektu atrašanās vietu.

Avoti: Ang

azdara   apv.

1. Aizdara.

Avoti: EH

Azdavaja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Azdavay"), Kastamonu ilā, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

āzdogs   apv.

1. Lakats.

Avoti: ME

āze   apv.

1. Ēze.

Avoti: ME

AZE   saīs., vietv.

1. Azerbaidžāna, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

āzēklis   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz muļķot, izsmiet citus.

Avoti: ViV

azelaīnskābe   med.

1. Oleīnskābes un dažu citu taukskābju oksidēšanas rezultātā iegūstama skābe.

Avoti: TM

azelastīns   med.

1. Preparāts alerģisku iesnu ārstēšanai, kas satur H1 receptoru blokatorus vai vielas ar šo blokatoru īpašībām.

Avoti: VE

Āzene   vietv.

1. Zunda attekas (Daugavas kreisā atteka, kas atdala Ķīpsalu) augšgals, platums - 40-50 m, pār to 2 tilti, kas savieno Ķīpsalu ar Daugavgrīvas ielu.

Avoti: LE1

āzenis   novec.

1. Dienvidaustrumu vējš.

Avoti: KV

āzēns   apv.

1. Neliels, jauns kazu tēviņš.

Avoti: EH

azeotrops

1. Azeotrops maisījums - divu vai vairāku šķidrumu viendabīgs maisījums, kas pārtvaices procesā nesadalās frakcijās.

Avoti: ZTV

azerb.   saīs.

1. Azerbaidžāņu-.

Avoti: i1

Azerbaidžāna   vietv.

1. Azerbaidžānas Republika - valsts Aizkaukāza dienvidaustrumu daļā, Kaspijas jūras piekrastē (azerbaidžāņu valodā "Azarbaycan"), galvaspilsēta - Baku, administratīvais iedalījums - 59 rajoni, 11 pilsētas un 1 autonoma republika (neskaitot Kalnu Karabahu, kas ir pasludinājusi neatkarību, bet nav starptautiski atzīta), robežojas ar Irānu, Kalnu Karabahu, Armēniju, Gruziju un Krieviju; Nahčivanas Autonomā Republika ir teritoriāli atdalīta un atrodas starp Armēniju un Irānu.

2. Vēsturisks novads Irānas ziemeļrietumos, gk. Austrumazerbaidžānas un Rietumazerbaidžānas ostānu teritorijā, platība - >100000 kvadrātkilometru, iedzīvotāji gk. azerbaidžāņi, kā arī persieši, kurdi un armēņi.

Avoti: PuA

azerbaidžānieši   novec.

1. Azerbaidžāņi.

Avoti: LME

azerbaidžāņi   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Azerbaidžānas pamatiedzīvotāji, dzīvo arī Irānas ziemeļu apgabalos.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

azeri

1. Azerbaidžāņu pašnosaukums.

Avoti: PL

azerīns   med.

1. Pepsīnam analogs ferments kukaiņēdājos augos (rasenē).

Avoti: TM

āzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Muļķot, izjokot (kādu).

Avoti: LLVV

āzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Muļķoties.

Avoti: LLVV

azgalds   apv.

1. Aizgalds (1).

Avoti: EH

āzgāze   apv.

1. Pie sienas piestiprināta neliela plāksne, aiz kuras aizsprauž karotes.

Avoti: EH

āzguļa   apv.

1. Aizgulte.

Avoti: EH

Azhara

1. Musulmaņu universitāte un mošeja Kairā, dib. 970. g., tiek uzskatīta par senāko universitāti pasaulē.

Avoti: IdV

āzi   novec.

1. Ziemeļnieku mitoloģijā - kungu u. c. labiešu mirušās dvēseles (veļi); vēlāk arī Odina dievu galma locekļi.

Avoti: KV

aziāti   -u, v.

1. Āzijas pamatiedzīvotāji.

Avoti: LLVV

aziātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar aziātiem, raksturīgs aziātiem.

Avoti: MLVV

azīdi   ķīm.

1. Slāpekļūdeņražskābes sāļi; daudzi ir eksplozīvi.

Avoti: SV99

azīdsvins   mil.

1. Iniciējoša sīkkristāliska sprāgstviela baltā krāsā, slikti šķīst ūdenī, pret ārējo iedarbību nedaudz mazjutīgāka nekā dzīvsudraba fulmināts.

Avoti: MIL

azigogrāfija   med.

1. Augšējā dobajā vēnā ieejošās nepāra vēnas rentgenogrāfija pēc iezīmēšanas ar kontrastvielu; izmanto lai vērtētu audzēja lielumu videnē.

Avoti: MSV

āzīgs   apv.

1. Ķildīgs, nesaticīgs.

Avoti: ME

Āzija   s., vietv.

1. Lielākā pasaules daļa, kas kopā ar Eiropu veido Eirāzijas kontinentu.

Avoti: MLVV

Azila

1. Azilas kultūra - arheoloģiska kultūra senā akmens laikmeta (paleolīta) beigās Rietumeiropā, Austrumeiropas dienvidos, galvenokārt Krirnā un Aizkaukāzā; nosaukta pēc pirmajiem atradumiem Masdazilas alā Francijā.

Avoti: EV

azilis   novec.

1. Patvēruma vieta; azīls.

Avoti: SW78

azīls   novec.

1. Vieta, kur izbēdzis noziedznieks baudīja neaizskaramību (altāri, tempļi u. c.).

2. Patversme.

Avoti: KV, LV93

azīmija   med.

1. Fermenta trūkums.

Avoti: TM

azimutāls

1. Ar azimutu saistīts.

Avoti: SV99

azimuts   -a, v.; parasti vsk.

1. astr. Leņķis starp meridiāna plakni un debess spīdekļa vertikālo plakni (no dienvidiem uz rietumiem).

2. ģeod. Leņķis starp kādu noteiktu virzienu un ziemeļu virzienu.

Iet pēc azimuta— iet noteiktā virzienā, ievērojot pēc kompasa aprēķināto leņķi.

Magnētiskais azimuts— leņķis starp vietas magnētiskā meridiāna plakni un jebkuru virzienu.

Avoti: LLVV

āzinis   apv.

1. Āzenis.

Avoti: EH

azīnkrāsvielas

1. Sintētiskas krāsvielas, fenazīna atvasinājumi; lieto kokvilnas, vilnas, zīda, papīra, ādas krāsošanai.

Avoti: LPE

āzis   āža, v.

1. Kazu tēviņš ("Capra aegagrus hircus").

Stirnu āzis— stirnu tēviņš.

Tiepīgs kā āzis— ļoti tiepīgs.

Kā āži uz laipas— saka par cilvēkiem, kuri negrib piekāpties viens otram, nespēj vienoties.

Āža bārda— ķīļbārda.

2. mit. Zemākajā mitoloģijā saistīts galvenokārt ar seksualitāti un auglību.

3. Vingrošanas rīks uz četrām kājām lēkšanas vingrinājumiem; buks.

4. Īpaši pagatavots steķis (kā novietošanai), balsts (kā atbalstīšanai).

5. žarg. Tāds, kas māna citus.

6. žarg. Pasīvais pederasts.

7. žarg. Policijas informators.

8. žarg. Notiesātais, kas palīdz cietuma administrācijai.

Avoti: LLVV, MitJ, KZ, KnV

āzīši   apv.

1. Krusta koki divslīpu jumtu galos vai virs kores; jumtāži.

2. Aužamo stāvu sastāvdaļa - nelielas sviras, pie kurām piesien nītis.

Avoti: KV, KnV

Āzišķu   vietv.; nelok.

1. Āzišķu ezers - atrodas Augšzemes augstienē, Ilūkstes novada Prodes pagastā, 120,2 m vjl., platība - 26,3 ha, garums - ~1,4 km, lielākais platums - ~300 m.

Avoti: LD

āzītis   apv.

1. Dem. --> āzis.

2. Kļavas auglis.

Avoti: KV

āzītis   žarg.

1. Kāds lēciena veids (vingrošanā).

Avoti: SLG

Azīzīja   vietv.

1. Pilsēta Lībijā, 222300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

āzjomele   apv.

1. Tukša telpa ēkas bēniņos pašā pažobelē.

Avoti: EH

āzkārpe   apv.

1. Jumta dakstiņu latai piestiprinātā daļa.

Avoti: EH

āzkārsne   apv.

1. Aizkrāsne.

Avoti: EH

āzkoda   apv.

1. Uzkožamais, azaids.

Avoti: ME

āzkods   apv.

1. Uzkožamais, azaids.

Avoti: ME

āzkols   apv.

1. Pakurls.

Avoti: ME

azkrāsne   apv.

1. Aizkrāsne.

Avoti: EH

azkrekls   apv.

1. Azote.

Avoti: ME

āzlēns   apv.

1. Dem. --> āzis.

Avoti: ME

AZN   saīs.

1. Azerbaidžānas manats; Azerbaidžānas Republikas valūtas kods, sīknauda - kapeika.

Avoti: PnR

Aznakaja   vietv.

1. Aznakajeva - pilsēta Krievijā.

Avoti: LpA

Aznakajeva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikas austrumu daļā, 34860 iedzīvotāju (2010. g.), dibināta 1762. g.; Aznakaja.

Avoti: LpA, Wi

aznīca   apv.

1. Iesala kalte.

Avoti: KiV

azobenzols   med.

1. Nitrobenzola redukcijas produkts; lieto organiskajā sintēzē.

Avoti: TM

āzodere   apv.

1. Aizkrāsne.

Avoti: ME

azoisks   med.

1. Bez dzīvām būtnēm, bez dzīvības.

Avoti: TM

azojs   -a, v.; ģeol.

1. Zemes garozas attīstības vēstures vissenākais posms, kad uz Zemes vēl nebija organismu.

Avoti: LLVV

azokarmīns   med.

1. Bāziska azīnkrāsviela, ko lieto histoloģijā.

Avoti: TM

azokrāsvielas   ķīm.

1. Plaši lietotu, spilgtu organisku krāsvielu grupa, kuru sastāvā ietilpst azogrupa (-N=N-).

Avoti: ZTV

azoksisavienojumi

1. Azosavienojumi.

Avoti: LPE

Azola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Asola"), Lombardijas reģiona Mantujas provincē, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

azolakmuss   med.

1. No lakmusa iegūta tumšsarkana viela, ko lieto kā indikatoru, sevišķi piena bakterioloģijā.

Avoti: TM

azolla   bot.

1. Salvīniju dzimtas tropu ūdens paparžu ģints ("Azolla"), sīks, peldošs šūnveidīgs augs; ūdenspaparde.

Karolīnas azolla— azollu suga ("Azolla caroliniana").

Avoti: KV, DaE

azolla   lat.

1. Azollas.

Azilla caroliniana— Karolīnas azolla.

Avoti: DaE

Azolo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Azolo"), Venēcijas reģiona Trevizo provincē, 9000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

azomonas   lat.

1. Slāpekļsaistītāju baktēriju ģints.

Avoti: LD

azonalitāte   ģeogr.

1. Ģeogrāfiskas parādības vai procesa neatkarība no teritorijas zonālajām īpatnībām.

Avoti: ZTV

azonāls   ģeogr.

1. Neatkarīgs no zonālajām īpašībām.

Avoti: ZTV

azoospermija   med.

1. Spermotozoīdu trūkums spermā.

Avoti: TM

azorella   bot.

1. dsk. Čemurziežu dzimtas ģints ("Azorella"), dekoratīvi zemsedzes augi ar mazām, apaļām lapām.

Trīsžuburu azorella— azorellu suga ("Azorella trifurcata").

Avoti: DaE

azorella   lat.

1. Azorellas.

Azorella trifurcata— trīsžubura azorella.

Avoti: DaE

Azori   vietv., sar.

1. Azoru salas - arhipelāgs Atlantijas okeānā (portugāļu val. "Ilhas dos Acores"), ~1400 km uz rietumiem no Pireneju pussalas, Portugāles autonomais reģions, sastāv no 9 lielām salām un vairākiem rifiem, augstākā virsotne - 2320 m.

2. Azoru Salu autonomais reģions Portugālē ("Regia~o Auto'noma dos Ac,ores"), atrodas Atlantijas okeānā ~2000 km uz rietumiem no valsts kontinentālās daļas, platība - 2333 kvadrātkilometri, 245800 iedzīvotāju (2011. g.), ietver 19 municipalitātes.

Avoti: LģE, PuA, Wi

Azori   vietv., sar.

1. Azoru salas - arhipelāgs Atlantijas okeānā (portugāļu val. "Ilhas dos Acores"), ~1400 km uz rietumiem no Pireneju pussalas, Portugāles autonomais reģions, sastāv no 9 lielām salām un vairākiem rifiem, augstākā virsotne - 2320 m.

2. Azoru Salu autonomais reģions Portugālē ("Regia~o Auto'noma dos Ac,ores"), atrodas Atlantijas okeānā ~2000 km uz rietumiem no valsts kontinentālās daļas, platība - 2333 kvadrātkilometri, 245800 iedzīvotāju (2011. g.), ietver 19 municipalitātes.

Avoti: LģE, PuA, Wi

azorubīns

1. Pārtikas piedeva E122, krāsviela (sarkana), dažās valstīs aizliegts, var izraisīt astmu vai hiperaktivitāti, vajadzētu izvairīties cilvēkiem, kas ir jutīgi pret aspirīnu, kancerogēna viela dzīvniekiem.

Avoti: Zkp

azosametināšana

1. Azosametināšanas reakcija - diazonija sāļu reakcija gk. ar fenoliem, aromātiskajiem amīniem; plaši lieto krāsvielu rūpniecībā.

Avoti: LPE

azosavienojumi

1. Azogrupu saturoši organiski savienojumi, krāsainas (dzeltenoranžas, sarkanas, violetas), gk. cietas vielas.

Avoti: LPE

azote   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Vieta uz krūtīm zem drēbēm.

Avoti: LLVV

āzote   apv.

1. Azote.

Avoti: EH

azotēmija   med.

1. Palielināts atlieku slāpekļa daudzums asinīs sakarā ar nieru darbības mazspēju.

Avoti: ZTV

āzoties   apv.

1. Darīt muļķības, būt nerātnam.

Avoti: ME

azotifiksācija   med.

1. Atmosfēras slāpekļa saistīšana augsnes mikroorganismos.

Avoti: TM

azotis   apv.

1. Azote.

Avoti: ME

azotobacter   lat.

1. Slāpekļsaistītāju baktēriju ģints.

Avoti: LD

azotobakterīns

1. Bakteriāls mēslošanas līdzeklis, ko lieto gk. organiskām vielām bagātās augsnēs audzējamu dārzeņu sēklu apstrādei.

Avoti: LPE

azotobakters

1. Baktērija, kas spēj saistīt gaisa slāpekli; tas bagātina augsni ar slāpekļa savienojumiem.

Avoti: SV69

azotogens   novec.

1. Zemes pote ar gumu baktērijām, kas dzīvo uz tauriņziežu saknēm un spējīgas saistīt brīvo gaisa slāpekli.

Avoti: KV

azotometrs   med.

1. Ierīce slāpekļa satura noteikšanai urīnā.

Avoti: TM

azotoreja   med.

1. Slāpekļa pastiprināta izvade ar fekālijām.

Avoti: TM

azots   dsk. ģen. -šu, s.

1. Azote - vieta uz krūtīm zem drēbēm.

Avoti: LLVV

azots   novec.

1. Slāpeklis.

Avoti: KV

azotūrija   med.

1. Palielināta slāpekļa izdalīšanās urīnā.

Avoti: TM

Azova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Rostovas apgabala dienvidu daļā, 82500 iedzīvotāju (2014. g.), dibināta 1067. g., pilsētas tiesības kopš 1708. g.

2. Azovas jūra - Atlantijas okeāna iekšējā jūra, Kerčas šaurums to savieno ar Melno jūru, platība - 38000 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 7 m.

Avoti: LpA, Wi, LģE

Azovas-Sivaša   vietv.

1. Azovas-Sivaša nacionālais parks - atrodas Ukrainas dienvidu daļā, Azovas jūras piekrastē, ietilpst Obitočnajas zemes strēle, Birjučas, Kujuktukas un Čurjukas sala, platība 85 kvadrātkilometri sauszemes un 252 kvadrātkilometri Azovas jūras akvatorijas, dibināts kā rezervāts 1927. g. lai aizsargātu pirmatnējās solončaku stepes, niedrājus salās un pussalās, gājputnu apmešanās vietas.

Azovas-Sivaša rezervāts— Azovas-Sivaša nacionālais parks.

Avoti: PZT

AZP   saīs.

1. Apvienotā zemnieku partija (Polijā).

Avoti: i1

AzPSR   saīs., vēst.

1. Azerbaidžānas Padomju Sociālistiskā Republika.

Avoti: i1

āzpute   apv.

1. Aizkrāsne.

Avoti: ME

Azraīls   mit.

1. Islāmā nāves eņģelis, viens no četriem Allāham tuvākajiem enģeļiem līdzās Džabraīlam, Mīkālam un Isrāfīlam.

Avoti: MrJ

AZT   saīs.

1. Aizjūras zemes un teritorijas.

Avoti: PnR

azteki   novec.

1. Acteki.

Avoti: KV

azū

1. Ēdiens no smalki sagrieztas gaļas asā mērcē.

Avoti: SV99

Azuga   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Prahovas žudecā, 4400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

azulēchi   novec.

1. Alvētas glūdas plātnes, ko Spānijas mauri 13. gs. sāka lietot klonu un sienu izgreznošanai.

Avoti: KV

āzulēns   apv.

1. Dem. --> āzis.

Avoti: ME

Azūra   vietv.

1. Azūra krasts - Vidusjūras piekraste no Marseļas (Francijā) līdz Spēcijai (Itālijā), garums - ~370 km; Rivjēra.

Avoti: PZT

azurīts

1. Zils minerāls; vara rūda, krāsviela.

2. Debeszils dārgakmens, smitsonīta paveids.

Avoti: SV99

azurofils   med.

1. Viegli krāsojams ar azūra krāsām.

Avoti: TM

azurs   apv., niev.

1. Ļauns, nepiekāpīgs, rupjš cilvēks, parasti pusaudzis.

Avoti: ViV

azūrs

1. Zila krāsviela, ko iegūst no metilēna ziluma; lieto mikroskopijā, pētījot asinis, mikrobus u. tml.

Avoti: SV69

azute   apv.

1. Azote.

Avoti: SiV

azvēja   apv.

1. Aizvēnis.

Avoti: EH

āzviete   apv.

1. Tukša vieta aiz krāsns.

Avoti: EH

Āzviķi   vietv.

1. Priekules novada Gramzdas pagasta apdzīvotās vietas "Aizvīķi" nosaukuma variants.

2. vēst. Bijušā Aizvīķu pagasta nosaukuma variants.

Avoti: LPag

Āzvīķi   vietv., vēst.

1. Priekules novada Gramzdas pagasta apdzīvotās vietas "Aizvīķi" nosaukuma variants.

2. vēst. Bijušā Aizvīķu pagasta nosaukuma variants.

Avoti: LPag

až   apv.

1. Gandrīz; tikpat kā.

Avoti: KiV

āžāda   apv.

1. Āža āda.

Avoti: EH

āžarags   apv.

1. Āža rags.

Avoti: EH

Ažaksjo   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Ajaccio"), Korsikas reģiona Dienvidkorsikas departamentā, otra lielākā pilsēta Korsikā, 65500 iedzīvotāju (2015. g.), kūrorts, Napoleona dzimtā pilsēta; Ajačju; Ajačjo.

Avoti: LpA, LEV, Wi

āžaloki   apv.

1. Āžloki ("Triglochin").

Avoti: Aug2

Ažāna   vietv.

1. Pilsēta Francijas dienvidrietumos ("Agen"), Akvitānijas reģiona Lo un Garonnas departamentā, Garonnas labajā krastā, 34000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, PZT

aždagales   apv.

1. Aždagaļu līgaviņa - nicinošs izteiciens.

Avoti: EH

Aždaks   vietv.

1. Augstākā virsotne Gegamas grēdā Džavahetijas-Armēnijas kalnienē, augstums - 3597 m.

Avoti: PZT

āželis   apv.

1. Dem. --> āzis.

Avoti: ME

āžeļnieki

1. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Āžeļi" (senāk - "Āžeļa muiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ažēna   vietv.; novec.

1. Ažāna - pilsēta Francijas dienvidrietumos.

Avoti: PZT

āženieki

1. Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Āži" (senāk - "Āžmuiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

āžerēties   apv.

1. Spītēt, izturēties spītīgi, stūrgalvīgi.

2. Ākstīties, klīrēties.

Avoti: ME

āžerīgs   apv.

1. Nerātns, trokšņains, trakulīgs.

Avoti: EH

āžrauks   apv.

1. Pastalu lāpāmā aukla ar tievu galu.

Avoti: EH

ažģi   apv.

1. Ašķi.

Avoti: ME

ažģīši   apv.

1. Apaļi savelta zāle gubošanai.

Avoti: ME

Āži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

2. Āžu miests - Viesītes senāks nosaukums.

Avoti: LC, KV

āži

1. dsk. Āzis.

2. Tautas celtniecībā jumta augšdaļā sakrustotie vējdēļu gali, parasti izgriezti dzīvnieka galvas vai ornamentālā veidā; jumtāži.

Avoti: ZTV

Ažidahaks   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - pūķis; mitoloģiskajā historiogrāfijā - svešzemju valdnieks uzurpators, kas sagrābis varu Irānā, - Zahaks.

Avoti: Mit

ažio

1. Naudaszīmju, vekseļu, vērtspapīru kursa novirzīšanās no to nominālvērtības vai paritātes uz pārsniegšanas pusi.

Avoti: SV99

ažiotāža   -as, s.; parasti vsk.

1. Īpaši radīts satraukums, intereses sakāpinājums.

2. Biržas kursa vai preču cenu mākslīga paaugstināšana vai pazemināšana peļņas nolūkos.

Avoti: LLVV

ažitācija   med.

1. Nemiers ar spēcīgu uzbudinājumu, piem., apkārtstaigāšana un roku lauzīšana.

Avoti: ZTV

ažiotēt   ek.; novec.

1. Spekulēt (biržā).

Avoti: Ztv1

Āžkalnieši   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Oškalnieši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

āžlokaugi

1. Viendīgļlapju klases cirveņu apakšklases dzimta ("Juncaginaceae"), ūdeņu, purvu, mitrāju augi, kam vērojama ziedu redukcija; āžloku dzimta.

Avoti: PDE

āžloks   biol.

1. dsk. Viendīgļlapju klases najādu rindas dzimta ("Juncaginaceae"), 4-5 ģ., 20 s., Latvijā konstatēta 1 ģints.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Triglochin"), daudzgadīgi, retāk viengadīgi lakstaugi ar zarotu sakneni un īsu stublāju, 12 s., Latvijā konstatētas 2 s.

Jūrmalas āžloks— āžloku suga ("Triglochin maritimum").

Purva āžloks— āžloku suga ("Triglochin palustris").

Avoti: LD, Aug2

āžmiestieši

1. Viesītes pagasta apdzīvotās vietas "Āžu miests" ("Viesīte") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Āžmuiža   vietv.

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Āži" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ažnet   apv.

1. Gandrīz; tikpat kā.

Avoti: KiV

āžome   apv.

1. Aiz jūrmalas kāpām izraktas, nolīdzinātas ielejas, kur stādīja kartupeļus.

Avoti: EH

āžoties   apv.

1. Aplekties (par kazām).

Avoti: ME

āžpoga   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

āžrags   -a, v.

1. Tautas mūzikas instruments, kas pagatavots parasti no āža (vai auna, liellopa) raga.

Avoti: LLVV, Sen

ažrauks   apv.

1. Aukla.

Avoti: EH

Āžudambis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Balvu pagastā.

Avoti: LC

Āžudzirnavas   vietv.

1. Gulbenes novada Tirzas pagasta apdzīvotās vietas "Dzirnavas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Āžuknis   vietv.

1. Lielais Āžuknis - ezers Latgales augstienes Dagdas paugurainē, 2 km uz dienvidiem no Drīdža, Krāslavas novada Skaistas pagastā, garums - 1,5 km, lielākais platums - 1 km, lielākais dziļums 3,5 m, dibens dūņains, sapropeļa iegulas; Lielais Ožukns.

2. Mazais Āžuknis - ezers Latgales augstienes Dagdas paugurainē starp Drīdzi un Lielo Āžukni, garums - ~400 m, lielākais platums - ~200 m; Mazais Ožukns.

Avoti: LE1, La1

āžuks   apv.

1. Dem. --> āzis.

Avoti: EH

āžumiestieši

1. Viesītes pagasta apdzīvotās vietas "Āžu miests" (tagad - "Viesīte") iedzīvotāji.

Avoti: V1

ažūr   žarg.

1. Viss kārtībā.

Avoti: Žrg

ažūrains   -ais; s. -a, -ā;

1. Smalki caurumots, ar caurumotu rakstu; ažūrs 2.

Avoti: MLVV

ažūrpinumi   tekstilr.

1. Rakstu šķērsadījumi, kuros daļa cilpu izvilktas arī caur blakusstāvošo cilpu stabiņu cilpām.

Avoti: ZTV

ažūrs   v., lietv.

1. Dekoratīvs caurumojums (izšuvumos, pinumos, kalumos, balustrādēs u. tml.).

Avoti: MLVV

ažūrs   -ais; s. -a, -ā;

1. Smalki caurumots, ar caurumotu rakstu.

2. Ļoti smalks, mākslinieciski darināts.

Avoti: LLVV

ažūrs   žarg.

1. Viss kārtībā.

Avoti: Žrg

b

1. Līdzskanis, trešais burts alfabētā.

2. saīs. Barns (ārpussistēmas laukuma mērvienība kodolfizikā).

3. saīs. Balle (intensitātes, vērtējuma mērvienība).

4. saīs. Beigas; beigās (kopā ar apzīmētāju, piem., XIX gs. b.).

5. saīs. Biedrs, biedre (kopā ar uzvārdu).

6. mūz. Skaņas "si bemol" apzīmējums burtu notācijā.

B. c.— bez cenas (izdevniecības ziņās).

B. g.— bez gada (izdevniecības ziņās).

B. op.— bez opusa (nošu, skaņu ierakstu un audiovizuālo materiālu aprakstos).

B. v.— bez vietas (izdevniecības ziņās).

B. v. un g.— bez vietas un gada (izdevniecības ziņās).

Avoti: i1, Mūz

B

1. Elementa bora ķīmiskais simbols.

2. saīs. Beļģija, valsts piederības apzīmējums uz transporta reģistrācijas zīmēm.

3. B vitamīni - ūdeni šķīstošu vitamīnu grupa, kam ir nozīmīga loma vielu maiņas un asins veidošanās procesos.

4. "Bravo" - starptautisks signāls, kas nozīmē "es iekrauju, izkrauju" vai "man uz borta ir bīstama krava".

5. saīs. Bels (mērvienība akustikā, elektrotehnikā, radiotehnikā).

6. mūz. Bass, basi.

7. Trešā asinsgrupa (ABO sistēmā).

8. Otrais labākais (savā grupā, šķirā u. tml.).

Avoti: LEV, MLVV

b.   saīs.

1. Beigas.

2. Beigās (gadsimta norādē).

3. Balle (ballu sistēmā).

Avoti: Wi

b...   žarg.

1. Sarunā lietota lamuvārda "bļeģ" apzīmējums rakstu valodā.

Avoti: SLG

b/o   saīs.

1. Bezpeļņas organizācija.

B/o VAS— bezpeļņas organizācija valsts akciju sabiedrība.

Avoti: i2

B0   saīs.

1. Papīra formāts 1000 x 1414 mm.

Avoti: LEV

B2B   saīs.

1. Bizness - biznesam (e-komercijas kategorija, kur uzņēmumi savstarpēji pērk un pārdod preces un pakalpojumus).

Avoti: EF

B2C   saīs.

1. Bizness - patērētājam (e-komercijas kategorija, kur uzņēmumi pārdod preces un pakalpojumus patērētājiem).

Avoti: EF

B2G   saīs.

1. Bizness - valdībai (B2B (bizness - biznesam)) veids, kur uzņēmumi un valdības institūcijas apmainās ar informāciju un savstarpēji sadarbojas, izmantojot internetu.

Avoti: EF

B3   saīs.

1. Papīra formāts 353 x 500 mm.

Avoti: LEV

B4   saīs.

1. Papīra formāts 250 x 353 mm.

2. Pirms (angļu "before").

Avoti: LEV, īsz

B5   saīs.

1. Papīra formāts 176 x 250 mm.

Avoti: LEV

ba   apv., konj.

1. Jo.

Avoti: KiV

ba   apv., part.

1. Lieto, lai pastiprinātu apgalvojumu.

Bitta ba— it kā.

Avoti: KiV

ba

1. Elpa vai dzīvinošs spēks Senās Ēģiptes ticējumos.

2. Ba jadēra - bajadēra (indiešu dejotāja).

Avoti: R1

bā   izsauk.

1. Prieka, izbrīna izpaudums.

Avoti: LV93

Ba

1. Elementa bārija ķīmiskais simbols.

Avoti: LEV

BA   saīs., vietv.

1. Bosnija un Hercegovina, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

Baabda   vietv.

1. Pilsēta Libānā, Kalnu Libānas muhāfazas administratīvais centrs, 55000 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: LpA, PuA

Baakūba   vietv.

1. Pilsēta Irākā, Dijālas muhāfazas administratīvais centrs, 146600 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Baalbeka   vietv.

1. Pilsēta Libānā, Bekaa muhāfazā, 33800 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: LpA, PuA

baalisms   mit.

1. Viltus dievu vai elku pielūgšana.

Avoti: PP, Wi

Baals   mit.

1. Auglības, ūdens, pērkona un kara dievs seno semītu mitoloģijā.

Avoti: SV99

Baāls   mit.

1. Balu - viens no izplatītākajiem dieviem rietumsemītu mitoloģijā, sākotnēji nokrišņu un auglības dievs.

Avoti: MitJ

baar

1. Bārs.

Avoti: Ang

Baas

1. Arābu sociālistiskās atdzimšanas partija, politiska partija, dib. 1947, Sīrijā, vēlāk arī citās valstīs; valdošā partija Sīrijā (kopš 1963), Irākā (1968.-2003. g.).

Avoti: LEV

bab   arābu val.

1. Vārti.

Avoti: KV

baba   apv.

1. Vecāmāte.

2. Vecmāte.

3. Vecāka sieviete.

4. niev. Sieviete.

Baba jaga— ragana; slota.

5. Skalturis.

Avoti: KiV, LivP, KZ, KnV

Baba   mit.

1. Šumeru auglības un veselības dieve, debesu dieva Anu meita; "māte Baba".

2. Baba Jaga - slāvu mitoloģijā - mežā dzīvojoša sieviete, burve, ragana.

Avoti: SvN, MitJ

Baba   vietv.

1. Babas rags - Āzijas kontinenta galējais rietumu punkts Mazāzijas pussalas ziemeļrietumos (Turcijā, turku val. "Baba burun").

2. Babas grēda - kalnu grēda Hindukuša sistēmas rietumu daļā, Afganistānas vidienē, garums - ~250 km, augstums - līdz 5143 m; Kohibaba.

Avoti: LģE, PZT

Bāba   vietv.

1. Pilsēta Sīrijā, Halebas muhāfazā, 118000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

babā

1. Pagodinājuma vārds, ko lieto tjurku tautas, kad uzrunājami vecāki cilvēki.

Avoti: SV78

bāba   apv.

1. Vecāka sieviete.

2. Sieva.

3. Skalturis; lākturis.

4. Vinča smagu nastu celšanai vai vilkšanai, arī zvejas tīkla izvilkšanai.

5. žarg. Meitene; jauna sieviete.

6. Sieviete.

7. hum. Draudzene.

8. Gļēvs, neuzņēmīgs, neizdarīgs, arī pļāpīgs vīrietis; parasti salīdzinājumā.

9. Smaga konusveidīga ietaise tiltu nostiprināšanai palu laikā.

10. Smags koka klucis pāļu dzīšanai.

Avoti: KiV, ME, LivP

ba-ba-ba   žarg.

1. Izsaucas, ātri reaģējot uz negaidītu, kļūmīgu rīcību; arī mēdoties.

Avoti: SLG

babāc   apv.

1. Lieto, atdarinot padobju kritiena troksni.

Avoti: LivP

Babadaga   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Tulčas žudecā, 8900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Babadāga   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Denizli ilā, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Babaeski   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Babaeski"), Kirkraleri ilā, 29300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

babais   žarg.

1. Vientiesis; pamuļķis.

Avoti: Žrg

Babajaga   mit.

1. Slāvu mitoloģijā - sākotnēji labvēlīga dievība, tradīciju aizstāve; vēlāk - meža vecene burve.

Avoti: Mit

Babajeva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vologdas apgabalā, 11620 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1925. g.

Avoti: PuA, Wi

babajs   žarg.

1. Austrumnieks, visbiežāk indietis.

2. Vientiesis; pamuļķis.

3. Večuks.

Avoti: Str, SLG

Babajs   mit.

1. Slāvu mitoloģijā - tēls, ar ko biedēja nepaklausīgus un niķīgus bērnus.

Avoti: Mit

babaķ   žarg.

1. Nodot līdzdalībnieku (kriminālnozieguma).

Avoti: KZ

babalēt   apv.

1. Runāt (ko nesvarīgu, mazsvarīgu); pļāpāt, tenkot.

Avoti: LivP

babalmanis   apv.

1. Cilvēks, kas runā (ko mazsvarīgu, nenozīmīgu); pļāpa; tenkotājs.

Avoti: LivP

Babaneuri   vietv.

1. Babaneuri rezervāts - atrodas Gruzijā, Kahetijā, Lielā Kaukāza dienvidu nogāzē, Alazani krastā, platība - 747 ha, dibināts 1935. g., lai saglabātu Gruzijas lielāko dzelkvu audzi.

Avoti: PZT

Babani   vietv.

1. Balvu novada Bērzkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Babāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Babāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzkalnes pagastā.

Avoti: LC

babaņiks   žarg.

1. Vīrietis, kuram ir (bijis) daudz draudzeņu, un tās ātri mainās.

Avoti: JV

babarberi   apv.

1. Rabarberi.

Avoti: LivP

babāt   apv.

1. Runāt, pļāpāt.

2. Neskaidri runāt.

Avoti: LivP, EH

bābāt   apv.

1. Vilkt augšup ar vindu, sviru.

Avoti: LivP

Babatags   vietv.

1. Kalnu grēda Pamira-Alaja sistēmas rietumos, starp Surhondarju un Kafirniganu, uz Uzbekistānas un Tadžikistānas robežas, garums - ~125 km, augstums - līdz 2292 m.

Avoti: PZT

babaunieks   apv.

1. Purva cūkausis ("Calla palustris").

2. Cirvene ("Alisma plantago-aquatica").

Avoti: KiV, LivP

Babbit   vietv., vācu val.

1. Babīte.

Avoti: FV

babe   angļu val.

1. Beibe; skuķe; glīta, pievilcīga jauniete.

Avoti: PL

babefisms

1. Franču komunista utopista Grakha Babefa (1760-1797) un viņa piekritēju mācība, kas izvirzīja ideju par sociālu vienlīdzību un tās realizēšanu revolucionāra apvērsuma ceļā vienīgi ar sazvērnieku organizācijas spēkiem.

Avoti: SV69

bābele   apv.

1. No četriem stabiem un bīdāma jumta darināta celtne siena novietošanai (pļavā).

Avoti: ViV

bābele   apv.

1. Paliela meitene; arī sieviete, sieviņa.

Avoti: LivP

Bābele

1. Babilona - viena no senatnes lielākajām pilsētām, atradās pie Eifratas upes, ~100 km no tagadējās Bagdādes Irākā.

Bābeles gūsts— Ebreju piespiedu uzturēšanās Babilonijā 597.-539. g. p. m. ē., kad Jeruzalemi iekaroja Nebukadnecars II un daļu ebreju aizveda uz Bābeli.

Bābeles juceklis— Valodu juceklis, kas radās, Dievam sodot cilvēkus, jo tie cēla Bābeles torni.

Bābeles tornis— pakāpienveida piramīda Babilonā, ko cēluši pašpārliecināti cilvēki, lai aizsniegtu debesis; darbu Dievs pārtraucis.

Avoti: LEV, MLVV

babelēt   apv.

1. Pārāk daudz runāt; pļāpāt.

Avoti: ME, SLG

babelis   apv.

1. Cilvēks, kas runā (ko mazsvarīgu, nenozīmīgu); pļāpa; tenkotājs; babalmanis.

Avoti: LivP

Bābelītis   vietv.

1. Ezers Rīgas austrumu daļā, uz dienvidiem no Ķīšezera, ieplakā starp dzelzceļa uzbērumu un Juglas kāpām, 1,7 m vjl., platība - 6,9 ha, vidējais dziļums - 2,8 m, lielākais dziļums - 5,5 m, nav noteces, uzkrājas dūņas; Ozolkalna ezers.

Avoti: LD

Babelmandebs   vietv.

1. Babelmandeba šaurums - atrodas starp Arābijas pussalu un Āfriku, savieno Sarkano jūru ar Indijas okeānu (arābu val. "Bab al Mandab").

Avoti: LģE

babelmanis   apv.

1. Cilvēks, kas runā (ko mazsvarīgu, nenozīmīgu); pļāpa; tenkotājs; babalmanis.

Avoti: LivP

bābels   apv.

1. No četriem stabiem un bīdāma jumta darināta celtne siena novietošanai (pļavā); bābele.

Avoti: ViV

babene

1. apv. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

2. žarg. Partnere (dejās).

Avoti: Aug2, SLG

Bābenhauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Babenhausen"), Hesenes federālajā zemē, 15700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bābenis   vietv.

1. Ezers Smiltenes novada Launkalnes pagastā, 120,9 m vjl., platība - 1 ha, garums - 190 m, lielākais platums - ~100 m, viens no Smiltenes ezeriem.

Avoti: LD, La1

babenīte   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

babeņa   apv.

1. Dem. --> baba; vecmāmiņa.

2. Veca sieviete, vecenīte.

3. Sausi sīki koki, ko mežu tīrot izmanto žagaru malkā.

Avoti: KnG, LivP

babesia   lat.

1. Piroplazmas - kokcīdiju klases ģints "Piroplasma" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

babezieloze   novec.

1. Invāzijas slimība dzīvniekiem, ko ierosina endoglobulārie bezpigmenta parazīti no "Babesiella" apakšģints, ko pārnēsā ērces.

Avoti: LxE

babēzija

1. Asinssporaiņu kārtas govju, suņu u. c. zīdītāju parazīts, ko izplata ganībērces.

Avoti: LPE

babezioze   med.

1. Slimība, kas attīstījusies pēc inficētas ērces koduma; sastopama gan cilvēkiem gan dzīvniekiem.

Avoti: MSV

babians   bot.

1. Nosaukums gumijkoku sugai, kura aug Indijā un sasniedz milzu apmērus.

Avoti: SV08

bābība   apv.

1. Bābisks raksturs; bābiska izturēšanās.

Avoti: LivP

babīdi

1. Reliģiska sekta Irānā, izveidojās 19. gs. 40. gados.

Babīdu sacelšanās— trīs tautas sacelšanās Irānā 1848.-1852. g.

Avoti: LPE

bābiete   apv.

1. Bābietis.

Avoti: LivP

bābietis   apv.

1. Sieviete.

2. Gļēvs, pļāpīgs vīrietis.

3. Vīrietis, kas saietas (vai cenšas saieties) ar vairākām sievietēm.

Avoti: LivP

babil.   saīs.

1. Babiloniešu (akadiešu) valoda.

Avoti: SV05

babilēt   apv.

1. Pļāpāt, runāt niekus.

Avoti: ME

Babilona

1. Sena Divupes pilsēta Eifratas krastos, kuras drupas atrodas tagadējās Irākas teritorijā netālu no Hillas pilsētas; Bābele.

Babilonas nocietinājumi— milzīgs trīskāršs nocietinājumu mūris, kas apjoza Babilonu un ko reizēm mēdz pieskaitīt septiņiem pasaules brīnumiem.

Avoti: MkV

babilonieši

1. Senās Babilonijas iedzīvotāji.

Babilonija

1. Sena valsts Mezopotāmijā ap Tigru un Eifratu.

Babiloniešu netikle— tēls Jāņa Atklāsmes grāmatā, iespējams, ar to domāta Roma, vēlāk arī baznīcas sekularizācija.

Babiloniešu mīts par plūdiem— nostāsts, kas līdzinās Bībeles mītam par plūdiem, radies šumeru laikos, bet vairāk pazīstams no "Eposa par Gilgamešu".

Babiloniešu radīšanas eposs— poēma par dieva Marduka cīņu ar pirmatnējo ūdeņu personifikāciju - jūras briesmoni Tiamatu.

Babilonijas gūstniecība— jūdu izvešana uz Babiloniju un uzturēšanās tur pēc Jeruzalemes izpostīšanas 597. un 587. g. p. m. ē. (atgriešanās no gūsta no 538. g. p. m. ē.); eksils.

Avoti: LEV, RtV

Babimosta   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 4000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1397. g.

Avoti: Wi

babīna   apv.

1. Sutašs - no zīda pavedieniem pīta smalka aukla, ko izmanto, piemēram, rotājumiem.

Avoti: LivP

bābīna   apv.

1. Dem. --> bāba; vecenīte.

2. Cieši apaļiski ap galvu sasiets lakats, kura divi stūri sasieti (mezglā) uz pieres vai arī pakausī; šāda veida lakata sējums.

Bābiņā(s) lakatu apsiet— apsiet lakatu gludi, cieši visapkārt galvai, divus lakata stūrus sasienot mezglā uz pieres.

3. Mezgls, kādā sievas sagriež uz pieres matus no pirts nākot.

4. Stāvus kājā ielikts aptēsts dēlis, uz kā kulsta linus.

5. Skalturis; lākturis.

6. Grīdas spraugā iesprausts skals, ko dedzina rotaļājoties vai zīlējot.

Bābīnas ķert— rotaļa, kurā viens no tās dalībniekiem ar aizsietām acīm cenšas noķert kādu no pārējiem rotaļas dalībniekiem.

7. Vakara zvaigzne.

8. Ierīce smagumu (celmu, baļķu u. tml.) celšanai, vilkšanai; vinča.

9. Rotējoša vizināšanās ierīce uz ledus - pie kārts piestiprinātas ragaviņas; ledus karuselis.

10. Neliels (auzu) kūlis; (uzsliets) linu saišķis; arī saslieta (vasarāju) kopiņa.

11. Mārīte.

Avoti: LivP, KV, MiV

babingi

1. Pigmeju cilts, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas austrumos, valoda pieder pie bantu saimes rietumu grupas.

Avoti: PZT

bābinīca   apv.

1. Tā (katoļu) baznīcas daļa, kur mēdz sēdēt vecas sievas.

Avoti: LivP

Babinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Sutru pagastā.

Avoti: LC

babiņa   apv.

1. Dem. --> baba; vecmāmiņa.

2. Veca sieviete, vecenīte.

3. Sausi sīki koki, ko mežu tīrot izmanto žagaru malkā.

Avoti: KnG, LivP

bābiņa   apv.

1. Dem. --> bāba; vecenīte.

2. Cieši apaļiski ap galvu sasiets lakats, kura divi stūri sasieti (mezglā) uz pieres vai arī pakausī; šāda veida lakata sējums.

Bābiņā(s) lakatu apsiet— apsiet lakatu gludi, cieši visapkārt galvai, divus lakata stūrus sasienot mezglā uz pieres.

3. Mezgls, kādā sievas sagriež uz pieres matus no pirts nākot.

4. Stāvus kājā ielikts aptēsts dēlis, uz kā kulsta linus.

5. Skalturis; lākturis.

6. Grīdas spraugā iesprausts skals, ko dedzina rotaļājoties vai zīlējot.

7. Vakara zvaigzne.

8. Ierīce smagumu (celmu, baļķu u. tml.) celšanai, vilkšanai; vinča.

9. Rotējoša vizināšanās ierīce uz ledus - pie kārts piestiprinātas ragaviņas; ledus karuselis.

10. Neliels (auzu) kūlis; (uzsliets) linu saišķis; arī saslieta (vasarāju) kopiņa.

11. Mārīte.

Avoti: LivP, KV, MiV

bābiņš   apv.

1. Dem. --> bāba; vecenīte.

2. Cieši apaļiski ap galvu sasiets lakats, kura divi stūri sasieti (mezglā) uz pieres vai arī pakausī; šāda veida lakata sējums.

Bābiņā(s) lakatu apsiet— apsiet lakatu gludi, cieši visapkārt galvai, divus lakata stūrus sasienot mezglā uz pieres.

3. Mezgls, kādā sievas sagriež uz pieres matus no pirts nākot.

4. Stāvus kājā ielikts aptēsts dēlis, uz kā kulsta linus.

5. Skalturis; lākturis.

6. Grīdas spraugā iesprausts skals, ko dedzina rotaļājoties vai zīlējot.

7. Vakara zvaigzne.

8. Ierīce smagumu (celmu, baļķu u. tml.) celšanai, vilkšanai; vinča.

9. Rotējoša vizināšanās ierīce uz ledus - pie kārts piestiprinātas ragaviņas; ledus karuselis.

10. Neliels (auzu) kūlis; (uzsliets) linu saišķis; arī saslieta (vasarāju) kopiņa.

11. Mārīte.

Avoti: LivP, KV, MiV

babiri

1. Bakomi cilšu grupas cilts, Kongo Demokrātiskās Republikas dienvidaustrumos, valoda (kikomo) pieder pie bantu saimes kongo grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

babirusa   novec.

1. Cūku dzimtas zīdītājs ar diviem pāriem līku ilkņu, dažās salās Malajas arhipelāgā.

Avoti: KV

babis   apv.

1. Skrandains ubags, arī biedēklis, ar ko baida mazus nepaklausīgus bērnus.

2. Suns.

Avoti: LivP

bābiski   apv.

1. Gļēvi, pavirši, muļķīgi.

Avoti: LivP

bābisks   apv.

1. Saistīts ar sievietēm, tām raksturīgs.

2. Tāds, kas izturas, rīkojas nevīrišķīgi, gļēvi, muļķīgi.

Avoti: KiV, LivP

bābiskums   apv.

1. Nevīrišķīgums, gļēvums.

Avoti: LivP

babisms

1. No islāma atzarojusies jauna reliģija, kas sludina visu Baznīcu un visu cilvēku vienotība.

Avoti: MkV

bābisms

1. Virziens islāmā 19. gs. 40.-50. gados, radās Irānā, vērsās pret šaha varu.

Avoti: EV

babisti   novec.

1. Muhamedāņu sekta Persijā, dibināta 1844/45.

Avoti: KV

babiši   novec.

1. Vecākā zināmā papīra nauda, kas pēc Marko Polo 13. gs. liecības un pēc Pegoloti 14. gs. liecības apgrozījusies Ķīnā.

Avoti: TV

babīte   apv.

1. Daudzu lauku ezeru apzīmējums Kurzemē.

Avoti: LivP

babīte   apv.

1. Dem. --> baba; vecāmāte.

Avoti: LivP

Babīte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) 13 km uz dienvidrietumiem no Rīgas starp pilsētas robežu un apvedceļu.

2. Babītes novads - nodibināts 2009. g., administratīvais centrs Piņķos, ietver Babītes un Salas pagastus, robežojas ar Mārupes, Olaines, Jelgavas un Tukuma novadu, kā arī ar Jūrmalas un Rīgas pilsētu.

3. Babītes pagasts - pagasts Babītes novadā, kura teritorijā sākotnēji izveidojās Piņķu un Beberbeku pagasti, kas 1925. g. apvienoti ar tagadējo nosaukumu, pagasta administratīvais centrs Piņķos, robežojas ar Salas pagastu, Mārupes, Olaines un Jelgavas novadu, kā arī ar Jūrmalas un Rīgas pilsētām; bijušie nosaukumi: Piņķu pagasts, vāciski - Pinkenhof, krieviski - Pinkenskaja.

Babītes pagasta teritorija— pēc 2. pasaules kara daļa bijušā Babītes pagasta teritorijas pievienota Mārupes un Salas pagastam, Rīgai un Jūrmalai, savukārt tagadējā Babītes pagastā iekļauta daļa bijušā Kalnciema un Salas pagasta; salīdzinot ar 1935. g. teritorija ir samazinājusies vairāk nekā divas reizes.

4. Dzelzceļa stacija Babītes novada Babītes pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Tukums, 13 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1877. g., līdz 1919. g. saucās "Pupe", 1919.-1926. g. - "Pūpe".

5. Babītes ezers - atrodas Piejūras zemienē, 0,2 m virs jūras līmeņa, platība - 2556 ha, garums - 13,5 km (dienvidrietumu-ziemeļaustrumu virzienā), lielākais platums - 2,7 km, lielākais dziļums - 1,7 m, ūdensputnu koncentrēšanās vieta.

Babītes ezera ornitoloģiskais liegums— izveidots 1957. g. ligzdojošo un caurceļojošo ūdensputnu aizsardzībai, 385 ha platībā aizliegta uzturēšanās visā bezledus periodā, 2270 ha ir sezonāls liegums, tikai putnu migrācijas un ligzdošanas laikā, ezerā un piekrastes pļavā ligzdo ~60 putnu sugas, to vidū putni, kuru eksistence apdraudēta visā pasaulē.

Avoti: LPag, AtvL, LE1, LD

bābīties   apv.

1. Izturēties sentimentāli.

Avoti: LivP

babītieši

1. Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Babīte" iedzīvotāji.

Avoti: V1

babitmetalls

1. Babīts.

Avoti: Ang

babitmetals

1. Babīts.

Avoti: Ang

babīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Alvas, vara un antimona sakausējums, antifriktīvs materiāls.

Avoti: LLVV

Babits

1. Vidusšķiras amerikāņa apzīmējums (pēc galvenā varoņa S. Lūisa romānā "Babits", 1922; latv. 1962; angļu val. "Babbitt").

Avoti: LEV

Babja   vietv.

1. Babja Gura - augstākā virsotne Živecas Beskidi masīvā, uz Polijas un Slovākijas robežas, augstums - 1725 m, alpīnās reljefa formas, līdz 1650 m vjl., egļu-baltegļu meži, augstāk - pundura ciedrupriedes un alpīnās ganības.

Babjas kalns— Babja Gura.

Babja Hura— Babja Gura.

Avoti: PZT

babjo   žarg.

1. Meitenes.

Avoti: SLG

babka   apv.

1. Korpulenta, paresna (parasti paveca) sieviete.

Avoti: LivP

babka   apv.

1. Beka.

2. Lavatera.

Avoti: LivP, KiV

babka   apv.

1. Kartupeļu sacepums ar gaļu; arī bieza taukos cepta nevārītu kartupeļu pankūka.

Avoti: LivP

babka   apv.

1. Neliela lakta izkapts kapināšanai.

2. Priekšmets spēlē - klucis, ripa u. tml., ko cenšas apgāzt sviežot ar nūju.

Avoti: LivP

babki   žarg.

1. Nauda.

Avoti: KZ

bablahs   apv.

1. Kādas akācijas negatavās pākstis, no kurām ieguva vielas miecēšanai, tintes ražošanai un melnajai krāsai.

Avoti: KV

Babļi   vietv.

1. Bavli - pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikā.

Avoti: Wi

babniks   apv.

1. Vīrietis, kam patīk uzsākt daudz mīlas dēku, parasti ar precētām sievietēm; uzdzīvotājs, kas mīl saieties ar sievietēm.

Avoti: LivP

babņiks   sar.

1. Donžuāns; sieviešu pavedējs.

Avoti: SLG

Bābola   vietv.

1. Pilsēta Irānas ziemeļos, Māzenderānas ostānā, netālu no Kaspijas jūras, 219500 iedzīvotāju (2012. g.), dibināta 16. gs., līdz 1930. g. saucās Barforuša.

Avoti: PZT, Wi

Bābolna   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Komāromas-Estergomas meģē, 3800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Babono   vietv.

1. Pilsēta Senntlūsijā, Mazo Antiļu salās, 5140 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

Baborova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 3100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 13. gs. pirmās puses.

Avoti: Wi

Babors   vietv.

1. Augstākā virsotne Mazās Kabīlijas kalnu masīvā Atlasa kalnos Alžīrijas ziemeļaustrumos, augstums - 2004 m.

Avoti: PZT

bābošana   apv.

1. Pļāpāšana; tenkošana; arī sievietēm raksturīga rīkošanās, darbošanās.

Avoti: LivP

bābošanās   apv.

1. Pļāpāšana; tenkošana; arī sievietēm raksturīga rīkošanās, darbošanās.

Avoti: LivP

bābot   apv.

1. Runāt, pļāpāt (parasti par sievietēm).

2. Padarīt gļēvu, sievišķīgu, bābisku.

3. Uzvilkt ar vinču (bābu (4)).

4. Dzīt (pāļus ar bābu (10)).

Avoti: ME

bāboties   apv.

1. Runāt, pļāpāt (parasti par sievietēm).

2. Noņemties ar sievietēm.

Avoti: LivP

Babrāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Salas novada Sēlpils pagastā.

2. Babrānu pilskalns - atrodas Salas novada Sēlpils pagastā pie Babrānu mājām, norobežots, austrumu-rietumu virzienā orientēts, 6-7 m augsts paugurs, plakums - iegareni apaļš (diametrs - ~50 m), kultūrslānī atrastās bezripas keramikas trauku lauskas un akmens darba cirvju fragmenti norāda uz apdzīvotību 1. gt. p. m. ē. un, iespējams 1. gt. 1. pusē.

Avoti: LE1

Babrauščina   vietv.

1. Dagdas novada Svariņu pagasta apdzīvotās vietas "Babrovščina" nosaukuma variants.

2. Babrauščinas pilskalns - atrodas Dagdas novada Svariņu pagastā starp Spogevu un Babrauščinu, savrups 10-12 m augsts, purvainu pļavu ieskauts paugurs, plakums - 30 x 25 m, kultūrslānī atrastās keramikas lauskas un dzelzs šķēpa uzgalis attiecināmi uz dzelzs laikmetu.

Avoti: LE1

Babri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

7. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Pušas pagastā.

Babru senkapi— atrodas Rēzeknes novada Pušas pagasta Babros, paugurainā pacēlumā Pušas ezera rietumu krastā, tajos ir >100 apaļi vai ovāli, ~1 m augsti uzkalniņi, datējami ar vēlo dzelzs laikmetu (10.-12. gs.).

8. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

9. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

10. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Bebriši" nosaukuma variants.

Avoti: LC, LE1

babrieši

1. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Babri" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Babri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Babrova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

Babrovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Rikavas pagastā.

Avoti: LC

Babrovščina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Svariņu pagastā.

Avoti: KrK

Babrujska   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Mogiļovas apgabalā, rajona administratīvais centrs, piestātne Berezinas krastos, 215100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA

Babrunga   vietv.

1. Upe Lietuvā, Telšu apriņķī, Minijas labā krasta pieteka, iztek no Plateļu ezera.

Avoti: PZT

babs   apv.

1. Bubulis, biedēklis bērniem.

Avoti: LivP

babtisti

1. Baptisti.

Avoti: Ang

babu

1. Indiešu tituls izglītotiem indiešiem, atbilst uzrunai "kungs".

Avoti: SV08

babuīns   -a, v.

1. Primātu kārtas pērtiķu apakškārtas mērkaķu dzimtas paviānu ģints suga ("Papio cynocephalus"), sastopama Āfrikā.

Avoti: PDE

babūksnīte   apv.

1. Pļavas bitene ("Geum rivale").

2. Pļava.

Avoti: Aug2, LivP

bābūksnīte   apv.

1. Pļavas bitene ("Geum rivale").

2. Pļava.

Avoti: Aug2, LivP

babulēt   apv.

1. Pļāpāt, runāt niekus.

Avoti: KV

babuliene   žarg.

1. Neglīta, nemoderni ģērbusies sieviete.

Avoti: SLG

babulis   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: LivP

babulis   -ļa, v.

1. Babulnieks - trūcīgs lauku iedzīvotājs.

2. apv. Vientuļnieks, vientulis.

Avoti: LLVV, LivP

babulis   apv.

1. Vabole.

Avoti: LivP

babulnīca   apv.; s.

1. Trūcīgs lauku iedzīvotājs; vaļinieks; arī piedzīvotājs, īrnieks (laukos).

Avoti: LivP

babulnieks   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: LivP

babulnieks   -a, v.; vēst.

1. Trūcīgs lauku iedzīvotājs; vaļinieks.

2. Piedzīvotājs, īrnieks (laukos).

Avoti: LLVV, LivP, EH

babuls   apv.

1. Mēslvabole, bambals.

Avoti: ME

babuļa   žarg.

1. Veca sieviete.

Avoti: SLG

babuļnieks   -a, v.; vēst.

1. Trūcīgs lauku iedzīvotājs; vaļinieks; arī piedzīvotājs, īrnieks (laukos).

Avoti: LLVV, LivP

babuļot   apv.

1. Runāt (ko nesvarīgu, mazsvarīgu); pļāpāt, tenkot; babulēt.

Avoti: LivP

baburka   apv.

1. Neliels auzu kūlis.

Avoti: LivP

babuška   apv.

1. Vecāmāte.

2. Veca sieviete.

3. Lakats.

4. Zem zoda sasienama sieviešu cepure.

Avoti: LivP, SLG

Babuškina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Burjatijas Republikā, Baikāla dienvidu krastā, 4700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1902. g.

Avoti: PuA, Wi

Babušnica   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Babušnica"), Centrālās Serbijas Pirotas apgabalā, 4600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

babuti

1. Vuti - tuta Kamerūnā.

Avoti: PZT

babuvisms   novec.

1. Babefa mācība (komunistiskās kustības paveids 1795.-97. g. Francijā), ka taisnīga sabiedrība nodibināma sazvērestības ceļā, sagrābjot valsts varu un ar tās palīdzību bez tautas politiskas līdzdalības radot jaunu iekārtu.

Avoti: KV, PV

babuvists   novec.

1. Babuvisma piekritējs.

Avoti: KV

babvi

1. Cilšu grupa, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas ) ziemeļaustrumos, valoda pieder pie bantu saimes kongo grupas, saglabājušies vietējie, tradicionālie kulti; ababvi.

Avoti: PZT

baby   novec.

1. Bēbis, mazs bērns.

Avoti: KV

baby-bonds   novec.

1. ASV izdotie valsts vekseļi, nelielās kupīrās, ar zemu augļu likmi.

Avoti: TV

Babynova   vietv.

1. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Babinova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bac   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, kuļot ar spriguli, sitot ar vāli u. tml.

2. Savienojumā ar "bic" lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas divatā kuļot ar spriguli, divatā velējoties u. tml.

Avoti: ĒiV

bāc   sar.

1. Lieto, runājot par ko pēkšņu.

2. Lieto, ja kas neveicas.

3. Lieto, lai izteiktu pārsteigumu.

4. apv. Lieto, lai atdarinātu neskanīga kritiena troksni.

5. savienojumā ar "būc"; apv. Skaitāmā pantiņa sastāvdaļa.

Avoti: SLG, ĒiV, LivP

baca   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, kuļot ar spriguli, sitot ar vāli u. tml.

Avoti: LivP

bacada   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, kuļot ar spriguli, sitot ar vāli u. tml.

Avoti: LivP

bacaķ   žarg.

1. Dejot.

Avoti: KZ

bacānija

1. dsk. Sūnu klases jungermanniju apakšklases zvīņlapju dzimtas ģints ("Bazzania"), ~450 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Trejdaivu bacānija— bacāniju suga ("Bazzania trioblata").

Avoti: LD

bacans   apv.

1. Stārķis.

Avoti: LivP

Bacara   vietv.

1. Bacaras rezervāts - atrodas Gruzijā, Lielā Kaukāza dienvidu nogāzē, platība - 3000 ha, augstums - 700-1800 m vjl., dibināts 19355. g., lai saglabātu dabisko meža kompleksu un īves (koki 300-500, 1000 un vairāk gadus veci).

Avoti: PZT

bacbi

1. Etnogrāfiska grupa Gruzijas ziemeļaustrumu daļā, XIX gs. ieceļojušo ingušu un čečenu pēcteči; covatušīni.

Avoti: PZT

bacbu   dsk. ģen., nelok.

1. Bacbu valoda - kaukāziešu valodu saimes nahu-dagestāniešu valodu grupas nahu valodu apakšgrupas valoda; bez rakstības.

Avoti: LPE

bacca   novec.

1. Oga.

Avoti: KV

bacchetta   mūz.

1. Nūja; taktszizlis, sitamo instrumentu vālīte.

Avoti: Mūz

Bachausen   vietv., vēst., vācu val.

1. Aizpriedes muiža, kas atradās Rīgas apriņķī.

Avoti: KV

bachča   turku

1. Dārzs.

Avoti: KV

bachr   arābu.

1. Jūra, ezers, plaša upe.

Avoti: KV

Bāci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Valkas novada Vijciema pagastā.

Avoti: LC

bacidia   lat.

1. Bacīdijas - asku ķērpju klases lecideju dzimtas ģints.

Bacidia arceutina— šīs ģints suga.

Bacidia beckhausii— šīs ģints suga.

Bacidia friesina— šīs ģints suga.

Bacidia fusca— šīs ģints suga.

Bacidia hegetschweileri— šīs ģints suga.

Bacidia inundata— šīs ģints suga.

Bacidia muscorum— šīs ģints suga.

Bacidia rosella— šīs ģints suga.

Bacidia rubella— šīs ģints suga.

Bacidia sabuletorum— šīs ģints suga.

Bacidia subincompta— šīs ģints suga.

2. Bacidia citrinella - asku ķērpju klases lekanoru rindas lecideju dzimtas sugas "Arthorhapis citrinella" sinonīms nosaukums.

Avoti: LD

bacīdija

1. dsk. Asku ķērpju klases lecideju dzimtas ģints ("Bacidia"), raksturīgs krevju laponis, kas dažreiz var būt ieaudzis koka mizā vai akmenī, ~420 s., Latvijā konstatētas 13 sugas.

Avoti: LD

bacijans   apv.

1. Stārķis; bacans.

Avoti: LivP

bacilis   -ļa, v.

1. Nūjiņveida baktērija, kas veido sporas.

// sar. Infekcijas slimības izraisītājs.

Avoti: MLVV, LLVV

bacīlis   -ļa, v.; apv.

1. Baktērija, kurai ir nūjiņas forma; infekcijas slimības izraisītājs; bacilis.

Avoti: LivP

bacilla   žarg.

1. Apcietinātajam nododamie produkti (tauki, sviests, desa u. c.).

Avoti: KZ

bacillaceae   lat.

1. Baktēriju dzimta, pie kuras pieder klostrīdijas.

Avoti: LD

bacillaria   lat.

1. Zemāko aļģu kramaļģu nodalījuma ničiju dzimtas ģints.

Bacillaria paradoxa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

bacillariophyta   lat.

1. Kramaļģes - zemāko aļģu nodalījums.

Avoti: LD

bacillārs   novec., biol.

1. Baciļu radīts; baciļiem līdzīgs; baciļveida.

Avoti: LV93

bacilli   novec.

1. Zāļu irbulīši (spieķīši), ko sagatavoja iestrādājot dažas zāles kakao taukos vai želatīna masā.

2. žarg. Pārtikas produkti.

3. žarg. Sievietes krūtis.

Avoti: KV, KZ

bacills   novec.

1. Stabiņu baktērija, ļoti sīki, pa daļai kustīgi, stabiņveidīgi organismi.

Avoti: KV

bacillus   lat.

1. Grampozitīvu baktēriju ģints, kas aerobos apstākļos oksidē molekulāro ūdeņradi.

Bacillus anthracis— baktēriju suga, kas ierosina liesassērgu jeb Sibīrijas mēri.

Avoti: LD, PDE

bacillus   novec.

1. Sienāžu ģints, līdzīgi sakaltušam zaram vai stublājam (mīmikrija), garām kājām, bez spārniem.

Avoti: KV

bacilofobija   med.

1. Nenormālas bailes no infekcijas.

Avoti: TM

bacilogēns   med.

1. Baciļu ierosināts.

Avoti: TM

bacilols   novec.

1. Dezinfekcijas šķidrums lizols, ko iegūst no krezola un zaļajām ziepēm.

Avoti: LxE

baciloskopija   med.

1. Baciļu meklēšana vai aplūkošana mikroskopā.

Avoti: MSV

baciloterapija   med.

1. Baciļu vai to produktu ievadīšana organismā terapijas nolūkā.

Avoti: TM

baciloze   med.

1. Baciļu ierosināts stāvoklis vai slimība.

Avoti: TM

bacils   v.; apv.

1. Baktērija, kurai ir nūjiņas forma; infekcijas slimības izraisītājs; bacilis.

Avoti: LivP

bacilūrija   med.

1. Baciļu izdale ar urīnu.

Avoti: TM

baciļi   med.

1. Aerobiski vai anaerobiski nūjiņveida mikroorganismi, kas veido endosporas; dažas sugas ir patogēnas vai potenciāli patogēnas, bet pārējo sugu pārstāvji ir saprofīti.

Avoti: MSV

baciļnijs   žarg.

1. Izģindis cilvēks.

Avoti: KZ

bacināt   apv.; hip.

1. Potēt pret bakām.

Avoti: ME

bacinki   apv.

1. Biezas juhtādas saišu zābaki.

Avoti: KiV

baciņas   apv.

1. Vaigubārda.

Avoti: LivP

baciņš   apv.

1. Paciņa, sainītis.

Avoti: LivP

bacitracīns   med.

1. Antibiotiska viela, iegūta no "Bacillus subtilis" kultūrām; aktīva pret grampozitīviem mikroorganismiem.

Avoti: TM

bacjans   apv.

1. Stārķis; bacans.

Avoti: LivP

bacjka   apv., pareti

1. Tēvs.

Avoti: KiV

bacjons   apv.

1. Stārķis; bacans.

Avoti: LivP

backhand   angļu val.

1. Tenisā sitiens "ar delnas virspusi".

Avoti: LEV

Backhusen   vietv., vēst., vācu val.

1. Bakūzes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Embūtes pagastā.

Avoti: KV

backing   angļu val.

1. Aizmugurējais, fonā esošais.

Avoti: PL

backlash   angļu val.

1. Pretreakcija, bumeranga efekts.

Avoti: LEV

backprojection   angļu val.

1. Filmas uzņemšana paviljonā, kur aktieri darbojas uz dibenplāna ekrānā rādāmas filmas fona.

Avoti: LEV

bacopa   lat.

1. Bakopas.

Avoti: TaE

bacs   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu padobju kritiena vai sitiena troksni.

Avoti: LivP

bact   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu padobju kritiena vai sitiena troksni.

Avoti: LivP

bacteria   lat.

1. Dzīvās dabas prokariotu virsvalsts valsts.

2. Šīs valsts baktēriju nodalījums.

Avoti: LD

bacteriophyta   lat.

1. Baktēriju valsts nodalījums ar ~8000 s.

Avoti: PDE

bacu   apv.

1. Lieto savienojumā "bicu bacu", lai atdarinātu padobju ritmisku troksni.

Avoti: LivP

bacvinis   apv.

1. Galda biete (augs).

2. Galda biete (sakne).

Avoti: LivP

bača   žarg.

1. Baterija.

Avoti: SLG

Bača   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Vojvodinas Dienvidbačkas apgabalā, 5400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

bāča   apv.

1. Vecmāte (bērnu saņēmēja).

Avoti: ME

Bāča-Kiškuna   vietv.

1. Meģe Ungārijas dienvidu daļā, Donavas un Tisas upstarpā, platība - 8445 kvadrātkilometri, administratīvais centrs Kečkemēta.

Avoti: PZT

Bāčalmāša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bāčas-Kiškunas meģē, 6700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

bačani

1. Tautība no sulabačani grupas Indonēzijā, dzīvo gk. Bačanas salā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms (sunnisms), arī tradicionālie cilts ticējumi.

Avoti: PZT

bačans   apv.

1. Stārķis; bacans.

Avoti: LivP

bačāt   apv.

1. Grūst (graudiem mizu piestā).

Avoti: LivP

bačene   žarg.

1. Baterija.

Avoti: SLG

bačenieki

1. Ozolnieku novada Sidrabenes pagasta apdzīvotās vietas "Bačas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bāči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Līvbērzes pagastā.

Avoti: LC

bačiķ   žarg.

1. Skatīties, redzēt.

Avoti: KZ

bačiņa   apv.

1. Biešu vai runkuļu lapu (retāk balandu) zupa (ar putraimiem, piena, krējuma vai gaļas piedevām).

2. Zupa no (skābētām) bietēm vai runkuļiem.

Avoti: LivP

bačiņas   apv.

1. Biešu vai runkuļu lapu (retāk balandu) zupa (ar putraimiem, piena, krējuma vai gaļas piedevām).

2. Zupa no (skābētām) bietēm vai runkuļiem.

Avoti: LivP

bačiņi   apv.

1. Biešu vai runkuļu lapu (retāk balandu) zupa (ar putraimiem, piena, krējuma vai gaļas piedevām).

2. Zupa no (skābētām) bietēm vai runkuļiem.

Avoti: LivP

bačiņš   apv.

1. Biešu vai runkuļu lapu (retāk balandu) zupa (ar putraimiem, piena, krējuma vai gaļas piedevām).

2. Zupa no (skābētām) bietēm vai runkuļiem.

Avoti: LivP

bačīt   žarg.

1. Redzēt.

Avoti: SLG

bačka   apv.

1. Toveris, baļļa.

Avoti: LivP

Bačka   vietv.

1. Vēsturisks novads Serbijā, Vojvodinas autonomā novada rietumu daļa, starp Donavu un Tisas lejteci, dzīvo serbi un ungāri.

2. Bačka Palanka - pilsēta Sebijā ("Bačka Palanka"), Vojvodinas Dienvidbačkas apgabalā, 28200 iedzīvotāju (2011. g.).

3. Bačka Topola - pilsēta Sebijā ("Bačka Topola"), Vojvodinas Ziemeļbačkas apgabalā, 14600 iedzīvotāju (2011. g.); Bāčtopoja.

Avoti: PZT, Wi, LpA

bačkāties   apv.

1. Plunčāties.

Avoti: LivP

Bački   vietv.

1. Bački Jaraka - pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Braničevas apgabalā, 5700 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Bački Petrovaca - pilsēta Serbijā, Vojvodinas Dienvidbačkas apgabalā, 6100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

bačkuļoties   apv.

1. Pastāvīgi būt ap kādu (pie kāda) un tādējādi traucēt.

Avoti: LivP

bačoki

1. Vačoki - tauta Angolā.

Avoti: PZT

bačoks   žarg.

1. Tvertne (piem., ūdenim).

Avoti: SLG

bačorka   žarg.

1. Baterija.

Avoti: SLG

Bāčtopoja   vietv.

1. Bačka Topola - pilsēta Sebijā, tās nosaukums ungāru valodā.

Avoti: LpA

Bačue   mit.

1. Čibču-muisku (Kolumbija, Venecuēla) mitoloģijā - ciltsmāte, zemkopības aizgādne, kas mācīja cilvēkiem ievērot likumus un tradīcijas, sargāt mieru.

Avoti: Mit

Bada   vietv.

1. Bada stepe - līdzenums Sirdarjas kreisajā krastā, pie tās iztekas no Fergānas ielejas, Uzbekistānā, austrumu daļā to norobežo Sirdarja, dienvidos - Turkestānas grēdas priekškalnes, ziemeļrietumos - Kizilkums, platība - ~10000 kvadrātkilometru, augstums - 230-385 m vjl., māla tuksnesis ar nabadzīgu augāju (gk. efemeri).

Avoti: PZT

badabite   apv.

1. Bite, kas nenes medu.

2. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks; cilvēks, kas dzīvo pusbadā.

Avoti: LivP

badāc   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu padobju kritiena vai sitiena troksni.

2. Lieto, lai atdarinātu padobju šāviena vai sprādziena troksni.

Avoti: LivP

badacietējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas cieš badu.

Avoti: LLVV

badācs   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu padobju kritiena vai sitiena troksni.

2. Lieto, lai atdarinātu padobju šāviena vai sprādziena troksni.

Avoti: LivP

badāct   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu padobju kritiena vai sitiena troksni.

2. Lieto, lai atdarinātu padobju šāviena vai sprādziena troksni.

Avoti: LivP

badacūka   apv.; niev.

1. Pastāvīgi izsalcis, izbadējies cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: LivP

Badačoņtomaja   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Badacsonytomaj"), Vesprēmas meģē, 2200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

badadzegoze   apv.

1. Pupuķis - neliels cekulains ceļotājputns ar sārti brūnām spalvām un garu knābi.

2. hip. Dzeguze (saistībā ar ticējumiem priekšstatiem par tās balss skaņu nozīmi notikumu vai apstākļu pareģojumos).

3. Mērkaziņa ("Gallinago gallinago").

4. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

5. Pļāpīga sieviete; tenkotāja (kas savā runā samērā bieži mēdz pieminēt ko nevēlamu).

Avoti: LivP

badadzeguse   apv.

1. Pupuķis - neliels cekulains ceļotājputns ar sārti brūnām spalvām un garu knābi.

2. hip. Dzeguze (saistībā ar ticējumiem priekšstatiem par tās balss skaņu nozīmi notikumu vai apstākļu pareģojumos).

3. Mērkaziņa ("Gallinago gallinago").

4. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

5. Pļāpīga sieviete; tenkotāja (kas savā runā samērā bieži mēdz pieminēt ko nevēlamu).

Avoti: LivP

badadzeguze   apv.

1. Pupuķis - neliels cekulains ceļotājputns ar sārti brūnām spalvām un garu knābi.

2. hip. Dzeguze (saistībā ar ticējumiem priekšstatiem par tās balss skaņu nozīmi notikumu vai apstākļu pareģojumos).

3. Mērkaziņa ("Gallinago gallinago").

4. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

5. Cilvēks, kurš vienmēr paredz ko sliktu.

Avoti: LD, MLVV, LivP

badadzegūze   apv.

1. Pupuķis - neliels cekulains ceļotājputns ar sārti brūnām spalvām un garu knābi.

2. hip. Dzeguze (saistībā ar ticējumiem priekšstatiem par tās balss skaņu nozīmi notikumu vai apstākļu pareģojumos).

3. Mērkaziņa ("Gallinago gallinago").

4. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

5. Pļāpīga sieviete; tenkotāja (kas savā runā samērā bieži mēdz pieminēt ko nevēlamu).

Avoti: LivP

badagailis   apv.

1. Ugunsgrēks.

Avoti: LivP

badagalīgs   apv.

1. Izsalcis, negausīgs.

Avoti: LivP

badagalis   apv.

1. Pastāvīgi izsalcis, izbadējies cilvēks vai dzīvnieks; rīma, negausis.

Avoti: LivP

badagove   apv.

1. Kaza.

Avoti: LivP

Badahosa   vietv.

1. Pilsēta Spānijas dienvidrietumos ("Badajoz"), Estremaduras autonomajā apgabalā, provinces administratīvais centrs, Gvadjanas kreisajā krastā, 150500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Badahšana   vietv.

1. Kalnu Badahšana - Tadžikistānas Republikas autonomais vilojats, atrodas Tadžikistānas austrumu daļā, platība - 64200 kvadrātkilometru, administratīvais centrs - Horega, 218000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, PuA

Bādaiblinga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Aibling"), Bavārijas federālajā zemē, 17600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

badainīgs   apv.

1. Badīgs - tāds (laiks, laika posms), kad ir pārtikas trūkums, bads, neraža.

Avoti: LivP

badains   apv.

1. Tāds, kas ir izsalcis, izbadējies, rijīgs.

2. Trūcīgs, nabadzīgs.

Avoti: LivP

badaiņš   apv.

1. Tāds, kas ir izsalcis, izbadējies, rijīgs.

2. Trūcīgs, nabadzīgs.

Avoti: LivP

Badaitugaju   vietv.

1. Badaitugaju rezervāts - atrodas Uzbekistānā, Karakalpakstānas Republikā, Amudarjas palienē, platība 6500 ha, dibināts 1971. g., lai aizsargātu un pētītu pussalu un salu dabas kompleksus (tugaju).

Avoti: PZT

badakakts   apv.

1. Nabadzīgs apvidus; apvidus, kur ir neauglīga augsne.

Avoti: LivP

badakārsis   apv.

1. Pastāvīgi izsalcis, izbadējies cilvēks vai dzīvnieks; rīma, negausis.

2. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

3. Skops, mantkārīgs cilvēks.

Avoti: LivP

badakāsība   apv.

1. Alkatība; negausība; nesātība.

Avoti: LivP

badakāsis   apv.

1. Pastāvīgi izsalcis, izbadējies cilvēks vai dzīvnieks; rīma, negausis.

2. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

3. Skops, mantkārīgs cilvēks.

Avoti: LivP

badāklis   apv.

1. Zobu bakstāmais.

Avoti: ME

badakoks   apv.

1. Blīgzna.

2. Mantkārīgs, skops cilvēks.

Avoti: LivP

badakreslis   apv.

1. Izbadējies, badmira.

Avoti: MalV

badaksnis   apv.

1. Negausis.

Avoti: ME

badāksnis   apv.

1. Dzīvnieks, kas mēdz, bieži badīties.

Avoti: LivP

badāksne   apv.

1. Dzīvnieks, kas mēdz, bieži badīties.

Avoti: LivP, ME

badakšņa   apv.

1. Nesātis, negausis; rīma; mantrausis.

Avoti: ME, Sin

badakunna   apv.

1. Vienmēr izbadējies, izsalcis cilvēks vai dzīvnieks; skops mantkārīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV

badalaiki   dsk., v.

1. Laika periods, kad ir pilnīgs vai daļējs bads.

Avoti: MLVV

badalaiks   apv.

1. Laika periods, posms, kad ir bads, trūkums.

Avoti: LivP

Badalona   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Badalona"), Katalonijā, Vidusjūras krastā, Barselonas piepilsēta, 217200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

badamiets   apv.

1. Bads, nabadzība.

Kā pie badamieta piesiets— saka, ja kāds aiz liela izsalkuma negausīgi ēd.

Avoti: ĒiV

badapankoks   apv.

1. Pankūka, kas cepta īpašā pannā bez taukvielām.

Avoti: LivP

badapanna   apv.

1. Īpaša panna (līdzīga vafeļu pannai) pankūku cepšanai ar maz taukvielām.

Avoti: LivP

badapenkoks   apv.

1. Pankūka, kas cepta īpašā pannā bez taukvielām; badapankoks.

Avoti: LivP

badapātadznieks

1. Makšķernieks.

Avoti: Sin

badapātaga   niev.

1. Makšķere.

Avoti: Sin

badapātags   apv.

1. Makšķere.

Avoti: LivP

badapiesis   apv.

1. Pastāvīgi izsalcis, izbadējies cilvēks; arī skops, mantkārīgs cilvēks.

Avoti: LivP

Bādārolzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Arolsen"), Hesenes federālajā zemē, 15400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bādas   apv.

1. Mazgāšanās (vannā, pirtī); peldēšanās.

Avoti: LivP

badastabs   apv.

1. Mantkārīgs, skops cilvēks.

Avoti: LivP

badastakle   apv.

1. Negausīgs, nenovīdīgs, skops cilvēks.

2. Trūcīgs cilvēks (parasti slinkuma, nolaidības, nevīžības dēļ).

Avoti: LivP

badastaklis   apv.

1. Negausīgs, nenovīdīgs, skops cilvēks.

2. Trūcīgs cilvēks (parasti slinkuma, nolaidības, nevīžības dēļ).

Avoti: LivP

badastāklis   apv.

1. Negausīgs, nenovīdīgs, skops cilvēks.

2. Trūcīgs cilvēks (parasti slinkuma, nolaidības, nevīžības dēļ).

Avoti: LivP

badastaņķis   apv.

1. Izsalcis, izbadējies, negausīgs cilvēks.

2. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

Avoti: LivP

badastreiks

1. Brīvprātīga badošanās, lai protestētu pret kaut ko (parasti apcietinājumā).

2. Atteikšanās ēst ar mērķi piespiest pretiniekus piekāpties prasībām.

Avoti: MIL

badāt   apv.

1. Badīt, bakstīt.

Avoti: ME, EH

badāt   apv.

1. Ciest badu.

Avoti: LivP

bādāt   apv.

1. Mazgāt (vannā, pirtī); peldināt; vannot.

Avoti: LivP

badāties   apv.

1. Badoties.

2. Badīties.

Avoti: KiV, ME

bādāties   apv.

1. Mazgāties (vannā, pirtī); peldēties; vannoties.

Avoti: LivP

badaukš   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu padobju kritiena vai sitiena troksni.

2. Lieto, lai atdarinātu padobju šāviena vai sprādziena troksni.

Avoti: LivP

Bādba   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija) mitoloģijā - burve un kara dieviete, kuras kaujas sauciens karotājiem iedvesa šausmas, parasti mēdza parādīties vārnas izskatā, ko uzskatīja par nāves vēstnesi.

Avoti: Mit

Bādbelcīga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Belzig"), Brandenburgas federālajā zemē, 11100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādbentheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Bentheim"), Lejassaksijas federālajā zemē, 15100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bādbergcaberne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Bergzabern"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 7600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādberka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Berka"), Tīringenes federālajā zemē, 7600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādberleburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Berleburg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 19200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādberneka   vietv.

1. Bādberneka Fihtelgebirgē - pilsēta Vācijā ("Bad Berneck im Fichtelgebirge"), Bavārijas federālajā zemē, 4300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādbēvenzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Bevensen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādbibra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Bibra"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 2830 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

badbite   apv.

1. Bite, kas nenes medu.

2. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks; cilvēks, kas dzīvo pusbadā.

Avoti: LivP

Bādblankenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Blankenburg"), Tīringenes federālajā zemē, 6700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādbramštete   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Bramstedt"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 13600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bādbreiziga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Breisig"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 8900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādbrikenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bade Brueckenau"), Bavārijas federālajā zemē, 6400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādbuhava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Buchau"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 3900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādciems   vietv.

1. Saulkrastu novada Saulkrastu pagasta apdzīvotās vietas "Lilaste" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LC

badcietējs   -a, v.; apv.

1. Cilvēks, kas cieš badu.

Avoti: LivP

badcūka   apv.

1. Vienmēr izsalcis, izbadojies cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: ViV

Bādcurcaha   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Bad Zurzach"), Ārgavas kantonā, 4200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bāddirenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Duerrenberg"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 11800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bāddirkheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Duerkheim"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 18400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bāddoberāna   vietv.

1. Bādoberāna - Pilsēta Vācijā.

Avoti: Wi

Bāddriburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Driburg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 18300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

baddzegoze   apv.

1. Pupuķis - neliels cekulains ceļotājputns ar sārti brūnām spalvām un garu knābi.

2. hip. Dzeguze (saistībā ar ticējumiem priekšstatiem par tās balss skaņu nozīmi notikumu vai apstākļu pareģojumos).

3. Mērkaziņa ("Gallinago gallinago").

4. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

5. Pļāpīga sieviete; tenkotāja (kas savā runā samērā bieži mēdz pieminēt ko nevēlamu).

Avoti: LivP

baddzeguse   apv.

1. Pupuķis - neliels cekulains ceļotājputns ar sārti brūnām spalvām un garu knābi.

2. hip. Dzeguze (saistībā ar ticējumiem priekšstatiem par tās balss skaņu nozīmi notikumu vai apstākļu pareģojumos).

3. Mērkaziņa ("Gallinago gallinago").

4. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

5. Pļāpīga sieviete; tenkotāja (kas savā runā samērā bieži mēdz pieminēt ko nevēlamu).

Avoti: LivP

baddzeguze   apv.

1. Pupuķis - neliels cekulains ceļotājputns ar sārti brūnām spalvām un garu knābi.

2. hip. Dzeguze (saistībā ar ticējumiem priekšstatiem par tās balss skaņu nozīmi notikumu vai apstākļu pareģojumos).

3. Mērkaziņa ("Gallinago gallinago").

4. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

5. Pļāpīga sieviete; tenkotāja (kas savā runā samērā bieži mēdz pieminēt ko nevēlamu).

Avoti: LivP

baddzegūze   apv.

1. Pupuķis - neliels cekulains ceļotājputns ar sārti brūnām spalvām un garu knābi.

2. hip. Dzeguze (saistībā ar ticējumiem priekšstatiem par tās balss skaņu nozīmi notikumu vai apstākļu pareģojumos).

3. Mērkaziņa ("Gallinago gallinago").

4. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

5. Pļāpīga sieviete; tenkotāja (kas savā runā samērā bieži mēdz pieminēt ko nevēlamu).

Avoti: LivP

bāde   apv.

1. Mazgāšanās (vannā, pirtī); peldēšanās.

Avoti: LivP

badēga   apv.

1. Nesātis, negausis; rīma.

Avoti: ME

badeika   apv.

1. Izsalcis, izbadējies, negausīgs cilvēks; negausīgs, rijīgs dzīvnieks.

Avoti: LivP

Bādoeinhauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Oeynhausen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 48300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

badēka   apv.

1. Izsalcis, izbadējies, negausīgs cilvēks; negausīgs, rijīgs dzīvnieks.

Avoti: LivP

badekla   apv.

1. Izsalcis, izbadējies, negausīgs cilvēks; negausīgs, rijīgs dzīvnieks.

Avoti: LivP

badekle   apv.

1. Govs vai kaza, kas mēdz badīties.

Avoti: LivP

badēkle   apv.

1. Izsalcis, izbadējies, negausīgs dzīvnieks; arī cilvēks.

Avoti: LivP

badeklīgs   apv.

1. Tāds, kam ir daudz asumu; durstīgs.

Avoti: LivP

badeklis

1. apv. Govs, arī cits dzīvnieks, kas mēdz bieži badīties.

2. sar. Negausis - tāds, kas ēd vai dzer rijīgi, pārmērīgi.

Avoti: ViV, Sin

badeklis   apv.

1. Darbarīks (dakšas) žāvējamās labības, linu cilāšanai, grozīšanai, apvēršanai (rijā).

2. Rīks ar asu galu, piemēram, caurumu duršanai, griešanai.

3. Ass priekšmets, izcilnis, veidojums, ar ko iespējams ievainot, radīt brūci; ērkšķi.

Avoti: LivP

badēklis   apv.

1. Izsalcis, izbadējies, negausīgs dzīvnieks; arī cilvēks.

Avoti: LivP

badele   žarg.

1. Ēstgriba, izsalkums.

Avoti: JV

badeleīts   novec.

1. Badelīts.

Avoti: Ang

badelīts

1. Minerāls, cirkonija dioksīds, ugunsizturīgs materiāls.

Avoti: SV69

Bādelstere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Elster"), Saksijas federālajā zemē, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bademdere   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bademdere"), Nīgdes ilā, 2000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādemsa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Ems"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 9000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

badenāties   apv.

1. Badināt sevi; iztikt ar minimālu (nepietiekamu) pārtikas, barības devu, daudzumu.

2. Neatļauties (ko) lietot, patērēt pietiekamā daudzumā; būt ļoti taupīgam; skopoties.

Avoti: LivP

Bādenbādene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Baden-Baden"), Bādenes-Virtembergas zemē, 53000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

badene   apv.

1. Zupa no ūdenī vārītiem sagrieztiem kartupeļu, burkānu un sacepta speķa gabaliņiem ar nelielu piena un tauku piedevu.

2. Drojenes ("Draba").

3. Bada puķe ("Draba muralis"), drojeņu suga.

4. Dzeguzes epitets.

Avoti: LivP, Aug2, ME

Bādene   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Baden"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 26 km uz dienvidiem no Vīnes, Vīnes Meža priekškalnēs, 25200 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Šveicē ("Baden"), Ārgavas kantonā, 18600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PZT, Wi

badenes   apv.

1. Lielā strutene ("Chelidonium majus").

Avoti: Aug2

badenēties   apv.

1. Badināt sevi; iztikt ar minimālu (nepietiekamu) pārtikas, barības devu, daudzumu.

2. Neatļauties (ko) lietot, patērēt pietiekamā daudzumā; būt ļoti taupīgam; skopoties.

Avoti: LivP

Bādene-Virtemberga   vietv.

1. Bādenes-Virtembergas zeme - federālā zeme Vācijas dienvidrietumu daļā ("Baden-Wuertenberg"), platība - 35752 kvadrātkilometri, 10717000 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Štutgarte.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Badenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Drieliņu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Pāles pagastā.

Avoti: KV

badenis   sar.

1. Mantrausīgs cilvēks.

badenīte   apv.

1. Dem. --> badene (4); epitets dzeguzei.

Avoti: LivP

bāderis   apv.

1. Pirtnieks.

Avoti: LivP

bāders   apv.

1. Pirtnieks.

Avoti: LivP

bādēšanās   apv.

1. Mazgāšanās; vannošanās; peldēšanās.

Avoti: LivP

badēt   apv.

1. Strauji grūst (ar ragiem, pieri).

2. Durstīt, bakstīt; buknīt.

3. Durt (lai nonāvētu, sgūstītu).

4. Stādīt.

5. Rādīt ar pirkstu (uz kādu), parasti izsmejot.

6. Pārņemt (kādu ķermeņa daļu) - par durstošām sāpēm.

7. Nemitīgi rīkot, komandēt.

Avoti: LivP

bādēt   apv.

1. Mazgāt (vannā, pirtī); peldināt; vannot.

Avoti: LivP

bādēt   apv.

1. Traucēt.

Avoti: LivP

badēties   apv.

1. Badoties.

Avoti: ViV

badēties   apv.

1. Badīt citam citu.

2. Būt tādam, kas mēdz badīt.

3. Tikt durtam, grūstam, durstītam, grūstītam.

4. Darīt šo un to, parasti (ko) ne visai nozīmīgu, rezultatīvu; rīkoties, darboties (ar ko, ap ko).

Avoti: LivP

bādēties   sar.

1. Mazgāties.

2. Peldēties.

Avoti: ĒiV, Žrg

Bādfallingbostele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Fallingbostel"), Lejassaksijas federālajā zemē, 10700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādfeslava   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Bad Voeslau"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 11300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādfrankenhauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Frankenhausen/Kyffhaeuser"), Tīringenes federālajā zemē, 8700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādfreienvalde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Freienwalde"), Brandenburgas federālajā zemē, 12400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bādfrīdrihzāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Friedrichshall"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 18300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

badgailis

1. Negausis - tāds, kas ēd vai dzer rijīgi, pārmērīgi.

Avoti: Sin

badgalīgs   apv.

1. Izsalcis, negausīgs.

Avoti: LivP

badgalis   apv.

1. Pastāvīgi izsalcis, izbadējies cilvēks vai dzīvnieks; rīma, negausis.

Avoti: LivP

Bādgandersheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Gandersheim"), Lejassaksijas federālajā zemē, 9900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Badgaona   vietv.; novec.

1. Bhaktapura - pilsēta Nepālā.

Avoti: PZT

Bādgotleiba-Bergīshībele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Gottleuba-Bergiesshuebel"), Saksijas federālajā zemē, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

badgove   apv.

1. Kaza.

Avoti: ViV

Bādgrīzbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Griesbach"), Bavārijas federālajā zemē, 8500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādhalle   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Bad Hall"), Augšaustrijas federālajā zemē, 4800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

badhamia   lat.

1. Gļotsēņu nodalījuma gļotsēņu klases fizāru dzimtas ģints.

Badhamia capsulifera— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Bādharcburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Harzburg"), Lejassaksijas federālajā zemē, 21700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādhēningene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Hoenningen"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādherenalba   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Herrenalb"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 7300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Badhizs   vietv.

1. Pauguraina augstiene Tedzēnas un Murgabas upstarpā, Paropamiza priekškalnēs, Turkmenistānā, augstums - līdz 1267 m.

2. Badhiza rezervāts - atrodas Turkmenistānā, Tedženas un Murgabasa upstarpā, Paropamiza priekškalnēs, platība 877 kvadrātkilometri, augstums 273-1250 m, dibināts 1941. g., lai saglabātu kulanus un tipiskās subtropu stepju un tuksnešu ainavas.

Avoti: PZT

Bādhomburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Homburg vor der Hoehe"), Hesenes federālajā zemē, 52400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bādhonefa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Honnef"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 24800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

badi   apv.

1. Nevajadzīgas, nederīgas, mazvērtīgas lietas, priekšmeti; krāmi; grabažas.

Avoti: LivP

badi

1. Tauta, dzīvo Nigērijas ziemeļaustrumos, Komadugujobes un Gongolas vidusteces apvidū, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas; bedi.

Avoti: PZT

Bādībene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Dueben"), Saksijas federālajā zemē, 8000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādiburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Iburg"), Lejassaksijas federālajā zemē, 10600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

badiens   apv.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> badīt.

Avoti: LivP

badīgi   apv.

1. Negausīgi, rijīgi.

2. Nabadzīgi, trūcīgi.

Avoti: LivP, ĒiV

badīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas (pastāvīgi) ir izsalcis, izbadējies; rijīgs, negausīgs.

2. apv. Tāds (laiks, laika posms), kad ir pārtikas trūkums, bads, neraža.

3. apv. Alkatīgs, mantkārīgs, skops.

Avoti: LLVV, MLVV, LivP

badīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. pareti Tāds (dzīvnieks), kas mēdz badīties.

2. apv. Ass, durstīgs.

Avoti: LLVV, LivP

badīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Izsalkums, negausīgums, rijīgums.

2. Liels skopums, pārspīlēta taupība.

Avoti: LLVV

Badija   vietv.

1. Badija Polezīne - pilsēta Itālijā ("Badia Polesine"), Venēcijas reģiona Rovigo provincē, 10700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

badijiens   apv.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> badīt.

Avoti: SiV

badījiens   apv.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> badīt.

Avoti: LivP

badijs   -a, v.

1. Ārvalstu studenta uzticības persona un padomdevējs, kas palīdz iejusties universitātes vidē, orientēties pilsētā un tikt galā ar dažādām sadzīves situācijām.

Avoti: MLVV

badījums   apv.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> badīt.

Avoti: SiV

badika   apv.

1. Izsalcis, izbadējies cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: ĒiV

badīkla   apv.

1. Govs vai kaza, kas mēdz badīties.

Avoti: LivP

badīkla   apv.

1. Darbarīks (dakšas) žāvējamās labības, linu cilāšanai, grozīšanai, apvēršanai (rijā).

2. Rīks ar asu galu, piemēram, caurumu duršanai, griešanai.

3. Ass priekšmets, izcilnis, veidojums, ar ko iespējams ievainot, radīt brūci; ērkšķi.

Avoti: LivP

badīkla   sar.

1. Negausis - tāds, kas ēd vai dzer rijīgi, pārmērīgi.

Avoti: Sin

badīkla   apv.

1. Adāmadata.

Avoti: LivP

badīklains   apv.

1. Ass, durstīgs.

Avoti: LivP

badīkle   apv.

1. Govs, kas mīl badīties.

Avoti: ME

badīkle   apv.

1. Izsalcis, izbadējies, negausīgs dzīvnieks; arī cilvēks.

Avoti: LivP

badīklene   apv.

1. Adāmadata.

Avoti: LivP

badīklis   apv.

1. Dzīvnieks, kas mēdz badīties.

Avoti: LivP

badīklis   apv.

1. Darbarīks (dakšas) žāvējamās labības, linu cilāšanai, grozīšanai, apvēršanai (rijā).

2. Rīks ar asu galu, piemēram, caurumu duršanai, griešanai.

3. Ass priekšmets, izcilnis, veidojums, ar ko iespējams ievainot, radīt brūci; ērkšķi.

Avoti: LivP

badīklītis

1. Dem. --> badīklis.

Avoti: LV93

badikne   apv.

1. Parastais plikstiņš ("Capsella bursa-pastoris").

Avoti: LivP

badiknis   apv.

1. Parastais plikstiņš ("Capsella bursa-pastoris").

Avoti: LivP

bādin   apv.

1. Bādin pabādis - kļuvis galīgi pretīgs.

Avoti: ME

badināšanās   apv.

1. Badošanās.

Avoti: KnV

badināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atstāt neēdušu, nedot ēst; regulāri dot par maz barības.

Avoti: LLVV

badināt   apv.

1. Likt badīt(ies) ar ragiem.

Avoti: LivP

badināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Badināt sevi; badoties.

// pārn. Ļoti taupīt, skopoties.

Avoti: LLVV

badinerie   mūz.

1. Joks; Baha laika svītas daļas nosaukums, raksturā līdzīgs "scherzo".

Avoti: Mūz

badinēties   apv.

1. Badināt sevi; iztikt ar minimālu (nepietiekamu) pārtikas, barības devu, daudzumu.

2. Neatļauties (ko) lietot, patērēt pietiekamā daudzumā; būt ļoti taupīgam; skopoties.

Avoti: LivP

badini

1. Kunami - tauta Etiopijā.

Avoti: PZT

badiņš   apv.

1. Skops, nenovīdīgs, alkatīgs cilvēks.

Avoti: LivP

Bādirheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Duerrheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 12600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bādistaba   žarg.

1. Vannas istaba.

Avoti: Žrg

Bādišle   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Bad Ischl"), Augšaustrijas federālajā zemē, pie Traunas un Išles satekas, 13700 iedzīvotāju (2013. g.), kūrorts, ziemas slēpošanas bāze.

Avoti: PZT, PuA, Wi

badīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. parasti 3. pers. Strauji grūst (ar ragiem, pieri).

// intrans.

2. Durstīt; bakstīt; buknīt.

// intrans.

3. apv. Durt (lai nonāvētu, sgūstītu).

4. apv. Stādīt.

5. apv. Rādīt ar pirkstu (uz kādu), parasti izsmejot.

6. apv. Pārņemt (kādu ķermeņa daļu) - par durstošām sāpēm.

7. apv. Nemitīgi rīkot, komandēt.

Avoti: LLVV

badītājs   apv.

1. Tas, kas bada, baksta, kas veic beramu vielu pārbaudi.

Avoti: ME

badīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Badīt citam citu.

2. Būt tādam, kas mēdz badīt.

3. Tikt durtam, grūstam, durstītam, grūstītam.

4. Darīt šo un to, parasti (ko) ne visai nozīmīgu, rezultatīvu; rīkoties, darboties (ar ko, ap ko).

Avoti: LLVV

badjans

1. Subtropisks, mūžam zaļš magnoliju dzimtas koks; augļus, kas smaržo pēc anīsa, lieto kā garšvielu.

2. Daudzgadīgs lakstaugs ar skaistiem ziediem, satur ēterisko eļļu, kura var radīt apdedzinājumus; to audzē arī kā dekoratīvu augu (sauc arī par diktamni).

Avoti: SV69

badjarnaki

1. Rietumāfrikas iedzīvotāju cilts no tendu cilšu grupas, dzīvo Gvinejas Republikā, Senegālas un Gvinejas-Bisavas pierobežā, valoda pieder pie Atlantijas grupas, vietējie tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT

badkakts   apv.

1. Nabadzīgs apvidus; apvidus, kur ir neauglīga augsne.

Avoti: ViV

Bādkamberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Camberg"), Hesenes federālajā zemē, 13900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādkarlshāfene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Karlshafen"), Hesenes federālajā zemē, 3530 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

badkārsis   apv.

1. Pastāvīgi izsalcis, izbadējies cilvēks vai dzīvnieks; rīma, negausis.

2. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

3. Skops, mantkārīgs cilvēks.

Avoti: LivP

badkāsis   apv.

1. Pastāvīgi izsalcis, izbadējies cilvēks vai dzīvnieks; rīma, negausis.

2. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

3. Skops, mantkārīgs cilvēks.

Avoti: LivP

Bādkēctinga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Koetzting"), Bavārijas federālajā zemē, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādkēniga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Koenig"), Hesenes federālajā zemē, 9430 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādkēnigshofene   vietv.

1. Bādkēnigshofene Grābfeldē - pilsēta Vācijā ("Bad Koenigshofen im Grabfeld"), Bavārijas federālajā zemē, 6000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādkēstrica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Koestritz"), Tīringenes federālajā zemē, 3600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādkisingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Kissingen"), Bavārijas federālajā zemē, 21200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

badkoks   apv.

1. Blīgzna.

2. Mantkārīgs, skops cilvēks.

Avoti: LivP

Bādkolberga-Heldburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Colberg-Heldburg"), Tīringenes federālajā zemē, 2070 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādkreicnaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Kreuznach"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 48200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bādkrocingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Krozingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 17400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

badlaiks   apv.

1. Laika periods, posms, kad ir bads, trūkums.

Avoti: LivP

Bādlangenzalca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Langensalza"), Tīringenes federālajā zemē, 17600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Bādlauhštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad-Lauchstaedt"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 9000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādlauterberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Lauterberg im Harz"), Lejassaksijas federālajā zemē, 10700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādlauzika   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Lausick"), Saksijas federālajā zemē, 8100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādlāzfe   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Laasphe"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 14000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādlībencelle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Liebenzell"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādlībenšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Liebenstein"), Tīringenes federālajā zemē, 7900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādlībenverda   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Liebenwerda"), Brandenburgas federālajā zemē, 9500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādlipspringe   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Lippspringe"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 15200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādlobenšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Lobenstein"), Tīringenes federālajā zemē, 6100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādmarienberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Marienberg"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bādmeistars   apv.

1. Pirtnieks.

Avoti: LivP

Bādmergentheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Mergentheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 22500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

badmēris   apv.

1. Bada nāve, liels trūkums.

Avoti: ME

Bādmindere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Muender am Deister"), Lejassaksijas federālajā zemē, 17300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādminstereifele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Muenstereifel"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 17200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

badmintonists   -a, v.;

1. Sportists, kas specializējies badmintonā; cilvēks, kas spēlē badmintonu.

Avoti: LLVV

badmintons   -a, v.; parasti vsk.

1. Sporta spēle ar raketi un vieglu, (korķa, plastmasas) bumbiņu, kam piestiprināts spalvu vai plastmasas vainadziņš.

Avoti: LLVV

badmira   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.

1. Aiz barības trūkuma panīcis, novārdzis cilvēks, arī dzīvnieks.

// pārn. Skops cilvēks; cilvēks, kas sev liedz visnepieciešamāko.

// pārn. Rijīgs, negausīgs cilvēks, arī rijīgs dzīvnieks.

Kā badmira— saka par rijīgu, negausīgu dzīvnieku.

Avoti: LLVV

badmire   apv.

1. Aiz barības trūkuma panīcis, novārdzis cilvēks, arī dzīvnieks; izsalcis, izbadējies cilvēks, arī dzīvnieks.

2. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

3. Skops, nenovīdīgs cilvēks.

Avoti: LivP, SiV

badmiris   apv.

1. Aiz barības trūkuma panīcis, novārdzis cilvēks, arī dzīvnieks; izsalcis, izbadējies cilvēks, arī dzīvnieks.

2. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

3. Skops, nenovīdīgs cilvēks.

Avoti: LivP

bādmodere   apv.

1. Bērnu saņēmēja, vecmāte.

2. Pļāpīga sieviete.

Avoti: KV

Bādmuskava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Muskau"), Saksijas federālajā zemē, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādnauheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Nauheim"), Hesenes federālajā zemē, 30900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Badnava   vietv.

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Badnova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

badnāva   apv.

1. Bada nāve.

Avoti: LivP

badnāve   apv.

1. Bada nāve.

Avoti: LivP

Bādneienāra-Ārveilere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Neuenahr-Ahrweiler"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 26900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bādneištate   vietv.

1. Bādneištate pie Zāles - pilsēta Vācijā ("Bad Neustadt an der Saale"), Bavārijas federālajā zemē, 15100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bādnendorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Nenndorf"), Lejassaksijas federālajā zemē, 10400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bādnieks   apv.

1. Vasarnieks, atpūtnieks (pie jūras, ūdeņiem).

Avoti: LivP

Badnova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Vecumu pagastā.

2. Badnovas purvs - dabas liegums Viļakas novada Vecumu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g. (līdz 1999. g. dzērvenāju liegums), pārejas un augstais purvs, dzērvenāji aizņem 56,9 ha, to segums 70-80%, aug gk. lielā dzērvene ("Oxycoccus palustris"), ciņainums 40-50%, ciņu augstums - 10-30 cm, ietilpst dabas parkā "Vecumu meži"; Vecumu purvs.

Avoti: LC, LE1

badņaks   mit.

1. Dienvidu slāvu mitoloģijā - bluķis, celms, pagale vai zars, ko dedzināja ziemas saulgriežu svētkos, to dēvēja arī par veco gadu.

Avoti: Mit

Bādoberāna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Doberan"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 11600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

badokšna   apv.

1. Pastāvīgi izsalcis, izbadējies cilvēks vai dzīvnieks; badona.

2. Skops, mantkārīgs, mantrausīgs cilvēks (kas skopuma dēļ dzīvo pusbadā, neatļaujas iegādāties nepieciešamo).

Avoti: LivP

badokšņa   apv.

1. Pastāvīgi izsalcis, izbadējies cilvēks vai dzīvnieks; badona.

2. Skops, mantkārīgs, mantrausīgs cilvēks (kas skopuma dēļ dzīvo pusbadā, neatļaujas iegādāties nepieciešamo).

Avoti: LivP

Bādoldeslo   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Oldesloe"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 24500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

badona   apv.

1. Pastāvīgi izsalcis, izbadējies cilvēks vai dzīvnieks.

2. Skops, mantkārīgs, mantrausīgs cilvēks (kas skopuma dēļ dzīvo pusbadā, neatļaujas iegādāties nepieciešamo).

Avoti: LivP

badonīgs   apv.

1. Badīgs, negausīgs.

Avoti: LivP

badonis   apv.

1. Pastāvīgi izsalcis, izbadējies cilvēks vai dzīvnieks.

2. Skops, mantkārīgs, mantrausīgs cilvēks (kas skopuma dēļ dzīvo pusbadā, neatļaujas iegādāties nepieciešamo).

Avoti: LivP

badons   apv.

1. Izbadējies, izsalcis dzīvnieks vai cilvēks; skops, mantkārīgs cilvēks.

2. Skops, mantkārīgs, mantrausīgs cilvēks (kas skopuma dēļ dzīvo pusbadā, neatļaujas iegādāties nepieciešamo).

Avoti: ĒiV, LivP

badoņa   apv.

1. Pastāvīgi izsalcis, izbadējies cilvēks vai dzīvnieks.

2. Skops, mantkārīgs, mantrausīgs cilvēks (kas skopuma dēļ dzīvo pusbadā, neatļaujas iegādāties nepieciešamo).

Avoti: LivP

Bādorba   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Orb"), Hesenes federālajā zemē, 9400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

badošanās

1. Organisma stāvoklis, kurā pilnīgi vai daļēji pārtraukta barības vielu uzņemšana vai traucēta to uzsūkšanās un izmantošanās.

// apv. Ilgāku laiku neēst vai iztikt ar mazumu.

Avoti: LPE, VV

badot   apv.

1. Ļoti taupīt; ciest badu.

Avoti: ME

badoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Neēst vai ēst ļoti maz (ilgāku laiku); ciest badu.

// pārn. Ļoti taupīt, skopoties.

Avoti: LLVV

badpankoks   apv.

1. Pankūka, kas cepta īpašā pannā bez taukvielām; badapankoks.

Avoti: LivP

badpankūka   apv.

1. Pankūka, kas cepta īpašā pannā bez taukvielām; badapankoks.

Avoti: LivP

badpenkoks   apv.

1. Pankūka, kas cepta īpašā pannā bez taukvielām; badapankoks.

Avoti: LivP

badpātaga   apv.

1. Makšķere.

Avoti: LivP

badpātags   apv.

1. Makšķere.

Avoti: ViV

Bādpīrmonta   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Pyrmont"), Lejassaksijas federālajā zemē, 18900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bādrai   apv.

1. Baismīgi, baigi; bailīgi, nedroši.

Avoti: KiV, LivP

Bādrapenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Rappenau"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 20200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Badravati   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidos, Karnatakas štatā, Badras krastos.

Avoti: PZT

Bādreihenhalla   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Reichenhall"), Bavārijas federālajā zemē, 17100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bādrēties   apv.

1. Būt pretīgam;, baidīties (no kā).

Avoti: LivP

bādri   apv.

1. Baismīgi, baigi; bailīgi, nedroši.

Avoti: KiV, LivP

Bādrodaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Rodach"), Bavārijas federālajā zemē, 6300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bādrs   apv.

1. Baismīgs, baigs; drausmīgs; nedrošs.

Avoti: KiV

bads   -a, v.; parasti vsk.

1. Ļoti liels vai pilnīgs (ilgstošs) uzturlīdzekļu trūkums.

Bada nāve— nāve, kuras cēlonis ir uzturlīdzekļu trūkums.

Mirt badu— ciest tādu visnepieciešamāko uzturlīdzekļu trūkumu, ka draud nāve.

Bada streiks— brīvprātīga badošanās, lai protestētu pret ko (parasti apcietinājumā).

Bada režīms— badošanās ārstnieciskos nolūkos.

Bada vilna— dzīvnieku trūcīgas ēdināšanas dēļ izveidojušies vilnas matiņi ar iežņaugumiem, kas nav piemērota tekstilrūpniecībā un vilnas izstrādājumiem.

Bada vējš— ziemeļaustrumu vējš.

2. Kā vajadzīga, nepieciešama trūkums.

Miega bads— stāvoklis, kas rodas, ja nav iespējams izgulēties.

Avoti: LLVV

badsēne   apv.

1. Sēne, kas izaug pirms parastā laika (siena laikā).

Avoti: ViV

badskariņa   novec.

1. Auzu pievārds.

Avoti: KV

badslaiks   apv.

1. Laika periods, posms, kad ir bads, trūkums.

Avoti: LivP

badsprāgstnieks   apv.

1. Nepieēdināms cilvēks, negausis.

Avoti: LivP

badstakle   apv.

1. Negausīgs, nenovīdīgs, skops cilvēks.

2. Trūcīgs cilvēks (parasti slinkuma, nolaidības, nevīžības dēļ).

Avoti: LivP

badstaklis   apv.

1. Negausīgs, nenovīdīgs, skops cilvēks.

2. Trūcīgs cilvēks (parasti slinkuma, nolaidības, nevīžības dēļ).

Avoti: LivP

badstāklis   apv.

1. Negausīgs, nenovīdīgs, skops cilvēks.

2. Trūcīgs cilvēks (parasti slinkuma, nolaidības, nevīžības dēļ).

Avoti: LivP

badsstakle   apv.

1. Badakāsis, rīma, āmrija.

2. Skopulis.

Avoti: EH

badsstaklis   apv.

1. Negausīgs, nenovīdīgs, skops cilvēks.

2. Trūcīgs cilvēks (parasti slinkuma, nolaidības, nevīžības dēļ).

Avoti: LivP

badstaņķis   apv.

1. Izsalcis, izbadējies, negausīgs cilvēks.

2. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

Avoti: LivP

Bādsvērishofene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Woerishofen"), Bavārijas federālajā zemē, 14700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādšandava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Schandau"), Saksijas federālajā zemē, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādšmīdeberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Schmiedeberg"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 8700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādštafelšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Staffelstein"), Bavārijas federālajā zemē, 10100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādšusenrīde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Schussenried"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 8400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādšvalbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Schwalbach"), Hesenes federālajā zemē, 10500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādšvartava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Schwartau"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 19700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bādteinaha-Cavelšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Teinach-Zavelstein"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādtelca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Toelz"), Bavārijas federālajā zemē, 18100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bādtenštete   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Tennstedt"), Tīringenes federālajā zemē, 2480 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

baduji

1. Javas salas pirmiedzīvotāju cilts Indonēzijā.

Bāduraha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Urach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 11900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

badus   apv.

1. No badus - no bada.

Avoti: LivP

badūzis   apv.

1. Mantkārīgs, skops cilvēks.

Avoti: LivP

bādūzis   apv.

1. Pirts; telpa, kur mazgājas; vannasistaba, peldvieta.

Avoti: LivP

Bādvaldzē   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Waldsee"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 19500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

badveidīgs   apv.

1. Līdzīgs badam.

Avoti: LivP

Bādvilbele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Vilbel"), Hesenes federālajā zemē, 32000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādvildbada   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Wildbad"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 9600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādvildungene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Wildungen"), Hesenes federālajā zemē, 16600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bādvilsnaka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Wilsnack"), Brandenburgas federālajā zemē, 2600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādvimpfene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Wimpfen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādvinnenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Wuennenberg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 12100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādvinsheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Windsheim"), Bavārijas federālajā zemē, 11900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādvurcaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Wurzach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 14200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādzahza   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Sachsa"), Lejassaksijas federālajā zemē, 7400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādzākingene   vietv.

1. Bādzekingene - pilsēta Vācijā.

Avoti: Wi

Bādzalcderfurte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Salzdetfurth"), Lejassaksijas federālajā zemē, 13200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādzalcuflene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Salzuflen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 52100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Bādzalcungene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Salzungen"), Tīringenes federālajā zemē, 15600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Bādzaulgava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Saulgau"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 17000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bādze   apv.

1. Veca, kalsnēja sieviete.

Avoti: ME

Bādzegeberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Segeberg"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 16700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bādzekingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Saeckingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 16400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, Nvī

badzenieki

1. Priekules pagasta apdzīvotās vietas "Baga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bādzilce   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Suelze"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 1720 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Badziniški   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Baganišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bādzobernheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Sobernheim"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 6400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādzodene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Soden am Taunus"), Hesenes federālajā zemē, 21600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādzodene-Allendorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Sooden-Allendorf"), Hesenes federālajā zemē, 8300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādzodene-Zalminstere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Soden-Salmuenster"), Hesenes federālajā zemē, 13400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādzulca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bad Sulza"), Tīringenes federālajā zemē, 4800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bādža   vietv.

1. Pilsēta Tunisijas ziemeļos, pie Tunisas-Annabas (Alžīrijā) autoceļa, vilājas administratīvais centrs, dibināta 1. gs. p. m. ē.

Avoti: PZT, LpA

Badžala   vietv.

1. Badžalas grēda - atrodas Pieamūrā, Krievijā, Habarovskas novadā, Amūras un Amguņas ūdensšķirtne, garums - 220 km, augstums - līdz 2640 m.

Avoti: PZT

badžavi

1. Viena no oranglautu grupas ciltīm, dzīvo upju grīvās, gk. Kalimantānas, Sumatras, Sulavesi u. c. Malajas arhipelāga salu piekrastē, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, tuva malajiešu valodai.

Avoti: PZT

badžiks   žarg.

1. Badmintons.

Avoti: SLG

Bādžila   vietv.

1. Pilsēta Jemenā, Hudeidas muhāfazā, 61300 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

badžuvi

1. Viena no pamiriešu tautībām, dzīvo Tadžikistānas Kalnu Badahšanas autonomā vijolata rietumu daļā, augstkalnu ielejā.

Avoti: PZT

Baechhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Pāvilostas novada Sakas pagasta bijušais nosaukums.

2. Saka, bijusī Upesmuiža.

3. Upes muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Sakas pagastā.

4. Upes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Kalētu pagastā.

5. Upes muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Sātiņu pagastā.

6. Upes muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Zebrenes pagastā.

7. Upes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Līvbērzes pagastā.

8. Upes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Demenes pagastā.

Avoti: LPag, FV

Baena   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Baena"), Andalūzijas autonomā apgabala Kordovas provincē, 21000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

baeomyces   lat.

1. Asku ķērpju klases lekanoru rindas beomicēšu dzimtas ģints.

Baeomyces carneus— šīs ģints suga.

Baeomyces roseus— šīs ģints suga.

Baeomyces rufus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

baeomycetaceae   lat.

1. Beomicēšu dzimta.

Avoti: LD

baeothryon   lat.

1. Mazmeldru ģints "Trichophorum" nosaukuma sinonīms.

Baeothryon caespitosum— ciņu mazmeldru "Trichophorum caespitosum" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

baetidae   lat.

1. Betīdu dzimta.

Avoti: LD

baetopus   lat.

1. Kukaiņu klases viendienīšu kārtas betīdu dzimtas ģints.

Baetopus balticus Kazlauskas— Baltijas betīds.

Avoti: LD

Baezveilere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Baesweiler"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 26500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bafalo   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Buffalo"), Minesotas štatā, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Buffalo"), Dienviddakotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Buffalo"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Buffalo"), Oklahomas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Buffalo"), Vaiomingas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Bafata   vietv.

1. Pilsēta Gvinejā-Bisavā, 54400 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA, PuA

bafijs   novec.

1. Seno romiešu krāsotava.

Avoti: KV

Bafina   vietv.; nelok.

1. Bafina līcis - pusslēgta jūra Ziemeļu ledus okeānā starp Grenlandi, Bafina Zemi, Elsmīra un Devonas salu, platība - 530000 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 861 m, lielākais dziļums - 2414 m, garums ziemeļu-dienvidu virzienā - 1130 km (angļu val. "Baffin Bay").

Bafina jūra— latviešu valodā dažkārt lietots Bafina līča nosaukums.

2. Bafina Zeme - lielākā sala Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, apskalo Lenkastras šaurums, Bafina līcis, Labradoras jūra, Hudzona šaurums, Foksa baseins un Būtijas līcis, platība - 476000 kvadrātkilometru, 11000 iedzīvotāju (2004. g.), garums - 1610 km, platums - 210-720 km, augstākais kalns - 2591 m vjl. (angļu val. "Baffin Island").

Avoti: LģE

Bafomets   mit.

1. Mīklains pielūgsmes objekts, templiešu dievība, domājams, ka tā bijusi skulptūra vai glezna, kurā attēlots cilvēks ar garu, baltu bārdu.

Avoti: MrJ

Bafra   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bafra"), Samsunas ilā, 87900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

BAFSB   saīs.

1. Brīvprātīgā arodbiedrību fiziskā sporta biedrība.

Avoti: i1

BAFTA   saīs.

1. Lielbritānijas Kino un televīzijas mākslas akadēmija (angļu "British Academy of Film and Television Arts").

Avoti: PL

baftings

1. Lidaparāta vai tā atsevišķu daļu piespiedu svārstības, ko rada nestacionāru aerodinamisko spēku iedarbība, gaisam noraujoties no priekšējām nesošajām virsmām (spārna vai spārnojuma), ja ir lieli uzplūdes leņķi vai liels ātrums.

Avoti: ZTV

Bafusama   vietv.

1. Pilsēta Kamerūnā, Rietumu reģiona administratīvais centrs, 242000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

bāga   apv.

1. Dūdu basa stabules.

2. Stabule.

Avoti: ME

bagačs   žarg.

1. Bagātnieks.

Avoti: SLG

bagačuris   apv.

1. Bagātnieks.

Avoti: KiV

bagačurs   apv.

1. Bagātnieks.

Avoti: LivP

bagadzelne   apv.

1. Nespējnieku patversme; invalīdu nams.

Avoti: KiV, LivP

Bagalpūra   vietv.; novec.

1. Bhāgalpura - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

bagandi

1. Gandi - tauta, dzīvo Ugandas vidienē, valoda pieder pie Nigēras-Kordofanas valodām, reliģija - kristietība, arī islāms, daļa saglabājusi vietējās tradicionālos ticējumus.

Avoti: LPE

bagani   apv.

1. Vaivariņi ("Ledum palustre").

Avoti: LivP

Baganiški   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Baganišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Baganišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

Bagans   mit.

1. Rietumslāvu mitoloģijā - gars, kas pieskatīja mājlopus, rūpējās par to auglību un sargāja no slimībām.

Avoti: Mit

baganturis   apv.

1. Bagātnieks.

Avoti: LivP

bagare   apv.

1. Neliels jūras zvejnieku tīkls.

Avoti: KV

bagare   apv.

1. Bagars - ierīce upju, ezeru gultņu padziļināšanai; ekskavators.

Avoti: LivP

bagarēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Rakt ar bagaru (parasti upes, ezera gultnē); padziļināt, tīrīt (piemēram, upi).

2. apv. Zvejot plekstes ar plekstu tīklu.

Avoti: LLVV, TlV

bagarēties   apv.; hip.

1. Rīkoties, darboties, grozīties; kravāties.

Avoti: LivP

bagaris   apv.

1. Bagars.

Avoti: KiV

bagarmašīna   -as, s.

1. Bagars.

Avoti: LLVV

bagarnieks   apv.

1. Strādnieks, kas strādā ar bagaru.

Avoti: KiV

bagars   -a, v.

1. Peldoša dziļuma palielināšanas iekārta, kas ar kausiem vai sūknēšanu izceļ grunti no ūdens.

Avoti: LLVV, JūVM

bagaslavēt   apv.

1. Vēlēt (labu); vēlēt (laimi); svētīt.

Avoti: LivP

bagasoze   med.

1. Pneimokonioze, kas rodas no cukurniedru putekļu ieelpošanas.

Avoti: TM

bagasts   apv.

1. Šķīvis, kur kāzu viesi samet dāvanu naudu jaunlaulātajiem.

Avoti: LivP

bagatai   apv.

1. Bagāti (dzīvot).

Avoti: KiV

bagātais   apv.

1. Bagātnieks.

Avoti: LivP

bagātelis   apv.

1. Bagātnieks.

Avoti: LivP

bagatelle   -es, dsk. ģen. -ļļu, s.; mūz.

1. Īss, rotaļīgs, viegli izpildāms instrumentāls skaņdarbs (parasti klavierēm).

Avoti: LLVV

bagateris   apv.

1. Bagatieris.

Avoti: LivP

bagāteris   apv.

1. Bagātnieks.

Avoti: LivP

bagāterīša   apv.

1. Bagātniece.

Avoti: LivP

bagatība   apv.

1. Bagātība.

Avoti: LivP

bagātība   -as, s.

1. parasti vsk. Lielas materiālas vērtības; liels daudzums (mantas, naudas vai cita īpašuma).

// parasti dsk. Vērtību (dārgakmeņu, dārgmetālu) kopums.

// pārn. Īpašums.

2. Vērtības ar lielu ekonomisku nozīmi (piemēram, izrakteņi, enerģētiskie resursi).

3. Garīgas vērtības (ar lielu idejisku, estētisku nozīmi).

4. Vispārināta īpašība --> bagāts (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

5. Vispārināta īpašība --> bagāts (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

6. Vispārināta īpašība --> bagāts (5), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bagatieris   apv.

1. Turīgs, bagāts cilvēks; arī nabadzīgs cilvēks, kas izliekas par bagātu.

2. Milzis, gigants.

3. Neatkarīgs cilvēks.

Avoti: LivP

bagatiers   apv.

1. Bagatieris.

Avoti: LivP

bagāties   apv.

1. Klanīt (galvu; parasti par zirgu).

Avoti: LivP

bagātīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir daudz veidu, īpatnību; tāds, kam ir daudz sastāvdaļu; daudzveidīgs, bagāts.

2. Ļoti liels (skaitā, apjomā); bagāts.

3. Tāds, kā veidošanai, izgatavošanai izlietotas lielas materiālas vērtības; bagāts, dārgs, grezns.

Avoti: LLVV

bagātīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> bagātīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

bagātināšana

1. Rūdu un citu izejvielu pirmapstrādes process, kurā palielina vajadzīgos komponentus un samazina kaitīgo piemaisījumu daudzumu, izmantojot minerālu atšķirīgās fizikālās un ķīmiskās īpašības.

Flotācijas bagātināšana— bagātināšanas metode, kas pamatojas uz izejvielu minerālo sastāvdaļu ūdens slapināšanas atšķirībām, sevišķi pēc apstrādes ar flotācijas šķidrumiem; daļa minerālu kopā ar putām pāriet koncentrātā (derīgais produkts), daļa paliek ūdenī (atkritumi).

Gravitācijas bagātināšana— bagātināšanas metode, kuras pamatā ir minerālo sastāvdaļu blīvuma un krišanas ātruma atšķirības ūdens vai gaisa vidē un suspensijās.

Magnētiskās separācijas bagātināšana— bagātināšanas metode, kas pamatojas uz minerālo sastāvdaļu atšķirīgo spēju pievilkties ķermenim ar magnētiskām īpašībām (piem., magnetītam, mākslīgam magnētam).

Avoti: ZTV

bagātināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt bagātāku, pilnīgāku.

2. Padarīt pilnvērtīgāku (piemēram, attīrot, papildinot).

Avoti: LLVV

bagātinātājpiedevas

1. Spēkbarības koncentrāti, kas satur olbaltumvielas, minerālvielas, vitamīnus, fermentus, aminoskābes un ir paredzēti graudu vai citas barības maisījumu bagātināšanai.

Avoti: ZTV

bagātinātājs   -a, v.

1. Tāds, kas padara bagātīgāku, vērtīgāku.

Avoti: MLVV

bagātināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās;

1. Refl. --> bagātināt (1).

2. Refl. --> bagātināt (2).

Avoti: LLVV

bagatini   novec.

1. Venēcijas sīknauda viduslaiku beigās.

Avoti: TV

bagatirs   apv.

1. Varonīgs stiprinieks krievu biļinās.

2. Bagāts saimnieks, bajārs latvju dainās.

Avoti: KV

bagātnīca   apv.

1. Bagātniece.

Avoti: KiV

bagātnieca   apv.

1. Bagātniece.

Avoti: KnV

bagatnieks   apv.

1. Bagātnieks.

Avoti: LivP

bagātnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kam pieder lielas materiālas vērtības; cilvēks, kam ir daudz naudas.

Avoti: LLVV

bagats   apv.

1. Bagāts.

Avoti: LivP

bagāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam pieder lielas materiālas vērtības; tāds, kam ir daudz naudas.

Stāvus bagāts— ļoti bagāts.

2. Tāds, kā veidošanai, izgatavošanai izlietotas lielas materiālas vērtības; dārgs, grezns.

3. Tāds, kam kas piemīt lielā daudzumā; tāds, kurā ietilpst daudz vērtīgu sastāvdaļu.

4. Daudzveidīgs (formu, nianšu, elementu ziņā).

5. Tāds (cilvēks), kam ir izcilas spējas, zināšanas, īpašības, lieli nopelni.

6. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Bagātnieks.

Avoti: LLVV

bagātums   v.

1. Vispārināta īpašība --> bagāts, šīs īpašības konkrēta izpausme.

bagaturis   apv.

1. Bagātnieks.

Avoti: LivP

bagatūrs   apv.

1. Bagātnieks.

Avoti: TiA

bagāturs   apv.

1. Bagātnieks.

Avoti: ME

bagaudi

1. Gallijas un Ziemeļspānijas zemnieki, kas mūsu ēras 3.-5. gs. sacēlās pret Romas vergturu jūgu.

Avoti: SV69

bagaža   apv.

1. Bagāža.

Avoti: LivP

bagāža   -as, s.; parasti vsk.

1. Mantas, saiņi, ko pārved pasažieru satiksmes līdzekļos.

Bagāžas saņēmējs— pasažieris, kas nodevis bagāžu pārvadāšanai, vai cita persona, kura, uzrādot bagāžas kvīti, ir tiesīga saņemt bagāžu.

Rokas bagāža— lietas, ko pasažieris brauciena laikā patur savā pārziņā.

2. sar. Krājums, kopums, ko veido cilvēka zināšanas.

3. žarg. Apgrūtinājums.

4. žarg. Nevēlams pavadonis.

Avoti: LLVV, TV, JtV, Žrg

bagāžnieks   -a, v.

1. Ierīce (parasti velosipēdam) nelielu priekšmetu pārvadāšanai.

2. Vieta automobilī bagāžas novietošanai vai ietaise bagāžas novietošanai un stiprināšanai automobiļa ārpusē.

Avoti: LLVV, ZTV

bagažņiks   žarg.

1. Bagāžnieks.

2. Bagāžas glabātuve.

Avoti: SLG

bagažs   apv.

1. Bagāža.

Avoti: LivP

Bagdāde   vietv.

1. Irākas galvaspilsēta (angļu val. "Baghdad"), muhāfazas centrs, atrodas pie Tigras upes, 5,8 mlj iedzīvotāju (2007. g.), dibināta 762. g.

Avoti: LģE

bagerēt   novec.

1. Bagarēt.

Avoti: SW78

bagerētājs   novec.

1. Tīrīšanas kuģis; bagars.

Avoti: VpJ

Bagērija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bagheria"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 54300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bagete

1. Ietvarlīste, koka līste (nokrāsota vai apzeltīta) gleznu ietvaru izgatavošanai; no bagetes var veidot dzegu, to piesit pie griestiem vai sienas kā rotājumu savienojuma vietās.

2. Tievs, garš baltmaizes klaips, t. s. franču baltmaize.

Avoti: SV69, PL

Bagge-Assieten   vietv.

1. Bijusī muiža, kuras teritorijā Priekules novada Priekules pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta "Asīte".

Avoti: LE1

Bagge-Assiten   vietv., vēst., vācu val.

1. Bages-Asītes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Asītes pagastā.

Avoti: KV

baggi

1. Bagijs.

Avoti: Ang

bagi

1. Tauta, dzīvo gk. Sjerraleonē un Gvinejā, pieder pie bantu saimes Atlantijas grupas.

Avoti: PZT

bagieri

1. Aristrokrātijas un garīdzniecības grupējums norvēģu pilsoņu kara laikā 12. gs. b. - 13. gs. sāk., kas centās panākt baznīcas virsvaru pār karali.

Bagija   vietv.; novec.

1. Bagio - pilsēta Filipīnās, Lusonas salas rietumos.

Avoti: PZT, PuA

bagijists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies braukšanā ar bagiju.

Avoti: MLVV

bagijs   -a, v.

1. Krosa sacensībām izveidota apvidus mašīna.

Avoti: MLVV

bagio   novec.

1. Viesuļvētra Filipīnu salās, tropisko ciklonu veids.

Avoti: KV

Bagio   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās ("Baguio"), Lusonas salas rietumos, 301900 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

bagirmi

1. Tauta, dzīvo Šari augšteces un vidusteces apvidū, galvenokārt Čadā, CĀR, Kamerūnā, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, ticīgie - musulmaņi, daļa saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus.

Avoti: EV

Baglāna   vietv.

1. Pilsēta Afganistānas ziemeļos ("Baghlan"), netālu no Kondozas upes, tāda paša nosaukumā vilajetā.

Avoti: PZT

bagleri

1. Aristrokrātijas un garīdzniecības grupējums norvēģu pilsoņu kara laikā 12.-13. gs., kas centās panākt baznīcas virsvaru pār karali.

Avoti: LPE

bagņiki   rel.

1. Purvu pastāvīgie iemītnieki, netīri atbaidoši veči senslāvu mitoloģijā.

Avoti: R1

bagobi

1. Viena no Filipīnu kalniešu ciltīm, dzīvo Mindano salas kalnu rajonos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, saglabājušies tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT

bagoni   apv.

1. Vaivariņi ("Ledum palustre").

Avoti: LivP

bagoņi   apv.

1. Vaivariņi ("Ledum palustre").

Avoti: LivP

bāgot   apv.

1. Spēlēt vijoli.

Avoti: ME

bagoties   apv.

1. Veikt maģiskas darbības; piekopt māņticību; burties.

2. Blēņoties, smieklīgi vaibstīties, mānīties, māžoties.

Avoti: LivP

bagoties   apv.

1. Snaudā atkārtoti klanīt galvu.

Avoti: LivP

Bagraškels   vietv.

1. Ezers Ķīnas ziemeļaustrumu daļā, plašā Austrumtjanšana ieplakā 1030 m vjl., platība - 1380 kvadrātkilometru, dziļums - līdz 16 m; Bostens.

Avoti: PZT, PuA

Bagrationovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kaļiņingradas apgabalā, 6230 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1336. g., līdz 1946. g. saucās Prūšu Eilava.

Avoti: PuA, PZT, Wi

bags   apv.

1. Mitoloģiska būtne - mājas gars, elku dievs.

2. mit. Pieburta slimība.

Avoti: LivP

baguli

1. Tauta Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas rietumos, viena no andocezu tautām, valoda pieder pie dagestāņu grupas avāru-andocezu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

bagumi   apv.

1. Vaivariņi ("Ledum palustre").

Avoti: LivP

baguns   apv.; hip.

1. Purva vaivariņš ("Ledum palustre").

Avoti: Aug2

baguni   apv.; hip.

1. Purva vaivariņš ("Ledum palustre").

Avoti: Aug2

baguņi   apv.

1. Vaivariņi ("Ledum palustre").

Avoti: LivP

Bāguņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Sarkaņu pagastā.

Avoti: LC

Bagura   vietv.

1. Pilsēta Bangladešā, 150100 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

bagūzis   novec.

1. Veca, sakritusi būve.

Avoti: KV

bagzis   žarg.

1. Nauda.

Avoti: SLG

baģīgs   apv.

1. Rijīgs, nesātīgs, ēdelīgs.

Avoti: LivP

baģis   apv.

1. Badakāsis.

Avoti: ME

bah   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu padobju kritiena vai sitiena troksni.

Avoti: LivP

bahadurs

1. Batirs - drosmīgs cīnītājs kaujās (tjurku un mongoļu tautām); no batiriem veidojās feodālā aristokrātija; nosaukums plaši lietots tjurku tautu folklorā un sadzīvē.

Avoti: SV08

bahāi   rel.

1. Bahāisms.

Avoti: LE1

bahāieši   rel.

1. Bahāisma reliģijas piekritēji; lielākās kopienas ir Indijā, Āfrikā un Dienvuidamerikā.

Avoti: R1

bahaisms   vēst.

1. No islāma atzarojusies jauna reliģija, kas sludina visu Baznīcu un visu cilvēku vienlīdzību; behaisms, babisms, bahāisms.

Avoti: MkV

bahāisms

1. No islāma novirziena bābisma atzarojusies reliģija, kas uzskata, ka pasaule ir radīta saskaņā ar dievišķu plānu, ko Dievs ļāvis iepazīt bahāiešiem, bet Dieva ētiskie centieni aptver visus cilvēkus.

Avoti: SV99

Bahamas   vietv.

1. Bahamu Salu Sadraudzība - valsts (konstitucionāla monarhija) Vidusamerikā (angļu val. "Bahamas"), aizņem ~700 koraļļu salas Atlantijas okeānā pie ieejas Meksikas līcī, ziemeļrietumu virzienā stiepjas 970 km garumā, platība - 13940 kvadrātkilometru, galvaspilsēta - Naso, administratīvais iedalījums - 21 rajons, 305700 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Bahamu salas - Arhipelāgs Atlantijas okeāna rietumos (angļu val. "Bahama Islands"), izņemot Tērksas un Kaikosas salas ietilpst Bahamu Salu Sadraudzībā.

3. novec. Bahamu jūra - pusslēgtā jūra ("Bahama Basin") Atlantijas okeānā Vestindijas salās, starp Bahamu salu virkni, Floridas pussalu, Kubu un Haiti, lielākais dziļums - 4367 m, ziemeļrietumu daļā lielu platību aizņem Lielais Bahamu sēklis (dziļums - līdz 150 m).

Avoti: LģE, PZT

bahamieši

1. Bahamu salu iedzīvotāji, valoda - angļu, ~85% nēģeri un mulati, kas cēlušies no XVII-XIX gs. sākumā ievestajiem negroafrikāņiem, pārējie gk. angļu un citu eiropiešu ieceļotāju pēcteči.

Avoti: PZT

Bahapča   vietv.

1. Upe Krievijā, Kolimas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Baharaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bacharach"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 1900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

baharevieši

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Bahareva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Baharija   vietv.

1. Oāžu grupa Lībijas tuksneša ziemeļaustrumos ("Bahariya"), Ēģiptē, atrodas ieplakā (garums - 95 km, platums - 40 km).

Avoti: PZT

Baharli   vietv.

1. Pilsēta Turkmenistānā, Ahala vilajetā, 26800 iedzīvotāju (1996. g.).

Avoti: LpA, PuA

Baharu   vietv.

1. Kota Baharu - pilsēta Malaizijā ("Kota Baharu"), Kelantanas štata administratīvais centrs, 233700 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PuA, LpA

Bahāvalpura   vietv.

1. Pilsēta Pakistānas austrumos ("Bahawalpur"), Pendžabas provincē, netālu no Satledžas upes, 408400 iedzīvotāju (1998. g.), dibināta 1802. g.

Avoti: PZT, PuA, Wi

bahavi

1. Viena no mongoļu izcelsmes dajaku grupas tautām, kas dzīvo Kalimantānas salā.

Avoti: PZT

Bahče   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Osmanijes ilā, 13100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bahčedžika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kodžaeli ilā, 12600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bahčeli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Nīgdes ilā, 2300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bahčesaraja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Vanas ilā, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bahčisaraja   vietv.

1. Pilsēta Krimas pussalā, Čuruksas upes ielejā, hana pils ansamblis (XVI gs.), 26500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

Bahirdara   vietv.

1. Pilsēta Etiopejā, Amaras kilila administratīvais centrs, 175000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

Bahluja   vietv.

1. Upe Rumānijā, Jasu žudecā, Prutas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Bahmača   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerņigovas apgabala austrumos, 18800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT

Bahmatova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas pagastā.

Avoti: LC

bahmatovieši

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Bahmatova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bahmuta   vietv.

1. Artemivska - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums līdz 1924. g.

Avoti: PZT

Bahnus   vietv., vēst., vācu val.

1. Bēnūžu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Bilskas pagastā.

Avoti: KV

Bahreina   vietv.

1. Bahreinas Karaliste (arābu val. "Al Bahrain") - valsts Āzijas dienvidrietumos, uz 33 salām Persijas līcī, platība - 665000 kvadrātkilometru, galvaspilsēta - Manāma, administratīvais iedalījums - 5 gubernatūtras, lielākās salas savienotas ar dambjiem ar Arābijas pussalu savieno tilts (25 km).

Avoti: LģE

bahreinieši   -u, v.

1. Bahreinas pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

Bahrelabjada   vietv.

1. Baltā Nīla - Nīlas nosaukums Sudānā ("Bahr el Abyad").

Avoti: PZT

Bahrelazarka   vietv.

1. Zilās Nīlas nosaukums Sudānas līdzenuma daļā.

Avoti: PZT

Bahreldžebela   vietv.

1. Nīlas nosaukums Dienvidsudānā ("Bahr el Jebel"), no Asvas ietekas Nīlā līdz Gazalas ietekai.

Avoti: PZT

Bahrelgazāla   vietv.

1. Upe Dienvidsudānā ("Bahr el Ghazal"), Baltās Nīlas kreisā krasta pieteka, garums - 241 km, veidojas no vairākām satekupēm, kas sākas plašos purvos, vasaras lietus sezonā plaši pārplūst.

Avoti: PZT, PuA

bahši

1. Vidusāzijas tautu dziedoņi, muzikanti, tautas mutvārdu daiļrades radītāji un saglabātāji, to sacerējumus izpilda dutaras (divstīgu instrumenta) pavadījumā.

Avoti: EV

Bahšili   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kirikales ilā, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bahtabarija   vietv.

1. Bahtabarijas ezers - Kinnerets, ezers Izraēlā.

Avoti: PZT

Bahten   vietv., vēst., vācu val.

1. Bātas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vaiņodes pagastā.

Avoti: KV

bahtiari

1. Cilšu grupa (haftlengi, čeharlengi) Irānas dienvidrietumos, gk. Luristānas austrumos (Bahtiarijā), valoda pieder pie irāņu valodām, ticīgie - musulmaņi.

Avoti: EV, PZT

Bahts   mit.

1. Armēņu mitoloģijā - likteņa personifikācija, dēvēts arī par laimes garu, ko dievs vai liktenis sūta kādai ģimenei vai cilvēkam, ja viņš kādu cilvēku pamet, tad to sāk vajāt neveiksmes.

Avoti: Mit

bahuti

1. Bantu tauta Ruandā un Burundi, kā arī Zairā (Kongo Demokrātiskajā Republikā) un Ugandā; vahuti.

Avoti: LEV, PZT

bahuvrihi   val.

1. Saliktenis, kas ar nozīmes pārnesumu nosauc objektu, kuram raksturīgā piederuma vai īpašības pazīme ietverta salikteņa komponentu nozīmē.

Avoti: VsV

bai   apv.

1. Izsauksmes vārds: o!, ah!

Avoti: ME

Baiame

1. Dienvidaustrumu Austrālijas aborigēnu ticējumos Augstais Dievs un pasaules radītājs.

Avoti: R1

baiamoss   novec.

1. Stipri bangaini vēji ar pērkona negaisu un lietus gāzēm Kubas salas dienvidu daļā.

Avoti: KV

bai-bai   žarg.

1. Lieto atvadoties.

Avoti: SLG

baibaks   biol.

1. Stepes murkšķis - grauzēju kārtas vāveru dzimtas murkšķu ģints suga ("Marmota bobak"), sastopams galvenokārt Krievijas un Centrālās Āzijas stepēs, Latvijā neveiksmīgi mēģināts audzēt kā kažokzvēru, bet dažkārt audzē kā mājdzīvnieku.

Avoti: Wi

Baibas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Avoti: LC

baibiņa   žarg.

1. Naiva meitene.

Avoti: SLG

baicas   apv.

1. Dot, sadot baicas - pērt; arī lamāt.

Avoti: LivP

baice   novec.

1. Īsa, resna pātaga.

Avoti: KV

baicene   novec.

1. Īsa, resna pātaga.

Avoti: KV

baiciņi   apv.; hip.

1. Ceļtekas ("Plantago").

Avoti: Aug2

baida   apv.

1. Šausmas, bailes.

Avoti: EH

baīda   apv.

1. Baiļu sajūta; bažas, bailes.

2. Draudi.

Avoti: ME

bāidaks   apv.

1. Kravas kuģis.

Avoti: NeV

baidanščiks   žarg.

1. Banščiks - zaglis, kas zog tikai stacijās.

Avoti: KZ

baidara

1. Čukču, korjaku un eskimosu airu laiva, sastāv no koka karkasa, kas apvilkts ar vaļa ādu.

Avoti: LPE

Baidara   vietv.

1. Baidaras vārti - pārkāpe pār Krimas galveno grēdu no Baidaras ielejas uz Melnās jūras piekrasti, augstums - 503 m vjl.

Avoti: PZT

Baidaracka   vietv.; novec.

1. Baidarackas līcis -Baidaratas līcis.

Avoti: Ppk

Baidarata   vietv.

1. Baidaratas līcis - grīvlīcis Karas jūras dienvidos, starp Jugru un Jamalas pussalu, garums - ~180 km, platums - pie ieejas 78 km, dziļums - līdz 20 m, ieteka Kara, Juribeja, ziemā aizsalst, vasarā ziemeļu vēji piedzen ar ledu.

Avoti: LģE, PZT

baidas   sar.

1. Bailes, apdraudējums, iespējamas briesmas, nelaime u. tml.

Avoti: Sin

baidāt   apv.

1. Baidīt.

Avoti: LivP

baideklis   -ļa, v.; apv.

1. Priekšmets, ar ko cenšas atbaidīt (dzīvniekus).

2. Cilvēks, kas ir īpaši pārģērbies, lai kādu baidītu.

3. Spoks, rēgs, ērms.

4. Ausainā pūce; pupuķis.

Avoti: LivP

baidēklis   -ļa, v.; apv.

1. Priekšmets, ar ko cenšas atbaidīt (dzīvniekus).

2. Cilvēks, kas ir īpaši pārģērbies, lai kādu baidītu.

3. Spoks, rēgs, ērms.

4. Ausainā pūce; pupuķis.

Avoti: LivP

baidēkls   v.; apv.

1. Priekšmets, ar ko cenšas atbaidīt (dzīvniekus).

2. Cilvēks, kas ir īpaši pārģērbies, lai kādu baidītu.

Putnu baidēkls— noskrandis, noplīsis, arī nevīžīgi vai ākstīgi ģērbies cilvēks.

3. Spoks, rēgs, ērms.

4. Ausainā pūce; pupuķis.

Avoti: LivP

baideklītis

1. Dem. --> baideklis.

Avoti: LV93

baidekls   apv.

1. Cilvēks, kas ir īpaši pārģērbies, lai kādu baidītu.

2. Veidojums, parasti no veca apģērba, lupatām, dzīvnieku atbaidīšanai.

3. Spoks, rēgs.

Avoti: KiV

baidelīgs   apv.

1. Bailīgs, bikls; nedrošs; kautrīgs; tramīgs.

Avoti: LivP

baidēt   apv.

1. Baidīt.

Avoti: ĒiV

baidētājs   apv.

1. Darītājs --> baidīt.

baidēties   apv.

1. Pārdzīvot, izjust bailes.

2. Bažīties, uztraukties, šaubīties; uzmanīties, censties izvairīties (no kā nevēlama).

3. Izjust kautrību, nedrošību; kautrēties.

4. Būt tādam, ka (kā iedarbībā) nemainās, saglabā vēlamās īpašības.

5. Baidīt vienam otru, citam citu.

Avoti: LivP, ĒiV

baidi   -u, vsk. baids, -a, v.; poēt.

1. Bieds.

Avoti: LLVV

baidīgs   apv.

1. Draudošs, biedējošs.

2. Bailīgs, bikls; nedrošs; kautrīgs; tramīgs.

Avoti: LivP

baidīklis   -ļa, v.; apv.

1. Priekšmets, ar ko cenšas atbaidīt (dzīvniekus).

2. Cilvēks, kas ir īpaši pārģērbies, lai kādu baidītu.

3. Spoks, rēgs, ērms.

4. Ausainā pūce; pupuķis.

Avoti: LivP

baidīkls   v.; apv.

1. Priekšmets, ar ko cenšas atbaidīt (dzīvniekus).

2. Cilvēks, kas ir īpaši pārģērbies, lai kādu baidītu.

3. Spoks, rēgs, ērms.

4. Ausainā pūce; pupuķis.

Avoti: LivP

baidināt   apv.

1. Baidīt.

Avoti: ME

baidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Censties izraisīt (kādā) bailes.

Avoti: MLVV

baidītājs   apv.

1. Darītājs --> baidīt.

baidīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Pārdzīvot bailes.

2. Izjust kautrību, nedrošību; kautrēties.

3. Bažīties, šaubīties, uztraukties.

Avoti: LLVV, MLVV

baids   v.; apv.

1. Priekšmets, ar ko cenšas atbaidīt (dzīvniekus); biedēklis.

Avoti: MLVV, Sin

Bai-Dze   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - dievība, kuru iztēlojās kā gudru un viszinošu zvēru, līdzīgu ragainai lauvai, un kuram piemita runas spējas.

Avoti: Mit

baidzelnieki

1. Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Baidzeles ciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

baidzi

1. Baji - tautas pašnosaukums.

Avoti: PZT

Baiersdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Baiersdorf"), Bavārijas federālajā zemē, 7400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

baiga   apv.

1. Bailes.

2. Panīcis un novārdzis dzīvnieks vai stāds; putnu biedēklis.

Avoti: ME

baigainis   apv.

1. Slikts cilvēks.

2. Spoks, ērms; rēgs.

Avoti: LivP

baigais   žarg.

1. Lieto kā pozitīvu vai negatīvu uzsvērumu.

Baigais dūzis— ļoti spējīgs, izveicīgs vīrs.

Baigais tēviņš— slikts vīrietis.

Baigi karsts— ļoti karsts.

Baigie kanaki— labie kareivji.

Avoti: Žrg

baiganis   apv.

1. Bailīgais.

Avoti: LivP

baigans   apv.

1. Bailīgs, bikls.

Avoti: LivP

baigas   sar.

1. Bailes.

baigas   apv.

1. Beigas.

Avoti: BsV

baigi   sar.

1. Tā, ka ir nomācoša, drūma, arī ar bailēm saistīta sajūta; drūmi, nomācoši, baisi.

2. Ļoti.

Avoti: LivP

baiglis   apv.

1. Ziemeļblāzma.

2. Biedētājs, spoks; putnu biedēklis; briesmu stāsts; baismas.

3. Priekšmets, ar ko cenšas atbaidīt (dzīvniekus); (putnu) biedēklis.

Avoti: NeV, TlV

baigot   apv.

1. Runāt, stāstīt (ko) tādu, kas izraisa nomācošas, drūmas izjūtas.

2. Trakot, plosīties; joņot, auļot, drāzties.

Avoti: LivP

baigoties   apv.

1. Baidīties, baiļoties; fantazēt; sapnī redzēt spokus, rēgus.

Avoti: LivP

baigots   apv.

1. Iebaidīts; tāds, kam rādās spoki, rēgi.

Avoti: LivP

Baigoža   vietv.

1. Nura - upe Kazahstānā.

Avoti: PZT

baigs   -ais; s. -a, -ā

1. Tāds, kas izraisa nomācošas, drūmas izjūtas, arī bailes.

// apst. Savienojumā ar "būt", "tikt", "tapt", "kļūt" formām apzīmē tādu psihisku stāvokli, kas saistīts ar nomācošām, drūmām izjūtām, arī ar bailēm.

Avoti: LLVV

baigs   -a, v.

1. Tas (parasti kas mistisks), kas izraisa baiļu, drūmuma, nomāktības izjūtas; arī spoks.

Avoti: LLVV

baigs   žarg.

1. Ļoti liels (par reāliem objektiem).

2. Stiprs, intensīvs (par parādībām dabā, norisēm materiālajā pasaulē).

3. Tāds, kas stipri pārsniedz parasto, vidējo līmeni (piem., par cilvēka īpatnībām, spējām).

4. Ļoti labs.

5. Lieto emocionalitātes pastiprināšanai: baigais, -ā!

6. Ļoti.

7. Ļoti.

8. Ļoti slikti, ļoti nepatīkami.

9. Ļoti daudz, ļoti intensīvi.

Baigais čakars— liela noņemšanās; darbietilpīga nodarbe.

Baigais kronis— kas ļoti labs.

Baigais tēviņš— slikts, ļoti nesimpātisks vīrietis.

Baigais vecis— Cienījams vīrietis.

Avoti: SLG

baigums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> baigs 1(1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

baiģis   apv.

1. Biedēklis; spoks, rēgs.

Avoti: LivP

Baihe   vietv.

1. Haihes satekupe Ķīnas ziemeļaustrumu daļā, garums - 560 km.

Avoti: PZT

baiho

1. Baji - tautas pašnosaukums.

Avoti: PZT

baihu   nelok.

1. Baihu tēja - tējas tirdzniecībā visu nepresēto tējas šķirņu nosaukums pretēji presētai tējai, tai ir baltiem, sudrabainiem matiņiem klāti lapu pumpuri; augstākā labuma Ķīnas tējas sastāvdaļa.

Avoti: SV08

Baija   vietv.

1. Štats Brazīlijas austrumos ("Bahia"), Brazīlijas plakankalnē un Atlantijas okeāna piekrastes zemienē, administratīvais centrs un lielākā osta - Salvadora, platība - 564693 kvadrātkilometri, 14637400 iedzīvotāju (2009. g.).

2. Brazīlijas Baija - štata galvaspilsētas Salvadoras dažkārt lietots otrs nosaukums.

Avoti: PZT, PuA

Baijablanka   vietv.

1. Pilsēta Argentīnā, Buenosairesas provinces dienvidu daļā, osta Atlantijas okeāna Elrinkona līča krastā, 313000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

Baijonna   vietv.

1. Pilsēta Francijas dienvidrietumos ("Bayonne"), Akvitānijas reģiona Atlantijas Pireneju departamentā, osta pie Adūras ietekas Atlantijas okeānā, 44800 iedzīvotāju (2010. g.), arhitektūras piemineklis - katedrāle (XIII-XVI gs.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

baika   -as, s.

1. Mīksts, abās pusēs plūksnots kokvilnas audums.

2. Blīva, labajā pusē plūksnota vadmala.

3. sar. Silta jaka.

Avoti: EV, SLG

baika   -as, s.; apv.

1. Kaut kas niecīgs, nesvarīgs, neievērojams; nenozīmīgas lietas.

Avoti: LivP

Baikāls   vietv.

1. Dziļākais ezers pasaulē, atrodas Austrumsibīrijas dienvidu daļā, platība - 31500 kvadrātkilometru, garums - 636 km, lielākais platums - 79 km, lielākais dziļums - 1620 m, bagāta flora un fauna, pasaulē otrais lielākais ezers pēc tilpuma - 23600 kubikkilometru.

2. Baikāla grēda - atrodas Piebaikālā, Baikāla ziemeļrietumu piekrastē, Krievijā, Irkutskas apgabalā, garums - 300 km, augstums - līdz 2572 m (Čerska kalns).

3. Baikāla kalnzeme - Dienvidsibrījas kalnāju austrumu daļa ap Baikāla ezeru un uz dienvidiem un dienvidaustrumiem no tā līdz Krievijas robežai ar Mongoliju un Ķīnu, platība - 1 mlj. kvadrātkilometru.

4. Baikāla krokojums - viens no galvenajiem Zemes garozas attīstības cikliem (pirms 700-480 mlj gadu), Latvijā šim krokojumam atbilstošā struktūru kompleksa ieži izplatīti tikai austrumu daļā un rietumos gar jūras piekrasti.

5. Baikāla rezervāts - atrodas Burjatijas Republikā, Hamardabana grēdā un Baikāla dienvidu piekrastē, platība - 1657 kvadrātkilometru, dibināts 1969. g., lai aizsargātu un pētītu dabas kompleksus Baikāla ezera piekrastes terasēs un Hamardabana grēdā.

Avoti: LģE, LD

Baikaļska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Irkutskas apgabala dienvidaustrumos, Baikāla dienvidu krastā, 13120 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1966. g.

Avoti: PuA, Wi

baikāties   apv.

1. Stāstīt nenozīmīgas lietas.

Avoti: LivP

baikeris   žarg.

1. Motociklists.

Avoti: SLG

baikers

1. Motobraucējs, arī velobraucējs; cilvēks, kas brauc ar baiku.

Avoti: PL

Baiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

Avoti: LC

baikists

1. Baikers - motobraucējs, arī velobraucējs; cilvēks, kas brauc ar baiku.

Avoti: PL

Baikonira   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā ar īpašas nozīmes statusu, līdz 2050. gadam iznomāta Krievijai kopā ar kosmodroma teritoriju 57 kvadrātkilometru platībā, 73000 iedzīvotāju (2014. g.), anklāvs Kizilordas apgabala teritorijā, pilsētas tiesības kopš 1961. g.

Avoti: LpA, PuA

Baikonura   vietv.; vēst.

1. Baikonira - pilsētas nosaukums padomju laikā un bieži izmantots tulkojumos no krievu valodas.

Avoti: LpA, PZT

baiks   apv.

1. Biezs flanelis.

Avoti: KiV

baiks

1. Motocikls; kalnu velosipēds.

Avoti: PL

baikst   apv.

1. Baidīties, baiļoties.

Avoti: ME

baiksti   apv.

1. Bail.

Avoti: LivP

bail   apst.

1. Savienojumā ar "būt", "tikt", "tapt", "kļūt" formām apzīmē tādu psihisku stāvokli, kas saistīts ar bailēm.

2. Savienojumā ar "būt", "tikt", "tapt", "kļūt" formām apzīmē tādu psihisku stāvokli, kas saistīts ar kautrības, nedrošības izjūtām.

Avoti: LLVV

baila   apv.

1. Bailes.

Avoti: LivP

bailas   apv.

1. Bailes.

Avoti: LivP

baile   vsk.; sar.

1. Bailes.

Avoti: LV93

bailes   -ļu, s.; parasti dsk.

1. Psihisks (emocionāls) stāvoklis, jūtas, kam raksturīgs satraukums, apjukums, nospiestība un ko izraisa briesmas, nelaime.

Aklas bailes— ļoti lielas bailes, kad zūd spēja pareizi novērtēt situāciju.

Nāves bailes— Bailes no nāves.

Dzīvot vienās bailēs— pastāvīgi izjust bailes.

Iedzīt bailes— izraisīt bailes.

2. Neērtības, nedrošības izjūta, kauns.

3. Nemiers, rūpes, bažas (par ko).

Avoti: LLVV, KnV

bailestība   apv.

1. Bailes, bijība.

Avoti: ME

bailēt   apv.

1. Baidīties, baiļoties.

Avoti: ME

bailēties   apv.

1. Baiļoties, baidīties.

Avoti: ViV

baili   apv.

1. Bail.

Avoti: KnG

bailība   -as, s.

1. parasti vsk.; pareti. Bailīgums.

2. tikai dsk.; novec. Bailes (1).

3. Briesmas.

Avoti: LLVV, LivP

bailības   apv.

1. Bailes.

Avoti: KnG

bailīg   apv.

1. Tā, ka izjūt, pārdzīvo bailes; tā, ka pauž bailes.

2. Bīstami.

3. Ļoti; ļoti lielā mērā, pakāpē.

Avoti: LivP

bailīgai   apv.

1. Bailīgi, nedroši.

2. Ļoti.

Avoti: KiV

bailīgi   apv.

1. Tā, ka izjūt, pārdzīvo bailes; tā, ka pauž bailes.

2. Bīstami.

3. Ļoti; ļoti lielā mērā, pakāpē.

Avoti: LivP

bailīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas (pastāvīgi) baidās; tāds (cilvēks), kas izjūt bailes.

2. Tāds, kurā izpaužas bailes, kautrība, nedrošība (par cilvēka izturēšanos, skatienu u. tml.).

3. Tāds, kurā izpaužas (dzīvnieka) tramīgums.

4. sar. Tāds, kas izraisa bailes; arī bīstams.

5. apv. Ļoti liels, ļoti stiprs.

Avoti: LLVV, ViV

bailīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bailīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bailināt   apv.

1. Likt ilgstoši, pastāvīgi baidīties.

Avoti: LivP

bailisks   apv.

1. Šausmīgs, draudīgs.

Avoti: ME

bailīte   sar., hum.

1. Dem. --> bailes.

Bailota   vietv.

1. Bailota sala - atrodas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā ("Bylot Island"), Bafina Zemes ziemeļu piekrastē, platība - 13000 kvadrātkilometru, augstākā virsotne Tules kalns 2133 m vjl., teritoriju klāj ledājs, šļūdoņi ieslīd Bafina jūrā.

Avoti: PZT

bailprātītis   apv.

1. Bailulis (zaķa epitets); baltais zaķis.

Avoti: ME

bails   apv.

1. Bailīgs, bikls, nedrošs.

2. Tāds, kurā izpaužas bailes.

Avoti: LivP

bailulis   -ļa, v., pareti.

1. Bailīgs, nedrošs.

Avoti: MLVV

bailums   apv.

1. Bailes.

Avoti: LivP

baiļ   apv.

1. Bail.

Avoti: LivP

baiļāties   apv.

1. Izjust bailes, baidīties.

2. Bažīties, uztraukties.

Avoti: LivP

baiļi   apv.

1. Bail.

2. Bailīgi.

Avoti: LivP

baiļot   sar.

1. Baidīt, šausmināt.

Avoti: Sin

baiļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izjust bailes, nedrošību, baidīties.

2. Bažīties, uztraukties.

Avoti: MLVV

baiļpilns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas lielas bailes.

Avoti: MLVV

baiļprātiņš   sar.

1. Gļēvulis - tāds, kam ir vāja griba; tāds, kam trūkst drosmes, enerģijas, izturības.

Avoti: Sin

baiļš   sar.

1. Bailīgs, bikls nedrošs.

2. Tāds, kurā izpaužas bailes.

Avoti: LivP

baiļums   sar.

1. Bailes.

Avoti: Sin

Baimaka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Baškortostānas Republikas dienvidaustrumos, 17500 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Avoti: PuA, Wi

baime   apv.

1. Bailes, nobailes, izbīšanās; šausmu sajūta.

Avoti: NeV

baimes   apv., pareti, dsk.

1. Bailes.

Avoti: KiV

Bainičeks   mit.

1. Slāvu mitoloģijā - pirts gars, kas mitinājās pirtī un spēja kļūt neredzams, taču reizēm cilvēkiem parādījās kaila, pinkaina veča izskatā, netīrs un aplipis ar pirtsslotas lapām.

Avoti: Mit

baipass

1. Ietaise, kas aizvada visu plūsmu vai tās daļu pa apkārtceļu.

Avoti: ZTV

Bairamali   vietv.; novec.

1. Bajramali - pilsēta Turkmenistānā.

Avoti: PZT, PuA

Bairamli   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, 69600 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

Bairdabo   vietv.

1. Pilsēta Somālijā, 78100 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

bairams

1. Musulmaņu galvenie svētki (notiek divreiz gadā).

Avoti: SV99

Baireita   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bayreuth"), Bavārijas federālās zemes ziemeļos, pie Mainas iztekas, t. s. Franku Šveicē, 71600 iedzīvotāju (2013. g.), dibināta XII gs.

Avoti: PZT, Wi

bairi

1. Bakondži - tauta Kongo Ddemokrātiskajā Republikā uz Ugandā.

Avoti: PZT

Bairiki   vietv.

1. Viena no Taravas atola salām uz kurām atrodas Kiribati galvaspilsēta - Tarava, šajā salā atrodas Kiribati valdības ēkas, prezidenta rezidence un parlamenta ēka, centrālā pasta ēka un bibliotēka.

Avoti: LģE

bairis   žarg.

1. Alus.

Avoti: Žrg

bairišals   apv.

1. Pudeļu alus.

Avoti: LivP

bairīšalus   apv.

1. Pudeļu alus.

Avoti: LivP

bairīšdesa   apv.

1. Desa, ko ēd kā uzkodu pie alus; sardele.

Avoti: LivP

bairišs   apv.

1. Rūpnieciski ražots alus; bairītis.

Avoti: TlV

bairītis   -ša, v.; parasti vsk.

1. Bavāriešu alus šķirne; šīs šķirnes alus; pudeļu alus.

// apv. Alus.

Avoti: MLVV, ViV

baironisms

1. Strāvojums Eiropas literatūrā 19. gs. pirmajā pusē, kurā izpaudās Dž. Bairona daiļradei raksturīgas iezīmes - indivīda un sabiedrības konflikts, dumpīgums, brīvības mīlestība, vēlme cīnīties apspiesto cilvēku labā.

Avoti: MkV

Bairons

1. Džordžs Gordons Bairons - angļu barons un dzejnieks ("lord Byron"; 1788.-1824. g.), viena no izcilākajām personībām romantisma vēsturē; radīja jaunu varoni - apkārtējā dzīvē un sabiedrībā vīlušos cilvēku, kurš nespēj samierināties ar nebrīvi un sociālo netaisnību.

2. vietv. Bairona rags - Austrālijas kontinenta galējais austrumu punkts pie Tasmana jūras, Jaundienvidvelsas ziemeļos (angļu val. "Cape Byron").

Avoti: MkV, LģE

bais   apv.

1. Bail.

Avoti: ME

baisa   apv.

1. Drūma, nomācoša izjūta, pārdzīvojums; baigums.

Avoti: LivP

baisais   žarg.

1. Izcils cilvēks.

Avoti: SLG

baiseses   rel.

1. Papua-Jaungvinejas dienvidu augstkalnos dzīvojošās foe cilts mitoloģiskajos priekšstatos - dzīvajos cilvēkos mītošie gari.

Avoti: R1

baisi   apv.

1. Bail.

Avoti: LivP

baisīgi   apv.

1. Baigi, bailīgi.

Avoti: LivP

baisīgs   apv.

1. Briesmīgs, dusmīgs; nepatīkams, atbaidošs.

2. Ļauns, ļaunprātīgs; dusmīgs, nikns, pikts, sirdīgs, bargs.

Avoti: LivP

baisma   -as, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Drūma, nomācoša izjūta, pārdzīvojums; baigums.

2. Parādība, kas izraisa šādu izjūtu, pārdzīvojumu.

Avoti: LLVV

baismas

1. Bailes, šausmas.

Avoti: Sin

baisme   apv.

1. Drūma, nomācoša izjūta, pārdzīvojums; baigums.

Avoti: LivP

baismeklis

1. Biedēklis.

Avoti: Sin

baismīgs   -ais; s. -a, -ā

1. Tāds, kas izraisa drūmas, nomācošas izjūtas; tāds, kas izraisa lielas bailes; briesmīgs, drausmīgs.

// apst.; savienojumā ar "būt", "tikt", "tapt", "kļūt" formām. Tā, ka ir lielas bailes.

// sar. Tik ļoti liels (arī ātrs, mazs u. tml.), ka rodas bailes.

Avoti: LLVV

baismīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> baismīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

baismonīgs   vienk.

1. Baigs.

Avoti: Sin

baisms   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Baismīgs.

Avoti: LLVV

baiss   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Baismīgs.

Avoti: LLVV

baiss   -a, v.; poēt.

1. Baisma (2).

Avoti: LLVV

baissier   novec.

1. Biržas mākleris, kas spekulē uz kursu krišnu (pretstatā "haussier").

Avoti: KV

baist   apv.

1. Bail.

Avoti: KiV

baisti   apv.

1. Bail.

Avoti: EH

baists   apv.

1. Saistība, cerības.

Avoti: ME

baists   apv.

1. Baistu sadot - (no)sodīt, (no)pērt; piedraudēt ar sodu vai atlaišanu.

Avoti: LivP

baists   apv.

1. Troksnis.

Avoti: LivP

Baisuna   vietv.; novec.

1. Boisuna - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT, PuA

baišs   apv.

1. Briesmīgs, drausmīgs, šausmīgs.

Avoti: ME

Baitaiga   vietv.

1. Kalnu masīvs Rietumsajānos, Alašas labajā krastā, Krievijā, Tivas Republikas rietumu daļā, augstums - līdz 3129 m.

Avoti: PZT

Baitoušans   vietv.

1. Darbīgs vulkāns (ķīn. "Baitoushn", korej. "Parktusan") Čanbaišana plakankalnē uz Ķīnas un Ziemeļkorejas robežas, augstums - 2750 m.

Avoti: PZT

baits   angļu val. "byte"

1. Kā vienots veselums apstrādājama bitu grupa, parasti datora vismazākā adresējamā atmiņas daļa, sastāv no 8 bitiem.

Avoti: ZTV

baiza

1. Sīknauda Omānas Sultanātā, Omānas riāla simtdaļa.

Avoti: PnR

baižkalnieši

1. Raunas pagasta apdzīvotās vietas "Baižkalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Baižkalns   vietv., vēst.

1. Raunas novada Raunas pagasta apdzīvotās vietas (lielciema) "Rauna" daļas vēsturisks nosaukums.

2. vēst. Baižkalna pagasts - pastāvēja bijušajā Cēsu apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Raunas pagastā.

Avoti: LPag, LpmE

Baja   vietv.

1. Alūksnes novada Jaunalūksnes pagasta apdzīvotās vietas "Beja" nosaukuma variants.

2. Pilsēta Ungārijā ("Baja"), Bāčas-Kiškunas meģes dienvidrietumos, osta Donavas kreisajā krastā, 36000 iedzīvotāju 2014. g., pilsētas tiesības kopš XIX gs. otrās puses.

3. Baja ezers - atrodas Lusonas salā ("Laguna de Bay"), Filipīnās, uz dienvidaustrumiem no Manilas, garums - ~75 km, vidējais dziļums - ~36 m, vairākas salas.

4. Baja de Arame - pilsēta Rumānijā, Mehedincu žudecā, 5400 iedzīvotāju (2011. g.).

5. Baja de Arješa - pilsēta Rumānijā, Albas žudecā, 3500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LC, PZT, Wi

bajacis   novec.

1. Ķipars.

Avoti: SW78

bajadēra   s.

1. Indiešu dejotāja un dziedātāja, kas piedalās kulta ceremonijās; dejotāja, kas par maksu dejo restorānos, privātās mājās u. tml.

Avoti: MLVV

bajadera

1. Indiešu dejotāja un dziedātāja, kas piedalās reliģiskās ceremonijās.

Avoti: MkV

bajadere   novec.

1. Eiropiešu nosaukums indiešu dejotājām; bajadēra.

Avoti: LME

Bajama   vietv.; novec.

1. Bajamo - pilsēta Kubā.

Avoti: PZT

Bajamare   vietv.

1. Pilsēta Rumānijas ziemeļrietumos ("Baia-Mare"), Maramurešas žudeca administratīvais centrs, 123800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Bajamo   vietv.

1. Pilsēta Kubā ("Bayamo"), Granmas provinces administratīvais centrs, 146600 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bajamona   vietv.

1. Pilsēta Puertoriko salā, 221500 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Bajanharaula   vietv.

1. Kalnu grēda Kunluna austrumos ("Bayan Hara Ula"), Ķīnā, Huanhes un Jandzi ūdensšķirtne, garums - ~750 km, augstums - līdz 5500 m, lēzenas, kupolveida virsotnes.

Avoti: PZT

Bajanhongora   vietv.

1. Pilsēta Mongolijā, Bajanhongoras aimaka administratīvais centrs, 22100 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

bajānists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē bajānu; bajāna spēlētājs.

Avoti: LLVV

bajans

1. apv. Bajāns.

2. žarg. Vīna vai degvīna litrs.

3. žarg. Šļirce.

4. žarg. Atkritumu urna.

Avoti: LivP, KZ

bajāns   -a, v.

1. Liela krievu hromatiskā harmonika ar podziņu klaviatūru.

Avoti: LLVV

Bajantumena   vietv.

1. Čoibalsana - pilsētas Mongolijā nosaukums 1921.-1941. g.

Avoti: PZT

bajārāks   apv.

1. Bagātāks, dižciltīgāks.

Avoti: LivP

bajārene   apv.

1. Bagāta sieviete, bagāta saimniece.

2. Iecirtīga, lielmanīga sieviete.

Avoti: LivP

bajārība   apv.

1. Pārticība.

2. Balamutība, lielība; dižošanās, plātīšanās.

Avoti: LivP

Bajāri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aknīstes novada Gārsenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Sesavas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ropažu novadā.

5. Dzelzceļa stacija Ropažu novadā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Ērgļi, 28 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1935. g. pie dzelzceļa līnijas Rīga-Suntaži.

6. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Sēlpils pagastā.

7. Apdzīvota vieta (mazciems) Salaspils novada Salaspils pagastā.

Avoti: LC

bajāriene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Bajāra sieva.

2. apv. Bagāta sieviete, bagāta saimniece.

3. apv. Iecirtīga, lielmanīga sieviete.

Avoti: LLVV, LivP

bajārieši

1. Dagdas pagasta apdzīvotās vietas "Bajāri" iedzīvotāji.

2. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Bajāri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bajāriete   apv.

1. Bagāta sieviete, bagāta saimniece.

2. Iecirtīga, lielmanīga sieviete.

Avoti: LivP

bajārinieki

1. Rucavas pagasta apdzīvotās vietas "Bajāri" (arī "Bajārinu ciems") iedzīvotāji.

Avoti: V1

bajarka   apv.

1. Līgavas māsa.

Avoti: LivP

bajārmeita   apv.

1. Turīga, dižciltīga cilvēka (bajāra) meita.

Avoti: LivP

bajārs   -a, v.; vēst.

1. Labietis, virsaitis, bagāts saimnieks.

2. Feodālis, arī feodāļa karadraudzes loceklis (Latvijā agrajā feodālismā, 11.-13. gs.).

3. Feodālis, arī augsta amatpersona (Krievzemē 10.-17. gs.).

Avoti: LLVV

bajārs   apv.

1. Cilvēks ar ļoti gaišiem (blondiem) matiem; iesauka zēnam ar blondiem matiem.

Avoti: LivP

bajārs   apv.

1. Spilve ("Eriophorum").

2. Šaurlapu ugunspuķe ("Chamaenerion angustifolium").

Avoti: LivP, Aug2

Bajasprije   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Maramurešas žudecā, 15500 iedzīvotāju (2011. g.); Felšēbāņa.

Avoti: Wi, PuA

Bajata   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bayat"), Afjonkarahisaras ilā, 4400 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā (Bayat"), Čorumas ilā, 8000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bajati   literat.

1. Turku un azerbaidžāņu, un arī citu Austrumu tautu dzejā tradicionāla četrrindu strofa, kurā tiek savstarpēji atskaņota pirmā, otrā un ceturtā rinda, bet trešā rinda paliek neatskaņota (baltā vārsma).

Avoti: DzV

bajatišizars   mūz.

1. Azerbaidžāņu tautas mūzikas skaņkārtu (mugama) viena no 7 pamatskaņkārtām, kas ar savu tēlainību un noskaņu izraisa skumjas.

Avoti: ML

bājava   apv.

1. Briesmonis, biedēklis.

Avoti: NeV

Bajburta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bayburt"), ila administratīvais centrs, 35900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Bajē

1. Pilsēta Normandijā, Francijā, ap 15000 iedzīvotāju, 13. gs. celta gotikas stila katedrāle.

Bajē paklājs— apmēram 70 m garš un 50 cm plats izšūts paklājs (1070.-1080. g.), uz kura attēlots Vilhelma I Iekarotāja iebrukums Anglijā; glabājas Bajē katedrālē.

Avoti: LEV, MkV

Bajelsa   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Bayelsa"), administratīvais centrs - Jenagoa, platība - 10773 kvadrātkilometri, 1703400 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts dienvidos, apskalo Gvinejas līcis.

Avoti: PuA

baji

1. Tauta, dzīvo Ķīnā, Junnanas provincas rietumos, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, reliģija - budisms (pašnosaukums baidzi, baiho).

2. Gbaji - tauta Centrālāfrikas Republikas dienvidrietumu daļā, Kamerūnas dienvidaustrumos un Kongo Republikas ziemeļos.

Avoti: PZT

bajī   vēst.

1. Karaļa iecelta amatpersona, kas pārstāvēja viņa varu provincēs. Bajī tieši karalim bija atbildīgs par vairāku prevo darbu. Bajī amats tika izveidots Francijā karaļa Filipa II Augusta (1180.-1223. g.) valdīšanas laikā.

Avoti: VjV

bajikpi

1. Evi - tauta Gvinejas līča piekrastē.

Avoti: PZT

Bajina   vietv.

1. Bajina Bašta - pilsēta Serbijā ("Bajina Bašta"), Centrālās Serbijas Zlatiboras apgabalā, 9100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bajkana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Baykan"), Siirtas ilā, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bajndira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bayndir"), Izmiras ilā, 21800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bajona   vietv.; novec.

1. Baijonna - pilsēta Francijas dienvidrietumos.

Avoti: PZT

bajonete   -es, dsk. ģen. -šu, s.; reti.

1. Vairākšķautņu duramais ierocis, ko piestiprina pie šautenes stobra gala un lieto tuvcīņā; durklis.

2. Fotoobjektīva un fotoaparāta korpusa savienošanas mezgls operatīvai optikas nomainīšanai, kā arī mehāniskai vai elektroniskai informācijas pārnesei no kameras uz fotoobjektīva mehānismiem.

3. sar. Bajonetsavienojums.

Avoti: LLVV, SV99

bajonetsavienojums

1. Savienojums, kurā sastiprinašana notiek, iespraužot vienu daļu otrā un pagriežot.

Avoti: SV99

bajonetsavienojums

1. Savienojums, kurā sastiprinašana notiek, iespraužot vienu daļu otrā un pagriežot.

Avoti: SV99

bajonnete   novec.

1. Durklis, šautenes galā liekams, ap 1640. gadu Bajonnes pilsētā izgudrots duramais.

Avoti: SV33

bajoti

1. Diolu tautas cilts, dzīvo gk. Senegālas dienvidrietumos, arī Gambijā un Gvinejā-Bisavā.

Avoti: PZT

Bajramali   vietv.

1. Pilsēta Turkmenistānā, Mari vilajetā, 60000 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bajramerena   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Čankiri ilā, 690 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bajramiča   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Čanakales ilā, 13800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bajs

1. Feodālis, bagātnieks, lielsaimnieks, tirgotājs Vidusāzijā, Kazahijā, Altajā un Kaukāzā.

Avoti: LLVV

Bajs   vietv.

1. Alūksnes novada Jaunalūksnes pagasta apdzīvotās vietas "Beja" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bak   apv.

1. Skaņas atdarinājums, piemēram, mīklu mīcot, riju kuļot.

Avoti: ME

baka   apv.

1. Beka.

Avoti: LivP

baka   apv.

1. Paka, sainis, vīstoklis.

2. Liels gabals; liela kaudze, guba.

Avoti: LivP

baka   apv.

1. Kartupeļu biezputra.

Avoti: LivP

baka

1. Neliels ar strutām vai šķidrumu pildīts izsitums uz ādas, kas rodas vējbaku vai īsto baku gadījumā.

2. apv. Apaļa, skārda, parasti ūdens, tvertne.

Avoti: LEV, KiV

Baka   vietv.

1. Upe Kanādas ziemeļos ("Back River"), garums - 973 km, sākas Lorensa augstienē nelielā ezerā 390 m vjl., tek caur Peli, Gara, Makdugala, Franklina ezeru, ietek Ziemeļu Ledus okeāna Čantri līcī.

Avoti: PZT

bāka   -as, s.

1. Navigācijas orientieris - tornis, kurā novietoti gaismas avoti, akustiskās un radiotehniskās ierīces.

Lidlauka bāka— aeronavigācijas bāka, ko izmanto lidlauka atrašanās vietas noteikšanai no gaisa.

// pārn. Vadonis darbībai.

2. apv. Ugunsgrēka novērošanas tornis.

3. apv. Darvas muca Jāņu vakarā.

Avoti: LLVV, LivP

bāka   -as, s.

1. sar. Degvielas tvertne.

2. apv. Liela muca, vāts (ūdens vešanai).

3. apv. Liels katls.

Avoti: LLVV, LivP

bāka   apv.

1. No četriem stabiem un bīdāma jumta darināta celtne siena novietošanai (pļavā).

Avoti: LivP

bāka   apv.

1. Kaudze.

2. Ar salmiem, mēsliem un zemi pārsegta kartupeļu vai sakņu kaudze uz lauka.

Avoti: LivP

bāka   apv.

1. Vecmāte (bērnu saņēmēja).

Avoti: ME

bakabi   mit.

1. Maiju (vēst. Meksika, Jukatanas pussala) mitoloģijā - četri brāļi (citā variantā - četras vēja dievības), kas stāv Visuma četros stūros un balsta debesis, lai tās neuzkristu zemei.

Avoti: Mit, PmV

bakacis   apv.

1. Slikti izcepusi maize.

2. Neizdevusies lieta.

3. Liels auns.

4. Liels auglis vai dārzenis.

Avoti: KV, VV

bakaine   apv.

1. Vista, kam abās galvas pusēs ir bārdai līdzīgi spalvas cekuli (baki).

Avoti: LivP

bakains   apv.

1. Bakurētains.

Avoti: ME

bakaiņš   apv.

1. Bakurētains.

Avoti: LivP

bakaīri   novec.

1. Indiāņu cilts Brazīlijā.

Avoti: KV

Bakaja   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Buckeye"), Arizonas štatā, 59470 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Bakala   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, 20260 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1951. g.

Avoti: PuA, Wi

bakalaurs   -a, v.

1. Zemākais akadēmiskais grāds, ko piešķir pēc augstskolas beigšanas un bakalaura darba aizstāvēšanas.

2. Dažās valstīs - akadēmiskais grāds, ko iegūst, beidzot vidusskolu.

Avoti: SV99

bakaleja

1. Sausās pārtikas preces (tēja, cukurs, milti u. tml.).

Avoti: SV99

bakalēt   apv.

1. Stampāt.

Avoti: LivP

bakām   apv.

1. Kaudzēm (par daudzumu).

Avoti: ME

bakamburis   apv.

1. Aptiekas preču tirgotava (kur pārdod fasētas zāles).

Avoti: LivP

Bakani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā; Bakāni.

Avoti: LC

bakani   apv.

1. Vaigubārda.

2. Spalvu kušķis putna galvas sānos.

Avoti: LivP

bakans   apv.

1. Nūja, runga pāļu dzīšanai.

Avoti: LivP

Bakans   vietv.

1. Ezers Madonas novada Dzelzavas pagastā, 114 m vjl., platība - 7,6 ha, apaļa ezerdobe, diametrs - >300 m, lielākais dziļums - 3,5 m.

Avoti: LD

bakāns   apv.

1. Liels kustonis vai auglis.

2. Neizdevusies lieta; kaut kas nederīgs; nederīgs koka gabals.

3. Slikti izcepta maize.

Avoti: KV, VV, LivP

bakara

1. Dārgs kristāls, kas izgatavots Francijas pilsētā Bakarā.

Avoti: SV99

bakara

1. Kāršu spēle.

Avoti: SV99

Bakara   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Baccaratt"), Lotringas reģionā, 50 km uz dienvidaustrumiem no Nansī, Mertas un Mozeles departamentā, 4600 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Pilsēta Horvātijā ("Bakar"), Piejūras-Kalnu županijā, 8300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

bākaravieši

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Bākareva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bakardi

1. Rums, alkoholisks dzēriens - cukurniedru sulas vai cukurnirdru destilācijas produkts ar 38-78% alkohola saturu.

Avoti: EpV

bakarēt   apv.

1. Stampāt, spaidīt, grūstīt.

Avoti: LivP

Bakarova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

Bakaroro   mit.

1. Bororu (Brazīlijas rietumi, Bolīvija) mitoloģijā - ir sievietes un jaguāra dēls, kas saistīts ar mirušo kultu, un apmetās uz dzīvi rietumos, bet viņa dvīņubrālis Itubori -austrumos, tika uzskatīts, ka mirušo dvēseles dodas pie viena no viņiem.

Avoti: Mit

bakas   -u, s.; tikai dsk.

1. Vīrusu izraisīta infekcijas slimība, kura rada rētas ādā (parasti sejas ādā).

Melnās bakas— viena no vissmagākajām šīs slimības formām.

Vēja bakas— vējbakas - viegla bērnu infekcijas slimība, kuras raksturīga pazīme ir izsitumi uz ādas.

2. Mājlopu, gk. govju un aitu infekcijas slimība.

3. Augu slimība.

Kartupeļu bumbuļu bakas— slimība, ko ierosina piepju sēne, attīstot uz bumbuļiem tumšbrūnus sklerocijus.

Avoti: LLVV

bakas   apv.

1. Vaigubārda.

Avoti: LivP

bakas   jūrn.

1. Pie apaļkoka piestiprināti koka balstiņi, kas neļauj troses aplim slīdēt.

Avoti: JūVM

bakāt   apv.

1. Pildīt; bāzt; blīvēt.

2. Spaidīt, šķaidīt smalcināt (piemēram, ar stampu).

3. Pakot, saiņot.

4. Ēst (ar lielu apetīti).

Avoti: LivP

bakāties   apv.

1. Biezi, silti ģērbties.

Avoti: LivP

Bakau   vietv.

1. Pilsēta Gambijā, Bandžulas piepilsēta, 38100 iedzīvotāju (1993. g.).

Avoti: LpA, PuA

bakaudi

1. Bagaudi - ķeltu tautas masu cīņu dalībnieki Gallijā un Ziemeļspānijā 3.-5. gs. pret Romas varu un lielajiem zemes īpašniekiem; cīņa ar pārtraukumiem turpinājās līdz romiešu varas krišanai Gallijā 486. g.

Avoti: SV08

bakauts

1. Gvajaki, gvajaka koks, gvajaks - tropu augs, līdz 15 m augsts koks ar ļoti cietu, smaržīgu koksni, ko lieto bloku, ķegļu un zobratu izgatavošanai, kā arī laboratoriju praksē un medicīnā.

Avoti: SV69, JūVM

Bakawo   vietv., vēst., vācu val.

1. Kareļu muiža, kas atradās Jaunlatgales (Abrenes) apriņķa Gauru pagastā.

Avoti: KV

Bakbo   vietv.

1. Bakbo līcis - atrodas Dienvidķīnas jūrā, Ķīnas un Vjetnamas piekrastē (vjetnamiešu val. "Vinh Bac Bo"), garums - 330 km, platums pie ieejas - 241 km, dziļums - 40-82 m, diennakts plūdmaiņas - līdz 5,9 m; Tonkinas līcis.

Avoti: LģE

bakbords   novec.

1. Kuģa kreisie sāni, skatoties uz priekšu.

Avoti: SV33

bakborts   -a, v.

1. Kreisais borts (kuģim, laivai), pie kura izliekama sarkana sānuguns.

Avoti: LLVV, JūVM

bakchanālija   novec.

1. Bakhanālija.

Avoti: LV93

bakchante   novec.

1. Bakchanāliju dalībniece, dziedātāja, dejotāja, ziedotāja Bakcham.

Avoti: LV93

bakdekers   jūrn.

1. Jahta, kuras lēzenā un zemā kajīte virsbūves konstrukcijā aizņem visu jahtas platumu, līdz ar to šādai jahtai nav sānu klāja.

Avoti: JūVM

bakeli

1. Cilšu grupa (bakeli, baņabi, puni, sangi), dzīvo Gabonas dienvidos un Kongo Republikā, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, reliģija - katolicisms, izplatīti vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

bakelīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Sintētiski sveķi, viens no fenolformaldehīdsveķu veidiem un uz to bāzes izgatavots minerāls, izmanto gk. elektroizolējošu izstrādājumu ražošanā, pirmoreiz iegūts 1907. g.; 20. gs. 30. gados Latvijā iegūts no kazeīna un formaldehīda.

Avoti: LLVV, LE1

bakenas   žarg.

1. Vaigu bārda, bakeni.

Avoti: Žrg

bakenbārda   žarg.

1. Vaigubārda.

Avoti: SLG

bakenbārdains   žarg.

1. Tāds, kam ir vaigubārda.

Avoti: SLG

bakenbārzda   apv.

1. Vaigubārda.

Avoti: LivP

bakenes   apv.

1. Vaigubārda.

2. Spalvu kušķis putna galvas sānos.

Avoti: LivP

bakeni   apv.

1. Vaigubārda.

2. Spalvu kušķis putna galvas sānos.

Avoti: LivP

bakens

1. Peldoša konusveidīga, cilindriska vai lodveidīga brīdinājuma zīme, kas noenkurota kuģu ceļā bīstamu vietu norādīšanai vai arī kuģu ceļa norobežošanai; apgādāta ar skaņu vai gaismas signālierīci.

Avoti: SV69

bake-off

1. Maize, ko cep uz vietas veikalā; t. s. karstā maize.

Avoti: PL

Bakeu   vietv.

1. Pilsēta Rumānijas ziemeļaustrumos, žudeca administratīvais centrs, 144300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Bakeva   vietv.; novec.

1. Bakeu - Pilsēta Rumānijā.

Avoti: PZT

bakfišs   novec.

1. Tautas nosaukums pusaugu meitenēm.

2. Agrāk studentu valodā bakalaura palama.

Avoti: KV

bakhanālija   -as, s.

1. parasti dsk.; vēst. Auglības un vīna dievam Bakham veltīti svētki senajā Grieķijā un Romā.

2. Uzdzīve, orģijas, trakulīgas dzīres.

3. mūz. Epizode operā vai baletā ar mežonīgu, pārspīlētu jautrību, izdarībām un troksni.

Avoti: LLVV, MūV

bakhante   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Bakhanāliju dalībniece.

2. Uzdzīvotāja, dzīrotāja.

Avoti: LLVV

bakhijs

1. Antīkajā vārsmošanā - pēda, kas sastāv no vienas īsas zilbes un divām garām zilbēm.

Avoti: SV69

bakhs   novec.

1. Bakhijs.

Avoti: KV

Bakhs

1. Dionīsa vārds romiešu mitoloģijā - vīna darīšanas dievs.

Avoti: SV69

Bakhus   novec.

1. Sengrieķu auglības un vīna dievs.

Avoti: SV33

baki

1. apv. Vaigubārda.

2. žarg. Pulksteņi.

Avoti: KiV, KZ

Bakihanova   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, 66900 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

bakinbārda   apv.

1. Vaigubārda.

Avoti: LivP

bakinbārzda   apv.

1. Vaigubārda.

Avoti: LivP

Bakingemšīra   -as, s.; vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Buckinghamshire"), Anglijas centrālajā daļā, administratīvais centrs - Eilsburija, platība - 1874 kvadrātkilometri, 803400 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: Wi

bakiņbārda   apv.

1. Vaigubārda.

Avoti: ViV

bakiņbārzda   apv.

1. Vaigubārda.

Avoti: LivP

bakini   apv.

1. Vaigubārda.

2. Spalvu kušķis putna galvas sānos.

Avoti: LivP

bakiņa   apv.

1. Kartupeļu biezputra.

Avoti: LivP

bakiņi   apv.

1. Vaigubārda.

2. Spalvu kušķis putna galvas sānos.

Avoti: LivP

bakiri

1. Indiāņu cilts no karibu cilšu grupas, kas dzīvo Dienvidamerikā tropu mežu un savannu zonā, uz ziemeļiem no Amazones.

Avoti: PZT

bakkaste   jūrn.

1. Zem kokpita sola vai tā pakaļējā daļā zem klāja izbūvēta lāde, kurā uzglabā visnepieciešamākos piederumus.

Avoti: JūVM

Baklana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Baklan"), Denizli ilā, 2000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

baklani   žarg.

1. Cilvēki, kas problēmas risina ar dūres palīdzību.

Avoti: KZ

baklanka   žarg.

1. Krimināllikuma pants par kautiņu, huligānismu.

Avoti: KZ

baklans   žarg.

1. Melis.

2. Zaglis iesācējs.

3. Zaglis huligāns.

Avoti: KZ

baklašāns   apv.

1. Baklažāns - dārzaugs ar gaļīgiem violetas krāsas augļiem.

Avoti: VV

baklaška   apv.

1. Trauks, kurā atrodas darva vai ratu ziede.

Avoti: LivP

Baklatorānthāza   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Sabolčas-Satmāras-Beregas meģē, 4000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

baklava

1. Austrumu saldumu veids - kārtainās mīklas izstrādājums ar sasmalcinātiem riekstiem, cukuru un sviestu, cepts un mērcēts medū.

Avoti: PL, Tc

baklāva

1. Baklava - salds pīrādziņš.

Avoti: PL

baklažani   apv.

1. Baklažāns ("Solanum melongena").

Avoti: Aug2

baklažāns   -a, v.

1. Nakteņu ģints suga ("Solanum melongena"), daudzgadīgs augs, dienvidu dārzenis ar gaļīgiem, bumbierveidīgiem, parasti violetiem augļiem.

2. Šī auga auglis.

Avoti: LLVV, MLVV, Aug2

baklis   apv.

1. Koks zvejnieku tīklu žāvēšanai.

Avoti: ME

baklofēns   med.

1. Centrālās darbības miorelaksantu aktīvā viela, kas ietekmē galvas un muguras smadzeņu nervus.

Avoti: VE

Bakmatova   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Bahmatova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bakmatovieši

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Bakmatava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Baknanga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Backnang"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 35000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

baknēt   apv.

1. Krist.

Avoti: LivP

baknīt   apv.

1. Mīcīt, grūst, stampāt; piebāzt, aizbāzt.

Avoti: LivP

bako   jūrn.

1. Kustība, kad vējš iepūš burā no lē (aizvēja, zemvēja pusē).

Avoti: JūVM

bakoki

1. Dualu tautas (Kamerūnā) basu grupas cilts.

Avoti: PZT

bakoli

1. Pigmeju cilts, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas austrumos, valoda pieder pie bantu saimes rietumu grupas.

Avoti: PZT

Bakoloda   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās ("Bacolod"), Negrosas salas ziemeļrietumos, 499500 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

bakomi

1. Cilšu grupa (bakomi, babiri, baperi, balombi, mabudi, vageniji u. c.), dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) dienvidaustrumos, valoda (kikomo) pieder pie bantu saimes kongo grupas, daļa runā kingvanu valodā (savahilu valodas dialekts), saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults); komo; babiri.

Avoti: PZT

bakondži

1. Tauta, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) ziemeļaustrumos un Ugandas dienvidrietumos, valoda (olukondžo jeb lukondžo) pieder pie bantu saimes kongo grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku kults), daļa - katoļi; banandi; bairi.

Avoti: PZT

bakongi

1. Tauta, kas dzīvo Kongo lejteces apvidū (Zairā, Kongo, Angolas ziemeļos), valoda pieder pie Nigēras-Kordofanas valodas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi, daļa kristieši; kongo.

Avoti: LPE

Bakoņi   vietv.

1. Bakoņa kalni - kalnu masīvs Ungārijā ("Bakony"), Dūnantūlas līdzenumā, uz ziemeļiem no Balatona, ietilpst Vidusungārijas kalnu sistēmā, garums - 80 km, augstums - līdz 704 m.

Avoti: PZT

bakopa   bot.

1. Tropu un subtropu rajonu purvu augi ("Bacopa"), no kuriem radīta telpaugu šķirne, kas ļoti piemērota audzēšanai iekaramajā grozā.

Avoti: TaE

bakors

1. Cirkoniju saturošs ugunturis; lieto stikla kausēšanas krāšņu oderēšanai.

Avoti: ZTV

bakot   apv.

1. Potēt.

Avoti: ME

bakot   apv.

1. Bekot; sēņot.

Avoti: LivP

bakoti

1. Cilšu grupa (bakoti, bambaji, bandasi, bavumbi), dzīvo Gabonas austrumos un Kongo ziemeļrietumos, Ogoves augšteces apvidū, valoda (kota) pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, reliģija - katolicisms, daļa saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus; koti.

Avoti: PZT

Bakova   vietv.

1. Bakova pie Jirezes - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 5040 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

bakrāceņi   apv.

1. Samīcīti kartupeļi ar krējumu.

Avoti: LivP

bakrēta   apv.

1. Baku rēta.

Avoti: ME

bakrētains

1. Tāds (cilvēks), kam ir baku rētas; tāds, kur ir baku rētas (par ķermeņa daļām).

Avoti: LivP

bakrēte   apv.

1. Baku rēta.

Avoti: LivP

bakrētelains

1. Tāds (cilvēks), kam ir baku rētas; tāds, kur ir baku rētas (par ķermeņa daļām).

Avoti: LivP

bakris   apv.

1. Liels auns.

Avoti: LivP

baks   apv.

1. No dēļiem veidots neliels pārvietojams tilts, kas savieno prāmi ar krastu.

2. Plosta daļa, gabals.

Avoti: LivP

baks   -a, v.; jūrn.

1. Kuģa augšējā klāja priekšgals vai virsbūve kuģa augšējā klāja priekšgalā (uz buru kuģiem tur atrodas enkura izcelšanas ierīce).

2. Jūrnieku apzīmējums galdam.

Avoti: LivP, JūVM

baks   apv.

1. Paka, sainis, saišķis.

2. apv. Baķis.

3. žarg. Dolārs.

Avoti: LivP, SLG

baks   apv.

1. Liels, apaļš metāla trauks, tvertne.

Avoti: LivP

baks   apv.

1. Beka.

Avoti: LivP

baks   apv., interj.

1. Lieto, atdarinot viegla sitiena troksni.

Avoti: KiV

Baksana   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kabardas-Balkārijas Republikā, 37370 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1967. g.

Avoti: PuA, Wi

bāksargs   apv.

1. Darbinieks, kura amata pienākums ir ugunsgrēku novērošana (tornī).

Avoti: LivP

Bāksema   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Baexem"), Limburgas provincē, 2850 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bāksignalizēšana   inf.

1. Pastāvīga bāksignālu raidīšana par kļūdainām situācijām lokālajā tīklā.

Avoti: D3

baksis

1. Nāšu spindele jeb degunspindele ("Oestridae).

2. vsk. Bakši.

Avoti: KnG, ĒiV

baksīts   vsk.

1. Dem. --> bakši.

Avoti: ĒiV

bakskins

1. Bukstiņš - izturīgs vilnas audums.

Avoti: Ang

bākslis   apv.

1. Pestelis - maģisks teksts, priekšmets, darbība.

2. Uzmācīgs cilvēks.

Avoti: ME

baksnāt   apv.

1. Piegulēt.

Avoti: LivP

bakss   žarg.

1. ASV dolārs.

Avoti: Žrg

bakst   apv., interj.

1. Lieto, attēlojot darbības pēkšņu pārtraukumu.

Avoti: KiV

bakstāmais

1. Priekšmets (kā) bakstīšanai, bakstīklis.

Avoti: Sin, KnV

bakstams   apv.

1. Bakstāms.

Avoti: LivP

bakstāms   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> bakstīt.

2. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Bakstīklis.

Avoti: LLVV

bakste   apv.

1. Dzēlīga muša.

2. Cilvēks, kas aiztiek citus, uzmācas citiem.

Avoti: KV

bakstēt   apv.

1. Atkārtoti pieskaroties, mazliet spiest, grūst (parasti ar ko tievu, smailu); bikstīt.

2. Ar smailu priekšmetu durstot, pildīt (plaisu, spraugu u. tml.).

3. Vairākkārt durt, durstīt, radot, piemēram, caurumu, robu, bojājumu.

4. Vietumis, šur tur stādīt.

5. Pavirši, nemākulīgi (ko) darīt (parasti adīt).

6. Nemitīgi rīkot, komandēt, sūtīt (no viena darba pie otra, no vienas vietas uz otru u. tml.).

7. Būt durstošai (sāpju, notirpuma) sajūtai (kādā ķermeņa daļā, loceklī, orgānā).

Avoti: LivP

baksteklis

1. Priekšmets, rīks (kā) bakstīšanai.

2. Cilvēks, kas uzmācas citiem, aizskar citus.

Avoti: LivP

baksterotipija   poligr., novec.

1. Kombinēts asējuma un koka grebuma iespiedums, kurā vispirms iespiež asējumu kā zīmējumu un virs tā koka grebumu kā pakrāsu plāksni.

Avoti: GV

bakstīklis   -ļa, v.

1. Priekšmets (kā) bakstīšanai.

2. apv. Cilvēks, kas uzmācas citiem, aizskar citus.

Avoti: LLVV, LivP

bakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt pieskaroties, mazliet spiest, grūst; arī durstīt.

// intrans.

2. parasti 3. pers.; sar. Pārņemt (piemēram, pirkstus, galvu) - par asām, durstošām sāpēm.

// intrans.

3. apv. Ar smailu priekšmetu durstot, pildīt (plaisu, spraugu u. tml.).

4. apv. Vairākkārt durt, durstīt, radot, piemēram, caurumu, robu, bojājumu.

5. apv. Vietumis, šur tur stādīt.

6. apv. Pavirši, nemākulīgi (ko) darīt (parasti adīt).

7. apv. Nemitīgi rīkot, komandēt, sūtīt (no viena darba pie otra, no vienas vietas uz otru u. tml.).

Avoti: LLVV, LivP

bakstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Vairākkārt skart; vairākkārt bakstīt kādu vai skart citam citu; grūstīties.

2. sar. Nevīžīgi, nolaidīgi strādāt; negribīgi, bez enerģijas darīt (ko).

Avoti: LLVV

baksts   apv.

1. Cilvēks, kas kādu rīko, mudina, komandē.

Avoti: LivP

bakš   apv.

1. Izsauksmes vārds, ko lieto, lai atdarinātu padobju pasmaga kritiena troksni.

Avoti: LivP

bākš   apv.

1. Izsauksmes vārds, ko lieto, lai atdarinātupadobju pasmaga kritiena troksni.

Avoti: LivP

bākša   apv.

1. Vecmāte (bērnu saņēmēja).

Avoti: LE

bākšene   apv.

1. Vecmāte (bērnu saņēmēja).

Avoti: LE

bakšēt   apv.

1. Radīt īslaicīgu padobju troksni, par ko mīkstu, pasmagu, kas krīt, atsitas pret ko; atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LivP

bākšēt   apv.

1. Būkšķināt.

Avoti: LivP

bakši   apv.

1. Iegriezumi pastalas malējā daļā auklas ievēršanai.

2. Virspusīgi (pa)darīts, nederīgs, nenopietns darbs.

Avoti: ĒiV, LivP

bākšinēt   apv.

1. Būkšķināt.

Avoti: LivP

bākšis   apv.

1. Padobjš troksnis, kas rodas, kam pasmagam atsitotes pret ko; būkšķis.

Avoti: LivP

bakšišs

1. Žēlastības dāvana, dzeramnauda, kukulis.

Avoti: SV99

bakšīties   apv.

1. Nesteidzīgi, pavirši, garlaikojoties ko darīt.

Avoti: LivP

bakšķēt   apv.

1. Radīt padobju troksni (kam pasmagam atsitoties pret ko vai saskaroties ar ko); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LivP

bākšķēt   apv.

1. Radīt padobju troksni (kam pasmagam atsitoties pret ko vai saskaroties ar ko); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LivP

bakšķi   apv.

1. Drīvēšanai lietojamās pakulas vai sūna; arī rīki ar ko drīvē.

2. Blēņas, nieki; nepatiesi notikumi, fakti.

3. Bērnišķīgs, nenopietns veikums.

4. Cilvēks, kas izliekas, kaut ko slēpj.

Avoti: KV

bākšķi   apv.

1. Burvības līdzekļi, nešļavas.

2. Aizbāžamie.

3. Dāvanas piekukuļošanai.

Avoti: KV

bakšķināt   apv.

1. Panākt, būt par cēloni, ka kas vairākkārt bakšķ.

Avoti: LivP

bākšķināt   apv.

1. Panākt, būt par cēloni, ka kas vairākkārt bākšķ.

Avoti: LivP

bākšķis   apv.

1. Savīts salmu kušķis.

2. Smieklīgs cilvēks.

3. Burvju līdzeklis, kas nolikts ļauna darīšanai saviem kaimiņiem.

4. Dāvana, lai kādu piekukuļotu; kukulis.

Avoti: KV, ME, LivP

bakšķīties   apv.

1. Nesekmīgi, nenopietni ko darīt, niekoties.

2. Runāt ko nepatiesu; mānīties; jokoties.

3. Nodarboties ar burvestībām; burties.

Avoti: LivP

bakšķošanās   apv.

1. Buršana.

Avoti: Sin

bakšķoties   apv.

1. Nesekmīgi, nenopietni ko darīt, niekoties.

2. Runāt ko nepatiesu; mānīties; jokoties.

3. Nodarboties ar burvestībām; burties.

Avoti: LivP

bākšļi   apv.

1. Nešļavas, pesteļi; kaitēšanai nolikti burvekļi.

Avoti: LE

bākšoņa   apv.

1. Troksnis, kas rodas kādam priekšmetam iekrītot šķidrumā.

Avoti: ME, LivP

bakšoties   apv.

1. Nesekmīgi, nenopietni ko darīt, niekoties.

2. Runāt ko nepatiesu; mānīties; jokoties.

3. Nodarboties ar burvestībām; burties.

Avoti: LivP

bakštagas   jūrn.

1. Kustīgas štagas, kas nostiprina mastu vienlaikus uz sāniem un atpakaļvirzienā.

Bakštagas novilcējs— mehāniska ierīce uz jahtas klāja, ar kuras palīdzību bakštagas var nospriegot vai momentāni atbrīvot.

Avoti: JūVM

bakštags   apv.

1. Neliels vējš no aizmugures.

Avoti: LivP

bakštagvējš   jūrn.

1. Vējš, kas pūš vairāk no aizmugures nekā no sāniem, apmēram 120-160 grādu virzienā pret jahtas kursu.

Ar bakštagvēju— jahta iet ar baštagvēju, ja vējš ir vairāk no aizmugures nekā no sāniem.

Avoti: JūVM

bakšteins

1. Salda piena sieru šķirne.

Avoti: SV69

bakštova   jūrn.

1. Zāļu troses gals, padots no kuģa pakaļgala, kad kuģis stāv pie enkura; pie tā ir piestiprinātas kuģa laivas vai kuteri (var būt arī kuģis).

Avoti: ZTV

bakt.   saīs.

1. Bakterioloģija.

2. Baktērija.

Avoti: LLVV, i1

baktaļa   apv.

1. Strīds, ķilda.

Avoti: ME

Baktapūra   vietv.; novec.

1. Bhaktapura - pilsēta Nepālā.

Avoti: PZT

baktereja   apv.

1. Baktērija.

Avoti: LivP

bakterēmija   novec.

1. Patogēno mikrobu iekļūšana un īslaicīga uzturēšanās asinīs.

Avoti: LxE

bakteriāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar baktērijām, to iedarbību.

Bakteriālie mēslošanas līdzekļi— preparāti, kas satur augiem derīgus mikroorganismus vai to sporas un veicina bioķīmiskos procesus augsnē.

Avoti: LLVV

baktericidāls

1. Tāds, kas aptur baktēriju attīstību vai tās nonāvē; baktericīds.

Avoti: SV99

baktericīdija   med.

1. Spēja nonāvēt baktērijas.

Avoti: TM

baktericidīns   med.

1. Antiviela asinīs, kas komplementa klātienē spēj nonāvēt baktērijas.

Avoti: TM

baktericiditāte   med.

1. Spēja nonāvēt baktērijas.

Avoti: MSV

baktericīds   -a, v.

1. Viela, kas aptur baktēriju attīstību vai nonāvē tās.

Avoti: LLVV

baktericīds   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas aptur baktēriju attīstību vai nonāvē tās.

Baktericīdā fāze— laiks, kurā svaigi slauktā pienā nepalielinās tajā esošo mikroorganismu skaits.

Avoti: LLVV

baktericīdspuldze

1. Gāzizlādes ultravioletā starojuma avots, lieto ūdens, pārtikas produktu, operāciju telpu u. c. sterilizēšanai.

Avoti: ZTV

bakterīds   med.

1. Infekciozi alerģiski ādas izsitumi, galvenokārt uz rokām un kājām.

Avoti: TM

bakteriēmija

1. Baktēriju iekļūšana asinīs.

Avoti: ZTV

bakteriforms   med.

1. Ārēji līdzīgs baktērijai.

Avoti: TM

bakterija   apv.

1. Baktērija.

Avoti: LivP

baktērija   -as, s.

1. Vienšūnas organisms, kam ir šūnas apvalks, bet nav hlorofila, plastīdu un kas vairojas daloties.

Baktēriju un vīrusu nēsāšana— īpaša mikroorganismu un makroorganisma kopdzīves forma, kur slimības ierosinātājs atrodas (parasti īslaicīgi) cilvēka vai dzīvnieka organismā, bet neizraisa slimību, tomēr, izdaloties ārējā vidē, rada inficēšanās briesmas apkārtējiem.

Avoti: LLVV, LPE

bakterinācija   med.

1. Potēšana ar baktēriju vakcīnu.

Avoti: TM

bakterio-   med.

1. Salikteņos norāda uz baktērijām, uz mikroorganismiem vispār.

Avoti: MSV

bakterioaglutinīns   med.

1. Viela, kas rada baktēriju salipšanu, aglutināciju.

Avoti: TM

bakterioeritrīns   med.

1. Sarkans pigments, iegūts no bakteriopurpurīna.

Avoti: TM

bakteriofāgija   med.

1. Baktēriju līze specifisku bakteriofāgu ietekmē.

Avoti: TM

bakteriofāgs   -a, v.; biol.

1. parasti dsk. Vīruss, kurš vairojas baktērijas šūnā un sagrauj tās dzīvības procesus.

Mērenie bakteriofāgi— bakteriofāgi, kas var realizēt gan lītisko, gan lizogēnisko ciklu.

Virulentie bakteriofāgi— bakteriofāgi, kas var izraisīt tikai lītisko ciklu un nevar pāriet profāga stadijā.

Avoti: LLVV, BjV, ĢT

bakteriofitoma   med.

1. Baktēriju radīts, audzējam līdzīgs bojājums.

Avoti: MSV

bakteriofluorescīns   med.

1. Fluorescējoša krāsviela, ko ražo dažas baktēriju sugas.

Avoti: TM

bakteriofobija

1. Slimīgas bailes no sīkbūtnēm, bailes inficēties.

Avoti: TM

bakteriogēns   med.

1. Baktēriju ierosināts.

Avoti: TM

bakteriohemaglutinīns   med.

1. Baktēriju ietekmē radies hemaglutinīns.

Avoti: TM

bakteriohemolizīns   med.

1. Baktēriju ietekmē radies hemolizīns.

Avoti: TM

bakteriohlorīns   med.

1. Pirola atvasinājums, struktūras ziņā līdzīgs hlorofilam; kā zaļš pigments atrodams fotosintezētajās baktērijās un katalizē oglekļa dioksīda fotoredukciju.

Avoti: TM

bakterioholija   med.

1. Baktērijas žultī.

Avoti: TM

bakterioidāls   med.

1. Tāds, kas līdzīgs baktērijai.

Avoti: MSV

bakterioidi   novec.

1. Uz tauriņziežu augu saknēm dzīvojošo baktēriju, kas saista brīvo gaisa slāpekli, attīstības stadija ar lielāku slāpekļa uzkrājumu.

Avoti: KV

bakterioklāze   med.

1. Baktēriju sairšana, fragmentēšanās.

Avoti: TM

bakteriolīze

1. Baktēriju izšķīdināšana (iznīcināšana) imūnā organismā ar speciālu asins seruma vielu (bakteriolizīnu) palīdzību.

Avoti: SV69

bakteriolizīni

1. Antivielas, kas noārda baktērijas.

Avoti: PDE

bakteriologs   -a, v.

1. Mikrobiologs.

Avoti: LLVV

bakterioloģija   -as, s., parasti vsk.

1. Mikrobioloģijas un epidemioloģijas nozare, kas pēta baktēriju uzbūvi, fizioloģiju, bioķīmiju, iedzimtību, mainību un izplatību dabā.

Avoti: LLVV, VE

bakterioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Mikrobioloģisks.

2. Saistīts ar mikroorganismiem, tiem raksturīgs.

Bakterioloģiskais ierocis— slimību ierosinātāji mikroorganismi un to toksīni, kurus izmanto kaujas apstākļos, lai inficētu cilvēkus, dzīvniekus un augus; bioloģiskais ierocis.

Bakterioloģiskais karš— karš, kurā lieto bakterioloģiskos ieročus.

Avoti: LLVV

bakterioopsonīns   med.

1. Pret baktērijām darbīgs opsonīns.

Avoti: TM

bakteriopeksija   med.

1. Baktēriju saistīšana histiocītos.

Avoti: TM

bakterioplanktons   biol.

1. Viena no okeāna planktonu veidojošajām organismu grupām, kas enerģiju gūst gan no saules gaismas gan no organiska materiāla, pie tās pieder baktērijas un vienšūnas organismi arheji.

Avoti: Geo-47-91

bakterioprecipitīns   med.

1. Specifiska antiviela serumā, kas nogulsnē baktērijas.

Avoti: TM

bakterioproteīns   med.

1. Baktēriju olbaltumviela.

Avoti: TM

bakteriopurpurīns   med.

1. Gaiši purpursarkans pigments, ko producē dažas baktēriju sugas.

Avoti: MSV

bakteriorodopsīns   med.

1. Purpursarkans rodopsīnam līdzīgs, retinolu saturošs pigments, kas pārveido saules enerģiju elektroķīmiskajā enerģijā.

Avoti: MSV

bakterioskopija

1. Baktēriju pētīšana ar mikroskopa palīdzību.

Avoti: SV69

bakteriospermija   med.

1. Baktēriju klātiene spermā.

Avoti: MSV

bakteriostatisks

1. Tāds, kas aizkavē baktēriju vairošanos (par vielu).

Avoti: ZTV

bakteriostāze   med.

1. Baktēriju augšanas un attīstības kavējums vai aizture.

Avoti: TM

bakterioterapija   med.

1. Slimības ārstēšana, ievadot organismā baktērijas vai to radītas vielas.

Avoti: TM

bakteriotoksēmija   med.

1. Baktēriju toksīni asinīs.

Avoti: TM

bakteriotoksīns   med.

1. Katrs toksīns, ko baktērijas ražo, vai kas tām indīgs.

Avoti: TM

bakteriotoksisks   med.

1. Tāds, kas ir toksisks baktērijām.

Avoti: MSV

bakteriotripsīns   med.

1. Viens no holeras vibriona fermentiem.

Avoti: TM

bakteriotropīns   med.

1. Termostabila antiviela imūnserumā, kas darbojas uz mikrobiem un atvieglo to fagocitozi leikocītos.

Avoti: TM

bakteriotropisks   med.

1. Tāds, kas vērsts uz baktērijām vai pārvietojas to virzienā.

Avoti: MSV

bakterioze

1. Katra baktēriju radīta slimība.

Avoti: TM

bakteriūrija

1. Baktēriju izvadīšana no organisma ar urīnu.

Avoti: SV99

bakteroīdi   med.

1. Baktēriju ģints, kurā ietilpst anaerobas gramnegatīvas nūjiņas ar noapaļotiem galiem.

Avoti: TM

bakteroīds   med.

1. Uzbūves ziņā līdzīgs baktērijai.

Avoti: TM

bakti

1. Reliģiska sektantiska kustība Indijā 12.-17. gs., kas noliedza kastu sistēmu.

Avoti: LPE

baktrians

1. Divkupru kamielis.

Avoti: SV69

Baktrija   vietv.

1. Vēsturisks novads Amudarjas vidusteces un augšteces apvidū, tagadējās Uzbekistānas dienvidos, Tadžikistānas dienvidrietumos un Afganistānas ziemeļos, viens no senākajiem zemkopības un valsts veidošanās centriem Vidusāzijā.

Baktrijas līdzenums— priekškalnu līdzenums Afganistānas ziemeļos, Amudarjas kreisajā krastā, garums - ~400 km, platums - līdz 140 km, augstums - 250-500 m vjl.

Avoti: PZT

baktrīti   novec.

1. Izmirusi amonītu dzimtas gliemju ģints, stabveidīgi, šķērsgriezumā apaļi, satopami no devona līdz apakškarbonam.

Avoti: KV

baktuns

1. Laika mērvienība maiju kalendārā, kurā ir 20 katuni (144000 dienas = 394,3 gadi).

14. baktuns— maiju 14. ēra, kas sākās 2012. g. 21. decembrī pēc mūsdienu gregoriāņu kalendāra.

Avoti: Geo-54-43

baku   apv.

1. Izsauksmes vārds, kas apzīmē grūdienu, dūrienu.

Avoti: LivP

Baku   vietv.

1. Azerbaidžānas Republikas galvaspilsēta, atrodas Kaspijas jūras rietumu krastā, Apšeronas pussalas dienvidu daļā, 1,1 miljons iedzīvotāju.

Avoti: PuA, LģE

bakubi

1. Tauta, dzīvo Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā), Kasajas vidusteces apvidū, valoda (kikuba) pieder pie bantu saimes kongo grupas, reliģija - kristiānisms, saglabājies arī dabas spēku kults; kubi.

Avoti: PZT

bākuguns   dsk. ģen. -ņu, s.

1. Gaismas signāls operatīvajam transportam, piem., policijai, specializētajai ātrajai palīdzībai.

Avoti: MLVV

bakulis   apv.

1. Stampa, bliete.

Avoti: ME

bakulīti   novec.

1. Izmirusi krīta laikmeta amonītu dzimtas gliemju ģints, čaula sākumā saritināta, vēlāk taisna, sadalīta kamerās, izeja aizklājas ar divdaļīgu aptichu.

Avoti: KV

bakumdi

1. Dualu tautas (Kamerūnā) balundu grupas cilts.

Avoti: PZT

bakuņinisms

1. Viens no anarhisma virzieniem.

Avoti: LPE

bakurētains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir baku rētas.

Avoti: LLVV

Bakuriani   vietv.

1. Apdzīvota vieta un kalnu slēpošanas centrs Gruzijas dienvidrietumos, Samche-Džvantijas mharē, Trialetas grēdas ziemeļu nogāzē 1700 m vjl.

Avoti: PZT, PuA

Bakūze   vietv.

1. Vaiņodes novada Embūtes pagasta apdzīvotās vietas "Vībiņi" daļa.

Avoti: LC

bakūzis   apv.

1. Ceptuve.

Avoti: ME

bākūzis   apv.

1. Maizes ceptuve.

Avoti: LivP

Bākūzis   vietv.

1. Viena no Bākūžu kalna 3 virsotnēm.

Avoti: LE1

Bākūži   vietv.

1. Bākūžu kalns - atrodas Vidzemes augstienes austrumu daļā, 4 km uz ziemeļrietumiem no Viešūra ezera, Ērgļu novada Jumurdas pagastā, pie Ērgļu-Madonas ceļa; lielpaugurs ar 3 konusveida virsotnēm - Bākūzi, Egļu kalnu un Lants kalnu; absolūtais augstums - 272,4 m vjl., relatīvais augstums - 57 m, nogāzes ļoti stāvas.

Avoti: LE1

Bakvanga   vietv.; vēst.

1. Mbužimaji - pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, tās nosaukums līdz 1966. g.

Avoti: LģE

bakveli

1. Viena no ciltīm, kas ietilpst maku cilšu grupā, dzīvo Kamerūnas dienvidaustrumos un apkārtējos rajonos kaimiņvalstīs, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (senču un dabas spēku kults).

Avoti: PZT

bakveni

1. Bečuāņu tautas cilts, dzīvo Bostvānā, DĀR un Zimbabvē; kventi.

Avoti: PZT

bakvi

1. Tauta Kotdivuāras dienvidrietumos un Libērijas dienvidaustrumos, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kru apakšgrupas.

Avoti: PZT

bakviri

1. Dualu tautas (Kamerūnā) dualu grupas cilts.

Avoti: PZT

baķa   žarg.

1. Tēvs.

2. Vīrietis gados - vienības priekšnieks, arī kriminālgrupas līderis.

Avoti: SLG, KZ

baķains   apv.

1. Tāds, kas satur daudzus baķus.

Avoti: LivP

baķelis   apv.

1. Neliels baķis.

2. Velku veltnis (aužamajos stāvos).

Avoti: LivP

baķenes   apv.

1. Vaigubārda.

2. Spalvu kušķis putna galvas sānos.

Avoti: LivP

baķenes   apv.

1. Biezas zeķes vai čības.

Avoti: LivP

baķenēt   apv.

1. Blīvi, cieši kraut.

Avoti: LivP

baķēni   apv.

1. Vaigubārda.

2. Spalvu kušķis putna galvas sānos.

Avoti: LivP

baķenis   apv.

1. No sajauktiem, samais;itiem miltiem cepta maize.

Avoti: LivP

baķes   apv.

1. Bakas.

Avoti: LivP

baķēt   apv.

1. Slimot ar bakām.

Avoti: LivP

baķēt   apv.

1. Biezi ģērbt.

Avoti: LivP

baķēties   apv.

1. Biezi ģērbties.

Avoti: MiV

baķgals   apv.

1. Baķa gals.

Avoti: LivP

baķinkas   apv.

1. Smagi saišu zābaki (ar apkaltiem papēžiem un naglām zolē).

Avoti: ĒiV

baķinki   apv.

1. Baķinkas.

Avoti: ĒiV

baķis   -ķa, v.

1. Saritināts, satīts liels (parasti auduma) gabals.

2. Sena auduma mērvienība - tāds auduma gabals, ko varēja noaust vienā reizē, garums bija dažāds (~15-32 olektis) atkarībā no aužamo stāvu konstrukcijas.

3. apv. Apstrādātu (izmīstītu, izkulstītu) linu kopa, sainis (pārdošanai).

4. apv. Biezi ģērbies cilvēks, arī resns, tukls cilvēks.

5. apv. Aužamo stāvu sastāvdaļa - veltnis, uz kura tin velkus.

6. novec. Grāmatrūpniecībā iespiežamā papīra lokšņu kopiesaiņojums.

7. žarg. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: LLVV, LE1, LivP, ViV, KV, SLG

bāķis   apv.

1. Rudzu statiņš.

Avoti: ME

bāķītis   apv.

1. Stats; statiņš.

Avoti: LivP

bala   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: LivP

bala   apv.

1. Nederīga, slapja pļava, zeme.

2. Mālaina ieleja bez kokiem.

3. Purvājs, dumbrājs.

4. Peļķe.

Avoti: LivP

bala   apv.

1. Balinājums (linu).

Avoti: EH

Bala   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ankaras ilā, 7500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Balabanova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalugas apgabala ziemeļaustrumos, Protvas krastos, 25660 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1972. g.

Avoti: PZT, Wi

balabas   žarg.

1. Tauki.

2. Sviests.

3. Desa.

4. Apcietinātajam nododamie produkti.

Avoti: KZ

balaboze   apv.

1. Balamute.

Avoti: LivP

balāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. literat. Liroepikas žanrs, kam raksturīgs kāda varoņdarba, traģiska vai fantastiska notikuma attēlojums, spraiga darbība, dramatisks vēstījums; šī žanra daiļdarbs.

Franču balāde— lirisks dzejolis, kas sastāv no trim astoņrindēm un vienas četrrindes ar noteiktu atskaņu kārtību un atkārtotām rindām.

2. mūz. Skaņdarbs ar episki dramatisku vai fantastisku raksturu.

Avoti: LLVV

Baladeva   mit.

1. Džainisma mītā par pasaules attīstību viens no garīgajiem un laicīgajiem vadoņiem - šalakapurušām, viens no varoņu trijotnes, Vāsudevas vecākais brālis un Prativāsudeva ir viņa ļaunais ienaidnieks.

Avoti: PmV

balādisks   -ais; s. -a, -ā

1. Saistīts ar balādi (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar balādi (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

balādists   novec.

1. Dzejnieks, balāžu sacerētājs.

Avoti: LV93

balādopera   mūz.

1. Komiskās operas paveids, kas 18. gs. radās Anglijā.

Avoti: ML

balaena   lat.

1. Gludvaļu dzimtas ģints.

Balaena mysticetus— Grenlandes valis.

Avoti: PDE

balaenidae   lat.

1. Gludvaļi.

Avoti: PDE

balaenoptera   lat.

1. Joslvaļu dzimtas ģints.

Balaenoptera acutorostrata— mazais jostvalis.

Balaenoptera physalis— finvalis.

Balaenoptera musculus— zilais valis.

Avoti: LD

balaenopteridae   lat.

1. Joslvaļu dzimta.

Avoti: LD

balagāns   -a, v.

1. Pagaidu celtne izrādēm (piemēram, tirgus laukumos); trupa, kas tajā uzstājas; izrāde, kas tajā notiek.

2. Nemāksliniecisks zemas kvalitātes priekšnesums, izrāde ar lētiem efektiem.

Avoti: LLVV

Balagata   vietv.; novec.

1. Bālāghāta - pilsēta Indijas vidienē.

2. Bālāghāta - upe Indijā.

Avoti: PZT

Bālāghāta   vietv.

1. Pilsēta Indijas vidienē ("Balaghat"), Madhja Pradēšas štatā, Vaigangas kreisajā krastā, 84260 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, LpA

Balahna   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ņižnijnovgorodas apgabalā, osta Volgas labajā krastā, 50100 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1536. g.

Avoti: PuA, Wi

Balakena   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, Lielā Kaukāza priekškalnēs, Belokančajas krastos, rajona administratīvais centrs, 9100 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT

Balakfēika   vietv.

1. Belibofi - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

Balakleja   vietv.

1. Apdzīvota vieta Ukrainā, Čerkasu apgabalā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA

Balakļeika   vietv.

1. Upe Ukrainā, Siverskijdoņecas kreisā krasta pieteka Harkovas apgabalā.

Avoti: PZT, Wi

Balakļeja   vietv.; novec.

1. Balakļija - pilsēta Ukrainā, Harkovas apgabalā.

Avoti: PZT

Balaklija   vietv.; novec.

1. Balakļija - pilsēta Ukrainā, Harkovas apgabalā.

Avoti: PZT, PuA

Balakļija   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Harkovas apgabalā, 29500 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Avoti: PZT, Wi

Balakova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Saratovas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 194500 iedzīvotāju (2014. g.), piestātne Volgas kreisajā krastā, pilsētas tiesības kopš 1911. g.

Avoti: PuA, PZT, Wi

balalaika

1. Trīsstūrveida strinkšķināmais krievu tautas instruments, parasti 3 stīgas.

2. žarg. Telefons.

3. žarg. Smieklīgs stāsts.

Avoti: LLVV, KZ

Balalaiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Ciblas pagastā.

Avoti: LC

Balamakabs   mit.

1. Kiču (Gvatemala) mitoloģijā - dievu radīts ciltstēvs, kas izveidoja kiču valsti.

Avoti: Mit

balamute   ģen. -es, v. dat. -em, s. dat. -ei, dsk. ģen. -tu, kopdz.; niev.

1. Cilvēks, kas daudz un nepārdomāti, arī nepatiesi runā; pļāpa, lielībnieks.

Avoti: LLVV

balamūte   apv.

1. Cilvēks, kas daudz un nepārdomāti, arī nepatiesi runā; pļāpa, lielībnieks.

Avoti: LivP

balamutēt

1. Daudz un nesaturīgi runāt, pļāpāt.

Avoti: Sin

balamutēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; niev.

1. Runāt daudz un nepārdomāti, arī nepatiesi; pļāpāt, lielīties.

Avoti: LLVV

balamuthia   med.

1. Balamutijas.

"Balamuthia mandrillaris"— suga, kas var ierosināt meningoencefalītu.

Avoti: MSV

balamutība   -as, s.; parasti vsk.; niev.

1. Vispārināta īpašība --> balamutīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; pļāpība, lielība.

Avoti: LLVV

balamutīgs   -ais; s. -a, -ā; niev.

1. Tāds, kas daudz un nepārdomāti, arī nepatiesi runā; pļāpīgs, lielīgs.

Avoti: LLVV

balamutīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> balamutīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

balamutijas   med.

1. "Leptomyxida" kārtas amēbu ģints.

Avoti: MSV

balamutis   apv.

1. Pļāpa, lielībnieks.

Avoti: LV93

balamuts   apv.

1. Cilvēks, kas daudz un nepārdomāti, arī nepatiesi runā; pļāpa, lielībnieks.

Avoti: LivP

balan-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzimumlocekļa vai kutekļa galviņu.

Avoti: MSV

Balānbāņa   vietv.

1. Belana - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

balanda   -as, s.

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Chenopodiaceae"), lakstaugi, puskrūmi, retumis krūmi vai nelieli koki, >100 ģ., ~1500 s., Latvijā konstatētas 9 ģ., 46 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas apakšdzimta ("Cyclolobeae"), Latvijā konstatētas 7 ģintis, 40 sugas.

3. dsk. Šīs apakšdzimtas ģints ("Chenopodium"), >200 s., Latvijā konstatētas 20 sugas.

Akotainnā balanda— balandu suga ("Chenopodium aristatum").

Baltā balanda— balandu suga ("Chenopodium album").

Bastarda balanda— balandu suga ("Chenopodium hybridum").

Daudzlapu balanda— lapainā balanda.

Daudzsēklu balanda— balandu suga ("Chenopodium polyspermum").

Irbeņlapainā balanda— balandu suga ("Chenopodium opulifolium").

Kļavlapu balanda— balandu suga ("Chenopodium acerifolium").

Labā Indriķa balanda— balandu suga ("Chenopodium bonus-henricus").

Lapainā balanda— balandu suga ("Chenopodium foliosum").

Mūru balanda— balandu suga ("Chenopodium murale").

Nosmailinātā balanda— balandu suga ("Chenopodium acuminatum").

Pilsētas balanda— balandu suga ("Chenopodium urbicum").

Sarkanā balanda— balandu suga ("Chenopodium rubrum").

Sarkanās balandas piejūras varietāte— balandu sugas varietāte ("Chenopodium rubrum var. botryoides").

Siļķu balanda— balandu suga ("Chenopodium vulvaria").

Smaržīgā balanda— balandu suga ("Chenopodium botrys").

Zilganā balanda— balandu suga ("Chenopodium glaucum").

Stāvā balanda— balandu suga ("Chenopodium strictum").

Vahela balanda— balandu suga ("Chenopodium vachelii").

Zaļā balanda— balandu suga ("Chenopodium suecicum syn. Chenopodium viride").

Zilganā balanda— balandu suga ("Chenopodium glaucum").

4. žarg. Cietumnieku maltītes zupa.

Avoti: LLVV, LD, KZ

Balanda   vietv.

1. Upe Krievijā, Saratovas apgabalā, Medvedicas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

balandains   apv.

1. Tāds (lauks, tīrums), kur daudz balandu.

Avoti: LivP

balandaugi

1. Neļķu rindas dzimta, lakstaugi, puskrūmi, retāk kokaugi, lapas vienkāršas, ziedi sīki, zaļgani, apputeksnē vējš, auglis riekstiņš, retāk ogveidīgs.

Avoti: PDE

balande   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: Aug2

Balande   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alsungas novadā.

Avoti: LC

balandene   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: Aug2

balandenes   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

2. Balodene ("Atriplex").

Avoti: LivP

balandnieki

1. Alsungas pagasta apdzīvotās vietas "Balande" iedzīvotāji.

Avoti: V1

balandzupa   apv.

1. Balandu zupa.

Avoti: LivP

balanģors   žarg.

1. Ēdienu pasniedzējs cietumā.

2. Virtuves strādnieks.

Avoti: KZ

balani   novec.

1. Ūskāju vēžu apakškārta, ar cietām čaulām nošķeltas piramīdas veidā, dzīvo kolonijās jūrā.

Avoti: KV

balanīts   med.

1. Dzimumlocekļa galviņas iekaisums.

Avoti: LPE

balankse   novec.

1. Balanss.

Avoti: SW78

balanksēt   apv.

1. Noturēt, saglabāt līdzsvaru.

Avoti: LivP

balanksēties   apv.

1. Līdzsvaroties.

Avoti: LivP

balanksierēt   novec.

1. Svārstīties, grīļoties; balansēt.

Avoti: SW78

balankss   apv.

1. Līdzsvars.

Avoti: LivP

balano-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzimumlocekļa vai kutekļa galviņu.

Avoti: MSV

balanoblenoreja   med.

1. Gonokoku ierosināts balanīts ar bagātīgu strutu atdalīšanos.

Avoti: TM

balanocele   med.

1. Dzimumlocekļa galviņas izspiešanās caur plīsumu priekšādā.

Avoti: TM

balanohlamidīts   med.

1. Kutekļa (klitora) galviņas un priekšādas iekaisums.

Avoti: TM

balanopales   lat.

1. Balanopāliju rinda.

Avoti: PDE

balanopālija   lat.

1. Divdīgļlapju klases burvjlazdu apakšklases rinda ("Balanopales"), 1 ģ., 10 s., Austrālijā.

Avoti: PDE

balanoplastika   med.

1. Dzimumlocekļa galviņas plastiska operācija.

Avoti: MSV

balanopostīts   med.

1. Dzimumlocekļa galviņas un priekšādas iekšējā slāņa iekaisums; bieži komplicējas ar fimozi vai parafimozi.

Avoti: TM

balanorāģija   med.

1. Balanīts ar strutu izdalīšanos.

Avoti: MSV

bālans   apv.

1. Bālgans.

Avoti: ĒiV

balans   novec.

1. Senatnē Grieķijā lietota durvju noslēgšanas sistēma ar dzelzs tapu.

Avoti: KV

balansapgaismojums

1. Viendabīgs neintensīvs apgaismojums, kas novērš pārāk spilgtus ēnu kontrastus.

balanse   novec.

1. Balanss.

Avoti: KV

balansēšana

1. Rotējošu elementu līdzsvarošana vibrāciju novēršanai.

Dinamiskā balansēšana— balansēšana, kas līdzsvaro rotora masas sadalījuma nobīdes ass garenvirzienā.

Statiskā balansēšana— balansēšana, kas novērš rotora masas ekscentricitāti.

2. Nepārtraukts process, kas nodrošina pastāvīgu līdzsvaru starp sistēmā ievadīto enerģiju un enerģijas patēriņu (Enerģētikas likums).

Avoti: ZTV, JtV

balansēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. intrans. Noturēt, saglabāt līdzsvaru.

2. trans.; ekon. Līdzsvarot, saskaņot (piemēram, budžetu, tāmi).

Avoti: LLVV

balansieris   -a, v.

1. Kārts, ar kuras palīdzību akrobāts balansē (piemēram, uz virves).

2. Svārstenis - divplecu svira (svaros, sūkņos, urbšanas ierīcē u. c.) atpakaļkustības pārnešanai mehānismā.

3. Pulksteņa mehānisma detaļa (gredzens ar šķērsi), kas kalpo gaitas regulēšanai.

Avoti: MLVV

balanss   -sa, v.; parasti vsk.

1. Līdzsvars.

2. Ritenītis - pulksteņa gaitas regulētājs, kas aizstāj svārstu.

3. jūrn. Balansa stūre - peldlīdzekļa korpusam nepieguloša stūre, kuras ass iet stūres lāpstai (plāksnei) pa vidu.

Avoti: LLVV, LEV, JūVM

Balanšeti   vietv.

1. Balanšeti kalns - augstākā virsotne Moldovā, Kodru augstienē, augstums - 429 m vjl.

Avoti: PZT

balanta   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: Aug2

balante   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: Aug2

balanti

1. Tauta, dzīvo gk. Gvinejas-Bisavas rietumos, arī Zaļā raga salās, Senegālas dienvidrietumos, valoda pieder pie bantu saimes Atlantijas grupas, vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - musulmaņi (sunnīti); bulandi; brasi.

Avoti: PZT

balantidiāze

1. Invāzijas slimība ("Balantidiosis"), ko ierosina infuzorijas.

Avoti: EV, LPE

balantīdija   biol.

1. dsk. Skropstaiņu klases protozoju ģints ("Balantidium"), kas parazitē mugurkaulnieku zarnu traktā.

Zarnu balantīdija— balantīdiju suga ("Balantidium coli"), kas parazitē cilvēka un cūku zarnu traktā; ierosina balantidiāzi.

Avoti: MSV

balantīdijs   novec.

1. Balantīdija.

Avoti: LPE

balantidioze   novec.

1. Samērā plaši izplatīta cūku slimība ("Balantidiosis"), ko ierosina infuzorijas; balantidiāze.

Avoti: LxE, LPE

balantidium   lat.

1. Balantīdijas.

Balantidium coli— zarnu balantīdija, kas parazitē cilvēka un cūku zarnu traktā; ierosina balantidiāzi.

Balantidium entozoon— varžu balantīdija.

Avoti: MSV, LD

balanus   lat.

1. Sprogkājvēžu ģints.

Balanus improvisus— Baltijas sprogkājvēzis jeb jūraszīle.

Avoti: LD, PDE

Balarāma   mit.

1. Hindu mitoloģijā - dieva Krišnas vecākais brālis, kas piedalījās daudzos Krišnas varoņdarbos.

Avoti: Mit

Balarata   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā ("Ballarat"), Viktorijas štatā, 105 km uz rietumiem no Melburnas, 96940 iedzīvotāju (2015. g.).

Balaratas latviešu kopiena— izveidojuies 20 gs. 40. gados, kad tur ieradās ~200 latviešu bēgļu.

Avoti: LpA, LE1

balas   apv.

1. Balandas.

Avoti: Sin

bālasenība   apv.

1. Mazasinība, leikēmija.

Avoti: LivP

bālasenīgs   apv.

1. Tāds, kas ir bāls, mazasinīgs.

Avoti: LivP

bālasinība   -as, s.; parasti vsk.

1. sar. Leikēmija.

2. Spilgtu iezīmju, nozīmības trūkums (piemēram, mākslas darbā).

Avoti: LLVV

bālasinīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav spilgtu iezīmju, nozīmības (parasti par mākslas darbu); vājš, neizdevies.

2. pareti. Tāds, kas slimo ar bālasinību (1); tāds, kam ir bāla ādas krāsa.

Avoti: LLVV

bālasinīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> bālasinīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Balasote   vietv.

1. Apdzīvota vieta Spānijā ("Balazote"), Kastīlijā-Lamančā, 2400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Spānijā ("Balazote"), Kastīlijā-Lamančā, Hukaras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

balastieris

1. Dzelzceļa sliežu ceļa mašīna balasta dozēšanai un iestrādāšanai sliežu ceļa virsbūvē.

Avoti: LPE

balastķīlis   jūrn.

1. Jahtas ķīļa apakšējā (svina, ķeta, dzelzs vai betona) daļa.

Paceļamais balastķīlis— smags švertveida balastķīlis, ko paceļ un nolaiž ar rokas vinču.

Avoti: JūVM

balasts   -a, v.; parasti vsk.

1. Saimnieciski neizmantojama krava, smagums, ko novieto transportlīdzeklī (piemēram, kuģī, lidaparātā) dažādu spēku līdzsvarošanai.

Balasta sistēma— cauruļu, sūkņu un cisternu sistēma ūdens balasta regulēšanai.

Balasta augi— to augu apzīmējums, kas nonākuši uz kuģa kopā ar zemi vai smiltīm, kas domātas kuģa balastam.

Balasta braucieni— braucieni bez kravas (kuģniecībā).

Balasta pārvietojums— dzīvā svara pārvietošana uz jahtas sānu pusi vai balasta svara pārvietojums jahtas garenvirzienā.

Pastāvīgais balasts— pēc vajadzīgas formas izlieti ķeta vai dzelzs kluču, ko lieto balastam.

2. Tas, kas nav vajadzīgs; tas, kas apgrūtina.

3. Akmens šķembas vai grants, ar ko noklāj dzelzceļa uzbērumu.

Avoti: LLVV, TV

balasttanka

1. Balasttanks - tvertne kuģī, ko piepilda ar ūdeni kuģa gaitas stabilizēšanai vai citiem nolūkiem.

Avoti: Ang

balasttanks

1. Kuģa tvertne, ko piepilda ar ūdeni (balastu), lai, piemēram, stabilizētu kuģa gaitu.

balastviela   -as, s.

1. Blakus viela (kādā vielu maisījumā).

2. parasti dsk. Barības sausnas grūti sagremojamā vai nesagremojamā daļa, kas paliek gremošanas traktā, līdz izdalās no organisma ekskrementu veidā.

Avoti: LLVV, ZTV

Balašaģarmata   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Balassagyarmat"), Nogrādas meģē, 15900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Balašiha   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, Pehorkas krastos, 247000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Balaški   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Balašķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Balašķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

Balašova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Saratovas apgabalā, Hopjoras krastos, 79700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

balata

1. Recējoša piena sula, kuru iegūst no tropu auga - balatas koka, kas pieder pie sapotu dzimtas augiem un aug Dienvidamerikā, lieto dzensiksnu un bumbu izgatavošanai.

2. apv. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: SV69, Aug2

bālata   apv.

1. Bāls, vājš slimīgs cilvēks.

Avoti: ME

balataks   žarg.

1. Zagto mantu uzpircējs.

Avoti: KZ

balate   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: LivP

balāties   apv.

1. Balināties.

Avoti: EH

balatne   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: LivP

Balatonalmādi   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Vesprēmas meģē, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Balatonboglāra   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Šomoģas meģē, 5900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Balatonfeldvāra   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Šomoģas meģē, 2200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Balatonfireda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Vesprēmas meģē, 13300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Balatonfūzfā   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Vesprēmas meģē, 4200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Balatonkenese   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Balatonkenese"), Vesprēmas meģē, 3400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Balatonlelle   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Balatonlelle"), Šomoģas meģē, 5300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Balatons   vietv.

1. Centrāleiropas lielākais ezers (ungāru val. "Balaton"), atrodas Ungārijā, Vidusdonavas līdzenumā, 105 m vjl., platība - 59600 ha, garums - 78 km, lielākais platums - 12 km, lielākais dziļums - 11 m.

Avoti: LģE

balavāt   apv.

1. Lutināt.

Avoti: KiV

balavāties   apv.

1. Blēņoties.

Avoti: KiV

balavnieks   apv.

1. Blēņdaris; nerātnis.

Avoti: KiV

balbaks   sar.

1. Neveiklis, lempīgs cilvēks.

Avoti: Sin

balbali   novec.

1. Akmens tēli, kas atrasti Sibīrijā un Mongolijā, rupji aptēsts akmens ap 2 m gari cilvēku tēli.

Avoti: KV

balbārdieši

1. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvoto vietu "Latviešu Balborži" un "Krievu Balborži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Balbārži   vietv.

1. Krievu Balbārži - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

2. Latviešu Balbārži - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

Avoti: LC

balbatāt   apv.

1. Neskaidri, nesaprotami runāt.

Avoti: LivP

balberēties   apv.

1. Frizēties; skūties.

Avoti: ViV

balbieris   apv.

1. Frizieris.

2. Bārddzinis.

Avoti: ĒiV, ViV

balbiermeistars   apv.

1. Frizieris.

Avoti: LivP

Balbinowa   vietv., vēst.

1. Baļbinovas muižas nosaukuma variants.

Avoti: LPag, LC, LE1

Balbinowo   vietv., vācu val.

1. Indra.

2. Baļbinavas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Piedrujas pagastā.

3. Dzelzceļa stacijas "Indra" nosaukums 1866.-1919. g.

Avoti: FV, KV

Balbiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā 7 km no Rēzeknes, bijušais nosaukums Ozolaine.

3. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Bolbiši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Balbīši   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Balbiši" nosukuma variants.

Avoti: LE1

Balbīte   vietv.

1. Balbītes pilskalns - atrodas Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā, Rāznas ezera rietumu daļā, nelielā salā iepretī Zosnai, tas ir ~12 m augsts apaļas formas paugurs ar stāvām nogāzēm, plaknuma diametrs - 10 m.

Avoti: LE1

balboa

1. Panamas naudas vienība, vienāda ar 100 sentesimo.

Avoti: SV69, EBA

Balboa

1. Vasko Nunjess de Balboa (Vasco Nunez de Balboa; ap 1475.-1519. g.) - spāņu konkistadors, 1510. g. nodibināja pirmo pastāvīgo eiropiešu apmetni Amerikas kontinentā, 1513. g. šķērsoja Panamas zemes šaurumu un kā pirmais eropietis nonāca Klusā okeāna krastā; viņa vārdā nosaukta Panamas naudas vienība.

Avoti: MkV

balbordieši

1. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvoto vietu "Latviešu Balborži" un "Krievu Balborži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Balborži   vietv.

1. Krievu Balborži - Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Krievu Balbārži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Balbrigana   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Balbriggan"), Lensteras provincē, 7600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

balbuki   apv.

1. Purva purene ("Caltha palustris").

Avoti: Aug2

Balbuorži   vietv.

1. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Balborži" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

balbus   med.

1. Stosts, cilvēks, kas stostās.

Avoti: TM

Balbyši   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Balbiši" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Balbiši" nosaukums latgaliski.

3. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Bolbiši" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

balcenieks   apv.

1. Baļķu vedējs.

Avoti: ME

balceņa   apv.

1. Neliels, patievs apaļkoks (parasti ierīču, transportlīdzekļu detaļa).

Avoti: LivP

Balcersa   vietv.

1. Pilsēta Lihtenšteinā, 4500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

balciņa   apv.

1. Neliels, patievs apaļkoks (parasti ierīču, transportlīdzekļu detaļa).

Avoti: LivP

Balčika   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Balčik"), Dobričas apgabalā, 12800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

balda   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: KiV

Balda   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Pušas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (ciema statuss no 2012. g.) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

3. Maltas kreisā krasta pieteka Dagdas un Rēzeknes novadā, garums - 24 km, kritums - 28,1 m, iztek no Bižas ezera pie Andrupenes, dažus kilometrus ir Dagdas un Aglonas novada robežupe un ~1 km Rēzeknes un Aglonas novada robežupe.

4. Balta - Daugavas labā krasta pieteka Daugavpils novadā.

Avoti: LC, D-2.05.2012.-15, LE1, LD

baldachīns   novec.

1. Grezns jumtveida pārkars virs altāra, troņa, kanceles, katafalka.

Avoti: LV93

Baldači   vietv.

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Boldači" nosaukuma variants.

Avoti: LC

baldaha   žarg.

1. Naktssargs.

2. Kalts.

Avoti: KZ

baldahīns   -a, v.

1. Uz četriem vertikāliem balstiem novietots grezna auduma jumts.

2. arhit. Neliels, viegls dekoratīvs pārsegums, kas balstās uz nelielām kolonnām (sevišķi gotikā).

3. novec. Baldahā (Bagdādē) darināts bagāta raksta zīda audums.

Avoti: LLVV, KV

baldaveška   apv.

1. Smags (koka) āmurs.

Avoti: LivP

Balde   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

bāldegunis   apv.

1. Bāls cilvēks (kam ir bāls deguns).

Avoti: LivP

baldēlija   bot.

1. Cirveņu dzimtas ģints ("Baldellia"), neliels purva augs ar graudzālēm līdzīgām lapām un maziem, spilgtiem ziediem; mazcirvene.

Gundegu baldēlija— baldēliju suga ("Baldellia ranunculoides").

Avoti: DaE

baldellia   lat.

1. Baldēlijas.

Baldellia ranunculoides— gundegu baldēlija.

Avoti: DaE

balden   vietv., vēst., vācu val.

1. Kalēju muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Rītes pagastā.

Avoti: KV

Baldeniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

balderi   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

balderiņi   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

balderiņš   apv.

1. Baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: LivP

balderis   apv.

1. Baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: LivP

balderjāndrapes   apv.

1. Baldriāna tinktūra.

Avoti: LivP

balderjanis   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

balderjānis   apv.

1. Baldriāns ("Valeriana officinalis").

2. No šī auga gatavots uzlējums, tinktūra.

Avoti: LivP

balderjāns   apv.

1. Baldriāns ("Valeriana officinalis").

2. No šī auga gatavots uzlējums, tinktūra.

Avoti: LivP

balderjāņdrapes   apv.

1. Baldriāna tinktūra.

Avoti: LivP

Balders   mit.

1. Senģermāņu mitoloģijā - saules dievs.

Avoti: SV33

Baldieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kocēnu novada Kocēnu pagastā.

Avoti: LC

baldirjāņi   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

Baldišēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Avoti: LC

baldīties   apv.

1. Dauzīties.

Avoti: LivP

baldoha   žarg.

1. Saule.

Avoti: KZ

Baldohn   vietv., vācu val.

1. Baldone.

2. Baldones muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Baldones pagastā.

Avoti: FV, KV

Baldon   vietv., vēst.

1. Baldones muižas un pagasta nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Baldonas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Penkules pagastā.

2. Madonas novada Dzelzavas pagasta apdzīvotās vietas "Baldones" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Baldone   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes dienvidrietumu daļā, uz dienvidiem no Daugavas, no 2009. gada novada centrs (1960.-2009. g. Rīgas rajonā, 1950.-1959. g. - rajona centrs, 1785.-1949. g. Rīgas apriņķī) 33 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1991. gada, pilsētciemats no 1961. g., miests izveidojās 17. gs., kad sēravota tuvumā uzcēla muižu un ap 1648. gadu ierīkoja dzelzs ieguves cepli, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1186. g.

2. Baldones novads - izveidots 2009. g., ietver Baldones pilsētu un Baldones pagastu, robežojas ar Ķekavas, Ķeguma, Vecumnieku, Iecavas un Olaines novadu.

3. Baldones pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā ar administratīvo centru Avotos, aptver Baldones pilsētu un ārējās robežas sakrīt ar novada robežām, pēc 2. pasaules kara teritorijā iekļauta daļa bijušā Zālītes un Doles pagasta; bijušie nosaukumi: Baldones pilsētas lauku teritorija, vāciski - Baldon, krieviski - Baldonskaja.

Baldones pilsētas lauku teritorija— Baldones pagasta nosaukums 1991.-2009. g.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

5. Baldones muiža - Baldones novada Baldones pagasta apdzīvotās vietas "Vārpas" bijušais nosaukums.

Avoti: LPil, AtvL, LģE, LC

Baldones   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

Baldones-Vecumnieku   vietv.; nelok.

1. Baldones-Vecumnieku paugurlīdzenums - aizņem Viduslatvijas zemienes pamatiežu pacēlumu starp Daugavu un Mēmeli Baldones novadā un Vecumnieku novada Vecumnieku pagastā, reljefā izdalās ledāja kustības virzienā lokveidīgi izliektu, šauru pacēlumu joslas, kas savienotas ar iegareniem vaļņiem.

Avoti: LD

baldonieši

1. Baldones pilsētas un lauku teritorijas iedzīvotāji.

2. Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Baldones" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Baldonskaja   vietv., vēst.

1. Baldones pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

baldriānaugi

1. Divdīgļlapju klases dipsaku rindas dzimta ("Valerianaceae"), daudzgadīgi un viengadīgi lakstaugi, retāk puskrūmi un krūmi ar veselām un saliktām lapām, ziedi sīki, nekārtni, zarainās ziedkopās; baldriāni.

Avoti: PDE

baldriānis   apv.

1. Baldriāns.

Avoti: LivP

baldrians   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

baldriāns   -a, v.

1. dsk. Divdīgļlapju klases dipsaku rindas dzimta ("Valerianaceae"), 13 ģ., >400 s., Latvijā konstatētas 2 ģintis, 3 sugas.

2. Šīs dzimtas ģints ("Valeriana"), >200 s., Latvijā konstatēta 1 s., daudzgadīgs lakstaugs, kura saknēm ir īpatnēja smarža un kuras lieto ārstniecībā.

Ārstniecības baldriāns— baldriānu suga ("Valeriana officinalis").

Divmāju baldriāns— baldriānu suga ("Valeriana dioica"), ko Latvijā reizēm audzē kā dekoratīvu ziedaugu.

Kalnu baldriāns— baldriānu suga ("Valeriana montana"), ko Latvijā reizēm audzē kā dekoratīvu ziedaugu.

Avoti: LLVV, LD, Aug2, KV

baldriānskābe

1. Organiska alifātiska skābe C4H9-COOH, baldriāna sakņu smaržvielas un daudzu mākslīgo smaržvielu sastāvdaļa.

Avoti: ZTV

baldrijandrapes   apv.

1. Baldriāna tinktūra; arī citi preparāti, kas izgatavoti no baldriāna.

Avoti: LivP

baldrijāndropas   apv.

1. Baldriāna tinktūra; arī citi preparāti, kas izgatavoti no baldriāna.

Avoti: LivP

baldrijānis   apv.

1. Baldriāns ("Valeriana officinalis").

2. No šī auga gatavots uzlējums, tinktūra.

Avoti: LivP

baldrijans   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

baldrijāns   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

baldrijāņdrapes   apv.

1. Baldriāna tinktūra; arī citi preparāti, kas izgatavoti no baldriāna.

Avoti: LivP

baldriņi   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

baldriņš

1. dsk. Baldriānu dzimtas ģints ("Valerianella"), viengadīgs lakstaugs ar veselām lapām, ~60 sugas, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Dūnaugļu baldriņš— baldriņu suga ("Valerianella eriocarpa"), Latvijā adventīva.

Salātu baldriņš— baldriņu suga ("Valerianella locusta"), Latvijā aizsargājama.

Zobainais baldriņš— baldriņu suga ("Valerianella dentata"), Latvijā minēts literatūrā, bet trūkst apstiprinājuma.

Avoti: LD

Baldrs

1. Skandināvu mitoloģijā - jaunības un skaistuma dievs, Odina un Frigas dēls, gudrākais un skaistākais no skandināvu dieviem.

Avoti: LEV

balduha   žarg.

1. Saule.

Avoti: KZ

Balduins   novec.

1. Vīriešu vārds.

Balduins no Alnas— cistercieši mūks, ko pāvests Gregors VI 1229. gadā nosūtīja kā legātu uz Livoniju, lai izšķirtu strīdu starp Rīgas Doma kapitulu un Brēmenes virsbīskapu par tiesībām iecelt Rīgas bīskapu; noslēdza arī 2 līgumus ar kuršiem; Zemgales bīskaps 1232-1236.

Avoti: LME

Baldūnas   vietv.

1. Dobeles novada Penkules pagasta apdzīvotās vietas "Baldonas" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Baldūne   vietv.

1. Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Baldone" nosaukums vietējā izloksnē.

2. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Baldones" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Baldūnes   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Baldones" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

baldūnieši

1. Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Baldūnes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

baldurēt   apv.

1. Trokšņot.

Avoti: ME

balduriņš   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

bāldzeltens   apv.

1. Gaiši dzeltens; dzeltenīgs; gaišs.

Avoti: LivP

baldzināt   apv.

1. Apmelot, nomelnot.

Avoti: LivP

baldzis   apv.; hip.

1. Mēlnesis, aprunātājs.

Avoti: ME

baldžeznijs   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

bale   apv.

1. Balta govs.

2. Balanda.

Avoti: LivP

bale   novec.

1. Balle.

Avoti: SW78

Bāle   vietv.

1. Dzelzceļa stacija Beverīnas novada Kauguru pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Lugaži, 114 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1917. g.

2. Bāles smilšu atradne - baltu, vāji cementētu kvarca smilšu iegula augšdevona Gaujas svītas nogulumos Beverīnas novadā, 1,5 km uz dienvidrietumiem no Bāles dzelzceļa stacijas, smiltis izmantoja logu stikla ražošanai.

Avoti: LE1

Baleāru   vietv.; nelok.

1. Baleāru salas - Salu grupa Vidusjūrā (sp. val. "Islas Baleares"), 200 km uz austrumiem no Pireneju pussalas, Spānijas autonomais apgabals, platība - 4990 kvadrātkilometru, 998000 iedzīvotāju (2006. g.), galvaspilsēta - Palma (Palma de Maļorka).

Avoti: LģE

bāleleņš   apv.

1. Brālis; jauns radu saimes vīrietis.

Avoti: LivP

bāleliņš   -a, v.; t. poēt.

1. Brālis.

2. Radu (saimes) vīrietis (parasti neprecēts).

3. Jaunietis, jauns vīrietis (mīlināmā uzrunā).

4. iron. Latvietis.

Avoti: LLVV, MLVV

bālelis   apv.

1. Bāleliņš.

Avoti: LV93

bālelītis   apv.

1. Dem. --> bālis.

Avoti: LivP

bālēne   apv.

1. Savītusi, nobālējusi lapa, sevišķi kāpostu.

2. Bāls cilvēks.

Avoti: KV

bāleneņš   apv.

1. Brālis; jauns radu saimes vīrietis.

Avoti: LivP

balengoli

1. Mongo tautai tuvu radniecīga cilts, dzīvo Kongo ieplakas tropu mežos un purvos, Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā), valoda pieder pie bantu saimes kongo grupas.

Avoti: PZT

bāleniņš   apv.

1. Brālis; jauns radu saimes vīrietis.

Avoti: LivP

balenis   apv.

1. Balināmais audekls, balā (uz bala) noliktais audekls.

Avoti: KV

bālenītis   apv.

1. Bāleliņš.

Avoti: LivP

bālens   apv.

1. Bālgans; bāls.

Avoti: LivP

bālens   apv.

1. Bāleliņš.

Avoti: LivP

bālēns   apv.

1. Savītusi, nobālējusi lapa, sevišķi kāpostu.

2. Bāls cilvēks.

Avoti: KV

bāleņš   apv.

1. Dem. --> bāls.

Avoti: LivP

balerīna

1. Baleta māksliniece, baletdejotāja.

2. žarg. Speciāla ierīce seifu uzlaušanai.

Avoti: LLVV, KZ

Balestrate   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Balestrate"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 6560 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

balēt   parasti 3. pers., balē, arī bal, pag. balēja; intrans.

1. Zaudēt krāsu vai krāsas spilgtumu (saules, vēja, lietus ietekmē); kļūt gaišam vai gaišākam.

2. reti. Izdalīties, būt redzamam (par ko baltu, gaišu); balot (1).

Avoti: LLVV

bālēt   bālu, bāli, bāl, arī bālēju, bālē, bālē, pag. bālēju; intrans.

1. Kļūt bālam (par cilvēku, seju).

2. parasti 3. pers. Zaudēt krāsu vai krāsas spilgtumu (saules, vēja, lietus ietekmē); kļūt gaišam vai gaišākam; balēt (1).

// reti. Kļūt gaišākam (pēc tumsas) - par debesīm, mākoņiem.

// pārn. Zust, mazināties (piemēram, par slavu).

3. parasti 3. pers.; poēt. Būt neskaidri saskatāmam.

Avoti: LLVV

baletdejotājs   -a, v.

1. Baleta mākslinieks.

Avoti: LLVV

balete   novec.

1. Balets.

Avoti: SW78

baletfilma   -as, s.

1. Filma, kurā uzņemts balets.

Avoti: LLVV

bālēties   apv.

1. Bāli atspīdēt.

2. Zaudēt krāsu vai krāsas spilgtumu (saules, vēja, lietus ietekmē); kļūt gaišam vai gaišākam; bālēt, balot; balināties.

Avoti: LE

balēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; reti.

1. Tikt balinātam.

Avoti: LLVV

baletkomēdija   mūz.

1. Dramatiskā teātra veids, komēdija ar horeogrāfiskām ainām, nereti arī ar vokāliem numuriem.

Avoti: ML

baletkurpes   -pju, s.

1. Puantes.

Avoti: PP

baletmeistars   -a, v.

1. Baleta inscenētājs; deju sacerētājs; deju iestudētājs.

Avoti: LLVV

baletmūzika   -as, s.; parasti vsk.

1. Pēc libreta sacerēts skaņdarbs, kam atbilstoši veidota horeogrāfiskā darbība.

Avoti: LLVV

baletomānija   žarg.

1. Ritmika.

Avoti: SLG

baletomans

1. Kaislīgs baleta cienītājs.

Avoti: SV69

baletopera   mūz.

1. Skatuves mākslas veids, operas paveids, kur baleta ainām ir tikpat nozīmīga vieta kā vokālajām ainām.

Avoti: ML

balets   -a, v.

1. Skatuves mākslas darbs, kura saturs izteikts muzikāli horeogrāfiskos tēlos; attiecīgais skatuves mākslas veids.

2. Muzikāli dramatisks darbs, kurā tēlošanas līdzekļi ir deja un pantomīma.

3. Baletdejotāju trupa.

Avoti: LLVV, SV99

baletskola   -as, s.

1. Skola, kurā sagatavo baleta māksliniekus.

Avoti: LLVV

baletsvārciņi

1. Tutu jeb kārtaine - daudzkārtaini baletdejotājas svārciņi.

Avoti: LPE

balga   apv.

1. Purvs, purvaina vieta.

2. Gaiša, ar ūdeņiem bagāta vieta; vieta, kas atspīd pa gabalu.

Avoti: NeV

Balgale   vietv.

1. Apdzīvota vieta Talsu novada tāda paša nosaukuma pagastā 22 km no Talsiem, izveidojusies bijušās Balgales muižas ("Ballgalen") teritorijā.

2. Balgales pagasts - pagasts Talsu novada austrumu daļā, pastāvējis 19. gs. 80. gados, bet 1891. g. pievienots Zentenes pagastam, no 1945. g. Balgales ciems, kas 1990. g. pārdēvēts par pagastu, administratīvais centrs Dursupē, robežojas ar Strazdes un Laucienes pagastu, kā arī ar Tukuma un Kandavas novadu.

3. vēst. Balgales muiža - muiža, kuras teritorijā 19. gs. izveidojās Balgales pagasts, vāciski - Ballgalen.

4. Dursupes pietekas Oksles otrs nosaukums tās lejtecē.

Avoti: LPag, LE1, LD

Balgaln   vietv., vēst., vācu val.

1. Balgales muiža, kas atradās Talsu apriņķa Zentenes pagastā.

Avoti: KV

balgalnieki

1. Talsu novada Balgales pagasta apdzīvotās vietas "Balgale" iedzīvotāji.

Avoti: V1

balgalve   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

balgalvis   apv.

1. Cilvēks ar ļoti gaišiem matiem.

2. Dzīvnieks ar baltu (vai ļoti gaišu) galvas apspalvojumu, apmatojumu; šāda dzīvnieka vārds.

3. Pļavas zāle - spilve ("Eriophorum").

4. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

5. Lini ar ļoti gaišu šķiedru; šādu linu šķirne.

Avoti: LivP

Balgaļvi   vietv.

1. Krustpils novada Variešu pagasta apdzīvotās vietas "Baltgalvji" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bālganpelēks

1. Pelēcīgs, bālgani pelēks.

Avoti: Sin

balgans   apv.

1. Balsnējs.

Avoti: ME

bālgans   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav spilgtas krāsas; blāvs (3), neskaidrs.

2. Tāds, kas nav pilnīgi balts; iepelēks.

Avoti: LLVV

balganums   apv.

1. Vispārināta īpašība --> balgans, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: ME

bālganums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bālgans, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bālganzaļš   apv.

1. Gaiši zaļš; bāli zaļš.

Avoti: LivP

bālganzils   apv.

1. Gaiši zils; bāli zils.

Avoti: LivP

Balgarova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Balgarovo"), Burgasas apgabalā, 2000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bālgenums   apv.

1. Bālganums.

Avoti: BB

balgha   arābu val.

1. Tradicionālie ādas apavi Tunisijā, grezni izdekorētas kurpes bez kapes.

Avoti: Tc

balgins   apv.

1. Bālgans.

Avoti: LivP

balgot   poēt.

1. Bāli vai bālgani mirdzēt, spīdēt.

Avoti: Sin

balgs

1. Bāls.

2. hip. Apmelots, nomelnots, skumjš.

Avoti: ME

balgzds   apv.

1. Ragavu, kamanu balzenis.

Avoti: LivP

balģa   žarg.

1. Naktssargs.

2. Kalts.

Avoti: KZ

balģeķ   žarg.

1. Gūt baudu, izjust labsajūtu.

2. Atrasties reibumā.

Avoti: KZ

bālģīmis   -mja, v.

1. Baltās rases pārstāvis.

Avoti: MLVV

Balha   apv.

1. Pilsēta Afganistānas ziemeļos, tāda paša nosaukuma vilajetā, ~20000 iedzīvotāju.

2. Vilajets Afganistānas ziemeļu daļā, administratīvais centrs Mazārešarīfa, robežojas ar Kondozas, Samangānaa, Sarepolas un Džouzdžānas vilajetu, kā arī ar Uzbekistānu un Tadžikistānu.

3. Senpilsēta Afganistānas ziemeļos (netālu no tagadējās Balhas pilsētas), senās Baktras (Baktrijas galvaspilsētas) un viduslaiku Balhas drupas, apmetne dibināta VI-IV gs. p. m. ē., III-II gs. p. m. ē. bijusi Grieķu Baktrijas, vēlāk Kušanas valsts galvaspilsēta, vairāki XV-XVI gs. arhitektūras pieminekļi.

Avoti: LpA, PZT

Balhani   vietv.

1. Divas kalnu grēdas abos Uzbojas krastos, Turkmenistānā, kaļķakmeņi, merģeļi, nogāzes saposmotas, tuksnesis.

Lielais Balhans— garums - ~70 km, augstums - līdz 1881 m, saposmots, stāvām kāplēm, centrālajā daļā līdzens.

Mazais Balhans— norobežota kalnu grēda uz dienvidiem no Lielā Balhana, garums - ~30 km, augstums - līdz 777 m.

Avoti: PZT

Balhaša   vietv.; novec.

1. Balkaša - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT, PuA

Balhaša-Alakola   vietv.

1. Balhaša-Alakola ieplaka - atrodas Kazahstānas dienvidaustrumos, 342-600 m vjl., ziemeļos norobežo Kazahstānas sīkpauguraine un Tarbagatajs, dienvidos - Džungārijas Alatavs un Ču-Ili kalni, ziemeļu daļā atrodas Balhašs, austrumos - Sasikkels un Alakels, dienvidos - Taukuma, Sariišikotrava, Moinkuma smiltāji.

Avoti: PZT

Balhašs   vietv.

1. Beznoteces ezers Kazahstānas dienvidaustrumu daļā, 342 m vjl., platība - 18200 kvadrātkilometru, garums - 614 km, lielākais platums - 70 km, lielākais dziļums - 26 m, saimnieciskas darbības rezultātā samazinās ūdens pieplūde no Ili upes un ezers pamazām izžūst.

Avoti: LģE

bali

1. Čambu tautai radniecīga cilšu grupa Kamerūnas ziemeļos un Nigērijas austrumos, gk. lopkopji.

Avoti: PZT

Bali   vietv.

1. Sala Mazo Zunda salu grupā (uz austrumiem no Javas), Indonēzijas province, platība - 5600 kvadrātkilometru, garums - 145 km, lielākais platums - 80 km.

2. Bali jūra - starpsalu jūra Klusajā okeānā, Indonēzijā, starp Javu, Bali, Lomboku, Sumbavu, Sabalanas, Kangeanas salu, Sulavesi un Maduru, platība - 400000 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 800 m, plūdmaiņas - līdz 1,7 m.

3. vēst. Apdzīvota vieta Indijā, Rietumbengālē, Kalkātas satāvdaļa, senāk tās piepilsēta.

Avoti: LģE

Bali   mit.

1. Hindu mitoloģijā - daitju valdnieks, kas ar askēzi un tikumīgu dzīvi bija iemantojis varu visās trijās un piedraudējis dievam Indram atņemt tam pasaules valdnieka godu.

Avoti: Mit

bālidzeltens   apv.

1. Bāli dzeltens; dzelgans.

Avoti: ViV

balieši

1. Tauta Bali salā un Lombokas salas rietumdaļā (Indonēzijā), valoda. pieder pie indonēziešu valodām, ticīgie - hinduisti.

Avoti: EV

Balikči   vietv.

1. Pilsēta Kirgizstānas Republikā, Isikula apgabalā, Isikula ezera rietumu galā, 40700 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Balikesira   vietv.

1. Pilsēta Turcijas rietumos ("Balikesir"), ila administratīvais centrs, 267900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Balikpapana   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā, Kalimantānas (Borneo) salas austrumos, naftas izvedosta Makasaras šauruma krastā, 701000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

baliks

1. Sālīta un saulē žāvēta stores vai baltā laša mugurdaļa.

Avoti: SV08

balilla   vēst.

1. Itāļu fašistu 6-12 gadīgo bērnu militāras organizācijas nosaukums Musolīni laikā.

Avoti: LME

bālin   apv.

1. Bālin bāls - ļoti bāls.

Avoti: ME

balināms   apv.

1. Divd. --> balināt.

2. parasti ar not. galotni Līdzeklis, kas noder balināšanai; balinātājs.

Avoti: LivP

balināšana

1. Dažādu materiālu (papīra, ādas, auduma u. c.), izstrādājumu un produktu atkrāsošana.

Kažokādu balināšana— tehnoloģisks process, kurā izbalina kažokādas apmatojumu, lai no tumšām kažokādām veidotu dažādu krāsu vērtīgu kažokādu imitāciju.

Tauku balināšana— sakarsētu tauku atkrāsošana, pārkaisot ar balināmajiem māliem (piem., bentonītu, floridīnu), kurus procesa noslēgumā atdala centrifugējot.

2. Kinofotomateriāla apstrāde oksidējot sudrabu un tādējādi vājinot attēlu.

Avoti: ZTV

balināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) kļūst balts, gaišs vai gaišāks (zūdot krāsai vai krāsas spilgtumam).

Avoti: LLVV, MLVV

bālināt   apv.

1. Padarīt bālu (cilvēku, sliktas apkopšanas dēļ).

2. Balināt.

Avoti: ME, LivP

balinātājs   -a, v.;

1. Ķīmiskie vai citi līdzekļi, kas noder balināšanai.

2. reti. Cilvēks, kas balina.

Avoti: LLVV

balināties   apv.

1. Kļūt gaišākam, baltākam saules, vēja iedarbības rezultātā (par audumiem, dziju).

2. Balināt; veikt darbus, kas saistīti ar balināšanu.

3. Darīt sevi baltu, tīru.

Avoti: ĒiV, LivP

balināts   apv.

1. Tāds, kas bijis pakļauts saules, vēja, kādas vielas iedarbībai.

2. Aizdarīts ar pienu, krējumu.

Avoti: LivP

balinēt   apv.

1. Pakļaujot saules, vēja, kādas vielas iedarbībai, panākt, ka kļūst bāls, gaišs vai gaišāks (parasti par audeklu, dziju); arī klāt, novietot saulē (audeklu, dziju), lai (tie) kļūtu balti, gaišāki.

2. Balsināt.

3. Pielejot pienu, panākt, ka ēdiens kļūst gaišāks; aizdarīt ar pienu, krējumu.

4. Darīt baltu, maigu, tīru; spodrināt, tīrīt.

Avoti: LivP

Bālingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Balingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 33300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Baliniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Bebrenes pagastā.

Avoti: LC

Balinova   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Baļinova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bālīns   sar.

1. Bāls, blāvs.

Avoti: Sin, ME

bālīns   apv.

1. Vienkopus saslietu (6-14) labības kūlīšu vai linu sauju kopums; statiņš, gubiņa.

Avoti: LivP

baliņi   apv.

1. Pelašķiem līdzīgi augi, kurus izmantoja audumu un diegu krāsošanai tumši sarkanā krāsā.

Avoti: EH

Bāliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Garkalnes novadā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Saldus novada Kursīšu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecumnieku novada Vecumnieku pagastā.

Avoti: LC

bāliņnieki

1. Kuldīgas novada Ēdoles pagasta apdzīvotās vietas "Bāliņi" iedzīvotāji.

2. Saldus novada Novadnieku pagasta apdzīvotās vietas "Bāliņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bāliņš   -a, v.; poēt.

1. Brālis.

2. Radu (saimes) vīrietis (parasti neprecēts).

3. Jaunietis, jauns vīrietis (mīlināmā uzrunā).

Dzīvot bāliņos— dzīvot pie vecākiem.

Sēdēt ilgi bāliņos— ilgi palikt neprecētai.

Avoti: LLVV, Sen

bāliņš   apv.

1. Vienkopus saslietu (6-14) labības kūlīšu vai linu sauju kopums; statiņš, gubiņa.

Rudzu bāliņi— rudzu kūlīši.

2. Skaita kopa, 15 gabali.

Avoti: LivP, ME, TV

bāliņš   apv.; hip.

1. Augs, ko izmanto krāsošanai.

Avoti: LivP

bāliņš   apv.

1. Dem. --> bāls.

Avoti: LivP

baliņš   apv.

1. Augs, ko izmanto krāsošanai.

Avoti: LivP

bālis   apv.

1. Brālis, brālītis, gk. tautasdziesmās.

2. Radu (saimes) vīrietis (parasti neprecēts).

3. Jaunietis, jauns vīrietis (mīlināmā uzrunā).

Avoti: LivP

balisāža   mil.

1. Ceļu marķēšana ar blāvu signāluguņu sistēmu, kas tumsā ļauj transportlīdzekļiem pārvietoties ar gandrīz tikpat lielu ātrumu kā dienā.

Avoti: MIL

balistika   novec.

1. Ballistika.

Avoti: LME

balistisks   novec.

1. Ballistisks.

Avoti: LME

balistits   novec.

1. Vecākais nitroglicerīna šaujamais pulveris, parasti kubiņos.

Avoti: KV

balistrārijs   novec.

1. Krustveidīga šaujamā spraugasenlaiku nocietinājumu mūros.

Avoti: KV

balisumbavieši

1. Balisumbaviešu tautas - tautu grupa (balieši, sasaki, sumbavieši), dzīvo Bali, Lombokas un Sumbavas salā, Indonēzijā, valodas pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas.

Avoti: PZT

Bališejha   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kirikales ilā, 2040 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bālītis   apv.

1. Dem. --> bālis.

Avoti: LivP

balja   apv.

1. Baļļa.

Avoti: LivP

Balja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Balya"), Balikesiras ilā, 1700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Balja Bridžina - Balbrigana, pilsēta Īrijā ("Baile Brigin"), tās nosaukums īru valodā.

3. Balja Loka Riaha - Lohreja, pilsēta Īrijā ("Baile Locha Riach"), tās nosaukums īru valodā.

4. Balja Nalorgana - Kāslbleini, pilsēta Īrijā ("Baile na Lorgan"), tās nosaukums īru valodā.

5. Balja Oha - Etaja, pilsēta Īrijā ("Balja Oha"), tās nosaukums īru valodā.

6. Balja Oha Irdle - Ārdī, pilsēta Īrijā ("Baile Atha Fhirdhia"), tās nosaukums īru valodā.

7. Balja Oha Luena - Atlona, pilsēta Īrijā ("Baile Atha Luain"), tās nosaukums īru valodā.

8. Balja Ohatima - Trima, pilsēta Īrijā ("Baile Atha Troim"), tās nosaukums īru valodā.

9. Balja Ooha Anrī - Etinraja, pilsēta Īrijā ("Baile Atha an Ri"), tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

Baljaoklia   vietv.

1. Dublina - Īrijas galvaspilsēta, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

balji

1. Viduslaiku Francijā - karaļa ierēdnis, kam bija administratīva un tiesu vara plašā apgabalā (baljāžā).

Avoti: SV08

balka   apv.

1. Baļķis.

2. Griestu sija.

3. Grēku nasta.

Avoti: LivP

balka   ģeogr.

1. Sengrava mežastepes un stepes zonā.

Avoti: ZTV

Balkanabata   vietv.

1. Pilsēta Turkmenistānā, Balkanas vilajeta administratīvais centrs, 139000 iedzīvotāju (2004. g.); Nebitdaga.

Avoti: LpA, PuA

Balkāni   vietv.

1. Balkānu pussala - pussala Eiropas dienvidaustrumu daļā, ko apskalo Adrijas, Jonijas, Egejas un Melnā jūra, platība - 505000 kvadrātkilometru.

2. Balkānu kalni - Stara Planina, kalnu sistēma Bulgārijas vidienē.

Avoti: LģE

balkānistika

1. Zinātņu komplekss, kas pētī Balkānu pussalas tautu valodas, literatūru, vēsturi, ekonomiku, kultūru.

Avoti: EV

balkanizācija

1. Politiski teritoriālu vienību deintegrācija, kas pāraug bruņotās sadursmēs starp etniskām kopienām.

Avoti: PL

balkāns   apv.

1. Veranda; lievenis.

Avoti: LivP

Balkānu-Kaukāza

1. Balkānu-Kaukāza rase - lokāla rase, pieder pie lielās eiropeīdās rases dienvidu zara.

Avoti: PZT

Balkāņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Šabolas-Satmāras-Beregas meģē, 6400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

balkāri

1. Tauta Ziemeļkaukāzā, runā altajiešu saimes tjurku grupas karačaju-balkāru valodā (krievu alfabēts), ticīgie - musulmaņi.

Avoti: EV

Balkaša   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Karaghandi apgabalā, Balhaša ezera ziemeļu krastā, 71300 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1937. g.

Avoti: LpA, Wi

balkeris

1. Specializēts kuģis beramkravu pārvadāšanai.

Avoti: SV99

balkertankkuģis

1. Kuģis beramkravu un lejamkravu pārvadāšanai speciālās tilpnēs.

Avoti: ZTV

Balklāvi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Cēres pagastā.

Avoti: LC

balklāvnieki

1. Tukuma novada Zentenes pagasta apdzīvotās vietas "Balklāvi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

balkondurvis   apv.

1. Verandas durvis.

Avoti: LivP

balkone   apv.

1. Veranda; lievenis.

Avoti: LivP

balkongs   novec.

1. Balkons.

Avoti: SW78

balkonis   apv.

1. Veranda; lievenis.

Avoti: LivP

balkons   -a, v.

1. Ar margām iežogots izvirzījums ēkas ārsienā vai virs lieveņa, arī telpā.

2. Skatītāju vietas (teātrī, kino) ar pacēlumu un izvirzījumu virs partera.

Avoti: LLVV, MLVV

balks   apv.

1. Baļķis.

2. Guļbūves ēkas baļķis (kā celtnes detaļa); griestu sija.

Avoti: LivP

balksne   apv.

1. Stabule (taure, trompete) no koka mizas.

2. Skaņa, balss.

Avoti: KV, LivP

balksts   apv.

1. Balsts.

Avoti: ME

balkšņa   apv.

1. Blieķis audeklu balināšanai; balinātava.

Avoti: KV, LivP

balkūna   apv.

1. Veranda; lievenis.

Avoti: ĒiV

balkūne   apv.

1. Veranda; lievenis.

Avoti: LivP

balkūnīna   apv.

1. Dem. --> balkūna, veranda.

Avoti: ĒiV

balkūnis   apv.

1. Veranda; lievenis.

Avoti: LivP

balkūns   apv.

1. Veranda; lievenis.

Avoti: LivP

balķe   apv.

1. Baļķis.

Avoti: LivP

balķis   apv.

1. Baļķis.

Avoti: LivP

ballabile   mūz.

1. Dejisks, dejas; operā nelielas deju epizodes.

Avoti: Mūz

ballāda   novec.

1. Balāde.

Avoti: KV

ballade   novec.

1. Balāde.

Avoti: SV33

balladeska   novec.

1. Balādes viela un stils, traģiski varoniska vai panteistiski mistiska izjūta.

Avoti: KV

ballastcisterna   novec.

1. Balasttanka tvertne kuģa ūdensbalastam, visbiežāk kuģa dubultdibenā un priekšgalā, bet arī pakaļgalā un sānos.

Avoti: KV

ballasts   novec.

1. Balasts.

Avoti: KV

ballasttanka

1. Balasttanks - tvertne kuģī, ko piepilda ar ūdeni kuģa gaitas stabilizēšanai vai citiem nolūkiem.

Avoti: Ang

balle   balles, dsk. ģen. baļļu, s.

1. Plašs, grezns sabiedrisks sarīkojums ar dejām.

2. Deju vakars.

Zaļumu balle— deju vakars brīvā dabā (parasti vasarā); zaļumballe.

3. sar. Nelielas viesības (ar ēšanu un dzeršanu).

Avoti: LLVV

balle   balles, dsk. ģen. ballu, s.

1. Mērvienība vērtējuma izteikšanai skaitļos.

// jūrn. Vēja stipruma mērvienība (stiprumu nosaka vizuāli pēc F. Boforta skalas m/s, jūras jūdzēs vai km stundā).

// jūrn. Jūras viļņošanās stipruma mērvienība.

Sacīkšu balle— pēc īpašas formulas aprēķināta vērtējuma mērvienība (metros vai pēdās), kas raksturo jahtas ātruma potenciālu; pēc tās jahtas iedala klasēs un starta grupās.

Sacīkšu balles formula— matemātiska izteiksme, pēc kuras, ņemot vērā jahtas korpusa un takelējuma apmērīšanas rezultātus, aprēķina peldlīdzekļa sacīkšu balli.

Avoti: LLVV, JūVM

balle   apv.

1. Bumba; pika.

2. Siena vai salmu sainis.

Avoti: LivP, SLG

ballenieks   apv.

1. Cilvēks, kas piedalās ballē (dejās, rotaļās); viesību dalībnieks.

Avoti: LivP

Ballenštete   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ballenstedt"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 9400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ballerīna   novec.

1. Balerīna.

Avoti: KV

ballesplacis   apv.

1. Deju laukums.

Avoti: LivP

ballēšana   sar.

1. Uzdzīve, dzīrošana.

2. Deju vakaru apmeklēšana.

Avoti: Sin

ballēšanās   apv.

1. Baļļu, viesību rīkošana; piedalīšanās ballēs, viesībās; sarīkojumu, baļļu apmeklēšana.

Avoti: LivP

ballēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Ballēties.

Avoti: LLVV

ballēt   apv.

1. Salipt un savelties pikās.

Zirgs ballē— sniegs salīp, saveļas zirgam zem pakaviem.

Avoti: LivP

ballētājs   apv.

1. Cilvēks, kas rīko balles 1; arī piedalās ballēs 1.

Avoti: ĒiV

ballēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Rīkot balles 1; piedalīties ballēs 1.

2. apv. Draiskoties, rotaļāties.

Avoti: LLVV, LivP

balletmeistars   novec.

1. Baletmeistars.

Avoti: KV

balletomans   novec.

1. Kaisls baleta mīļotājs.

Avoti: SV33

ballets   novec.

1. Balets.

Avoti: KV

Ballgalen   vietv., vēst.

1. Balgales muižas bijušais nosaukums vāciski, tās teritorijā 19. gs. izveidojās apdzīvotā vieta Balgale un Balgales pagasts.

Avoti: LPag

ballināt   apv.

1. Labi apkopt, pacienāt.

Avoti: LivP

Ballinga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1140 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ballinieks   -a, v.; sar.

1. Balles 1 dalībnieks.

Avoti: LLVV

ballisms   med.

1. Raustīšanās, no gribas neatkarīga roku mētāšana, parasti vienpusīga; ekstrapiramidāla hiperkinēze, ja bojājuma perēklis ir subtalāmiskajā apvidū.

Avoti: TM

ballista

1. Seno laiku mašīna (galvenokārt aplenkšanas ierocis) akmeņu, ar dzelzi apkaltu baļķu mešanai.

Avoti: SV69

ballistika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, kas pētī zināmā leņķī pret horizontu sviesta ķermeņa kustību Zemes pievilcējspēka ietekmē.

2. Praktiskās mehānikas nozare par nevadāmo raķešu, bumbu un šāviņu kustību gaisa vidē.

Ārējā ballistiska— ballistiskas daļa, kurā noskaidro nevadāmu šāviņu kustības likumsakarības gaisā.

Iekšējā ballistiska— ballistiskas daļa, kurā pēta pulvera gāzu sadegšanas izraisītos procesus ieroča stobra kanālā un pulvera gāzu kamerā.

Avoti: LLVV, ZTV

ballistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ballistiku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar šāviņa kustību.

Ballistiskā raķete— raķete, kura pēc dzinēju darbības izbeigšanās kustas pa brīvi sviesta ķermeņa trajektoriju.

Ballistiskā līkne— zināmā leņķī pret horizontu brīvi sviesta ķermeņa kustības trajektorija Zemes pievilcējspēka ietekmē.

Ballistiskā raķete— raķete, kurai kustības sākuma posmā dzinēji ir ieslēgti, bet beigu posmā - izslēgti, ļaujot tai lidot kā brīvi krītošam ķermenim.

Avoti: LLVV, MfV, MLVV

ballistīts

1. Bezdūmu pulveris, sastāv no nitroglicerīna un nitrocelulozes vienādās daļās.

Avoti: LEV

ballistofobija   med.

1. Slimīgas bailes no šāviņiem.

Avoti: TM

ballistokardiogrāfs   med.

1. Aparāts ķermeņa kustību (satricinājumu) reģistrēšanai, kuras atkarīgas no sirds izsvietās asiņu masas kustības; lieto, lai aplēstu sirds minūtes tilpumu.

Avoti: TM

ballistokardiogramma   med.

1. Ballistokardiogrāfisks ķermeņa svārstību attēlojums; tās atkarīgas no sirds izsviestās asiņu masas kustībām.

Avoti: TM

ballistosporas

1. Dažu sēņu sporas, kas nobriedušas tiek aizsviestas samērā tālu no tās veidojošiem orgāniem.

Avoti: LD

ballīškaza   apv.

1. Jauna sieviete, meitene, kas mēdz (daudz, bieži) apmeklēt balles.

Avoti: LivP

ballīte   dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> balle; nelielas viesības, sarīkojums (parasti šauram personu lokam).

Avoti: MLVV

ballnieks   apv.

1. Cilvēks, kas piedalās ballē (dejās, rotaļās); viesību dalībnieks.

Avoti: LivP

Ballonen   vietv., vēst., vācu val.

1. Baložu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Braslavas pagastā.

Avoti: KV

ballonets   novec.

1. Mīkstčaulas aerostata iekšējais nodalījums, ko pilda ar gaisu lai balona iekšienē būtu pastāvīgs gaisa spiediens un balons paturētu savu formu.

Avoti: KV

ballons   novec.

1. Balons.

Avoti: KV

ballota   lat.

1. Zīlaines - lūpziežu dzimtas ģints.

Ballota borealis— šīs ģints suga.

Ballota nigra— melnā zīlaine, šīs ģints suga.

Ballota nigra subsp. foetida— melnās zīlaines nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

ballotēt   novec.

1. Vēlēšanās nodot balsi ar bumbiņām, zīmītēm, piecelšanos, roku pacelšanu utt.

Avoti: SV33

balloties   apv.

1. Piedalīties ballē; dejot, līksmoties ballē, viesībās; rīkot balles.

2. Draiskuļoties, rotaļāties.

Avoti: LivP

ballplacis   apv.

1. Deju laukums.

Avoti: LivP

ballsplacis   apv.

1. Deju laukums.

Avoti: LivP

Balmazūjvāroša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hadjū-Biharas meģē, 17500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

balmute   apv.

1. Cilvēks, kas daudz un nepārdomāti, arī nepatiesi runā; pļāpa, lielībnieks.

Avoti: LivP

balmutēt

1. Daudz un nesaturīgi runāt, pļāpāt; balamutēt.

Avoti: ME

balmutēties   apv.

1. Daudz runāt, pļāpāt (nenopietni, nepārdomāti): jokoties.

Avoti: LivP

balmutība   apv.

1. Pļāpība, lielība.

Avoti: LivP

balmutīgs   apv.

1. Tāds, kas daudz un nepārdomāti, arī nepatiesi runā; pļāpīgs, lielīgs.

Avoti: LivP

balmutis   apv.

1. Cilvēks, kas daudz un nepārdomāti, arī nepatiesi runā; pļāpa, lielībnieks.

Avoti: LivP

Balmers

1. Balmera sērija - ūdeņraža atoma spektra spektrāllīniju sērija, kuras daļa atrodas spektra redzamajā daļā.

Avoti: ZTV

balne   apv.

1. Balle.

Avoti: LivP

bālnējs   sar.

1. Pabāls, bālgans, blāvs, nespodrs.

Avoti: ME, Sin

balneologs   -a, v.

1. Balneoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

balneoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par ārstnieciskajiem minerālūdeņiem un dūņām, par to lietošanu terapijā; attiecīgā kurortoloģijas nozare.

Avoti: LLVV

balneoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar balneoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

balneotehnika   med.

1. Paņēmieni un noteikumi peldes sagatavošanai.

Avoti: TM

balneoterapija

1. Ārīga ārstniecisku minerālūdeņu lietošana ārstniecībā un profilaksē.

Avoti: SV99

balnica   apv.

1. Slimnīca.

Avoti: LivP

Balod   vietv., vēst., vācu val.

1. Baložu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Alsviķa pagastā.

Avoti: KV

baloda

1. Ārstniecības augs sprigane, tarkšķene.

2. apv. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: Sen, MiV

balodains   sar.

1. Baložkrāsas, zilgans.

Avoti: Sin

balodas   apv.

1. Meža balzamīne, "Impatiens noli tangere", balzamīnu dzimtas augs dzelteniem ziediem, bieži mitros mežos.

2. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: LE

balode   apv.

1. Baloda - ārstniecības augs sprigane. tarkšķene.

2. Balanda.

Avoti: ME

balode   apv.

1. Balodis.

Avoti: LivP

balodene   -es, s., vsk.

1. dsk. Balandu dzimtas ģints ("Atriplex"), viengadīgs aug ar sīkiem ziediem, trīsstūrainām lapām zaļā, dzeltenīgā vai sarkanā krāsā (parasti nezāles), 250 sugas, Latvijā konstatētas 12 sugas.

Dārza balodene— balodeņu suga ("Atriplex hortensis").

Garā balodene— balodeņu suga ("Atriplex longipes").

Garlapu balodene— balodeņu suga ("Atriplex oblongifolia").

Jūrmalas balodene— balodeņu suga ("Atriplex littoralis").

Kailā balodene— balodeņu suga ("Atriplex glabriuscula syn. Atriplex babingtonii"), Latvijā aizsargājama.

Plašā balodene— balodeņu suga ("Atriplex patula").

Rožainā balodene— balodeņu suga ("Atriplex rosea").

Sibīrijas balodene— balodeņu suga ("Atriplex sibirica").

Skaistaugļu balodene— balodeņu suga ("Atriplex calotheca"), sastopama tikai Ziemeļjūras un Baltijas ūras piekrastē, gandrīz vienīgi liedagā un kāpu zonā, Latvijā reti, aizsargājama, 30-100 cm augsts lakstaugs.

Spožā balodene— balodeņu suga ("Atriplex nitens").

Šķērslapu balodene— balodeņu suga ("Atriplex prostrata syn. Atriplex hastata").

Tatārijas balodene— balodeņu suga ("Atriplex tatarica").

2. apv. Balandu dzimtas balandu ģints ("Chenopodium").

Avoti: LLVV, LD, KnV

balodene   apv.

1. Baložu mātīte.

Avoti: EH

balodēns   apv.

1. Baložu mazulis.

Avoti: LivP

balodes   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: Aug2

balodiene   apv.; hip.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: LivP

balodieši

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Baloži" iedzīvotāji.

2. Ķekavas novada Baložu pilsētas iedzīvotāji.

3. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Baloži" (senāk - "Baložkalns") iedzīvotāji.

Avoti: V1

balodine   apv.

1. Balodene ("Atriplex").

2. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: LivP, KiV

balodine   apv.

1. Baložu mātīte.

Avoti: LivP

balodiņš   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: LivP

balodis   -ža, v.

1. Putnu klases baložveidīgo kārtas dzimta ("Columbidae"), 42 ģ., 303 s., Latvijā konstatētas 2 ģ., 5 s.

2. Šīs dzimtas ģints ("Columba"), 51 s., Latvijā ligzdo 3 sugas.

KLinšu balodis— baložu ģints suga ("Columba livia").

Lauka balodis— baložu ģints suga ("Columba palumbus").

Mājas balodis— klinšu baloža pussavvaļas forma.

Meža balodis— baložu ģints suga ("Columba oenas"), Latvijā aizsaqrgājama.

Miera balodis— balta baloža attēls, kas saistās ar balodi, ko Noass grēku plūdu laikā izlaida no šķirsta un kurš atgriezās ar olīvkoka zariņu knābī.

Pasta balodis— balodis, kas apmācīts pārnest vēstules.

3. apv. Bērns; mīļš cilvēks.

4. apv. Kāpostu tīteņi.

5. Zilais putns, netīrības iemiesojums.

Avoti: LLVV, LivP, Sen

balodītis   -ša, dsk. ģen. -šu, v.

1. Dem. --> balodis.

Kā (divi) balodīši— mīļi, saticīgi.

Avoti: MLVV

balodne   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: LivP

balodžaši

1. Valučazi - tauta Angolas dienvidaustrumos un Zambijas rietumos.

Avoti: PZT

balombi

1. Bakomi cilšu grupas cilts, Kongo Demokrātiskās Republikas dienvidaustrumos, valoda (kikomo) pieder pie bantu saimes kongo grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

balonbura   jūrn.

1. Liela, vēderaina priekšbura, ko lieto nelielā sānu vējā.

Avoti: JūVM

balonets

1. No auduma izgatavots gaisa rezervuārs, ko ievieto aerostata un dirižabļa apvalkā, lai tie saglabātu savu formu; ja gāzes daudzums apvalkā samazinās, balonets piepildās ar gaisu, bet, ja gāzes daudzums palielinās, gaiss no baloneta pa ventili izplūst laukā.

Avoti: SV69

balonfalle   jūrn.

1. Falle jahtas priekšgalā, ar kuru paceļ un nolaiž balonburu.

Avoti: JūVM

balongāze   s.; sar.

1. Metāla balonos sapildīta gāze, kas paredzēta sadzīves lietošanai.

Avoti: MLVV

balongi

1. Dualu tautas (Kamerūnā) balundu grupas cilts.

Avoti: PZT

balongs   novec.

1. Balons.

Avoti: SW78

baloniņš   v.

1. Dem. --> balons (2).

2. Neliels metāla trauks, kurā iepildīta gāzveida viela.

Avoti: MLVV

balonkatetrs

1. Instruments, ko ievada asinsvados diagnostiskos un ārstnieciskos nolūkos.

Avoti: ZTV

balonpauris   žarg.

1. Nejēga.

Avoti: SLG

balonreflektors   mil.

1. Elektroniskajā karā - reflektors, kas rada viltus atbalsis un ko gaisā notur gaisa balons.

Avoti: MIL

balons   -a, v.

1. Savienojumā "gaisa balons": lidaparāts bez dzinēja - milzīgs ar gāzi pildīts (parasti apaļš) apvalks ar piestiprinātu grozu pasažieriem.

2. Rotaļlieta - piepūšams plāna, elastīga materiāla maisiņš.

3. Hermētiski noslēdzams (parasti metāla) trauks gāzes glabāšanai.

4. jūrn. Balonbura.

Avoti: MLVV, SbV

Balors   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija) mitoloģijā - fomoru valdnieks, kuram bija tikai viena acs, kas iznīcināja katru, uz kuru viņš paskatījās.

Avoti: Mit

balot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Izdalīties, būt redzamam (par ko baltu, gaišu).

2. pareti Bālēt (2).

Avoti: LLVV

bālot   apv.

1. Zaudēt krāsu vai krāsas spilgtumu (saules, vēja, lietus ietekmē).

2. Balināt.

Avoti: LivP

balotāde   novec.

1. Viens no klasiskās jāšanas skolas zirga lēcieniem, kad zirgs ieņem pakaļkājas zem sevis ar pakaviem uz āru un atpakaļ.

Avoti: KV

balotāža   novec.

1. Negatīvs rezultāts nobalsošanā, kur neviens kandidāts nav dabūjis absolūto vairākumu; arī balsošana ar bumbiņām (balta bumbiņa nozīmē "par", melna "pret").

Avoti: LME

balotāžs   novec.

1. Negatīvs rezultāts nobalsošanā, kur neviens kandidāts nav dabūjis absolūto vairākumu; arī balsošana ar bumbiņām (balta bumbiņa nozīmē "par", melna "pret").

Avoti: LME

bālote   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: Aug2

balotēšana

1. Atklātas balsošanas veids, liekot urnā baltas (par) vai melnas (pret) lodītes.

2. pārn. Jebkura balsošana.

3. med. Šķidrumā peldoša orgāna vai veidojuma šūpošanās īsa grūdiena ietekmē.

Avoti: JtV, PV, TM

balotēšanās

1. Kandidatūras izvirzīšana vienlaikus ar tās piekrišanu iespējamai ievēlēšani kādā amatā vai postenī.

Avoti: JtV1

balotēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Balsojot izšķirt jautājumu (par kādas personas ievēlēšanu); balsojot izlemt (kādu jautājumu).

Avoti: LLVV

balotēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Izvirzīt savu kandidatūru vēlēšanās.

Avoti: MLVV

balotierēt   novec.

1. Balotēt.

Avoti: SW78

baloties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; reti.

1. Refl. --> balot (1).

Avoti: LLVV

bāloties   apv.

1. Zaudēt krāsu vai krāsas spilgtumu (saules, vēja, lietus ietekmē); kļūt gaišam, gaišākam; bālēt, balināties.

2. Padarīt sevi baltu, tīru vai tādam kļūt.

Avoti: LivP

balotne   apv.

1. Novītusi, balsnēja lapa augam; arī balandas nosaukums.

Avoti: KV

bālotne   apv.

1. Novītusi, bāla auga lapa.

2. Savītis bāls augs.

3. Bāls cilvēks.

4. Balanda ("Chenopodium").

5. Meža balodene ("Atriplex hastatum").

Avoti: LivP, KV, Aug2

balotnīte   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

2. Novītusi, bāla auga lapa.

Avoti: Aug2

bālotnīte   apv.

1. Novītusi, bāla auga lapa.

2. Balanda ("Chenopodium").

3. Bāls cilvēks.

4. Meža balodene ("Atriplex hastatum").

Avoti: LivP

balozi

1. Baroci - tauta Zambijas rietumos.

Avoti: PZT

baložains   apv.

1. Zilganpelēks; baložpelēks.

Avoti: LivP

baložastīte

1. Dem. --> baloža aste.

2. Gājtauriņu sugas "Macroglosum Scopoli" neoficiāls nosaukums; Latvijā ieceļo reti.

baložbaļķis   apv.

1. Četrstūrains baļķis, ko ēku būvējot, liek uz (mūra) sienas.

Avoti: LivP

Baložezers   vietv.

1. Ezers Ugāles līdzenuma ziemeļu daļā, Dundagas novada Dundagas pagastā, platība - 45 ha, garums - 2 km, lielākais platums - 600 m, lielākais dziļums - 2,5 m; Pāces dīķis.

Avoti: LD, La1

baložguzna   apv.

1. Melnodzene ("Cucubalus baccifer").

Avoti: Aug2

Baloži   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Ķekavas novada ziemeļrietumu daļā 12 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1991. gada, 1958.-1990. g. pilsētciemats, kas izveidojās ap 1947. gadā dibināto kūdras fabriku.

2. Dzelzceļa stacija Olaines novada Olaines pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Meitene-Rīga-Lugaži, 13 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1904. g. ar nosaukumu "Rollbusch", tagadējais nosaukums kopš 1919. g.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Burtnieku novada Rencēnu pagastā.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunjelgavas novada Seces pagastā.

5. Apdzīvota vieta (mazciems) Limbažu novada Katvaru pagastā.

6. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Balūži" nosaukuma variants.

7. Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Stūnīši" daļa, kas agrāk bija atsevišķs mazciems.

Avoti: LC

baložkrāsa   sar.

1. Zilgani pelēks, baložpelēks.

baložmeita   apv.

1. Par balodi pārvērsta meitene.

Avoti: LivP

baložmēnesis   apv.

1. Marts.

Avoti: LivP

baložnieki

1. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Baloži" iedzīvotāji.

2. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Baloži" (agrāk - "Baložkalns") iedzīvotāji.

Avoti: V1

baložpelēks   -ais; s. -a, -ā;

1. Zilgani pelēks.

Avoti: LLVV

baložputni

1. Baložu dzimta - putnu klases baložveidīgo kārtas dzimta, pārsvarā vidēji lieli putni (garums - 15-75 cm).

Avoti: PDE

baložupelēks   apv.

1. Baložpelēks.

Avoti: KiV

baložveidīgie   -o, vsk. baložveidīgais, -ā, v.

1. Putnu kārta ("Columbiformes"), pasaulē 3 dzimtas (smilširbju, baložu, drontu), 46 ģintis, 322 sugas; Latvijā 2 dzimtas, 3 ģintis, 6 sugas.

Avoti: LLVV, LD

bālpelēks   apv.

1. Gaiši pelēks; bāli pelēks.

Avoti: LivP

balpuķe   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

bālraibs   apv.

1. Bāli raibs; ar nespilgtiem raibumiem.

Avoti: LivP

bals   apv.

1. Balle.

2. Viesības.

Avoti: LE, KiV

bals   apv.

1. Audekls, lini uz bala, t. i. izklāti balināšanai.

Likt uz bala— izklāt, novietot balināšanai.

Avoti: LivP

bāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam sejas krāsa ir gaišāka par normālo (par cilvēku); bez sārtuma; arī neveselīgs.

Bāls kā krīts (arī audekls, drēbe, kaļķis, līķis, nāve)— ļoti bāls.

Bālais zēns— morāli skaidra, bet dzīvē nevarīga jaunieša tēls literatūrā.

2. Tāds, kam nav spilgtas krāsas; tāds, kam nav spilgtuma.

3. Tāds, kam nav spilgtu iezīmju (parasti par mākslas darbu); nepilnvērtīgs, mazvērtīgs; vājš, neizdevies.

Avoti: LLVV

bāls   apv.

1. Bālis.

Avoti: LivP

bals.   saīs.

1. Balsīgs (nošu, skaņu ierakstu un audiovizuālo materiālu aprakstos).

Avoti: i1

balsa

1. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklases malvu rindas kapoku dzimtas suga ("Ochroma lagopus"), koks ar vieglu, stipru koksni (balsaskoks); izplatīta gk. Amerikas tropos.

2. Šā koka koksne.

Avoti: SV99

balsamēt   novec.

1. Līķi piepildīt ar tādām vielām un zālēm, kas aizkavē pūšanu; balzamēt.

Avoti: SV33

balsamico   it.

1. Balzametiķis.

balsaminaceae   lat.

1. Balzamīņu dzimta jeb balzamīņaugi.

Avoti: PDE

balsamīne   novec.

1. Smaržīgs istabu augs.

Avoti: SV33

balsams   novec.

1. Bieza, aromātiska eļļa, kas tek no dažiem kokiem.

2. Maisījums no smaržīgām eļļām un spirta.

3. Iepriecinājums.

Avoti: SV33

balsāne   apv.

1. Baltsāne - govs ar baltu vai ļoti gaišu sānu apmatojumu.

Avoti: LivP

balsaris   apv.

1. Zirgs ar baltām krēpēm.

Avoti: ME

Balsasa   vietv.

1. Upe Brazīlijā ("Rio das Balsas"), Maraņaunas štatā, Parnaibas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

balsaskoks

1. Balsa - kapoku dzimtas suga ("Ochroma lagopus"), ātri augošs tropu koks, ļoti viegla koksne, ko lieto kanoe laivu, lidmašīnu būvē u. c.

Avoti: EV

balsāt   apv.

1. Balsot.

Avoti: KiV

balsātājs   apv.

1. Balsotājs.

Avoti: KiV

balseklis   novec.

1. Balss saites.

Avoti: LV93

balse   apv.

1. Balss 1.

Avoti: LivP

balse   apv.

1. Spīļarkla balsts.

Avoti: EH

balsejs   apv.

1. Balsene.

Avoti: LivP

balsene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; anat.

1. Elpvada augšējā daļa, ko veido vairāki skrimšļi un saites.

Avoti: LLVV

balsenīca   apv.

1. Balsene.

2. Balss 1.

Avoti: ME

balsenīce   apv.

1. Balsenes dobums, arī elpvads.

2. Balss 1.

Avoti: LivP

balsens   sar.

1. Bāls, pabāls.

Avoti: Sin

balseris   apv.

1. Zirgs ar baltām vai ļoti gaišām krēpēm.

Avoti: LivP

balsēt   apv.

1. Baltot, balot.

Avoti: Sin

balsēties   apv.

1. Pieņemties augumā, briedumā, uzbaroties.

Avoti: LE

balsī   sar.

1. Skaļi.

Avoti: Sin

balsiem   apv.

1. Skaļā balsī.

Avoti: KiV

balsiens   -a, v.

1. Zilbe.

Avoti: LLVV

balsīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kuru artikulējot vibrē balss saites (par valodas skaņu).

2. apv. Melodisks (par dziesmu).

3. apv. Apveltīts ar skaļu, labu balsi.

Avoti: LLVV, KiV

balsīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> balsīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

balsijs   apv.

1. Balsene.

Avoti: EH

balsināšana   apv.

1. Darbība, process --> balsināt.

2. Pūderēšanās.

Avoti: LivP

balsināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt baltu, tīru (sienu, griestus, parasti ar krītu, kaļķiem).

2. apv. Tīrīt, mazgāt.

Avoti: LLVV, LivP

balsinātājs   apv.

1. Cilvēks, kas balsina.

2. Tautas ticējumos - pārdabisks spēks, kas padara visu gaišu, baltu.

Avoti: ĒiV

balsināties   apv.

1. Tīrīt, spodrināt, mazgāt (savu māju, drēbes u. tml.).

2. Mazgāties, peldēties.

3. Tiek lietots attiecībā uz karavīru ieroču tīrīšanu.

Avoti: ĒiV, LivP

balsis

1. mūz. Ansambļa partiju nosaukums.

Orķestra balsis— ansambļa partiju nosaukums instrumentālā mūzikā.

Kora balsis— vokālo izpildītāju partiju nosaukums; dažkārt arī kora dziedātāji.

2. apv. Balss.

Avoti: Mūz, LivP

balsis   apv.

1. Arkla balsts.

Avoti: LivP

balsīt   apv.

1. Balsot 1.

Avoti: LivP

balsīties   apv.

1. Pieņemties augumā, briedumā, uzbaroties; balsēties.

Avoti: LE

balskans   apv.

1. Bālgans.

Avoti: ME

balsne   apv.

1. Arkla rokturis.

Avoti: LivP

balsne   apv.

1. Balss 1.

Avoti: LivP

balsnējs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas ir gaišs vai gaišāks par apkārtējo; tāds, kas ar savu gaišumu izdalās uz tumšāka fona.

2. apv. Tāds, kam dzidra, skaļa balss.

Avoti: LLVV, LivP

bālsnējs   apv.

1. Tāds, kam gaiša (sejas, ādas) krāsa; gaišs; bāls; arī blonds.

Avoti: LivP

balsnējums   v.

1. Vispārināta īpašība --> balsnējs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

balsnesis   apv.

1. Tas, kam sapulcē ir balsstiesības.

Avoti: LivP

balsnēt   apv.

1. Gaiši, bāli spīdēt, vīdēt.

Avoti: LivP

balsnijs   apv.

1. Tāds, kas ir gaišs vai gaišāks par apkārtējo; tāds, kas ar savu gaišumu izdalās uz tumšāka fona.

2. Tāds, kam dzidra, skaļa balss.

Avoti: LivP

balsnis   apv.

1. Balss 1.

Avoti: LivP

balsnīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; intrans.; pareti.

1. Balot (1).

Avoti: LLVV

balsns   apv.

1. Iebalts, balgans; balsnējs.

Avoti: LE

balsns   apv.

1. Balss 1.

Avoti: LivP

balsnums

1. Baltums, balsnējums.

Avoti: Sin

balsonītis   apv.

1. Kamertonis.

Avoti: LivP

balsošana

1. Balss nodošana vēlēšanās.

Balsošana pa pastu— balss nodošana ar pasta starpniecību, ko var izdarīt zināmu laiku pirms vēlēšanu dienas, kā arī vēlēšanu dienā.

Avoti: LEV

balsot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Piedaloties vēlēšanās, paust savu viedokli (piemēram, nododot vēlēšanu biļetenu).

2. Izšķirt kādu jautājumu ar to cilvēku balsu skaitu, kuri aizstāv vienādu viedokli.

3. žarg. Ceļot roku, aicināt garāmbraucošu automašīnu apstāties.

Avoti: LLVV, SLG

balsotājs   novec.

1. Kolēģijas vai sapulces dalībnieks, kas piedalās balsošanā.

Avoti: TV

balsrīkle   apv.

1. Balsene.

Avoti: LivP

balss   balss, dsk. ģen. balsu, s.

1. Skaņu kopums, ko veido (cilvēka) elpošanas ceļa orgāni (balss aparāts); skaņu kopums, kas raksturīgs runai.

Balss aparāts— elpošanas ceļa orgāni, kas piedalās skaņu veidošanā (piemēram, balss saites, balsene, rīkles un deguna dobums, mēle).

Balss lokanība— balss īpašība viegli mainīt savu augstumu, spēku, tembru.

Balss nesīgums— balss īpašība būt labi dzirdamai (troksnī, lielā attālumā u. tml.).

Balss saites— divas balsenes krokas, kas vibrējot veido toni.

Balss sprauga— atstarpe starp balss saitēm.

Balss lūzums— balss augstuma un tembra maiņa zēniem pubertātes laikā.

Balss lūzums— balss izmaiņas pubertātes periodā, tai kļūstot zemākai balss saišu pagarināšanās rezultātā.

Lasīt balsī— lasīt dzirdami.

Pilnā balsī (runāt, dziedāt, kliegt)— skaļi (runāt, dziedāt, kliegt).

Nelabā balsī kliegt (arī bļaut, brēkt)— skaļi, pārvērstā, nedabiskā balsī kliegt (bļaut brēkt).

Pacelt balsi— runāt skaļāk nekā parasti.

Raudāt balsī— skaļi raudāt.

Smalka balss— augsta balss.

Rupja balss— zema balss.

// pārn. Runātājs, kuru klausītājs neredz, nav pamanījis.

// pārn. Ietekme, ko rada kāda parādība, psihisks stāvoklis.

Sirds balss— sirdsapziņa.

Asiņu balss— kopības izjūta (piemēram, ar tautu, radiniekiem).

2. mūz. Vokālās mākslas materiāls; skaņu kopums, kas raksturīgs dziedāšanai.

Balss nostādīšana— vokālo dotību izkopšana.

3. Skaņu kopums, ko (dzīvnieks) rada ar īpašu membrānu vai balss saišu vibrācijām.

4. Skaņu kopums, ko rada dabas parādības, ierīces, mašīnas.

5. Doma, uzskats, ko (aktīvi) pauž (parasti sabiedrība, sabiedrības grupa).

6. Pilntiesīga pilsoņa politisko tiesību izpausme vēlēšanās; skaitīšanas vienība vēlēšanās.

Nodot (savu) balsi— balsot.

(At)dot (savu) balsi— balsot.

Avoti: LLVV, JtV

balss   apv.

1. Spīļarkla balsts.

Avoti: LivP

balss   apv.

1. Slikti (vāji vai nevienādi, plankumaini) nokrāsots.

Avoti: LivP

balsstiesības   -u, vsk. balsstiesība, -as, s.; jur.

1. Tiesības piedalīties balsošanā.

Padomdevēja balsstiesības— tiesības izteikt savu viedokli, nepiedaloties balsošanā.

Avoti: LLVV

balsstiesīgs   -ais; s. -a, -ā; jur.

1. Tāds, kam ir balsstiesības.

Avoti: LLVV

balssvirze   mūz.

1. Katras balss un balsu kopuma veidojuma likumības galvenokārt homofonā faktūrā, bet arī vispār - balss vai instrumenta partijas labskanība, lokanība, saskaņa ar pārējām, tuvuma un attāluma samēri, dabiskums un ērtums.

Avoti: MūV

balstakāt   apv.

1. Dauzīt.

Avoti: LivP

balstāķis   apv.

1. Mucinieka spīles - darbarīks, ar kuru mucinieks uz kopā saliktiem dēlīšiem uzvelk nospriegotu stīpu; spandags.

Avoti: ME, AB2

balstaudi   -u, vsk. balstauds, -a, v.

1. Audi, kam organismā ir balsta funkcija.

2. Augu patstāvīgie audi, kas dod augiem mehānisku izturību un elastību; mehāniskie audi.

Avoti: LLVV, ZTV

balstaugi   vsk. balstaugs, -a, v.

1. Augi ar stingru, izturīgu stumbru vai stiebru, uz kuriem balstās kāpelējošie augi.

Avoti: LV87

balste   apv.

1. Spīļarkla daļa - balsts.

Avoti: ViV

balsteklis   apv.

1. Atbalsts; atspaids; balsts.

Avoti: LV93, LivP

balstele   apv.

1. Balstiņa (ar nievājošu vai nicinošu nokrāsu).

Avoti: LivP

balstenica   apv.

1. Spīļarkla balsts.

Avoti: LivP

balstenīca   apv.

1. Balss.

Avoti: ME

balstenis

1. Elements, kas balsta izvirzītu celtnes daļu, konsole.

2. parasti dsk. Skujkoku apaļais kokmateriāls šahtu eju nostiprināšanai, stutmalka.

3. sar. Balsts.

balstiekārta

1. Transportlīdzekļa ierīču kopums, kas veido elastīgu saikni starp atsperoto un neatsperoto masu, resp., starp riteņiem un virsbūvi.

Atkarīgā balstiekārta— balstiekārta, kurā vienas ass viena riteņa pārvietojums izraisa šās ass otra riteņa pārvietojumu.

Atsperu balstiekārta— riteņa balstiekārta, kurā elastīgais elements ir atspere.

Hidropneimatiskā balstiekārta— riteņa balstiekārta, kurā elastīgais elements ir saspiests gaiss mijiedarbībā ar šķidrumu, kura spiedienu var regulēt.

Neatkarīgā balstiekārta— balstiekārta, kurā vienas ass riteņa pārvietošanās nav atkarīga no šās ass otra riteņa pārvietošanās.

Pneimatiskā balstiekārta— riteņa balstiekārta, kurā par elastīgo elementu izmanto saspiestu gāzi, parasti gaisu.

Svecesveida balstiekārta— riteņa balstiekārta, kurā ir teleskopiska vadotne un ritenim ir iespēja pārvietoties tikai ap šā teleskopiskā elementa asi.

Vērpstieņa balstiekārta— riteņa balstiekārta, kurā elastīgais elements ir vērpstienis (torsions).

Avoti: ZTV

balstīklis   novec.

1. Atbalsts; atspaids.

Avoti: LV93

balstiņa   novec.

1. Dem. --> balss.

Avoti: LV93

balstiņas   apv.

1. Ēdiens, ko vārīja no balandām un vēja kaņepēm; vēlāk tikai no baltām balandām ("balandu kāposti").

2. dsk. Balstiņa.

Avoti: KV, LE

balstiņi   apv.

1. Kokmateriāli balstiem; balsteņi.

Avoti: LivP

balstiņš

1. Dem. --> balsts.

// mūz. Stīgu lociņinstrumentu detaļa; norobežo stīgu skanošo daļu, atbalsta stīgas un pārnes to svārstības uz augšējo deku (vāku); steķītis.

2. Spīļarkla rokturis; arī spīļarkla augšējā daļa.

Avoti: LV93, ML

balstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Turēt (noteiktā stāvoklī) - par balstu; ar balstu stiprināt, censties turēt līdzšinējā stāvokli (piemēram, priekšmetu).

2. Atzīt par pareizu (kādu ieceri vai pasākumu), pievienoties (kādam ierosinājumam vai priekšlikumam).

Avoti: LLVV

balstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Būt novietotam, atrasties (uz kāda balsta).

2. Izmantot (piemēram, atziņas, teorijas, faktus) par pamatu, pierādījumu; pamatoties.

3. apv. Tikt uz priekšu, padoties, labi augt.

4. Saķept, salipt pikā.

Avoti: LLVV

balstīts

1. Divd. --> balstīt.

2. Pamatots.

Avoti: Sin

balstmalka   novec.

1. Stutmalka.

Avoti: KV

balsts   -a, v.

1. Priekšmets, veidojums, kas uztver virs tā novietotā priekšmeta, veidojuma smagumu.

Elastīgs balsts— balsts, kas zem slodzes elastīgi deformējas (pārvietojas).

Gluds balsts— ķermeņa kustību ierobežojošs objekts, kurā saites (balsta) reakcija vērsta pa normāli saskares punktā.

Iespīlējuma balsts— balsts, kas neļauj ķermenim pārvietoties.

Kustīgs balsts— balsts, kas ļauj ķermenim pārvietoties pa pieskari kontakta virsmām, pieļaujot tikai normālo reakciju.

Nekustīgs balsts— balsts, kas ļauj ķermenim griezties ap to, neradot reakcijas momentu.

2. Teorētiskais, ideoloģiskais, morālais u. tml. pamats.

3. fizk. Ķermeņa stāvoklis vingrošanā, kad pie atbalsta plaknes ķermenis pieskaras vai nu ar kājām un rokām, vai tikai ar rokām.

4. apv. Spīļarkla augšējā daļa, kurā ir iestiprinātas ilksis; šī daļa kopā ar rokturiem.

5. apv. Spīļarkla rokturis.

6. apv. Koka klucītis, kas piestiprināts zem spīļarkla lemesnīcas.

Avoti: LLVV, LivP

balsts   apv.

1. Balss.

Avoti: LivP

balstvārds   val.

1. Patstāvīgs vārds, kam tekstā vai izteikumā ir svarīga informācija vai gramatiska nozīme; vārds, ap kuru veido jēdzieniski saistītu tekstu.

Avoti: LdsV

balsvedība   mūz.

1. Atsevišķu balsu kustība, attīstība daudzbalsu skaņdarbā, kas balstās uz harmoniskas saskaņas noteiktiem principiem.

Avoti: Mūz

balsvirze   mūz.

1. Vienas balss vai vairāku balsu kustība daudzbalsīgā skaņdarbā; melodiskās līnijas attīstības vispārīgais princips.

Avoti: ML

Balša   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Oltas žudecā, 18100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

balši   apv.

1. Balti, tīri.

Avoti: ME

balši   apv.

1. Skaļi.

Avoti: LivP

balšināt   apv.

1. Balsināt.

Avoti: ME

balšināties   apv.

1. Mazgāties.

Avoti: LivP

balštele   apv.

1. Balstiņa (ar nievājošu vai nicinošu nokrāsu).

Avoti: LivP

balt   apv.

1. Kļūt gaišam, bālam; balot.

Avoti: LivP

bālt   apv.

1. Kļūt bālam.

Avoti: LivP

Balta   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā, Kodimas krastos, 19200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Baltā   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

2. Baltā jūra - Ziemeļu Ledus okeāna iekškontinentālā jūra pie Kolas pussalas, Krievijas ziemeļrietumos, platība - 90000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 340 m, ar Barenca jūru savieno Gorlo šaurums.

3. Baltā kāpa - Bolderājs-Priedaines kāpu galējais rietumu gals, kas beidzas ar 15-20 m augstu, brūkošu karuju, kuru pastāvīgi apskalo Lielupe, absolūtais augstums - 20-21 m vjl.

4. Baltā klints - krauja Gaujas kreisajā krastā Priekuļu novada Liepas pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, aizsargājams ģeoloģiskais objekts (kopš 1974. g.), veido balti, slīpslāņoti augšdevona Gaujas svītas Sietiņu rindas smilšakmeņi, kraujas garums - 400 m, augstums - 12-16 m, atsevišķi atsegumi 4-8 m augsti.

5. Baltā Nīla - Nīlas nosaukums Dienvidsudānā un Sudānā no Gazalas ietekas līdz Zilās Nīlas grīvai, garums - 957 km.

6. Baltās Nīlas ieplaka - atrodas Baltās Nīlas vidusteces apvidū, Āfrikas platformas lēzena ieliece ar neogēna un kvartāra nogulumiežiem vidusdaļā.

Avoti: LC, LD, LģE, PZT, MrJ

baltāboliņš   apv.

1. Baltais āboliņš ("Trifolium repens").

2. Kalnu āboliņš ("Trifolium montanum").

Avoti: Aug2

baltābols

1. folkl. Āboliņš.

2. apv. Baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Avoti: Sin, Aug2

baltābulis   apv.

1. Baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Avoti: LivP

baltābūlis   apv.

1. Baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Avoti: LivP

baltābuls   apv.

1. Baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Avoti: Aug2

baltābūls   apv.

1. Baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Avoti: LivP

Baltaci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

baltacieši

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Baltači" iedzīvotāji.

Avoti: V1

baltacis

1. Putnu klases zosveidīgo kārtas pīļu dzimtas pīļu apakšdzimtas suga ("Aythya nyroca"), Latvijā rets ieceļotājs un ligzdotājs.

2. apv. Cilvēks ar baltu, maigu seju.

3. apv. Balodis.

4. apv. Kaņepju vīrišķais augs.

5. apv. Gaišākas krāsas tukšais kaņepju grauds.

6. apv. Dārzu nezāle ar sīkiem baltiem ziediem.

7. apv. Tas, kam ir balta, gaiša seja.

Avoti: LD, KV, ĒiV, ViV, LivP

baltactiņa   apv.

1. Tā, kam ir gaišas acis vai maiga, gaiša seja.

Avoti: LivP

Baltači   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

Avoti: LC

baltai   apv.

1. Balti.

Avoti: LivP

baltaine   apv.

1. Balta, izrakstīta mīkstas vilnas villaine ar bārkstīm gar malu.

Avoti: KV

Baltais   vietv.

1. Baltais ezers - atrodas Latgales augstienes dienvidaustrumu daļā, Krāslavas novada Indras pagastā, 131,4 m vjl., platība - 34 ha, garums - 1,9 km, lielākais platums - 0,3 km, lielākais dziļums - 8 m, eitrofs, dūņains ezers, aizaugums - ~26%.

2. Baltais ezers - atrodas Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā, 158,4 m vjl., platība - 26,0 ha, lielākais dziļums - 7,5 m.

3. Baltais ezers - atrodas Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Robežnieku pagastā, uz Baltkrievijas robežas, 159,5 m vjl., platība - 41,3 ha (Latvijā 35,3 ha), garums - 1,7 km, vidējais dziļums - 4,4 m, lielākais dziļums - 12,2 m, eitrofs ezers, aizaugums - tikai 8%; Belojes ezers.

4. Baltais ezers - Belānu ezers Daugavpils novada Skrudalienas pagastā.

5. Baltais purvs - dzērvenāju liegums Alūksnes novada Ziemera pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g. platība - 147 ha, dzērvenāji aizņem 54,2 ha, to segums 20-80%.

6. Baltais purvs - dzērvenāju liegums Smiltenes novada Launkalnes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g. platība - 163,2 ha, dzērvenāji aizņem 65,5 ha, to segums 50-60%.

Avoti: LD

baltaiskāposts   apv.

1. Galviņkāposts.

Avoti: LivP

baltaiskārkls   apv.

1. Kārkls ar baltu mizu.

Avoti: LivP

Baltaiskrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Saldus novada Zaņas pagastā.

3. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Baltiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Baltaiskrūgs   vietv.

1. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Baltiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

baltaispiens   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

baltaispuķe   apv.

1. Pīpene ("Leucanthemum").

2. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

3. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

Avoti: ViV, LivP

baltaitiņa   folkl.

1. Aita.

Avoti: Sin

baltakles   apv.

1. Baltā panātre ("Lamium album").

Avoti: Aug2

baltakmenis   apv.

1. Balts akmens, granulīts (sīkgraudains kristālisks iezis, kas sastāv galvenokārt no laukšpata un kvarca).

Avoti: LivP

baltakmins   apv.

1. Balts akmens, granulīts (sīkgraudains kristālisks iezis, kas sastāv galvenokārt no laukšpata un kvarca).

Avoti: LivP

Baltakrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

Avoti: LC

baltālabība   apv.

1. Vasarāja labība.

Avoti: LivP

baltalksis   apv.

1. Baltalksnis - bērzu dzimtas ātraudzīgs krūms vai koks ("Alnus incana") ar gludu gaiši pelēku mizu, ovālām lapām un kailiem ziediem spurdzēs.

Avoti: LivP

baltalksnājs   apv.

1. Mežu tips ar baltalksni kā valdošo sugu, kas parasti rodas, kad egļu audzes, kur baltalksnis pamežā, izcērt kailcirsmā.

Avoti: KV

baltalksnis   -šņa, v.

1. Bērzu dzimtas alkšņu ģints suga ("Alnus incana"), ātraudzīgs krūms vai koks ar gludu gaiši pelēku mizu, ovālām lapām un kailiem ziediem spurdzēs.

Avoti: LLVV, LD

baltals   apv.

1. Gaišais alus.

Avoti: LivP

baltalus   apv.

1. Gaišais alus.

Avoti: LivP

baltamaize   apv.

1. Baltmaize - no smalki maltiem kviešu miltiem cepta maize.

Avoti: LivP

baltamols   apv.

1. Baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Avoti: ME, Aug2

baltans   apv.

1. Tāds, kas nav pilnīgi balts; iebalts.

Avoti: LivP

baltanums   apv.

1. Olas baltums.

Avoti: KiV

baltāpuķe   apv.

1. Pīpene ("Leucanthemum").

2. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

3. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

Avoti: ViV, LivP

Baltasars

1. Bībelē - viens no trim Austrumu ķēniņiem, kuri, sekodami zvaigznei, devās uz Betlēmi pie jaundzimušā Kristus.

Avoti: SV08

Baltās-Baltijas   vietv.

1. Baltās-Baltijas jūras kanāls - kuģomjams kanāls Krievijā, Karēlijas Republikā, savieno Oņegas ezeru ar Balto jūru, garums 227 km, 19 slūžu, 15 aizsprostu, 49 dambji, vidējais dziļums 5 m.

Avoti: PZT

baltasinība   novec.

1. Leikēmija.

Avoti: KV

baltaste   apv.

1. Dzīvnieks (parasti govs, ķēve) ar baltu asti; šāda dzīvnieka vārds.

Avoti: LivP

baltaška   apv.

1. Baltuška - ūdenī iekulti milti, ko deva dzert zirgiem.

Avoti: LivP

baltāt   apv.

1. Spēcīgi maisīt, kult, putot.

Avoti: LivP

baltausis   apv.

1. Dzīvnieks ar baltām ausīm.

Avoti: LivP

baltaute   apv.

1. Baltauts - balts lakats, balta drāna.

Avoti: LivP

baltauts   apv.

1. Balts lakats, balta drāna.

Avoti: ME

Baltava   vietv.

1. Dzelzcela stacija Ogres novada Taurupes pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Ērgļi, 88 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1937. g.

2. Baltavas viduslaiku pils - atradusies tagadējā Ērgļu novada Sausnējas pagastā, Ogres kreisajā krastā, ~20 m augstā un ~100 x 80 m lielā paugurā, ko sauc arī par Pilskalnu vai Altienu; Baltavas (Baltowe) bīskapa pils rakstītos avotos minēta 14. gadsimtā, bet tās atrašanās vieta noteikta tikai 19. gs. beigās.

Avoti: LE1

baltavetīna   apv.

1. Balta aitiņa; baltavitiņa.

Avoti: LivP

baltavitiņa   apv.

1. Balta aitiņa; baltavetīna.

Avoti: LivP

Baltavots   vietv.

1. Baltavots un Melnavots - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas 2 km uz dienvidiem no Kuldīgas, Kurmāles pagastā, mežā, 400 m uz dienvidrietumiem no Pļavnieku mājām, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., unikāli augšupplūdes avoti ar lielu debitu; Baltavots - diametrā 2 m, atgādina verdošu katlu, smiltis tajā atrodas nepārtrauktā kustībā, no tā iztek strauts; aptuveni 200 m attālumā atrodas Melnavots ar 1,5 m dziļu akaci, avotam melno nokrāsu piešķir kūdra.

Avoti: LE1

Baltazars

1. Bībelē - Dāniēla grāmatā - aprakstītas dzīres Baltazara, Babilonijas pēdējā valdnieka, pilī. Dzīru laikā uz pils sienām parādījās noslēpumaini vārdi: "Menē, menē, tekēl ūparsīn", ko Dāniēls izskaidroja kā Baltazara un viņa valsts drīzās bojāejas pareģojumu; persieši Ķīra II vadībā ieņēma Babiloniju un nogalināja Baltazaru 539. g. p. m. ē.

Baltazara dzīres— dzīres, orģijas pirms kādas nelaimes vai posta.

Avoti: SV08

baltbārdainis   apv.

1. Baltbārdis - cilvēks ar baltu bārdu.

Avoti: LivP

baltbārdains   apv.

1. Tāds, kam ir balta bārda.

Avoti: LivP

baltbārdis   apv.

1. Cilvēks ar baltu bārdu.

Avoti: LivP

BALTBAT   saīs.

1. Baltijas miera uzturēšanas spēku bataljons.

Avoti: MLVV

baltbiksains   apv.

1. Tāds, kas ģērbies baltās biksēs.

Avoti: LivP

baltbiksis   apv.

1. Tāds, kas tērpies baltās biksēs.

Avoti: ME

baltbikšiņa   apv.

1. Baltās biksēs ģērbies cilvēks.

Avoti: LivP

baltbikšiņš   apv.

1. Baltbiksis.

Avoti: EH

baltbiļetnieks   vēst.

1. Tā tautā dēvēja personas, kas veselības stāvokļa dēļ bija atbrīvotas no karadienesta un kam PSRS kara komisariāti līdz 1962. gadam izdeva baltas krāsas apliecību par izslēgšanu no kara uzskaites.

Avoti: MIL

baltblusiņa

1. Augutu kārtas apakškārta ("Aleurodea"), sīks, līdz 2 mm garš kukainis, ķermenis balti apsarmots, Latvijā konstatētas 3 ģintis, 4 sugas.

Avoti: EV, LD

baltdābols   apv.

1. Baltābols - baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Avoti: LivP

baltdābuls   apv.

1. Baltābols - baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Avoti: LivP

baltdadži

1. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Onopordum"), ~50 s., Latvijā 1 suga, adventīvs augs vai dārzbēglis, sastopams ļoti reti uz dzelzceļa uzbērumiem, nezālēs, līdz 1,5 m augsts, resns stublājs, lapas nolaidenas, ziedu kurvīši pa 1-2 zaru galos.

Avoti: LD

baltdiena   apv.

1. Savienojumā "šo baltdienu" - šobaltdien.

Avoti: LivP

baltdrāna   apv.

1. Balta villaine.

Avoti: LivP

baltdriģenes   apv.

1. Dzeloņainais velnābols ("Datura stramonium").

Avoti: Aug2

baltdūkstilgalieši

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Baltais Dūkstigals" iedzīvotāji.

Avoti: V1

baltegle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Priežu dzimtas ģints ("Abies"), mūžzaļs ziemeļu puslodes koks, ko Latvijā audzē dekoratīvos stādījumos.

Arizonas baltegle— baltegļu suga ("Abies lasiocarpa").

Balzama baltegle— baltegļu suga ("Abies balsamea").

Dižā baltegle— baltegļu suga ("Abies grandis").

Eiropas baltegle— baltegļu suga ("Abies alba"), raksturīgas ķemmveida skujas, Kurzemē ssniedz 36 m augstumu.

Garzvīņu baltegle— baltegļu suga ("Abies x phanerolepis"), kas ir balzama baltegles hibrīds.

Kaukāza baltegle— baltegļu suga ("Abies nordmanniana").

Korejas baltegle— baltegļu suga ("Abies koreana").

Sibīrijas baltegle— baltegļu suga ("Abies sibirica").

Slaidā baltegle— baltegļu suga ("Abies procera").

Spānijas baltegle— baltegļu suga ("Abies pinsapo").

Veiča baltegle— baltegļu suga ("Abies veitchii").

Vienkrāsas baltegle— baltegļu suga ("Abies concolor").

Avoti: LLVV

baltelksnis   apv.

1. Baltalksnis.

Avoti: LivP

baltemols   apv.

1. Baltamols - baltais āboliņš.

Avoti: ME

baltene   apv.

1. Zvejas tīkla veids - liekaču tīkls.

2. Rauda - neliela saldūdens zivs ar sārtām acīm un spurām.

3. Rudulis - lielzvīņaina karpu dzimtas zivs ar plakanu ķermeni sudrabainā vai zeltainā nokrāsā.

4. Mājdzīvnieku sievišķais īpatnis (govs, vista u. c.).

5. Balta, gaiša sēne.

Avoti: Sin, LivP

baltenes   apv.

1. Pieneņu dzimtas ēdamsēne "Lactarius vellereus", pasīvu garšu, parasta.

Avoti: LE

baltenīca   apv.

1. Balta ķēve.

Avoti: LivP

baltenis   -ņa, v.

1. dsk. Tauriņu kārtas dzimta ("Pieridae"), spārni parasti balti vai dzelteni, ar melnu ornamentu, gk. tropos, ~1000 sugu, Latvijā konstatētas 14 sugas.

2. Šīs dzimtas tauriņš.

Kāpostu baltenis— balteņu suga ("Pieris brasicae").

Ķērsu baltenis— balteņu dzimtas suga ("Anthocharis cardamines"); dzelteni balts tauriņš ar sārtiem priekšspārnu galiem, lido pavasarī un vasaras sākumā.

Krūkļu baltenis— balteņu suga ("Gonopteryx rhamni").

Lapkoku baltenis— balteņu dzimtas suga ("Aporia crataegi").

Rāceņu baltenis— balteņu suga ("Artogeia rapae").

3. apv. Balts zirgs.

4. apv. Baltais zaķis.

5. apv. Balti noēvelēts koks, ar kuru, laiku kavēdami, spēlējušies, pavasarī pirmo reizi jājot pieguļā.

Avoti: LLVV, PDE, EH, LE

baltenis   apv.

1. Šaurs, garens tīkls (darināts no baltiem kokvilnas vai linu diegiem), ko pa nakti iegremdē upē vai ezerā; tina.

Avoti: EH

baltenīša   apv.

1. Balta ķēve.

Avoti: LivP

baltenīte   apv.

1. Zvejas tīkla veids - liekaču tīkls; baltene.

Avoti: TlV

baltenītis   apv.

1. Zvejas tīkla veids - liekaču tīkls; baltene.

Avoti: TlV

baltens   apv.

1. Tāds, kas nav pilnīgi balts; iebalts.

Avoti: LivP

Baltensee   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās muižas nosaukums (arī "Baltā muiža"), kuras teritorijā izveidojusies apdzīvotā vieta "Baltmuiža", tagadējā Ilūkstes novada Prodes pagastā.

Avoti: LE1, KV

Balteny   vietv., vēst., vācu val.

1. Balteņu muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Kaunatas pagastā.

Avoti: KV

balteņais   apv.

1. Zirgs ar baltu vai ļoti gaišu apspalvojumu, apmatojumu.

Avoti: LivP

Balteņi   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Baltiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

balteņš   apv.

1. Dem. -> balts (1).

2. ar noteikto galotni; Zirgs ar baltu vai ļoti gaišu apmatojumu.

Avoti: KiV

baltērkšķis   apv.

1. Vilkābele ("Crataegus") - neliels rožu dzimtas koks vai krūms ar baltiem ziediem un sarkaniem vai melniem (reti dzelteniem) augļiem.

Avoti: Sin

baltēt   apv.

1. Balsināt, darīt baltu.

Avoti: LivP

baltezerieši

1. Ādažu novada apdzīvotās vietas "Baltezers" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Baltezers   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ādažu novadā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Garkalnes novadā.

3. Garkalnes novada apdzīvotās vietas "Bukulti" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasarnīcu ciems.

4. Dzelzceļa pietura Garkalnes novadā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Lugaži, 17 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1898. g. ar nosaukumu "Weissensee", 1917.-1919. g. saucās "Eilenburg".

5. Ezers Jersikas līdzenumā, Daugavpils novada Vaboles pagastā 6 km uz dienvidrietumiem no Kalupes, 101,4 m virs jūras līmeņa, garums - 1,2 km (ziemeļu-dienvidu virzienā), dziļums - līdz 15,8 m.

6. Lielais Baltezers - atrodas Piejūras zemienes Rīgas līdzenumā, Ādažu un Garkalnes novadā, 0,1 m virs jūras līmeņa, platība - 597 ha, garums - 3,9 km (dienvidrietumu-ziemeļaustrumu virzienā), lielākais platums - 2,5 km, dziļums - līdz 5,9 m.

Lielā Baltezera salas— dabas liegums Lielajā Baltezerā, valsts aizsardzībā kopš 1924. g., kopplatība - 20 ha, ietilpst visas 5 ezera salas, kurās attīstījusies savdabīga fauna un flora.

7. Mazais Baltezers - atrodas Piejūras zemienes Rīgas līdzenumā, Ādažu novadā, platība - 199 ha, garums - 2,5 km (dienvidu-ziemeļu virzienā), lielākais platums - 1,5 km, dziļums - līdz 10 m.

8. Ezers Austrumkursas augstienē, Brocēnu novada Cieceres pagastā, 121,5 m vjl., platība - 35 ha, garums - 1 km, lielākais platums - 0,5 km, vidējais dziļums - 5,7 m, lielākais dziļums - 17,8 m, eitrofs ezers, aizaugums - 10-15%; Baltais ezers.

9. Ezers Austrumlatvijas zemienē, Madonas-Trepes vaļņa malā, Krustpils novada Variešu pagastā, 120 m vjl., platība - 45 ha, garums - 1,2 km, lielākais platums - 0,6 km, lielākais dziļums - 8,5 m, eitrofs, bet maz aizaudzis beznoteces ezers; Timsmales ezers.

Avoti: LC, LE1, LD

baltgālis   apv.

1. Baltgalvis - gaišmatis, cilvēks ar linu krāsas matiem.

Avoti: LivP

baltgalvis   -vja, v.

1. Cilvēks ar ļoti gaišiem matiem.

2. apv. Pļavu zāle - spilve ("Eriophorum").

3. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

4. Lini ar ļoti gaišu šķiedru; šādu linu šķirne.

Avoti: LLVV, ĒiV, LivP

baltgalvītis

1. Dem. --> baltgalvis.

Avoti: LV93

baltgalvji   apv.

1. Pļavas zāle - spilve ("Eriophorum").

2. Spilvas - pūkas, lidmatiņi (augam).

Avoti: KnV, LME

Baltgalvji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

baltgans   sar.

1. Tāds, kas nav pilnīgi balts; iebalts.

Avoti: LivP

baltganums   apv.

1. Bālgana krāsa.

Avoti: LivP

baltgārnis   biol.

1. dsk. Putnu klases stārķveidīgo kārtas gārņu apakšdzimtas ģints ("Egretta"), Latvijā konstatētas 2 sugas.

Lielais baltgārnis— baltgārņu suga ("Egretta alba").

Mazais baltgārnis— baltgārņu suga ("Egretta garzetta").

Avoti: LD

baltgvards   -a, v.; vēst.

1. Cilvēks, kas cīnījies balto armijā, Pilsoņu karā Krievijā.

Avoti: LLVV

baltģīmis   apv.

1. Cilvēks ar bālu seju.

Avoti: KnV

balti   -u, v.; tikai dsk.

1. Indoeiropiešu tautu grupa, pie kuras pieder latvieši un lietuvieši, senatnē arī senprūši, jātvingi, žemaiši, kurši, zemgaļi, sēļi, latgaļi, galindi u. c.

Baltu valodas— indoeiropiešu valodu saimes valodu grupa, izšķir austrumbaltu val.: latviešu valoda (līdz ar tai tuvo zemgaļu un sēļu val.), kuršu valoda, leišu jeb lietuviešu valoda un rietumbaltu val.: prūšu, jātvingu valoda, galindu val., dzīvas ir latviešu un lietuviešu valodas.

Baltu filoloģija— zinātne par baltu valodām, literatūru un folkloru to savstarpējā sakarā un saistībā ar baltu tautu dzīvi, kultūru un vēsturi.

2. Baltistāņi - tauta, dzīvo Kašmiras ziemeļu daļas augstkalnu ielejās (Baltistānā), valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, tuvu radniecīgi tibetiešiem, reliģija - islāms (šiisms), arī budisms.

Avoti: LLVV, EV, VsV, PZT

balti   apv.

1. Tā, ka piemīt krāsa, kāda raksturīga, piemēram, sniegam, pienam.

2. Tīri.

Avoti: LivP

Baltica   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

balticieši

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Baltica" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Balticu   vietv.

1. Balticu ūdensdzirnavas - Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Baltiņi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

baltie   novec.

1. Baltā rase.

2. Politisks novirziens; pretstats: sarkanie.

Avoti: LV93

baltiekšanējs   apv.

1. Tāds, kam ir balta iekšpuse, iekša.

Avoti: LivP

baltieši

1. Baltijas valstu iedzīvotāji, t. i., igauņi, latvieši un lietuvieši.

Avoti: LEV

baltietis   apv.

1. Baltu tautu piederīgais.

2. Latvietis no Vidzemes vai Kurzemes (Latgales iedzīvotāju valodā).

3. vsk. Baltieši.

Avoti: LivP

baltija   apv.

1. Baltas govs vārds Nīcā.

Avoti: LivP

Baltija   vietv.

1. Teritorija Baltijas jūras dienvidaustrumu piekrastē.

2. Tāds, kas ir saistīts ar šo teritoriju, atrodas, uzturas šai teritorijā, tās apkārtnē (par dzīvnieku sugām).

Baltijas Universitāte— universitāte Hamburgā un Pinebergā 1946.-1949. g. (angļu "Baltic University in Exile"), ko var uzskatīt par Latvijas Universitātes tradīciju turpinātāju trimdā.

3. Baltijas grēda - ledāja veidota pauguraiņu josla, kas lokveidā stiepjas līdztekus Baltijas jūrai no Dānijas caur Vāciju, Poliju, Lietuvas austrumiem un Latvijas dienvidaustrumiem, garums - ~1500 km, platums - 80-90 km, augstums - 200-300 m.

4. Baltijas jūra - Atlantijas okeāna iekškontinentālā jūra, kas dziļi iesniedzas Eiropas ziemeļu daļā, lielākais dziļums - 459 m, bet pārsvarā 40-100 m dziļa.

5. Baltijas šaurumi - Lielais un Mazais Belts un Eresuns - vienīgais ūdensceļš, kas savieno Baltijas jūru ar Ziemeļjūru un Atlantijas okeānu.

6. Baltijas zemiene - atrodas Latvijas galējos rietumos, austrumos tā robežojas ar Rietumkursas augstieni, ziemeļos sniedzas līdz Užavas apkaimei, dienvidos līdz Palangai Lietuvā.

Avoti: MkV, PZT

Baltijas-Lādogas   vietv.

1. Baltijas-Lādogas kāple - Glints, plato kāple Somu līča dienvidu piekrastē un uz austrumiem līdz Lādogas ezeram.

Avoti: PZT

Baltijska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kaļiņingradas apgabala rietumos, neaizsalstoša osta, 32900 iedzīvotāju (2014. g.), līdz 1946. g. saucās Pillava.

Avoti: PZT, Wi

Baltimora   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Baltimore"), Mērilendas štatā, osta Česapīka līča krastā, 622800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LģE, WA16

baltin   apv.

1. Savienojumā ar "balts" izsaka krāsas intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: ME

Baltin   vietv., vēst., vācu val.

1. Baltiņu muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Skaistas pagastā.

Avoti: KV

baltināt   apv.

1. Balsināt - padarīt baltu, tīru (sienu, griestus, parasti ar krītu, kaļķiem).

2. Aizdarīt ar pienu, krējumu.

Avoti: Sin, LivP

Baltinava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Latvijas austrumos 36 km no Balviem un aptuveni 6 km no Krievijas robežas (līdz 2009. g. - Balvu rajonā), novada centrs no 2009. g., izveidojusies bijušās muižas "Baitinowo" teritorijā, kā apdzīvota vieta pirmoreiz minēta 1760. g.

2. Baltinavas novads - novads Latgales ziemeļaustrumu daļā, ietver tikai bijušo Baltinavas pagastu, robežojas ar Kārsavas, Balvu un Viļakas novadu, kā arī ar Krieviju.

3. vēst. Baltinavas pagasts - pastāvēja pašreizējā Baltinavas novada robežās no 1990. g. līdz 2009. g. 30. jūnijam, pirms 2. pasaules kara tā teritorija bija nedaudz mazāka, jo padomju gados daļa teritorijas pievienota tagadējam Briežuciema un Salnavas pagastam, savukārt daļa bijušā Tilžas pagasta platības iekļauta atjaunotajā Baltinavas pagastā; bijušais nosaukums krieviski - Baltinovskaja.

Avoti: LPag, LE1

baltinavieši

1. Baltinavas novada (līdz 2009. g. - Balvu rajona Baltinavas pagasta) apdzīvotās vietas "Baltinava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Baltīni   vietv.

1. Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Baltiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

baltinieši

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Baltina" iedzīvotāji.

2. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Baltiņi" iedzīvotāji.

3. Madonas novada Praulienas pagasta apdzīvotās vietas "Baltiņi" iedzīvotāji.

4. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Baltiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

baltinis   apv.

1. Balts zirgs; šāda zirga vārds.

Avoti: LivP

baltinks   apv.

1. Dem. --> balts.

Avoti: LivP

Baltinovskaja   vietv., vēst.

1. Baltinavas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Baltinowo   vēst.

1. Baltinavas muiža, kas atradās Jaunlatgales apriņķa Baltinavas pagastā.

Avoti: KV

baltīns   apv.

1. Zirgs ar baltu vai ļoti gaišu apspalvojumu, apmatojumu (parasti ne visai spēcīgs); šāda zirga vārds.

Avoti: LivP

Baltiņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

Baltiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Tilžas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

5. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Praulienas pagastā.

6. Pirmie Baltiņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

7. Otrie Baltiņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

8. Ilūkstes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Baltmuiža" otrs nosaukums.

9. Baltiņu ezers - atrodas Aronas paugurlīdzenumā, Madonas novada Praulienas pagastā, 108,0 m vjl., platība - 16 ha, lielākais dziļums - 4,6 m, ietilpst Lazdonas ezeru Vidusgrupā; Baltiņš.

10. Baltiņu ezers - atrodas Sēlijas paugurvalnī, Salas novada Sēlpils pagastā, 97,6 m vjl., platība - 32,8 ha, garums - 750 m, platums - 570 m, lielākais dziļums - 1,8 m, eitrofs, aizaugums - 30%.

11. Baltiņu kalns - atrodas Aronas paugurlīdzenumā, Madonas novada Lazdonas pagastā, grēdveida paugurs, garums - 1,3 km, platums - līdz 250 m, centrālajā daļā absolūtais augstums - 147 m vjl., relatīvais augstums - 35 m.

Avoti: LC, LE1, La1

baltiņš   -a, v.

1. Zirgs ar baltu vai ļoti gaišu apmatojumu (parasti neliels un ne visai spēcīgs).

2. novec. Baltenis.

3. apv. Baltais sapals ("Leuciscus leuciscus").

Avoti: LLVV, LV93, LivP

baltiņš   apv.

1. Dem. --> balts.

Avoti: LivP

Baltiņš   vietv.

1. Lielais Baltiņš - viens no Korneta ezeriem Alūksnes augstienes Veclaicenes paugurainē, Alūksnes novada Veclaicenes pagastā, 168,8 m vjl., platība - 10 ha, vidējais dziļums - 9,1 m, lielākais dziļums - 30 m.

2. Mazais Baltiņš - viens no Korneta ezeriem Alūksnes augstienes Veclaicenes paugurainē, Alūksnes novada Veclaicenes pagastā, platība - 3,2 ha, vidējais dziļums - 11,2 m, lielākais dziļums - 32 m.

3. Baltiņu ezers - viens no Lazdonas ezeriem Aronas paugurlīdzenumā, Madonas novada Praulienas pagastā.

Avoti: LE1

Baltiņupe   vietv.

1. Melnupes labā krasta pieteka Apes novada Trapenes pagastā un Alūksnes novada Ilzenes pagastā, garums - 17 km.

Avoti: LE1

baltirbe   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. Fazānu dzimtas ģints ("Lagopus"), irbe ar baltu apspalvojumu, izplatīta zemeslodes ziemeļu rajonos, dzīvo tundrā vai sūnu purvos, Latvijā sastopama 1 suga (reti).

Purva baltirbe— baltirbju suga ("Lagopus lagopus").

Avoti: MLVV, LEV

baltiskam   apv.

1. Savienojumā ar "pa", lejzemnieku izloksnē, literārajā valodā (runāt).

Avoti: KiV

baltiski   apv.

1. Lejzemnieku izloksnēs, literārajā valodā (runāt).

Avoti: KiV

baltisks   apv.

1. Saistīts ar lejzemnieku izloksnēm, literāro valodu, tām raksturīgs.

Avoti: KiV

baltisms   -a, v.; val.

1. Aizguvums no baltu valodām.

Avoti: MLVV

baltistāņi

1. Balti - tauta, dzīvo Kašmiras ziemeļu daļas augstkalnu ielejās (Baltistānā), valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, tuvu radniecīgi tibetiešiem, reliģija - islāms (šiisms), arī budisms.

Avoti: PZT

baltistika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātņu komplekss, kurā ietilpst baltu valodniecība, literatūrzinātne, folkloristika, mitoloģija, arheoloģija, etnogrāfija un vēsture.

Avoti: MLVV, SV99

baltists   -a, v.

1. Baltistikas speciālists.

Avoti: LLVV

Baltišķi   vietv.

1. Baltišķu ezers - atrodas Augšzemes augstienē, Ilūkstes novada Prodes pagastā, ietilpst Subates ezeru grupā, platība - ~1,5 ha, garums - ~180 m, lielākais platums - ~100 m.

Avoti: LD

baltīte   apv.

1. Balta govs, vista, arī citu dzīvnieku mātīte; šāda dzīvnieka vārds.

2. Sniega baltīte - parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

baltkāja   apv.

1. Kartupeļu lakstu slimība, kas attīstās no kartupeļu bumbuļu bakām.

2. s. Baltkājis.

Avoti: LLx, LivP

baltkāje   apv.; s.

1. Baltkājis.

Avoti: LivP

Baltkāji   vietv.

1. Baltkāju pilskalns - atrodas Daugavpils novada Kalkūnes pagastā, savrups, 12 m augsts, austrumu-rietumu virzienā orientēts, kokiem apaudzis paugurs, konstatēts apmetnes kultūrslānis, kas datējams ar 1. gt. 1. pusi vai nedaudz vēlāku laiku.

Avoti: LE1

baltkājis   apv.

1. Zirgs ar baltu vai ļoti gaišu kāju apmatojumu.

2. Cilvēks baltās zeķēs.

Avoti: KiV, LivP

baltkaklains   apv.

1. Tāds, kam balts kakls (par dzīvniekiem, parasti putniem).

Avoti: LivP

baltkaklis   apv.

1. Tumšas krāsas kaķis ar gaišu pakakli.

Avoti: ME

baltkaklīte   apv.

1. Ķauķu suga ("Sylvia garrula").

Avoti: LivP

baltkaļķi   apv.

1. Dedzināti kaļķi (ar ko balsina).

Avoti: LivP

baltkažoks   apv.

1. Kažoks, kas nav pārvilkts ar audumu.

Avoti: LivP

baltkr.   saīs.

1. Baltkrievu-.

Avoti: i1

baltkrēpis   apv.

1. Zirgs ar baltām vai ļoti gaišām krēpēm.

Avoti: KiV

baltkrētis   apv.

1. Baltkrēpis - zirgs ar baltām (vai ļoti gaišām) krēpēm.

Avoti: LivP

baltkreves

1. Aļģsēņu nodalījuma oomicēšu klases dzimta ("Albuginaceae"), parazīti, kas izraisa augu stublāju, lapu un ziedu kroplības, 1 ģints ("Albugo"), 30 s., Latvijā konstatētas 3 sugas.

Avoti: LD

baltkrievi   -u, v.;

1. dsk., v. Austrumslāvu tauta, Baltkrievijas pamatiedzīvotāji.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Baltkrievu valoda— indoeiropiešu valodu saimes slāvu valodu grupas (austrumslāvu apakšgrupa) valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

Avoti: LLVV

Baltkrievija   vietv.

1. Baltkrievijas Republika - valsts Austrumeiropā (baltkrievu valodā "Belarus"), galvaspilsēta - Minska, iedalās 6 apgabalos un 1 pilsētā, robežojas ar Krieviju, Ukrainu, Poliju, Lietuvu un Latviju.

2. Baltkrievijas anteklīze - tektoniska struktūra Austrumeiropas platformas rietumu daļā, aptver Baltkrievijas ziemeļrietumu un centrālos rajonus, Lietuvas dienvidu un Polijas ziemeļrietumu malu, tās izmēri ~400 x 500 km, Latvijas dienvidaustrumu stūrī no tās iesniedzas Viļeikas izcilņa nogāze, kas šajā vietā pieslēdzas Daugavpils monoklinālei.

3. Baltkrievijas grēda - morēnu pauguraiņu josla Baltkrievijas ziemeļrietumos, garums - ~500 km, augstums - līdz 345 m.

Avoti: PuA, LģE, LE1, PZT

BaltkrPSR   saīs., vēst.

1. Baltkrievijas Padomju Sociālistiskā Republika.

Avoti: i1

baltkrūtainis   apv.

1. Tāds, kam ir baltas krūtis.

Avoti: LivP

baltkrūtains   apv.

1. Tāds, kam balta krūšu un pakakles daļa (par dzīvniekiem).

Avoti: LivP

baltkrūtis   apv.

1. Tāds, kam ir baltas krūtis.

Avoti: LivP

baltkvēle   -es, s.; parasti vsk.

1. Sakaršanas pakāpe, stāvoklis, kad metāls vai minerāls kļūst spoži balts.

// pārn. Liela intensitāte (parasti kādam pārdzīvojumam).

Avoti: LLVV

baltkvēle   -es, s.; parasti vsk.

1. Sakaršanas pakāpe, stāvoklis, kad metāls vai minerāls kļūst spoži balts.

// pārn. Liela intensitāte (parasti kādam pārdzīvojumam).

Avoti: LLVV

baltķērsa   apv.

1. Ūdensķērsa, saukta arī par velna ķērsu, velna bārdu.

Avoti: VV

baltlaps   apv.

1. Lielais diždadzis ("Arctium lappa").

Avoti: Aug2

baltļipains   apv.

1. Tāds (parasti, zaķis), kam ir balta ļipa.

Avoti: ME

baltļipis   apv.

1. Tāds, kam ir balta aste, iemīļots epitets zaķim tautasdziesmās.

Avoti: ME

baltmaize   -es, s.; parasti vsk.

1. No smalki maltiem kviešu miltiem cepta maize.

Avoti: LLVV

baltmaizīte   novec.

1. Dem. --> baltmaize.

Avoti: LV93

baltmaiznieks   apv.

1. Maiznieks, kas nodarbojas ar baltmaizes cepšanu; baltmaizes tirgotājs.

Avoti: LivP

baltmāls   apv.

1. Iepelēks māls.

Avoti: LivP

baltmatains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir ļoti gaiši mati.

Avoti: LLVV

baltmatis   apv.

1. Cilvēks ar baltiem matiem; blondīns.

Avoti: ME

baltmatu-

1. Gaišmatains.

Avoti: Sin

baltmeldrs

1. dsk. Grīšļu dzimtas ģints ("Rhynchospora"), daudzgadīgi, retumis viengadīgi lakstaugi ar ložņājošu vai īsu sakneni un stāvu trīsšķautņainu stublāju, ~200 s., Latvijā konstatētas 2 sugas.

Brūnganais baltmeldrs— baltmeldru suga ("Rhynchospora fusca"), pirmoreiz konstatēts 1971. g. Klāņu purva liegumā un 1985. g. Slīteres rezervātā, Latvijā tas sasniedz areāla austrumu robežu, tam ir ložņājošs saknenis, no kura izaug 6-30 cm augsti, tievi stublāji un veido irdenu ceru, Latvijā aizsargājams.

Parastais baltmeldrs— baltmeldru suga ("Rhynchospora alba"), aug augsto purvu lāmās, aizaugošu ezeru slīkšņās un meliorētos grāvjos, Latvijā sastopams samērā bieži, tā 6-30 cm augstie, tievie stublāji veido paskraju ceru.

Avoti: LD

baltmetāls   -a, v.

1. Metālu sakausējums, kas sastāv galvenokārt no vara un niķeļa.

Avoti: LLVV

baltmežs   apv.

1. Baltalksnis ("Alnus incana").

Baltmeža alksnis— baltalksnis ("Alnus incana").

Baltmežu alksnis— baltalksnis ("Alnus incana").

Avoti: LivP

baltmiecēts   apv.

1. Tāds, kas miecējot kļuvis ļoti gaišs, balts.

Avoti: LivP

baltmietenes

1. Pūkaiņu dzimtas ģints ("Leucopaxillus"), 18 s., Latvijā konstatētas 3 sugas, sēņu augļķermeņi gaļīgi ar ieritinātu cepurītes malu, cepurītes diametrs - 3-40 cm, aug laucēs, pļavās, mežos, augļķermeņi veido apļus vai grupas.

Milzu baltmietene— baltmieteņu suga ("Leucopaxillus giganteus").

Rūgtā baltmietene— baltmieteņu suga ("Leucopaxillus amarus").

Sniegbaltā baltmietene— baltmieteņu suga ("Leucopaxillus candidus").

Avoti: LD

baltmizis   apv.

1. Baltalksnis.

Avoti: LE

baltmugara   apv.

1. Dzīvnieks (parasti govs) ar baltu vai ļoti gaišu muguras apspalvojumu, apmatojumu; baltmugura.

Avoti: LivP

baltmugare   apv.

1. Dzīvnieks (parasti govs) ar baltu vai ļoti gaišu muguras apspalvojumu, apmatojumu; baltmugura.

2. Uts.

Avoti: LivP

baltmugura   apv.

1. Dzīvnieks (parasti govs) ar baltu vai ļoti gaišu muguras apspalvojumu, apmatojumu.

Avoti: LivP

baltmugurains   apv.

1. Tāds, kam ir balts vai ļoti gaišs muguras apspalvojums, apmatojums.

Avoti: LivP

baltmugure   apv.

1. Dzīvnieks (parasti govs) ar baltu vai ļoti gaišu muguras apspalvojumu, apmatojumu; baltmugura.

Avoti: LivP

baltmugurčakstīte   apv.

1. Akmeņčakstīte.

Avoti: LE

baltmugurdzenis

1. Dzeņu dzimtas, raibo dzeņu ģints putnu suga, Latvijā reti sastopama.

Avoti: Dz

baltmuizieši

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Baltmuiža" iedzīvotāji.

2. Ilūkstes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Baltmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Baltmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ilūkstes novada Eglaines pagastā, izveidojusies bijušās muižas ("Baltensee") teritorijā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Prodes pagastā, izveidojusies bijušās muižas ("Weissensee") teritorijā.

4. Baltmuižas purvs - dabas liegums, atrodas Ilūkstes novada Prodes pagasta un Aknīstes novada Gārsenes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., augstais purvs, kas izveidojies nepietiekamas un traucētas noteces dēļ pārpurvojoties sauszemei.

5. Baltmuižas ezers - atrodas Augšzemes augstienē, Ilūkstes novada Prodes pagastā, ietilpst Subates ezeru grupā, 130 m vjl., platība - 9,2 ha, garums - ~450 m, lielākais platums - ~250 m, lielākais dziļums - 32,5 m.

Avoti: LC, LE1

baltmuižnieki

1. Tukuma novada Džūkstes pagasta apdzīvotās vietas "Baltāmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

baltmuskuļi

1. Baltmuskuļu slimība - jaundzīvnieku vielmaiņas patoloģiska novirze, biežāk slimo jēri, kazlēni un teļi.

Avoti: ZTV

baltmutis   sar.

1. Cilvēks ar gaišu sejas krāsu; baltvaidzis.

Avoti: Sin

baltnējs   sar.

1. Tāds, kas nav pilnīgi balts; iepelēks.

2. Balts, ziedošs (par seju).

Avoti: Sin, LivP

BALTNET   saīs.

1. Baltijas valstu gaisa telpas novērošanas sistēma.

Avoti: MLVV

baltoga   apv.

1. Ķekarainā sniegoga ("Symphoricarpus racemosus").

Avoti: LivP

Baltoji   vietv.

1. Baltoji Voķe - pilsēta Lietuvā, Viļņas apriņķī, Šaļčininku rajona pašvaldībā, 1070 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1958. g.

Avoti: PuA, Wi

baltologs   -a, v.

1. Baltists.

Avoti: LLVV

baltoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Baltistika.

Avoti: LLVV

Baltors   vietv.

1. Šļūdonis Karakoruma dienvidrietumu nogāzē, uz dienvidiem no Čogori kalna, Indijā, garums - ~62 km, platība - 755 kvadrātkilometri, noslīd Indas pietekas Šajokas ielejas virzienā aptuveni līdz 3500 m vjl.; Saltors.

Avoti: PZT

baltot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Izdalīties, atšķirties no apkārtnes ar savu baltumu vai gaišumu; kļūt baltam.

2. apv. Sirmot.

3. apv. Balināt, balsināt.

Avoti: LLVV, LivP

baltoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; pareti.

1. Baltot.

2. Tīrīt, mazgāt, spodrināt (savu māju, drēbes u. tml.); ģērbties, greznoties tīrās, baltās drēbēs; post, rotāt (māju, telpas) ar tīrām, baltām drēbēm.

Avoti: LLVV, LivP

baltpavēdere   apv.

1. Kāda, kam ir balta vēdera apakšējā daļa.

Avoti: LivP

baltpēdiņas   novec.

1. Kurvjziežu dzimtas augi, pazīstamas 30 sugas, bet audzē gk. "Anaphalis margaritacea" - augstums - 30-60 cm, augiem balts spilvojums, zied jūlijā - septembrī.

Avoti: LxE

baltpelēks   apv.

1. Iepelēks; gaišpelēks.

Avoti: LivP

baltpiens   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

baltpieris   apv.

1. Tāds (parasti, kumeļš), kam ir balts vai gaišs apmatojums uz pieres.

Avoti: ME

baltpuķe   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

baltpuķīte   apv.

1. Balta puķe.

2. Iecerētā, iemīļotā jauniete.

Avoti: ME, LivP

baltpulkstenīte   sar.

1. Pienpulkstenīte ("Leucojum").

Avoti: LD

baltpuse   poligr., novec.

1. Katra neapspiesta lappuse, ko burtlicis saliek iespiežamai formai aiz titullapas u. c.

Avoti: GV

baltradze   apv.

1. Govs ar ļoti gaišiem vai baltiem ragiem.

Avoti: ME

baltradzis   apv.

1. Dzīvnieks ar ļoti gaišiem vai baltiem ragiem.

Avoti: LivP

baltragains   apv.

1. Tāds (dzīvnieks, parasti govs), kam balti ragi.

Avoti: LivP

baltraģe   apv.

1. Dzīvnieks (parasti govs) ar ļoti gaišiem vai baltiem ragiem.

Avoti: LivP

baltraibs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar baltiem plankumiem.

2. apv. Balts ar citas krāsas apmatojuma plankumiem (parasti par govi, zirgu).

Avoti: LLVV, KiV

baltrocīgs

1. Izlutināts.

Avoti: Sin

baltrocis   -ča, v.

1. Cilvēks ar baltām, nesastrādātām rokām.

// pārn.; niev. Cilvēks, kas izvairās no fiziska darba; cilvēks, kas nav radis strādāt.

Avoti: LLVV, Sin

baltrocītis   -ša, dsk. ģen. -šu, v.

1. Dem. --> baltrocis.

Avoti: MLVV

BALTRON   saīs.

1. Baltijas valstu jūras eskadra (angļu "Baltic Naval Squadron") - triju Baltijas valstu Jūras spēku kuģu vienība, izveidota 1998. gadā, lai meklētu Baltijas jūrā mīnas un tās iznīcinātu.

Avoti: MLVV, LE1

baltroze   apv.

1. Balta roze.

Avoti: ME

baltrozīte   apv.

1. poēt. Dem. --> baltroze.

2. Vītolu pelašķis ("Achillea salicifolia").

Avoti: ME, Aug2

balts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir, piemēram, sniega, piena krāsa; pretstats: melns.

Baltais amoliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Baltais amols— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Baltais āboliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Baltais ābuliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Baltais bišu āboliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Baltais cūkābuliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Baltais cūku āboliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Baltais dzidrais— baltās dzidrās ābeles auglis.

Baltais karogs— padošanās zīme (parasti karā).

Baltais nams— Amerikas Savienoto Valstu prezidenta rezidence Vašingtonā.

Baltais pļavu āboliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Baltais skārds— alvotais skārds.

Baltā akācija— neliels tauriņziežu dzimtas koks ar baltiem, smaržīgiem, ķekaros sakārtotiem ziediem; robīnija.

Baltā dzidrā— vasaras šķirnes ābele ar saldskābiem, sulīgiem augļiem; attiecīgā ābeļu šķirne.

Baltā gaisma— gaisma, kuras spektrā nepārtrauktā secībā ir visu garumu viļņi.

Baltā gaļa— zivju, putnu, arī teļa gaļa.

Baltā grāmata— izziņas dokuments, programma, kas sniedz asociētajām Centrāleiropas un Austrumeiropas valstīm padomus, kā katrā nozarē sagatavoties darbībai saskaņā ar Eiropas Savienības iekšējā tirgus noteikumiem.

Baltā puve— sēņu izraisīta augu slimība.

Baltā smadzeņu viela— nervu šūnu izaugumu veidojums zem smadzeņu garozas.

Baltās sūnas— lapu sūnas, kas sastopamas augstajos purvos vai pārpurvotos mežos; sfagni.

Baltie milti— smalki malti kviešu milti.

Baltie plankumi (laukumi), arī baltās vietas (kartē)— neizpētītas teritorijas.

Balts kā ābele— saka par cilvēku ar sirmiem matiem.

Balts kā drēbe (retāk dvielis)— ļoti bāls.

Balts kā kaļķis— ļoti bāls.

Balts kā krīts— ļoti bāls.

Balts kā sniegs (arī krīts, piens, kauls)— ļoti balts.

Svina (arī cinka) baltais— pigments, no kura iegūst baltas krāsas.

2. Tīrs (parasti par apģērbu).

// pārn. Skaidrs, morāli tīrs.

3. Ar gaišu ādas krāsu (kā rases pazīmi).

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē.; sar. Cilvēks, kam ir šāda rases pazīme; šīs rases piederīgais.

4. parasti dsk., ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Baltgvardi.

5. apv. Tāds (ēdiens, dzēriens), kam ir pievienots aizdars - piens, krējums.

6. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē.; sar. Degvīns; spirts.

Avoti: LLVV, JtV, SLG

Balts   vietv.

1. Ezers Dagdas pauguraines nolaidenumā, Krāslavas novada Krāslavas pagastā, 163,6 m vjl., platība - 58,2 ha, garums - 2,0 km, lielākais platums - 0,3 km, vidējais dziļums - 7,1 m, lielākais dziļums - 24,3 m, aizaugums - tikai 5%, bagāts zivīm.

Avoti: LD

baltsamtītes

1. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases divzobju dzimtas ģints ("Leucobryum"), ~100 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Zilganā baltsamtīte— baltsamtīšu suga ("Leucobryum glaucum").

Avoti: LD

baltsāne   apv.

1. Govs ar baltu vai ļoti gaišu sānu apmatojumu.

Avoti: KiV

baltsare   apv.

1. Tāda, kam ir balta skara; auzas epitets; baltspure.

Avoti: ME

baltsaris   apv.

1. Tāds, kam ir baltas krēpes.

Avoti: ME

baltsārts   -ais; s. -a, -ā;

1. Balts ar vieglu sārtas krāsas niansi.

Avoti: LLVV

baltseja   folkl.

1. Cilvēks ar gaišu sejas krāsu.

Avoti: Sin

baltsejis   folkl.

1. Cilvēks ar gaišu sejas krāsu.

Avoti: Sin

baltseris   apv.

1. Tāds, kam ir baltas krēpes.

Avoti: ME

baltskabardzis   apv.

1. Parastais skābardis ("Carpinus betula").

Avoti: Aug2

baltskarains   apv.

1. Tāds (parasti, kumeļš), kura apspalvojums ir gaišā krāsā.

Avoti: ME

baltskārds   novec.

1. Apalvots skārds.

Avoti: LME

baltskare   apv.

1. Tāda (parasti, auza), kam ir balta skara; auzas epitets.

Avoti: ME

baltskariņa   apv., poēt.

1. Dem. --> baltskare.

Avoti: ME

baltskariņš   apv.

1. Ruds zirgs ar baltām vai ļoti gaišām krēpēm un gaišu asti; šāda dzīvnieka vārds.

Avoti: LivP

baltskaris   apv.

1. Ruds zirgs ar baltām vai ļoti gaišām krēpēm un gaišu asti; šāda dzīvnieka vārds.

Avoti: LivP

baltskarīte   apv., poēt.

1. Dem. --> baltskare.

Avoti: ME

baltskarītis   apv.

1. Ruds zirgs ar baltām vai ļoti gaišām krēpēm un gaišu asti; šāda dzīvnieka vārds.

Avoti: LivP

baltspalvains   apv.

1. Tāds, kam ir balts apspalvojums.

Avoti: LivP

baltspalvis   apv.

1. Tāds, kam ir balts apspalvojums.

Avoti: ME

baltspārnis   apv.

1. Tāds, kam ir balti spārni.

Avoti: ME

baltspārnu   apv.

1. Tāds, kam ir balti spārni.

Baltspārnu zīriņš— kaiju dzimtas, zīriņu ģints putnu suga ar baltiem spārniem visos tērpos.

Avoti: LE

baltspiens   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

baltsprāklis   apv.

1. Tas, kam ir balta pakaļa.

2. Akmeņčakstīte ("Oenanthe oenanthe").

Avoti: LivP

baltsprāklīte   apv.; s.

1. Dem. --> baltsprāklis; arī cielavas epitets.

2. Akmeņčakstīte ("Oenanthe oenanthe").

Avoti: ME

baltsprodzītis   apv.

1. Tāds, kam ir balti vai gaiši mati.

Avoti: ME

baltsprogainis   apv.

1. Jērs ar baltu vai gaišu vilnu.

Avoti: ME

baltspura   apv.

1. Auza.

Avoti: LivP

baltspure   apv.

1. Tāda, kam ir balta skara; auzas epitets.

Avoti: ME

baltstare   apv.

1. Baltskare, epitets auzām.

Avoti: LivP

baltstarīte   dsk. ģen. -šu, s.

1. Liliju dzimtas ģints ("Ornithogalum"), daudzgadīgi sīpolaugi ar stāviem bezlapu stublājiem, rozetes lapas lineāras, ar bālām vidusdzīslām, ziedi kārtni, zvaigžņveidīgi, 150-200 s., Latvijā konstatēta 1 suga, vairākas audzē kā krāšņumaugus.

Arābijas baltstarīte— baltstarīšu suga ("Ornithogalum arabicum").

Balansa baltstarīte— baltstarīšu suga ("Ornithogalum balansae").

Čemurainā baltstarīte— baltstarīšu suga ("Ornithogalum umbellatum"), Latvijā savvaļā sastopama samērā reti, audzē arī kā krāšņumaugu.

Dižā baltstarīte— baltstarīšu suga ("Ornithogalum magnum").

Nokarenā baltstarīte— baltstarīšu suga ("Ornithogalum nutans").

Piramidālā baltstarīte— baltstarīšu suga ("Ornithogalum pyramidale").

Balansa baltstarīte— baltstarīšu suga ("Ornithogalum balansae").

Vairsīpoliņu baltstarīte— čemurainā baltstarīte.

Avoti: MLVV, LD, DaE

baltsunītis   apv.

1. Balts sunītis.

Avoti: LivP

baltsvārcis   apv.

1. Cilvēks, kas ir ģērbies baltos svārkos.

2. Epitets bērzam.

Avoti: ME

baltsvītrains

1. Tāds, kam ir baltas svītras.

Baltsvītrainais krustknābis— baltsvītru krustknābis - žubīšu dzimtas, krustknābju ģints putnu suga, uz spārniem 2 baltas šķērssvītras.

Avoti: LE

baltsvītru   nelok.

1. Tāds, kam ir baltas svītras.

Baltsvītru krustknābis— žubīšu dzimtas, krustknābju ģints putnu suga, uz spārniem 2 baltas šķērssvītras.

Avoti: Dz

balttīmeklene   biol.

1. Atmateņu rindas tīmekleņu dzimtas sēņu ģints ("Leucocortinarius"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Avoti: LE1

baltūksnējs   sar.

1. Tāds, kam ir gaiša sejas krāsa; blonds.

Avoti: LivP

baltulējs   apv.

1. Gaišs, pagaišs.

Avoti: ĒiV

baltulens   apv.

1. Tāds, kam ir gaiša sejas krāsa; pagaišs, iebalts.

Avoti: LivP

baltum   apv.

1. Savienojumā ar "balts" izsaka krāsas intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: ME

baltumains   apv.

1. Tāds, kur ir balti plankumi; tāds, kur ir baltas vielas daļas.

Avoti: LivP

baltumaize   apv.

1. Baltmaize - no smalki maltiem kviešu miltiem cepta maize.

Avoti: LivP

baltumiņš

1. Dem. --> baltums.

Avoti: LV93

baltums   -a, v.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> balts (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Priekšmets vai tā daļa baltā krāsā.

Acs baltums— acs ābola ārējais, blīvais apvalks.

Olas baltums— putnu olas recekļveidīgā daļa.

3. apv. Spodrums, tīrība.

4. apv. Gaļas treknums, taukums.

5. apv. Piens, ko pielej pie putras.

6. apv. Baltie izdalījumi ("Fluor albus"), baltie ziedi.

Avoti: LLVV, KnV, ĒiV, LV93

baltuns   apv.

1. Cilvēks, kas runā ko nepatiesu.

Avoti: KiV

baltuns   apv.

1. Vanckars.

Avoti: LivP

baltuška   apv.

1. Ūdenī iekulti milti, ko deva dzert zirgiem.

Avoti: LivP

baltvācieši   -šu, v.

1. Baltijas vācieši; vācbaltieši.

Avoti: MLVV

baltvācietis   -ša, v.

1. Baltijas vācietis.

Avoti: LLVV

baltvācu   ģen., nelok.

1. Raksturīgs Baltijas vāciešiem, saistīts ar tiem.

Avoti: LLVV

baltvaidzis   -dža, v.

1. Cilvēks ar gaišu sejas krāsu.

Avoti: LLVV

baltvaigu   apv.

1. Tāds, kam vaigi ir balti vai ar baltiem plankumiem.

Baltvaigu zoss— pīļu dzimtas zosu ģints putnu suga.

Avoti: LE

baltvalis   -ļa, v.

1. Narvaļu dzimtas suga ("Delphinapterus leucas"), ziemeļu jūru un okeānu delfīns baltā krāsā.

Avoti: LLVV, LD

baltvārpainība   novec.

1. Baltās vārpas - baltas, nokaltušas un tukšas labību vārpas, ko izsauc dažādi cēloņi, piemēram, tripši, kas sūc augu sulu un rada vārpu nokalšanu, rudziem dažreiz to izsauc vēlās pavasara salnas.

Avoti: LxE

baltvēdares   apv.

1. Maura retējs ("Potentilla anserina").

Avoti: Aug2

baltvēderains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir balta vai gaiša pavēdere.

Avoti: LLVV

baltvēdere   apv.

1. Dzīvnieks ar baltu vai gaišu pavēderes, vēdera apspalvojumu, apmatojumu.

2. Māllēpe ("Tussilago farfara").

3. Maura retējs ("Potentilla anserina").

4. Pelašķis ("Achilea millefolium").

5. Varde.

Avoti: LivP, Aug2, KV

baltvēderene   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

2. Maura retējs ("Potentilla anserina").

Avoti: Aug2

baltvēderenes   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

baltvēderes   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

2. Maura retējs ("Potentilla anserina").

3. Sudraba retējs ("Potentilla argentea").

Avoti: Aug2

baltvēderiņi   apv.

1. Maura retējs ("Potentilla anserina").

2. Smiltāju retējs ("Potentilla arenaria").

3. Sirmais retējs ("Potentilla canescens").

4. Balanda.

Avoti: Aug2, LivP

baltvēderis

1. Liela pīle ("Anas penelope") ar īsu knābi un baltu vēderu, Latvijā sastopama reti, ligzdo ~100 pāru.

2. apv. Dzīvnieks ar baltu vai gaišu pavēderes, vēdera apspalvojumu, apmatojumu.

3. apv. Varde.

Avoti: LivP, LEV

baltvēderīte   apv.

1. Maura retējs ("Potentilla anserina").

Avoti: LivP, Aug2

baltveļa   s.

1. Veļa, kas gatavota no nekrāsota (balināta) auduma.

Avoti: LV87

baltvīkale   apv.; hip.

1. Apmetņa paveids.

Avoti: LivP

baltvīns   -a, v.

1. No gaišām vai tumšām (noņemot miziņu) vīnogām gatavots gaišs vīns.

Avoti: MLVV

baltvizbele   apv.; hip.

1. Baltais vizbulis ("Anemone nemorosa").

Avoti: Aug2

baltzare   apv.

1. Tāda, kam ir balta skara; auzas epitets; baltspure.

Avoti: ME

baltzaris   apv.

1. Tāds, kam ir balti zari.

Avoti: ME

baltzeķe   apv.

1. Balta zeķe.

Avoti: LivP

baltziedi   apv.

1. Tāds, kam balti ziedi.

2. Kartupeļu šķirne.

Avoti: LivP

baltzilrīklīte   apv.

1. Meža strazdu dzimtas, lakstīgalu ģints, zilrīklīšu sugas putnu forma, kas atšķiras ar baltu plankumu zilā rīkles apvidus vidū.

Avoti: LE

baltzivis   apv.

1. Plauži, pliči, raudas.

Avoti: LivP

baltzivs

1. Lašu dzimtas sugas plēsīga zivs, 1-1,3 m, 20-35 kg, gk. Ziemeļsibīrijas un Ziemeļamerikas upēs un dažos ezeros, arī Kaspijas jūrā un Volgā.

Avoti: LPE

baltzobis   apv.

1. Cilvēks, arī dzīvnieks, kam ir balti zobi.

Avoti: LivP

Balu   mit.

1. Viens no izplatītākajiem dieviem rietumsemītu mitoloģijā; Baāls.

Avoti: MitJ

balubi

1. Tauta, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) dienvidos, valoda (kiluba vai čiluba) pieder pie bantu saimes centrālās grupas, latīņu alfabēts, reliģija - kristiānisms, saglabājies arī dabas spēku un senču kults; lubi.

Avoti: PZT

baludine   apv.

1. Balanda.

Avoti: LivP

balūdine   apv.

1. Kāda nezāle.

Avoti: LivP

baludis   apv.

1. Balodis.

Avoti: LivP

baludne   apv.

1. Balanda.

Avoti: LivP

bālūdne   apv.

1. Kāda nezāle.

Avoti: LivP

baluhji

1. Tauta, dzīvo Kenijas rietumos un Ungadas dienvidaustrumos, valoda (luhja) pieder pie bantu saimes ziemeļu grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults), neliels skaits kristīgo.

Avoti: PZT

bāluksnējs   apv.

1. Pabāls.

Avoti: LivP

bālūksnējs

1. Pabāls, nespodrs.

Avoti: ME, Sin

bāluliņš   apv.

1. Dem. --> bālis.

Avoti: LivP

bālulītis   apv.

1. Bāls bērns.

Avoti: LivP

bālulītis   apv.

1. Dem. --> bālis.

Avoti: LivP

bālumkaite   -es, s.; parasti vsk.; sar.

1. Hloroze - viens no mazasinības veidiem, kuram raksturīga hemoglobīna daudzuma samazināšanās.

2. iron. Parādība, kad radošā darbā nav nekā spilgta, nozīmīga.

Avoti: LLVV

bālums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bāls (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> bāls (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

balunde   apv.; hip.

1. Dārza nezāle.

Avoti: LivP

balundi

1. Tauta, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) dienvidrietumos, arī Angolas austrumos un Zambijas ziemeļrietumos, valoda (kilunda jeb čilunda) pieder pie bantu saimes rietumu grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - kristīgie.

2. Dualu tautas grupa Kamerūnā.

Avoti: PZT

bālūne   apv.

1. Balanda.

Avoti: LivP

baluns   apv.

1. Balons.

Avoti: LivP

Balupe   vietv.

1. Bolupes nosaukuma variants.

Avoti: LE1

balus   apv.

1. Izlikt balot; atrasties balošanas stadijā.

Avoti: ME

balustra   novec.

1. Dekoratīva kolonna.

Avoti: KV

balustrāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.; arhit.

1. Terases vai balkona iežogojums - ar plāksni, šķērskoku u. tml. savienotu stabiņu rinda.

Avoti: LLVV

balustrs

1. Balustrādes elements - koka, mūra vai metāla stabiņš (bieži vien vāzes formā).

Avoti: SV99

Balūži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LC

balva   -as, s.

1. Priekšmets, naudas summa, ko pasniedz kā atzinības apliecinājumu (piemēram, par uzvaru sporta sacensībās, par labu darbu); godalga.

Ceļojošā balva— balva, kas uzvarētājam paliek tikai līdz nākamajām sacensībām.

Lielā Mūzikas balva— apbalvojums, kas tiek piešķirts Latvijas mūziķiem un mūziķu kolektīviem par spilgtākajiem sasniegumiem iepriekšējā gadā.

2. Dāvana, velte.

// pārn. Tas, ko cilvēks iegūst vai saņem no dabas.

Avoti: LLVV, MLVV

balva   apv.

1. Balle.

Avoti: LivP

balva   apv.

1. Baļļa.

Avoti: LivP

bālvaidzis   apv.

1. Tas, kam ir bāli vaigi; bālģīmis.

Avoti: LivP

balvanka   žarg.

1. Metāla sagatave (parasti stieņveidīga); metāla stienis.

Avoti: SLG

balvans   apv.

1. Blēņdaris; nerātnis.

2. Dzīvnieka, parasti putna, izbāznis.

3. Liels, neveikls dzīvnieks, arī cilvēks.

Avoti: KiV, LivP

balvāns   apv.

1. Izbāzenis, biedēklis.

2. Liels, neveikls dzīvnieks, arī cilvēks.

Avoti: ME, LivP

balvāt   apv.

1. Apdāvināt, apveltīt.

2. Cienāt, mielot; pacienāt, pamielot.

Avoti: LivP

balve   apv.

1. Dāvana, velte.

Avoti: LivP

balve   apv.

1. Balle.

Avoti: LivP

Balve   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Balve"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 11500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

balvēdējs   apv.

1. Liekēdis.

Avoti: LivP

balvenieši

1. Balvu pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

balvēt   apv.

1. Apdāvināt, apveltīt; pacienāt, pamielot.

Avoti: LivP

Balvi   vietv.

1. Pilsēta Latvijas ziemeļaustrumu daļā, no 2009. g. novada centrs (1950.-2009. g. rajona centrs, 1945.-1949. g. Viļakas apriņķī, 1920.-1945. Abrenes apriņķī) 220 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopē 1928. gada, miesta tiesības kopš 1926. gada, ciema tiesības kopš 1865. g., vēstures avotos minēta 1224. g. ar senāko nosaukumu Verpulovas sādža.

2. Balvu novads - ietver Balvu pilsētu, Balvu, Bērzkalnes, Bērzpils, Briežuciema, Kubuļu, Krišjāņu, Lazdulejas, Tilžas, Vectilžas un Vīksnas pagastu, robežojas ar Alūksnes, Viļakas, Baltinavas, Kārsavas, Rēzeknes, Lubānas, Rugāju un Gulbenes novadu.

3. Balvu pagasts - pagasts Balvu novadā uz dienvidiem no Balvu pilsētas, ar administratīvo centru Naudaskalnā, robežojas ar Balvu pilsētu, Kubuļu un Bērzkalnes pagastu, kā arī ar Rugāju novadu; bijušais nosaukums krieviski - Bolovskaja.

Balvu pagasta teritorija— pēc 2. pasaules kara samazinājusies vairāk nekā piecas reizes, liela daļa no tās iekļauta tagadējā Bērzkalnes un Kubuļu pagastā, neliela dala - tagadējā Lazdulejas un Vectilžas pagastā, nedaudz mainījusies robeža ar Vīksnas pagastu.

4. vēst. Balvu rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra (1995. g.) Balvu pilsētu, Baltinavas, Balvu, Bērzkalnes, Bērzpils, Briežuciema, Krišjāņu, Kubuļu, Kupravas, Lazdukalna, Lazdulejas, Medņevas, Rugāju, Susāju, Šķilbēnu, Tilžas, Vectilžas, Vecumu, Vīksnas un Žīguru pagastu, robežojās ar Ludzas, Rēzeknes, Madonas, Gulbenes un Alūksnes rajonu, kā arī ar Krieviju.

5. Balvu stacija - apdzīvota vieta (vidējciems) Balvu novada Kubuļu pagastā, saukta arī "Kubuli".

6. Dzelzceļa stacija Balvu novada Kubuļu pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Ieriķi-Gulbene-Vecumi, 208 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1902. g. ar nosaukumu "Bolowsk", 1919.-1934. g. saucās "Bolvi".

7. Balvu ezers - atrodas Adzeles pacēlumā 100,5 m virs jūras līmeņa Balvu pilsētas un Balvu novada Kubuļu pagasta teritorijā, garums - 3,2 km austrumu-rietumu virzienā, lielākais platums - 0,7 km, dziļums - līdz 3,9 m.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, LE1, LC

Balvoa   vietv.; vēst.

1. Panamas pilsētas rajons ("Balboa"), agrāk patstāvīga pilsēta Panamas kanāla zonā, Klusā okeāna piekrastē.

Avoti: PZT

balvot   apv.

1. Apdāvināt; kukuļot.

Avoti: LE

Balvupe   vietv.

1. Bolupes nosaukuma variants.

Avoti: LE1

balzamāboli   novec.

1. Ķirbju dzimtas siltzemju augi, D Āzijā.

Avoti: KV

balzambērzs   apv.

1. Purva bērzs ("Betula pubescens").

Avoti: Aug2

balzame   apv.

1. Sprigane ("Impatiens").

2. Meža sprigane ("Impatiens noli-tangere").

3. Balzamīņu sprigane ("Impatiens balsamina").

Avoti: Aug2

balzamegle

1. Balzama baltegle - mūžzaļš skujkoks ar plakanām skujām, vertikāliem čiekuriem un īpašiem sveķiem, no kuriem iegūst Kanādas balzamu; izplatīta gk. Ziemeļamerikā.

Avoti: SV99

balzamēšana

1. Līķa apstrāde ar vielām, kas aizsargā ķermeņa audus no sairšanas.

Avoti: LEV

balzamēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apstrādāt, piesātināt (līķi) ar konservējošām vielām, lai pasargātu no trūdēšanas.

Avoti: MLVV

balzametiķis

1. Pēc stingri noteiktas tehnoloģijas no vīnogu misas (parasti Itālijā) ražots etiķis.

balzamgurķi   novec.

1. Ķirbju dzimtas siltzemju augi, Dienvidāzijā.

Avoti: KV

balzamierēt   novec.

1. Balzamēt.

Avoti: SW78

balzamiko   sar.

1. Balzametiķis.

balzamīne   -es, s.

1. dsk. Divdīgļlapju klases gandreņu rindas dzimta ("Balsaminaceae"), krāšņumaugs, viengadīgs tropu lakstaugs, 2 ģintis, 450 sugu, Latvijā konstatēta 1 ģ., 3 s.

Dārza balzamīne— balzamīņu sprigane ("Impatiens balsamina").

2. apv. Sprigane ("Impatiens").

3. apv. Balzamīņu sprigane ("Impatiens balsamina").

Avoti: MLVV, LPE, Aug2

balzamīns   apv.

1. Balzamīne ("Impatiens").

2. Balzamīņu sprigane ("Impatiens balsamina").

Avoti: ĒiV, LivP

balzamīņaugi

1. Balzamīņu dzimta - gandreņu rindas dzimta ("Balsaminaceae"), viengadīgi un daudzgadīgi lakstaugi ar vienkāršām lapām, ziedi nekārtni, ar garu piesi, tropos, 2 ģ., >800 s.

Avoti: PDE

balzamkārkls   apv.

1. Parastā purvmirte ("Myrica gale").

Avoti: Aug2

balzamkoki

1. Balzamkoku dzimta - rūtu rindas dzimta, vasarzaļi koki un krūmi, kam mizas sveķailēs ir gaistošas ēteriskas eļļas, tropos un subtropos, 25 ģ., ~600 s.

Avoti: PDE

balzāmpapele   apv.

1. Papeļu suga - balzāma papele ("Populus balsamifera").

2. Papeļu suga - rietumu balzāmpapele ("Populus trichocarpa").

Avoti: Aug2, DaE

balzampīpene

1. Biškrēsliņu suga - balzama biškrēsliņi ("Tanacetum balsamita", arī "Chrysanthemum balsamita").

Avoti: Sin, Aug2

balzamplūmes   novec.

1. Divdīgļlapju tropu koku augi.

Avoti: KV

balzāmpumpuri   apv.

1. Parastā purvmirte ("Myrica gale").

Avoti: Aug2

balzams   -a, v.

1. Dabiska viela, kuras sastāvā ir ēteriskās eļļas un tajās izšķīdināti sveķi, aromātiskie savienojumi un citas sastāvdaļas.

2. Rūgts stiprais alkoholiskais dzēriens, kura sastāvā ir drogu izvilkumi etilspirtā.

Rīgas melnais balzams— stiprs alkoholiskais dzēriens, kura sastāvā ir dažādas no augiem iegūtas vielas.

3. Ārstniecības līdzeklis.

Balzama apse— balzama papele ("Populus balsamifera") - Ziemeļamerikas papeļu suga, bieži audzē parkos, garās olveida lapas apakšpusē bālākas, lapu pumpuriem stipra smarža, Latvijā audzē apstādījumos.

4. apv. Balzamīne.

Avoti: LLVV, SV99, ĒiV

balzāms   apv.

1. Balzams.

Avoti: ME

balzans   apv.

1. Ragavu daļa - balzenis.

Avoti: ViV

balzdi   apv.

1. Balsti, kas savieno ragavu slieces ar to augšdaļu.

Avoti: LivP

balze   apv.

1. Balzamīņu sprigane ("Impatiens balsamina").

Avoti: LivP

balzene   apv.

1. Ragavu detaļa - šķērskoks (arī metāla stienis), kas savieno ragavu slieču pretējās mietnes; balzenis.

Avoti: LivP

balzene   apv.

1. Balzamīņu sprigane ("Impatiens balsamina").

Avoti: LivP

balzenis   -ņa, v.

1. Pretējo slieču mietnes savienojums, saistījums (ragavām, kamanām).

Avoti: LLVV

balzens   apv.

1. Spīļarkla detaļa - balsts.

Avoti: ViV

balzgans   apv.

1. Bālgans.

Avoti: ME

bālzgans   apv.

1. Bālgans.

Avoti: KiV

balzienis   apv.

1. Ragavu detaļa - šķērskoks (arī metāla stienis), kas savieno ragavu slieču pretējās mietnes; balzenis.

2. Šūpoļu apakšāejais šķērskoks, dēlis, uz kura stāv vai sēž šūpojoties.

Avoti: LivP

balziens   -a, v.

1. Balzenis; ragavu daļa, kas savieno divi pretējas mietnes.

// apv. Vīksnas vai ievas vica, ar ko sasēja ragavām pretējās slieču mietnes.

2. apv. Šūpoļu dēlis, uz kā stāv šūpotājies.

3. apv. Īsā mugurjosta mētelim.

4. apv. Ratu detaļa.

5. apv. Paegļa (vai cita lokana koka) rīkste plosta posmu savienošanai.

6. apv. Spīļarkla detaļa - balsts.

Avoti: LLVV, TlV, LE, LivP

balzinis   apv.

1. Ragavu detaļa - šķērskoks (arī metāla stienis), kas savieno ragavu slieču pretējās mietnes; balzenis.

Avoti: LivP

balzins   apv.

1. Ragavu detaļa - šķērskoks (arī metāla stienis), kas savieno ragavu slieču pretējās mietnes; balzenis.

Avoti: LivP

balzīt   apv.

1. Cieši sabāzt segu starp gultas malu un maisu, starp kamanu sāniem un sēdekli u. tml.

2. Nodrošināt ragavas ar balzieniem.

Avoti: LE, LivP

balzīties   apv.

1. Ievīstīties.

Avoti: LivP

balzonis   apv.

1. Ragavu daļa - balzenis.

Avoti: ME

balzonis   apv.

1. Balzamīņu sprigane ("Impatiens balsamina").

Avoti: LivP

balzons   apv.

1. Ragavu daļa - balzenis.

Avoti: ViV

balzons   apv.

1. Balzamīņu sprigane ("Impatiens balsamina").

Avoti: LivP

balzons   apv.

1. Alkoholisks dzēriens - melnais balzams.

Avoti: ViV, LivP

balzume   apv.

1. Balzamīņu sprigane ("Impatiens balsamina").

Avoti: LivP

balzūne   apv.

1. Balzamīņu sprigane ("Impatiens balsamina").

Avoti: LivP

balzupa   apv.

1. Balandu zupa.

Avoti: LivP

baļa   apv.

1. Vinča vada vilkšanai.

Avoti: LivP

baļasino   žarg.

1. Tauki.

2. Sviests.

3. Desa.

Avoti: KZ

Baļbinova   vietv.

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Indra" daļa.

2. vēst. Krāslavas novada apdzīvotās vietas "Indra" nosaukums līdz 1918. gadam.

3. Dzelzceļa stacijas "Indra" nosaukums 1919.-1921. g.

Avoti: LPag, LC, LE1

Baļcera   vietv.; vēst.

1. Krasnoarmeiska - pilsēta Krievijā, Saratovas apgabalā, tās nosaukums 1926.-1942. g.

Avoti: PZT

Baļde   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Balde" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Baļdiniškas   vietv.

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Baldeniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Baļdiniškis   vietv.

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Baldeniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Baļdiniškys   vietv.

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Baldeniški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Baļeja   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Aizbaikāla novadā, Undas krastos, 11830 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Avoti: PZT, PuA, Wi

baļeļščiks   žarg.

1. Karsējs.

Avoti: SLG

Baļevaca   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Raškas apgabalā, 1500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

baļge   apv.

1. Plats, parasti apaļš, koka trauks; baļļa.

Avoti: KiV

baļģe   apv.

1. Baļļa.

2. Abra.

Avoti: LivP

Baļinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

baļinovieši

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Baļinova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bāļīns   apv.; iron.

1. Jaunpiebalgas iedzīvotājs (vecpiebalgas iedzīvotāju skatījumā, vērtējumā).

Avoti: LivP

baļja   vēst.

1. Karaļa ierēdnis, tiesas un administratīvā apgabala - baļjāžas galva Francijas ziemeļdaļā viduslaikos; amatu likvidēja Lielās franču revolūcijas laikā.

Avoti: VtV

baļjāža   vēst.

1. Administratīvs apgabals Francijas ziemeļdaļā viduslaikos.

Avoti: VtV

baļķapuža   apv.

1. Vieta zem baļķa.

Avoti: ViV

baļķceļš   apv.

1. Ceļš, pa kuru ziemā ved baļķus.

Avoti: LivP

baļķe   apv.

1. Baļķis.

Avoti: LivP

baļķelis   apv.

1. Neliels baļķis.

Avoti: LivP

baļķene   apv.

1. Liela karote.

Avoti: LivP

baļķēns   novec.

1. Neliels tievāks baļķis ar caurmēru tievgalī 15-20 cm.

Avoti: KV

baļķgāzis   novec.

1. Ierīce kokmateriālu izkraušanai no kokvedējām automašīnām un platformām uz krautuves estakādēm.

Avoti: LxE

baļķiela   apv.

1. Baļķu grēda.

Avoti: ViV

baļķis   -ķa, v.

1. Nozāģēts, no zariem atbrīvots (resns) koka stumbrs.

Kā baļķis— ļoti resns.

Gāzt baļķus— cirst, zāģēt kokus baļķiem.

Līdzsvara baļķis— vingrošanas rīks.

Baļķus laist— Cirst, zāģēt kokus baļķiem.

Slīkoņa baļķis— ūdenī nogrimis, arī grimstošs liels koks.

Baļķa apapaļošana— baļķa apstrāde, izveidojot tam cilindrisku formu.

Avoti: LLVV, LxE

baļķītis

1. Dem. --> baļķis.

Avoti: LV93

baļķragas   apv.

1. Baļķu vedamās ragavas.

Avoti: LivP

baļķstarpa   apv.

1. Baļķu starpa (guļbūves celtnē).

Avoti: LivP

baļķšāle   apv.

1. Nomalis.

Avoti: ViV

baļļa   -as, s.

1. Plats - apaļš vai iegarens - koka trauks ar paplašinātu augšdaļu.

Iesala baļļa— trauks, kurā ber samalto iesalu un sagatavo to tecināšanai.

2. apv. Resns cilvēks (parasti sieviete).

3. apv. Abra.

Avoti: LLVV, LivP, KnV

Baļļa   vietv.

1. Baļļas ezers - Pannas ezers, vidējais no 3 Dutkas ezeriem Beverīnas novada Trikātas pagastā, garums - ~350 m, lielākais platums - ~140 m.

Avoti: LD, La1

baļļāt   apv.

1. Mīdīt, mīdīties.

Avoti: LivP

baļļele   apv.

1. Neliela baļļa.

Avoti: LivP

baļļene   apv.

1. Neliela baļļa.

Avoti: ME

baļļiņa

1. Dem. --> baļļa.

Avoti: LV93

baļļot   sar.

1. Uzdzīvot, dzīrot.

Avoti: Sin

baļļuks   žarg.

1. Balle; diskotēka.

2. Iedzeršana.

Avoti: SLG

baļnieks   apv.

1. Cilvēks, kas pārzin vada velkamās vinčas.

Avoti: LivP

baļoha   žarg.

1. Ballīte, deju vakars, tusiņš u. tml.

Avoti: KZ

baļošņiks   žarg.

1. Ballīte, deju vakars, tusiņš u. tml.

Avoti: KZ

Baļote   vietv.

1. Baļotes ezers - atrodas Aronas paugurlīdzenumā, Krustpils novada Kūku pagastā 8 km uz ziemeļaustrumiem no Jēkabpils, 96,4 m vjl., garums - 2,4 km dienvidrietumu-ziemeļaustrumu virzienā, lielākais platums - 1 km, lielākais dziļums - 4,2 m; saukts arī Baļādes ezers, Stirnas un Stirnu ezers.

Avoti: LE1

bāļsnejs   apv.

1. Gaišu sejas krāsu.

Avoti: TiA

baļsonka   apv.

1. Balzamīņu sprigane ("Impatiens balsamina").

Avoti: Aug2

Baļteni   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Baltiņi" nosaukums latgaliski.

2. Pirmie Baļteni - Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Pirmie Baltiņi" nosaukums latgaliski.

3. Otrie Baļteni - Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Baltiņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Baļteņi   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Pirmie Baltiņi" bijušais nosaukums.

Pirmie Baļteņi— Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Pirmie Baltiņi" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Baltiņi" bijušais nosaukums.

Otrie Baļteņi— Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Baltiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Baļtica   vietv.

1. Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Baltica" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Baļtina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Rikavas pagastā.

Avoti: LC

Baļtinova   vietv., sar.

1. Apdzīvotās vietas "Baltinava" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Baļucki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

baļuckieši

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Baļucki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Baļuta   vietv.

1. Donaviņa - Daugavas labā krasta pieteka Krustpils novadā.

Avoti: LD

baļva   apv.

1. Baļļa.

2. Abra.

3. Resns cilvēks.

Avoti: MiV, LivP

baļzonis   apv.

1. Ragavu detaļa - šķērskoks, kas savieno ragavu slieču pretējās mietnes; balzenis.

Avoti: LivP

bam   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu zvana skaņu; bamm.

Avoti: LivP

BAM   saīs.

1. Bosnijas konvertējamā marka; Bosnijas un Hercegovinas valūtas kods, sīknauda - feniņš.

2. Baikāla-Amūras maģistrāle (dzelzceļa līnija Austrumsibīrijā un Tālajos Austrumos).

Avoti: PnR, MLVV

Bamaka   vietv.; novec.

1. Bamako - Mali galvaspilsēta.

Avoti: PZT

Bamako   vietv.

1. Mali galvaspilsēta (angļu val. "Bamako"), atrodas Rietumāfrikā, pie Nigēras upes, 1,3 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

bamalips   novec.

1. Ceturtās slēdziena figūras pirmais modus: virsteikums un apakšteikums vispār apstiprinošs, slēdziens partikulāri apstiprinošs.

Avoti: KV

bamangvati

1. Bečuāņu tautas cilts, dzīvo Bostvānā, DĀR un Zimbabvē; ngvati.

Avoti: PZT

bamba   apv.

1. Bumba (priekšmets sportam, rotaļām).

2. Bumba (ierīce, kurā ir sprāgstviela, deglis un kura paredzēta nomešanai no lidaparāta).

Avoti: LivP

bamba   apv.

1. Naba, arī vēders.

Avoti: NeV

bambaji

1. Bakoti cilšu grupas cilts, dzīvo Gabonas austrumos Kongo ziemeļrietumos, valoda (kota) pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, reliģija - katolicisms, daļa saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus.

Avoti: PZT

bambala   apv.

1. Vabole.

Avoti: LivP

bambale

1. Vabole.

2. Kamene.

3. Ar humoru tiek attiecināts uz meiteni.

Avoti: LivP

bambāle

1. Vabole.

Avoti: Sen

bambaliņi   apv.

1. Purenes.

Avoti: ME

bambalītis   apv.

1. Dem. --> bambals.

2. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: ME, Aug2

bambalis   apv.

1. Vabole.

Avoti: LivP

bambālis

1. apv. Vabole.

2. žarg. Muļķis.

Avoti: LivP, SLG

bambālīte   apv.

1. Dem. --> bambals.

Avoti: ME

bambals

1. Vaboļu kārtas skarabeju dzimtas apakšdzimta ("Geotrupinae"), vaboles ar neveiklu, stipri velvētu ķermeni, Latvijā konstatētas 6 sugas.

2. Šīs apakšdzimtas ģints ("Geotrupes").

Lielais bambals— bambalu suga ("Geotrupes stercorarius").

Mainīgais bambals— bambalu suga ("Geotrupes mutator").

Meža bambals— bambalu suga ("Geotrupes stercorosus").

Pavasara bambals— bambalu suga ("Geotrupes vernalis").

3. apv. Vabole.

Avoti: LEV, LD, ME

bambalstruņķis   apv.

1. Resns desas gabals.

Avoti: ME

bambaļa

1. Vabole.

Avoti: Sen

bambāļi   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

bambangi   apv.

1. Konfektes.

Avoti: KnG

Bambāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

Avoti: LC

bambānieši

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Bambāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bambaniški   vietv.

1. Daugavpils novada Sventes pagasta apdzīvotās vietas "Plikais kalns" otrs nosaukums.

Avoti: LC

bambanka   apv.

1. Konfekte.

Avoti: LivP

bambāns   apv.

1. Neveikls, arī liela auguma cilvēks.

Avoti: LivP

bambarbaks   apv.

1. Sirsenis.

Avoti: LivP

bambari

1. Viena no mandingu grupas tautām, dzīvo Nigēras un Senegālas augšteces apvidū, valoda pieder pie mandu saimes ziemeļu (mandetanu) grupas, rakstība - latīņu alfabētā, reliģija - islāms, daļa saglabājusi animistiskos ticējumus, senču kultu.

Avoti: PZT

Bambari   vietv.

1. Pilsēta Centrālāfrikas Republikas dienvidu daļā, Vakas prefektūras administratīvais centrs, 41400 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

bambarnieks   apv.

1. Muižas kalps, kas trīs dienas nedēļā strādāja muižā, par atalgojumu saņemot zemi, bet pārējās dienas - savā saimniecībā.

Avoti: ĒiV

bambars   apv.; hip.

1. Kāds augs.

Avoti: LivP

bambars   apv.

1. Trauks ūdens sildīšanai pirtī.

Avoti: LivP

bambarzīds   apv.

1. Plāns audums ar ievilktām zīda joslām, pavedieniem.

Avoti: KiV

bambāt   apv.

1. Skaļi dauzīt, klauvēt.

Avoti: LE

bambāt   apv.

1. Šurpu turpu svārstīt, vicināt.

Avoti: LivP

bambaziņš   apv.

1. Pusvadmalas audums.

Avoti: LivP

bambažiņš   apv.

1. Pusvadmalas audums.

Avoti: ME

bambele   apv.

1. Vabole.

Avoti: LivP

bambeļsmilkte   apv.

1. Neauglīga smilts augsne, kur mēdz dzīvot dažādas vabolītes.

Avoti: LivP

bamberbuks   apv.

1. Sirsenis.

Avoti: LivP

Bamberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bamberg"), Bavārijas federālās zemes ziemeļu daļā, Rēgnicas labajā krastā, netālu no ietekas Mainā, 71200 iedzīvotāju (2013. g.), ievērojams 11.-13. gs. romāņu stila, gotiskās arhitektūras un tēlniecības centrs.

Bambergas katedrāle— romāņu stilā celta (1004.-1012. g.) katedrāle Bambergas pilsētā ar nozīmīgiem viduslaiku un 16. gs. tēlniecības paraugiem.

Bambergas jātnieks— liela jātnieka skulptūra, kas atrodas Bambergas katedrālē un tapusi ap 1225.-1237. g.

Avoti: MkV, LEV, Wi

Bambērga   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Bamberg"), Dienvidkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

bamberjāņi   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

bambiens   apv.

1. Takts.

2. Pēriens.

Avoti: KV, LivP

bambināties   apv.

1. Ietīties, ievīstīties.

Avoti: ME

bambino   žarg.

1. Draugs; paziņa.

Avoti: SLG

bambis   apv.

1. Biezi ģērbies vīrietis; arī nekārtīgi ģērbies vīrietis.

2. Slinks vīrietis.

3. Suns ar lielu, kuplu apspalvojumu.

4. Rullis, tīstoklis, sainis.

Avoti: LivP

bamblis   apv.

1. Ezera putns - dumpis.

2. Garīgi atpalicis bērns.

Avoti: LivP

bamblis   apv.

1. Jūras vēzītis.

Avoti: LivP

bambonga   žarg.

1. Konfekte.

Avoti: SLG

bambot   apv.

1. Spēlēt bumbu.

Avoti: LivP

bambucis   apv.

1. Mazs bērns.

2. Mazs kukainis, maza vabole.

Avoti: LivP

bambucīte   apv.

1. Meitenīte.

Avoti: LivP

bambucītis   apv.

1. Mazs bērns.

2. Mazs kukainis, maza vabole.

Avoti: EH

bambučene   apv.; hip.

1. Meitene.

Avoti: EH

bambučīte   apv.; hip.

1. Meitenīte.

Avoti: EH

bambukniedre   apv.

1. Bambuss.

Avoti: LivP

bambuks   novec.

1. Bambuss.

Avoti: LME

bambule   apv.

1. Vabole.

Avoti: LivP

bambulis   apv.

1. Vabole.

Avoti: LivP

bambulis   apv.

1. Bumbulis (neliels apaļš vai ieapaļš veidojums).

2. Kartupelis.

3. Mazs bērns.

// sarunā ar bērniem Vēders.

Avoti: LivP

bambulis   apv.

1. Ūdensaugs, kas vasarā zied baltiem un dzelteniem ziediem.

Avoti: LivP

bambulis   apv.

1. Uts.

Avoti: LivP

bambuls   apv.

1. Vabole.

Avoti: ME

bambuls   apv.

1. Bumbulis (neliels apaļš vai ieapaļš veidojums).

2. Kartupelis.

3. Mazs bērns.

// sarunā ar bērniem Vēders.

Avoti: LivP

bambuļains   apv.

1. Bumbuļains.

Avoti: LivP

bambuļi   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

bambuļot   apv.

1. Niekoties, tūļāties.

2. Īgni, nelaipni runāt pretī, iebilst.

Avoti: LivP

bambundi

1. Tauta, dzīvo Angolā, Kvanzas baseinā un Kvango augšteces apvidū, valoda (kimbundu) pieder pie bantu saimes kongo grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - katoļi.

Avoti: PZT

bamburēt   apv.

1. Murmināt.

Avoti: LivP

bambus   novec.

1. Bambuss.

Avoti: SV33

bambusa   lat.

1. Bambusi.

Avoti: PDE

bambusina   lat.

1. Zaļaļģu nodalījuma konjugātu klases desmīdiju dzimtas ģints.

Bambusina brebissonii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

bambuslācis   -ča, dsk. ģen. -ču, v.

1. Panda.

Avoti: MLVV

bambusniedre   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Bambuss.

Avoti: LLVV

bambuss   -a, v.

1. Vairākas graudzāļu dzimtas ģintis ("Bambusa", "Fargesia" u. c.), līdz 35 m augsts kokveida augs ar posmainiem, dobiem stiebriem (tropos, subtropos), ~80 s.

Kimmei bambuss— hibanobambusu suga ("Hibanobambusa tranquillans f. kimmei") jeb Kimmei hibanobambuss.

Spožais bambuss— bambusu suga ("Fargesia nitida"), ko arī Latvijā tirgo kā dekoratīvu augu.

Širošimas bambuss— hibanobambusu suga ("Hibanobambusa tranquillans f. shiroshima"), jeb Širošimas hibanobambuss.

Avoti: LLVV, PDE, DaE

bāme   apv.

1. Straujums; trieciens; trauksme.

Avoti: ME

Bamenda   vietv.

1. Pilsēta Kamerūnas rietumos 1440 m vjl., Ziemeļrietumu reģiona administratīvais centrs, 316100 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bamiana   vietv.; novec.

1. Bāmijāna - pilsēta Afganistānā.

Avoti: PZT

bamija   novec.

1. Viengadīgs malvu dzimtas augs, ļoti siltumprasīgs, Latvijā audzē tikai iepriekš sagatavotu dēstu, ko izstāda pēc pavasara salnu izbeigšanās.

Avoti: LxE

Bāmijāna   vietv.

1. Pilsēta Afganistānā ("Bāmīān"), Hindukuša kalnos ~2550 m vjl., uz ziemeļrietumiem no Kabulas, vilajeta administratīvais centrs, 61850 iedzīvotāju (2006. g.), vēstures avotos pirmo reizi minēta 1. gs., budisma centrs.

2. Vilajets Afganistānas centrālajā daļā ("Bāmīān"), robežojas ar Samangānas, Baglānas, Parvānas, Vardakas, Gaznī, Dājkondī, Gouras un Sarepolas vilajetu.

3. Upe Afganistānā ("Bāmīān").

Avoti: PZT, PuA, Wi

bamileki

1. Tauta, dzīvo augstienē Kamerūnas rietumos, arī Piekrastes reģionā, valoda pieder pie austrumbantoīdu grupas, reliģija - islāms, daļa saglabājusi vietējos tradicionālos kultus.

Avoti: PZT

bamiliki

1. Tauta Kamerūnā, valoda pieder pie Nigēras-Kordofanas valodām, ticīgie - musulmaņi.

Avoti: EV

Bāmjāna   vietv.

1. Pilsēta Afganistānā, kurā 4. un 5. gs. klintīs tika izkalts alu tempļu un klosteru komplekss, arī gigantiska, 53 m augsta stāvoša Budas skulptūra, ko 2001. g. uzspridzināja "Taliba" kustības dalībnieki.

Avoti: MkV

bamm   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu zvana skaņu; bam.

Avoti: LivP

bāmodere   apv.

1. Vecmāte (bērnu saņēmēja).

Avoti: LivP

bamperis   žarg.

1. Buferis (automašīnai).

2. parasti dsk. Sievietes krūtis.

Avoti: SLG

bampers   -a, v.

1. Aizsargstienis automobiļa priekšpusē un aizmugurē; buferis.

Avoti: MLVV

bamplis   apv.

1. Kāds ezera putns.

2. Nepaklausīgs pusaudzis.

3. lamuvārda noz. Maza auguma, nevīžīgs, neievērojams cilvēks.

Avoti: LivP

bamplis   apv.

1. Pludiņš.

Jūras bampļi— jūras zvejas tīklu pludiņi, metāla (vai cita materiāla) bumbas ar tukšu vidu.

Avoti: LivP

bamslis   apv.

1. lamuvārda noz. Maza auguma, nevīžīgs, neievērojams cilvēks.

Avoti: LivP

bamsteri

1. Bikses ar ļoti zemu jostas vietu.

Avoti: PL

bamumi

1. Tauta, dzīvo Kamerūnas rietumos, tuvu radniecīgi bamilekiem.

Avoti: PZT

bāmūzis   apv.

1. Dumjš cilvēks.

Avoti: LivP

bamzāt   apv.

1. Pērt.

Avoti: ME

bamzis   apv.

1. Lempīgs, neveikls, kūtrs cilvēks.

Avoti: LivP

bāna   apv.

1. Vairākas viena otrai tuvu novietotas labības gubas (uz lauka).

Avoti: LivP

Bāna   mit.

1. Hindu mitoloģijā - viens no daitjām, Bali dēls - tūkstošrokains dēmons, dieva Šivas draugs un dieva Višnu ienaidnieks.

Avoti: Mit

Banaba   vietv.

1. Sala Klusā okeāna rietumu daļā ("Banaba Island", senāk "Ocean Island"), Kiribati teritorijas rietumos, platība - 650 ha, augstums - līdz 81 m, 335 iedzīvotāji (2012. g.); Ošena.

Avoti: PZT

banabats   novec.

1. Persijas sudraba monēta, 1/20 tomana, 1/2 krana, 10 šahi; panabats.

Avoti: KV

bānains   apv.

1. Mākoņains.

Avoti: ME

banalitāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Oriģinalitātes trūkums, pliekanums, bezgaumīgums.

2. Parādība, fakts ar banālu raksturu; banāls izteiciens.

Avoti: LLVV

banalitātes   vēst.

1. Senjora īpašuma monopoltiesības uz kādu sabiedriski nozīmīgu objektu, piemēram, dzirnavām, vīna spiestuvēm, Rietumeiropā viduslaikos.

Avoti: VtV

banalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt (ko vērtīgu, cienījamu) banālu; novazāt, nodrāzt.

Avoti: LLVV

banāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Pārāk apnicīgs, bez oriģinalitātes (piemēram, par izturēšanos, runas veidu, daiļrades paņēmienu); nodrāzts, pliekans, bezgaumīgs.

Avoti: LLVV

banālums   -a, v.

1. Tāds, kas ir banāls.

Avoti: MLVV

banāna   -as, s.

1. Banāns (1).

Avoti: LLVV

Bananala   vietv.

1. Sala Aragvajas upē Brazīlijā, Tokantinsas štatā, viena no pasaules lielākajām upju salām, 300 x 75 km.

Avoti: PZT

banandi

1. Bakondži - tauta Kongo Ddemokrātiskajā Republikā uz Ugandā.

Avoti: PZT

banane   novec.

1. Banāns (1).

Avoti: LME

banāne   apv.

1. Banāns.

Avoti: VV

banānene   sar.

1. Banānveida matu sprādze.

2. parasti dsk. Banānveida piegriezuma garās bikses.

3. parasti dsk. Bikses.

Avoti: SLG

banāns   -a, v.

1. dsk. Viendīgļlapju klases liliju apakšklases ingveru rindas dzimta ("Musaceae"), tropu lakstaugs, no kura iegūst augļus, šķiedras, viendīgļlapju klases dzimta, 2 ģ., ~70 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Musa"), ~60 s.

Paradīzes banāns— banānu suga ("Musa paradisiaca"), ko visvairāk izmanto pārtikā, izveidotas daudzas šķirnes.

Smaillapu banāns— banānu suga ("Musa acuminata"), kas vairāk pazīstama kā pundurbanāns.

3. žarg. Muļķis.

4. žarg. Vieninieks (atzīme skolā).

5. žarg. Divnieks (atzīme skolā).

6. žarg. Garš, neveikls cilvēks.

Bāzt banānus ausī(s), arī spraust banānus ausīs— melot; censties apmānīt.

Avoti: LLVV, MLVV, SLG

banari

1. Tauta, dzīvo Vjetnamas vidusdaļas kalnos, ~120000 cilvēku (1970. g.), pieder pie kalnu khmeriem.

Avoti: PZT

Banata   vietv.

1. Vēsturisks novads Rumānijā un Serbijā, starp Donavu, Tisu, Murešu un Dienvidkarpatiem, X-XI gs. feodāla valstiņa, no XII gs. ietilpa Ungārijā, XVI-XVIII gs. Osmaņu impērijā, no 1718. g. - Austroungārijā, no 1920. g. sadalīta - lielākā daļa Rumānijā, rietumu daļa - Dienvidslāvijā, tagad - Serbijā (Vojvodina).

Avoti: PZT

Banaza   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Banaz"), Ušakas ilā, 15500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Banažgals   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Otaņķu pagastā.

Avoti: LC

Banaži   vietv.

1. Banažu gals - Nīcas novada Otaņķu pagasta apdzīvotās vietas "Banažgals" nosaukuma variants.

Avoti: LC

banažnieki

1. Nīcas novada Otaņķu pagasta apdzīvotās vietas "Banaži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Banbu   vietv.; novec.

1. Benbu - pilsēta ķīnā.

Avoti: PZT

Bancāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

Avoti: LC

bancānieši

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Bancāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

banceklis   apv.

1. Mucinieka knaibles; rīks stīpu uzvilkšanai koka traukam.

Avoti: ME, LivP

bānceļnieks   apv.

1. Dzelzceļnieks.

Avoti: LivP

bānceļs   apv.

1. Dzelzceļš.

Avoti: LivP

bānceļš   apv.

1. Dzelzceļš.

Avoti: LivP

Banceniškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LC

Banciniškas   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Banceniškas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

banciņiskieši

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Banciņiškas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bancka   apv.

1. Kārba (konserviem).

Avoti: LivP

banckungs   apv.

1. Mācītājs, baznīckungs.

Avoti: ME

Banculi   vietv.

1. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Bancuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bancuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kantinieku pagastā.

Avoti: LC

bančaklis   apv.; hip.

1. Saimnieks.

Avoti: LivP

bančakļi   apv.

1. Lindraki, sieviešu svārki.

Avoti: ME

bančka   apv.

1. Peļķe.

Avoti: LivP

bančka   apv.

1. Koka dēlīšu trauks.

Avoti: LivP

bančkāties   apv.

1. Bradāt pa peļķi.

Avoti: LivP

banda   -as, s.

1. Personu grupa, kas apvienojušās noziedzīgai darbībai.

// jur. Stabila, ar ieročiem bruņota grupa, kuras sastāvā ir vairāk nekā divas personas, no kurām vismaz viena ir bruņota, un par to ir zināms pārējiem noziedzīgās grupas dalībniekiem.

// sar. Tādu cilvēku grupa, kuru uzskati un rīcība ir negodīga, nemorāla, kaitīga sabiedrībai.

2. apv.; niev. Bars, pulks.

3. mūz. Nosaukums metāla pūšamo un sitamo instrumentu ansamblim, kas ietilpst orķestrī kā patstāvīga vienība.

Avoti: LLVV, JtV, LivP, Mūz

banda   -as, s.; vēst.

1. Kalpa atalgojums feodālisma laikā Latvijā.

2. Apstrādāšanai ierādīts zemes gabals, kalpam algas vietā.

3. apv. Nodeva naturālijās, loma daļa, kas zvejniekam bija jādod zvejas rīku un līdzekļu īpašniekam par šo rīku un līdzekļu izmantošanu.

4. apv. Blakus amats, blakuspeļņa.

5. apv. Peļņa, ienākums; darījums.

Avoti: LLVV

Banda   vietv.

1. Bandas jūra - starpsalu jūra Klusajā okeānā (angļu val. "Banda Sea"), starp Seramu, Tanimbaru, Timoru, Kalaotou, Sulavesi, Buru, Sulas salām, platība - 714000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 7440 m, neregulāras plūdmaiņas - līdz 2,4 m.

Avoti: LģE

Bandaberga   vietv.

1. Pilsēta Austrālijas austrumu piekrastē ("Bundaberg"), Kvīnslendā, osta Bernetas lejteces krastā, 71000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

bandaga   apv.

1. Gundega ("Ranunculus").

2. Saulpurene ("Trollius").

Avoti: LivP

Bandaja-Asahi   vietv.

1. Nacionālais parks Japānā, Honsju salā, 1897 kvadrātkilometri, dibināts 1950. g.

Avoti: PZT

Bandajs   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Ou grēdas dienvidu galā ("Bandai san"), Honsju salā, Japānā, augstums - 1819 m, katastrofāls izvirdums 1888. g., iekļauts Bandaja-Asahi nacionālajā parkā.

Avoti: PZT

bandājs   apv.

1. Neliels zemes gabals muižas kalpam.

Avoti: LivP

Bandališkas   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Bandališki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bandališki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

Bandališkys   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Bandališki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bandama   vietv.

1. Upe Āfrikas rietumu daļā, Kotdivuārā, veidojas satekot Baltajai un Sakanajai Bandamai, garums kopā ar Balto Bandamu ~700 km, ietek Gvinejas līcī, krāčaina.

Avoti: PZT, PuA

bandana

1. Raibs galvas lakats, bieži ar iekodinātu rakstu (parasti uz melna pamata), ko mēdz sasiet pakausī; reperu, hiphopa un citu jaunatnes subkultūru atribūts.

Avoti: SV08

Bandara   vietv.; novec.

1. Bhandāra - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Bandarabāsa   vietv.

1. Pilsēta Irānā, Hormozgānas ostāna administratīvais centrs, 379300 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bandare   vietv.

1. Pilsēta Irānā, osta Persijas līča krastā.

Avoti: PZT

Bandareanzalī   vietv.

1. Pilsēta Irānā ("Bandar-e Anzalī"), Gīlānas ostānā, osta Kaspijas jūras krastā, 109700 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PZT, LpA

Bandari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

bandaris   apv.

1. Banderis - amatnieks, kas gatavo koka traukus; mucinieks.

Avoti: LivP

bandarišķieši

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Bandarišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bandarlabuana   vietv.

1. Pilsēta Malaizijā ("Bandar Labuan"), Labuanas salā, kas atrodas Kalimantānas salas ziemeļrietumu piekrastē, 3300000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA

Bandarlampuna   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā, Sumatras salas dienvidos, Lampunas provinces administratīvais centrs, 790100 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bandarmaharani   vietv.; vēst.

1. Muara - pilsēta Malaizijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Bandarova   vietv.

1. Lielā Bandarova - apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Leluo Bandarova— Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Lielā Bandarova" nosaukums latgaliski.

2. Mazā Bandarova - apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Mozuo Bandarova— Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Mazā Bandarova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bandarpengarama   vietv.; novec.

1. Batu Pahata - pilsēta Malaizijā.

Avoti: PZT

bandars   apv.

1. Banderis - amatnieks, kas gatavo koka traukus; mucinieks.

2. Ozola epitets.

Avoti: LivP, KV

Bandarseribegavana   vietv.

1. Brunejas galvaspilsēta (malajiešu val. "Bandar Seri Begawan"), atrodas Kalimantānas salas ziemeļu piekrastē, 69000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

bandasi

1. Bakoti cilšu grupas cilts, dzīvo Gabonas austrumos Kongo ziemeļrietumos, valoda (kota) pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, reliģija - katolicisms, daļa saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus.

Avoti: PZT

bandāšanās   apv.

1. Papildus pelnīšanās.

Avoti: LivP

bandāt   apv.

1. Pelnīt papildus.

Avoti: LivP

bandāties   apv.

1. Nodarboties ar algā saņemto lauku (bandu) apsēšanu.

2. Pelnīties papildus.

Avoti: LivP

Bandava   novec.

1. Senās Kurzemes zeme, kas aptvērusi Ventas vidus daļu sākot no Abavas ietekas, līdz Skrundai; senrakstos pieminēta 1230. g. (kuršu līgumā ar Balduinu), 1252. g. un 1253. g. (Kurzemes bīskapam un Vācu ordenim zemē daloties).

2. Bandavas pauguraine - dabas apvidus Rietumkursas augstienes centrālajā daļā, garums ziemeļu-dienvidu virzienā - 36 km, platums - 12-35 km, ziemeļos robežojas ar Kurmāles pauguraini, austrumos - ar Kursas zemieni, dienvidos - ar Embūtes pauguraini un Vārtājas viļņoto līdzenumu, ziemeļrietumos - ar Apriķu līdzenumu, reljefu veido 25-40 m augstas paugurgrēdu joslas, ko atdala pazeminājumi ar viļņotiem līdzenumiem.

Avoti: LME, LE1

bandāža

1. Jostas veida apsējs vēdera sienas vai vēdera dobuma orgānu noturēšanai pareizā stāvoklī.

Bandāžas saite— pārsējs, kas notur ķermeņa locekli vai kādu daļu vajadzīgajā stāvoklī.

Elastīgā bandāža— īpašs apsējs, kas fiksē pareizu ķermeņa locekļu vai orgānu stāvokli, bet netraucē asinsriti.

2. Metāla gredzens uz mašīnu vai konstrukciju daļām nodilšanas samazināšanai un izturības palielināšanai.

3. Speciāla profila noņemams tērauda gredzens, kas ir nostiprināts uz lokomotīvju riteņa centra loka un atrodas nepārtrauktā saskarē ar sliedi.

Bandāžas (riteņa) uzmala— bandāžas (riteņa) velšanās virsmas norobežojošs izcilnis sliežu ceļa iekšpusē; novērš riteņpāra nobraukšanu no sliedēm.

Avoti: LLVV, JūVM, ZTV

bandāžs   novec.

1. Bandāža.

Avoti: LME

bandažists   novec.

1. Bandāžu izgatavotājs.

Avoti: SW78

bandbērns   apv.

1. Ārlaulības bērns.

Avoti: ViV

banddzēris   apv.

1. Tas, kas mēdz nodzert savas bandas 2.

Avoti: LivP

bande   apv.

1. Personu grupa, kas apvienojusies noziedzīgai darbībai.

2. niev. Bars; pulks.

Avoti: LivP

Bandeira   vietv.

1. Augstākā virsotne Brazīlijas plakankalnē ("Pico da Bandeira") un otrā augstākā Brazīlijā, 2890 m, atrodas Kaparao nomatu masīvā, starp Paraibas un Dosi lejteci.

Avoti: PZT

Bandenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Vilces pagastā.

Avoti: LC

bandenieki

1. Jelgavas novada Vilces pagasta apdzīvotās vietas "Bandenieki" iedzīvotāji.

2. dsk. Bandenieks.

Avoti: V1

bandenieks   apv.

1. Noziedzīgas grupas (bandas) loceklis, līdzdalībnieks.

Avoti: LivP

bandenieks   apv.

1. Kalps, kas par atalgojumu saņem apstrādāšanai ierādītu zemes gabalu; rentnieks.

2. vsk. Bandenieki.

Avoti: KnG

bandeņš   apv.

1. Maizes kukulītis, ko cepa nolikšanai baznīcā pie altāra kā upuri.

Avoti: LivP

banderēt   apv.; hip.

1. Kā muciniekam apstrādāt (metaforiski).

Avoti: LivP

banderilja

1. Ar lentēm izgreznots šķēps; lieto vēršu cīņās Spānijā.

Avoti: SV69

banderiljero

1. Kājnieks, kas, bruņojies ar banderilju, piedalās vēršu cīņās Spānijā.

Avoti: LLVV

banderis   apv.

1. Amatnieks, kas gatavo koka traukus; mucinieks.

Avoti: LivP

banderole

1. novec. Muitas zīme.

2. nevēl. Bandrole.

Avoti: SW78

banders   apv.

1. Amatnieks, kas gatavo koka traukus; mucinieks.

Avoti: LivP

banders   žarg.

1. Netiklības, narkomānijas, alkoholiķu perēkļa turētājs.

2. Vīrs.

3. Kriminālpolicijas priekšnieks.

Avoti: KZ

banderša   žarg.

1. Netiklības, narkomānijas, alkoholiķu perēkļa turētāja.

2. Sieva.

3. Kriminālpolicijas priekšniece.

Avoti: KZ

bandēt   apv.

1. Meklēt.

Avoti: ME

bandhā   mit.

1. Noteiktu muskuļu grupu, visbiežāk sfinkteru sasprindzināšana jogas praksē, kas sekmē smalko enerģiju saglabāšanu, aizkavē sēklas noplūdi, paildzinot orgasmu.

Avoti: MrJ

bandi

1. Tauta, dzīvo Centrālāfrikas Republikā, Zairā, Sudānā, valoda pieder pie Nigēras-Kordofanas valodām, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi, daļa bandu - kristieši.

Avoti: EV

Bandiā   vietv.

1. Upe Francijas rietumos, Šarantas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

bandikuts

1. Zīdītāju klases somaiņu kārtas dzimta ("Peramelidae"), nelieli somaiņu kārtas dzīvnieki ar garu purnu, aktīvi naktī, entomofāgi, retumis ēd arī citus dzīvniekus un augus, izplatīti Austrālijā.

Avoti: SV08, PDE

bandiniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.;

1. Bandinieka 2 sieva.

Avoti: LLVV

bandinieks   apv.

1. Noziedzīgas grupas (bandas) loceklis, līdzdalībnieks.

Avoti: LivP

bandinieks   -a, v.; vēst.

1. Kalps, kas par atalgojumu saņem zemes gabalu - bandu^2.

Avoti: LLVV

bandinieks   -a, v.

1. Šaha figūra, kurai ir vismazākā vērtība (spēles sākumā).

// pārn. Mazsvarīga persona.

Avoti: MLVV

bandins   apv.

1. Lašu tīkls.

Avoti: KV

bandiņš   apv.

1. Lašu tīkls.

Avoti: KV

Bandirma   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bandirma"), Balikesiras ilā, 122000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bandisa   žarg.

1. Ģitāra.

Avoti: KZ

bandīt   apv.

1. Mēģināt.

Avoti: LivP

bandītisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas raksturīgs bandītam (1); tāds, kas attiecas uz bandas1 darbību; nežēlīgs, necilvēcīgs.

Avoti: LLVV

bandītisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Piedalīšanās bandas^1(1) darbībā.

// jur. Kriminālās vai politiskās darbības metode; bandu darbības izplatība teritorijā vai valstī kā tiesiskās kārtības trūkuma pazīme.

Avoti: LLVV, JtV

bandīts   -a, v.

1. Bandas dalībnieks; laupītājs.

2. Brutāls, nežēlīgs cilvēks.

Preses bandīts— žurnālists, kas apzināti raksta nepatiesību, lai laupītu kādas personas godu un aptraipītu tās labo vārdu.

Avoti: LLVV

bandits   apv.

1. Bandīts - noziedzīgas grupas (bandas) loceklkis.

Avoti: LivP

bandjuga   žarg.

1. Bandīts.

Avoti: SLG

bandjužņiks   žarg.

1. Bandīts.

Avoti: SLG

bandoneons

1. Pneimatiskais taustiņinstruments ar pogu klaviatūru, mūsdienās to dēvē par tango akordeonu.

Avoti: PL

Bandorana   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Bundoran"), Olsteras provincē, 1700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

bandorķestris   mūz.

1. Parasti metāla pūšaminstrumentu un sitaminstrumentu ansamblis, kas papildina pamatorķestri un tiek izdalīts no tā sastāva kā patstāvīga vienība.

Avoti: ML

bandoties   novec.

1. Sēt svešā zemē; pelnīties ar blakus darbiem.

Avoti: KV

Bandovrona   vietv.

1. Bandorana - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

bandrole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Noteikta veida un satura pasta sūtījums (galvenokārt iespieddarbi), kam paredzēts pazemināts tarifs.

2. Etiķete, uz preces uzlīmēta zīmīte, kas liecina, ka akcīzes nodeva ir samaksāta.

Avoti: LLVV

bands   apv.

1. Banda 1(1) - kalpam iedalīts zemes gabals, līdums.

2. Blakuspeļņa, blakus amats.

3. Peļņa, ienākums, darījums.

Avoti: LivP

bandubērns   žarg.

1. Ārlaulības bērns.

Avoti: SLG

banduljēra   novec.

1. Siksna, kuru pār plecu liek virs svārkiem ieroču nēsāšanai.

Avoti: SV33

Banduna   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā, Javas salā, Rietumjavas provinces administratīvais centrs, 2288600 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bandunga   vietv.

1. Banduna - pilsēta Indonēzijā, Javas salas rietumu daļā (indonēziešu val. "Bandung").

Avoti: LģE

bandura   žarg.

1. Ierīce, aparāts (parasti nekvalitatīvs).

2. Ceļasoma.

Avoti: SLG, KZ

bandūra   -as, s.; mūz.

1. Ukraiņu daudzstīgu strinkšķināmais mūzikas instruments ar 7-40 stīgām.

Avoti: LLVV, MūV

bandūrists   -a, v.;

1. Mūziķis, kas spēlē bandūru; bandūras spēlētājs.

Avoti: LLVV

bandzeme   apv.

1. Kalpam iedalīts zemes gabals, līdums.

Avoti: LivP

bandžalis   apv.

1. Nekārtīgi ģērbies, satuntuļojies cilvēks.

2. Cilvēks, kas pārāk daudz ēd; izēdājs.

3. Lamuvārds dusmīgam, ietiepīgam cilvēkam.

Avoti: LivP

bandžari

1. Tauta Indonēzijā, gk. Kalimantānas dienvidaustrumos, neliela daļa arī Malaizijā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: EV

Bandžarmasina   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā ("Bandjarmasin"), Kalimantānas (Borneo) salā, Dienvidkalimantānas provinces administratīvais centrs, osta Baritas deltā, 576400 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PZT

bandžas   apv.

1. Koka trauki.

Avoti: ME

bandžāt   apv.

1. Mēģināt iegūt blakuspeļņu, iztiku.

2. Naktī negulēt (staigāt pa māju).

Avoti: LivP

bandžinieks   apv.

1. Koka trauku izgatavotājs.

Avoti: ME

bandžo   nelok., v.; mūz.

1. Afroamerikāņu strinkšķināmais stīgu instruments, ko plaši izmanto džeza orķestros.

Avoti: LLVV, MkV

bandžole   žarg.

1. Ģitāra.

Avoti: SLG

bandžolis   apv.

1. Nekārtīgi ģērbies, satuntuļojies cilvēks.

2. Cilvēks, kas pārāk daudz ēd; izēdājs.

3. Lamuvārds dusmīgam, ietiepīgam cilvēkam.

Avoti: LivP

bandžolis   apv.

1. Stīgu instruments.

Avoti: LivP

bandžot   apv.

1. Mēģināt iegūt blakuspeļņu, iztiku.

2. Naktī negulēt (staigāt pa māju).

Avoti: LivP

Bandžula   vietv.

1. Gambijas galvaspilsēta (angļu val. "Banjul"), jūras un upes osta Atlantijas okeāna krastā, atrodas Sentmēri salā Gambijas grīvā, 34400 iedzīvotāju (2007. g.), Gambijas lielākā pilsēta, ekonomikas un tirdzniecības centrs.

Avoti: LģE

bandžulis   apv.

1. Nekārtīgi ģērbies, satuntuļojies cilvēks.

2. Cilvēks, kas pārāk daudz ēd; izēdājs.

3. Lamuvārds dusmīgam, ietiepīgam cilvēkam.

Avoti: LivP

Bandžuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

bane   apv.

1. Dzīpariem izrakstīta pašaustas drēbes mice.

2. Apaļa cepure, berete.

3. Ar skursteni savienots torņveida dobums virs krāsns atveres, kurā noslāpst kopā ar dūmiem izsviestās dzirksteles.

Avoti: KV, LivP

bāne   apv.

1. Vairākas viena otrai tuvu novietotas labības gubas (uz lauka).

Avoti: LivP

bāne   apv.

1. Daļa (āmuram), kas saskaras ar priekšmetu, pa kuru sit; belzenis.

Avoti: LivP

bāne   apv.

1. Stāvoklis, situācija.

Būt uz bānēm— (būt) grūtniecības stāvoklī.

Būt uz bāni— būt (situācijā, stāvoklī), kad kas gatavojas notikt, realizēties.

Avoti: LivP

bānene   žarg.

1. Dzelzceļa stacija.

Avoti: SLG

baneni

1. Dualu tautas (Kamerūnā) basu grupas cilts.

Avoti: PZT

bānelis   apv.

1. Šaursliežu dzelzceļa vilciens.

Avoti: LivP

baneris

1. Reklāmkarogs; norobežota reklāma globālā tīmekļa vietnē, kas parasti izvietota tās augšmalā.

Avoti: PL

Bānfihuņada   vietv.

1. Hujedina - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

Banfora   vietv.

1. Pilsēta Burkinafaso, 63700 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

banga   apv.

1. Liels, spēcīgs vilnis.

2. Lielāks (masas, priekšmetu) daudzums, kopums; nasta, klēpis.

3. dsk. Mākoņi.

4. Pūlis.

// dsk. dat., adv. noz. Bariem, pulkiem, pūļiem.

5. Josla, svītra.

Avoti: LivP

banga   apv.

1. Orķestris.

Avoti: LivP

banga   apv.

1. Liela muša.

Avoti: LivP

Banga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā.

Avoti: LC

bangaine   apv.

1. Nevienāds, joslains.

Avoti: LivP

bangainība   -as, s.

1. Vispārināta īpašība --> bangains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

bangainis   apv.

1. Nevienāds, joslains.

Avoti: LivP

bangainis   apv.

1. Ābolains zirgs.

Avoti: LivP

bangains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir bangas.

2. apv. Tāds, kas atgādina viļņus, bangas (par mākoņiem).

3. apv. Nevienāds, joslains.

Avoti: LLVV, LivP

bangainums   -a, v.

1. Vispārināta īpašība --> bangains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

bangaiņš   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir lieli, spēcīgi viļņi.

2. apv. Tāds, kas atgādina viļņus, bangas (par mākoņiem).

3. apv. Nevienāds, joslains.

Avoti: LivP

bangalēt   apv.

1. Maisīt.

Avoti: LivP

bangalēties   apv.

1. Maisīties, jaukties.

Avoti: LivP

bangali

1. Tauta, dzīvo gk. Kongo vidusteces apvidū, valoda (lingala) pieder pie bantu saimes Kongo grupas (rakstība latīņu alfabētā), saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - katoļi.

Avoti: PZT

bangalo

1. Bungalo - viegla ārpilsētas māja ar verandām (parasti tropu zemēs).

Avoti: Ang

Bangas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Ceraukstes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kaplavas pagastā.

Avoti: LC

bangas   -u, vsk. banga, -as, s.

1. Lieli, spēcīgi viļņi.

Bangu terase— viļņu nogludināta, slīpi pret jūru vērsta krasta josla.

Bangu grope— ūdens izskalojumi krastā viļņu iedarbībā; gāzmas niša.

Avoti: LLVV

bangas   apv.

1. Rājiens.

Avoti: LivP

Bangasa   vietv.; novec.

1. Bangasu - pilsēta Centrālāfrikas Republikā.

Avoti: PZT

Bangasu   vietv.

1. Pilsēta Centrālāfrikas Republikā ("Bangassou"), Mbomu prefektūras administratīvais centrs, 31600 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

bangāt   apv.

1. Bangot.

Avoti: ME

bangāties   apv.

1. Spēcīgi viļņoties.

2. Blīvēties (par mākoņiem); mākoties; mākuļot.

Avoti: LivP

bangelo

1. Bungalo - viegla ārpilsētas māja ar verandām (parasti tropu zemēs).

Avoti: Ang

bangelou

1. Bungalo - viegla ārpilsētas māja ar verandām (parasti tropu zemēs).

Avoti: Ang

Bangera   vietv.

1. Bangera oāze - polārā oāze Austrumantarktīdā, Vilksa Zemē, Noksa krastā, platība - 450000 kvadrātkilometru, no okeāna atdala šelfa ledājs, klinšaini pauguri un kalnu grēdas ar saldūdens ezeriem un sāļezeriem (lielākais 25 km garš, 137 m dziļš), sastopami ķērpji, sūnas.

Bangera pakalni— Bangera oāze.

Avoti: PZT, Wi

Bangi   vietv.

1. Centrālāfrikas Republikas galvaspilsēta, osta Ubangi labajā krastā, 552000 iedzīvotāju (2007. g.), universitāte (dibināta 1970. g.).

Avoti: LģE, PZT

bangia   lat.

1. Zemāko augu sārtaļģu nodalījuma bangiju klases ģints, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Bangia atropurpurea— šīs ģints suga, kas aug upēs straujās vietās uz siekstām un akmeņiem.

Bangia pumila— šīs ģints suga, kas satopama viļņu šļakatu joslā Baltijas jūras piekrastē.

Avoti: LD

bangiaceae   lat.

1. Zemāko augu sārtaļģu nodalījuma bangiju klases dzimta.

Avoti: LD

bangins   apv.

1. Mazs kubls; neliels toveris.

Avoti: KV, LivP

bangija

1. Bangiju klase - zemāko augu sārtaļģu nodalījuma klase ("Bangiophyceae"), pavedienveidīgas, cilindriskas vai plātņveidīgas vienšūnas un daudzšūnu aļģes, 7 dzimtas, Latvijā konstatētas 2 dzimtas.

Avoti: LD

bangiophyceae   lat.

1. Bangiju klase - zemāko augu sārtaļģu nodalījuma klase.

Avoti: LD

Bangka   vietv.

1. Banka - sala Lielo Zunda salu grupā, Indonēzijā.

Avoti: PZT

Bangkoka   vietv.

1. Taizemes galvaspilsēta (angļu val. "Bangkok"), osta Menamčaoprajas deltā, provinces centrs, 4,8 mlj iedzīvotāju (2007. g.); Krungtepa (taizemiešu val. "Krung Thep").

Avoti: LģE

Bangladeša   vietv.

1. Bangladešas Tautas Republika (bengāļu val. "Bangladesh") - valsts Dienvidāzijā, pie Bengālijas līča, platība - 144000 kvadrātkilometru, 150,5 mlj iedzīvotāju (2007. g.), galvaspilsēta - Daka, administratīvais iedalījums - 6 apgabali.

Avoti: LģE

bangladešieši   -u, v.

1. Bangladešas pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

bangojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> bangot.

Bangora   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bangor"), Meinas štatā, 32500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Lielbritānijā ("Bangor"), Velsā, 17600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: WA16, LpA, Wi

bangošana   novec.

1. Jūras viļņu apgāšanās piekrastē un sišanās pret krastu; jūras brāzma.

Avoti: KV

bangot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja;

1. intrans. Spēcīgi viļņoties.

2. trans. Būt par cēloni tam, ka rodas bangas.

3. intrans.; poēt. Būt ļoti spēcīgam (par pārdzīvojumu).

4. apv. Ātri, lielā daudzumā dot, kraut (labību uz vezuma, šķūnī u. tml.), tā, ka saņēmējs nespēj savākt un nolikt vietā.

Avoti: LLVV, LivP

bangoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Bangot (1).

2. poēt. Bangot (3).

3. Blīvēties (par mākoņiem); mākoties; mākuļot.

Avoti: LLVV, LivP

bangotne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Krasta bangas - viļņi, kas sitas pret krastu.

Avoti: LLVV, JūVM

bangots   apv.

1. Vētrains.

Avoti: ME

bangpūtis

1. Vētra.

Avoti: Sin

Bangpūtis   mit.

1. Lietuviešu un prūšu (vēst. Rietumbaltija) mitoloģijā - jūras vēja dievs, kuram mēdza upurēt lai izlūgtos labvēlīgu vēju.

Avoti: Mit

bangs   apv.

1. Nesimpātisks cilvēks (ar neglītu ārieni vai izturēšanos).

Avoti: LivP

bangulis   apv.

1. Viļņu dievība; neveiklis; aplamis.

Avoti: KV

bang-up   novec.

1. Melno jāņogu, upeņu šķirne; spēcīga auguma, dod maz dzinumu, lielas ogas.

Avoti: LLx

bangvakeci

1. Bečuāņu tautas cilts, dzīvo Bostvānā, DĀR un Zimbabvē.

Avoti: PZT

Bangveuls   vietv.; novec.

1. Bangveulu - ezers Zambijā.

Avoti: PZT

Bangveulu   vietv.

1. Ezers Zambijā ("Bangweulu"), Luapulas augšteces apvidū, 1067 m vjl., krasta kontūras sezonāli mainās, platība - 4000-15000 kvadrātkilometru, dziļums - līdz 5 m, krasti purvaini, apauguši ar papirusiem, sastopami nīlzirgi.

Avoti: PZT

bānhofs   apv.

1. Stacija.

Avoti: LivP

Bani   vietv.

1. Nigēras labā krasta pieteka Mali, veidojas no satekupēm Baules un Bagoes Kotdivuāras teritorijā, garums - 416 km, kopā ar Bauli ~900 km, lejtecē vairākas attekas un starptekas, plaša applūdumu zona.

Avoti: PZT

banīca   apv.

1. Dzīpariem izrakstīta pašaustas drēbes mice.

2. Apaļa cepure, berete.

3. Ar skursteni savienots torņveida dobums virs krāsns atveres, kurā noslāpst kopā ar dūmiem izsviestās dzirksteles.

Avoti: KV, LivP

bānīca   apv.

1. Apaļa cepure, berete.

2. Ar skursteni savienots torņveida dobums virs krāsns atveres, kurā noslāpst kopā ar dūmiem izsviestās dzirksteles.

Avoti: KV, LivP

banis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

bānis

1. folkl. Kopa, liels daudzums, vairums, lēvenis.

// apv. Spiets.

2. folkl. Kaudze, čupa (žagaru bānis).

Avoti: Sen

bānis   apv.

1. Māla vai metāla trauks (pods) ēdiena gatavošanai krāsnī.

2. Naktspods.

Avoti: LivP

bānis   apv.

1. Daļa (āmuram), kas saskaras ar priekšmetu, pa kuru sit; balzenis.

2. Arkla apvērsējs.

Avoti: LivP

bānis   apv.

1. Vilciens.

Avoti: LivP

bānis   apv.

1. Stāvoklis, situācija.

Būt uz bāņiem— būt grūtniecības stāvoklī.

Būt uz bāni— būt (situācijā, stāvoklī), kad kas gatavojas notikt, realizēties.

Avoti: LivP

bānis   apv.

1. Resns cilvēks.

Avoti: LivP

bānis   apv.

1. Autobāns - augstākās klases autoceļš Vācijā, Austrijā, Šveicē.

Avoti: PL

banisterīns   med.

1. Dienvidamerikas liānas "Banisteria caapi" alkaloīds, subkortikāls sedatīvs līdzeklis, līdzīgs bulbokapnīnam.

Avoti: TM

bānīt   apv.

1. Ganīt.

Avoti: LivP

banīte

1. Galvvidu nosedzoša cepurīte, ko valkā ebreju vīrieši; jermolka.

2. Dzīpariem izrakstīta pašaustas drēbes mice.

3. apv. Apaļa cepure, berete.

4. apv. Ar skursteni savienots torņveida dobums virs krāsns atveres, kurā noslāpst kopā ar dūmiem izsviestās dzirksteles.

Avoti: IdV, KV, LivP

bānītis   -ša, v.

1. Dem. --> bānis.

2. sar. Šaursliežu dzelzceļa vilciens.

3. apv. Neliels, apdobens māla pods ar platu dibenu un vienu vai divām osām; bānis.

4. apv. Apaļa cepure, berete.

5. apv. Ar skursteni savienots torņveida dobums virs krāsns atveres, kurā noslāpst kopā ar dūmiem izsviestās dzirksteles.

Avoti: LLVV, ĒiV, VV, LivP

banītis   apv.

1. Dzīpariem izrakstīta pašaustas drēbes mice.

2. Apaļa cepure, berete.

3. Ar skursteni savienots torņveida dobums virs krāsns atveres, kurā noslāpst kopā ar dūmiem izsviestās dzirksteles.

Avoti: KV, LivP

banivi

1. Indiāņu cilts no aravaki cilšu grupas, dzīvo dziļi tropu mežos Dienvidamerikā.

Avoti: PZT

banja

1. Bandžo - strinkšķināmais stīgu instruments.

Avoti: Ang

Banjakavallo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bagnacavallo"), Emīlijas-Romanjas reģiona Ravennas provincē, 16800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

banjans

1. Nosaukums, ko ieguvušas divas gumijkoku sugas, kuras aug Indijā un sasniedz milzu apmērus ("Ficus bengalensis" un "Ficus religiosa").

Avoti: SV69

Banjara   vietv.

1. Banjara Kalabra - pilsēta Itālijā ("Bagnara Calabra"), Kalabrijas reģiona Redžo di Kalabrijas provincē, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Banjē   vietv.; nevēl.

1. Baņē - pilsēta Francijā ("Bagneux").

Avoti: Wi, Fīa

banjo

1. Bandžo - strinkšķināmais stīgu instruments.

Avoti: Ang

Banjole   vietv.; nevēl.

1. Baņolē - pilsēta Francijā ("Bagnolet").

Avoti: Wi, Fīa

Banjolo   vietv.

1. Banjolo del Salento - pilsēta Itālijā ("Bagnolo del Salento"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 1870 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Banjolo Mella - pilsēta Itālijā ("Bagnolo Mella"), Lombardijas reģiona Brešas provincē, 12800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

banjūdze   novec.

1. Jūdze vai zināms skaits jūdžu radiusā no pilsētas centra kā pilsētas jurisdikcijas tirgus tiesību vai amata u. c. saimnieciskās darbības veidiem.

Avoti: TV

banka   -as, s.

1. Uzņēmums, kas realizē starpniecību starp kreditoriem un aizņēmējiem, kā arī tirgojas ar naudas kapitālu, nodarbojas ar vērtspapīriem un valūtām.

Bankas garantija— bankas galvojums par sava klienta maksātspēju.

Banku žiro— naudas pārvedumu sist. starp kontiem dažādās bankās un skaidras naudas iemaksai un izmaksai no šādiem kontiem.

Centrālā banka— finansiāla iestāde, kam valstī piešķirtas naudas un vērtspapīru izlaišanas tiesības; tās funkcijās ietilpst arī naudas apgrozības kontrole.

Interneta banka— internetbanka - attālinātais bankas pakalpojums.

Investīciju banka— finansiāla iestāde, kas specializējas dažādu tautsaimniecības nozaru finansēšanā un ilgtermiņa kreditēšanā.

2. Ēka, kurā darbojas šāds finansu uzņēmums.

3. Krātuve (piem., datu banka, terminu banka u. tml.).

4. Naudas summa, kas figurē kāršu spēlē.

Pa banku— par visu naudu (parasti kāršu spēlē).

Avoti: LLVV, PL, JtV

banka   -as, s.

1. med.; parasti dsk. Speciāls dobs veidojums, ko sasildītu liek uz kādas ķermeņa daļas lai izraisītu vietēju asins pieplūdumu.

2. apv. Pēriens, sitiens.

Avoti: LLVV, LivP, ViV

banka   apv.

1. Skārda kārba; bundža.

Avoti: LivP

banka   žarg.

1. Vārti (sportā).

2. Rezervistu soliņš (sporta spēlēs).

3. Pudele.

4. Kameras ķeblis.

Avoti: SLG, KZ

Banka   vietv.

1. Sala Lielo Zunda salu grupā, starp Sumatru un Kalimantānu (Indonēzijā), platība - 11600 kvadrātkilometru, līdzena, atsevišķi pauguri līdz 699 m, lielākā pilsēta Pankalpinanga; Bangka.

Avoti: PZT, PuA

bankabrošs

1. Priekšdzijas vērpjamā mašīna - mašīna priekšdzijas (pusfabrikāta) izgatavošanai vērptuvēs.

Avoti: SV69

Bānkapi   vietv.

1. Pilsēta Taizemē, Bangkokas piepilsēta, 159000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

bankāt   apv.

1. Spaidīt, stampāt.

Avoti: LivP

bankets   -a, v.

1. Svinīgs mielasts (par godu kādai personai, notikumam).

2. Ceļam ierakumā vismaz 1 m attālumā no nogāzes malas uzbērta trīsstūrveida grunts prizma, kas neļauj virszemes ūdeņiem pa ierakuma nogāzi noplūst uz ceļa.

Banketa grāvis— grāvis blakus banketam, kas uztver ūdeni no ierakumā izveidotajam ceļam pieguļošās platības.

Avoti: LLVV, ZTV

banketzāle

1. Īpaši aprīkota restorāna vai viesnīcas zāle, kuras lielums atkarīgs no banketa dalībnieku skaita.

Avoti: TvV

Bankja   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Bankja"), Sofijas piepilsēta, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

banknota   novec.

1. Banknote.

Avoti: Ang

banknote   -es, dsk. ģen. -šu, s.; ekon.

1. Papīrnaudas zīme, ko izlaiž valsts banka.

Avoti: LLVV

banko

1. Cena vai kurss, pēc kura banka pārdod vai pērk vērtspapīrus.

2. novec. Hamburgas bankas 1619.-1813. g. apgrozībā ieviesta bankas norēķinu nauda, kuras vērtība bija 8 un 1/3 grama tīra sudraba.

Avoti: SV99, TV

Bankoka   vietv.; novec.

1. Bangkoka - Taizemes galvaspilsēta.

Avoti: PZT

bankoks   apv.

1. Pankūka.

Avoti: ME

bankomātkarte

1. Bankas izsniegta plastikāta karte, ko lieto kā atslēgu dažādu finanšu operāciju veikšanai ar bankas automāta starpniecību.

Avoti: PL

bankomāts

1. Automātiska ierīce, kas bankas klientiem (arī ārpus bankas) dod iespēju saņemt skaidru naudu, lietojot speciālas kartes.

Avoti: SV99

bankot   apv.

1. Kāršu spēlē - turēt banku (noteiktu naudas summu).

Avoti: LivP

Bankova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

bankovščiks   žarg.

1. Taksometra vadītājs.

Avoti: KZ

Bankrana   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Buncrana"), Olsteras provincē, 3450 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bankranaha   vietv.

1. Bankrana - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Bankrofta   vietv.

1. Čililabombve - pilsēta Zambijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

bankrote   novec.

1. Bankrots.

Avoti: SW78

bankrotējušais   ek.

1. Bankrotētājs - maksātnespējīgs parādnieks, kas par tādu atzīts likumā noteiktajā kārtībā.

Avoti: SbV

bankrotēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. ekon. Kļūt maksāt nespējīgam, pārtraukt kārtot saistībās paredzētos maksājumus.

2. Ciest neveiksmi (piemēram, par kādu personu, arī pasākumu, uzskatu, teoriju).

3. sar. Palikt bez līdzekļiem, nespēt segt izdevumus.

Avoti: LLVV

bankrotētājs   ek.

1. Maksātnespējīgs parādnieks, kas par tādu atzīts likumā noteiktajā kārtībā; bankrotējušais.

Avoti: SbV

bankrots   -a, v.

1. ekon. Maksātnespējas stāvokļa risinājums: maksātnespējīgas komercsabiedrības likvidācija un kreditoru prasījumu apmierināšana no līdzekļiem, kas iegūti likvidācijas procesā, atsavinot parādnieka mantu likumā noteiktā kārtībā.

2. pārn. Teoriju, uzskatu, pasākumu sabrukums.

Avoti: LE1, LLVV

banks   apv.

1. Banka 1.

Avoti: LivP

banks   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu dobju sitiena vai kritiena troksni.

Avoti: LivP

bankste   apv.

1. Šķērskoks, kas savieno un satur celtnes divas pretējās spāres.

Avoti: LivP

banksti   novec.

1. Šķērskoki spāru satvaram; arī šķēršļi, kas valda spāres.

Avoti: KV

banksts   apv.

1. Šķērskoks, kas savieno un satur celtnes divas pretējās spāres.

Avoti: LivP

bankš   apv.

1. Troksnis, kas rodas priekšmetam nokrītot.

Avoti: ME

bankšēt   apv.

1. Skanēt, kā piesitot tukšai mucai.

2. Burbuļot, murmināt, pļāpāt.

Avoti: ME

bankšināt   apv.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) bankšķ.

Avoti: LivP

bankšķēt

1. Radīt padobjus, ne visai skaļus trokšņus; atskanēt šādiem trokšņiem.

2. Murmināt, pļāpāt.

3. Īslaicīgi dūkt.

Avoti: LivP, Sin

bankšķināt   apv.

1. Radīt spalgu troksni, signalizēt, lai tālumā būtu sadzirdams.

Avoti: ME

bankšķis   apv.

1. Rejošs suns.

2. Pļāpātājs, pļāpa.

3. Dobja skaņa (dzidrāka nekā bunkšķis).

Avoti: ME, LivP

bānkungs   apv.

1. Augstāks dzelzceļa ierēdnis.

Avoti: LivP

banķieris   novec.

1. Bankas iestādes īpašnieks vai vadītājs.

Avoti: LME

bānmale   apv.

1. Dzelzceļa uzbērums.

Avoti: LivP

banneris

1. Baneris - reklāmkarogs; norobežota reklāma www lapā, kas parasti izvietota tās augšmalā.

Avoti: PL

bānnagla   apv.

1. Liela nagla, skava, ar ko piestiprina dzelzceļa sliedi pie gulšņiem.

Avoti: LivP

Banoneja   vietv.

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Banoņeja" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Banonija   vietv.

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Banoņeja" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Banoņeja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LC

bānops   apv.

1. Stacija.

Avoti: LivP

Bānovce   vietv.

1. Bānovce pie Bebravas - pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabalā, 19100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Banoviči   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā, Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Tuzlas kantonā, 23400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bans

1. Naudas vienība Rumānijā un Moldovā, vienāda ar 1/100 lejas.

Avoti: LLVV

bans   novec.

1. Aizliegums, publisks pasludinājums.

Karaļa bans— viduslaikos karaļa tiesība izdot pavēles un aizliegumus ar smaga naudas soda sankciju; arī šis sods.

2. Augsts ungāru ierēdnis (ban), turciski - kungs.

Avoti: TV

bans   žarg.

1. Bloķējums (interneta saitēm).

2. Stacija; kuģu piestātne; iela; vieta, kurā daudz cilvēku.

Avoti: SLG, KZ

bāns   apv.

1. Lielāks (masas, priekšmetu, arī dzīvu būtņu) daudzums, kopums; kaudze, čupa.

Avoti: LivP

bāns   apv.

1. Daļa (āmuram), kas saskaras ar priekšmetu, pa kuru sit; balzenis.

2. Arkla apvērsējs.

Avoti: LivP

bāns   apv.

1. Vilciens.

Avoti: LivP

Banska   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Bansko"), Blagojevgradas apgabalā, 8200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Banska Bistrica - pilsēta Slovākijā ("Banska Bystrica"), apgabala administratīvais centrs, 82000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi, LpA, PuA

banstaklis   apv.

1. Spandags - mucinieka darba rīks, spīles stīpu uzvilkšanai.

2. Nūja ar četrstūrainu caurumu, ar kuras palīdzību groza steļļu bomi un tam aptin metus.

Avoti: LivP

banstāklis   apv.

1. Spandags - mucinieka darba rīks, spīles stīpu uzvilkšanai.

2. Nūja ar četrstūrainu caurumu, ar kuras palīdzību groza steļļu bomi un tam aptin metus.

Avoti: LivP

bansteklis   apv.

1. Spandags - mucinieka darba rīks, spīles stīpu uzvilkšanai.

2. Nūja ar četrstūrainu caurumu, ar kuras palīdzību groza steļļu bomi un tam aptin metus.

Avoti: LivP

bansteķi   apv.

1. Koka trauku stīpas.

Avoti: LivP

bansts   apv.

1. Bikšu augšējā apmale, josta.

Avoti: LivP

banščiks   žarg.

1. Zaglis, kas zog tikai stacijās.

Avoti: KZ

banši   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija) mitoloģijā - zemākā līmeņa pārdabiskas būtnes skaistas sievietes veidolā, dažkārt uzskatīja, ka tās parādīšanās nozīmē nāvi tam, kas to ieraudzījis.

2. Skotu un īru folklorā sievišķs gars, kura gaudas ārā aiz mājas sienām vēsta, ka kādam mājiniekam jāmirst.

Avoti: Mit

banšķināt   apv.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) bankšķ.

Avoti: LivP

banšojs   apv.

1. Ar lentēm rotāts.

Avoti: ME

banšots   apv.

1. Ar lentēm rotāts.

Avoti: LivP

bantains   apv.

1. Ar lentēm izrotāts.

2. Tāds (audums, apģērba gabals), kam ir platas svītras; platsvītrains.

Avoti: ME

bantaiņi   apv.

1. Brunči ar platām svītrām.

Avoti: LivP

bantāmas

1. Pundurvistu suga.

Avoti: Ang

bantamsvars   novec.

1. Svara norma 50,75-53,3 kg boksā, grieķu-romiešu cīņā un smaguma celšanā.

Avoti: LME

bantamvistas

1. Bantāmas - pundurvistu suga.

Avoti: Ang

bantauris   apv.

1. Lentenis.

Avoti: LivP

bantdzelze   apv.

1. Biezāka dzelzs stīpa, sloksne.

Avoti: ViV

bante   -es, s.

1. sar., nelit. Lente, saite.

Matu bante— matu lente.

2. apv. Svārku, bikšu augšējā apmale, josta (pie kuras piešuj svārkus, bikšu apakšdaļu).

3. apv. Plata svītra audumā.

4. apv. Lentenis.

5. sar. Magnetofona lente.

6. apv. Filmas lente.

Avoti: LivP, SLG

bante   -es, s.; apv.

1. Šķērskoks, kas savieno un satur celtnes divas pretējās spāres.

2. Laivas malas virsējais dēlis.

Avoti: LivP, KnV

bantele   apv.

1. Neliela lente, saite.

Avoti: LivP

bantengs

1. Savvaļas vērsis ("Bibos banteg"), liellopu priekštecis, dzīvo mežos Indoķīnā un Malajas arhipelāgā; bantings.

Avoti: SV69, PL

bantenieks   žarg.

1. Lenšu magnetofons.

Avoti: SLG

Bantenišķi   vietv.

1. Bantenišķu gaisa kalns - pilskalns Krāslavas novada Kombuļu pagastā, savrups paaugstinājums Ildzīša ezera ziemeļrietumu krastā, kas daļēji zaudējis sākotnējo formu, plakumā (80 x 100 m) konstatēts kultūrslānis, atrastas 1. gt. 2. puses keramikas lauskas.

Avoti: LE1

bantestārps   apv.

1. Bantstārps, lentenis.

Avoti: LivP

bantiesības   novec.

1. Gruntskunga vienīgā (ekskluzīvā) tiesība uz noteiktiem saimnieciskas darbības veidiem.

Avoti: TV

bantings

1. Bantengs - savvaļas vērsis ("Bibos banteng"), savvaļā dzīvo Dienvidaustrumāzijā un Malajas arhipelāgā.

Avoti: PL

bantoris   apv.

1. Lentenis.

Avoti: LivP

bants   apv.

1. Lente.

Avoti: LivP

bantstārps   apv.

1. Lentenis.

Avoti: ĒiV

banttārps   apv.

1. Bantstārps, lentenis.

Avoti: LivP

bantu

1. Āfrikas vidienē un dienvidos dzīvojošas tautas.

2. Savstarpēji radniecīgas Kongo-Kordofanas valodu saimes Nigēras-Kongo grupas (Benues-Kongo apakšgr.) valodas (svahilu valoda, ruanda, kirundu, kongo u. c.), kurās runā Āfrikas vidienē un dienvidos dzīvojošas tautas.

Avoti: SV99

bantustāna   vēst.

1. Rezervāts DĀR, 1959.-1994. g. melnādainajiem iedzīvotājiem bija ierīkotas 9 bantustānas.

Avoti: LEV

bantveidīgs   apv.

1. Lentveidīgs.

Avoti: LivP

bānūzēni

1. Vecpiebalgas novada Taurenes pagasta apdzīvotās vietas "Bānūži" iedzīvotāji.

2. Smiltenes novada Bilskas pagasta apdzīvotās vietas "Bānūži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bānūzieši

1. Vecpiebalgas novada Taurenes pagasta apdzīvotās vietas "Bānūži" iedzīvotāji.

2. Smiltenes novada Bilskas pagasta apdzīvotās vietas "Bānūži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bānūzis   apv.

1. Stacija.

Avoti: LivP

Bānūži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā.

Bānūžu pilskalns— atrodas Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā pie Krastkalnu mājām, Bānūžu ezera ziemeļrietumu krastā, 10-12 m augsts paugurs, plakums - (50 x 50 m) līdzens, četrstūrains.

Bānūžu svētavots— sena kulta vieta Vecpibalgas novda Taurenes pagastā pie Bānūžu ezera, šī avota ūdens senāk uzskatīts par dziedinošu.

2. Bānūžu ezers - atrodas Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā, 189,7 m vjl., platība - 42,9 ha, garums - 1,9 km, platums - 250 m, lielākais dziļums - 15,5 m.

Avoti: LC, LE1

Bānuži   vietv.

1. Vecpiebalgas novada Taurenes pagasta apdzīvotās vietas "Bānūži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

banzai

1. Japāņu kaujas sauciens, kas atbilst eiropiešu "urrā", "lai dzīvo" u. tml.

2. žarg. Uz priekšu!

Avoti: KV, SLG

baņa   apv.

1. Peļķe, mēslu bedre.

Avoti: LivP

baņa   apv.

1. Liela ziemas cepure.

Avoti: LivP

baņa   žarg.

1. Šļirce.

Avoti: KZ

Baņa   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Plovdivas apgabalā, 3300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Baņa Koviļača - pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Mačvas apgabalā, 5000 iedzīvotāju (2011. g.).

3. Baņa Luka - pilsēta Bosnijā un Hercegovinā, tās konfederatīvās vienības - Serbu Republikas administratīvais centrs, 199200 iedzīvotāju (2013. g.).

4. Nova Baņa - pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabalā, 7600 iedzīvotāju (2012. g.).

5. Vraņska Baņa - pilsēta Serbijā ("Vranjska Banja"), Centrālās Serbijas Pčiņas apgabalā, 5300 iedzīvotāju (2011. g.).

6. Vrņačka Baņa - pilsēta Serbijā ("Vrnjačka Banja"), Centrālās Serbijas Raškas apgabalā, 10100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

bāņa   apv.

1. Liels daudzums, kopums.

Avoti: ME

baņabi

1. Bakelu grupas ciltis, dzīvo Gabonas dienvidos un Kongo Republikā, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, reliģija - katolicisms, izplatīti vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

baņakoli

1. Tauta, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļu grupas.

Avoti: PZT

baņaruandi

1. Tauta, Ruandas pamatiedzīvotāji, dzīvo arī kaimiņrajonos Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā) un Ugandā, valoda (uruņaruanda) pieder pie bantu saimes ziemeļu grupas, iedalās 2 etnogrāfiskās grupās - bahuti (83%) un batuci (17%), saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - kristīgie; ņaruandi.

Avoti: PZT

Baņciniškas   vietv.

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Bancāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Baņciniškys   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Banceniškas" nosaukums latgaliski.

2. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Bancāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Baņcjao   vietv.

1. Pilsēta Taivānā, Taibei piepilsēta, 547600 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

Baņē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Bagneux"), Ilderfansas reģiona Odesēnas departamentā, 38100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

bāņēt   apv.

1. Bojāt.

Avoti: LivP

Baņgava   vietv.

1. Upe Ugāles līdzenumā, Ventspils novadā, garums - 20 km, ietek Usmas ezera rietumu krasta līcī - Pilsgaldangā.

Avoti: LD

baņģis   apv.

1. Neliels koka vai māla trauks.

Avoti: LivP

baņģuga   žarg.

1. Bandīts.

Avoti: SLG

Baņ-He   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - dievs - rotkaļu aizbildnis.

Avoti: Mit

baņica   apv.

1. Liela ziemas cepure, baņa 2.

Avoti: LivP

bāņiem   apv.

1. Grūdieniem.

Avoti: LE

baņķieris   -ra, v.

1. Bankas īpašnieks, vadītājs vai akcionārs.

// pārn. Valsts, kuras rīcībā ir liels finansu kapitāls.

// sar. Cilvēks, kam ir daudz naudas un kas parasti to aizdod.

Avoti: MLVV, LLVV

baņķis   sar.

1. Sēklis jūrā starp krastu un dziļumu.

Avoti: JūVM

Baņņiks   mit.

1. Austrumslāvu mitoloģijā - pirts gars, kas ir draudīgs tiem, kas mazgājas.

Avoti: Mit

Baņolē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Bagnolet"), Ildefransas reģiona Sēnas-Sendenī departamentā, 33900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

baņori

1. Tauta, dzīvo Ugandā, pie Alberta ezera, valoda (luņoro jeb uruņoro) pieder pie bantu saimes ziemeļu grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi un kulti, daļa - katoļi vai protestanti.

Avoti: PZT

baobabs   -a, v.

1. Kapokaugs - malvu rindas dzimta ("Bombacaceae").

2. Šīs dzimtas suga ("Adansonia digitata"), tropu koks ar ļoti resnu stumbru, apkārtmērs - līdz 40 m, kuplu lapotni, miltainiem ēdamiem augļiem, viens no resnākajiem kokiem pasaulē; pērtiķu maizes koks.

Avoti: LLVV, PDE

Baodina   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Hebei provincē, 666100 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Baodzi   vietv.; novec.

1. Baodzji - pilsēta Ķīnas vidienē.

Avoti: PZT

Baodzji   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas vidienē, Šaaņsji provincē, 496100 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Baotou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā (ķīn. val. "Baotou"), Iekšējās Mongolijas autonomajā rajonā, osta Huanhes krastā, 1,3 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Baotova   vietv.; novec.

1. Baotou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

bapedi

1. Tauta, dzīvo DĀR, Zimbabvē un Bostvānā, valoda pieder pie bantu saimes dienvidaustrumu grupas; pedi.

Avoti: PZT

baperi

1. Bakomi cilšu grupas cilts, Kongo Demokrātiskās Republikas dienvidaustrumos, valoda (kikomo) pieder pie bantu saimes kongo grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

bāpmodere   apv.

1. Pļāpīga sieviete.

Avoti: EH

bapsis   žarg.

1. Sieviete.

2. Amerikāņu sabiedrības baltās elites nievājošs apzīmējums.

Avoti: SLG, IdV

baptīns   med.

1. Baptīzijas sakņu mizas glikozīds.

Avoti: TM

baptisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Protestantisma konfesija, kas noraida bērnu kristīšanu un praktizē pieaugušo kristīšanu, iegremdējoties ūdenī.

Avoti: LEV

baptistērijs

1. Silta ūdens baseins sengrieķu pirtīs; romiešiem - telpa peldēm.

2. Vieta, speciāla telpa, ūdens baseins kristīšanai agrās kristietības celtnēs; kad 9. gs ieviesa kristāmo bļodu, to celtniecība pamazām izbeidzās.

3. Baznīca ar baseinu vidū kristīšanai.

Avoti: SV99, MkV, LEV

baptisti   -u, v.

1. Protestantisma konfesija, kas atzīst tikai pieaugušu cilvēku kristīšanu, iegremdējot tos ūdenī, un kam raksturīga atsevišķu draudžu neatkarība.

Avoti: MLVV

baptists   -a, v.

1. vsk. Baptisti.

2. žarg. Atturībnieks.

Avoti: SLG

baptitoksīns   med.

1. Baptīzijas sakņu mizas alkaloīds.

Avoti: TM

baptīzija   med.

1. Tauriņziežu dzimtas Ziemeļamerikas savvaļas augs, no kura lapām ieguva indigo.

Avoti: TM

baptizīns   med.

1. Baptīzijas sakņu mizas glikozīds.

Avoti: TM

bar   saīs.

1. Bārs, spiediena mērvienība.

Avoti: Wi

bar-   med.

1. Salikteņos norāda uz smagumu, spiedienu, barometrisko spiedienu.

Avoti: MSV

BAR

1. F-1 jeb pirmās formulas komanda (angļu "British American Racing").

Avoti: PL

Bara   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, kopienas administratīvais centrs, 13700 iedzīvotāju (2003. g.).

2. Pilsēta Ukrainā, Vinnicas apgabalā, Rovas krastos, 16400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Bāra   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Baar"), Cūgas kantonā, 22600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Baraba   mit.

1. Bībelē, Jaunajā Derībā, dumpinieks un slepkava, kuru pūlis pieprasīja atbrīvot, bet sodīt Jēzu.

Avoti: Mit

Baraba   vietv.

1. Barabas stepe - mežastepes līdzenums Rietumsibīrijas dienvidu daļā, Obas un Irtišas ūdensšķirtnē, Krievijā, platība - ~117000 kvadrātkilometru, paugurains līdzenums, kas dienvidu daļā pāriet Kulundas līdzenumā.

Avoti: LģE

barabanīt   apv.

1. Spēlēt bungas.

2. Vāroties burbuļot (parasti par katlu ar kartupeļiem).

3. niev. Rāties, bārties.

Avoti: KiV

barabans   apv.

1. Bungas (tautas mūzikas instruments).

2. Rotaļlieta - izžāvēts cūkas pūslis, kurā iebērti zirņi.

Avoti: KiV

barabans   apv.

1. Kuļmašīnas trumulis.

Avoti: KiV

barabanščiks   žarg.

1. Bundzinieks.

Avoti: SLG

barabeka

1. Baravika.

Avoti: Sin

bārabērniņš

1. Dem. --> bārabērns.

Avoti: LV93

bārabērns   -a, v.

1. Bārenis (1).

2. poēt. Grūtdienis, sērdienis.

3. parasti dsk.; poēt. Apspiestie, ekspluatētie.

Avoti: MLVV, LLVV

barabi

1. Barabas tatāri - etniska grupa, dzīvo Krievijā, Novosibirskas apgabala dienvidrietumos, Čani ezera apvidū un Barabas stepē, valoda pieder pie tjurku grupas.

Avoti: PZT

Barabinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Novosibirskas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 29700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1917. g.

Avoti: PZT, Wi

barabodi

1. Tautu grupa (garo, kačari u. c.), dzīvo Indijas austrumos, gk. kalnu apvidos, valodas pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, saglabājušās matriarhāta paliekas, animistiskie ticējumi, daļa - hinduisti.

Avoti: PZT

Barabū   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Baraboo"), Viskonsinas štatā, 12100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Barackas   vietv.

1. Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Baruckas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Baradla   vietv.

1. Agtelekas alas nosaukums ungāru valodā, atrodas Slovākijas un Ungārijas robežapvidū.

Avoti: PZT

baragnoze   med.

1. Nespēja noteikt vai sajust smagumu.

Avoti: TM

barahlo   žarg.

1. Sliktas kvalitātes manta, grabaža.

2. Zagtas mantas.

Avoti: SLG, KZ

barahlovka   žarg.

1. Krāmu tirgus.

Avoti: SLG

barahoļščiks   žarg.

1. Sīkumu zaglis.

2. Zagtu mantu uzpircējs.

Avoti: LLVV

bārainis   sar.

1. Bārenis.

Avoti: Sin

baraka   -as, s.

1. Vieglas konstrukcijas vienstāva pagaidu celtne.

2. novec. Atsevišķa vienstāva ēka slimnīcas teritorijā (parasti saslimušajiem ar lipīgajām slimībām).

Avoti: LLVV

baraka   mit.

1. Dievišķā svētība, ko bērni pārmanto no vecākiem; spēja darīt brīnumus, var būt arī iegūta svētceļojumā.

Avoti: Tc

Barakalda   vietv.; novec.

1. Barakaldo - pilsēta Spānijā.

Avoti: PZT

Barakaldo   vietv.

1. Pilsēta Spānijas ziemeļos ("Baracaldo"), Basku Zemes autonomajā apgabalā, Biskajas provincē, 100080 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA

baraki   apv.; hip.

1. Parūka.

Avoti: ME

baraklo   žarg.

1. Liela nekārtība.

Avoti: SLG

Barakoa   vietv.

1. Pilsēta Kubā, Gvantanamas provincē, osta Atlantijas okeāna krastā, 81800 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: PZT

baraks   apv.

1. Garenisks divslīpju zārds.

2. Baraka.

Avoti: KiV

barakuda

1. Mugurkaulnieku tipa zivju virsklases kaulzivju klases kefalveidīgo kārtas suga ("Sphyarena barracuda"), līdakai līdzīga plēsīga zivs, bīstama arī cilvēkiem, sasniedz 3 m garumu, dzīvo siltās jūrās.

Avoti: LEV

barakzaji

1. Afgāņu cilts (lielākā durranu grupā), dzīvo Afganistānas dienvidos, Argandabas ielejā un Hilmendas krastos, runā rietumpuštu dialektā (indoeiropiešu saimes irāņu grupa), reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

baraķ   žarg.

1. Kopoties, izdarīt dzimumaktu.

Avoti: KZ

baralips   novec.

1. Loģikā 4. sillogisma figūras 5. modus, kur abas premisas vispār apgalvojošas, bet slēdziens pa daļai apgalvojošs.

Avoti: KV

Baramansa   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Barra Mansa"), Riodežaneiro štatā, Paraibas labajā krastā, 179000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

barameči

1. Kačaru tautas grupa, dzīvo Indijā, Asamas štata līdzenumu rajonos, viena no līdzenumu kačaru grupām.

Avoti: PZT

Baranagara   vietv.

1. Indijas lielpilsētas Kalkātas ziemeļu priekšpilsēta un municipalitāte ("Baranagar"), Hugli kreisajā krastā, kas agrāk bija atsevišķa pilsēta, 248500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

Baranauka   vietv.

1. Lielā Baranauka - Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Lielā Baranovska" nosaukuma variants.

2. Mazā Baranauka - Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Mazā Baranovska" nosaukuma variants.

Baranaukas pilskalns— atrodas Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotajā vietā Lielā Baranauka, paugurainā apkārtnē, Dubnas labajā krastā, savrups, 7-10 m augsts paugurs, kam bijušas stāvas nogāzes un plakums - (~50 x 25 m), atrastās bezripas keramikas trauku lauskas un akmens graudberzis liecina, ka pilskalns bijis apdzīvots 1. gt. b. p. m. ē.

Avoti: LC, LE1

Baranauski   vietv.

1. Lielie Baranauski - Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Lielā Baranovska" nosaukuma variants.

Lelī Baranauski— Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Lielā Baranovska" nosaukums latgaliski.

2. Mazie Baranauski - Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Mazā Baranovska" nosaukuma variants.

Mozī Baranauski— Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Mazā Baranovska" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Baranaviči   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, 168200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA

Barani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

baraniņa   apv.

1. Mīļvārdiņš aitai.

Avoti: EH

baranka   -as, s.

1. Nedaudz vārīts un pēc tam cepts baltmaizes mīklas izstrādājums, kam ir gredzena forma.

2. žarg. Automašīnas stūre.

3. žarg. Neieskaitīts rezultāts, ieskaitāma rezultāta nesasniegšana (sporta sacīkstēs; vērtējums par mācību darbu skolā vai augstskolā).

Avoti: LLVV, SLG

Baranka   vietv.

1. Pilsēta Kostarikā, Puntarenasas piepilsēta, 31400 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

baranko

1. Vulkāngrava - sniega un šļūdoņa kušanas ūdeņu izgrauzta dziļa grava vulkāna konusa nogāzē.

barankoss

1. Vulkāngrava - sniega un šļūdoņa kušanas ūdeņu izgrauzta dziļa grava vulkāna konusa nogāzē.

Avoti: ZTV

Barankrogs   vietv.

1. Barankroga senkapi - atrodas Jēkabpils novada Ābeļu pagastā, Daugavas kreisajā krastā, Ābeļu mežniecībā, tagadējā Lašu ciema teritorijā, atrastas ar 7.-14. gs. datējamas senlietas, teritorija daļēji apbūvēta.

Avoti: LE1

baranks   apv.

1. Baranka (1).

Avoti: ĒiV

baranķīte   apv.

1. Mīļvārdiņš aitai.

Avoti: EH

Baranova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mērdzenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

3. Baranova Sandomerska - pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 1500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1354.-1896. g. un kopš 1934. g.

Avoti: LC, Wi

Baranoviči   vietv.; novec.

1. Baranaviči - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

Baranovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Goliševas pagastā.

Avoti: LC

Baranovska   vietv.

1. Lielā Baranovska - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

2. Mazā Baranovska - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

barans   apv.

1. Jūgēvele.

Avoti: KiV

baranta   vēst.

1. Sveša īpašuma patvaļīga sagrābšana, galvenokārt ganāmpulka aizdzīšana, to nepiesavinot, lai pamudinātu cietušo izpildīt kādu prasību, Vidusāzijas tautu un dažu citu tautu paraža.

Avoti: SV69

Baraņa   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, 11980 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Meģe Ungārijas dienvidrietumos ("Baranya"), starp Donavu austrumos un Dravu dienvidos, platība - 4533 kvadrātkilometri, administratīvais centrs Pēča, robežojas ar Šomoģas, Tolnas un Bāčas-Kiškumas meģi, kā arī ar Horvātiju.

Avoti: PuA, Wi, PZT, PuA

Baraņaina   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Baran~ain"), Navarras apgabala Navarras provincē, 21600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Baraņivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Žitomiras apgabalā, 15200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Baraolta   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Kovasnas žudecā, 8700 iedzīvotāju (2011. g.); Barota.

Avoti: Wi, PuA

Baraona   vietv.

1. Pilsēta Dominikānas Republikā, 75000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

barareti

1. Gallasu tautas etnogrāfiska grupa, dzīvo Etiopijas kalnienes dienvidaustrumu malā un Kenijā.

Avoti: PZT

baras   novec.

1. Nodevas beramā mantā, īpaši labības.

Avoti: TV

barasinga   zool.

1. Briežu dzimtas suga ("Rucervus duvaucelii"), sastopama Nepālā un Indijā, izzudusi - Pakistānā un Bangladešā.

Avoti: PZT

Barastirs   mit.

1. Osetīnu (Aizkaukāzs, Gruzija) mitoloģijā - aizkapa pasaules valdnieks, kas izvērtē cilvēku darbus uz zemes un mirušos nosūta uz paradīzi vai uz elli.

Avoti: Mit

baraška   apv.

1. Jērādas sproga.

Avoti: KiV

baraškine   apv.

1. Taisna, stāva jērādas cepure.

Avoti: KiV

barašnoms   mit.

1. Zoroastriešu attīrīšanās rituāls, kurā jāapmazgājas ar govs urīnu, smiltīm un ūdeni.

Avoti: MrJ

barāt   apv.

1. Ēdināt (cilvēku).

2. Uzturēt.

Avoti: KiV

Baratdaja   vietv.

1. Baratdajas salas - atrodas Moluku salu grupā, Indonēzijā ("Barat Daja"), Bandas jūras dienvidu daļā, platība - ~7000 kvadrātkilometru, reljefs kalnains, augstums - līdz 1412 m, vairāki darbīgi vulkāni.

Avoti: PZT, PuA

baratērija   jur.

1. Kuģa kapteiņa vai ļaužu nelikumīga rīcība, no kā kuģa īpašniekam ceļas zaudējumi.

2. Krāpšana ar tirdznieciskiem rēķiniem.

3. Svešas preces pārdošana kā savas.

Avoti: KV

barāties   apv.

1. Pieņemties svarā; nobaroties (par dzīvnieku).

2. Pārtikt (par dzīvnieku).

Avoti: KiV, KnV

baratrija

1. Kuģa kapteiņa vai personāla nelikumīga rīcība - kaitējums kuģim vai kravai, vai abiem kopā, kas rada zaudējumus kuģa īpašniekam vai iznomātājam.

Avoti: SV99

barats   novec.

1. Barters.

Avoti: TV

baraucieši

1. Daugavpils novada Skrudalienas pagasta apdzīvotās vietas "Barauka" (tagad - "Silene") iedzīvotāji.

2. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Barauka" (arī "Borovka") iedzīvotāji.

Avoti: V1

bāraucnieki

1. Kuldīgas novada Snēpeles pagasta apdzīvotās vietas "Bārauces" (arī "Baraucas") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Barauha   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

Barauka   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Barovka" nosaukuma variants.

2. Pirmā Barauka - Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Pirmā Borovka" nosaukuma variants.

Baraukas pilskalns— Borovkas pilskalns.

Pyrmuo Barauka— Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Pirmā Borovka" nosaukums latgaliski.

3. Otrā Barauka - Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Otrā Borovka" nosaukuma variants.

Ūtruo Barauka— Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Otrā Borovka" nosaukums latgaliski.

4. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Borovka" nosaukums latgaliski.

5. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Borovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC, La1

Baravī   vietv.

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Borovije" nosaukums latgaliski.

2. Baravī Eksti - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Boreksti" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

baravicieši

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Baraviki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

baravīcieši

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Baravīki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Baravie   vietv.

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Borovije" nosaukuma variants.

Avoti: LC

baraviecieši

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Baravieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

baravika   -as, s.

1. Beku dzimtas beku ģints suga - egļu baravika ("Boletus edulis"), vērtīga ēdamā sēne ar biezu, tumši brūnu cepurīti un spēcīgu, apakšdaļā paresninātu kātiņu.

Priežu baravika— beku ģints suga ("Boletus pinophilus"), ko daļa pētnieku uzskata par egļu baravikas formu, nevis patstāvīgu sugu.

Ozolu baravika— beku ģints suga ("Boletus reticulatus"), ko daļa pētnieku uzskata par egļu baravikas formu, nevis patstāvīgu sugu, Latvijā sastopama reti.

Bērzu baravika— beku ģints suga ("Boletus betulicola"), ko daļa pētnieku uzskata par egļu baravikas formu, nevis patstāvīgu sugu.

2. žarg. Resna meitene.

Avoti: LLVV, SLG, Wi

baravīka   apv.

1. Baravika.

Avoti: ME

Baraviki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LC

Baravīki   vietv.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Baraviki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

baraviks   apv.

1. Baravika ("Boletus edulis").

Avoti: KiV

Baravuški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

Avoti: LC

barāža

1. Aizsprostojums gaisā ienaidnieka lidmašīnu lidojuma traucēšanai, izveido no aerostatiem, kurus palaiž gaisā un ar tērauda trosēm saista pie zemes.

2. Kuģu un zemūdeņu ceļa aizsprostošanas līdzekļu kopums - sarežģīts mīnu, tīklu, bonu un citu priekšmetu kombinējums.

3. Pakāpienveidīgs, ar balstiem nostiprināts slīpums kalnu rajonos, lai lietus laikā sliežu ceļš tiktu pasargāts no ūdens straumēm un zemes nogruvumiem.

Avoti: SV69

baražēšana

1. Iznīcinātāju patrulēšana gaisā, lai nodrošinātu sauszemes karaspēka, aviācijas un flotes operācijas, kā arī lai pasargātu svarīgus objektus no ienaidnieka aviācijas uzbrukuma.

Avoti: ZTV

barb.   saīs., val.

1. Barbarisms - literārajā valodā nevēlams aizguvums.

Avoti: Sin

Barbadosa   vietv.

1. Valsts Vidusamerikā (angļu val. "Barbados"), tāda paša nosaukuma salā (Mazo Antiļu salu grupā), platība - 431 kvadrātkilometrs, 281000 iedzīvotāju (2007. g.), galvaspilsēta - Bridžtauna, administratīvais iedalījums - 11 kopienas.

Avoti: LģE

barbadosieši   -u, v.

1. Barbadosas pamatiedzīvotāji.

Avoti: LLVV

bārbala   -as, s.; pareti.

1. Plāna sloksne, kas atdalīta (piemēram, no tāss).

2. apv. Parastā bārbele ("Berberis vulgaris").

3. apv. Koku (piemēram, alkšņu, apšu) ziedu skara.

4. apv. Stērbele, saplīsusi drāna.

Avoti: LLVV, Aug2, ĒiV

bārbala   apv.

1. Krūms, cers.

Avoti: EH

bārbala   apv.

1. Ubadze.

Avoti: EH

bārbalains   apv.

1. Saplaisājis.

2. Bārbalaiņš.

Avoti: ME, ĒiV

bārbalaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir (lielā daudzumā) skaras, bārkstis, ķekari.

Avoti: ĒiV

bārbale   apv.

1. Bārbele.

Avoti: ĒiV

bārbalieši

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Bārbaļi" iedzīvotāji.

2. Vecumnieku novada Bārbeles pagasta apdzīvotās vietas "Bārbele" (senāk - "Bārbala") iedzīvotāji.

Avoti: V1

bārbaliņa   apv.

1. Dem. --> bārbala (1).

Avoti: ME

barbaliņas   apv.

1. Lupatas, saplēsts apģērbs.

Avoti: EH

bārbaliņš   apv.

1. Parastā bārbele ("Berberis vulgaris").

Avoti: Aug2

barbaloīns   med.

1. Aloīna darbīgā sastāvdaļa.

Avoti: TM

bārbaļa   apv.

1. Parastā bārbele ("Berberis vulgaris").

2. Bārksts.

Avoti: Aug2, ME

barbaļains

1. Bārkstains.

Avoti: Sin

bārbaļains   apv.

1. Nodriskāts.

Avoti: ME

Bārbaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Varakļānu novada Murmastienes pagastā.

Avoti: LC

barbamils   med.

1. Miega līdzeklis, kas pieder pie barbiturātiem, balts amorfs pulveris, šķīst ūdenī un spirtā.

Avoti: PmE, TM

Barbāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Tilžas pagastā.

Avoti: LC

barbans   apv.

1. Bungas.

2. Atvere (kuļmašīnā), kur ielaiž kuļamo labību; šī atvere kopā ar attiecīgo mehānismu.

3. Liela rotējoša muca (ādu miecēšanai).

4. Viegls, apaļš trauks bišu pārvietošanai; spietuve.

Avoti: ViV

barbara   novec.

1. Pirmās slēdziena figūras pirmais modus; virsteikums un apakšteikums vispār apstiprinošs, slēdziens tāpat.

Avoti: KV

Barbara   mit.

1. Kristietības mitoloģiskajā tradīcijā leģendārs tēls, kas dzīvojusi Hēliopolē, slepeni kļuvusi par kristieti un tāpēc spīdzināta, bet brīnumainā kārtā cietumā parādījies Jēzus Kristus un devis viņai Svēto vakarēdienu, mirusi mocekles nāvē.

Avoti: Mit

barbarea   lat.

1. Zvērenes - krustziežu dzimtas ģints.

Barbarea arcuata— lokaugļu zvērene.

Barbarea stricta— stāvaugļu zvērene.

Barbarea vulgaris— parastā zvērene.

Avoti: LD

barbares   apv.

1. Lokaugļu zvērene ("Barbarea arcuata").

Avoti: Aug2

barbari   apv.

1. Parastais rabarbers ("Rheum rhaponticum").

Avoti: Aug2

barbarisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Rupjš, nežēlīgs, arī nekulturāls (par cilvēku).

Avoti: LLVV

barbariskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> barbarisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

barbarisms   -a, v.

1. parasti vsk. Rupjība, nežēlīgums, arī nekulturālība.

2. val. Literārajā valodā nevēlams aizguvums.

3. parasti vsk.; novec. Otrā no trim cilvēku sabiedrības attīstības pakāpēm (mežonība, barbarisms, civilizācija).

Avoti: LLVV

Barbarosa

1. Vācu-romiešu imperatora Fridriha I iesauka (sarkanbārdis).

2. Segvārds vācu uzbrukuma operācijai PSRS (1941).

Barbarosas valstis— valstis Z-Afrikā, tag. Maroka, Alžīrija, Tunisija un Lībija, kas no 17. gs. v. līdz 19. gs. sāk. nodarbojās ar laupīšanu uz jūras, sevišķi Vidusjūrā.

Avoti: LEV

barbars   -a, v.

1. Rupjš, nežēlīgs, arī nekulturāls cilvēks.

2. vēst. Senajiem grieķiem cilvēks, kas nav grieķis; senajiem romiešiem - cilvēks, kas nav grieķis vai romietis.

Barbaru tiesības— ģermāņu paražu tiesību kodifikācijas, kas radušās 5.-9. gs. barbaru valstīs, barbaru likumi.

Barbaru mākslas periods— laikposms Rietumeiropā apmēram no 5. līdz 8. gs., kad sagrautās Romas kultūru nomainīja barbaru tautu kultūra un māksla izpaudās gandrīz vienīgi ornamentos, kas rotāja amatnieku darinājumus.

3. apv. Parastais rabarbers ("Rheum rhaponticum").

Avoti: LLVV, ĒiV, Aug2

barbastella   lat.

1. Platausis - sikspārņu dzimtas ģints.

Barbastella barbastellus— Eiropas platausis.

Avoti: LD

Barbate   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Barbate"), Andalūzijas autonomā apgabala Kadisas provincē, 22900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

barbe

1. Karpu dzimtas ģints ("Barbus") ar daudzām sugām.

2. Šīs ģints suga ("Barbus barbus"), Latvijā konstatēta tikai 1 reizi, 1937. gadā, Bārtas upē (pie Liepājas).

Avoti: LD, LDzN

barbekjū

1. Ēdiens, kas cepts ārā uz karstām oglēm; parasti veseli dzīvnieku kautķermeņi (cūkas, liellopa) vai to daļas.

2. Mielasts, svētki, kurā tiek pasniegts uz oglēm cepts ēdiens.

3. Metāla iesms, uz kura tiek cepti veseli dzīvnieku kautķermeņi (cūkas, liellopa) vai to daļas.

Avoti: TvV

barbeja   lat.

1. dsk. Burvjlazdu apakšklases rinda ("Barbeyales"), gk. Āfrikā.

Avoti: PDE

bārbekjū   nevēl.

1. Barbekjū.

Avoti: VpV-5-91

bārbele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Berberidaceae"), mūžzaļi vai vasarzaļi ērkšķaini krūmi, koki vai daudzgadīgi lakstaugi, 14 ģintis, 650 sugu, Latvijā konstatēta 1 s.

2. Šīs dzimtas ģints ("Berberis"), kuras viena suga konstatēta Latvijā brīvā dabā, bet vairākas audzē kā dekoratīvus krūmus.

Baltenā bārbele— bārbeļu suga ("Berberis candidula").

Bukšlapu bārbele— bārbeļu suga ("Berberis buxifolia").

Darvina bārbele— bārbeļu suga ("Berberis darwinii").

Jūlijas bārbele— bārbeļu suga ("Berberis julianae").

Kārpainā bārbele— bārbeļu suga ("Berberis verruculosa").

Korejas bārbele— bārbeļu suga ("Berberis koreana").

Otavas bārbele— bārbeļu suga ("Berberis x ottawensis").

Parastā bārbele— bārbeļu suga ("Berberis vulgaris"), kas vienīgā Latvijā konstatēta brīvā dabā, krūms ar trīsstarainiem ērkšķiem un sarkanām, skābām ogām.

Šaurlapu bārbele— bārbeļu suga ("Berberis linearifolia").

Tunberga bārbele— bārbeļu suga ("Berberis thunbergii"), ko Latvijā diezgan bieži audzē apstādījumos.

Vidējā bārbele— bārbeļu suga ("Berberis x media").

Vilsona bārbele— bārbeļu suga ("Berberis wilsonae").

Avoti: LLVV, LE1, LD, DaE

Bārbele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Vecumnieku novadā (līdz 2088. g. Bauskas rajonā) 29 km no Bauskas, pagasta centrs.

2. Bārbeles pagasts - pagasts Vecumnieku novadā, robežojas ar Stelpe, Valles, Kurmenes un Skaistkalnes pagastu, kā arī ar Bauskas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Barbern, krieviski - Barbernskaja.

Bārbeles pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Vecsaules pagastā, savukārt neliela daļa bijušā Skaistkalnes pagasta teritorijas pievienota tagadējam Bārbeles pagastam.

Avoti: LPag, LE1

bārbelieši

1. Vecumnieku novada Bārbeles pagasta apdzīvotās vietas "Bārbele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bārbelīši   apv.

1. Vilnas segas bārkstu gali.

Avoti: ME

bārbeļaugi

1. Bārbeļu dzimta - divdīgļlapju klases gundegu rindas dzimta, mūžzaļi vai vasarzaļi krūmi un daudzgadīgi lakstaugi ar sīkiem ziediem, kas sakopoti ķekaros, skarā vai pa vienam, 11 ģ., ~650 s.

Avoti: PDE

barbens   apv.

1. Rabarbers.

Avoti: ViV

Barbera   vietv.

1. Barbera del Valjesa - pilsēta Spānijā ("Barbera del Vallesa"), Katalonijā, Barselonas provincē, 32000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Nsī

bārbere   apv.

1. Parastā bārbele ("Berberis vulgaris").

Avoti: Aug2

barberi   apv.

1. Parastais rabarbers ("Rheum rhaponticum").

Avoti: Aug2

Barbern   vietv., vēst., vācu val.

1. Vecumnieku novada Bārbeles pagasta bijušais nosaukums.

2. Bārbele.

Avoti: LPag, FV

Barbernskaja   vietv., vēst.

1. Vecumnieku novada Bārbeles pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

barbershop

1. Četrbalsīgs vīru dziedāšanas stils, uzskata, ka tas radies 19. gs. ASV frizieru salonos.

Avoti: LEV

barbes

1. Karpu dzimtas zivis gk. tropu jūrās un saldūdeņos, arī akvārijos.

Avoti: LEV

barbets

1. Suņu šķirne, īsto pūdeļu priekšteči, dzimtene - Francija.

Avoti: PL

barbets   mil.

1. Aiz nocietinājuma brustvēra uzbērts laukums ložmetēju un lielgabalu uzstādīšanai.

2. Nekustīgas fortifikācijas būves bruņu konstrukcija ar bruņutorni.

3. Nekustīgs balsts, uz kā grozās kuģa lielgabala tornis.

4. Kuģa klāja izvirzījums ar laukumiņu lielgabala apkalpošani.

Avoti: MIL

barbeyales   lat.

1. Barbeju rinda.

Avoti: PDE

barbi

1. Tauta, dzīvo Beninas ziemeļos un Nigērijas rietumu malā, valoda pieder pie guru grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults), daļa - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Barbi   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Barby"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 8700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

barbierēt   novec.

1. Skūt bārdu.

Avoti: SW78

barbieris   novec.

1. Bārddzinis.

Avoti: SW78

bārbija

1. Lelle, kuru 1959. gadā sāka ražot amerikānietes Rūtas Handleres uzņēmums; rotaļlieta nosaukta Rūtas meitas Barbaras vārdā.

2. pārn. Ļoti skaista meitene.

Avoti: PL, EpV

barbilophozia   lat.

1. Bārdlapes - aknu sūnu klases jaungermanniju apakšklases jaungermanniju dzimtas ģints.

Barbilophozia barbata— parastā bārdlape.

Barbilophozia kunzeana— Kunces bārdlape.

Avoti: LD

barbitistes   lat.

1. Taisnspārņu kārtas sienāžu apakškārtas ģints.

Barbitistes constrictus— priežu sienāzis.

Avoti: LD

barbiturāti

1. Barbitūrskābes sāļi, īpaša heterociklisku savienojumu grupa; lieto par miega, pretkrampju un narkozes līdzekļiem.

Avoti: ZTV

barbitūrisms   med.

1. Saindēšanās ar barbitūrskābes atvasinājumiem.

Avoti: TM

barbitūrskābe

1. Heterociklisks savienojums, pirimidīna atvasinājums; sintētiska organiskā skābe, ko izmanto barbiturātu ražošanai.

Avoti: ZTV, MLVV

Barbizona   vēst.

1. Ciemats Parīzes tuvumā, kur 19. gs. no 30. līdz 60. gadiem mākslinieku grupa.

Barbizonas skola— franču ainavu gleznotāju grupa (T. Ruso, Ž. Diprē, N. V. Diass de la Penja, Š. F. Bobiņī), kuras aizkustinošā un reālistiskā māksla ietekmēja ainavu glezniecību visā pasaulē.

Avoti: MkV

barbosiks   žarg.

1. Izmeklētājs.

Avoti: KZ

barbotāža

1. med. Spinālās anestēzijas metode: izsūc daļu likvora, pievieno tam anestēzijas līdzekli un ievada atpakaļ mugurkaula kanālā.

2. Barbotēšana.

Avoti: MSV, SV99

barbotēšana

1. Šķidruma slāņa caurpūšana ar gāzi vai tvaikiem; izmanto sildīšanā, dzesēšanā, maisīšanā, absorbcijas un pārtvaices procesos.

Avoti: ZTV

barbotēt

1. Burbuļot gāzi (caur ko).

Avoti: ZTV

barbotīns

1. Krāsains materiāls (baltā māla, smilšu un krāsas sajaukums), no kura izgatavo veidotus greznojumus krāsns podiņiem un citiem keramikas izstrādājumiem; uzklājams uz izstrādājuma pirms tā apdedzināšanas.

Avoti: SV69

barbs

1. Zirgu šķirne, kas 15.-16. gs. no Spānijas ievesti arī Amerikā; berberu zirgs.

Avoti: Wi, NGL-18-99

barbula   lat.

1. Bārbulas - zaļsūnu apakšklases potiju dzimtas ģints.

Avoti: LD

bārbula

1. dsk. Zaļsūnu apakšklases potiju dzimtas ģints ("Barbula"), Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LE1

bārbulains   apv.

1. Bārbalaiņš.

Avoti: ĒiV

bārbulaiņš   apv.

1. Bārbalaiņš.

Avoti: ĒiV

barbus   lat.

1. Barbes - karpu dzimtas ģints.

Barbus barbus— upes barbe jeb barbe.

Avoti: LD

Barcina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 7800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1541. g.

Avoti: Wi

barcs   apv.

1. Koka āmurs (ar dzelzs apkalumu), ar ko smalcināja zemes kukuržņus uz lauka.

Avoti: EH

Barča   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Barcs"), Šomoģas meģē, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

barčiks   žarg.

1. Bārs (krodziņš).

Avoti: SLG

Barčevo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 7300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1323. g.

Avoti: LpA, Wi

Barda   vietv.; novec.

1. Berde - pilsēta Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

bārda   -as, s.

1. Sejas apakšējās daļas apmatojums (vīriešiem).

Āža (kazas) bārda— ķīļbārda.

Bārda kā suseklis— saka par spurainu bārdu.

Avoti: LLVV, SLG

bardacība   žarg.

1. Nekārtība; nevīžība; nekārtīgs dzīvesveids.

Avoti: SLG

bardačoks   žarg.

1. Paneļkastīte (automašīnā).

Avoti: SLG

bārdaine

1. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzegužlinu dzimtas ģints ("Pogonatum), ~210 s., Latvijā konstatētas 4 s.

Parastā bārdaine— bārdaiņu suga ("Pogonatum urnigerum").

Avoti: LD

bardainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> bārdains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

bārdainis   -ņa, v.

1. Bārdains cilvēks; ar bārdu apaudzis, neskuvies cilvēks.

Avoti: LLVV

bārdains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir bārda; neskuvies (cilvēks).

// pārn. Bārkstains, spurains.

Avoti: LLVV

bārdainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> bārdains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

bārdaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir (parasti liela) bārda.

Avoti: ĒiV

Bārdaitis   mit.

1. Prūšu (vēst. Rietumbaltija) mitoloģijā - kuģošanas un kuģu dievs.

Avoti: Mit

bardaks   -a, v.; sar., nelit.

1. Liela nekārtība.

2. Bordelis.

3. Skaļš troksnis.

Avoti: MLVV, Žrg, KZ

bārdāma   -as, s.

1. Sieviete, kas bāros, lokālos kavē viesiem laiku (20. gs. 20.-30. gados).

Avoti: MLVV

Bardamana   vietv.; novec.

1. Bardhamāna - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

bardana   novec.

1. Dadža sakne, ko ievāc no atsevišķu pasugu augiem, uzlējumu plaši lietoja pret ādas slimībām, reimatismu un sifilisu, sevišķi kā matu audzēšanas līdzekli.

Avoti: KV

Bārdaskrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Veclaicenes pagastā.

Avoti: LC

bārdasnazis   novec.

1. Bārdas nazis - speciāls nazis bārdas skūšanai.

Avoti: Sin

bārddzinis   -ņa, v.; novec.

1. Vīriešu frizieris.

Avoti: MLVV

Bardejova   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Prešovas apgabalā, 33300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Bardevits   mit.

1. Rietumslāvu un vendu mitoloģijā - miera, tirdzniecības un cilvēka piecu maņu dievs, kuru attēloja ar piecām galvām.

Avoti: Mit

Bardhamāna   vietv.

1. Pilsēta Indijas austrumos, Rietumbengālē, 450900 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

bārdienītis   apv.

1. Sārdienītis, bārenis.

Avoti: EH

bārdiņa

1. Dem. --> bārda.

Avoti: LV93

bārdlape   bot.

1. dsk. Aknu sūnu klases jungermanniju apakšklases jungermanniju dzimtas ģints ("Barbilophozia"), 11 s., Latvijā konstatētas 4 sugas.

Kunces bārdlape— bārdlapju suga ("Barbilophozia kunzeana").

Parastā bārdlape— bārdlapju suga ("Barbilophozia barbata").

Avoti: LD

bardo   mit.

1. Atrašanās starp dzīvību un nāvi.

Avoti: MrJ

Bardo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 2700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1310.-1945. g. un kopš 1969. g.

Avoti: Wi

bards   -a, v.

1. Seno ķeltu dziesminieks.

2. Dziedātājs, kas izpilda paša sacerētas dziesmas.

3. Dziesminieku konkursa uzvarētājs Velsā.

Avoti: MLVV, SV99

bārdskuvis

1. Bārddzinis.

Avoti: EH

Bārdstauna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bardstown"), Kentuki štatā, 13000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bārdstrazds

1. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas strazdu dzimtas suga ("Creatophora cinerea").

Avoti: ZvP

bardūna   jūrn.

1. No masta topa nākoša trose stengas nostiprināšanai atpakaļvirzienā.

Avoti: JūVM

Bardzāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Barzano"), Lombardijas reģiona Leko provincē, 5200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bardzeņš   apv.

1. Dem. --> bargs.

Avoti: EH

bardzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bargs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; stingra, barga izturēšanās, rīcība.

Avoti: LLVV

bārdzība   apv.

1. Bardzība.

Avoti: ME

bardzīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Bargs.

Avoti: LLVV

bārdzīlīte

1. Zvirbuļveidīgo kārtas dziedātājputnu apakškārtas mušķērāju dzimtas apakšdzimta ("Panurinae"), 3 ģ., 19 s., Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

2. Šīs apakšdzimtas suga ("Panurus biarmicus"), Latvijā reti sastopams neliels dziedātājputns ar garu asti, aizsargājams.

Avoti: PDE, LE1

bardzināt   folkl.

1. Rāt, bārt.

Avoti: Sin

bardži   apv.

1. Bargi.

Avoti: ME

Bardžūni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Brunavas pagastā.

Avoti: LC

bardžūnieši

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Bardžūni" (senāk - "Bardžūnu sādža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bare   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Šavnikas kopienā, 300 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

baregi

1. Cilšu grupa (baregi, basangoli, baņangi u. c.), dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) austrumos, valoda (rega) pieder pie bantu saimes kongo grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT

Bareiru   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Barreiro"), Setubalas apgabalā, zvejas osta Težu estuāra dienvidu krastos, 78800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Bareisi   vietv.

1. Mazie Bareisi - Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Barīsi" nosaukuma variants.

Mozī Bareisi— Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Barīsi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bareji

1. Tauta, dzīvo Ugandā un Kongo Demokrātiskajā Republikā, valoda pieder pie Centrālās Sudānas un Austrumsudānas tautu valodām.

Avoti: PZT

barele

1. Barels.

Avoti: Ang

Barelī   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Bareli"), Utarpradēšas štatā, 699800 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

barelis

1. Barels.

Avoti: Ang

bareljefs   -a, v.

1. Skulptūra vai ornaments, kas no plakanas virsmas izceļas uz augšu mazāk par pusi no sava biezuma; zemcilnis.

Avoti: LLVV

barels

1. Beramu vai šķidru vielu ārpussistēmas tilpuma mērvienība, saīs. bbl; atšķirīgs dažādās zemēs.

Angļu sausais barels— 163,65 l.

ASV sausais barels— 115,627 l.

Vīna barels— 119,24 l.

Naftas barels— 158,99 l.

Avoti: ZTV

Barenca   vietv.; nelok.

1. Barenca jūra - Ziemeļu Ledus okeāna malas jūra Eiropas ziemeļu piekrastē (norvēģu val. "Barentshavet"), starp Lāča salu, Špicbergenu, Franča Jozefa Zemi, Novaja Zemļu un Vaigaču salu, platība - 1,42 mlj kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 186 m, lielākais dziļums - ~600 m.

Avoti: LģE

Barencburga   vietv.

1. Apdzīvota vieta Svalbārā, 850 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Barendrehta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Barendrecht"), Dienvidholandes provincē, 47400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bārene   vietv.

1. Bārenes pilskalns - atrodas Ilūkstes novada Prodes pagastā, savrups 15-17 m augsts paugurs, ko no vienas puses norobežo strauts, no otras - grava, plakums - ~55 x 55 m, datējums nav zināms.

Avoti: LE1

bārenīgs   apv.

1. Tāds, kas ir pamests, atstāts bez apkopes.

Avoti: EH

barenis   apv.

1. Baroklis.

Avoti: ME

bārenis   -ņa, v.

1. Bērns, kas zaudējis abus vecākus vai vienu no tiem.

Apaļš bārenis— bērns, kam nav vecāku.

2. parasti dsk.; poēt. Apspiestie, ekspluatētie; bārabērni (2).

Avoti: LLVV

bārenīte

1. Dem. --> bārene.

2. apv. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

3. apv. Smaržīgā vijolīte ("Viola odorata").

Avoti: Sen

bārenītes   apv.

1. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

Avoti: Aug2

bārenītis

1. Dem. --> bārenis.

Avoti: LV93

bārens   apv.

1. Bārenis.

Avoti: EH

bāreņrindiņa   inf.

1. Teksta apstrādē - rindkopas pirmā rinda, ja tā parādās viena pati lappuses apakšā.

Avoti: D3

barestēzija   med.

1. Spiediena maņa, viens no dziļo maņu veidiem.

Avoti: TM

baresteziometrs   med.

1. Aparāts svara vai spiediena maiņas noteikšanai.

Avoti: TM

barete   novec.

1. Plakana cepure ar apaļu vai četrstūrainu dibenu, bija modē 16. gs., vēlāk sastopama kā atsevišķu amatu tērpa daļa (tiesnešiem, akadēmiķiem u. c.).

Avoti: KV

bareters

1. Ierīce nemainīga strāvas stipruma uzturēšanai ķēdē, kad noteiktās robežās mainās spriegums.

Avoti: SV69

baretters

1. Bareters - ierīce nemainīga strāvas stipruma uzturēšanai.

Avoti: Ang

barež   novec.

1. Plāna vilnas drēbe.

Avoti: SW78

Barforuša   vietv.

1. Bābola - pilsēta Irānā, tās nosaukums līdz 1930. g.

Avoti: PZT

Barga   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Barga"), Toskānas reģiona Lukas provincē, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Barga   vietv.

1. Bargas plakankalne - atrodas Mongolijas plato ziemeļaustrumu daļa, starp Lielo Hingānu, Krievijas un Mongolijas robežu, Ķīnas ziemeļos, līdzenums, kas ziemeļu daļā pāriet denudētā paugurainē (augstums - 600-800 m).

Avoti: PZT

bargaliņa   apv.

1. Dainās bargas tautu meitas nosaukums.

2. Tāda (sieviete), kas skaišas, dusmojas, ir barga.

Avoti: LE

bārgaļa   apv.

1. Tāda (sieviete), kas skaišas, dusmojas, ir barga.

Avoti: EH

bargans   apv.

1. Suņa vārds.

Avoti: EH

Bargjušada   vietv.

1. Vorotana - upe Armēnijā, tās retāk lietots otrs nosaukums.

Avoti: PZT

bargonis

1. Tāds, kas skaišas, dusmojas, ir bargs.

Avoti: Sin

bargoņa

1. Tāds (tāda), kas skaišas, dusmojas, ir bargs.

Avoti: Sin

bargot

1. Dusmoties, niknoties.

2. Rāt.

Avoti: LV93, Sin

bargoties   apv.

1. Bargi izturēties, dusmoties.

Avoti: LE

bargotīgs   apv.

1. Grandiozs, lielisks.

Avoti: ME

bargs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izturas ļoti stingri, asi, arī neiecietīgi; tāds, kas iedveš bailes.

2. Ļoti grūts.

3. Ļoti auksts, grūti paciešams (par laika apstākļiem).

Bargs laiks— pērkona negaiss.

4. sar. Ļoti dārgs, liels, stiprs.

Avoti: LLVV, Sin

bārgs   apv.

1. Bargs.

Avoti: ME

Bargteheide   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bargteheide"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 15800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

barguliņa   apv.

1. Dainās bargas tautu meitas nosaukums; bargaliņa; bargulīte.

Avoti: ME

bargulis

1. Tāds, kas skaišas, dusmojas ir bargs; dusmonis.

Avoti: Sin

bargulīte   apv.

1. Dainās bargas tautu meitas nosaukums; barguliņa.

Avoti: LE

bargums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bargs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; bardzība.

2. Vispārināta īpašība --> bargs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> bargs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

// novec. Pērkona negaiss.

Avoti: LLVV

bārgums   apv.

1. Bargums.

Avoti: ME

Barguzina   vietv.

1. Barguzinas grēda - atrodas Baikāla ezera ziemeļaustrumu piekrastē, Krievijā, Burjatijas Republikā, garums - ~280 km, augstums - līdz 2840 m.

2. Barguzinas ieplaka - atrodas starp Barguzinas un Itakas grēdu, Burjatijā, garums - >200 km, platums - līdz 35 km, augstums - 470-600 m.

3. Barguzinas rezervāts - atrodas Burjatijā, Barguzina grēdas rietumu nogāzē un Baikāla ziemeļaustrumu piekrastē (~100 km gara, 3 km plata akvatorijas josla), platība - 2632 kvadrātkilometri (sauszeme), augstums - 456-3000 m, dibināts 1916. g.

Avoti: PZT

Barģupe   vietv.

1. Egļupes labā krasta pieteka Siguldas un Inčukalna pagastā, garums - ~4 km.

Avoti: LD

barhāns   -a, v.

1. Vēja veidots smilšu paugurs (tuksnesī).

Avoti: MLVV

barhents   novec.

1. Pusraupjš kokvilnas audekls ar linu metiem.

Avoti: SV33

bari   apv.

1. Nodevas beramu vielu veidā.

Avoti: ME

bari

1. Tauta, dzīvo Dienvidsudānā, arī kaimiņrajonos Ugandā un Zairā, valoda pieder pie nilotu valodu dienvidaustrumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults).

2. Indiāņu cilts no aravaki cilšu grupas, dzīvo dziļi tropu mežos Dienvidamerikā.

3. Kačaru tautas grupa, dzīvo Indijā, Asamas štata līdzenumu rajonos, viena no līdzenumu kačaru grupām.

Avoti: PZT

bāri   apv.

1. Bāreņi.

Avoti: LE

Bari   vietv.

1. Pilsēta Itālijā, Apūlijas reģiona un Bari provinces administratīvais centrs, osta Adrijas jūras krastā, 312800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Bari province - Itālijas Apūlijas reģiona province ("Provincia di Bari"), platība - 5138 kvadrātkilometri, 1246000 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 48 komūnās.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Barī   vietv.

1. Pilsēta Kanādā, Ontārio provincē, 128400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

bari-

1. Salikteņu daļa - tāds, kas attiecas uz smagumu.

Avoti: LLVV

bariakūzija   med.

1. Dzirdes vājums, vāja dzirde.

Avoti: TM

barība   -as, s.

1. Augu vai dzīvnieku valsts produkti (arī minerālvielu piedevas), kas nepieciešami dzīvības procesu uzturēšanai dzīvā organismā; pārtika, uzturlīdzekļi, uzturs.

Barības vielas— dzīviem organismiem nepieciešamo vielu pamatgrupas.

Barības vads— muskuļaina caurule, kas savieno mutes dobumu ar kuņģi.

Barības ķēde— ekoloģiskā sistēmā savstarpēji atkarīgas sugas, ko saista vielu un enerģijas pārveidošanās.

Avoti: LLVV

baribals

1. Melnais lācis; mīt Ziemeļamerikas mežos.

Avoti: SV08

baribi

1. Barbi - tauta Beninas ziemeļos un Nigērijas rietumos.

Avoti: PZT

baricentrs   astr.

1. Zemes un Mēness sistēmas masascentrs; tas atrodas 4800 km attālumā no Zemes centra uz Mēness pusi.

Avoti: SV99

bārīdze   apv.

1. Bārenis.

Avoti: ME

bariem   apv.

1. Lielā skaitā, daudzumā (par dzīvniekiem).

Avoti: KiV

bariencefālija   med.

1. Intelekta aprobežotība.

Avoti: TM

bariencefālis   med.

1. Cilvēks ar aprobežotu intelektu.

Avoti: MSV

bariencefāls   med.

1. Cilvēks ar aprobežotu intelektu.

Avoti: TM

bāriens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> bārt; pārmetums, dusmu izpaudums.

Avoti: LLVV

barifonija   med.

1. Netīra, nebrīva, smaga balss skaņa.

Avoti: TM

bariga   žarg.

1. Zagtu mantu uzpircējs.

Avoti: KZ

bariglosija   med.

1. Neskaidra, neprecīza izruna, artikulācijas trūkums.

Avoti: TM

barigloss   med.

1. Cilvēks, kam grūta valoda.

Avoti: TM

barija   med.

1. Akustiskā spiediena mērvienība; vienlīdzīga 1 dina spiedienam uz 1 kvadrātcentimetru.

Avoti: TM

barijere   novec.

1. Barjera.

Avoti: SW78

bārijkarbonāts   novec.

1. Indīga viela, ko mežaizsardzībā lietoja peļu iznīcināšanai stādu audzētavās un vērtīgās kultūrās.

Avoti: KV

bārijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements Ba, atomnr. 56, atommasa - 137,33, - mīksts, spīdīgs sārmzemju metāls.

Bārija putriņa— bārija sulfāta suspensija, ko pacientam dod pirms gremošanas trakta rentgenoskopijas.

Avoti: LLVV, MLVV

barikāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Aizsprostojums, ko ceļ no dažādiem priekšmetiem un materiāliem, parasti ielu cīņām.

Avoti: LLVV

barikadēt   novec.

1. Uzcelt barikādi.

Avoti: LME

barikinētisks   psih.

1. Ar atlētisku miesasbūvi apveltīts.

Avoti: PsA

barile

1. Barels.

Avoti: Ang

barils

1. Šķidrumu mērs vairākās Latīņamerikas zemēs; barilā ir 76 un 96 l.

Avoti: SV69

bārin   apv.

1. Pastiprina darbības vārdu "bārt".

Bārtin bārt— ļoti bārt.

Avoti: ME

bārin   apv.

1. Pastiprina darbības vārdu "bārt".

Bārtin bārt— ļoti bārt.

Avoti: ME

Barinasa   vietv.

1. Pilsēta Venecuālā ("Barinas"), Meridas Kordiljeras piekājē, štata administratīvais centrs, 307400 iedzīvotāju (2009. g.).

2. Štats Venecuēlas rietumu daļā ("Barinas"), platība - 35200 kvadrātkilometru, 805300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, PuA

barināt   apv.

1. Ēdināt, lai nobarotu.

Avoti: ĒiV

Barinauci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ķepovas pagastā.

Avoti: LC

Baringtona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Barrington"), Ilinoisas štatā, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Barrington"), Rodailendas štatā, 16200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

bārinis   apv.

1. Bārenis.

Avoti: KiV

bārinīte   apv.

1. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

2. Bārene.

Avoti: Aug2, EH

bāriņš   -a, v.

1. novec. Bārenis (1).

Bāriņu tiesa— iestāde, kas ieceļ aizbildņus un aizgādņus, kā arī uzrauga viņu darbību.

2. Dem. --> bārs 2.

Avoti: LLVV

bariņš

1. Pulciņš, grupa.

Avoti: LLVV, KnV

bāriņtiesa   -as, s.

1. Pilsētas vai novada pašvaldības izveidota aizbildnības un aizgādības iestāde, kas risina un izlemj jautājumus par vecāku varas pārtraukšanu, ieceļ aizbildņus un aizgādņus, kā arī uzrauga viņu darbību.

Avoti: MLVV, LE1

barioni   -u, vsk. barions, -a, v.; fiz.

1. Elementārdaļiņu grupa, kurā ietilpst nukloni un hiperoni, kā arī daļa rezonansu.

Avoti: LLVV, FF

barionlādiņš

1. Elementārdaļiņu raksturlielums (iekšējais kvantu skaitlis), kas atšķiras no nulles barioniem un ir vienāds ar nulli visām pārējām elementārdaļiņām.

Avoti: EV

barionskaitlis

1. Barionlādiņš.

Avoti: EV

bāris   -ra, v.; reti

1. Bārenis (1).

2. parasti dsk.; poēt. Bārabērns (2).

Avoti: LLVV

Barisāla   vietv.

1. Pilsēta Bangladešā, Gangas un Bramaputras deltas dienvidrietumos, apgabala administratīvais centrs, 205000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Barisana   vietv.

1. Barisana grēda - atrodas Sumatras salas dienvidrietumu daļā (angļu val. "Barisan"), Indonēzijā, garums - 650 km, platums - 60-100 km, lielākais augstums - 3805 m (vulkāns Kerinči).

Avoti: LģE

Barisava   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabalā, 147100 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1795. g., vēstures avotos pirmo reizi minēta 1127. g.

Avoti: LpA, PuA, Wi, PZT

barisavieši

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Barisava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

barisfaira   novec.; ģeol.

1. Zemeslodes kodols; barisfēra.

Avoti: LV93

barisfēra   -as, s.; parasti vsk.; ģeol.

1. Zemeslodes kodols.

Avoti: LLVV

Barisi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Ciblas pagastā.

Avoti: LC

Barīsi   vietv.

1. Mazie Barīsi - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

2. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Barīsi" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

bārisks   met.

1. Ar atmosfēras spiedienu saistīts.

Bāriskā depresija— zema atmosfēras spiediena apgabals ar noslēgtām (ciklons) vai pusnoslēgtām (bāriskā grava) izobārām.

Bāriskais gradients— lielums, kas raksturo atmosfēras spiediena maiņu attāluma vienībā spiediena krituma virzienā.

Bāriskā kāpe— attālums metros pa vertikāli, kurā atmosfēras spiediens mainās par 1 vienību.

Bāriskais ķīlis— izobāru kartēs fiksēta augsta gaisa spiediena joslas iespiešanās zema spiediena joslas slāņos.

Bāriskais lauks— atmosfēras spiediena teritoriālais sadalījums, ko raksturo vienāds spiediens.

Bāriskās sistēmas— lieli atmosfēras bāriskā lauka apgabali ar tipisku atmosfēras spiediena sadalījumu, zema un augsta spiediena apgabali - cikloni, anticikloni, sedlienes, atzari, vaļņi.

Avoti: ZTV, JūVM

Barisova   vietv., vēst.

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Borisova" nosaukuma variants.

Avoti: LPag, LC, LE1

barisovieši

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Barisova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

barīss   apv.

1. Koka āmurs, ar kuru pielīdzina sijas būvniecības laikā.

Avoti: EH

barista   kopdz.: dat. v. -am, s. -ai;

1. Bārmenis, kas specializējies dažādu veidu kafijas (galvenokārt espreso) un kafijas dzērienu pagatavošanā un pasniegšanā, kā arī labi pārzina kafijas šķirnes; kafijas bārmenis.

Avoti: MLVV

baristers

1. Baristrs - advokāts ar tiesībām uzstāties Anglijas augstākajās tiesās.

Avoti: Ang

baristrs

1. Advokāts ar tiesībām piedalīties lietu izskatīšanā Anglijas augstākajās tiesās.

Avoti: SV69

Bariša   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Uļjanovskas apgabalā, Barišas krastos, rajona centrs, 16600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1954. g.

2. Upe Krievijā, Uļjanovskas apgabalā, Suras labā krasta pieteka, garums - ~250 km.

Avoti: PZT

barišas   apv.

1. Savstarpēja vienošanās par tirdzniecisku darījumu un mielasts sakarā ar šādu darījumu.

Avoti: KiV

Bariši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Avoti: LC

Barīši   vietv.

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Babriši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bariškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Avoti: LC

barišnieks   apv.

1. Zirgu mijējs, zirgu tirgotājs.

Avoti: KiV

Barita   vietv.; novec.

1. Barito - upe Kalimantānas salā, Indonēzijā.

Avoti: PZT

bārīte

1. Dem. --> bāre.

Avoti: LV93

bārītis

1. Dem. --> bāris.

Avoti: LV93

Barito   vietv.

1. Upe Kalimantānas salā ("Barito"), Indonēzijā, garums - 885 km, sākas Millera kalnu dienvidos, satekot Nurungai un Busangai, ietek Javas jūrā, kuģojama 400 km.

Avoti: PZT, PuA

baritonis   novec.

1. Baritons.

Avoti: SW78

baritons   -a, v.; mūz.

1. Vidēji augsta vīriešu balss (starp tenoru un basu).

2. Metāla pūšamais instruments (pūtēju orķestros).

3. val. Vārds, kam nav uzsvērta gala zilbe.

Avoti: LLVV, VsV

baritoze   med.

1. Pneimokonioze no bārija putekļu ieelpošanas.

Avoti: TM

baritrons

1. Elementārdaļiņa, vieglāka par protonu un smagāka par elektronu; tai ir pozitīvs un negatīvs lādiņš.

Avoti: TM

barīts   -a, v.

1. Minerāls - bārija sulfāts, satur 65,7% barija oksīda (BaO), izomorfos piemaisījumos stroncijs, kālijs, svins, rādijs u. c.; izmanto krāsu, gumijas, papīra rūpniecībā; Latvijā kā rets piemaisījums sastopams devona dolomītos.

Avoti: LLVV, MLVV, LE1

bariums   novec.

1. Bārijs - ķīmiskais elements.

Avoti: Ang

barižiroskops   novec.

1. Instruments zemeslodes rotācijas konstatēšanai.

Avoti: KV

barjera   -as, s.

1. Šķērslis, kas kavē brīvu pieeju (kam).

2. fizk. Šķērslis, kas jāpārvar skrējējiem vai jātniekiem.

3. Apstākļu kopums, sistēma, kas aptur vai kavē (piemēram, norisi).

Muitas barjera— augsta ievedmuita, ar kuru aizkavē ārzemju preču ievešanu.

Psiholoģiskā valodas barjera— nespēja iedrošināties runāt citā valodā.

Procentu barjera— procentos izteikts nobalsojušo skaits, kāds nepieciešams, lai partija iekļūtu parlamentā.

Siltuma barjera— gaisa pretestības radīta lidaparāta sakaršanas pakāpe, kad ātruma palielināšana kļūst bīstama.

Avoti: LLVV, MLVV

barjerrifs

1. Koraļļu rifu grēda, kas stiepjas paralēli kontinenta vai salas krasta līnijai.

Avoti: ZTV

Barjerrifs   vietv.

1. Lielais Barjerrifs - garākā (2300 km) koraļļu rifu virkne pasaulē (angļu val. "Great Eastern Erg"), atrodas Koraļļu jūras Austrālijas ziemeļaustrumu piekrastē, stiepjas no Torresa šauruma apmēram līdz dienvidu tropu lokam, platums - 2-150 km, lielākā daļa - zemūdens rifi, kas atsedzas bēguma laikā.

Avoti: LģE

barjers   novec.

1. Aizžogojums, šķērslis, kavēklis; barjera.

Avoti: LME

barjerskrējējs

1. Barjerskrējiena dalībnieks.

Avoti: LV93

barjerskrējiens   -a, v.; fizk.

1. Skrējiens, kurā jāpārvar vairāki šķēršļi, barjeras (2).

Avoti: LLVV

barjerskriešana

1. Sporta veids, pārvietošanās skrienot un vienlaicīgi pārvarot šķēršļus, barjeras (2).

barka   -as, s.

1. Liellaiva ar plakanu dibenu un seklu iegrimi.

2. Liels 3, 4 vai 5 mastu burukuģis, kam pakaļējā mastā ir slīpās buras, bet pārējos mastos - taisnās buras.

Avoti: LLVV, JūV

Barka   vietv.; novec.

1. Kirēnaika - plato Ziemeļāfrikā, Lībijā.

2. Mardža - pilsēta Lībijā.

Avoti: PZT

Barkāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

Barkani   vietv.

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Barkāni" nosaukuma variants.

2. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Barkāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

barkarola   -as, s.

1. Venēcijas laivinieku (gondoljeru) dziesma, parasti šūpojošā, gaiši liriskā 6/8 taktsmērā.

Avoti: LLVV, MūV

bārkarote

1. Karote ar garu kātu un tējkarotes tilpumu, ko bārā izmanto dzērienu samaisīšanai miksglāzē.

barkasa   novec.

1. Barkass.

Avoti: TV

barkass   -a, v.

1. Liela daudzairu laiva (parasti uz kara kuģiem komandas pārvadāšanai, airu skaits no 14 līdz 22).

2. Upju baržu paveids - neliels kuģis pasažieru un nelielas kravas pārvadāšanai, kā arī nelielu kuģu vai laivu vilkšanai.

Avoti: LLVV, JūV

barkašovieši

1. Krievu nacionālsociālisti, Aleksandra Barkašova (dz. 1953) vadītās organizācijas "Krievijas nacionālā vienotība" (krievu "Rossijskoje nacionaļnoje jedinstvo") dalībnieki un atbalstītāji.

Avoti: PL

Barkava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Madonas novadā 28 km no Madonas, pagasta centrs.

2. Barkavas pagasts - pagasts Madonas novada dienvidaustrumu daļā, robežojas ar Ošupes, Mētrienas un Praulienas pagastu, kā arī ar Lubānas, Rēzeknes, Viļānu un Varakļānu novadu; bijušais nosaukums krieviski - Borkovskaja.

Barkavas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pagasta teritorijas pievienota tagadējam Murmastienes un Ošupes pagastam, savukārt tagadējā Barkavas pagastā iekļauta daļa bijušā Saikavas pagasta teritorijas.

Barkavas ozolu audze— dabas liegums Madonas novada Barkavas pagastā un Varakļānu novada Murmastienes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1957. g., platība - 44 ha, sastāv no vairākiem meža nogabaliem, kuros dominē parastais ozols ("Quercus robur") un daudzviet aug parastais osis ("Fraxinus excelsior").

Avoti: LPag, LE1

barkavieši

1. Madonas novada Barkavas pagasta apdzīvotās vietas "Barkava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

barkentīna

1. Burukuģis ar 3-5 mastiem, kam priekšējā mastā ir taisnās buras, bet pārējos mastos - slīpās buras.

Avoti: ZTV

barkevicieši

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Bartkeviči" (senāk - "Barkeviči") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Barkeviči   vietv.

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Bartkeviči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

barkeviči

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Bartkeviči" (senāk - "Barkeviči") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Barkisimeta   vietv.; novec.

1. Barkisimento - pilsēta Venecuēlā.

Avoti: PZT

Barkisimeto   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlas ziemeļos ("Barquisimeto"), Merida Kordiljerā 522 m vjl., Laras štata administratīvais centrs, 844100 iedzīvotāju (2000. g.), dibināta 1552. g., stipri cietusi zemestrīcā 1812. g.

Avoti: LpA, PuA

bārksnene   apv.

1. Kāda ēdama sēne.

Avoti: ME

bārksnes   apv.

1. Smalkās, baltās, vējā plandošās bērzu tāss skaras.

Avoti: ME

bārkstains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir bārkstis.

Avoti: LLVV

bārkstainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> bārkstains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

bārkstaiņš   apv.

1. Bārkstains.

Avoti: ĒiV

bārkstaļa   apv.

1. Bārksts.

Avoti: ME

bārkstenes   apv.

1. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

Avoti: Aug2

bārkstens   apv.

1. Bārkstains.

Avoti: EH

bārkstes   apv.

1. Bārkstis.

Avoti: ĒiV

bārkstiņa

1. Dem. --> bārksts.

Avoti: LV93

bārkstiņas

1. Dem. --> bārkstis.

2. Mikroskopiski gļotādas izaugumi, kas palielina tās virsmas laukumu.

3. Viegli darināms, ļoti dekoratīvs apģērba u. c. tekstilizstrādājumu rotājums, ko darina no pamatam pieskaņota materiāla ar dažādiem paņēmieniem - atirdina, savij, sasien, šuj vai met.

Avoti: MLVV, PDE

bārkstis   bārkšu, vsk. bārksts, bārksts, s.

1. Dekoratīvs elements - pavedienu, dažāda materiāla sloksnīšu kopas, kam viens gals saistīts, piemēram, ar audumu, apģērba gabalu.

Avoti: LLVV

bārkstkode

1. dsk. Tauriņu kārtas dzimta ("Momphidae"), sīki tauriņi (spārnu plētums - 9-21 mm), galva neliela, snuķis zvīņots, spārni ļoti šauri ar garām bārkstīm, Latvijā konstatēta 31 suga.

Avoti: LD, LE1

bārkstlape

1. dsk. Aknu sūnu klases jungermanniju apakšklases ģints ("Trichocolea"), ~50 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Tūbainā bārkstlape— bārkstlapju suga ("Trichocolea tomentella"), kas veido līdz 15 cm augstas bāli zaļas velēnas.

Avoti: LD

bārkstmale

1. dsk. Atmateņu rindas tīmekleņu dzimtas sēņu ģints ("Hebeloma"), sēņu cepurīte dzeltenpelēka līdz sarkanbrūna, lipīga, reizēm zvīņaina, ar ieritinātu, it kā aizlauztu malu, Latvijā konstatētas 9 sugas.

Parastā bārkstmale— bārkstmaļu suga ("Hebeloma crustuliniforme").

Sakņkāta bārkstmale— bārkstmaļu suga ("Hebeloma radicosum").

Avoti: LD

bārkstnieks   apv.

1. Pozamentu izgatavotājs.

Avoti: ME

bārkstspārņi

1. Tauriņu kārtas dzimta ("Alucitidae"), sīki vai nelieli tauriņi (spārnu plētums - 7-20 mm), galva klāta ar pieguļošām zvīņām, Latvijā konstatētas 2 reti sastopamas sugas.

Avoti: LD

barkš   apv.

1. Skaņas atdarinājums, piemēram, ratu rīboņa.

Avoti: ME

bārkšains   apv.

1. Tāds, kam ir bārkstis.

Avoti: LV93

bārkšes   apv.

1. Latvāņi ("Heracleum").

2. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

Avoti: Aug2

barkšēt   apv.

1. Dārdēt, rībēt.

Avoti: EH

barkši   apv.

1. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

Avoti: Aug2

bārkši   apv.

1. Bārkstis.

2. Alkšņu, lazdu skaras.

3. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

Avoti: ViV

barkšis   apv.

1. Dārdiens, rībiens.

Avoti: EH

bārkšķains   apv.

1. Tāds, kam ir bārkstis.

Avoti: LV93

bārkšķans   apv.

1. Bārkšķains.

Avoti: EH

bārkšķes   apv.

1. Latvāņi ("Heracleum").

2. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

Avoti: Aug2

barkšķēt   apv.

1. Ātri runāt, bārties.

Avoti: LE

barkšķi   apv.

1. Savītu salmu kušķi ar ko aizdrīvēt caurumus.

2. Latvāņi.

Avoti: ME, Sin

barkšķi   apv.

1. Gausi.

Avoti: EH

bārkšķi   apv.

1. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

2. Barkšļi.

3. Nelielas saknes.

4. Rudzu ziedu skariņas.

Avoti: Aug2, EH

barkšķis   apv.

1. Pļāpa, pļāpātājs.

Avoti: ME

barkšķis   apv.

1. Vecs zvejas tīkls.

Avoti: ME

barkšļi   apv.

1. Asumi govs žokļu iekšpusē.

Avoti: EH

bārkšsaknes   dsk. ģen. -ņu, s.

1. Auga sakņu zarojuma veids - sīku, vienāda garuma un resnuma sakņu kopums; piesaknes (ap mietsakni).

Avoti: MLVV

bārkšspārņi   novec.

1. Sīki, 1-4 mm gari kukaiņi ar samērā slaidu ķermeni, pārtiek no augu sulām, sēņu sporām.

Avoti: LxE

bārkšspure

1. dsk. Kaulzivju klases apakšklase ("Crossopterygii"), saldūdeņu un jūras zivis ar spurām, mīt lielā dziļumā, plēsīgas.

Avoti: LEV, LD

Barku   vietv.

1. Kuperskrīkas upes Austrālijas vidienē augšteces senāk lietots nosaukums.

Avoti: PZT

bārķi   apv.

1. Izdedži.

Avoti: ME

Bārle-Nassau   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Baarle-Nassau"), Ziemeļbrabantes provincē, 6600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Barleta   vietv.

1. Pilsēta Itālijas dienvidaustrumos ("Barletta"), Apūlijas reģiona Barletas-Andrijas-Trani provincē, osta Adrijas jūras krastā, 94700 iedzīvotāju (2014. g.), XII-XV gs. arhitektūras pieminekļi.

2. Barletas-Andrijas-Trani province - Itālijas Apūlijas reģiona province ("Provincia di Barletta-Andria-Trani"), platība - 1543 kvadrātkilometri, 391500 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 10 komūnās.

Avoti: PZT, Wi

Barliks   vietv.

1. Birliktavs - kalnu grēda Ķīnā.

Avoti: PZT

Barlineka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 14300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1278. g.

Avoti: LpA, Wi

Bārlo   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Baarlo"), Limburgas provincē, 6450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

barma   žarg.

1. Zagtu mantu uzpircējs.

Avoti: KZ

barmalejs   žarg.

1. Rupjš cilvēks.

Avoti: SLG

barmatuha   žarg.

1. Lēts vīns.

Avoti: SLG

Barmene   vietv.; vēst.

1. Pilsēta Vācijā ("Barmen") līdz 1929. g., kad apvienojot ar Elberfeldi u. c. pilsētām kļuva par Vupertāles pilsētas austrumu daļu, vēstures dokumentos pirmo reizi minēta 1070. g., pilsētas tiesības kopš 1808. g.

Avoti: PZT

bārmenis   -ņa, v.

1. Bāra īpašnieks vai pārvaldnieks, arī kalpotājs, kas aiz letes apkalpo apmeklētājus.

Avoti: LLVV

bārmens

1. Bārmenis.

Avoti: Ang

barmicva

1. Ceremonija, kurā ebreju zēni trīspadsmit gadu vecumā pieņem jūdaisma baušļus un pēc kuras tiek atzīti par pilntiesīgiem kopienas locekļiem.

Avoti: R1

barmicvahs

1. Ceremonija, kurā ebreju zēni trīspadsmit gadu vecumā pieņem jūdaisma baušļus un pēc kuras tiek atzīti par pilntiesīgiem kopienas locekļiem.

Avoti: R1

barmiķ   žarg.

1. Runāt, sarunāties.

Avoti: KZ

barmomandi

1. Puštunu (afgāņu) cilšu grupas daļa, kas dzīvo kalnu rajonos Pakistānas ziemeļrietumos un Afganistānas austrumos (Halberas pārejas raj.), reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

Bārna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Baarn"), Utrehtas provincē, 24400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Barnaba   vēst.

1. Sv. Barnaba - Sv. Pāvila līdzgaitnieks, kopā ar Sv. Marku devās uz savu dzimto Kipru sludināt kristietību.

Avoti: MkV

Barnaula   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, piestātne Obas kreisajā krastā, pie Barnaulkas ieteka Obā, Altaja novada administratīvais centrs, 600100 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, LpA, PuA

Barnaulka   vietv.

1. Upe Krievijā, Altaja novadā, Obas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PuA

Barneta   vietv.

1. Londonas piepilsēta, t. s. Lielās Londonas sastāvdaļa, 374900 iedzīvotāju (2014. g.), arhitektūras piemineklis - baznīca (1250. g.).

Avoti: PZT, Wi

Barnevelda   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Barneveld"), Gelderlandes provincē, 54400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

barno   žarg.

1. Labi.

Avoti: KZ

barns

1. Laukuma mērvienība kodolfizikā, vienāda ar 10-28 m^2 (jeb 0,0001 kvadrātpikometru = 100 kvadrātfemtometru), kas aptuveni atbilst kodolu ģeometriskā šķērsgriezuma laukumam.

Avoti: LEV

Bārnsli   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Barnsley"), Anglijā, ~30 km uz dienvidiem no Līdsas, Sautjorkšīras grāfistes administratīvais centrs, 71500 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Barntrupa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Barntrup"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bārņi   apv.

1. Sārņi, netīrumi.

2. Uz lizes zem maizes kukuļa pakaisītie milti.

Avoti: KV

Baro   vietv.

1. Upe Etiopijā, lejtecē arī Etiopijas un Dienvidsudānas robežupe, Sobātas labā satekupe.

Avoti: PZT

baro-

1. Salikteņu daļa - spiediena, spiedien- (piem., barokamera, barometrs).

Avoti: LLVV

baroci

1. Tauta, dzīvo Zambijas rietumos, valoda (sikololo) pieder pie bantu saimes dienvidaustrumu grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults), daļa - kristīgie; balozi; lozi.

Avoti: PZT

barociklometrs   novec.

1. Instruments ciklona centra atrašanās vietas, atstatuma un pārvietošanās virziena noteikšanai.

Avoti: KV

Baroda   vietv.; vēst.

1. Vadodara - pilsēta Indijā, tās nosaukums līdz 1971. g.

Avoti: LģE

barofils   med.

1. Mikroorganisms, kas vislabāk attīstās augsta atmosfēras spiediena apstākļos.

Avoti: TM

barofobija   med.

1. Slimīgas bailes no smaguma.

Avoti: TM

barognoze   med.

1. Spēja novērtēt svaru; svara sajūta.

Avoti: TM

barogrāfs   -a, v.

1. Mēraparāts, kas nepārtraukti reģistrē un automātiski pieraksta atmosfēras spiedienu.

Avoti: LLVV

barogramma   -as, s.

1. Barogrāfa pierakstījuma līkne.

Avoti: LLVV

barojošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur daudz viegli izmantojamu uzturvielu.

Avoti: MIL

barojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> barot (2).

2. Miesas stāvoklis (cilvēkam vai dzīvniekam) atkarībā no patērētās barības.

Avoti: LLVV

barokāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar baroku, tam raksturīgs.

Barokālais klasicisms— pirmais klasicisma uzplaiksnījums mākslā, kas radās Francijā 17. gs. otrajā pusē, tā piekritēji augstāk par visu vērtēja prātu, jūsmoja par mākslinieka erudīciju un domas skaidrību, par loģiski veidotiem mākslas darbiem ar skaidru un līdzsvarotu kompozīciju.

Avoti: LLVV, MkV

barokamera   -as, s.

1. Hermētiski noslēgta kamera, kurā iespējams radīt paaugstinātu vai pazeminātu spiedienu.

Avoti: LLVV, FF

baroki

1. Viena no oranglautu grupas ciltīm, dzīvo upju grīvās, gk. Kalimantānas, Sumatras, Sulavesi u. c. Malajas arhipelāga salu piekrastē, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, tuva malajiešu valodai.

Avoti: PZT

baroklis   -ļa, v.

1. Cūka, ko nobaro kaušanai.

2. apv. Barība.

3. apv. Liellopu barība.

Avoti: LLVV, KiV, EH

baroknis   apv.

1. Cūka, ko nobaro kaušanai.

Avoti: EH

baroks   -a, v.; parasti vsk.

1. Dekoratīvi krāšņs un dinamisks mākslas stils (16.-18. gadsimtā), kas radās Itālijā pēc renesanses un manierisma, bet to nomainīja rokoko un klasicisms.

Baroka arhitektūra— apmēram 150-200 gadus ilgs periods Eiropas un Amerikas arhitektūrā no 16. gs. beigām līdz 18. gs. beigām; raksturīgas kuplas formas, liektas līnijas, bagātīgs plastiskais rotājums, grezni interjeri ar skulptūrām un gleznotiem plafoniem.

Baroka glezniecība— dominēja virtuozas, dinamiskas, dekoratīvas kompozīcijas ar reliģisku un mitoloģisku tematiku, alegoriskiem motīviem, reprezentatīvi portreti, tajos ieviesās košas krāsas un brīvs, plašs otas triepiens.

Baroka lietišķā māksla— mēbeles bija bagātīgi dekorētas ar inkrustācijām un apkalumiem, plaši ieviesās gobelēni, ko darināja pēc ievērojamu mākslinieku metiem.

Baroka literatūra— centās modināt lasītāja iztēli, raksturīgs sarežģīts, samudžināts, intreģējošs sižets, uzsvēra cilvēka atkarību no gadījuma, likteņa, renesanses optimisma vietā nāca pesimisms.

Baroka mūzika— raksturīgs monumentālisms, dekorativitāte, spraiga dinamika.

Baroks Latvijas arhitektūrā— Vidzemē un Kurzemē luterānisma ietekmē baroks bija atturīgs, sākumā tas parādījās kā atsevišķi papildinājumi gotiskām celtnēm, piemēram, Rīgā Sv. Pētera baznīcas fasāde un tornis, Reiterna nama un Dannenšterna nama fasādes; Kurzemē baroks īpaši spilgti izpaudās baznīcu iekštelpu kokgriezumos - Ēdoles baznīcā, Apriķu baznīcā, Liepājas Annas baznīcā, Lestenes baznīcā; Latgalē, kur valdīja katolicisms, baroks uzpklauka visā krāšņumā, tur būvēja monumentālas baznīcas ar divtorņu vai beztorņu fasādēm (Aglona, Krāslava, Pasiena); izcilākie pieminekļi ir B. F. Rastrelli būvētās Jelgavas pils un Rundāles pils.

Avoti: LLVV, MkV

baroksnis   apv.

1. Cūka.

Avoti: Sin

bārola   apv.

1. Pelavmaize; sliktas kvalitātes maize; bērulis.

Avoti: VV

bārolains   apv.

1. Bārolaina maize - pelavmaize; sliktas kvalitātes maize; bērulis.

Avoti: VV

bārolas   apv.

1. Pelavu maize, saukta par garo maizi, maize ar pelavu piejaukumu; bērulis.

Avoti: ME

barolongi

1. Bečuāņu tautas cilts, dzīvo Bostvānā, DĀR un Zimbabvē; rolongi.

Avoti: PZT

barols   novec.

1. Ar vara sulfātu sajaukta darvas eļļa, lietoja koku piesūcināšanai.

Avoti: KV

bārols   apv.

1. Pelavmaize; sliktas kvalitātes maize; bērulis.

Avoti: VV

baromakrometrs   med.

1. Ierīce jaunpiedzimušo auguma un svara noteikšanai.

Avoti: TM

barometeris   novec.

1. Barometrs.

Avoti: SW78

barometris   apv.

1. Barometrs.

Avoti: KiV

barometrisks

1. Tāds, kas attiecas uz atmosfēras spiedienu.

Barometriskā formula— formula, kas izteic gaisa statiskā spiediena vai blīvuma atkarību no augstuma Zemes gravitācijas laukā.

Barometriskais augstums— relatīvais lidojuma augstums, kuru nosaka no noteikta (lidlauka vai jūras standarta) līmeņa.

Avoti: ZTV, FF

barometrs   -a, v.

1. Aparāts atmosfēras spiediena mērīšanai; izmanto arī atrašanās vietas absolūtā augstuma virs jūras līmeņa noteikšanai.

Barometrs krīt— saka, ja barometrs rāda atmosfēras spiediena pazemināšanos.

Barometrs ceļas— saka, ja barometrs rāda atmosfēras spiediena paaugstināšanos.

Avoti: LLVV, JūV

baronēns   -a, v.; neakt.

1. Barona nepieaudzis dēls.

Avoti: LLVV

baronese   -es, dsk. ģen. -šu, s.; neakt.

1. Sieviete, kurai ir barona tituls.

2. Barona sieva vai meita.

Avoti: SV99, LLVV

baronets   -a, v.

1. Zemākais mantojamais muižnieku tituls Anglijā.

Avoti: LLVV

baronga

1. Rituāla baliešu deja, kas veltīta mītiskajai būtnei Barongam - puslauvam, puspūķim.

Avoti: PL

Barongs   mit.

1. Bali mitoloģijā - labo garu pavēlnieks un nenogurstošs cīnītājs pret ļauno un dēmonisko valdnieci Rangu.

Avoti: Mit

baroniete   apv.

1. Barona sieva; arī barona vecāka radiniece.

Avoti: ĒiV, KnV

Baronisi   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Baronissi"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 16800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

baronlielkungs   apv.

1. Barons, muižas īpašnieks.

Avoti: ĒiV

baronlielskungs   -a, v.; neakt.

1. Barons.

Avoti: LLVV

barons   -a, v.; neakt.

1. Feodālo muižnieku tituls (zemāks par grāfu, marķīzu, hercogu).

2. Aristokrātijas tituls (dažās valstīs).

3. Cilvēks, kam ir šāds tituls.

Čigānu barons— augstākā un ietekmīgākā persona čigānu kopienā, tās vadītājs.

Pelēkais barons— latviešu lielsaimnieks (padomju laika nievājošs apzīmējums).

Avoti: LLVV, MLVV

baroreceptori   med.

1. Sensoriska nerva gali ādā un gļotādās, kas uztver spiediena maiņas.

2. Sensoriska nerva gali sirds un asinsvadu sistēmā, kas uztver asinsspiediena svārstības un uz tām atbild ar refleksiem.

Avoti: TM

baroskops

1. Ierīce, ar ko demonstrē, ka Arhimēda likums izpaužas arī tajos gadījumos, kad ķermenis atrodas gāzē.

2. Ierīce, ar ko konstatē gaisa spiediena pārmaiņas.

Avoti: SV69

barosmīns   med.

1. Dienvidāfrikas auga "Barosma betulina" glikozīds.

Avoti: TM

barošana

1. Dzīvnieku apgādāšana ar barību.

2. Materiāla, sagatavju vai detaļu nogādāšana pārstrādes iekārtā.

3. Enerģijas piegāde.

Barošanās ķēde— ekoloģiskā sistēmā savstarpēji atkarīgas sugas, ko saista vielu un enerģijas pārveidošanās (barošanās attiecības); trofiskā ķēde, arī barības ķēde.

Avoti: ZTV

barošņiks   apv.

1. Cilvēks, kas tirgojas ar zirgiem.

Avoti: ĒiV

barot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Dot ēst, dot barību (dzīvniekiem).

// sar. Ēdināt (cilvēkus).

Barot ar krūti— zīdīt.

2. Dot barību (dzīvniekiem) tā, lai strauji palielinātos ķermeņa svars.

3. parasti 3. pers. Apgādāt (aparātu, mašīnu) ar enerģiju.

4. sar. Piespēlēt sportā (piem. volejbolā).

Barot zivis— vemt.

Avoti: LLVV

Barota   vietv.

1. Baraolta - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

barotājmehānisms

1. Palīgmehānisms, kas vajadzīgajā kārtībā piegādā galvenajam mehānismam apstrādājamos materiālus.

barotājs

1. Mehānisms (ietaise), kas veic beramvielu un orientētu gabalobjektu (detaļu vai sagatavju) padošanu no bunkuriem, renēm un magazīnām automāta darba zonā.

Avoti: ZTV

barotājvērtība

1. Barības līdzekļa produktīvas vērtības radītājs, kas izteikts barības vienībās.

Avoti: ZTV

barotakse   med.

1. Dzīvu organismu kustība, ko ierosina mehānisks kairinājums (pieskāriens, spiediens).

Avoti: TM

barotalģija   med.

1. Sāpes vidusausī, strauji mainoties atmosfēras spiedienam.

Avoti: TM

barotans   apv.

1. Barots; tikt barotam, ilgstoši barojams.

Avoti: ME

barotava   -as, s.

1. Barošanas vieta (parasti putniem vai meža dzīvniekiem ziemā); ietaise, kurā ieliek barību.

Avoti: LLVV

baroterapija

1. Ārstēšanas metode - ārstēšana ar atmosfēras spiediena mākslīgu maiņu barokamerā.

Avoti: ZTV

barotermohigrometrs   lauks.

1. Termobarohigrometrs - aparāts gaisa spiediena, temperatūras un relatīvā gaisa mitruma mērīšanai.

Avoti: LxE

baroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Pārtikt (par dzīvniekiem).

// sar. Ēst (par cilvēkiem).

2. Pieņemties svarā no ēšanas (par dzīvniekiem).

// sar. Kļūt tuklākam no ēšanas (par cilvēku).

// pārn.; sar. Gūt peļņu, iedzīvoties.

Avoti: LLVV

barotīts   med.

1. Patoloģisks process ausis, kurš radies mainīga atmosfēras spiediena ietekmē, saukts arī par aerotītu.

Avoti: MSV

barotne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; biol.

1. Barības vielu maisījums (parasti mikroorganismu, audu audzēšanai laboratorijas apstākļos).

Avoti: LLVV

barotnis   apv.

1. Cūka.

Avoti: Sin

barotrauma

1. Dzirdes orgāna (retāk cita gaisu vai gāzes saturoša orgāna - plaušu, zarnu) bojājums, ko rada strauja apkārtējās vides spiediena maiņa.

Avoti: ZTV, PmE

Barovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

Barovs   vietv.

1. Barova rags - galējais Aļaskas ziemeļu punkts ("Point Barrow"), 6,4 km gara smilšu strēle, ciemats ~2000 iedzīvotāju, Arktikas zinātniski pētnieciskā stacija.

Avoti: PZT

barpšķis   apv.

1. Lauka vībotne, arī parastā vībotne ("Artemisia campestris"; "Artemisia vulgaris").

Avoti: Aug2

Barrafranka   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Barrafranca"), Sicīlijas reģiona Ennas provincē, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Barramansa   vietv.; novec.

1. Baramansa - pilsēta Brazīlijā.

Avoti: PZT

Barrankabermeha   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijā ("Barrancabermeja"), osta Magdalenas labajā krastā, 320000 iedzīvotāju (2010. g.), pilsētas tiesības kopš 1922. g.

Avoti: PZT, Wi

barranki   novec.

1. Šauras un dziļas rievas, ko lietus ūdens izgrauž vulkāna konusa irdenās nogāzēs no augšas uz leju (plānā no vidus uz malām).

Avoti: KV

Barrankilja   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas ziemeļos (sp. val. "Barranquilla"), Atlantiko departamenta administratīvais centrs, jūras un upes osta Magdalenas krastā, 12 km no ietekas Karību jūrā, 1,4 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Barrankiļa   vietv.; novec.

1. Barrankilja - pilsēta Kolumbijā.

Avoti: PZT

Barreira   vietv.; novec.

1. Bareiru - pilsēta Portugālē.

Avoti: PZT

barrele

1. Barels.

Avoti: Ang

barrels

1. Barels.

Avoti: Ang

barrete   novec.

1. Sevišķa plakana cepure ar apaļu vai stūrainu virsu.

Avoti: SV33

barrikades   novec.

1. Aizsprostojums no kokiem, zemes, mēbelēm, ratiem un citiem priekšmetiem, kas spēj aizkavēt ienaidnieka kustēšanos un aizsargāt pret tā šāvieniem.

Avoti: SV33

barrils

1. Barels.

Avoti: Ang

bars   -a, v.

1. Neorganizēts (cilvēku) kopums; pūlis.

// pareti. Lielāks (priekšmetu, parādību) kopums.

Avoti: LLVV

bars   -a, v.; apv.

1. Pļavas vai lauka josla, ko apstrādā vienā paņēmienā - pļāvējs nopļauj vienā gājienā, linu plūcējs noplūc, sējējs apber vienā gājumā.

Baru iziet— nopļaut vālu līdz galam.

Baru siet— siet viena vāla labību.

Baru dzīt— vālu pļaut.

Baru vest— pļaujot virzīties citiem pļāvējiem pa priekšu.

Avoti: LLVV, TlV

bārs   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Vientuļš, arī apspiests.

Avoti: LLVV

bārs   -a, v.

1. Neliels restorāns, kur apmeklētājus apkalpo pie letes.

Striptīza bārs— striptīzbārs, bārs, kurā notiek striptīza demonstrējumi, kaildejas.

Avoti: LLVV, VV, ZTV

bārs   -a, v.

1. No jūras sanešiem veidojies iegarens sēklis vai virsūdens grēda, kas stiepjas paralēli krasta līnijai vai ir ar krastu daļēji savienots.

Avoti: LLVV, ZTV

bārs   apv.

1. Bērzs ("Betula").

Avoti: Aug2

bārs   -a, v.

1. Spiediena mērvienība, vienāda ar spiedienu, kuru rada 1000000 dinu liels spēks, darbojoties uz 1 kvadrātcentimetru, kas atbilst 750,08 mm dzīvsudraba staba spiedienam.

Akustiskais bārs— skaņas spiediena mērvienība, kas vienāda ar 1 dinu lielu spēku uz 1 kvadrātcentimetru; mikrobārs.

Avoti: ZTV

Barselona   vietv.

1. Pilsēta Spānijas ziemeļaustrumos ("Barcelona"), Vidusjūras krastā (sp. val. "Barcelona"), Katalonijas galvaspilsēta, 1602400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Venecuēlā ("Barcelona"), Ansoategi štata administratīvais centrs, 704000 iedzīvotāju (2000. g.).

3. Barselona Poco di Goto - pilsēta Itālijā ("Barcellona Pozzo di Gotto"), Sicīlijas reģiona Mesīnas provincē, 41500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

Barseluša   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Barcelos"), Bragas apgabalā, 120400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

bārsla   apv.

1. Pārsla, sniegpārsla; krītoša ziedlapa.

Avoti: Sin, LE

bārsli   apv.

1. Šāds tāds beramais, piem., putnu barībai.

Avoti: LE

barsmindieši

1. Rundāles pagasta apdzīvotās vietas "Barsminde" (tagad - "Ziedoņi") iedzīvotāji.

Avoti: V1

barsoms   mit.

1. Zoroastriešu reliģisko rituāļu atribūts: tamariska zariņu saišķis, ko priesteris tur kreisajā rokā lūgšanas laikā.

Avoti: MrJ

barsonis   novec.

1. Namdara koka veseris.

Avoti: KV

bārstalēt   apv.

1. Bārstīt.

Avoti: KiV

bārstaļa   apv.

1. Kāds, kas visu izbārsta.

Avoti: ME

bārstelēt

1. Bērt, bārstīt.

Avoti: Sin

bārstes   apv.

1. Izbārstīta labība.

2. Pavedienveida izaugumi liellopu mēles sānos.

3. Bārkstis.

Avoti: ME, VeAT

bārstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atkārtoti vai vairākos paņēmienos bērt, kaisīt.

// pārn. Nepārtraukti, ilgstoši, arī atkārtoti skandināt (piemēram, straujas putnu dziesmas, sīkas skaņas).

// pārn. Mirdzināt, zibināt (piemēram, starus).

// pārn.; iron. Vienā laidā teikt (ko).

Avoti: LLVV

bārstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> bārstīt; izklaidus birt.

2. Nevajadzīgi, nelietderīgi, izšķērdīgi bērt, bārstīt.

// pārn. Izšķērdīgi, nesaimnieciski rīkoties; šķiesties.

Avoti: LLVV

Bārstova   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Barstow"), Kalifornijas štatā, 23500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bārsts   apv.

1. Pabari.

Avoti: EH

Barsuki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Maļinovas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

4. Smilšu tuksneši Turānas zemienes ziemeļos, gk. Kazahstānas Aktebes apgabalā, kas 2 garās, šaurās joslās no Arāla jūras meridionāli stiepjas uz ziemeļiem.

Avoti: LC, PZT, LpA

Baršauski   vietv.

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Barševski" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Baršeca   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Montanas apgabalā, 6260 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Barševski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Avoti: LC

baršķi   apv.

1. Podagras gārsa ("Aegopodium podagraria").

2. Plankumainais suņstobrs ("Conium maculatum").

3. Jaunu biešu lapiņu putra ar putraimiem un pienu.

4. Zupa, ko gatavo no gaļas buljona (dažkārt arī ar gaļu), bietēm, burkāniem u. c. saknēm.

Avoti: Aug2, NeV

bāršķis   apv.

1. Bārsts.

2. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

Avoti: EH

baršķīties   apv.

1. Vaibstīties; raudots savilkt seju.

Avoti: ME

bāršļi   apv.

1. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

Avoti: Aug2

bārt   baru, bar, bar, pag. bāru; trans.

1. Dusmīgi, ar pārmetumiem vērsties (pie kāda).

Avoti: LLVV

Barta   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Barth"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 8500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bārta   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Grobiņas novadā (līdz 2009. g. - Liepājas rajonā) 32 km no Liepājas, izveidojusies bijušās muižas "Oberbartau" teritorijā, pagasta centrs.

2. Bārtas pagasts - pagasts Grobiņas novadā, robežojas ar Grobiņas un Gaviezes pagastu, kā arī ar Priekules, Rucavas un Nīcas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Oberbartau, krieviski - Oberbartauskaja.

3. Upe Kurzemes dienvidrietumos un Lietuvā ("Bartuva"), garums - 98 km (Latvijā 43 km), kritums - 155 m (Latvijā 11 m), sākas Lietuvā Žemaitijas augstienē, ietek Liepājas ezerā.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

Bartanga   vietv.

1. Pandžas labā krasta pieteka (Amudarjas baseinā) Pamirā, Tadžikistānā, izteka Afganistānā (augštecē saucas Oksu, vidustecē - Murgaba), kopējais garums - 528 km.

Avoti: PZT

bartangi

1. Viena no pamiriešu tautībām, dzīvo Tadžikistānas Kalnu Badahašanas autonomajā vilojatā, gk Bartangas ielejā.

Avoti: PZT

Bartau   vietv., vācu val.

1. Bārta.

Avoti: FV

Bārtava   vietv.

1. Bārtavas līdzenums - dabas apvidus Piejūras zemienē, Latvijas dienvidrietumu daļā, aizņem 5-20 km platu un vairāk nekā 70 km garu Baltijas jūras piekrastes joslu, ziemeļos robežojas ar Piemares līdzenumu, dienvidos robeža nosacīti sakrīt ar Latvijas un Lietuvas robežu.

Avoti: LE1

bārtenieki

1. Grobiņas novada Bārtas pagasta apdzīvotās vietas "Bārta" iedzīvotāji.

Avoti: V1

barterdarījums

1. Preču (pakalpojumu) apmaiņas operācija bez skaidras naudas norēķiniem.

barters   -a, v.

1. Preču (pakalpojumu) apmaiņa bez naudas starpniecības.

Bartera darījumi— preču (pakalpojumu) apmaiņas darījumi bez norēķiniem skaidrā naudā.

Avoti: LatV

bārters   -a, v.

1. Barters.

Avoti: MLVV

bārties   baros, baries, baras, pag. bāros; refl.

1. Dusmīgi teikt pārmetumus.

Avoti: LLVV

bārtin   apst.

1. Savienojumā ar verba "bārt" formām izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

Bartina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bartin"), ila administratīvais centrs, 56600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

bartkevicieši

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Bartkeviči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bartkeviči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

Avoti: LC

bartkeviči

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Bartkeviči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bārtleta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bartlett"), Ilinoisas štatā, 41600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Bartlett"), Tenesī štatā, 58300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Bārtlsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bartlesville"), Oklahomas štatā, 36500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bartolinīts   med.

1. Maksts priekštelpas lielā dziedzera iekaisums.

Avoti: TM

Bartolomejs   vēst.

1. Sv. Bartolomejs - Sv. Bērtulis (Bartholomew the Apostle) - Kristus māceklis, sludināja Indijā un Armēnijā.

Avoti: MkV

bartonellas   med.

1. Patogēnu mikroorganismu ģints, kas parazitē cilvēka un grauzēju eritrocītos un asinsvadu endotēlijā.

Avoti: TM

bartoneloze   med.

1. Bartonellu ierosināta infekcijas slimība, sastopama Peru ielejās ar tropisku klimatu.

Avoti: TM

Bartošice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 24700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1326. g.

Avoti: LpA, Wi

Bartova   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bartow"), Floridas štatā, 18400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bartramiaceae   lat.

1. Bartrāmiju dzimta - lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta.

Avoti: LD

bartramia   lat.

1. Bartrāmijas - lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases bartrāmiju dzimtas ģints.

Bartramia inthyphylla— gludā bartrāmija.

Bartramia pomiformis— sprogainā bartrāmija.

Avoti: LD

bartrāmija

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Bartramiaceae"), Latvijā konstatētas 3 ģ., 10 sugu.

2. Šīs dzimtas ģints ("Bartramia"), Latvijā konstatētas 2 sugas, abas aizsargājamas.

Gludā bartrāmija— bartrāmiju suga ("Bartramia ithyphylla").

Sprogainā bartrāmija— bartrāmiju suga ("Bartramia pomiformis").

Avoti: LD

bartschella   lat.

1. Bartschella schumannii - Šūmaņa mamilārijas ("Mammillaria schumannii") nosaukuma sinonīms.

Avoti: TaE

Bārtuli   vietv.

1. Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Bārtuļi" nosaukums latgaliski.

2. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Skrebeļi" otrs nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bārtulieši

1. Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Bārtuļi" iedzīvotāji.

2. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Bartuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bārtuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

3. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Skrebeļi" otrs nosaukums.

Avoti: LC

Bartuva   vietv.

1. Bārtas upes nosaukums Lietuvā.

Avoti: PZT

Barualī   vietv.

1. Pilsēta Senntvinsentā un Grenadīnās, Mazo Antiļu salās, 1300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Baruckas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

barundi

1. Tauta, Burundijas pamatiedzīvotāji, dzīvo arī Tanzānijā un Zairā, valoda (kirundi) pieder pie bantu saimes ziemeļu grupas, reliģija - kristiānisms, daļa saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus.

Avoti: PZT

Baruntorejs   vietv.

1. Sālsnogulu ezers Krievijā, Aizbaikāla novadā Mongolijas pierobežā, ~600 m vjl., ūdens bagātos gados platība - līdz 578 kvadrātkilometri, sausos gados izžūst.

Avoti: PZT, PuA

Barūnurta   vietv.

1. Pilsēta Mongolijas austrumu daļā ("Baruun Urt"), Suhebatora aimaka administratīvais centrs, 13000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PZT, Wi

Barupe   vietv.

1. Upe Lietuvā, Nevēžas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

barūrija   med.

1. Urīna atdalīšanās ar augstu īpatnējo svaru.

Avoti: TM

Baruta   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlā, Karakasas piepilsēta, 213400 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: Wi

Bāruta/Marka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Baruth/Mark"), Brandenburgas federālajā zemē, 4200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Barutzen   vietv., vēst., vācu val.

1. Baruču muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Snēpeles pagastā.

Avoti: KV

barvede   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Barvedis.

2. apv. Priekšdziedātāja, teicēja.

Avoti: LLVV, LE

barvedis   -ža, v.;

1. Vadonis (kādā cilvēku grupā).

2. apv. Pirmais pļāvējs barā 2.

Avoti: LLVV, LE

Barvenkova   vietv.

1. Barvinkove - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Barvice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 3800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1286. g.

Avoti: LpA, Wi

barvieta   apv.

1. Viena vāla platums.

Avoti: ME

barvika   apv.

1. Baravika.

Avoti: VV

Barvinkove   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Harkovas apgabalā, 9700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

barzaks   mit.

1. Siena bez vārtiem, kas atdala debesis no Allāha troņa; sūfiju tēlu valodā tā apzīmē mistisko šķērsli starp cilvēku un Dievu, kuru var pārvarēt ar garīgajiem vingrinājumiem.

Avoti: MrJ

barzāt   apv.

1. Drupināt, smalcināt.

Avoti: Sin

bārzbala   apv.

1. Kazu dieviete.

Avoti: EH

bārzda   apv.

1. Bārda.

2. Garš matu kopums pie zirga kājām.

3. Garš matu kopums pie dzīvnieka apakšžokļa.

Avoti: KiV

bārzdainis   apv.

1. Bārdains cilvēks.

Avoti: KiV

bārzde   apv.

1. Sekste pie gaiļa knābja.

2. Bārda.

Avoti: ME, EH

Bārzdiņi   vietv.

1. Jelgavas novada Vilces pagasta apdzīvotās vietas "Kalnrozes" otrs nosaukums.

Bārzdiņu muiža— Jelgavas novada Vilces pagasta apdzīvotās vietas "Kalnrozes" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

bārzduki   mit.

1. Prūšu (vēst. Rietumbaltija) mitoloģijā - rūķi, dieva Puškaiša palīgi, kas dzīvo zem zemes un saistīti ar bagātību, zem koka vīņi tur maizi, alu un citu ēdamo.

Avoti: Mit

bārzība   apv.

1. Bardzība.

Avoti: ME

Bārzinghauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Barsinghausen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 33200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Barzjuki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

Barzu   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - varonis, varonīgā Suhrāba dēls un spēkavīra Rustama mazdēls, kurš kļuva par ļaunā Afrāsijāba viltus upuri.

Avoti: Mit

Bārzupe   vietv.

1. Alūksnes novada Liepnas pagasta apdzīvotās vietas "Bērzupe" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

barža   -as, s.; pareti.

1. Plakandibena kuģis kravas pārvadāšanai pa upēm, kanāliem, ezeriem un jūru slēgtā rajonā (pārvietojams ar velkoni vai pašgājējs).

Avoti: LLVV, ZTV

bas.   saīs.

1. Baseins (ģeogrāfijā).

Avoti: i1

Basa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Baza"), Andalūzijas autonomā apgabala Granadas provincē, 22100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Basa šaurums - šaurums starp Austrāliju un Tasmāniju (angļu val. "Bass Straits"), savieno Tasmana jūru ar Indijas okeānu, garums - 490 km, platums - 213-287 km, mazākais dziļums kuģuceļā - 51 m.

Avoti: Wi, PuA, LģE

basains   apv.

1. Basaiņš.

Avoti: ĒiV

basaiņš   apv.

1. Ar spalvām noaudzis (par putnu, parasti vistu, kājām).

Avoti: ĒiV

basakati

1. Tauta, dzīvo Kongo vidusteces apvidū, abās Kongo republikās, valoda pieder pie bantu saimes kongo grupas.

Avoti: PZT

basaknī   apv.

1. Basātnē.

Avoti: EH

basapi

1. Dajaku cilšu punani grupas cilts, dzīvo dažādās vietās Kalimantānas salas iekšienē, Indonēzijā un Malaizijā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

basanīts

1. Daļēji hidratēta kalcija sulfāta forma.

Avoti: ZvD-219-51

Basano   vietv.

1. Basano Romano - pilsēta Itālijā ("Basasno Romano"), Lacio reģiona Viterbo provincē, 4950 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Basāno   vietv.

1. Basāno del Grapa - pilsēta Itālijā ("Bassano del Grappa"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 43100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

basanoškas   žarg.

1. Siksniņkurpes, vaļējas vasaras kurpes.

Avoti: SLG

basanožkas   apv.

1. Vasaras kurpes, kuru virsa veidota no tievām kāda materiāla sloksnēm.

Avoti: KiV

Basarabjanska   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 12500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

basari

1. Rietumāfrikas iedzīvotāju cilts no tendu cilšu grupas, dzīvo Gvinejas Republikā, Senegālas un Gvinejas-Bisavas pierobežā, valoda pieder pie Atlantijas grupas, vietējie tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT

basāt   apv.

1. Spēle, kuras laikā viens otram uzsauc: "parādi man savu basu!".

Avoti: ME

basātne   apv.

1. Ar basām kājām; bez zeķēm, tikai ar apaviem kājās.

Avoti: NeV

basātnē   apv.

1. Bez zeķēm vai autiem (par kājām), tikai ar apaviem.

Avoti: KiV

basātņi   apv.

1. Basātnē.

Avoti: EH

Basauri   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Basauri"), Basku Zemes autonomā apgabala Biskajas provincē, 42000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

base   novec.

1. Bass.

Avoti: SW78

bāse   apv.

1. Katla āķis.

Avoti: ME

baseballe

1. Beisbols.

Avoti: Ang

Baseina   vietv.

1. Pilsēta Mjanmā, Iravadi apgabala administratīvais centrs, 215600 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

baseins   -a, v.

1. Mākslīga ūdens tvertne.

2. Dabiska ūdenskrātuve.

Zvejas baseins— zvejas apgabals.

Artēziskais baseins— ar negatīvu ģeoloģisku struktūru (sineklīzi, ielieci) saistīta pazemes spiedienūdeņu krātuve.

3. Apgabals, no kura saplūst (upē, ezerā vai jūrā) apakšzemes un virszemes ūdeņi.

Beznoteces baseins— apgabals, kam nav noteces uz jūru.

Pieledāja baseins— sprostezers, ledāja kušanas ūdeņu ūdenstilpe, kas radusies leduslaikmeta beigu posmā, ūdeņiem sastājoties ledāja malas priekšā.

Sedimentācijas baseins— ūdenstilpe, kurā notiek vai ir notikusi nogulu uzkrāšanās.

4. Zemes garozas ieliece vai virsas pazeminājums ar vientipiskiem iežiem un derīgo izrakteņu iegulām.

5. ģeol. Apgabals, kurā atrodamas viena veida iežu vai derīgo izrakteņu iegulas.

Avoti: LLVV, ZTV

Baseins   vietv.

1. Lielais Baseins - atrodas Kordiljeros starp Sjerranevadu, Kaskādu un Klinšu kalniem (angļu val. "Great Basin"), ASV, platība - ~550000 kvadrātkilometru, nelielas katlienes mijas ar īsām (līdz 100 km) grēdām, augstākā virsotne - 3982 m vjl., zemākā ieplaka - 84 m zjl.

Avoti: LģE

basella   lat.

1. Bazelas.

Basella rubra— sarkanā bazela.

Avoti: TaE

basendži

1. Suņu šķirne, sauc arī par Kongo dogu; raksturīga iezīme - šīs šķirnes suņi nerej; dzimtene - Zaira; basenži.

Avoti: PL

basene   sar.

1. Basģitāra.

Avoti: SLG

basenes   dsk. ģen. -ņu, s.; sar.

1. Vasaras apavi, kam virsa veidota no šaurām sloksnītēm.

Avoti: MLVV

basenieki

1. Kuldīgas novada Gudenieku pagasta apdzīvotās vietas "Basi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

basenži

1. Basendži - suņu šķirne, sauc arī par Kongo dogu; raksturīga iezīme - šīs šķirnes suņi nerej; dzimtene - Zaira.

Avoti: PL

baseņš   apv.

1. Dem. --> bass 2.

Avoti: KiV

basēt   apv.; hip.

1. Dzert, žūpot.

Avoti: ME

basethaunds

1. Basets.

Avoti: SV99

basetrags

1. Saliekta klarnete; alta klarnete ar maigu skaņu.

Avoti: LLVV

basets

1. Spēcīgs medību suns ar garu ķermeni, īsām kājām un garām nokarenām ausīm; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: SV99

BASF   saīs.

1. Ķīmiskās rūpniecības koncerns Vācijā, dib. 1865. g.; Bādenes Anilīna un sodas fabrika (vācu "Badische Anilin-& Soda-Fabrik AG").

Avoti: i1

basģitāra   -as, s.

1. Zema reģistra ģitāra (parasti elektriskā).

Avoti: LLVV

basi

1. Dualu tautas grupa Kamerūnā.

2. Tauta Libērijas austrumos, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kru apakšgrupas.

Avoti: PZT

Basi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Gudenieku pagastā.

2. vēst. Basu pagasts - pastāvēja bijušajā Aizputes apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Kuldīgas novada Gudenieku pagastā.

Avoti: LPag, LC

BASIC   saīs.

1. Universāla programmēšanas valoda, beisiks (angļu "Beginner's All-purpose Symbolic Instruction Code").

Avoti: i1

basidiolichenes   lat.

1. Bazīdiju ķērpji - ķērpju nodalījuma klase.

Avoti: LD

basidiomycetes   lat.; novec.

1. Bazīdijsēnes, senāk - bazidiomicētes.

Avoti: LLx

basidiomycota   lat.

1. Bazīdijsēnes - sēņu nodalījums.

Avoti: LD

basija   bot.

1. Sviesta koks, aug Indijā un Malajas arhipelāgā; stumbrā un lapās pienaina sula, bet augļu sēklās daudz eļļas, ko izmanto uzturā un tehniskām vajadzībām.

2. dsk. Balandu dzimtas ģints ("Bassia"), viengadīgi lakstaugi ar pamīšus sakārtotām lapām, 8-10 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Laimiņu basija— basiju suga ("Bassia sedoides syn. Echinopsilon sedoides"), Latvijā atrasta tikai 1960. g. Šķirotavas dzelzceļa stacijā Rīgā.

Avoti: SV08, LD

basiknēs   apv.

1. Basātnē.

Avoti: EH

basikņi   apv.

1. Tādi, kas apāvuši kailās kājās pastalas vai kurpes.

Avoti: EH

basiķ   žarg.

1. Runāt, sarunāties.

Avoti: KZ

Basilana   vietv.

1. Apdzīvota vieta Filipīnās, Mindanao Musulmaņu autonomajā reģionā, tāda paša nosaukuma salas ziemeļu daļā, Isabelas pilsētas daļa, kas agrāk bija atsevišķa pilsēta.

2. Sala Filipīnu dienvidaustrumu daļā, starp Sulu un Mindanao jūru.

3. Basilanas šaurums - atrodas Filipīnu dienvidaustrumu daļā, atdala Basilanas un Mindanao salu.

Avoti: PZT

basilejs

1. Nelielas apmetnes pārvaldītājs Senajā Grieķijā Mikēnu laikmetā; Homēra laikā - cilts vai cilšu savienības vadonis; viduslaikos tas bija Bizantijas imperatora oficiālais tituls.

Avoti: SV08

basilijieši

1. Kristiešu garīgā ordeņa mūki; ordenis radās Bizantijā 4. gs., tā statūtu izveidi piedēvē agrīnās kristietības teologam Basilijam Lielajam.

Avoti: SV08

Basilijs   vēst.

1. Sv. Basilijs Lielais - viens no Baznīcas tēviem (Basil of Caesarea; ap 330.-379. g.), Sv. Nisas Gregora brālis.

Avoti: MkV

basis   apv.

1. Suns ar balsenām ķepām.

Avoti: EH

basis   žarg.

1. Basketbols.

Avoti: SLG

basiskus   apv.

1. Basātnē.

Avoti: EH

basists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē basa instrumentu.

Avoti: MLVV

basītis   žarg.

1. Autobuss.

2. Basketbols.

3. Peldbaseins.

Avoti: Ang, SLG

Basjana   vietv.

1. Čuncjina - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

baskājains   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar basām kājām.

Avoti: MLVV

baskājis   -a, v.

1. Tas (tāds), kam ir basas kājas.

// pārn. Nabags; klaidonis.

Baskājainie ārsti— cilvēki ar elementāro praktiskās medicīnas izglītību, kuri nodarbojas ar slimnieku aprūpi lauku rajonos; izteiciens radās 60. gadu Ķīnā kultūras revolūcijas laikā.

Baskāju sacelšanās— tautas sacelšanās Normandijā (Francijā) 1639, vērsās pret feodāļu jūgu, nodokļiem; vad. Žans Baskājis.

Avoti: LLVV

baskāju   apv.

1. Basām kājām.

Avoti: EH

baskaks   vēst.

1. Tatāru jūga laikā - hana varas pārstāvis, nodevu savācējs.

Avoti: SV08

baskāpiņ   apv.

1. Basātnē.

Avoti: EH

basketballe

1. Basketbols.

Avoti: Ang

basketbolists   -a, v.;

1. Sportists, kas specializējies basketbolā.

Avoti: LLVV

basketbols   -a, v.; parasti vsk.

1. Komandu sporta spēle ar bumbas raidīšanu pretinieka grozā.

Avoti: LLVV

baskets   žarg.

1. Basketbols.

Avoti: LLVV

baski   -u, v.

1. Dienvideiropas tauta, dzīvo pie Biskajas līča Francijā, Basku zemē un Navarrā Spānijā.

Basku valoda— ģenealoģiski izolēta valoda, oficiālā valoda Basku zemē, Spānijā, rakstības pamatā latīņui alfabēts.

Avoti: EV

Baskila   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Baskil"), Elazīgas ilā, 5000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

baskils   novec.

1. Aizgrieznis logu vai durvju nostiprināšanai pie aplodas.

Avoti: KV

basklarnete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Zema reģistra klarnete.

Avoti: LLVV

Basku   vietv.

1. Basku Zeme - autonoms apgabals Spānijas Karalistes sastāvā ar nācijas nosaukumu, administratīvais centrs - Vitorija, platība - 7234 kvadrātkilometri, 2134000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

Basku-Navarras   vietv.

1. Basku-Navarras Zeme - vēsturisks novads Spānijas ziemeļos ("Pais Basco-navarro"), platība - 17600 kvadrātkilometru, ietver aptuveni tagadējo Basku Zemi un Navarru.

Avoti: PZT, PuA

Baskunčaks   vietv.

1. Beznoteku sālsnogulu ezers Krievijā, Astrahaņas apgabalā 21 m zjl., platība - 106 kvadrātkilometri, vidējais dziļums - 0,1 m.

Avoti: PZT

bāslis   apv.

1. Burvis; burvības; raganu nešļavas.

2. Tas, kas mīl visu piebāzta ar ko nederīgu; arī tas, kas derīgas mantas mīl nobāzt tā, ka tās vēlāk citiem un pašam ir grūti atrodamas.

Avoti: TlV

basma   -as, s.; tikai vsk.

1. Dabiska augu krāsviela (ar melnu vai tumši brūnu toni).

Avoti: LLVV

basmačs   -a, v.; vēst.

1. Bruņotas nacionālistiskas kustības dalībnieks Vidusāzijā 1917.-1926. g., kas cīnījās pret padomju režīmu.

Avoti: LLVV, SV08

basmala   rel.

1. Musulmaņu pasaulē populārs teiciens, saīsinājums no "Līdzcietīgā, žēlsirdīgā dieva vārdā" ("Bismi Allah ar rahmani ar-rahim"); ar to sākas ikviena sūra (nodaļa) Korānā, to saka pirms katras svarīgas darbības - ēdienreizes, ceļojuma utt.

Avoti: Tc

basmāte   apv.

1. Vecmāte (bērnu saņēmēja).

Avoti: ME

basmati

1. Rīsu šķirne ar gariem graudiem, aug Himalaju kalnu pakājē.

Avoti: PL

basmicvahs

1. Barmicva divpadsmitgadīgām meitenēm - mazāk izplatīta jūdaisma tradīcija uzņemšanai pieaugušo sabiedrībā.

Avoti: IdV

basņa   žarg.; parasti dsk.

1. Nepatiesas runas; pasakas.

Avoti: SLG

basogi

1. Tauta, dzīvo Ugandā, starp Kjogas un Viktorijas ezeru, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļu grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults), daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

basommatophora   lat.

1. Pamatacu plaušgliemeži - gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases plaušgliemežu kārta.

Avoti: LD

Basora   vietv.; novec.

1. Basra - pilsēta Irākā.

Avoti: PZT

basorīns   med.

1. Augu gļotas bez garšas, bez smakas; nešķīst aukstā ūdenī, šķīst sārmos; atrodamas tragakantas, ķiršu un plūmju sveķos.

Avoti: TM

Basra   vietv.

1. Pilsēta Irākas dienvidaustrumos (arābu val. "Al-Basrah"), Šatelarabas krastā, 90 km no Persijas līča, muhāfazas administratīvais centrs, 837000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

bass   -a, v.; mūz.

1. Viszemākā vīriešu balss.

2. Lielākais (ovālas formas) metāla pūšamais instruments (pūtēju orķestros).

Basa tūba— metāla pūšamais mūzikas instruments.

3. Zemākā skaņa akordā; apakšējā balss vairākbalsu salikumā.

Ciparotais bass— skaņdarba apakšējā balss, kurai harmonija pierakstīta ar cipariem; ģenerālbass.

Avoti: LLVV

bass   -ais; s. -a, -ā;

1. Bez apaviem un bez zeķēm vai autiem (par kājām); neapauts, kails.

// pareti. Tāds, kam nav apautas kājas (par cilvēku).

Avoti: LLVV

Bassen   vietv., vēst., vācu val.

1. Basu muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Basu pagastā.

Avoti: KV

bassia   lat.

1. Basijas - balandu dzimtas ģints.

Bassia sedoides— laimiņu basija.

Avoti: LD

basso   mūz.

1. Bass.

Basso profondo— ļoti zems bass.

Avoti: SV08

bassone   mūz.

1. Fagots.

Avoti: Mūz

basta   izsauk.; sar.

1. "Viss!", liekot saprast, ka saruna beigusies.

Avoti: KZ, MLVV

Basta

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - prieka un līksmības dieviete, kuras svētais dzīvnieks bija kaķis un kuru attēloja kā sievieti ar kaķa galvu; Bastas kulta galvenā vieta bija Būbastija, kur atradās grezns templis; Basteta.

Avoti: SV08

bastais   apv.

1. Bastarda āboliņš ("Trifolium hibridum").

Avoti: Aug2

bastajs   apv.

1. Bastards (1).

2. Bastarda āboliņš ("Trifolium hibridum").

Bastaja āboliņš— Bastarda āboliņš ("Trifolium hibridum").

Avoti: ĒiV

bastarāboliņš   apv.

1. Bastarda āboliņš ("Trifolium hibridum").

Avoti: Aug2

bastardāboliņš   apv.

1. Bastarda āboliņš ("Trifolium hibridum").

Avoti: Aug2

bastardaugstums   poligr., novec.

1. Nesistemātisks burtstabiņu augstums.

Avoti: GV

bastardbiezne   poligr., novec.

1. Apzīmējums ikvienam normālai sistēmai neatbilstošam burtu biezumam.

Avoti: GV

bastardēšana   novec.

1. Divu dažādām rasēm, varietātēm, sugām vai ģintīm piederīgu vecāku krustošanās.

Avoti: KV

bastardģenerācija   novec.

1. Krustošanā radušies pēcnācēji, pirmie tiešie un to pēcnācēji.

Avoti: KV

bastardmētra   apv.

1. Mieturu mētra ("Mentha verticillata").

Avoti: Aug2

bastards   -a, v.

1. Hibrīds.

Bastarda āboliņš— tauriņziežu dzimtas lopbarības augs ar baltsārtiem ziediem, āboliņu suga ("Trifolium hibridum").

2. Nelaulātu vecāku bērns, ārlaulības bērns; Rietumeiropā viduslaikos - valdnieka ārlaulības bērns.

3. sar. Nepatīkama persona.

Avoti: LLVV, JtV, Žrg

bastariņš   apv.

1. Bastarda āboliņš ("Trifolium hibridum").

Avoti: Aug2

bastaris   apv.

1. Bastarda āboliņš ("Trifolium hibridum").

Avoti: KiV

bastarts   apv.

1. Bastarda āboliņš ("Trifolium hibridum").

Bastarta āboliņš— bastarda āboliņš ("Trifolium hibridum").

Avoti: Aug2

basteja   novec.

1. Aizsargu tornis nocietinājumu laidā, aizsargu mūra izlaidums.

Avoti: KV

bastene   apv.

1. Smalks galvas lakats.

Avoti: KV

Bastera   vietv.

1. Sentkitsas un Nevisas galvaspilsēta (angļu val. "Basseterre") un osta Sentkristoferas (Sentkitsas) salā, Karību jūras krastā, 12800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Bastēra   vietv.

1. Pilsēta Gvadelupas salā, Karību jūras piekrastē, Gvadelupas reģiona administratīvais centrs, 14100 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Basteta

1. Basta - ēģiptiešu mitoloģijā - prieka un līksmības dieviete, kuras svētais dzīvnieks bija kaķis un kuru attēloja kā sievieti ar kaķa galvu; Bastas kulta galvenā vieta bija Būbastija, kur atradās grezns templis.

Avoti: SV08

Bastiā   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Bastia"), Korsikas reģiona Augškorsikas departamentā, osta Korsikas ziemeļaustrumu krastā, 43000 iedzīvotāju (2010.g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

bastija   novec.

1. Aizsargu tornis nocietinājumu laidā, aizsargu mūra izlaidums.

Avoti: KV

Bastija   vietv.; novec.

1. Bastiā - pilsēta Francijā, Korsikā.

Avoti: PZT

Bastja   vietv.

1. Bastiā - pilsēta Francijā, Korsikā.

Avoti: PuA

bastile   novec.

1. Nocietināta pils ar torņiem.

Avoti: SW78

Bastīlija

1. Parīzes cietoksnis (14.-18. gs.), kurā atradās valsts cietums; viens no Francijas absolūtisma balstiem; 1789. g. 14. jūlijā, kad sākās Lielā franču revolūcija, sacēlusies tauta to ieņēma un sagrāva.

Avoti: SV08

bastine   apv.

1. Bastene.

Avoti: EH

bastiondators   inf.

1. Datoru tīklā - dators, kas pasargā no nesankcionētas ieiešanas tīklā un piekļuves tīkla resursiem.

Avoti: D3

bastions   -a, v.

1. Piecstūrains, uz priekšu izvirzīts nocietinājums (cietokšņa mūra stūros); mūra daļa, kas izvirzīta uz priekšu.

Avoti: LLVV

bastīt   apv.

1. Izgrūst, izsist, izstumt.

Avoti: ME

bāstīt   apv.

1. Iemērkt, mērcēt.

Avoti: EH

bastonāde

1. Barbariska cilvēku sodīšana - sišana ar nūju pa kāju pēdām un muguru.

Avoti: SV69

bastons   apv.

1. Bostons (audums).

Avoti: KiV

Bastoņa   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā, Valonijas reģiona Luksemburgas provincē, 15100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bastot   žarg.

1. Bez attaisnojuma neapmeklēt (parasti mācību nodarbības).

Avoti: SLG

bastotājs   žarg.

1. Skolēns, kas neattaisnoti kavē mācību nodarbības.

Avoti: SLG

Bastropa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bastrop"), Luiziānas štatā, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bastrs

1. Zemas kvalitātes smalkais cukurs dzeltenā krāsā, rafinētā cukura ražošanas blakus produkts.

Avoti: SV69

bastuļa   žarg.

1. Skolēns, kas neattaisnoti kavē mācību nodarbības.

Avoti: SLG

basturma

1. Austrumnieku ēdiens - kaltētas vai ceptas gaļas šķēles.

Avoti: SV99

Bastvars   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - un eposā spēkavīra un varoņa Zarera dēls, kas septiņu gadu vecumā kopā ar citiem devās atriebt tēva nāvi, un uzveica pretiniekus.

Avoti: Mit

basubiji

1. Tauta, dzīvo Zambijas dienvidos, valoda pieder pie bantu saimes centrālās grupas.

Avoti: PZT

Basuki   mit.

1. Bali salas iedzīvotāju kosmoloģijā liela čūska, kas mīt pazemes valstības alā.

Avoti: Mit

Basuma   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bassum"), Lejassaksijas federālajā zemē, 15500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

basuti   novec.

1. Basuto - tauta Lesoto un Dienvidāfrikas Republikā.

Avoti: PnR, PZT

basuto

1. Tauta, dzīvo Lesoto un Dienvidāfrikas Republikas vidienē, valoda (sesuto) pieder pie bantu saimes dienvidaustrumu grupas (rakstība latīņu alfabētā), ticīgie gk. katoļi un protestanti, daļa saglabājuši vietējos tradicionālos kultus.

Avoti: PnR, PZT

Basutolenda   vietv.; vēst.

1. Bijušais Lielbritānijas protektorāts Dienvidāfrikā ("Basutoland"), kopš 1966. g. - Lesoto.

Avoti: PZT

baš   žarg.

1. Anašas (narkotikas) porcija (0,2-0,3 g).

Baš na baš— taisnīga, līdzvērtīga apmaiņa.

Avoti: KZ

Baščiftikla   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Tokatas ilā, 4200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

baščina   žarg.

1. Tauki, speķis.

Avoti: KZ

Bašēni   vietv.

1. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Mārupe" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LC

bašēnieši

1. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Bašēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Baši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

bašibuzuks   žarg., hum.

1. Palaidnis.

Avoti: SLG

Bašjajla   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Karamanas ilā, 2160 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bašk.   saīs.

1. Baškīru-.

Avoti: LLVV

baška   žarg.

1. Galva.

Avoti: Žrg

bāška   novec.

1. Negausis.

2. Cilvēks, kas nobāž savas lietas, tā ka vēlāk pašam grūti atrast.

3. Uzbāzīgs cilvēks.

Avoti: KV

Baškale   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Vanas ilā, 12800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Baški   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Bašķi" nosaukuma variants.

2. Kolna Baški - Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kolna Bašķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

baškīri   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Baškortostānas (Krievijā) pamatiedzīvotāji, daļa dzīvo arī Čeļabinskas, Permas un Orenburgas apgabalā, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Baškīru valoda— altajiīešu valodu saimes tjurku val. grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

Avoti: LLVV

Baškīrija   vietv.; vēst.

1. Baškorostāna - Republikas nosaukums padomju laikā.

Avoti: EV

baškis   apv.

1. Negausis, rīma; bašķis.

2. Druskas, drumstalas no ēdieniem.

Avoti: VV

Baškortostāna   vietv.

1. Baškortostānas Republika - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas Eiropas daļas austrumos, platība - 142900 kvadrātkilometri, administratīvais centrs - Ufa, 4057000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PuA

Bašķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Bašķu naudas kalns— pilskalns Riebiņu novada Rušonas pagastā, ~1 km uz ziemeļrietumiem no Aglonas dzelzceķa stacijas, 1928. g. bija ar terasēm, vaļņiem un grāvjiem nocietināts pilskalns ar stāvām nogāzēm, 1960.-1970. g. pilnīgi norakts un iznīcināts.

2. Kolna Bašķi - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

3. Bašķu senkapi - atrodas Rucavas novada Rucavas pagastā pie bij. Barbānu, Bašķu un Timbru mājām, ~100 m no Sventājas upes, tās labā krasta palienē, 1 m augsts zemes pacēlums, apbedījumus veido ugunskapi māla urnās vai bez tām, atsevišķi atradumi datēti ar 2.-1. gs. p. m. ē.

Avoti: LC

bašķieris   apv.

1. Strīdīgs cilvēks.

Avoti: EH

bašķieši

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Bašķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bašķiņkalns   vietv.

1. Pilskalns Talsu novada Ārlavas pagastā, savrups, iegarens ~17 m augsts paugurs, plakums - (20 x 40 m) nelīdzens, ar kritumu uz dienvidu pusi, rietumu puses pakājē ir terase, kas ziemeļu pusē beidzas ar stāvu nogāzi.

Avoti: LE1

bašķiri   novec.

1. Baškīri.

Avoti: LV93

bašķis   apv.

1. Pļāpa, māņticīgs cilvēks.

2. Burvis.

3. Nieki.

4. Negaļa, badakāslis, rīlis.

5. Druskas, ēdienu atliekas.

6. Nicinošs nosaukums mazai meitenei.

7. Senlatviešu govju dievs.

Avoti: KV, EH

bāšķis   apv.

1. Salmu vīšķis vai lupatas, ar kurām aizbāž logu spraugas.

2. Burvju līdzeklis.

3. Uzmācīgs cilvēks.

Avoti: ME

bāšķīties   apv.

1. Slēpties.

2. Nolikt burvju līdzekli.

Avoti: ME

bašķošanās   apv.

1. Buršana.

Avoti: Sin

bašķoties   apv.

1. Darīt neprātības.

2. Satuntuļoties.

3. Burt.

Avoti: ME

bāšķoties   apv.

1. Pesteļot.

Avoti: LE

bašlaks   apv.

1. Bašliks.

Avoti: EH

bašliks   -a, v.

1. Kapuce (no vilnas auduma) ar gariem galiem.

Avoti: LLVV

bašļaciņš   apv.; hip.

1. Meža sprigane ("Impatiens noli-tangere").

Avoti: Aug2

bašļaks   apv.

1. Kapuce.

Avoti: KiV

bašļaukas   apv.

1. Paniņas.

Avoti: BB

bāšļi   apv.

1. Burvju līdzekļi, zintes.

bašļi   sar.

1. Nauda.

Avoti: KZ

bašļiciņš   apv.; hip.

1. Meža sprigane ("Impatiens noli-tangere").

Avoti: Aug2

bašļiks   apv.

1. Mēteļa vai jakas kapuce.

Avoti: KnG

bāšļošana   apv.

1. Buršana.

Avoti: Sin

bāšļot   apv.

1. Burt, zintēt.

Avoti: Sin

bāšļoties   apv.

1. Burt, zintēt.

Avoti: Sin

Bašmakči   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Afjonkarahisaras ilā, 5600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bašmaki   žarg.; parasti dsk.

1. Apavi.

2. Zābaki.

Avoti: SLG

bašņa   sar.; vulg.

1. Galva.

Avoti: KZ

bašs   sar.

1. Anašas (narkotikas) porcija (0,2-0,3 g).

Avoti: KZ

Baštanka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Nikolajevas apgabalā, 12680 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

bāšus   apv.

1. Savienojumā ar "bāzt" izsaka šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: EH

bat.   saīs.

1. Bataljons.

Avoti: i2

Bata   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Ekvatoriālajā Gvinejā ("Bata"), osta Gvinejas līča krastā, 132200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PZT, PuA

Bāta   -as, s.; vietv.

1. Vaiņodes novada apdzīvotās vietas (lielciema) "Vaiņode" daļa, kas agrāk bija atsevišķa apdzīvotā vieta.

2. vēst. Bātas pagasts - pastāvēja bijušajā Liepājas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pievienots Vaiņodes pagastam.

Bātas pilskalns— atrodas Vaiņodes novada Vaiņodes pagastā, Bātas Dzirnezera (Bātas dzirnavu dīķa) pussalā, 2 km uz austrumiem no bijušās Bātas muižas, 250 m uz ziemeļiem no Ziņģu mājām, ~7 m augstā zemesmēlē, kas iestiepjas ezerā, plakums - (~30 x 60 m) izlīdzināts, austrumu pusē nocietināts ar 2 m augstu valni, kurā daudz akmeņu.

3. Pilsēta Lielbritānijā, Anglijā ("Bath"), Eivonas krastā, uz dienvidaustrumiem no Bristoles, 84000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LPag, LC, LE1, La1, Wi

Bataiska   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Rostovas apgabalā, 117400 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Avoti: PZT

Bataka   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Pazardžikas apgabalā, 3250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bataki

1. Tautu grupa, Sumatras (Indonēzijā) pamatiedzīvotāji, valoda pieder malajiešu valodu grupai, ticīgie - musulmaņi, kristieši, daļa saglabājusi tradicionālos ticējumus.

Avoti: EV

batālais

1. Batālais žanrs - tēlotājmākslas žanrs, kas veltīts kara tematikai, it īpaši kauju skatiem.

Avoti: SV08

batalieris   novec.

1. Jūras karaspēka instruktors, kuģa mantzinis.

Avoti: KV

batālija   -as, s.

1. Tēlotājas mākslas žanrs, kurā attēlo kauju un frontes dzīves epizodes; šī žanra mākslas darbs.

2. novec. Kauja.

3. pārn. Asa, arī ilgstoša diskusija.

Avoti: LLVV, SV99

batālists   -a, v.;

1. Mākslinieks, kas strādā batālijas žanrā.

Avoti: LLVV

bataljons   -a, v.; mil.

1. Karaspēka apakšvienība, kas sastāv no rotām, parasti ietilpst pulkā vai brigādē.

Avoti: LLVV

Batalpašinska   -as, s.; vietv.

1. Čerkeska - apdzīvotās vietas un pilsētas nosaukums līdz 1939. g.

Avoti: PZT

batāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Batālā glezniecība - kaujas skatu gleznošana.

Avoti: SV69

bataļa   apv.

1. Strīds, klaigas.

Avoti: EH

Batama   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā ("Batam"), Riau Salu provincē, 1035000 iedzīvotāju (2015. g.).

2. Sala Riau arhipelāgā, kas atrodas Lielo Zunda salu grupā, uz dienvidiem no Malakas pussalas, Indonēzijā.

Avoti: PZT, LpA, Wi

Batambanga   vietv.

1. Batdambana - pilsēta Kambodžā.

Avoti: PZT

Batangasa   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās ("Batangas"), Lusonas salā, osta Batangasas līča krastā, 305600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Batanhari   vietv.

1. Upe Indonēzijā ("Batanghari"), Sumatras salas dienvidu daļā, garums - ~600 km, sākas Barisana grēdas ziemeļaustrumu nogāzē, ietek Berhalas šaurumā.

Avoti: PZT

Batanovci   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Pernikas apgabalā, 2220 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Batara   mit.

1. Batara Guru - bataku (Sumatra) mitoloģijā - dievs, zemes un cilvēku rases radītājs.

2. Batara Kali - Bali salas iedzīvotāju kosmoloģijā dievs, pazemes valstības alas valdnieks, kas radīja gaismu un Māti Zemi.

Avoti: Mit, PmV

Batarāgi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

Bātarava   vietv.

1. Alūksnes novada Mālupes pagasta apdzīvotās vietas "Bāterava" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

batareika   apv.

1. Kabatas lukturītis.

Avoti: KiV

Batareja   vietv.

1. Batarejas kalns - pilskalns Pārgaujas novada Straupes pagastā pie Pilskalnu mājām, 1,5 km no Lielstraupes centra, Braslas kreisajā krastā, 8 m augsts stāvs paugurs, kam 2 pusēs gravas, plakums - iegarens (80 x 50 m), ziemeļu un austrumu pusēs nocietināts ar 1-2 m augstu valni un grāvi.

2. Batarejas kalns - pilskalns un senkapi Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā pie Rurānu mājām, ir 15-20 m augsts paugurs, divās pusēs norobežo gravas, divi plakumi, pirmais ~60 x 25-28 m, otrais ~50 x 23 m, izmantots līdz ~10 gs.

Avoti: LE1

Batari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Stoļerovas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (viensēta) Ludzas novada Pureņu pagastā.

Bataru senkapi— atrodas Ludzas novada Pureņu pagastā pie Bataru mājām, Pūdnīku ezera ziemeļu galā, tos veido ~300 uzkalniņu (augst. 0,5-1 m, diam. 3-4 m), arheoloģiskajos izrakumos atsegti atsevišķi vēlā dzelzs laikmeta latgaļu skeletapbedījumi.

Avoti: LC, LE1, La1

batarieši

1. Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Batari" (tagad - "Botori") iedzīvotāji.

Avoti: V1

batārisms   med.

1. Stostīšanās, valodas raustīšana.

Avoti: TM

Bātasēka   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Tolnas meģē, 6300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

batāte

1. Divdīgļlapju klases asteru apakšklases kāpnīšu rindas tīteņu dzimtas suga ("Ipomoea batatas"), tropu un subtropu augs, kura miltainos bumbuļus (tā sauktos saldos kartupeļus) lieto uzturā, iegūst cieti un spirtu, gatavo konservus.

Avoti: SV99, PDE

batatuts   mit.

1. Jetija jeb sniega cilvēka nosaukums Sumatras un Kalimantānas mitoloģijā, arī sadapa un orangpendeks.

Avoti: PlN-5-15

batāvi

1. Ģermāņu cilts, dzīvoja Reinas lejteces apvidū, no 4. gs. ietilpa franku cilšu savienībā.

Avoti: EV

Batāvija   vietv.

1. Senais latīņu nosaukums tagadējai Holandei.

Batāvijas asaras— sīkas stikla bumbiņas ar astītēm, kuras nolaužot bumbiņa sašķīst drupās.

2. Tagadējās Indonēzijas galvaspilsētas Džakartas nosaukums 1619.-1949. g.

Avoti: LME, SV33, PZT

Bātciems   vietv.

1. Saulkrastu novada Saulkrastu pagasta apdzīvotās vietas "Bādciems" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Batdambana   vietv.

1. Pilsēta Kambodžā, uz rietumiem no Tonlēsāba ezera, provinces administratīvais centrs, 171400 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: LpA, PZT

bāte   apv.

1. Dobe, kartupeļu glabāšanai pa ziemu.

Avoti: TlV

bategi

1. Semangu grupas cilts, dzīvo Malakas pussalas kalnos un džungļos Malaizijas ziemeļos un Taizemes dienvidos, maza auguma negroīdās rases pārstāvji, valoda pieder pie monkmeru saimes, izplatīti maģiski ticējumi, dabas spēku kulti.

Avoti: PZT

Bateivija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Batavia"), Ilinoisas štatā, 26400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Batavia"), Ņujorkas štatā, 15100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bateki

1. Tauta, dzīvo Kongo vidusteces apvidū, abās Kongo republikās, arī Gabonas dienvidaustrumos, valoda (kiteke) pieder pie bantu saimes kongo grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

Batenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Battenberg"), Hesenes federālajā zemē, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bātene   apv.

1. Vecmāte (dzemdībās).

Avoti: KV

bateni   novec.

1. Batensi - biezu dēļu sortiments.

Avoti: Ang

batenieki

1. Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Batamuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bātenieki

1. Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Bāta" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bātenītes   apv.

1. Bikses.

Avoti: EH

batensi   novec.

1. Zāģēti koka materiāli 2-3 collu biezumā un parasti 4-8 collu platumā.

Avoti: KV

bateofobija

1. Bailes no augstuma.

Bāterava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Mālupes pagastā.

Avoti: LC

baterflajs   žarg.

1. Taurenis.

Avoti: SLG

baterija   -as, s.

1. mil. Artilērijas (1) apakšvienība, kas sastāv no vadiem.

Baterijas tornis— fortifikācijas būve; lielgabalu uzstādīšanai īpaši izbūvēts tornis mūra piļu stūros, bastionu sistēmas priekštecis.

2. sar. Kabatas lukturītis.

3. Kopa, ko veido vairāki savā starpā savienoti vienveidīgi elementi, ierīces u. tml.

Akumulatoru baterija— vairāku viena tipa akumulatoru savienojums.

Kabatas baterija— neliela elektriskā apgaismošanas ierīce, kuras enerģijas avots parasti ir sausā baterija.

Kaskādes tipa baterija— trijos vai četros stāvos novietotas putnu sprostu baterijas.

Kondensatoru baterija— vairāku kondensatoru savienojums.

Nosēdušās baterijas— saka, ja izlādējies akumulators.

Sausā baterija— vairāku sauso elementu savienojums.

Sprostu baterija— vairāku putnu sprostu komplekts ar mehānismiem barības izdalei, dzirdināšanai, olu savākšanai, ventilācijai un apsildīšanai.

Termoelektriskā baterija— virknē slēgtu termoelementu savienojums.

4. žarg. Alkohola krājums.

Avoti: LLVV, MLVV, KnV, ZTV, Žrg

Batersta   vietv.

1. vēst. Gambijas galvaspilsētas Bandžulas nosaukums līdz 1973. g.

2. Batersta sala - atrodas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, Karaliene Elizabetes salu dienvidaustrumu daļā, platība - 15500 kvadrātkilometru, augstums - līdz 457 m.

Avoti: PZT

Batērsta   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā, Jaundienvidvelsas štatā, ~160 km uz rietumiem no Sidnejas, 20. gs. 40. gadu beigās tur atradās ieceļotāju tranzītnometne, kurā Austrālijā ieradušies bēgļi no Eiropas valstīm uzturējās karantīnas laiku un apguva angļu valodu.

Batērstas latviešu kopiena— nedaudzi latvieši pēc nometnes ir palika šajā pilsētā un izveidoja latviešu koloniju.

2. Batērsta sala - atrodas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā ("Bathurst Island"), platība - 15500 kvadrātkilometru, augstums - līdz 526 m, Arktiskais tuksnesis, salas dienvidu galā atrodas ziemeļu magnētiskais pols.

Avoti: LpA, LE1, LģE, PZT

bateteli

1. Mongo tautai tuvu radniecīga cilts, dzīvo Kongo ieplakas tropu mežos un purvos, Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā), valoda pieder pie bantu saimes kongo grupas.

Avoti: PZT

bathyphantes   lat.

1. Zirnekļu kārtas segzirnekļu dzimtas ģints.

Bathyphantes dorsalis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

bati

1. Tauta, dzīvo Nigērijas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas.

Avoti: PZT

Bati   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

bati-

1. Salikteņu daļa - dziļš, ar dziļumu saistīts.

Avoti: SV99

batialā   nelok., novec.

1. Batialā zona - dziļš jūras ūdens slānis (apmēram 200 līdz 2000 m dziļumā), kur vāja ūdens kustība, diezgan pastāvīga temperatūra un kur gaisma iekļūst tikai šā slāņa augšējā daļā.

Avoti: SV51

batiāle

1. Vāji apgaismots okeāna dibena apgabals uz kontinenta nogāzes 200-2000 m dziļumā.

Avoti: ZTV

batianestēzija   med.

1. Dziļās jutības trūkums.

Avoti: TM

baticentēze   med.

1. Dziļa punkcija.

Avoti: TM

batiestēzija   med.

1. Dziļā jutība; dziļo ķermeņa daļu (muskuļu, locītavu, cīpslu u. c.) sajušana.

Avoti: TM

batigrāfija

1. Jūras dziļumu pētīšana.

Avoti: ZTV

batigrāfisks   novec.

1. Tāds, kas attiecas uz batigrāfiju.

Batigrāfiskās līknes— līnijas, kas savieno vienāda dziļuma ūdensbaseina punktus un pēc kurām grafiski var aprēķināt baseina tilpumu.

Avoti: LxE

batihiperestēzija   med.

1. Pastiprināta dziļā jutība.

Avoti: TM

batihipestēzija   med.

1. Pavājināta dziļā jutība.

Avoti: TM

batika   -as, s.

1. Auduma krāsošanas tehnika, izveidojot uz tā rakstu ar kausētu vasku un pēc tam iegremdējot audumu krāsu šķīdumā.

Aukstā batika— aizsedzi veido ar aukstu rezervi; parasti lieto zīmējumu kontūrām.

Karstā batika— aizsedzi veido ar speciālu rezervi (vaskiem, parafīnu, stearīnu), ko karstu uzklāj tekstilizstrādājumam.

Locītā batika— aizsedzi veido, tekstilizstrādājumu lokot un locījumus nostiprinot.

Sietā batika— aizsedzi veido, tekstilizstrādājumu nosienot.

Šūtā batika— aizsedzi veido, tekstilizstrādājumu nošujot.

Avoti: MLVV, ZTV

batikardija   med.

1. Sirds zema guļa.

Avoti: TM

batikot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. Krāsot (audumu) batikas tehnikā.

Avoti: MLVV

batiks   novec.

1. Īpašā tehnikā izkrāsots Austrumāzijas iedzimto audums.

Avoti: LME

batimetrija

1. Ūdens dziļuma mērīšana.

Avoti: SV69

batimorfija   med.

1. Palielināts dziļums (atstatums starp radzeni un tīkleni) tuvredzīgā acī.

Avoti: TM

Bātīna   vietv.

1. Hafar el Bātīna - pilsēta Saūda Arābijā, Šerkījas mintakā, 232000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

batini

1. Viena no kubu cilšu grupas ciltīm, dzīvo Indonēzijā, Sumatras dienvidaustrumos, tropu mežu apvidos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, Indonēzijas aborigēnu pēcteči, saglabājuši ģints kopienas tradīcijas, reliģija - islāms, arī seni animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Batipalja   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Battipaglia"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 50500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

batirs

1. Drosmīgs cīnītājs kaujās (tjurku un mongoļu tautām); no batiriem veidojās feodālā aristokrātija; nosaukums plaši lietots tjurku tautu folklorā un sadzīvē.

Avoti: SV08

Batirs   vietv.

1. Karaghie ieplaka Kaspijas jūras austrumu piekrastē.

Avoti: PZT

batisfēra   -as, s.

1. parasti vsk. Jūras dzīles.

2. Izturīga lodveida kamera dziļūdens pētījumiem, ko iegremdē no kuģa ar troses palīdzību.

Avoti: LLVV, MLVV

batiskafs   -a, v.

1. Dziļūdens kamera, kas var pārvietoties zem ūdens.

Avoti: LLVV

batists   -a, v.

1. Smalks, plāns kokvilnas vai linu audums.

Avoti: LLVV

batists   apv.

1. Baptists.

Avoti: ĒiV

batitermogrāfs

1. Aparāts temperatūras mērīšanai jūras ūdens slānī dažādā dziļumā; datus fiksē nepārtrauktas līknes veidā.

Avoti: ZTV

Batjama   vietv.

1. Pilsēta Izraēlā, Telavivas piepilsēta, 129400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

bātjuška   novec.

1. Tētiņš; pareizticīgo priestera nosaukums tautā.

Avoti: KV

Batlera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Butler"), Pensilvānijas štatā, 13400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Butler"), Alabamas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Butler"), Džordžijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Butler"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

batls   žarg.

1. Cīņa; sacensība.

Avoti: SLG

Batmana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Batman"), ila administratīvais centrs, 349000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

batmāns

1. Baletā - kustību grupa klasiskajā dejā.

Avoti: SV08

batmicva   rel.

1. Pilngadīgas ebreju meitenes statuss (baušļu meita) ortodoksālo ebreju ģimenē, kas automātiski iestājas 12 gadu vecumā.

Avoti: R1

batmofobija   med.

1. Slimīgas bailes nokāpt pa kāpnēm vai stāvām nogāzēm.

Avoti: TM

batmotropisms   med.

1. Sirds muskulatūras uzbudināmības ietekmēšana.

Avoti: TM

Bātna   apv.

1. Pilsēta Alžīrijas ziemeļaustrumu daļā ("Batna"), vilājas administratīvais centrs, 285800 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PZT

Batnes   vietv.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Batņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Batni   vietv.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Batņi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Batnis   vietv.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Batņi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Batņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Batņu senkapi— atrodas Rēzeknes novada Kaunatas pagasta Batņos, paugurainā apvidū, Rēzeknes labajā krastā, 3 km uz ziemeļaustrumiem no tās iztekas no Rāznas ezera, platība - ~300 x 80 m, bijuši ~200 uzkalniņi, arheoloģiskos izrakumos iegūtais materiāls liecina par piederību pie 11.-13. gs. latgaļu kultūras.

Avoti: LC, LE1

bato-

1. Salikteņu daļa - ar dziļumu saistīts.

Avoti: SV99

Batočina   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Šumadijas apgabalā, 6200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

batoflors   med.

1. Viela, kas vājina kāda ķīmiska savienokjuma fluorescences intensitāti.

Avoti: TM

batofobija   med.

1. Slimīgas bailes iet gar augstiem priekšmetiem - celtnēm, kalniem u. c.

Avoti: TM

batohromas

1. Batohromu grupas - atomu grupas, kuru klātbūtne organiskas krāsvielas molekulā pastiprina tās krāsu, mainot to virzienā no dzeltena uz oranžo, sarkano, violeto, zilo un zaļo krāsu.

Avoti: SV69

batokss

1. Kuģa vai laivas vertikālā garengriezuma līnija.

Avoti: Ang

batolīts

1. Ļoti liels iežu masīvs, kas veidojies Zemes garozā, sacietējot granītiskā sastāva magmai.

Avoti: ZTV

batometrs   -a, v.

1. Ierīce, ar kuru dažādā dziļumā ņem paraugus no ūdenskrātuvēm, urbumiem.

Avoti: LLVV

batometrs-tahimetrs   novec.

1. Ierīce, ar kuru ņem ūdens paraugus, lai noteiktu duļķainību, vienlaicīgi var noteikt arī straumes ātrumu.

Avoti: LxE

batongs   novec.

1. Takts sitamais.

Avoti: SW78

batoniņš   v.

1. Dem. --> batons.

2. Iegarens šokolādes izstrādājums (parasti ar pildījumu).

Avoti: MLVV

Batonrūža   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Baton Rouge"), Luiziānas štata administratīvais centrs, jūras osta Misisipi kreisajā krastā, 228900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, WA16, LpA

batons

1. sar.; nelit. Baltmaizes kukulis.

Liels kā batons— saka par ko, kas pēc formas atgādina garenu baltmaizes klaipu, piemēram, kartupeļiem.

2. sar. Muļķība.

Spraust batonus (ausīs), arī bāzt batonus (ausīs)— melot; censties apmānīt.

Avoti: MLVV, SLG

batons   žarg.

1. Tēvs.

Avoti: SLG

Batoņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Battonya"), Bēkēšas meģē, 6000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bātoņtereņe   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Nogrādas meģē, 12600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

batoports

1. Sausā doka aizvars, kas paredzēts doka izolēšanai no upes vai jūras ūdens.

Avoti: SV69

batori

1. Tauta, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļu grupas.

Avoti: PZT

bators   žarg.

1. Tēvs.

Avoti: KZ

Batpara   vietv.; novec.

1. Bhātpāra - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

batrachium   lat.

1. Ūdensgundegas - gundegu dzimtas ģints.

Batrachium aquatile— parastā ūdensgundega.

Batrachium baudotii— jūras ūdensgundega.

Batrachium circinatum— apaļlapu ūdensgundega.

Batrachium eradicatum— mazsakņu ūdensgundega.

Batrachium kaufmannii— Kaufmaņa ūdensgundega.

Batrachium marinum— jūras ūdensgundegas sinonīms nosaukums.

Batrachium peltatum— trejlapu ūdensgundega.

Batrachium tripartitum— ūdensgundegu suga.

Batrachium trychphyllum— spilvlapu ūdensgundega.

Avoti: LD

batraholoģija

1. Zooloģijas nozare, kas pētī abiniekus.

Avoti: SV99

Batrahomiomahija   novec.

1. Peļu un varžu karš - neliela grieķu episka poēma.

Avoti: KV

batrahoplastika   med.

1. Zemmēles dziedzera cistas plastiska operācija.

Avoti: TM

batrachospermaceae   lat.

1. Sārtaļģu nodalījuma florideju klases nemaljonu rindas dzimta.

Avoti: LD

batrachospermum   lat.

1. Batrahospermas - sārtaļģu nodalījuma nemalionu rindas ģints.

Batrachospermum atrum— šīs ģints suga.

Batrachospermum boryanum— šīs ģints suga.

Batrachospermum ectocarpum— šīs ģints suga.

Batrachospermum moniliforme— šīs ģints suga.

Batrachospermum vagum— šīs ģints suga.

Batrachospermum virgato-decaineanum— šīs ģints suga.

Batrachospermum virgatum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

batrahosperma

1. dsk. Sārtaļģu nodalījuma nemalionu rindas ģints ("Batrachospermum"), laponis ir makroskopisks (līdz 40 cm garš), gļotains, parasti bagātīgi zarots, ~50 s., Latvijā konstatētas 7 sugas.

Avoti: LD

batri

1. Viena no gondu cilšu grupām, dzīvo Indijas centrālajā daļā, valoda pieder pie dravīdu valodām.

Avoti: PZT

batrocefālija   med.

1. Attīstības anomālija, raksturīga galvaskausa mugurējās daļas pakāpienveida forma, ko nosacījusi nepareiza kaulu veidošanās lambdveida šuves vietā starp pakauša kaula zvīņu un paura kauliem.

Avoti: MSV

bats

1. Basmicvahs.

Avoti: IdV

bāts

1. Naudas vienība Taizemes Karalistē, sīknauda - satangs.

Avoti: PnR

Batseba   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, netieša Ūrija sieva, ko iemīlēja ķēniņš Dāvids un kas kļuva par ķēniņa Zālamana māti.

Avoti: Mit

batskelisms

1. Politisks kurss, kura pamatā ir cenšanās ieturēt vidusceļu, lai iegūtu tautas atbalstu.

Avoti: IdV

Batšeba

1. Ūrija sieva, ko ķēniņš Dāvids ieraudzīja mazgājamies un apņēma par sievu, kad bija Ūriju licis nogalināt, Zālamana māte.

Avoti: LEV

Battalgazi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Battalgazi"), Malatjas ilā, 17200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Battenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Bates muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Grobiņas pagastā.

Avoti: KV

batteni   novec.

1. Batensi - biezu dēļu sortiments.

Avoti: Ang

battuta   mūz.

1. Uzsvars, akcents.

2. Takts.

A battuta— aizrādījums stingri ieturēt ritmu.

Avoti: Mūz

Batu   vietv.

1. Batu Pahata - pilsēta Malaizijā ("Batu Pahat"), Malakas pussalas dienvirietumos, zvejas osta Malakas šauruma piekrastē, 417500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

batualia   novec.

1. Romā vingrināšanās ieroču cīņai; arī vietas, kur tā notika.

Avoti: KV

batuci

1. Baņaruandu etnogrāfiskā grupa Ruandā un kaimiņrajonos Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā); vatuci.

Avoti: PZT

batuds   -a, v.; novec.

1. Batuts.

Avoti: LLVV

Batumi   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Melnās jūras piekrastē, Adžāriijas Autonomās Republikas galvaspilsēta, 122200 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

BATUN

1. Baltiešu asociācija apelēšanai ANO (angļu "Baltic Association (Appeal) to the United Nations").

Avoti: PL

batunsīpols

1. Sīpolu suga ("Allium fistulosum"), saukta arī lielais loksīpols.

Avoti: Aug2

Batupahata   vietv.; novec.

1. Batu Pahata - pilsēta Malaizijā.

Avoti: PZT

Baturina   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerņigovas apgabalā, 2700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

batuta   mūz.

1. No dažādiem materiāliem (koka, zelta u. c.) izgatavota nūjiņa, ko 15.-18. gs. izmantoja ansambļa spēles vai kora dziedājuma laikā, mājot taktis.

2. Takts, uzsvars uz takts pirmās (uzsvērtās) daļas.

Avoti: ML

batuts   -a, v.

1. Uz horizontāla rāmja uzvilkts atsperīgs tīkls, ko lieto akrobātikas vingrinājumiem.

Avoti: MLVV

batvene   apv.

1. Parastā biete ("Beta vulgaris").

Avoti: Aug2

batviņas   apv.

1. Jaunu biešu lapiņu putra ar putraimiem un pienu.

2. Zupa, ko gatavo no gaļas buljona (dažkārt arī ar gaļu), bietēm, burkāniem u. c. saknēm, pievienojot krējumu un garšvielas; bačiņas.

Avoti: VV

batviņi   apv.

1. Aukstā biešu zupa.

2. Pienā vai taukos vārītas biešu lapas.

Avoti: KiV, EH

Bau   mit.

1. Šumeru-akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - auglības dievība, dieva Anu un dievietes Hatumdugas meita, Lagašas pilsētas dieviete.

Avoti: Mit

baubiens   apv.

1. Takts zizlis; takts sitiens.

Avoti: KV, LE

Baubis   mit.

1. Lietuviešu mitoloģijā - dievs, mājdzīvnieku sargātājs, ganu aizgādnis, kuram tika upurēti lopi.

Avoti: Mit

baubīt   apv.

1. Pirst.

Avoti: EH

baublis   apv.

1. Bubulis.

Avoti: NeV

baubt   apv.

1. Rūkt, riet.

Avoti: ME

bauc   apv.

1. Izsauciens atdarinot šāvienu.

Avoti: EH

baucene   apv.

1. Bieza ziemas cepure ar ausainēm.

Avoti: LE

Baucene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā (vācu val. "Bautzen", sorbu val. "Budyšin"), Saksijas federālajā zemē, Šprē augšteces rajonā, 39600 iedzīvotāju (2013. g.); Budišina.

Avoti: PZT, PuA, Wi

baucis   apv.

1. Bauzis.

Avoti: EH

baucis   apv.

1. Dauzoņa.

Avoti: EH

Bauči   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Bauchi"), štata administratīvais centrs, 285500 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Nigērijas štats ("Bauchi"), platība - 45837 kvadrātkilometri, 4700000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

bauda   -as, s.

1. parasti vsk. Liela (galvenokārt jutekliska) patika, tīksme.

2. parasti vsk. Garīga patika, gandarījums, dziļš apmierinājums.

3. Darbības, norises, stāvokļi, kas sagādā juteklisku patiku, tīksmi.

Avoti: LLVV

baudījums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> baudīt (1); liela patika, tīksme.

Avoti: LLVV

baudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ar prieku, baudu izjust (ko); ar patiku nodoties (kam).

2. novec. Ēst, dzert; nogaršot.

3. nevēl. Iemantot, iegūt, saņemt.

Baudīt izglītību— izglītoties.

4. žarg. Pārbaudīt (piem., citātus rakstu darbā).

Avoti: LLVV, VV

baudkāre   -es, s.; parasti vsk.

1. Liela tieksme pēc spēcīgām jutekliskām baudām.

Avoti: LLVV

baudkārīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir liela tieksme pēc spēcīgām jutekliskām baudām.

Avoti: LLVV

baudkārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir liela tieksme pēc spēcīgām jutekliskām baudām.

Avoti: LLVV

baudvielas   novec.

1. Garšvielas vai barības sastāvdaļas, kam nav nemaz vai ir maza barotāja nozīme, bet ko lieto to patīkamā vai uzbudinošā iespaida dēļ.

Avoti: TV

baudžuve   apv.

1. Bauģuve.

Avoti: EH

Bauenhof   vietv., vācu val.

1. Bauņi.

2. Bijušās Bauņu muižas, tagadējā Burtnieku novada Matīšu pagasta teritorijā, nosaukums vāciski.

Avoti: FV, KV

bauers   žarg.

1. Lauksaimnieks; zemnieks.

Avoti: Žrg

bauga   novec.

1. Klucītis pie zvejnieku vada.

2. Veca, sakritusi, neapdzīvota māja.

3. Purvs upmalā, slepenas akatas, stāvs celiņš.

4. Slikta zeme.

5. Pakalne.

6. Mantas, krāmi.

Avoti: KV

baugas   apv.

1. Iekšas, zarnas, ķidas.

Avoti: ME

baugāt   apv.

1. Dauzīt, sist.

Avoti: KV

Baugi   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - milzis, pie kura visu vasaru deviņu kalpu vietā strādāja dievs Odins, lai iegūtu poēzijas medu.

Avoti: Mit

baugs   apv.

1. Bauga (2).

Avoti: EH

baugs   apv.

1. Nejauks.

2. Ļauns, dusmīgs.

Avoti: EH

baugurītis   apv.

1. Dem. --> baugurs.

Avoti: EH

baugurs   apv.

1. Pakalns.

Avoti: KV

bauguve   apv.

1. Liels daudzums (dzīvu būtņu).

Avoti: ME

baugznes   apv.

1. Kaķpēdiņas ("gnaphalium rectum").

Avoti: ME

bauģele   apv.

1. Bauģuve.

Avoti: EH

bauģuve   apv.

1. Pūlis, bars.

Avoti: EH

Bauhaus   vēst.

1. Arhitektūras un projektēšanas augstskola Vācijā (1919.-1933. g.), ko nodibināja V. Gropiuss, lai tajā īstenotu savus centienus sakausēt vienā veselumā tēlotājmākslu, projektēšanu, arhitektūru un amatniecību.

Avoti: MkV

bauhauzs

1. Sinonīms Jaunās lietišķības un funkcionālisma arhitektūrai; stila apzīmējums radies funkcionālisma skolotāja V. Gropiusa vadītajā augstskolā Vācijā 20. gs. 20. gados.

bauhinia   novec.

1. Pākšaugu ģints, tropu krūmi un koki, pa daļai kāpelējoši augi ar līkloču stumbriem.

Avoti: KV

bauka   apv.

1. Sakritusi būda; neliela, neglīta celtne.

2. Palama vecai sievietei vai vecai govij.

Avoti: KV, ViV, EH

Baukalns   vietv.

1. Iegarens vaļņveida paugurs (gar. ~1,5 km) ar viļņotu virsotni Augstrozes paugurvalnī, Braslas upes ielokā, Pārgaujas novada Straupes pagastā, absolūtais augstums - 87,2 m vjl., relatīvais augstums - 38 m.

Baukalnu purvs— dabas liegums Pārgaujas novada Straupes pagstā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1974. g. (līdz 1999. g. purva liegums).

Avoti: LE1

Baukau   vietv.

1. Pilsēta Austrumtimorā, 14200 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Baukīda   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Filēmona sieva, kas kopā ar vīru bija vienīgie ciemā, kas viesmīlīgi uzņēma Zevu un Hermeju ceļinieku izskatā.

Avoti: Mit

bāukis   apv.

1. Huligāns.

Avoti: NeV

baukna   apv.

1. Vecs, sakupis cilvēks.

Avoti: EH

baukņa   apv.

1. Sagāzusies celtne.

Avoti: EH

bauksits   novec.

1. Boksīts.

Avoti: LME

bauksnis   apv.

1. Baukšķis.

Avoti: ME

bauksti   apv.

1. Šķērskoki spāru satvaram; arī šķēršļi, kas valda spāres.

Avoti: KV

baukš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, dobju atsitiena vai sprādziena troksni.

Avoti: LLVV

baukšēt   parasti 3. pers., baukš, pag. baukšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, dobju atsitiena vai sprādziena troksni; atskanēt šādam troksnim.

2. apv. Klusu (pie sevis) lamāties.

Avoti: LLVV, EH

baukšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) baukšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

baukšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi baukšķināt.

Avoti: LLVV

baukšis   apv.

1. Baukšķis.

Avoti: ĒiV

baukšķēt   parasti 3. pers., baukšķ, pag. baukšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, dobju atsitiena vai sprādziena troksni; atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

baukšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) baukšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

baukšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Ilgstoši, intensīvi baukšķināt.

Avoti: LLVV

baukšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, dobjš atsitiena vai sprādziena troksnis.

Avoti: LLVV

Bauku   vietv.

1. Pilsēta Ganā, 51400 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

bauķis   apv.

1. Huligāns.

Avoti: NeV

baule   novec.

1. Siena grīste.

Avoti: KV

bauli

1. Tauta, dzīvo Ganas dienvidos, ietilpst akanu tautu grupā, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

bauls   žarg.

1. Soma.

Avoti: KZ

bāuls

1. Misticiskas bengāļu sektas loceklis; šī sekta kā sevišķu vērtību uzsver brīvību no spaidiem, no dogmām un no sociālo kastu sistēmas un vairās no jebkādām ārējām reliģiskas pielūgsmes izpausmēm.

Avoti: IdV

Baumanabada   vietv.

1. Pandža - pilsēta Tadžikistānā, tās nosaukums 1931.-1936. g.

Avoti: PZT

baumas   -u, vsk. bauma, -as, s.

1. Nepārbaudītas, bieži vien nepamatotas, nepatiesas ziņas (kas ātri izplatās); tenkas.

Baumu birojs— cilvēks, kas izplata baumas.

Avoti: LLVV, Žrg

Baumhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Bomju muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vircavas pagastā.

Avoti: KV

Baumholdere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Baumholder"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 4000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

baumnesis

1. Tenkotājs.

Avoti: GV

baumot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izplatīt baumas.

Avoti: LLVV

Baunaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Baunach"), Bavārijas federālajā zemē, 4000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Baunatāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Baunatal"), Hesenes federālajā zemē, 27400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

baunēnieši

1. Burtnieku novada Matīšu pagasta apdzīvotās vietas "Bauņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

baunis   apv.

1. Ūdeņains kartupelis.

2. Lempis, palaidnis.

Avoti: EH

Bauntifula   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bountiful"), Jūtas štatā, 43400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

bauņenieki

1. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Bauņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bauņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Burtnieku novada Matīšu pagastā 6 km no Matīšiem.

2. vēst. Bauņu pagasts - Burtnieku novada Matīšu pagasta bijušais nosaukums, bet neliela daļa bijušā Bauņu pagasta teritorijas nonākusi Kocēnu novada Bērzaines pagastā.

3. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Novadnieki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

baurāt   apv.

1. Medīt ar suņiem.

2. Skaļi raudāt.

Avoti: ME, EH, KnV

baurēt   apv.

1. Baurot.

Avoti: EH

Bauri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

baurināt   apv.

1. Ļaut maut (vērsim).

Avoti: ME

bauris

1. apv. Māvējs, vērsis; dzīvnieks, kas daudz un skaļi bļauj.

2. Muļķis; cilvēks ar psihiskiem traucējumiem.

3. sar. Lauksaimnieks; zemnieks.

Avoti: ME, KnV, Žrg

bauris   sar.

1. Staltbriežu auri riesta laikā.

Avoti: Vng

Bauriškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LC

Bauriškys   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Bauriškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

baurošana   žarg.; hum.

1. Dziedāšana (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

baurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt ilgstošas, skaļas, dobjas (parasti liellopiem raksturīgas) balss skaņas; maurot.

Ledeus bauro— saka par troksni, kas rodas jūrā ledum lūstot.

2. vienk. Skaļi raudāt, brēkt (parasti par bērniem).

3. sar. Slikti un skaļi dziedāt.

Avoti: LLVV, EH, Žrg

Bauru   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā, Sanpaulu štata vidienē, 367000 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

Bauschkenborch   vietv., vēst., vācu val.

1. Bauska.

Avoti: IPV-85-40

bauska   apv.

1. Pļava, kurā ir sausa, neauglīga augsne.

2. Mazvērtīga cieta zāle; sliktas kvalitātes siens.

3. Suns, kas rej bez iemesla.

Avoti: ViV, KnG

Bauska   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Zemgales dienvidu daļā, no 2009. g. novada centrs (1950.-2009. g. - rajona centrs, 1819.-1949. g. - apriņķa centrs) 66 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1609. gada, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1443. gadā, kad uzsākta pils būvniecība, 1518. gadā ar šādu nosaukumu minēta amatnieku un zvejnieku apmetne, kas saukta arī par Vairogciemu (Schilburg).

2. Bauskas novads - sastāv no Bauskas pilsētas, Brunavas, Ceraukstes, Codes, Dāviņu, Gailīšu, Īslīces, Mežotnes un Vecsaules pagasta, robežojas ar Rundāles, Jelgavas, Ozolnieku, Iecavas un Vecumnieku novadu, kā arī ar Lietuvu.

3. vēst. Bauskas pagasts - pastāvēja bijušajā Bauskas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Codes, Ceraukstes, Īslīces un Rundāles pagastā un Bauskas pilsētā.

4. vēst. Bauskas rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra (1995. g.) Bauskas pilsētu, Bārbeles, Brunavas, Ceraukstes, Codes, Dāviņu, Gailīšu, Iecavas, Īslīces, Mežotnes, Rundāles, Skaistkalnes, Stelpes, Svitenes, Vecsaules, Vecumnieku un Viesturu pagastu, robežojās ar Jelgavas, Rīgas, Ogres un Aizkraukles rajonu, kā arī ar Lietuvu.

5. vēst. Bauskas apriņķis - pastāvēja 1819.-1949. g., ietvēra (1935. g.) Bārbeles, Bauskas, Bruknas, Ceraukstes, Codes, Iecavas, Īslīces, Jaunsaules, Kurmenes, Mežotnes, Misas, Panemunes, Rundāles, Skaistkalnes, Stelpes, Svitenes, Taurkalnes, Vecmuižas, Vecsaules un Zālītes pagastu, robežojās ar Jelgavas, Rīgas un Jēkabpils apriņķi, kā arī ar Lietuvu.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, P35

bauskas   apv.

1. Pļāpas.

Avoti: EH

bauskāt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: EH

Bauske   vietv., vācu val.

1. Bauska.

Avoti: FV

Bauskenburg   vietv., vēst., vācu val.

1. Bauska.

Avoti: IPV-85-40

bauslība

1. novec. Likums, likumība.

2. rel. Dieva noteikts reliģisku, ētisku un saimniecisku priekšrakstu kopums jūdu tautai.

Avoti: RtV

bauslinieks

1. Liekulis tikumībā, reliģijā; svētulīgs cilvēks.

Avoti: KV

bauslis   -šļa, v.; rel.

1. Reliģiski ētisks pamatlikums.

1. bauslis— Tev nebūs citus dievus turēt manā priekšā.

2. bauslis— Tev nebūs tā Kunga, sava Dieva, vārdu nelietīgi valkāt, jo tas Kungs neatstās nesodītu, kas Viņa vārdu nelietīgi valkā.

3. bauslis— Piemini sabata dienu, ka tu to svētī.

4. bauslis— Godini savu tēvu un savu māti, lai tu ilgi dzīvotu tanī zemē, ko tas Kungs, tavs Dievs, ir tev devis.

5. bauslis— Tev nebūs nokaut.

6. bauslis— Tev nebūs laulību pārkāpt.

7. bauslis— Tev nebūs zagt.

8. bauslis— Tev nebūs nepatiesu liecību dot pret savu tuvāku.

9. bauslis— Tev nebūs iekārot sava tuvāka namu.

10. bauslis— Tev nebūs iekārot sava tuvāka sievu, nedz viņa kalpu, nedz viņa kalponi, nedz ko citu, kas tavam tuvākam pieder.

Avoti: LLVV

bauslot   apv.

1. Uzsaukt (baznīcā) zemniekus.

Avoti: ME

Baušera   vietv.

1. Pilsēta Omānā, Maskatas piepilsēta, 150400 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA

bauši

1. Uši - bembu tautas cilts Zambijā.

Avoti: PZT

baušķenieki

1. Bauskas pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

baušķēt   apv.

1. Baukšēt.

Avoti: ME

baušlags   novec.

1. Zirgu slimība - dusulis.

Avoti: LLx

baušlāgs   žarg.

1. Klepus.

Avoti: Žrg

baušlakains   apv.

1. Tāds (dzīvnieks, parasti zirgs), kas slimo ar tuberkulozi; baušlakaiņš.

Avoti: ViV, ĒiV

baušlakaiņš   apv.

1. Tāds dzīvnieks (parasti zirgs), kas slimo ar tuberkulozi.

Avoti: ĒiV

baušlaks   apv.

1. Dzīvnieku (parasti zirgu) tuberkuloze.

2. niev. Stiprs klepus.

Avoti: ĒiV

baušļāgs   apv.

1. Dzīvnieku (parasti zirgu) tuberkuloze.

Avoti: MiV

baušļakains   apv.

1. Tāds (dzīvnieks, parasti zirgs), kas slimo ar tuberkulozi.

Avoti: ViV

baušļaks   novec.

1. Dusulis, aizdusa.

Avoti: LV93

baušļi   apv.

1. Baznīcas valodā - likumi.

Avoti: LE

baušļot   apv.

1. Skaitīt baušļus, katehismu.

Avoti: ME

bautakmeņi   novec.

1. D Skandināvijā un Bornholmas salās plaši izplatīti kapu pieminekļi no bronzas laikmeta līdz vikingu laikiem, rupji aptēsti akmens stabi.

Avoti: KV

bauvabes   rel.

1. Papua-Jaungvinejas dienvidu augstkalnos dzīvojošās foe cilts mitoloģiskajos priekšstatos - nogalināto cilvēku gari.

Avoti: R1

bauvēt   novec.

1. Trokšņot.

Avoti: KV

bauza   apv.

1. Galvaskauss, pauris.

Avoti: EH

bauzāns   apv., parasti sar. ar bērniem

1. Tas, kas izraisa bailes (piemēram, zvērs, biedēklis).

Avoti: ĒiV

bauze   apv.

1. Nūja, spriguļa vāle.

2. Pludiņš pie vada virs virves.

3. Koks ar ko piesien laidarā lopus, lai tie nesapinas saitē.

4. Aužamo stāvu krūšu bomis.

5. Galva.

6. Kalna virsotne.

Avoti: KV

bauze   apv.

1. Melkulis un pļāpa.

Avoti: EH

bauzena   apv.

1. Neauglīgs pakalns, uzkalns.

Avoti: ME

bauzene   apv.

1. Bieza kažokādas cepure.

2. Tāds, kam visu grūti aptvert, saprast.

Avoti: KV, ME

bauzēt

1. Sist ar kādu priekšmetu.

bauzināt   apv.

1. Nevajadzīgi runāt.

2. Ierieties.

Avoti: ME

bauzis   apv.

1. Tas, kas izraisa bailes (piemēram, biedēklis, zvērs); tas ar ko baida (kādu).

2. Vērsis.

Avoti: ViV

bauzis   apv.

1. Sitiens ar spriguli.

Avoti: EH

Bauzis   vietv.

1. Lielais Bauzis - ezers Ziemeļvidzemes (Tālavas) zemienes Burtnieka līdzenumā, Pārgaujas novada Raiskuma pagastā un Kocēnu novada Vaidavas pagastā, 61 m vjl., platība - 57,6 ha, garums - 1,7 km, lielākais platums - 0,4 km, vidējais dziļums - 1,8 m, eitrofs, vidū dūņains.

2. Mazais Bauzis - ezers Ziemeļvidzemes (Tālavas) zemienes Burtnieka līdzenuma dienvidos, Pārgaujas novada Raiskuma pagastā un Kocēnu novada Vaidavas pagastā, 61 m vjl., platība - 32 ha, garums - 1,1 km, platums - 340 m, dziļums - līdz 3 m, ziemeļrietumos savienots ar Lielo Bauzi, austrumos notece pa Baužupīti uz Mazmuižnieku ezeru.

Avoti: LE1, LD

bauzīte

1. Dem. --> bauze.

Avoti: LV93

bauzt   apv.

1. Runāt muļķības.

2. Riet.

Avoti: ME

bauža   novec.

1. Tole, bezragu govs.

Avoti: KV

baužele   apv.

1. Maza bērna galva bez matiem.

Avoti: EH

bauženieki

1. Kuldīgas novada Kurmāles pagasta apdzīvotās vietas "Baužas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Baužmala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kocēnu novada Vaidavas pagastā.

Avoti: LC

bavāri

1. Markomāņu izcelsmes ģermāņu cilts, pirmoreiz minēti 6. gs. sāk., kļuva par austriešu un vācu tautas sastāvdaļu.

Avoti: EV

Bavārija   vietv.

1. Bavārijas brīvvalsts - federālā zeme Vācijas dienvidaustrumu daļā ("Bayern"), platība - 70549 kvadrātkilometri, 12444000 iedzīvotāju (2013. g.), administratīvais centrs - Minhene.

Bavārijas mežs— kroku-cilnu kalni Vācijas dienvidaustrumu daļā ("Bayerischer Wald"), garums - ~140 km, augstākā virsotne - Einedrīgels - 1121 m, ziemeļaustrumu nogāze lēzena, dienvidrietumos stāvi nolaižas uz Donavu.

Bavārijas plakankalne— atrodas Vācijā, Bavārijā, uz austrumiem no Bodenezera, ziemeļos norobežo Donava, dienvidos - Bavārijas un Zalcburgas Alpi, vidējais augstums - 400-500 m.

Avoti: PZT

bāva   apv.

1. Cilvēks, kas ir ļoti biezi saģērbies.

Avoti: ME

BAVB   saīs.

1. Brīvprātīgā atturības veicināšanas biedrība.

Avoti: i1

bavembi

1. Bembi - tauta Zambijas ziemeļos un kaimiņrajonos.

Avoti: PZT

bavendi

1. Tauta, dzīvo Zimbabvē un Dienvidāfrikas Republikā, abos Limpopo vidusteces krastos, valoda (čivenda) pieder pie bantu saimes dienvidaustrumu grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults), daļa - kristīgie.

Avoti: PZT, PuA

Baveno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Baveno"), Pjemontas reģiona Verbāno-Kuzio-Osolas provincē, 4900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

baveši

1. Bavendi - tauta Zimbabvē un DĀR.

Avoti: PZT

bavīt   apv.

1. Raidīt prom.

Avoti: KiV

bāvīties   apv.

1. Uzturēties, kavēties.

2. Gatavoties, taisīties.

3. Uzjautrināties.

Avoti: ME, EH

Bavli   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikā, 22180 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1997. g.

Avoti: PuA, Wi

Bavnagara   vietv.; novec.

1. Bhāvnagara - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Bavorova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 1460 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

bavumbi

1. Bakoti cilšu grupas cilts, dzīvo Gabonas austrumos un Kongo ziemeļrietumos, valoda (kota) pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, reliģija - katolicisms, daļa saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus.

Avoti: PZT

Bawsenburg   vietv., vēst., vācu val.

1. Bauska.

Avoti: IPV-85-40

baza   sar.

1. Vieta, kur notiesātie uzdzīvo.

2. Vieta, kurā uzturas kriminālgrupa.

Avoti: KZ

Baza   vietv.

1. Upe Krievijā, Baškortostānas Republikā, Kamas pietekas Belajas kreisā krasta pieteka; Bazi.

Avoti: PZT, LpA

bāzaklis   apv.

1. Bāzeklis (1).

Avoti: EH

bāzakls   apv.

1. Bāzeklis (1).

Avoti: EH

bāzalēt   apv.

1. Vairākkārt virzīt, bāzt ārā no kurienes.

2. Vairākkārt pildīt ar ko.

Avoti: KiV

bazalioma   med.

1. Karcinoma, kas attīstās uz epidermas pamatslāņa.

Avoti: TM

bazāls

1. Pamata, tāds, kas attiecas uz pamatu (bāzi); tāds, kas atrodas pamatā vai zem tā, pie pamata vai vērsts pret to.

Bazāls ieža cements— minerālviela, kas sastiprina ieža graudus tā, ka tie nesaskaras.

Bazāls slānis— iežu slāņkopas pamatnes slānis.

Avoti: ZTV

bazalts   -a, v.

1. Zemes garozā plaši izplatīts blīvs vulkānisks iezis, parasti melnā vai tumšpelēkā krāsā.

Avoti: LLVV

bazaments   novec.

1. Pabūve, ēkas zemes stāvs.

Avoti: KV

bazanc   apv.

1. Baznīca.

Avoti: ME

Bazāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Zentenes pagastā.

Avoti: LC

Bazardara   vietv.; novec.

1. Ziemeļaličura grēda Pamirā.

Avoti: PZT

Bazardizi   vietv.

1. Virsotne Galvenajā Kaukāza grēdā, uz Azerbaidžānas un Dagestānas (Krievijā) robežas, augstums - 4466 m, vairāki šļūdoņi.

Avoti: PZT, LpA

bazarēt   žarg.

1. Pļāpāt; runāties.

Avoti: SLG

bazariķ   žarg.

1. Bezmērķīga pļāpāšana, tīšs skandāls, lai novērstu uzmanību no tā laikā izdarītā nozieguma.

Avoti: KZ

bazarovaķ   žarg.

1. Izdarīt kabatzādzības tirgū.

Avoti: KZ

bazārs

1. novec. Austrumu pilsētas tirgus laukums ar tirgotavām ap to.

2. apv. Sarīkojums ar dažāda veida izlozēm; tirgus.

3. novec. Universāltirgotava.

4. žarg. Saruna.

5. žarg. Troksnis.

6. žarg. Skandāls.

Avoti: KV, MiV, LME, KZ

bāzavieši

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Bāzava" (tagad - "Bozova") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bazavluka   vietv.

1. Upe Ukrainā, Dņepropetrovskas apgabalā, Dņepras labā krasta pieteka, ietek Kahovkas ūdenskrātuvē.

Avoti: PZT

bāze   -es, dsk. ģen. -zu, s.

1. Parādība vai parādību kopums, kas nodrošina kādas citas parādības vai kādu citu parādību attīstību, pastāvēšanu.

Artikulācijas bāze— runas orgānu stāvokļu vai kustību kopums, kas raksturīgs kādā valodā vai izloksnē runājošiem cilvēkiem.

2. Ierīce, konstrukcija, pēc kuras parauga veido citu ierīci, konstrukciju.

Bāzes garums— detaļas virsmas profila garums, kurā nosaka virsmas negludumu parametru skaitliskās vērtības.

3. Iestāde, noliktava, darbnīca u. tml., kas apkalpo kādu nozari, pasākumu.

4. mil. Īpaši izveidots rajons, teritorija, kur novietots karaspēks.

Lidmašīnu bāzes kuģis— kara kuģis, kur bāzējas, paceļas un nolaižas lidaparāti.

5. mat. Skaitlis, kas raksturo pakāpi, logaritmu vai skaitīšanas sistēmu.

Logaritmu bāze— skaitlis, kas jākāpina ar logaritmu, lai iegūtu logaritmējamo skaitli.

6. ķīm. Viela, kas, disociējot ūdens šķīdumā, dod hidroksiljonus.

7. elektron. Nesimetriskas p-n pārejas apgabals ar mazu lādiņnesēju koncentrāciju, kurā caurlaides virziena sprieguma gadījumā no emitera ieplūst lādiņnesēji.

8. elektron. Bipolārā tranzistora vidējais slānis un atbilstošais izvads.

9. ģeod. Apvidū precīzi izmērīta taisna līnija, pēc kuras, izdarot triangulāciju, nosaka citu līniju garumu un aprēķina punktu koordinātas.

Erozijas bāze— tās ūdenstilpes līmenis, kurā ietek straume.

10. Maksimālā lineāri neatkarīgu vektoru kopa, ar kuriem izsakāms ikkatrs cits šās telpas vektors.

11. Atskaites virsma, līnija vai punkts tehnikā; izmanto mērījumiem, aprēķiniem un izstrādājumu izgatavošanā.

12. Katrs no četriem beisbola iekšlaukuma punktiem, kuros jānokļūst viena pārskrējiena laikā.

13. Automobilim - riteņu asu atstatums garenvirzienā.

14. Ģeometrijā līnija vai virsma, uz kuras atrodas iedomātais priekšmets.

15. arhit. Kolonnas vai pilastra apakšējā, profilētā daļa - kolonnas vai pilastra pamatne jeb pēda.

Avoti: LLVV

bazedovisks   med.

1. Bazedova slimības-.

Avoti: TM

bazedovisms   med.

1. Stāvoklis, kas pilnīgi vai daļēji atbilst Bazedova slimībai.

Avoti: TM

Bazedovs   med.

1. Vācu ārsts Karls Bazedovs (Basedow, 1799.-1854.).

Bazedova slimība— slimība, ko rada vairogdziedzera darbības pārmērīga pastiprināšanās.

Avoti: TM

bāzeklis   apv.

1. Tādi buršanai lietoti priekšmeti (pesteļi), ko skauģis kur ieliek, iebāž, lai kādam kaitētu.

2. Uzmācīgs cilvēks.

Avoti: KV

bāzekls   apv.

1. No salmiem un lupatām pagatavots veidojums, piemēram, cauruma, plaisas piepildīšanai.

2. niev. Maza telpa, kur ir grūti ko ievietot.

Avoti: KiV

bāzeknis   apv.

1. Aizbāznis.

Avoti: ME

bazela   bot.

1. Neļķu rindas ģints ("Basella").

Sarkanā bazela— bazelu suga ("Basella rubra").

Avoti: TaE

Bāzele   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (vācu "Basel", it. "Basilea"), Bāzeles pilsētas kantona administratīvais centrs, 173800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Bāzele-lauki   vietv.

1. Bāzeles lauku kantons Šveices Konfederācijā, statuss - puskantons, administratīvais centrs - Līstāle, platība - 518 kvadrātkilometri, 271700 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

Bāzele-pilsēta   vietv.

1. Bāzeles pilsētas kantons Šveices Konfederācijā, statuss - puskantons, administratīvais centrs - Bāzele, platība - 37 kvadrātkilometri, 189800 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

bāzelēt   apv.

1. Vairākkārt (ko) bāzt.

Avoti: KnV

bazendi

1. Azandi - tauta, dzīvo Kongo ziemeļaustrumos, kā arī Dienvidsudānā un Centrālāfrikas Republikā.

Avoti: PZT

bāzenis   apv.

1. Izbāzenis.

Avoti: ME

bazeoloģija   novec.

1. Filozofijas pamatmācība.

2. Ķīmijā mācība par vielu bāzēm.

Avoti: KV

bāzeskuģis

1. Kuģis, kas ir bāze citiem kuģiem, lidaparātiem u. tml.

Aviācijas (lidmašīnu) bāzeskuģis— karakuģis, kas paredzēts lidaparātu transportēšanai un to kaujasdarbības nodrošināšanai.

Zvejas bāzeskuģis— paredzēts zivju un citu zvejas objektu saņemšanai no zvejas kuģiem jūrā, zivju pārstrādāšanai un transportēšanai, zvejas kuģu apgādei ar degvielu, ūdeni u. c.

Avoti: SV99

bāzēšana

1. Sagataves, detaļas vai izstrādājuma novietošana attiecībā pret izraudzīto koordinātu sistēmu.

Avoti: ZTV

bāzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pamatot, balstīt, novietot.

Avoti: PP, LLVV

bāzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Pamatoties, balstīties.

2. Būt novietotam, atrasties bāzē (par kuģiem, lidaparātiem, karaspēku).

Avoti: LLVV

bāzēts

1. Pamatots.

Avoti: Sin

bazi

1. Kunami - tauta Etiopijā.

Avoti: PZT

Bazi   vietv.

1. Baza - upe Krievijā, Belajas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

bazi-   med.

1. Salikteņos norāda uz pamatu.

Avoti: MSV

baziarahnoidīts   med.

1. Galvas smadzeņu plīvurapvalka bazālās daļas iekaisums.

Avoti: TM

bazibranhiāls   med.

1. Attiecīgs uz žaunu loka skeleta vidus vai pamatdaļu.

Avoti: TM

bazīdija

1. Iegarens vai vālesveida vienšūnas vai četršūnu orgāns, kura galotnē attīstās 4 sporas.

Bazīdiju ķērpji— ķērpju klase ("Basidiolichenes"), lapoņus veido bazīdiju sēnes kopā ar zaļaļģēm vai zilaļģēm.

Bazīdiju sēnes— augstākās sēnes, kam ir daudzšūnu micēlijs un sporas veidojas uz bazīdijām.

Avoti: ZTV

bazīdijs   novec.

1. Sēnēm sporu nesēju pavedienu gali, kur attīstās un nošņorējas nedaudzas ārējas sporas.

Avoti: KV

bazīdijsēnes

1. Sēņu valsts nodalījums ("Basidiomycota"), augstākās sēnes ar šūnās sadalītu micēliju, pasaulē zināmas ~900 ģintis, ~12000 sugu, Latvijā konstatētas >300 ģintis, ~1360 sugas, tās pieder pie himēnijsēņu, pūpēžu un teliomicēšu klases.

Avoti: PDE

bazīdijsporas

1. Bazīdiju sēņu un ķērpju sporas.

bazidiomicētes

1. Bazīdiju sēnes - liela sēņu klase (cepurīšu jeb lapiņu sēnes, melnplaukas sēnes, rūsas sēnes, piepes u. c.); šīm sēnēm ir īpaši vairošanās orgāni - bazīdijas, kas attīsta noteiktu daudzumu sporu (pa lielākajai daļai četras).

Avoti: SV69

bazifaciāls   med.

1. Attiecīgs uz ģīmja apakšdaļu.

Avoti: TM

bazifikācija

1. Magmatisko un metamorfisko iežu ķīmiskā un mineraloģiskā sastāva pārmaiņas, kas rodas, tiem bagātinoties ar Mg, Fe, kā arī ar Ti, P, Mn, Ca, un vienlaikus samazinoties Si un Na daudzumam.

Avoti: LD

bazigēni   -u, v.; biol.

1. Multiplo alēļu sēriju normālās alēles.

2. Funkcionālie gēni, kas sastāv no subvienībām - pseidoalēlēm.

Avoti: ĢT

bāzīgs   apv.

1. Rūpīgs.

Avoti: EH

bāzīgs   apv.

1. Kāds, kas mēdz noslēpt citu cilvēku mantas.

Avoti: EH

bazihromatīns   med.

1. Kodola hromatīna daļa, kas krāsojas ar bāziskām anilīna krāsām.

Avoti: TM

bazihromiola   med.

1. Viena no bazofilām daļiņām, kas veido kodola hromatīnu.

Avoti: TM

bazikraniāls   med.

1. Attiecīgs uz galvaskausa pamatu.

Avoti: TM

bazilaterāls   med.

1. Bazāls un laterāls.

Avoti: TM

Bazile   vēst.

1. Džanbatista Bazile - itāļu folklorists (Giambattista Basile; 1575.-1632. g.), vāca, apdarināja un izdeva tautas pasakas.

Avoti: MkV

bazilekts   val.

1. Valodas paveids, kas tik tālu attālinājies no valodas prestižākās varietātes jeb akrolekta, ka kļuvis gandrīz par citu, patstāvīgu valodu.

Avoti: VsV

bazilika   -as, s.; arhit.

1. Taisnstūrveida celtne, kuras iekšpuse ar stabu vai kolonnu rindām sadalīta trijās vai piecās gareniskās daļās (jomos).

2. Sakrālajā arhitektūrā - vairākjomu baznīca, kuras vidusjoms paaugstināts attiecībā pret sānjomiem, un tā augšdaļā ir logi telpas izgaismošanai.

3. Seno romiešu tiesas nams.

4. Pāvesta piešķirts goda tituls ievērojamām baznīcām.

Avoti: LLVV, VmV, RtV

Bazilikas   vēst.

1. Bizantijas valdnieka Leona VI (886.-912. g.) izdoti likumi, kas sakopoti 60 grāmatās un ir saīsināts Justiniāna kodifikācijas pārveidojums ar komentāriem.

Avoti: VtV

Bazilikata   vietv.

1. Reģions Itālijā ("Regione Basilicata"), Apenīnu pussalas dienvidu daļā, administratīvais centrs - Potenca, platība - 9992 kvadrātkilometri, 574500 iedzīvotāju (2013. g.), ietver 2 provinces - Matēras un Potencas, robežojas ar Kalabrijas, Kampānijas un Apūlijas reģionu, rietumu daļā apskalo Tirēnu jūras Polikastro līcis, dienvidos - Jūnijas jūras Taranto līcis.

Avoti: PZT, PuA, Wi

baziliks

1. Lūpziežu dzimtas augu ģints ("Ocimum"), galvenokārt krūmi, arī garšaugs ar violetiem ziediem, var audzēt arī telpās, dzimtene tropiskā Āzija, Latvijā audzē dēstus un iestāda pēc salnām.

Avoti: SV69

bazilikums   apv.

1. Baziliks - panātru dzimtas garšaugs.

Avoti: VV

bazilisks

1. mit. Teiksmains nezvērs ar gaiļa galvu, krupja ķermeni un čūskas asti; tas spēj nonāvēt ar skatienu un elpu.

2. zool. Neliels ķirzaku dzimtas dzīvnieks, izplatīts Amerikā.

Avoti: SV99

bazilīze   med.

1. Augļa galvaskausa pamata sadragāšana patoloģiskās dzemdībās.

Avoti: TM

bazilobregmatisks   med.

1. Attiecīgs uz galvaskausa pamatu un zodu.

Avoti: TM

bazilomentāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz galvaskausa pamatu un zodu.

Avoti: MSV

bazinaziāls   med.

1. Attiecīgs uz bazionu un nazionu.

Avoti: TM

bazini

1. Kunami - tauta Etiopijā.

Avoti: PZT

bazio-   med.

1. Salikteņos norāda uz pamatu.

Avoti: MSV

bazioalveolārs   med.

1. Attiecīgs uz bazionu un alveolāro punktu.

Avoti: TM

baziogloss   med.

1. Mēles kaula un mēles muskuļa daļa, kas piestiprināta pie mēles kaula pamata.

Avoti: TM

bazions   med.

1. Kraniometrijā galvaskausa pakauša cauruma priekšējās malas viduspunkts.

Avoti: TM

baziotribs   med.

1. Instruments augļa galvas perforācijai un sašķaidīšanai.

Avoti: TM

baziparahromatīns   med.

1. Paraplastīna bazofilā daļa.

Avoti: TM

bazipetāls

1. No galotnes uz pamatni vērsts.

Bazipetāla attīstība— visjaunākās auga daļas, augam strauji augot, novietojas tuvāk pamatnei.

Avoti: SV69

bazirhināls   med.

1. Attiecīgs uz ožas smadzeņu pamatu.

Avoti: TM

bāzis   apv.

1. Tīkla enkurs (liels akmens).

Avoti: KV

bazisfenoīds   med.

1. Embrionāls kauls, kas vēlāk saaug ar spārnu kaula ķermeni.

Avoti: TM

bāzisks   -ais; s. -a, -ā; ķīm.

1. Tāds, kam ir bāzes īpašības, sārmains, tāds, kas raksturīgs bāzei.

Bāziskie ieži— tumšas krāsas izvirduma ieži, kuros kopējais kramskābes daudzums nepārsniedz 55%.

Avoti: LLVV

bāzīt   apv.

1. Vairākkārtīgi bāzt, sabāzt, čubināt.

Bāzīt kukuli— kukuļot.

Avoti: ME, Sin

bazitemporāls   med.

1. Attiecīgs uz deniņu kaula apakšdaļu.

Avoti: TM

bazīti

1. Bāziskie ieži - bezkvarca magmatiskie ieži (gabro, bazalti, diabazi u. c.), kas sastāv galvenokārt no kalcija laukšpatiem (plagioklaziem) un piroksēniem, satur 45-55% silīcija dioksīda SiO2.

Avoti: EV

bazīties   apv.

1. Bažīties.

Avoti: ME

bāzīties   apv.

1. Savstarpēji aizskart.

2. Ievīstīties.

Avoti: ME, EH

bāzīties   apv.

1. Censties, rūpēties.

Avoti: EH

bāzlīnija   inf.

1. Specifikācija vai produkts, ko formāli novērtē un akceptē, lai izmantotu to kā pamatu turpmākajām izstrādnēm.

2. Dokuments vai dokumentu kopa, kas izveidota un fiksēta noteiktā kādas kādas konfigurācijas dzīves cikla posmā.

3. Horizontāla izlīdzināšanas līnija mazajiem burtiem, kuriem nav tādu lejupejošu daļu, kas atrodas zem šīs līnijas.

Avoti: D3

bāzlis   apv.

1. Tāds, kas otram nezinot ko nobāž (zagšanas nolūkā).

2. Sieviešu pavedējs.

3. Burvis.

Avoti: ME

bazn.   saīs.

1. Baznīca.

Bazn. lat.— baznīcas latīņu valoda.

Avoti: i2, SV05

baznīca   -as, s.

1. Kristīgo konfesiju reliģiskajam kultam paredzēta celtne.

2. Vienas konfesijas ticīgo organizācija ar noteiktu dogmatiku un kultu.

3. parasti vsk. Valstī, pasaulē pastāvošo reliģisko institūtu kopums.

Aizsardzības baznīca— nocietināta baznīca, kas agrāk kalpoja par patvērumu iedzīvotājiem uzbrukuma laikā.

Baznīcas drāma— klerikālās literatūras daļa, kas tika radīta dievkalpojumu vajadzībām, lai ar uzskatāmiem tēlojumiem palīdzētu izprast noizīmīgākos Bībeles sižetus.

Baznīcas gads— kristīgās baznīcas svētku cikls gada laikā, skaitot no pirmās adventes svētdienas līdz Mūžības svētdienai.

Baznīcas grāmatas— grāmatas un reģistri par ierašanos draudzē, par došanos uz citu vietu, dzimšanas, miršanas un apbedīšanas grāmatas, iesvētību grāmata, laulību grāmata, kā arī draudzes dienasgrāmatas (ar personu aktiem) un draudzes reģistrs.

Baznīcas miers— viduslaikos karaļa zvērestā noteikta aizstāvība attiecība uz baznīcēniem un dievkalpojuma svētumu.

Baznīcas mūzika— aptver kora mūziku, piem., gregoriāņu dziedājumus (katoļu bazn. liturģiskā dziesma) un psalmus; arī instrumentālo mūziku, piem., kantātes, pasijas, oratorijas un ērģeļmūziku, piem., fūgas un korāļu apdares.

Baznīcas padome— draudzes vai bazn. kopīpašuma valde.

Baznīcas skola— baznīcas dibināta un pārraudzīta skola.

Baznīcas skolotāji— sevišķi ievērojami katoļu teologi, piem., Akvīnas Toms, Avilas Terēze.

Baznīcas slāvu valoda— pareizticīgo slāvu baznīcas valoda, rakstīta ar kirilisko alfabētu; seno bulgāru dialekts evaņģēlija tulkojumos 9. gs.

Baznīcas svētki— Advente - 1.-4. svētdiena pirms Ziemassvētkiem; tā Kunga atnākšana Ziemassvētki - 25. decembris, svin, pieminot Jēzus piedzimšanu; Otrie Ziemassvētki - 26. decembris, svin sakarā ar pirmo kristīgo mocekli Stefanu; Jaungada diena - 1. janvāris; Zvaigznes diena - 6. janvāris - gudro vīru Betlēmes apmeklējums; Svētdiena - 7 nedēļas pirms Lieldienām - ievada gavēni; Jaunavas Marijas pasludināšanas diena - svētdiena ap 25. martu - eņģeļa vēsts Marijai par Jēzus dzimšanu; Pūpolsvētdiena - svētdiena pirms Lieldienām - Jēzus ierašanās Jeruzalemē - ievada kluso nedēļu; Zaļā ceturtdiena - Lieldienu nedēļā - Jēzus iedibina svēto vakarēdienu; Lielā piektdiena - Jēzus sišana krustā; Lieldienas - 1. svētdiena pēc pirmā pilnmēness pēc pavasara ekvinokcijas - Jēzus augšāmcelšanās; 2. Lieldienas - diena pēc Lieldienu svētdienas; Kristus debesbraukšanas diena - 40. diena pēc Lieldienām; Jēzus debesbraukšana Vasarsvētku diena - 7. svētdiena pēc Lieldienām, Svētais gars nāk pār apustuļiem; Otrie Vasarsvētki - diena pēc Vasarsvētkiem; Svētās Trīsvienības diena - svētdiena pēc Vasarsvētkiem; Kristus atgriešanās - pēdējā vai priekšpēdējā svētdiena novembrī.

Baznīcas šķelšanās— pēc nesaskaņām starp Rietumu un Austrumu baznīcām 1054. g. pāvests paziņoja par Konstantinopoles patriarha izslēgšanu no baznīcas, bet viņš savukārt uzlika pāvestam baznīcas lāstu.

Baznīcas tēvi— senās baznīcas mācības un sludināšanas pārstāvji, piem., Augustīns.

Baznīcas tiesības— normu kopums, kas regulē baznīcas kā zināmas ļaužu kopības laicīgo organizāciju un dzīvi.

Baznīcas toņkārtas— viduslaiku gammas (doriešu, frīģiešu, līdiešu un miksolīdiešu toņkārtas), kurās attīstījās liturģiskās melodijas.

Baznīcas ūnija— pareizticīgo bazn. un katolicisma dogmat. apv., kur saglabāts pareizticīgo bazn. rituāls un kults.

Baznīcas valsts— Pāvesta valsts - patstāvīga valsts, ko pārvaldīja pāvests, Itālijas vidienē no 8. gs. līdz 1870, kad tā tika iekļauta vienotajā Itālijā.

Baznīcas vēsture— kristietības un bazn. attīstības vēsture.

Baznīcu demonstrācijas— politiskās cīņas veids 1905. g. revolūcijas laikā Latvijā, baznīcās notika mītiņi, manifestācijas, tika izplatītas lapiņas.

Iet baznīcā— regulāri piedalīties dievkalpojumos.

4. žarg.; iron. Skola.

Avoti: LLVV, EV, JtV1, SLG, MkV, MLVV, KnV

Baznīca   vietv.

1. Baznīcas kalns - pilskalns Aizputes novada Kazdangas pagastā, Alokstes labajā krastā starp 2 stāvām gravām, augstums - 25 m, garums - 50-60 m, dienvidaustrumu pusē nocietināts ar puslokveida valni (augstums - 1-2 m) un grāvi (platums - 9 m, dziļums - 3-4 m), kas savieno abas gravas.

2. Baznīcas kalns - Baznīckalns Augstrozes paugurvalnī.

3. Baznīcas ezers - Salas ezers Madonas pilsētas austrumu nomalē.

4. Baznīcas ezers - viens no 3 Dutkas ezeriem Beverīnas novada Trikātas pagastā, Lisas lejtecē, platība - 18,4 ha, garums - ~1,4 km, lielākais platums - 0,3 km, lielākais dziļums - 6,5 m; Mācītājmuižas ezers.

Avoti: LE1, LD, La1

baznīcājs   apv.

1. Baznīcēns.

Avoti: KiV

baznīcānis   apv.

1. Baznīcēns.

Avoti: EH

baznicāns   apv.

1. Baznīcēns.

Avoti: KiV

baznīcaspriekša   apv.

1. Vieta baznīcas priekšā.

Avoti: ĒiV

baznīcceļš   apv.

1. Ceļš uz baznīcu.

Avoti: EH

baznīcdiena   novec.

1. Svētdiena, kad iet pie dievgalda.

Avoti: KV

baznīcēns   -a, v.

1. Cilvēks, kas apmeklē baznīcu, lai piedalītos reliģiskā ceremonijā.

Avoti: LLVV

baznīcgājējs

1. Baznīcēns - cilvēks, kas apmeklē baznīcu, lai piedalītos reliģiskā ceremonijā.

Avoti: Sin

baznīciņa   apv.

1. Dem. --> baznīca.

Avoti: ĒiV

baznīckalns   apv.

1. Kalns, uz kura atrodas baznīca.

Avoti: ĒiV

Baznīckalns   vietv.

1. Kalns Augstrozes paugurvalnī uz ziemeļiem no Unguru ezera, Pārgaujas novada Raiskuma pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, rietumu austrumu virzienā orientēts vaļņveida paugurs, garums - 1 km, platums - 0,5 km, absolūtais augstums - 95 m vjl., relatīvais augstums - 16 m, pilskalns, uz tā atradusies latgaļu Ureles pils; Baznīcas kalns; Ureles pilskalns.

2. Varbūtēja kulta vieta Ogres novada Ķeipenes pagastā, ovāls uzkalns, augstums - 3 m, garums - 20 m un platums - 17 m, atrodas 60 m uz ziemeļrietumiem no Šķērstēnu pilskalna.

Avoti: LE1

baznīckrogs   -a, v.; neakt.

1. Krogs, kas atrodas pie baznīcas.

Avoti: LLVV

baznīckungs   -a, v.

1. Garīdznieks (parasti katoļu).

Avoti: MLVV

baznīclaiks   -a, v.; rel.

1. Laiks (parasti svētdienas priekšpusdienā), kad baznīcā notiek dievkalpojums.

Avoti: LLVV

baznīcļaudis

1. Baznīcēni - cilvēki, kas apmeklē baznīcu, lai piedalītos reliģiskās ceremonijās.

Avoti: Sin

baznīcļauži

1. Baznīcēni - cilvēki, kas apmeklē baznīcu, lai piedalītos reliģiskās ceremonijās.

baznīcnieks

1. Baznīcēns - cilvēks, kas apmeklē baznīcu, lai piedalītos reliģiskā ceremonijā.

Avoti: Sin

baznīctēvs   vēst.

1. Mācītājs.

Avoti: LV93

baznīctiesības

1. Baznīcas tiesu sistēma, kuras pārziņā ir Baznīcas satversme, baznīcas īpašums, garīdzniecība, dievkalpojumi, doktrīna un prakse.

bazninca   apv.

1. Baznīca.

Avoti: ME

bazo-   med.

1. Salikteņos norāda uz pamatu.

Avoti: MSV

bazocitopēnija   med.

1. Bazofilo leikocītu iztrūkums asinīs.

Avoti: TM

bazocitoze   med.

1. Bazofilo leikocītu skaita pārmērs asinīs.

Avoti: TM

bazoerotricīts   med.

1. Eritrocīts, kurā ir bazofili graudiņi.

Avoti: TM

bazofili

1. Augi, kas pielāgojušies bāziskai augsnei.

2. Leikocīti, kas iekrāsojas ar bāziskām krāsvielām.

Avoti: ZTV

bazofilija

1. Dzīvnieka vai auga organisma šūnu un audu spēja saistīt bāziskas krāsvielas.

2. med. Bazofilo leikocītu skaita palielināšanās cirkulējošas asinīs (normāli 0,5%).

3. med. Eritrocītu bazofilā punktācija, ko novēro smagas mazasinības, svina saindēšanās gadījumos, malārijas kaheksijā u. c.

Avoti: SV99, TM

bazofils   med.

1. Tāds, kas krāsojas ar bāziskām krāsvielām.

Avoti: TM

bazofobija   med.

1. Slimīgas bailes iet vai stāvēt bez atbalsta; tabētiķu uzmanīgā gaita.

Avoti: TM

bazogrāfs   med.

1. Ierīce gaitas grafiskai reģistrācijai.

Avoti: TM

bazometahromofils   med.

1. Tāds, kas krāsojas ar bāziskām krāsvielām metahromatiski.

Avoti: TM

bazoplazma   med.

1. Citoplazmas daļa, kas krāsojas ar bāziskām krāsvielām.

Avoti: TM

bāzt   bāžu, bāz, bāž, pag. bāzu; trans.

1. Likt, virzīt (šaurā, arī no vairākām pusēm ierobežotā vietā).

2. pareti. Likt klāt, pieskarties.

3. pareti. Pildīt.

Avoti: LLVV, KZ, SLG, KnV

bāzties   bāžos, bāzies, bāžas, pag. bāzos; refl.; niev.

1. Nekautrīgi, uzbāzīgi censties iekļūt (kur).

// sar. Savienojumā ar "virsū"; plīties, mākties virsū; nelikt mierā.

2. pareti. Refl. --> bāzt (1).

Avoti: LLVV

bāztin   apst.

1. Savienojumā ar verba "bāzt" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Bāztin piebāzts— pilns, pārpildīts.

Avoti: LLVV, LV93

bazuka

1. Bezatsitiena amerikāņu parauga reaktīvā šautene ar lielu bruņu caursites spēju, tika izmantota 2. pasaules kara laikā.

Avoti: LEV

bazuks

1. Bazuka - amerikāņu prettanku granātmetējs.

Avoti: Ang

bazuļnieki

1. Jelgavas novada Lielplatones pagasta apdzīvotās vietas "Bazuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bazūne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Metāla pūšamais instruments ar divām U veida caurulēm, no kurām viena iebīdāma otrā.

Avoti: LLVV

bazūnēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.; niev.

1. Plaši izplatīt (kādas ziņas), parasti slavējot vai noniecinot.

2. apv. Gari velkot raudāt.

3. sar. Uzbāzīgi, plātīgi sludināt.

Avoti: LLVV, EH, Žrg

bazūnists   -a, v.;

1. Mūziķis, kas spēlē bazūni.

Avoti: LLVV

bazuto   novec.

1. Bantu nēģeru bečuanu cilts apakšgrupa D Āfrikā.

Avoti: KV

bazzania   lat.

1. Bacānijas - sūnu klases jungermanniju apakšklases zvīņlapju dzimtas ģints.

Bazzania trilobata— trejdaivu bacānija.

Avoti: LD

baža

1. vsk. Bažas.

2. apv. Manta.

Avoti: LV93, LE

bāža   apv.

1. Uzdzīvotāja, sieviete, kas vienmēr meklē izklaides un klaiņo apkārt.

2. Kāds, kas noliek, nobāž.

3. Uzbāzīgs cilvēks.

Avoti: ME

bāža   apv.

1. Pārtikas sainis.

Avoti: EH

bažas   -žu, s.; tikai dsk.

1. Nemiers, bailes, ko izraisa iespējama neveiksme, nelaime.

Avoti: LLVV

bažāties   apv.

1. Bažīties.

Avoti: EH

bāžēt   apv.

1. Klaiņot apkārt (tenkas uzklausot).

Avoti: ME

bāži   apv.

1. Līdzekļi kukuļošanai.

Avoti: EH

bāžiņa   apv.

1. Dem. --> bāža 2.

Avoti: EH

baži   apv.

1. Rūpes, raizes.

Avoti: EH

Baži   vietv.

1. Bažu purvs - atrodas Dundagas novada ziemeļu daļā Slīteres nacionālajā parkā, platība - 2646 ha, kūdras slāņa dziļums - vidēji 1,7 m; teritorijā atrastas 168 paparžaugu un sēklaugu sugas, to vidū retas un aizsargājamas sugas.

Avoti: LE1

bažibozuks   apv.

1. Tas, kas izraisa bailes (piemēram, biedēklis); tas ar ko baida (kādu).

Avoti: ViV

bažibuzuks   novec.

1. Trakgalvis.

2. Agrāk īpaša turku milicija.

Avoti: SV33

bažīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas bažas.

Avoti: LLVV

bažīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> bažīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

bažins   apv.

1. Podiņš.

Avoti: ME

bažīties   -ījos, -ījies, -ījas, pag. -ījos; refl.

1. Izjust bažas; izteikt bažas.

Avoti: LLVV

bāžīties   apv.

1. Skraidīt apkārt, lai uzzinātu jaunumus (tenkas).

Avoti: ME

bāžīties   apv.

1. Nozagt kaut ko paslēptu.

2. Bāžļot.

Avoti: EH

bāžļi   apv.

1. Burvestību līdzekļi, bāšķi.

Avoti: EH

bāžļot   apv.

1. Burt, noburt.

Avoti: ME

bāžļoties   apv.

1. Nozagt kaut ko paslēptu.

2. Bāžļot.

Avoti: EH

bažpilns   sar.

1. Ļoti bažīgs; neveiksmes vai nelaimes priekšnojauta.

Bažu   vietv.; nelok.

1. Bažu purvs - atrodas Dundagas novada Kolkas pagastā, Slīteres nacionālā parka teritorijā, platība - 2646 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 1,7 m, atrastas 168 paparžaugu un sēklaugu sugas, to vidū retas un aizsargājamas.

Avoti: LD

bažulis   apv.

1. Bēdulis; pilns raižu.

Avoti: ME

BB   saīs., vietv.

1. Barbadosa, teritorijas divburtu kods.

Avoti: LpA

b-ba   saīs.

1. Biedrība.

Avoti: i2

BBC   saīs.

1. Britu radioraidījumu korporācija (angļu "British Broadcasting Corporation"), Lielbritānijas valsts radio un TV sabiedrība, dib. 1927. g., sāka pasaulē pirmās regulārās TV pārraides (1936. g.) un Eiropā pirmās krāsainās TV pārraides (1967. g.).

Avoti: i2

BBD   saīs.

1. Barbadosas dolārs; Barbadosas valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

BBFN   saīs.

1. Tagad - atā, atā (angļu "bye bye for now").

Avoti: BB

BBQ   saīs.

1. Lēna gaļas, zivju vai dārzeņu gatavošana uz karstām oglēm; ierīce cepšanai uz oglēm; barbekjū.

Avoti: PL

BBS   saīs., inf.

1. Ziņojuma dēļa sistēma (angļu "Bulletin Board System") - sistēma datorā, kuru izmanto lietotāju grupa informācijas apmaiņai iezvanpieejas apstākļos.

Avoti: D3

Bc.   saīs.

1. Bakalaurs.

Avoti: Va

BC-NET   saīs.

1. Uzņēmumu sadarbības tīkls ("business cooperation network").

Avoti: PnR

BCNU   saīs.

1. Uz tikšanos (angļu "be seeing you").

Avoti: īsz

BCP   saīs., vēst.

1. Baltijas Centrālā Padome - Britu kontrolkomisijas 1946. g. dibināta organizācija, kuras uzdevums bija palīdzēt baltiešu bēgļiem Vācijas britu joslā labklājības izglītības un darba lietās.

Avoti: LE

BD   saīs., vietv.

1. Bangladeša, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

bdellatomija   med.

1. Sūcošas dēles gremošanas trakta atvēršana, lai palielinātu izsūcamo asiņu daudzumu.

Avoti: TM

bdellidae   lat.

1. Plēsīgo ērču grupas dzimta.

Avoti: LD

bdellijs   novec.

1. Balzama sveķi no atsevišķām balzamkoka sugām Āfrikā un Indijā.

Avoti: KV

bdellocephala   lat.

1. Skropstiņtārpu klases planāriju kārtas ģints.

Bdellocephala punctata— punktainā planārija.

Avoti: LD

bdelloterapija   med.

1. Dēļu lietošana ārstniecībā.

Avoti: MSV

bdellovibrio   lat.

1. Aerobu baktēriju parazītu ģints, kas dzīvo ūdenī un spēj ļoti ātri pārvietoties.

Avoti: LD

BDI   saīs., vietv.

1. Burundi, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

BDP   saīs.

1. Brīvā demokrātiskā partija (VFR).

Avoti: i1

BDT   saīs.

1. Taka; Bangladešas Tautas Republikas valūtas kods, sīknauda - poiša.

Avoti: PnR

be   apv.

1. Bez.

Avoti: ME

be   apv.

1. Laikam gan, tomēr, taču.

Avoti: ME

be   apv.

1. Partikula pie tagadnes divdabjiem (ar izskaņām "-dams", "-ot"), ko dažkārt lieto, lai norādītu uz divu šķietami nesaderīgu darbību vienlaicīgu izpildi.

Avoti: LivP

bē   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu dažu dzīvnieku (parasti aitas) balss skaņas.

Buku bē— lieto, lai atdarinātu āža balss skaņas.

2. žarg. Nekas nebūs! neko nedabūs! (parasti lieto mēdoties).

3. apv. Lieto, lai izteiktu neapmierinātību, neiegūstot vēlamo, cerēto.

Avoti: LLVV, LivP

Be   saīs.

1. Berilijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

BE   saīs., vietv.

1. Beļģija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

be-   apv.

1. Darbības vārda priedēklis, ko lietoja lai izteiktu darbības pastiprinājumu vai turpināšanos.

Avoti: ME

beachcomber   angļu val.

1. Klaidonis, gk. Dienvidjūru salu un Austrālijas ostās.

Avoti: LEV

beagle   angļu val.

1. Angļu dzinējsuņu šķirne, īsspalvains, var būt dažādas krāsas, taču jābūt arī kādam baltam plankumam vai zīmei.

Avoti: LEV

Bearna   vietv.

1. Vēsturiska province Francijas dienvidrietumos, Pireneju ziemeļrietumu priekškalnē, ietver gk. Atlantijas Pireneju departamentu Akvitānijas reģionā, lielākā pilsēta Po.

Avoti: PZT

beat-   rel.

1. Tāds, kas ir saistīts ar dievišķību.

Avoti: RtV

Beatental   vietv., vēst.

1. Savariņa muiža, kas atradās Valmieras pilsētas lauku teritorijā.

Avoti: KV

beatificēšana

1. Miruša cilvēka pieskaitīšana pie katoļu baznīcas svētlaimīgajiem; pirmais solis uz kanonizēšanu.

Avoti: IdV

beatifikācija

1. Miruša cilvēka pieskaitīšana katoļu baznīcas svētlaimīgajiem un viņa relikviju vai tēlu godināšana ar īpašu pāvesta atļauju.

Avoti: SV99

Beatles   angļu val.

1. Bītli.

Avoti: PL

beatus   rel.

1. Laimīgs, svētīts, svētlaimīgs.

Avoti: RtV

beaucarnea   lat.

1. Nolīnas.

Beaucarnea recurvata— atliektā nolīna.

Avoti: TaE

beauty-box   angļu val.

1. Somiņa kosmētikas piederumiem.

Avoti: LEV

bēba   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

bebarains   apv.

1. Pinkains, kudlains, šķipsnains.

Avoti: ME

bēbarains   apv.

1. Pinkains, kudlains, šķipsnains.

Avoti: ME

bēbars   apv.

1. Pinka, kudla, šķipsna, kušķis.

2. Tas, kam ir pinkas, pinkainis.

Avoti: ME

Bebben   vietv., vēst., vācu val.

1. Jaunbebes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vērgaļu pagastā.

2. Vecbebes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vērgaļu pagastā.

Avoti: KV

Bebe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Pāvilostas novada Vērgales pagastā.

Avoti: LC

bebeerīns   med.

1. Dienvidamerikas koka "Nectandra rodiaei" mizas alkaloīds.

Avoti: TM

bebele   apv.

1. Nabadzīgs, noskrandis cilvēks.

2. Biedēklis, bubulis.

Avoti: LivP

bebele   apv.

1. Cilvēks, kas neskaidri, nesaprotami runā.

Avoti: LivP

bebelēt   apv.

1. Neskaidri, nesaprotami runāt; murmināt.

Avoti: LivP

bebelēties   apv.

1. Dažādu šķēršļu, kavēkļu u. tml. dēļ bezmērķīgi pavadīt laiku; nīkt; niekoties; tūļāties; slaistīties.

Avoti: ViV, LivP

bebelis   apv.

1. Nabadzīgs, noskrandis cilvēks.

2. Biedēklis, bubulis.

Avoti: LivP

bebelis   apv.

1. Cilvēks, kas neskaidri, nesaprotami runā.

Avoti: LivP

bebels   apv.

1. Nabadzīgs, noskrandis cilvēks.

2. Biedēklis, bubulis.

Avoti: LivP

bebene   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

Bebeni   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Vilčas žudecā, 8500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

bebenieki

1. Pāvilostas novada Vērgales pagasta apdzīvotās vietas "Bebe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

beberains   apv.

1. Pinkains, šķipsnains.

Avoti: LivP

Beberbeck   vietv., vēst., vācu val.

1. Beberbeķa muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Babītes pagastā.

Avoti: KV

Beberbeķi   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Zemgales priekšpilsētā, atrodas Rīgas rietumu daļā, robežojas ar Imantas, Zolitūdes un Mūkupurva apkaimēm, kā arī Babītes un Mārupes novadiem, kas ieskauj Beberbeķu apkaimi no ziemeļrietumu un dienvidrietumu puses.

2. Dabas parks Babītes novada Babītes pagastā, platība - 302 ha, dibināts 1977. g., lai saudzētu kāpu meža masīvu un nodrošinātu racionālu rekreācijas resursu izmantošanu un aizsardzību, tas atrodas Rīgas zaļajā zonā un tam ir sanitārhigieniska un estētieka nozīme.

3. Beberbeķu ezers - dzirnavezers Beberbeķu dabas parka dienvidu daļā, platība - 10,3 ha, vidējais dziļums - 1,7 m.

Avoti: LE1

beberbeķieši

1. Rīgas pilsētas (agrāk Babītes pagasta) apdzīvotās vietas "Beberbeķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

beberbeķnieki

1. Rīgas pilsētas (agrāk Babītes pagasta) apdzīvotās vietas "Beberbeķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Beberi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Babītes novada Babītes pagastā.

Avoti: LC

beberīcenzafte   apv.

1. Ārstnieciska viela, kuras sastāvā ir kāds bārbeļu preparāts.

Avoti: LivP

bēberis   apv.

1. Pinka, šķipsna.

2. Tas, kam ir pinkas, pinkainis.

Avoti: LivP

beberkārkliņš   apv., hip.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara"), nakteņu suga.

Avoti: Aug2

beberkārkls   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara"), nakteņu suga.

Avoti: Aug2

Bebernine   -es, s.; vietv.

1. Latgaļu vai sēļu apdzīvots novads 13. gs., bija pakļauts Jersikas valdniekam, atrašanās vieta nav precīzi zināma, iespējams, ka tas atradās uz ziemeļiem no Kokneses (tag. Bebru apkaimē), uz ziemeļaustrumiem no Krustpils vai tag. Ilūkstes novada Bebrenes pagastā.

Avoti: LE1

bēbēt   apv.

1. Blēt.

Avoti: ME

bebijs

1. Mazs bērns; ironiski - bērnišķīgs, nenobriedis cilvēks.

2. Mazs priekšmets vai dzīvnieks (salīdzinājumā ar citiem radniecīgiem priekšmetiem vai dzīvniekiem).

Avoti: Ang

bebināt   apv.

1. Izsmiet, apsmiet, zoboties.

Avoti: ME

Bebingtona   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Bebington"), Anglijas ziemeļrietumos, 15800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

bebis   apv.

1. Mazs bērns, zīdainis.

Avoti: LivP

bēbis   apv.

1. Mazs bērns, zīdainis.

Avoti: LivP

bēbīši   žarg.

1. Dem. dsk. --> bēbis.

2. "B" klases skolēni.

Avoti: SLG

bebištaga   jūrn.

1. Štaga masta priekšpusē, kuru attiecīgi nostiepjot var mainīt masta profilu.

Avoti: JūVM

bebīte   apv.

1. Zīdainis.

Avoti: LivP

bebītis

1. Mazs bērns; ironiski - bērnišķīgs, nenobriedis cilvēks.

2. Mazs priekšmets vai dzīvnieks (salīdzinājumā ar citiem radniecīgiem priekšmetiem vai dzīvniekiem).

Avoti: Ang

Bēblingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Boeblingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 46700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, Nvī

beblis   apv.

1. Arkls ar (vienu) lemesi neiekoptas zemes uzplēšanai.

2. Līkumains koka gabals ar liekumu pie saknes.

Avoti: LivP

Bebra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bebra"), Hesenes federālajā zemē, 13700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bebrāda   -as, s.

1. Bebra āda (parasti kažokāda).

Avoti: LLVV

bebrains   apv.

1. Pinkains, kudlains, šķipsnains.

Bebrains suns— pūdelis.

Avoti: ME, EH

bebrakārklis   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara"), nakteņu suga.

Avoti: Aug2

bebrakārkls   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara"), nakteņu suga.

Avoti: LivP

bebrakākļi   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara"), nakteņu suga.

Avoti: Aug2

bebrenāji   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara"), nakteņu suga.

2. Veronika ("Veronica").

3. Zemteka ("Veronica officinalis").

Avoti: Aug2

bebrenājs   apv.

1. Veronika ("Veronica") - cūknātru dzimtas lakstaugu ģints.

2. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara"), nakteņu suga.

Avoti: LivP, Aug2

bebrene   apv.

1. Bebrādas cepure.

Avoti: LE

bebrene   apv.

1. Veronika ("Veronica") - cūknātru dzimtas lakstaugu ģints.

Avoti: LivP

Bebrene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ilūkstes novadā 16 km no Ilūkstes un 42 km no Daugavpils, izveidojusies bijušās muižas teritorijā, pagasta centrs.

2. Bebrenes pagasts - pagasts Ilūkstes novada rietumu daļā, robežojas ar Dvietes, Pilskalnes, Eglaines un Prodes pagastu, kā arī ar Jēkabpils novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Bewern, krieviski - Bevernskaja.

Bebrenes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara pagasta teritorijas pievienota tagadējam Rubenes, Dunavas, Dvietes un Eglaines pagastam, bet tagadējā Bebrenes pagastā iekļauta daļa bijušā Prodes pagasta.

3. Bebrenes muiža - atrodas Ilūkstes novada Bebrenes pagastā, kompleksā ietilpst muižas pils, dzirnavas (celtas 1836. g.), pārvaldnieka māja, vairākas saimniecības ēkas (klēts, ratnīca, noliktava u. c.) un parks; iepretī muižas ēkām atrodas Bebrenes Romas katoļu baznīca, kas kopā ar muižu veido vienotu arhitektonisku ansambli.

Bebrenes muižas pils— celta eklektisma stilā, celtniecība pabeigta 1896. g., sākotnēji bijusi divstāvu mūra ēka ar mansarda jumtu, bet pēc 2. pasaules kara mansards aizstāts ar 3 stāvu.

Bebrenes parks— aizsargājams dabas objekts 5,6 ha platībā, atrodas uz ziemeļaustrumiem no Bebrenes muižas pils, tajā aug 17 vietējās un 33 introducētas koku un krūmu sugas.

Avoti: LC, LPag

bebrenieši

1. Ilūkstes novada Bebrenes pagasta apdzīvotās vietas "Bebrene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bebrēnieši

1. Kokneses novada Bebru pagasta apdzīvotās vietas "Bebri" (senāk - "Vecbebri") iedzīvotāji.

Avoti: V1

bebrēns   apv.

1. Mazs bebrs.

Avoti: LivP

Bebri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

2. Vecbebri - apdzīvota vieta Kokneses novadā 24 km no Aizkraukles, pagasta centrs.

3. Bebru pagasts - pagasts Kokneses novadā, robežojas ar Iršu un Kokneses pagastu, kā arī ar Ogres un Pļaviņu novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Bevershof, krieviski - Beverskaja.

Bebru pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā neliela daļa pirmskara pagasta teritorijas pievienota tagadējam Iršu un Meņģeles pagastam, savukārt tagadējam Bebru pagastam pievienota daļa bijušā Viskaļu pagasta.

4. Bebru senkapi un zīmogakmens - atrodas Jaunjelgavas novada Staburga pagastā pie bij. Bebru mājām, senkapu uzkalniņš izpostīts 1. pasaules karā, tagad tā diametrs - ~15 m, augstums - 1 m, tā ziemeļu pakājē atrodas Zīmogakmens (garums - 1,8 m, platums - 1,6 m, augstums - 0,2 m), kura virsmā ir 2 ovāli zīmogi un cilvēka pēdas atveidojums.

5. Bebru ezers - atrodas Augšzemes augstienē, Ilūkstes novada Prodes pagastā, ietilpst Subates ezeru grupā, platība - 1,1 ha, garums - ~170 m, lielākais platums - ~100 m.

Avoti: LPag, LE1, LD

Bebrine   vietv.

1. Vietējo iedzīvotāju lietots apdzīvotās vietas "Bebrene" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bebriņš   novec.

1. Dem. --> bebrs.

Avoti: LV93

bebris   apv.

1. Bebrs.

Avoti: LLx, LivP

bebris   apv.

1. Bebrs.

Avoti: LLx, LivP

Bebriši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LC

bebrišķi

1. Ilūkstes novada Bebrenes pagasta apdzīvotās vietas "Bebrene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bebrkārkliņi   apv.

1. Naktenes ("Solanum").

2. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara"), nakteņu suga.

Avoti: Aug2

bebrkārkliņš   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara"), nakteņu suga.

Avoti: Aug2

bebrkārklis   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara").

Avoti: LivP

bebrkārkls   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara"), nakteņu suga.

Avoti: Aug2

bebrkārts   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara").

Avoti: LivP

bebrornis   lat.

1. Ķauķu apakšdzimtas ģints.

Bebronis sechellensis— Seišelu ķauķis.

Avoti: ZvP

bebrs   -a, v.

1. dsk. Zīdītāju klases grauzēju kārtas dzimta ("Castoridae"), lieli drukni grauzēji ar saplacinātu, kailu asti un īsām kājām, dzīvo alās vai virszemes mītnēs, labi peld un nirst, 1 ģ., 2 sugas, Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

2. Šīs dzimtas ģints ("Castor").

Eirāzijas bebrs— bebru suga ("Castor fiber"), kas izplatīta arī Latvijā, dzīvnieks ar biezu apmatojumu, plakanu, kailu asti.

Kanādas brebrs— bebru suga ("Castor canadensis").

3. Eirāzijas bebrs.

// sar. Bebrāda.

Bebru kārkliņi— bebrukārkliņi.

Purva bebrs— nutrija.

Ķert bebrus— censties piemānīt.

4. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara").

Avoti: LLVV, LD, Wi, SLG, EH

bebrukārkliņš   -a, v.

1. Nakteņu suga ("Solanum dulcamara"), puskrūms ar violetiem ziediem un sarkanām ogām.

Avoti: Aug2, LLVV

bebrukārkliņi   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara"), nakteņu suga.

Avoti: Aug2

bebrukārkls   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara").

Avoti: LivP

Bebrupe   vietv.

1. Upe (saukta arī Lobe), tek pa Viduslatvijas nolaidenumu Kokneses novadā, ietek Lobes ezera austrumu galā, garums - 27 km, kritums - 23 m, sākas pie Iršiem.

2. Abavas labā krasta pieteka Kandavas novadā, garums - 11 km.

3. vēst. Kandavas novada Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Kandavas stacija" bijušais nosaukums.

Avoti: LC, LPag

bebrupnieki

1. Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Bebrupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bebružurka

1. Nutrija.

Avoti: Sin

beburkārkliņš   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara").

Avoti: LivP

beburkārkls   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara").

Avoti: LivP

beburs   apv.

1. Pinka 1(1).

Avoti: Sin

Bebža   vietv.

1. Upe Polijā, Podlases vojevodistē, Narevas labā krasta pieteka, garums - 164 km.

Avoti: PZT, PuA

Becdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Betzdorf"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 10000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

becene   apv.

1. Veca, mīksta beka; beka.

Avoti: LivP

becenieks   apv.

1. Sēņotājs.

Avoti: LivP

becēnieši

1. Lielvārdes novada Lēdmanes pagasta apdzīvotās vietas "Bekas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bēcenšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Betzenstein"), Bavārijas federālajā zemē, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bechgofskaja   vietv., vēst.

1. Pāvilostas novada Sakas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

beciņa

1. Dem. --> beka.

Avoti: LV93

bēcis   apv.

1. Rotaļas "piesitieni" dalībnieks, kuram pēdējam piesit un kuram savukārt jāskrien un jācenšas piesist kādam citam dalībniekam.

2. Mazs bērns.

Avoti: LivP

Beckershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Beķera muiža, kas atradās Rīgas apriņķī.

Avoti: KV

beckmannia   lat.

1. Bekmanijas - graudzāļu dzimtas ģints.

Beckmannia eruciformis— parastā bekmanija.

Avoti: LD

Beča   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 4700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš ~1257. g.

Avoti: Wi

Bečeja   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Bečej"), Vojvodinas Dienvidbačkas apgabalā, Tisas labajā krastā, 23900 iedzīvotāju (2011. g.); Obeče.

2. Novi Bečeja - pilsēta Serbijā, Vojvodinas Centrālbanatas apgabalā, 13100 iedzīvotāju (2011. g.); Terekbeče.

Avoti: PZT, Wi

Bečeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

2. Bečeru ezers - atrodas Ludzas novada Ņukšu pagastā, Sniedziņu ezeru grupā, platība - 10,7 ha, garums - ~0,6 km, lielākais platums - 0,5 km.

Avoti: LE1, La1

bečerieši

1. Ludzas novada Ņukšu pagasta apdzīvotās vietas "Bečeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bečeta   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Dolžas žudecā, 3700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Beči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

Avoti: LC

bēči   žarg.

1. "B" klases skolēni.

Avoti: SLG

Bečiči   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Budvas kopienā, 770 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

Bečova   vietv.

1. Bečova pie Teplas - pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 1020 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Bečuanalenda   vietv.; vēst.

1. Lielbritānijas protektorāts Dienvidāfrikā, kopš 1966. g. Bostvāna.

Avoti: PZT

bečuāni

1. Tauta, dzīvo Bostvānas austrumos, Dienvidāfrikas Republikas ziemeļu daļā, arī Zimbabves dienvidrietumos, valoda (secvana) pieder pie bantu saimes dienvidaustrumu grupas, rakstība latīņu alfabētā, daļēji saglabājies cilšu dalījums, izplatīti vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults, totēmisma paliekas), daļa - kristīgie; cvani; čuani.

Avoti: PZT, LPE

bečuāņi

1. Bečuāni - tauta Bostvānā, DĀR un Zimbabvē.

Avoti: PZT

Bečva   vietv.

1. Upe Čehijā ("Bečva"), Morāvas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

bēd   apv.

1. Bēda.

Avoti: EH

bedājs   apv.

1. Apbedītājs; kapracis.

2. Racējs.

Avoti: LivP

bedaklas   apv.

1. Kurmja rakums; rakums.

Avoti: LivP

bedaklis   apv.

1. Kurmju rakums, cēlums; bedeklis.

Avoti: ME

bedakls   apv.

1. Kurmju rakums, cēlums; bedeklis.

Avoti: LV93

bedakļains   apv.

1. Tāds (lauks), kur ir kurmju rakumi.

Avoti: ViV

bedakļi   apv.

1. Kurmju rakumi.

Avoti: ViV

bēdas   -u, s.

1. tikai dsk. Emocionāls stāvoklis, ko izraisa, piemēram, nelaime, zaudējums.

2. Nepatīkams gadījums, stāvoklis, apstākļi, kuri jāpacieš vai par kuru novēršanu jāraizējas; domas par šādu gadījumu, stāvoklī, apstākļiem; raizes.

Avoti: LLVV

bēdāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju;

1. intrans. Izjust nemieru (kā dēļ), uztraukties; bēdāties.

2. intrans. Gādāt, rūpēties (par ko).

3. trans. Savienojumā ar "bēda", "bēdas": raizēties (par ko svarīgu).

Avoti: LLVV

bēdāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Skumt, būt drūmā garastāvoklī, ciest (piemēram, nelaimes, zaudējuma dēļ); pārdzīvot bēdas.

2. Raizēties, (pastāvīgi) domāt (par ko nepatīkamu vai sarežģītu); bažīties, uztraukties.

// reti Savienojumā ar "bēda": raizēties (par ko svarīgu).

Avoti: LLVV

bedauji

1. Bedži - tauta, gk Sudānas ziemeļos.

Avoti: PZT

Bedavangs   mit.

1. Bali salas iedzīvotāju kosmoloģijā bruņurupucis, ko meditējot radīja kosmosa čūska Antaboga, uz tā balstījās divas saritinājušās čūskas, zemes turētājas, un Melnais akmens, pazemes valstības vāks.

Avoti: PmV

bedaviri

1. Bedži - tauta, gk Sudānas ziemeļos.

Avoti: PZT

bedavojs   apv.

1. Ļoti liele, resns, apjomīgs, masīvs, pamatīgs.

Avoti: LivP

bēdbrālis   apv.

1. Cilvēks, kam ir tāda pati nelaime, liksta, rūpes kā citam vai citiem; bēdubrālis.

Avoti: LivP

Bedburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bedburg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 22800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

bedējs   -a, v.

1. novec. Mirušo apracējs; arī kapracis.

2. apv. Racējs.

Avoti: LLVV, LivP

bedekers

1. Ceļotājiem un tūristiem domāts ceļvedis.

Avoti: EpV

bedeklis   apv.

1. Kurmja rakums.

Avoti: LLVV

bedekls   apv.

1. Kurmja rakums; rakums.

Avoti: LivP

bedekls   apv.

1. Cilvēks, kas lēni, tūļīgi strādā.

Avoti: LivP

bedekļains   apv.

1. Tāds (lauks, tīrums), kur ir kurmju rakumi.

Avoti: LivP

bedelēt   apv.

1. Rakņāt.

Avoti: LivP

bēdelis   apv.

1. Tāds, kas bēdājas, bēdu nomākts; bēdulis.

Avoti: ME

bēdelītis   apv.

1. Dem. --> bēdelis.

Avoti: EH

bedeļāt   apv.

1. Rakņāt.

Avoti: LivP

Bedera-Malinga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 8200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bēdēt   apv.

1. Izjust nemieru (dēļ kā), uztraukties; bēdāties.

2. Gādāt, rūpēties (par ko).

3. Raizēties, uztraukties (par ko); baidīties.

Avoti: LivP

bēdēties   apv.

1. Ciest, pārdzīvot bēdas.

2. Raizēties, pastāvīgi domāt (par ko nepatīkamu); bažīties, uztraukties.

3. Kladzināt pirms dēšanas (par vistām).

Avoti: LivP

Bedforda   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Bedford"), Anglijā, uz ziemeļrietumiem no Londonas, 81600 iedzīvotāju (2011. g.), Bedfordšīras grāfistes administratīvais centrs. vēstures avotos pirmo reizi minēta 571. g.

2. Pilsēta ASV ("Bedford"), Indiānas štatā, 13400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Bedford"), Ohaio štatā, 12800 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Bedford"), Teksasas štatā, 48900 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Bedford"), Ņūhempšīras štatā, 21700 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Bedford"), Pensilvānijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Bedford"), Virdžīnijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta Dienvidāfrikas Republikā ("Bedford"), Austrumkāpas provincē, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, WA16, LpA

Bedfordšīra   -as, s.; vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Bedfordshire"), Anglijas austrumu centrālajā daļā, administratīvais centrs - Bedforda, platība - 1235 kvadrātkilometri, 664600 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: Wi

bedi

1. Badi - tauta Nigērijā.

Avoti: PZT

bēdība   apv.

1. Bēdas, rūpes, raizes.

2. Nabadzība, trūkums.

Avoti: LivP

bediejs   apv.

1. Racējs.

Avoti: TiA

bēdīgai   apv.

1. Skumji.

2. Trūcīgi.

Avoti: KiV

bēdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir bēdas (1); noskumis, skumjš.

2. Tāds, kurā izpaužas bēdas.

3. Nožēlojams (pēc izskata); nabadzīgs.

4. Tāds, kas saistīts ar ko nepatīkamu (piemēram, ar nelaimi, zaudējumu); tāds, kas izraisa bēdas; slikts, neiepriecinošs, nepatīkams.

Avoti: LLVV

bēdīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bēdīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> bēdīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> bēdīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> bēdīgs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Bedima   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bedum"), Groningenas provincē, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bēdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Padarīt bēdīgu.

Avoti: LLVV

Bedismcerlebi   mit.

1. Gruzīnu mitoloģijā - tēls, kas mīt veļu valstībā un skaita cilvēku mūža ilgumu uz zemes.

Avoti: Mit

bedīt   bedīju, bedī, bedī, arī bedu, bedi, beda, pag. bedīju; trans.; novec.

1. Rakt (mirušo) zemē; glabāt.

Avoti: LLVV

bēdīt   apv.

1. Rakt (mirušo) zemē; glabāt.

Avoti: LivP

bedka   žarg.

1. Prostitūta.

Avoti: KZ

bedlamisms   med.

1. Gara vājība, ārprāts.

Avoti: TM

bedlems

1. Sajukums, haoss, "trako nams".

// ar lielo sākumburtu Liels trako nams Londonā.

Avoti: SV99, SV33

bedlends

1. Tuksnesim līdzīgs, grūti pieejams, neauglīgs apgabals priekškalnē.

Avoti: LPE

bedlingtonterjers

1. Angļu suņu suga, neliels suns ar mazu galvu un īsu, cirtainu zilganbaltu apmatojumu.

Avoti: SV99

bēdluga   novec.

1. Traģēdija, smags dramatisks darbs; bēdu luga.

Avoti: LV93

bēdmāsa   apv.

1. Sieviete, kurai ir tāda pati nelaime.

Avoti: LivP

bēdmāte   apv.

1. Sieviete, māte, kurai ir tāda pati nelaime.

Avoti: LivP

bedmingtons

1. Badmintons.

Avoti: Ang

bedmintons

1. Badmintons.

Avoti: Ang

bednai   apv.

1. Nabadzīgi.

Avoti: KiV

Bedne   vietv.

1. Bednes purvs - dabas liegums Valkas novada Zvārtavas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g. (līdz 1999. g. dzērvenāju liegums), to veido aizaudzis ezers, kam vidū ir nepārejama slīkšņa, dzērvenāji aug gar purva malām 10-15 m platā joslā, aizņem 15 ha, galvenokārt lielā dzērvene.

Avoti: LE1

bedneņš   apv.

1. Dem. --> bedns (1).

Avoti: KiV

bēdnesis   apv.

1. Nelaimes pravietis, vēstnesis, nelaimes putns.

Avoti: LivP

bednība   apv.

1. Nabadzība.

Avoti: KiV

bēdnieks

1. folkl. Cietējs.

2. apv. Bēdīgs, noskumis cilvēks.

Avoti: LLVV, LivP

bednītis   apv., mīlin.

1. Nabadziņš.

Avoti: KiV

Bednodemjanovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Penzas apgabala ziemeļrietumu daļā, rajona administratīvais centrs, pilsētas tiesības kopš 1779. g., līdz 1925. g. saucās Spaska, dibināta 1647. g. kā Bogdanovas ciems.

Avoti: PZT

bednosķ   žarg.

1. Arests.

Avoti: KZ

bedns   apv.

1. Nabadzīgs.

2. ar noteikto galotni; Nabags.

3. Noskumis, nelaimīgs.

4. Tikai, vienīgi.

Avoti: KiV, LivP

bednums   apv.

1. Nabadzīgums.

Avoti: KiV

bedņāt   apv.

1. Spēlēt bērnu rotaļu, panākot (bēgošo) un pieskaroties, piesitot ar roku.

Avoti: LivP

bedoklis   apv.

1. Kurmju rakums; rakums.

Avoti: LivP

bedovai   apv.

1. Ļoti liels; ļoti stiprs.

2. Ļoti.

Avoti: LivP

bedovajs   apv.

1. Ļoti liele, resns, apjomīgs, masīvs, pamatīgs; bedavojs.

Avoti: LivP

bedovi   apv.

1. Ļoti liels; ļoti stiprs.

2. Ļoti.

Avoti: LivP

bedovijs   apv.

1. Ļoti liele, resns, apjomīgs, masīvs, pamatīgs; bedavojs.

Avoti: LivP

bedovo   apv.

1. Ļoti liels; ļoti stiprs.

2. Ļoti.

Avoti: LivP

bedovojs   apv.

1. Ļoti liels, resns, apjomīgs, masīvs, pamatīgs; bedavojs.

Avoti: LivP

bēdpills   apv.

1. Bēdu pilns.

Avoti: LivP

bedrains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz bedru (1).

2. Nelīdzens, ar iedobumiem (piemēram, par ceļu); izbraukts.

Avoti: LLVV

bedrainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> bedrains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

bedraiņš   apv.

1. Bedrains.

Avoti: ĒiV

bedre   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Padziļinājums, iedobums ar vairāk vai mazāk stāvām malām (parasti zemes virsmā - nelielā platībā).

Gaisa bedre— atmosfēras apvidus, kur ir citāda temperatūra un gaisa slāņu blīvums nekā pārējā atmosfērā un kur lidaparāti strauji zaudē augstumu.

2. Padziļinājums, izbraukta, izskalota vieta (ceļa virskārtā); gramba.

3. sar. Kaps.

4. sar. Dzīvnieka ala, midzenis.

5. apv. Dziļums jūrā (retāk citās ūdenskrātuvēs); akacis.

6. apv. Neliels padziļinājums, iedobums (kādā ķermeņa daļā).

7. apv. Neliels padziļinājums, iedobums (kāda produkta, ēdiena vidū, kur ievieto aizdaru).

Avoti: LLVV, LivP

bedrele   apv.

1. Neliela bedre.

Avoti: LivP

bedrens   apv.

1. Bedrains.

Avoti: LivP

bedriens   apv.

1. Vieta, kur ir daudz bedru, kur ir virkne bedru.

Avoti: ME

bedriņains   apv.

1. Bakurētains.

Avoti: LivP

bedrīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> bedre.

2. Neliels iedobums (kāda priekšmeta virsmā).

Avoti: LLVV

bēdrozis

1. dsk. Vārnu dzimtas ģints ("Perisoreus").

Amerikas bēdrozis— vārnu dzimtas suga ("Perisoreus canadensis"), baltgalvas sīlis jeb Kanādas sīlis.

Sibīrijas bēdrozis— vārnu dzimtas suga ("Perisoreus infaustus"), ķermeņa garums - ~30 cm, masa - ~150 g, mugura un krūtis pelēkas, galva, aste un spārni melni, virsaste un astes malējās spalvas sarkanas, uz spārniem sarkans plankums, vēders pelēksārts, plaši izplatīts Eirāzijas taigā, Latvijā ieklīst retumis.

Avoti: LD

bedrs   apv.

1. Vecs, vājš zirgs.

Avoti: LivP

bēds   apv.

1. Bēda.

Avoti: LivP

bēdubrālis   -ļa, v.

1. Cilvēks, kam ir tāda pati nelaime, liksta, rūpes kā citam vai citiem.

Avoti: LLVV

bedugnis   apv.

1. Bezdibenis.

Avoti: NeV

beduīni   -u, v.;

1. Klejotāji un pusklejotāji arābi (Arābijās pussalā un Ziemeļāfrikā), lopkopji, audzē gk. kamieļus.

Avoti: LLVV

beduklains   apv.

1. Bedrains, nelīdzens.

Avoti: ME

beduklis   apv.

1. Bedre; kurmju rakums.

Avoti: ME

bedulēt   apv.

1. Rakņāt.

Avoti: LivP

bēdulīgs

1. Bēdu pilns, bēdīgs, noskumis.

Avoti: LivP

bēdulis   -ļa, v.; pareti.

1. Bēdu nomākts cilvēks; nelaimīgs, nožēlojams cilvēks.

Avoti: LLVV

bedumi   apv.

1. Cūkas rakumi, kurmja cēlumi.

Avoti: LE

bēdzan   apv.

1. Bēgtin; bēgšus.

Avoti: LivP

bēdzējs   apv.

1. Tas, kas bēg.

Avoti: LivP

bēdzeklis   apv.

1. Bēglis, dezertieris.

Avoti: ME

bēdzelība   apv.

1. Bēgšanas kāre, tieksme.

Avoti: ME

bēdzen   apv.

1. Bēgtin; bēgšus.

Avoti: LivP

bēdzien   apv.

1. Bēgtin; bēgšus.

Avoti: LivP

bēdziens   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> bēgt (1).

Avoti: LLVV

bēdzīgs   apv.

1. Tāds, kam piemīt tieksme, kāre bēgt.

Avoti: ME

bēdzin   apst.

1. Bēgtin.

Avoti: LLVV

bēdzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Censties nolikt, noglabāt tā, lai citi nevar atrast, ieraudzīt; slēpt.

// apv. Bēgošajam, skrejošajam palīdzēt tikt cauri.

Avoti: LLVV, LivP

bēdzināties   apv.

1. Slēpties.

Avoti: LivP

Bedža   vietv.; novec.

1. Bādža - pilsēta Tunisijā.

Avoti: PZT

Bedžaja   vietv.

1. Bidžāja - pilsēta Alžīrijā.

Avoti: PZT, LpA

Bedžera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Badger"), Aļaskas štatā, 19500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

bedži

1. Tauta, dzīvo tuksnešainā teritorijā starp Sarkano jūru un Nīlu, Sudānas ziemeļaustrumos un kaimiņrajonos Etiopijā, Ēģiptē, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes kušītu grupas, ticīgie - musulmaņi; bedauji; bedaviri.

Avoti: EV, PZT

Beerševa   vietv.

1. Pilsēta Izraēlā, 185400 iedzīvotāju (2006. g.); Beršeba.

Avoti: LpA, PuA

Befana   mit.

1. Itāļu zemākā līmeņa mitoloģijā - mītiska būtne, kas no 1.-6. janvārim klīst pa zemi briesmīgas vecenes veidolā, kas dažkārt ir labestīga un nes dāvanas bērniem, bet dažkārt ir ļauna.

Avoti: Mit

befruā   novec.

1. Viduslaiku piļu nocietinājumu galvenais aizsarga tornis.

Avoti: KV

befstiks

1. Bifšteks.

Avoti: Ang

befstroganovs   -a, v.; parasti vsk.

1. Īpaši sagatavotas (strēmelēs sagrieztas, apceptas un sautētas) liellopa gaļas ēdiens.

Avoti: LLVV

bēga   apv.

1. Bēgšana.

Avoti: ME

begaķ   žarg.

1. Zagt.

Avoti: KZ

bēgalēt   apv.

1. Bēgot bieži mainīt dzīves, uzturēšanās vietu.

2. Šurpu, turpu skraidīt, vairoties, bēgot (no kā); vairīties (no kā).

Avoti: LivP

begalis   apv.

1. Izsalcis, rijīgs cilvēks.

Avoti: LivP

bēgaļāt   apv.

1. Bēgot bieži mainīt dzīves, uzturēšanās vietu.

2. Šurpu, turpu skraidīt, vairoties, bēgot (no kā); vairīties (no kā).

Avoti: LivP

begans   apv.

1. Patieva kārts plostu sasaistīšanai.

Avoti: LivP

Begaveke   vietv.

1. Upe Rumānijā ("Bega Veche"), Aradas un Timišas žudecā, lejtece Serbijā, kur saucas - Stari Begeja, senāk bija Tisas kreisā krasta pieteka, tagad ievadīta Donavas-Tisas-Donavas kanālā.

Avoti: PZT

Bēgdena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Beegden"), Limburgas provincē, 1800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Begeja   vietv.

1. Upe Serbijā ("Begej"), savieno Donavas-Tisas-Donavas kanālu ar Tisu, bijušais Begejas upes lejteces posms, pirms kanāla izbūves.

2. Stari Begeja - upe Serbijā ("Stari Begej"), bijušās Begejas upes nosaukums posmā no Rumānijas robežas līdz Donavas-Tisas-Dinavas kanālam.

Avoti: PZT

beggiatoa   lat.

1. Bezkrāsaino sērbaktēriju ģints.

Beggiatoa alba— šīs ģints suga.

Beggiatoa arachnoidea— šīs ģints suga.

Beggiatoa leptomitiformis— šīs ģints suga.

Beggiatoa minima— šīs ģints suga.

Avoti: KV, LD

beggiatoaceae   lat.

1. Bezkrāsaino sērbaktēriju dzimta.

Avoti: LD

Begičeva   vietv.; nelok.

1. Lielā Begičeva sala - atrodas Laptevu jūras dienvidaustrumu daļā, pie izejas no Hatangas līča, Krievijā, platība - 1800 kvadrātkilometru, garums - 61 km, platums - 57 km, augstums - līdz 201 m.

Avoti: LģE

begīnes

1. Reliģiskas labdarības savienības locekles; savienība radās 12. gs. beigās Brabantē un 13. gs. izplatījās Nīderlandē, Vācijā, Spānijā, Itālijā, Polijā; Rīgā begīnes pieminētas jau 1295. gadā.

Avoti: SV08

Bēgla   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Begles"), Akvitānijas reģiona Žirondas departamentā, 24900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

bēglene   apv.

1. Bēgle.

Avoti: LivP

bēglīgs   apv.

1. Bēgošs, ar noslieci bēgt.

Avoti: LivP

bēglis   -ļa, v.

1. Cilvēks, kas atstājis savu dzīvesvietu, lai glābtos (parasti no kara darbības, dabas katastrofas, epidēmijas).

Bēgļu apgādāšanas centrālkomiteja— institūcija, kas vadīja latviešu bēgļu palīdzības iestādes 1. pasaules kara laikā.

2. Cilvēks, kas bēg (1) vai ir aizbēdzis.

// pareti. Dzīvnieks, kas bēg (1) vai ir aizbēdzis.

Avoti: LLVV

begls   apv.

1. Slaids.

Avoti: LivP

bēgļbērns   apv.

1. Bērns, kura vecāki ir bēgļi.

Avoti: LivP

bēgļgaitas   apv.

1. Bēgļu gaitas.

Avoti: LivP

bēgļpatversme   apv.

1. Bēgļu patversme.

Avoti: LivP

bēgļot   apv.

1. Taisīties bēgt, izbēgt.

Avoti: LivP

begona   apv.

1. Patieva kārts plostu sasaistīšanai.

Avoti: LivP

begonia   lat.

1. Begonijas - divdīgļlapju klases begoniju dzimtas ģints.

Begonia boweri— Bovera begonija.

Begonia cuccullata— ilgziedīgā begonija.

Begoni dregei— Drega begonija.

Begonia Elatior— begoniju hibrīdu grupa, kas radusies gk. krustojot kamolbegoniju ar ziemā ziedošo Sokortas begoniju.

Begonia grandis— lielā begonija.

Begonia Lorraine— begoniju hibrīdu grupa, kas radusies krustojot Sokotras begoniju ar Drega begoniju.

Begonia minor— mazā begonija.

Begonia nitida— mazās begonijas ("Begonia minor") nosaukuma sinonīms.

Begonia rex— karalsikā begonija.

Begonia semperflorens— ilgziedīgās begonijas sinonīms nosaukums.

Begonia socotrana— Sokotras begonija.

Begonia sutherlandii— Sazerlenda begonija.

Begonia x tuberhybrida— kamolbegonija.

Avoti: LD, DaE, TaE

begoniaceae   lat.

1. Begoniju dzimta.

Avoti: LD

begoniales   lat.

1. Begoniju rinda.

Avoti: PDE

begonija   -as, s.

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Begoniaceae"), sulīgi lakstaugi vai puskrūmi, 5 ģ., ~1000 s.

2. dsk. Šīs dzimtas lielākā ģints ("Begonia"), Latvijā vairākas sugas tirgo kā krāšņumaugus un telpaugus.

Bovera begonija— begoniju suga ("Begonia boweri").

Ilgziedīgā begonija— begoniju suga ("Begonia cucullata syn. Begonia semperflorens"), kas tiek saukta arī par leduspuķi.

Karaliskā begonija— begoniju suga ("Begonia rex"), kuras daudzi hibrīdi ir izplatīti telpaugi.

Lielā begonija— begoniju suga ("Begonia grandis").

Mazā begonija— begoniju suga ("Begonia minor syn. Begonia nitida").

Sazerlenda begonija— begoniju suga ("Begonia sutherlandii").

Avoti: LLVV, LD, DaE, TaE

begonis   apv.

1. Patieva kārts plostu sasaistīšanai.

Avoti: LivP

begons   apv.

1. Patieva kārts plostu sasaistīšanai.

2. Vājš, izkāmējis, noliesējis zirgs.

Avoti: LivP

begoņi   apv.

1. Begonijas ("Begonia").

Avoti: Aug2

begot   žarg.

1. Skriet krosu.

Avoti: SLG

Begovata   vietv.

1. Bekoboda - pilsēta Uzbekistānā, tās nosaukums līdz 1964. g.

Avoti: PZT

begs   apv.

1. Rotējoša vizināšanās ierīce uz ledus - zemē iesaldēts miets, uz kura uzmaukts ritenis, kam piestiprināta kārts un ragaviņas; ledus karuselis.

Avoti: LivP

begs   novec., turku val.

1. Tituls, ko piešķīra dižciltīgiem, cilšu priekšniekiem, amata personām; bejs.

Avoti: KV

bēgsme

1. Anomāls stāvoklis, kurā persona emocionāla stresa ietekmē pēkšņi pamet mājas un, savu parasto dzīvi šķietami pilnīgi aizmirsusi, iemanto jaunu identitāti.

Avoti: IdV

bēgšana

1. Process, darbība --> bēgt.

2. jur. Krimināli sodāma, ja aizdomās turētais, apsūdzētais, tiesājamais vai notiesātais nelikumīgi atstājis aizturēto turēšanas, iepriekšējā apcietinājuma vai brīvības atņemšanas vietu.

Bēgšana uz ārzemēm— ja persona atstāj savu valsti vai izbrauc no tās legālā vai nelegālā ceļā nolūkā izvairīties no kriminālvajāšanas par saviem politiskajiem uzskatiem vai politisko darbību un lūgt patvērumu citā valstī vai iegūt bēgļa statusu.

Avoti: JtV1

bēgšanās   apv.

1. Rotaļa - paslēpes.

Avoti: LivP

bēgšus   apst.

1. Norāda, ka darbību veic bēgot - steidzīgi, vairoties, slēpjoties.

2. Savienojumā ar verba "bēgt" formām izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu; bēgtin.

Avoti: LLVV

bēgt   bēgu, bēdz, bēg, pag. bēgu; intrans.

1. Skriet prom (vairoties no sekotājiem, vajātājiem, draudošām briesmām u. tml.).

2. Atstāt savu dzīvesvietu, lai glābtos (parasti no kara darbības, dabas katastrofas, epidēmijas).

3. Vairīties (no cilvēkiem).

Bēgošs skatiens— ātrs, arī izvairīgs skatiens.

// pārn. Neiestāties, neizraisīties (par psihiskiem vai fizioloģiskiem stāvokļiem).

4. trans.; novec. Vairīties.

5. apv. Plūst pāri trauka malai (par ko verdošu); kūsāt.

6. apv. Burāt.

Avoti: LLVV, LivP, KnV

bēgties   apv.

1. Slēpties.

Avoti: ĒiV

bēgtin   apst.

1. Savienojumā ar verba "bēgt" formām izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu; bēgšus (2).

Avoti: LLVV

beguine   angļu val.

1. Latīņamerikas deja mierīgā ritmā.

Avoti: LLVV

bēgulība   apv.

1. Vairīšanās, slēpšanās, kautrība, bailība.

Avoti: LivP

bēgulīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz vairīties, slēpties; kautrīgs, bailīgs.

Avoti: LivP

bēgulis   -ļa, v.;

1. Cilvēks, kas bēguļo; cilvēks, kas vairās (no kā).

Avoti: LLVV

bēguļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Bēgot bieži mainīt dzīves, uzturēšanās vietu.

Avoti: LLVV

beguma

1. Augstdzimušu indiešu sieviešu (musulmaņu) uzruna, īpaši attiecībā uz firstu mātēm vai atraitnēm.

Avoti: LEV

bēgumlaiks   apv.

1. Laika posms, kad ir bēgums.

Avoti: LivP

bēgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Periodiska ūdens līmeņa pazemināšanās (jūrās, okeānos - pēc paisuma).

Bēguma straume— plūdmaiņu straume, kuras laikā ūdens masas var atstāt krastu ar ātrumu līdz 10 jūras jūdzēm stundām.

Kvadratūriskais paisums un bēgums— vismazākais paisums un bēgums Mēness 1. un 3. ceturkšņa beigās, kad virzieni Zeme-Mēness un Zeme-Saule veido taisnu leņķi.

Avoti: LLVV, JūVM

begune   apv.

1. Patieva kārts plostu sasaistīšanai.

Avoti: LivP

beguni   apv.

1. Vaivariņi (Ledum palustre).

Avoti: LivP

Begunova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

Avoti: LC

beguns   apv.

1. Patieva kārts plostu sasaistīšanai.

Avoti: LivP

beguns

1. žarg. Blakts, uts.

Avoti: KZ

beguškas   apv.

1. Sacīkšu kamanas.

Avoti: LivP

begzdaliņš   apv.

1. Bezdelīga.

Avoti: LivP

begzdelactiņš   apv.

1. Bezdeligactiņa ("Primula farinosa").

Avoti: LivP

bēģele   apv.

1. Palodze.

2. Logu slēģi.

Avoti: LivP

bēģele   apv.

1. Šķērskoks, kas savieno, satur celtnes divas pretējās spāres.

Avoti: LivP

bēģelis   apv.

1. Palodzes dēlis, palodze.

2. Logu slēģi.

Avoti: KV, LivP

beģis   apv.

1. Vājš, vecs, mazs zirgs.

2. Vecs, nolietots priekšmets.

Avoti: LivP

bēģnieki

1. Ventspils novada Usmas pagasta apdzīvotās vietas "Bēģi" (arī "Bēgi", senāk - "Bēģciems" jeb "Bēģniekciems") iedzīvotāji.

Avoti: V1

behaisms

1. No islāma novirziena bābisma atzarojusies reliģija, kuras galvenais dogmats ir visu reliģiju un visu cilvēku vienotība, bet Dieva ētiskie centieni aptver visus cilvēkus.

Avoti: MrJ

Behala   vietv.

1. Kalkātas (Indijā, Rietumbengālē) dienvidu priekšpilsēta, kas agrāk bija atsevišķa pilsēta.

Avoti: PZT

Behbehāna   vietv.

1. Pilsēta Irānas dienvidrietumos ("Behbehān"), Hūzestānas ostanā, 378500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

behemots   -a, v.

1. Nīlzirgs - masīvs pārnadžu kārtas zīdītājs, augēdājs (Āfrikā); hipopotams.

Avoti: LLVV, MLVV

behestēzija   med.

1. Kairinājuma sajūta elpošanas vados, kas ierosina klepu.

Avoti: TM

Behine   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 5340 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Behinstuna   vietv.

1. Behinstunas uzraksts - uzraksts trijās valodās (senpersiešu, elamiešu un babiloniešu) uz Behinstunas klints Irānā, Hamadānas pilsētas tuvumā; 1835.-1847. g. šo uzrakstu nokopēja un izlasīja H. Rolinsons.

Avoti: MkV

Behnen   vietv., vēst., vācu val.

1. Auces novada Bēnes pagasta bijušais nosaukums.

2. Bēnes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Bēnes pagastā.

Avoti: LPag, KV

Behova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

Behra   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijā, Mekas mintakā, 188400 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

beibe   žarg.

1. Draudzene, mīļākā.

2. Meitene, skuķe; glīta, pievilcīga jauniete.

Avoti: SLG, PL

Beibele   apv.

1. Bībele.

Avoti: BsV

Beibeži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Vecumnieku novada Vecumnieku pagastā, Iecavas pietekas Misas krastā.

Beibežu purvs— zemais purvs Vecumnieku novada Vecumnieku pagastā, platība - 676 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 0,7 m.

Avoti: LC, LE1

beibežnieki

1. Vecumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Beibeži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

beibīgs   žarg.

1. Meitenēm raksturīgs.

2. Seksīgs.

Avoti: SLG

beibote   jūrn.

1. Neliela airu laiva, ar kuru pieved un aizved jahtas komandu.

Avoti: JūVM

beice   -es, dsk. ģen. -ču, s.; sar.

1. Kodne, kodinātājs.

// apv. Ziede.

Avoti: LLVV, LivP

beicenieki

1. Dobeles novada Auru pagasta apdzīvotās vietas "Beikas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

beicēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Kodināt.

2. apv. Marinēt.

3. apv. Ziest (parasti ar pernicu koka detaļas); ziest, dezinficēt (ar medikamentiem).

Avoti: LLVV, VV, LivP

Beida   vietv.

1. Pilsēta Lībijas ziemeļaustrumos, pie Bengazi-Tobrukas autoceļa, Džebelelahdaras šebījas administratīvais centrs, 120000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

beidzam   apv.

1. Divd. --> beigt; beidzot.

Avoti: ME

beidzamais   s. -ā;

1. Tāds (no vienveidīgu priekšmetu, norišu virknes), kam nekas cits neseko; pēdējais; pretstats: pirmais.

// sar. Galīgais, negrozāmais.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Tas, kas ir visvairāk aizkavējies, atpalicis.

2. Atlikušais, pēdējais; arī viss.

Līdz beidzamajam— pilnīgi, galīgi.

3. sar. Tikko pagājušais (laika posms); tāds (laika posms), kas vēl turpinās līdz šim brīdim.

4. sar. Tāds, kam ir ļoti spēcīgas negatīvas īpašības, pazīmes.

Avoti: LLVV

beidzamiskis   apv.

1. Pavisam, līdz galam, galīgi.

Avoti: EH

beidzējs   -a, v.;

1. Cilvēks, kas beidz (kādu darbu).

2. Cilvēks, kas beidz (mācību iestādi); pēdējās klases, kursa audzēknis; abiturients; cilvēks, kas nesen beidzis (mācību iestādi); absolvents.

Avoti: LLVV

beidzenīte   apv.

1. Kaut kas, kas beidzot ir pabeigts, padarīts.

Avoti: ME

beidzot

1. Divd. --> beigt.

2. apst. Pēc kāda (ilgāka) laika; pēc gaidīšanas.

Avoti: LLVV

beigas   -u, s.; tikai dsk.

1. Pēdējais (laika) posms.

Iet uz beigām— beigties.

2. Visattālākā vieta (telpai); gals (virknei).

3. dsk. lok., apst. nozīmē. Rezultātā; beidzot (2).

Beigu beigās— visa rezultātā, vispēdīgi; galu galā.

4. Bojā eja, sabrukums; arī nāve.

Visam beigas— saka, ja viss ir zaudēts; saka, ja attiecības tiek pārtrauktas.

Avoti: LLVV

beigelis   -ļa, v.

1. Apaļa maizīte ar caurumu vidū, ko gatavo no zemā temperatūrā ilgi raudzētas kviešu mīklas un pirms cepšanas vāra verdošā ūdenī, kam pievienots miežu iesals.

Avoti: MLVV

beīgelis   apv.

1. Plācenis, pīrāgs.

Avoti: ViV

beigizmantošana   novec.

1. Mežaudzes nociršana izmantošanas vecumā, atšķirībā no t. s. starpizmantošanas jeb starpcirtes, ko sākot ar mežaudzes agro jaunību atkārto ik pēc 5-10 g. vienīgi kopšanas nolūkā.

Avoti: KV

beigt   beidzu, beidz, beidz, pag. beidzu; trans.

1. Veikt, darīt, izpildīt (ko) pilnīgi, līdz galam.

// sar. Pilnīgi izgatavot (piemēram, priekšmetu).

2. Parasti savienojumā ar mācību iestādes nosaukumu: gūt pilnu attiecīgās pakāpes, nozares izglītību.

3. Pavadīt līdz galam (pēdējo laika posmu kādā darbā, nodarbībā u. tml.).

4. Pārtraukt (darbību, procesu).

Sirds beidz pukstēt— saka, ja cilvēks mirst.

// poēt. Savienojumā ar "elpot", "ciest" u. tml.: mirt.

5. parasti savienojumā ar "nost", "kopā"; sar. Ļoti bojāt.

Avoti: LLVV, SLG

beigtam   apv.

1. Savienojumā "da beigtam": ar lielu piepūli, tā, ka vairs nevar (ko darīt).

Avoti: KiV

beigties   beidzos, beidzies, beidzas, pag. beidzos; refl.

1. parasti 3. pers. Tuvoties nobeigumam (par darbību, procesu); norisēt (beigu posmā).

2. parasti 3. pers. Tikt (pavisam) pārtrauktam (par pārdzīvojumiem, attieksmēm).

3. parasti 3. pers. Tuvoties nobeigumam (par laika posmu).

4. parasti 3. pers. Sasniegt savas izplatības robežu.

5. parasti 3. pers. Izsīkt; būt izlietotam.

6. Parasti savienojumā ar "nost": ļoti mocīties, būt tuvu nāvei, iet bojā (par dzīvnieku).

// sar. Par cilvēku.

Avoti: LLVV

beigtin   apv.

1. Pabeigt.

Avoti: ME

beigts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> beigt.

2. Tāds (dzīvnieks), kas zaudējis dzīvību; nedzīvs.

Beigts kas beigts— tāds, kas izskatās (arī izliekas) nedzīvs.

// sar. Miris, nedzīvs (par cilvēku).

3. sar. Ļoti slims; sakropļots, darba nespējīgs (cilvēks); vājš nevarīgs.

4. sar. Zaudēts (par īpašumu).

Avoti: LLVV, MiV, KnV

beigugals

1. Gals, beigas, nobeigums.

Avoti: Sin

beigum   apv.

1. Pie beigām (par kādu darbu).

Avoti: EH

beigumā   apv.

1. Beidzot.

Avoti: Sin

beigumās   apv.

1. Beigās.

Avoti: EH

beigums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Nobeigums; beigas.

// apv. Skolas izlaidums.

Avoti: LLVV, ĒiV

beiguposms   -a, v.

1. Beigu posms.

Beihai   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas dienvidaustrumu daļā, osta Dienvidķīnas jūras Bakbo līča krastā, 572000 iedzīvotāju (20101. g.); Pakhoja.

Avoti: PZT

Beihaja   vietv.; novec.

1. Beihai - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

beijas   met.

1. Pēkšņi un stipri vēja brāzieni, kas uznāk gk. ar lietu, sniegu, krusu un pērkona negaisu; Rietumindijas ūdeņos bieži arī skaidrā laikā.

Pārlaist beiju— atbilstoši labai jūras praksei laikus sagatavoties vētrai, izvēlēties atbilstošas buras un pareizu kursu.

Avoti: JūVM, KV

Beijenhof   vietv., vēst.

1. Bejas muiža, kas atradās Valkas apriņķa Bejas pagastā.

Avoti: KV

beika   apv.

1. Palama vīrietim.

Avoti: EH

Beikera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Baker"), Luiziānas štatā, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Beikers   vietv.

1. Beikera kalns - virsotne Ruvenzori kalnu masīvā, Kongo Demokrātiskajā Republikā un Ugandā, piektā augstākā virsotne Āfrikā - 4844 m vjl.

Avoti: LpA

Beikersfīlda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bakersfield"), Kalifornijas štatā, 368000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Beikoja   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Prahovas žudecā, 18000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

beikus   apv.

1. Nejauks puika.

Avoti: ME, VeAT

beikutis   žarg.

1. Duncis.

Avoti: KZ

beiķenieki

1. Dobeles novada Auru pagasta apdzīvotās vietas "Beikas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

beilbonds   ek.

1. Drošības naudas zīme - dokuments, kas garantē vai nu atbildētāja ierašanos tiesā, vai arī naudas summas, ko sauc par drošības naudu, zaudēšanu.

Avoti: SbV

Beilegovora   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Vilčas žudecā, 2500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Beileherkulane   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Karašas-Severinas žudecā, 5000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Beileolenešti   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Vilčas žudecā, 4200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Beiletušnada   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Hargitas žudecā, 1650 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Beilešti   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Dolžas žudecā, 17400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

beilis   apv.

1. Truls, neass nazis; arī mazs nazis.

2. Aprobežots, neatjautīgs cilvēks.

Avoti: SiV, EH

Beilngrīza   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Beilngries"), Bavārijas federālajā zemē, 8900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Beils   vēst.

1. Pjērs Beils - franču filozofs un teologs (Pierre Bayle; 1647.-1706. g.), izdeva "Vēsturisko un kritisko vārdnīcu", ko uzskata par "Enciklopēdijas" priekšteci.

Avoti: MkV

Beilšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Beilstein"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

beilšteins   novec.

1. Organiskās ķīmijas rokasgrāmata, ko izdeva profesors Fr. Beilšteins.

Avoti: KV

Beinbridža   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bainbridge"), Džordžijas štatā, 12500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Beinbridžailenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bainbridge Island"), Vašingtonas štatā, 23300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Beiningene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Beuningen"), Gelderlandes provincē, 25300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

beinīts

1. Tērauda struktūra, kas veidojas austenīta starppārvērtības rezultātā.

Avoti: EV

Beipina   vietv.; novec.

1. Pekina - Ķīnas galvaspilsēta.

Avoti: PZT

Beira   vietv.

1. Pilsēta Mozambikā, Sofalas provinces administratīvais centrs, liela osta Mozambikas šauruma krastā, 436000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

beirams   novec.

1. Islāmticīgo svētki.

Lielais Beirams— trīs dienas Gavēņa beigās.

Mazais Beirams— četras dienas ilgi svētki 70 dienas pēc Lielā Beirama; upursvētki.

Avoti: LME

beirāt   apv.

1. Skaļi raudāt.

Avoti: ME

beirēt   apv.

1. Beirāt.

Avoti: EH

beiri

1. Murli - tauta Etiopijā.

Avoti: PZT

beiris   apv.

1. Kāds, kas skaļi raud.

2. Palama.

Avoti: ME

beirpurvieši

1. Līgatnes novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Beirupurve" (arī "Beirupurvs") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Beirupūrs   vietv.

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Beirupūrs" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Beirupurvs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Turku pagastā.

Avoti: LC

Beirūta   vietv.

1. Libānas Republikas galvaspilsēta un muhāfazas centrs (angļu valodā "Beirut"), atrodas Vidusjūras krastā, 390500 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PuA, LģE, LpA

beisbolene   žarg.

1. Beisbola nūja.

Avoti: SLG

beisbols   -a, v.; parasti vsk.

1. Komandu sporta spēle ar bumbu un vāli rombveida laukumā (gk. ASV).

Avoti: LLVV

beiseklis   apv.

1. Rīks ar ko maisīt.

2. Jauceklis (1).

Avoti: EH

beiselēt   apv.

1. Nekārtīgi, pavirši rakstīt (parasti steigā).

Avoti: MiV

beiselis   apv.

1. Steidzīgs, neprecīzs kāda darba darītājs.

Avoti: MiV

Beisihema   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Beusichem"), Gelderlandes provincē, 2600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

beisiks

1. Universāla programmēšanas valoda, kas ērti apgūstama programmētājiem nespeciālistiem, BASIC.

Avoti: SV99

Beisitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bay City"), Mičiganas štatā, Hūrona ezera krastā, 34200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Bay City"), Teksasas štatā, 17400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Bay City"), Oregonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, WA16, LpA

Beisentluisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bay Saint Louis"), Misisipi štatā, 11400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

beisulis   apv.

1. Kārtiņa, ko izmantoja siena ārdīšanai.

Avoti: TlV

beisuls   apv.

1. Kārtiņa, ko izmantoja siena ārdīšanai; beisulis.

Avoti: TlV

Beisveika   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bleiswijk"), Dienvidholandes provincē, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Beišans   vietv.

1. Kalniene Ķīnā (angļu val. "Beishan"), Lobnora ezeru ieplaku rietumos Žošui upi austrumos, garums - ~700 km, platums - ~250 km, augstākā virsotne - 2791 m.

Avoti: LģE

Beitāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

Beitauna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Baytown"), Teksasas štatā, 76100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

beite   apv.

1. Nepatīkams, slikts stāvoklis, situācija; bezizejas stāvoklis.

Avoti: ViV

beitele   apv.

1. Iepirkumu soma.

Avoti: ViV

beitelis   apv.

1. Soma.

Avoti: KnG

Beitels   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - dievs, dievu Dagona un Ela brālis.

Avoti: Mit

Beitene   vietv.

1. Bitomas pilsētas Polijā senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Beitēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

Beitenposta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Buitenpost"), Frīzlandes provincē, 5800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Beitenzorga   vietv.

1. Bogora - pilsēta Indonēzijā.

Avoti: PZT

Beites   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kocēnu novada Kocēnu pagastā.

2. Apdzvota vieta (viensēta) Beverīnas novada Kauguru pagastā.

Beitu senkapi— atrodas Beverīnas novada Kauguru pagastā pie Beitu mājām, Rīgas-Valgas dzelzceļa līnijas labajā pusē, 3-4 maugsts uzkalns ar ~20 m diametru, izrakumos atklāti latgaļu līdzenie skeletkapi ar bagātīgām kapu piedevām, attiecināmi uz 11-13. gs.

3. Siguldas novada Siguldas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnabeites" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

beitieši

1. Kocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Beites" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Beitiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Vecumnieku novada Stelpes pagastā.

Avoti: LC

Beitlahma   vietv.

1. Bētleme - pilsēta Palesatīnā (Rietumkrastā).

Avoti: PZT

beits   literat.

1. Divrinde arābu, persiešu, tirku valodās rakstītajā dzejā; no tiem sastāv gazeles, kasīdas, rubaji u. c. Austrumu dzejas formas.

Avoti: DzV

Beitsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Batesville"), Ārkanzasas štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Beizagols   vietv.

1. Beizagola ezers - Bižas ezers, atrodas Latgales augstienē, 142,2 m vjl., Rēzeknes novada Griškānu pagastā, pie Ludzas novada robežas, garums - 2,65 km, lielākais platums - 1,1 km, vidējais dziļums - 2,5 m, dienvidrietumos šaurs, līdz 3,2 m dziļš līcis, no kura regulēta noteka uz Rēzeknes upi.

Avoti: LE1

beizars   apv.

1. Liela stiba ar ko uzšaut zirgam.

Avoti: ME

beizbols

1. Beisbols.

Avoti: Ang

Beizeem   vietv., vēst.

1. Beiciema muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Tūjas pagastā.

Avoti: KV

beizeklis   apv.

1. Gandrīz nesalasāms, slikti uzrakstīts raksts.

Avoti: EH

beizelēt   apv.

1. Ātri un gandrīz nesalasāmi (ar zīmuli) rakstīt, kricelēt; svītroties.

Avoti: EH

beizelis   apv.

1. Kāds, kas beizelē.

Avoti: EH

beizerēt   apv.

1. Švībināt, čuknīt.

Avoti: EH

beizerēties   apv.

1. Švībināt, čuknīt.

Avoti: EH

beizeris   apv.

1. Tāds, kas beizerē vai ālējas.

Avoti: EH

beizēt   apv.

1. Beizerēt, ālēties.

Avoti: EH

beizīklis   apv.

1. Bīstaklis (1).

2. Trokšņains, nepacietīgs cilvēks.

Avoti: EH

beiziķis   apv.

1. Beizeris.

Avoti: EH

Beizingstoka   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Basingstoke"), Anglijas dienvidos, 87300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

beizis   apv.

1. Lielāka auguma cilvēks, kas staigā kājas vilkdams.

Avoti: EH

beizīteris   apv.

1. Nemierīgs, raudulīgs cilvēks.

Avoti: EH

Beižagols   vietv.

1. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Biži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Beiži   vietv.

1. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Biži" bijušais nosaukuma variants.

Avoti: LC

bej   mit.

1. Izplatītākais pareģošanas un zīlēšanas piederums viduslaiku Ķīnā, no koka vai bambusa saknes izgatavots priekšmets, kas gareniski pāršķelts uz pusēm.

Avoti: MrJ

Beja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā.

2. vēst. Bejas pagasts - pastāvēja bijušajā Valkas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā un neliela daļa - Mārkalnes pagastā.

Bejas mežs— dabas liegums Alūksnes augstienes dienvidrietumu malā, Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1987. g. (līdz 1999. g. botāniskais liegums), priežu un egļu mežs, zemsedzē gk. mellenes un zaļskābenes.

3. Bejas mežniecība - Alūksnes novada Jaunalūksnes pagasta apdzīvotās vietas "Beja" kļūdains nosaukuma variants.

4. Alūksnes novada Jaunalūksnes pagasta apdzīvotās vietas "Matisene" kļūdains nosaukums.

Avoti: LC

Beja   vietv.

1. Beja kalns - atrodas Turcijas dienvidos, Taura kalnu ziemeļaustrumu daļā - Antitaura Tahtali grēdas augstākā virsotne - 3054 m vjl.

Avoti: PZT

bēja   apv.

1. Aita (bērnu valodā).

Avoti: EH

Bejagāča   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Denizli ilā, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bejanieši

1. Bejānieši.

Avoti: V1

bejānieši

1. Alūksnes novada Jaunalūksnes pagasta apdzīvotās vietas "Beja" iedzīvotāji.

Avoti: V1, PP

Bejdāga   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Izmiras ilā, 5600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bejenieši

1. Bejānieši.

Avoti: V1

bējināt

1. Blēt.

Avoti: Sin

Bejlegana   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, rajona administratīvais centrs, 14400 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bejlikova   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Beylikova"), Eskišehiras ilā, 3260 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bejona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bayonne"), Ņūdžersijā, Ņujorkas anglomerācijā, 66000 iedzīvotāju (2015. g.), dibināta 1646. g.

Avoti: PZT, Wi

Bejpazari   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Beypazari"), Ankaras ilā, 37100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bējs   apv.

1. Burts "b".

Avoti: ĒiV

bejs   -a, v.; vēst.

1. Feodāļa, arī valdnieka tituls (Tuvo un Vidējo Austrumu zemēs); cilvēks, kam ir šāds tituls; arī kungs.

Avoti: LLVV, Tc

Bejsitija   vietv.; novec.

1. Beisitija - pilsēta ASV.

Avoti: PZT

Bejšehira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Konjas ilā, 35900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bejtišebapa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Šimakas ilā, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bejušta   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Bihoras žudecā, 10700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

beka   -as, s.

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases holobazīdijsēņu apakšklases rinda ("Boletales").

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Boletaceae"), 17 ģintis, 250 sugas, Latvijā konnstatētas 6 ģintis.

Lāču beka— beku dzimtas samtbeku ģints suga ("Xerocomus badius").

Govju beka— beku dzimtas sviestbeku ģints suga ("Suillus bovinus").

Sviesta beka— beku dzimtas sviestbeku ģints suga ("Suillus luteus").

3. dsk. Šīs dzimtas lielākā ģints ("Boletus"), no kuras Latvijā konstatētas 10 sugas.

Apšu beka— beku suga ("Boletus rufus").

Pārslainā beka— beku suga ("Boletus erythropus"), Latvijā aizsargājama.

Raganu beka— beku suga ("Boletus luridus").

4. apv. Veca cepure.

5. žarg. Resna, izplūdusi sieviete.

Avoti: LLVV, ME, Žrg, KnV

Beka   vietv.

1. Tektoniska ieplaka Rietumāzijā, starp Libāna grēdu un Antilibāna kalnu masīvu, Libānā un Sīrijā, Nāves jūras tektoniskā iegruvuma turpinājums, garums - 150 km, platums - 10-15 km, augstums - 700-1000 m.

Avoti: PZT

Bēka   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Beek"), Limburgas provincē, 8800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Bēka un Donka - pilsēta Nīderlandē ("Beek en Donk"), Ziemeļbrabantes provincē, 9800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bekabada   vietv.; novec.

1. Bekoboda - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

bekabungas   apv.

1. Avotu veronika ("Veronica beccabunga").

Avoti: Aug2

bekains   apv.

1. Bekaiņš.

Avoti: ĒiV

bekains   apv.

1. Blējošs, brēcošs.

2. Drukns.

Avoti: ME, VeAT

bekaiņš   apv.

1. Tāds (neizmazgāts trauks), kurā ir bijušas (ēšanai sagatavotas) bekas.

Avoti: ĒiV

bekars   -a, v.; mūz.

1. Zīme (nošu rakstā) diēza vai bemola atsaukšanai; atsaukuma zīme.

Avoti: LLVV

Bekas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Lielvārdes novada Lēdmanes pagastā.

Avoti: LC

Bekasi   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā, Javas salā, Džakartas piepilsēta, 1940300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

bekāt   apv.

1. Bekot.

Avoti: EH

Beke   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bekene

1. Bekhends - sitiens no kreisās puses (tenisā vai galda tenisā).

Avoti: Ang

bekens

1. Bekhends - sitiens no kreisās puses (tenisā vai galda tenisā).

Avoti: Ang

bekerels

1. Radioaktīvā starojuma avota aktivitātes mērvienība, Bq (1 Bq = 1 sabrukšanas akts sekundē).

Avoti: ZTV

Bēkēša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, tāda paša nosaukuma meģē, 19700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Meģe Ungārijas dienvidaustrumos, platība - 5632 kvadrātkilometri, administratīvais centrs - Bēkēščaba.

Avoti: Wi, LpA, PZT

Bēkēščaba   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bēkēšas meģes administratīvais centrs, 60600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA

bekešs

1. Senlaicīgs garš mētelis: silts, pieguļošs mētelis.

Avoti: SV08

beketani

1. Dajaku cilšu punani grupas cilts, dzīvo dažādās vietās Kalimantānas salas iekšienē, Indonēzijā un Malaizijā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

bekgemons

1. Nardi - galda spēle diviem spēlētājiem ar 2 metamiem kauliņiem un 15 kauliņiem katram (angļu val. "backgammon").

Avoti: Wi

bekgraunds

1. Fons, pamats, izcelsme, cēlonis (angļu "background").

Avoti: PL

bekhends

1. Sitiens no kreisās puses (tenisā vai galda tenisā).

Avoti: SV99

Bekilli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bekilli"), Denizli ilā, 3300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bekings

1. Fona vokālists, piedziedātājs (angļu "backing").

Avoti: PL

bekkross   biol.

1. Jaukteņa vai hibrīda krustošana ar vienu no vecāku formām; atgriezeniskā krustošana.

Avoti: SV69

Bekli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Beckley"), Rietumvirdžinijas štatā, 17200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Bekljana   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Bistricas-Neseudas žudecā, 10600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

beklometazons   med.

1. Kortikosteroīdu grupas preparāts, pretiekaisuma līdzeklis, ko izmanto bronhiālās astmas ārstēšanā, mazina gļotādas tūsku.

Avoti: VE

bekmanija

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Beckmannia"), daudzgadīga pļavas (lopbarības) zāle.

Parastā bekmanija— bekmaniju suga ("Beckmannia erucifirmis").

Avoti: SV69, LD

bekmaņnieki

1. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Bekmaņi" (senāk arī "Bētmaņi") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bekoboda   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Sirdarjas krastos, pilsētas tiesības kopš 1945. g., līdz 1964. g. saucās Begovata; Bekabada.

Avoti: PZT, PuA

Bekoma   vietv.; novec.

1. Bēkomo - pilsēta Kanādā.

Avoti: PZT

Bēkomo   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Baie-Comeau"), Kvebekas provincē, labības izvedosta Sentlorensas kreisajā krastā, pie Manikuagānas ietekas, 22100 iedzīvotāju (2011. g.), dibināta 1936. g.

Avoti: PZT, PuA

bekonāze   med.

1. Degunā ievadāms prethistamīna kortikosteroīdu preparāts alerģisko iesnu ārstēšanai.

Avoti: VE

bekoncūka   -as, s.

1. Ātraudzīgas šķirnes cūka, kura, intensīvi barota, ātri pieaug, veidojot liesu gaļu ar plānu speķa kārtu.

Avoti: LLVV

bekonēns   apv.

1. Neliela bekoncūka; bekoncūka.

Avoti: ĒiV

bekons   -a, v.

1. Cauraugusi, īpaši barotas cūkas gaļa.

2. Ātraudzīgas šķirnes īpaši barota cūka, kurai ir cauraugusi gaļa ar plānu speķa kārtu.

3. sar. Bekoncūka.

4. žarg. Resns cilvēks.

Avoti: MLVV, SLG

bekot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Lasīt bekas; sēņot.

2. žarg., reti Skriet.

Avoti: LLVV, SLG

bekotājs   sar.

1. Sēņotājs, kurš lasa gk. bekas.

Avoti: ME

bekpekers   žarg.

1. Tūrists, kam visa iedzīve salikta mugursomā.

bekrosēšana

1. Bekkross - hibrīda krustošana ar vienu no vecāku formām.

Avoti: Ang

beks   -a, v.

1. vēst. Kungs, priekšnieks, cilts vecākais, muižnieks (tjurku tautām).

2. žarg. Aizsargs (futbolā).

Avoti: LLVV, SLG

Beksbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bexbach"), Zāras federālajā zemē, 17800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Beksona   vietv.

1. Pilsēta Senntlūsijā, Mazo Antiļu salās, 7120 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

bekste   apv.

1. Vecs, neass nazis vai cirvis.

Avoti: ME

bekšānieši

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Bekši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bekši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novadā 12 km no Rēzeknes, Ozolaines pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LPag, LC

Bektemira   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Taškentas piepilsēta, tās dienvidaustrumos, Čirčikas kreisajā krastā, pilsētas tiesības kopš 1973. g.

Avoti: PZT

beku   apv.

1. Biku beku - darbības "blēt" poētisks attēlojums (par jēru, aitu u. tml.).

Avoti: ME

Bekuciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ķeguma novada Tomes pagastā.

Avoti: LC

Bekuma   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Beckum"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 35900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

bekurs   novec.

1. Ieplēstā kokā ielikta lupata, ar ko, darvā mērcējot, zieda laivas.

Avoti: KV

bekuveidīgs   apv.

1. Bekai līdzīgs.

Avoti: ĒiV

bekveidīgs   apv.

1. Bekai līdzīgs.

Avoti: ĒiV

bekvokālists   -a, v.

1. Muzikāla kolektīva dalībnieks, kurš fonā izpilda papildus harmoniskas partijas.

Avoti: MLVV

beķe   apv.

1. Maize.

Avoti: NeV

beķene   apv.

1. Vecs, neglīts trauks (piemēram, krūze, bļoda).

2. NEliela, padziļinājumā izveidota (ūdens) tvertne, baseins.

3. Slikts, nepatīkams cilvēks.

Avoti: LivP

beķens   apv.

1. Vecs, neglīts trauks (piemēram, krūze, bļoda).

2. NEliela, padziļinājumā izveidota (ūdens) tvertne, baseins.

3. Slikts, nepatīkams cilvēks.

Avoti: LivP

beķereja   apv.

1. Maiznīca, konditoreja; maizes ceptuve.

Avoti: ĒiV

Beķeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Avoti: LC

beķeris   apv.

1. Maiznieks, konditors.

Avoti: ĒiV

Beķermuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Pūres pagastā.

Avoti: LC

beķernieks   apv.

1. Beķeris, maiznieks.

Avoti: EH

Bēķi   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Bieķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

BEL   saīs., vietv.

1. Beļģija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Bēl   vietv.

1. Bēl Ahanaslūha - Belinaslou, pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

Bela   vietv.

1. Bela Crkva - pilsēta Serbijā ("Bela Crkva"), Vojvodinas Dienvidbanatas apgabalā, 8900 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Bela Palanka - pilsēta Serbijā ("Bela Palanka"), Centrālās Serbijas Pirotas apgabalā, 8100 iedzīvotāju (2011. g.).

3. Bela Poļe - pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Pčiņas apgabalā, 500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bēla   vietv.

1. Bēla pie Bezdezemas - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 4880 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Bēla pie Radbozas - pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 1880 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

belabrisais   žarg.

1. Blondīns.

Avoti: SLG

beladona   novec.

1. Beladonna.

Avoti: SW78

beladonīns   med.

1. Beladonnas alkaloīds, apotropīna izomērs.

Avoti: TM

beladonna   -as, s.

1. Nakteņu dzimtas ģints ("Atropa"), daudzgadīgi lakstaugi, 4-5 s.

Parastā beladonna— beladonnu suga ("Atropa beladonna"), indīgs augs, ko lieto ārstniecībā; melnā velnoga.

2. apv. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara"), nakteņu suga.

Avoti: LLVV

Belagāmvi   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidrietumos, Karnātakā, 399600 iedzīvotāju (2001. g.), viduslaiku cietoksnis, džainistu tempļi.

Avoti: PuA, PZT

Belagrudi   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Belogrudova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Belagrudova   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Belogrudova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bēlahašaniga   vietv.

1. Belišenona - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

Belaja   vietv.

1. Upe Krievijā (gk. Baškortostānas Republikā, baškīru val. "Agizela"), Kamas kreisā krasta pieteka, garums - 1430 km, sākas Dienvidurālos pie lielā Iremela kalna.

2. Upe Krievijā, Krasnodaras novadā, Kubaņas kreisā krasta pieteka.

3. Upe Kreivijā, Arhangeļskas apgabalā, viena no Piņegas sateupēm, garums - 44 km.

4. Belaja Cerkova - Bilacerkvas pilsētas nosaukums padomju laikā.

5. Belaja Holuņica - pilsēta Krievijā, Kirovas apgabalā, 10700 iedzīvotāju (2014. g.), kā apdzīvota vieta dibināta 1764. g., pilsētas tiesības kopš 1965. g.

6. Belaja Kaļitva - pilsēta Krievijā, Rostovas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 42200 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1958. g.

Avoti: LģE, PZT, PuA

belami   novec., fr.

1. Labais, mīļais draugs.

Avoti: KV

Belana   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Hargitas žudecā, 6100 iedzīvotāju (2011. g.); Balānbāņa.

Avoti: Wi, PuA

Belanovica   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Kolubaras apgabalā, 200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Belans   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - gaismas svētki, ko svinēja 1. maijā.

Avoti: PmV

Belāns   vietv.

1. Belānu ezers - atrodas Skrudalienas paugurainē, Daugavpils novada Skrudalienas pagastā un Baltkrievijā, 149,8 m vjl., platība - 94 ha, no tiem Latvijā 55,4 ha, garums - 1,3 km, lielākais platums - 0,8 km, vidējais dziļums - 2,9 m, eitrofs ezers, aizaugums - 23%; Beļans; Baltais ezers.

Avoti: LE1, La1, LD

Belante   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bellante"), Abruco reģiona Terāmo provincē, 7150 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bēlapātfalva   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hevešas meģē, 3100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Belareta   vietv.

1. Austrālijas pilsētas (Viktorijas štatā) nosaukuma "Balarata" neprecīzs latviskojums.

Avoti: LE1

Belārija-Idžea   vietv.

1. Belārija-Idžea Marina - pilsēta Itālijā ("Bellaria-Igea Marina"), Emīlijas-Romanjas reģiona Rimini provincē, 18700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

belašs

1. Eļļā vārīts pīrāgs ar maltas gaļas pildījumu; beļašs.

Avoti: PL

Belau   vietv., vēst.

1. Beļavas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Beļavas pagastā.

Avoti: KV

Belava   vietv.

1. Pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē, Sudetu piekājē, 31500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1925. g., kā apdzīvota vieta pirmo reizi minēta XIII gs.

Avoti: PZT, Wi

Belavista   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bella Vista"), Ārkanzasas štatā, 27700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

BelAZ   saīs.

1. Baltkrievijas automobiļu rūpnīca.

Avoti: i1

belbojs

1. Bellboja - boja ar zvanu.

Avoti: Ang

belcebuls   mit.

1. Velns, sātans.

Avoti: SV99

Belci   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, otrā lielākā pilsēta valstī, rajona administratīvais centrs, 144900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Belčesti   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Vilčas žudecā, 4900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Beldibi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Beldibi"), Antaljas ilā, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Beldžoiozo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Belgioioso"), Lombardijas reģiona Pāvijas provincē, 6240 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bele   apv.

1. Ka tikai.

2. Tikpat daudz.

Avoti: EH

bele   apv.

1. Kovilnas diedziņi, ko parasti izmanto audekla velkiem.

Avoti: KiV

Belebeja   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Baškortostānas rietumos, rajona administratīvais centrs, 59500 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1781. g., kā apdzīvota vieta dibināta 1757. g.

Avoti: PZT, Wi

Beleda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Beled"), Ģēras-Mošonas-Šopronas meģē, 2700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Beledveine   vietv.

1. Pilsēta Somālijā, 100900 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

Beleima   vietv.

1. Ostas pilsēta Amazones deltā (port. val. "Belem"), Brazīlijas ziemeļaustrumos, Paras štata administratīvais centrs, 1436000 iedzīvotāju (2007. g.); Belena.

Avoti: PuA, LģE

Beleira   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bellaire"), Teksasas štatā, 18300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

beleksis   apv.

1. Uz slimīgiem cilvēkiem attiecināma iesauka.

Avoti: EH

belemnīti

1. Izmirusi galvkāju klases iekščauļu apakšklases kārta ("Belemnitida"), ķermenis bijis vārpstveidīgs ar labi attīstītu galvu un maņu orgāniem, fosiliju lielums līdz 10 cm.

Avoti: ZTV

belemnitida   lat.

1. Belemnīti.

Avoti: PDE

belemnoīds   med.

1. Tāds, kam ir šautras forma.

Avoti: MSV

Belena   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Belen"), Hatajas ilā, 22600 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Beleima - ostas pilsēta Amazones deltā ("Belen"), Brazīlijas ziemeļaustrumos, Paras štata administratīvais centrs, 1436000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, LģE, PZT

Belene   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Belene"), Plevenas apgabalā, 8300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bēlene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Boehlen"), Saksijas federālajā zemē, 6600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Belenija   vietv.

1. Belenija salas - arhipelāgs Klusajā okeānā, 300 km no Antarktīdas, platība - 2000 kvadrātkilometru, neapdzīvotas, 3 lielāku un vairāku sīku vulkānisku salu virknes (160 km), maksimālais augstums - 1524 m, klāj ledājs.

Avoti: PZT, PuA

Belens   mit.

1. "Spožais" - ķeltu pavasara un dziedniecības dievs, kurš dažkārt tika asociēts arī ar Sauli.

Avoti: R1

Belēra   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bel Air"), Mērilendas štatā, 10250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LģE, WA16

belēt   apv.

1. Balsināt; kaļķot.

2. Aizdarīt ar pienu, krējumu; darīt baltu pievienojot pienu, krējumu.

Avoti: LivP

beletāža   -as, s.

1. Pirmais balkons virs partera skatītāju zālē.

2. reti. Ēkas stāvs virs puspagraba vai pirmā stāva, kuru izmanto palīgtelpām.

Avoti: LLVV

Beletceri   mit.

1. Akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - nomadu cilšu dieva Amurru sieva, pazemes valstības rakstvede.

Avoti: Mit

beletristika   -as, s.; parasti vsk.

1. Daiļliteratūra (parasti prozas darbi).

Avoti: LLVV

beletristisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar beletristiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

beletrists   -a, v.;

1. Beletristisku darbu autors.

Avoti: LLVV

beletrizācija   -as, s.

1. Pārveidošana daiļliteratūras stilā.

Avoti: LLVV

Beleviči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

Belfāsta   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Belfast"), Ziemeļīrijas administratīvais centrs, 281000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, Wi

Belfontina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bellefontaine"), Ohaio štatā, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Belfora   vietv.

1. Pilsēta Francijas ziemeļaustrumos ("Belfort"), pie pārejas starp Vogēzu un Juras kalniem, Franškontē reģiona departamenta administratīvais centrs, 50000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

belga   novec.

1. Beļģijas naudas vienība 1926.-1960. g.

2. Beļģijas 5 franku monēta 1930.-1934. g.

Avoti: LME, SV51

Belgaona   vietv.; novec.

1. Belagāmvi - pilsēta Indijā, Karnātakā.

Avoti: PZT

Belgeme-Šildava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Belgem-Schildau"), Saksijas federālajā zemē, 8000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Belgika   vietv., vēst.

1. Senās Romas province, izveidota 16. g. p. m. ē. beļģu apdzīvotajā teritorijā, bet 5. gs. to iekaroja franki.

Avoti: LPE

Belgleida   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Belle Glade"), Floridas štatā, 18000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Belgoroda   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, apgabala administratīvais centrs, 379500 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1593. g., cietoksnis no 1596. g., vēstures avotos pirmoreiz minēta 1237. g.

2. Belgorodas apgabals - atrodas Krievijas rietumu daļā, platība - 27100 kvadrātkilometru, 1525000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PZT

Belgoroda-Dņestrovska   vietv.

1. Bilhoroda-Dņistrovska - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PuA, Wi

Belgrada   vietv.

1. Serbijas Republikas galvaspilsēta ("Beograd"), atrodas Centrālajā Serbijā, pie Savas ietekas Donavā, 1167000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA, LģE, Wi

Belhatova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 60000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1743.-1875. g. un kopš 1925. g.

Avoti: LpA, Wi

beli

1. Tetumi - tauta Indonēzijā.

Avoti: PZT

Beli   vietv.

1. Beli Manastira - pilsēta Horvātijā ("Beli Manastir"), Osijekas-Baraņas županijā, 10100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Beli   mit.

1. Lielais Beli - ķeltu mitoloģijā - varens dievs, kurš tiek uzskatīts par vairāku Velsas karaļu dzimtu ciltstēvu.

Avoti: PmV

Belials   mit.

1. Jūdaisma, kristietības un islāma reliģijā un mitoloģiskajā tradīcijā dēmoniska būtne un ļaunuma iemiesojums, kas kārdina un pavedina cilvēkus pamest dieva Jahves norādīto ceļu.

Avoti: Mit

Belibeja   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Ballybay"), Olsteras provincē, 1160 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Belibofi   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Ballybofey"), Olsteras provincē, 4850 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Belica   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Blagojevgradas apgabalā, 3200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bēlica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Beelitz"), Brandenburgas federālajā zemē, 11900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Belicka   vietv.; novec.

1. Bilicke - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT, Wi

Beliči   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bellizzi"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Belija   vietv.

1. Sala Karas jūrā, Krievijā, Tjumeņas apgabalā, no Jamalas pussalas to šķir Maligina šaurums, platība - 1900 kvadrātkilometru, augstums - līdz 24 m, daudz ezeru, arktiskā tundra.

Avoti: PZT, PuA

Belijluha   vietv.

1. Upe Krievijas Kostromas apgabalā, Unžas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

beliķis   apv.

1. Vecs, izļodzījies salokāmais nazis.

Avoti: ME

belīmais   apv.

1. Krējums.

Avoti: BB

Belina   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Ballina"), Konahtas provincē, 10400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Belinaslou   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Ballina"), Konahtas provincē, 6400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Belinda

1. vietv. Belindas kalns - augstākā virsotne Dienvidsendviču salās, augstums - 1372 m.

2. astr. Urāna pavadonis ("Belinda"), vidējais attālums no planētas - 75300 km, izmēri - 80 km.

Avoti: PZT, ZvD-203-27

bēlings

1. Silta leduslaikmeta beigu posma fāze pirms 12800-12300 gadiem.

2. apv. Bēniņu telpa; bēliņģis.

Avoti: SV96, TlV

Belinshauzena   vietv.; nelok.

1. Belinshauzena jūra - malas jūra Dienvidu okeānā (angļu val. "Bellingshausen Sea"), Antarktīdas piekrastē, starp Antarktīdas un Tērstona pussalu, platība - 487000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 4115 m.

2. Belinshauzena lielieplaka - atrodas Klusā okeāna dienvidaustrumu daļā, starp Antarktīdu, Dienvidameriku, Klusā okeāna, Klusā okeāna Austrumu un Rietumčīles pacēlumu, garums - ~8000 kilometru, lielākais dziļums - 5290 m.

Avoti: LģE, PZT

bēliņģis   apv.

1. Bēniņi, jumta telpa.

Avoti: KV

bēliņi   apv.

1. Bēniņi.

Avoti: EH

Bēliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

2. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Bieleņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

belis   apv.

1. Aita ar īsām ausīm.

2. Suņa vārds.

Avoti: EH

Belišče   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Belišče"), Osijekas-Baraņas županijā, 10800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Belišenona   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Ballyshannon"), Olsteras provincē, 1850 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

belīts

1. Kalcija silikāts, viens no galvenajiem portlandcementa minerāliem.

Avoti: ZTV

Belituna   vietv.

1. Sala Lielo Zunda salu grupā, starp Sumatru un Kalimantānu, Indonēzijā, platība - 4800 kvadrātkilometru, augstums - līdz 510 m vjl, lielākā pilsēta un alvas izvedosta Tandžunpandana.

Avoti: PZT, PuA

Belitunga   vietv.; novec.

1. Belituna - sala Lielo Zunda salu grupā.

Avoti: PZT

Beliza   vietv.

1. Valsts Centrālamerikā (angļu val. "Belize"), Jukatanas pussalas dienvidaustrumos, platība - 22970 kvadrātkilometru, galvaspilsēta - Belmopana, administratīvais iedalījums - 6 distrikti, robežojas ar Gvatemalu un Meksiku, apskalo Karību jūra.

2. Lielākā pilsēta šajā valstī, osta Karību jūras krastā, 63700 iedzīvotāju (2007. g.), līdz 1970. g. Britu Hondurasas administratīvais centrs, dibināta 1638. g.

Avoti: LģE, LpA, PZT

Belize   vietv.; novec.

1. Beliza - valsts Centrālamerikā.

Avoti: PZT

belizieši   -u, v.

1. Belizas pamatiedzīvotāji.

Avoti: LLVV

Beljando   vietv.

1. Upe Austrālijā, Kvīnslendas austrumos, ietek Dalrimpla ezerā, sausajā sezonā izsīkst.

Avoti: LpA

Beljo   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas Republikā, Medeljinas piepilsēta, 370800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

belkanto   novec.

1. Apzīmējums itāļu dziedāšanas veidam, kur galvenā vērība pievērsta skaista toņa attīstīšanai.

Avoti: LME

belkants

1. Vokālā izpildījuma stils, kuram raksturīgs plašs melodisks plūdums un maksimāli precīzs virtuozu elementu izpildījums.

Avoti: SV99

Belkauski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC

Belkovščizna   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Belkauski" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bella   it.

1. Skaistā.

Avoti: KV

Bella   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bella"), Bazilikata reģiona Potencas provincē, 5200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

belladonna   apv.

1. Beladonna, arī melnā velnoga ("Atropa beladonna").

Avoti: Aug2

Bellatrikse

1. Viena no spožākajām zvaigznēm Oriona zvaigznājā.

Avoti: LEV

Bellavskaja   vietv., vēst.

1. Gulbenes novada Beļavas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

bellboja   jūrn.

1. Boja ar zvanu, kurš zvana viļņu iedarbības rezultātā.

Avoti: Ang, JūVM

Bellenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Bukultu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ādažu pagastā.

2. Rudzu muiža, kas atradās Rīgas pilsētas lauku teritorijā.

Avoti: KV

bellerofoni   novec.

1. Izmirusi vēderkāju gliemju ģints, dzīvoja no augšējā silūra līdz permam, beidzamie priekšstāvji apakšējā alpīnā triasā.

Avoti: KV

Bellerofonts   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Korintas valdnieka Glauka dēls un Sīsifa mazdēls, varonis, kas nonāvēja nezvēru Himeru.

Avoti: Mit

belletristika   novec.

1. Beletristika.

Avoti: KV

bellicoso   mūz.

1. Kareivīgi, spēcīgi.

Avoti: Mūz

belligeratīvs

1. Belligeratīvā ainava - karadarbības rezultātā radusies kultūrainava.

Avoti: LD

Bellincona   vietv.

1. Pilsēta Šveices dienvidos (fr. "Bellinzone", vācu "Bellenz", it. "Bellinzona"), Tičīno kantona administratīvais centrs, 18000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

Bellinge   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 4580 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bellis   lat.

1. Mārpuķītes.

Bellis perennis— ilggadīgā mārpuķīte.

Bellis rotundifolia— apaļlapu mārpuķīte.

Avoti: LD, DaE

Bellona   mit.

1. Kara dieviete seno romiešu mitoloģijā, Marsa sieva (varianti: zīdītāja, māsa).

Avoti: EV

Bellona   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bellona"), Kampānijas reģiona Kazertas provincē, 5860 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Belluno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bagheria"), Venēcijas reģiona Belluno provinces administratīvais centrs, 35500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Province Itālijā ("Provincia di Belluno"), Venēcijas reģiona austrumu daļā, platība - 3678 kvadrātkilometri, 212700 iedzīvotāju (2013. G.), iedalās 69 komūnās.

Avoti: Wi

Belmont   vietv., vēst., vācu val.

1. Belmontu muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Silenes pagastā.

Avoti: KV

Belmonta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Belmont"), Ziemeļkarolīnas štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Belmonte   vietv.

1. Belmonte Modzenjo - pilsēta Itālijā ("Belmonte Mezzagno"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 11200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

belmontieši

1. Daugavpils novada Skrudalienas pagasta apdzīvotās vietas "Belmonte" (arī "Belmonti") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Belmopana   vietv.

1. Belizas galvaspilsēta kopš 1970. g. (angļu val. "Belmopan"), 15900 iedzīvotāju (2007. g.), dibināta 1967. g.

Avoti: LģE, PZT

Bēlnambīli   vietv.

1. Strokstauna - pilsēta Īrijā ("Beal na mBuili"),tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Belobabina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

Belobabino   vietv.

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Belobabina" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

Belocarska   vietv.; vēst.

1. Kizila - pilsēta Krievijā, Tivas Republikas galvaspilsēta, tās nosaukums līdz 1918. g.

Avoti: PZT

beloglazovcieši

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Beloglazovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Beloglazovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

beloglazovkieši

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Beloglazovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Belogorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Amūras apgabala dienvidaustrumos, Tomas krastos, 67500 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1926. g.; līdz 1935. g. - Aleksandrovska, 1935.-1957. g. - Kuibiševka Vostočnaja.

2. vēst. Bilohirska - pilsēta Krimā.

Avoti: PZT, PuA

Belogradčika   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Belogradčik"), Vidinas apgabalā, 5450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Belogrudova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Belogrudovas-Egļu pilskalns— atrodas Aglonas novada Grāveru pagasta Belogrudovā, ~20 m augstā, nodalītā augstienes stūrī, plakums - (~30 x 60 m) izlīdzināts, ziemeļu nogāzē 2 terases, atrastās trauku lauskas datējamas ar 1. gt. p. m. ē.

Belogrudovas-Egļu senkapi— atrodas Aglonas novada Grāveru pagasta Belogrudovā, plašā, lēzenā, daļēji apbūvētā paugurā, kur 1882. g. atrastas vēlā dzelzs laikmeta latgaļu senlietas, kas nonāca Krievijas Ķeizariskās arheoloģijas komisijas rīcībā.

Avoti: LC, LE1

belogrudovieši

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Belogrudova" (arī "Belogrudovo") iedzīvotāji.

Avoti: V1

beloīds   med.

1. Beladdonnas alkaloīda preparāts, ko kopā ar melno graudu alkaloīdiem lieto veģetatīvu traucējumu, neirožu, hipertireozes ārstēšanā.

Avoti: VE

Beloita   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Beloit"), Viskonsinas štatā, 36900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Beloit"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Belojarska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Hantu-Mansu autonomajā apvidū - Jugrā, 20200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Beloje   vietv.

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Baltā" bijušais nosaukums.

Belojes ezers— Baltais ezers Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

2. Belojes ezers - atrodas Krievijā, Vologdas apgabalā, 113 m vjl., ir Volgas-Baltijas ūdensceļa sastāvdaļa, platība - 1290 kvadrātkilometru, dziļums - līdz 20 m.

Avoti: LC, LD

belojieši

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Beloje" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Belokani   vietv.; novec.

1. Balakena - pilsēta Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

Belokuriha   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Altaja novadā, 14500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Belomoiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

Avoti: LC

Belomoje   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

Avoti: LC

Belomojeva   vietv.

1. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Belomoje" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Belomoji   vietv.

1. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Belomoje" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Belomojki   vietv.

1. Ludzas novada Ņukšu pagasta apdzīvotās vietas "Belomoiki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Belomorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Karēlijas Republikā, pie Baltās-Baltijas jūras kanāla, rajona administratīvais centrs, osta Baltās jūras krastā, 10400 iedzīvotāju, pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Avoti: PZT

Belona   novec.

1. Bellona - kara dieviete seno romiešu mitoloģijā.

Avoti: SW78

Bēlonaha   vietv.

1. Belina - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

belone   lat.

1. Vējzivju dzimtas ģints.

Belone belone— Eiropas vējzivs.

Avoti: LD

belonidae   lat.

1. Vējzivju dzimta.

Avoti: LD

belonidium   lat.

1. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases hialoscifu dzimtas ģints "Trichopeziza" sinonīms nosaukums.

Avoti: LD

beloniella   lat.

1. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases demateju dzimtas ģints.

Avoti: LD

beloniformes   lat.

1. Vējzivjveidīgo kārta.

Avoti: PDE

belonoīds   med.

1. Tāds, kam ir adatas forma.

Avoti: MSV

belonoskiaskopija   med.

1. Retinoskopijas veids, ar ko nosaka refrakcijas kļūdu.

Avoti: MSV

Beloozerska   vietv.; novec.

1. Bjelaazjorska - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

beloperone   bot.

1. Akantu dzimtas ģints ("Beloperone").

Pilienu beloperone— beloperoņu suga ("Beloperone guttata").

Avoti: TaE

beloperone   lat.

1. Beloperones.

Beloperone guttata— pilienu beloperone.

Avoti: TaE

Belopoļje   vietv.

1. Bilopiļļa - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Belorecka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Baškortostānas Republikā, 66900 iedzīvotāju (2014. g.); Beloreta.

Avoti: PZT, Wi, PuA

Beloreta   vietv.

1. Belorecka - pilsēta Krievijā.

Avoti: PZT

Belorečenska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras novadā, Belajas labajā krastā, rajona administratīvais centrs, 52600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1958. g., kā kazaku cietoksnis dibināta 1862. g.

Avoti: PZT, PuA

Belorizonti   vietv.; novec.

1. Belu Orizonti - pilsēta Brazīlijā.

Avoti: PZT

Beloslava   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Beloslav"), Varnas apgabalā, 8100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Belostoka   vietv.

1. Bjalistoka - pilsēta Polijā.

Avoti: PZT

Belousova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalugas apgabalā, 8500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Belova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Pazardžikas apgabalā, 3860 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Krievijā, Kemerovas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 74300 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

3. Apdzīvota vieta Krievijā, Altaja novadā, 10000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

Beloveža   vietv.

1. Belovežas gārša - rezervāts Baltkrievijā un Polijā, Nemunas, Bugas un Pripetes ūdensšķirtnē, kopējā platība - ~1400 kvadrātkilometru, sastopamas 55 zīdītāju un >200 putnu sugu.

Avoti: PZT, LpA

Belozerska   vietv.; novec.

1. Belozjorska - pilsēta Krievijā.

2. Bilozerske - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Belozjorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vologdas apgabalā, rajona administratīvais centrs, piestātne Belojes ezera dienvidu krastā, 9380 iedzīvotāju (2014. g.), vēstures avotos pirmo reizi minēta 862. g.

Avoti: PZT, PuA

Belpaso   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Belpasso"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 27100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bels   -a, v.

1. Relatīva logaritmiskā vienība, kas skaitliski vienāda ar divu vienāda nosaukuma fizikālu lielumu decimāllogaritmu; divu enerģiju vai jaudu līmeņa starpība ir 1 bels (B), ja to attiecības decimāllogaritms ir 1, t. i. attiecīgie lielumi atšķiras 10 reižu.

Avoti: LLVV

Bēls   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Ēģiptes valdnieks, jūras dieva Poseidona un nimfas Lībijas dēls.

Avoti: Mit

Belska   vietv.

1. Belska Podlaska - pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 26500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1495. g.

Avoti: LpA, Wi

Belsko-Bjala   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, Beskidu piekājē, 174400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1951. g.

Avoti: LpA, PuA

beltane

1. Ķeltu pavasara svētki, sākotnējie Maija svētki.

Avoti: R1

Bēltārbeta   vietv.

1. Beltērbeta - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Beltēni   vietv.

1. Beltēnu senkapi - atrodas Priekules novada Priekules pagastā ~200 m uz dienvidaustrumiem no Ķirbju (bij. Beltēnu) mājām, Dobeļu dīķa austrumu krastā, lēzenā uzkalnā, platība - ~30 x 80 m, attiecināmi uz vēlo dzelzs laikmetu (10.-12. gs.).

Avoti: LE1

Beltērbeta   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Belturbet"), Olsteras provincē, 1380 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

beltings

1. Smags, ļoti blīvs, izturīgs audeklpinuma tehniskais audums no rupjas šķeterētas kokvilnas vai linu dzijas vai no ķīmiskas šķiedras; lieto gumijas transportlenšu un dzensiksnu izgatavošanai un par filtraudumu.

Avoti: ZTV

beltītis   apv.

1. Zirgs ar baltu vai ļoti gaišu apmatojumu.

Avoti: KiV

Beltona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Belton"), Misūri štatā, 23200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Belton"), Teksasas štatā, 20100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

belts   novec.

1. Jūras šaurums.

Avoti: SV33

Belts   vietv.

1. Lielais Belts - jūras šaurums starp Lollanas un Zēlandes salu austrumos un Langelanas un Fīnas salu rietumos (dāņu val. "Store Boelt"), savieno Baltijas jūru ar Kategatu, garums - 115 km, platums - 11-78 km.

2. Mazais Belts - jūras šaurums starp Fīnas un Ēras salu austrumos un Alsas salu un Jitlandes pussalu rietumos (dāņu val. "Lille Boelt"), savieno Baltijas jūru ar Kategatu, garums - 125 km, platums - 0,5-41 km.

Avoti: LģE

Belu   vietv.

1. Belu Orizonti - pilsēta Brazīlijā (port. val. "Belo Horizonte"), Minasžeraisas štata administratīvais centrs, 2,4 mlj iedzīvotāju (2007. G.).

Avoti: LģE

beludži

1. Tauta Beludžistānā (Pakistānas dienvidrietumos), Irānā, Afganistānā, arī Turkmēnijā, runā beludžu valodā, ticīgie - musulmaņi.

Avoti: EV

Beludžistāna   vietv.

1. Province Pakistānā, atrodas tās teritorijas dienvidrietumos, administratīvais centrs - Kveta, platība - 347190 kvadrātkilometru, 11935000 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Vēsturisks novads Irānas kalnienes dienvidaustrumos, platība - >500000 kvadrātkilometru, Austrumbeludžistāna (348000 kvadrātkilometru) no XIX gs. vidus bija Lielbritānijas pakļautībā, 1948. g. iekļauta Pakistānā, Rietumbeludžistāna kopš 1857. g. - Irānā.

Avoti: PuA, PZT

beludžistānieši   novec.

1. Beludži.

Avoti: KV

beluga   -as, s.

1. Mugurkaulnieku tipa zivju virsklases kaulzivju klases storveidīgo kārtas storu dzimtas suga ("Huso huso"), vislielākā storu dzimtas zivs ar vērtīgu, garšīgu gaļu.

Avoti: LLVV, PDE

Beluha   vietv.

1. Augstākais kalns Altajā, Katuņas grēdā, Krievijas Altaja novadā, 2 virsotnes: Rietumbeluha (4440 m) un Austrumbeluha (4506 m), apledojums - 70 kvadrātkilometru, nogāzēs šļūdoņi.

Avoti: PZT

belute   apv.

1. Ūdens lāma, peļķe.

Avoti: ME

Belvedere   vietv.

1. Belvedere Maritimo - pilsēta Itālijā ("Belvedere Marittimo"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 9300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

belveders

1. Tornītis, ēkas virsbūve (parasti apaļa), dārza celtne (paviljons vai lapene).

2. Nosaukums dažiem arhitektūras ansambļiem (Vatikānā, Vīnē, Prāgā, Varšavā).

Avoti: SV99

Belvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Belleville"), Ilinoisas štatā, 42500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Arli"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Belvjū   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bellevue"), Nebraskas štatā, 54000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Bellevue"), Vašingtonas štatā, 136400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Bellevue"), Viskonsinas štatā, 15200 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Bellevue"), Aidaho štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Bellevue"), Ohaio štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Belza   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, Solokijas krastos, 2340 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1951. g., vēstures avotos pirmo reizi minēta 1030. g.

Avoti: Wi, PZT

Belzacars

1. Baltazars.

Avoti: SV08

belzējiens   apv.

1. Belziens.

Avoti: EH

belzenis   -ņa, v.

1. Detaļa (šaujamieroča aizslēgā) patronas kapsulas pārsišanai.

2. Daļa (āmuram), kas saskaras ar priekšmetu, pa kuru sit.

Avoti: LLVV

belzēt   apv.

1. Atkārtoti sist, piesist.

2. Atskanēt (pulksteņa sitieniem).

Avoti: ME

belzienis   apv.

1. Belziens.

Avoti: EH

belziens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība, arī rezultāts --> belzt; spēcīgs sitiens.

Avoti: LLVV

belzis   apv.

1. Apmēram asi garš miets pie tīkla, iemetņa.

Avoti: TlV

belznis   -žņa, v.

1. Belzenis (2).

Avoti: LLVV

belzt   belžu, belz, belž, pag. belzu; intrans.

1. Smagi, spēcīgi sist.

2. apv. Lēnām iet.

3. apv. Mēģinājumi sākt staigāt (par mazu bērnu).

4. apv. Ar grūtībām strādāt.

Avoti: LLVV, KnG, EH

Belžice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 6800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1417.-1869. g. un kopš 1958. g.

Avoti: LpA, Wi

beļa   apv.

1. Lamuvārds - klaiņojoša kuņa, kuce.

Avoti: ME

beļaga   žarg.

1. Slinks.

Avoti: KZ

Beļaji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Lauderu pagastā.

Avoti: LC

beļaška   žarg.

1. Baltmaizes rika.

Avoti: KZ

beļašs

1. Belašs - eļļā vārīts pīrāgs ar maltas gaļas pildījumu.

Avoti: PL

Beļauski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

beļauskieši

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Beļauski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Beļava   vietv.

1. Apdzīvota vieta Gulbenes novadā 10 km uz ziemeļiem no Gulbenes pilsētas, pagasta centrs, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1489. g.

2. Beļavas pagasts - pagasts Gulbenes novadā, kas izveidojies bijušās muižas "Kortenhof, Belau" teritorijā, robežojas ar Gulbenes pilsētu, Stāmerienas, Stradu, Galgauskas un Lejasciema pagastu, kā arī ar Alūksnes novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kortenhof, krieviski - Bellavskaja.

Beļavas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā Beļavas pagastam pievienota daļa pirmskara Vecgulbenes un Lejasciema pagasta.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ļaudonas pagastā.

4. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Pilskalns" bijušais nosaukums.

5. Beļavas kalns - atrodas Gulbenes paugurvalnī, Gulbenes novada Beļavas pagastā, 1 km uz rietumiem no Pilskalna ciema, ziemeļu-dienvidu virzienā orientēts kupolveida paugurs, garums - 300 m, absolūtais augstums - 178 m vjl., relatīvais augstums - 35 m, sens latgaļu pilskalns, daļēji apaudzis ar kokiem; Beļavas pilskalns; Kārtenes pilskalns.

6. Beļavas muiža - atrodas Gulbenes novada Beļavas pagastā, kompleksā ietilpst kungu māja jeb pils, siernīca, kūts un staļļi, kalte u.c. saimniecības ēkas, apbūvi ieskauj ainavu parks.

Beļavas muižas pils— celta ap 1750. g. baroka stilā, vēlāk nedaudz pārbūvēta, apmesta divstāvu taisnstūra plāna ēka uz augstiem laukakmeņu pamatiem, ar uzsvērtu centrālo rizalītu, trīsstūrveida frontonu un stāvu krāniņu seguma mansarda jumtu.

Beļavas muižas ainavu pirks— ierīkots 18. gs. vidū, tā platība - 6,7 ha, parkā ir 2 uzpludināti dīķi, stādītas vietējās un introducētās koku un krūmu sugas, saglabājies t. s. Baltās ķēves piemineklis - granīta obelisks.

Avoti: LPag, AtvL, LE1

beļavieši

1. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Beļava" iedzīvotāji.

2. Madonas novada Ļaudonas pagasta apdzīvotās vietas "Beļava" iedzīvotāji.

3. Limbažu novada Skultes pagasta apdzīvotās vietas "Beļavas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Beļci   vietv.

1. Belci - pilsēta Moldovā.

Avoti: PZT

beļeg   žarg.

1. Lieto kā lamuvārdu, arī kā parazītvārdiņu.

Avoti: JV

beļejevieš

1. Ludzas novada Istras pagasta apdzīvotās vietas "Beļejeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Beļejova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LC

Beļetnīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

Avoti: LC

beļets   apv.

1. Biļete.

Baltais beļets— apliecība par atbrīvošanu no karadienesta.

Avoti: KiV

Beļeviči   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Beleviči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

beļģi   -u, v.

1. Tauta, Beļģijas pamatiedzīvotāji.

2. vēst. Ķeltu ciltis Gallijas ziemeļu daļā un Anglijas rietumu piekrastē; 5. gs., kad franki iekaroja Belgiku, beļģus iznīcināja vai asimilēja.

Avoti: LLVV

Beļģija   vietv.

1. Beļģijas Karaliste - valsts Rietumeiropā (flāmu valodā "Belgie", franču valodā "Belgique"), galvaspilsēta - Brisele, iedalās 3 reģionos, robežojas ar Nīderlandi, Vāciju, Luksemburgu un Franciju, kā arī ar Ziemeļjūru.

Avoti: PuA, LģE

Beļģu   vietv.; vēst.

1. Beļģu Kongo - bijusī Beļģijas kolonija Centrālajā Āfrikā, tagad Kongo Demokrātiskā Republika (Zaira).

Avoti: PZT

Beļinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Penzas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 8300 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1780. g., līdz 1948. g. saucās Čembara.

Avoti: PZT

Beļinskija   vietv.

1. Beļinska - pilsēta Krievijā.

Avoti: Wi

Beļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

2. Pilsēta Krievijā, Tulas apgabala rietumos, rajona administratīvais centrs, 13400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LC, Wi

beļuks   apv.

1. Jauna varde.

Avoti: ME

bema   rel.

1. Paaugstinājums runātājam sinagogā.

2. Austrumu baznīcā - paaugstināta vieta baznīcas grīdā, ko norobežo ikonostass un kurā atrodas altāris.

Avoti: RtV

Bemao   vietv.

1. Pilsēta ("Baie-Mahault") Francijas aizjūras reģionā "Gvadelupa", 30200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

bemba   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: NeV

bembele   apv.

1. Pātaga, īpaši čigānu pātaga.

2. Runga, nūja (ar ko sist).

Avoti: ME, EH

bembelēt   žarg.

1. Dzert alkoholu.

Avoti: JV

bembelis   apv.

1. Lamuvārds - attiecībā uz cilvēkiem (maziem, neglītiem, resnvēderainiem bērniem), dzīvniekiem (resnvēderainiem teļiem un zirgiem) un kroplīgiem kokiem.

Avoti: EH

bembelis   sar.

1. sar. BMW markas automašīna.

Avoti: SLG

bemberains   novec.

1. Koks ar puniem vai īsu stumbru.

2. Nelīdzens tīrums, pļava.

3. Pinkains suns.

Avoti: KV

bembere   apv.

1. Maza auguma cilvēks.

2. Egle ar līdz zemei noliektiem zariem.

3. Zarains, sakropļots koks.

Avoti: ME, Sin

Bemberi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Grundzāles pagastā.

Avoti: LC

bemberis   apv.

1. Zems, kropls koks ar mezglainiem zariem, vai izaugums koka stumbrā.

2. Egles čiekurs.

3. Mazs un resns cilvēks vai dzīvnieks; neveiklis.

4. Driskās ģērbies cilvēks.

5. Tāds, kas vienmēr steidzas un neko nepadara līdz galam.

6. Slinks vai neiejāts zirgs.

Avoti: LE

bembers

1. apv. Zaķa vai aitas spira.

2. sar. BMW markas automašīna.

Avoti: EH, KZ

bembi

1. Tauta, dzīvo Zambijas ziemeļos un kaimiņrajonos Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā) un Tanzānijā, valoda pieder pie Nigēras-Kordofanas valodām, ticīgie - kristieši; saglabājušies tradicionālie ticējumi.

Avoti: EV

bembidion   lat.

1. Skrejvabolītes.

Avoti: LD

bembis   apv.

1. Lempis, palaidnis.

Avoti: EH

bembis   sar.

1. "BMW" markas automašīna.

Avoti: SLG

bembītis   žarg.

1. "BMW" markas automašīna.

Avoti: JV

bembuks   žarg.

1. "BMW" markas automašīna.

Avoti: KZ

bemburains   apv.

1. Bemberains.

Avoti: ULW

bemburis   apv.

1. Neliels, zarains koks.

2. Maza auguma resnvēderis.

Avoti: EH

bemburs   apv.

1. Neveiklis.

Avoti: Sin

bēme

1. Kuģa vai laivas (ar klāju) šķērssaists, kas savieno brangu galus; kuģa lūku šķērssija.

Avoti: Ang

bēmele   apv.

1. Mēms vai mazrunīgs cilvēks.

Avoti: LE

Bemelena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bemelen"), Limburgas provincē, 600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bemidži   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bemidji"), Minesotas štatā, 14400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

bēmīts

1. Minerāls, bezkrāsains, balts, pelēks, retāk brūngans, boksītu sastāvdaļa, rodas, nefelīnam pārveidojoties hidrotermālos procesos.

Avoti: EV

bemolēts   val.

1. Tāds, kam spektra formanti novirzīti uz leju labilizācijas, velarizācijas un balsenes nolaiduma rezultātā.

Avoti: VsV

bemols   -a, v.; mūz.

1. Zīme (nošu rakstā), kas norāda uz skaņas pazeminājumu par pustoni.

Avoti: LLVV

bēms

1. Bēme - kuģa vai laivas (ar klāju) šķērssaists, kas savieno brangu galus; kuģa lūku šķērssija.

Avoti: Ang

bemukts   apv.

1. Behemots.

2. Kaut kas liels.

Avoti: NeV

bēmūzis   apv.

1. Slinks cilvēks.

Avoti: EH

BEN   saīs., vietv.

1. Benina, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

ben   apv.

1. Vismaz; kaut vai.

2. Jel.

3. Kaut cik.

Avoti: ME

ben   apv.

1. Vajadzēt.

Avoti: ME

ben

1. ebr. Dēls; lieto starp personas vārdu un uzvārdu.

2. mūz., it. Labi.

Ben marcato— labi uzsvērti.

Avoti: LEV

bēnaiņš   apv.

1. Bērnains.

Avoti: EH

Benalmadena   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Benalmadena"), Andalūzijas autonomā apgabala Malagas provincē, 66900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Benaresa   rel.

1. Vārānasī - Hinduisma vissvetākā pilsēta, kas atrodas Gangas krastā un ir dieva Šivas kulta centrs, katru gadu uz to dodas miljoniem svētceļnieku.

Avoti: R1

benārs   žarg.

1. Izsmēķis.

Avoti: SLG

Benatki   vietv.

1. Benatki pie Jirezes - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 7370 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

benausis   apv.

1. Aita ar mazām, īsām ausīm.

Avoti: EH

bēnausis   apv.

1. Muļķis.

Avoti: ME

benbens   mit.

1. Senajā Ēģiptē svētais akmens, uz kura pacēlās Saule, kad bija piedzimusi no ūdens haosa.

Avoti: MrJ

Benbu   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Aņhui provincē, 533300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

bencaldehids   novec.

1. Benzaldehīds.

Avoti: LME

bencins   apv.

1. Benzīns.

Avoti: ĒiV

bencīns   apv.

1. Benzīns.

Avoti: ĒiV

bencīnštelle   žarg.

1. Degvielas uzpildes stacija.

Avoti: SLG

bencīntanks   žarg.

1. Degvielas uzpildes stacija.

Avoti: SLG

Benckalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Vietalvas pagastā.

Avoti: LC

benčiks   žarg.

1. Izsmēķis.

Avoti: SLG

benčs

1. Jūras terase - no klinšainiem iežiem veidojusies šaura terase, piekrastes zonas reljefa forma; abrāzijas terase.

Avoti: SV96, LE1

Benda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bend"), Oregonas štatā, 84100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bendars   apv.

1. Biedrs.

2. Tas, kas otram der klāt, puse no kādas lietas.

Avoti: NeV

bende   ģen. -es, v. dat. -em, s. dat. -ei, dsk. ģen. -žu, kopdz.

1. v.; vēst. Cilvēks, kas izpilda nāves sodu, miesas sodus, spīdzina.

2. niev. Cilvēks, kas nežēlīgi izturas (pret citiem cilvēkiem, arī pret dzīvniekiem); cilvēks, kas sagādā (citiem) ciešanas, dara ļaunu.

Avoti: LLVV

bende   apv.

1. Šķērskoks, kas savieno un satur celtnes divas pretējās spāres.

2. Siena vai labības kārta, slānis, daļa.

3. Viens no kokiem arkla sānos, pie kuriem piesien dzenaukšas.

Avoti: LivP

bendele   apv.

1. Saišķa koks spāru savstarpējai nostiprināšanai.

2. Siena vai labības kārta, slānis, daļa.

3. Viens no kokiem arkla sānos, pie kuriem piesien dzenaukšas.

Avoti: KV, LivP

bendelis   apv.

1. Šķerskoks, kas savieno un satur celtnes divas pretējās spāres.

2. Siena vai labības kārta, slānis, daļa.

3. Viens no kokiem arkla sānos, pie kuriem piesien dzenaukšas.

Avoti: KV, LivP

bendeļaugša   apv.

1. Vieta virs spāru saistkokiem.

Avoti: ViV

bendeļjāņnieki

1. Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Bendeļjāņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bendeļstarpa   apv.

1. Vieta starp diviem spāru saistkokiem.

Avoti: ViV

Bendera   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Piedņestrā, 93700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Benderabasa   vietv.; novec.

1. Bandarabāsa - pilsēta Irānas dienvidos.

Avoti: PZT

Benderi   vietv.; novec.

1. Bendera - pilsēta Moldovā.

Avoti: PZT

Benders

1. Ostaps Benders - literārs tēls, I. Ilfa un J. Petrova romānu "Divpadsmit krēsli" (1928. g.) un "Zelta teļš" (1931. g.) galvenais varonis, iespējams, ka Benders ir pats spilgtākais 20. gs. krievu kultūras zīmols; Benderam un viņa "cīņubiedriem" ir uzstādīti pieminekļi un piemiņas plāksnes Odesā, Kijevā, Harkovā, Elistā, Sanktpēterburgā un citās pilsētās.

Avoti: MkV

Benderšahpūra   vietv.; novec.

1. Bandare - pilsēta Irānā.

Avoti: PZT

bendeskalps   -a, v.; niev.

1. Ļauns, nežēlīgs cilvēks; naidīgas varas pārstāvis.

Avoti: LLVV

bendesmaiss   žarg.

1. Ļauns cilvēks.

2. iron. Palaidnis.

Avoti: SLG

bendēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. parasti savienojumā ar "nost". Nogalināt.

// intrans.

// apv. Sist, pērt.

// sar. Būt par cēloni lielām sāpēm, ciešanām, nogurumam.

// sar. Bojāt, iznīcināt (augus).

2. sar. Pakļaut tādiem apstākļiem, kas sagādā sāpes, ciešanas, bojā (ko).

// pārn. Bojāt, padarīt nederīgu lietošanai (piemēram, ierīci, darba rīku).

Avoti: LLVV, EH

bendētājs

1. Slepkava.

2. Bojātājs.

Avoti: Sin

bendēties   apv.

1. Bendēt sevi.

Avoti: ĒiV

bendī

1. Bendijs - komandu sporta spēle uz ledus ar speciālām nūjām un bumbiņu.

Avoti: Ang

Bendiga   vietv.

1. Bendigo - pilsēta Austrālijā.

Avoti: PZT

Bendigo   vietv.

1. Pilsēta Austrālijas dienvidaustrumos, Viktorijas štatā, 146400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

bendijs

1. Komandu sporta spēle uz ledus ar speciālām nūjām un bumbiņu.

Avoti: SV99

bendirs

1. Nelielas bungas, kas atgādina tamburīnu; izplatītas Ziemeļāfrikā, galvenokārt Marokā.

Avoti: PL

Bendona   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Bandon"), Mansteras provincē, 1900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bendorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bendorf"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 16500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bendrs   apv.

1. Biedrs.

2. Līdzinieks.

3. Pāra otrā daļa.

Avoti: KV

bendzele

1. jūrn. No tievas troses vai auklas (līņa) dažādi veidots aptinums divu resnu trošu sasiešanai.

Taisnā bendzele— divu paralēli blakus novietotu galu (trošu) sasaistījums (notinums ar diegu vai līni).

2. apv. Bendele - saišķa koks spāru savstarpējai nostiprināšanai.

Avoti: SV69

bendzelēšana   jūrn.

1. Divu blakusesošu galu sasaistīšana, lietojot buru šūšanas adatu, marlīni vai citu līdzīgu diegu.

Avoti: JūVM

bendzelrēve   jūrn.

1. Buras laukuma samazināšana, nolaižot to zemāk un ar buras rēvlentē iestiprinātām bendzelēm nostiprinot pie grotbomja.

Avoti: JūVM

bendzins   apv.

1. Benzīns.

Avoti: KiV

bendzēt   apv.

1. Neskaidri, nesaprotami runāt; runāt svešā, nesaprotamā valodā.

Avoti: LivP

bendzīt   apv.

1. Neskaidri, nesaprotami runāt; runāt svešā, nesaprotamā valodā.

Avoti: LivP

bendzīte   apv.

1. Biezputra (parasti bērnu valodā).

Avoti: LivP

bendzot

1. Sist.

Avoti: ME

bendža   žarg.

1. Benzīns.

Avoti: SLG

bendžiņš   žarg.

1. Benzīns.

Avoti: SLG

bendžo

1. Bandžo - strinkšķināmais stīgu instruments.

Avoti: Ang

Bēne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Auces novadā (līdz 2009. g. - Dobeles rajonā) 13 km no Auces un 22 km no Dobeles (pilsētciemats no 1961. g., strādnieku ciemats no 1958. g.), izveidojusies bijušās Bēnes muižas ("Behnen") teritorijā, pirmo reizi rakstos minēta 1272 gadā, pagasta centrs.

2. Bēnes pagasts - pagasts Auces novada austrumu daļā, robežojas ar Ukru, Vītiņu, Vecauces un Īles pagastu, kā arī ar Dobeles un Tērvetes novadu; padomju laikā pagastam pievienota bijušā Sniķeres pagasta ziemeļu daļa; bijušie nosaukumi: vāciski - Behnen, krieviski - Benenskaja.

3. Dzelzceļa stacija Auces novada Bēnes pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Glūda-Reņģe, 88 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1872. g. pie dzelzceļa līnijas Mitava-Muravjova (Jelgava-Mažeiķi); tagadējais nosaukums kopš 1919. g.

4. Bēnes dzirnavezers - atrodas Zemgales līdzenumā, Auces novadā, Bēnes ziemeļrietumu daļā, 75,8 m vjl., platība - 24,6 ha, lielākais dziļums - 4,5 m, līkumota ūdenskrātuve Auces upē 1,6 km garumā, lielākais platums - 0,28 km.

Avoti: LPag, LE1, LD

bene

1. mūz., it. Labi.

2. Apaļa cepure bez naga un malām, berete.

3. Kapuce.

4. apv. Veca, uz visām pusēm sašķobīta cepure.

5. apv. Aita ar mazām ausīm, īsām kājām.

Avoti: KV, LE, NeV, ME

bene   apv.

1. Jel.

Avoti: EH

Beneberaka   vietv.

1. Pilsēta Izraēlā, Telavivas piepilsēta, 147900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

beneceptors   med.

1. Nervu aparāts, kas piegādā nervu centriem labvēlīga rakstura stimulus.

Avoti: TM

Benedena-Leivena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Beneden-Leeuwen"), Gelderlandes provincē, 6100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

benedicence   psih.

1. Uz uzslavām balstīta pierunāšana.

Avoti: PsA

benedictio   rel.

1. Svētība.

Avoti: RtV

benedictus   mūz.

1. Viena no rekviēma daļām - "esi svētīts".

Avoti: Mūz

benedikcija

1. Lūgšana, kuru skaita kristīga dievkalpojuma (it sevišķi mises) beigās.

Avoti: SV99

benediktietis   -ša, v.; rel.

1. Nursijas Benedikta 6. gs. dibinātā katoļu mūku ordeņa loceklis.

Avoti: LLVV

benediktiners   novec.

1. Liķieru šķirne, ko pagatavo benediktiešu klosterī vai pēc tā receptēm.

Avoti: LME

benediktīnieši

1. Benediktīniešu ordenis - Romas katoļu baznīcas vecākais ordenis; benediktieši.

2. dsk. Benediktīnietis.

Avoti: MkV

benediktīnietis   -ša, v.

1. Liķieris, ko sākotnēji gatavoja benediktiešu ordeņa klosteros.

Avoti: MLVV

benediktīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Liķieris, ko sākotnēji gatavoja benediktiešu ordeņa klosteros.

Avoti: MLVV

benediktionāls   novec.

1. Katoļu liturģijas grāmata ar svētīšanas formulām.

Avoti: KV

benediktionārijs   novec.

1. Benediktionāls - katoļu liturģijas grāmata ar svētīšanas formulām.

Avoti: KV

benedikts

1. apv. Pilsētas bitene ("Geum urbanum").

2. Mazāzijas dadzis, "Cardus benedictus L.", spilvains, lipīgs lakstaugs, Dienvideiropā un Āzijā savvaļas ārstniecības augs, ārstniecībā lieto kā pretdrudža un sviedrēšanas līdzekli, veterinārijā - ievainojumos un pret zarnu aizdambēšanos.

Avoti: Aug2, LLx

Benedikts   rel.

1. Sv. Benedikts - mūks un reformators (Benedict of Nursia; ap 480.-550. g.), kas sarakstīja mūku dzīves likumus, kuriem turpmāk sekoja visi Rietumu baznīcas mūki un mūķenes; nodibināja pirmo Romas katoļu baznīcas ordeni, Eiropas svētais aizbildnis.

Avoti: R1, MkV

benefice   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Izrāde vai koncerts, kura ienākumus pilnīgi vai daļēji saņem kāds no māksliniekiem vai mākslinieku grupa.

Avoti: LLVV

beneficiants

1. Aktieris vai cits teātra darbinieks, kura labā vai kuram, par godu notiek benefice.

Avoti: SV69

beneficiārs

1. Persona, uz kuras vārda izrakstīts akreditīvs, naudas pārvedums vai testaments.

2. Persona, kas saņem ienākumus no sava īpašuma, ja tas nodots citas personas pārvaldīšanā saskaņā ar pilnvarojumu (izīrējot u. tml.).

Avoti: SV99

beneficienss   val.

1. Semantiskā loma - situācijas dalībnieks, kuru darbība ietekmē netieši un kura intereses darbība skar; ieguvējs.

Avoti: VsV

beneficijs

1. Agrajos viduslaikos Rietumeiropā zeme (vai cits ienākuma avots), ko feodālis senjors piešķīra vasalim mūža lietošanā par militāru vai administratīvu dienestu.

2. Ienesīgs amats Romas katoļu baznīcā.

Avoti: SV99

bēnenieki

1. Auces novada Bēnes pagasta apdzīvotās vietas "Bēne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Benenskaja   vietv., vēst.

1. Auces novada Bēnes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Benešova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 16700 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Benešova pie Polučnici - pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 3830 iedzīvotāju (2012. g.).

3. Dolni Benešova - pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 4200 iedzīvotāju (2012. g.).

4. Horni Benešova - pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 2340 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

benetīti

1. Izmirušu megafilo kailsēkļu klase ("Bennettitatae"), eksistējusi mezozojā, nelieli koki, fosīlijas Eirāzijā, Z-Amerikā.

Avoti: EV

Beneventa   vietv.; novec.

1. Benevento - pilsēta Itālijā.

Avoti: PZT

Benevento   vietv.

1. Pilsēta Itālijas dienvidos ("Benevento"), Kampānijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 60800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Benevento province - Itālijas Kampānijas reģiona province ("Provincia di Arezzo"), platība - 2071 kvadrātkilometrs, 287000 iedzīvotāju (2012. g.). iedalās 78 komūnās.

Avoti: PZT, Wi

benga   apv.

1. Ābolainas govs vārds.

Avoti: EH

Bengāle   vietv.

1. Bengālija - vēsturisks novads Indostānā.

Avoti: PZT

Bengālija   vietv.

1. Vēsturisks novads Indostānā, Gangas lejteces, kā arī Gangas un Bramaputras deltas baseinā, kur dzīvo gk bengāļi, no 1947. g. rietumu daļa iekļauta Indijā (Rietumbengāles štats), bet austrumu daļa Austrumpakistānā (kopš 1971. g. Bangladeša).

2. Bengālijas līcis - atrodas Indijas okeānā, starp Indostānas un indoķīnas pussalu un Andamanu un Nikobaru salām (angļu val. "Bay of Bengal"), platība - 2,19 mlj kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 4519 m, pusdiennakts plūdmaiņas līdz 10,7 m.

Avoti: LģE

bengālisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar bengāļiem, tiem raksturīgs.

Bengāliskā uguns— pulvera maisījums, kas deg ar baltu vai krāsainu liesmu; attiecīgā uguns.

Avoti: LLVV

bengalo

1. Bungalo - viegla ārpilsētas māja ar verandām (parasti tropu zemēs).

Avoti: Ang

Bengalora   vietv.

1. Bengalūru - pilsēta Indijas dienvidu daļā.

Avoti: LģE

Bengalura   vietv.

1. Bengalūru - pilsēta Indijas dienvidu daļā.

Avoti: PZT

Bengaluru   vietv.

1. Bengalūru - pilsēta Indijas dienvidu daļā.

Avoti: LģE

Bengalūru   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidu daļā (kannaru val. "Bengaluru"), Karnatakas štata galvaspilsēta (kopš 1956. g.), 5,2 mlj iedzīvotāju (2007. g.); Bengalora, Bengaluru.

Avoti: LģE, PuA, LpA

bengāļi   -u, v.;

1. Nācija, Bangladešas un Indijas Rietumbengālijas štata pamatiedzīvotāji.

Bengāļu valoda— ide valodu saimes indoāriešu valodu grupas valoda; oficiālā valoda Bangladešā un R-Bengālijas štatā Indijā, rakstības pamatā viens no indiešu raksta veidiem.

Avoti: LLVV

Bengāzī   vietv.

1. Pilsēta Lībijā, 685400 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

Bengela   vietv.

1. Pilsēta Angolā, Atlantijas okeāna piekrastē, tāda paša nosaukuma provinces administratīvais centrs, 116000 iedzīvotāju (2004. g.).

2. Bengelas straume - aukstā straume Atlantijas okeānā, Āfrikas dienvidrietumu piekrastē, Rietumvēju straumes ziemeļu atzars, kas pie ekvatora pāriet Dienvidpasātu straumē, ātrums - 1-2 km/h.

Avoti: LpA, PZT

bengulis   apv.

1. Bērns (mīļvārdiņš).

Avoti: EH

Benha   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē, osta Nīlas deltā, Kalūbījas muhāfazas administratīvais centrs, 160000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Beni   vietv.

1. Upe Bolīvijā ("Rio Beni"), Madeiras kreisā satekupe Bolīvijā, garums - ~1500 km, sākas Andos, augštecē krāčaina, lejtecē meandri.

Avoti: PZT

Benī   vietv.

1. Benī Mellāla - pilsēta Marokas centrālajā daļā, reģiona administratīvais centrs.

2. Benī Sāfa - pilsēta Alžīrijas ziemeļrietumos, zvejas osta Vidusjūras krastā.

3. Benī Suveifa - pilsēta Ēģiptes ziemeļos, osta Nīlas kreisajā krastā, muhāfazas administratīvais centrs.

Avoti: PZT

Benidorma   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Benidorm"), Valensijas apgabala Alikantes provincē, 69000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Bēnigheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Boennigheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 7200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

benigns   med.

1. Labdabīgs, labvēlīgs.

Avoti: TM

Benikarlo   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Benicarlo"), Valensijas apgabala Kastelo provincē, 26600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Benilukss

1. Beļģijas, Nīderlandes un Luksemburgas ekonomiski politiskā savienība.

2. Šīs valstis kā kopums.

Avoti: PZT

Benimellala   vietv.; novec.

1. Benī Mellāla - pilsēta Marokā.

Avoti: PZT

Benina   vietv.

1. Beninas Republika - valsts Rietumāfrikā, platība - 112622 kvadrātkilometru, 8792000 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Portonovo, valdības rezidence - Kotonu, administratīvais iedalījums - 12 departamentu, robežojas ar Togo, Burkinfaso, Nigēru un Nigēriju, dienvidos apskalo Atlantijas okeāns.

2. Pilsēta Nigērijas dienvidos, Edo štata administratīvais centrs, 1398000 iedzīvotāju (2012. g.), dibināta XII gs., senās Beninas valsts galvaspilsēta.

Avoti: LģE, PuA

Beningtona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bennington"), Vērmontas štatā, 15400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

bēnini   apv.

1. Bēniņi.

Avoti: ĒiV

beninieši   -u, v.

1. Beninas pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

bēniņģis   novec.

1. Bēniņi.

Avoti: KV

bēniņi   -u, v.; tikai dsk.

1. Telpa starp jumta segumu un ēkas augšējā stāva pārsegumu; jumta telpa.

2. žarg. Galva; smadzenes.

Caurvējš bēniņos— neprāts, dumjība.

Bēniņos džinkst— saka par nesaprātīgu, dumju cilvēku.

Putniņi bēniņos— dumjība; prāta sajukums.

Viss nav bēniņos— dumjība; prāta sajukums.

Avoti: LLVV, SLG

bēniņš   apv.

1. Bēniņi.

2. Ļoti liels, garš cilvēks.

Avoti: KV, ViV

Benisafa   vietv.

1. Benī Sāfa - pilsēta Alžīrijā.

Avoti: PZT

Benisito   vietv.

1. Upe Bolīvijā, Jatas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Benislava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā; pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LC

benislavieši

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Benislava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Benislavova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā.

Avoti: LC

Benislova   vietv.

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Benislava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Benisveifa   vietv.; novec.

1. Benī Suveifa - pilsēta Ēģiptē.

Avoti: PZT

Benkišangula   vietv.

1. Benkišangula Gumiza - kilils Etiopijā ("Benishangul Gumiz"), administratīvais centrs - Asosa, platība - 49289 kvadrātkilometri, 670800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA

benišanguli

1. Berti - tauta Sudānas austrumos.

Avoti: PZT

benīte

1. Berete, kapuce - apaļa cepure bez malām; bene.

Avoti: LE

benītis   žarg.

1. Izsmēķis.

Avoti: SLG

Benjamīns

1. Bībelē, Vecajā Derībā, - izraēliešu benjaminītu ciltstēvs, Jēkaba un Rāheles dēls.

Avoti: SV08

Benjasa   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Konstancas žudecā, 5400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

benjē

1. Cepums ar pildījumu.

Avoti: SV08

benkāts   apv.

1. Ārlaulības bērns, bastards.

2. Lopi, kas dzimuši no nevienādas sugas.

Avoti: ME

Benkava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Vadakstes pagastā.

Avoti: LC

Benkovaca   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Benkovac"), Zadaras županijā, 11000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Benksa   vietv.

1. Benksa sala - atrodas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā (angļu val. "Banks Island"), no kontinenta atdala Amundsena līcis, apskalo Boforta jūra, Maklūra šaurums un Velsas Prinča šaurums, platība - 64000 kvadrātkilometru.

2. Benksa salas - atrodas Klusajā okeānā, Jaunhebridu salu ziemeļos, platība - ~800 kvadrātkilometri, lielākās - Vanualava un Gaua.

Avoti: LģE, LpA, PZT

Benneta   vietv.

1. Benneta sala - atrodas Austrumsibīrijas jūras Jaunsibīrijas salu grupā, Sahā Republikā (Jakutijā), Krievijā.

Avoti: PZT

bennettitatae   lat.

1. Benetītu klase.

Avoti: PDE

Benneviss   vietv.; novec.

1. Neviss - augstākā virsotne Lielbritānijā.

Avoti: PZT

Benoni   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā, Hautenas provincē, Johannesburgas piepilsēta, 306800 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bensaitens   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - viens no septiņiem laimes dieviem, kas cilvēkiem piešķir ilgu mūžu, dāvā bagātību, veiksmi un uzvaru karā, sargā no dabas kataklizmām, dāvā gudrību un daiļrunību.

Avoti: Mit

bensedrīns

1. Stimulējošs līdzeklis, pieskaitāms narkotiskām vielām, amfetamīns.

Avoti: LEV

Benseka   vietv.

1. Bensekas rags - atrodas Āfrikas ziemeļu piekrastē, Vidusjūras krastā, Tunisijā.

Avoti: PZT

Bensheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bensheim"), Hesenes federālajā zemē, 39400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bensi   vietv.; novec.

1. Beņsji - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

Bensonvila   vietv.

1. Pilsēta Libērijā, 26000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Benša   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā, Valonijas reģiona Eno provincē, 33000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bentāle

1. Ūdenstilpes dibens un tam pieguļošais ūdens slānis, kur dzīvo organismi, bentālā zona, bentoss.

Bentālā cenoze— bentāles organismu kopa.

Avoti: SV99

bentamvistas

1. Bantāmas - pundurvistu suga.

Avoti: Ang

bentemas

1. Bantāmas - pundurvistu suga.

Avoti: Ang

bentemvistas

1. Bantāmas - pundurvistu suga.

Avoti: Ang

benthamas

1. Bantāmas - pundurvistu suga.

Avoti: Ang

benthamidia   lat.

1. Kizilu dzimtas ģints.

Benthamidia florida— krāšņais suņkoks.

Avoti: LD

bentils

1. Degviela, kas sastāv no 25% spirta un 75% benzīna.

Avoti: LEV

bentisks

1. Tāds, kas pieder pie bentosa.

Avoti: LD

Bentona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Benton"), Ārkanzasas štatā, 33600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Bentonhārbora   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Benton Harbor"), Mičiganas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bentonīts

1. Māli ar lielu sorbcijspēju un briestspēju, kas gk. veidojušies, dēdot vulkāniskajiem tufiem un pelniem; pārtikas piedeva E558, biezinātājs, pretsalipes līdzeklis, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā, var aizsprostot ādas poras, tādējādi kavējot pareizu ādas funkcionēšanu.

Avoti: SV69, Zkp

Bentonvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bentonville"), Ārkanzasas štatā, 41600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bentoss   -a, v.; parasti vsk.

1. Organismu kopa, kas apdzīvo ūdenstilpes dibenu.

Avoti: MLVV

Bentri   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Bantry"), Mansteras provincē, 3350 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

benuārs

1. Partera ložas teātrī, apakšējā ložu rinda (benuāra ložas).

Avoti: SV69

Benue   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Benue"), administratīvais centrs - Makurdi, platība - 34059 kvadrātkilometri, 4219200 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Upe Āfrikā (angļu val. "Benue"), Nigēras kreisā krasta un lielākā pieteka Kamerūnā un Nigērijā, garums - ~1300 km, sākas Adamavas kalnienē.

Avoti: PuA, LģE

benuji

1. Viena no kubu cilšu grupas ciltīm, dzīvo Indonēzijā, Sumatras dienvidaustrumos, tropu mežu apvidos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, Indonēzijas aborigēnu pēcteči, saglabājuši ģints kopienas tradīcijas, reliģija - islāms, arī seni animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

bēnūzis   apv.

1. Liels, neveikls, arī nesaprātīgs cilvēks.

2. Slinks cilvēks.

Avoti: ViV

benz-   med.

1. Salikteņos norāda uz benzolu, benzola gredzenu.

Avoti: MSV

benzakonīns   med.

1. Zilo kurpīšu alkaloīds, mazāk indīgs par akonitīnu.

Avoti: TM

benzaldehīds

1. Vienkāršākais aromātiskais aldehīds, bezkrāsains šķidrums ar rūgto mandeļu smaržu; izejviela organiskajā sintēzē, krāsvielu un parfimērijas ražošanā.

Avoti: ZTV

benzaldoksīms   med.

1. Oksīms kā benzaldehīda un hidroksilamīna reakcijas rezultāts; eksistē divās izomērās formās.

Avoti: TM

benzantracēni   med.

1. Ogļūdeņražu grupa, kuras dažiem savienojumiem piemīt karcinogēnas, dažiem estrogēnas īpašības.

Avoti: TM

benzbromarons   med.

1. Medicīnisks līdzeklis, kas veicina urīnskābes izvadi no organisma.

Avoti: VE

benze   apv.

1. Sliņķis.

Avoti: EH

benzele   apv.

1. Bendele.

Avoti: ME

benzidīns   med.

1. Bezkrāsaina bāziska viela, šķīst karstā ūdenī un kristalizējas lapiņās, iegūst apstrādājot ar minerālskābēm hidrazobenzolu; lieto kā reaģentu asiņu noteikšanai.

Avoti: KV, TM

benzilacetāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (iegūst no augiem, biežāk - no jasmīna), aromātviela, šķīdinātājs, var izsaukt ādas kairinājumu, toksisks aknām un nervu sistēmai.

Avoti: Zkp

benzilbenzonāts   med.

1. Pretkašķa medikaments, ziede.

Avoti: VE

benzilbromīds   med.

1. Bezkrāsains šķidrums, asaru gāze.

Avoti: TM

benzilcinamāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, UV staru absorbētājs, piedeva, dažiem cilvēkiem cinamāti var izraisīt dzeļošas vēdersāpes, iekļauts NIH bīstamo vielu sarakstā.

Avoti: Zkp

benzilfumarāts   med.

1. Balta kristāliska viela bez smakas un garšas.

Avoti: TM

benzilhemiformāls

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, var būt bīstams ilglaicīgā saskarē ar ādu.

Avoti: Zkp

benzilhlorīds

1. Aromātisks halogēnogļūdeņradis, halogēnarēns, bezkrāsains šķidrums ar asu smaku, lieto gk. benzilspirta, plastmasu ražošanā.

Avoti: EV

benzilidēns   med.

1. Divvērtīgs ogļūdeņraža radikālis.

Avoti: TM

benzilkarbinols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, var radīt acu kairinājumu, pastiprināt ādas jutīgumu, toksisks ieēdot.

Avoti: Zkp

benzilpenicilīns   med.

1. Penicilīns G, kas iedarbojas gk. uz gramnegatīvajām baktērijām, spirohetām, dažām patogēnajām sēnēm.

Avoti: VE

benzīls   novec.

1. C6H5 CH2-, daudzos organiskos savienojumos sastopams radikālis.

Avoti: KV

benzilsalicilāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, UV staru absorbētājs, var izraisīt ādas izsitumus un uztūkumu, ja atrodas saulē.

Avoti: Zkp

benzilspirts

1. Fenilmetanols, bezkrāsains šķidrums ar patīkamu smaržu; lieto parfimērijas ražošanā.

Avoti: ZTV

benzīnmotors   novec.

1. Iekšdedzes dzinējs, kam par degvielu izmanto benzīnu.

Avoti: KV

benzinomānija   med.

1. Slimīga tieksme ieelpot benzīna izgarojumus.

Avoti: TM

benzīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezkrāsaina, šķidra, viegli uzliesmojoša degviela, ko iegūst no naftas.

Benzīna motors— iekšdedzes dzinējs, ko darbina ar benzīnu.

Avoti: LLVV

benzīntanks   sar.

1. Degvielas uzpildes stacija.

Avoti: SLG

benzo-   med.

1. Salikteņos norāda uz benzolu, benzola gredzenu.

Avoti: MSV

benzoāts   med.

1. Benzoskābes sāls.

Avoti: TM

benzobaks   žarg.

1. Matracis.

Avoti: KZ

benzodiazepīni   med.

1. Medikamentu grupa, ko lieto kā pretkrampju līdzekļus atipisko lēkmju gadījumā un agrā bērnībā; lieto arī kā trankvilizatorus.

Avoti: VE

benzofenoni

1. Kosmētikas sastāvdaļas (pastāv vairāki dažādi svienojumi), aromātviela, fiksācijas līdzeklis, UV staru absorbētājs, var izraisīt nātreni, iekļauts NIH bīstamo vielu sarakstā.

Avoti: Zkp

benzoheksonijs   med.

1. Pieder pie gangliolītiskiem līdzekļiem, un vienlīdz spēcīgi bloķē simpātiskos un parasimpātiskos ganglijus, balts pulveris, viegli šķīst ūdenī.

Avoti: PmE, TM

benzoilperoksīds   med.

1. Oksidētājs antiseptisks līdzeklis, kura farmakoloģiskā darbība ir līdzīga ūdeņraža pārskābei.

Avoti: VE

benzoīls   novec.

1. C6H5CO-, daudzos organiskos savienojumos sastopams radikālis.

Avoti: KV

benzoje   med.

1. Benzokoka "Styrax benzoin Dryander" sveķi.

Avoti: TM

benzolisms   med.

1. Saindēšanās ar benzolu, ieelpojot vai iedzerot to.

Avoti: TM

benzols   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Vienkāršākais aromātiskais ogļūdeņradis, bezkrāsains, degošs šķidrums ar raksturīgu smaku.

Avoti: LLVV

benzonaftols   med.

1. Lietots kā dezinfekcijas līdzeklis kuņģa un zarnu slimībās; zarnās sadalās benzoskābē un betanaftolā.

Avoti: TM

benzonitrils   med.

1. Bezkrāsains, viegli uzliesmojošs šķidrums ar rūgto mandeļu smaržu; lieto dažu zāļu līdzekļu un krāsvielu sintēzē.

Avoti: TM

benzopirēns   med.

1. Benzpirēns - karcinogēns policiklisks ogļūdeņradis.

Avoti: TM

benzopurpurīns   med.

1. Sarkana azokrāsa, ko lieto kā papildkrāsu krāsojumam ar hematoksilīnu vai citām zilām krāsvielām.

Avoti: TM

benzoskābe   -es, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Aromātiska skābe, konservējoša viela, ko lieto rūpniecībā, mājsaimniecībā, medicīnā, pārtikas piedeva E210, var izraisīt astmu, nātreni, hiperaktivitāti, neirotoksiska viela.

Avoti: LLVV, Zkp

benzosveķi

1. Kvēpināmie sveķi, ko iegūst no īpaša koka Dienvidaustrumāzijā, lieto parfimērijā laku izgatavošanai.

Avoti: ZTV

benzoterapija   med.

1. Benzoātu lietošana terapijā, it īpaši nātrija benzoāta injekcijas vēnā plaušu abscesa gadījumos.

Avoti: TM

benzovozs   žarg.

1. Autocisterna degvielas pārvadāšanai.

Avoti: SLG

benzpirēns

1. Aromātisks ogļūdeņradis ar pieciem kondensētiem benzola gredzeniem, kancerogēns; indikatorviela apkārtējās vides kontrolē, standartviela ķīmisko savienojumu pretkancerogenitātes pētījumos.

Avoti: MLVV, ZTV

benža   žarg.

1. Benzīns.

Avoti: SLG

Bēņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Ventspils novada Jūrkalnes pagastā.

Bēņu Zviedrijas pīlādzis— aug Ventspils novada Jūrkalnes pagastā, Bēņu māju dārzā, 0,5 km no jūras, tas ir visdižākais Zviedrijas pīlādzis ("Sorbus intermedia") Latvijā, stumbra apkārtmērs - 2,1 m, koka augstums - 10 m, vainags blīvs, izcili kupls, tā projekcija - 12,5 x 12 m.

Avoti: LE1

beņdiks   žarg.

1. Matracis.

Avoti: KZ

Beņdzina   vietv.

1. Pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz ziemeļaustrumiem no Katovices, ietilpst Augšsilēzijas aglomerācijā, 58700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1358. g., arhitektūras pieminekļi - karaļa pils (1364. g., tagad muzejs), pilsētas mūru un torņu fragmenti.

Avoti: PZT, Wi

beņdžiņš   žarg.

1. Benzīns.

Avoti: SLG

beņi-feņi   žarg.

1. Lieto, lai izteiktu kāpinātas emocijas.

Avoti: SLG

Beņislava   vietv.

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Benislava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

beņķagals   apv.

1. Sola gals.

Avoti: ĒiV

beņķapakša   apv.

1. Vieta zem sola.

Avoti: ME

beņķapuža   apv.

1. Vieta zem sola.

Avoti: ViV

beņķe   apv.

1. Sols, msoliņš.

Avoti: EH

beņķelis   apv.

1. Dem. --> beņķis.

Avoti: EH

beņķis   apv.

1. Sols, soliņš.

2. Aužamo stāvu sastāvdaļa - sols, uz kura sēž audēja.

3. Vērpjamā ratiņa karkass.

4. Ierīce kokasu ratu riteņu rumbu virpošanai.

5. Sēklis jūrā.

6. žarg. Darbagalds.

Avoti: KiV, ViV, SLG, Sin

beņķītis

1. apv. Vērpjamā ratiņa pamatdaļa, kur iestiprinātas ratiņa kājas.

2. barb. Soliņš.

Zābaku beņķītis— īpaši darināts koka rīks zābaku novilkšanai.

Avoti: Sin, KnV

beņķkājkņope   apv.

1. Saktiņa vīriešu krekla saturēšanai.

Avoti: KV

beņķpakaļa   apv.

1. Vieta aiz sola.

Avoti: ViV

beņķpriekša   apv.

1. Vieta sola priekšā.

Avoti: ViV

beņķvirsa   apv.

1. Sola virsa.

Avoti: ViV

Beņsji   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Liaoninas provincē, 834200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

beņuārs   novec.

1. Pirmā stāva ložas teātrī, vienā augstumā ar skatuvi.

Avoti: KV

beņža   žarg.

1. Benzīns.

Avoti: SLG

Beočina   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Beočin"), Vojvodinas Dienvidbačkas apgabalā, 7800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

beomicētes

1. Asku ķērpju klases lekanoru rindas dzimta ("Baeomycetaceae"), ķērpjiem raksturīgs krevveidīgs vai sīkzvīņains, dažreiz lapveidīgs laponis, kam nav mizas kārtas, ~46 s., Latvijā atrastas 3 sugas.

Avoti: LD

Beovulfs

1. Anglosakšu eposs (8. gs.), autors nezināms, rokrakstā saglabājies no ~1000. g., atrodas Britu muzejā Londonā; eposa galvenais varonis ir Dienvidzviedrijas skandināvu cilts vadonis Beovulfs (Beowulf), kurš atbrīvo Dāniju no briesmoņa Grendela, bet vēlāk iet bojā cīņā ar pūķi.

Avoti: LEV

bepantēns   med.

1. Brūču apdares līdzeklis.

Avoti: VE

be-pop

1. Bīpops - džeza mūzikas stils un izpildījuma maniere.

Avoti: PL

Bepu   vietv.

1. Pilsēta Japānā, Kjusju salas ziemeļaustrumos, osta Bepu līča krastos, 122000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

Bēra   vietv.

1. Bēra lagūna - Bērs, lagūna Francijas dienvidos.

Avoti: PZT

berabeka   apv.

1. Baravika.

Avoti: EH

bērais   apv.

1. Zirgs ar brūnu apmatojumu, tumšām krēpēm un asti.

Avoti: KiV

berāka   rel.

1. Jūdu svētības vai pateicības lūgšana.

Avoti: RtV

berākoth   rel.; senebr.

1. Svētību apsolījumi.

Avoti: RtV

berāks   apv.

1. 10-12 g. vecs puika.

Avoti: ME

bērala   apv.

1. Rupja rudzu maize, ko cep no graudiem līdz ar visām pelavām.

Avoti: KV

bēralas   apv.

1. Mistra labība lopbarībai.

Avoti: LE

bērals   apv.

1. Nesamalta labība.

Avoti: EH

beramblīvums

1. Sasmalcinātas (beramas) vielas masas attiecība pret tās tilpumu.

Berana   vietv.

1. Berana Selo - pilsēta Melnkalnē, Beranes kopienā, 1480 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

Berane   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, kopienas administratīvais centrs, 11800 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi, LpA

bērāt   apv.

1. Piedalīties bērēs, svinēt bēres.

Avoti: KiV

Berata   vietv.; novec.

1. Berati - pilsēta Albānijā.

Avoti: PZT

Berati   vietv.

1. Pilsēta Albānijas dienvidos, Osumi labajā krastā, ķarka administratīvais centrs, 69000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

beravika   apv.

1. Baravika.

Avoti: EH

bēravircavnieki

1. Jelgavas novada Elejas pagasta apdzīvotās vietas "Bēravircava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bērbaliņa   apv.

1. Pinka, sproga; aitas epitets.

Avoti: ME

berbamīns   med.

1. Bārbeles mizas kristālisks alkaloīds.

Avoti: TM

Berbanka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Burbank"), Kalifornijā, Losandželosas piepilsēta.

Avoti: PZT

berbele   apv.

1. Sterbele, atplīsusi skranda.

2. Sīksts un greizi audzis koks.

Avoti: EH

bērbele   apv.

1. Bārbele.

Avoti: ME

berbeles   novec.

1. Skrandas.

Avoti: LV93

berbelēt   novec.

1. Ātri un neskaidri runāt.

2. Lauzīties svešā valodā.

Avoti: KV, ME

berbelis   novec.

1. Cilvēks, kas ātri un neskaidri runā.

Avoti: KV

berbeļains   novec.

1. Skrandains.

Avoti: LV93

Berbera   vietv.

1. Pilsēta Somālilendā, 71200 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Berberati   vietv.

1. Pilsēta Centrālāfrikas Republikas dienvidrietumu daļā, Augšsangas prefektūras administratīvais centrs, 76900 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bērbergs   vietv.

1. Augstākā virsotne Tīringenes Meža kalnu masīvā, Vācijā, augstums - 982 m.

Avoti: PZT

berberi   apv.

1. Parastā bārbele ("Berberis vulgaris").

Avoti: Aug2

berberi

1. Vairāku Ziemeļāfrikas tautu grupa - islāmticīgie, gk. zemkopji un pusnomadu vai nomadu lopkopji.

Berberu valodas— semītu-hamītu valodu saimes valodu grupa, ietilpst vairāki simti dzīvo dialektu un izlokšņu, iedala 3 grupās: ziemeļu grupa, tuaregu un zenagu valoda.

Avoti: EV

berberica   apv.

1. Parastā bārbele ("Berberis vulgaris").

Avoti: Aug2

berberice   apv.

1. Parastā bārbele ("Berberis vulgaris").

Avoti: Aug2

berberīce   apv.

1. Parastā bārbele ("Berberis vulgaris").

Avoti: Aug2

berberidaceae   lat.

1. Bārbeļu dzimta.

Avoti: LD

berberīns

1. Alkaloīds, kas atrodams daudzos augos, it ipaši bārbeles saknes mizā; lieto medicīnā, rūpniecībā to ražo sintētiski.

Avoti: SV69

berberiņš   apv.

1. Parastā bārbele ("Berberis vulgaris").

Avoti: Aug2, LME

berberis   apv.

1. Parastā bārbele ("Berberis vulgaris").

Avoti: Aug2

berberis   lat.

1. Bārbeles - divdīgļlapju klases bārbeļu dzimtas ģints.

Berberis aggregata— bārbeļu suga.

Berberis buxifolia— bukšlapu bārbele.

Berberis candidula— baltenā bārbele.

Berberis darwinii— Darvina bārbele.

Berberis gagnepainii— bārbeļu suga.

Berberis juliane— Jūlijas bārbele.

Berberis koreana— Korejas bārbele.

Berberis linearifolia— šaurlapu bārbele.

Berberis sternophylla— bārbeļu suga.

Berberis thunbergii— Tunberga bārbele.

Berberis verruculosa— kārpainā bārbele.

Berberis vulgaris— parastā bārbele.

Berberis wilsonae— Vilsona bārbele.

Berberis x media— vidējā bārbele.

Berberis x mentorensis— bārbeļu suga.

Berberis x ottawensis— Otavas bārbele.

Berberis x robrustilla— bārbeļu suga.

Avoti: LD, DaE

Berbešti   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Vilčas žudecā, 4800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

berbi

1. Tauta, tuvu radniecīga sombiem, dzīvo Beninas ziemeļrietumos un Togo ziemeļu daļā, Pendžari un Vemes augšteces apvidū, valoda pieder pie bantu saimes guru grupas, ģints iekārtas tradicionālie kulti.

Avoti: PZT

bercaea   lat.

1. Gaļasmušu dzimtas ģints.

Bercaea haemorrhoidalis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

berceuse   fr.

1. Šūpuļdziesma.

Avoti: LEV

bercija

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma piromicēšu klases koronoforu rindas dzimta ("Bertiaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

Avoti: LD

berčists

1. Galēji labējās un rasistiskās "Džona Bērča biedrības" loceklis.

Avoti: Ang

Berda   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Tavušas marzā, 8500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

berdačs   žarg.

1. Apcietinātajam nododamie produkti.

Avoti: KZ

berdana   žarg.

1. Apcietinātajam nododamie produkti.

Avoti: KZ

berdanka

1. vēst. Šautene ar Berdāna aizslēgu; senāk krievu armijā lietota no pakaļgala lādējama šautene.

2. žarg. Bise.

3. žarg. Mugursoma ar zagtām mantām.

Avoti: KV, LME, Žrg, KZ

bērdārks   novec.

1. Zirga spalvas krāsas nosaukums - raibas spalvas bērs zirgs.

Avoti: LLx

berdaška   žarg.

1. Mugursoma ar zagtām mantām.

Avoti: KZ

Berde   vietv.

1. Pilsēta Azebaidžānā, Karabahas līdzenumā, Kūras pietekas Terteras krastā, rajona administratīvais centrs, 38200 iedzīvotāju (2008. g.), pilsētas tiesības kopš 1948. g.

Avoti: PZT

Bērdekina   vietv.

1. Upe Austrālijas ziemeļaustrumos, Kvīnslendā, garums - 680 km, sākas Atertonas plato, ietek Koraļļu jūrā, sausajā sezonā gandrīz izsīkst, no lietus XII-III spēcīgi uzplūdieni.

Avoti: PZT

bērdēt   apv.

1. Izbārstīt, izkaisīt, pakaisīt.

Avoti: ME

Berdičeva   vietv.

1. Berdičiva - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PuA, Wi

Berdičiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Žitomiras apgabalā, 78500 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1845. g.

Avoti: PuA, Wi

berdičs   žarg.

1. Apcietinātajam nododamie produkti.

Avoti: KZ

berdišs

1. Senlaiku aukstais ierocis - plats, garš cirvis ar asmeni pusmēness formā garā kātā.

Avoti: SV08

Berdjanska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Zaporožjes apgabalā, osta Azovas jūras krastā, 116000 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1835. g., 1939.-1958. g. saucās Osipenko.

Avoti: PuA, Wi

Berdska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Novosibirskas apgabala austrumu daļā, 101700 iedīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1944. g.

Avoti: PZT

bērdvačeris   žarg.

1. Putnu vērotājs.

Berdzora   vietv.

1. Pilsēta Kalnu Karabahā, rajona administratīvais centrs, 2000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

beregiņas   mit.

1. Austrumslāvu mitoloģijā - dabas dievības, mežu un ūdens stihijas personifikācija, līdzīgas nārām.

Avoti: Mit

Beregova   vietv.; novec.

1. Berehove - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Berehove   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Aizkarpatu apgabalā, 24450 iedzīvotāju (2013. g.), gotikas katedrāle (1418.g.).

Avoti: PuA, Wi, PZT

bereiters   novec.

1. Pareizas jāšanas un zirgu iejādes apmācītājs.

Avoti: KV

bereitors

1. Dresētāja palīgs cirkā, kas sagatavo dzīvniekus izrādēm.

2. žarg. Zirgu iejādes speciālists; jāšanas skolotājs.

Avoti: Leģ-15-28, SLG

Bereja   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Berea"), Dienvidkarolīnas štatā, 14300 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta ASV ("Berea"), Kentuki štatā, 14600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Berea"), Ohaio štatā, 19000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bērēji   apv.

1. Bērinieki.

Avoti: ME

bērējs   novec.

1. Kapracis.

Avoti: Sin

Bereketa   vietv.

1. Pilsēta Turkmenistānā, Balkanas vilajetā, Kopetdaga grēdas ziemeļrietumu atzara ieplakā, rajona administratīvais centrs, 24500 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

berēks   apv.

1. 10-12 g. vecs puika.

Avoti: ME

Bērenbergs   vietv.

1. Vulkāns Jana Majena salā, Norvēģijas teritorijā Ziemeļu Ledus okeānā, augstums - 2267 m.

Avoti: PZT

berendeji

1. Tjurku nomadu cilts, 11. gs. 2. p. apmetās D-Krievijas stepēs Rosas upes apvidū, 13. gs. daļa pārceļoja uz Bulgāriju un Ungāriju, daļa saplūda ar Zelta Ordas iedz.

Avoti: EV

bērene   apv.

1. Bēra ķēve.

Avoti: LE

bērenfeldieši

1. Ilūkstes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Bērenfelde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bērenieks   parasti dsk.; apv.

1. Bērinieks - cilvēks, kas piedalās bērēs.

Avoti: ME

Berenīka   novec.

1. Berenīke.

Avoti: SV33

Berenīke

1. Pēc teikas - Ēģiptes valdnieka Ptolemaja sieva, kuras skaistie mati bija novietoti Veneras templī; dieviete tos esot aiznesusi pie debesīm un pārvērtusi par zvaigznāju.

Berenīkes mati— debess ziemeļu puslodes zvaigznājs starp Lauvu un Vēršu Dzinēju.

Avoti: SV08

beres   novec.

1. Nodevas.

Avoti: Sin

bēres   -ru, s.; tikai dsk.

1. Mirušā apbedīšana (parasti pēc noteiktām paražām un ar noteiktām ceremonijām).

Bēru demonstrācijas— politiskās cīņas veids 1905. g. rev. laikā Latvijā, ielu gājieni, manifestācijas, mītiņi pie revolucionāru kapiem.

Bēru kases— savstarpējās palīdzības iestādes Latvijā 19. gs. beigās un 20. gs sākumā.

2. apv. Zārka nestuves.

Avoti: LLVV, ViV

Beresņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Svariņu pagastā.

Avoti: LC

Berestečka   vietv.

1. Berestečko - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Berestečko   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Volīnijas apgabalā, 1750 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Berēšīt   rel.; senebr. "iesākumā"

1. Pirmās Mozus grāmatas nosaukums senebreju valodā, arī teksta pirmais vārds.

Avoti: RtV

Berešti   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Galacas žudecā, 2900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

bērēt   apv.

1. Apglabāt, apbedīt.

2. Apzvanīt.

Avoti: ME

berete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. No mīksta auduma darināta apaļa, plakana cepure bez apmales un naga.

Melnās beretes— īpašu uzdevumu milicijas vienības (krievu saīs. "OMON"), kas tika izveidotas kā padomju milicijas apakšstruktūras cīņai pret terorismu un īpaši bīstamiem noziegumiem; 20. gs. 80. gadu beigās - 90. gadu sākumā kļuva par galveno represīvo spēku Baltijas tautu cīņā par neatkarību.

Avoti: LLVV, PL

berēties   apv.

1. Doties.

Avoti: EH

beretīte

1. Dem. --> berete.

Avoti: LV93

Beretpūjfalu   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hajdū-Biharas meģē, 15200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Berezaika   vietv.

1. Upe Krievijā, Novgorodas un Tveras apgabalā, Msta kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Berezaņa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Kijevas apgabalā, 16500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Berezauka   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Berezovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Berezene   vietv.

1. Berezne (1).

Avoti: LE1

Berezina   vietv.; novec.

1. Bjerazino - pilsēta Baltkrievijā.

2. Bjarezina - Dņepras labā krasta pieteka.

Centrālais Berezinas līdzenums— atrodas Austrumeiropas līdzenuma rietumu daļā, Bjarezinas, Ptičas un Drucas baseinā, Baltkrievijas vidienē, vidējais augstums - 150 m.

Avoti: PZT

Berezivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā, 9760 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Berezne   vietv.; vēst.

1. Latgaļu apdzīvots novads 13. gadsimtā, atradās tagadējā Balvu novada Bērzpils pagasta un Rugāju novada Lazdukalna pagasta teritorijā starp Aivieksti, Balupi un Iču, ietilpa latgaļu Atzeles zemē; pēc Tālavas un Atzeles zemju dalīšanas 1224. g. nonāca Zobenbrāļu ordeņa valdījumā; 16. gs. ietilpa Livonijas ordeņa Rēzeknes pilsnovadā.

2. Pilsēta Ukrainā, Rivnes apgabalā, 13400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LE1, PuA, Wi

Bereznīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

Berezņaks   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Avoti: LC

Berezņiki   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas apgabalā, osta Kamas ūdenskrātuves krastā, 150700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1932. g.

Avoti: PZT

Berezovka   vietv.

1. Daugavas kreisā krasta pieteka, Dvietes un Ilūkstes koptekupe Ilūkstes novadā, garums - 2 km.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

5. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Bērzene" nosaukuma variants.

6. novec. Berezivka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: LC, PZT, PuA

Berežani   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ternopiļas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 18160 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Bērfeldene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Beerfelden"), Hesenes federālajā zemē, 6400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Berga   vietv.

1. Berga pie Māsas - pilsēta Nīderlandē ("Berg aan de Maas"), Limburgas provincē, 2050 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Berga/Elster"), Tīringenes federālajā zemē, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Berga   vietv.

1. Berga pie Māsas - pilsēta Nīderlandē ("Berg aan de Maas"), Limburgas provincē, 2050 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Berga/Elster"), Tīringenes federālajā zemē, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bergama   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bergama"), Izmiras ilā, 61400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bergāma   vietv.

1. Bergāmo - pilsēta Itālijā.

Avoti: PZT

bergamaska

1. Sena itāliešu deja četru ceturtdaļu taktsmērā.

Avoti: SV69

Bergāmo   vietv.

1. Pilsēta Itālijas ziemeļos, Lombardijā, Alpu piekājē, provinces administratīvais centrs, 115000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1815. g.

2. Bergāmo province - Itālijas Lombardijas reģiona province ("Provincia di Bergamo"), platība - 2723 kvadrātkilometri, 1107500 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 244 komūnās.

Avoti: PZT, Wi

bergamote   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Citrusauga bergamotkoka ("Citrus bergamia") auglis, bāldzeltens, apaļš vai olveida, skābs, no augļu mizām iegūst eļļu, ko izmanto parfimērijā; bergamots.

2. Bumbiere ar sulīgiem, saldiem augļiem; attiecīgā bumbieru šķirne.

3. Šīs bumbieres auglis.

Avoti: SV99, LLVV

bergamoteļļa   novec.

1. Ēteriska eļļa, ko iegūst no bergamotkoka augļiem, pielietota smaržu un liķieru rūpniecībā.

Avoti: LME

bergamotkoks

1. Citrusaugu augļu koks.

Avoti: PL

bergamots

1. Bergamote - bergamotkoka ("Citrus bergamia") auglis, no kura mizas iegūst ēterisku eļļu.

Avoti: PL

Bergbahten   vietv., vēst., vācu val.

1. Kalna muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vaiņodes pagastā.

Avoti: KV

Bergefjelli   vietv.

1. Bergefjellu nacionālais parks - atrodas Norvēģijas vidusdaļā, Nūrtrennlāgas un Nūrlannas filkē, platība 1100 kvadrātkilometru, dibināts 1963. g.

Avoti: PZT, LpA

Bergeika   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bergeijk"), Ziemeļbrabantes provincē, 18300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bergema   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Berghem"), Limburgas provincē, 9400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bergena   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Hordalannes filkes administratīvais centrs, 272000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Nīderlandē, Limburgas provincē, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Nīderlandē, Ziemeļholandes provincē, 30000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Bergena pie Zomas - pilsēta Nīderlandes dienvidrietumos ("Bergen op Zoom"), Ziemeļbrabantes provincē, osta Austrumšeldas krastā, 66400 iedzīvotāju (2014. g.).

Bergena Zomā— Bergena pie Zomas.

5. Monsa - pilsēta Beļģijā, tās nosaukums flāmu valodā ("Bergen").

Avoti: LpA, PuA, Wi

Bergene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bergen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 12700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Bergen auf Ruegen"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 13600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bergenia   lat.

1. Bergēnijas - akmeņlauzīšu dzimtas ģints.

Bergenia cordifolia— sirdslapu bergēnija.

Bergenia crassifolia— biezlapu bergēnija.

Bergenia purpurascens— sārtā bergēnija.

Avoti: LD

bergēnija

1. Akmeņlauzīšu dzimtas ģints ("Bergenia"), daudzgadīgs lakstaugs, savvaļā Āzijas centrālajā un austrumu daļā (Altaja kalnos un Ziemeļmongolijā), 11 sugas, audzē arī alpinārijos un zālienos, Latvijā 3 sugas audzē kā krāšņumaugus.

Biezlapu bergēnija— bergēniju suga ("Bergenia crassifolia").

Sārtā bergēnija— bergēniju suga ("Bergenia purpurascens").

Sirdslapu bergēnija— bergēniju suga ("Bergenia cordifolia").

Avoti: EV, LD

bergenīns   med.

1. Kristāliska rūgtviela dažādās akmeņlauzīšu ģints ("Saxifraga") sugās.

Avoti: TM

Bergfeld   vietv., vēst., vācu val.

1. Kalna muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kurmāles pagastā.

Avoti: KV

bergfrīds   vēst.

1. Donžons - pēdējā patvēruma vieta viduslaiku pilī - liels brīvstāvošs tornis, kurā parasti atradās arī pilskunga dzīvojamās telpas.

Avoti: MkV

Bergheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bergheim"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 59300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Berghof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kalnmuiža.

2. Kalna muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Daugmales pagastā.

3. Kalna muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Skrīveru pagastā.

4. Kalna muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Sieksātes pagastā.

5. Kalna muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Cieceres pagastā.

6. Kalna muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Lutriņu pagastā.

7. Kalna muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Padures pagastā.

8. Kalna muiža, kas atradās Talsu apriņķa Ārlavas pagastā.

9. Kalna muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Grenču pagastā.

10. Kalna muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Tērvetes pagastā.

11. Kalna muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Taurkalnes pagastā.

Avoti: FV, KV

Bergišgladbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bergisch Gladbach"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 17600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Bergkāmene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bergkamen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 48200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Bergneištate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bergneustadt"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 18800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bergofa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LC

bergonizācija   med.

1. Visa ķermeņa muskulatūras faradizācijas metode, lietojot Bergonjē aparātu un krēslu ar 11 elektrodiem.

Avoti: TM

bergs   apv.

1. Bargs (par pērkonu).

Avoti: ViV

Bergshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Berģes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ādažu pagastā.

Avoti: KV

Bergslāgena   vietv.

1. Kalnrūpniecības rajons Zviedrijas centrālajā daļā, starp Dālas upi ziemeļos un Klāras upi rietumos, Mēlarena, Jelmarena un Vēnera ezeru dienvidos, dzelzs ieguve kopš XVI gs., arī vara, svina, cinka, volframa rūdas atradnes.

Avoti: PZT

bergsonisms   mit.

1. Franču filozofa A. L. Bergsona mācība, "procesuālā filozofija", kas galveno nozīmi piešķir kustībai, izmaiņām un evolūcijai.

Avoti: MrJ

Bergsons   vēst.

1. Anrī Luī Bergsons (1859.-1941. g.), filozofs, Franču akadēmijas loceklis.

Avoti: MrJ

bergšrunds

1. Plaisa šļūdonī starp tā kustīgo daļu un pie kāres stāvās sienas piesalušo ledu vai firnu; aizmugures plaisa, atrāvumplaisa.

Avoti: ZTV

bergums   apv., hip.

1. Negaiss.

Avoti: ViV

bērgums   apv.

1. Bargums.

Avoti: EH

berģciemieši

1. Garkalnes novada apdzīvotās vietas "Berģuciems" (arī "Berģi") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Berģi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Garkalnes novadā, sākas no Rīgas pilsētas robežas, Rīgas-Siguldas dzelzceļa labajā pusē, ietverot moteli Berģi, un turpinās līdz Upesciemam gar Rīgas robežu.

2. Rīgas pilsētas apkaime Vidzemes priekšpilsētā, atrodas Rīgas austrumu daļas perifērijā, Juglas ezera austrumu krastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

berģieši

1. Garkalnes novada un Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Berģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bērģupe   vietv.

1. Engures ezera pietekas Jurģupes nosaukums tās lejtecē.

Avoti: LD

Berhema   vietv.; vēst.

1. Antverpenes piepilsēta ("Berchem"), kas tagad iekļauta tās sastāvā.

Avoti: PZT

Berhenhūka   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bergschenhoek"), Dienvidholandes provincē, 16600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Berhida   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Berhida"), Vesprēmas meģē, 5900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bērhinga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Berching"), Bavārijas federālajā zemē, 8500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

beri   apv.

1. Labības nodeva, ko dod ar beramu mēru; nodeva.

Avoti: NeV

Beri   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Barry"), Velsā, osta Bristoles līča krastā, apdzīvota vieta kopš VII gs.

Avoti: PZT

Berī   vietv.

1. Vēsturiska province Francijā ("Berry"), starp Parīzes baseinu un Centrālo masīvu, ietver Endras un Šēras departamentu, platība - ~14000 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

berība   apv.

1. Mācītājam maksājamā labības nodeva.

Avoti: LivP

bērība   apv.

1. Mācītājam nododamā labības tiesa.

Avoti: KV

beriberi   med.

1. B1 avitaminoze, sastopama apvidos, kur iedzīvotāju galvenais uzturs ir gludināti rīsi.

Avoti: TM

beriberi

1. Kanuri - tauta, dzīvo ap Čada ezeru.

Avoti: PZT

beri-beri   nelok., s.

1. Slimība - avitaminoze, ko izraisa B1 vitamīna trūkums organismā, piemēram, ja uzturā lieto vienīgi pulētos rīsus.

Avoti: LLVV

Berika   vietv.

1. Berika pie Tvīdas - pilsēta Lielbritānijā ("Berwick-upon-Tweed"), Anglijas ziemeļaustrumos, Ziemeļjūras piekrastē, Northamberlendas grāfistes administratīvais centrs, 12000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, Wi

Berika   mit.

1. Gruzīnu mitoloģijā - auglības dievība, ko attēloja āža izskatā un kas simbolizēja dabas atdzimšanu pavasarī.

Avoti: Mit

berilijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - ciets, viegls, sudrabaini balts metāls, simbols Be, atomnumurs 4, atommasa - 9,012, zināmi 5 izotopi, no kuriem 1 ir stabils.

Avoti: LLVV

berilioze   med.

1. Pneimokonioze, ko rada berilija putekļu ieelpošana; raksturīga ar granulomu izveidošanos plaušās un limfmezglos.

Avoti: TM

berillijs   novec.

1. Berilijs.

Avoti: SV33

bērills   novec.

1. Berils.

Avoti: KV

berils   -a, v.

1. parasti vsk. Silikātu grupas minerāls, kas satur beriliju, alumīniju; berilija rūda.

2. Dārgakmens - viens no šī minerāla paveidiem.

Avoti: LLVV

Beringa   vietv.

1. Beringa jūra - pusslēgtā jūra Klusajā okeānā, starp Āziju un Ziemeļameriku, ar Komandoru un Aleutu salām dienvidos, platība - 2,3 mlj kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 4190 m.

2. Beringa sala - lielākā sala Komandora salu grupā, Krievijā, Kamčatkas novadā, apdzīvota, platība - 1660 kvadrātkilometru, augstums - līdz 751 m vjl.

3. Beringa šaurums - atrodas starp Āziju un Ziemeļameriku (angļu val. "Bering Strait"), savieno Ziemeļu Ledus okeānu (Čukču jūru) ar Kluso okeānu (Beringa jūru), garums - 96 km, platums - 86 km.

4. Beringa šļūdonis - atrodas Čugaču kalnos (angļu val. "Bering Glacier"), Aļaskas štata dienvidos, ASV, Ziemeļamerikas lielākais kalnu šļūdonis, garums - 203 km, platums augšgalā - 8 km, priekškalnu līdzenumā - līdz 43 km, platība - 5800 kvadrātkilometru.

Avoti: LģE

Beringe   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Beringe"), Limburgas provincē, 2100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Beringene   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā, Flandrijas reģiona Limburgas provincē, 43600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bērinieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas piedalās bērēs.

Avoti: LLVV

bēriņš   apv.

1. Bērītis.

Avoti: EH

beris   novec.

1. 10.-18. g. vecs zēns.

Avoti: KV

bēris   -ra, v.

1. Zirgs ar brūnu apmatojumu, melnām krēpēm un asti.

Avoti: LLVV

Berislava   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Hersonas apgabalā, 13200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

berit   rel.; senebr.

1. Derība; Jahves derība ar Izraelu.

Avoti: RtV

berīties   apv.

1. Lavīties.

2. iron. Doties uz kurieni.

3. Pārvākties uz citu dzīvesvietu.

Avoti: KiV

berītis   novec.

1. Puika, jaunāks par 10.-12. g.

Avoti: KV

bērītis

1. Zirgs ar brūnu apmatojumu, melnām krēpēm un asti.

Avoti: LLVV

Berjelmirs

1. astr. Saturna pavadonis ("Bergelmir"), vidējais attālums no planētas - 19338000 km, izmēri - 6 km.

Avoti: ZvD-203-26

Berjoza   vietv.; novec.

1. Bjaroza - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

Berjozki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Avoti: LC

Berjozovaja   vietv.

1. Upe Krievijas Rostovas apgabalā, Kaļitvas kreisā krasta pieteka.

2. Upe Krievijas Permas apgabalā, Kolvas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Berjozovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

3. Upe Krievijas Komi Republikā un Permas apgabalā, Kolvas labā krasta pieteka.

Avoti: LC, LpA

Berjozovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kemerovas apgabala ziemeļos, 47250 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1965. g.

2. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabala dienvidos, 55200 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Avoti: PZT, Wi

berjožkieši

1. Krāslavas novada Piedrujas pagasta apdzīvotās vietas "Berjožki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Berka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Berka/Werra"), Tīringenes federālajā zemē, 4300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bērka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Burke"), Virdžīnijas štatā, 15000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Berkā   vietv.

1. Pilsēta Omānā, Bātinas muhāfazā, 75500 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA

bērkāja   apv.

1. Glāze alkoholiska dzēriena, ko dzer bērēs, pieminot mirušo.

Avoti: ViV

bērkambaris   apv.

1. Kapliča; bēru kambaris.

Avoti: KV, ME

bērkamberis   apv.

1. Kapliča.

Avoti: ViV

Berkava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ķeguma novada Tomes pagastā.

Avoti: LC

berkavieši

1. Daugavpils novada Laucesas pagasta apdzīvotās vietas "Berkava" iedzīvotāji.

2. Baldones pagasta apdzīvotās vietas "Berkava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bērkbērneta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Burkburnett"), Teksasas štatā, 11100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

Berkela   vietv.

1. Berkela un Rodenreisa - pilsēta Nīderlandē ("Berkel en Rodenrijs"), Dienvidholandes provincē, 20200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Vācijā un Nīderlandē, Eiselas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi, PZT, PuA

berkelijs

1. Berklijs - ķīmiskais elements.

Avoti: Ang

Bērkenheda   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Birkenhead"), Anglijas rietumos, osta Mērsi līča krastā, ekonomiski saistīta ar Liverpūli.

Avoti: PZT

Berkhūta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Berkhout"), Ziemeļholandes provincē, 1770 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

berklāviņš   apv.

1. Rīgā ražotā degvīna "Kristāldzidrais" iesauka tautā, 1950. gadu otrajā pusē.

Avoti: VV

Bērkli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Berkeley"), Kalifornijas štatā, Sanfrancisko piepilsēta, Sanfrancisko līča austrumu krastā, 118800 iedzīvotāju (2014. g.), Kalifornijas universitāte, dibināta 1873. g. un ir viena no lielākajām ASV.

Avoti: WA16, LpA

berkliānisms   novec.

1. Berklijisms.

Avoti: Ang

berklijisms

1. Subjektīvā ideālisma paveids filozofijā, kas saistīts ar angļu bīskapa Džordža Berklija (1685-1753) vārdu.

Avoti: SV69

berklijs

1. Mākslīgi iegūts radioaktīvs ķīmiskais elements, Bk, atomnr. 97, atommasa - 247, pieder pie aktinīdiem, pussabrukšanas periods 1380 gadi.

Avoti: LLVV

bērklis   apv.

1. Pelavmaize.

Avoti: LivP

Berkopa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 4960 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

berkovecs   vēst.

1. Krievu birkavs = 10 pudu = 400 mārciņu = 163,8 kg, Latvijas teritorijā ieviests 1845. g. un lietots līdz 20. gs. sākumam, kad ieviesta metriskā mēru sistēma.

Avoti: LE1

Berkovica   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Berkovica"), Montanas apgabalā, 1370 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bērkšīra   -as, s.; vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Berkshire"), Anglijas dienvidu daļā, administratīvais centrs - Redinga, platība - 1262 kvadrātkilometru, 863800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

berkšīri

1. Ātraudzīgu cūku šķirne; Berkšīras cūkas.

Avoti: Ang

Berķenele   vietv.

1. Daugavpils novada Kalkūnes pagasta apdzīvotās vietas "Birkineļi" senāks nosaukums.

Avoti: LE1

berķenelieši

1. Daugavpils novada Kalkūnes pagasta apdzīvotās vietas "Birkineļi" (agrāk "Berķenele") iedzīvotāji.

Avoti: V1

berķenieki

1. Jelgavas novada Vilces pagasta apdzīvotās vietas "Berķene" (arī "Berķenes muiža") iedzīvotāji.

2. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Berķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

berlas   apv.

1. Drupans biezpiens.

Avoti: BB

Bērli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Burley"), Aidaho štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Berlikuma   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Berlicum"), Ziemeļbrabantes provincē, 9700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bērlina   vēst.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Berlin"), Konnektikutas štatā, 20600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Berlin"), Viskonsinas štatā, 10000 iedzīvotāju.

Avoti: WA16, LpA

berlināle

1. Katru gadu Berlīnē notiekošais starptautiskais kinofestivāls.

Avoti: SV08

Berlīne   vietv.

1. Vācijas Federatīvās Republikas galvaspilsēta (vācu valodā "Berlin"), kā arī atsevišķa federālā zeme, atrodas līdzenumā pie Šprē ietekas Hāfelē, 3400000 iedzīvotāju (2014. g.).

Berlīnes mūris— mūris starp Berlīnes austrumu un rietumu daļu ("Berlin wall"; 1961.-1990. g.), kam vajadzēja nepieļaut austrumvāciešu bēgšanu uz Rietumberlīni.

Avoti: PuA, LģE, MkV

Bērlingtona   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Burlington"), Toronto piepilsēta, 164400 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Pilsēta ASV ("Burlington"), Aiovas štatā, 25500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Burlington"), Vērmontas štatā, 42200 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Burlington"), Viskonsinas štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta ASV ("Burlington"), Ziemeļkarolīnas štatā, 51800 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Burlington"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Burlington"), Kentuki štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Burlington"), Kolorādo štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

9. Apdzīvota vieta ASV ("Burlington"), Vaiomingas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

10. Apdzīvota vieta ASV ("Burlington"), Ziemeļdakotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, LpA, WA16

berliniāna

1. Ikgadējais Berlīnes starptautiskais kinofestivāls; berlināle.

Avoti: EpV

berma

1. Horizontāls laukums, josla dambja, uzbēruma, krasta nogāzes malā, ko ierīko, lai slīpums būtu noturīgs un lai to neizskalotu.

// apv. Upes krasta nogāze.

2. Horizontāls vai mazliet slīps laukums starp dažāda augstuma derīgo izrakteņu ieguves kāplēm.

// apv. Grants karjers.

Avoti: ZTV, KiV

Bermeho   vietv.

1. Upe Bolīvijā un Argentīnā ("Rio Bermejo"), Paragvajas labā krasta pieteka, garums - 1450 km, sākas Centrālo Andu austrumu nogāzē.

Avoti: PuA, LģE, LpA

bērmeta   novec.

1. Māte, kas nogalina savu bērnu.

Avoti: KV

bermontiāde

1. Krievu monarhistu un Vācijas militāristu mēģinājums nostiprināt savu kundzību Latvijā 1919. g. rudenī.

Avoti: EV

bermontieši   vēst.

1. P. Bermonta-Avalova armijas karavīri, kuri 1919. gada oktobrī uzbruka Rīgai. Neskatoties uz viņu ievērojamo skaitlisko pārsvaru, latviešu karavīri 11. novembrī padzina viņus no Pārdaugavas, bet novembra beigās - no Latvijas. Par godu šai uzvarai 11. novembrī svin kā Lāčplēša dienu.

Avoti: VjV

bermontietis   -ša, dsk. ģen. -šu, v.

1. Bermonta armijas karavīrs.

Avoti: MLVV

Bermonts   vēst.

1. Bermonts-Avalovs Pāvels (1884.-1973. g.) - Krievijas militārais darbinieks, pulkvedis, kura vadībā 1919. g. oktobrī notika uzbrukums Latvijas armijai.

Avoti: LE1

bermudas

1. Pieguļošas vasaras bikses līdz ceļiem.

Bermudas bura— parastais masta buras tips, kas uzvilkta mastā līdz tā galam.

Avoti: SV99, LEV

Bermuda   vietv.

1. Lielbritānijas valdījums (angļu val. "Bermuda") Atlantijas okeāna ziemeļrietumos, atrodas >900 km no Ziemeļamerikas kontinenta, platība - 53,3 kvadrātkilometri, administratīvais centrs - Hamiltona, administratīvais iedalījums - 9 kopienas un 2 municipalitātes; Bermudu salas.

2. Salu grupa Atlantijas okeāna ziemeļrietumu daļā, sastāv no ~150 koraļļu salām (20 apdzīvotas) un rifiem, augstums - līdz 76 m vjl.; Bermudas.

Bermudu trīsstūris— rajons Atlantijas okeāna ziemeļrietumu daļā starp Bermudu salām, Puertoriko un Floridas pussalu, kur notikusi mistiska kuģu un lidmašīnu nozušana bez jebkādas avārijas pazīmēm.

Avoti: LģE, LpA, JūV

bermudieši

1. Bermudu salu iedzīvotāji, ~65% nēģeri un mulati, kas cēlušies gk. no ievestajiem afrikāņiem, runā angļu valodā, ticīgie - anglikāņi un metodisti.

Avoti: PZT, PnR

Bērnabija   vietv.

1. Pilsēta Kanādā, Vankūveras piepilsēta, 202800 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bernadski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

Avoti: LC

bērnains   apv.

1. Tāds, kam ir bērni.

Avoti: ĒiV

bērnaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir bērni.

Avoti: ĒiV

bērnāks   apv.

1. Dem. --> bērns.

Avoti: EH

Bernalda   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bernalda"), Bazilikatas reģiona Matēras provincē, 12300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bērnamējs   apv.

1. Tāds, kas attiecas uz bērnu; tāds, kas paredzēts, piemērots bērnam; bērna.

Avoti: ViV

Bernāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

2. Lielie Bernāni - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

3. Mazie Bernāni - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Līvānu novada Sutru pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nagļu pagastā.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

7. Grozu Bernāni - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

Avoti: LC

bernānieši

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvoto vietu "Bernāni" ("Lielie Bernāri" un "Mazie Bernāni") iedzīvotāji.

Avoti: V1

bernarags   apv.

1. Salīgšanas diena, deramdiena, mīkūna.

Avoti: ME, VeAT

bērnarags   apv.

1. Salīgšanas diena, deramdiena, mīkūna.

Avoti: ME, VeAT

bernardieši

1. Cisteriešu ordeņa atzars cīņai pret ķecerību un kultūras progresu Francijā.

2. Katoļu mūki, kas piederēja pie franciskāņu mūku ordeņa atzara, stingrā reglamenta piekritēju grupas (observantiem), Latgalē bernardiešu mūki apmetās 18. gs. vidū.

3. dsk. Bernardietis (1).

Avoti: LPE

bernardietis   novec.

1. Suņu šķirne, ļoti līdzīgs ņūfaundlendietim.

2. vsk. Bernardieši (1, 2).

Avoti: LME

bernardīni   vēst.

1. Stingra reglamenta franciskāņu mūku atzars, kas kopš 1752. g. darbojās Viļānos un apkārtnē; observanti.

Avoti: JkV

bernastieši

1. Baldones pagasta apdzīvotās vietas "Bernasti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bernaten   vietv., vācu val.

1. Bernāti.

Avoti: FV

Bernāti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Nīcas novada Nīcas pagastā, 17 km no Liepājas.

2. Dabas liegums Nīcas novada Nīcas pagastā, platība - 225 ha, valsts aizsardzībā kopš 1999. gada, lieguma dienvidu malā atrodas augstākā kāpa Baltijas jūras piekrastes Latvijas daļā - Pūsēnu kalns (37 m vjl., garums - 300 m).

Avoti: LC

bērnatne   apv.

1. Bērnība.

Avoti: ME

bernātnieki

1. Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Bernāti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bērnaukle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.;

1. Aukle, auklis.

Avoti: LLVV

Bernava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Baernau"), Bavārijas federālajā zemē, 3200 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Bernau"), Brandenburgas federālajā zemē, 36200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bērnbaha   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Baernbach"), Štīrijas federālajā zemē, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bernburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bernburg"), Saksijā-Anhaltē, Zāles krastos, 33800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

bērndārznieks

1. Bērns, kas apmeklē bērnudārzu.

Avoti: MLVV

bērndārzs   novec.

1. Bērnudārzs.

Avoti: LV93

bērndirektorijs   inf.

1. Direktorijs, kas ir hierarhiski pakārtots citam direktorijam.

Avoti: D3

Berndorfa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Berndorf"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 8900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Berne   vietv.

1. Šveices Konfederācijas galvaspilsēta (vācu valodā "Bern") un kantona centrs, atrodas pie Āres upes, 550 m virs jūras līmeņa, 119 tūkstoši iedzīvotāju (2007. g.).

2. Bernes kantons Šveices Konfederācijā, administratīvais centrs - Bernes pilsēta, platība - 5959 kvadrātkilometri, 969100 iedzīvotāju (2009.).

3. Bernes Alpi - kalnu grēdas Rietumalpos, Šveicē, garums - ~120 km, augstākā virsotne - 4274 m, apledojums - 598 kvadrātkilometru platībā, ~80 šļūdoņi.

Avoti: PuA, LģE, PZT

bērneks   apv., iron.

1. Bērniņš.

Avoti: KiV

bērnēks   apv.

1. Dem. --> bērns.

Avoti: EH

bērnelis   sar.

1. Bērns.

Avoti: Sin

bērneļi   apv.

1. Mazi bērni.

Avoti: ME

bērnene   apv.

1. Dem. --> bērns.

Avoti: EH

Bērnene   žarg.

1. Veikals "Bērnu pasaule" Rīgā.

Avoti: SLG

bērnēns   apv.

1. Paliels bērns.

Avoti: ĒiV

bērneņš   apv.

1. Acs ābols.

2. Pats svarīgākais, visdārgākais.

Avoti: EH

bērnešķīgs   apv.

1. Tāds, kas raksturīgs bērnam; tāds, kas (pēc rakstura, psihiskām īpatnībām, izturēšanās) līdzinās bērnam.

Avoti: LivP

bērnēties   apv.

1. Pāroties (par baložiem).

Avoti: EH

bērngājums   apv.

1. Bērni.

Avoti: ViV

Bērnī   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Boerne"), Teksasas štatā, 12800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bērnība   -as, s.; parasti vsk.

1. Cilvēka mūža pirmais posms, bērna gadi.

Avoti: LLVV

bērnīdze   novec.

1. Bērniem bagātā, bērniem svētītā.

Avoti: KV

bērnieki   apv.

1. Bērinieki.

2. Palama čigāniem.

Avoti: EH

bērnīgs   apv.

1. Daudzbērnu.

Avoti: ME

Bernīna   vietv.

1. Kalnu masīvs Rētijas Alpu augstākajā daļā, Šveices dienvidaustrumos, uz Itālijas robežas, starp Innas un Adas augšteci, augstākā virsotne - 4049 m.

Avoti: PZT

bērniņaugša   apv.

1. Bēniņi.

Avoti: ViV

bērniņi   apv.

1. Bēniņi.

Avoti: ViV

bērniņš   apv.

1. Dem. --> bērns.

2. Bumbulis (sīku bumbuļu veidošanās kā kartupeļu slimība).

3. Mazais pirkstiņš.

Avoti: ME, VeAT

bērnis   apv.

1. Bērns.

Avoti: EH

bērnistaba   -as, s.

1. Bērniem paredzēta, attiecīgi iekārtota istaba.

Avoti: LLVV

Berniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LC

bērnišks   apv.

1. Bērnišķīgs.

Avoti: EH

bērnišķība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> bērnišķīgs (1); bērnišķīgums (1).

2. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> bērnišķīgs (2); bērnišķīgums (2).

3. parasti dsk. Bērnišķīga rīcība, izturēšanās, domāšana.

Avoti: LLVV

bērnišķīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir raksturīgs bērnam (1).

2. Bezrūpīgs, nenopietns (cilvēks); naivs, lētticīgs, arī muļķīgs (cilvēks).

Avoti: LLVV

bērnišķīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bērnišķīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> bērnišķīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bērnišķs   -ais; s. -a, -ā;

1. Bērnišķīgs (1).

2. Bērnišķīgs (2).

Avoti: LLVV

bērnīties   apv.

1. Dzemdēt (parasti par dzīvniekiem, kam reizē dzimst vairāki mazuļi); vairoties.

Avoti: ViV

Bernkastele-Kīsa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bernkastel-Kues"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 6800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bērnķērāja   apv.

1. Vecmāte.

Avoti: ViV

Bērnli   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Burnley"), Anglijā, 73500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

bērnmāte   apv.

1. Sieviete, kurai ir bērni.

2. Dzemde.

Avoti: ViV

bērnmeita   apv.

1. Bērnaukle.

Avoti: ViV

bērnmeta   novec.

1. Māte, kas nogalina savu bērnu.

Avoti: KV

bērnoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Dzemdēt mazuļus (par dzīvniekiem).

2. apv. Dzemdēt bērnu.

3. apv. Niekoties.

Avoti: LV87, ĒiV, EH

bērnprocess   inf.

1. Process vairākuzdevumu vidē, kuru izsauc vecākprocess un kuru bieži izpilda vecākprocesa aiztures laikā.

Avoti: D3

bernragi   apv.

1. Bernarags.

Avoti: EH

bērns   -a, v.

1. jur. Persona, kas nav sasniegusi 18 gadu vecumu, izņemot personas, kurām saskaņā ar likumu pilngadība iestājas agrāk.

// sar. Zēns vai meitene (aptuveni līdz 14 gadu vecumam).

Ārlaulības (arī nelikumīgs) bērns— bērns, ko likums neatzīst par oficiālā laulībā dzimušu.

Bandu bērns— bērns, ko baznīca neatzina par oficiālā laulībā dzimušu.

Bāra bērns— bārabērns.

Bērnu ārsts— ārsts - speciālists bērnu slimībās.

Bērnu bibliotēka— bibliotēka, kas apkalpo jaunākos skolēnus, pirmsskolas vecuma bērnus, kā arī bērnu audzinātājus.

Bērnu cerebrālā trieka— galvas smadzeņu bojājuma (pirms dzimšanas, dzemdībās, tūlīt pēc dzemdībām) sekas, kas izpaužas kustību traucējumos vai epileptiskās lēkmēs un garīgās attīstības atpalicībā.

Bērnu ciemati— vasaras nometnes, kurās sapulcējas bērni no dažādām pasaules valstīm, tiek organizētas UNESCO darbības ietvaros, lai veicinātu internacionālu sapratni.

Bērnu dārzs— bērnudārzs.

Bērnu (arī bērna) dienas— bērnība.

Bērnu konvencija— konvencija par bērnu tiesībām, kas 1989 tika pieņemta ANO.

Bērnu koris— koris, kurā dzied bērni.

Bērnu nams— bērnunams.

Bērnu laukums— bērnu atpūtas un rotaļu vieta (piemēram, parkā).

Bērnu literatūra— daiļliteratūra, kas atbilst bērnu interesēm un uztveres spējām.

Bērnu pabalsts— vispārējais bērnu pabalsts Latvijā: valsts pabalsts visiem bērniem līdz 16 gadu vecumam.

Bērnu patversme— bērnunams.

Bērnu rīts— bērnurīts.

Bērnu sanatorija— sanatorija bērniem un pusaudžiem.

Bērnu sile— mazbērnu novietne.

Bērnu slimības— slimības, ar kurām slimo galvenokārt bērni.

Bērnu svētki— plašs sarīkojums bērniem ar viņu pašu aktīvu piedalīšanos.

Bērnu trieka— poliomielīts.

Klējpa bērns— zīdainis; mazbērns.

Klēpa bērns— klēpja bērns.

Krūmu bērns— ārlaulības bērns.

Meitas bērns— neprecētas sievietes bērns, ko baznīca neatzina par oficiālā laulībā dzimušu.

Saņemt bērnu— palīdzēt dzemdībās.

Skolas bērns— skolēns.

// ģen.: adj. nozīmē. Bērnišķīgs; tāds, kā bērnam.

// pārn. Naivs, vientiesīgs, nenopietns cilvēks.

// sar. Vecāka cilvēka laipna uzruna jaunākam.

2. Dēls vai meita (neatkarīgi no vecuma) attiecībā pret saviem vecākiem.

3. sar. Dzīvnieka mazulis.

// pārn. Auga atvase; mazs, jauns augs.

4. poēt. Cilvēks (attieksmē pret zemi, tautu, politisku virzienu u. tml., kas to ietekmē).

Avoti: LLVV, KnV, JtV

bērnsaņēmēja   apv.

1. Vecmāte.

Avoti: ViV

Bernsdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bernsdorf"), Saksijas federālajā zemē, 6700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bernštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bernstadt a. d. Eigen"), Saksijas federālajā zemē, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bernšteinisms

1. Sociāldemokrātiskās kustības novirziens Vācijā 19. gs. 90. gados un 20. gs. sākumā (pamatlicējs - E. Bernšteins).

Avoti: LPE

Bērntpaina   vietv.

1. Pilsēta Norfolkas Salu Teritorijā ("Burnt Pine"), 1700 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PuA, Wi

bērnubērni   -u, v.; tikai dsk.

1. Dēla vai meitas bērni; mazbērni.

2. Tiešie pēcnācēji vairākās paaudzēs; nākamās paaudzes.

Avoti: LLVV

bērnudārzs   -a, v.

1. Pirmsskolas vecuma (3-7 gadu vecu) bērnu sabiedriskās audzināšanas iestāde.

Avoti: LLVV

bērnudienas   apv.

1. Bērnība.

Avoti: KiV

bērnuguļa   apv.

1. Dzemdības.

Avoti: ĒiV

bērnuks   apv.

1. Dem. --> bērns.

Avoti: ME

bērnumeita

1. Aukle, bērnaukle.

Avoti: Sin

bērnunams   -a, v.

1. Bez vecāku apgādības palikušu bērnu audzināšanas iestāde.

Avoti: LLVV

bērnuragi   apv.

1. Bernarags.

Avoti: EH

bērnurīts   -a, v.

1. Bērniem veltīts sarīkojums (ar priekšnesumiem, pārrunām, rotaļām un dejām), kas notiek priekšpusdienā.

Avoti: LLVV

bērņuks   sar.

1. Bērns.

Avoti: Sin

beroduāls   med.

1. Medikaments bronhiālās astmas ārstēšanai, kas var izsaukt pulsa pārsitienus.

Avoti: VE

Berominstere   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Beromuenster"), Lucernas kantonā, 6100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bērot   apv.

1. Apbērēt, apglabāt.

2. Bēres svinēt.

Avoti: ME

beroteks   med.

1. Medikaments bronhiālās astmas ārstēšanai, kas var izsaukt pulsa pārsitienus.

Avoti: VE

bēroties   apv.

1. Rīkot bēres, piedalīties bērēs.

Avoti: ĒiV

Berouna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 18920 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Berounka   vietv.

1. Vltavas kreisā krasta pieteka Čehijā, garums (kopā ar Mže) - 239 km, veidojas pie Plzeņas satekot Mže un Radbuzai.

Avoti: PZT

Berova   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Austrumu reģionā, 7000 iedzīvotāju (2002. g.).

2. Berova Fernesā - pilsēta Lielbritānijā ("Barrow-in-Furness"), Anglijā, osta Īrijas jūras krastā, 56700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Berra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Berra"), Emīlijas-Romanjas reģiona Forli-Čezēnas provincē, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bērs   -ais; s. -a, -ā;

1. Brūns (par zirgu vai zirga apmatojumu).

// apv. Tumši brūns (par zirgu).

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Zirgs ar brūnu apmatojumu, melnām krēpēm un asti; bēris.

Avoti: LLVV, KiV

Bērs   vietv.

1. Lagūna Francijas dienvidu piekrastē ("Etang de Berre"), starp Ronas deltu un Marseļu, platība - 156 kvadrātkilometri, lielākais ezers Francijā, dziļums - 3-10 m.

Avoti: PZT

bersaglieri   novec.

1. Itāļu armijas strēlnieki.

Avoti: LME

bersaljers

1. Itāliešu armijas speciālo strēlnieku daļu kareivis.

Avoti: SV69

Bersebeck   vietv., vēst., vācu val.

1. Bērzbeķes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

Bersemuende   vietv., vēst., vācu val.

1. Bērzmentes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Doles pagastā.

2. Bīlasta muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

berserkeri   mit.

1. Islandiešu mitoloģijā - cīnītāji, kurus cīņas laikā pārņēma nevaldāms niknums; no cīņas tie atgriezās neievainoti, taču galīgi zaudējuši spēkus.

2. Skandināvu mitoloģijā - cilvēki, kuriem piemita īpaša spēja nošķirt savu dvēseli no ķermeņa un staigāt apkārt lāča izskatā, tiem piemita ārkārtīgs spēks.

Avoti: LEV, Mit

Bersgal   vietv., vēst., vācu val.

1. Bērzgales muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Biržu pagastā.

Avoti: KV

Bershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Dobeles novada Bērzes pagasta bijušās Bērzes muižas (arī Bērzmuižas) bijušais nosaukums.

2. Bērze.

3. Bērzu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Zaubes pagastā.

Avoti: LE1, FV, KV

bērsmuižnieki

1. Dobeles novada Bērzes pagasta apdzīvotās vietas "Bērzsmuiža" (arī "Bērzesmuiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bersohn   vietv., vēst., vācu val.

1. Madonas novada Bērzaunes muižas un pagasta bijušais nosaukums.

2. Bērzaune.

Avoti: LPag, LE1, FV

berst   apv.

1. Berzt.

Avoti: KnV

bērstalājs   novec.

1. Bērzu birzs.

Avoti: KV

Bērstele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Rundāles novadā (līdz 2009. g. - Bauskas rajonā) 20 km no Bauskas, izveidojusies bijušās Lielbērsteles muižas "Gross-Bersteln" teritorijā, Viesturu pagasta administratīvais centrs; bijušais nosaukums Lielbērstele.

2. Īslīces kreisā krasta pieteka Rundāles novada Rundāles pagastā, garums - 53 km, kritums - 40 m, iztek no meliorēta purva ~1 km no Linkuvas (Lietuvā).

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

bērstelieši

1. Rundāles novada Viesturu pagasta apdzīvotās vietas "Bērstele" iedzīvotāji.

2. Rundāles pagasta apdzīvotās vietas "Mazbērstele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bersteln   vietv., vācu val.

1. Bērstele.

Avoti: FV

bērstelnieki

1. Rundāles novada Viesturu pagasta apdzīvotās vietas "Bērstele" iedzīvotāji.

2. Rundāles pagasta apdzīvotās vietas "Mazbērstele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bērsters

1. Astronomisks objekts, kas izstaro īsus, bet intensīvus impulsus rentgena vai gamma staru diapazonos.

2. novec. Smagas beijas, 1-3 stundu ilgas pie Austrālijas dienvidu un dienvidaustrumu krastiem.

Avoti: SV99, KV

Beršada   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Vinnicas apgabala dienvidaustrumos, Dohnas krastos, rajona administratīvais centrs, 13160 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

Beršeba   vietv.

1. Beerševa - pilsēta Izraēlā.

Avoti: PZT

beršīrietes

1. Berkšīri - ātraudzīgu cūku šķirne; Berkšīras cūkas.

Avoti: Ang

bēršķūnis   apv.

1. Kapliča.

Avoti: ViV

bēršus   apv.

1. Savienojumā ar verba "bērt" formām izsaka darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

beršus   apv.

1. Savienojumā verba "berzt" formām izsaka darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

bert   apv.

1. Trāsēt, kladzināt.

Avoti: EH

bērt   beru, ber, ber, pag. bēru; trans.

1. Pārvietot (no sīkām daļiņām sastāvošu vielu vai sīku priekšmetu kopumu), ļaujot krist nepārtrauktā plūsmā.

Beramā krava— kuģu krava, kas tiek transportēta bez iesaiņojuma, piem., rūda.

2. Runāt (ātri, nepārtraukti).

3. Nepārtraukti šaut.

Avoti: LLVV, MLVV

berta   žarg.

1. Policijas automašīna aizturēto pārvadāšanai.

Avoti: KZ

berteroa   lat.

1. Sirmenes - krustziežu dzimtas ģints.

Berteroa incana— parastā sirmene.

Avoti: LD

berti

1. Tauta, dzīvo Sudānas austrumos un kaimiņrajonos Etiopijā, valoda pieder pie Austrumsudānas valodām, iedalās ciltīs - šogali, agari, daši, silloki (fesaki) u. c., reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

bertiaceae   lat.

1. Berciju dzimta - asku sēņu nodalījuma piromicēšu klases koronoforu rindas dzimta.

Avoti: LD

bertiellas   med.

1. Lenteņu ģints.

Avoti: TM

bertiellioze   med.

1. Bertiellu invāzija.

Avoti: TM

bērties   parasti 3. pers., beras, pag. bērās; refl.

1. Birt, kaisīties.

2. apv. Kļūt tādam, kur veidojas izsitumi, augoņi.

Avoti: LLVV, KiV

bērtin   apst.

1. Savienojumā ar verba "bērt" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

Bērtiņš   vietv.

1. Bērtiņu kalns - atrodas Alūksnes augstienes Malienas paugurainē, Alūksnes novada Alsviķu pagastā, vairākas virsotnes, kuru absolūtais augstums - 205-212 m vjl., relatīvais augstums - 40 m, stāvas nogāzes, ko saposmo vairākas gravas.

2. Bērtiņu ezers - atrodas Alūksnes augstienes Malienas paugurainē, Alūksnes novada Alsviķu pagastā, garums - ~400 m, lielākais platums - ~300 m.

Avoti: LD

Bērtmejciems   vietv.

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Plintiņi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Bertolds   vēst.

1. Livonijas otrais bīskaps (Berthold of Hanover; ?-1198. g.), Sv. Meinarda pēctecis, nogalināts sadursmē ar vietējiem iedzīvotājiem.

Avoti: MkV

bertolē   nelok.

1. Bertolē sāls - kālija hlorāts; lieto medicīnā dezinficēšanai un tehnikā (sprāgstvielu maisījumu un sērkociņu izgatavošanai).

Avoti: SV08

bertolēcija

1. Divdīgļlapju klases suga, līdz 40 m augsts koks, D Amerikas tropu mežos, to augļu sēklas pazīstamas kā Brazīlijas rieksti.

Avoti: PDE

bertolīdi

1. Mainīga sastāva ķīmiskie savienojumi.

Avoti: SV69

Bērtona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Burton"), Mičiganas štatā, 29000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Bērtona pie Trentas - pilsēta Lielbritānijā ("Burton upon Trent"), Anglijas centrālajā daļā, 72300 iedzīvotāju (2011. g.), Benediktiešu klostera (1022. g.) drupas.

Avoti: PZT

bertrānisms

1. Reti sastopama perversija, seksuālas tieksmes uz sadalīties sākušu vai pat pussatrūdējušu līķi.

Avoti: MV

bērtulaišnieki

1. Tērvetes novada Bukaišu pagasta apdzīvotās vietas "Bērtulaiši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bērtuļa   nelok.

1. Bērtuļa nakts - hugenotu apkaušana Parīzē naktī uz 1572. g. 24. augustu (Sv. Bērtuļa diena); to organizēja karaliene Katrīna Mediči un katoļu vadonis hercogs Gīzs.

Avoti: SV08

Bērtulis

1. Sv. Bērtulis - Sv. Bartolomejs (Bartholomew of Apostle) - Kristus māceklis, sludināja Indijā un Armēnijā.

Bērtuļa nakts— hugenotu apkaušana Parīzē 1572. g. naktī uz 24. augustu (St. Bartholomew's day massacre);

Avoti: MkV

Bērtuļdiena   apv.

1. 24. augusts.

Avoti: KnV

Bertva   vietv.

1. Pilsēta Kamerūnā, Austrumu reģiona administratīvais centrs, 173000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

berukaza   apv.

1. Mērkaziņa.

Avoti: ME

bēruks   apv.

1. Brūns zirgs.

Avoti: ME

bērulains   apv.

1. Tāds, kam piebērtas mazvērtīgākas piedevas.

Bērulaina maize— maize, kam piejauktas pelavas, klijas u. tml. piedevas.

Avoti: LE

berula

1. dsk. Čemurziežu dzimtas ģints ("Berula"), daudzgadīgi lakstaugi ar smalki rievainu stublāju, 3 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Stāvā berula— berulu suga ("Berula erecta"), ūdensaugs ar labi attīstītiem apaļiem sakneņiem, kails ar seleriju smaržu.

Avoti: LD

berula   lat.

1. Berulas - čemurziežu dzimtas ģints.

Berula erecta— stāvā berula.

Avoti: LD

bērulis   apv.

1. Pelavu maize, saukta par garo maizi; maize ar pelavu piejaukumu.

Avoti: ME, VV

berulīte   apv.

1. Aitas epitets.

Avoti: ME

bēruls   apv.

1. Pelavmaize; sliktas kvalitātes maize; bērulis.

Avoti: VV

bērums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> bērt (1); tas, kas ir nobērts.

Avoti: LLVV

Berunija   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Karakalpakstānas Republikā, Amudarjas labajā krastā, ~20000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

Beruņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 19500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1968. g.

Avoti: Wi

Berutova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 5000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1266. g.

Avoti: Wi

Bērvika   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Berwick"), Pensilvānijas štatā, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Bērvircava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Jelgavas novada Sesavas pagastā 27 km no Jelgavas un 3 km no Elejas, izveidojusies bijušās muižas teritorijā, padomju laikā un līdz 1997. g. saucās Avangards.

Avoti: LPag, LC, LE1

bērvircavnieki

1. Jelgavas novada Elejas pagasta apdzīvotās vietas "Bērvircava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

berza   apv.

1. Nārsta vieta.

Berza laiks— nārsta laiks.

2. Noberzta vieta diviem kokiem, kas vēja laikā beržas viens ap otru.

Avoti: KV

bērza   apv.

1. Bērzs ("Betula").

Avoti: ME

Bērzaine   vietv.

1. Apdzīvota vieta Kocēnu novadā (līdz 2009. g. - Valmieras rajonā) 21 km no Valmieras, saukta arī Jaunburtnieki, pagasta centrs.

2. Bērzaines pagasts - pagasts Kocēnu novada ziemeļu daļā, robežojas ar Kocēnu, Zilākalna un Dikļu pagastu, kā arī ar Burtnieku novadu; bijušie nosaukumi: Jaunburtnieku pagasts, vāciski - Sternhof, krieviski - Novoburtņekskaja.

Bērzaines pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā neliela daļa pirmskara Bauņu pagasta teritorijas pievienota tagadējam Bērzaines pagastam.

3. Latviešu organizācijas "Daugavas Vanagi" īpašums Vācijā, Bādenes Virtenbergas federālajā zemē, netālu no Freiburgas, kas pārveidots par mūsdienīgu viesu namu un latviešu kultūras centru.

4. vēst. Dobeles novada Bērzes pagasta apdzīvotās vietas "Bērze" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LPag, LE1, LC

bērzaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Bērzu audze, birze.

Avoti: LLVV

bērzainieki

1. Tērvetes novada Augstkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Bērzaine" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bērzainieši

1. Kocēnu novada Bērzaines pagasta apdzīvotās vietas "Bērzaine" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bērzains   apv.

1. Ar bērziem bagātīgs (mežs).

Avoti: EH

Bērzāji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Engures novada Smārdes pagastā.

Avoti: LC

bērzājs   -a, v.

1. Meža tips ar bērzu audzēm, kas vēlāk pāriet priežu vai egļu audzēs.

Avoti: MLVV

Bērzakrogs   vietv.

1. Bērzakroga upe - Bērzkroga upe.

Avoti: LE1

bērzane   apv.

1. Bērzaine.

Avoti: EH

bērzapuža   apv.

1. Vieta zem bērza (bērziem).

Avoti: ViV

bērzaugi

1. Bērzu rindas dzimta, kokaugi ar vienkāršām lapām, 6 ģ., ~130 s.

Avoti: PDE

Bērzaune   vietv.

1. Apdzīvota vieta Madonas novadā 13 km no Madonas, izveidojusies bijušās muižas "Bersohn" teritorijā, pagasta centrs, vēstures avotos pirmoreiz minēta 1382. g., kad sākta celt viduslaiku pils, ko krievu karaspēks sagrāva Livonijas kara laikā 1577. g.

2. Bērzaunes pagasts - pagasts Madonas novada rietumu daļā, robežojas ar Vestienas, Aronas, Mārcienas un Kalsnavas pagastu, kā arī ar Pļaviņu novadu; bijušie nosaukumi: vāciski Bersohn, krieviski - Berzonskaja.

Bērzaunes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā neliela daļa pirmskara Mārcienas, Viesienas un Grostonas pagasta teritorijas pievienota tagadējam Bērzaunes pagastam, savukārt neliela daļa pirmskara Bērzaunes pagasta teritorijas pievienota tagadējam Vestienas pagastam.

3. Aronas labā krasta pieteka Madonas novada dienvidrietumu daļā, garums - 29 km, kritums - 144 m, sākas Vidzemes augstienes dienvidu daļā, Vestienas paugurainē, satekot nelieliem strautiņiem augstienes dienvidu nogāzē; Bērzaunīca.

4. Aiviekstes kreisā krasta pieteka Krustpils novadā, garums - 28 km, kritums - 28 m.

Avoti: LPag, LE1

Bērzaunīca   vietv.

1. Bērzaunes upes otrs nosaukums.

Avoti: LE1

bērzaunieši

1. Madonas novada Bērzaunes pagasta apdzīvotās vietas "Bērzaune" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bērzbeķe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Dobeles pagastā, Bērzes kreisajā krastā, 5 km no Dobeles, izveidojusies bijušās Bērzbeķes muižas ("Bersebeck") teritorijā.

Avoti: LC

bērzbeķnieki

1. Dobeles pagasta apdzīvotās vietas "Bērzbeķe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bērzciemnieki

1. Engures pagasta apdzīvotās vietas "Bērzciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bērzciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Engures novada Engures pagastā.

Avoti: LC

berze   -es, s.; parasti vsk.

1. Mehāniska pretestība, kas rodas starp diviem ķermeņiem, kuri savā starpā saskaras un pārvietojas attiecībā viens pret otru; ārējā berze.

Slīdes berze— berze, kas rodas, ķermeņiem slīdot vienam gar otru.

Rites berze— berze, kas rodas, vienam ķermenim ripojot pa kādu citu ķermeni.

Statiskā berze— berze, kas rodas, ķermenim lēni sākot kustēties.

Dinamiskā berze— berze, kas rodas, ķermenim atrodoties vienmērīgā kustībā.

Berzes koeficients— lielums, ar kuru kvantitatīvi raksturo berzi.

Berzes (frikcijas) pārvads— pārvads, kas pārnes mehānisko kustību, izmantojot berzi.

Berzes variators— berzes pārvads ar nepārtraukti maināmu pārnesumskaitli.

Iekšējā berze— dažādu neatgriezenisku procesu kopums cietvielās, šķidrumos un gāzēs, kas rodas ķermeni deformējot.

2. Neatgriezenisku procesu kopums cietā ķermenī, kuri rodas, ķermeni deformējot; iekšējā berze.

3. Ierīce, mašīnas vai aparāta daļa, kur berž (ko).

Berzes spogulis— gluda, bieži vien spīdīga (pulēta) iežu virsma ar svītrojumu, kas veidojas uz lūzuma sienām, saskarīgiem iežu blokiem savstarpēji pārvietojoties lūzumam paralēlā virzienā.

Avoti: LLVV

berze   apv.

1. Rīve.

2. Berzts (zivju nārsts).

Avoti: LV93

bērze   apv.

1. Bērzs ("Betula").

Avoti: ME

Bērze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dobeles novadā 12 km no Dobeles, izveidojusies bijušās Bērzes muižas (Bērzmuižas) teritorijā, pirmo reizi vēstures avotos minēta 1492. g.; bijušais nosaukums padomju laikā Bērzaine.

2. Bērzes pagasts - pagasts Dobeles novada austrumu daļā ar administratīvo centru Šķibē, robežojas ar Dobeles pilsētu, Dobeles, Jaunbērzes un Krimūnu pagastu, kā arī ar Jelgavas novadu; bijušais nosaukums Bērzmuižas pagasts.

Bērzes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Dobeles (bijušās Miltiņu muižas un Virkus muižas ar Krišjāņa pusmuižu teritorijas), Šķibes (bijušās Plepmuižas un Kreijas muižas teritorijas) un Sīpeles pagasta teritorijas pievienota tagadējam Bērzes pagastam.

3. vēst. Bērzes muiža - vietējas nozīmes kultūras piemineklis Dobeles novada Bērzes ciemā, ēku komplekss, sākotnēji piederējusi Livonijas ordenim, pēc 1795. g. - valsts muiža, ko pārvaldījis pārvaldnieks, lielākā daļa ēku celtas 19. gs. un daļēji saglabājušās līdz mūsdienām.

4. Svētes kreisā krasta pieteka Auces, Dobeles un Jelgavas novadā, garums - 109 km, kritums - 108 m, iztek no meliorētām pļavām Austrumkursas augstienes dienvidu daļā, Lielauces paugurainē; senāk ietecēja tieši Lielupē pie Kalnciema, bet 19. gs. tika izrakts kanāls uz Svēti; sākot no Līvbērzes 6,5 km garumā upe ir regulēta un iedambēta; Bērzupe.

5. Daugavas kreisā krasta pieteka Ķekavas un Baldones novadā, garums - 15 km, kritums - 16,8 m, agrāk ietecēja Sausajā Daugavā netālu no Doles salas augšgala, bet pēc Rīgas HES uzbūvēšanas tā apvadkanālā, kas pie Ķekavas ietek Sausajā Daugavā; Melnā Bērzene.

Avoti: LPag, LE1

berzeklis   novec.

1. Strīdīgs cilvēks, ķildnieks.

2. Nārsta vieta.

3. Vīkšķis (salmu, meldru utt.) trauku beršanai.

Avoti: KV, Sin

Berzenbrika   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bersenbrueck"), Lejassaksijas federālajā zemē, 8000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bērzene   apv.

1. Bērzlape.

Avoti: LLVV

berzene   apv.

1. Piestiņa.

Avoti: LE

Bērzene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

2. Vēsturiskā novada "Berezne" nosaukuma variants.

3. Ezers Talsu novada Lībagu pagastā, 130 m vjl., platība - 3,2 ha, lielākais dziļums - 15,8 m.

Avoti: LC, LE1, LD, La1

bērzenieki

1. Dobeles novada Bērzes pagasta apdzīvotās vietas "Bērze" iedzīvotāji.

2. Brocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Bērzi" iedzīvotāji.

3. Saldus novada Zirņu pagasta apdzīvotās vietas "Bērzi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bērzēnieši

1. Amatas novada Zaubes pagasta apdzīvotās vietas "Bērzi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

berzenis   -ņa, v.

1. val. Līdzskanis, kuru izrunājot mutes dobums stipri sašaurinās un, izelpojamam gaisam cauri plūstot, rodas troksnis.

2. novec. Skābputrā ieberzta maize.

Avoti: LLVV

berzenīte   apv.

1. Dem. --> berzene.

Avoti: LV93

bērzeskrastnieki

1. Dobeles novada Auru pagasta apdzīvotās vietas "Bērzeskrasti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bērzesmuiža   vietv.

1. Dobeles novada Bērzes pagasta apdzīvotās vietas "Bērze" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

berzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar piespiedienu vairākkārt vilkt (ar ko) šurp turp (pa kādu virsmu, piemēram, tīrot, ieziežot, masējot).

2. parasti 3. pers. Trinoties (gar ko), radīt sāpes, ādas iekaisumu (piemēram, par apaviem, apģērbu); berzt (3).

Avoti: LLVV

berzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. parasti 3. pers. Kustībā vairākkārt skarties, spiesties (pie kā).

2. Skarot (ko), virzīties uz priekšu un atpakaļ (par cilvēku vai dzīvnieku); berzties (2), trīties.

// pārn. Atrasties, kustēties cilvēku drūzmā; pastāvīgi uzturēties kāda tuvumā.

3. Berzties (3).

4. sar. Strīdēties, nevarēt vienoties.

Avoti: LLVV

Bērzezers   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Valkas novada Valkas pagastā.

2. Ezers Augšzemes augstienē, Ilūkstes novada Prodes pagastā, ietilpst Subates ezeru grupā, platība - 5,6 ha, garums - ~300 m, lielākais platums - ~200 m.

Avoti: LC, LD

Bērzgale   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novadā 21 km no Rēzeknes, izveidojusies bijušajā muižas teritorijā, pagasta centrs, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1468. g.; latgaliski - Bieržgaļs.

3. Bērzgales pagasts - pagasts Rēzeknes novada austrumu daļā, robežojas ar Lendžu, Vērēnu un Ilzeskalna pagastu, kā arī ar Kārsavas un Ciblas novadu; bijušais nosaukums krieviski - Kuļņevskaja.

Bērzgales pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagasta teritorija samazinājusies no 19380 ha 1935. gadā līdz 5528,2 ha 1990. gadā, tā pievienota tagadējam Ilzeskalna, Lendžu, Mežvidu un Vērēmu pagastam.

Bērzgales ezers— Micānu ezers - atrodas Latgales augstienes Burzavas paugurainē, 139 m vjl., Rēzeknes novada Bērzgales pagastā, garums - 3,3 km, lielākais platums - 0,6 km, vidējais dziļums - 1,3 m.

Avoti: LPag, LC

bērzgalieši

1. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Bērzgale" iedzīvotāji.

2. Salas novada Salas pagasta apdzīvotās vietas "Bērzgale" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bērzgaliņš   apv.

1. Bērza galotne.

Avoti: EH

Bērzi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Īslīces pagastā 8 km no Bauskas, izveidojusies bijušās Bērzes muižas ("Bershof") teritorijā; Vārpa (bijušais nosaukums padomju laikā).

2. Bauskas novada Mežotnes pagasta apdzīvotās vietas "Bērzkalni" bijušais nosaukums.

3. Brocēnu novada Cieceres pagasta apdzīvotās vietas "Emburga" bijušais nosaukums padomju laikā.

4. Bērzu muiža - Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Bērzpils" bijušais nosaukums.

5. Saldus novada Zirņu pagasta apdzīvotās vietas "Būtnāri" bijušais nosaukums padomju laikā.

6. Bērzu ezers - atrodas Ērģemes paugurainē, Valkas novada Ērģemes pagastā pie Valkas pagasta robežas, garums - 760 m, platums - 290 m, lielākais dziļums - 7,5-8 m; Ārītes ezers.

Avoti: LC, LE1, La1

berziens   apv.

1. Vienreizēja beršanas kustība.

2. Ķēpa - salauzta maize (vai biezpiens) saldā pienā.

Avoti: ME

bērziens

1. Birzs, neliels bērzu mežs.

Avoti: Sin

Bērzieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

2. Jēkabpils novada Kalna pagasta apdzīvotās vietas "Dubulti" otrs nosaukums.

Avoti: LC

bērzieši

1. Bauskas novada Īslīces pagasta apdzīvotās vietas "Bērzi" iedzīvotāji.

2. Jēkabpils novada Kalna pagasta apdzīvotās vietas "Bērzieši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Berzīne   vietv.

1. Berzīnes pilskalns - atrodas Balvu nopvada Bērzpils pagastā, 15 m augsts, garens paugurs, kas abos galos norobežots ar grāvi un valni, plakums - 25 x 65 m, kultūrslānis izpostīts 19. gs, ierīkojot pilskalnā kapsētu un kapliču.

Avoti: LE1

Bērzine   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Bērzene" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bērzinieki

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Bērzinieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bērzinieši

1. Bauskas novada Īslīces pagasta apdzīvotās vietas "Bērziņi" iedzīvotāji.

2. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Bērziņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bērzinīki   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Bierzinīki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bērzinis   apv.

1. Tāds, kas ir iegūts, darināts no bērza koksnes.

Avoti: KiV

bērzinītis   apv.

1. Dem. --> bērzinis.

Avoti: KiV

bērziņi   apv.

1. Ēdiens, ko gatavo vārot verdošā pienā plānas šķēles, no smalku miltu cietas mīklas.

Avoti: EH

Bērziņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ilūkstes novada Šēderes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Pārgaujas novada Raiskuma pagastā.

4. Bērziņu pagasts - pagasts Dagdas novada austrumu daļā (līdz 2009. g. - Krāslavas rajonā) ar administratīvo centru Porečjē (Upmaļos), robežojas ar Ķepovas, Svariņu un Šķaunes pagastu, kā arī ar Baltkrieviju.

Bērziņu pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, apvienojot daļu bijušā Asūnes, Ezernieku (Bukmuižas) un Šķaunes pagasta.

5. Dzelzceļa pieturas punkts Ventspils novada Ziru pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Ventspils-Liepāja, 31 km no Ventspils dzelzceļa stacijas.

6. Bērziņu ezers - Meirānu ezers Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

Avoti: LC, LPag, LE1

bērziņnieki

1. Saldus novada Lutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Bērziņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

berziņš   apv.

1. Berziens jeb ķēpa - salauzta maize (vai biezpiens) saldā pienā.

Avoti: ME

bērziņš   novec.

1. Dem. --> bērzs.

Avoti: LV93

berzis   apv.

1. Salauzta maize (vai biezpiens) saldā pienā.

Avoti: EH

bērzis   apv.

1. Bērzs ("Betula").

Avoti: Aug2

bērzītis   apv.

1. Dem. --> bērzs.

Avoti: EH

Bērzkalne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Balvu novadā 6 km no Balviem, pagasta centrs; Taureskalns (bijušais nosaukums).

2. Bērzkalnes pagasts - pagasts Balvu novadā, teritorija līdz 1945. g. bija Balvu pagasta daļa, robežojas ar Balvu, Kubuļu, Vīksnas, Lazdulejas un Vectilžas pagastu, kā arī ar Viļakas un Rugāju novadu.

Avoti: LPag, LE1

Bērzkalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Bauskas novada Īslīces pagastā, Mūsas kreisajā krastā iepretim Bauskas pilsētai.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Mežotnes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alsungas novadā.

4. Apdzīvota vieta (viensēta) Amatas novada Amatas pagastā.

Bērzkalnu senkapi— atrodas Amatas novada Amatas pagastā, ~200 m uz dienviediem no Bērzkalnu mājām, Melderupītes labajā krastā, uzkalniņš (10 x 7 m, augstums - 1,5-1,8 m), varbūtējs datējums ar bronzas laikmetu.

Avoti: LC, LE1

bērzkalnieši

1. Balvu novada Bērzkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Bērzkalne" iedzīvotāji.

2. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Bērzkalni" iedzīvotāji.

3. Alsungas novada apdzīvotās vietas "Bērzkalni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bērzkalns   vietv.

1. Asimetrisks iegarenas formas paugurs Augšzemes augstienē, Sventes ezera dienvidaustrumu krastā, Dauagavpils novada Sventes pagastā, absolūtais augstums - 165 m vjl., relatīvais augstums - ~30 m, sastāv no smilts un grants.

Avoti: LE1

Bērzkrasti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Auru pagastā.

Avoti: LC

bērzkrastnieki

1. Dobeles novada Auru pagasta apdzīvotās vietas "Bērzkrasti" iedzīvotāji.

Bērzkrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Skrundas novada Nīkrāces pagastā.

Bērzkroga upe— Kojas labā krasta pieteka Skrundas novada Nīkrāces pagastā, garums - 8 km.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Priekuļu novada Veselavas pagastā.

Avoti: LC, LE1, La1

bērzlapa   novec.

1. Tautas nosaukums vairākām "Russula" ģints sēnēm.

Avoti: LME

bērzlape   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases holobazīdijsēņu apakšklases rinda ("Russulales"), Latvijā konstatēta 1 dzimta.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Russulaceae"), 2 ģintis, abas sastopamas arī Latvijā.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Russula"), ~300 sugu, Latvijā konstatētas ~100 sugas, ēdamas sēnes ar krāsainu (parasti dzeltenu, sarkanu vai brūnu) cepurīti, baltu kātiņu.

Brūnējošā bērzlape— bērzlapju suga ("Russula xerampelina").

Dzeltenā bērzlape— bērzlapju suga ("Russula flava").

Mainīgā bērzlape— bērzlapju suga ("Russula decolorans").

Plankumainā bērzlape— bērzlapju suga ("Russula vesca").

Purpurbrūnā bērzlape— bērzlapju suga ("Russula badia").

Purva bērzlape— bērzlapju suga ("Russula paludosa").

Siļķu bērzlape— brūnējošā bērzlape.

Sīvā bērzlape— bērzlapju suga ("Russula emetica").

Zeltasaru bērzlape— bērzlapju suga ("Russula sardonia").

Avoti: LLVV, LD

bērzlapiņš   apv.

1. Bērzlapa.

Avoti: EH

bērzlapjsēnes

1. Himēnijsēņu klases dzimta, augļķermeņi gaļīgi, trausli, Latvijā konstatētas ~100 s., aug mežos, birzīs, purvos, lielākā daļa izmantojamas pārtikā.

Avoti: PDE

bērzļaudieši

1. Amatas novada Zaubes pagasta apdzīvotās vietas "Bērzs" (senāk - "Bērzmuiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bērzmente   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ķekavas novada Ķekavas pagastā.

Avoti: LC

bērzmentieši

1. Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Bērzmente" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bērzmilni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Sarkaņu pagastā.

Avoti: LC

Bērzmuiža   vietv.

1. Amatas novada Zaubes pagasta apdzīvotās vietas "Bērzs" bijušais nosaukums.

2. Bērzes muižas ēku komplekss Dobeles novada Bērzes ciemā.

3. vēst. Bērzmuižas pagasts - tagadējā Dobeles novada Bērzes pagasta nosaukums līdz 1939. gadam, tolaik Jelgavas apriņķī.

Avoti: LPag, LE1

berznis   apv.

1. Lašu nārsta vieta un laiks.

Avoti: EH

bērzola   apv.

1. Bērzu birzs.

Avoti: ME

bērzole   apv.

1. Bērzu birzs.

Avoti: EH

Bērzone   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Zasas pagastā.

Avoti: LC

bērzonieši

1. Jēkabpils novada Zasas pagasta apdzīvotās vietas "Bērzone" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Berzonskaja   vietv., vēst.

1. Madonas novada Bērzaunes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

bērzpilieši

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Bērzpils" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bērzpils   vietv.

1. Apdzīvota vieta Balvu novadā 40 km no Balviem, pagasta centrs, rakstos minēta 1224. g.

2. Bērzpils pagasts - atrodas Balvu novada dienvidrietumu daļā, dibināts 19. gs. vidū Domopoles muižas teritorijā, robežojas ar Tilžas un Krišjāņu pagastu, kā arī ar Rēzeknes, Madonas, Lubānas un Rugāju novadu; bijušie nosaukumi: Domopoles pagasts (līdz 1925. g.), krieviski - Domopoļskaja.

Bērzpils pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā neliela daļa pirmskara Tilžas un Gaigalavas pagasta teritorijas pievienota tagadējam Bērzpils pagastam, savukārt daļa pirmskara Bērzpils pagasta pievienota tagadējam Lazdukalna pagastam un neliela teritorijas daļa pievienota Gaigalavas pagastam.

3. Bērzpils purvs - dabas liegums Balvu novada Bērzpils pagastā un Rugāju novada Lazdukalna pagastā, 2 km uz ziemeļaustrumiem no Lubāna ezera, valsts aizsardzībā kopš 199. g., kūdras slāņa vidējais dziļums - 1,9 m; Lielā Peisa purvs.

4. Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Stūnīši" daļa, kas agrāk bija atsevišķs mazciems.

Avoti: LC

bērzpodiņš   apv.

1. Bērzlapas poķis.

Avoti: EH

bērzpuķīte   apv.

1. Eiropas septiņstarīte ("Trientalis europaea"), saukta arī par trīskrāsaino vijolīti.

Avoti: Aug2, ME

bērzs   -a, v.

1. Divdīgļlapju klases burvjlazdu apakšklases rinda ("Betulales").

2. dsk.; bot. Šīs rindas vienīgā dzimta ("Betulaceae"), kurā ietilpst koki un krūmi ar ziediem spurdzēs vai galviņveida ziedkopās; 7 ģintis, >160 sugas, Latvijā konstatētas 4 ģ., introducētas 2 ģ.

3. Šīs dzimtas ģints ("Betula"), koks (retumis krūms) ar baltu mizu un sīki robotām, nelielām lapām, >60 s., Latvijā konstatētas 4 s., introducētas >20 sugas.

Akmens bērzs— bērzu suga ("Betula ermannii") ar balti rozā stumbru, ko Latvijā reizēm audzē kā dekoratīvu koku.

Āra bērzs— bērzu suga ("Betula pendula", arī "Betula alba" un "Betula verrucosa").

Bērzu beka— ēdama beka ar tumšbrūnu cepurīti, tievu kātiņu.

Bērza piepe— gaišpelēks, ciets parazītiskas sēnes augļķermenis.

Bērzu zefīrs— tauriņu kārtas zilenīšu dzimtas astainīšu apakšdzimtas suga ("Thecla betulae").

Dzeltenais bērzs— bērzu suga ("Betula alleghaniensis").

Himalaju bērzs— bērzu suga ("Betula utilis"), ko reizēm audzē parkos.

Melnais bērzs— bērzu suga ("Betule nigra") ar raupju mizu, reizēm audzē kā dekoratīvu koku.

Nokarenais bērzs— bērzs ar nokareniem zariem.

Papīra bērzs— bērzu suga ("Betula papyrifera").

Purva bērzs— bērzu suga ("Betula pubescens").

Sēru bērzs— bērzs ar vijīgiem, nokareniem zariem.

Zemais bērzs— bērzu suga ("Betula humilis").

Žakmana bērzs— Himalaju bērzu pasuga ("Betula utilis Jackemontii") ar varakrāsas mizu, ko audzē kā dekoratīvu koku.

// parasti vsk. Šī koka koksne.

Avoti: LLVV, Aug2, KnG, NeV

Bērzs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Amatas novada Zaubes pagastā.

Avoti: LC

Bērzsmuiža   vietv.

1. Dobeles novada Bērzes pagasta apdzīvotās vietas "Bērze" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

bērzsulas   apv.

1. Bērza sulas.

Avoti: EH

berzt   beržu, berz, berž, pag. berzu; trans.

1. Ar piespiedienu, pārvarot pretestību, virzīt šurp turp (kādu priekšmetu pa cita priekšmeta virsmu).

2. Tīrīt, spodrināt (priekšmetu) ar spēcīgu piespiedienu.

3. parasti 3. pers. Trinoties (gar ko), radīt sāpes, ādas iekaisumu (piemēram, par apaviem, apģērbu).

4. Spaidot, spiežot (pret kādu virsmu), dalīt sīkās daļiņās; drupināt, smalcināt.

Avoti: LLVV

bērztala   apv.

1. Bērzu birztala.

Avoti: EH

berztava   apv.

1. Rīve.

Avoti: VV

berztavs   apv.

1. Rīve; berztava.

Avoti: VV

berzties   beržos, berzies, beržas, pag. berzos; refl.

1. Kustībā skarties, spiesties klāt (pie kā); berzēties (1).

2. Skarot (ko), virzīties uz priekšu un atpakaļ (par cilvēku vai dzīvnieku); berzēties (2), trīties.

3. Mazgāt, tīrīt sevi (cieši piespiežot un velkot gar ķermeni, piemēram, dvieli, suku).

Avoti: LLVV

bērztiņš   apv.

1. Bērzs.

Avoti: EH

berzts   apv.

1. Nārsts.

Iet uz berztu— nārstot.

Beržu laiks— nārsta laiks, parasti lašu nārsts.

Avoti: ME

bērztuliņš   apv.

1. Bērzs.

Avoti: EH

berztuve   apv.

1. Darbarīks beršanai (piemēram, linu berztuves jeb mīstīklas).

Avoti: ME

bērzubeka

1. dsk. Beku dzimtas lācīšu ģints 4 sēņu sugas.

Mainīgā bērzubeka— lācīšu ģints suga ("Leccinum variicolor"), aug zem bērziem purvainos mežos, augļķermeņa kātiņa pamatne maina krāsu - griezuma vietā kļūst zilganzaļa.

Melnā bērzubeka— lācīšu ģints suga ("Leccinum melaneum"), aug mitros mežos un zem bērziem, cepurīte melngana.

Parastā bērzubeka— lācīšu ģints suga ("Leccinum scabrum"), visbiežāk sastopamā bērzubeka, cepurīte pelēkbrūna līdz sarkanbrūna, reizēm balta, aug lapkoku un jauktos mežos zem bērziem.

Purva bērzubeka— lācīšu ģints suga ("Leccinum holopus"), aug pie bērziem purvos vai mitros mežos, cepurīte parasti pelēkzaļgana.

Avoti: LD

Bērzukrogs   vietv.

1. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Biksti" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LPag

bērzulāja   apv.

1. Bērzu birzs.

Avoti: EH

bērzulājs

1. Bērzu birzs.

Avoti: Sin

berzumi   apv.

1. Rīvmaize.

2. Saldā pienā vai skābā putrā ieberzta maize.

3. Mazas klimpiņas.

Avoti: KV, VV

bērzumnieki

1. Bauskas novada Codes pagasta apdzīvotās vietas "Bērzi" (senāk "Bērzu muiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

bērzūne   apv.

1. Bērzu birzs.

Avoti: Sin

Bērzupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Liepnas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dobeles novada Annenieku pagastā.

3. Dzelzceļa pietura Dobeles novada Annenieku pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Liepāja, 85 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1927. g. ar nosaukumu "Jaunpils", tagadējais nosaukums kopš 1928. g.

4. Upe "Bērze" Auces, Dobeles un Jelgavas novadā, tās otrs nosaukums.

5. Dubnas kreisā krasta pieteka Līvānu novada Rožupes pagastā, garums - 7 km.

Avoti: LC, LE1

bērzupiepe

1. Parastā bērzupiepe - himēnijsēņu klases piepju sēņu dzimtas suga ("Piptoporus betulinus"), kas aug uz bērziem.

Brīnā bērzupiepe— parastā bērzupiepe.

Avoti: LD

bērzupnieki

1. Dobeles novada Annenieku pagasta apdzīvotās vietas "Bērzupe" iedzīvotāji.

2. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Bērzupes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Beržē   vietv.

1. Beržē bezdibenis - atrodas Priekšalpos ("Gouffre Berger"), Verkora masīva ziemeļos, Francijā, Izēras departamentā, dziļums - 1141 m, ieeja 1460 m vjl., sākumā vertikāla aka >200 m, tālāk slīpa galerija starp kaļķakmeņiem un slānekļiem.

Avoti: PZT

bērželis   apv.

1. Dem. --> bērzs.

Avoti: EH

Beržeņi   vietv.

1. Vulkāniski kalni Ungārijas ziemeļos, starp Donavu un Ipoju, augstākā virsotne - Čovāņošs - 939 m, andezītu lava un tufs.

Avoti: PZT

Beržeraka   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Bergerac"), Akvitānijas reģiona Dordoņas departamentā, 27600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Bēržgaļs   vietv., vēst.

1. Rēzeknes novada Bērzgales muižas nosaukums, kas pieminēts 1468. g. dokumentos.

Avoti: LPag

berži   apv.

1. Smilts, kaļķi u. tml. trauku tīrīšanai.

Avoti: EH

Bērži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

Beržine   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

Avoti: LC

bēržlapene   apv.

1. Bērzlape.

Avoti: EH

Beržovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

bēržpodiņš   apv.

1. Bērzlapes veids.

Avoti: EH

bēržums   apv.

1. Birzums (1) - sens latviešu platības un attāluma mērs.

Avoti: ME

bes

1. mūz. Ar dubultbemolu - par veselu toni - pazemināta skaņa "h (si)".

2. apv. Bez.

Avoti: Mūz, ME

besakociņš   apv.; hip.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

besakoks   apv.; hip.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

Besarābija   vietv.

1. Vēsturisks novads starp Dņestru, Prutu un Donavas lejteci, Moldovā un Ukrainā, līdz XIX gs. sākumam tā sauca tikai Prutas un Dņestras upstarpas dienvidu daļu.

Avoti: PZT

besazieda   apv., ģen., nelok.

1. Ceriņkrāsas.

Avoti: KiV

besbols

1. Beisbols.

Avoti: Ang

Bēsda   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Beesd"), Gelderlandes provincē, 3600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Beseda   vietv.

1. Upe Krievijā Smoļenskas un Brjanskas apgabalā, augštecē - posms Baltkrievijas Mogiļovas apgabalā, lejtece Baltkrievijas Gomeļas apgabalā, Baltkrievijā saucas - Bjesjedza, Sožas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

besele   apv.

1. Zemes irdināmais rīks ar dzelzs uzmavu, kuras vienā pusē divi zari, bet otrā lāpstveida turpinājums.

Avoti: TlV

Besemera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bessemer"), Alabamas štatā, 26900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

besemerēšana   novec.

1. Dzelzsrūdas apstrādes process čuguna atogļošanai.

Avoti: KV

beseņš   apv.; hip.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

besermeņi

1. Udmurtu etnogrāfiska grupa Krievijā, Udmurtijas Republikā, dzīvo pie Čepcas upes, domājams cēlušies no Volgas bulgāriem.

Avoti: PZT

beserēt   apv.

1. Panākt, ka uzlabo veselību, darbības spēju, lietošanas iespējamību u. tml.; labot.

Avoti: ĒiV

beserēties   apv.

1. Uzlabot (savu) veselību, darbības spēju u. tml.; ārstēties.

Avoti: ViV

besi   apv.; hip.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

besīgs   žarg.

1. Ļoti labs, lielisks.

2. Slikts, riebīgs.

Avoti: SLG

besiņi   apv.

1. Ceriņi.

Avoti: EH

Besio   vietv.

1. Pilsēta Kiribati Republikā, 12500 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

besis   žarg.

1. Nespēks, liels nogurums.

2. Slikts garastāvoklis, depresija.

3. Bezizeja.

Avoti: SLG

besisi

1. Senoju grupas cilts Malaizijā, Malakas pussalas vidienē, vissenāko Indoķīnas iedzīvotāju pēcteči, antropoloģiskā ziņā - vedoīdi, valoda pieder pie monkmeru saimes, saglabājušies spēcīgi matriarhāta elementi.

Avoti: PZT

bēsists   novec.

1. Biržas mākleris, kas spekulē uz cenas pazemināšanos.

Avoti: TV

besīt   žarg.

1. Radīt neapmierinātību, nepatikt; kaitināt; tracināt.

Avoti: SLG

besīties   žarg.

1. Slinkot.

2. Dusmoties; būt aizkaitinātam.

Avoti: JV, SLG

Beskidi   vietv.

1. Grēdu un masīvu josla Karpatu ziemeļos (poļu val. "Beskidy", čehu val. "Beskydy"), Polijā un Slovākijā, garums - >300 km, augstums - līdz 1725 m.

Avoti: LģE

Bēskova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Beeskow"), Brandenburgas federālajā zemē, 8000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Besovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

Beslana   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ziemeļosetijas-Alānijas Republikā, Terekas labajā krastā, 37000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1950. g.

Avoti: PZT

bēslītis   apv.

1. Kaut kas niecīgs, nevarīgs.

Avoti: EH

Besni   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Besni"), Adijamanas ilā, 28300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

besnika   apv.

1. Bezdelīga.

Avoti: EH

besplatno   žarg.

1. Bezjēdzīgi, neizdevīgi.

Avoti: KZ

besporjadoks   žarg.

1. Nekārtība.

Avoti: SLG

bess   žarg.

1. Velns, nešķīstenis.

Avoti: SLG

Bess   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - dievība, kura ar savu neglīto izskatu atbaidīja ļaunos spēkus un aizsargāja cilvēkus un viņu mītnes, bija ģimenes pavarda sargātājs un bērnu aizstāvis.

Avoti: Mit

besserwisser   vācu val.

1. Persona, kas uzskata, ka zina un saprot visu labāk nekā pārējie.

Avoti: LEV

best   bedu, bed, bed, pag. bedu; trans.; novec.

1. Bedīt.

2. Rakt.

Avoti: LLVV

best   apv.

1. Varbūt.

Avoti: ME

bēst   apv.

1. Varbūt.

Avoti: ME

bestarags   apv.

1. Nomnieks, bumburnieks.

Avoti: ME

Bestenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Bestes muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Piltenes pagastā.

Avoti: KV

bestenieki

1. Ventspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Bestes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bestes   vietv.

1. Bestes jūdžakmens - nozīmīgs tehnikas vēstures piemineklis, kas atrodas Kocēnu novada Kocēnu pagastā, Valmieras-Straupes-Rīgas šosejas labajā pusē, ~2km no Valmieras robežas, sens zviedru pasta ceļa aprīkojuma akmens, tajā iekalts gadskaitlis 1686 un "14 M", kas pēc vēsturnieku domām apzīmē uzstādīšanas gadu un attālumu Zviedrijas jūdzēs līdz Rīgai.

Avoti: LE1

bestialitāte   med.

1. Seksuālas perversijas forma, kas izpaužas kā dzimumsakari ar dzīvniekiem.

Avoti: TM

bestiārijs

1. Viduslaiku literatūrā - grāmata ar alegoriskiem zvēru aprakstiem.

2. novec. Senromiešu cirkā cilvēks, kas cīnījās ar zvēriem.

Avoti: SV99, SV33

bēstiārs   novec.

1. Bestiārijs.

Avoti: KV

bestija   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. Plēsīgs dzīvnieks, zvērs.

// pārn. Necilvēks, briesmonis.

Blondā bestija— Fr. Nīcšes apzīmējums (1887) tām Eiropas civilizētām rasēm (sevišķi ģermāņu), kas zvēriski izturas pret citām tautām un dēvē tās par barbariem.

Avoti: LLVV, KV

bestis   apv.

1. Vecs zirgs.

Avoti: ME

Bestla   mit.

1. mit. Skandināvu mitoloģijā - ļaunā milža Valtorna meita, Bora sieva un dievu Odina, Vilija un Vē māte.

2. astr. Saturna pavadonis ("Bestla"), vidējais attālums no planētas - 20129000 km, izmēri - 7 km.

Avoti: Mit, ZvD-203-26

bestrs   apv.

1. Labs, dūšīgs, skaists.

Avoti: KV, ViV, EH

bests

1. Mošeju, ārvalstu vēstniecību, augstāko garīdznieku māju neaizskaramība Irānā; pēc senas paražas pret personu, ko vajā varas iestādes un kas meklējusi patvērumu šajās vietās, nedrīkst lietot varas līdzekļus.

Avoti: SV69

bestsellers   -a, v.

1. Prece (piemēram, grāmata), pēc kuras ir liels pieprasījums.

Avoti: Wi, MLVV

beš   apv.

1. Bez.

Avoti: ME

bešā   apst.; sar.

1. Bez kā; tukšā.

Avoti: LLVV

Bešara   vietv.

1. Pilsēta Alžīrijas rietumos ("Beschar"), vilājas administratīvais centrs, 165000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT

Beščadi   vietv.

1. Kalnu grēda Karpatos (poļu val. "Bieszczady"), Austrumbeskidu daļa, atrodas Polijā, augstākā virsotne - Tarnica - 1348 m vjl.

Avoti: PZT

Bešeņsega   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģē, 3300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bešikdizi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Trabzonas ilā, 13300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Beširi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Batmanas ilā, 8400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bešķis   apv.

1. Zirgs.

2. Dusmīgs, ļauns cilvēks.

Avoti: ME, EH

bešamela   -as, s.

1. Bešamela mērce - bieza mērce, ko gatavo no piena vai saldā krējuma, olām un miltiem; t. s. baltā mērce.

Avoti: EpV

bešamele

1. Bieza mērce, kas gatavota no piena vai saldā krējuma, olām un miltiem; mērce gaļai, zivīm u. c. ēdieniem.

Avoti: SV08

bešamelmērce   -es, dsk. ģen. -ču, s.; novec.

1. Bešamela mērce.

Avoti: MtL

Bešāra   apv.

1. Pilsēta Alžīrijas rietumu daļā, 154400 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

bešbarmaks

1. Jērgaļas ēdiens ar miltu piedevu.

Avoti: SV08

bešmets   -a, v.

1. Vīriešu apmetņveida apģērba gabals (tjurkiem, mongoļiem, kaukāziešiem), kas sniedzas līdz ceļiem; to valkā virs krekla zem virsdrēbēm, apjož ar jostu, retāk aizpogā.

Avoti: LLVV

bešo   apv.

1. Bez kā; tukšā.

Avoti: EH

Bēšoni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Bēšonu ezers - atrodas garā iegultnē starp Dagdas un Feimaņu pauguraini, Aglonas novada Aglonas pagastā pie Šķeltovas pagasta robežas un Aglonas-Krāslavas ceļa 143 m vjl., platība - 64 ha, garums - 2,4 km, lielākais platums - 0,5 km, vidējais dziļums - 6,8 m, lielākais dziļums - 22,7 m, eitrofs, aizaugums - 10%.

Avoti: LC

Bešons   vietv.; sar.

1. Bešona ezers - Bēšonu ezers Aglonas novadā.

Avoti: LE1

bešprātis   apv.

1. Bezprātis.

Avoti: EH

bešrocis   apv.

1. Bezrocis.

Avoti: ME

bēšs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds, kas ir smilšu krāsā, gaiši brūngans.

Avoti: LLVV

bešu   apv.

1. Bez kā; tukšā.

Avoti: EH

bešū   apv.

1. Bez kā; tukšā.

Avoti: EH

bešus   apv.

1. Bez kā; tukšā.

Avoti: EH

bet   saiklis.

1. pretstatījuma saiklis. Saista vienlīdzīgus teikuma locekļus, norādot uz nozīmju pretstatu vai neatbilstību.

// pāru saikļa sastāvdaļa. Savienojumos "ne - bet", "nevis - bet" sevišķi izceļ ar vienlīdzīgiem teikuma locekļiem nosaukto parādību pretstatu.

2. pretstatījuma saiklis. Saista salikta sakārtojuma teikuma komponentus, pretstatot to nozīmes, norādot uz to satura savstarpējo neatbilstību.

3. pretstatījuma saiklis. Saistot patstāvīgu teikumu ar iepriekšējo kontekstu, norāda uz šo teikumu satura savstarpējo neatbilstību, pretstatu.

4. pretstatījuma saiklis. Saliktā pakārtojuma teikumā ievada virsteikumu, kam pakļauts pieļāvuma palīgteikums.

5. vienojuma pāru saikļa sastāvdaļa. Savienojumos "ne vien - bet arī", "ne tikai - bet arī", "ne tikvien - bet arī" vieno vienlīdzīgus teikuma locekļus, norādot uz saistījuma iespējamību.

6. part. nozīmē. Savienojumā "bet tad" lieto, lai pastiprinātu teikumā izteikto domu kā pretstatu kam gaidītam, piešķirot teikuma saturam lielāku emocionalitāti.

7. lietv. nozīmē; sar. Šķērslis, kavēklis.

Avoti: LLVV

bēt   apv.

1. Blēt.

Avoti: ME

bēt   val.

1. Ebreju alfabēta otrais burts.

Avoti: MrJ

beta   lat.

1. Bietes.

Beta vulgaris— parastā biete.

Avoti: LD

beta   novec.

1. Bēta.

Avoti: LLVV, LeK-15

bēta   -as, s.

1. Otrais burts grieķu alfabētā.

Bēta bloķētāji— bēta receptoru bloķētāji; substances, kas dažādā mērā bloķē t. s. bēta receptorus simpātiskā nervu sist., samazinās sirdsdarbība un asinsspiediens, palēninās pulss.

2. Vielas stāvokļa apzīmējums.

Bēta dzelzs— dzelzs 760-960 grādu temperatūrā (sal. alfa dzelzs un gamma dzelzs).

3. Termina sastāvdaļa, kas norāda, ka termina nozīme saistāma ar bēta daļiņām.

Bēta daļiņas— elektroni vai pozitroni, kurus izstaro radioaktīvas vielas bēta sabrukšanas procesā.

Bēta defektoskopija— svešķermeņu konstatēšana ļoti plānos metāla izstrādājumos (piem., folijās 1), to izdara ar bēta staru palīdzību.

Bēta radioaktivitāte— radioaktivitāte, kurā tiek izstaroti bēta stari.

Bēta sabrukšana— atoma kodola radioaktīva pārvēršanās, kuras norisē tiek izstarots elektrons un antineitrino vai pozitrons un neitrino.

Bēta spektrs— bēta radioaktīvo atomu izsviesto bēta daļiņu enerģētiskais sadalījums.

Bēta spektrometrs— aparāts bēta daļiņu enerģijas mērīšanai.

Bēta spektrogrāfs— bēta spektrometrs, kas uz fotoplates vienlaikus attēlo visu dotā elementa bēta daļiņu spektru.

Bēta spektroskopija— kodolspektroskopijas veids, kurā eksperimentāli pētī bēta spektrus.

Bēta starojums— bēta daļiņu plūsma.

Bēta stari— bēta starojums.

Avoti: LLVV, LPE, FF

beta-ciklodekstrīns

1. Pārtikas piedeva E459, pastu veidojošs līdzeklis, stabilizētājs, uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: Zkp

betacisms   med.

1. Skaņas "b" pārmērīga lietošana valodā, aizstājot ar to citas skaņas.

Avoti: TM

betaglukāns

1. Bioloģiski aktīva viela, kas atvasināta no maizes rauga šūnu apvalka.

Avoti: PL

betaīns

1. Organiska slāpekļviela, glicīna metilatvasinājums, ko satur cukurbietes un daudzi citi augi, arī vēžu un mīkstmiešu organismi.

Avoti: SV69

betametazons   med.

1. Fluorizēts kortikosteroīdu savienojums, sintezēts medikaments, kas ietekmē ogļhidrātmaiņu un olbaltumvielmaiņu.

Avoti: VE

betanaftols   med.

1. Balts pulveris vai kristāliskas plāksnītes, šķīst spirtā, iegūst no naftalīna.

Avoti: TM

Betani   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bethany"), Oklahomas štatā, 19600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Bethany"), Oregonas štatā, 20600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Betānija   novec.

1. Reliģijas studentu brālība Rīgā, dibināta 1925. g.

Avoti: KV

betanīns

1. Pārtikas piedeva E162, krāsviela (tumši sarkana, violeta), ekstrahē no bietēm, uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, satur nitrātus, tātad nav ieteicama bērniem.

Avoti: Zkp

betatrons   -a, v.

1. Iekārta, kurā paātrina elektronus, izmantojot elektrisko virpuļlauku, ko rada mainīga magnētiskā plūsma.

Avoti: LLVV

bete   apv.

1. Lieto, lai izteiktu apmierinājumu, gandarījumu.

Avoti: KiV

bēte   žarg.

1. Nepatikšanas; neveiksme.

Avoti: SLG

betegbo

1. Beti - tauta Kotdivuārā.

Avoti: PZT

Betela   vēst.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Bethel"), Konnektikutas štatā, 19300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Bethel"), Aļaskas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

betele

1. Stimulējošs līdzeklis, lieto Dienvidāzijā, sastāv no sasmalcinātām beteļpalmu sēklām, dzēstiem kaļķiem un dažādām piedevām, kā kanēlis, tabaka u. c., kas ietīts beteļpiparu lapā, krāso siekalas.

2. novec. Dieva nams.

Avoti: LEV, SW78

Betelgeize

1. Sarkana milzu zvaigzne Oriona zvaigznājā, ~400 reizes liel. par Sauli, atrodas ~800 gaismas gadu attālumā.

Avoti: LEV

bētelis   apv.

1. No niedrēm pīts grozs.

Avoti: EH

betels   med.

1. Austrumos lietots košļājamais preparāts, kas sastāv no palmas "Areca catechu L." sēklu gabaliņiem, ievīstītiem līdz ar kaļķiem beteļpiparu lapā; lieto kā tonizējošu līdzekli.

Avoti: TM

beteļpalma

1. Palmu suga D-Āzijā, sēklas lieto kā stimulējošu un narkotisku līdzekli.

Avoti: LEV

beteļpipars

1. Piparu dzimtas augs, kura lapas kopā ar beteļpalmas riekstiem lieto kā stimulējošu un narkotisku līdzekli Dienvidāzijā.

Avoti: SV99

Betera   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Betera"), Valensijas apgabala Valensijas provincē, 21500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Betersta   vietv.

1. Batersta - neprecīzs pilsētas nosaukuma latviskojums.

Avoti: LE1

Betelpārka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bethel Park"), Pensilvānijas štatā, 32300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bethylidae   lat.

1. Kukaiņlapseņu dzimta - kukaiņu klases plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas dzimta.

Avoti: LE1

beti

1. Tauta, dzīvo Kotdivuāras dienvidos, pieder pie kru tautu grupas.

Avoti: PZT

betīds

1. dsk. Kukaiņu klases viendienīšu kārtas dzimta ("Baetidae"), kukaiņu spārni šauri, ar labi saskatāmām šķērsdzīslām un brīvām starpdzīslām spārnu malās, vēdera galā 2 cerkas, Latvijā konstatētas 17 sugas.

Baltijas betīds— Latvijā konstatēta un aprakstīta zinātnei jauna suga ("Baetopus balticus Kazlauskas").

Avoti: LD

betija   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

Bētika   vietv.

1. Bētikas Kordiljera - Andalūzijas kalni Spānijā.

Avoti: PZT

Bētina   vietv.

1. Pilsēta Francijas ziemeļos ("Bethune"), Noras-Padekalē reģiona Pdekalē departamentā, 25600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi, Fīa

Betīna   vietv.

1. Betīna - pilsēta Francijā ("Bethune").

Avoti: Wi

Betinče   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikas (Jakutijas) dienvidrietumu daļā, Ņujas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Bētiņi   vietv.

1. Bētiņu ciems - apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Nīcas pagastā.

Avoti: LC

bētiņmezgls   jūrn.

1. Vilcējtroses (vilcējtauvas) nostiprināšanai (piesiešanai vai aizlikšanai) paredzēts mezgls, kas ir ātri sasienams un atraisāms, neslīd un nesavelkas.

Avoti: JūVM

bētiņš   jūrn.

1. Koka brusa, kuras viens gals atbalstīts pret kalsiņu, bet otrs izlaists caur klāju, ko izmanto trošu, tauvu, piemēram, šleptauvas aizlikšanai.

Avoti: JūVM

Betiški   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Betišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

betiškieši

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Betiški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Betišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

betīze   psih.

1. Periodiska, simulēta muļķība.

Avoti: PsA

betizu

1. Savvaļas liellopu šķirne, autohtona Spānijas ziemeļos un Francijas dienvidaustrumos, Pireneju kalnos.

Avoti: Wi

Betlehema   vietv.; novec.

1. Bētlihema - pilsēta ASV.

Avoti: PZT

Betlēme   vietv.

1. Bētleme.

Avoti: LEV, PuA

Bētleme   vietv.

1. Pilsēta (no 1996. g.) Palestīnā (arābu val. "Bayt Lahm", ebreju val "Bet Lehem"), 10 km uz dienvidiem no Jeruzālemes, Rietumkrastā, ap 30000 iedzīvotāju; Vecajā Derībā Dāvida pilsēta, Jaunajā Derībā Jēzus dzimšanas vieta, 6. gs. uzcelta piecu jomu bazilika.

Bētlemes zvaigzne— Mateja evanģēlija 2. nodaļā pieminētā zvaigzne, kas Jēzum piedzimstot, norādīja ceļu trim austrumu gudrajiem.

Avoti: LEV, PuA

Bētlihema   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bethlehem"), Pensilvānijas štatā, 75100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Betlkrīka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Battle Creek"), Mičiganas štatā, Kalamazū krastā, 51800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, PuA, WA16

bētmaņnieki

1. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Bētmaņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

betmeniāda

1. Betmenam veltītu darbu kopums.

Avoti: PL

betmeniāde

1. Betmenam veltītu darbu kopums.

Avoti: PL

betmens

1. Amerikāņu komiksu detektīvseriāls; sikspārnis, ko 1939 radījis Bobs Keins (attēls) un Bils Fingers (teksts).

Avoti: LEV, PL

bētnieki

1. Talsu novada Virbu pagasta apdzīvotās vietas "Bētas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

betoji

1. Tukani - indiāņu cilšu grupa Dienvidamerikā.

Avoti: PZT

betonēšana

1. Tehnoloģisko procesu kopums - betona masas sagatavošana, transportēšana, iestrādāšana un kopšana cietēšanas laikā.

Avoti: ZTV

betonēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot no betona, pildīt ar betonu.

2. žarg. Melot.

Avoti: LLVV, JV

betonētājs   -a, v.;

1. Cilvēks, kas betonē; betonēšanas speciālists.

Avoti: LLVV

betonica   lat.

1. Pātaines.

Betonica officinalis— ārstniecības pātaine.

Avoti: LD

betonika   apv.

1. Sārmenes ("Stachys").

Avoti: Aug2

betonomešalka   žarg.

1. Betona maisītājierīce.

Avoti: SLG

betonpolimērs

1. Materiāls, ko iegūst, veicot betona un organisko monomēru radiācijas inducēto kopolimerizāciju.

Avoti: ZTV

betons   -a, v.; parasti vsk.

1. Mākslīgs būvmateriāls - saistvielu, ūdens un pildvielu maisījums.

Betona maisītājs— būvmašīna, kas pagatavo betona masu, mehāniski samaisot tās komponentus - saistvielas, pildvielas un ūdeni.

Betona vibromaisītājs— ierīce, kas masu vienlaikus samaisa un vibrē, uzlabojot tās kvalitāti.

Betona masas blietēšana— betona masas blīvēšanas paņēmiens (ar rokas vai pneimatisko blieti), ko izmanto betona un mazstiegrotu dzelzsbetona konstrukciju blīvēšanai.

Betona masas durstīšana— betona masas sablīvēšanas veids, ko lieto biezi stiegrotu konstrukciju blīvēšanai, izmantojot tērauda vibroadatas.

Betona masas sagatavošana— komponentu dozēšana, to iepildīšana maisītājā, samaisīšana, betona masas izkraušana pieņemšanas bunkurā vai transportlīdzeklī un palīgoperācijas.

Betona masas vibrēšana— izplatītākais betona masas sablīvēšanas paņēmiens ar dziļuma, virsmas vai ārējo vibratoru.

Avoti: LLVV, ZTV

Betpakdala   vietv.

1. Ziemeļu Bada stepe - tuksnesis Turānas zemienes ziemeļaustrumos, no Sarisu upes rietumos līdz Balhašam austrumos, Kazahstānā, platība - ~75000 kvadrātkilometru, vidējais augstums - 300-500 m, augstākā virsotne - 974 m (Džambula kalns), krasi kontinentāls, sauss klimats.

Avoti: PZT

betula   lat.

1. Bērzi.

Betula alleghaniensis— dzeltenais bērzs.

Betula costata— bērzu suga, ko dažkārt mēdz audzēt kā dekoratīvu koku ar krēmkrāsas mizu.

Betula ermannii— akmens bērzs.

Betula humilis— zemais bērzs.

Betula nana— pudurbērzs.

Betula nigra— melnais bērzs.

Betula papyrifera— papīra bērzs.

Betula pendula— āra bērzs.

Betula pubescens— purva bērzs.

Betula utilis— Himalaju bērzs.

Betula verruscosa— āra bērza nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

betulaceae   lat.

1. Bērzu dzimta.

Avoti: LD

betulales   lat.

1. Bērzu rinda.

Avoti: PDE

betulīns   med.

1. Bērzu kampars jeb sveķi, iegūst no balto bērzu mizas.

Avoti: TM

betušnijs   žarg.

1. Godīgs cilvēks.

Avoti: KZ

BEUC   saīs.

1. Eiropas Patērētāju savienību birojs.

Avoti: PnR

beuzis   apv.

1. Tas, kas izraisa bailes (piemēram, biedēklis, zvērs); tas ar ko baida (kādu); bauzis.

Avoti: ViV

Bevanja   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bevagna"), Umbrijas reģiona Perudžas provincē, 5100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bevatrons

1. Lieljaudas ierīce daļiņu paātrināšanai.

Avoti: Ang

Beverīna   vietv.

1. vēst. Viens no latgaļu zemes Tālavas centriem 12.-13. gadsimtā, ko krievu meslu vācēji nodedzinājuši 1216. g., precīza atrašanās vieta nav zināma.

2. Beverīnas novads - novads Vidzemē ar administratīvo centru Mūrmuižā, izveidots 2009. gadā administratīvi teritoriālās reformas gaitā, tajā iekļauti bijušā Valmieras rajona Brenguļu un Kauguru pagasts, kā arī bijušā Valkas rajona Trikātas pagasts, robežojas ar Burtnieku, Strenču, Smiltenes, Priekuļu un Kocēnu novadu.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

Beverlihilsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Beverly Hills"), Kalifornijas štatā, 34800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Beverly Hills"), Mičiganas štatā, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Bevernskaja   vietv., vēst.

1. Ilūkstes novada Bebrenes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Beveronia

1. Beveronija - Latvijas Universitātes studentu korporācija.

Avoti: LE1

Beveronija

1. Latvijas Universitātes studentu korporācija, dibināta 1922. g.; krāsas: violets, zils, zelts.

Avoti: KV

beveroņi

1. Studentu korporācijas "Beveronija" locekļi.

Bevershof   vietv., vēst.

1. Kokneses novada Bebru pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Beverskaja   vietv., vēst.

1. Kokneses novada Bebru pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Beverungena   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Beverungen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 13400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Beverveika   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandes ziemeļrietumos ("Beverwijk"), Ziemeļholandes provincē, netālu no Ziemeļjūras kanāla, 40000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Bevīna

1. astr. Saturna pavadonis ("Bebhionn"), vidējais attālums no planētas - 17119000 km, izmēri - 6 km.

Avoti: ZvD-203-26

Bēvulēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novada Taurupes pagastā.

Avoti: LC

bēvulēnieši

1. Ogres novada Taurupes pagasta apdzīvotās vietas "Bēvulēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bewern   vietv., vēst., vācu val.

1. Ilūkstes novada Bebrenes pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Bebrenes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Bebrenes pagastā.

Avoti: LPag, KV

Bewert-Svehthof   vietv., vēst., vācu val.

1. Svētes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Jēkabnieku pagastā.

Avoti: KV

bey   novec.

1. Kungs; augstāko turku ierēdņu un virsnieku tituls; arī Tunisas valdnieka tituls.

Avoti: LME

Beyenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Bejas muiža, kas atradās Valkas apriņķa Bejas pagastā.

Avoti: KV

bez   priev. ar ģen. (ar dsk. ģen., novec.)

1. Norāda, ka trūkst, ka nav kā; pretstats: ar.

2. Savienojumā ar daudzuma apzīmējumu norāda uz kā iztrūkumu līdz kādam daudzumam.

3. Norāda uz to, kā nav kādā darbībā, procesā.

Bez šaubām— lieto, lai apstiprinātu apgalvojumu vai noliegumu; protams, katrā ziņā, nešaubīgi.

Bez vārda runas— neko neiebilstot.

Bez nerviem— bez uztraukuma.

4. savienojumos "bez mēra", "bez gala", "bez prāta", "bez jēgas" u. tml. Ļoti ilgi, daudz u. tml. (ko darīt), arī nepārtraukti, nebeidzami (ko darīt).

// sar. Savienojumā ar adj. vai apst.: ļoti, ārkārtīgi.

// sar. Apzīmē ļoti lielu skaitu, daudzumu; ļoti daudz.

Bez gala (un) bez malas— Ļoti liels, bezgalīgs.

5. Norāda uz to, kas nav ietverts kopējā skaitā, daudzumā; izņemot, neieskaitot.

Bez tam— lieto, pievienojot ko iepriekš sacītajam; turklāt.

6. sar. Norāda uz aptuvenu laiku pirms tā momenta vai parādības, kas minēta atkarīgajā lietvārdā; pirms, priekš.

7. sar. Norāda uz apstiprinājumu, apgalvojumu (parasti jautājuma teikumos).

Avoti: LLVV

bez-   pried.

1. Savienojumā ar lietvārdu norāda, ka trūkst, nav tā, ko izsaka pamatvārds.

2. Savienojumā ar lietvārdu norāda, ka ar pamatvārdu nosauktais ir šķietams, grūti pamanāms, ļoti samazināts, vājināts u. tml.

3. Savienojumā ar adjektīvu norāda uz pamatvārdā nosauktās pazīmes trūkumu vai noliegumu.

Avoti: LLVV

bezacis   apv.

1. Tāds, kas ir zaudējis redzi.

Avoti: ME

bezacu   apv.

1. Bezacu adata - adata, kurā nav paredzēts ievērt diegu.

2. Bezacu rāciņi - kartupeļi, kam nav asnu iedobumu.

Avoti: EH

bezakmens   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ir bez akmeņiem, tāds, kas nesatur akmeņus.

Avoti: LLVV

bezakotu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav akotu.

Avoti: LLVV

bezalgas   ģen., nelok.

1. Tāds, par ko nesaņem algu; neatalgots, neapmaksāts.

Avoti: LLVV

bezalkohola   ģen., nelok.

1. Bezalkoholisks.

Bezalkoholiskie dzērieni— dzērieni ar alkohola saturu līdz 2,5 tilp.%.

Avoti: LLVV

bezalkoholisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nesatur alkoholu.

Avoti: LLVV

bezān-   jūrn.

1. Salikteņu daļa - pie bezānmasta piestiprināts (apmastojuma vai takelāžas sastāvdaļa vai bura, piem., bezānbura, bezānmasts).

Avoti: SV99

bezāna   jūrn.

1. Bezāna vantis - atsaites bezānmasta noturēšanai kuģa šķērsvirzienā.

Avoti: JūVM

bezānbomis   jūrn.

1. Apaļkoks, kura viens gals kustīgi piestiprināts bezānmasta apakšdaļā, bet tam otrā galā piestiprināta bezānšote, ko izmanto bezānburas apakšējā līķa (malas) piestiprināšanai un buras vadīšanai.

Avoti: JūVM

bezānbura

1. Bezānmasta (vairākmastu kuģa pakaļējais masts) galvenā bura, var būt trīsstūraina vai četrstūraina.

Bezānburas apakšējā līķa garums— attālums no bezānmasta pa bezānbomi līdz šotstūrim.

Bezānburas priekšējā līķa garums— attālums gar bezānmastu no bezānburas halzstūra līdz fallstūra augšējai malai.

Avoti: LEV, JūVM

bezānfoks   jūrn.

1. Trīsstūraina štagbura, ko paceļ bezānmasta priekšpusē.

Avoti: JūVM

bezānmasts

1. Kuģa pakaļējais masts, ja ir trīs (vai vairāk) masti.

Avoti: ZTV

Bezanna   vietv.

1. Bezanna Briancā - pilsēta Itālijā ("Besanna in Brianza"), Lombardijas reģiona Moncas un Briancas provincē, 15500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bezansona   vietv.

1. Pilsēta Francijas austrumos (Besancon"), Juras kalnu piekājē, Franškontē reģiona un Dū departamenta administratīvais centrs, osta Ronas-Reinas kanāla un Dū upes krastos, 117000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

bezānstaga   novec.

1. Bezānmasta staga.

Avoti: KV

bezantīns   vēst.

1. Romas impērijas zelta monētas solīda nosaukums Rietumeiropā; bizantiešu bezants.

Avoti: Leģ-99-68

bezants   vēst.

1. Bizantiešu bezants - Romas impērijas zelta monētas solīda nosaukums Rietumeiropā.

Avoti: Leģ-99-68

bezapkalpes   ģen., nelok.

1. Tāda iekārta, kas darbojas bez apkalpes klātbūtnes.

bezapmales   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav vai neveidojas apmale.

Bezapmales štancēšana— metāla karstās apstrādes veids; sakarsētu sagatavi deformē slēgtā štancē bez apmales veidošanas.

Avoti: LPE

bezapziņa

1. Psihoanalīzē - tā personības daļa, ko cilvēks pats neapzinās un nekādos apstākļos nevar apzināties.

Avoti: IdV

bezasiņu   ģen., nelok.

1. zool. Tāds, kam nav asiņu.

2. reti. Bāls (par seju).

Avoti: LLVV

bezastains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav astes.

Bezastainie abinieki— abinieku kārta; raksturīgākie pārstāvji - vardes un krupji.

Avoti: LLVV, ZTV

bezaste   apv.

1. Tāds, kam nav astes, bezastes, ragana.

Avoti: ME

bezastes   ģen., nelok.

1. Bezastains; tāds, kam nav astes.

Avoti: LLVV

bezatbildība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezatbildīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezatbildīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (darbs, rīcība u. tml.), kurā izpaužas darītāja atbildības trūkums.

Avoti: LLVV

bezatbildīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezatbildība.

Avoti: LLVV

bezatkritumu

1. Bezatkritumu tehnoloģija - tehnoloģisks process, kurā pilnīgi izmanto izejmateriālus, nodrošina materiālu ekonomiju, atbrīvo no ražošanas atlikumu transportēšanas un utilizācijas, nepiesārņo apkārtējo vidi.

Avoti: EV

bezatlīdzības   ģen., nelok.

1. Tāds, kas nav saistīts ar atlīdzību; bezmaksas.

Avoti: LLVV

bezatmosfēras   ģen., nelok.

1. Tāds (debess ķermenis), kam nav atmosfēras.

Avoti: LLVV

bezatomu   ģen. nelok. īp. nozīmē

1. Tāds (reģions, teritorija u. tml.), kur nav izvietoti kodolieroči; kodolbrīvs.

Avoti: MLVV

bezatsitiena   ģen., nelok.

1. Tāds (šaujamierocis), kas darbojas bez atsites.

Avoti: LLVV

bezatskaņu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav atskaņu.

Avoti: LLVV

bezatspoļu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav atspoļu (par aušanas iekārtām).

Avoti: LLVV

bezaugsnes   ģen., nelok.

1. Tāds (augs), ko audzē bez zemes; tāds, kas saistīts ar šādu audzēšanu.

Avoti: LLVV

bezavāriju   ģen., nelok.

1. Tāds, kas noris bez avārijām.

Avoti: LLVV

bezbailība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezbailīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezbailīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nebaidās, tāds, kas viegli spēj pārvarēt bailes; drosmīgs, drošs.

Avoti: LLVV

bezbailīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezbailība.

Avoti: LLVV

bezbailis   novec.

1. Drosminieks.

Avoti: LV93

bezbalsīgs   apv.

1. Tāds, kam nav balss, mēms.

Avoti: ME

bezbārdains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav bārdas.

2. Tāds, kur nav bārdas (par seju).

Avoti: LLVV

bezbārdis   -ža, v.; reti.

1. Tas (tāds), kam nav bārdas.

Avoti: LLVV

bezbēdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezbēdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; vieglprātība, bezrūpība; jautrība.

Avoti: LLVV

bezbēdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav bēdu un rūpju; bezrūpīgs, jautrs.

Avoti: LLVV

bezbēdīgums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Vispārināta īpašība --> bezbēdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; nebēdnīgums.

Avoti: LLVV

bezbēdis   -ža, v.; pareti.

1. Bezbēdīgs, bezrūpīgs, jautrs cilvēks; pārgalvis, nebēdnis.

Avoti: LLVV

bezbēdnieks

1. Nebēdnis, draiskulis; pārgalvis.

Avoti: Sin, LV93

bezbēdnis   apv.

1. Bezbēdnieks.

Avoti: EH

bezbēdu   ģen., nelok.; reti.

1. Bez bēdām; bezbēdīgs.

Avoti: LLVV

bezbēnis   apv.

1. Eiropas septiņstarīte ("Trientalis europaea").

Avoti: Aug2

bezbēnīte   apv.

1. Eiropas septiņstarīte ("Trientalis europaea").

Avoti: Aug2

bezbērnīte   apv.

1. Eiropas septiņstarīte ("Trientalis europaea").

Avoti: Aug2

bezbēns   apv.

1. Bezmēns - sviras svari ar bīdāmu atbalsta punktu.

Avoti: TlV

bezbērnains   apv.

1. Tāds, kuram nav bērnu.

Avoti: ĒiV

bezbērnaiņš   apv.

1. Tāds, kuram nav bērnu.

Avoti: ĒiV

bezbērne   apv.

1. Sieviete, kurai nav bērnu.

Avoti: EH

bezbērnība   apv.

1. Bērnu trūkums.

Avoti: ME

bezbērnis   apv.

1. Tāds, kam nav bērnu.

Avoti: ME

bezbērnu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav bērnu; tāda (laulība), kur nav bērnu.

Bezbērnu atraitne— atraitne, kurai nav bērnu.

Avoti: LLVV, ME

bezbiksis   sar.

1. Trūkumcietējs, nabags.

Avoti: Sin

bezbilžu   apv.

1. Bezbilžu grāmata - grāmata, kurā nav attēlu.

Avoti: EH

bezbiļetnieks   -a, v.;

1. Pasažieris, kam nav braukšanas biļetes; apmeklētājs, kam nav ieejas biļetes.

Avoti: LLVV

bezbols

1. Beisbols.

Avoti: Ang

bēz-bumba

1. Beisbols.

Avoti: Ang

bezceļa   ģen.; nelok.

1. Tāds (apvidus), kur nav ceļa; tāds (laiks), kad grūti atrast vai lietot ceļu.

// pareti. Tāds (brauciens, virzīšanās), kas nenotiek pa ceļu.

Avoti: LLVV

bezceļš   -a, v.

1. Vieta, kur nav ceļa.

// ģen.: īp. nozīmē Tāds, kur nav ceļa; tāds, kas paredzēts braukšanai pa šādām vietām.

Avoti: MLVV

bezceļu   dsk. ģen.; nelok.

1. Tāds (apvidus), kur nav ceļa; tāds (laiks), kad grūti atrast vai lietot ceļu.

// pareti. Tāds (brauciens, virzīšanās), kas nenotiek pa ceļu.

Avoti: LLVV

bezcere   poēt.

1. Bezcerība.

Avoti: Sin

bezcerība   -as, s.; parasti vsk.

1. Psihisks stāvoklis, ko izraisa cerību, izredžu trūkums.

// ģen.: adj. nozīmē. Tāds, kam raksturīgs cerību, izredžu trūkums; tāds, kurā izpaužas cerību, izredžu trūkums.

Avoti: LLVV

bezcerīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam nav cerību; tāds (cilvēks), kas zaudējis cerības.

// pārn. Drūms, nomācošs (parasti par apkārtni, dabas ainavu).

Avoti: LLVV

bezcerīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezcerīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; bezcerība.

Avoti: LLVV

bezceris   žarg.

1. Bezcerība; bezcerīgs stāvoklis.

Avoti: SLG

bezcers   žarg.

1. Bezcerība; bezcerīgs stāvoklis.

Avoti: SLG

bezcukura   ģen., nelok.

1. Tāds, kura sastāvā nav cukura.

Bezcukura diabēts— slimība, kurai raksturīga liela daudzuma cukuru nesaturoša urīna atdalīšanās, ārkārtīgas slāpes un nespēks.

Avoti: LLVV

bezčaulvēži

1. Žaunkājvēžu apakšklases kārta ("Anostraca"), primitīvi vēži, kuru ķermenis nav ietverts kopīgā čaulā un sastāv no daudziem savstarpēji līdzīgiem posmiem, ~180 s., Latvijā konstatētas 3 sugas; bezčauļi.

Avoti: LD

bezčauļi

1. Bezčaulvēži - žaunkāju apakšklases kārta ("Anostraca"); vidēji lieli, slaidi vēžveidīgie.

Avoti: ZTV

bezda   apv.

1. Vēdera gāzu noplūde.

Avoti: EH

bezdakli   apv.

1. Smakojoša vēdera gāze.

Avoti: ME

bezdals   apv.

1. Kāds, kas izdala smakojošas vēdera gāzes.

2. Kuņģa, zarnu gāzu kopums.

Avoti: ME, KiV

bezdarba   apv.

1. Bez darba.

Bezdarba strādnieki— bezdarbnieki.

Bezdarba ļaudis— bezdarbnieki.

Avoti: ME

bezdarbība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad nav lietderīga darba, nodarbību.

2. jur. Apzināta personas gribai atbilstoša pasīva uzvedība, kas izpaudusies noteiktu tiesisku pienākumu nepildīšanā, kā rezultātā izdarīts Krimināllikumā paredzēts apdraudējums ar likumā aizsargātām interesēm vai tiesībām.

Varas bezdarbība— stāvoklis, kad amatpersona nav izpildījusi darbību, kas tai uzticēta kā dienesta pienākums.

3. Dīkdienība, slinkošana.

Avoti: LLVV, JtV

bezdarbīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pietiekami nestrādā; tāds, kas neveic savus darba pienākumus; pasīvs.

// reti. Nenodarbināts, nekustīgs (parasti par locekļiem).

2. Tāds (stāvoklis, rīcība), kas nav saistīts ar lietderīgu darbu, nodarbību.

Avoti: LLVV

bezdarbīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezdarbība.

Avoti: LLVV

bezdarbis

1. Bezdarbnieks; cilvēks, kam (pašlaik) nav darba.

2. Dīkdienis, slaists.

Avoti: SiV, ME

bezdarbnieks   -a, v.;

1. Cilvēks, kuram nav pastāvīga algota darba; fiziska persona darbspējīgā vecumā, kas nestrādā, kurai nav citu ienākumu, vismaz minimālās darba samaksas apmērā, kura neveic uzņēmējdarbību un meklē darbu.

Inteliģentais bezdarbnieks— bezdarbnieks ar vidējo vai augstāko izglītību.

Bezdarbnieku apdrošināšana— strādājošo brīvprātīga vai obligāta apdrošināšana pret iespējamo bezdarbu.

Bezdarbnieku pabalsts— palīdzība (naudas formā) bezdarbniekiem, parasti no speciāliem fondiem.

Avoti: LLVV, JtV

bezdarbs   -a, v.; parasti vsk.

1. Situācija, kad cilvēks spēj un grib strādāt, bet nevar atrast darbu.

2. pareti. Bezdarbība (1).

Avoti: LLVV

bezdaunieks   apv.

1. Slaists, dīkdienis (lieto kā lamuvārdu).

Avoti: ME

bezde   apv.

1. Smakojošu vēdera gāzu noplūde.

Avoti: ME

bezdefektu   ģen., nelok.

1. Tāds (izstrādājums), kam nav defektu.

2. Tāds (ražošanas process), kur novērsta produkcijas defektu rašanās; tāds (darba paņēmiens), kas novērš produkcijas defektu rašanos.

Avoti: LLVV

bezdegunis   apv.

1. Kāds, kam ir amputēts deguns.

Avoti: EH

bezdelēns   apv.

1. Bezdelīdzēns.

Avoti: EH

bezdeklis   apv.

1. Smakojoša vēdera gāze.

Avoti: ME

bezdelactiņa   apv.

1. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

bezdelactiņš   apv.

1. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

bezdelēt   apv.

1. Vairākkārtīgi palaist smakojošu vēdera gāzi.

2. Šurp un turp skraidīt.

Avoti: ME, EH

bezdelīdzēns   -a, v.

1. Bezdelīgu mazulis.

Avoti: LLVV

bezdelīga   -as, s.

1. Zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta ("Hirundinidae"), nelieli (ķermeņa masa - 10-60 g), slaidi dziedātājputni ar gariem smailiem spārniem un vairāk vai mazāk šķeltu asti, ligzdguļi, 20 ģ., 80 s.; Latvijā konstatētas 3 ģintis, 3 sugas.

Kalnu bezdelīga— bezdelīgu suga ("Ptyonoprogne rupsetis"), Latvijā nav konstatēta.

Sarkanīgā bezdelīga— bezdelīgu suga ("Cecropis daurica"), Latvijā nav konstatēta.

2. Šīs dzimtas ģints ("Hirundo").

Diegastes bezdalīga— bezdelīgu suga ("Hirundo smithii"), Latvijā nav konstatēta.

Māju bezdelīga— bezdelīgu suga ("Hirundo rustica"), gājputns garu dakšveida asti, ziemo Ekvatoriālajā Āfrikā un Dienvidāfrikā, aizlido augustā-septembrī, atgriežas aprīlī, katru gadu vienā un tajā pašā vietā; Igaunijas nacionālais putns.

3. Māju bezdelīga ("Hirundo rustica").

Avoti: LLVV, LE1, LDzN

bezdelīgacs   apv.

1. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa").

Avoti: ViV

bezdelīgactiņa   -as, s.

1. Prīmulu suga ("Primula farinosa"), daudzgadīgs augs ar daudziem čemurā sakopotiem sārti violetiem ziediem, Latvijā aizsargājams.

Avoti: LLVV, Aug2

bezdelīgactiņas   apv.

1. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

2. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

Avoti: Aug2

bezdelīgactiņš   apv.

1. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

bezdelīgači   apv.

1. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

bezdelīgačiņš   apv.

1. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

Bezdelīgas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rūjienas novada Ipiķu pagastā.

Avoti: LC

bezdelīgputni

1. Zvirbuļveidīgo kārtas dziedātājputnu apakškārtas dzimta ("Hirundinidae"), nelieli putni (garums - 10-23 cm, masa - 10-60 g), barojas ar kukaiņiem, ko ķer lidojumā, 17 ģ., ~80 s., Latvijā konstatētas 3 ģintis, 3 sugas; bezdelīgas.

Avoti: PDE

bezdelīgsvārki   apv.

1. Pagari, mugurpusē šķelti vīriešu izejamie svārki; fraka.

Avoti: ViV

bezdelīgtangars

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas stērstu dzimtas apakšdzimta ("Tersininae"), 1 ģ., 1 s., gk. Dienvidamerikā.

2. Šīs apakšdzimtas suga ("Tersina viridis").

Avoti: ZvP

bezdelīgtārtiņš   biol.

1. Melnspārnu bezdelīgtārtiņš - putnu klases tārtiņu dzimtas suga ("Glareola nordmanni").

Avoti: LD

bezdelīgstrazds

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta ("Artamidae"), 1 ģ., 10 s., Austrālijā, Āzijas dienvidaustrumos un Okeānijā.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Artamus").

Baltkrūšu bezdelīgstrazds— bezdelīgstrazdu suga ("Artamus leucorhynchus").

Lielais bezdelīgstrazds— bezdelīgstrazdu suga ("Artamus maximus").

Pelēkais bezdelīgstrazds— bezdelīgstrazdu suga ("Artamus fuscus").

Avoti: ZvP

Bezdelīgu   vietv.; nelok.

1. Bezdelīgu kalns - kupolveidīgs morēnas paugurs, atrodas Augšzemes augstienē, Ilūkstes-Kaldabruņas paugurmasīvā, uz ziemeļiem no Kalnišķu ezera, Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā, absolūtais augstums - 186,4 m vjl.

2. Bezdelīgu klintis un alas - atsegums ar alām Salacas kreisajā krastā Mazsalacas novada Skaņkalnes pagastā, dabas parkā "Salacas ieleja"; valsts aizsardzībā kopš 1977. g. (aizsargājams ģeoloģiskais objekts; kopš 2000. g. dabas piemineklis), atseguma augstums - 11 m, garums - 120 m.

Avoti: LE1

bezdelīguactiņš   apv.

1. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

Avoti: Aug2

bezdelinga   apv.

1. Bezdelīga.

Avoti: EH

bezdeliņš   apv.

1. Bezdelīga.

Avoti: EH

bezdelis   apv.

1. Cilvēks, kas bieži nolaiž vēdera gāzes.

2. Okšķeris, intrigants.

3. nievājoši Mazs bērns.

4. Karstgalvis, viegli uzbudināms cilvēks.

5. vsk. Bezdeļi (1).

Avoti: SiV

bezdelnieks   apv.

1. Bezdelīga.

Bezdelnieku actiņas— bezdelīgactiņas.

2. Bezde.

Avoti: ME

bezdels   apv.

1. Klusa smakojošu vēdera gāzu noplūde.

Avoti: ME

bezdeļactiņa   apv.

1. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

bezdeļi   apv.

1. Tautas nosaukums tīrumu tīteņiem.

2. dsk. Bezdelis (1).

Avoti: KV

bezdēt   bezdu, bezdi, bezd, arī bezdēju, bezdē, bezdē, pag. bezdēju, sar.

1. Izdalīt smakojošas vēdera gāzes.

Ne pirda, ne bezdēja— saka, ja kāds neatbild, nekā nereaģē.

Avoti: SLG, KnV

bezdibenains   apv.

1. Ļoti dziļš, bez pamata, bezdibenīgs.

Avoti: ME

bezdibenība   apv.

1. Neizsakāmais, neizprotamais.

Avoti: NeV

bezdibenīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam šķietami nav pamata, dibena; ļoti dziļš.

Avoti: LLVV

bezdibenis   -ņa, v.

1. Vieta, kur šķietami nav pamata, dibena; ļoti dziļa vieta.

// pārn. Ļoti liela (parasti negatīva pārdzīvojuma) intensitāte.

// pārn. Ļoti liela atšķirība, dažādība (starp ko).

Avoti: LLVV

bezdibinīgs   apv.

1. Bezdibenīgs.

Avoti: ME

bezdibinis   apv.

1. Bezdibenis.

Avoti: KiV

bezdibins   apv.

1. Bezdibenis.

Avoti: EH

bezdibens   apv.

1. Neizdibināmi dziļš.

Avoti: ME

bezdielis   apv.

1. Bežģis.

Avoti: EH

bezdievība   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Ateisms.

// pārn. Peļama rīcība, izturēšanās.

Avoti: LLVV

bezdievīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas netic dievam; arī ateistisks.

// pārn. Peļams (par izturēšanos, rīcību); grēcīgs.

2. apst.; sar. Ārkārtīgi, ļoti.

Avoti: LLVV

bezdievis   -vja, v.;

1. Cilvēks, kas netic dievam; arī ateists.

2. sar. Cilvēks, kas neievēro reliģijas nosacījumus vai reliģiozu cilvēku paražas.

Avoti: LLVV

bezdievnieks

1. Ateists, neticīgais.

Avoti: Sin

bezdimensijas   ģen., nelok.

1. Tāds, kuram nav konkrētu dimensiju.

Bezdimensijas lielumi— atvasināti fizikāli lielumi, kuru dimensijā pamatlielumu pakāpes rādītājs ir nulle.

Avoti: LPE

bezdis   apv.

1. Smakojošu vēdera gāzu noplūde.

Avoti: ME

bezdlingačiņas   apv.

1. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

bezdliņaciņa   apv., hip.

1. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

bezdnieks   apv.

1. Bezdelīga.

Avoti: EH

bezdnikačiņas   apv.

1. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

bezdnikačiņa   apv.

1. Bezdelīgactiņa.

Avoti: EH

bezdomība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Stāvoklis, kam raksturīga nepietiekami spraiga domāšana, arī izklaidība.

Avoti: LLVV

bezdomīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti;

1. Tāds, kurā izpaužas nepietiekami spraiga domāšana, arī izklaidība; tāds, kas tiek veikts nedomājot.

Avoti: LLVV

bezdomīgums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Bezdomība.

Avoti: LLVV

bezdomu   ģen., nelok.; pareti.

1. Tāds (stāvoklis), kad nenoris (spraigs) domāšanas process; tāds, kas liecina par šādu stāvokli.

Avoti: LLVV

bezdrāts   ģen., nelok.; novec.

1. Bezvadu.

Avoti: LLVV

bezdrēbes   apv.

1. Bezdrēbju, tāds, kas nav pārvilkts ar audumu.

Avoti: ME

bezdrēbju   apv.

1. Tāds, kas nav pārvilkts ar audumu (parasti par kažoku).

Avoti: ĒiV

Bezdružice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 910 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

bezdubans   apv.

1. Bezdibenis.

Avoti: EH

bezdubenis   apv.

1. Bezdibenis.

Avoti: EH

bezdubens   apv.

1. Bezdibenis.

Avoti: EH

Bezdubeņu   vietv.; nelok.

1. Bezdubeņu ezers - atrodas Talsu novada Lībagu pagastā, 102,7 m vjl., platība - 1 ha, aizaug; Diemests; Kalnmuižas ezers.

Avoti: LD, La1

bezdubinis   apv.

1. Bezdibenis.

Avoti: EH

bezdūmu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas degdams nerada dūmus.

Bezdūmu pulveri— sprāgstvielas, kuru galvenā sastāvdaļa ir plastificēta nitroceluloze.

Avoti: LLVV

bezdūšelis   apv.

1. Mazdūšīgs cilvēks.

Avoti: LivP

bezdūšība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Drosmes, uzņēmības trūkums; gļēvulība.

Avoti: LLVV

bezdūšīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti;

1. Tāds, kam nav drosmes, uzņēmības; bailīgs, gļēvs.

Avoti: LLVV

bezdvēsele   apv.

1. Tiešā nozīmē cilvēks, kam nav "dziesmu dvēseles", t. i. balss; netiešā nozīmē cietsirdīgs, nepielūdzams un nežēlīgs cilvēks.

2. Lelle, nedzīva ainava.

Avoti: KV, ME

bezdvēselīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kam nav dvēseles.

2. Bezjūtīgs.

Avoti: LLVV

bezdvēselis   apv.

1. Lelle.

2. Necilvēks, briesmonis.

3. Cilvēks ar vāju, klusu balsi vai balsi bez iekšēja spēka.

4. Bez dzīvības, miris.

Avoti: NeV

bezdzeloņa   ģen.; nelok.

1. Tāds, kam nav dzeloņa.

Avoti: LLVV

bezdzeloņu   dsk. ģen.; nelok.

1. Tāds, kam nav dzeloņu.

Avoti: LLVV

bezdzimuma   ģen., nelok.; biol.

1. Tāds, kam nav dzimuma pazīmju.

2. Tāds, kas noris vai rodas bez dzimumšūnu saplūšanas; veģetatīvs.

Bezdzimumiskā vairošanās— vienkāršākie vairošanās veidi, kas nav saistīti ar ģenētiskās informācijas apmaiņu: dalīšanās, pumpurošanās, sporoģenēze, veģetatīvā vairošanās.

Avoti: LLVV

bezdzimumpaaudze

1. Viena no divām vai vairākām paaudzēm pēc vairošanās veida atšķirīgu paaudžu likumsakarīgas mijas dzīves ciklā; sporofīti.

Avoti: PDE

bezdzimumvairošanās

1. Filoģenētiski vecāka nekā dzimumvairošanās un vērojama gk. zemāk organizētām formām; galvenie veidi ir dalīšanās, pumpurošanās, sporoģenēze, veģetatīvā vairošanās.

Avoti: ZTV

bezdzinēja   ģen., nelok.; tehn.

1. Tāds, kam nav dzinēja.

Avoti: LLVV

bezdzīslene   bot.

1. dsk. Aknu sūnu klases jungermanniju apakšklases dzimta ("Aneuraceae"), Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LE1

bezē

1. No saputota olas baltuma un cukura gatavots gaisīgs cepums.

Avoti: ZTV

Bēzele   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Beesel"), Limburgas provincē, 13500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bezengi   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijā, Kabardas-Balkārijas Republikas dienvidu daļā, Hulamas Čerekas krastā.

2. Ielejas šļūdonis Galvenajā Kaukāza grēdā, Bezengi sienā, Krievijā, Kabardas-Balkārijas Republikā un Gruzijā, garums - ~14 km, platība - >40 kvadrātkilometru, noslīd līdz 2000 m vjl.

3. Bezengi siena - Galvenās Kaukāza grēdas augstākā daļa Kabardas-Balkārijas Republikā un Gruzijā, garums - 12 km, augstākā virsotne - 5068 m, ziemeļu nogāzē Bezengi šļūdonis.

Avoti: PZT

bezenšons   novec.

1. Svara nolaidums mucās un kastēs iesaiņotām precēm par neliela apmēra pielipumu iesaiņojumam.

Avoti: TV

bezēnu   ģen., nelok.

1. Tāds (apgaismojums), kas novērš ēnas.

Avoti: LLVV

bezeņi   apv.; hip.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

bezērkšķu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav ērkšķu.

Avoti: LLVV

bezestans   novec.

1. Konstantinopoles lielā bazāra nodalījums vecu ieroču un retu lietu tirgotavām.

Avoti: KV

bezfilma   žarg.

1. Bezsamaņa; apziņas nekontrolēts stāvoklis.

2. Stipra reibuma stāvoklis.

3. Dziļš miegs.

Avoti: SLG

bezformīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir bez noteiktas formas, veida.

Avoti: LLVV

bezgādnis   apv.

1. Tas, kas ne par ko nerūpējas.

Avoti: LivP

bezgaisa   ģen., nelok.

1. Tāds, kur nav gaisa; tāds, kurā neizmanto gaisu.

Avoti: LLVV, MLVV

bezgala   ģen., nelok.

1. apst. nozīmē. Ļoti, sevišķi, ārkārtīgi; bezgalīgi.

2. adj. nozīmē; reti. Bezgalīgs (1).

Avoti: LLVV

bezgale

1. poēt. Bezgalība.

2. Čemurziežu dzimtas ģints ("Laserpitium"), daudzgadīgi, retāk divgadīgi lakstaugi, divdīgļlapji, lieli, stāviem stulbājiem, baltiem ziediem.

Platlapu bezgale— bezgaļu suga ("Laserpitium latifolium").

Prūšu bezgale— bezgaļu suga ("Laserpitium prutenicum").

3. apv. Tīruma pēterene ("Knautia arvensis").

4. apv. Aklā zarna.

5. apv. Pļāpīga sieviete.

Avoti: Sin, Aug2, KV, LE

bezgalējs   novec.

1. Bezgalīgs.

Avoti: VkG

bezgalene   apv.

1. Platlapu bezgale ("Laserpitium latifolium").

Avoti: Aug2

bezgalība   -as, s.; parasti vsk.

1. Robežas trūkums, neierobežotība (piemēram, telpa, laika); tas, kam nav robežu, sākuma un beigu (piemēram, telpā, laikā).

2. Ļoti liels plašums, tālums, ilgums, kam šķietami nav robežu; ļoti liels daudzums.

Līdz bezgalībai— ļoti tālu, ļoti ilgi; ļoti.

3. mat. Matemātisks jēdziens, kas saistīta vai nu ar neierobežoti turpināmu procesu, vai arī ar kopu, kuras apjoms nav galīgs.

Bezgalīga kopa— kopa, kuras elementu skaits nav izsakāms ar naturālu skaitli.

Bezgalīga virkne— virkne, kuras loc. skaits nav izsakāms ar naturālu skaitli.

4. poēt. Kosmiskā telpa, debesis.

Avoti: LLVV

bezgalīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav robežu, sākuma un beigu (piemēram, telpā, laikā); neierobežots.

2. Ļoti liels; milzīgs, nepārredzams, šķietami nebeidzams.

// apst. Ļoti, ārkārtīgi.

Bezgalīgi mazs lielums— mainīgais lielums, kura robeža ir nulle.

Bezgalīgi liels lielums— mainīgais lielums, kura absolūtā vērtība neierobežoti aug.

Bezgalīgi tālais punkts— ideāls punkts, ar kuru papildina Eiklīda plakni, lai iegūtu paralēlu taišņu kūļa "krustpunktu" projektīvajā ģeometrijā.

Bezgalīgs decimāldaļskaitlis— decimāldaļskaitlis, kurā neviens decimālcipars nav pēdējais.

Avoti: LLVV

bezgalīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezgalīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> bezgalīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezgalis   apv.

1. Šaurā, dziļā kanālā pārvērtusies brūce.

2. Nepiepildāms, negausīgs cilvēks.

3. Smaržīgā naktsvijole ("Platanthera bifolia").

4. Augonis, suņa nagla.

Avoti: LLx, LE, Aug2, EH

bezgalotnes   ģen., nelok.

1. Tāds (koks), kam nav galotnes.

2. val. Tāds (vārds), kam nav galotnes.

Avoti: LLVV

bezgalotnis   novec.

1. Lapu koks, kuram 2-4 m augstumā nozāģēta galotnes daļa, lai audzētu zarus, kurus periodiski, apmēram ik pēc 2-10 gadiem nocērt dažādām vietējām saimnieciskām vajadzībām.

Avoti: LxE

bezgals   poēt.

1. Bezgalība.

Avoti: Sin

bezgalvains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav galvas.

Avoti: LLVV

bezgalvaskausaiņi

1. Mugurkaulnieku apakštips ("Acrania"), primitīvākie mugurkaulnieki, kam nav galvaskausa, norobežotu galvas smadzeņu, nieru; nelieli jūras dzīvnieki - galvhordaiņi un lancetnieki.

Avoti: LPE

bezgalvis   apv.

1. Neapķērīgs, neapdomīgs cilvēks.

Avoti: SiV

bezgaļas   ģen., nelok.

1. Tāds (ēdiens), kas nesatur gaļu; arī veģetārs.

Avoti: LLVV

bezgaršība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezgaršīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. novec. Bezgaumība.

Avoti: LLVV

bezgaršīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav raksturīgās garšas.

2. novec. Bezgaumīgs.

Avoti: LLVV

bezgaršīgums   -a, v.; parasti vsk.; reti

1. Bezgaršība(1).

Avoti: LLVV

bezgaumība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezgaumīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; negaumība.

// reti. Bezgaumīgs veidojums.

Avoti: LLVV

bezgaumīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas veidots vai izraudzīts bez labas gaumes; negaumīgs.

Avoti: LLVV

bezgaumīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezgaumība.

Avoti: LLVV

bezgausība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Negausība.

Avoti: LLVV

bezgausīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Negausīgs.

Avoti: LLVV

bezgausīgums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Negausīgums.

Avoti: LLVV

bezgausis   -ša, v.; reti.

1. Negausis.

Avoti: LLVV

bezglutēna   ģen., nelok.

1. Tāds (graudi, to izstrādājums), kas atbrīvots no glutēna.

bezgoda   apv.

1. Nekaunīgi.

Avoti: EH

bezgodene   apv.

1. Nekauņa, bezgode.

Avoti: EH

bezgodība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Bezgodīgums; bezgodīga rīcība.

Avoti: LLVV

bezgodīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti

1. Tāds (cilvēks), kam nav goda jūtu; negodīgs.

Avoti: LLVV

bezgodīgums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Vispārināta īpašība --> bezgodīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; negodīgums.

Avoti: LLVV

bezgodis   -ža, v.;

1. Cilvēks, kam nav goda jūtu; cilvēks, kas rīkojas negodīgi.

2. Zalktis.

Avoti: LLVV

bezgodiski   apv.

1. Nekaunīgi, negodīgi.

Avoti: ME

bezgodnieks   -a, v.; apv.

1. Bezkauņa, nekauņa.

Avoti: ME

bezgods   -a, v.; tikai vsk.; reti.

1. Negods.

Avoti: LLVV

bezgrēcība   -as, s.; parasti vsk.; rel.

1. Vispārināta īpašība --> bezgrēcīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezgrēcīgs   -ais; s. -a, -ā; rel.

1. Tikumiski nevainojams, pilnīgs (ticīgo uztverē).

Avoti: LLVV

bezgrēcīgums   -a, v.; parasti vsk.; rel.

1. Bezgrēcība.

Avoti: LLVV

bezgribas   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav gribas, gribasspēka.

Avoti: LLVV

bezģimenes   ģen., nelok.

1. Tāds (cilvēks), kam nav ģimenes; neprecējies.

Avoti: LLVV

bezģis   apv.

1. Smerdelis, bezdelis.

Avoti: ME

bezhlorofila   ģen., nelok.

1. Tāds (augs), kas nesatur hlorofilu.

Avoti: LLVV

bezi   apv.; hip.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

bezidejisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā netiek paustas nozīmīgas idejas.

Avoti: LLVV

bezidejiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezidejisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

beziemesla

1. Nepamatots.

Avoti: Sin

bezierunu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas nav saistīts ar ierunām, iebildumiem, nosacījumiem.

Avoti: LLVV

Bēzigheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Besigheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 11900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

beziks

1. Kāršu spēle.

Avoti: SV08

Bezildona   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Basildon"), atrodas 51 km uz austrumiem no Londonas centra.

Avoti: PZT

Bezingi   vietv.

1. Bezengi - šļūdonis Galvenajā Kaukāza grēdā.

Avoti: PZT

bezinis   apv.

1. Spieķis; spieķis kā garuma mērs.

Avoti: ME

bezīpašnieka   ģen., nelok.; jur.

1. Tāds, kam nav īpašnieka vai kam nav zināms īpašnieks.

Avoti: LLVV

bezizeja   -as, s.; parasti vsk.

1. Ļoti sarežģīta situācija, kurā nav iespējams pozitīvs atrisinājums.

Avoti: LLVV

bezizmēra   ģen., nelok.

1. Tāds, kura lielums atbilst vairākiem izmēriem; elastīgs.

Avoti: LLVV

bezizredžu   ģen., nelok.

1. Tāds (stāvoklis), kurā nav izredžu uz pozitīvu atrisinājumu.

Avoti: LLVV

Bēzjē   vietv.

1. Pilsēta Francijas dienvidos, Langdokas-Rusijonas reģiona Ēro departamentā, osta Orbas kreisajā krastā, 73000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

bezjēdzība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> bezjēdzīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Runa, rīcība ar muļķīgu, bieži apkaunojošu, aizskarošu raksturu.

Avoti: LLVV

bezjēdzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav jēgas, satura, tāds, kas nav saprotams.

Avoti: LLVV

bezjēdzīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezjēdzība (1).

Avoti: LLVV

bezjēgas   ģen., nelok.

1. Bezjēdzīgs.

Avoti: LLVV

bezjumta   apv.

1. Bez pajumtes.

Bezjumta ļaudis— bezpajumtnieki.

Avoti: ME

bezjūtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezjūtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezjutīgs   novec.

1. Nejutīgs.

Avoti: LV93

bezjūtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nespēj dziļi izjust, pārdzīvot; tāds, kas nejūt līdzi citiem.

Avoti: LLVV

bezjūtīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezjūtība.

Avoti: LLVV

bezkaislība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezkaislīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezkaislīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav kaislību; tāds, kas neaizraujas, neļaujas spēcīgam jūtu saviļņojumam; mierīgs, nosvērts, auksts.

Avoti: LLVV

bezkaislīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezkaislība.

Avoti: LLVV

bezkājains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav kāju.

Avoti: LLVV

bezkājis   -ja, v.

1. Tas (tāds), kam nav kāju.

Avoti: LLVV

bezkāju   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav kāju vai kam tās vāji attīstītas.

Avoti: LLVV

bezkamerniece   žarg.

1. Autoriepa bez kameras.

Avoti: SLG

bezkarkasa   ģen., nelok.

1. Pašnoturīgs, bez nesošā režģa (par celtnēm, celtņu konstrukcijām).

Avoti: LLVV

bezkārtība   apv.

1. Nekārtība.

Avoti: ME

bezkaunība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> bezkaunīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> bezkaunīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Runa, rīcība, kas aizskar, apvaino.

Avoti: LLVV

bezkaunīgai   apv.

1. Bezkaunīgi.

Avoti: KiV

bezkaunīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neizjūt kaunu, tāds, kas izturas ļoti nesmalkjūtīgi, netaktiski; tāds, kas aizskar un apvaino.

2. Tāds, kura saturs aizskar, apvaino; nepieklājīgs, rupjš.

Avoti: LLVV

bezkaunīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezkaunība (1).

2. Bezkaunība (2).

Avoti: LLVV

bezkaunis   -ņa, v.; apv.

1. Bezkauņa.

Avoti: ME

bezkauņa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. Tas (tāds), kas izturas bezkaunīgi.

Avoti: LLVV

bezkļūdains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kur nav kļūdu; pareizs.

Avoti: LLVV

bezkodulīgs   apv.

1. Bez kodola.

2. Nesaturīgs, tukšs.

Avoti: SiV, NeV

bezkompromisa   ģen., nelok.

1. Tāds, kur nav kompromisa; tāds, kas nepieļauj kompromisu.

Avoti: LLVV

bezkonflikta   ģen., nelok.

1. Tāds, kas noliedz vai neparāda konfliktus.

Avoti: LLVV

bezkonfliktu   dsk. ģen., nelok.

1. Tāds, kas noliedz vai neparāda konfliktus.

Avoti: LLVV

bezkontakta   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ieslēdzas bez tieša kontakta.

Bezkontakta darbības uzspridzinātājs— munīcijas uzspridzinātājs, kura komandas dators izstrādā komandu bez tieša kontakta ar mērķi tā tuvumā (noteiktā attālumā), savā darbībā izmantojot no no mērķa atstarotās vai izstarotās enerģijas.

Bezkontakta mīna— mīna, ko aktivē kāda mērķa iedarbība uz mīnas tuvumā esošajiem fiziskajiem apstākļiem vai uz pašas mīnas starojumu.

Bezkontakta jūras mīna— mīna ar uzspridzinātāju, ko inicē kuģa fizisko lauku iedarbība.

Avoti: MIL

bezkontaktu   ģen., nelok.

1. Tāds, kurā nav kustīgu vai slīdošu kontaktu (par ierīcēm, aparātiem, mašīnām).

Avoti: LLVV

bezkontrole   -es, s.; parasti vsk.

1. Kontroles trūkums.

Avoti: LLVV

bezkontroles   ģen., nelok.

1. Tāds, kas darbojas, noris vai pastāv bez kontroles.

Avoti: LLVV

bezkopas   ģen., nelok.; val.

1. Tāds (teikums), kur nav gramatiskās kopas.

Avoti: LLVV

bezkrāsainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> bezkrāsains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

bezkrāsains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav krāsas.

Bezkrāsainās krāsas— ahromatiskās krāsas - melnā, baltā un pelēkā krāsa, ko raksturo tikai pēc vienas pazīmes - gaišuma.

2. Tāds, kam nav spilgtas, košas krāsas.

3. pārn. Tāds, kam nav raksturīgu iezīmju, spilgtu īpašību; ļoti parasts.

Avoti: LLVV

bezkrāsainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> bezkrāsains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

bezkrāsaiņš   apv.

1. Bezkrāsains.

Avoti: ĒiV

bezkrāsas   ģen.,

1. Bezkrāsains (1).

Avoti: LLVV

bezkrasta   apv.

1. Tāds, kam nav krastu.

Avoti: ME

bezkrīžu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas pastāv, noris bez krīzēm.

Avoti: LLVV

bezkrunkains   apv.

1. Tāds, kam nav krunku, grumbu.

Avoti: ME

bezkrustu   apv.

1. Bezkrustu kapsēta - kapsēta, kurā nav krustu.

Avoti: ME

bezkunga

1. Bezīpašnieka.

Avoti: Sin

bezkūse   apv.

1. Meitene bez kaunuma apmatojuma.

Avoti: ME

bezlaice   apv.

1. Rudens vēlziede ("Colchicum autumnale").

Avoti: Aug2

bezlaicība   apv.

1. Sākotnējais haoss, pasaules vai cilvēka atgriešanās sākotnējā haosa situācijā; laika sajūtas izzušana.

Avoti: NeV

bezlaicīte   apv.

1. Rudens vēlziede ("Colchicum autumnale").

Avoti: Aug2

bezlaicītes   apv.

1. Rudens vēlziede ("Colchicum autumnale").

Avoti: Aug2

bezlaikā   apst.; reti.

1. Pirms (parastā, vajadzīgā vai noteiktā) laika.

Avoti: LLVV

bezlaika   ģen., nelok.; reti.

1. Tāds, kas iestājas vai notiek pirms (parastā, vajadzīgā vai noteiktā) laika.

Avoti: LLVV

bezlaiķe   apv.

1. Rudens vēlziede ("Colchicum autumnale").

Avoti: Aug2

bezlaiķes   apv.

1. Rudens vēlziede ("Colchicum autumnale").

Avoti: Aug2

bezlapains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (augs vai tā daļa), kam nav lapu.

Avoti: LLVV

bezlape   -es, dsk. ģen. -pju, s.; bot.

1. dsk. Cūknātru dzimtas ģints ("Lathraea"), bezhlorofila lakstaugi, 5 sugas (visas parazītaugi), Latvijā konstatēta 1 suga.

Sārtā bezlape— bezlapju suga ("Lathraea squamaria"), sastopama mitros lapkoku mežos un krūmājos, aug gk. uz alkšņu un lazdu saknēm.

Avoti: MLVV, LE1

bezlapots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kad nav izplaukušas lapas; tāds, kad ir nobirušas lapas.

Avoti: LLVV

bezlapu   ģen., nelok.

1. Bezlapots.

Avoti: LLVV

bezlaulība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad cilvēks neatrodas likumiski reģistrētā laulībā.

Avoti: LLVV

bezliesmas   ģen., nelok.

1. Process, kas norisinās ar pavājinātu liesmu vai bez redzamas liesmas.

Bezliesmas šāviens— šaušana ar pavājinātu liesmu no ugunsieroču stobrgala.

Avoti: MIL

bezlietains   -ais; s. -a, -ā;

1. Bezlietus.

Avoti: LLVV

bezlietus   ģen., nelok.

1. Tāds, kad nav lietus (par laika posmu, laika apstākļiem).

Avoti: LLVV

bezligs   apv.

1. Bezdelīga.

Avoti: EH

bezlikumība   apv.

1. Nelikumība.

Avoti: EH

bezlinga   apv.

1. Bezdelīga.

Avoti: ME

bezlingačiņa   apv.

1. Bezdelīgactiņa.

Avoti: EH

bēzlītis   apv.

1. Bēslītis.

Avoti: EH

bezlodes

1. Tāds (šāviņš, patrona), kurā nav lodes.

bezloga   apv.

1. Tāda (celtne, būda, mūris), kam nav logu.

Avoti: ME

bezlūpis   apv.

1. Cilvēks bez lūpām.

Avoti: ME, VeAT

bezļaužu   ģen., nelok.; ekon.

1. Tāds, kas neattiecas uz noteiktām personām, štata vienībām.

Avoti: LLVV

bezmaiņas   ģen., nelok.

1. Tāds, kas netiek mainīts.

Bezmaiņas sējums— monokultūra, kas ir vienīgā lauksaimniecības kultūra, ko audzē saimniecībā vai arī ilgstoša (desmitiem g.) nepārtraukta vienas sugas augu audzēšana vienā un tajā pašā laukā.

Avoti: LPE

bezmājas   apv.

1. Tāds, kam nav māju.

Avoti: ME

bezmājība   apv.

1. Bezpajumtniecība.

Avoti: EH

bezmājis   apv.

1. Bezpajumtnieks.

Avoti: LivP

bezmākoņu   ģen., nelok.

1. Tāds, kad nav mākoņu (par laika posmu, laika apstākļiem); tāds, kur nav mākoņu (par debesīm).

Avoti: LLVV

bezmaksas   ģen., nelok.

1. Tāds, par ko nav jāmaksā; tāds, ko saņem bez atlīdzības.

Bezmaksas akcija— premiāla akciju izlaide ar nolūku sadalīt tās kādas kompānijas akcionāriem, parasti proporcionāli viņiem jau piederošajām akcijām.

2. reti. Tāds, kas nesaņem algu, atlīdzību (par ko).

Avoti: LLVV, SbV

bezmalīgs   apv.

1. Bez ierobežojuma telpā, brīvs.

Avoti: NeV

bezmalas

1. Tāda virsma, kurai nav robežu; bezgalīga vai slēgta virsma (lodes u. tml. virsma).

Avoti: Sin

bezmantība

1. Nabadzība, trūkums.

Avoti: Sin

bezmantietis

1. Trūkumcietējs, nabags.

Avoti: Sin

bezmantīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kam nav mantas, turības; nemantīgs.

Avoti: LLVV

bezmantinieku   ģen., nelok.; jur.

1. Tāds (īpašums, manta), kam nav tiesīgu mantinieku.

Bezmantinieku manta— manta, kas palikusi pēc mantojuma atstājēja nāves, ja viņam mantinieki nav palikuši vai šie mantinieki likumiskā termiņā pēc publikācijas par mantojuma atklāšanos nav ieradušies vai nav pierādījuši savas mantojuma tiesības.

Avoti: LLVV

bezmantnieku   apv.

1. Bezmantinieku.

Avoti: EH

bezmargas   apv.

1. Bezmargas krēsls - krēsls bez atzveltnes.

Avoti: EH

bezmars   apv.

1. Bezmēns.

Avoti: ViV

bezmasta   jūrn.

1. Bezmasta peldlīdzeklis - peldlīdzeklis bez masta un takelāžas.

Avoti: JūVM

bezmatains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav matu.

2. Tāds, kur nav matu (piemēram, par galvu).

Avoti: LLVV

bezmātes   ģen.,

1. Tāds, kam nav mātes (par bišu saimi).

Avoti: LLVV

bezmatis   apv.

1. Tāds, kam nav matu.

Avoti: ME

bezmaz   apst.; sar.

1. Gandrīz.

Avoti: LLVV

Bezmeina   vietv.

1. Abadana - pilsēta Turkmenistānā.

Avoti: LpA

bezmēlis   apv.

1. Tāds, kam nav mēles.

2. dsk. Bezastaino abinieku kārtas dzimta ("Pipidae"), dzīvo ūdenī, gk. nelieli dzīvnieki (3-8 cm), 3 ģ., 12 s., izplatīti Āfrikā un Dienvidamerikā, mīt tikai ūdenī, tāpēc izzudusi mēle.

Avoti: LivP, LPE

bezmēness   ģen., nelok.

1. Tāds (laika posms), kad nespīd mēness; tāds, kur nespīd mēness (par debesīm).

Avoti: LLVV

bezmēneša   apv.

1. Tāds (laika posms), kad nespīd mēness.

Avoti: ME

bezmēns   -a, v.

1. Rokas svari - svira ar maināmu atbalsta punktu.

2. Vēsturiska masas vienība Krievijā 16.-17. gs., lietoja gk. vaska tirdzniecībā ar Krieviju; = 2,5 lielās grivnas jeb mārciņas.

Avoti: LLVV, LE1

bezmēra   ģen., nelok.; pareti.

1. Tāds, kam nav noteikta mēra, normas.

2. Ļoti liels, ārkārtīgs.

Avoti: LLVV

bezmērība   apv.

1. Galējība, pārmērība, izlēciens, ekscess.

Avoti: ME

bezmērīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Bezmēra (2).

Avoti: LLVV

bezmeris   -a, v.; apv.

1. Bezmēns.

Avoti: KnG, KnV

bezmērķa   ģen., nelok.

1. Bezmērķīgs.

Avoti: LLVV

bezmērķība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezmērķīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezmērķīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav (noteikta) mērķa, nolūka.

Avoti: LLVV

bezmērķīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezmērķība.

Avoti: LLVV

bezmers   apv.

1. Svari ātrai svēršanai, bezmēns.

Avoti: ME

bezmērs   novec.

1. Sviras svari ar bīdāmu atbalsta punktu.

Avoti: KV

bezmeža   ģen., nelok.

1. Tāds (apvidus), kur nav meža.

Avoti: LLVV

bezmežu   dsk. ģen., nelok.

1. Tāds (apvidus), kur nav mežu.

Avoti: LLVV

bezmiedzība

1. Bezmiegs.

Avoti: Sin

bezmiegains   apv.

1. Tāds, kam nenāk miegs.

Avoti: ME

bezmiegs   -a, v.; tikai vsk.

1. Stāvoklis, kad cilvēks nevar iemigt vai iemieg ar grūtībām, bet miegs nav dziļš un ilgstošs.

2. Stāvoklis, kad cilvēks neguļ (parasti naktī); nomods.

Avoti: LLVV

bezmiera   apv.

1. Tāds, kas nevar rast mieru.

Bezmiera dvēseles— dvēseles, kas nevar rast mieru.

Avoti: ME

bezmiesas   apv.

1. Bezmiesīgs.

Avoti: EH

bezmiesība   apv.

1. Bez formas, bez satura, bez vērtības.

Avoti: ME

bezmiesīgs   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Nemateriāls.

// pārn. Tāds, kam nav konkrēta, reāla satura; nekonkrēts.

2. apv. Vājš, kalsns.

Avoti: LLVV, ĒiV

bezmins   apv.

1. Bezmēns (1).

Avoti: EH

bezmotora   ģen., nelok.

1. Tāds (transportlīdzeklis), kam nav motora.

Avoti: LLVV

bezmugurk.   saīs.

1. Bezmugurkaulnieks.

bezmugurkaula   ģen., nelok.; reti.

1. Tāds (cilvēks), kam nav stingra rakstura, noteiktas nostājas.

Avoti: LLVV

bezmugurkaulainis   novec.

1. Bezmugurkaulnieks.

Avoti: LV93

bezmugurkaulnieki   -u, vsk. bezmugurkaulnieks, -a, v.; zool.

1. Dzīvnieki, kam nav muguras stiegras (hordas).

Avoti: LLVV

bezmuitas   ģen., nelok.

1. Tāds, kas nav apliekams ar muitas nodokli.

Avoti: LLVV

beznaga   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav naga (par cepuri).

Avoti: LLVV

beznaģe   -es, dsk. ģen. -ģu, s.; sar.

1. Cepure bez naga.

Avoti: LLVV

beznaģene   mil.

1. Jūras kara flotes jūrskolu kursantu, matrožu un vairāku valstu jūras spēku jaunāko komandieru formas cepure (bez naga, ar lentītēm).

Avoti: MIL

beznaģība   apv.

1. Abstrakts vispārinājums --> beznaģe.

Avoti: EH

beznaidība   apv.

1. Bez naida un skaudības.

Avoti: ME

beznaudas   ģen., nelok.; ekon.

1. Tāds, ko veic, kārto bez (skaidras) naudas.

Avoti: LLVV

beznaudība   apv.

1. Naudas trūkums, monētu un papīra naudas nelietošana.

Avoti: EH

beznaudīgs   apv.

1. Tāds, kam nav naudas, nabadzīgs, mazturīgs.

Avoti: ME

beznāves   apv.

1. Nemirstīgs, neizpostāms, izturīgs.

Avoti: ME

beznegatīva   kino

1. Beznegatīva filma - filma, kurā var iegūt pozitīvu attēlu tieši ar kameru.

Avoti: ZTV

bezniks   novec.

1. Dažos apvidos bezdelīga.

Avoti: KV

beznodokļu   ģen. nelok. īp. nozīmē

1. Tāds, par ko nav jāmaksā nodokļi; tāds, kur nav jāmaksā nodokļi.

Avoti: MLVV

beznokrišņu   ģen., nelok.

1. Tāds, kad nav nokrišņu (par laika posmu, laika apstākļiem).

Avoti: LLVV

beznorēķina   ģen. nelok. īp. nozīmē; ekon.

1. Tāds, par ko nav jānorēķinās.

Avoti: LLVV

beznosacījuma   ģen., nelok.

1. Tāds, kas iestājas vai pastāv bez īpašiem nosacījumiem.

Beznosacījuma reflekss— pastāvīgs, iedzimts, pārmantots reflekss.

Beznosacījuma kairinātājs— kairinātājs, kas izraisa beznosacījuma refleksu.

Avoti: LLVV, CaF

beznosaukuma   ģen., nelok.; pareti.

1. Tāds, kam nav nosaukuma.

Avoti: LLVV

beznosēšanās   ģen., nelok.

1. Tāds (lidojums), ko veic bez pārtraukuma, bez nosēšanās.

Avoti: LLVV

beznoteces   ģen., nelok.; ģeogr.

1. Tāds (ūdens baseins, platība), kam nav dabiskas noteces.

Beznoteces apgabals— iekškontinentāls noteces apgabals, ko upju sistēma nesaista ar okeānu un iekšējām jūrām.

Avoti: LLVV, EV

beznotekas   ģen., nelok.

1. Beznoteces.

Avoti: LLVV

beznotekezers

1. Beznoteces ezers.

Avoti: LģE

beznoteksāļezers

1. Beznoteces sāļezers.

Avoti: LģE

beznoteku   dsk. ģen., nelok.

1. Beznoteces.

Avoti: LLVV

beznotekūdenstilpe

1. Beznoteces ūdenstilpe.

Avoti: LģE

beznoža   apv.

1. Cilvēks, kam maz prāta.

2. Bezspēks.

Avoti: NeV

bezoārs   novec.

1. Bezoāra akmeņi - ieapaļi, no vairākiem slāņiem sastāvoši veidojumi vairāku gremotāju iekšās.

Avoti: KV

bezoderes   apv.

1. Tāds, kam nav oderes.

Bezoderes cimdi— cimdi bez oderes.

Avoti: ME

Bezona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Bezhon"), Ilderfansas reģiona Valduāzas departamentā, Parīzes piepilsēta, tās ziemeļrietumu nomalē, 28000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

bezosas   apv.

1. Tāds, kam nav osas.

Bezosas krūze— krūze bez osas.

Avoti: ME

bezp.   saīs.

1. Bezpersonas darbības vārds.

Avoti: i1

bezpagātnes   apv.

1. Bezpagātnes ļaudis - cilvēki, kam nav pieminēšanas vērtas pagātnes.

Avoti: ME

bezpajumta   apv.

1. Bezpajumta ļaudis - bezpajumtnieki.

Avoti: ME

bezpajumtnieks   -a, v.;

1. Cilvēks, kam nav noteiktas dzīvesvietas; klaidonis.

Avoti: LLVV

bezpakāpju

1. Tāds, kam nav pakāpju.

Bezpakāpju transmisija— transmisija pārnesumskaitļa laidenai mainīšanai, kas noteiktā diapazonā ļauj iegūt jebkuru pārnesumskaitļa vērtību.

Avoti: LPE

bezpalīdzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezpalīdzīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezpalīdzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav spēka, iespēju, izpratnes (piemēram, lai veiktu ko nepieciešamu, lai izkļūtu no nevēlamas situācijas), tāds, kam vajadzīga palīdzība; vājš, nevarīgs.

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

bezpalīdzīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezpalīdzība.

Avoti: LLVV

bezpamata

1. Nepamatots, nemotivēts.

Avoti: Sin

bezpamatība   apv.

1. Pamatotības trūkums.

Avoti: ME

bezpamatīgs   apv.

1. Nepamatots, bez pamata.

Avoti: EH

bezpapēža   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav papēža (par apaviem).

Avoti: LLVV

bezpapēžu   dsk. ģen.; nelok.

1. Tāds, kam nav papēžu (par apaviem).

Avoti: LLVV

bezpapīrains   apv.

1. Tāds, kas nav ietīts papīrā (parasti par konfekti).

Avoti: ĒiV

bezpapīraiņš   apv.

1. Tāds, kas nav ietīts papīrā (parasti par konfekti).

Avoti: ĒiV

bezparaksta   apv.

1. Tāds, kam nav norādīts autors; tāds (autors), kas neuzrāda savu vārdu; bez paraksta, anonīms.

Avoti: ME

bezpartejisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nav kādas partijas biedrs.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, kas nav kādas partijas biedrs.

2. Tāds (cilvēks), kas nepievienojas nevienam no pretējiem uzskatiem, spēkiem, grupām u. tml.; neitrāls; neieinteresēts.

Avoti: LLVV

bezpartejiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezpartejisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> bezpartejisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezpases   apv.

1. Tāds, kam nav pases.

Avoti: ME

bezpasinieks   apv.

1. Tāds (cilvēks), kam nav pases.

Avoti: ME

bezpavalstniecība   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Stāvoklis, kad personai nav pavalstniecības.

Avoti: LLVV

bezpavalstnieks   -a, v.; vēst.

1. Persona bez pavalstniecības.

Avoti: LLVV

bezpelnis   apv.

1. Tāds, kam ir maza peļņa (nav peļņas).

Avoti: EH

bezpeļņas   ģen., nelok.

1. Tāds, kas nedod peļņu; tāds, kas nepastāv peļņas nolūkā.

Bezpeļņas organizācija— bezpeļņas apkalpošanai, labdarībai, produkcijas ražošanai vai citiem mērķiem izveidota organizācija, kuras dalībnieku nolūks nav gūt peļņu.

Avoti: LLVV, JtV

bezpers.   saīs.

1. Bezpersonas darbības vārds.

Avoti: i1

bezpersonas   ģen., nelok.; val.

1. Tāds (teikums, konstrukcija, vārds), kam nav gramatiskās personas vai kas ir ierobežots personu formu ziņā.

Bezpersonas darbības vārds— bezpersonas verbs.

Bezpersonas teikums— vienkopas teikums, kurā nosaukts process, nenosaucot darītāju, un kurā galvenā locekļa funkcijā ir bezpersonas darbības vārds trešās personas formā.

Bezpersonas verbs— verbs, ko parasti lieto 3. personas formā bez norādījuma uz darītāju; vienpersonas verbs.

Avoti: LLVV, VsV

bezpersonība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezpersonīgs, bezpersonisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezpersonīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Bezpersonisks (1).

Avoti: LLVV

bezpersonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā neizpaužas kāda cilvēka individuālās iezīmes; tāds, kam nav spilgtu iezīmju.

2. reti. Tāds, kas neattiecas uz noteiktu cilvēku.

Avoti: LLVV

bezpersoniskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezpersonība.

2. Vispārināta īpašība --> bezpersonisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezpersonu   ģen., nelok.; ekon.

1. Tāds, kas neattiecas uz noteiktām personām, štata vienībām; bezļaužu.

Bezpersonu fonds— līdzekļi, kas iestādes budžetā paredzēti to cilvēku darba atalgošanai, kuri nav šīs iestādes štata darbinieki; bezļaužu fonds; ārštata fonds.

Avoti: LLVV

bezperspektivitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezperspektīvs stāvoklis, kad nav labvēlīgu perspektīvu, izredžu.

Avoti: LLVV

bezperspektīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav labvēlīgu perspektīvu, izredžu; tāds, kas nerada labvēlīgas perspektīvas, izredzes.

Avoti: LLVV

bezpiedevu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav piedevu.

bezpiedurknis   apv.

1. Svārki, jaka vai veste bez piedurknēm.

Avoti: ME

bezpiedurkņains   apv.

1. Tāds (tērps), kam nav piedurkņu.

Avoti: EH

bezpiedurkņu   ģen., nelok.

1. Tāds (tērps), kam nav piedurkņu.

Avoti: LLVV

bezpietekas   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav nevienas pietekas.

Avoti: LLVV

bezpieteku   dsk. ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav pieteku.

Avoti: LLVV

bezpigmenta   ģen., nelok.; med.

1. Tāds, kam nav pigmenta.

Bezpigmenta plankumi ādā— īslaicīgs vai pastāvīgs ādas pigmenta melanīna zudums atsevišķos ādas apvidos bez iekaisuma pazīmēm.

Avoti: LLVV, PmE

bezpilota   ģen., nelok.

1. Tāds (lidaparāts), ko pilotē ar autonomās vadīšanas vai tālvadīšanas sistēmu.

Avoti: LLVV

bezpilsonība   -as, s.; parasti vsk.; jur.

1. Stāvoklis, kad personai nav pilsonības.

Avoti: LLVV

bezpirkstu   apv.

1. Bez pirkstiem.

Avoti: ME

bezplāna   ģen., nelok.

1. Tāds, ko veic bez plāna; tāds, kur nav plānveidības.

Avoti: LLVV

bezplaušsalamandra

1. dsk. Mugurkaulnieku tipa abinieku klases astaino abinieku kārtas dzimta ("Plethodontidae"), ķermeņa garums - 5-15 cm, plaušas reducētas, elpo ar ādu un mutes dobuma gļotādu, 24 ģ., ~200 s., Ziemeļamerikā, Dienvideiropā.

Avoti: PDE

bezplaušu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav plaušu.

Bezplaušu salamandru dzimta— astaino abinieku kārtas salamandras, dzīvo gk. kalnu strautos un avotos.

Avoti: LPE

bezpogu   apv.

1. Tāds, kam nav pogu.

Avoti: EH

bezpopnieki

1. Vecticības virziens, kas noraida pareizticīgo baznīcas organizāciju, garīdzniekus (popus) un sakramentus, izņemot kristīšanu un grēksūdzi, izveidojās XVII gs. b., mūsu dienās izplatība neliela; Baltijā visi vecticībnieki ir bezpopnieki.

Avoti: EV

bezprāta   apv.

1. Bezprāta cilvēks - plānprātīgs, nesaprātīgs cilvēks.

Avoti: ME

bezprātība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> bezprātīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; neprātība.

2. Vispārināta īpašība --> bezprātīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Fakts, rīcība, ko nevar atzīt par saprātīgu.

Avoti: LLVV

bezprātīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nespēj saprātīgi spriest; neprātīgs.

2. Ļoti liels, ļoti aizrautīgs, ārkārtīgs.

Avoti: LLVV

bezprātīgums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Bezprātība (1).

2. Bezprātība (2).

Avoti: LLVV

bezprātis   -ša, v.;

1. Bezprātīgs cilvēks.

2. Pārgalvīgs, pārdrošs cilvēks; fantasts.

Avoti: LLVV

bezprāts   -a, v.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kam raksturīga nespēja saprātīgi spriest; bezprātība, neprāts.

Avoti: LLVV

bezprecedenta   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav precedenta.

Avoti: LLVV

bezpreču   ģen., nelok.; ekon.

1. Tāds, kas nav saistīts ar preču ražošanu no uzņēmuma izejvielām.

Avoti: LLVV

bezpreģels   žarg.

1. Noziedznieku, notiesāto, arī policijas vai cietuma administrācijas nelikumīgas darbības.

Avoti: KZ

bezpriecīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Bez prieka; skumjš, bēdīgs; bezprieka.

Avoti: LLVV

bezpriedēkļa   ģen., nelok.; val.

1. Tāds (vārds), kam nav priedēkļa.

Avoti: LLVV

bezprieka   ģen., nelok.

1. Tāds, kas neizraisa prieku, tāds, kas nav saistīts ar prieku; skumjš, bēdīgs.

Avoti: LLVV

bezpriekšmetisks

1. Bezpriekšmetiskā māksla - abstrakcionisms.

Avoti: MkV

bezpriekšmetu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas noris, tiek veikts bez priekšmetiem (parasti skatuves mākslā).

Bezpriekšmetu darbība— vingrinājums skatuves mākslā - dažādu darbību veikšana, imitējot priekšmetu lietošanu.

Avoti: LLVV

bezprieku   apv.

1. Bezprieku dzīve - dzīve bez priekiem.

Avoti: ME

bezpriev.   saīs.

1. Bezprievārda.

Avoti: T

bezprievārda   ģen., nelok.

1. Tāds (vārds), ko lieto bez prievārda (parasti par dsk. instrumentāli vai lokatīvu).

Avoti: LvG

bezpriģels   žarg.

1. Galēji nepieņemama situācija.

Avoti: SLG

bezprincipialitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Noteiktu, stingru principu trūkums.

Avoti: LLVV

bezprincipiāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam nav stingru principu; tāds, kas neievēro noteiktus principus, normas.

Avoti: LLVV

bezprincipu   ģen., nelok.

1. Bezprincipiāls.

Avoti: LLVV

bezprocentīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (aizdevums, aizņēmums), par ko nav jāmaksā procenti.

Avoti: LLVV

bezprocentu   ģen. nelok. īp. nozīmē

1. Tāds (aizdevums, aizņēmums), par ko nav jāmaksā procenti. B. aizdevums. Ņemt b. kredītu.

Avoti: MLVV

bezpupa   apv.

1. Bezpupa bērns - bērns, kas nav dabūjis mātes krūti.

Avoti: ME

bezpupe   apv.

1. Meitene bez lielām (pilnīgām) krūtīm.

Avoti: ME

bezputrinieks   apv.

1. Nespējnieks, kam pagasts deva mitekli, bet radinieki uzturu.

Avoti: ĒiV

bezradu   apv.

1. Tāds, kam nav radinieku.

Bezradu bārenīte— vientuļa bārene bez radiem.

Avoti: ME

bezradze

1. Tole - govs bez ragiem.

Avoti: Sin

bezrakstura   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav stingra rakstura, tāds, kas viegli padodas citu ietekmei vai savām iegribām.

Avoti: LLVV

bezrasains   -ais; s. -a, -ā;

1. Bezrasas.

Avoti: LLVV

bezrasas   ģen., nelok.

1. Tāds, kad nav rasas (par laika posmu, laika apstākļiem).

Avoti: LLVV

bezrauga   ģen., nelok.

1. Tāds (pārtikas produkts), kas izgatavots bez rauga.

bezrazmernaja   žarg.

1. Bezizmēra.

Avoti: SLG

bezrecepšu   ģen., nelok.

1. Savienojumā "bezrecepšu medikamenti", "bezrecepšu zāles": medikamenti, kuru iegādei nav nepieciešama recepte.

Avoti: MLVV

bezrēdzes   inf.

1. Burtveidols, kurā rakstzīmēm nav serifu (rēdzu) - īso svītriņu vai ornamentu burtu vilkumu augšējos vai apakšējos galos.

Avoti: D3

bezripas   vēst.

1. Bezripas keramika - keramika, kas izgatvota bez podnieka ripas palīdzības, Latvijas teritorijā bija vienīgais keramikas veids no 4500. g. p. m. ē. līdz 10. gs beigām.

Avoti: LE1

bezrobežu   apv.

1. Neaprobežots, bezgalīgs.

Avoti: ME

bezrocība

1. Nabadzība, mazturība.

Avoti: Sin

bezrocis   -ča, v.;

1. reti. Cilvēks, kam nav roku.

2. v. Jaka, džemperis bez piedurknēm.

Avoti: LLVV

bezroči   apv.

1. Bezpiedurkņu kamzolis.

Avoti: LE

bezroķis   apv.

1. Vamzis bez piedurknēm.

Avoti: ME

bezroķis   apv.

1. Vamzis bez piedurknēm.

Avoti: ME

bezrovju   apv.

1. Tāds, kuram nav rovju.

Avoti: EH

bezrunīgs

1. Nerunīgs, noslēgts.

Avoti: Sin

bezrūpība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezrūpīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> bezrūpīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezrūpīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas nepievērš pietiekamu uzmanību grūtībām, sarežģījumiem.

2. Tāds (izturēšanās veids, runa u. tml.), kas raksturīgs cilvēkam, kuram nav rūpju, raižu.

Avoti: LLVV

bezrūpīgums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Bezrūpība (1).

2. Bezrūpība (2).

Avoti: LLVV

bezrūpis   apv.

1. Tāds, kas nepievērš pietiekamu uzmanību grūtībām, sarežģījumiem.

Avoti: ME

bezrūpju   ģen., nelok.; pareti.

1. Tāds, kas nav saistīts ar rūpēm, raizēm.

Avoti: LLVV

bezsaikļa   ģen., nelok.; val.

1. Tāds (teikums, konstrukcija), ko veido bez saikļa.

Avoti: LLVV

bezsaikļu   dsk. ģen., nelok.; val.

1. Tāds (teikums, konstrukcija), ko veido bez saikļiem.

Avoti: LLVV

bezsaimnieka   ģen., nelok.

1. Bezīpašnieka.

Bezsaimnieka manta— manta, kurai nav īpašnieka vai kuras īpašnieks nav zināms.

Avoti: LLVV, EV

bezsaimnieku   dsk. ģen.; nelok.

1. Tāds, kam nav īpašnieku vai kam kam nav zināms īpašnieks.

Avoti: LLVV

bezsakara   apv.

1. Nesaistīti.

Bezsakara vārdi— neatkarīgi vārdi.

Avoti: ME

bezsakarīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Nesakarīgs.

Avoti: LLVV

bezsala   ģen., nelok.

1. Tāds, kad nav (stipra) sala (par laika posmu, laika apstākļiem).

Bezsala periods— laikposms starp pēdējās pavasara salnas un pirmās rudens salnas ilggadējiem vidējiem datumiem, Latvijas teritorijā jūras piekrastē 160-180 dienas, dienvidaustrumu daļā 140-160 dienas, pauguru virsotnēs un nogāžu augšdaļās tas ir par 20-25 dienām garāks nekā atklātās, līdzenās vietās, bet starppauguru ieplakās - par 25-30 dienām īsāks.

Avoti: LLVV

bezsalnas   ģen., nelok.

1. Tāds, kad nav salnas (salnu) - par laika posmu, laika apstākļiem.

Avoti: LLVV

bezsalnu   dsk. ģen.; nelok.

1. Tāds, kad nav salnu - par laika posmu, laika apstākļiem.

Avoti: LLVV

bezsāls   ģen., nelok.

1. Tāds, kas nesatur vārāmo sāli; tāds, ko gatavo bez vārāmās sāls; tāds, kas saistīts ar ēdiena lietošanu bez vārāmās sāls.

Avoti: LLVV

bezsalvītes

1. Divdīgļlapju klases dzimta ("Adoxaceae") un ģints ("Adoxa"), kurā ir tikai 1 suga, kas izplatīta ziemeļu puslodes mērenajā joslā.

Muskusa bezsalvīte— bezsalvīšu suga ("Adoxa moschatellina"), Latvijā sastopama ne visai bieži, aug gk. upju ielejās, platlapju-egļu un skujkoku mežos, u. c. mitrās vietās, daudzgadīgs lakstaugs ar garu, baltu, ložņājošu sakneni.

Avoti: LD, LE1

bezsamaņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad zudusi samaņa; nesamaņa.

Avoti: LLVV

bezsaņķis   apv.

1. Bezsātis - negausis, rīma; negausība; ēdiens (ēšana), kas nedod sāta sajūtu.

Avoti: VV

bezsāpība   apv.

1. Tāds, kas nav saistīts ar sāpēm.

Avoti: ME

bezsāpju   ģen., nelok.

1. Tāds, kas nav saistīts ar sāpēm, tāds, kas nerada sāpes; tāds, kur novērsta sāpju rašanās iespēja.

Avoti: LLVV

bezsapņu   ģen., nelok.

1. Tāds (miegs), kad nav sapņu.

Avoti: LLVV

bezsaris   apv.

1. Tāds, kam nav saru.

Avoti: ME

bezsāta   ģen., nelok.; reti.

1. Bezsātīgs (1).

2. Bezsātīgs (2).

Avoti: LLVV

bezsāte   apv.

1. Bezsātis - negausis, rīma; negausība; ēdiens (ēšana), kas nedod sāta sajūtu.

Avoti: VV

bezsātes   apv.

1. Nepiesātināms, kārīgs.

Avoti: EH

bezsātība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezsātīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; nesātība.

2. reti. Vispārināta īpašība --> bezsātīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezsātīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (ēdiens), kas izsalkumu neapmierina vai apmierina tikai uz īsu laiku; nesātīgs.

2. reti. Tāds (cilvēks), kas ēd vai dzer ļoti daudz, kam nepietiek ar normālu ēdiena vai dzēriena daudzumu.

Avoti: LLVV

bezsātīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezsātība (1).

2. reti. Bezsātība (2).

Avoti: LLVV

bezsātis   apv.

1. Negausis, rīma; negausība; ēdiens (ēšana), kas nedod sāta sajūtu.

Avoti: VV

bezsatura   ģen., nelok.

1. Bezsaturīgs.

Bezsatura vārdi— nesakarīgs vārdu savirknējums.

Avoti: LLVV

bezsaturība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezsaturīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezsaturīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav (nopietna, vērtīga) satura; viegls, tukšs, nevērtīgs.

Avoti: LLVV

bezsaturīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezsaturība.

Avoti: LLVV

bezsaules   ģen., nelok.

1. Tāds, kad nespīd saule (par laika posmu, laika apstākļiem); apmācies.

Bezsaules vakars— laika sprīdis starp saules norietu un pilnu tumsu.

Avoti: LLVV, TlV

bezsejains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav savu raksturīgu individuālu iezīmju (par literāru tēlu, mākslas darbu); bāls, pelēcīgs.

Avoti: LLVV

bezsejas   apv.

1. Bezsejains.

Bezsejas cilvēki— cilvēki bez izteiktiem, raksturīgiem sejas pantiem, bez raksturīgas individualitātes.

Avoti: KV, ME

bezsēklas   novec.

1. Bezsēklu.

Avoti: KV

bezsēkle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Auglis, oga bez sēklām.

Avoti: LLVV

bezsēklu   ģen., nelok.

1. Tāds (auglis, oga), kam nav sēklu.; tāds (augs), kura augļiem, ogām nav sēklu.

Avoti: LLVV

bezsekmība   -as, s.; parasti vsk.

1. Nesekmība.

Avoti: LLVV

bezsekmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Nesekmīgs.

Avoti: LLVV

bezserdes   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav serdes.

Avoti: LLVV

bezserifa   inf.

1. Burtveidols, kurā rakstzīmēm nav serifu (rēdzu) - īso svītriņu vai ornamentu burtu vilkumu augšējos vai apakšējos galos.

Avoti: D3

bezsētas   apv.

1. Tāds, kam nav žoga, sētas.

Bezsētas dārzs— dārzs bez žogs, sētas.

Avoti: ME

bezsirdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezsirdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezsirdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas nejūt līdzi citiem; cietsirdīgs, neatsaucīgs.

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

bezsirdīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezsirdība.

Avoti: LLVV

bezsirdis   -ža, v.

1. reti Bezsirdīgs cilvēks; cietsirdis.

2. apv. Skopulis.

Avoti: LLVV

bezsirds   ģen., nelok.

1. Bezsirdīgs.

Avoti: LLVV

bezsižeta   ģen., nelok.

1. Bezsižetisks.

Avoti: LLVV

bezsižetisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav sižeta.

Avoti: LLVV

bezskābekļa   ģen., nelok.

1. Tāds, kur nav skābekļa, tāds, kas nesatur skābekli.

Avoti: LLVV

bezskaidras   ģen. nelok. īp. nozīmē

1. Tāds, ko veic, kārto bez skaidras naudas.

Bezskaidras naudas norēķini— norēķini, kas tiek realizēti, pārskaitot noteiktu summu no maksātāja konta (bankā, krājkasē) maksājuma saņēmēja kontā; arī savstarpējo prasību ieskaites ceļā.

Avoti: MLVV, EV

bezskaņas   apv.

1. Bez skaņas.

Bezskaņas vārdi— neskanīgi vārdi; vārdi bez skaņas.

Avoti: ME

bezskroķains   apv.

1. Tāds, kam nav aproču (par krekliem, blūzēm).

Avoti: ĒiV

bezskroķaiņš   apv.

1. Tāds, kam nav aproču (par krekliem, blūzēm).

Avoti: ĒiV

bezslāpekļa   novec.

1. Tāds, kur nav slāpekļa, tāds, kas nesatur slāpekli.

bezslavīte

1. Divdīgļlapju klases asteru apakšklases dispaku rindas dzimta ("Adoxaceae"), kurā tikai 1 ģints.

2. Šīs dzimtas ģints ("Adoxa"), kurā tikai 1 suga.

Muskusa bezslavīte— šīs dzimtas un ģints suga ("Adoxa moschatellina"), neliels lakstaugs, lapas trīsstaraini saliktas, smaržīgas, ziedi zaļgani, stumbra galā; ziemeļu puslodes mērenajā un aukstajā joslā, arī Latvijā, ēnainos mežos, krūmājos.

Avoti: LD, LPE

bezsliežu   ģen., nelok.

1. Tāds (transportlīdzeklis), kas nepārvietojas pa sliedēm.

Avoti: LLVV

bezsmaršas   apv.

1. Bez smaržas.

Bezsmaršas zieds— zieds bez smaržas.

Avoti: ME

bezsmertņiks   apv., hip.

1. Dzeltenā kaķpēdiņa ("Helichrysum arenarium").

Avoti: Aug2

bezsmilšu   novec.; ģen., nelok.

1. Tāds, kas nav pārklāts, apstrādāts ar smiltīm.

Bezsmilšu pape— veltņu materiāls, kurš sastāv no jumta kartona vai veltņu celulozes, kas piesūcināti ar akmeņogļu darvas produktiem, bet bez segslāņa un nav apkaisīts ar smiltīm, kā jumta pape.

Avoti: LxE

bezsniega   ģen., nelok.

1. Tāds, kad nav sniega vai kad sniega ir maz (par laika posmu, laika apstākļiem).

Avoti: LLVV

bezspalis   apv.

1. Nazis bez spala.

Avoti: SiV

bezspārnains   novec.

1. Bezspārnu.

Avoti: KV

bezspārneņi   novec.

1. Bezspārņi ("Apterygota"), kukaiņu apakšklase pēc senāka iedalījuma.

Avoti: LD

bezspārnis   apv.

1. Tāds, kam nav spārnu.

2. vsk. Bezspārņi.

Avoti: ME, LLVV

bezspārnu   ģen., nelok.

1. Tāds (putns, kukainis), kam nav spārnu.

Avoti: LLVV

bezspārņains   apv.

1. Tāds, kam nav spārnu.

Avoti: EH

bezspārņi   -u, vsk. bezspārnis, -ņa, v.; zool.; novec.

1. Pēc senāka iedalījuma - kukaiņu apakšklase ("Apterygota"), kuras pārstāvjiem jau sākotnēji nav bijuši spārni; šīs apakškārtas kukaiņi.

Avoti: LLVV, LD

bezspēcība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezspēcīgs (1); šīs īpašības konkrēta izpausme; vājums, nevarība.

2. Vispārināta īpašība --> bezspēcīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezspēcīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks, arī dzīvnieks), kam nav spēka; nespēcīgs.

2. Tāds, kam trūkst gribas, drosmes vai nepieciešamo līdzekļu (lai pārvarētu grūtības, šķēršļus).

Avoti: LLVV

bezspēcīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezspēcība (1).

2. Bezspēcība (2).

Avoti: LLVV

bezspēks   -a, v.; parasti vsk.

1. Spēka trūkums; nespēks.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Bezspēcīgs.

bezspiediena   novec.; ģen., nelok.

1. Tāds (process), kas norisinās bez spiediena.

Bezspiediena kustība— ūdens plūsma smaguma spēka ietekmē atklātās gultnēs ar brīvu līmeņvirsmu.

Avoti: LxE

bezspraugas   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav spraugas.

Bezspraugas spektrogrāfs— astrospektrogrāfs, ko lieto, lai iegūtu vāju debess spīdekļu spektrus.

Avoti: LPE

bezstaru

1. Tāds, kam nav staru.

Bezstaru biksīšgrācija— krūškorsešbiksītes - krūšturkorsetes un bezstilbu korsešbikšu apvienojums vienā korsešģērbā, kas pārveido figūras mīksto audu dabisko formu, tos saspiežot un polsterējot.

Avoti: ZTV

bezstils   žarg.

1. Bezgaumīgs.

bezstrīda   jur.

1. Bez strīda.

Avoti: JtV1

bezstruktūras   ģen., nelok.

1. Tāds, kam atsevišķas daļas nav apvienotas.

Bezstruktūras augsne— pārputekļota vai smilts augsne, kuras daļiņas nav salipušas pa vairākām kopā.

Avoti: LLVV

bezsudraba

1. Bezsudraba fotogrāfija - paņēmieni attēla iegūšanai ar sudraba halogenīdus nesaturošiem gaismjutīgiem slāņiem.

Avoti: LPE

bezsulu   apv.

1. Tāds, kam nav sulas.

Bezsulu lapas— lapas bez sulas.

Avoti: ME

bezsvara   ģen., nelok.

1. Tāds (stāvoklis, periods), kad pilnīgi izzūd ķermeņa svars.

Bezsvara stāvoklis— ķermeņa stāvoklis, kad to neietekmē gravitācija.

Avoti: LLVV

bezšķembu   nelok., ģen.

1. Tāds, kurā nav šķembu; tāds, kur nav šķembu.

2. Tāds (process), kurā nerodas šķembas.

bezšķirnes   ģen., nelok.; lauks.

1. Tāds, kam nav visu noteiktas šķirnes pazīmju.

Avoti: LLVV

bezšķiru   ģen., nelok.; pol.

1. Tāda (sabiedrība, iekārta), kurā (pēc padomju ideoloģijas) nav šķiru.

Avoti: LLVV, MLVV

bezštoks   žarg.

1. Ideju trūkums.

2. Naudas trūkums.

3. Bezizeja.

Avoti: SLG

bezšūnaiņi   biol.

1. Dzīvās dabas iedalījuma taksons ("Acellularia"), kas ietver vīrusus un riketsijas.

Avoti: LD

bezšūnu   dsk. ģen., biol.

1. Tāds (organisms, viela), kam nav šūnu, kas nesastāv no šūnām; tāds (organisms), kam nav šūnu sistēmas.

Avoti: LLVV

bēzt   apv.

1. Bērt, birdināt.

2. Kašņāt, kašāt, rakņāt, rušināt.

Avoti: ME

beztalantīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav talanta.

Avoti: LLVV

beztaras   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav taras.

Avoti: LLVV

beztausteklenis

1. dsk. Protūra - kukaiņu klases kārta ("Protura").

Avoti: LPE

beztauku   novec.

1. Tāds, kur nav tauku, tāds, kas nesatur taukus.

Avoti: KV

beztelpisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nav saistīts ar telpu, tāds, kas neeksistē telpā.

Avoti: LLVV

beztermiņa   ģen., nelok.; jur.

1. Tāds, kam nav noteikts termiņš.

Avoti: LLVV

beztiesība   -as, s.; parasti vsk.

1. Tāds tiesību subjekta statuss, vispārināta īpašība, kas raksturo situāciju vai stāvokli, kad šim subjektam netiek atzītas vai arī tiek būtiski ierobežotas tam raksturīgās vai pienākošās tiesības, brīvības uz kaut ko.

Avoti: LLVV, JtV

beztiesīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav politisko vai civilo tiesību (par cilvēku).

Avoti: LLVV

beztiesīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Beztiesība.

Avoti: LLVV

beztiesis   apv.

1. Netaisns tiesnesis.

Avoti: ME

beztiesisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (stāvoklis, dzīve, politisks režīms), kad trūkst politisko vai civilo tiesību.

// sar. Beztiesīgs.

Avoti: LLVV

beztiesiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> beztiesisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

beztonzūras

1. Bez tonzūras.

Avoti: DzS

beztriepienu

1. Beztriepienu maniere - gleznošanas veids, kad otas pēdas uz audekla tiek izlīdzinātas un atsevišķi triepieni nav izšķirami.

Avoti: MkV

beztrokšņa   ģen., nelok.

1. Tāds, kas nerada troksni; tāds, kas darbojas bez trokšņa vai ar nelielu troksni.

Avoti: LLVV

beztrokšņains   apv.

1. Tāds, kur nav trokšņu, mierīgs.

Avoti: EH

beztrūcīgs   apv.

1. Kam ir sava iztika.

Avoti: LivP

bezūdens   ģen., nelok.

1. Tāds, kur nav ūdens.

Avoti: LLVV

bezuzraudzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Uzraudzības trūkums.

Avoti: LLVV

bezvadripnis   žarg.

1. Autobuss.

bezvadu   ģen., nelok.; tehn.

1. Tāds, kas darbojas bez vadiem.

Avoti: LLVV

bezvaida   apv.

1. Bez vaidēšanas.

Bezvaida murgi— murgi bez vaidiem, bez nopūtām.

Avoti: ME

bezvainas

1. Nevainīgs.

Avoti: Sin

bezvainība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Nevainība.

Avoti: LLVV

bezvainīgs   -ais; s. -a, -ā; reti;

1. Nevainīgs.

Avoti: LLVV

bezvaldība   -as, s.; parasti vsk.

1. Valsts varas trūkums.

Avoti: LLVV

bezvalodis   apv.

1. Tāds, kas nerunā; mēmais.

Avoti: Sin

bezvalstniecība   -as, s.; parasti vsk.; jur.

1. Stāvoklis, kad cilvēks nepieder pie kādas noteiktas valsts.

Avoti: LLVV

bezvalstnieks   -a, v.;

1. Persona bez pilsonības, pavalstniecības (arī apatrīds); persona, kurai nav nevienas citas valsts pilsonība vai pavalstniecība, persona bez valsts piederības.

Avoti: LLVV, JtV

bezvārda   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav vārda, nosaukuma; tāds, kam nav zināms vārds, nosaukums.

// pārn. Neievērojams.

Avoti: LLVV

bezvārdakoks   apv.

1. Grimonis ("Cornus").

Avoti: Aug2

bezvārde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Bezvārdis (1).

2. apv. Grimonis ("Cornus").

Avoti: LLVV, Aug2

bezvārdība   apv.

1. Anonimitāte.

Avoti: ME

bezvārdīgs   -ais; s. -a, -ā; reti;

1. Nerunīgs.

Avoti: LLVV

bezvārdis   -ža, v.

1. reti Tas, kam nav vārda, nosaukuma; tas, kam nav zināms vārds, nosaukums.

2. dsk. Ligustrs ("Ligustrum").

3. apv. Grimonis ("Cornus").

Avoti: LLVV, Aug2

bezvārdu   dsk. ģen., nelok.; reti

1. Tāds, kas nav izteikts vārdos.

2. dsk. Bezvārda.

Avoti: LLVV

bezvārpstas   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav vārpstas.

Avoti: LPE

bezvāržkoks   apv.

1. Kārpainais segliņš ("Euonymus verrucosa").

Avoti: EH

bezveida   ģen., nelok.

1. Bezveidīgs.

Avoti: LLVV

bezveidība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezveidīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav noteikta veida, formas.

Avoti: LLVV

bezveidīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezveidība.

Avoti: LLVV

bezveidis   apv.

1. Tāds, kam nav noteikta veida, formas; amorfs.

Avoti: ME

bezvējains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kad nav vēja (par laika posmu, laika apstākļiem); tāds, kur nav vēja (par vietu).

Avoti: LLVV

bezvējš   -a, v.; tikai vsk.

1. vsk. ģen., adj. nozīmē. Stāvoklis, kad nav vēja; rāms laiks.

2. Tāds, kad nav vēja (par laika posmu, laika apstākļiem); tāds, kur nav vēja (par vietu); bezvējains.

Bezvēja josla— apvidus starp atsevišķām vēja joslām.

Bezvēja viļņošanās— ūdens viļņošanās pirms un arī pēc vētras, kad viļņi ir gari, vienādi un lēzeni.

3. žarg.; hum. Mācību stundas daļa, kurā vairs neatprasa mācību vielu.

Avoti: LLVV, JūVM, SLG

bezvēns   apv.

1. Bezmēns (1).

Avoti: EH

bezvērtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bezvērtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bezvērtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav vērtības, nozīmes, derīguma; nevērtīgs.

// reti. Tāds (cilvēks), kas nav piemērots, derīgs (piemēram, darbam, kādiem apstākļiem).

Avoti: LLVV

bezvērtīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezvērtība.

Avoti: LLVV

bezvērts   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav vērtības (naudas izteiksmē) vai ir ļoti maza vērtība.

Bezvērts sūtījums— tāds sūtījums, kuram nav norādīta vērtība.

Avoti: LLVV

bezvēsts   ģen., nelok.

1. Tāds, par ko nav ziņu.

Avoti: LLVV

bezvēsture   apv.

1. Aizmirstība.

Bezvēstures ļaudis— cilvēki bez vēsturiskās pagātnes.

Avoti: ME

bezvētru   apv.

1. Brīvs no vētrām.

Avoti: ME

bezvien   apv.

1. Tikai, izņemot.

Avoti: ME

bezvietas   apv.

1. Bez darba un bez darba vietas.

Avoti: ME

bezvietis   apv.

1. Tāds, kuram nav vietas (sēdēšanai u. tml.).

Avoti: ME

bezviltība   apv.

1. Godīgums, atklātība bez viltus.

Avoti: ME

bezviltus   apv.

1. Bez viltus.

Bezviltus cilvēks— godīgs, godprātīgs cilvēks.

Avoti: ME

bezvins   apv.

1. Bezmēns (1).

Avoti: EH

bezvīzu   ģen. nelok. īp. nozīmē

1. Tāds (piem., iebraukšana kādā valstī), kam nav nepieciešama vīza.

Avoti: MLVV

bezzāļu   apv.

1. Tāds, kur nav zāles.

Bezzāļu pļava— pļava bez zāles.

Avoti: ME

bezzarains   -ais; s. -a, -ā;

1. Bezzaru.

Avoti: LLVV

bezzaris   apv.

1. Tāds, kam nav zaru.

Avoti: ME

bezzarnis   apv.

1. Tāds, kam nav zarnu, vēja apzīmējums mīklās.

Avoti: ME

bezzaru   ģen., nelok.

1. Tāds, kam nav zaru.

Bezzaru koksne— koksne, ko iegūst no vecu koku stumbru ārējām daļām vai atzarotiem kokiem.

Avoti: LLVV

bezzemes   ģen. nelok.; vēst.

1. Tāds (cilvēks), kam nav zemes īpašuma.

Bezzemes ļaudis— bezzemnieki.

Avoti: LLVV, ME

bezzemnieks   -a, v.; vēst.

1. Lauku iedzīvotājs, kuram nav zemes īpašuma vai kuram ir niecīgs zemes gabals.

Bezzemnieku padomes— bezzemnieku pārstāvju institūcijas Vidzemē 1917.-1919. g.

Avoti: LLVV

bezziede   apv.

1. Augs, kam (šķietami) nav ziedu.

Avoti: EH

bezziedots   apv.

1. Tāds, kam nav veltīts ziedojums.

Avoti: ME

bezziedu   ģen., nelok.

1. Tāds (augs), kam nav ziedu.

Bezziedu augi— kriptogāmi - augi, kas vairojas ar sporām.

Avoti: LLVV, ME

bezzirga   ģen., nelok.; vēst.

1. Tāds, kurā nav zirga (par saimniecību).

Avoti: LLVV

bezzirgu   dsk. ģen., nelok.; vēst.

1. Tāds, kurā nav neviena zirga (par saimniecību).

Avoti: LLVV

bezzobains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds kam nav zobu; tāds, kam trūkst lielākās daļas zobu.

Avoti: LLVV

bezzobaiņš   apv.

1. Bezzobains.

Avoti: ĒiV

bezzobe   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. dsk. Dižgliemeņu dzimtas ģints ("Anodonta"), šo gliemeņu čaulas slēdzējmalas ir bez zobiem, Latvijā konstatētas 3 sugas.

Dīķa bezzobe— bezzobju suga ("Anodonta cygnea"), čaula var pārsniegt 15 cm un tā ir Latvijas lielākā gliemene.

Dižā bezzobe— dīķa bezzobes otrs nosaukums.

Ezera bezzobe— bezzobju suga ("Anodonta anatina").

Upes bezzobe— bezzobju suga ("Anodonta complanata").

2. s. Bezzobis.

Avoti: LE1

bezzobība   apv.

1. Zobu trūkums.

Avoti: ME

bezzobis   -bja, v.;

1. Cilvēks (retāk dzīvnieks), kam nav zobu; cilvēks (retāk dzīvnieks), kam trūkst lielākās daļas zobu.

2. s.; zool. Gliemene, kurai nav slēdzējzobu.

Avoti: LLVV

bezzobji   novec.

1. Zemu organizētu zīdītāju dzīvnieku kārta ar nedaudzām dzimtām un sugām.

Avoti: KV

bezzobu   ģen., nelok.

1. Bezzobains.

Avoti: LLVV

bezzoles   apv.

1. Tāds (apavs), kam nav zoles.

Avoti: ME

bezzūbains   apv.

1. Bezzobains.

Avoti: BsV

bezzvaigžņains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds (laika posms), kad nespīd zvaigznes; tāds, kur nespīd zvaigznes (par debesīm); tumšs, apmācies.

Avoti: LLVV

bezzvaigžņu   ģen., nelok.

1. Bezzvaigžņains.

Avoti: LLVV

bezzvejas   apv.

1. Bezzvejas laiks - laiks, kad nedrīkst zvejot.

Avoti: ME

bezzvīņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds kam nav zvīņu (parasti par zivīm).

Avoti: LLVV

bezžokleņi

1. Galvaskausaiņu nodalījums ("Agnatha syn. Entobranchiata"); ūdensdzīvnieki, kuriem ir mute bez žokļiem, senākā un primitīvākā mugurkaulnieku grupa, kas apvieno nedaudzus mūsdienu un daudzus izmirušos ūdensdzīvniekus; Latvijā atliekas atrodamas silūra un devona nogulumos (70 sugu).

Avoti: ZTV

bež   apv.

1. Bez.

Avoti: ME

Beža   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Beja"), apgabala administratīvais centrs, 35900 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Apgabals Portugālē ("Distrito de Beja"), atrodas valsts kontinentālās daļas dienvidu pusē, platība 10225 kvadrātkilometri, 161200 iedzīvotāju (2011. g.), ietver 14 municipalitātes, robežojas ar Setubalas, Evoras un Faru apgabalu, kā arī ar Spāniju austrumos, rietumos apskalo Atlantijas okeāns.

Avoti: Wi, PuA

bežā   apv.

1. Bešā.

Avoti: ME

bežancs   apv.

1. Bēglis.

Avoti: KiV

Bežaņici   vietv.

1. Bežaņicu augstiene - morēnu pauguraine Krievijā, Pleskavas apgabala vidienē, Lovates un Veļikajas baseina ūdensšķirtne, augstums - līdz 338 m.

Avoti: PZT

Bežecka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tveras apgabalā, Mologas krastos, rajona administratīvais centrs, 23100 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1766. g., vēstures avotos pirmo reizi minēta 1137. g.

Avoti: PZT

bežga   apv.

1. Bezdis.

Avoti: ME

bežga   apv.

1. Bezdelīga.

Avoti: EH

bežģis   apv.

1. Bezdis.

Avoti: ME

bežti

1. Tauta Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas rietumos, viena no andocezu tautām, valoda pieder pie dagestāņu grupas avāru-andocezu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti); kapuči.

Avoti: PZT

Bežuņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 1900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1409.-1869. g. un kopš 1994. g.

Avoti: Wi

BF   saīs., vietv.

1. Burkinafaso, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

BFA   saīs., vietv.

1. Burkinfaso, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

BFN   saīs.

1. Tagad - atā (angļu "bye for now").

Avoti: BB

Bfr.   novec., saīs.

1. Beļģijas franks.

Avoti: TV

BG   saīs., vietv.

1. Bulgārija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

BGB   novec.

1. Vācijas civilkodekss (vācu "Burgerliches Gesetzbuch").

Avoti: TV

BGD   saīs., vietv.

1. Bangladeša, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

BGN   saīs.

1. Leva; Bulgārijas Republikas valūtas kods, sīknauda - stotinks.

Avoti: PnR

BGR   saīs., vietv.

1. Bulgārija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

BH   saīs., vietv.

1. Bahreina, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

bhadža   mit.

1. Ezoterismā dieva pielūgsmes veids dziedot.

Avoti: SG

bhadžana

1. Indiešu dziesma vai himna par godu dievam, ko parasti kopīgi dzied ticīgo kopienas sanāksmēs mūzikas instrumentu pavadībā.

Avoti: R1

bhādžī

1. Bhaja - indiešu virtuvei raksturīgs ēdiens - cepti dārzeņi.

Avoti: PL

Bhaga   mit.

1. Debesu dievs vēdiskajā mitoloģijā, viens no dievietes Aditi dēliem - laimes dievs, dāvanu dalītājs, bagātību īpašnieks, upuru svētītājs un saules vedējs, saules dieva Savitara pavadonis, viņa labvēlību mēdza izlūgties kāzu ceremonijas laikā.

Avoti: MrJ, Mit

Bhāgalpura   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Bihāras štatā, Gangas labajā krastā, 410200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

Bhagavadgita

1. Sanskritā, Kunga (t. i., Krišnas) dziesma, indiešu filozofu reliģiska mācība, ap 200 pr. Kr., rakstīta sanskritā; ietilpst lielajā eposā "Mahabharāta"; uzsver iekšējās ticības Dievam nozīmi hinduismā.

Avoti: LEV

bhagavāns

1. Indiešu vārds ar nozīmi "kungs" vai "pielūgtais", to bieži lieto attiecībā uz Višnu, tas ir arī goda nosaukums, kuru lieto, uzrunājot indiešu svētvīrus.

Avoti: R1

Bhagavatī   mit.

1. Dravīdu (Malabaru piekraste, Indija) mitoloģijā - dieviete - postītāja un slimību izraisītāja, kurai upurēja melnu gaili, kultam bija rakdturīgi orģiastiski rituāli.

Avoti: Mit

bhagavats   mit.

1. Ezoterismā termins, ar kuru izsaka kāda personīgo Dievu.

Avoti: SG

Bhairabbāzāra   vietv.

1. Pilsēta Bangladešā, 91900 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

Bhairāhava   vietv.

1. Pilsēta Nepālā, Lumbinī zonas administratīvais centrs, 52600 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bhaišadžjaguru   mit.

1. Budisma mitoloģijā - buda, kas mīt paradīzē, kurā viss sastāv no dārgakmeņiem, nav ciešanu un tur nedzīvo sievietes.

Avoti: Mit

bhaja

1. Indiešu virtuvei raksturīgs ēdiens - cepti dārzeņi; bhādžī.

Avoti: PL

Bhajandara   vietv.

1. Mira Bhajandara - pilsēta Indijā, Mahārāštras štatā, 520300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bhaktapura   vietv.

1. Pilsēta Nepālā, Katmandu piepilsēta, 72500 iedzīvotāju (2001. g.), sanskrita rokrakstu bibliotēka, XV gs. arhitektūras pieminekļi: "55 logu pils" un tempļi, dibināta 865. g.

Avoti: LpA, PuA, PZT

bhakti   sanskr.

1. Hinduisma virziens (sanskr. "uzticīga mīlestība uz Dievu"), kas uzskata, ka vienīgais, kas nepieciešams, lai gūtu pestīšanu, ir bezgalīga mīlestība uz personisko Dievu.

2. Garīgā treniņa sistēma, kuras pamatā ir pilnīga uzticība un pakļaušanās savai dievībai vai savam guru kā dievības pasaulīgajam iemiesojumam.

Avoti: RtV, MrJ

bhakts   mit.

1. Ezoterismā cilvēks, kurš pielūdz Dievu, uzticīgs tā sekotājs.

Avoti: SG

Bhandāra   vietv.

1. Pilsēta Indijas vidienē, Mahārāštras štatā, Vaingangas labajā krastā, 91850 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Bhāratī   mit.

1. Hindu mitoloģijā - recitācijas un svētsvinīgas dziedāšanas dieviete, kas kopā ar dievietēm Sarasvati un Ilu veido triādi.

Avoti: Mit

Bharatpura   vietv.

1. Pilsēta Nepālā, Nārājanī zonā, 89300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

bhava   mit.

1. Ezoterismā esamība, jūtība, eksistence un emocijas.

Avoti: SG

Bhātāpāra   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Čhatīsgarhas štatā, Hugli kreisajā krastā, Kalkutas piepilsēta.

Avoti: PuA

Bhātpāra   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Rietumbengāles štatā.

Avoti: PZT

Bhāvnagara   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Gudžarātas štatā, Arābijas jūras Khambhātas līča piekrastē, 511000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

BHD   saīs.

1. Bahreinas dinārs; Bahreinas Karalistes valūtas kods, sīknauda - fils.

Avoti: PnR

bhikšu

1. "Tas, ar kuru dalās" budistu mūks, kurš māca dhammu un ar to saņem dienišķo uzturu no kopienas.

Avoti: R1

bhiku

1. Budistu mūks, kas iztiek vienīgi no žēlastības dāvanām un no mūku kopienas (sanghas) sarūpētā.

Avoti: IdV

Bhilāī   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Bhilai"), Čhatīsgarhas štatā, 625700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Bhīma   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā un eposā "Mahābhārata" - viens no pāndaviem - pieciem valdnieka Pāndu sievas Kuntī dēliem.

Avoti: Mit

Bhīšma   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - un eposā "Mahābhārata" pāndavu un kauravu tēvocis, valdnieka Šantanu un dievietes Gangas dēls.

Avoti: Mit

Bhišo   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikā ("Bhisho"), Austrumkāpas provinces administratīvais centrs, 11200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Bhivandi   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Mahārāštras štatā, 598700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

bhoga   mit.; sanskr. "bauda"

1. Hinduismā ceļš uz garīgu pilnību un atbrīvotību, jutekliski iepazīstot visus miesīgās dzīves priekus.

Avoti: RtV

bhogi   mit.

1. Bhogs.

Avoti: MrJ

bhogs   mit.; sanskr. "baudītājs"

1. Hinduismā cilvēks, kas nolēmis brīvprātīgi ziedot sevi dievībai.

Avoti: RtV

Bhopāla   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Bhopāl"), Madhja Pradēšas štata administratīvais centrs, 1745000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

BHR   saīs., vietv.

1. Bahreina, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Bhrigu   mit.

1. Vēdisma un hindu mitoloģijā - viens no septiņiem dižajiem riši, kuru uzskata par vieni no cilvēku dzimuma ciltstēviem.

Avoti: Mit

BHS   saīs., vietv.

1. Bahamas, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Bhubanešbara   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Orisas štata administratīvais centrs, 647300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bhūh   mit.

1. Bhūh, Bhuvah, Suvah - populāra vēdiskā mantra, kuras katrs svētais vārds atbilst vienam no Visuma plāniem.

Avoti: MrJ

bhūtas   mit.

1. Hindu mitoloģijā - dēmoniskas būtnes, dieva Šivas pavadoņi, parasti cilvēkiem naidīgas, bet var būt arī to ciemu vai māju labvēlīgas sargātājas, kurās tās apmetušās.

Avoti: Mit

bhūtašuddhi   mit.

1. "Elementu attīrīšana, ievads, pēc kura izpildīšanas var piedalīties tantrisma grupu rituālā.

Avoti: MrJ

bi   apv.

1. Bija (no "būt").

Avoti: ME

Bi   saīs.

1. Bismuts (ķīm. elements).

Avoti: i1

BI   saīs., vietv.

1. Burundi, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

bī   izsauk.

1. Lieto savienojumā ar "bē".

Ne bī, ne bē— nekā (parasti nesaprast, nezināt).

Avoti: ME

bi-

1. Priedēklis - tāds, kas sastāv no divām daļām, tāds, kam ir divas pazīmes.

Avoti: SV99

Biafa   vietv.

1. Biafa šļūdonis - atrodas Karakoruma dienvidrietumu nogāzē, uz rietumiem no Čogori kalna, Indijā, garums - ~68 km, platība - 625 kvadrātkilometri, slīd Indas pietekas Šigaras ielejas virzienā.

Avoti: PZT

Biafra   vietv.

1. Biafras līcis - Gvinejas līča austrumu daļa starp Lopesa ragu un Nigēras deltu ("Gulf de Biafra"), Nigērijas, Kamerūnas, Ekvatoriālās Gvinejas un Gabonas piekrastē, garums - ~300 km, dziļums - >2000 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 2,7 m.

Avoti: PZT

biaksāls   novec.

1. Divasu.

Avoti: KV

bianca   mūz.

1. Pusnots.

Avoti: Mūz

biandrija

1. Divvīrība; laulības forma, kurā sievai ir divi vīri.

Avoti: SV99

Biants   vēst.

1. Sengrieķu valstsvīrs (Bias of Priene; ap 625. g. - ap 540. g. p. m. ē.), viens no Senās Grieķijas septiņiem gudrajiem.

Avoti: MkV

biarhāts

1. Sabiedriskās iekārtas mūsdienu forma, kas nomainīja patriarhātu, raksturīga sievietes un vīrieša vienlīdzība sabiedrības un ģimenes dzīvē.

Avoti: MV

Biarica   vietv.

1. Pilsēta Francijas dienvidrietumos ("Biarritz"), Biskajas līča krastā, Akvitānijas reģiona Atlantijas Pireneju departamentā, 25300 iedzīvotāju (2010. g.); Miarice.

Avoti: PZT, Wi

Biaska   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Biasca"), Tičīno kantonā, 6200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

biastigmatisms   med.

1. Divkāršs, t. i. korneālais un lentikulārais astigmatisms.

Avoti: TM

biatlonists   v.

1. Sportists, kas specializējies biatlonā.

Avoti: MLVV

biatlons   -a, v.; parasti vsk.; fizk.

1. Ziemas sporta veids - stafetes slēpojums un šaušana mērķī.

Avoti: LLVV

Biatorbāģa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 12700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

biatorella   lat.

1. Asku ķērpju klases akarosporu dzimtas ģints.

Biatorella monasteriensis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Biatrisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Beatrice"), Nebraskas štatā, 12100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

biaurikulārs   med.

1. Attiecīgs uz kreiso un labo sirds austiņu.

Avoti: TM

biba   apv.

1. Nelaime, neveiksme, ķibele.

2. Slima, sāpoša vieta (bērnu valodā).

Avoti: ME

bibamus   novec.

1. Studentu (buršu) dzīvē parastais uzmundrinājums: lai iedzeram!.

Avoti: KV

bibans   apv.

1. Lidmašīna.

Avoti: NeV

bibe   apv.

1. Biba (2).

Avoti: EH

bībe   apv.

1. Mēglis, lempis.

Avoti: ME

bībele   apv., niev.

1. Grāmata.

Avoti: KiV, KnV

Bībele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Tekstu krājums (Vecā Derība un Jaunā Derība), kuri jūdaismā un kristietībā ieguvuši reliģisku nozīmi; attiecīgā grāmata.

Bībeles stāsts— bībelstāsts.

Bībeles kritika— kopīgs apzīmējums Bībeles grāmatu vēsturiskās pētniecības metodēm.

Bībeles manuskripti— Bībeles tekstu kopijas, kas rakstītas ar roku pirms iespiešanas mākslas izveidošanas.

// pārn.; sar. Liela, bieza grāmata.

Avoti: LLVV

bībelisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar Bībeli, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

Bībeliški   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Bībelišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bībelišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

bībelišķieši

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Bībelišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bībelnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas daudz lasa Bībeli; cilvēks, kas pārzin un bieži izmanto Bībeles tekstu.

2. Svētulis, bauslinieks.

Avoti: LLVV, Sin

bībelstāsts   -a, v.

1. Bībeles fragments, stāsts.

2. parasti dsk.; Ticības mācība (mācību priekšmets).

Avoti: LLVV

bībeļstāsts   apv.

1. Bībelstāsts.

Avoti: EH

bibene   žarg.

1. Bioloģija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Biberaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Biberach an der Riss"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 31200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bībers   apv.

1. Kluss, mazrunīgs cilvēks; bieberis.

Avoti: ME

bībi   apv.

1. Zaķa nārsts.

Avoti: KV

bibināt   apv.

1. Stostīties, stomīties, pļāpāt, neskaidri runāt.

Avoti: ME

bibionidae   lat.

1. Dižodu dzimta.

Avoti: LD

bibis   apv.

1. Ķermeņa daļa, loceklis, kam ir īsa, strupa puļķveida forma; puļķveida izaugums, veidojums.

2. Tītara sekste.

3. Paviegls cilvēks, vientiesis.

4. Mazs ievainojums (bērnu valodā).

5. Vīrieša dzimumloceklis; lamuvārds, apsauka.

Avoti: ViV, KV, JV

bībis   apv.

1. Vīrieša dzimumorgāns.

2. Neveikls, apjucis cilvēks.

3. Bērnu bubulis.

4. Bērnu valodā svešinieks, ciemiņš.

Avoti: KV

bibite   apv.

1. Putra no saubagotiem miltiem.

Avoti: ME

bibītis   apv.

1. Mazs, mīļš bērns.

Avoti: KnV

Bibjēna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bibbiena"), Toskānas reģiona Areco provincē, 31300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bibl.   saīs.

1. Biblisms.

Avoti: LLVV

Bibla   vietv.

1. Džubeila - pilsēta Libānā, tās nosaukums senatnē.

Avoti: PZT

bibleismi   novec.

1. Dzejiskai valodai raksturīgi vārdi un izteiksmes paņēmieni, aizgūti no garīgās literatūras stilistiskos nolūkos.

Avoti: KV

biblene   žarg.

1. Bibliotēka.

Avoti: SLG

biblio-

1. Salikteņu daļa - tāds, kas attiecas uz grāmatu (piem., bibliofils, bibliogrāfija).

Avoti: SV99

bibliobuss

1. Autobuss, kas aprīkots kā ceļojošā bibliotēka perifērijā dzīvojošo iedzīvotāju apkalpošanai, iedzīvotājiem piedāvā arī interneta pakalpojumus.

Avoti: PL

bibliofilija

1. Retu un vērtīgu izdevumu kolekcionēšana personiskās interesēs.

Avoti: EV

bibliofils   -a, v.;

1. Cilvēks, kas aizrautīgi krāj grāmatas; grāmatu mīļotājs.

Avoti: LLVV

bibliofils   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar retām grāmatām; tāds, kas attiecas uz retām grāmatām.

Bibliofilu izdevums— kādas grāmatas izdošana ierobežotā skaitā, bieži vien eksemplāru skaits ir numurēts.

Avoti: LLVV

bibliofobija

1. Bailes no grāmatām, bibliotēkām.

bibliofobs   -a, v.

1. Grāmatu nīdējs.

Avoti: BtV

bibliografēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Bibliogrāfiski uzskaitīt, sistematizēt, novērtēt (iespieddarbu).

Avoti: LLVV

bibliogrāfija   -as, s.

1. parasti vsk. Zinātņu nozare, kurā ietilpst grāmatu un citu iespieddarbu sistemātisku aprakstu sastādīšana.

2. Konspektīvs grāmatu un citu iespieddarbu apraksts sistematizācijas nolūkos (minot galvenos datus par autoru, izdošanu un saturu).

Avoti: LLVV

bibliogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar bibliogrāfiju, tai raksturīgs.

Bibliogrāfisks retums— reta grāmata, raksts, periodisks izdevums.

Avoti: LLVV

bibliogrāfs   -a, v.;

1. Bibliogrāfijas speciālists; bibliogrāfiju sastādītājs.

Avoti: LLVV

biblioklasts   -a, v.

1. Cilvēks, kas kolekcionēšanas mānijas dēļ no grāmatām izrauj kaut kādas noteiktas lapas.

2. novec. Grāmatu iznīcinātājs, grāmatu bojātājs.

Avoti: SV08, BtV

biblioklepts   -a, v.; novec.

1. Grāmatu zaglis.

Avoti: BtV

bibliolatrija   -as, s.; novec.

1. Grāmatas, sevišķi Bībeles dievināšana; akla māņticīga pļaušanās uz iespiestu vārdu; neapšaubāma ticība tam.

Avoti: KV

bibliolits   -a, v.; novec.

1. Vulkāna izvirdumā vai cita iemesla dēļa aprakta un pārakmeņojusies grāmata vai rokraksts.

Avoti: BtV

bibliologs   -a, v.

1. rel. Bībeles pētnieks.

2. novec. Grāmatu zinātnes speciālists.

Avoti: RtV, BtV

biblioloģija   novec.

1. Dažkārt lietots grāmatniecības metodoloģijas nozīmē; dažkārt tā apzīmēja visu, kas saistīts ar grāmatniecību.

Avoti: KV

bibliomānija

1. Pārmērīga grāmatu krāšanas kaislība.

Avoti: SV69

bibliomāns

1. Kaislīgs grāmatu vācējs un krājējs.

Avoti: SV69

bibliomantija   novec.

1. Pareģošana pēc grāmatas teksta, nejauši (uz laimi) uzšķirot kādu vietu.

Avoti: KV

bibliotāfs

1. "Grāmatu apbedītājs", humoristisks nosaukums bibliotēkas īpašniekam, kas neļauj citiem lasīt savas grāmatas.

Avoti: SV69

bibliotēka   -as, s.

1. Kultūras un izglītības iestāde vai kādas organizācijas, iestādes daļa, kas krāj, apstrādā un glabā iespieddarbus (arī rokrakstus) un izsniedz tos lasītājiem.

2. Telpa (vai telpas), kas domātas grāmatu glabāšanai.

Bibliotēku kolektors— specializēta grāmatu tirdzniecības iestāde, kas regulāri apgādā bibliotēkas ar grāmatām un bibliotēku tehniku.

3. inf. Speciālā veidā organizēta datne, kas sastāv no satura rādītāja un nodaļām, kurās ierakstītas programmas un programmu elementi.

Avoti: LLVV, D3

bibliotēka-automobilis   novec.

1. Autobibliotēka.

Avoti: BtV

bibliotekārs   -a, v.;

1. Bibliotēkas darbinieks, kas pārzina grāmatu krājumu un izsniedz grāmatas lasīšanai.

Avoti: LLVV

bibliotekārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar bibliotēku (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

bibliotekologs   novec.

1. Speciālists bibliotēku zinātnē.

Avoti: BtV

bibliotekoloģisks   novec.

1. Tāds, kas attiecas uz bibliotēku zinātni.

Avoti: BtV

bibliotēkorganizācija   inf.

1. Tāda datu organizācija tiešās piekļuves ārējā krātuvē, kad dati un programmas tiek sakārtoti pa nodaļām.

Avoti: D3

bibliotēkzinātne

1. Komunikācijas zinātnes apakšnozare, kas pētī tradicionālās un modernās formās fiksēto informāciju, tās avotus, attīstību, izplatību, vākšanu, glabāšanu, sistematizēšanu, izmantošanu, saturu un sistēmu konkrētos vēsturiskos apstākļos.

Avoti: LE1

biblioterapija   med.

1. Nervu sistēmas traucējumu ārstēšana ar grāmatu lasīšanu.

Avoti: TM

biblis   apv.

1. Nemierīgs, straujš cilvēks.

Avoti: ME

biblisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir aizgūts no Bībeles.

Avoti: LLVV

biblisms   -a, v.; val.

1. Vārds vai vārdu savienojums, kas aizgūts no Bībeles, arī no citiem kristietības rakstiem.

Avoti: LLVV

biblistika   rel.

1. Kristīgās teoloģijas nozare, kas pēta visas Bībeles un atsevišķu tās rakstu rašanās procesus un sistematizē uzrakstīto materiālu.

Avoti: RtV

biblotece   apv.

1. Persona, kas bieži iet uz bibliotēku.

Avoti: NeV

bibļāt   apv.

1. Būt nepacietīgam.

Avoti: ME

bibļija   žarg.

1. Spēļu kārtis.

Avoti: KZ

bibļoties   apv.

1. Nepacietīgi kustēties.

Avoti: EH

bībops

1. Džeza mūzikas stils, kas radies 20. gs. 40. gados; tam raksturīgas disonējošas harmonijas, izteikti sinkopēti ritmi.

Avoti: SV99

biboti   apv.

1. Vībotne.

Avoti: VV

bībotes   apv.

1. Vībotne.

Avoti: KV

Bibrka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, 3800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

bibuks   apv.

1. Slikta kārts (kāršu spēlē).

Avoti: ME

bibulis   apv.

1. Nepazīstamais, svešinieks; biedēklis.

Avoti: ME

bibuška   apv.

1. Slikts alus, susla.

Avoti: ME

bic   apv., savienojumā ar "bac"

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas divatā kuļot ar spriguli, divatā velējoties u. tml.

Avoti: ĒiV

bicainīte   apv.

1. Mīļvārdiņš aitai.

Avoti: EH

Bicāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

Beneslausku Bicāni— Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Bicāni" nosaukuma variants.

2. Moļišku Bicāni - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

3. Bicānu ezers - atrodas Latgales augstienes Feimaņu paugurainē, 149 m vjl., Riebiņu novada Rušonas pagastā, garums - 3 km, lielākais platums - 1 km, vidējais dziļums - 4,1m, lielākais dziļums - 18,8 m (dienvidu daļā).

Avoti: LC, LE1

bicānieši

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Bicāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bicantieši   novec.

1. Bizantieši.

Avoti: LV93

bicatāt   apv.; hip.

1. Sist ar kāju vai kājām pa zemi, palēkāt (par aitām, jēriem).

Avoti: ME

bice   novec.

1. Dažos apvidos aita.

Avoti: KV

biceps   novec.

1. Bicepss.

Avoti: LME

bicepss   -a, v.; anat.

1. Divgalvainais augšdelma muskulis.

Avoti: LLVV

biceptors   med.

1. Amboceptors ar divām komplementofilām grupām.

Avoti: TM

bicilīns   med.

1. Benzinpenicilīna un N, N'-dibenziletilēndiamīna sāls ar ilgstošu iedarbību; vāji šķīst ūdenī, labi spirtā un acetonā.

Avoti: TM

bicināt

1. Sist.

Avoti: Sin

bicis   apv.

1. Biķis - koka stampa kāpostu stampāšanai.

2. Koka trauks.

Avoti: ME

bicis   apv.

1. Mazs jērs; auns (bērnu runā).

Avoti: EH

bicītis   žarg.

1. Bicepss.

Avoti: SLG

Bickeren   vietv., vēst.

1. Teritorijas, kas tagad veido Rīgas pilsētas vēturisko daļu Biķernieki nosaukums 16. gs.

Avoti: LE1

Bickern   vietv., vēst.

1. Teritorijas, kas tagad veido Rīgas pilsētas vēturisko daļu Biķernieki nosaukums 16. gs.

Avoti: LE1

bīckocis   apv.

1. Bīstaklis.

Avoti: ME

Bicova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Buetzow"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 7600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bičauka   apv.

1. Gara, tieva, bet ļoti izturīga virve laivu vilkšanai.

Avoti: TlV

Bičina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 3700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

bīčists   žarg.

1. Bīčvolejbolists - pludmales volejbolists.

Avoti: SLG

bička

1. novec. Tautas deja.

2. sar. Lēta ballīte.

Avoti: Žrg

bičkamers

1. Bičkomers - piekrates, ostas klaidonis.

Avoti: Ang

Bičke   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Bicske"), Fejēras meģē, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bički   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

Avoti: LC

bičkombers

1. Bičkomers - piekrastes, ostas klaidonis.

Avoti: Ang

bičkomers

1. Piekrastes, ostas klaidonis (parasti bez darba palicis jūrnieks).

Avoti: Ang

bičkus   apv.

1. Neveikls cilvēks, bifelis.

2. Sena latviešu dejas melodija.

Avoti: ME

bičoks   žarg.

1. Cigaretes izsmēķis.

Avoti: KZ

bičolis   apv.

1. Biškopis.

Avoti: LLVV

bičot   žarg.

1. Lūgt, ubagot; diedelēt.

Avoti: SLG

bīčot   žarg.

1. Spēlēt pludmales volejbolu.

Avoti: SLG

bičotājs   žarg.

1. Diedelētājs; ubagotājs.

Avoti: SLG

bīčotājs   žarg.

1. Pludmales volejbola spēlētājs.

Avoti: SLG

bičs   žarg.

1. Klaidonis, ubags.

Avoti: KZ

bīčs   žarg.

1. Pludmale.

2. Pludmales volejbols.

Avoti: SLG

Bičuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Zaļenieku pagastā.

Avoti: LC

bičuļnieki

1. Jelgavas novada Zaļenieku pagasta apdzīvotās vietas "Bičuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bičunka   žarg.

1. Klaidone.

Avoti: KZ

bīčvolejbolists

1. Pludmales volejbolists; bīčists.

Avoti: PL

bīčvolejbols   sar.

1. Pludmales volejbols.

bīčvolejs

1. Pludmales volejbols; katrā komandā ir divi spēlētāji, spēle notiek smilšu laukumā.

Avoti: SV99

bīdaklys   apv.; latg.

1. Ķēms, biedēklis.

Avoti: TiA

bīdāmatslēga   novec.

1. Durvju slēdzamais ar bultu.

2. Bīdatslēga.

Avoti: LV93, Tv01

bīdāmdurvis   novec.

1. Durvis, ko atver un aizver pārbīdot durvju plāksni.

Avoti: LV93

bīdāmmērs   novec.

1. Bīdāms instruments mērīšanai; bīdmērs.

Avoti: LV93

bīdatslēga

1. Pārstādāma uzgriežņu atslēga - darbarīks skrūvju un uzgriežņu skrūvēšanai.

Avoti: LEV

bidē

1. Ovāls tualetes sēžampods ķermeņa lejasdaļas apmazgāšanai.

Avoti: SV99

bīde   -es, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Ķermeņa deformācija, kas rodas tādu spēku iedarbībā, kuri tiecas vienu ķermeņa daļu nobīdīt attiecībā pret otru.

Avoti: LLVV

Bideforda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Biddeford"), Meinas štatā, 21300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bīdeklis   -ļa, v.

1. Bīdāmā šautra (dažādās ierīcēs), pārmija.

2. Neveikls cilvēks, kas baidās kaut ko darīt pēc savas iniciatīvas.

Avoti: LLVV, ME

bīdeklītis   novec.

1. Dem. --> bīdeklis.

Avoti: LV93

Bidela   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Budel"), Ziemeļbrabantes provincē, 9000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bīdele   apv.

1. Ļoti smalki milti.

2. Dzirnavu ierīce, iekārta, kas ļoti smalki maļ.

3. niev. Vēders, kuņģis.

4. Pūra lādes iekšienē iebūvēta maza lādīte ar paceļamu vāku, kas atbalstīja lielo lādes vāku, neļaujot tam aizkrist.

Avoti: ĒiV, AB2

bīdelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ļoti smalki malt (labību), pilnīgi atdalot sēnalas, klijas u. tml.

2. Vairākkārtīgis spaidīt, kratīt.

3. Kaut ko darīt par ilgu, pārāk lēnām.

Avoti: LLVV, EH

bīdelēties   apv.

1. Trakot, purināties, grūstīties, plosīties.

Avoti: EH

bīdelgaņģis   apv.

1. Dzirnavu ierīce, iekārta, kas ļoti smalki maļ.

Avoti: ĒiV

bīdelis   apv.

1. Bīdeļmilti.

Avoti: EH

Bīdelsdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Buedelsdorf"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 10000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bīdeļmilti   apv.

1. Ļoti smalki malti milti.

Avoti: ĒiV

Bīdenkopfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Biedenkopf"), Hesenes federālajā zemē, 13600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bidens   lat.

1. Sunīši - kurvjziežu dzimtas ģints.

Bidens cernua— nokarenais sunītis.

Bidens frondosa— lapainais sunītis.

Bidens tripartita— trejdaivu sunītis.

Avoti: LD

bidentāls   med.

1. Divzobains.

Avoti: TM

bīdermeiers

1. Bīdermeiera stils - kultūras un mākslas novirziens 19. gs. otrajā ceturksnī, lietišķi dekoratīvajā mākslā izmanto galēji vienkāršotas ampīra stila formas, uzsver funkcionālo, ērtību, idillistiskas sadzīves ainas; nosaukumu ieguvis no tipiska vidusmēra vācu pilsoņa uzvārda; bīdermeijers.

Avoti: SV99

bīdermeijers

1. Kultūras un mākslas novirziens 19. gs. otrajā ceturksnī, lietišķi dekoratīvajā mākslā izmanto galēji vienkāršotas ampīra stila formas, uzsver funkcionālo.

Avoti: LEV, MLVV

bidermoma   med.

1. Teratoma no diviem dīgļa slāņiem.

Avoti: TM

bidestilāts   med.

1. Divreiz destilēts.

Avoti: TM

bīdēt   apv.

1. Bīdīt 2.

Avoti: EH

bideta

1. Neliela duša; bidetta.

Avoti: PL

bidetta

1. Bideta - neliela duša.

Avoti: PL

Bidgošča   vietv.

1. Pilsēta Polijas ziemeļu daļā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistes administratīvais centrs, osta Bidgoščas kanāla un Brda upes krastos, 361300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT, Wi

bidīdz   apv.

1. Izsauciens, kas raksturo sitiena troksni.

Avoti: EH

bīdījiens

1. Grūdiens.

Avoti: Sin

bīdījums   novec.

1. Dislokācija, kurā gar šķeltni jeb plaisu notikusi slāņu kompleksa pabīdīšanās.

Avoti: KV

bidināt   apv.

1. Biedēt, padzīt.

2. Skubināt, pamudināt.

Avoti: EH

bīdināt   apv.

1. Baidīt; biedināt, darīt uzmanīgu.

Avoti: MalV, ME

bīdināties   apv.

1. Baidīties, izbīties, sabīties, pārbīties.

Avoti: ME

Bīdingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Buedingen"), Hesenes federālajā zemē, 21000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bīdinstrumenti

1. Mērinstrumenti detaļu lineāro izmēru noteikšanai vai pārnešanai ar divu pārbīdāmu mērskalu palīdzību.

Avoti: LPE

bidīt   apv.

1. Budīt, piestumt, pamudināt.

2. Stumt laivu ar dzenamo koku.

Avoti: ME, KnV

bīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vienmērīgi virzīt (pa kādu, parasti priekšmeta, virsmu).

2. žarg. Kārtot (piem., darīšanas, eksāmenus).

3. Iet, doties.

4. žarg. Veicināt, atbalstīt; virzīt, realizēt (piem., kādu ideju).

5. žarg. Lietot, izmantot.

Bīdīt lietas— kārtot darīšanas.

Bīdīt zinātni— darboties zinātnē; studēt.

Avoti: LLVV, SLG

bīdīt   apv.

1. Baidīt, padarīt tramīgu.

Avoti: ME

bīdītājs

1. sar. Virzītājs, organizētājs.

2. inf. Procesora ierīce, kas veic mašīnvārdu vai to daļu pārbīdi par noteikto vietu skaitu.

Avoti: SLG, D89

bīdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Virzīties (parasti ar piepūli), cenšoties pārvarēt kādu šķērsli.

Avoti: LLVV

bidka   žarg.

1. Prostitūta.

Avoti: KZ

bīdlāde   apv.

1. Atvilktne; bīdāma lāde.

Avoti: ViV

bidlo   žarg.

1. Bezrakstura persona, kuru izmanto.

2. Cilvēks, kas pilda pavēles bez ierunām.

Avoti: KZ

bīdlūka   jūrn.

1. Nevis verama, bet uz priekšu bīdāma lūka, pa kuru var nokļūt jahtas kajītē.

Avoti: JūVM

bīdmērs   -a, v.; tehn.

1. Mērinstruments lineāro izmēru mērīšanai (vidēji precīziem mērījumiem).

Avoti: LLVV

bīdnis   poligr., novec.

1. Ātrspiedes ierīce pielaides galdā un pie iespiežamā veltņa, kur piebīda loksni, ielaižot to mašīnā.

Avoti: GV

bīdnys   apv.; latg.

1. Ļoti (pārāk) daudz kaut kā.

Avoti: TiA

bīdšverts   jūrn.

1. Švertkastē no augšas iebāžams un uz augšu izvelkams šverts.

Avoti: JūVM

bidta   apv.

1. Lieto, lai piešķirtu vārdam, izteikumam nenoteiktības, šķietamības niansi.

Avoti: KiV

biduandi

1. Relikta aborigēna cilts no džakuni grupas, dzīvo Malakas pussalā (Malaizijā), runā malajiešu valodas dialektā (austronēziešu saimes indonēziešu grupa), dzīvo pāļu celtnēs, tradicionālie animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

bidulis   apv.

1. Kaula vai koka irbulis, ko lietoja pagatavojot vīzes.

Avoti: KV

biduļāt   apv.

1. Rakņāt; pamazām rakt.

Avoti: KnG

Bidzāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

bidze   novec.

1. Mīlināmais vārds aitai.

Avoti: KV

bidzeklis   apv.

1. Bidzulis - krāsns kruķis.

2. Slota.

Avoti: ME, EH

bidzēt   apv.

1. Gribēt (bērnu valodā).

Avoti: ME

Bidzi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Strenču novada Plāņu pagastā.

Avoti: LC

bidzīklis   apv.

1. Koka kārts ar kuru var pārbīdīt ārdus; kārts bīdīšanai.

Avoti: ME, VeAT

bidzināt   apv.

1. Skubināt.

2. Apmaisīt, bikstīt ogles krāsnī.

Avoti: MalV

bidzis   apv.

1. Zirgu dundurs.

2. Pūtīte, augonis.

Avoti: KV, EH

bidzīt   apv.

1. Apmaisīt, bikstīt ogles krāsnī.

2. Bikstīt.

Avoti: ME

bidzulis   apv.

1. Krāsns kruķis.

Avoti: ME

bidža   apv.

1. Kviešu miltu putra.

2. Bidze; muļķīga cilvēka iesauka.

Avoti: ME

Bidžāja   apv.

1. Pilsēta Alžīrijā, Vidusjūras piekrastē, 173300 iedzīvotāju (2004. g.); senāk Bužī.

Avoti: LpA, PZT

bīdžamantra   mit.

1. Sākotnēja skaņa vai zilbe ar daudzām mistiskām un simboliskām nozīmēm, garāku mantru sastāvdaļa.

Avoti: MrJ

Bidžapūra   vietv.; novec.

1. Bidžāpura - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Bidžāpura   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Karnatakas štata ziemeļos, ~400000 iedzīvotāju, agrākās Bidžāpuras valsts galvaspilsēta (XV-XVII gs.).

Avoti: PZT

bidžīt   apv.

1. Skubināt, pamudināt.

Avoti: ME

bieberis   apv.

1. Kluss, mazrunīgs cilvēks.

Avoti: ME

Bieči   vietv.

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Beči" nosaukuma variants.

2. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Vecbeči" nosaukuma variants.

3. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Beči" nosaukuma variants.

4. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Beči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

biedākls   apv.

1. Biedēklis.

Avoti: EH

biedēklis   -ļa, v.

1. Priekšmets, ar ko cenšas atbaidīt (dzīvniekus).

Putnu biedēklis— priekšmets (visbiežāk no veca apģērba, lupatām un kārtīm darināts cilvēka atveidojums), ar ko cenšas atbaidīt putnus.

Kā (arī gatavais) putnu biedēklis— saka par ākstīgi ģērbušos cilvēku, arī tādu, kam ir nepievilcīgs, arī nekārtīgs izskats.

2. Ērms, rēgs.

Avoti: LLVV, KnV

biedekls   apv.

1. Tas, ar ko (kādu) baida, iebiedē; tas kas rada, izraisa bailes.

Kā biedekls— saka par cilvēku, kas nepierasti saģērbies.

Stāv kā biedekls— saka, ja cilvēks bezmērķīgi stāv un neko nedara.

Avoti: KnV

biedēkls   apv.

1. Biedēklis.

Avoti: ĒiV, SiV

biedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Būt par baiļu cēloni; baidīt.

2. Brīdināt (parasti draudot).

Avoti: LLVV

biedi   apv.

1. Bailes, šausmas.

Avoti: EH

biedīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas biedē (1).

Avoti: MLVV

biedinājums   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> biedināt (2); draudi, piedraudējums.

Avoti: LLVV

biedināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iedvest bailes; biedēt (1).

2. pareti. Biedēt (2).

Avoti: LLVV

biedināties   apv.

1. Nelikties biedināties - neļaut sevi iebiedēt.

Avoti: EH

biedinoši

1. Tā, ka rada bailes, apdraudējumu.

Avoti: Sin

biedns   apv.

1. Tikai, viens pats.

2. Īsts.

Avoti: ME

biedram   apst.; reti.

1. Biedros.

Avoti: LLVV

biedrēties   apv.

1. Biedroties.

Avoti: EH

biedrība   -as, s.

1. Ar īpašiem statūtiem noformēta brīvprātīga apvienība kāda sabiedriska mērķa sasniegšanai.

Avoti: LLVV

Biedrības   vietv.; nelok.

1. Biedrības salas - atrodas Klusā okeāna dienvidos, (fr. val. "Iles de la Societe"), Francijas Polinēzijā, platība - 1600 kvadrātkilometru, 230000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LģE

biedriem   apv.

1. Savienojumā "pa biedriem": kopā ar kādiem grupā, kolektīvā u. tml.

Avoti: KiV

biedriems   apv.

1. Kopīgs, kopējs, kopīgi.

Avoti: ME

biedrīgs   apv.

1. Saviesīgs, draudzīgs.

Avoti: ME

biedrināt

1. Apvienot, biedrot.

Avoti: Sin

biedrināties   apv.

1. Sicializēties, veidot biedrību.

Avoti: EH

biedrine   apv.

1. Biedrene, biedre.

Avoti: EH

biedrinieki   novec.

1. Latviešu zemnieki, kas viduslaikos un jauno laiku sākumā kopēji valdīja zemi; šo zemi sauca par biedru zemi jeb biedru gabaliem.

2. Biedri, kompaņoni.

Avoti: TV

biedrinieks   novec.

1. Biedrs, kompaņons.

2. vsk. Biedrinieki.

Avoti: LV93

biedris   apv.

1. Biedrs (grupā, kolektīvā u. tml).

2. novec. Uzrunas forma.

Avoti: KiV

biedrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izturas kā labs biedrs; draudzīgs, izpalīdzīgs.

Avoti: LLVV

biedriskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> biedrisks, šīs īpašības konkrēta izpausme; biedriskas attiecības.

Avoti: LLVV

biedros   apst.

1. Par biedru.

Avoti: LLVV

biedrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Saistīt biedriskās attiecībās.

Avoti: LLVV

biedroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Saistīties biedriskās attiecībās.

2. pareti. Apvienoties, organizēties.

Avoti: LLVV

biedrs   -a, v.

1. Kolektīva loceklis (attiecībā pret pārējiem šī kolektīva locekļiem).

Biedru institūts— personas, dalībnieki, kas apvienojas, slēdzot sabiedrības līgumu, lai sasniegtu kopēju saimniecisku mērķi.

Biedru tiesa— ievēlēta sabiedriska tiesa (sociālistiskā uzņēmumā vai iestādē), kas izskatīja lietas par darba disciplīnas, sabiedriskās kārtības un citu sabiedrisko normu pārkāpumiem.

2. Loceklis (organizācijā, biedrībā, apvienībā).

Goda biedrs— godabiedrs.

3. vēst. Uzrunas forma sociālistiskajās valstīs.

// vēst. Cieņas vai pieklājības izteikšanas forma sociālismā, ko pievienoja personas uzvārda, vārda vai amata nosaukuma priekšā, lai aizvietotu "kungs".

4. Cilvēks, kuru cieši saista kas kopējs ar citu cilvēku.

Dzīves biedrs— dzīvesbiedrs.

Dzīves biedre (retāk biedrene)— dzīvesbiedre.

Mūža biedrs— dzīvesbiedrs, arī dzīvesbiedre.

Mūža biedre (retāk biedrene)— dzīvesbiedre.

// pārn. Dzīvnieks, ko saista kas kopējs ar cilvēku vai citu dzīvnieku.

Avoti: LLVV

biedrumis   apv.

1. Kopīgs, kopā, apvienots.

Avoti: ME

biedrū   apv.

1. Kopīgs, kopā, apvienots.

Avoti: ME

biedruzīme   -zīmes, dsk. ģen. -zīmju, s.

1. Tehniska rakstuzīme (=), kas parasti lietota vārdu saistījuma parādīšanai.

Avoti: LLVV

biedrzīme   novec.

1. Savienojamā zīme, defise.

Avoti: LV93

bieds   -a, v.

1. Tas, kas biedē (1); tas, kas iedveš bailes.

Avoti: LLVV

Biekerova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Vecumu pagastā.

Avoti: LC

Bieki   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Bieķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

biekiezis   apv.

1. Biezi savārīts ēdiens.

Avoti: EH

bieķe   apv.

1. Biete.

Avoti: MiV

bieķezis   apv.

1. Siltalus.

2. Ēdiens, ko gatavo no piena, alus un rupjas maizes, saldina ar medu vai cukuru.

Avoti: ME, NeV

bieķēzis   apv.

1. Bieķezis - ēdiens (strēbeklis), ko gatavoja no piena, alus un rupjas maizes, saldināja ar medu un cukuru.

Avoti: VV

Bieķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

bieķiezis   apv.

1. Ļoti bieza, lipīga, ķepīga masa.

Avoti: SiV

bieķīze   apv.

1. Biezi savārīts, negaršīgs ēdiens.

2. Neizcepusies maize.

Avoti: EH

bieķīzis   apv.

1. Kāda bieza masa, ko ir grūti maisīt.

Avoti: EH

bieķu   apv.

1. Bieķu baļļa - nicīgs apzīmējums sievietei.

Avoti: EH

Bieleni   vietv.

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Bieleņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bieleņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

Bielini   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Bēliņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bieliņi   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Bēliņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

biemis   apv.

1. Miegamice (lamuvārda nozīmē).

2. Liels sliņķis, slaists, dīkdienis.

Avoti: ME

bienis   apv.

1. Slinks cilvēks.

Avoti: EH

biennāle

1. Mākslas sarīkojums (festivāls, izstāde), kas regulāri notiek ik pēc 2 gadiem.

Avoti: SV99

Bieranti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vaiņodes novada Vaiņodes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Ziemera pagastā.

Avoti: LC

bierdot   apv.

1. Izvilkt diegus caur aužamo stāvu šķietu.

Avoti: ME

bierds   apv.

1. Šķiets (aužamo steļļu sastāvdaļa).

Avoti: TiA

bierīce   apv.

1. Policists.

Avoti: ME

bierinieši

1. Mārupes ciema daļas, apdzīvotās vietas "Bieriņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bieriņi   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Zemgales priekšpilsētā, Mārupītes krastos, starp Mārupi un Rīgas-Jelgavas dzelzceļa līniju, bijusī Bieriņu muiža un tās apkaime starp bij. Petriņciemu (tag. Mārupe), Ozolciemu un Lindes ciemu, kas 1924. g. pievienota Rīgas pilsētai, robežojas ar Pleskodāles, Āgenskalna, Torņakalna un Atgāzenes apkaimēm, kā arī Mārupes novadu (apkaimes robežas ir dzelzceļa loks, dzelzceļš, pilsētas robeža (Sīpeles iela), pilsētas robeža (Mārupīte, Upesgrīvas iela), Kārļa Ulmaņa gatve, Liepājas iela līdz dzelzceļam).

2. Māupes novada apdzīvotās vietas "Mārupe" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

3. vēst. Bieriņu pagasts - pastāvēja Rīgas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Mārupes pagastu, kas, savukārt, 2009. g. administratīvi teritoriālās reformas rezultātā kļuva par Mārupes novadu.

Avoti: LC

bierītis   žarg.

1. Alus.

Avoti: SLG

Biernāni   vietv.

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Bernāni" nosaukuma variants.

2. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Bernāni" nosaukuma variants.

3. Lielie Biernāni - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Bernāni" nosaukuma variants.

Lelī Biernāni— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Bernāni" nosaukums latgaliski.

4. Mazie Biernāni - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Bernāni" nosaukuma variants.

Mozī Biernāni— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Bernāni" nosaukums latgaliski.

5. Rēzeknes novada Nagļu pagasta apdzīvotās vietas "Bernāni" nosaukuma variants.

6. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Bernāni" nosaukuma variants.

7. Grozu Biernāni - Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Grozu Bernāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bierniškas   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Berniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bierniški   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Berniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bierniškys   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Berniški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bierņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Rankas pagastā.

Avoti: LC

Biersteda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 1700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bierstube

1. Neliels restorāns, kurā pārdod alu.

Avoti: LEV

bieršķis   apv.

1. Asaris.

Avoti: EH

Bierzāki   vietv.

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Birzāki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bierze   apv.

1. Birze.

Avoti: BsV

Bierze   vietv.

1. Zaļā Bierze - Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Zaļā Birze" nosaukuma variants.

Zaļuo Bierze— Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Zaļā Birze" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bierzinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

Bierziņi   vietv.

1. Alūksnes novada Jaunlaicenes pagasta apdzīvotās vietas "Bērziņi" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Bierzīši   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Bērzieši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bierzpiļs   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Bērzpils" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bieržgaļs   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Bērzgale" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Bērzgale" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bierži   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Bērži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bieržovka   vietv.

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Beržovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

biesons   apv.

1. Briesmonis, biedēklis.

Avoti: NeV

biestapiens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

biestpiens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

biests   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

Biešoni   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Bēšoni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Biešons   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Bēšoni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

biešu   dsk. ģen.

1. Biete.

Biešu kaitēkļi— kaitēkļi, kas apdraud gk. cukurbietes, retāk galda un lopbarības bietes.

Biešu blakts— blaktīm piederošs 3-4 mm garš biešu kaitēklis, kas sūc lapu sulu un izplata virālo lapu čokurošanos.

Biešu blāvais kapracis— melna, plakana vabole 9-12 mm garumā, ar dzeltenbrūniem matiņiem, kas rada blāvu izskatu, vaboles sakošļā lapu malas un izsūc sulu, kāpuri grauž lapas.

Biešu gaišais smecernieks— vabole 7-11 mm garumā, kuras ķermeņa virspusi klāj biezi balti vai dzelteni matiņi, kāpurs stipri bojā cukurbietes.

Biešu mārīte— sarkanbrūna vabole 3-4 mm garumā, uz virsspārniem 24 melni, daļēji saplūstoši punktveida laukumiņi, grauž biešu, spinātu, balandu, lucernas, āboliņa un neļķu lapas.

Biešu melnais kapracis— melna, plakana vabole 11-15 mm garumā, ķermeņa virspuse reti matota, gandrīz kaila, vaboles un kāpuri apgrauž biešu lapas.

Biešu muša— divspārnis ar 6-8 mm garu ķermeni, ko klāj dzeltenpelēki matiņi, kaitīgi to kāpuri, kas alo un barojas biešu, balandu, spinātu lapās.

Biešu nematode— augu nematodu suga, kas, parazitējot biešu saknēs, rada t. s. biešu nogurumu, kad bietes atpaliek augumā, sausā laikā ātri vīst un dzeltē.

Biešu spradzis— melna vabole ar metālisku spīdumu 1,5-2,3 mm garumā, kāpuri pavasarī bojā biešu saknes, apgrauž arī biešu, griķu, skābeņu, rabarberu dīgstus.

Biešu svilnis— kaitīgs tauriņš, izplestu spārnu platums - 20-26 mm, priekšspārni pelēkbrūni ar 2 tumši brūniem laukumiem un ārējo šķērssvītru, pakaļspārni pelēki ar gaišu svītru, kāpuri polifagi, var baroties ar 35 augu dzimtām, Latvijā kaitē cukurbietēm.

Avoti: LxE

Biešuons   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Bēšoni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

biešvabole

1. dsk. Līķvaboļu dzimtas ģints ("Aclypea"), vidēji lieli kukaiņi, fitofāgi, ēd biešu un citu augu dīgstus un jaunas lapas; Latvijā 2 sugas; biešu kapracis.

Avoti: LPE, LD

biete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Uzturā lietojams dārzenis ar tumši sarkanu, paresninātu sakni; šī auga sakne.

2. dsk.; bot. Balandu dzimtas ģints ("Beta"), viengadīgi, divgadīgi vai daudzgadīgi augi.

Biešu cukurs— saharoze.

Biešu kapracis— biešvabole.

Galda biete— sarkanā galda biete.

Lapu biete— biešu suga ("Beta vulgaris", arī "Beta cicla").

Lopbarības biete— biešu suga ("Beta vulgaris", arī "Beta crassa").

Parastā biete— biešu suga ("Beta vulgaris").

Sarkanā galda biete— biešu suga ("Beta vulgaris", arī "Beta esculenta" un "Beta rubra").

3. sar. Muļķis.

4. sar. Kautrīga meitene, kura bieži sarkst.

5. apv. Nepatikšanas, nelaime, neveiksme.

6. apv. Stampa, bliete klona vai kaļķu blietēšanai.

7. sar. Nesimpātiska meitene.

8. sar. Vieninieks (atzīme skolā).

Avoti: LLVV, KnV, Aug2, ME, VeAT, SLG

bietēt

1. apv. Blietēt - nolīdzināt, noplanēt māla joslu.

2. žarg. Nodarboties ar seksu.

3. žarg. Skaidrot, saprast.

Avoti: ME, VeAT, JV

biezādains   apv.

1. Nejūtīgs, vienaldzīgs.

Avoti: ViV

biezādis   apv.

1. Tāds, kam ir bieza āda.

2. Sliņķis.

Avoti: ME, EH

biezai   apv.

1. Biezi.

Avoti: KiV

biezais

1. žarg. Turīgs cilvēks.

2. apv. Biezpiens.

Avoti: KZ, BB

biezaispiens   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

biezājs

1. Biezoknis.

Avoti: Sin

biezaņķis   apv.

1. Dūšīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: EH

biezaputra   apv.

1. Biezputra.

Avoti: KiV

biezaunīce   apv.

1. Biezputra; biezenīca.

Avoti: ME

biezausains   apv.

1. Tāds, kas slikti dzird; pakurls.

Avoti: ViV

biezausis   apv.

1. Cilvēks, kas slikti dzird.

2. Miegamice.

Avoti: SiV, ME

bieze   apv.

1. Biezājs.

Avoti: EH

biezeklis   apv.

1. Resns cilvēks.

2. Biezs mežs.

Avoti: ME, EH

biezēklis   apv.

1. Biezoknis; biezājs.

Avoti: ME

biezēknis   apv.

1. Biezoknis; biezājs.

Avoti: ME

biezenīca

1. Biezputra.

Avoti: Sin

biezenis   -ņa, v.

1. Masa, ko pagatavo, saspaidot, samaļot vai citādi sasmalcinot augļus, ogas vai saknes.

2. apv. Biezoknis; biezājs.

3. žarg. Satiksmes sastrēgums.

Avoti: LLVV, ME, NeV

biezens   apv.

1. Biezs, blīvs.

Avoti: ME

biezeņš   apv.

1. Dem. -> biezs.

Avoti: KiV

biezeņzupa

1. Zupa, kas gatavošanas beigu posmā tiek sablendēta biezenī.

Avoti: MLVV

biezēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Pakāpeniski kļūt biezam (par šķidrumu, arī masu).

2. Kļūt blīvākam, koncentrētākam (piemēram, par mākoņiem, miglu).

3. pareti. Palielinoties kļūt ciešākam, blīvākam (par kukaiņu pūli, baru).

4. Pakāpeniski iestāties, kļūt tumšākam (par krēslu, tumsu).

Avoti: LLVV

biezgalvis   -vja, v.; sar.; niev.

1. Neattapīgs, neapķērīgs cilvēks; nepaklausīgs, stūrgalvīgs, ietiepīgs cilvēks (retāk dzīvnieks).

Avoti: LLVV

biezgalvnieks

1. Stūrgalvis.

Avoti: Sin

biezi

1. apst. Biezs.

2. Cieši, blīvi.

3. apv. Bieži.

Avoti: ViV

biezība   -as, s.; parasti vsk.

1. Izvietojuma blīvums (noteiktā platībā).

Avoti: LLVV

bieziena

1. Biezoknis.

Avoti: MLVV

bieziens

1. Biezoknis.

Avoti: MLVV

biezīgs   apv.

1. Apmācies.

2. Puslīdz biezs.

Avoti: EH

biezin   apst.

1. Savienojumā ar "biezs", "biezi" izsaka īpašības vai pazīmes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

biezināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt (šķidrumu, masu) biezu vai biezāku.

Avoti: LLVV

biezinātāji

1. Vielas, kas palielina materiālu, produktu viskozitāti.

Avoti: LLVV

biezine   apv.

1. Biezputra.

Avoti: KiV

biezis   apv.

1. Resns, slinks cilvēks.

Avoti: ME

biezīte   apv.

1. Biezputra (bērnu valodā).

Avoti: EH

biezkāte   bot.

1. dsk. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas tīmekleņu dzimtas tīmekleņu ģints sēņu grupa, kas senākā klasifikācijā bija izdalīta kā atsevišķa ģints ("Inoloma").

Āžu biezkāte— āžu tīmeklene ("Cortinarius traganus syn. Inoloma traganum").

Avoti: LD

biezlapīte

1. dsk. Himēnijsēņu klases gliemezeņu dzimtas ģints ("Camarophyllus"), Latvijā konstatētas 3 sugas, augļķermeņi neuzkrītošā krāsā, sīksti, nespīdīgi, parasti sausi, cepurīte dažāda lieluma, gļotaina.

Pļavas biezlapīte— biezlapīšu suga ("Camarophyllus pratensis").

Sniegbaltā biezlapīte— biezlapīšu suga ("Camarophyllus niveus").

Starainā biezlapīte— biezlapīšu suga ("Camarophyllus subradiatus").

2. dsk. Biezlapju dzimtas ģints ("Tillaea"), viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi ar sukulentām, pretēji sakārtotām lapām, ~60 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Ūdeņu biezlapīte— vienīgā Latvijā konstatētā biezlapju dzimtas biezlapīšu ģints suga ("Tillaea aquatica syn. Crassula aquatica"), kas sastopama ļoti reti un ir aizsargājama.

Avoti: LD

biezlapjaugi

1. Akmeņlaužaugu rindas dzimta, viengadīgi un daudzgadīgi lakstaugi, retāk krūmi, gk. sukulenti ar biezām sulīgām lapām, ~30 ģ., ~1300 s., Latvijā sastopami laimiņi un saulrieteņi, telpās audzē kalanhojes un krasulas.

Avoti: PDE

biezlapji   -u, vsk. biezlapis, -pja, v.

1. dsk.; bot. Divdīgļlapju klases augu dzimta ("Crassulaceae"), kurā ietilpst lakstaugi un krūmi ar sulīgām, biezām lapām (piemēram, laimiņi), 30 ģintis, 1500 sugu; Latvijā konstatētas 3 ģintis - biezlapītes, laimiņi un saulrieteņi, pie tiem pieder arī telpaugi - kalanhojes un eševērijas.

2. Šīs dzimtas augi.

Avoti: LLVV, LE1

biezlūpainis   apv.

1. Tāds, kam ir biezas lūpas.

Avoti: ME

biezlūpains   apv.

1. Tāds, kam biezas lūpas.

Avoti: ViV

biezlūpis   apv.

1. Tāds, kam ir biezas lūpas; biezlūpainis.

Avoti: ME

biezmale   biol.

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases potiju dzimtas ģints ("Desmatodon"), Latvijā konstatēta 3 s.

Nokarenā biezmale— biezmaļu suga ("Desmatodon cernuus"), Latvijā aizsargājama.

Heima biezmale— biezmaļu suga ("Desmatodon heimii"), Latvijā aizsargājama.

Randa biezmale— biezmaļu suga ("Desmatodon randii"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

biezman   apv.

1. Papilnām, bagātīgi.

Avoti: EH

biezminai   apv.

1. Papilnam, bagātīgi.

Avoti: KiV

biezmizis   apv.

1. Koks ar biezu, cietu mizu.

2. Cilvēks, kas ne par ko neuztraucs.

Avoti: NeV

biezna   apv.

1. Biezumi.

Avoti: EH

biezne   -es, dsk. ģen. -žņu, s.; poligr.

1. Attālums starp burtstabiņa augšējo un apakšējo sieniņu; izmērs (burtiem); grāds.

Avoti: LLVV

bieznēt   apv.

1. Biezēt.

Avoti: EH

biezoknējs   apv.

1. Biezājs.

Avoti: EH

biezoknis   -ņa, v.

1. Vieta, kur cieši, blīvi aug augi (parasti krūmi, koki); blīvs (parasti krūmu, koku) kopums.

Avoti: LLVV

biezoksnējs   apv.

1. Biezs, blīvi saaudzis.

Avoti: ME

biezotnis   apv.

1. Biezoknis.

Avoti: MiV

biezpiencibiņa   apv.

1. Cibiņa biezpiena ievietošanai.

Avoti: BB

biezpienģīmis   apv.

1. Bāla seja.

Avoti: BB

biezpienmaize   apv.

1. Ar biezpienu apziesta maizes šķēle.

Avoti: BB

biezpienmaizīte

1. Cepta maizīte ar biezpiena kārtu vidusdaļā.

Avoti: BB

biezpiens   -a, v.; parasti vsk.

1. Paaugstinātā temperatūrā sarecinātas, no sūkalām atdalītas piena olbaltumvielas.

Biezpiens galvā— saka par cilvēka muļķību, stulbumu.

Avoti: LLVV, SLG

biezpiensieriņš   apv.

1. Neliels, vējā žāvēts konusveida biezpiena sieriņš ar sāls un ķimeņu piedevām.

Avoti: BB

biezpiensviests   apv.

1. Sviests un biezpiens.

Avoti: ViV

biezputra   -as, s.

1. Vārīts ēdiens pabiezas masas veidā (parasti no putraimiem vai miltiem).

Biezputras diena— agrāk viena no ziemas cikla noslēguma dienām, kas saistīta ar dažādiem barības (šai gadījumā biezputras) nodrošināšanas un vairošanas rituāliem.

Kartupeļu biezputra— kartupeļu biezenis.

Musinama biezputra— no smalkiem miltiem ar maziem speķa gabaliņiem vārīta bieza putra.

Taukotā biezputra— tauku ūdenī vārīta biezputra.

Zirņu biezputra— biezi savārīts zirņu ēdiens.

2. žarg.; iron. Skolotājs, kurš neskaidri izklāsta mācību vielu.

Avoti: LLVV, VV, ME, SLG

biezputrjānis   apv.

1. Muļķīgs, neattapīgs vīrietis.

Avoti: ViV

biezputrmekšis   apv.

1. Karotes aizstājējs - apdarināts neliels koks ar lāpstiņai līdzīgu paplatinātu galu (biezputras ēšanai).

Avoti: ViV

biezputrmekšķis   apv.

1. Karotes aizstājējs - apdarināts neliels koks ar lāpstiņai līdzīgu paplatinātu galu (biezputras ēšanai).

Avoti: ViV

biezs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko veido daudzi, ļoti tuvu cits pie cita novietoti vienveidīgi priekšmeti, sastāvdaļas; pretstats: rets.

// apst. nozīmē; sar. Ļoti daudz.

Kā (arī ka) biezs— ļoti, ārkārtīgi daudz.

2. Piesātināts, blīvs, koncentrēts (par gāzveidīgām vielām, miglu, dūmiem u. tml.).

// apv. Koncentrēts, stiprs (šķīdums).

// apv. Trekns (piens).

3. Tumšs (par krēslu, tumsu, nakti); necaurredzams.

4. Tāds, kam ir liels caurmērs, šķērsgriezums; pretstats: plāns.

5. žarg. Bagāts, turīgs.

6. žarg. Dārgs; tāds, kas liecina par bagātību.

Biezais gals— turīgo slānis, bagātnieki.

Biezais maks— bagātnieks, turīgs, naudīgs cilvēks.

7. žarg. Stulbs, dumjš.

Avoti: LLVV, KnV

biezspiens   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

biezt

1. Biezēt, sarecēt.

Avoti: Sin

biezuklājs

1. Biezoknis.

Avoti: Sin

biezum   apst.

1. Biezin.

Avoti: LLVV

biezumi   apv.

1. Cietākās daļas kādā šķidrumā, zupā tās parasti ir vērtīgākās un tāpēc iekārojamākās ēdiena daļas.

Avoti: VV

biezums   -a, v.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> biezs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

// pareti. Biezoknis.

// sar. Ciešs, blīvs (daudzu cilvēku vai dzīvnieku) kopums.

2. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> biezs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> biezs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. tikai dsk. Cietas vielas daļiņas, kas atrodas kādā šķidrumā (parasti ēdienā, dzērienā).

5. apv. Muļķīgs, neattapīgs cilvēks.

Avoti: LLVV, ViV

biezupiens   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

biezuputra   apv.

1. Biezputra.

Avoti: KnG

biezzupa

1. Krēmzupa - krēmveida zupa, kas gatavota no viendabīgā masā sajauktām sastāvdaļām; biezeņzupa.

Avoti: MLVV

biežai   apv.

1. Bieži.

Avoti: KiV

biežņa

1. Biezoknis, drūzma.

Avoti: ME, Sin

biežņāt   apv.

1. Sabiezināt.

Avoti: EH

biežotnis   apv.

1. Biezoknis.

Avoti: MiV

biežs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atkārtojas vairākas vai daudzas reizes ar īsiem starplaikiem.

2. apv. Biezs.

Avoti: LLVV, ME

biežums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> biežs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Absolūtais biežums— skaitlis, kas rāda, cik gadījumos novērota attiecīgā parādība.

Relatīvais biežums— kādas parādības absolūtā biežuma attiecība pret visu novērojumu skaitu.

Avoti: LLVV

BIF   saīs.

1. Burundi franks; Burundi Republikas valūtas kods, sīknauda - santīms.

Avoti: PnR

bifaciāls   med.

1. Tāds, kam divas vienādas virsmas.

Avoti: TM

bifelis   -ļa, v.

1. dsk. Dobradžu dzimtas ģints ("Bubalus"), liels vēršu dzimtas pārnadzis, dzīvnieks ar īsu, spēcīgu kaklu un lielu galvu, 3 sugas.

Āzijas bifelis— bifeļu suga ("Bubalus arnee") ar ļoti lieliem (garums - līdz 200 cm), izliektiem ragiem, savvaļā gandrīz iznīcināts.

Āzijas bifeļa domesticētā forma— plaši sastopams mājlops ("Bubalus arnee f. bubalis"), kas domesticēts Indijā pirms ~5000 gadiem.

Āfrikas bifelis jeb kafers— bifeļu suga ("Bubalus cafer"), ko dažkārt nodala atsevišķā ģintī ("Syncerus"), kā sugu ("Syncerus caffer").

2. žarg. Spēcīgas miesas būves cilvēks.

Avoti: LLVV, PDE

bifeļputns

1. Bifeļu audējputns - putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas audējputnu dzimtas suga ("Bubalornis albirostris").

2. Baltknābja bifeļputns - audējputnu dzimtas suga ("Bubalornis albirostris").

3. Sarkanknābja bifeļputns - audējputnu dzimtas suga ("Bubalornis niger").

Avoti: ZvP

bifido

1. Baktērijas, kas ietilpst dabiskajā zarnu mikroflorā un labvēlīgi ietekmē procesus cilvēka organismā, samazina holesterīna līmeni asinīs, kavē patogēnās mikrofloras attīstību gremošanas traktā, palielina olbaltumvielu izmantošanas iespējas; ar "bifido" piedevām var iegādāties gandrīz visus piena produktus; bifidobaktērijas.

Avoti: PL

bifidobacterium   lat.

1. Pienskābes baktēriju ģints.

Avoti: LD

bifidobaktērijas

1. Bifido - baktērijas, kas ietilpst dabiskajā zarnu mikroflorā un labvēlīgi ietekmē procesus cilvēka organismā, samazina holesterīna līmeni asinīs, kavē patogēnās mikrofloras attīstību gremošanas traktā, palielina olbaltumvielu izmantošanas iespējas; ar "bifido" piedevām var iegādāties gandrīz visus piena produktus.

Avoti: PL

bifilārs

1. Tāds, kas sastāv no diviem pavedieniem.

2. Divkāršs vads, kas sastāv no diviem kopā savītiem vadiem, pa kuriem strāva plūst pretējos virzienos.

3. Vadu tinums no šāda vada, ko izmanto spolēs, pretestību magazinās utt., lai samazinātu to induktivitāti.

4. Paņēmins, kur kustīgu sistēmu iekar divos diegos.

Avoti: SV69, FF

bifokāls

1. Tāds, kam ir divi dažādi fokusa punkti.

bifonēma   val.

1. Fonoloģiska vienība, ko veido divas fonēmas.

Avoti: VsV

bifora   bot.

1. dsk. Divdīgļlapju klases čemurziežu dzimtas ģints ("Bifora").

Starainā bifora— siforu suga ("Bifora radians"), Latvijā adventīva, atrasta tikai vienreiz.

Avoti: LD

bifora   lat.

1. Čemurziežu dzimtas ģints.

Bifora radians— starainā bifora.

Avoti: LD

bīfs

1. Liellopu gaļa.

Avoti: Ang

bīfsteks   novec.

1. Bifšteks.

Avoti: KV

bifsteķis

1. Bifšteks.

Avoti: Ang

bifstiķis

1. Bifšteks.

Avoti: Ang

bifšteks   -a, v.

1. Cepta liellopu fileja šķēle, kas vidū vēl ir sārta.

Maltas gaļas bifšteks— ēdiens, ko gatavo no ovālā formā izveidotas maltas liellopu gaļas masas.

Avoti: LLVV

bifurkācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Sadalīšanās, sazarošanās divās daļās, novirzienos.

Avoti: LLVV

biga   apv.

1. Džūkstē un Lestenē ēdiens no sadrupinātas, uzvārītas maizes, kam pieliek sāli un taukus.

2. No miltiem un piena savārīta putriņa, ko ēda pie gaļas vai kartupeļiem.

Avoti: KV, VV

biga   apv.

1. Maza meitene.

Avoti: EH

biga   lat.

1. Divjūgs.

Avoti: LLV

Biga   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Biga"), Čanakales ilā, 40600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bigadiča   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Balikesiras ilā, 17200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bigāmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Divlaulība.

Avoti: LLVV

bigāmists   rel.

1. Persona, kas vienlaicīgi sastāv divās laulībās.

Avoti: RtV

bigans   apv.

1. Iepuvis koks.

Avoti: EH

Bi-Gaņs   mit.

1. Ķīniešu tautas mitoloģijā - pilsoņu kārtas bagātības dievs atšķirībā no karotāju kārtas bagātības dieva Huandi.

Avoti: Mit

bigarādija   bot.

1. Pomerance, rūgtais apelsīns - mūžzaļš koks, no kura ziediem un lapām iegūst ēterisku eļļu, kuru izmanto parfimērijā; audzē kā krāšņumaugu.

Avoti: SV08

bigauņciemnieki

1. Engures novada Lapmežciema pagasta apdzīvotās vietas "Bigauņciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bigauņciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Engures novada Lapmežciema pagastā.

Avoti: LC

Bigbenda   vietv.

1. Pilsēta Svazilendā, 9370 iedzīvotāju (1997. g.).

Avoti: LpA

bigbends

1. Liela sastāva džeza orķestris (13-20 mūziķu).

Avoti: SV99

big-bit

1. Bigbīts - popmūzika ar akcentētu ritmu; rokmūzika.

Avoti: Ang

bigbīts   -a, v.; parasti vsk.; mūz.

1. Estrādes mūzikas žanrs, kam raksturīgas vienkāršas melodijas, asi ritmiska muzicēšanas maniere, elektroģitāru izmantošana.

Avoti: LLVV

bigene   žarg.

1. Bioloģija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

bigermināls   med.

1. Attiecīgs uz diviem dīgļiem vai olšūnām.

Avoti: TM

Bighorni   vietv.

1. Kalnu grēda Klinšu kalnos ("Big Horn Mountains"), ASV, garums - ~200 km, augstākā virsotne - Klauda smaile - 4015 m.

Avoti: PZT

Bīgla   vietv.; nelok.

1. Bīgla šaurums - atrodas starp Ugunszemi ziemeļos un Ostes un Navarino salu dienvidos, savieno Atlantijas un Kluso okeānu (angļu val. "Canal Beagle"), garums - ~370 km, vidējais dziļums - 70-259 m, plūdmaiņu straumes līdz 2 km/h.

Avoti: LģE

Bigleika   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Big Lake"), Minesotas štatā, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bīglis

1. Bīgls - mazs dzinējsuns.

Avoti: Ang

bigls   apv.

1. Bailīgs, bikls, tramīgs.

Avoti: ME

bīgls

1. Mazs dzinējsuns ar īsu, gludu apmatojumu un nokarenām ausīm; attiecīgā suņu šķirne (izveidota Anglijā).

Avoti: SV99, MLVV

bignas   apv.

1. Biezi krūmi.

Avoti: EH

bigne   apv.

1. Krūmi, aizaugušas, neiztīrītas vietas; biežņa.

2. Necaurejams vai grūti caurejams skujkoku mežs.

Avoti: NeV

bignes   apv.

1. Bieza meža jaunaudze.

Avoti: EH

bignoniacijas   novec.

1. Tropu augu dzimta, divdīgļlapji, gk. koki un kāpelējoši krūmi.

Avoti: KV

bignonia   lat.

1. Divdīgļlapju klases bijonu dzimtas ģints.

Bignonia capreolata— vīnu binjons.

Avoti: LD

bignoniaceae   lat.

1. Binjonu dzimta.

Avoti: LD

bignonija

1. Binjons - divdīgļlapju klases dzimta ("Bignoniaceae"), koki, krūmi, liānas, retumis lakstaugi; gk. tropos un subtropos, sevišķi Dienvidamerikā, Latvijā mēdz audzēt kā dārza krāšņumaugu.

Avoti: LPE, LD

Bigo   vietv.

1. Vigo - pilsēta Spānijā.

Avoti: Wi

bigoss

1. Poļu virtuvei raksturīgs, sautējumam līdzīgs ēdiens, gatavots no kāpostiem, vairāku veidu desām, sarkanvīna un plūmēm.

Avoti: PL

bigošs

1. Poļu nacionālais ēdiens - sautējums no cūkgaļas, speķa, sīpoliem, baltajiem galviņkāpostiem un sēnēm.

Avoti: SV08

bigoterija   novec.

1. Svētulība, liekulība.

Avoti: KV

Bigrepidsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Big Rapids"), Mičiganas štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bīgs   apv.

1. Interjekcija trokšņa apzīmēšanai.

Avoti: ME

Bigspringa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Big Spring"), Teksasas štatā, 28500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bigucis   apv.

1. Gavēņa laika ēdiens no piestā sagrūstiem kartupeļiem, pupām un linsēklu eļļas.

Avoti: VV

bigucis   apv.

1. Mīļvārdiņš bērnam.

Avoti: EH

bigudzis   apv.

1. Kartupeļu biezputra.

Avoti: EH

bigulis

1. Krāsns kruķis - dzelzs stienis ar liektu, paplatinātu galu kurināmā rušināšanai.

2. Koka gabals, runga sišanai.

Avoti: LLVV, EH

biguze   novec.

1. Ēdiens no miltiem, piena, speķa, sīpoliem un sāls; arī no maizes, cukura un ūdens.

Avoti: KV

biguzis   apv.

1. Miltu vai kartupeļu ēdiens ar piedevām.

2. Pienā vai ūdenī ieberzta maize un garšas dēļ pievienots cukurs vai sāls.

Avoti: LV93, Sen

bigūzis   apv.

1. Biguzis - pienā vai ūdenī ieberzta maize un garšas dēļ pievienots cukurs vai sāls.

Avoti: VV

bīģene   žarg.

1. Bioloģija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

biģis   apv.

1. Velns.

Avoti: ME

BIH   saīs., vietv.

1. Bosnija un Hercegovina, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Bihača   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā, Bosnijas un Hercegovinas Federācijā, Unas-Sanas kantonā, 61200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Bihāra   vietv.

1. Štats Indijas Republikas ziemeļaustrumu daļā, administratīvais centrs - Patna, platība - 94163 kvadrātkilometri, 93823000 iedzīvotāju (2008. g.), valodas - maithilī, hindi.

Avoti: PZT

bihari

1. Tauta, Biharas štata (Indijā) pamatiedzīvotāji, dzīvo arī Nepālas dienvidos, Bangladešas centrālajā un ziemeļrietumu daļā, valoda pieder pie indoāriešu valodām, ticīgie - gk. hinduisti, daļa - musulmaņi.

Avoti: EV

Biharkeresteša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Biharkeresztes"), Hajdū-Biharas meģē, 4100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bihava   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, 17000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1773. g.

2. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 5200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1573.-1869. g, un kopš 1958. g.

Avoti: LpA, Wi

biheiviorisms

1. Viens no virzieniem uzvedības psiholoģijā, kas ignorē apziņu, bet par galveno savas pētniecības objektu uzskata ārējos kairekļus un reakciju uz tiem.

Avoti: LEV

biheivjerisms   novec.

1. Biheiviorisms.

Avoti: KV

biheviorisms

1. Biheiviorisms.

Avoti: Ang

bīhi

1. Tautība, dzīvo Vjetnamas dienvidu daļā, kalnos, pieder pie kalnu čamiem, radniecīgi raglajiem.

Avoti: PZT

bihlorīds   med.

1. Divvērtīgas bāzes un hlorūdeņražskābes sāls.

Avoti: TM

Bihori   vietv.

1. Augstākā Apusenu kalnu daļa Rumānijas rietumos ("Munti Bihorului"), augstākā virsotne - Kukurbeta - 1848 m vjl.

Avoti: PZT

Bihova   vietv.; novec.

1. Bihava - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

bihromāti

1. Skābie hromskābes sāļi, dihromāti.

bij.   saīs.

1. Bijušais; bijusī.

Avoti: i1, Wi

Bija   vietv.

1. Obas labā satekupe Krievijas Altaja Republikā un Altaja novadā, garums - 301 km, iztek no Teļecas ezera.

Avoti: PZT

bijāli   apv.

1. Bažas.

Avoti: NeV

bijālīgs   apv.

1. Bažīgs.

Avoti: NeV

bijanos   hum.

1. Biju bijanos - atbilde uz jautājumu "Kur tu biji?", lai ar humoru izvairītos no konkrētas atbildes.

Avoti: ME

bijāšana   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Bijība.

Avoti: LLVV

bijāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; novec.

1. Bīties, izjust bijību.

Avoti: LLVV

bijekcija

1. Savstarpēji viennozīmīgs (abpusējs jeb bijektīvs) attēlojums starp divām kopām.

Avoti: EV

bijektīvs

1. Savstarpēji viennozīmīgs (attēlojums starp divām kopām).

Avoti: EV

Bijela   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Hercegnovi kopienā, 3750 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

Bijelo   vietv.

1. Bijelo Poļe - pilsēta Melnkalnē, kopienas administratīvais centrs, 15900 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bijeļina   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā, Serbu Republikā, reģiona administratīvais centrs, 114700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Bijhema   vietv.

1. Lielā Jeņiseja - Jeņisejas labā satekupe Krievijā, Tivas Republikā.

Avoti: PZT

bijība   -as, s.; parasti vsk.

1. Dziļa cieņa, arī apbrīna; godbijība.

Avoti: LLVV, Sin

bijīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izturas ar dziļu cieņu, arī apbrīnu; godbijīgs.

Avoti: LLVV, Sin

bijīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> bijīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Bijikorhana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Bursas ilā, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bijo   ek.

1. Sudraba sakausējums, kurā dārgmetāla saturs nepārsniedz 50%.

Avoti: SbV

bijodīds   med.

1. Divvērtīgas bāzes un jodūdeņražskābes sāls.

Avoti: TM

bijons

1. Nepilnvērtīga sīknauda, kuras nominālā vērtība ir lielāka par šo monētu kalšanas izdevumiem un metāla daudzumu, ko tās satur; arī metāls, no kā kaļ šādu sīknaudu.

2. novec. Šveices sīknauda 20. gs. 1. pusē.

Avoti: SV69, TV

bijou   novec.

1. Dārga rota.

Avoti: SV33

Bijska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Altaja novadā, Bijas krastos, 204000 iedzīvotāju (2014. g.), dibināta 1709. g. kā cietoksnis, pilsētas tiesības kopš 1782. g.

Avoti: PZT, Wi

bijstarags   apv.

1. Spieķis ar zariem, vāle milna.

2. Krāsns kruķis.

3. Koks, ar ko iededzina liesmu.

Avoti: Sen, TlV

bijuji

1. Haņu tautības etniska grupa.

Avoti: PZT

bijums   novec.

1. Tas, kas ir bijis.

2. Ne nieka, ne vēsts.

3. Noslēpums, apslēpta manta.

Avoti: KV

bijusī   īp.

1. Tāds, kas ir bijis, noticis; pagājušais.

2. lietv. nozīmē Tas, kas noticis; pagātne.

// sar. Cilvēks, kas ir bijis dzīvesbiedrs, draugs u. tml.

Avoti: MLVV

bijušais   īp.

1. Tāds, kas ir bijis, noticis; pagājušais.

2. lietv. nozīmē Tas, kas noticis; pagātne.

// sar. Cilvēks, kas ir bijis dzīvesbiedrs, draugs u. tml.

Avoti: MLVV

bik   žarg.

1. Mazliet.

Avoti: SLG

bika   apv.

1. Sauciens, ar kuru aicina sev klāt jērus, aunus, retāk aitas.

2. novec. Dažos apvidos auns.

Avoti: ĒiV, KV

bika   apv.

1. Interjekcija, kas apzīmē grūšanas, sišanas darbības skaņu.

"Bika, baks"— rijas kulšanas skaņu atdarinājums.

"Bika, bak"— rijas kulšanas skaņu atdarinājums.

"Biku, baku"— maizes mīcīšanas skaņu atdarinājums.

Avoti: ME

Bika   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Vašas meģē, 3500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Ukrainā, Doņeckas un Dņepropetrovskas apgabalā, Dņepras pietekas Samaras kreisā krasta pieteka.

3. Bika masīvs - kalnu masīvs Ungārijas ziemeļos; Biks.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Bīkānera   vietv.

1. Pilsēta Indijas ziemeļrietumos, Rādžastānas štatā, Tara tuksnesī, 529000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

bikapsulārs   med.

1. Tāds, kam ir divas kapsulas.

Avoti: TM

bikarbonātēmija   med.

1. Bikarbonāti asinīs.

Avoti: TM

bikarbonāts   -a, v.; ķīm.

1. Ogļskābes sāls.

Nātrija bikarbonāts— dzeramā soda.

Avoti: LLVV, SV08

bikāt   apv.

1. Sist kājas pret zemi.

2. Lēnām iet.

Avoti: EH

bikate   novec.

1. Burve.

Avoti: KV

Bikaunieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

3. Karnopoles Bikaunieki - apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

Bikaunīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

2. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Bikaunieki" nosaukuma variants.

3. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Bikaunieki" nosaukuma variants.

4. Karnopoles Bikaunīki - Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Karnopoles Bikaunieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bikava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā Krēsles upes labajā krastā, pretējā krastā atrodas Gaigalava un vēsturiski abi ciemi ir bijuši apvienoti vienā lielciemā, kas dažādos periodos saucies gan Bikava (Bikova, Bykova) gan Gaigalava (Gaigolova).

2. vēst. Bikavas pagasts - pastāvēja līdz 1925. g. Rēzeknes apriņķī, pārdēvēts par Gaigalavas pagastu.

Avoti: LE1, LC

bikavieši

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Bikava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bikaza   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Njamcas žudecā, 6500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

bikazītis   apv.

1. Dem. --> bika 1(2); āzītis.

Avoti: ME

bikē   novec.

1. Monētu svari.

Avoti: TV

Bīkeburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bueckeburg"), Lejassaksijas federālajā zemē, 18900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bikenibau   vietv.

1. Pilsēta Kiribati Republikā, Teinainano piepilsēta, 6170 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

bikenīt   žarg.

1. Mazliet.

Avoti: SLG

Bikernīki   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Biķernieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bikforda   ģen., nelok.

1. Bikforda aukla - lēni degoša degaukla, ko izmanto sprāgstvielu spridzināšanā.

Avoti: SV99

bikfordene   žarg.

1. Bikforda aukla.

bikfordšņore

1. Bikforda aukla.

Avoti: Ang

biki-biki   žarg.

1. Mazliet, tuvāk.

Avoti: JV

Bikina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Habarovskas novada dienvidos, rajona administratīvais centrs, 16500 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

2. Usuri labā krasta pieteka Krievijā, Piejūras un Habarovskas novadā, garums - 560 km.

Avoti: PZT, PuA

bikini

1. Mazs, divdaļīgs sieviešu peldkostīms, kas sastāv no krūštura un šaurām biksītēm, nosaukums ieviesās 1947. g. pēc atombumbas sprādziena Bikini atolā.

Bikini zona— ķermeņa daļa, ko sedz bikini lejasdaļa.

Avoti: SV08, LEV, MLVV

bikiņ   žarg.

1. Mazliet.

Avoti: SLG

bikiņš   apv.

1. Auniņš.

Avoti: EH

biklība   -as, s.; parasti vsk.

1. Biklums (1).

Avoti: LLVV

bikls   -ais; s. -a, -ā;

1. Nedrošs, nebrīvs (aiz kautrības, samulsuma).

2. Bailīgs, tramīgs (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

bīkls   apv.

1. Bikls, bailīgs (parasti par zirgu).

Avoti: EH

biklums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bikls (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> bikls (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

biknīt   apv.

1. Bikstīt.

Avoti: EH

bikņīt   apv.

1. Bikstīt (piemēram pagales).

Avoti: MiV

bikoli

1. Tauta, dzīvo Filipīnās, Lusonas salas dienvidaustrumos, arī Masbates, Katandvanesas un Buriasas salā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, tuvu radniecīgi tagaliem, ticīgie - katoļi.

Avoti: PZT

bikonkāvs

1. Abpusēji ieliekts vai iedobts (piem., lēca).

Avoti: SV99

bikonvekss

1. Abpusēji izliekts (gk. par lēcu).

Avoti: SV99

bikot

1. apv. Burt, pesteļot.

2. žarg. Skriet.

Avoti: ME, SLG

Bikova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems. izzudis) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

4. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Bikava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bikoveca   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Strešenu rajonā, 1800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bikovieši

1. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Bikova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bikovskaja   vietv., vēst.

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

bikrēslīši   apv.

1. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2

bikrēslīte   apv.

1. Biškrēsliņš.

Avoti: EH

bikrēslītis   apv.

1. Biškrēsliņš.

Avoti: EH

biks

1. apv. Burvis, burtnieks.

2. žarg. Neapķērīgs.

3. sar. Persona, kas pēc kriminālautoritāšu norādījuma fiziski iespaido citus.

Avoti: ME, KZ

Biks   vietv.

1. Kalnu masīvs Ungārijas ziemeļos, augstākā virsotne - Ištālloškē - 959 m, ziemeļu un ziemeļrietumu daļu veido kaļķakmeņi, dienvidaustrumu - andezītu lavas lauki.

Avoti: PZT

bīks   apv.

1. Interjekcija trokšņa apzīmēšanai.

Avoti: ME

biksa   žarg.

1. Meitene.

2. Prostitūta.

Avoti: KZ

biksaine   apv.

1. Maza meitene, kas valkā bikses.

2. Vista ar apspalvotām kājām.

Avoti: EH

biksains

1. apv. Tāds, kas valkā garās bikses (par sievietēm).

2. novec. Bikšains.

Avoti: ĒiV, KV

biksaiņš   apv.

1. Tāds, kas valkā garās bikses (par sievietēm).

Avoti: ĒiV

biksas   apv.

1. Bikses.

Avoti: ME

Biksēja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Blomes pagastā.

Avoti: LC

biksējieši

1. Smiltenes novada Blomes pagasta apdzīvotās vietas "Biksēja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

biksenes   apv.

1. niev. Dem. --> bikses.

(Šaurs) kā biksenes— saka, par kādu šauru, augumam pieguļošu apģērba gabalu (piemēram, svārkiem).

Avoti: SiV

Biksēre   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Madonas novadā 8 km no Madonas, izveidojusies bijušās muižas "Libien" teritorijā, Sarkaņu pagasta administratīvais centrs.

Biksēres parks— atrodas Madonas novada Sarkaņu pagastā, ~10 km uz ziemeļaustrumiem no Madonas, platība - 14,7 ha, reljefs paugurains, ar upītes gravu, aug 17 vietējās un 16 introducētas koku un krūmu sugas.

Avoti: LPag, LC, LE1

biksērieši

1. Madonas novada Sarkaņu pagasta apdzīvotās vietas "Biksēre" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bikses   -šu, s.; tikai dsk.

1. Apģērba gabals ar divām garām vai īsām starām.

"Chinos" bikses— viegla un mīksta kokvilnas auduma bikses.

2. Attiecīgs veļas gabals.

Avoti: LLVV, KnV

Biksi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

Avoti: LC

biksīgs   apv.

1. Ķildīgs, kauslīgs.

Avoti: ME

Biksinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

biksīns

1. Pārtikas piedeva E160b, krāsviela (no dzeltenas līdz sarkanai), toksiskums tiek vēl tikai pārbaudīts.

Avoti: Zkp

biksiņas   apv.

1. Dem. --> bikses.

Avoti: ME

biksiņnieki

1. Talsu novada Valdgales pagasta apdzīvotās vietas "Biksiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

biksīšas   apv.

1. Dem. --> bikses.

Avoti: EH

biksītes

1. Apakšveļas staklētais gurnģērbs, kas cieši aptver iegurni tā, ka lejasmala nesniedzas zemāk par kājstakles līmeni un neveido staras.

2. Dem. --> bikses.

Avoti: ZTV, ME, KnV

biksnīt   apv.

1. Pieskatīt, buknīt.

Avoti: EH

bikss

1. Metāla kastīte pārsienamā materiāla, ķirurģiskās veļas u. c. sterilizēšanai un uzglabāšanai.

Avoti: SV08

bīkstaklis   apv.

1. Krāsns kruķis; sitamais, nūja.

2. Koks, ar ko iededzina liesmu.

Avoti: TlV

bīkstēglis   apv.

1. Stumjamais stienis.

2. Kūtrs, neveikls cilvēks.

Avoti: KV

biksteklis

1. Kruķis krāsns bikstīšanai.

2. Cilvēks, kas sarunādamies mēdz bikstīt kaimiņu.

Avoti: KV

bikstenieki

1. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Biksti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bikstenskaja   vietv., vēst.

1. Bikstu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

bīkstēties   apv.

1. Bīstīties.

Avoti: EH

Biksti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dobeles novadā 20 km no Dobeles, pagasta centrs (agrāk Griezes, Jaunbiksti).

2. Bikstu pagasts - pagasts Dobeles novada rietumu daļā, robežojas ar Annenieku un Zebrenes pagastu, kā arī ar Brocēnu un Jaunpils novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Bixten, krieviski - Bikstenskaja.

Bikstu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā neliela daļa pirmskara Bikstu pagasta teritorijas (Spriņģu apkaime) pievienota tagadējam Jaunpils pagastam, savukārt Bikstu pagastam pievienota daļa pirmskara Zebrenes pagasta teritorijas.

Bikstu muiža— valsts nozīmes kultūras piemineklis, ēku komplekss, īpaši pils, celta 1865. g., dzīvojamā ēka no 1670. g., arī ainavu parks (18,2 ha).

3. Bikstu stacija - apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Bikstu pagastā.

4. Bikstu muiža - Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Līvi" bijušais nosaukums.

5. Dzelzceļa stacija Dobeles novada Bikstu pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Jelgava-Liepāja, 93 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1927. g.

Avoti: LC, LE1

bikstīklis   novec.

1. Ogļu aprausējs, rušinātājs daikts, stienis.

2. Cilvēks, kas mēdz otram piebikstīt.

Avoti: LV93

bikstis   novec.

1. Cilvēks, kas sarunādamies mēdz bikstīt kaimiņu.

Avoti: KV

bikstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt ar ko smailu skart, piedurties; bakstīt, durstīt.

2. Vairākkārt (mazliet) bīdīt (parasti ar ko asu, smailu).

// intrans.

// pārn.; sar. Mudināt.

Avoti: LLVV, KnV

bīkstīt   apv.

1. Bikstīt (1).

Avoti: EH

bikstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Bikstīt citam citu.

Avoti: LLVV

bīkstīties   apv.

1. Baidīties, bīties; bīstīties.

Avoti: ME

Bikstupe   vietv.

1. Bērzes kreisā krasta pieteka Jaunpils novadā un Dobeles novada rietumu daļā, garums - 32 km, kritums - 49 m, tās izteka ir Austrumkursas augstienes dienvidaustrumu nogāzē, pārpurvotā, bet nosusinātā teritorijā, vidustece atrodas tuvu Abavas augštecei un lielu palu laikā notiek ūdeņu pārtece no Abavas, lejtecē plūst cauri Dambjakroga un Apsauju ezeram.

Avoti: LE1

bikšainis   -ņa, dsk. ģen. -ņu, v.; sar.

1. Vīrietis.

Avoti: MLVV

bikšains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas valkā bikses.

2. Tāds (dzīvnieks, parasti putns), kam ir kupls kāju apspalvojums.

// ar not. galotni Tāds, kam ir kupls kāju apmatojums kā sugas pazīme (parasti par putnu).

Avoti: LLVV, MLVV

bikšas   apv.

1. Bikses.

Avoti: EH

bikšaukla   apv.

1. Saite, lenta ar ko bikses sēja (jostas vietā).

Avoti: EH

bikšeles   apv.

1. Dem. --> bikses.

Avoti: ME

bikši   apv.

1. Bikses.

Avoti: EH

bikšiņ   apv.

1. Nedaudz, mazliet.

Avoti: EH

bīkšis   apv.

1. Stīvs, kūtrs cilvēks.

Avoti: ME

bikškostīms   v.

1. Kostīms, kas sastāv no žaketes un garajām biksēm.

Avoti: MLVV

bīkšķis   apv.

1. Kruķis.

2. Sliņķis, slaists.

Avoti: ME

bikšmežā   apv.

1. Bikšmežā iet - iet nokārtot savas vajadzības.

Avoti: EH

bikšturi   -ru, v.; tikai dsk.

1. Biksēm piepogājamas, pāri pleciem pārliekamas lences.

Avoti: LLVV

bīkšķēt   apv.

1. Trokšņot, dauzīt, dauzīties.

Avoti: ME

bīkšķināt   apv.

1. Radīt troksni līdzīgu tam, kāds rodas, basām kājām pārejot pār grīdu.

Avoti: ME

bikšūdens   žarg.

1. Vāja tēja vai kafija.

2. Negaršīgs, nekvalitatīvs dzēriens.

Avoti: SLG

bikšupakaļa   apv.

1. Bikšu dibens.

Avoti: ĒiV

bikšveidīgs   sar.

1. Tāds, kas pēc izskata atgādina bikses.

bīkt   apv.

1. Bīdīt, stumt.

Avoti: EH

biktala   apv.

1. Džindžala, pātaga.

Avoti: KV

biktēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; rel.

1. Uzklausīt, iztaujāt grēksūdzē.

Avoti: LLVV

biktiņš   apv.

1. Pēriens.

Avoti: ME

biktnieks   novec.

1. Tas, kas iet pie bikts.

Avoti: KV

bikts   bikts, dsk. ģen. biktu, s.; rel.

1. Grēksūdze, kristiešu (piemēram, pareizticīgo un katoļu) sakraments rituālās tīrības atjaunošanai.

Iet pie bikts— iet uz grēksūdzi.

Bikts krēsls— biktskrēsls.

Avoti: LLVV

biktskrēsls   -a, v.; rel.

1. Neliela, norobežota telpa (Romas katoļu baznīcā), kurā atrodas garīdznieks, uzklausot grēksūdzi.

Avoti: LLVV, MLVV

biktssols

1. Sols vai krēsls baznīcā grēksūdzes vajadzībām; vēlāk to papildināja ar baldahīnu, 17. gadsimtā tas tika vēl vairāk pilnīgots -tika radīta slēgta, taisnstūrveida biktskamera.

biktstēvs   -a, v.; rel.

1. Katoļu priesteris, kas sēdēdams biktskrēslā uzklausa grēksūdzi.

Avoti: LLVV

biku   apv.

1. Savienojumā ar "baku" raksturo ritmisku troksni, kāds rodas, piemēram, mīcot maizi.

Avoti: EH

bikuce   apv.

1. Biguze.

Avoti: EH

bikus   apv.

1. Nejauks puika.

Avoti: ME, VeAT

bikus   apv.

1. Auns.

Avoti: EH

bikuspidāls   med.

1. Divviru, piem., sirds vārstulis.

Avoti: TM

bikvadrāts

1. Kvadrāta kvadrāts, ceturtā pakāpe.

Avoti: SV69

bikvadrātvienādojums   -a, v.; mat.

1. Ceturtās pakāpes vienādojums, kura normālforma satur nezināmo ceturtajā un otrajā pakāpē.

Avoti: LLVV

bikvarcs   novec.

1. Optisks instruments polarizācijas plaknes noteikšanai, kas sastāv no divām kvarca pusripām.

Avoti: KV

biķāt   apv.

1. Stampāt (kāpostus skābējot).

Avoti: KnV

biķene   žarg.

1. Bioloģija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

biķeraiņi   apv.

1. Cimdi ar kādu zināmu adījuma rakstu.

Avoti: EH

biķere   apv.

1. Biķeris.

Avoti: EH

biķeriņš   apv.

1. Dem. --> biķeris.

Avoti: ME

biķeris   -ra, v.

1. apv. Paliels (parasti metāla) dzēriena trauks.

2. pārn. Izjūtas, pārdzīvojums (parasti nepatīkams).

Avoti: LLVV, ME

biķēris   apv.

1. Biķeris.

Avoti: EH

biķerīši   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

2. dsk. Biķerītis.

Avoti: KV

biķerītis

1. Dem. --> biķeris.

2. novec. Tā agrāk apzīmēja zieda daļu - kausiņu.

3. vsk. Biķerīši.

Avoti: KV

Biķernieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta Daugavils novadā 25 km no Daugavpils, pagasta centrs.

2. Biķernieku pagasts - pagasts Daugavpils novada austrumu daļā, robežojas Naujenes, Maļinovas, Višķu un Ambeļu pagastu, kā arī ar Kārslavas novadu.

Biķernieku pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Biķernieku pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Ambeļu un Višķu pagasta teritorijā.

3. Apdzīvota vieta Jaunjelgavas novada Seces pagastā.

4. Apdzīvota vieta Jēkabpils novada Salas pagastā.

5. Vēsturiska Rīgas pilsētas daļa Vidzemes priekšpilsētā, 14. gs. minēts vietas nosaukums "Putker", "Putkere", no 16. gs. "Bickeren", "Bickern".

6. Vefa Biķernieki - apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā.

Avoti: LPag, LE1

biķernieki

1. Mērenais spārns husītu kustībā 15. gs. 1. p. Čehijā.

2. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Biķernieki" iedzīvotāji.

3. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Biķernieki" iedzīvotāji.

4. Jaunjelgavas novada Seces pagasta apdzīvotās vietas "Biķernieki" iedzīvotāji.

Avoti: LPE, V1

biķēt   apv.

1. Kapāt, cirst.

2. Stampāt (kāpostus skābējot).

3. Knābāt.

Avoti: VV, KnG, EH

bīķēt   apv.

1. Mērkt sārmā, balināt (veļu, audeklu).

Avoti: KV

biķis   apv.

1. Koka stampa kāpostu stampāšanai.

2. Rīks, ar ko sastampā kartupeļu biezputru.

Avoti: KiA, KnV

biķītis   apv.

1. Neliela koka stampiņa desu masas iepildīšanai zarnās.

Avoti: KnV

bil   apv.

1. Kad tikai; ja tikai.

Bil-bil— gan..., gan...

Avoti: ME

Bila   vietv.

1. Bila Cerkva - Bilacerkva, pilsēta Ukrainā.

Avoti: Wi

bilā   apv.

1. Valoda, bilsme.

Avoti: NeV

bilabiāls

1. Bilabiāla skaņa - skaņa, kuru izrunājot saskaras abas lūpas.

Bilabiālie līdzskaņi— lūpeņi (b, p, m); šo līdzskaņu izrunā aktīvi piedalās abas lūpas.

Avoti: VsV, SV69

Bilacerkva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Kijevas apgabala dienvidrietumos, Rosas krastos, 210900 iedzīvotāju (2013. g.), vēstures avotos pirmo reizi minēta 1155. g.

Avoti: LpA, PuA, PZT

bīlāde   apv.

1. Lāde, kaste.

Avoti: ĒiV

Bilagarsija   vietv.

1. Bilagarsija de Arousa - pilsēta Spānijā ("Vilagarcia de Arousa"), Galisijas autonomā apgabala Ponterbedras provincē, 37600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bīlaha   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Buelach"), Cīrihes kantonā, 18300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bilaja   vietv.; novec.

1. Bhilāī - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

bilance   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Rādītāju, raksturojumu sistēma, kuri atspoguļo kādas mainīgas parādības stāvokli.

Grāmatvedības bilance— saimniecisko līdzekļu un to avotu novērtēšana naudas izteiksmē un atspoguļošana īpašā divdaļīgā tabulā.

Tirdzniecības bilance— eksportēto un importēto preču vērtības attiecība.

Aktīvā tirdzniecības bilance— tirdzniecības bilance, kurā eksportēto preču vērtība ir lielāka par importēto.

Pasīvā tirdzniecības bilance— tirdzniecības bilance, kurā importēto preču vērtība ir lielāka par eksportēto.

Maksājumu bilance— attiecība starp maksājumiem, kurus valsts saņēmusi no citām valstīm, un maksājumiem, kurus tā samaksājusi citām valstīm.

Ūdens bilance— attiecība starp ūdens pieplūdumu un patēriņu.

Fizioloģiskā bilance— to vielu uzņemšanas un patēriņa salīdzinājums, kuras piedalās organisma dzīvības procesos (īpaši vielmaiņā).

Siltuma bilance— siltuma enerģijas sadalījums (dzinēja krāsnī, katlā u. tml.).

Bilances analīze— uzņēmuma stāvokļa un attīstības izpēte, sistemātiski pārskatot gada atskaites attiecībā uz rentabilitāti un maksātspēju.

Bilances konts— konts galvenajā grāmatā, kurā tiek ievadītas pārējo kontu bilances.

Bilances rēķins— uzņēmuma ienākumu, parādu un kapitāla apkopojums.

Avoti: LLVV, SV99

bilancējums   novec.

1. Bilancē ievietotais postenis.

Avoti: TV

bilancēšana   novec.

1. Bilances sastādīšana.

2. Mantu, mantu avotu, norobežojuma posteņu vai korektīvu posteņu ievietošana bilancē.

Avoti: TV

bilancmetrs

1. Instruments Zemes virsmas radiācijas bilances mērīšanai.

Avoti: MetV

bilancspējīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (grāmatvedis), kas prot patstāvīgi sastādīt bilanci.

Avoti: LLVV

bilancvērtība

1. Saimniecisko līdzekļu novērtējums naudas izteiksmē grāmatvedības bilancē.

Avoti: EV

bilančizmēģinājumi

1. Dzīvnieku vielmaiņas pārbaude enerģijas, olbaltumvielu, ūdens u. c. vielu izmantošanas noteikšanai.

Avoti: LPE

bilani

1. Viena no Filipīnu kalniešu tautībām, dzīvo Mindano salas kalnu rajonos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, saglabājušies tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT

bilapili

1. Tauta, tuvu radniecīga sombiem, dzīvo Beninas ziemeļrietumos un Togo ziemeļu daļā, Pendžari un Vemes augšteces apvidū, valoda pieder pie bantu saimes guru grupas, ģints iekārtas tradicionālie kulti.

Avoti: PZT

bīlastnieki

1. Dobeles novada Krimūnu pagasta apdzīvotās vietas "Bīlasti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bilaterālisms   ekon.

1. Tāda tirdznieecības līguma slēgšana starp divām valstīm vai valstu grupām, kur abas līgumslēdzējas puses viena otrai dod kādas privilēģijas.

Avoti: IdV

bilateralitāte

1. Divpusēju organismu simetrija - viena simetrijas plakne dala organismu divās vienādās pusēs (labajā un kreisajā).

Avoti: ZTV

bilaterāls

1. Divpusīgs; divpusējs.

Bilaterālā simetrija— divpusējā simetrija (caur objektu var novilkt tikai vienu simetrijas plakni).

Bilaterāls spraudzenis— līdzskanis, kuru izrunājot aktīvais runas orgāns (mēle), tuvojoties kādam no pasīvajiem runas orgāniem, pilnīgi noslēdz eju elpas plūsmai vokālā trakta vidū, bet atstāj spraugu aktīvā runas orgāna abos sānos.

Bilaterālā radniecība— gan patrilaterālas, gan matrilaterālas radniecības saišu atzīšana.

Avoti: SV99, VsV, JtV

Bilbao   vietv.

1. Pilsēta Spānijas ziemeļos ("Bilbao"), pie Biskajas līča, Basku Zemes autonomā apgabala Biskajas provinces administratīvais centrs, 346600 iedz (2014. g.).

Avoti: LģE, Wi, LpA

Bilbeisa   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē, Nīlas deltas austrumos, pie Ismailijas kanāla, 300000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

bilberdikija   bot.; novec.

1. Sūrene.

Avoti: DaE

bilbergia   lat.

1. Bilbergijas.

Bilbergia decora— greznā bilbergija.

Bilbergia nutans— nokarenā bilbergija.

Bilbergia x windii— Vinda bilbergija.

Avoti: TaE

bilbergija   bot.

1. Bromēliju dzimtas ģints ("Billbergia").

Greznā bilbergija— bilbergiju suga ("Bilbergia decora").

Nokarenā bilbergija— bilbergiju suga ("Bilbergia nutans").

Vinda bilbergija— bilbergiju suga ("Bilbergia x windii").

Avoti: TaE

bilbokē

1. Spēle ar nūjiņas galā piesietu bumbiņu, kuru met gaisā un uzķer ar nūjiņas smaili vai groziņā.

Avoti: SV08

bilbrokers

1. Vekseļu mākleris.

Avoti: Ang

bilda   apv.

1. Vaicājums.

Avoti: EH

bilde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. sar. Ilustratīvs attēls (parasti bērnu grāmatā); ilustrācija.

Bilžu grāmata— bagātīgi ilustrēta grāmata (ar nelielu tekstu vai bez teksta) pirmsskolas vecuma bērniem.

2. sar. Glezna.

3. novec. Ainava, skats.

Avoti: LLVV, MLVV

bilderdykia   lat.; novec.

1. Sūrenes ("Polygonum"), senāks nosaukums.

Avoti: DaE

Bilderiņi   vietv.

1. Jūrmalas pilsētas daļas "Bulduri" nosaukums līdz 1922. gadam.

Avoti: LE1

Bilderlingshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Bulduru muiža, kas atradās Rīgas Jūrmalā.

2. Bulduri.

Avoti: FV

Bīlderupa-Bova   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1330 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bildēt   apv.

1. Bilst, teikt, sacīt.

2. Prasīt, jautāt.

3. Atbildēt.

4. Fotografēt.

5. Zīmēt.

Avoti: EH, KnG, ViV

bildēties   apv.

1. Fotografēties.

Avoti: ĒiV

bildiens   apv.

1. Uzruna, uzaicinājums.

Avoti: KV

bildinājums   -a, v.

1. Aicinājums noslēgt laulību.

Avoti: LLVV

bildināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aicināt kļūt par sievu (retāk par vīru).

2. novec. Uzrunāt; arī sveicināt.

Avoti: LLVV

bildinieks   apv.

1. Fotogrāfs.

Avoti: EH

bildiņas   žarg.

1. Attēli; fotogrāfijas.

Avoti: SLG

bildžas

1. Bilžas - kuģa vai jahtas korpusa iekšpuses dziļākās vietas, kur satek ieplūdušais ūdens, eļļa u. c.

Avoti: Ang

bile   apv.

1. Kad tikai.

Avoti: EH

bīle   apv.

1. Bailes, izbailes; bīles.

Avoti: ME

Bīle   vietv.

1. Pilsēta Šveicē, Bernes kantonā (fr. "Biel", vācu "Bienne", it. "Bienna"), 53000 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Buehl"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 28600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Bileāms

1. Bībelē - gaišreģis, kuram moabiešu valdnieks lika nolādēt izraēliešus, kuri tuvojās uzbrukumam; ceļā viņš sastapa eņģeli un pēc tam svētīja izraēliešus; Bileāms ir salīdzinājums ar cilvēku, kas tam uzdoto ļauno darbu cenšas vērst par labu.

Avoti: SV08

Bileča   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā, Serbu Republikā, Trebiņes reģionā, 11500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Biledžika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bilecik"), ila administratīvais centrs, 51300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Bīlefelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bielefeld"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 328900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Bileiķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Saldus novada Vadakstes pagastā; līdz 1920. g. bija Lietuvas teritorijā, pievienoti Latvijai 1921. g. (pēc referenduma).

Bileiķu sādža— Saldus novada Vadakstes pagasta apdzīvotās vietas "Bileiķi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

bilene   žarg.

1. Bioloģija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

bīles   apv.

1. Bailes, izbailes.

Avoti: ME

Bilesuvara   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, rajona administratīvais centrs, 18900 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bilga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

Avoti: LC

bilge

1. Bilžas - kuģa vai jahtas korpusa iekšpuses dziļākās vietas, kur satek ieplūdušais ūdens, eļļa u. c.

Avoti: Ang

Bilgoraja   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 27200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1578. g.

Avoti: LpA, Wi

Bilha   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, patriarha Jēkaba sievas Rāheles kalpone un viņa dēlu Dana un Naftaļa māte.

Avoti: Mit

bilharcija   novec.

1. Trematodu kārtas divmutes tārpu suga; iekšējs cilvēka parazīts karstākās zemēs.

Avoti: KV

bilharcioze   novec.

1. Bilharcijas radīta slimība Āfrikā un Amerikā.

Avoti: KV

Bilhoroda-Dņistrovska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā, 50250 iedzīvotāju (2013. g.), līdz 1944. g. saucās Akermana, 1944.-1991. g. - Belgoroda-Dņestrovska.

Avoti: PuA, Wi, PZT

bili-   med.

1. Salikteņos norāda uz žulti.

Avoti: MSV

bili

1. Tautu grupa Radžastānas, Gudžaratas, Madjas, Maharaštras štatā (Indijā), pakāpeniski saplūst ar radžastāņiem, gudžaratiem, marathiem; valoda pieder pie indoāriešu valodām, ticīgie - hinduisti.

Avoti: EV

biliācija   med.

1. Žults sekrēcija vai ekskrēcija.

Avoti: TM

bīlība   apv.

1. Biklums.

Avoti: ME

Bilibina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čukotkas autonomajā apvidū, 5600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1993. g.

Avoti: Wi

bilicianīns   med.

1. Zils pigments, kas rodas oksidējot bilirubīnu.

Avoti: TM

Bilicke   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 8690 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bilifikācija   med.

1. Žults rašanās vai sekrēcija.

Avoti: TM

biliflavīns   med.

1. Dzeltens pigments, biliverdīna derivāts.

Avoti: TM

bilifuscīns   med.

1. Tumšbrūns pigments cilvēka žultī un izkārnījumos.

Avoti: TM

bilignosts   med.

1. Balts pulveris, šķīst ūdenī; ievada vēnā žults ceļu un žultspūšļa rentgenogrāfijai.

Avoti: TM

bīlīgs   apv.

1. Kautrīgs, bikls, nedrošs, bailīgs.

Avoti: ME, EH

biligulāts   med.

1. Tāds, kam ir divas mēlei līdzīgas struktūras.

Avoti: MSV

biliģenēze   med.

1. Žults veidošanās.

Avoti: TM

bilihumīns   med.

1. Žultsakmeņu nešķīstošā daļa.

Avoti: TM

bilijons   novec.

1. Miljons miljonu.

Avoti: SW78

Bīlina   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 15710 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

bilināt   apv.

1. Pūst, svilpt, šņākt (runājot par vēju).

Avoti: KV

bilineārs

1. Tāds, kas attiecas uz divām līnijām.

Avoti: AV

bilineirīns   med.

1. Slāpekli saturoša viela, kas atrodas visos orgānos, B vitamīnu kompleksa sastāvdaļa, viens no savienojumiem, kuru trūkums uzturā veicina neitrālo tauku uzkrāšanos aknās un aknu taukainās deģenerācijas attīstību; holīns.

Avoti: VE

Bilingema   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bellingham"), Vašingtonas štatā, 83400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Bilingsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Billings"), Montānas štatā, Jeloustounas krastā, 108900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, WA16, LpA

bilingvālisms

1. Divvalodība.

Avoti: PL

bilingvāls

1. Spējīgs brīvi runāt divās valodās.

2. Tāds, kas rakstīts vai runāts divās valodās.

Bilingvālā izglītība— izglītība, kuras ieguvē mācību procesā tiek lietotas divas mācībvalodas.

Avoti: SV99

bilingvisms   -a, v.; parasti vsk.; val.

1. Divvalodība, tāds stāvoklis, ka indivīds, grupa, sociālais slānis, tautas daļa vai visa tauta prot (aktīvi lieto) divas valodas.

Bagātinošais bilingvisms— stāvoklis, kad otrās valodas prasme papildina pirmās valodas prasmi, nevis to nomāc.

Harmoniskais bilingvisms— prasme lietot divas valodas vienlīdz labā līmenī neatkarīgi no konsituācijas.

Individuālais bilingvisms— divu valodu lietošana indivīda līmenī - no pilnīgas abu valodu prasmes līdz ierobežotam otras valodas izmantojumam.

Kolektīvais bilingvisms— divu valodu regulāra funkcionēšana vienā valodas kolektīvā.

Avoti: LLVV

bilingvistisks

1. Divvalodu-.

Avoti: SV99

bilingvs

1. Divvalodīgais, tas, kas spēj brīvi runāt divās valodās.

Avoti: SV99

bilini

1. Agavi tautu grupai piederīga tauta, dzīvo Etiopijas ziemeļrietumu daļā, valoda pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas, ticīgie - musulmaņi, daļa - kristīgie (monofizīti), jūdaisti (falaši); bogosi.

Avoti: PZT

bilīns   med.

1. Dzeltenais žults pigments.

Avoti: MSV

Bilinski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

bilinza   novec.

1. Lēca, kas salikta no 2 puslēcām.

Avoti: KV

biliņģis   apv.

1. Paliktnis.

2. Nūja, milna.

Avoti: TlV

biliozs   med.

1. Žultains, saistīts ar dzelteno kaiti vai žults vemšanu.

Avoti: TM

biliprazīns   med.

1. Gaišzaļš pigments, ekstrahējams no žultsakmeņiem; holeprazīns.

Avoti: TM

bilirāhija   med.

1. Žults muguras smadzeņu šķidrumā.

Avoti: TM

bilirubinēmija   med.

1. Bilirubīns asinīs.

Avoti: TM

bilirubīnglobīns   med.

1. Pārejas stadija no hemoglobīna uz bilirubīnu, rodas pēc dzelzs atšķelšanās no hemoglobīna.

Avoti: TM

bilirubīns

1. Dzelteni oranža vai brūna žults krāsviela.

Avoti: SV99

bilirubinūrija   med.

1. Bilirubīns urīnā mehāniskās dzeltenās kaites gadījumos.

Avoti: TM

bīlis   apv.

1. Bailes, izbailes; bīles.

Avoti: ME

bilīsnā   apv.

1. Izteiciens.

Avoti: NeV

biliterapija   med.

1. Ārstēšana ar žulti vai žults sāļiem.

Avoti: TM

biliūrija   med.

1. Žults vai žults sāļi urīnā.

Avoti: TM

biliverdīns

1. Zaļā žults krāsviela.

Avoti: ZTV

biljards   -a, v.; parasti vsk.

1. Spēle ar bumbiņām uz speciāla galda ar caurumiem, kuros spēles gaitā jāievirza bumbiņas.

2. sar. Šīs spēles galds kopā ar attiecīgajiem piederumiem.

Avoti: LLVV

biljards   novec.

1. Dažreiz tā sauc triljonu.

Avoti: KV

biljete   novec.

1. Biļete.

Avoti: SW78

biljons   -a, v.

1. Miljards (krievu, franču, amerikāņu skaitīšanas sistēmā); tūkstoš miljardu (vācu, angļu skaitīšanas sistēmā).

Avoti: LLVV

Bilkīsa   mit.

1. Austrumu mitoloģiskajā tradīcijā Sābas ķēniņiene, Jemenas valdnieka meita.

Avoti: Mit

Billa   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Bulle"), Fribūras kantonā, 20800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

billbrokers   novec.

1. Anglijā un ASV vekseļu māklers, kas pieņem vekseļus diskontam.

Avoti: KV

Bille   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Amatas novada Drabešu pagastā.

Billes manufaktūra— Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Bille" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

billene   apv.

1. Apdullusi aita.

2. Dulna sieviete.

Avoti: EH

Billenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Biles muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Jaunsvirlaukas pagastā.

Avoti: KV

billēnieši

1. Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Bille" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Billerbeka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Billerbeck"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 11400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Billītes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Ozolnieku novada Sidrabenes pagastā, dzejnieka E. Virzas dzimtās mājas.

Billīšu kastaņa— aug Ozolnieku novada Sidrabenes pagastā pie Billīšu mājām, stumbra apkārtmērs - 3,6 m, stumbrs sadalās 5 žuburos, koks atgādina biķeri, augstums - 16 m, vainaga projekcija - 16 x 13,5 m.

Avoti: LE1

Billitona   vietv.; novec.

1. Belituna - sala Liuelo Zunda salu grupā.

Avoti: PZT

bills   novec.

1. Bils.

Avoti: KV

Bilma   vietv.

1. Pilsēta Nigēras austrumos, Kavaras oāzes administratīvais centrs, ~2500 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT

bilofilas   med.

1. Gramnegatīvu, anaerobisku, pret žulti izturīgu, nekustīgu nūjiņveida baktēriju ģints, kuras izolētas no iekaisuša aklās zarnas piedēkļa un cilvēka izkārnījumiem.

Avoti: MSV

Bilohirska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Krimā, 18200 iedzīvotāju (2013. g.); Karasuvbazara.

Avoti: PuA, Wi

bilokāls

1. Tāds, kas attiecas uz divām vietām.

Avoti: AV

Biloksi   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Biloxi"), Misisipi štatā, Meksikas līča krastā, 45000 iedzīvotāju (2014. g.), dibināta 1699. g.

Avoti: PZT, WA16

Bilopiļļa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Sumu apgabalā, 16700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Bīloveca   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 7560 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Bilozerske   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 16250 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

bils

1. Likumprojekts (Anglijā, ASV un dažās citās valstīs), ko iesniedz likumdošanas institūcijā.

2. reti Svarīgs spēkā esošs likums.

Avoti: SV99

Bilska   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Smiltenes novadā (līdz 2009. g. - Valkas rajonā) 10 km no Smiltenes un 34 km no Valkas, pagasta centrs, pirmās ziņas par muižu no 1683. g.

2. Bilskas pagasts - pagasts Smiltenes novada ziemeļu daļā, robežojas ar Grundzāles, Palsmanes, Launkalnes un Smiltenes pagastu, kā arī ar Strenču un Valkas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Bilskenshof, krieviski - Biļskenskaja.

Bilskas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastam pievienota daļa pirmskara Birzuļu pagasta teritorijas un neliela daļa no pirmskara Smiltenes, Plāņu un Cirgaļu pagasta teritorijas, savukārt neliela pirmskara Bilskas pagasta teritorijas daļa iekļauta Smiltenes pagastā.

Avoti: LPag, LE1

bilskēnieši

1. Smiltenes novada Bilskas pagasta apdzīvotās vietas "Bilska" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bilskenshof   vietv., vēst.

1. Bilskas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

bilst   bilstu, bilsti, bilst, pag. bildu; trans.

1. Teikt, sacīt (parasti īsi, dažus vārdus).

Avoti: LLVV

Bilsteinshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Bilstiņu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Kokneses pagastā.

Avoti: KV

bilstēnieši

1. Kokneses pagasta apdzīvotās vietas "Bilstiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bilstiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kokneses novada Kokneses pagastā; 20. gs. 20.-30. gados šeit vasarnīcas uzcēluši daudzi sabiedrībā pazīstami cilvēki, bet sakarā ar Pļaviņu HES celtniecību 20. gs. 60. gados lielākā daļa māju nojauktas.

Avoti: LC

Bilvi   vietv.

1. Pilsēta Nikaragvā (miskitu val. "Bilwi", spāņu val. "Puerto Cabezas"), Ziemeļatlantijas autonomā reģiona administratīvais centrs, 39400 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bilzene   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā, Flandrijas reģiona Limburgas provincē, 31300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bilžains   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds, kurā ir ilustratīvi attēli.

Avoti: LLVV

bilžaiņš   apv.

1. Tāds, kur ir bildes.

Avoti: ĒiV

bilžakmens

1. Dzelzs laikmeta (5.-11. gs.) pieminekļi, parasti no kaļķakmens, kuros reljefā izcirsti attēli un ornamenti; daudz atrasti Gotlandē.

Avoti: LEV

bilžas   jūrn.

1. Telpa zem laivas vai jahtas grīdas, kur satek ieplūdušais ūdens.

Bilžu sūknis— stacionārs, mehānisks, ar roku darbināms ūdenssūknis.

Bilžu ūdens— ūdens, kas sakrājas zem jahtas grīdas, resp., bilžas.

Avoti: JūVM

biļ   apv.

1. Kad tikai; ja tikai.

Avoti: EH

biļ.   saīs.

1. Biļetens.

Avoti: i1

biļa   apv.

1. Raudulis, šņukstētājs.

Avoti: ME

bīļa   žarg.

1. Raudulis.

Avoti: SLG

Biļajivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā, 12050 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

biļete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dokuments, kas dod tiesības (par maksu) ieņemt vietu (piemēram, teātrī, operā, kino) vai braukt (satiksmes līdzekļos).

2. Lapiņa ar jautājumiem, uz kuriem jāatbild (eksāmenā).

Avoti: LLVV

biļetens   -a, v.

1. Īss (oficiāls) ziņojums (parasti par kādu svarīgu notikumu, jautājumu, pasākumu).

2. Periodisks izdevums, kurā parasti atspoguļoti kādas iestādes vai organizācijas darba rezultāti.

3. Balsošanai paredzēta lapa ar datiem par vēlēšanu kandidātu vai kandidātiem.

4. sar. Darba nespējas lapa.

Avoti: LLVV

biļetieris   novec.

1. Teātros un citos sarīkojumos persona, kas pārbauda apmeklētāju biļetes, noplēšot kontroles talonu.

2. Spēļu kāršu izdalītājs.

Avoti: KV

biļetnieks   apv.

1. Atvaļināts kareivis.

Avoti: EH

Biļibina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čukotkas autonomā apvidus rietumu daļā, rajona administratīvais centrs, 5580 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1993. g.

Avoti: PZT, Wi

biļina   -as, s.; literat.

1. Episka krievu tautas dziesma, kurā teiksmainā formā stāstīts par vēsturiskiem notikumiem un varoņiem.

Avoti: LLVV

Biļinski   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunie Stupeļišķi" otrs nosaukums.

Avoti: LC

biļīt   apv.

1. Nosist, nokaut.

2. Žurnēt 2.

Avoti: EH

biļļa   apv.

1. Raudulīgs bērns.

Avoti: KnG

biļļas   sar.

1. Raudas.

Laist biļļas vaļā— sākt raudāt.

Avoti: SLG, KnV

biļļāt   apv.

1. Balsī raudāt (parasti bez nopietna iemesla).

Avoti: ĒiV

Biļļumuiža   vietv.

1. Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta apdzīvotās vietas "Pauļuki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

biļot   apv.

1. Raudāt.

Avoti: MalV

Biļskenskaja   vietv., vēst.

1. Bilskas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

bim   izsauk.; parasti savienojumā "bim, bam" vai atkārtojumā "bim, bim".

1. Lieto, lai atdarinātu zvana skaņas, pulksteņa sitienus.

Avoti: LLVV

bimahs

1. Sinagogā izveidots paaugstinājums, no kura mēdz lasīt Toras rulli.

Avoti: IdV

bimani   novec.

1. Divroči, zīdītāju kārta, ietverot cilvēkus.

Avoti: KV

bimanuāls   med.

1. Divrocīgs, ar divām rokām veicams (izmeklēšana, palpācija).

Avoti: TM

bimasumbieši

1. Bimasumbiešu tautas - tautu grupa (bimi, sumbieši, mangaraji, ngadi, lio, siki, nagi, savuāņi), dzīvo Indonēzijas salās (Sumbavas austrumos, Sumbā, Floresas rietumu un centrālajā daļā, un Savu), valodas pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms, stipras animisma paliekas.

Avoti: PZT

bimba   apv.

1. Nūja mešanai vai sišanai.

Avoti: ME

bimba   apv.

1. Raudas.

2. Raudulis; bērns, kas bieži raud.

Avoti: ME

bimba   apv.

1. Resns, neveikls, slinks cilvēks.

Avoti: ME

bimba   apv.

1. Vīrišķais loceklis.

Avoti: EH

bimbala   apv.

1. Bieži raudoša sieviete.

Avoti: ME

bimbalas   sar.

1. Zvanīšana.

Avoti: Sin

bimbale   apv.

1. Dundurs.

Avoti: EH

bimbalis   apv.

1. Kartupelis.

Avoti: Sin

bimbals   apv.

1. Bērns, kas pastāvīgi raud.

2. Dundurs.

Avoti: KV

bimbaļa

1. vienk. Raudulis.

2. žarg. Limonāde (gāzēta).

Avoti: Sin, NeV

bimbaļi   novec.

1. Dažos apvidos kartupeļi.

Avoti: KV

bimbari   žarg.

1. Pulkstenis.

2. Zeltlietas bez dārgakmeņiem.

Avoti: KZ

bimbas   apv.

1. Raudas.

Avoti: Sin

bimbas   apv.

1. Raudas.

Avoti: Sin

bimbāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, intrans.; sar.; niev.

1. Raudāt.

Avoti: LLVV

bimbāt   apv.

1. Sist.

Avoti: ME

bimbazis   apv.

1. Kartupelis.

Avoti: Sin

bimbaži   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

bimbess   apv.

1. Slinks, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

bimbiķis   apv.

1. Raudulīgs cilvēks.

Avoti: SiV

bimbilis   apv.

1. Bimbals.

Avoti: EH

bimbināt

1. apv. Zvanīt.

2. žarg. Raudāt.

Avoti: SLG

bimbis   sar.

1. Raudulis.

Avoti: SLG

Bimbo   vietv.

1. Pilsēta Centrālāfrikas Republikā, 155000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

bimbolēt   žarg.

1. Raudāt.

Avoti: SLG

bimbori   žarg.

1. Pulkstenis.

2. Zeltlietas bez dārgakmeņiem.

Avoti: KZ

bimbot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.; niev.

1. Raudāt.

Avoti: LLVV

bimbs   žarg.

1. Pulkstenis.

2. Zeltlietas bez dārgakmeņiem.

Avoti: KZ

bimbuks

1. Savienojumā "bimbukus dauzīt" - garlaikoties.

Avoti: SLG

bimbulains   apv.

1. Tāds, kam ir apaļi pušķi.

Avoti: ĒiV

bimbulaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir apaļi pušķi.

Avoti: ĒiV

bimbulē   apv.

1. Vīrieša dzimumloceklis.

2. Īss virves gabals.

Avoti: ME

bimbulis

1. apv. Apaļš pušķis, kaut kas apaļš.

2. sar. Raudas; kad velk uz raudāšanu.

3. sar. Zvans.

4. apv. Kartupelis.

Avoti: ĒiV, NeV, Sin, VV

bimbuļi   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

BIMCO   saīs., jūrn.

1. Baltijas un starptautiskā jūrniecības padome (angļu "Baltic and International Maritime Council").

Avoti: JūV

bimestris   novec.

1. Divu mēnešu laika sprīdis.

Avoti: TV

bimetālisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas veidots no diviem dažādiem metāliem.

Avoti: LLVV

bimetālisms   -a, v.; parasti vsk.; ekon.

1. Naudas sistēma, kur par likumīgu valūtas pamatu ir divi metāli (zelts un sudrabs).

Avoti: LLVV

bimetallisms   novec.

1. Bimetālisms.

Avoti: TV

bimetāls   -a, v.; parasti vsk.

1. Izstrādājums, kas veidots no divu dažādu metālu slāņiem.

Bimetāla plāksnīte— plāksnīte, kas sastāv no augstā temperatūrā savienotiem diviem metāliem ar atšķirīgu siltuma izplešanās koeficientu.

Avoti: LLVV

bimi

1. Viena no bimasumbiešu tautām, dzīvo Indonēzijā, Sumbavas salas austrumu daļā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms, stipras animisma paliekas.

Avoti: PZT

bimini   novec.

1. Pasakaina laimes zeme Amerikā, ko 16. gs. devās meklēt Huans Ponse de Leons.

Avoti: SV33

bimolekulārs

1. Bimolekulāras reakcijas - ķīmiskas reakcijas, kur elementāraktā vienlaikus saduras un reaģē 2 daļiņas (molekulas, joni, brīvie radikāļi).

Avoti: LPE

bīms

1. Bēme - kuģa vai laivas (ar klāju) šķērssaists, kas savieno brangu galus; kuģa lūku šķērssija.

Avoti: Ang

bims

1. Garenisks pastiprinājuma elements lielu konstrukcijas izgriezumu stiprināšanai.

Avoti: ZTV

bimsakmens   novec.

1. Pumeks.

Avoti: KV

bimse

1. Bēme - kuģa vai laivas (ar klāju) šķērssaists, kas savieno brangu galus; kuģa lūku šķērssija.

Avoti: Ang

bimss

1. Bēme - kuģa vai laivas (ar klāju) šķērssaists, kas savieno brangu galus; kuģa lūku šķērssija.

Avoti: Ang

bimsšteins   novec.

1. Pumeks.

Avoti: KV

bimšteins   -a, v.; parasti vsk.; sar.

1. Pumeks.

Avoti: LLVV

Bina   mit.

1. Binah.

Avoti: MrJ

binadi

1. Viena no oranglautu grupas ciltīm, dzīvo upju grīvās, gk. Kalimantānas, Sumatras, Sulavesi u. c. Malajas arhipelāga salu piekrastē, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, tuva malajiešu valodai.

Avoti: PZT

Binah   mit.

1. Viena no trijām Zefirotām, kas veido Kosmiskā Koka intelektuālo daļu, Dieva intelekts.

Avoti: MrJ

binantelektrometrs   novec.

1. Instruments elektrisko potenciālu mērīšanai, stīgas elektrometrs, kura konstrukcijā izmantoja 2 pusripas.

Avoti: KV

binārcipars   inf.

1. Viens vai otrs no binārajā sistēmā lietotajiem cipariem 0 un 1.

Avoti: TK-58

binārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir divas sastāvdaļas.

Binārā skaitīšanas sistēma— skaitīšanas sistēma, kurā katra augstākā vienība sastāv no divām zemākajām vienībām.

Binārais sakausējums— sakausējums, kurā ir divi komponenti.

Binārie ieroči— ķīmiskie ieroči, kuros kaitīgā viela veidojas, sajaucoties diviem vairāk vai mazāk nekaitīgiem komponentiem.

Binārā nomenklatūra— sistēma, kurā ikvienas augu un dzīvnieku sugas apzīmēšanai tiek lietoti divi latīņu vārdi, ko kuriem pirmais norāda ģinti, bet otrais - sugu; binominālā nomenklatūra.

Avoti: LLVV, SV99, PL

binaurālais

1. Binaurālais efekts - cilvēka un dzīvnieku spēja noteikt, kādā virzienā atrodas skaņas avots, ja skaņu uztver ar abām ausīm.

Avoti: SV99

binbers   žarg.

1. Zagļu lauznītis durvju uzlaušanai.

Avoti: KZ

Binboga   vietv.

1. Binbogas grēda - atrodas Turcijas dienvidos, Taura kalnu ziemeļaustrumu daļā - Antitaurā, tā austrumos.

2. Binbogas kalns - augstākā virsotne Binbogas grēdā - 3054 m vjl.

Avoti: PZT

Bindari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

bindarieši

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Bindari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bindarnieki

1. Durbes novada Dunalkas pagasta apdzīvotās vietas "Bindari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

binde

1. sar. Pārsējs; marles saite.

2. žarg. Uz marles saites iegūts magoņu piens.

Avoti: SLG

Binde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Buende"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 45200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bindenšū   vēst.

1. Ruperts Bindenšū - vācu būvmeistars (Rupert Bindenschu; 1645.-1698. g.), kas no 1671. g. dzīvoja Latvijā; viņa ievērojamākie darbi bija J. Reiterna nams (1685. g.), kur pirmo reizi Rīgas celtniecībā tika izmantots lielais orderis, un Sv. Pētera baznīcas unikālās konstrukcijas koka tornis (1690. g.).

Avoti: MkV

Bindes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Grundzāles pagastā.

Avoti: LC

bindēt   žarg.

1. Pārsiet.

Avoti: Žrg

Bindi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Apes novada Virešu pagastā.

Avoti: LC

Bindina   vietv.; novec.

1. Biņdiņa - pilsēta Vjetnamā.

Avoti: PZT

Bindslēve   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 1100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bindu   mit.

1. Klasiskajā indiešu metafizikā - pašdzimstošais esamības un apziņas grauds, ko cilvēks nespēj ne redzēt ne iztēloties; sākotnējā enerģija "dīgļa" stadijā.

Avoti: MrJ

Binduna   vietv.

1. Pinduna - pilsēta Ķīnā ("Pingdong").

Avoti: PZT

binduzis   novec.

1. Sv. Benedikta diena 21. martā; arī kustoņu diena, jo tad pamostas kukaiņi.

Avoti: KV

bindzole   apv.

1. Saistzole.

Avoti: KiV

bindzoļi   apv.

1. Sīpolu āboli.

Avoti: EH

bindža   apv.

1. Vājš, garš un slaids cilvēks.

Avoti: ME

bīne

1. apv. Skatuve; dēļu paaugstinājums.

2. sar. Katedra.

Avoti: ViV, KiA, SLG

Bineto   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Binetto"), Aūlijas reģiona Bari provincē, 2200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

binga   vienk.

1. Raudulis, kas skaļi raud.

2. Kāds, kas skaļi raud.

3. Maza meitene.

Avoti: EH

bingalis   apv.

1. Nodedzis pagales jeb mieta gals, kas mētājas pa pagalmu.

Avoti: EH

bingalis   apv.

1. Kāds, kas skaļi raud.

Avoti: EH

bingaļa   apv.

1. Kāds, kas skaļi raud.

Avoti: EH

bingaļāt   apv.

1. Bingāt.

Avoti: EH

bingas   apv.

1. Raudas.

Avoti: ME

bingāšana   apv.

1. Raudāšana; raudulīga lūgšanās (biežāk par bērnu).

Avoti: MiV

bingāt   apv.

1. Raudāt; raudulīgi lūgties (parasti saka par bērniem).

Avoti: MiV

Bingela   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, ila administratīvais centrs, 98400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Bingemtona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Binghamton"), Ņujorkas štatā, Saskvehanas krastos, 46300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, WA16, LpA

Bingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bindgen"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 24200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bingo

1. Azartspēle, kurā spēlētājam, uzminot nejaušu skaitļu kombināciju no iepriekš noteiktām skaitļu kombinācijām, ir iespēja iegūt laimestu un kurā laimesta lielums ir atkarīgs no izlozētās vai uzminētās skaitļu kombinācijas un iemaksāto likmju kopsummas (Azartspēļu un izložu likums).

Avoti: JtV

bingot   apv.

1. Bingāt.

Avoti: EH

bingu   apv.

1. Interjekcija dobju toņu apzīmēšanai.

Avoti: ME

bingulis   apv.

1. Nūja, sprungulis.

Avoti: ME, EH

bini

1. Edo - tauta, dzīvo Nigērijas dienvidos, valoda pieder pie kva valodām, reliģijas - islāms un kristietība, arī vietējie tradicionālie ticējumi.

Avoti: LPE

Biningene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Binningen"), Bāzeles lauku kantonā, 15100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

binitārisms   rel.

1. Uzskats, ka Dievs sevī ietver nevis trīs, bet divas personas; tiek noliegts Svētā Gara dievišķums.

Avoti: RtV

bīnīteris   apv.

1. Nicinošs apzīmējums bagātam zemniekam.

Avoti: EH

binits   novec.

1. Bits - informācijas daudzuma mērvienība.

Avoti: Ang

Binjana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kajseri ilā, 11900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

binjons

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Bignoniaceae"), koki, krūmi, liānas, retumis lakstaugi, gk. tropos un subtropos, sevišķi D-Amerikā, 800 s., Latvijā mēdz audzēt kā dārza krāšņumaugus; bignonija.

Vīnu binjons— binjonu suga ("Bignonia capreolata").

Avoti: LD

binnēt   apv.

1. Sist.

Avoti: EH

binoftalmoskops   med.

1. Aparāts, ar ko vienlaikus apskata abu acu ābolu dibenu.

Avoti: MSV

binoklis   -ļa, v.

1. Binokulāra optiska ierīce tālu priekšmetu skaidrākai saskatīšanai.

Avoti: LLVV

binokļi

1. dsk. Binoklis.

2. žarg. Brilles.

Avoti: KZ

binokulārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar abām acīm.

Binokulārā redze— cilvēka un dzīvnieku spēja aplūkojamo objektu vienlaikus uztvert ar abām acīm.

2. Tāds, kas dod iespēju aplūkot vienlaikus ar abām acīm (par optiskām ierīcēm).

Avoti: LLVV, FF

binomāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar binomu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

binomiālkoeficients

1. Reizinājuma koeficients Ņūtona binoma izvirzījumā, skaitlis, kas izsaka kombināciju skaitu no n elementiem pa k.

binomiāls   -ais; s. -a, -ā; mat.

1. Saistīts ar binomu, tam raksturīgs.

Binomiālais koeficients— reizinājuma koeficients Ņūtona binoma izvirzījumā.

Binomiālais sadalījums— Bernulli sadalījums, diskrēta gadījumlieluma varbūtību sadalījums.

Binomiālā formula— Ņūtona binoms, formula jebkuras binoma naturālas pakāpes izteikšanai reizinājumu summas veidā, viena no algebras kombinatorikas un varbūtību teorijas pamatformulām.

Avoti: LLVV, SV99

binomināls

1. Binominālā nomenklatūra - binārā nomenklatūra.

Avoti: PL

binomisms   novec.

1. Mācība par divkāršu likumību.

Avoti: KV

binoms   -a, v.; mat.

1. Divu algebrisku izteiksmju summa vai starpība.

Ņūtona binoms— formula jebkuras binoma naturālās pakāpes izteikšanai reizinājumu summas veidā.

Avoti: LLVV

binormāle

1. Viena no līknes normālēm, kas ir perpendikulāra tās galvenajai normālei.

Avoti: SV69

binoskops   med.

1. Instruments binokulāras redzes atjaunošanai šķielēšanas gadījumos.

Avoti: TM

binpārns   apv.

1. Aukla, saite, sienamais diegs.

Avoti: ViV

binta   apv.

1. Marle.

2. Marles saite.

Avoti: KiV

Bintana   vietv.

1. Lielākā sala Riau arhipelāgā, kas atrodas Lielo Zunda salu grupā, uz dienvidiem no Malakas pussalas, Indonēzijā, platība - 1075 kvadrātkilometri.

Avoti: PZT, LpA

binte   žarg.

1. Pārsējs; marles saite.

Avoti: SLG

bintēt   apv.

1. Saitēt, parasti ar marles saiti.

Avoti: KiV

Bintimani   vietv.; novec.

1. Bintumani - augstākā virsotne Leones-Libērijas augstienē.

Avoti: PZT

Bintu   mit.

1. Dievišķa antilope Rietumsahāras iedzīvotāju mitoloģijā, no kuras galvaskausa pirmais kalējs debesīs pagatvoja kapli un nokāpa uz zemes, lai iemācītu cilvēkiem apstrādāt zemi.

Avoti: PmV

Bintumani   vietv.

1. Augstākā virsotne Leones-Libērijas augstienē, atrodas Sjerraleones ziemeļaustrumu daļā, augstums - 1940 m.

Avoti: PZT, LpA

binuclearia   lat.

1. Ulotrihu dzimtas ģints.

Binuclearia tatrana— šīs ģints suga, kas Latvijā plaši izplatīta augstajos jeb sūnu purvos.

Avoti: LD

binukleācija   med.

1. Divu šūnas kodolu veidošanās vienā šūnā, neatdaloties citoplazmai.

Avoti: MSV

binukleārs   med.

1. Divkodolains.

Avoti: TM

Binzarta   vietv.

1. Pilsēta Tunisijas Republikā, vilājas administratīvais centrs, osta Vidusjūras krastā, 114400 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Binzerta   vietv.

1. Binzarta - pilsēta Tunisijā.

Avoti: LpA

binzole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; sar.

1. Saistzole.

Avoti: LLVV

binzolīte   apv.

1. Zili zaļa, spīdīga vabole.

Avoti: EH

Biņdiņa   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamas dienvidaustrumu daļā ("Binh Dinh"), ~20000 iedzīvotāju.

2. Province Vjetnamas dienvidaustrumu daļā, administratīvais centrs - Kujņona ("Quy Nhon"), platība - 6025 kvadrātkilometri, 1510000 iedzīvotāju (2013. g).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Biņeva   vietv.

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Biņova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

biņģis   apv.

1. Dažos apvidos vērsis.

Avoti: KV

Biņova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LC

bio-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais saistīts ar dzīvības procesiem.

2. savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība saistīta ar dzīvības procesiem.

Avoti: LLVV

bio   nelok.

1. Apzīmējums bioloģiskajās saimniecībās ražotai produkcijai, arī produkcijai, kuras ražošanā izmantotas bioloģiski audzētas izejvielas.

2. sar. Bioloģija (mācību priekšmets).

Avoti: MLVV, SLG

bioakustika

1. Bioloģijas nozare, kurā pēta dzīvnieku balsis un akustisko sazināšanos, arī dzīvnieku (sikspārņu, delfīnu) orientēšanos ar skaņas signāliem.

Avoti: ZTV

bioamīnerģisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz neironiem, kuri sekretē biogēnos amīnus.

Avoti: MSV

bioarhitektūra

1. Virziens 20. gs. arhitektūrā, kas izmanto augu un dzīvnieku valsts strukturālos un konstruktīvos principus.

Avoti: LPE

biobibliogrāfija   -as, s.

1. Biogrāfisku un bibliogrāfisku ziņu kopojums (par kādu personu).

Avoti: LLVV

Biobio   vietv.

1. Upe Čīles vidusdaļā, garums - 380 km, sākas Patagonijas Andos, ietek Klusajā okeānā pie Konsepsjonas.

Avoti: PZT, PuA

bioblasts   med.

1. Hipotētiska dzīvības pamatvienība, graudaini veidojumi, no kuriem sastāv šūnas.

Avoti: TM

biobutanols

1. No biomasas iegūts butanols, ko paredz izmantot kā biodegvielu.

Avoti: IZ-86-63

biocenoloģija

1. Ekoloģijas nozare, kurā pēta biocenozes un tajās norisošās sakarības.

Avoti: ZTV

biocenoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Augu un dzīvnieku kopums, kuri dzīvo vidē ar vienveidīgiem dzīves apstākļiem.

Avoti: LLVV

biocīds

1. Aizsardzības līdzeklis vai tā aktīvā daļa, kas pasargā koksni no bioloģiskās sairšanas.

2. parasti dsk. Ķīmisku vielu grupa, ko lieto, lai iznīcinātu kaitēkļus, nezāles un sēnītes.

Avoti: SV08, LEV

biocitoneiroloģija   med.

1. Dzīvu nervu šūnu pētīšana.

Avoti: TM

biodaudzveidība

1. Zemes dzīvnieku, augu un mikrobu sugu dažādības pakāpe; ģenētiskā dažādība atsevišķu sugu ietvaros; šo sugu veidoto ekosistēmu dažādība.

Avoti: IdV

biodegviela

1. Degviela (biodīzelis jeb biodīzeļdegviela, bioetanols un biogāze), kas bagātināta ar dabiskām piedevām, kuras ražotas no lauksaimniecības izejvielām, piemēram, no rapšu eļļas (Latvijā, bet citās zemēs arī no citām eļļām, piemēram, no hohobas eļļas), tās pārēsterificēšanas reakcijā ar metanolu vai etanolu.

Biodegvielas aprite— jebkādas darbības ar biodegvielu (izejvielu ražošana un pārstrāde, kā arī biodegvielas ražošana, marķēšana, uzglabāšana, pārvadāšana, ievešana, izvešana, izplatīšana, realizācija, iznīcināšana u. tml.), kā arī patērētāju informēšana.

Avoti: PL

biodeva   med.

1. Ultravioleto staru biodozimetriskā vienība, kas rada ādā vājāko eritēmas pakāpi - sliekšņa eritēmu.

Avoti: TM

biodializāts   med.

1. Biodialīzē iegūtais skalošanas šķidrums; ievadīts sunim vēnā vai iekšķīgi, tas kavē kuņģa sekrēciju.

Avoti: TM

biodialīze   med.

1. Eksperimentālajā fizioloģijā zarnu skalošana vienu stundu ar Loka un Ringera šķīdumu 37 Celsija grādu temperatūrā.

Avoti: TM

biodinamika   novec.

1. Cilvēka kustību mācības daļa kas pētī dažādu iespējamo kustību cēloņus un spēku savstarpējo iedarbību.

Avoti: TV

biodinamisks

1. Biodinamiskā apstrāde - apstrāde ar dabisko mēslojumu, nelietojot ķīmiskus mēslošanas un kaitēkļu apkarošanas līdzekļus.

Avoti: LEV

biodizains

1. Dzīvās dabas formu un to veidošanās principu izmantošana dizainā.

Avoti: SV08

biodīzelis

1. Biodīzeļdegviela.

biodīzeļdegviela

1. Dīzeļdegviela, kas bagātināta ar dabiskām piedevām, kuras ražotas no lauksaimniecības izejvielām.

bioelektrība   med.

1. Elektriskas parādības dzīvos audos.

Avoti: TM

bioelektrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar biostrāvu, tai raksturīgs.

Bioelektriskie potenciāli— elektriskie potenciāli dzīvās šūnās un audos.

Avoti: LLVV

bioelektromagnetologs

1. Speciālists, kas pētī elektromagnētiskā lauka (EML) iedarbību uz dzīvo dabu.

Latvijas bioelektromagnetologu asociācija— dibināta 1994. g. ar mērķi veicināt EML iedarbības teorētiskos pētījumus, tahnoloģiju attīstību un EML lietošanu medicīnā, bioloģijā, fizikā u. c.

Avoti: LE1

bioenerģētika

1. Zinātne, kurā ar fizikālām metodēm pēta enerģijas pārveidošanās mehānismus dzīvajos organismos.

2. psih. Fizioterapija nomākto sajūtu atbrīvošanai.

Avoti: ZTV, PsA

bioenerģija

1. No biomasas iegūtā enerģija.

Avoti: LEV

bioetanols

1. Alternatīvā degviela, ekoloģiski tīrāka par benzīnu, tiek ražota uz graudu spirta pārstrādes produktu bāzes.

Avoti: PL

bioētika

1. Ētikas nozare, kas pēta medicīnas un dzīvības zinātņu ētiskās problēmas.

Avoti: PL

biofabrika   novec.

1. Ražošanas uzņēmums, kas gatavo bioloģiskos (bakteriālos) preparātus lipīgo slimību diagnosticēšanai, ārstēšanai un profilaksei.

Avoti: LxE

biofāgi

1. Organismi, kas ēd citas dzīvas būtnes.

Avoti: ZTV

biofāgisms   med.

1. Barības iegūšana no dzīviem organismiem.

Avoti: TM

biofarmakoloģija

1. Bioloģiskā farmakoloģija.

biofāze   novec.

1. Attīstības laika posms, kurā veidojas zināms orgāns, vai arī noteikts moments, kādas parādības attīstībā, formas vai stāvokļa maiņā.

Labības sējumu attīstības biofāzes— sadīgšana, pirmās lapas plaukšana, cerošana, stiebrošana, vārpošana.

Avoti: LxE

biofils

1. Biofilie elementi - ķīmiskie elementi, kurus no apkārtējās vides asimilē organismi dzīvības procesu uzturēšanai.

Avoti: LPE

biofiltrs

1. Aerofiltrs - bioķīmiska notekūdeņu attīrīšanas iekārta.

Avoti: ZTV

biofizika   -as, s.; parasti vsk.

1. Bioloģiskā fizika, zinātne par fizikālajām un fizikālķīmiskajām parādībām dzīvajos organismos.

Avoti: LLVV, ZTV

biofizikāls   īp.

1. Tāds, kas attiecas uz biofiziku.

Avoti: LV87

biofiziķis   -a, v.;

1. Biofizikas speciālists.

Avoti: LLVV

biofiziogrāfija   med.

1. Aprakstošā jeb strukturālā bioloģija, organogrāfija, pretstatā biofizioloģijai.

Avoti: TM

biofizioloģija   med.

1. Zinātne par dzīvā organisma ģenēzi un funkcijām; ietver organoģenēzi, morfoloģiju un fizioloģiju.

Avoti: TM

bioflavonoīdi

1. Bioloģiski aktīvas vielas, galvenokārt ūdenī šķīstošo P vitamīnu grupa.

Avoti: EV

biofori   novec.

1. Dažādās teorijās pieņemtās vissīkākās, neredzamās dzīvības vienības, no kurām sastāvot protoplazma.

Avoti: KV

biogāze

1. Gāze, kas rodas organisko vielu pūšanas procesā, var izmantot par kurināmo.

Avoti: LEV

biogenetisks   novec.

1. Bioģenētisks.

Avoti: SV33

biogēnisks

1. Organiskas izcelsmes; tāds, kas cēlies no dzīviem organismiem, organogēns, biogēns.

Avoti: ZTV

biogenosfēra

1. Dzīvības izcelšanās sfēra; planētas apvalka daļa, kurā pamazām izveidojās apstākļi, kas ir labvēlīgi matērijas attīstībai no neorganiskām formām līdz dzīvībai.

Avoti: ZTV

biogēns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas radies no organismiem (par vielu).

Biogēnie ieži— nogulumieži, kas sastāv gk. no dažādu organismu atliekām; organogēnie ieži.

Biogēnie stimulatori— bioloģiski aktīvas vielas, kas rodas izolētos dzīvnieku un augu audos organismam nelabvēlīgos apstākļos un veicina dzīvības procesus audos šajos apstākļos.

Biogēnie amīni— bioloģiski ļoti aktīvi slāpekli saturoši organiski savienojumi, kas rodas dzīvos organismos no amonoskābēm oglekļa dioksīda atšķelšanās (dekarboksilēšanās) procesā.

2. med. Dzīvību radošs.

Avoti: LLVV, TM

biogeocenoze   novec.

1. Augu grupējums (fitocenoze) līdz ar dzīvnieku valsti (zoocenozi) tajā un attiecīgo zemes virsas daļu ar īpatnējo moikroklimatu, ģeoloģisko uzbūvi, augsni un ūdens režīmu, kas kopā veido savstarpēji nosacītu kompleksu.

Avoti: LxE

Biograda   vietv.

1. Biograda na Moru - pilsēta Horvātijā ("Biograd na Moru"), Zadaras županijā, 5600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

biogrāfija   -as, s.

1. Hronoloģisks (cilvēka) dzīves un darbības apraksts.

Avoti: LLVV

biogrāfiski   apst.

1. Biogrāfisks.

Avoti: LV87

biogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar biogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

biogrāfs   -a, v.

1. Biogrāfijas autors; cilvēks, kas vāc faktus par kāda dzīvi un darbību un apraksta tos.

Avoti: LLVV

bioģenētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dzīvu būtņu attīstības vēsturi, tai raksturīgs.

Bioģenētiskais likums— likums, kas izpaužas tādējādi, ka organisms individuālās attīstības gaitā atkārto visas senču virknes attīstības galvenos posmus.

Avoti: LLVV

bioģenēze   -es, s.; parasti vsk.

1. Hipotēze, ka dzīvība radusies uz Zemes no dzīvās matērijas.

2. Ģeoķīmisko procesu kopums, kas atkarīgs no organisko vielu veidošanās un sadalīšanās.

Avoti: LLVV, LD

bioģenija   novec.

1. Dzīvo būtņu attīstības vēsture plašākā nozīmē; ontoģenija un filoģenija kopā.

Avoti: KV

bioģeocenoloģija

1. Zinātne par bioģeocenozēm un to kopumu - biosfēru.

Avoti: LPE

bioģeocenoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Augu un dzīvnieku sistēma, kas izveidojas saistībā ar attiecīgo zemes virsmas rajonu, tā mikroklimatu, ģeoloģisko uzbūvi, ūdens režīmu.

Avoti: LLVV

bioģeogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, kas pētī augu un dzīvnieku izplatību un sadalījumu atkarībā no ģeogrāfiskajiem apstākļiem.

Avoti: LLVV

bioģeoķīmija

1. Ģeoķīmijas nozare, kurā pēta dzīvības procesu ietekmi uz ķīmisko elementu sadalījumu un migrāciju Zemes garozā.

Avoti: ZTV

bioģeoķīmisks

1. Tāds, kas attiecas uz bioģeoķīmiju.

Bioģeoķīmiskā aprite— dzīvo organismu veidošanās, bojāejas un sadalīšanās procesu kopums, kas nosaka ķīmisko vielu apriti sistēmā "vide - dzīvie organismi - vide".

Bioģeoķīmiskās provinces— Zemes virsmas apgabali, kuros viena vai vairāku ķīmisko elementu daudzums vidē (augsnē, ūdenī) ir palielināts vai samazināts.

Avoti: LD

biohelminti   novec.

1. Helminti, kuru olas vai kāpuri no saimnieka organisma nonāk apkārtējā vidē no kurienes tos caur gremošanas traktu uzņem starpsaimnieki, visbiežāk bezmugurkaulnieki.

Avoti: LxE

biohelmitozes   novec.

1. Helmintu ierosināto slimību grupa, kuru ierosinātāji attīstās, mainot saimnieku.

Avoti: LxE

bioherma

1. Kalcija karbonātu izgulsnējošu organismu - koraļļu, sūkļu, sūneņu, foraminīferu veidojumi, kuros atmirušie organismi saglabā stāvokli, kāds tiem bijis dzīves laikā ūdenstilpes dibenā.

Avoti: EV

biohidraulisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz ūdens un šķīdumu darbību dzīvajos audos.

Avoti: MSV

biohroms   med.

1. Katrs pigments, kas sintezēts dzīva organisma vielu maiņas procesā.

Avoti: TM

bioindikators

1. Organisms, pēc kuru klātbūtnes, daudzuma un attīstības intensitātes var spriest par kādas vides ekoloģisko stāvokli, piem., piesārņojumu.

Avoti: ZTV

bioinženierija

1. Inženierzinātnes izmantošana bioloģijā un medicīnā.

Avoti: IdV

biokatalizatori

1. Vielas, kuru klātbūtne organismā maina dzīvības norišu ātrumu.

Avoti: ZTV

biokatalīze

1. Dzīvajos organismos notiekošo ķīmisko reakciju paātrināšanās bioloģisko katalizatoru (fermentu) ietekmē; fermentatīvā katalīze.

Avoti: EV

biokeramika

1. Keramikas materiālu grupa, ko izmanto cilvēka organismā bojātu dabisko audu - kaulu, skrimšļu, asinsvadu, sirds vārstuļu -aizvietošanai.

Bioaktīvā biokeramika— fosfora savienojumus saturoša keramika kaulaudu aizvietošanai; dabiskos audus saista ar ķīmisku saiti (pateicoties virsmas aktivitātei).

Bioinertā biokeramika— ļoti tīri alumīnija un cirkonija oksīdi, silīcija nitrīds, silīcija karbīds, pirolītiskais ogleklis sirds vārstuļiem u. c.; ar dzīviem audiem nereaģē.

Avoti: ZTV

biokinemātika   novec.

1. Cilvēka kustību darba procesā aprakstīšana, neanalizējot to cēloņus un mērķus.

Avoti: TV

biokinētika   med.

1. Kustība dzīvības norisē; zinātne par kustībām un izmaiņām organisma attīstības stadijā.

Avoti: TM

bioklimatoloģija

1. Mācība par klimata ietekmi uz organismiem, sevišķi uz dzīvnieku un augu attīstību, uz lauksaimniecības kultūru attīstību, bioklimatiskajām sezonām, arī uz cilvēku veselību.

Avoti: ZTV

Bioko   vietv.

1. Sala Gvinejas līcī (angļu val. "Bioko"), Ekvatoriālās Gvinejas province, platība - 2000 kvadrātkilometru (70 km gara, 30 km plata), augstākā virsotne - 3008 m.

Avoti: LģE

biokoinoze   novec.

1. Biocenoze.

Avoti: KV

biokoloīds   med.

1. Augu vai dzīvnieku audu koloīds.

Avoti: TM

biokonversija

1. Bioloģiska vielu pārvēršanas metode, ar kuru lauksaimniecības un sadzīves atkritumus pārvērš derīgās vielās un produktos (skābēs, spirtos, deggāzē), biotransformācija.

Avoti: ZTV

biokorozija

1. Metālu korozija, kas noris, tajā piedaloties mikroorganismu atdalītiem produktiem.

Avoti: SV69

biokosmētika

1. Dabīga kosmētika, kas veidota no augu eļļām, vaskiem, ekstraktiem, ēteriskajām eļļām, bez sintētiskām krāsvielām un smaržvielām, bez ķīmiskām antibakteriālām piedevām; ekokosmētika.

biokosmisms   literat.

1. Krievu avangarda literārais grupējums 20. gs. 20. gados, proletkulta tipa dzejnieki; daiļrades kredo lielā mērā neoreliģisks.

Avoti: DzV

biokrēms

1. Dabīgs kosmētisks līdzeklis, krēms, kas gatavots no bioloģiski tīrām izejvielām, bez sintētiskām krāsvielām un smaržvielām, bez ķīmiskām antibakteriālām piedevām; ekokrēms.

biokriminoloģija   vēst.

1. Kriminoloģijas virziens, kas centās pierādīt, ka noziegums ir bioloģiska parādība.

Avoti: LPE

biokurināmais

1. Organiska matērija, kas tiek izmantota kā enerģijas avots.

Avoti: VzsV

bioķīm.   saīs.

1. Bioķīmija.

Avoti: i1

bioķīmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, kas pētī dzīvās dabas fizikāli ķīmiskās un ķīmiskās parādības.

Avoti: LLVV

bioķīmiķe   -es, dsk. ģen. -ķu, s.

1. Bioķīmiķis.

Avoti: LV87

bioķīmiķis   -ķa, v.

1. Bioķīmijas speciālists.

Avoti: LV87

bioķīmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar bioķīmiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar dzīvās dabas fizikāli ķīmiskajām un ķīmiskajām parādībām, tām raksturīgs.

Bioķīmiskais skābekļa patēriņš— ūdens piesārņotības raksturotājs - skābekļa daudzums miligramos, kas vajadzīgs vienā litrā esošo vielu bioķīmiskai oksidēšanai.

Avoti: LLVV

biol.   saīs.

1. Bioloģija; bioloģisks.

Avoti: LLVV

biolauks

1. hip. Dzīvu būtņu radītais enerģētiskais lauks.

Avoti: MLVV

biolīti

1. Minerāli un ieži, kas radušies organismu dzīvības procesu norises rezultātā, piem., kaļķakmens, akmeņogles, fosforīti.

Avoti: SV69

biolīze   med.

1. Organisku vielu ķīmiska noārdīšana dzīvu organismu, piem., mikrobu, ietekmē.

Avoti: TM

biologs   -a, v.;

1. Bioloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

bioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātņu komplekss, kuras pētī dzīvus organismus, to attīstību, dzīves veidu un dzīvības procesu likumsakarības.

2. Organisma attīstība, dzīves veids.

Avoti: LLVV

bioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar bioloģiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar dzīvību, dzīvības procesiem, tiem raksturīgs.

Bioloģiskais dīķis— dabiska vai mākslīga ūdenskrātuve lopkopības lielfermas notekūdeņu attīrīšanai.

Bioloģiskais ekrāns— no īpaša materiāla izgatavots aizsargekrāns, kas paredzēts starojuma intensitātes samazināšanai.

Bioloģiskais ierocis— slimību ierosinātāji mikroorganismi un to toksīni, kurus izmanto kaujas apstākļos, lai inficētu cilvēkus, dzīvniekus un augus; bakterioloģiskais ierocis.

Bioloģiskais kanāls— kodolreaktora eksperimentālais kanāls, kas paredzēts bioloģisku objektu apstarošanai ar reaktora jonizējošo starojumu.

Bioloģiskais pulkstenis— organisma spēja izjust laika ritumu un reaģēt uz to.

Bioloģiskais virziens socioloģijā— socioloģijas mācības un skolas (19. gs. 2. p.), kas mehāniski pārnesa biol. jēdzienus un likumus uz s-bas dzīvi.

Bioloģiskā aizsardzība— tehnisku iekārtu komplekss, kura uzdevums ir samazināt radioaktīvā starojuma intensitāti līdz bioloģiski pieļaujamam līmenim.

Bioloģiskā apkarošana— kaitēkļu iznīcināšana ar to dabiskajiem ienaidniekiem.

Bioloģiskā daudzveidība— dzīvo organismu formu dažādība visās vidēs; tā ietver daudzveidību sugas ietvaros, starp sugām un starp ekosistēmām.

Bioloģiskā lauksaimniecība— lauksaimnieciskās ražošanas veids, kas nepieļauj ķīmiskās sintēzes ceļā rūpnieciski iegūtu minerālmēslu un pesticīdu lietošanu.

Bioloģiskā membrāna— molekulāra izmēra robežslānis, kas morfoloģiski un fizioloģiski norobežo gan šūnu, gan tās organoīdus.

Bioloģiskā nāve— cikls, kas ilgst no 5-7 minūtēm un kura laikā notiek cilvēka smadzeņu sairšana.

Bioloģiskā notekūdeņu attīrīšana— notekūdeņos esošo organisko vielu bioķīmiska mineralizēšana ar tādu mikroorganismu palīdzību, kas organiskās vielas izmanto barībai.

Bioloģiskā produktivitāte— organiskās vielas (biomasas) pieaugums ekosistēmā noteiktā laika vienībā.

Bioloģiskā termodinamika— zinātne, kas nodarbojas ar termodinamikas metošu un likumsakarību izmantošanu bioloģisko objektu un procesu pētīšanā.

Bioloģiski aktīva viela— ķīmisks savienojums, kura iedarbība var mainīt dzīva organisma funkcijas.

Bioloģiski attālas augu formas— vienas dzimtas, arī vienas ģints augi, kas ievērojami atšķiras pēc savām pazīmēm.

Bioloģiskie jūras resursi— dzīvnieki un augi, kas mīt jūras ūdenī un jūras dibenā.

Bioloģiskie ritmi— cikliskas bioloģisku procesu intensitātes un rakstura svārstības.

Bioloģisks materiāls— materiāls, kas satur ģenētisku informāciju un ir spējīgs pats vairoties vai ko var pavairot bioloģiskā sistēmā.

Bioloģisks paņēmiens— augu vai dzīvnieku iegūšanas paņēmiens, kas pilnībā sastāv no dabīgām norisēm, tādām kā krustošana vai selekcija.

3. Dabisks.

Kaitēkļu bioloģiskā apkarošana— kaitēkļu iznīcināšana ar to dabiskajiem ienaidniekiem.

Avoti: LLVV, ZTV, JtV, MLVV

bioloģisms   novec.

1. Atziņas teorijas virziens, kas atziņu un garīgo darbību vispār atvedina no bioloģiskām funkcijām.

Avoti: KV

biolokācija

1. Dzīvnieka spēja noteikt kāda objekta vai sevis paša stāvokli telpā.

Avoti: SV99

bioluminiscence

1. Dažu organismu spēja spīdēt.

Avoti: ZTV

bioma

1. Noteiktā klimatiskajā reģionā sastopamo augu un dzīvnieku kopums.

2. Klimatiskais reģions (piem., tundra), kurā šāds kopums eksistē.

Avoti: SV99

biomagnētisms

1. Dzīvo organismu radītais magnētisms.

Avoti: SV99

biomarķieris   med.

1. Bioloģiskas izcelsmes molekula, kas liecina par noteiktiem procesiem organismā.

Avoti: SD-31.05.2013.-22

biomasa   -as, s.

1. Svara, tilpuma vai skaita mērvienībās izteikts dzīvo organismu daudzums vienā laukuma vai tilpuma vienībā.

2. Bioloģiski noārdāma frakcija lauksaimniecības, mežsaimniecības un ar tām saistīto nozaru produktos, atkritumos un atliekās (tostarp augu un dzīvnieku izcelsmes vielas), kā arī bioloģiski noārdāma frakcija rūpniecības un sadzīves atkritumos.

Avoti: LLVV, JtV

biomatemātika   med.

1. Dzīvības parādību pētīšanā pielietotā matemātika.

Avoti: TM

biomateriāli

1. Dabiskas un mākslīgas izcelsmes materiāli, ko var izmantot bojātu cilvēka audu un orgānu aizstāšanai, neradot kaitējumu organismam.

Avoti: LE1

biomātika

1. Zinātnes nozare, kuras joma ir matemātikas un tās metožu lietojums bioloģijā.

Avoti: PL

Biomed   saīs.

1. ES Programma biomedicīnas un veselības jomā.

Avoti: PnR

biomedicīna

1. Medicīnas nozare, kas pētī cilvēka ģenētisko uzbūvi, gēnu struktūru, iedzimtības informācijas nesēju veidošanās bioķīmiskos un molekulārbioloģiskos mehānismus.

Avoti: LE1

biomedicīnisks   med.

1. Bioloģisks un medicīnisks; tāds, kas attiecas uz dabaszinātņu (bioloģijas, bioķīmijas, biofizikas u. c.) atklājumu izmantošanu medicīnā.

Avoti: MSV

biomehānika

1. Zinātne par bioloģisko audu un sistēmu mehānisko deformāciju un kustību likumsakarībām.

Avoti: ZTV

biomembrāna

1. Molekulāra izmēra struktūra, kas norobežo ikvienas šūnas protoplastu un tās organoīdus.

Avoti: PDE

biomeras   novec.

1. Šūnas.

Avoti: KV

biometeoroloģija

1. Zinātne par sakarībām starp atmosfēras ķīmiskajiem un fizikālajiem procesiem un dzīvajiem organismiem.

Avoti: ZTV

biometrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Bioloģiskajos pētījumos iegūto datu matemātiskas apstrādāšanas paņēmienu kopums; biometrika.

2. Dzīvības apdrošināšanā - dzīves paredzamā ilguma aplēšana.

Avoti: LLVV, TM

biometrika

1. Matemātiskās statistikas metožu lietojums bioloģijā; biometrija.

Avoti: PL

biometrisks

1. Biometriskie dati - bioloģiski raksturlielumi, kas ir unikāli, izmērāmi un pēc kuriem iespējams identificēt cilvēku, piemēram, pirkstu nospiedumi, acs varavīksnes attēls u. c.

Biometriskie rādītāji— biometriskie dati.

Avoti: PL

biometrs   med.

1. Aparāts oglekļa dioksīda daudzuma noteikšanai dzīvajos audos.

Avoti: TM

biomicīns

1. Ārstniecības preparāts no antibiotisko ārstniecības līdzekļu grupas.

Avoti: SV69

biomikroskopija   med.

1. Dzīvu audu mikroskopiskās uzbūves pētīšana.

Avoti: TM

biomolekula   med.

1. Dzīvās vielas molekula.

Avoti: TM

biomutācija   med.

1. Mikroorganismu īpašību izmaiņas pēc ievadīšanas dzīvnieka ķermenī.

Avoti: TM

bionerģija   med.

1. Spēks, kas attīstās dzīvā organismā.

Avoti: TM

bionika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī iespējas izmantot dzīvu sistēmu darbības principus un bioloģiskos procesus tehnikas uzdevumu risināšanā.

Avoti: LLVV

bioniķis   -a, v.;

1. Bionikas speciālists.

Avoti: LLVV

bionomija   novec.

1. Mācība par organiskās dzīves likumiem.

Avoti: KV

bionoze   med.

1. Slimība, ko ierosina dzīvi organismi (mikrobi, parazīti).

Avoti: TM

biontizācija   novec.

1. Sēklu dzīvināšana pirms sējas, apslacinot tās ar dažādiem ķīmiskiem preparātiem vai mērcējot tajos.

Avoti: LLx

bionts   med.

1. Dzīvs organisms vai tā daļa, kas spēj patstāvīgi eksistēt.

Avoti: TM

biooklūzija   med.

1. Normāls zobu sakodiens.

Avoti: TM

biooksidēšanās

1. Dzīvās šūnās norisošu oksidēšanās reakciju kopums, kas nodrošina organismu ar enerģiju.

Avoti: PDE

bioorganisks

1. Tāds, kas attiecas uz dzīvo organismu organisko ķīmiju.

Avoti: SV99

biopiokultūra   med.

1. No strutām iegūta kultūra, kurās ir dzīvi leikocīti.

Avoti: TM

bioplasti   novec.

1. Biofori.

Avoti: KV

bioplāzija   med.

1. Barības potenciālās enerģijas uzkrāšanās augšanas procesā.

Avoti: TM

bioplazma   med.

1. Pirmējā viela, no kuras veidoti audi; būtiskākā vai vitālākā protoplazmas daļa pretēji paraplazmai.

Avoti: TM

bioplazmīns   med.

1. Hipotētiska viela visās dzīvajās šūnās, kas nepieciešama šūnas funkcijai, bet pakāpeniski izsīkst, pazeminādama vielu maiņu.

Avoti: TM

bioplēve

1. Mikroorganismu kopums - plānu, gļotainu baktēriju, sēņu un aļģu veidota kārtiņa, kas sastopama uz slapjām vai mitrām virsmām, piemēram, uz jūras akmeņiem un augiem, arī ūdens cauruļu iekšpusē vai kā zobu aplikums mutē.

Avoti: IZ-64-49

biopoēze   med.

1. Dzīvības rašanas no neorganiskam vielām.

Avoti: MSV

biopolimēri

1. Biogēni lielmolekulāri savienojumi, kas ir dzīvo organismu materiālais pamats (piem., olbaltumvielas, nukleīnskābes) un piedalās svarīgākajos organisma dzīvības procesos.

Avoti: LLVV

biopreparāti

1. Bioloģiski preparāti, ko lieto ārstniecībā, profilaksē un slimību diagnosticēšanā.

Avoti: SV08

bioprotēze   med.

1. Bioloģisku materiālu saturoša protēze.

Avoti: MSV

biopsiholoģija   novec.

1. Zoopsiholoģija.

Avoti: KV

biopsija   -as, s.; med.

1. Audu daļiņas izoperēšana mikroskopiskai izmeklēšanai.

Endoskopiskā biopsija— audu parauga iegūšana ar speciāliem instrumentiem, kas ievadīti caur endoskopu.

Sternālā biopsija— krūšu kaula smadzeņu punktāta izmeklēšana.

Avoti: LLVV

biorbitāls   med.

1. Attiecīgs uz abām orbītām (acu dobumiem).

Avoti: TM

bioreoloģija   med.

1. Zinātnes nozare, kas pēta vielu deformāciju un plūsmu bioloģiskās sistēmās.

Avoti: MSV

bioreversibls   med.

1. Bioapgriezenisks, tāds, kas organismā notiekošo procesu ietekmē spēj atgūt savu sākotnējo ķīmisko uzbūvi.

Avoti: MSV

biorevitalizācija   med.

1. Hialuronskābes, aminoskābju, mikroelementu injekcijas ādā šūnu dzīvotspējas atjaunošanai un aktivizēšanai.

biorgāns   med.

1. Fizioloģisks orgāns, atšķirībā no morfoloģiskā.

Avoti: TM

bioritmi

1. Hipotētisks cilvēka spēju līmeņa maiņas cikliskums, kura pamatā ir periodiskas organisma fizioloģiskā stāvokļa svārstības; izšķir fizisko ritmu (23 dienas), emocionālo ritmu (28 dienas) un intelektuālo ritmu (33 dienas).

Avoti: SV99

bioritmologs

1. Speciālists, kas pēta bioloģisko ritmu (ciklu) ietekmi uz cilvēku, viņa fizisko, emocionālo un intelektuālo stāvokli.

Avoti: PL

bios   grieķu val.

1. Dzīve, dzīvība.

Avoti: RtV

BIOS   saīs., inf.

1. Ievadizvades pamatsistēma (angļu "Basic Input/Output System") - programmu kopa, kas parasti ierakstīta firmas IBM vai ar tiem saderīgu personālo datoru lasāmatmiņā.

BIOS lasāmatmiņa— lasāmatmiņa, kurā ierakstītas programmas un instrukcijas personālā datora perifērijas ierīču ievadizvades operāciju veikšanai.

Avoti: D3

biosavietojamība

1. Bioloģiskas un mākslīgas sistēmas saderība, kopā pastāvēšana, neradot nevēlamu reakciju.

Avoti: ZTV

biosedimentācija

1. Nogulšņu veidošanās ūdenstilpēs.

Avoti: ZTV

biosfaira   novec.

1. Dzīvību aptvērēja zemeslodes daļa.

Avoti: LV93

biosfēra   -as, s.; parasti vsk.

1. Zemes apvalks, kurā pastāv dzīvība (litosfēras augšējā daļa, hidrosfēra un atmosfēras apakšējā daļa).

Biosfēras rezervāts— starptautiskas vai valsts nozīmes vides dabas stāvokļa etalons ar absolūtu rezervācijas režīmu.

Avoti: LLVV

biosildmateriāls

1. Organiski substrāti (kūtsmēsli, augu atliekas, nesadalījusies kūdra, koku mizas, skaidas, mājturības atkritumi), kuru bioloģiskās noārdīšanās procesā izdalās siltums; izmanto lecektīs, siltumnīcās, retāk laukā siltumprasīgiem kultūraugiem.

Avoti: ZTV

biosintēze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Ķīmisku vielu sintēze dzīvnieku un augu vielmaiņas procesā.

Avoti: LLVV

bioskopija   med.

1. Ķermeņa apskate, lai noteiktu, vai tajā ir vēl dzīvība.

Avoti: TM

biosofija   novec.

1. Dzīves gudrība, dzīves filozofija.

Avoti: KV

biospektrometrija   med.

1. Kādas vielas kvantitatīva noteikšana dzīvos audos spektroskopiski.

Avoti: TM

biospektroskopija   med.

1. Dzīvo audu vai cirkulējošo asiņu pētīšana ar spektroskopu.

Avoti: TM

biospeleoloģija   novec.

1. Bioloģijas nozare, kas pētī dzīves apstākļus alās un šo apstākļu iespaidu uz alas dzīvnieku morfoloģiju.

Avoti: KV

bioss   med.

1. Bioloģiski aktīvu vielu grupa, kas nepieciešamas normālām dzīvības funkcijām.

2. novec. Visa dzīvā vai pārdzīvotā kopums.

Avoti: TM, KV

biostatika   novec.

1. Biomehānikas daļa, kas apskata cilvēku miera stāvoklī vai kustību starpbrīžos.

Avoti: TV

biostatistika   med.

1. Biometrijas nozare, kas nodarbojas ar cilvēku dzimstību, mirstību un saslimstību; vitālā statistika.

Avoti: TM

biostimulācija   novec.

1. Augu augšanas veicināšana ar dabīgas izcelsmes stimulatoriem, kas aktivizē vielu maiņu.

Avoti: LxE

biostimulators

1. Stimulators, kas veicina dzīvības procesus.

Avoti: ZTV

biostratigrāfija

1. Stratigrāfijas pamatnozare, kas pētī slāņu u. c. ģeoloģisko veidojumu relatīvo vecumu un to saguluma vēsturisko secību, izmantojot paleontoloģijas metodes.

Avoti: EV

biostrāva   -as, s.

1. Elektriskā strāva, kas rodas dzīvu organismu audos.

Avoti: LLVV

biota

1. Vēsturiski izveidojies kādas teritorijas augu, dzīvnieku un mikroorganismu kopums; bioma.

Avoti: SV99

biota   lat.

1. Platzari - šīs ciprešu ģints nosaukuma sinonīms.

Biota orientalis— austrumu platzaris, šīs sugas nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

biotas

1. Platzari - ciprešu dzimtas ģints ("Platycladus syn. Biota").

2. dsk. Biota.

Avoti: LD

biotakse   med.

1. Dzīvo šūnu nošķiršanās un kārtošanās spēja.

2. Sistemātiskā bioloģija, dzīvo organismu klasifikācija.

Avoti: TM

biotalmija   med.

1. Māka dzīvot ilgi un labklājībā.

Avoti: TM

biotehnika

1. Bioloģisku un tehnisku pasākumu komplekss derīgo savvaļas dzīvnieku pavairošanai un to produktivitātes palielināšanai.

2. Vienšūnas vai ģenētiski modificētu organismu izmantošana dažādos procesos (medicīnā, notekūdeņu attīrīšanā u. c.).

Avoti: ZTV, LEV

biotehnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar biotehniku, tai raksturīgs.

Avoti: MLVV

biotehnoloģija

1. Zinātnes un tehnikas nozare, kas pētī iespējas, kā bioloģiskos procesus izmantot rūpnieciskos nolūkos, piem., bioloģiski svarīgu vielu (aminoskābju, fermentu u. c.) ražošanā.

Avoti: ZTV

biotelemetrija

1. Organisma dzīvības funkcijas raksturojošu lielumu izmērīšana no attāluma.

Avoti: SV69

bioterapija   med.

1. Ārstēšana ar bioloģiskiem ārstnieciskiem līdzekļiem (serumi, vakcīnas), dzīviem organismiem (kefīrs, raugs) vai orgāniu dzīvības produktiem (kuņģa sula, žults).

Avoti: TM

bioterorisms

1. Bioloģiskais terorisms, bioloģisko ieroču (mikroorganismu, dažādu ķīmisku savienojumu u. tml.) izmantošana teroristiskiem mērķiem.

Avoti: PL

biotests   med.

1. Katra pārbaude ar eksperimenta dzīvniekiem, ko izdara, lai pētītu mikrobu, ķīmiskas vai farmakoloģiskas vielas iedarbību.

Avoti: TM

bioteziometrs   med.

1. Instruments vibrācijas sliekšņa izjūtas noteikšanai.

Avoti: MSV

bioti   med.

1. Kāda apvidus flora un fauna.

Avoti: TM

biotīns

1. H vitamīns, kas nepieciešams normālai dzīvības procesu norisei organismā.

Avoti: ZTV

biotipoloģija   med.

1. Zinātne, kas pētī antropoloģiskos tipus, to konstitucionālos variantus, atšķirības u. c.

Avoti: MSV

biotips   -a, v.; biol.

1. Morfoloģiski līdzīgu vienāda genotipa organismu grupa populācijā.

Avoti: ZTV

biotisks

1. Tāds, ko izraisa dzīvie organismi.

Biotiskie faktori— dzīvās vides faktori, kas ietekmē organismu dzīvotspēju un nosaka to izplatību; izpaužas organismu savstarpējā mijiedarbībā.

Avoti: ZTV

biotisms   novec.

1. Mācība par dzīvi kā absolūto vērtību.

Avoti: KV

biotīts

1. Melns vai tumši brūns vizlu grupas iežveidotājs minerāls, tumšā vizla; izmanto ziežvielās, krāsvielās, elektroizolācijas materiālos.

Avoti: ZTV

biotoksikoloģija   med.

1. Zinātne par indēm, ko producē dzīvi organismi, par to izcelšanos un iedarbību.

Avoti: TM

biotoksīns   med.

1. Jebkura indīga viela, kas rodas vai ko producē dzīvi organismi - augi vai dzīvnieki.

Avoti: MSV

biotops   -a, v.

1. Augu un dzīvnieku apdzīvota vide, kurā ir samērā vienveidīgi apstākļi.

Avoti: LLVV

biotransformācija

1. Bioloģiska vielu pārvēršanas metode, biokonversija.

Avoti: ZTV

biotripsija   med.

1. Audu (ādas) nodilšana veciem cilvēkiem.

Avoti: TM

biotrons

1. Kamera ar mākslīgu klimatu (regulējamu temperatūru, spiedienu, mitrumu u. tml.).

Avoti: SV08

biotropisms   med.

1. Organisma pretestības samazināšanās vai slimības latento ierosinātāju virulences palielināšanās fizikālu vai ķīmisku faktoru ietekmē.

Avoti: TM

bioze   med.

1. Disaharīds, kurā ir divi oglekļa atomi.

Avoti: TM

-bioze   salikteņu daļa

1. Ar dzīvi vai dzīvības procesiem saistīts (piem., anabioze, nekrobioze).

Avoti: SV99

biozes   novec.

1. Organiski savienojumi, kas pieder pie ogļhidrātu vienkāršākās grupas - monosaharīdiem un satur 2 oglekļa atomus molekulā.

Avoti: KV

biozona

1. Nogulumi, kas atbilst atsevišķas sugas, ģints vai cita augu vai dzīvnieku taksona pilnam eksistences laikam - biohronam.

Avoti: EV

biparazīts   med.

1. Divkāršs parazīts, parazīts uz parazīta.

Avoti: TM

biparentāls   med.

1. Cēlies no diviem vecākiem (vīriešu un sieviešu dzimuma).

Avoti: TM

biparietāls   med.

1. Attiecīgs uz diviem paura kaula pauguriem.

Avoti: TM

bipatrīds

1. Divvalstnieks, divpavalstnieks - persona, kas ir divu vai vairāku valstu pilsonis vai pavalstnieks.

Avoti: SV99

bip-bops

1. Bībops - džeza mūzikas stils.

Avoti: Ang

bipeptīds   med.

1. Peptīds, kas sastāv no divām aminoskābēm.

Avoti: TM

biphyllidae   lat.

1. Piepjēžu dzimta.

Avoti: LD

bipiramīda   novec.

1. Divkārša piramīda, abpusīgi ar piramīdas plāksnēm ierobežota kristāla forma.

Avoti: KV

biplāns   -a, v.

1. Divplāksnis, lidmašīna, kurai ir divi spārnu pāri, kas atrodas viens virs otra.

Avoti: LLVV

bipolaritāte   novec.

1. Mēreno ziemeļu puslodes joslu augu un dzīvnieku (sevišķi jūras dzīvnieku) izplatība apmēram tajos pašos platuma grādos dienvidu puslodē.

Avoti: KV

bipolārs

1. Tāds, kam ir divi poli; tāds, kas sastāv no diviem atzarojumiem.

2. Tāds, kas izplatīts abpus Zemes poliem.

Bipolārās koordinātes— skaitļi, kas nosaka punkta vietu plaknē atkarībā no diviem izraudzītiem punktiem, kurus sauc par poliem.

Avoti: SV99

bipotencialitāte   med.

1. Iespēja pastāvēt vai attīstīties divos virzienos.

Avoti: TM

bipozitīvs   med.

1. Ar divām pozitīvām valencēm.

Avoti: TM

biprizma   novec.

1. Pamatnēm kopā saliktas (sacementētas) prizmas ar ļoti mazu refrakcijas leņķi.

Avoti: KV

bipstiķis

1. Bifšteks - cepts liellopa filejas gabals.

Avoti: Ang

bir   apv.

1. Interjekcija bēršanas, izbārstīšanas, krišanas izraisīto skaņu apzīmēšanai.

Avoti: ME

bir   arābu val.

1. Aka, ūdenskrātuve.

Avoti: Tc

Bira   vietv.

1. Upe Krievijā, Baškortostānas Republikas ziemeļu daļā, Kamas kreisā krasta pietekas Belajas labā krasta pieteka.

2. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Cipas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Biranga   vietv.

1. Birangas kalni - atrodas Taimiras pussalas ziemeļos, Krievijā, Krasnojarskas novadā, garums - 1100 km, platums - >200 km, lielākais augstums austrumu daļā - 1146 m vjl., apledojums - >50 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

Bīranti   vietv.

1. Alūksnes novada Ziemera pagasta apdzīvotās vietas "Bieranti" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

birāt   apv.

1. Lasīt, vākt, savākt.

Avoti: ME

birāties   apv.

1. Birt, drāzties.

2. Gatavoties, taisīties.

Avoti: ME

birāties   apv.

1. Birdināties, birt.

Avoti: EH

Birātnagara   vietv.

1. Pilsēta Nepālā, Kosī zonas dienvidos, 166700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

birbināt   apv.; hip.

1. Spēlēt kādu pūšamo (vai līdzīga skanējuma) mūzikas instrumentu.

Avoti: ME

birbīne   apv.

1. Maza stabulīte no zaļa rudzu stiebriņa; arī no zoss spalvas stiebra.

2. Lietuviešu tautas pūšaminstruments, līdzīgs klarnetei, no koka.

Avoti: KV, EH, PL

birda   apv.

1. Smalks, smidzinošs lietus; arī smalks sniegs.

Avoti: ME

birdaža   apv.

1. Birdinātājs (par nokrišņiem).

2. Birdeklis (2).

Avoti: ME, EH

birde   apv.

1. Aužamie stāvi.

2. Šķiets.

Avoti: LE, ME

birdeklēt   apv.

1. Birdināt (1).

Avoti: EH

birdeklis   apv.

1. Sniegains laiks, kad sniegs krīt ar sīkām pārslām.

2. Kāds, kas nevarot iebērt vajadzīgo daudzumu, birdina pamazām, lai nosvērtu.

Avoti: EH

birdelēt   apv.

1. Sīkām pilēm vai pārslām krist.

Avoti: ME

birdi   apv.

1. Šķiets jostu aušanai.

2. Stelles, aužamie stāvi.

Avoti: TlV

birdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. trans. Panākt vai ļaut, ka birst (ilgstoši vai vairākkārt).

// pārn. Kaisīt (piemēram, par kokiem, mākoņiem).

2. parasti 3. pers.; intrans.; reti. Mazliet (parasti bez vēja) līt vai snigt.

Avoti: LLVV

Bīrdmora   vietv.; nelok.

1. Bīrdmora šļūdonis - atrodas Antarktīdā (angļu val. "Beardmore Glacier"), viens no lielākajiem šļūdoņiem pasaulē, garums - ~160 km, platums - ~40 km, sākas Antarktīdas plato, iekļaujas Rosa šelfa ledājā.

Avoti: LģE

birdoši   apv.

1. Bārstot, berot.

Avoti: EH

birds   apv.

1. Aužamais šķiets.

Avoti: ME

bire   apv.

1. Izbiruši graudi.

2. Zaķu, aitu spiras.

3. Pilula.

4. Kāds skaits (aitu) ganāmpulkā.

Avoti: ME

bīre   apv.

1. Cepure, berete.

Avoti: ME

Biredžika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Birecik"), Šanliurfas ilā, 48700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

birefraktīvs   med.

1. Divkārši lauzošs.

Avoti: TM

Birekte   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Oļeņokas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

birēma   novec.

1. Romiešu kuģis ar divrindu airiem.

Avoti: KV

Bīrene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bueren"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 21500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

bireniņš   apv.

1. Pavārds aunam.

Avoti: EH

birēns   apv.

1. Lietus.

Avoti: EH

birēt   apv.

1. Ilgstoši, arī vairākkārt birt.

Avoti: KiV

birete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Vienā galā noslēdzama kalibrēta stikla caurule ar iedaļām (nelielu šķidruma daudzumu mērīšanai).

2. Stingra kvadrātveida cepure, ko reizēm valkā Rietumu baznīcu garīdzniecība; sākotnēji mīksta galvassega, ko piešķīra universitāšu augstāko grādu saņēmējiem.

Kardināla birete— neliela purpurkrāsas galvassega - kardināla atšķirības zīme.

Avoti: LLVV, RtV, MkV

birga   -as, s.; apv.

1. Tvans; arī tvaiks.

2. Reibums, skurbums.

3. Bāriens, pēlums, sods.

Avoti: ME, EH

birga   -as, s.; apv.

1. Tīruma birze.

2. Lietus gāze.

Avoti: LLVV, EH

birgains   apv.

1. Tvanains, svelmīgs, dūmakains.

Avoti: ME

Bīrgandža   vietv.

1. Pilsēta Nepālā, Nārājanī zonas dienvidos, 112500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Birghjije   vietv.

1. Birghjijes nacionālais parks - Bergefjellu nacionālais parks.

Avoti: LpA

birgot   apv.

1. Garot, dūmot; izplūst.

Avoti: NeV

birgotājs   novec.

1. Cilvēks, kas velk birzes.

Avoti: KV

birgs   apv.

1. Tvans, arī tvaiks.

Avoti: EH

birgums   apv.

1. Tvans.

Avoti: EH

birģelis   -ļa, v.

1. vēst. Namnieks, pilntiesīgs viduslaiku pilsētas iedzīvotājs Rietumeiropā.

2. niev. Sīkpilsonis, mietpilsonis.

Avoti: LLVV

birģeris   -a, v.;

1. vēst. Namnieks, pilntiesīgs viduslaiku pilsētas iedzīvotājs Rietumeiropā.

2. niev. Sīkpilsonis, mietpilsonis.

3. Šrilankas birģeri - etniska grupa Šrilankā, eiropiešu ieceļotāju (portugāļu, holandiešu) un vietējo sieviešu (singāliešu, tamiliešu) pēcnācēji, runā angļu valodā (daļa - holandieš), lielākā daļa prot arī singāļu valodu.

Avoti: LLVV, PZT

birģermeistars   -a, v.

1. vēst. Viens no pilsētas rātes vadītājiem (Rīgā līdz 1878. g.).

2. Pilsētas galva (dažās valstīs).

Avoti: LLVV

biriens   apv.

1. Birums.

Avoti: EH

birīgs   apv.

1. Bagātīgs, ražīgs.

Avoti: ME

birināt   apv.

1. Birdināt.

Avoti: ME

bīrinieši

1. Limbažu novada Vidrižu pagasta apdzīvotās vietas "Bīriņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

birīnija   med.

1. Dubults, šķelts deguns, iedzimts ģīmja defekts.

Avoti: TM

birins   apv.

1. Auns.

Avoti: ME

biriņa   apv.

1. Aitiņa.

Avoti: EH

Bīriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Limbažu novada Vidrižu pagastā 30 km no Limbažiem un 16 km no Saulkrastiem.

2. vēst. Bīriņu pagasts - pastāvēja bijušajā Rīgas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Vidrižu, Krimuldas, Sējas un Saulkrastu pagastā.

3. Bīriņu muiža - atrodas Limbažu novada Vidrižu pagastā, ansambli veido Bīriņu pils (celta 1857.-1860. g.), pārvaldnieka māja (1801. g.), kalpu māja (ap 1870. g.), zirgu staļļi un kalpu dzīvojamās mājas (19. gs. 2. p.), ūdensdzirnavas (1850. g.), ūdenstornis (ap 1870. g.) un sanākšanas nams (1805. g.).

Bīriņu pils— celta pēc arhitekta F. V. Hesa projekta, tā ir divstāvu ēka ar paaugstinātu centrālo daļu, vienu lielu torni un dekoratīviem tornīšiem apjoma stūros, ēka būvēta neogotikas stilā.

Bīriņu parks— ir neorenesanses stilā veidots parks 5,8 ha platībā ar paviljonu ezera krastā, parkā aug 23 vietējās un 67 introducētās koku un krūmu sugas.

4. Bīriņu ezers - dzirnavezers Limbažu novada Vidrižu pagastā, platība - 18,5 ha, lielākais dziļums - 2,8 m.

Avoti: LPag, LC, LE1

Bīriņmuiža   vietv.

1. Bīriņu muiža.

Bīriņmuižas ezers— Bīriņu ezers.

Avoti: LD

birīties   apv.

1. Birāties.

Avoti: EH

biritiņa   apv.

1. Dievība, aitu sargātāja.

Avoti: ME

birjani

1. Indiešu virtuves ēdiens - rīsi, gatavoti ar garšvielām un cāli, jēru vai dārzeņiem; birjāni.

Avoti: PL

birjāni

1. Birjani - indiešu virtuves ēdiens.

Avoti: PL

Birjuča   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Belgorodas apgabalā, 7300 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 2005. g.

2. Birjučas sala - Birjučijostrivas strēles platākās (dienvidu) daļas nosaukums (līdz 1929. g. salu no strēles šķīra šaurums), garums - 24 km, platums - 5 km.

Avoti: Wi, PZT

Birjučijostriva   vietv.

1. Birjučijostrivas strēle - atrodas Ukrainā, Azovas jūras ziemeļrietumu daļā, garums - ~50 km, platums - 5 km.

Avoti: PZT

Birjusa   vietv.

1. Upe Krievijā (Irkutskas apgabalā un Krasnojarskas novadā), Angaras baseinā, garums - 1012 km, satekot ar Čunu, veido Tasejevu, ledus sega no oktobra līdz maijam; augštecē saucas arī Boļšaja Birjusa; lejtecē - Ona.

2. Malaja Birjusa - Birjusas labā krasta pieteka, Krievijā, Irkutskas apgabalā.

Avoti: LģE, PZT

Birjusinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Irkutskas apgabala rietumos, Birjusas labajā krastā, 8600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1967. g.

Avoti: PZT

birka   -as, s.

1. Plāksnīte, ko piestiprina pie priekšmeta (piemēram, tā nosaukuma, raksturojuma, īpašnieka atzīmēšanai).

2. vēst. Skaitāmais koks, kurā ar iegrieztiem robiņiem atzīmēja maksājamo renti vai parādus.

3. inf. Viena vai vairākas rakstzīmes, kas piekārtotas datu kopai, lai to identificētu un sniegtu informāciju par kopu.

4. inf. Kods, kas valodā HTML identificē kādu elementu, lai globālā tīmekļa pārlūkprogramma varētu nodrošināt tā izspīdināšanu displeja ekrānā.

5. žarg. Dokuments; pase.

6. žarg. Krūšu uzšuve ar uzvārdu.

Avoti: LLVV, D3, KZ

birkava   apv.

1. Birkavs - sens svara mērs, kas atbilda 10 pudiem jeb gandrīz 164 kg.

Avoti: VV

birkavnieks   apv.

1. Priekšmets, dzīvnieks, kas sver birkavu.

Avoti: KV, KnV

birkavs   -a, v.

1. Āboliņa, linu, siena mērvienība (20 podu).

2. Masas, svara mērvienība - aptuveni 163,81 kilograms (vecajā krievu mērvienību sistēmā, ko Latvijā lietoja no 1845. g.).

Rīgas birkavs— tika lietots līdz 1845. g. = 20 podu = 400 mārciņu = 167,25 kg.

Avoti: Sen, LLVV, LE1

birkebeineri

1. Norvēģu pilsoņu kara dalībnieki 12.-13. gs., kas cīnījās pret augstāko garīdzniecību un aristokrātiju.

Avoti: LPE

Birkenfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Birkenfeld"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 6700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Birkenfeldt   vietv., vēst., vācu val.

1. Birkenfeltes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vilces pagastā.

Avoti: KV

Birkenruh   vietv., vēst., vācu val.

1. Bērzaines muiža, kas atradās Cēsu pilsētas lauku teritorijā.

2. Bērzaine.

Avoti: KV, FV

Birkereda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 20200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

birkinelieši

1. Daugavpils novada Kalkūnes pagasta apdzīvotās vietas "Birkineļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Birkeneļi   vietv.

1. Daugavpils novada Kalkūnes pagasta apdzīvotās vietas "Birkineļi" nosaukuma variants.

Avoti: LE1

Birkineļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Daugavpils novada Kalkūnes pagastā.

2. Birkineļu dārziņi - apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Kalkūnes pagastā.

Avoti: LC, La1

Birkirkara   vietv.

1. Pilsēta Maltā, Valletas piepilsēta, 21900 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA, LpA

birklis   apv.

1. Liels graudu siets.

Avoti: EH

birks   apv.

1. Birka - plāksnīte, zīmīte.

Avoti: TlV

birkste   apv.

1. Birze 2.

Avoti: EH

birkstele   novec.

1. Skalam nobirkstītās ogles.

2. Dzirkstele.

Avoti: KV

birkstes   apv.

1. Gruzdoši vai tikai karsti pelni; birkstis.

Avoti: ME

birkstināt   apv.

1. Birkstīt 1.

Avoti: EH

birkstis   apv.

1. Karsti pelni, kas kvēlo; dzirksteles.

Avoti: LV93

birkstīt   apv.

1. Dalīt nost (ogli) no degoša skala.

Avoti: ViV

birkstīt   apv.

1. Birzēt.

Avoti: EH

birkši   apv.

1. Sīkas, kvēlojošas ogles daļiņas (pelnos).

Avoti: ViV

birkšis   apv.

1. Birkšķis - drusciņa miltu vai citas kādas smalkas vielas.

Avoti: TlV

birkšķi   apv.

1. Gruzdoši vai tikai karsti pelni; birkstis.

Avoti: ME

birkšķis   apv.

1. Tāds (skala turētājs), kas vienmēr nogrūž ogli no degošā skala.

Avoti: ME

birkšķis   apv.

1. Drusciņa miltu vai citas kādas smalkas vielas.

Avoti: TlV

birkšķīt   apv.

1. Birkstīt 2.

Avoti: EH

Birlada   vietv.

1. Pilsēta Rumānijas austrumos, Vaslujas žudecā, Birladas labajā krastā, 55800 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Upe Rumānijā, Siretas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Birliktavs   vietv.

1. Kalnu grēda ("Birlik Tau") Džungārijas līdzenuma rietumos, Ķīnas ziemeļrietumu daļā, garums - ~120 km, augstums - līdz 2923 m; Barliks.

Avoti: PZT

Birma   vietv.; vēst.

1. Mjanma - valsts nosaukums līdz 1989. g.

Avoti: LģE

birmieši

1. Nācija, Birmas (Mjanmas) pamatiedzīvotāji, runā birmiešu valodā, ticīgie - gk. budisti.

Birmiešu valoda— ķīniešu-tibetiešu valodu saimes valoda, oficiālā valoda Birmā (Mjanmā), rakstības pamatā viens no indiešu raksta veidiem.

2. v., vsk.; sar. Birmas šķirnes kaķis.

Avoti: EV, MLVV

Birmingema   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā, Anglijas vidienē ("Birmingham"), 1092000 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Pilsēta ASV ("Birmingham"), Alabamas štatā, 212200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Birmingham"), Mičiganas štatā, 20700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, LģE, WA16

Birninkebi   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Birnin Kebbi"), Kebi štata administratīvais centrs, 87300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA, LpA

Birninkoni   vietv.

1. Pilsēta Nigērā, Tahua reģionā, 44700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

birnis   apv.

1. Bumbierābele ("Malus domestica").

2. Šīs ābeles auglis.

Avoti: ĒiV, KnV

birņābele   apv.

1. Bumbierābele ("Malus domestica").

Avoti: ĒiV, KnV

Birobidžana   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ebreju autonomā apgabala administratīvais centrs, 74800 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopā 1937. g.

Avoti: PZT

birofakss

1. Teleinformācijas dienests korespondences attēlu pārraidei starp sakaru iestādēm, izmantojot faksimilsakaru aparātus un datu pārraides kanālus.

Avoti: EV

birojs   -a, v.

1. Iestāde (parasti neliela); nodaļa (iestādē, uzņēmumā).

2. Darba telpa(s); kantoris (piem., biroja mēbeles).

3. Rakstāmgalds ar plauktiem, atvilktnēm, rakstāmpulti.

4. Koleģiāla institūcija, ko ievēlē vai nodibina (organizācijas, biedrības, iestādes) darba vadīšanai.

Avoti: LLVV

birojviesošana   inf.

1. Iestādes telpas izmantošana līdzīgi viesnīcas istabai, iepriekš rezervējot telpas telesakaru režīmā.

Avoti: D3

birokrātija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ierēdnieciska pārvaldes sistēma, arī augstākā administrācija; ierēdņu vara; profesionālo kalpotāju vai ierēdņu kopums.

2. Pedantiski formāla attieksme pret veicamajiem pienākumiem.

Avoti: LLVV

birokrātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar birokrātiju (1), tai raksturīgs.

2. Tāds (cilvēks), kura rīcībai ir raksturīgs birokrātisms.

Avoti: LLVV

birokrātiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Birokrātisms.

Avoti: LLVV

birokrātisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Darba stils, kam raksturīgs formālisms, šaura jautājumu izpratne, neiedziļināšanās būtībā.

Avoti: LLVV

birokratizācija

1. Pārvaldes sistēmas pārveide, palielinot izpildinstitūciju un valsts aparāta pilnvaras uz pārstāvniecisko institūtu, iedzīvotāju un organizāciju ierindas biedru tiesību rēķina.

2. Birokrātisma pastiprināšanās.

Avoti: PV

birokratizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Padarīt (darba stilu, kādu procedūru kārtošanu u. tml.) birokrātisku; pieļaut, ka kļūst birokrātisks.

Avoti: MLVV

birokrāts   -a, v.,

1. Darbinieks, kas savus pienākumus veic formāli, ar šauru izpratni, neiedziļinoties būtībā.

Avoti: LLVV

biromi

1. Tauta, dzīvo Nigērijas vidienē, valoda pieder pie austrumbantoīdu grupas, reliģija - islāms (sunnisms), daļa saglabājuši tradicionālos kultus.

Avoti: PZT

bironāde

1. Laika posms un diplomātiskais režīms Krievijā carienes Annas Ivanovnas valdīšanas laikā (1830.-1940. g.).

Avoti: EpV

bironiāde

1. 18. gs. 30. gados Krievijas imperatores Annas Ivanovnas favorīta E. J. Bīrona nodibināts režīms.

Avoti: LPE

biros   novec.

1. Birojs.

Avoti: SW78

birotācija   novec.

1. Dažu vielu īpašība ūdens šķīdumos ar laiku mainīt polarizēta stara griešanas spēju.

Avoti: KV

birr   apv.

1. Lieto, lai paustu aukstuma sajūtas, ķermeņa trīsas.

Avoti: KiV

Birra   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Birr"), Lensteras provincē, 4400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Birranga   vietv.

1. Birrangas kalni - atrodas Taimiras pussalas ziemeļu daļā, Krievijā, garums - 1100 km, platums - ~200 km, augstākā virsotne - 1146 m.

Avoti: LģE

birs

1. Naudas vienība Etiopijas Fedratīvajā Demokrātiskajā Republikā, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

Birsen   vietv., vācu val.

1. Birži.

2. Biržu muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Basu pagastā.

Avoti: FV

Birsfeldene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Birsfelden"), Bāzeles lauku kantonā, 10300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Birsgalen   vietv., vēst., vācu val.

1. Pusmuiža Ķeguma novada Birzgales pagastā, kuras teritorijā izveidojies tagadējais Birzgales ciems.

Avoti: LPag

Birsgallen   vietv., vācu val.

1. Birzgale.

Avoti: FV

Birshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Biržu muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Basu pagastā.

Avoti: KV

Birska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Baškortostānas Republikā, rajona administratīvais centrs, piestātne Belajas labajā krastā, 44700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1781. g.

Avoti: PZT

birsnis   apv.

1. Kaut kas irdens, drupans.

Avoti: ME

birstbante   apv.

1. Lente ar bārkstīm, kuru piešuj sieviešu svārku apakšmalā.

Avoti: ViV

birste   sar.

1. Suka - rīks (dažādu priekšmetu) tīrīšanai, spodrināšanai, kurš sastāv no pamata un tajā biezi iestiprinātiem sariem, stiepļu, plastmasas vai citiem sarveida gabaliņiem.

Zābaku birste— zābaku spodrināmā suka.

Zobu birste— zobu suka.

Avoti: Sin, KnV

birstēt   sar.

1. Tīrīt, līdzināt, glaust ar birsti, suku.

2. Slaucīt, sukāt; tīrīt (ar suku).

3. žarg. Nodarboties ar seksu.

Avoti: SLG

birstīnbante   apv.

1. Lente ar bārkstīm, kuru piešuj svārku apakšmalā.

Avoti: ĒiV

birstošs   apv.

1. Drupens, drūpošs.

Avoti: KnV

Birsul   vietv., vēst., vācu val.

1. Birzuļu muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Rankas pagastā.

Avoti: KV

biršķi   apv.

1. Birkstis.

Avoti: EH

biršķis   apv.

1. Suka, suseklis.

Avoti: EH

Birštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Buerstadt"), Hesenes federālajā zemē, 15600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Birštona   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Kauņas apriņķī, pašvaldības administratīvais centrs, 2530 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1946. g.

Birštonas svīta— apakšsilūra Venlokas stāva augšējās daļas nogulumu slāņkopa, izplatīta Latvijas dienvidaustrumu daļā, biezums - 40-66 m, sastāv no viļņainiem, slāņainiem, pelēkiem merģeļiem un kaļķakmeņiem, satur dažādu organismu atliekas.

Avoti: PuA, Wi, LE1

biršts   apv.

1. Birste, suka.

Avoti: KnG

biršus   apv.

1. Savienojumā ar verba "birt" formām izsaka darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

birt   parasti 3. pers., birst, pag. bira; intrans.

1. Krist nepārtrauktā plūsmā (par vielu, kas sastāv no sīkām daļiņām, vai par sīku priekšmetu kopumu).

// pārn. Ātri parādīties, iznākt (kādā vietā) - par daudziem cilvēkiem vai dzīvniekiem.

// pārn. Skanēt, būt dzirdamam (par ātri, nepārtraukti izrunātām skaņām, vārdiem, teikumiem).

2. Atraisīties un krist zemē (piemēram, par lapām, augļiem, ziediem).

3. Dot ražu; tikt iekultam (par labību).

Avoti: LLVV

birteniski   apv.

1. Birteniski pilns - pārpilns.

Avoti: ME

birtin   apv.

1. Savienojumā ar "birt" formām izsaka šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: EH

biru   apv.

1. Biru birām - bariem, pulkiem.

Avoti: ME

birulis   apv.

1. Aužamo stāvu elements - trizuļa ripa, kam apmet auklu.

2. Zvejas tīkla gremde.

Avoti: KiV

Biruliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LC

birums   -a, v.; parasti vsk.

1. Izkultās labības daudzums (parasti no noteiktas platības vai izsēta labības daudzuma).

2. Tas, kas ir nobiris, sabiris kaudzē, klājienā.

3. Ātra, nepārtraukta (skaņu, vārdu, teikumu) plūsma.

Avoti: LLVV

Biruni   vietv.

1. Berunija - pilsēta Uzbekistānā, Karakalpakstānas Republikā.

Avoti: PZT

Biruniča   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Sindžerejas rajonā, 3900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Birunija   vietv.

1. Berunija - pilsēta Uzbekistānā, Karakalpakstānas Republikā.

Avoti: PZT

birzaine   apv.

1. Birzēs sadalīts tīrums.

Avoti: EH

birzaine   apv.

1. Bērzu birzs.

Avoti: EH

birzains   apv.

1. Nevienādi nosēts (lauks).

Avoti: KV

birzakains   apv.

1. Birzens, drupans, irdens.

Avoti: ME

Birzāki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

Avoti: LC

birzakieši

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Birzaki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

birzāklis   apv.

1. Rīks, ar ko tīrumā velk birzes.

Avoti: KV

birzat   apv.

1. Birzēt.

Avoti: EH

Birzava   vietv.

1. Upe Rumānijā un Serbijā, Tamišas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

birze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Birzs 1.

Avoti: LLVV

birze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Tīruma josla, ko sējējs apsēj vienā gājienā (sējmašīna - vienā braucienā).

2. Vaga, atstatums starp divām vagām.

Avoti: LLVV

Birze   vietv.

1. Zaļā Birze - apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

2. Dzelzceļa stacija Vecumnieku novada Vecumnieku pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Zilupe-Jelgava-Ventspils, 225 km no Ventspils dzelzceļa stacijas, atklāta 1916. g. ar nosaukumu "Lesting", 1919.-1924. g. saucās "Lestiķi".

3. Dzelzceļa pietura Gulbenes novada Beļavas pagastā pie šaursliežu dzelzceļa līnijas Gulbene-Alūksne, 4 km no Gulbenes dzelzceļa stacijas.

Avoti: LC

birzeklis   novec.

1. Rīks, ar ko tīrumā velk birzes.

Avoti: KV

birzeknis   apv.

1. Piena ēdiens, kurā iedrupināta maize.

Avoti: ME

birzele   apv.

1. Dem. --> birzs.

Avoti: EH

birzelīgs   apv.

1. Birzens.

Avoti: EH

birzene   apv.

1. Birze 1.

Avoti: ME

birzene   apv.

1. Birze 2.

Avoti: ME

birzēnieši

1. Madonas novada Sarkaņu pagasta apdzīvotās vietas "Birži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

birzenis   apv.

1. Birzums - sens garuma mērs, attālums, cik garu dzina vagu līdz zirga pagriezienam.

Avoti: TlV

birzens

1. Tāds, kas viegli un ātri drūp, sabirst sīkās daļās, drupans, irdens.

Avoti: Sin, ME

Birzes   vietv.

1. Bauskas novada apdzīvotās vietas "Dāviņi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

birzēt   apv.

1. Iezīmēt sējamās joslas platuma robežas (novelkot svītru, nometot salmu u. tml.).

2. Velkot nelielu koka kluci vai bluķīti, iezīmēt līniju jeb birzi, kas atdala apsēto gabalu no neapsētā.

Avoti: ViV, Sen

birzētājs   apv.

1. Biržotājs.

Avoti: KiV

birzetiņa   apv.

1. Dem. --> birzs 1.

2. Dem. --> birze 2.

Avoti: ME

Birzgale   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ķeguma novadā, izveidojusies Birzgales pusmuižas ("Birsgalen") teritorijā, pagasta centrs.

2. Birzgales pagasts - pagasts Ķeguma novada dienvidu daļā Daugavas kreisajā krastā, robežojas ar Tomes pagastu, kā arī ar Jaunjelgavas un Vecumnieku novadu; bijušie nosaukumi: Linde, Linde-Birzgale, vāciski - Linden, krieviski - Lindenskaja.

Birzgales pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā Birzgales pagastam pievienota daļa pirmskara Sērenes, Taurkalnes un Tomes pagasta teritorijas.

Avoti: LPag, LE1

birzgalieši

1. Ķeguma novada Birzgales pagasta apdzīvotās vietas "Birzgale" iedzīvotāji.

Avoti: V1

birzgals   apv.

1. Birzs gals.

Avoti: EH

Birzgaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Gailīšu pagastā.

Avoti: LC

birzieniņš   apv.

1. Birzenis.

Avoti: ME

birziens   senv.

1. Aruma un sējuma platības mērvienība (zemes gabals, ko var apart vienā cēlienā bez zirga pūtināšanas).

2. Birzenis.

3. Ceļa gabals.

4. Sabirzis siens.

5. No bīdelētiem miltiem vārīta putra ar pienu.

Avoti: Sen, TlV

birzieši

1. Bauskas novada Dāviņu pagasta apdzīvotās vietas "Birzes" iedzīvotāji.

2. Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Birzes" iedzīvotāji.

3. Salas novada Salas pagasta apdzīvotās vietas "Birži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

birzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas viegli birst; trausls.

Avoti: LLVV

birzin   apv.

1. Savienojumā ar "birzt" izsakā šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: EH

birzins   apv.

1. Birzens.

Avoti: EH

birziņa   apv.

1. Dem. --> birzs 1.

2. Dem. --> birze 2.

Avoti: ME

Birziņciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rojas novadā.

Avoti: LC

birzis   senv.

1. Tīruma josla, ko sējējs apsēj vienā rokas vēzienā.

2. Vaga, atstatums starp divām vagām.

birzīt   senv.

1. Velkot nelielu koka kluci vai bluķīti, iezīmēt līniju jeb birzi, kas atdala apsēto gabalu no neapsētā.

Avoti: Sen

birzīte   apv.

1. Dem. --> birzs 1.

2. Dem. --> birze 2.

Avoti: ĒiV

Birzīte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Jelgavas novada Glūdas pagastā.

Avoti: LC

Birzītes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Elejas pagastā.

Avoti: LC

birzmala   -as, s.

1. Josla, kas robežojas ar birzi; birzes mala.

Avoti: LLVV

Birzmaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Lībagu pagastā.

Avoti: LC

birzmaļnieki

1. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Birzmaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Birznieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ādažu novadā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kokneses novada Kokneses pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Olaines novada Olaines pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

birznieki

1. Durbes novada Tadaiķu pagasta apdzīvotās vietas "Birznieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

birznieks   apv.

1. Zemnieks, kas dzīvo birzī vai tās tuvumā.

Avoti: LE

Birznīki   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Birznieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

birzniņa   apv.

1. Dem. --> birzs 1.

2. Dem. --> birze 2.

Avoti: ME

birzokle   apv.

1. Lapu kokiem noaudzis zemes gabals.

Avoti: KV

birzoklējs   apv.

1. Skuju koks, kas audzis bērzu birzē un tāpēc izaudzis ātri, ar mīkstu koksni; nederīgs baļķiem un lietas kokiem.

Avoti: KV

birzoklis   apv.

1. hip. Bērzu birzī audzis koks.

2. Sausā zemē audzis koks.

Avoti: ME

birzošs   apv.

1. Tāds, kas viegli birst, drūp.

Avoti: KiV

birzpakaļa   apv.

1. Vieta aiz birzs.

Avoti: ViV

birzs   birzs, dsk. ģen. biržu, s.

1. Neliels bērzu mežs; bērzu audze.

Avoti: LLVV

birzs   birzs, dsk. ģen. biržu, s.

1. Aruma un sējuma platības mērvienība (zemes gabals, ko var apart vienā cēlienā bez zirga pūtināšanas).

2. Tīruma josla, ko sējējs apsēj vienā gājienā.

3. Vaga, atstatums starp divām vagām.

4. Ceļa gabals.

5. Sabirzis siens.

6. No bīdelētiem miltiem vārīta putra ar pienu.

Avoti: Sen, KnV

birzt   parasti 3. pers., birst, pag. birza; intrans.

1. Drūpot (spiediena, trieciena ietekmē), dalīties sīkās daļiņās (parasti par ko sausu, sakaltušu); drupt.

2. apv. Birt (par gatavām sēklām).

Avoti: LLVV, ĒiV

birztala   -as, s.; poēt.

1. Birzs 1.

Avoti: LLVV

Birztala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Sēmes pagastā.

2. Vārtājas kreisā krasta pieteka Rietumkursas augstienes nolaidenumā, Priekules novadā, garums - 25 km, kritums - 78 m, sākas Embūtes paugurainē.

Avoti: LC, LD

birztaliena   apv.

1. Birzs.

Avoti: Sin

birztalieši

1. Durbes novada Tadaiķu pagasta apdzīvotās vietas "Birztalas" iedzīvotāji.

2. Salaspils pagasta apdzīvotās vietas "Birztalas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

birztaliņa   novec.

1. Birztala.

Avoti: LV93

birztalīte   apv.

1. Dem. --> birzs 1.

Avoti: ME

birztals   apv.

1. Birztala.

Avoti: ViV

birztaļa   apv.

1. Birztala.

Avoti: ME

birztaļiņa   apv.

1. Dem. --> birzs 1.

Avoti: EH

birztele   apv.

1. Dem. --> birzs 1.

Avoti: ME

birztelis   apv.

1. Birztala.

Avoti: ViV

birztelīte   apv.

1. Dem. --> birzs 1.

Avoti: ME

birzteņa   apv.

1. Birzs.

Avoti: KiV

birztiņa   apv.

1. Dem. --> birzs 1.

Avoti: LV93

birztīte   apv.

1. Dem. --> birzs 1.

Avoti: ME

birzts   apv.

1. Birzs.

Avoti: EH

birzuklains   apv.

1. Birzoklējs.

Avoti: ME

birzūklējs   apv.

1. Birzoklējs.

Avoti: ME

birzūklīgs   apv.

1. Birzoklējs.

Avoti: ME

birztuliņš   apv.

1. Dem. --> birzs 1.

Avoti: ME

birzūklis   apv.

1. Ātraudža egle.

2. Diezgan augsta, sausa vieta ar bērzu birzi.

3. Jauns mežs.

Avoti: KV, EH

birzūknis   apv.

1. Biezppiens.

Avoti: BB

Birzula   vietv.

1. Kotovska - pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā, tās nosaukums līdz 1935. g.

Avoti: PZT

Birzule   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Sēmes pagastā.

Avoti: LC

birzulieši

1. Smiltenes novada Bilskas pagasta apdzīvotās vietas "Birzuļi" iedzīvotāji.

2. Valkas novada Zvārtavas pagasta apdzīvotās vietas "Birzuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

birzulītis   apv.

1. Bērza pavārds.

Avoti: EH

birzuļains   apv.

1. Birzīgs.

Avoti: BB

Birzuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Rankas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Olaines novada Olaines pagastā.

3. Smiltenes novada Bilskas pagasta apdzīvotās vietas "Mēri" bijušais nosaukums padomju laikā.

4. vēst. Birzuļu pagasts - pastāvēja bijušajā Valkas apriņķī 1939.-1949. g.; teritorija mūsu dienās ietilpst Smiltenes novada Bilskas, Palsmanes un Grundzāles pagastā.

Avoti: LC

birzumi   -u, v.; tikai dsk.

1. Tas, kas ir sabirzis.

2. apv. Stingras, cietas mīklas mazas klimpas, ko (ar pirkstiem) iedrupina zupā; šķidras mīklas klimpas (kas vāroties sašķīst).

3. Svaigā pilnpienā ieberzts biezpiens.

Avoti: LLVV, ĒiV

birzumiņš   apv.

1. Dem. --> birze 2.

Avoti: ME

birzums   apv.

1. Sens latviešu mērs tīrumu platības un nelielu attālumu mērīšanai, attālums 1 birzums bija 60 soļu, platības birzums bija 60 x 60 soļu liela zemes platība (0,13-0,17 ha).

2. Piecus soļus plata tīruma sleja, ko apsēja vienā gājienā.

3. Ceļa gabals.

Avoti: Sen, LE

birzums   apv.

1. No bīdelētiem miltiem vārīta putra ar pienu.

2. Sabirzis siens.

3. Kaņepju ēdiens, ko sauc arī par staku.

4. Saldā pienā iedrupināta maize.

Avoti: VV, EH

birzums   apv.

1. Ienesīgums, kulšanas iznākums, rezultāts; birums (1).

Avoti: ME

birža   -as, s.

1. Iestāde, kur pērk un pārdod vērtspapīrus, kā arī noslēdz vairumtirdzniecības darījumus; arī ēka, kurā atrodas šī iestāde.

Biržas apmeklētāji— fiziskās personas vai juridisko personu pārstāvji, kuriem ir tiesības apmeklēt biržas sanāksmes, bet nav tiesību veikt biržas darījumus.

Biržas brokers— fiziskā vai juridiskā persona (brokeru kantoris), kas veic biržas darījumus, saņemot par to komisijas atlīdzību; brokers var kļūt par biržas biedru, iegādājoties biržas akcijas.

Biržas darījums— darījums, kas noslēgts biržas zālē biržas sanāksmes laikā publiskā izsolē, kurā piedalās brokeri, dīleri un biržas apmeklētāji, kuriem ir tiesības piedalīties biržas darījumos.

Biržas kotācija— ārzemju valūtas un dažādu citu vērtību tirgus cenas noteikšana nacionālajā valūtā, ko veic speciāla (biržas kotācijas) komisija, pamatojoties uz biržas darījumu rezultātiem.

Biržas mākleris— biržas kalpotājs (operāciju brokers), kurš biržas sanāksmē noskaidro pieprasījumu un piedāvājumu un reģistrē darījumus.

Biržas sanāksme— biržas biedru un brokeru sapulcēšanās biržas zālē noteiktā laikā biržas darījumu slēgšanai.

Biržas vērtība— fondu birža reģistrētas atsevišķas akcijas biržas kurss, pareizināts ar sabiedrības kopējo akciju skaitu.

Darba birža— iestāde, kas reģistrē bezdarbniekus un ir starpniece starp strādniekiem un uzņēmējiem, noslēdzot darba līgumus.

Fondu birža— birža, kur pērk un pārdod vērtspapīrus.

Melnā birža— vieta, kur notiek neoficiāli un nelegāli valūtas un vērtspapīru darījumi.

Avoti: LLVV, JtV

Birža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

2. vēst. Biržu muiža, kas atradās Jaunlatgales apriņķa Bērzpils pagastā.

3. Birža ezers - atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē, 163 m vjl., Krāslavas novada Aulejas pagastā, garums - 3,2 km, lielākais platums - 0,6 km, vidējais dziļums - 3,6 m, lielākais dziļums - 10 m, dzīvo ūdensputni, daudz zivju.

Avoti: LC, KV, LE1

Biržagol   vietv., vēst.

1. Biržgaļa muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Bērzgales pagastā.

Avoti: KV

biržains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (sadīdzis tīrums, sējums), kur ir neapsētas vai pamīšus apsētas sējuma joslas.

Avoti: LLVV

biržaiņš   apv.

1. Tāds (sadīdzis tīrums, sējums), kur ir neapsētas vai pamīšus apsētas sējuma joslas.

Avoti: ĒiV

biržāt   apv.

1. Iezīmēt sējamās joslas platuma robežas (novelkot svītru, nometot salmus u. tml.).

Avoti: KnV

biržgalieši

1. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Biržgalis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Biržgalis   vietv.

1. Rēzeknes novada apdzīvotās vietas "Bērzgale" nosaukuma variants.

2. vēst. Biržgaļa pagasts - pastāvēja bijušajā Rēzeknes apriņķī līdz 1925. gadam, kad to pārdēvēja par Labvāržu pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

Avoti: LPag, LC

Biržgeļi   vietv.

1. Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta apdzīvotās vietas "Bereznīki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Birži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Gudenieku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (lielciems) Salas novada Salas pagastā (līdz 2009. g. - Jēkabpils rajonā) 14 km no Jēkabpils, izveidojusies bijušās Biržu muižas "Gross Buschhof" teritorijā, vēstures avots pirmo reizi minēta 1592. gadā.

3. vēst. Biržu pagasts - pastāvēja bijušajā Jēkabpils apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Salas, Kalna un Leimaņu pagastā, neliela daļa - Ābeļu un Viesītes pagastā.

Biržu meteorīts— akmens meteorīts, kas nokritis 1863. g. 2. jūnijā Biržu tuvumā tagadējā Salas novada Salas pagastā, Bullīšu mežniecības teritorijā, masa - 5 kg; Bullīšu meteorīts.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Skrundas novada Rudbāržu pagastā.

5. Pilsēta Lietuvā, Panevēžas apriņķī, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 11950 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1589. g.

Avoti: LC, LE1, PuA, Wi

Biržiņa   vietv.

1. Veciecavas labā krasta pieteka Viduslatvijas zemienes Tīreļu līdzenumā, Ozolnieku novadā, garums - 16 km, kritums - 6 m.

Avoti: LE1

Biržkalns   vietv.

1. Biržkalna ezers - atrodas Latgales augstienē, 150,7 m vjl., uz dienvidaustrumiem no Rušona, Aglonas novadā uz Aglonas un Kastuļinas pagasta robežas, garums - 3 km, lielākais platums - 2 km, lielākais dziļums - 3,9 m, dibenā dūņu slānis, daudz zivju; Kapiņu ezers.

Avoti: LE1

biržnieki

1. Kuldīgas novada Gudenieku pagasta apdzīvotās vietas "Birži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

biržošana   novec.

1. Lauka virsmas sadalīšana slejās, taisnstūros un kvadrātos.

Avoti: LLx

biržot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iezīmēt birzi 2.

Avoti: LLVV

biržotājs   novec.

1. Cilvēks, kas velk birzes.

Avoti: KV

biržumi   apv.

1. Svaigā pilnpienā iedrupināts biezpiens.

Avoti: BB

biržumiņš   apv.

1. Dem. --> birze 2.

Avoti: ME

biržums   apv.

1. Birzums 1(1).

2. Birzums 1(2).

Avoti: EH

Biržupe   vietv.

1. Podvāze - Ziemeļsusējas kreisā krasta pieteka Jēkabpils un Salas novadā, garums - 20 km, kritums - 33 m; Pudveize.

Avoti: LE1

bis   izsauk.

1. Atzinīgs publikas sauciens izrādē, koncertā - aicinājums atkārtot (priekšnesumu).

Avoti: LLVV

bis-   med.

1. Prefikss ar nozīmi divreiz, divkāršs.

Avoti: TM

Bisakvīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bisacquino"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 4750 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bisava   vietv.

1. Gvinejas-Bisavas galvaspilsēta (angļu val. "Bissau"), osta Atlantijas okeāna krastā. 420000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Bisbī   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Bisbee"), Arizonas štata dienvidos, 1700 m vjl., ~8000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, LpA

Bischenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Bišu muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Codes pagastā.

Avoti: KV

bise   -es, dsk. ģen. -su, s.

1. Šautene (medībām).

2. vēst. Šautene ar garu stobru.

Āķa bise— 15. gs. bise ar āķi zem stobra, kuru aizlika aiz mūra, lai bise šaujot nesistu atpakaļ.

Avoti: LLVV, KW1

bisegmentektomija   med.

1. Divu aknu segmentu, t. i., vienas daivas rezekcija; hepatiskā lobektomija.

Avoti: MSV

bisekcija   med.

1. Pārgriešana uz pusēm, piem., embriotomijā.

Avoti: TM

biseksuālis

1. Persona, kam ir dzimumtieksme pret abiem dzimumiem.

Avoti: SV99

biseksuālisms   novec.

1. Dzimuma tieksme pret abiem dzimumiem, pret vīrieti un sievieti.

Avoti: SV33

biseksuālists   v.

1. Cilvēks, kam ir dzimumtieksme pret abiem dzimumiem.

Avoti: MLVV

biseksualitāte

1. Dzimumtieksme pret abiem dzimumiem.

Avoti: SV99

biseksuāls

1. Divdzimumu.

Avoti: LD

bisektors

1. Plakne, kas iet caur divplakņu kakta šķautni un dala kaktu uz pusēm.

Avoti: SV69

bisektrise   -es, dsk. ģen. -šu, s.; mat.

1. Taisne, kas iet caur leņķa virsotni un dala leņķi divās vienādās daļās.

Avoti: LLVV

Bisenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Vīpes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Salas novada Sēlpils pagastā.

Avoti: LC

bisenieks   novec.

1. Senāk brīvzemnieks, kam bija tiesības turēt ieročus (bisi), par ko bija jāpiegādā muižai zināms skaits medījumu.

Avoti: KV, LE

biserēt   apv.

1. Klaiņot.

Avoti: EH

Biserta   vietv.

1. Upe Krievijā, Ufas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

bisēt   apv.

1. Dzīt.

2. Šaut.

Avoti: MiV

bisēties   apv.

1. Šauties (duelī).

Avoti: EH

bisi

1. Bembu tautas cilts Zambijā; avisi.

Avoti: PZT

Bisima   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandes vidienē ("Bussum"), 20 km uz dienvidaustrumiem no Amsterdamas, ~40000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

bisinieks   novec.

1. Mednieks, ar bisi apbruņots cilvēks.

Avoti: LV93

bisinoze   med.

1. Pneimokonioze no kokvilnas putekļu ieelpošanas.

Avoti: MSV

bisins   apv.

1. Karstgalvis.

Avoti: ME

bisiņš   apv.

1. Bisīte, lāčpurns.

Avoti: Sin

bisistolija   med.

1. Divkāršs sistolisks tonis uz sirds galotnes, kambaru nevienlaicīgas sistoles pazīme.

Avoti: TM

bisīt   apv.

1. Izsvaidīt, izmētāt.

Avoti: ME

bisīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. ASku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases rumpuču dzimtas sēņu ģints ("Gyromitra"), Latvijā konstatētas 3 sugas.

Dižā bisīte— bisīšu suga ("Gyromitra gigas").

Parastā bisīte— bisīšu suga ("Gyromitra esculenta").

Rudens bisīte— bisīšu suga ("Gyromitra influa").

Avoti: LLVV, LD

Bisjamontens   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - viens no septiņiem laimes dieviem, ziemeļu debespuses sargs, arī bagātības dievs.

Avoti: Mit

Biskaja   vietv.

1. Biskajas līcis - līcis Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā, starp Franciju un Spāniju (fr. val. "Golfe de Gosconge", sp. val. "Golfo de Vizcaya"), platība - ~200000 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 1715 m, lielākais - 5100 m.

Avoti: LģE

biskalis   apv.

1. Ieroču kalējs.

Avoti: ME

bīskapija   -as, s.

1. rel. Baznīcas administratīvi teritoriāla vienība, bīskapa pārvaldes apgabals.

2. vēst. Valsts novads, kurā valdīja bīskaps ar zemes kunga tiesībām.

Avoti: LLVV

bīskaps   -a, v.

1. Augstākais garīdznieks, parasti bīskapijas galva.

2. Pirmkristiešu laikā lokālās draudzes vadītājs, tas pats, kas prezbiteris.

Avoti: LLVV, RtV

bīskocis   apv.

1. Krāsns kruķis.

Avoti: ME

biskot   apv.

1. Burt, pesteļot.

Avoti: ME, VeAT

Biskra   apv.

1. Pilsēta Alžīrijas ziemeļaustrumu daļā, 201500 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

biskrēsliņš   apv.

1. Biškrēsliņš.

Avoti: EH

bīskrēslīši   apv.

1. Biškrēsliņi.

Avoti: EH

biskrēslītis   apv.

1. Biškrēsliņš.

Avoti: EH

Biskupeca   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 10700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1395. g.

Avoti: LpA, Wi

biskvītporcelāns

1. Divreiz apdedzināts neglazēts porcelāns ar matētu virsmu; lieto figūrām un reljefiem, kuru formām jābūt asi zīmētām.

Avoti: KV, MkV

biskvīts   -a, v.

1. Kūka, ko gatavo no saputotām olām, cukura, miltiem.

2. parasti dsk.; sar. Cepumi (parasti nelieli, plāni, pasausi).

Avoti: LLVV

bīslāgs   apv.

1. Nojume virs kāpnēm.

Avoti: KV

Bismarka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bismarck"), Misūri labajā krastā, Ziemeļdakotas štata administratīvais centrs, 68900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Bismarka arhipelāgs - atrodas Melanēzijas ziemeļu daļā (angļu val. "Bismarck Archipelago"), puslokā ietver Jaungvinejas jūru, platība - 50500 kvadrātkilometru, ietver >200 salu, kopš 1975. g. ietilpst Papua-Jaungvinejā.

3. Bismarka jūra - starpsalu jūra Klusajā okeānā (angļu val. "New Guinea Sea"), Bismarka arhipelāgā starp Jaungvineju, Admiralitātes salām, Jaunīriju un Jaunbritāniju, platība - 338000 kvadrātkilometru, lilelākais dziļums - 2900 m, diennakts plūdmaiņas - līdz 0,5 m; Jaungvinejas jūra.

4. Pilsēta Vācijā ("Bismark"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 8600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LģE, PuA, Wi

bismarki   apv.

1. Kartupeļu šķirne; šīs šķirnes kartupeļi.

Avoti: ĒiV

bismarks   novec.

1. Ābolu ziemas šķirne.

Avoti: LLx

Bismila   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bismil"), Dijarbakiras ilā, 60200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bismutija   med.

1. Tumšzila ādas un gļotādu nokrāsa kā bismuta savienojumu lietošanas sekas.

Avoti: TM

bismutils   novec.

1. Daudzos bismuta savienojumos sastopamā grupa, BiO- (piem., BiOCl).

Avoti: KV

bismutīns

1. Gaiši pelēks minerāls, bismuta sulfīds, galvenā bismuta rūda.

Avoti: ZTV

bismutoze   med.

1. Hroniska saindēšanās ar šķīstošiem bismuta sāļiem.

Avoti: TM

bismuts   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - sudrabaini sārts, trausls metāls, simbols Bi, atomnumurs 83, atommasa - 208,98, zināmi 19 izotopi, no kuriem 1 ir stabils.

Bismuta rūdas— dabiskas minerālvielas, kuras var izmantot bismuta ieguvei, galvenais minerāls bismutīns.

Avoti: LLVV

bisnieks   apv.

1. Mednieks.

Avoti: ME

bisolits   novec.

1. Azbesta pasuga.

Avoti: KV

bison   lat.

1. Dobradžu dzimtas ģints.

Bison bison— bizons.

Bison bonasus— sumbrs.

Avoti: LD

bisons

1. Dārga balta vai purpurkrāsas drāna, ko lietoja senatnē (Ēģiptē, Grieķijā, Romā u. c).

Avoti: SV69

Bisora   vietv.

1. Pilsēta Gvinejā-Bisavā ("Bissora"), 12000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: LpA

bisporas

1. Sporas, kas sporangijā veidojas pa divām.

Avoti: LD

bisporella   lat.

1. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases leociju dzimtas ģints.

Bisporella citrina— šīs ģints suga, kuras koši dzeltenie augļķermeņi veidojas lielās grupās uz trupošas koksnes.

Avoti: LD

bistabils

1. Tāds, kuram ir divi stabili stāvokļi.

Bistabila shēma— elektriskā shēma, kurai ir divi stabili stāvokļi ar krasi atšķirīgiem izejas signāliem.

Avoti: LPE

bistāgs   apv.

1. Krāsns kruķis; sitamais, nūja.

2. Koks, ar ko iededzina liesmu.

Avoti: TlV

bīstāklis   novec.

1. Rīks kurināmā maisīšanai krāsnīs; krāsns kruķis; bigulis.

Avoti: KV

bīstaklis   apv.

1. Krāsns bikstāmais koks.

2. Stienis, sišanai vai stumšanai.

3. Tūļīgs cilvēks.

Avoti: KV

bīstakls   apv.

1. Krāsns urķis.

Avoti: DžP

bīstākls   apv.

1. Krāsns kruķis; sitamais, nūja.

2. Koks, ar ko iededzina liesmu.

Avoti: TlV

bīstamība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bīstams (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> bīstams (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. jur. Sociāls un tiesisks jēdziens, kas saistīts ar kāda objekta vai darbības vērtējumu no personas, īpašuma vai interešu apdraudējuma viedokļa.

Bīstamības signalizators— ierīce, kas nosaka gaisakuģa vertikālo ātrumu un atkarībā no lidojuma augstuma signalizē par bīstamu tuvošanos zemes virsmai.

Bīstamības robeža— ar stoderēm vai citām navigācijas zīmēm apzīmēta vieta, kur sākas kuģošanu apdraudoši navigācijas šķēršļi.

Avoti: LLVV, JtV, JūVM

bīstams   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas var nodarīt ļaunumu, radīt nelaimi.

2. Tāds, kas saistīts ar risku, iespējamu nelaimi, tāds, kas var kļūt par cēloni lielai neveiksmei; riskants.

Avoti: LLVV, JtV, JūVM

bīstarags   apv.

1. Spieķis ar zariem, vāle, milna.

2. Krāsns kruķis.

3. Koks, ar ko iededzina liesmu.

4. Medību šķēps.

Avoti: Sen, AB2

biste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Cilvēka ķermeņa augšdaļas skulpturāls attēls; krūšutēls.

Avoti: LLVV

bīstēgs   apv.

1. Nūja bikstīšanai, bīdīšanai.

2. Stīvs, kūtrs cilvēks.

Avoti: ME

bīsteklis   apv.

1. Krāsns bikstāmais koks.

2. Stienis, sišanai vai stumšanai.

3. Tūļīgs cilvēks.

Avoti: KV

bīstekls   senv.

1. Krāsns kruķis, krāsns urķis.

Avoti: Sen

bīstēkls   apv.

1. Krāsns bikstāmais koks.

2. Stienis, sišanai vai stumšanai.

3. Tūļīgs cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: EH

bīstēks   apv.

1. Stīvs, kūtrs cilvēks.

Avoti: EH

bistelārs   novec.

1. Speciāls teleobjektīvs portreju un dabas skatu mākslas uzņēmumiem.

Avoti: KV

Bisteri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

bisters

1. Tumšbrūna minerālkrāsviela, ko lieto ūdens un eļļas krāsas pagatavošanai un krāsošanai ar otu vai spalvu.

bīstēties   apv.

1. Baidīties, bīties; bīstīties.

Avoti: ME

bīsties   apv.

1. Bīties.

Avoti: EH

bistigmats   novec.

1. Nekoriģēts, periskopisks objektīvs ar pārbīdāmām lēcām.

Avoti: KV

bīstīkls   apv.

1. Bīstaklis.

Avoti: EH

bīstīties   apv.

1. Baidīties, bīties.

Avoti: ME

bistjē

1. Krūšturis ar pagarinātu, mīkstos audus nedeformējošu pakrūtes pamatni, kas var sniegties līdz vidukļa līmenim; ņieburkrūšturis.

Avoti: ZTV

bīstkocis   apv.

1. Krāsns kruķis; bīskocis.

Avoti: ME

biston   lat.

1. Sprīžotāju dzimtas ģints.

Biston betularius— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Bistraja   vietv.

1. Upe Krievijā, Kamčatkas novadā, Kamčatkas upes kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Bistre   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 1670 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Bistrica   vietv.

1. Pilsēta Rumānijas ziemeļos, Bistricas upes krastos, Bistricas-Neseudas žudeca administratīvais centrs.

2. Banska Bistrica - pilsēta Slovākijā, apgabala administartīvais centrs, 79400 iedzīvotāju (2012. g.).

3. Považska Bistrica - pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabalā, 40800 iedzīvotāju (2012. g.).

4. Siretas labā krasta pieteka Rumānijā ("Bistrita"), garums - 272 km, sākas Austrumkarpatos, Rodnas kalnos.

5. Slovenska Bistrica - pilsēta Slovēnijā ("Slovenska Bistrica"), Podravskas reģionā, 7700 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Upe Krievijas Kirovas apgabalā, Vjatkas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA, Wi, PZT

Bistrinskijgoļecs   vietv.

1. Augstākā virsotne Aizbaikālā - 3253 m vjl., atrodas Dauru grēdā.

Avoti: PZT

bistro   franču

1. Bārs, neliels restorāns, krodziņš.

Avoti: LEV

bistrs

1. Brūngana krāsviela, ko iegūst no dedzināta koka sodrējiem.

Avoti: SV99

Bistršice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 4010 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Bistršice pie Hostīna - pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabalā, 8400 iedzīvotāju (2012. g.).

3. Bistršice pie Pernštenjas - pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 8480 iedzīvotāju (2012. g.).

4. Velka Bistršice - pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabalā, 3030 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Bistržice   vietv.

1. Nova Bistržice - pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 3350 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

bists   novec.

1. Biste.

Avoti: LME

Bistšica   vietv.

1. Bistšica Klodzka - pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 10500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1319. g.

Avoti: LpA, Wi

bisulfāts   -a, v.; ķīm.

1. Skābais sērskābes sāls.

Avoti: LLVV

bisulfīts   -a, v.; ķīm.

1. Skābais sērpaskābes sāls.

Avoti: LLVV

biszāles   -ļu, s.; tikai dsk.; novec.

1. Šaujampulveris.

Avoti: LLVV

biš   žarg.

1. Mazliet.

Avoti: SLG

bišāboliņš   apv.

1. Ārstniecības amoliņš ("Melilotus officinalis").

2. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2

bišābols   apv.

1. Baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Avoti: Aug2

bišabuliņš   apv.

1. Baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Avoti: ViV

bišamoliņš   apv.

1. Ārstniecības amoliņš ("Melilotus officinalis").

Avoti: Aug2

bišaugi   -u, vsk. bišaugs, -a, v.

1. Nektāraugi.

Avoti: LLVV

biščiņ   žarg.

1. Mazliet.

Avoti: SLG

bišēdis   novec.

1. Bišu vilks, "Trichodes aptarius L.", 10-13 mm gara, matota vabolīte zilā krāsā, dēj oliņas gk. netīros bišu stropos, cirmenis pārtiek no bišu periem.

Avoti: LLx

Bišelje   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bisceglie"), Apūlijas reģiona Barletas-Andrijas-Trani provincē, 54900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bišiņ   žarg.

1. Mazliet.

Avoti: SLG

bišīt   žarg.

1. Mazliet.

Avoti: SLG

bišk   žarg.

1. Mazliet.

Avoti: SLG

bišk.   saīs.

1. Biškopība.

Avoti: ZTV

biška   apv.

1. Neliels kā daudzums.

Avoti: KiV

biškanniņas   apv.

1. Pļavas bitene ("Geum rivale").

Avoti: Aug2

Biškeka   vietv.

1. Kirgizstānas galvaspilsēta, atrodas Ču ielejā, Kirgizstānas grēdas ziemeļu piekājē 750-900 m vjl., 933000 iedzīvotāju (2007. g.), līdz 1926. g. saucās Pišpeka, 1926.-1992. g. - Frunze.

Avoti: LģE

biškeris   novec.

1. Bišķērājs.

Avoti: LME

biški   žarg.

1. Mazliet.

Avoti: SLG

biškīt   apv.

1. Dem. --> biški.

Avoti: ĒiV

biškociņš   apv.

1. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2

biškoks   novec.

1. Meža koks, kurā iecirsta bišu dore.

Biškoku servitūts— tiesības turēt uz svešas zemes bites kokos vai stropos, lai tās ievāktu tur medu; koka vai stropa īpašnieks var izņemt medu tikai zemes īpašnieka klātbūtnē, kam ir pirmpirkuma tiesības uz viņa zemē iegūto medu.

Avoti: KV

biškop.   saīs.

1. Biškopība.

Avoti: LLVV

biškopējs   apv.

1. Biškopis.

Avoti: KnV

biškopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Bišu audzēšana medus, vaska un citu produktu iegūšanai; attiecīgā lauksaimniecības palīgnozare.

Avoti: LLVV

biškopis   -pja, v.;

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar biškopību; biškopības speciālists.

Avoti: LLVV

biškreitini   apv.

1. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2

biškrēslīns   apv.

1. Biškrēsliņi.

Avoti: ĒiV

biškrēsliņis   apv.

1. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2

biškrēsliņš   -a, v.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Tanacetum"), daudzgadīgi augi ar dzelteniem, smaržīgiem ziediem sīkos kurvīšos.

Balzama biškrēsliņš— biškrēsliņu suga ("Tanacetum balsamita", agrāk arī "Crysanthemum balsamita"), kas paretam Latvijā tiek audzēta un sastopama arī kā dārzbēglis.

Parastais biškrēsliņš— biškrēsliņu suga ("Tanacetum vulgare").

2. apv. Mazais biškrēsliņš - parastā krustaine ("Senecio vulgaris").

Avoti: LLVV, LD, Aug2

biškrēslis   apv.

1. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2

biškrēsls   apv.

1. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2

bišks   apv.

1. Neliels daudzums.

Avoti: ViV

bišku   apv.

1. Mazliet, nedaudz.

Avoti: KiV

biškucīt   žarg.

1. Mazliet.

Avoti: SLG

bīšķarags   apv.

1. Kruķis.

Avoti: Sin

bišķērājs

1. Vārnu dzimtas putns, brūna mugura, zili zaļš vēders un dzeltens kakls, ķer kukaiņus lidojumā, sastopams Vidusjūras zemēs.

Avoti: LEV

bišķeris   novec.

1. Bišķērājs.

Avoti: KV

bišķēt   apv.

1. Būkšķēt.

Avoti: MiV

bīšķēt   apv.

1. Bikstīt, sabikstīt, apmaisīt.

Avoti: ME

bišķi   sar.

1. Mazliet, nedaudz.

Avoti: SLG

bišķiņ   sar.

1. Mazliet.

Avoti: SLG

bišķiņš   sar.

1. Mazumiņš.

Avoti: SLG

bīšķis   apv.

1. Krāsns kruķis.

Avoti: ME

bišķis   apv.

1. Neliels daudzums.

Avoti: ĒiV

bišķīt   žarg.

1. Mazliet.

Avoti: SLG

bišķīte   apv.

1. Neliels kā daudzums.

Avoti: KiV

bišķītiņ   apv.

1. Mazliet.

Avoti: ViV

bīšķītis   apv.

1. Dem. --> bīšķis.

Avoti: ME

bišlapsene

1. Racējlapseņu dzimtas suga ("Philanthus triangulus"), uz kukaiņa galvas raksturīgs zīmējums - balts kronis, barojas ar medusbitēm, tāpēc tautā tiek saukta par bišu vilku.

Avoti: LD

bišlēcīts   apv., hip.

1. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

Avoti: Aug2

bišmāja   apv.

1. Bišu strops.

Avoti: ViV

bišmāte   apv.

1. Bišu māte.

Avoti: ViV

bišmuižnieki

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Bišumuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bišmuša

1. Divspārņu kārtas dzimta ("Braulidae"), sīkas (~1,5 mm), bezspārnainas mušiņas, atgādina ērces, dzīvo pie medusbitēm; bišuts; Latvijā sastopama 1 suga.

Avoti: LPE

bišnieks   apv.

1. Bitenieks.

Avoti: EH

Bišofscelle   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Bischofszell"), Turgavas kantonā, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bišofsheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bischofsheim an der Rhoen"), Bavārijas federālajā zemē, 7800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bišofshofena   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Bischofshofen"), Zalcburgas federālajā zemē, 10400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bišofsverda   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bischofswerda"), Saksijas federālajā zemē, 11600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bišons

1. Dekoratīvo suņu šķirne.

Avoti: PL

bišsaimniecība   -as, s.

1. Biškopības saimniecība.

Avoti: LLVV

bištēviņš   apv.

1. Trans.

Avoti: ViV

Bištineka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 2500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1385. g.

Avoti: LpA, Wi

bišudzenis   -ņa, v.

1. Eiropas kukaiņdzenis -zaļvārnveidīgo kārtas kukaiņdzeņu dzimtas suga ("Merops apiaster"), putns ar brūnu muguras, zilu vēdera apspalvojumu un zaļiem spārnu galiem un asti.

Avoti: LLVV, LD

bišukoks   apv.

1. Strops.

Avoti: KiV

bišukrēsliņš   apv.

1. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2

bišumētra   apv.

1. Ārstniecības melisa ("Melissa officinalis").

Avoti: Aug2

Bišumuiža   vietv.

1. Vēsturiska Rīgas pilsētas daļa Zemgales priekšpilsētā, Daugavas kreisajā krastā, sākusi veidoties 18. gs. beigās muižas "Bienehof" teritorijā, administratīvi pilsētā iekļauta 1828. gadā; muižas ēkas mūsdienās atrodas Bauskas ielā 147a.

Avoti: LE1

bišumuižnieki

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Bišumuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bišustrops   apv.

1. Strops 1.

Avoti: ĒiV

bišuts

1. Bišmuša.

Avoti: LPE

bišuzāle   apv.

1. Garšaugs, no kura pārtikā lieto lapas, bišu zāle, melisa, citronmētra; bišumētra.

Avoti: VV

bišveidīgie   -o, vsk. bišveidīgais, -ā, v.; zool.

1. Virsdzimta plēvspārņu kārtā, kurā ietilpst, piemēram, bites; šīs virsdzimtas kukaiņi.

Avoti: LLVV

bišzāle   apv.

1. Augs, kurā ir daudz nektāra, ko audzē medus iegūšanai.

Avoti: ViV

bīt   apv.

1. Bīdīt, stumt.

Avoti: ME

bitains   apv.

1. Ar bitēm aplipis.

Avoti: EH

Bitāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunjelgavas novada Seces pagastā.

2. Salas novada Sēlpils pagasta apdzīvotās vietas "Bitānkalns" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bitānkalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Sēlpils pagastā.

Avoti: LC

Bitantaja   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Janas kreisā krasta pieteka, garums - ~400 km.

Avoti: PZT, PuA

bitartrāts   med.

1. Skābais vīnakmensskābes sāls.

Avoti: TM

Bitburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bitburg"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 13700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bitča   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Žilinas apgabalā, 11300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

bite   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. parasti dsk. Plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas dzimta ("Apidae"), Latvijā konstatētas 3 ģintis.

Bišu āboliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Bišu āboliņš— brūnais āboliņš ("Trifolium spadiceum").

Bišu dejas— kustību kopums, ar kurām darbabites nodod citām bitēm stropā informāciju par nektāra vai citu saldvielu atradnēm.

Bišu dzelonis— darbabišu aizsargāšanās un uzbrukšanas ierocis - pārveidots, ass, atskabargains un hitinizēts olu dējeklis.

Bišu godi— svinīga bišu medus izņemšana rudenī vai vasaras otrajā pusē ar jaunā medus nogaršošanu.

Bišu inde— apitoksīns - toksisks bišu sekrēts, kas veidojas divos indes dziedzeros un uzkrājas indes pūslītī.

Bišu koks— koks, kurā ir bišu dore.

Bišu maize— bišu barība, ko tās izstrādā no putekšņiem un medus.

Bišu māte— bišu saimes loceklis, kas dēj olas.

Bišu peri— bites - olas, cirmeņa, kūniņas attīstības stadijā.

Bišu uts— bišmušu dzimtas suga ("Braula coeca").

Bišu vilks— bišlapsene.

Bites kāpt— bitēm medu no auļiem vai pulceņiem izņemt ar īpašu kokā kāpjamu aprīkojumu dzeini.

Darba bite— bišu saimes loceklis, kas veic visus darbus stropā un ārpus tā.

Mājas bite— bišu dzimtas medusbišu ģints suga ("Apis melifera"), kukainis, kas ziedu nektāru pārstrādā medū.

Meža bite— savvaļas bite.

Zemes bite— kamene.

Avoti: LLVV, Aug2, LD, MLVV

Bite   vietv.

1. Bites muiža - Tērvetes novada Tērvetes pagasta apdzīvotās vietas "Zelmeņi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

bīte   apv.

1. Peļņa, laupījums, laimests.

2. Ēdamā, pārtikas sainītis.

3. Zemnieku vezumos ievests neliels preču (linu, kaņepāju u. c.) daudzums, ko Rīgā bītnieki drīkstēja nesvētu novietot tirgotāja noliktavā; tā sauca arī atlīdzību, ko bītnieks saņēma par nesvērto preču transportēšanu u. c. pakalpojumiem.

Avoti: ME, KV

bīte   apv.

1. Bailes.

2. Cienības un baiļu sajaukums.

Avoti: ME, KV

bīte   apv.

1. Dīkdienis, slaists, slinkuma lāpītājs.

2. Atlikts darbs.

Avoti: ME, KV

BITEJ   saīs.

1. Starptautiskais jaunatnes tūrisma un sakaru birojs (franču "Bureau international pour le tourisme et les echanges de la jeunesse").

Avoti: i1

bītele   apv.

1. Bētelis.

Avoti: EH

bitemporāls   med.

1. Attiecīgs uz abiem deniņiem vai deniņu kauliem.

Avoti: TM

bitene

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Geum"), daudzgadīgi lakstaugi, gk. ziemeļu puslodes mērenajā joslā, ~40 s.; Latvijā konstatētas 4 s.

Austrumu bitene— biteņu suga ("Geum alepicum"), Latvijā sastopama reti.

Krāšņsarkanā bitene— biteņu suga ("Geum coccineum"), kas Latvijā tiek kultivēta.

Pilsētas bitene— biteņu suga ("Geum urbanum"), sastopama bieži visā Latvijā mežos un krūmājos.

Pļavas bitene— biteņu suga ("Geum rivale"), sastopama bieži visā Latvijā pļavās, mežos, krūmājos.

Sarmatainā bitene— biteņu suga ("Geum hispidum"), Latvijā sastopama ļoti reti, aizsargājama.

Vidējā bitene— pļavas un pilsētas biteņu hibrīds ("Geum x intermedium").

2. apv. Pļavas dzelzene ("Centuera jacea").

Avoti: LLVV, Aug2, LD

Bitēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Avoti: LC

Bitenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Dobeles pagastā.

Avoti: LC

bitenieki

1. dsk. Bitenieks (1).

2. Dobeles pagasta apdzīvotās vietas "Bitenieki" iedzīvotāji.

3. Tērvetes pagasta apdzīvotās vietas "Bites" iedzīvotāji.

4. Kustības "Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā" (krieviskā nosaukuma saīsinājuma "za pčel", latviski "Par bitēm") dalībnieki un piekritēji.

Avoti: V1, PL

bitenieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas strādā dravā.

2. vsk. Bitenieki (2, 3).

Avoti: LLVV

bitēnieši

1. Krustpils novada Variešu pagasta apdzīvotās vietas "Bites" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Biterfelde   vietv.; vēst.

1. Pilsētas Vācijā Biterfeldes-Volfenes centrālās daļas nosaukums.

Avoti: PZT, Wi

Biterfelde-Volfene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bitterfeld Wolfen"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 41200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bīters

1. Mehānisms kombaina vai kuļmašīnas kuļamā iekārtā; mehānisms zāles miltu agregātā.

Avoti: Ang

Biterūts   vietv.

1. Biterūta grēda - atrodas Klinšu kalnos ("Bitteroot Range"), ASV, garums - ~500 km, augstākā virsotne - Eidžaksa kalns - 3322 m vjl.

Avoti: PZT

Bites   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Vietalvas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

bites

1. dsk. Bite.

2. apv. Bišu saime, kas dzīvo vienā stropā.

3. žarg. Partiju apvienība "Par cilvēktiesībām vienotā Latvijā".

Avoti: ĒiV, SLG

Biteša   vietv.

1. Velka Biteša - pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 5000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Biteto   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bitetto"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bithynia   lat.

1. Bitīnijas - gliemežu klases priekšžauņu apakšklases bitīniju dzimtas ģints.

Bithynia leachi— mazā bitīnija.

Bithynia tenaculata— parastā bitīnija.

Avoti: LD

bithyniidae   lat.

1. Bitīniju dzimta.

Avoti: LD

bīti   literat.

1. ASV 20. gs. 50.-60. gadu jauno dzejnieku paaudze, ko raksturo tradīciju laušana un arī utopiski "beatific" (svētlaimes) meklējumi narkotikās, seksā u. c. spēcīgās izjūtās.

Avoti: DzV

bīties   bīstos, bīsties, bīstas, pag. bijos; intrans.

1. Pārdzīvot bailes; baidīties.

Bīties kā no uguns— ļoti bīties, baidīties.

2. Izjust rūpes, nemieru; baiļoties.

3. Vairīties; nevēlēties uzņemties (parasti ko grūtu vai nepatīkamu).

4. parasti 3. pers.; sar. Būt jutīgam (pret ko), nebūt salcietīgam (parasti par augiem).

Avoti: LLVV

Bītigheima-Bīzingena   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bietigheim-Bissingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 42200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bītīgs   apv.

1. Bailīgs, bikls.

Avoti: ME

bitinēt   apv.

1. Dravēt 1.

Avoti: EH

bītin   apv.

1. Savienojumā ar "bīties" izsaka šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: EH

bitinīca   apv.

1. Biškope.

Avoti: KiV

bitinieks   apv.

1. Biškopis.

Avoti: KiV

bitīnija   zool.

1. Gliemežu klases priekšžauņu apakšklases bitīniju dzimta ("Bithyniidae"), Latvijā konstatēta 1 ģ.

2. Šīs dzimtas ģints ("Bithynia"), Latvijā konstatētas 2 s.

Mazā bitīnija— bitīniju suga ("Bithynia leachi").

Parastā bitīnija— bitīniju suga ("Bithynia tenaculata").

Avoti: LD

bitiņa   apv.

1. Dem. --> bite.

Avoti: EH

bitīte

1. Dem. --> bite.

Bitīt matos!— lieto parasti neveiksmes, nepatikšanu, arī pārsteiguma gadījumā.

Avoti: SLG, KnV, MLVV

Bitjuga   vietv.

1. Donas kreisā pieteka Krievijā, Tambovas un Voroņežas apgabalā, garums - 379 km, tek pa Okas-Donas līdzenumu, vidustecē un lejtecē ieleja plaša, vietām purvaina.

Avoti: PZT

bitka   apv.

1. Gaļas sitenis.

2. Nelaime, posts.

3. Kāršu spēlē bēte.

4. Birga, tvans.

Avoti: KiV, KV, ME

bitkarte   inf.

1. Atmiņas apgabals, kurā ierakstīts videoattēls, vienkrāsas displejiem bits bitkartē attēlo vienu ekrāna pikseli, pelēkuma skalas un krāsu displejiem pikseli attēlo ar vairākiem bitkartes bitiem.

Avoti: ZTV

bitki   apv.

1. Nerātnības, blēņas, muļķīnas.

Avoti: EH

bitkoks   apv.

1. Bišu strops.

Avoti: ViV

bītlene   žarg.

1. Gluds, piegulošs džemperis ar stāvu apkakli.

Avoti: SLG

bītli

1. Angļu supergrupa no Liverpūles, sāka koncertēt 1962. gadā.

Avoti: PL

Bitlisa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bitlis"), ila administratīvais centrs, 46100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

bītlomānija

1. Ārkārtīga masveida aizraušanās ar ansambli "The Beatles".

Avoti: Ang

bitlovka   žarg.

1. Gluds, piegulošs džemperis ar stāvu apkakli.

Avoti: SLG

bītls

1. Viens no angļu ansambļa "The Beatles" dalībniekiem.

2. Popmūziķis.

3. Garmatains jaunietis.

Avoti: Ang

bitnieks   apv.

1. Bitenieks.

Avoti: ME

bītnieks   -a, v.; vēst.

1. Amatnieks, kas slepeni strādāja ārpus cunftes un ar lētāku darbu konkurēja cunftu amatniekus.

2. Dažu tirdzniecības palīgamatu izpalīgs feodālajā Rīgā.

Avoti: LLVV, EV

bītniks

1. Cilvēks, kas ar savu morāli, uzvedību un apģērbu protestē pret sabiedrības tradicionālo dzīvesveidu (gk. rietumvalstu jaunietis 20. gs. 50. gados un 60. gadu sākumā).

2. sar. Sekotājs bezmērķa dzīves veidam.

Avoti: SV08, SLG

bītņiki

1. Jaunatnes kontrkultūras pārstāvji 20. gs. 50. gados, kuri noraidīja Rietumu sabiedrības vērtības un uzskatīja, ka visiem cilvēkiem ir tiesības uz personisko brīvību.

Avoti: MkV

bītņiks

1. vsk. Bītņiki.

2. sar. Sekotājs bezmērķa dzīves veidam.

Avoti: SLG

Bitola   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijas dienvidos, Pelagonijas reģionā, 74600 iedzīvotāju (2005. g.); Monastira.

Avoti: LpA, Wi

bitoma   lat.

1. Vaboļu kārtas spraugložņu dzimtas ģints.

Bitoma crenata— plakanais spraugložņa.

Avoti: LD

Bitoma   vietv.

1. Pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē, Augšsilēzijas aglomerācijas ziemeļos, 175000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1254. g.; Beitene.

2. Bitoma Odžaņska - pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 4500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1263. g.

Avoti: LpA, Wi

bitonālisms

1. Divu tonalitāšu vienlaicīgs skanējums skaņdarbā, politonalitātes veids.

Avoti: LPE

bitonalitāte

1. Divu tonalitāšu apvienojums skaņdarbā, politonalitātes veids.

Avoti: SV99

bitonāls

1. Divskanīgs.

Avoti: TM

Bitonto   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bitonto"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 56100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bitova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 17000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1346. g.

Avoti: LpA, Wi

bitovnitīts

1. Adrijas jūras apkaimē atrodams iezis, ko lieto juvelierizstrādājumos, sienu apdarei, pieminekļiem.

Avoti: LPE

bitovnīts

1. Plagioklazu grupas minerāls, balts, pelēks, brūns, gaišzils; veido bitovnitītu.

Avoti: LPE

Bitrito   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bitritto"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 11100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bits   -a, v.

1. Informācijas pamatvienība binārajā skaitīšanas sistēmā (0 vai 1); binārcipars.

Avoti: LLVV

bits   apv.

1. Bite.

Avoti: EH

bīts   -a, v.; parasti vsk.; mūz.

1. Bigbīta paveids.

Avoti: LLVV

bitulēns   apv.

1. Biškopis, dravnieks.

Avoti: ME

bitumenols   novec.

1. No bitumenozas darvas ar sērskābes palīdzību iegūta sveķaina, šķīdināma masa; izšķīdināta un ziedē lietota pret ādas slimībām.

Avoti: KV

bitumenplasti

1. Termoplastiski materiāli, kas sastāv no naftas bitumu, akmeņogļu piķu, asfaltītu maisījuma un pildvielām.

Avoti: LPE

bitumens   -a, v.

1. Organisku savienojumu maisījums, kas šķīst organiskajos šķīdinātājos un ko lieto ceļu asfaltēšanai, hidroizolācijai, jumtu seguma izgatavošanai.

Avoti: LLVV

bitumgrants

1. Ar naftu (bitumu) piesūcināta grants, izmanto par ceļu segumu.

Avoti: LEV

bitumi

1. Dabiskas organiskas vielas, kas šķīst organiskajos šķīdinātājos (ozokerīts, nafta, asfalts, gudrons u. c.).

Avoti: ZTV

bituminācija

1. Mākslīga grunts mehānisko īpašību uzlabošana, injicējot tajā bituminozas vielas.

Avoti: ZTV

bituminizācija

1. Smilšainas vai saplaisājušas klinšainas grunts pārvēršana ūdensnecaurlaidīgā gruntī, ko panāk, zem spiediena iesūknējot gruntī bitumenu; šo paņēmienu lieto hidrotehnisku celtņu, ceļu, šahtu un lielu ēku pamatu būvē, bituminācija.

2. Organiskas vielas sadalīšanās process, kurā palielinās lielmolekulāro savienojumu (parafīnu, naftēnu) daudzums.

Avoti: SV69

bituminozs

1. Tāds, kas piesātināts ar bitumiem.

Bituminozās ogles— visizplatītākais akmeņogļu paveids, satur 15-20% gaistošo komponentu.

Avoti: ZTV

bitumlakas

1. Dabisko vai mākslīgo bitumu šķīdumi organiskos šķīdinātājos.

Avoti: LPE

bitumoīdi

1. Iežu un augšņu organiskie komponenti, kas šķīst organiskos šķīdinātājos, sastāv no eļļām, sveķiem un asfaltēniem.

Avoti: ZTV

bitunicatae   lat.

1. Asku sēņu nodalījuma lokulomicēšu klases nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

biturigi   novec.

1. Ķeltu tauta Gallijā, p. m. ē. un m. ē. sākumā.

Avoti: KV

biuas   apv.

1. Čīkstēšana, raudas.

2. Mutes harmonikas.

3. Brēkulis, brēķis, bļauka, bļāvējs, bļauris.

Avoti: ME

biūāt   apv.

1. Čīkstēt, spītīgi raudāt.

2. Spēlēt mutes harmonikas.

Avoti: ME

Biubāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

Avoti: LC

biuks   apv., izsauk.

1. Savienojumā "biuks, bauks" apraksta sitienu troksni.

Avoti: EH

Biumaņi   vietv.

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Būmaņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

biurets

1. Karbamīda termiskās sadalīšanās produkts, lieto plastmasu iegūšanai, par uzputošanas aģentu porainās gumijas ražošanā u. c.

2. med. Urīnvielas derivāts, izveidojas no divām urīnvielas molekulām, atdaloties vienai amonjaka molekulai.

Avoti: ZTV, TM

biuva   apv.

1. Īdaļa.

Avoti: ME

biuvas   apv.

1. Čīkstēšana, raudas.

2. Mutes harmonikas.

3. Brēkulis, bļāvējs, bļauris.

Avoti: ME

biūvāt   apv.

1. Skaļi, balsī raudāt (parasti bez nopietna iemesla).

2. Spēlēt mutes harmonikas.

Avoti: ViV, ME

biva

1. Japāņu mūzikas instruments, līdzīgs lautai, ar 4-6 stīgām.

Avoti: SV08

Biva   vietv.

1. Bivas ezers - lielākais ezers Japānā ("Biwa-ko"), Honsju salā tektoniskā ieplakā 86 m vjl., platība - 716 kvadrātkilometri, dziļums - līdz 95 m.

Avoti: PZT

bivaks

1. Atpūtai vai nakšņošanai paredzēta karavīru nometne zem klajas debess.

Avoti: SV69, LME

bivalents

1. ķīm. Attiecīgs uz ķīmisku elementu, kura atoms spēj aizvietot divus ūdeņraža vai cita vienvērtīga elementa atomus.

2. biol. Divu homoloģisko hromosomu konjugācijas figūra mejotiskās dalīšanās laikā, sastāv no 4 hromatīdām.

Avoti: TM, ĢT

bivalvia   lat.

1. Gliemenes.

Avoti: LD

Bīverdama   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Beaver Dam"), Viskonsinas štatā, 16500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Bīverkrīka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Beavercreek"), Ohaio štatā, 45900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

Bīvertona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Beaverton"), Oregonas štatā, 95100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Bīvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Beeville"), Teksasas štatā, 13300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Bivona   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bitonto"), Sicīlijas reģiona Agridžento provincē, 3900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bīvote   apv.

1. Lauka vībotne, arī parastā vībotne ("Artemisia campestris"; "Artemisia vulgaris").

Avoti: Aug2

bīvotes   apv.

1. Lauka vībotne, arī parastā vībotne ("Artemisia campestris"; "Artemisia vulgaris").

Avoti: Aug2

Bivresta

1. Skandināvu mitoloģijā - varavīksne, kas tika uzskatīta par tiltu starp zemi un debesīm (Asgardu), kuru sargā dievu sargs Heimdals.

Avoti: LEV

bivuaks   novec.

1. Bivaks.

Avoti: LME

Bixten   vietv., vēst.

1. Dobeles novada Bikstu pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Bikstu muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Bikstu pagastā (tagad Dobeles novadā).

Avoti: LPag, KV

Bixtensee   vietv., vēst., vācu val.

1. Veclīves muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Daugmales pagastā.

Avoti: KV

biz   apv.

1. Dunduru radītās skaņas atdarinājums, ko lieto, mudinot govis bizot.

2. Skaņu kopojums, ko lieto, mudinot mārīti lidot.

Avoti: ĒiV

biza   apv.

1. Gara nūja.

Avoti: ME

biza   apv.

1. Bize.

Avoti: EH

bīza   apv.

1. Tāds, kas skraida apkārt.

Avoti: EH

bizakls   apv.

1. Matos pinamā pīne vai lente.

2. Tieva, īsa bizīte.

Avoti: TlV

bizāles   apv.

1. Šaujampulveris; biszāles.

Avoti: ME

bizamcūka   novec.

1. Pekars.

Avoti: KV

bizamlaiks   apv.

1. Laika posms vasarā, kad govis daudz bizo.

Avoti: ViV

bizams   novec.

1. Ondatras kažokāda.

Avoti: LME

bizamvērsis   novec.

1. Dobradžu dzimtas gremotājs, ļoti zemām kājām, Z-Amerikā.

Avoti: KV

bizamžurka   -as, s.

1. Ondatra.

Avoti: LLVV

bizant.   saīs.

1. Bizantiešu-.

Avoti: LLVV

bizantieši   -u, v.; vēst.

1. Bizantijas iedzīvotāji.

Avoti: LLVV

Bizantija   vēst.

1. Austrumromas impērija - Romas imperators Teodosijs 395. g. sadalīja Romas impēriju divās daļās: Austrumromas un Rietumromas impērijā, kas pastāvēja līdz 1453. g. kā Bizantijas impērija; nosaukums radies no grieķu kolonijas Bizantijas, kuras vietā tika uzcelta Konstantinopole; Bizantijas impērija.

Avoti: VjV

bizantīnisms

1. Ceremoniāla galma dzīve, kas iezīmējas ar lišķību, glaimiem, padevību un avantūrismu (nos. no bizantiešu galma).

Avoti: LEV

bizantīns

1. Bizantiešu zelta solīda nosaukums pēc krusta kariem 12.-13. gs.

Avoti: LPE

bizantisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar Bizantiju vai bizantiešiem, Bizantijai vai bizantiešiem raksturīgs.

Avoti: LLVV

bizantistika

1. Zinātņu komplekss, kuras pētī Bizantijas vēsturi, tiesības, valodas un kultūras mantojumu.

Avoti: LPE

Bizants   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - jūras dieva Poseidona un Keroesas dēls, Bizantijas pilsētas dibinātājs.

Avoti: Mit

bizarrs   novec.

1. Dīvains, ērmīgs.

Avoti: LV93

bizars

1. Savāds, dīvains; jocīgs.

Avoti: JkV

bizārs

1. Dīvains, ekscentriski savdabīgs.

Avoti: SV99

bizāt   apv.

1. Bizot.

Avoti: KnV

bizbizmārīte

1. Mārīte - maza ieapaļa punktota vai plankumota vabole.

Avoti: T

bizdings   žarg.

1. Dumjība; prāta sajukums.

2. Neizprotams garastāvoklis, dīvaina uzvedība.

Avoti: Žrg

bīze   apv.

1. Ādas strēmele.

Avoti: ViV

bize   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Matu pīne.

Avoti: LLVV

bize   apv.

1. Plostu galos un malās piesieta bērzu vai egļu plene.

Avoti: TlV

Bizehden   vietv., vēst., vācu val.

1. Bicēdes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Stendes pagastā.

Avoti: KV

bizekle   apv.

1. Matos pinamā pīne vai lente.

2. Tieva, īsa bizīte.

Avoti: TlV

bizekls   apv.

1. Tieva, īsa bize.

2. Matos pinamā pīne vai lente.

Avoti: KiV, TlV

bizelīgs   apv.

1. Tāds (dzīvnieks, parasti govs), kas mēdz daudz bizot.

Avoti: ViV

bizene   apv.

1. Dundurs.

2. Apkārts skrējēja meitene.

3. Bizošana.

Avoti: KV, EH, MiV

bizenes   apv.

1. Spāru un dunduru laiks, kad govis bizo.

Avoti: ME

bizenesmens

1. Biznesmenis.

Avoti: Ang

bizenēt

1. novec. Atdarināt dundura rūkšanu.

2. žarg. Skraidīt.

Avoti: LV93, SLG

bizenīca   apv.

1. Kustīga, veikla sieviete, meitene vai dzīvnieks (piemēram, govs).

2. Apsējību biezputra, ko vārīja no miežu putraimiem ar cūkas gurna gabalu, pie kura klāt ir aste.

Avoti: MiV

bizenīgs   sar.

1. Nemierīgs.

Avoti: Sin

bizenis   apv.

1. Spāru un dunduru laiks.

2. Kustīgs, veikls cilvēks vai dzīvnieks.

3. Bizošana; bizene.

Avoti: NeV, MiV

bizenīte   apv.

1. Mārīte.

Avoti: VL42

bizenslaiks   apv.

1. Bizošanas laiks (par lopiem).

Avoti: EH

Bīzentāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Biesenthal"), Brandenburgas federālajā zemē, 5600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bizeņoties   apv.

1. Skaisties, trakot.

Avoti: EH

Bizerta   vietv.; novec.

1. Binzarta - pilsēta Tunisijā.

Avoti: PZT

bi-zet   mil.

1. BZ - psihoķīmiskas iedarbības indīga kristāliska kaujas viela bez smakas, ko izplata kā aerosolu vai dūmus.

Avoti: MIL

bizēt   apv.

1. Bizot.

Avoti: ME

bizieši

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Biža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

biziķis   apv.

1. Bizins - cilvēks, kas allaž ļoti steidzīgs.

Avoti: ME

bizināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atdarinot dunduru dūkšanu, mudināt (lopus) uz bizošanu.

Avoti: LLVV

bizinēt   apv.

1. Bizot (parasti par govīm).

2. niev. Bezmērķīgi, arī steigā (ko) darīt.

Avoti: KiV

bizinīca   apv.

1. Apsējību biezputra, ko vārīja no miežu putraimiem ar cūkas gurna gabalu, pie kura klāt ir aste.

Avoti: VV

Bizinjāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bisignano"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bizins   apv.

1. Cilvēks, kas allaž ļoti steidzīgs.

Avoti: NeV

bizins   apv.

1. Mešanai domāts koka gabals.

Avoti: ME

bizinslaiks   apv.

1. Bizošanas laiks (mājlopiem).

Avoti: EH

bizirairairā   apv.

1. Ēdiens no sakaltušas rupjmaizes, ko pārlej ar vārošu ūdeni, pieliek upeņu ievārījumu un pārkaisa ar kanēli.

Avoti: VV

bizīte   apv.

1. Kāda puķe.

2. Dem. --> bize.

Avoti: ME

biziteris

1. Vēlēta amatpersona Rīgas ģildēs, cunftēs un amatnieku brālībās, kura kopā ar eltermani vadīja attiecīgo amatnieku vai tirgotāju apvienību.

Avoti: LE1

bizīteris   apv.

1. Piesēdētājs.

Avoti: LivP

bizīteris   apv.

1. Kustīgs, veikls cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: ĒiV, SiV

bizīters   apv.

1. Kustīgs, veikls cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: ĒiV, SiV

bizmaniņa   apv.

1. Bizmārīte.

Avoti: KV

bizmanis   -ņa, dsk. ģen. -ņu, v.; vēst.

1. Vīrietis ar bizi - simbolisks tēls, ar kuru jaunlatvieši izsmēja tos, kas vēlējās latviešus atturēt no nacionālo centienu paušanas un saglabāt visu veco, atpalikušo.

Avoti: MLVV

bizmaņi   literat.

1. Ironisks nosaukums, ko 19. gs. 2. pusē jaunlatvieši attiecināja uz Baltijas vāciešiem, kas mēģināja latviešus atturēt no nacionālo centienu paušanas.

Avoti: DzV

bizmariņa

1. Mārīte, bizmārīte.

Avoti: Sen

bizmarīte   apv.

1. Mārīte.

Avoti: ME

bizmārīte

1. Mārīte.

Avoti: Sin

bizmāriņa   apv.

1. Mārīte.

Avoti: VL42

biznes-

1. Salikteņu daļa - saistīts ar uzņēmējdarbību, komercdarbību (piem., biznesplāns, biznespartneris).

Avoti: LLVV

bizneskartogrāfija   ģeod.

1. Telpisku datu analīze, plānošana un veidošana pēc datu tirgus orientēta pasūtījuma.

Avoti: ĢmV

biznesmenis   -ņa, v.

1. Uzņēmējs, komersants, veikalnieks.

Avoti: LLVV

biznesmens

1. Biznesmenis.

Avoti: Ang

bizness   -a, v.

1. Komercdarbība, uzņēmējdarbība; peļņas darījums, komerciāli izdevīgs pasākums.

Biznesa plāns— uzņēmējdarbības plāns.

Avoti: LLVV, SbV

bizojamlaiks   apv.

1. Laika posms vasarā, kad govis daudz bizo.

Avoti: ViV

bizonis

1. apv. Kāds, kas skraida apkārt, kas traki drāžas, brāžas.

2. novec. Bizons.

Avoti: ME, LV93

bizons   -a, v.

1. Dobradžu dzimtas suga ("Bison bison"), savvaļas dzīvnieks (Ziemeļamerikā).

Avoti: LLVV, PDE

bizons   apv.

1. Bizojošs mājlops.

2. Runga, nūja, čigānu pātaga.

Avoti: ME, EH

bizoņa   apv.

1. Bizojoša govs.

2. Kāds, kas skraida apkārt.

3. Bizošanas laiks.

Avoti: ME, EH

bizot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Skriet, gaiņājoties, glābjoties no dunduriem un citiem kukaiņiem (parasti par govīm).

// sar. Skraidīt, skriet (par cilvēku).

Avoti: LLVV

bizūkurs   apv.

1. Amatpersona, kas ko pārmeklē, kontrolē; uzraugs.

Avoti: ViV

bizulis   apv.

1. Darba rīks, kas agrāk izmantots līdumu līšanā; sitamais.

2. Bizojošs lops.

3. Apkārt klaiņojošs cilvēks, skraidulis.

Avoti: TlV

bizuls   apv.

1. Kruķis, koks; metamais, sitamais.

2. Garš, kalsnējs cilvēks.

Avoti: KV, EH

bizūne   apv.

1. Sitamais, koks sišanai.

Avoti: ME

bizuns   apv.

1. Lunkans sitamais rīks.

Avoti: ME

bizuns   apv.

1. Kāds, kas skraida apkārt, bet darbu nedara.

Avoti: EH

bizz   apv.

1. Dunduru radītās skaņas atdarinājums.

2. Skaņu kopums, ko lieto, mudinot mārīti lidot.

Avoti: KnV

bizzaķis   apv.

1. Cilvēks vai dzīvnieks, kas ātri skrien.

Avoti: SiV

bizzaro   mūz.

1. Kaprīzi, untumaini; dīvaini, neparasti.

Avoti: Mūz

Biža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

2. Bižas ezers - atrodas Latgales augstienē, Dagdas novada Andrupenes pagastā, 172,7 m vjl., garums - 2,65 km, lielākais platums - 1,1 km, vidējais dziļums - 1,1 m, lielākais dziļums - 2,4 m, 6 salas, eitrofs, aizaugums - ~90%, ziemā ūdenī trūkst skābekļa, bagāta ornitofauna; Vieža ezers.

3. Bižas ezers - atrodas Latgales augstienē, Ludzas novada Rundēnu pagastā, 171,7 m vjl., garums - 3 km, lielākais platums - 0,9 km, vidējais dziļums - 6,9 m, lielākais dziļums - 22 m, 5 salas; Bišu ezers.

4. Bižas ezers - atrodas Latgales augstienē, Rēzeknes novada Griškānu pagastā, 142,2 m vjl., garums - 2,65 km, lielākais platums - 1,1 km, vidējais dziļums - 2,5 m, lielākais dziļums - 3,6 m, piekraste zema, apkārtnē zemais purvs, kūdrājs; Beizagola ezers.

Avoti: LC, LE1

Bižagošu   vietv.

1. Bižagošu salas - zemu salu grupa Atlantijas okeānā, Āfrikas rietumu piekrastē, ietilpst Gvinejā-Bisavā, platība - ~1600 kvadrātkilometru, apdzīvotas.

Avoti: PZT

bižainis   apv.

1. Cilvēks ar bizi vai bizēm.

Avoti: ViV

bižains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir bizes.

Avoti: LLVV

bižāt   apv.

1. Bizot.

Avoti: EH

bīžavāt   apv.

1. Nežēlot, negādāt, nerūpēties.

Avoti: EH

bižele   apv.

1. Dem. --> bize.

Avoti: EH

Biži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

Avoti: LC

bīži   apv.

1. Bieži.

Avoti: BsV

bižutērija

1. Sīki juvelierizstrādājumi, rotaslietas, kas nav izgatavotas no dārgakmeņiem un dārgmetāliem.

Avoti: LEV

BJ   saīs., vietv.

1. Benina, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

Bjala   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 2530 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1327. g.

2. Pilsēta Bulgārijā ("Bjala"), Ruses apgabalā, 8900 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Bulgārijā ("Bjala"), Varnas apgabalā, 2270 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Bjala Čerkva - pilsēta Bulgārijā, Veliko Tarnovas apgabalā, 2600 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Bjala Podlaska - pilsēta Polijas austrumos ("Biala Podlaska"), Ļubļinas vojevodistes ziemeļos, Kšna krastos, netālu no Baltkrievijas robežas (Brestas), 58000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1670. g.

6. Bjala Ravska - pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 3300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1495.-1870. g. un kopš 1925. g.

7. Bjala Slatina - pilsēta Bulgārijā ("Bjala Slatina"), Vracas apgabalā, 12600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PZT, Wi

Bjali   vietv.

1. Bjali Bora - pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 2250 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1395. g.

Avoti: LpA, Wi

Bjalistoka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistes administratīvais centrs, 295000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1692. g.

Avoti: LpA, PuA

Bjalobžegi   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 7200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1541.-1870. g. un kopš 1977. g.

Avoti: LpA, Wi

Bjalogarda   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 24800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1299. g.

Avoti: LpA, Wi

Bjalostocka   vietv.

1. Čarna Bjalostocka - pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 9740 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1962. g.

Avoti: LpA, Wi

Bjanka

1. astr. Urāna pavadonis ("Bianca"), vidējais attālums no planētas - 59200 km, izmēri - 51 km.

Avoti: ZvD-203-27

Bjankavilla   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Biancavilla"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 23800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bjantrī   vietv.

1. Bentri - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

Bjarezina   vietv.

1. Upe Baltkrievijā, Dņepras labā krasta pieteka, garums - 613 km, sākas uz ziemeļiem no Minskas augstienes.

Avoti: PZT, PuA

Bjaroza   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, Jaseļdas krastos, 29400 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1940. g.

Avoti: PuA, PZT, Wi

Bjarozavka   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Grodņas apgabalā, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

bjazs

1. Kokvilnas audekla pinuma audums, blīvāks un rupjāks nekā katūns.

Avoti: ZTV

bjefs

1. Ūdensteces posms starp divām hidrotehniskajām būvēm (aizsprostiem, slūžām) vai abās būves pusēs.

Avoti: ZTV

Bjelaazjorska   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, 12500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Bjeliši   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Baras kopienā, 1420 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

Bjella   vietv.

1. Pilsēta Itālijas ziemeļrietumos ("Biella"), Pjemontas reģionā, provinces administratīvais centrs, 43600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Bjellas province - Itālijas Pjemontas reģiona province ("Provincia di Biella"), platība - 913 kvadrātkilometru, 187000 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 82 komūnās.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Bjelovara   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Bjelovar"), Bjelovaras-Bilogoras županijas administratīvais centrs, 40300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bjenhoa   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamā, valsts dienvidu daļā, Hošiminas piepilsēta, 526000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

bjennāle   novec.

1. Biennāle - mākslas sarīkojums (festivāls, izstāde), kas regulāri notiek ik pēc 2 gadiem.

Avoti: SV69

Bjerazino   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabalā, rajona administratīvais centrs, piestātne Bjarezinas krastos, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Bjerringboro   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 7500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bjesjedza   vietv.

1. Upe Baltkrievijā Mogiļovas un Gomeļas apgabalā, Sožas kreisā krasta pieteka, izteka Krievijas Smoļenskas apgabalā, vidusteces posms - Krievijas Brjanskas pagabalā, Krievijā saucas - Beseda.

Avoti: PZT, PuA

Bjeverskova   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 2900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bjora   vietv.

1. Birra - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

BJSS   saīs.

1. Bērnu un jaunatnes sporta skola.

Avoti: i1

Bjūkenana   vietv.

1. Pilsēta Libērijā, Grandbasas grāfistes administratīvais centrs, 41700 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Bjukenena   vietv.

1. Bjūkenana - pilsēta Libērijā.

Avoti: PZT

Bjumba   vietv.

1. Pilsēta Ruandā, 66500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bjureghavana   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Kotajkas marzā, 8400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Bjusairesa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bucyrus"), Ohaio štatā, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Bjūta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Butte", arī "Butte-Silver Bow"), Motānas štatā, Kilnšu kalnu rietumu nogāzē, 34000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

Bjutsilverbova   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Butte-Silver Bow"), Montānas štatā, 33980 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

BJVP   saīs.

1. Baltijas jūras valstu padome.

Avoti: PnR

Bk   saīs.

1. Berklijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

b-ka   saīs.

1. Bibliotēka.

Avoti: i1

BKS   saīs.

1. Brīvprātīgie kārtības sargi.

Avoti: i1

bl/v   saīs.

1. Blakusvāģis (piem., motocikls ar bl/v).

Avoti: i1

bla-bla-bla   izsauk.

1. Zilbju savirknējums, ar kuru aizstāj kādu, parasti garu, tekstu bez nopietna, dziļāka satura.

Avoti: MLVV

blāc   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, piemēram, kam lielam, smagam atsitoties pret ko.

Avoti: LLVV

blacains   apv.

1. Tāds (audums), kurā ir daudz kļūdainu vietu (piemēram, ar pārtrūkušām un nesasietām dzijām).

Avoti: ME

blacāt   apv.

1. Bradāt, sabrist kājas.

Avoti: EH

blace   apv.

1. Kļūda audumā; blaka.

Avoti: KV

Blace   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Blace"), Centrālās Serbijas Toplicas apgabalā, 5300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

blackfar   novec., saīs.

1. Apzīmējums standarta čārterkravām, ko pārvadā Klusajā okeānā un Ķīnas jūrās.

Avoti: TV

blackout

1. Īslaicīgs samaņas zudums; prāta aptumšošanās, sevišķi alkoholiķiem.

Avoti: LEV

blačāt   apv.

1. Ar slapjām un netīrām kājām staigāt pa istabu.

Avoti: EH

blačka   apv.

1. Blašķe.

Avoti: EH

blad   žarg.

1. Lieto kā lamuvārdu, arī kā parazītvārdiņu.

Avoti: JV

blāda   apv.

1. Tāds, kas runā aplamības.

Avoti: ME

bladāc   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, piemēram, kam lielam, smagam atsitoties pret ko.

Avoti: LLVV

bladācis   apv.

1. Troksnis, kas izceļas, kam lielam un smagm iekrītot ūdenī.

2. Liellaiva.

Avoti: EH

bladāgs   apv., izsauk.

1. Bladaudz.

Avoti: EH

bladāks   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, piemēram, kam lielam, smagam atsitoties pret ko.

Avoti: LLVV

bladākš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, piemēram, kam lielam, smagam atsitoties pret ko.

Avoti: LLVV

bladaudz   apv., izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, piemēram, kam lielam, smagam atsitoties pret ko.

Avoti: EH

bladaukš   apv., izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, piemēram, kam lielam, smagam atsitoties pret ko.

Avoti: EH

Blādela   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bladel"), Ziemeļbrabantes provincē, 19800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

blādēt   apv.

1. Pļāpāt, melst, tukšu runāt, muldēt.

Avoti: NeV

blādēt   apv.

1. Pļāpāt, melst, tukšu runāt, muldēt.

Avoti: NeV

blādēties   apv.

1. Pļāpāt, melst, tukšu runāt, muldēt.

Avoti: NeV

bladhaunds

1. Svētā Huberta suns - medību suņu šķirne, samērā garām ausīm, ļoti attīstītu ožu; dzimtene - Beļģija.

Avoti: PL

blādz   apv., izsauk.

1. Raksturo kritiena vai sitiena troksni.

Avoti: EH

blafers   novec.

1. Blefotājs.

Avoti: KV

blaferts

1. Sudraba monēta, līdzīga grasim/grošenam, 14.-16. gs.

Avoti: SV08

blafs   novec.

1. Blefs.

Avoti: KV

Blaftona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bluffton"), Dienvidkarolīnas štatā, 15200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

blāgans   apv.

1. Tāds, kas neko neēd, ir bezspēcīgs un vājš.

Avoti: ME

Blagodarnija   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Stavropoles novadā, rajona administratīvais centrs, 31950 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1971. g.

Avoti: PZT

Blagodats   vietv.

1. Kalns Vidusurālu austrumos, pie Kušvas, Krievijā, Sverdlovskas apgabalā, augstums - 364 m, ievērojamas dzelzs rūdas (magnetīta) atradnes.

Avoti: PZT

Blagojevgrada   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijas dienvidrietumos ("Blagoevgrad"), apgabala administratīvais centrs, 85000 iedzīvotāju (2006. g.), līdz 1950. g. - Gorna Džumaja.

Avoti: LpA, PuA

blagot   apv.

1. Klīst, klaiņot.

Avoti: MiV

Blagoveščenska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Amūras apgabala administratīvais centrs, osta pie Zejas ietekas Amūrā, 220000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1858. g.

2. Pilsēta Krievijā, Baškortostānas Republikā, rajona administratīvais centrs, piestātne Belajas labajā krastā, 34900 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1941. g.

Avoti: PZT

blags   apv.

1. Vājš, vārgs; slimīgs, neveselīgs; slikts.

2. Palaidnīgs, nepaklausīgs, nerātns.

3. Nepaklausīgs, grūti valdāms (par dzīvniekiem).

Avoti: LivP

blāgs   apv.

1. Slimības novārdzināts.

2. Vājš, slikts, sirdīgs, nesaticīgs.

3. Palaidnīgs, nepaklausīgs, nerātns.

4. Nepaklausīgs, grūti valdāms (par dzīvniekiem).

Avoti: ME, KV, LivP

blāgs   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu troksni, kas rodas, kam krītot vai sitot pret ko cietu.

Avoti: MiV

blāgums   apv.

1. Niknums, dusmas.

2. Vājums, slimīgums.

Avoti: NeV

blagūzis   apv.

1. Netīrīgs, nekārtīgs cilvēks; nevīža.

Avoti: SiV

blāgž   apv., izsauk.

1. Raksturo kritiena vai sitiena troksni.

Avoti: EH

blāģis   apv.

1. Blāķis.

Avoti: EH

Blahovņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 9900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1967. g.

Avoti: LpA, Wi

blaidums   apv.

1. Bālums, blāvums.

Avoti: ME

blaikš   apv.

1. Interjekcija krišanas, sišanas troksnim.

Avoti: ME

blaikšēt   apv.

1. Blaikšķēt.

Avoti: EH

blaikšķēt   apv.

1. Sist, dauzīt, dauzīties, trokšņot.

Avoti: ME

Blaindrivera   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Blind River"), Ontārio provincē, Hūrona ezera ziemeļu krastā, 3550 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

blaiskains   apv.

1. Plankumains, raibs.

Avoti: ME

blaiskot   apv.

1. Saspiest.

Avoti: ME

blaiskums   apv.

1. Spīdīgs vai gaišāks plankums.

2. Lielāks gabals, plašāka vieta; plašums.

Avoti: NeV

blaistīt   apv.

1. Daudz šaudīties ar bisi.

Avoti: EH

Blaita   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta ASV ("Blythe"), Kalifornijas štatā, 19250 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Lielbritānijā ("Blyth"), Anglijas ziemeļu daļā, Ziemeļjūras krastā, 37300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: WA16, LpA, Wi

Blaitvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Blytheville"), Ārkanzasas štatā, 14900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

blaiza   apv.

1. Skandāls.

Avoti: ME

blaizgums   apv.

1. Spīdīgs plankums.

2. Lielāks gabals, plašāka vieta; plašums.

Avoti: NeV

blaizīt   apv.

1. Bliezt, sist, zvetēt.

Avoti: NeV

blaizīties   apv.

1. Strādājot daudzkārtīgi noliekties vai staipīties.

Avoti: EH

blaizma   apv.

1. Nepatīkams, neglīts, aizskarošs atgadījums.

Avoti: EH

blaizums   apv.

1. Spīdīgs plankums.

2. Lielāks gabals, plašāka vieta; plašums.

Avoti: NeV

blaka   apv.

1. Kļūda audumā, piemēram, aužot pārtrūkušās dzijas nav sasietas.

Avoti: KV

blakā   apv.

1. Blakām.

Avoti: EH

blākainieši

1. Madonas novada Liezēres pagasta apdzīvotās vietas "Blākaiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

blakains   apv.

1. Kļūdains.

Avoti: ME

blakains   apv.

1. Plankumains.

Avoti: ME

Blākaiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LC

blakais   apv.

1. Līdzās esošais; kaimiņu, tuvējais.

Avoti: ME

blakām   apst.

1. Blakus (1).

Avoti: LLVV

blakata   apv.

1. Vairāku, cits citam sekojošu sitienu skaņa.

Avoti: EH

blakbotoms

1. Blekbotoms - sarīkojumu deja (20. gs. 20. gados).

Avoti: Ang

blakējais   apv.

1. Līdzās esošais, kaimiņu, tuvējais; blakais.

Avoti: ME

Blakenhaine   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Blakenhain"), Tīringenes federālajā zemē, 6500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

blakiem   apv.

1. Blakām.

Avoti: EH

blakiski   apv.

1. Blakus; līdzās.

Avoti: ME

blakizmaksas   novec.

1. Papildus, blakus izmaksas.

Avoti: TV

blakne   dsk. ģen. -ņu, s.

1. Nevēlams simptoms, blakusparādība, kas rodas, piemēram, lietojot kādas zāles.

Avoti: MLVV

blaknes   med.

1. Medikamentu radītas blakusparādības, kas var būt gan vēlamas, gan nevēlamas.

Avoti: VE

blakns   apv.

1. Lēzens, līdzens, plašs.

Avoti: ME

blākns   apv.

1. Līdzens.

Avoti: KV

blāknums   apv.

1. Līdzenums, apvidus ar līdzenu plakanu virsu.

Avoti: KV

blaks   apv.

1. Lieto, atdarinot kritiena troksni, blaks!

2. Klusa jūra, ezers.

3. Blekte.

Avoti: KV

blāks   apv., izsauk.

1. Raksturo skaņu, kas rodas kādam smagam priekšmetam nokrītot.

Avoti: EH

blākselnieks   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: EH

blāksna   apv.

1. Līdzenums; blāknums.

Avoti: ME

blāksnis   apv.

1. Līdzenums; blāknums.

2. Blāķis 1.

Avoti: ME

blāksns   apv.

1. Līdzens.

Avoti: NeV

blāksnums   apv.

1. Līdzenums; kaut kas nolīdzināts, pielīdzināts.

Avoti: NeV

blakstene   apv.

1. Plakstiņš.

Avoti: EH

blākstiņa   apv.; hip.

1. Pāksts.

Avoti: ME

blakstiņi   apv.

1. Acu plakstiņi.

2. Aizvirtņi.

Avoti: NeV

blakš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, dobju troksni, kas rodas, piemēram, nelielam priekšmetam atsitoties pret ko cietu.

Avoti: LLVV

blākš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu dobju troksni, kas rodas, piemēram, kam lielam, smagam atsitoties pret ko cietu.

Avoti: LLVV

blākša   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: EH

blakšains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz blakšu.

Avoti: LLVV

blakšēt   parasti 3. pers., blakš, pag. blakšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, dobju troksni (piemēram, par nelielu priekšmetu, kas atsitas pret ko cietu); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

blākšēt   parasti 3. pers., blākš, pag. blākšēja; intrans.

1. Radīt dobju troksni (piemēram, par ko lielu, smagu, kas atsitas pret ko cietu); atskanēt šādam troksnim.

2. apv. Skaļi runāt, pļāpāt aplamības, skaļā balsī izpaust noslēpumus.

Avoti: LLVV, EH

blākšiens   apv.

1. Blākšis 1.

Avoti: EH

blakšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) blākšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

blākšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) blākšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

blakšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi blakšķināt.

Avoti: LLVV

blākšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi blākšķināt.

Avoti: LLVV

blakšis   apv.

1. Pļāpa, pļāpātājs, auša.

Avoti: ME

blākšis   apv.

1. Pēkšņs troksnis, blākšķis, sitiena vai kritiena troksnis.

2. Pļāpa, pļāpātājs, auša; blakšis.

Avoti: ME

blakšķēt   parasti 3. pers., blakšķ, pag. blakšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, dobju troksni (piemēram, par nelielu priekšmetu, kas atsitas pret ko cietu); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

blākšķēt   parasti 3. pers., blākšķ, pag. blākšķēja, intrans.

1. Radīt dobju troksni (piemēram, par ko lielu, smagu, kas atsitas pret ko cietu); atskanēt šādam troksnim.

2. apv. Kult vējā žāvētu labību.

3. apv. Pļāpāt.

Avoti: LLVV, ME, VeAT, EH

blakšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) blākšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

blākšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) blākšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

blakšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Ilgstoši, intensīvi blakšķināt.

Avoti: LLVV

blākšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Ilgstoši, intensīvi blākšķināt.

Avoti: LLVV

blakšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, dobjš troksnis, kas rodas, piemēram, nelielam priekšmetam atsitoties pret ko cietu.

Avoti: LLVV

blākšķis   -ķa, v.

1. Dobjš troksnis, kas rodas, piemēram, kam lielam, smagam atsitoties pret ko cietu.

2. Kāds, kas neapdomīgi runā.

Avoti: LLVV

blākšoņa   apv.

1. Blākšis (1).

2. Blākšis (2).

Avoti: EH

blākšt   apv.

1. Blāgžt.

Avoti: EH

blakšūdens   žarg.

1. Viskijs.

Avoti: Žrg

blakte   apv.

1. Blakts.

Avoti: ĒiV

blaktene

1. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Ononis"), lakstaugs, puskrūmi vai zemi krūmi, Latvijā tikai daudzgadīgi lakstaugi, stublājs stāvs vai pacils ar dziedzermatiņiem, retāk ar ērkšķiem, ~350 s., Latvijā konstatētas 2 sugas.

Lauku blaktene— blakteņu suga ("Ononis arvensis") Latvijā sastopama ne visai bieži mālainās, kaļķainās vai smilšainās augsnēs.

Ložņu blaktene— blakteņu suga ("Ononis repens") atrastas Rīgā un Ventspilī nezāļainās vietās, ceļmalās (herbārijā pēdējais vākums 1922. g.).

Avoti: LD

blaktenes   apv.

1. Zvagulis ("Rhinanthus").

Avoti: Aug2

blakts   blakts, dsk. ģen. blakšu, s.

1. Parazītisks asinssūcējs kukainis ar asu, nepatīkamu smaku.

2. dsk.; zool. Kukaiņu klases kārta ("Heteroptera"), kuras pārstāvjiem ir raksturīgi dūrējsūcējtipa mutes orgāni, kas veido posmainu snuķi, dažāda lieluma kukaiņi (1-100 mm) ar neviendabīgas struktūras segspārniem, ~50 dz., ~40000 s., Latvijā konstatētas 360 sugas, kas ietilpst 32 dz.

Bezdelīgu blakts— asinsblakšu dzimtas suga ("Oeciacus hirundinis").

Dzeltenā čemurziežu blakts— mīkstblakšu dzimtas suga ("Lygus kalmi").

Gultas blakts— asinsblakšu dzimtas suga ("Cimex lectularius").

Lucernas blakts— mīkstblakšu dzimtas suga ("Adelphocoris lineolatus").

Skābeņu-vīgriežu blakts— krāšņblakšu dzimtas suga ("Mesocerus marginatus").

Spīdīgā pļavas blakts— mīkstblakšu dzimtas suga ("Lygus pratensis").

Zaļā dārza blakts— mīkstblakšu dzimtas suga ("Lygus pabulinus").

Zaļganā čemurziežu blakts— mīkstblakšu dzimtas suga ("Lygus campestris").

Avoti: LLVV, KnV

blakū   apv.

1. Blakām.

Avoti: EH

blakus   apst.

1. Ļoti tuvu, tā, ka starpā nav neviena cita; līdzās.

// priev. nozīmē ar dat. Tuvu pie kā, līdzās.

// adj. nozīmē. Salīdzinājumā ar ko tuvu esošu.

2. adj. nozīmē. Tāds, kas atrodas līdzās, tieši robežojas ar ko.

3. Tāds, kas eksistē papildus galvenajam; mazāk svarīgs.

Blakus lēmums— tiesas lēmums par jautājumu, kas neskar lietas būtību.

4. priev. nozīmē ar dat. Līdztekus, paralēli.

Avoti: LLVV, Sin

blakus-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais atrodas kam ļoti tuvu, līdzās, ir pats tuvākais.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir mazāk svarīgs, nav galvenais.

Avoti: LLVV

blakusamats   novec.

1. Amats, ko publiskas iestādes darbinieks ieņem blakus savam pamata amatam, kas pieļaujams kā izņēmums ar augstāka priekšnieka atļauju uz laiku.

Avoti: TV

blakusapstākļi

1. Apstākļi, kas var iespaidot netieši.

2. mil. Dokuments, kurā izklāstīti sīki dati par apmācāmās apakšvienības un tiešo kaimiņu stāvokli un darbībām, ziņas par "pretinieku" noteiktā laikā, par to, kur un kādā laikā ierodas apmācāmās apakšvienības.

Avoti: MIL

blakusceļš   apv.

1. Papildus ceļš, kāda ceļa posma apbraukšanai.

2. Izdales ceļš gar abām maģistrāles pusēm.

Avoti: Sin, PvV

blakusdarbs   jur.

1. Darbs ārpus pamatdarba laika pie cita darba devēja; darbu apvienošana.

Avoti: JtV

blakusezers

1. Blakus esošs ezers.

Avoti: PZT

blakusgāzes

1. Gāzes, ko iegūst reizē ar naftu un izdala naftas pirmapstrādes procesā; asociētās gāzes.

Avoti: ZTV

blakusiestādīšana   inf.

1. Datora atmiņas iedalīšanas paņēmiens, kas paredz atmiņā glabājamos datus ievietot atmiņas blokos tā, lai loģiski saistītas programmas vai dati arī fiziski atrastos blakus.

Avoti: D3

blakusieži

1. Ieži, kas no sāniem aptver derīgo izrakteņu iegulu.

Avoti: ZTV

blakusistaba

1. Istaba, kas atrodas tieši blakus.

Avoti: LV93

blakusizmaksas

1. Papildu izdevumi pie izstrādājuma pamatvērtības, ar kuriem jārēķinās, iepērkot kādu produkciju vai preci, piem., transportēšanas, uzstādīšanas, apdrošināšanas izdevumi.

Avoti: GrV

blakusizmantošana

1. Izmantošana citam nolūkam.

2. mežs. Meža izmantošana, kas nav saistīta ar kokmateriālu ieguvi.

Avoti: ZTV

blakusjēdziens   val.

1. Viens no diviem (vai vairākiem) savstarpēji norobežojamiem jēdzieniem, kas pakārtoti vienam un tam pašam tuvākajam virsjēdzienam.

Avoti: VsV

blakuslēmums   jur.

1. Tiesas nolēmums, ar kuru tiesa paziņo kompetentām valsts pārvaldes vai tiesībsargājošām institūcijām jeb amatpersonām, par civillietas vai krimināllietas izskatīšanas gaitā konstatētajiem pārkāpumiem, ko pieļāvušas atsevišķas amatpersonas, juridiskas vai fiziskas personas, kā arī par būtiskiem trūkumiem valsts un pašvaldību iestāžu, uzņēmumu vai organizāciju darbā.

Avoti: JtV

blakusleņķis   -ķa, v.; mat.

1. Viens no diviem leņķiem, kuriem viena mala ir kopēja, bet abas pārējās malas veido vienu taisni.

Avoti: LLVV

blakusnumuri

1. Viesnīcu numuri, kas atrodas viens otram līdzās, kas var būt arī savienoti savā starpā ar durvīm.

Avoti: TvV

blakuspārsla   med.

1. Neliela smadzenīšu krociņa.

Avoti: TM5

blakusprodukts

1. Produkts, kas nav ražošanas mērķis, bet nenovēršami rodas tehnoloģiskā procesā.

Avoti: ZTV

blakusražotne

1. Līdztekus pamatdarbībai uzņēmumā radīti papildu dienesti vai ražotnes.

Avoti: GrV

blakusreakcija

1. Reakcija, kas noris reizē ar citu reakciju, kurā iegūst vajadzīgo produktu, un samazina produkta iznākumu.

Avoti: ZTV

blakussieva   apv.

1. Mīļākā.

Avoti: ViV

blakustermins   val.

1. Terminu sistēmas hierarhijā - viens no diviem vai vairākiem terminiem, kas pakārtoti vienam un tam pašam tuvākajam virsterminam.

Avoti: VsV

blakustiesības   dsk., s.

1. Autortiesībām pakārtotas izpildītāju, producentu un raidorganizāciju tiesības atveidot un izpildīt autoru darbus.

Avoti: MLVV

blakusvāģis   -ģa, v.

1. Piekabe (ar vienu riteni) motocikla sānos.

Avoti: MLVV

blakusvīrs   apv.

1. Mīļākais.

Avoti: ViV

blaķene   žarg.

1. Motocikla blakusvāģis.

2. Divstobru bise; divstobrene.

Avoti: SLG

blāķēt   apv.

1. Veidot blīvējumu, sanesumu (par ledu, ledus gabaliem upē).

2. Dauzīt vālēm māla kulu, lai tas paliek sīksts un izturīgs; blieķēt 2.

3. Slāņiem kraut kaudzē (piemēram, labību, sienu, salmus) blīvi sapakojot.

Avoti: ViV, TlV

blāķēties   apv.

1. Veidoties (par ledus blīvējumu, sanesumu upē); blīvēties (par ledu).

Avoti: ViV, KnV

Blāķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Mazsalacas novada Mazsalacas pagastā.

Avoti: LC

blāķīgs   apv.

1. Ļoti resns, liels.

Avoti: ViV

blaķine   apv.

1. Blaķene.

Avoti: EH

blaķis   apv.

1. Lēzena kaudze.

2. Salmu paklājs.

Avoti: ME

blāķis   -ķa, v.

1. Liela kaudze (parasti nevērīgi salikta, sakrauta).

2. Blīva (liela) kopa; (liels) daudzums.

// apv. Rudzu kūļu sakārtojums labības šķūnī; arī siena pants.

// apv. Malkas, dēļu krāvums pēc noteiktas mērvienības, parasti pēc kubikmetriem.

3. apv. Braucamo ratu daļa, pie kā piestiprinātas riteņu asis un virsbūve.

4. apv. Aužamo stāvu daļa - sānkoki.

5. sar. Resns cilvēks.

Avoti: LLVV, KiV, KnV, SLG

blāķveida

1. Tāds, kam ir blāķa veids.

blāma   apv.

1. Blāzma.

Avoti: ME

blāmā   apv.

1. Vienā blāmā - vienā laidā, nepārtraukti.

Avoti: ME, VeAT

blamains   apv.

1. Plankumains.

Avoti: EH

blamāža   -as, s.; parasti vsk.; sar.

1. Publisks apkaunojums, sakompromitēšanās; apkaunojošs notikums.

Avoti: LLVV

blambāt   apv.

1. Runāt aplamības.

Avoti: EH

blamēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Celt neslavu, publiski darīt (kam) kaunu.

Avoti: LLVV

blamēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; sar.

1. Refl. --> blamēt.

Avoti: LLVV

blamierēt   apv.

1. Celt neslavu, publiski darīt (kam) kaunu; apvainot; niecināt.

Avoti: ĒiV, SLG

blammains   apv.

1. Plankumains (bakurētains).

Avoti: EH

blammas   apv.

1. Plankumi, traipi (no rētām).

Avoti: EH

blancīt   apv.

1. Skalot, skaloties.

2. Ņemties.

3. Dubļus brist.

Avoti: NeV, EH

blancīties   apv.

1. Skalot, skaloties.

2. Ņemties.

3. Dubļus brist.

Avoti: NeV, EH

blanco

1. Blanko - ar veidlapu saistīts; balts, neaizpildīts.

Blančārdstauna   vietv.

1. Pilsēta Īrijā, Dublinas piepilsēta, 119400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

blānda   apv.

1. Kļūda, kļūme.

Avoti: NeV

blanda   apv.

1. Peļķe (parasti uz ceļa).

Avoti: KnG

blande   apv.

1. Govs, kas mēdz atšķirties no ganāmpulka un klaiņot apkārt.

Avoti: EH

blandeklis   apv.

1. Klaidonis, blandonis.

Avoti: EH

blanderjāņi   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

blandi

1. Relikta aborigēna cilts no džakuni grupas, dzīvo Malakas pussalā (Malaizijā), runā malajiešu valodas dialektā (austronēziešu saimes indonēziešu grupa), dzīvo pāļu celtnēs, tradicionālie animistiskie ticējumi.

2. Gbaju tautas etnogrāfiska grupa, dzīvo Centrālāfrikas Republikas dienvidrietumu daļā, Kamerūnas dienvidaustrumos un Kongo Republikas ziemeļos.

Avoti: PZT

blandiķis   apv.

1. Klaidonis, blandonis.

Avoti: EH

blandīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; niev.

1. Klaiņot.

Avoti: LLVV

blandonība   novec.

1. Klaidonība.

Avoti: KV

blandonis   -ņa, v.; niev.

1. Klaidonis.

Avoti: LLVV

blandoņa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.

1. Blandonis.

Avoti: LLVV

blands   apv.

1. Dīkdienis, klenderis, pastulbs cilvēks; kāds, kas netīrās sirdsapziņas dēļ nevar izturēt atklātu skatienu.

Avoti: ME

Blanesa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Blanes"), Katalonijā, Žironas provincē, 39800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

blānēt   apv.

1. Kļūt bālam, bālēt, balot.

Avoti: ME

blanfikss

1. Mākslīgi izgulsnēts bārija sulfāts, balts pigments laku un krāsu materiāliem, papīra un gumijas ražošanai u. c.

Avoti: ZTV

blangžēt   apv.

1. Tukšas tenkas pļāpāt.

Avoti: EH

blanka   -as, s.

1. sar. Veidlapa - lapa ar iespiestu iestādes, uzņēmuma, organizācijas nosaukumu (piemēram, korespondencei, izziņām).

2. sar. Veidlapa - lapa ar daļēji iespiestu tekstu, kas jāpapildina.

3. apv. Planka.

4. apv. Lauksaimniecības mašīnas plākšņveida metāla detaļa.

Avoti: LLVV, KiV

Blanka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Mazsalacas novada Mazsalacas pagastā.

Avoti: LC

blankains   apv.

1. Plankumains.

Avoti: ME

blankāns   apv.

1. Slinks zirgs.

Avoti: EH

Blankas   vietv.

1. Mazsalacas novada Mazsalacas pagasta apdzīvotās vietas "Blanka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

blankaskrodznieki

1. Alojas novada Braslavas pagasta apdzīvotās vietas "Blankaskrogs" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Blankenberge   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā, Flandrijas reģiona Rietumflandrijas provincē, 19300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Blankenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Blankenburg"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 20700 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Blankenfeld   vietv., vēst., vācu val.

1. Blankas muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Salacas pagastā.

2. Blankenfeltes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vilces pagastā.

Avoti: KV

Blankenfelde   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Vilces pagastā.

Blankenfeldes muiža— atrodas Jelgavas novada Vilces pagastā, Livonijas ordeņa laikos ietilpa Mītavas (tag. Jelgavas) komturijā, saglabājies ēku komplekss un parks, kas sastāv no introducētu koku stādījumiem un ainavu parka, kas pāriet mežaparkā.

Avoti: LC, LE1

Blankenfelte   vietv.

1. Blankenfeltes muiža - Jelgavas novada Vilces pagasta apdzīvotās vietas "Blankenfelde" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

blankēšana   telev.

1. Televīzijas signāla daļas likvidēšana nolūkā izdzēst nevēlamas daļas un veidot vajadzīgā veida un garuma vilni.

Rindas blankēšana— signāla slāpēšana telekamerā vai televizorā uz laiku, kamēr izvērses plankums atgriežas nākamās rindas sākumā.

Blankējošais impulss— papildinājums televīzijas kameras jaudai nevēlamu signālu novēršanai.

Avoti: ZTV

blankets   novec.

1. Grāmatrūpniecībā formulārs, t. i. iespieduma darbs ar zināmu iespiestu tekstu (piem., pavadzīme, vekselis, kontrakts, kvīts u. c.), ko vēlāk papildina ar ierakstu vai parakstu.

Avoti: KV

Blankfelde   vietv.

1. Jelgavas novada Vilces pagasta apdzīvotās vietas "Blankenfelde" nosaukuma variants.

Avoti: LC

blankisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Virziens sociālistiskajā kustībā (Francijā 19. gadsimtā), kuram raksturīgs uzskats, ka ekspluatāciju var iznīcināt nelielas revolucionāru grupas bez plašāku masu līdzdalības.

Avoti: LLVV

blankists   -a, v.

1. Blankisma piekritējs.

Avoti: LLVV

blankkarte   ģeod.

1. Karte ar vienkāršotu saturu; izmantokā pamatni tematiskajām un statistiskajām kartēm.

Avoti: ĢmV

blanko

1. Ar veidlapu saistīts; balts, neaizpildīts.

Blanko indosaments— teksts, ko vekseļa turētājs uzraksta vekseļa otrā pusē, nenorādīdams naudas saņēmēju; šis uzraksts dod tiesības jebkurai personai (vekseļa uzrādītājam) no vekseļa devēja piedzīt tajā minēto summu.

Blanko žiro— blanko indosaments.

Blanko vekselis— vekselis, kurā nav teksta, bet ir vienīgi vekseļa devēja paraksts.

Blanko kredīts— kredīts bez materiāla nodrošinājuma; šādā gadījumā kreditors uzticas personai, kuru tas kreditē.

Avoti: SV99

blankoindosaments   novec.

1. Indosamenta veids, kad indosamentu izdara, neuzrakstot indosatāra vārdu.

Avoti: KV

blankokredits   novec.

1. Kredīta grupējuma veids, t. s. personālais kredīts, pretstatā reālam kredītam.

Avoti: KV

blankopārvedums   novec.

1. Preces pārvedums, kuras pašam pārdevējam nav.

Avoti: KV

blankotrata   novec.

1. Trata, kas formas ziņā neapmierina visassvarīgās rekvizītes, nepilnīga trata.

Avoti: KV

blankovekselis   novec.

1. Parakstīts, bet ar attiecīgo tekstu neaizpildīts vekselis.

Avoti: KV

blanks

1. novec. Blanka.

Blanks vekselis— vekselis ar uzrakstu par nodevumu citam, kura vārds nav minēts.

2. apv. Tāds, kam nekā nav.

3. novec. Traips, zīme uz miesas.

Avoti: SV33, KnG, KV

blankskrodznieki

1. Alojas novada Braslavas pagasta apdzīvotās vietas "Blankaskrogs" iedzīvotāji.

Avoti: V1

blankstīt   apv.

1. Neskaidri redzēt.

Avoti: ME

blankstīt   apv.

1. Aizsoļot, paiet malā.

Avoti: ME

blankstīties   apv.

1. Šaudīties, blandīties, klaiņot apkārt.

2. Slinkumu lāpīt.

3. Noblenzt, saskatīt.

Avoti: NeV

blanksts   apv.

1. Balagāns; ākstība.

Avoti: ME

blankšēt   apv.

1. Blankšķēt.

Avoti: EH

blankšīgs   apv.

1. Pļāpīgs.

Avoti: EH

blankšis   apv.

1. Nošķelts koka gabals, īpaši lietaskoks.

Avoti: ME

blankšis   apv.

1. Pļāpa.

2. Dobja skaņa.

Avoti: EH

blankšīt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: EH

blankšķēt   apv.

1. Pļāpāt; daudz runāt.

Avoti: MiV

blankšķīgs   apv.

1. Pļāpīgs; nepieklājīgs; neveikls.

Avoti: EH

blankšķis   apv.

1. Pļāpa; apnicīgs runātājs.

Avoti: MiV

blankte   apv.

1. Pudele.

Avoti: ME

blankumains   apv.

1. Plankumains.

Avoti: ME

blankums   apv.

1. Traips, zīme uz miesas.

Avoti: KV

blanmanžē

1. Želeja no saldā krējuma vai mandeļu piena.

Avoti: SV08

Blans   vietv.

1. Blana rags - rags uz Mauritānijas un Rietumsahāras robežas ("Cap Blanc"), Atlantijas okeāna krastā; Kapblans.

2. Blana rags - Abjada raga agrākais nosaukums.

Avoti: PZT

blanska   apv.

1. Pļāpa; bļāvējs.

Avoti: LE

Blansko   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 20840 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

blanstīties   apv.

1. Tūļāties, slinkot.

Avoti: ME

blansts   apv.

1. Tūļa, slaists, dīkdienis.

Avoti: ME

blanšēšana

1. Augļu un ogu apstrādāšana ar karstu ūdeni un tvaiku.

Avoti: LPE

blanšēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Applaucējot (ar karstu ūdeni, tvaiku) apstrādāt pārtikas produktus.

Avoti: MLVV

Blantaira   vietv.

1. Pilsēta Malāvijā, Dienvidu reģiona administratīvais centrs, 779000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, LpA

Blantaira-Limbe   vietv.; novec.

1. Blantaira - pilsēta Malāvijā.

Avoti: PZT

blante   apv.

1. Pudele.

Avoti: ME

blantēt   apv.

1. Sist, pērt.

Avoti: ME

Blantine   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Blantiņa" nosaukuma variants.

Krīvu Blantine— Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Blantiņa" daļa, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

Latvīšu Blantine— Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Blantiņa" daļa, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

Avoti: LC

Blantiņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

Blaņaka   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Blagnac"), Dienvidu-Pireneju reģiona Augšgaronnas departamentā, Tulūzas piepilsēta, tās ziemeļrietumu nomalē, 21700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

blaņģis   apv.

1. Dubļaina, izmirkusi zeme; smaga, ūdeņaina zeme.

Avoti: SiV, KnV

blaņķis   apv.

1. Blaņģis.

Avoti: EH

Blaņķukalns   vietv.

1. Kalns, kas atrodas Idumejas augstienes Augstrozes paugurvaļņa dienvidrietumu daļā Pārgaujas novada Raiskuma pagastā, 1,8 km uz dienvidaustrumiem no Unguru ezera, ziemeļu-dienvidu virzienā orientēts iegarenas formas daugulis, absolūtais augstums - 96,3 m vjl., relatīvais augstums - 22 m, rietumu un ziemeļrietumu nogāzes stāvas.

Avoti: LE1

Blarikuma   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Blaricum"), Ziemeļholandes provincē, 9200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

blarkstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> blarkšķēt.

Avoti: LLVV

blarkšēt   parasti 3. pers., blarkš, pag. blarkšēja; intrans.

1. Radīt griezīgu troksni (piemēram, par skārda traukiem, kas dauzās cits pret citu, par strauji aizvērtām stikla durvīm, logiem); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

blārkšēt   apv.

1. Klabēt, grabēt.

Avoti: EH

blarkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) blarkšķ.

2. parasti 3. pers. Vairākkārt blarkšķēt.

Avoti: LLVV

blarkšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi blarkšķināt (1).

2. parasti 3. pers. Ilgstoši, intensīvi blarkšķināt (2).

Avoti: LLVV

blarkšis   apv.

1. Rībiens, blarkšķis.

Avoti: Sin

blārkšis   apv.

1. Troksnis, kas izceļas kaut kam sagāžoties.

Avoti: EH

blarkšķēt   parasti 3. pers., blarkšķ, pag. blarkšķēja, intrans.

1. Radīt griezīgu troksni (piemēram, par skārda traukiem, kas dauzās cits pret citu, par strauji aizvērtām stikla durvīm, logiem); atskanēt šādam troksnim.

2. sar. Nepārtraukti, nevajadzīgi runāt.

Avoti: LLVV, SLG

blarkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju,

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) blarkšķ.

2. parasti 3. pers. Vairākkārt blarkšķēt.

Avoti: LLVV

blarkšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Ilgstoši, intensīvi blarkšķināt (1).

2. parasti 3. pers. Ilgstoši, intensīvi blarkšķināt (2).

Avoti: LLVV

blarkšķis   -ķa, v.

1. Griezīgs troksnis, kas rodas, piemēram, skārda traukiem dauzoties citam pret citu, strauji aizveroties stikla durvīm, logiem.

2. žarg. Pļāpa.

Avoti: LLVV, SLG

blaršķēt   apv., niev.

1. Daudz runāt.

Avoti: KnG

blaršķis   apv.

1. Pēkšņs troksnis.

Avoti: KnV

blasains   apv.

1. Tāds, kas ir klāts ar vasaras raibumiem (par seju, ādu).

Avoti: ViV

blasas   apv.

1. Vasaras raibumi.

Avoti: ViV

blaesoxipha   lat.

1. Gaļasmušu dzimtas ģints.

Avoti: LD

blaps   lat.

1. Vaboļu kārtas melnuļu dzimtas ģints.

Blaps mortisaga— šīs ģints suga, Latvijas lielākais melnulis, dažviet atrodams pagrabos.

Avoti: LD

blasfēmija

1. Dieva vai svētuma zaimošana.

Avoti: SV99

blasia   lat.

1. Blāzijas.

Blasia pusilla— sīkā blāzija.

Avoti: LD

blaski   apv.

1. Blasku blaskiem skriet - ātri un kājas stipri apdauzot skriet.

Avoti: ME

blāsma   apv.

1. Blāzma.

Avoti: ME

blāsmains   apv.

1. Blāzmains.

Avoti: ME

blāsmots   apv.

1. Blāzmains.

Avoti: ME

blāsnis   apv.

1. Delveris, nebēdnis, šķelmis.

Avoti: ME

blasoģenēze   med.

1. Vairošnās ar pumpurošanos.

2. Pārmantoto īpašību tālāka pārraidīšana ar dīgļplazmu.

Avoti: TM

blast   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu kritiena troksni.

Avoti: KiV

blāst   apv.

1. Pļāpāt, muldēt.

Avoti: ME

blast-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz dīgli, dīgļa šūnām vai agrīnām embrija stadijām.

Avoti: TM

blastācija   med.

1. Katra pārmantojama pārmaiņa dīgļplazmā.

Avoti: TM

blastēma

1. Katra audu daļa, kas spēj radīt jaunveidojumu.

2. Šūnu sakopojums uz tāda orgāna brūces virsmas, no kura daļa ir amputēta.

Avoti: SV69

blastesthia   lat.

1. Tinēju dzimtas ģints.

Blastesthia turionella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

blastēze

1. Iežu pārkristalizēšanās metamorfisma procesos, ja minerālu graudi ir cietā stāvoklī.

Avoti: LPE

blastīns   med.

1. Viela, kas stimulē šūnu augšanu un vairošanos.

Avoti: TM

blastisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz blastu vai ir tam raksturīgs.

Avoti: MSV

blāstīties   apv.

1. Vizmot, zaigot, mirdzēt.

Avoti: ME

blasto-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz dīgli, dīgļa šūnām vai agrīnām embrija stadijām.

Avoti: TM

blastobazidae   lat.

1. Blastobazīdi.

Avoti: LD

blastobazīdi

1. Tauriņu kārtas dzimta ("Blastobasidae"), nelieli tauriņi (spārnu plētums - 11-22 mm), galva gluda, snuķis diezgan labi attīstīts, kāpuri dzīvo gk. trupošā koksnē, detrītā un mež nobirās, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LD

blastocaulis   lat.

1. Dzelzsbaktēriju ģints.

Avoti: LD

blastocēle

1. Dobums daudzšūnu dzīvnieku organisma embrijā hlastulas stadijā.

Avoti: SV69

blastocista

1. Augstāko zīdītāju (placentāļu) dīgļa pūslīšveida attīstības stadija; dīglis šajā stadijā.

Avoti: EV

blastocitoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no nediferencētām šūnām.

Avoti: MSV

blastocīts   med.

1. Embrionāla šūna, kas vēl nav diferencējusies.

Avoti: TM

blastocladiales   lat.

1. Blastoklādiju rinda.

Avoti: LD

blastodacna   lat.

1. Bārkstkožu dzimtas ģints.

Blastodacna atra— ābeļu dzinumu kode.

Avoti: LD

blastoderma

1. Daudzšūnu dzīvnieku dīgļa - pūslīša (blastutas) sieniņa, kas sastāv no vienas šūnu kārtas.

Avoti: SV69

blastoftorija   med.

1. Dīgļšūnu deģenerācija, ko ierosina stipri darbīgi faktori (indes, radioaktīvais izstarojums, alkohols u. c.).

Avoti: TM

blastogēnija   med.

1. Organisma attīstības vēsture, ontoģenēzes nozare.

Avoti: TM

blastoģenēze   med.

1. Vairošanās ar pumpurošanos.

2. Pārmantoto īpašību tālāka nodošana ar dīgļplazmu.

Avoti: MSV

blastoīdejas   novec.

1. Blastoīdi.

Avoti: KV

blastoīdi

1. Izmirusi adatādaiņu klase, kas dzīvoja no silūra līdz permam; dažas sugas izmanto karbona un perma nogulumu ģeoloģiskā vecuma noteikšanai.

Avoti: EV

blastoklādija

1. dsk. Sēņu valsts aļģsēņu nodalījuma hitridiomicēšu klases rinda ("Blastocladiales"), no kuras Latvijā konstatēta 1 suga.

Avoti: LD

blastokolīze   med.

1. Attīstības procesa apstāšanās.

Avoti: TM

blastolīze   med.

1. Dīgļa šūnas vai blastodermas sairšana.

Avoti: TM

blastoma

1. Embrionālo šūnu ļaundabīgs audzējs.

Avoti: ZTV

blastomatoīds   med.

1. Līdzīgs audzējam.

Avoti: TM

blastomatoze   med.

1. Vairāku blastomu veidošanās.

Avoti: TM

blastomēri

1. Šūnas, kas rodas, olšūnai daloties (drostalojoties).

Avoti: ZTV

blastomerotomija   med.

1. Blastomēra vai blastomēru iznīcināšana.

Avoti: MSV

blastomicētes

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma klase ("Blastomycetes"), kurai pieder t. s. asporogēnie raugi, kas iedalās 2 rindās - "Cryptococcales" un "Sporobolomycetales".

Avoti: LD

blastomicīns   med.

1. "Blastomyces dermatitidis" buljona kultūras sterils filtrāts, ko lieto ādas raudzei.

Avoti: TM

blastomikoze

1. Lipīga slimība, ko izraisa blastomicētes, piem., piena sēnīšu slimība (bērniem balts aplikums uz meles un rīkles gala).

Avoti: SV69

blastomogēns   med.

1. Tāds, kas ierosina vai veicina audzēja augšanu.

Avoti: TM

blastomycetes   lat.

1. Blastomicētes.

Avoti: LD

blastoneiropora   med.

1. Atvere, kas dažreiz īslaicīgi izveidojas embrijā, saplūstot blastoporai ar neiroporu.

Avoti: TM

blastonis   apv.

1. Liekulis, lišķis.

Avoti: ME

blastophagus   lat.

1. Lūksngaužu ģints nosaukuma sinonīms.

Blastophagus minor— mazā priežu lūksngrauža nosaukuma sinonīms.

Blastophagus piniperda— lielā priežu lūksngrauža nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

blastopora   med.

1. Pirmatnējā mute, pa kuru gastrulas dobums savienojas ar apkārtējo vidi.

Avoti: TM

blastopors

1. Atvere dzīvnieku organisma embrijā gastrulas stadijā; caur šo atveri embrija dobums saistīts ar apkārtējo vidi.

Avoti: SV69

blastosporas

1. Sporas, kas veidojušās, atpumpurojoties no hifas šūnām vai vienšūnas sēnes.

Avoti: LD

blastostroma   med.

1. Olšūnas daļa, kas aktīvi piedalās blastodermas veidošanā.

Avoti: TM

blasts   med.

1. Nenobriedis šūnas priekštecis, kam vēl nav radušās noteiktas šūnas pazīmes, piem., neiroblasts.

2. Pēc monofilisma teorijas vismazāk diferencējusies asins šūna, kura attīstībā vēl nav sasniegusi cilmšūnas pakāpi un no kuras var attīstīties visu veidu asins šūnas.

Avoti: MSV

blastula   -as, s.; biol.

1. Daudzšūnu dzīvnieku embrionālās attīstības stadija; dīgļa pūslis.

Avoti: LLVV

blastulācija   med.

1. Blastulas veidošanās.

Avoti: TM

blaška   apv.

1. Plakans, pudelei līdzīgs skārda trauks.

Avoti: KiV

Blaški   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 2300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1772. g.

Avoti: Wi

blašķe   -es, dsk. ģen. -ķu, s.; sar.

1. Neliels, pudelei līdzīgs, blīvi aizskrūvējams vai aizkorķējams trauks (piemēram, dzēriena līdzņemšanai).

Avoti: LLVV

blašķis   apv.

1. Plakana (kareivju) pudele.

Avoti: ViV

blāšķīt   apv.

1. Blāgžt.

Avoti: EH

blate   apv.

1. Kurpes virsas priekšējā daļa.

Avoti: ViV

blatella   lat.

1. Prusaku kārtas ģints.

Blatella germanica— virtuve prusaks.

Avoti: LD

blat-hata   žarg.

1. Prostitūtu un kriminālo elementu pulcēšanās vieta.

Avoti: KZ

blatikatsja   žarg.

1. Mācīties kaut ko darīt.

Avoti: KZ

blatiņš

1. Dem. --> blats.

blatirjs   žarg.

1. Zirgu zaglis.

2. Zaglis informators.

3. Zagtu mantu uzpircējs.

Avoti: KZ

blatjaks   žarg.

1. Savējais kriminālvidē.

2. Kriminālaktīvists.

Avoti: KZ

Blatna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 6720 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

blatnejs   žarg.

1. Krimināls.

2. Izdevīgs; patīkams.

Avoti: SLG

blatnojs   žarg.

1. Savējais kriminālvidē.

2. Kriminālaktīvists.

Avoti: KZ

blatņiks   žarg.

1. Izdevīga pazīšanās.

2. Cilvēks, kas regulāri izmanto izdevīgu pazīšanos.

3. Kriminālo aprindu cilvēks.

Avoti: SLG

blatošana   žarg.

1. Attiecības, darīšanu kārtošana, kas balstās uz izdevīgu pazīšanos.

Avoti: SLG

blatošanās   žarg.

1. Attiecības, darīšanu kārtošana, kas balstās uz izdevīgu pazīšanos.

Avoti: SLG

blatot   žarg.

1. Melot; stāstīt niekus.

2. Kukuļot, maksāt.

3. Ātri skriet.

4. Mēģināt ko iestāstīt.

Avoti: Žrg, KZ

blatovaķ   žarg.

1. Nodarboties ar noziedzīgu dzīvesveidu.

Avoti: KZ

blats   sar.

1. Izdevīga pazīšanās.

2. Visa kriminālā kopnosaukums.

Blatnaja mūzika— zagļu žargons, argo.

3. Protekcija.

Blat v goroģe— kukulņēmējs policijā.

Blatnaja koška— prostitūta, kas sadarbojas ar laupītājiem, ievilinot pie viņiem savus klientus.

Avoti: SLG, KZ

blatskijs   žarg.

1. Savējais kriminālvidē.

2. Kriminālaktīvists.

Avoti: KZ

blatta   lat.

1. Prusaku kārtas ģints.

Blatta orientalis— melnais prusaks jeb tarakāns.

Avoti: LD

blattoptera   lat.

1. Prusaku kārta.

Avoti: LD

Blaubeirene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Blaubeuren"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 11800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Blau-Berg   vietv., vācu val.

1. Zilaiskalns.

Avoti: FV

blauderjānis   apv.

1. Baldriāns.

Avoti: EH

blaudīties   apv.

1. Blandīties; cilpot; grīļoties; dīdīties.

Avoti: NeV

blaugas   apv.

1. Dažādas mantas, grabažas.

Avoti: EH

blaugāt   apv.

1. Sist, sisties.

Avoti: NeV

blaugāties   apv.

1. Sisties, dauzīties.

Avoti: ME

blaugzna   novec.

1. Labības grauda čaula.

2. Linu spaļi, kas kulstot neiet laukā (blaugznoti lini).

3. Plēnītes uz rāvaina (dzelzi saturoša) ūdens.

4. vsk. Blaugznas.

Avoti: KV

blaugznains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir blaugznas; tāds, kas apbiris ar blaugznām.

Avoti: LLVV

blaugznas   -u, s.

1. Pārragojušās (galvas) ādas šūnas, kas zvīņu veidā atlobās no ādas.

Avoti: LLVV

blaugznāt

1. Lobīties, lupt (par ādu).

Avoti: Sin

blaugznāties

1. Lobīties, lupt (par ādu).

Avoti: Sin

blaugzne   novec.

1. Labības grauda čaula.

2. Linu spaļi, kas kulstot neiet laukā (blaugznoti lini).

3. Plēnītes uz rāvaina (dzelzi saturoša) ūdens.

Avoti: KV

blaugzniņa

1. Dem. --> blaugzna.

Avoti: LV93

blaugznot

1. Lobīties, lupt (par ādu).

Avoti: Sin

blaugznoties

1. Lobīties, lupt (par ādu).

Avoti: Sin

blaugžis   apv.

1. Blaukšķis.

Avoti: ME

blauks   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, dobju sitiena, kritiena, arī šāviena troksni.

Avoti: LLVV

blaukstēt   apv.

1. Blaukšēt.

Avoti: EH

blaukstiens   apv.

1. Kritiena, sitiena skaņu atdarinoša interjekcija.

Avoti: ME

blaukš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, dobju sitiena, kritiena, arī šāviena troksni.

Avoti: LLVV

blaukšēt   parasti 3. pers., blaukš, pag. blaukšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, dobju troksni (piemēram, par to, kas krīt, atsitas); atskanēt šādam troksnim.

2. sar. Radīt dobju šāviena troksni (par šaujamieroci); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

blaukšiens   apv.

1. Blaukstiens.

Avoti: ME

blaukšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) blaukšķ.

// intrans.

2. parasti 3. pers.; intrans. Vairākkārt blaukšķēt.

3. intrans.; sar. Vairākkārt šaut, šaudīt.

Avoti: LLVV

blaukšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi blaukšķināt (1).

2. parasti 3. pers. Ilgstoši, intensīvi blaukšķināt (2).

3. sar. Ilgstoši blaukšķināt (3).

Avoti: LLVV

blaukšis   apv.

1. Blaukšķis.

Avoti: ĒiV

blaukšķēt   parasti 3. pers., blaukšķ, pag. blaukšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, dobju troksni (piemēram, par to, kas krīt, atsitas); atskanēt šādam troksnim.

2. sar. Radīt dobju šāviena troksni (par šaujamieroci); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

blaukšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju,

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) blaukšķ.

// intrans.

2. parasti 3. pers.; intrans. Vairākkārt blaukšķēt.

3. intrans.; sar. Vairākkārt šaut, šaudīt.

Avoti: LLVV

blaukšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Ilgstoši, intensīvi blaukšķināt (1).

2. parasti 3. pers. Ilgstoši, intensīvi blaukšķināt (2).

3. sar. Ilgstoši blaukšķināt (3).

Avoti: LLVV

blaukšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, dobjš kritiena, atsitiena, arī šāviena troksnis.

Avoti: LLVV

blaukt   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu sitiena, kritiena, arī šāviena troksni.

Avoti: LLVV

blauska   apv.

1. Pļāpa, bļāvējs, niekkalbis.

2. Suns, kas daudz rej.

Avoti: KV, ME, KnV

blauskāt   apv.

1. Ilgstoši riet (par suni).

2. Plunčāties, šļakstināt.

Avoti: KnV, EH

blauskāties   apv.

1. Trokšņot.

Avoti: ME

blauškēt   apv.

1. Skanēt, dārdēt.

Avoti: MalV

blaušķēt   apv.

1. Blaukšķēt.

Avoti: KnV

blaušķis   apv.

1. Pēkšņs troksnis, blaukšķis.

Avoti: KnV

Blaušteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Blaustein"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 15200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

blauza   apv.

1. Troksnis, dārdoņa.

Avoti: ME

blauza   apv.

1. Resna, nevingra sieviete.

2. Cūka ar lielu vēderu.

Avoti: EH

blauzgains   apv.

1. Blaugznains.

Avoti: ViV

blauzgas   apv.

1. Blaugznu nozīmē, un arī auzu pelavas.

Avoti: KV

blauzgāt   apv.

1. Veidoties blaugznām (parasti galvas ādā).

Avoti: ViV

blauzgāties   apv.

1. Veidoties blaugznām (parasti galvas ādā).

Avoti: ViV

blauzgnas   apv.

1. Blaugznas.

Avoti: EH

Blauzgova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

blauziens   apv.

1. Sitiens, pēriens.

Avoti: ME

blauzināt   apv.

1. Pirms iemigšanas virināt acis.

Avoti: ME

blauziņš   apv.

1. Sitiens, pēriens; blauziens.

Avoti: ME

blauzna   apv.

1. Blaugznas.

Avoti: EH

blauznains   apv.

1. Blaugznains.

Avoti: ME

blauznas   apv.

1. Blaugznu nozīmē, un arī auzu pelavas.

Avoti: KV

blauznāt   apv.

1. Blauznot.

Avoti: EH

blauzneji   apv.

1. Meža zaķpēdiņa ("Gnaphalium silvaticum"); puķe ar sausām ziedlapiņām.

Avoti: ME

blauznēji   apv.

1. Meža zaķpēdiņa ("Gnaphalium sylvaticum").

2. Dumbrāju zaķpēdiņa ("Gnaphalium uliginosum").

Avoti: Aug2

blauznot   apv.

1. Būt pārklātam ar blaugznām, kas lobās nost.

Avoti: ME

blauzt   apv.

1. Liet, laistīt.

Avoti: EH

blaužgoņa   apv.

1. Paukšķis, baukšķis, dārdoņa, pļāpāšana.

2. Cilvēks, kas daudz un nesakarīgi runā.

Avoti: ME

blaužģēt   apv.

1. Džinkstēt, paukšķēt, dauzīt, dauzīties.

2. Pļāpāt.

Avoti: ME

blaužģis   apv.

1. Blaukšķis.

2. Pļāpīgs cilvēks, pļāpa.

Avoti: ME, SiV

blāva   apv.

1. Liels resns kustonis.

Avoti: ME

blāva   apv.

1. Zilums uz miesas no sitiena.

2. Palts, lāma, traips.

Avoti: ME

blāva   apv.

1. Metināšanas (sakausēšanas) vieta divu metāla gabalu savienojumā.

Avoti: ME

blāvains   apv.

1. Plankumains, iezilgans, nespodrs.

Blāvainas dzijas— nevienādi nokrāsotas dzijas, vietām tumšākas, vietām gaišākas.

Avoti: ME

blāvāt   apv.

1. Plaiksnīties.

Avoti: Sin

blāvāties   apv.

1. Izplatīt mainīga stipruma nevienmērīgu gaismu.

Avoti: ME

blāvauti   apv.

1. Nespodras, noplukušas krāsas drēbes.

Avoti: ME

blāvbaltums   apv.

1. Blāva, nespodra baltā krāsa.

Avoti: LV93

blāve   apv.

1. Neliela smaganu palielināšanās, pietūkums pārmērīgas siekalošanās rezultātā.

Avoti: ME, VeAT

blāve   apv.

1. Migla.

Avoti: ME

blāveris   apv.

1. Matu lente, cepures saite.

Avoti: ME

blāvēt   parasti 3. pers., blāv, pag. blāvēja; intrans.

1. Blāvot.

Avoti: LLVV

blāvēt   apv.

1. Ķildoties, rāties, taisīt troksni.

Avoti: ME

blāvīgs   apv.

1. Zilgans.

Avoti: EH

blāvināt

1. Mazināt apgaismojumu.

Avoti: Sin

blāviņa   apv.

1. Dem. --> blāva.

Avoti: ME

blāvojums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Blāva gaisma, blāvs spīdums.

Avoti: LLVV

blāvot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Nespodri spīdēt (par gaismu, gaismas avotu).

Avoti: LLVV

blāvoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; pareti.

1. Blāvot.

Avoti: LLVV

blāvots   apv.

1. Blāvains.

Avoti: EH

blāvpasta   poligr., novec.

1. Pasta, ko tipogrāfijās lieto krāsu spīduma mazināšanai; blāvi žūstošām pakrāsu krāsām pieliek smalku krītu.

Avoti: GV

blāvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dod vāju, niecīgu apgaismojumu (par gaismas avotu); vājš (par gaismu).

2. Tāds, kas nav caurspīdīgs, dzidrs.

3. Tāds, kam nav mirdzuma, spīduma; nespodrs.

4. Gaišs, bālgans (par priekšmetiem, kas saskatāmi tumsā).

Blāvās rūdas— minerālu grupa, vara sulfosāļi; izmanto vara ieguvei.

5. apv. Zils, debeszils.

Avoti: LLVV

blāvstikls   -a, v.

1. Stikls ar matētu virsmu, vāji caurredzams stikls.

Avoti: LLVV

blāvuļi

1. Skrejvaboļu dzimtas ģints ("Amara"), Latvijā konstatētas 32 sugas, vaboļu ķermenis ovāls, 4-17 mm garš ar stipri izliektu virspusi, segspārni tumši, blāvi, daudzām sugām ar bronzas krāsas atspīdumu, sastopami dažādos biotopos.

Avoti: LD

blāvums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> blāvs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> blāvs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> blāvs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

blaza   apv.

1. Kaut kas kopā sagrūsts, sabīdīts.

Blazā sakrist— sagrūst, sastumt, sabīdīt kopā.

2. niev. Liels, smagnējs (cilvēks, dzīvnieks).

Avoti: ME, KiV

blazarēt   apv.

1. Blazierēt.

Avoti: EH

blazāns   apv.

1. Kaut kas liels, lempīgs, miesās izplūdis.

Avoti: EH

blazdarēties   apv.

1. Pavadīt laiku bezdarbībā, slinkot; klaiņot, staigāt apkārt; arī blēņoties, palaidņoties.

Avoti: LivP

blazdars   apv.

1. Cilvēks, kas, mēdz pavadīt laiku bezdarbībā, slinkot, klaiņot, staigāt apkārt; arī nenopietns, vieglprātīgs cilvēks.

Avoti: LivP

blazderēties   apv.

1. Pavadīt laiku bezdarbībā, slinkot; klaiņot, staigāt apkārt; arī blēņoties, palaidņoties.

Avoti: LivP

blazders   apv.

1. Cilvēks, kas, mēdz pavadīt laiku bezdarbībā, slinkot, klaiņot, staigāt apkārt; arī nenopietns, vieglprātīgs cilvēks.

Avoti: LivP

blazdoties   apv.

1. Dauzīties, plēsties.

Avoti: EH

blazē   žarg.

1. Vēsi; ciniski; vienaldzīgi.

Avoti: Žrg

blāzēt   apv.

1. Pļāpāt tukšu, nejēdzīgu runāt.

Avoti: NeV

blazēts

1. Uzpūtīgi vienaldzīgs.

Avoti: SV69

Blazeviči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Avoti: LC

blāzgnums   apv.

1. Blāzma, atspīdums.

Avoti: NeV

blazierēt   apv.

1. Dauzīties apkārt, klaiņot.

Avoti: EH

blāzijas

1. Aknu sūnu klases maršanciju apakšklases dzimta un ģints ("Blasia") ar 1 sugu, izplatīta tikai Z puslodē.

Sīkā blāzija— blāziju ģints vienīgā suga ("Blasia pusilla"), Latvijā sastopama izklaidus visā teritorijā, auga lapoņi zaļi vai dzeltenzaļi, sakārtoti rozetēs (3-4 cm diametrā), dihotomiski zaroti.

Avoti: LD

blāzma   -as, s.

1. Gaišums pie apvāršņa (kas rodas, saulei, arī mēnesim lecot vai rietot).

2. Gaismas atspīdums (piemēram, no zibens, ugunsgrēka).

Avoti: LLVV

Blāzma   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Lestenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ventspils novadā 36 km no Ventspils, izveidojusies bijušās Puzes muižas "Pussen" teritorijā, Puzes pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LC

blāzmains   -ais; s. -a, -ā;

1. Blāzmas apgaismots.

// pareti. Tāds (laika posms), kad ir blāzma.

Avoti: LLVV

blāzme   apv.

1. Blāzma.

Avoti: EH

blāzmenieki

1. Tukuma novada Lestenes pagasta apdzīvotās vietas "Blāzmas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

blāzmiņa

1. Dem. --> blāzma.

Avoti: LV93

blāzmojums   -a, v.

1. Rezultāts --> blāzmot (1); blāzma (1).

2. Rezultāts --> blāzmot (2); blāzma (2).

Avoti: LLVV

blāzmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Kļūt, būt gaišam (saulei vai mēnesim lecot vai rietot).

2. Izstarot vai atstarot (vāju) gaismu; būt redzamam, atšķirties no tumšākas apkārtnes ar savu gaišumu.

Avoti: LLVV

blāzmoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Blāzmot (1).

2. Blāzmot (2).

Avoti: LLVV

blāznis   apv.

1. Palaidnis, nejēga, tukšu runu runātājs.

Avoti: NeV

blāznīties   apv.

1. Melot.

Avoti: Sin

blāzns   apv.

1. Blāsnis.

Avoti: ME

blāznums   apv.

1. Blāzma, atspīdums.

Avoti: NeV

blāzt   apv.

1. Spīdēt, mirdzēt, vizuļot.

Avoti: ME

blāzt   apv.

1. Pļāpāt aplamības.

Avoti: ME

blaža   apv.

1. Izblīdusi, resna sieviete.

Avoti: ViV

Blaža   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Albas žudecā, 2100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

blažāt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: EH

blažāt   apv.

1. Bradāt.

Avoti: EH

blaževicieši

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Blaževiči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Blaževiči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Blaževiču pilskalns— atrodas Aglonas novada Kastuļinas pagasta Blaževičos, Rušona ezera austrumu krastā, ~12 m augsts, savrups paugurs, stāva tikai pret ezeru pavērstā nogāze, plakums - ~60 x 40 m, kultūrslānis liecina par apdzīvotību agrajā dzelzs laikmetā.

2. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Blazeviči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

blažģe   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: EH

Blažģis   vietv.; sar.

1. Blažģa ezers - dabas liegums, atrodas Aizputes, Priekules un Vaiņodes novadā (attiecīgi Kalvenes, Priekules un Embūtes pagastā), valsts aizsardzībā kopš 1999. g., tajā mitru mežu masīvi mijas ar zemajiem purviem, maziem ezeriņiem, aizaugušām pļavām, liela biotopu daudzveidība, pie ezera atjaunota koka vardes populācija.

Avoti: LE1

blažģīt   apv.

1. Daudz un skaļi runāt.

Avoti: ME

blažierēt   apv.

1. Klaiņot.

Avoti: MalV

blažīgs   apv., niev.

1. Resns, izblīdis.

Avoti: ViV

Blažova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 2200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1770. g.

Avoti: Wi

blē   žarg.

1. Lieto kā lamuvārda "bļeģ" aizstājēju.

Avoti: SLG

blechnaceae   lat.

1. Ēnpaparžu dzimta.

Avoti: LD

blechnum   lat.

1. Ēnpaparžu dzimtas ģints.

Blechnum spicant— vārpu ēnpaparde.

Blechnum gibbum— kuprainā ēnpaparde.

Blechnum penna-marina— jūrasspalvu ēnpaparde.

Avoti: LD, DaE

Bleda   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijas ziemeļos ("Bled"), Goreņskas reģionā, kalnu kūrorts, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

bledāns   apv.

1. Tukls, masīvs cilvēks.

Avoti: EH

blēdene   apv.

1. Blēde.

Avoti: EH

blēdenieks   apv.

1. Blēdis, krāpnieks.

Avoti: EH

bledēns   apv.

1. Bledāns.

Avoti: EH

blēdība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> blēdīgs.

2. Negodīga rīcība, krāpšana, viltīgs darījums savtīgos nolūkos.

Avoti: LLVV, MLVV

blēdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas rīkojas negodīgi, ar meliem vai viltu (lai gūtu sev labumu).

Avoti: LLVV

blēdīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> blēdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

blēdis   -ža, v.

1. Cilvēks, kas negodīgi, ar meliem vai viltu, cenšas gūt sev labumu; krāpnieks.

Blēžu romāns— romāns par klaidoņu un dēkaiņu piedzīvojumiem, bieži sarakstīts pirmajā personā, radies 16. gs. Spānijā.

// hum. Cilvēks, kas ar viltu, mānīšanos izdara kādu nerātnību.

Avoti: LLVV

blēdīt   -īju, -ī, -ī, arī -u, -i, -a, pag. -īju; intrans.

1. Blēdīties.

Avoti: LLVV

blēdīties   -ījos, -ījies, -ījas, arī -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Savtīgos nolūkos rīkoties negodīgi, melot, krāpt, mānīties.

// sar. Pieļaut zināmas atkāpes no īstenības, dabiskas kārtības, priekšrakstiem u. tml.

Avoti: MLVV

bledius   lat.

1. Vaboļu kārtas īsspārņu dzimtas ģints.

Avoti: LD

blēdnība   apv.

1. Blēdība.

Avoti: EH

blēdnīca   apv.

1. Blēde.

Avoti: KiV

blēdnieks   apv.

1. Blēdis, krāpnieks.

Avoti: KiV, Sin

blefar-   med.

1. Salikteņos norāda uz plakstiņu.

Avoti: MSV

blefaradenīts   med.

1. Plakstiņa tauku dziedzera iekaisums.

Avoti: TM

blefaradenoma   med.

1. Plakstiņa adenoma.

Avoti: TM

blefaredēma   med.

1. Plakstiņu tūska.

Avoti: TM

blefarektomija   med.

1. Plakstiņa vai tā daļas izgriešana.

Avoti: TM

blefarhromhodroze   med.

1. Krāsaini sviedri plakstiņa malā, parasti ar zilganu nokrāsu.

Avoti: MSV

blefarisms   med.

1. Plakstiņu spazma, kas izraisa pastiprinātu mirkšķināšanu.

Avoti: TM

blefarīts

1. Acs plakstiņu malu iekaisums, grūti ārstējama slimība.

Avoti: LEV

blefaro-   med.

1. Salikteņos norāda uz plakstiņu.

Avoti: MSV

blefaroateroma   med.

1. Plakstiņa tauku dziedzera cista.

Avoti: TM

blefaroblenoreja   med.

1. Gļotu un strutu atdalīšanās no acs spraugas.

Avoti: TM

blefarodiastāze   med.

1. Nenormāli plata acs sprauga; nespēja pilnīgi aizvērt plakstiņus.

Avoti: TM

blefarodishroja   med.

1. Plakstiņa nenormāls krāsojums (dzimumzīme, holesterīna nogulsnes).

Avoti: TM

blefarofīma   med.

1. Plakstiņa audzējs vai izaugums.

Avoti: TM

blefarofriplastika   med.

1. Uzacu un plakstiņu plastiska operācija.

Avoti: TM

blefarohalāze   med.

1. Augšējā plakstiņa atslābušās ādas nokarāšanās pāri plakstiņa brīvajai malai.

Avoti: TM

blefarohromhidroze   med.

1. Krāsaini sviedri plakstiņa malā, parasti ar zilganu nokrāsu.

Avoti: TM

blefaroklonuss   med.

1. Acs gredzenmuskuļa kloniski krampji, acs krampjaina mirkšķināšana.

Avoti: TM

blefarokonjunktivīts   med.

1. Plakstiņu un konjunktīvas iekaisums.

Avoti: TM

blefaroksīze   med.

1. Plakstiņa konjuktīvas nokasīšana, trahomas ārstēšanas metode.

Avoti: TM

blefaropeksija   med.

1. Plakstiņa piestiprināšanas operācija apkārtējiem audiem, lai novērstu ptozi.

Avoti: TM

blefaropioreja   med.

1. Strutu un gļotu izdalīšanās no acs spraugas.

Avoti: TM

blefaroplastika   med.

1. Plakstiņa vai tā daļas atjaunošanas vai izveidošanas operācija.

Avoti: TM

blefaroplasts   med.

1. Veidojums, no kura sākas protozoja viciņa.

Avoti: TM

blefaroplēģija   med.

1. Plakstiņa, sevišķi augšējā, paralīze.

Avoti: TM

blefaroptoze   med.

1. Paralizēta augšējā plakstiņa noslīdējums.

Avoti: TM

blefarorāfija   med.

1. Acs spraugas pilnīga vai daļēja aizšūšana.

Avoti: TM

blefarosinehija   med.

1. Plakstiņu saaugums, salipums.

Avoti: TM

blefarospazma   med.

1. Acs gredzenmuskuļa toniski krampji.

Avoti: TM

blefarostats   med.

1. Plakstiņa turētājs; instruments plakstiņa pacelšanai acu operācijās.

Avoti: TM

blefarostenoze   med.

1. Acs spraugas nenormāls sašaurinājums.

Avoti: TM

blefarotomija   med.

1. Grieziens plakstiņā.

Avoti: TM

blefot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.

1. Lietot blefa paņēmienu kāršu spēlē (parasti pokerā).

// pārn. Nerunāt patiesību, melot; arī rīkoties maldinoši, radot pārspīlētu priekšstatu par saviem spēkiem, līdzekļiem, apstākļu patieso būtību u. tml.

2. sar. Iebaidīt.

Avoti: MLVV, Žrg

blefotājs

1. Tas, kas izmanto blefu.

blefs   -a, v.

1. Izdomājums, lai kādu apmulsinātu vai apmānītu.

2. Paņēmiens pokera spēlē - spēlētājs, kam rokās sliktas kārtis, izliekas, ka viņš var uzvarēt.

Avoti: LLVV, SV99

blēgs   apv.

1. Blēdīgs, viltīgs, izmanīgs, neuzticams.

2. hip. Blēdis.

Avoti: ME

bleģ-a-med   žarg.

1. Valodas spēle ar mājienu uz rupjību; interjekcijas nozīmē lieto kā situācijas raksturotāju.

Avoti: JV

Bleiburga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Bleiburg"), Karintijas federālajā zemē, 3900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bleida   vietv.

1. Bleidas ezers - atrodas Jersikas līdzenumā, Vārkavas novada Vārkavas pagastā, 108,5 m vjl., platība - 33,8 ha, garums - 1,3 km, lielākais dziļums - 1,8 m, eitrofs, dibens apaudzis.

Avoti: LD

Bleideli   vietv.

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Bleideļi" nosaukums latgaliski.

2. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Bļaideļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bleideļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

2. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Bļaideļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bleideri   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

Bleiherode   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bleicherode"), Tīringenes federālajā zemē, 6300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bleijāt   apv.

1. Sist.

Avoti: EH

bleika   apv.

1. Lamuvārds, apsaukāšanās vārds.

Avoti: EH

bleiks   apv.

1. Interjekcija šāviena trokšņa atdarināšanai.

Avoti: ME

bleikšēt   apv.

1. Blīkšēt.

Avoti: EH

bleikšēties   apv.

1. Blīkšēt.

Avoti: EH

bleikšis   apv.

1. Blīkšis.

Avoti: EH

bleikšoņa   apv.

1. Blīkšis.

Avoti: EH

bleini   apv.

1. Pankūkas.

2. Gaļas izaugumi gailim zem knābja.

Avoti: TiA

bleins   apv.

1. Pankūka.

Avoti: BsV

bleiņi   apv.

1. Pankūkas.

Avoti: KnG

bleipēderis   apv.

1. Zīmulis.

Kā bleipēderis— saka par kalsnu, tievu, neliela auguma cilvēku.

Avoti: ĒiV, SiV

bleistiķis   apv., novec.

1. Zīmulis.

Avoti: ĒiV

bleitēt   apv.

1. Sist.

Avoti: ViV

bleiva   apv.

1. Kāds, kas pielej, piepilda.

Avoti: EH

bleive   apv.

1. Ilgi, bez aizdara vārīta zupa.

2. Kas bleivējas.

3. Bleivēšanās.

Avoti: EH

bleiveiss   apv.

1. Svina baltais.

Avoti: ViV

bleivēt   apv.

1. Pieliet, piepildīt.

Avoti: EH

bleivēt   apv.

1. Sist.

Avoti: EH

Bleivi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Bebrenes pagastā.

Avoti: LC

bleizers

1. Žakete ar uzšūtām kabatām un (parasti) metāla pogām.

Avoti: SV99

blējiens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> blēt.

Avoti: LLVV

blējīgs   apv.

1. Tāds, kas bieži blēj.

Avoti: EH

blekauts   žarg.

1. Pilnīgs samaņas zudums.

Avoti: Str

Blekbērna   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Blackburn"), Anglijā, Liverpūles-Līdsas kanāla krastā, 106500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

blekbotoms

1. Sarīkojumu deja ar straujām un stūrainām kustībām (20. gs. 20. gados).

Avoti: Ang

blekdžeks

1. Kāršu spēle - acīte ("divdesmit viens") vai tai līdzīga spēle.

Avoti: PL

Blekēde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bleckede"), Lejassaksijas federālajā zemē, 9500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Blekforista   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Black Forest"), Kolorādo štatā, 13100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Blekfuta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Blackfoot"), Aidaho štatā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Blekhilsi   vietv.

1. ASV Klinšu kalnu tālākais austrumu masīvs ("Black Hills"), iestiepjas Lielajos līdzenumos, relatīvais augstums - 600-800 m, augstākā Hārnija smaile - 2207 m.

Avoti: PZT

Blēkinge   vietv.

1. Lēne Zviedrijā, platība - 2941 kvadrātkilometrs, 152700 iedzīvotāju (2011. g.), administratīvais centrs - - Karlskrūna.

Avoti: Wi

bleknēt   apv.

1. Sēdēt sakumpušam un nogurušam.

2. Sēdot vai guļot slinkot.

Avoti: ME, EH

bleknīt   apv.

1. Sist, grūst.

Avoti: EH

blēkns   apv.

1. Līdzens.

Avoti: ME

Blekpūla   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Blackpool"), Anglijā, Īrijas jūras piekrastē, 142900 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bleksbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Blacksburg"), Virdžīnijas štatā, 44000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bleksterēt   apv.

1. Blekstēt.

Avoti: EH

bleksteris   apv.

1. Tāds, kas slinko, darbu dara nevīžīgi.

Avoti: EH

blekstēt   apv.

1. Slinkot, kaut ko nevīžīgi darīt.

Avoti: EH

blekte   apv.

1. Meldru pinums saku mīkstās pamatnes izveidošanai.

2. Šķipsna, lēvenis, kušķis; grīste, pika, bezformīgi kopā savelta masa.

3. Netīrīgs cilvēks.

Avoti: ME, VeAT, KV

blekte   apv.

1. Jūras zivs.

Avoti: ME

Blekteskalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Mārkalnes pagastā.

Avoti: LC

Blekteskols   vietv.

1. Alūksnes novada Mālupes pagasta apdzīvotās vietas "Blekteskalns" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

blektēt   apv.

1. Savelties pikās (par vilnu, liniem u. c.).

2. Sist, pērt.

3. Padarīt melnu, nesalasāmu.

Avoti: ME

bleķains   apv.

1. Traipains.

2. Tāds, kas ir noklāts ar izsitumiem.

Avoti: ViV

bleķājs   apv.

1. Plankumains, traipains.

Avoti: EH

bleķāt   apv.

1. Notraipīt, padarīt plankumainu.

Avoti: EH

bleķe   apv.

1. Skārds; skārda priekšmets.

2. Cepešpanna cepšanai krāsnī.

Avoti: KiV

blēķēt   apv.

1. Dauzīt vālēm māla kulu, lai tas paliek sīksts un izturīgs.

Avoti: TlV

bleķis   -ķa, v.; parasti vsk.; vienk.

1. Skārds.

2. pārn. Blēņas, nieki; aplamība; izdomājums.

3. sar. Mazvērtīgs krāms.

4. žarg.; parasti dsk. Mūziķi, kas spēlē metāla pūšaminstrumentus.

Avoti: LLVV, MLVV, ViV, Žrg, SLG

bleķis   apv.

1. Plankums.

2. Plankumi, izsitumi.

Avoti: ĒiV, ViV, KnV

bleķot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intr.; sar., nelit.

1. Maksāt.

2. Melot.

Avoti: MLVV, SLG

blemzt   apv.

1. Runāt blēņas, arī runāt rupji un nepieklājīgi.

Avoti: ME

blemzt   apv.

1. Uztvert ar grūtībām.

Avoti: ME

blemža   apv.

1. Kāds, kurš mēdz runāt rupji un nepieklājīgi.

Avoti: EH

blemža   apv.

1. Uzšuve sieviešu lindrakiem gar apakšu.

Avoti: EH

blemža   apv.

1. Kāds, kurš ir neizveicīgs, kurš runājot siekalojas.

Avoti: EH

blen-   med.

1. Salikteņos norāda ar gļotādu vai uz gļotu atdalīšanos.

Avoti: MSV

blenadenīts   med.

1. Gļotādas dziedzeru iekaisums.

Avoti: TM

blēndaris   apv.

1. Blēņdaris.

Avoti: EH

blende   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Aizsegs (diafragma) ar maināmu atveres lielumu (piemēram, fotogrāfijā, mikroskopijā).

2. Piederums (fotoaparāta, filmu uzņemšanas aparāta) objektīva pasargāšanai no attēla veidošanai nevajadzīgiem gaismas stariem.

3. Laterna raktuves apgaismošanai (koka laterna, kas no iekšpuses izsista ar skārdu).

Avoti: LLVV, SV69

blenderēt   nevēl.

1. Blendēt.

Avoti: PL

blenderis   -a, v.

1. Elektriska ierīce produktu sasmalcināšanai vai arī viendabīgas masas iegūšanai, produktus sakuļot; jaucējs (2).

Avoti: PL

blēnderis   apv.

1. Blēņdaris.

Avoti: EH

blenders   nevēl.

1. Blenderis.

Avoti: PL

blendēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Mainīt (ar blendi) gaismas staru kūļa platumu; diafragmēt.

2. Sasmalcināt, samaisīt ar blendera palīdzību.

Avoti: LLVV, PL

Blendiena   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aizputes novada Kazdangas pagastā.

Avoti: LC

Blendinen   vietv., vēst., vācu val.

1. Blendenes muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Kazdangas pagastā.

Avoti: KV

blendze   apv.

1. Ar ūdeni vai dubļiem pildīta bedre laukā.

Avoti: ME

blendze   apv.

1. Klaidonis.

Avoti: ME

blendzēt   apv.

1. Klaiņot apkārt, klejot.

Avoti: ME

blendzīgs   apv.

1. Tāds, kas mīl slaistīties un žūpot.

Avoti: ME

blendža   apv.

1. Slaists, dīkdienis.

2. Saka, ja kaut kas neizdodas.

Avoti: ME

blēnēt   apv.

1. Plēnēt.

Avoti: EH

blēniķis   apv.

1. Blēņdaris.

Avoti: EH

blēnis   apv.

1. Blēņas, nieks.

2. Viltīgs, blēdīgs cilvēks.

Avoti: EH

blenkšēt   apv.

1. Pļāpāt, nevajadzīgi riet (par suņiem).

Avoti: ME

blenkšis   apv.

1. Pļāpa, nesaturīgs cilvēks.

Avoti: EH

blenkšķis   apv.

1. Blenkšis.

Avoti: EH

blenkt   apv.

1. Blenzt.

2. Ar pūlēm samanīt, noticēt, ieraudzīt.

Avoti: ME

blenkža   apv.

1. Pļāpīgs cilvēks.

Avoti: SiV

blennorreia   novec.

1. Gļotu tecēšana.

2. Acu gļotādas strutains iekaisums.

3. Gonoreja.

Avoti: SV33

bleno-   med.

1. Salikteņos norāda ar gļotādu vai uz gļotu atdalīšanos.

Avoti: MSV

blenoftalmija   med.

1. Katarāls konjuktivīts.

2. Acu gonoreja.

Avoti: TM

blenootoreja   med.

1. Gļotaini iztecējumi no auss.

Avoti: TM

blenorāģija   med.

1. Profūza blenoreja.

2. Gonoreja.

Avoti: TM

blenoreja

1. Acs gļotādas strutojošs iekaisums.

2. Bagātīga gļotu vai strutu atdalīšanās no iekaisušām gļotādām, galvenokārt no konjuktīvas.

Avoti: SV69, TM

blenorinīts   med.

1. Iesnas ar gļotu vai strutu pārmērīgu atdalīšanos.

Avoti: TM

blenst   apv.

1. Runāt niekus.

Avoti: KV

blenst   apv.

1. Blenzt, glūnēt.

2. Spiegot, izklaušināt.

Avoti: KV, EH

blentēt   apv.

1. Brist pa dubļiem.

Avoti: EH

blentēt   apv.

1. Sist.

Avoti: EH

blenūrija   med.

1. Gļotu atdalīšanās ar urīnu.

Avoti: TM

blenze   apv.

1. Pļauka, pliķis.

Avoti: ME

blenze   apv.

1. Tāds, kas akls, vājredzīgs vai savā rīcībā nedrošs.

Avoti: EH, NeV

blenzis   apv.

1. Tāds, kas slikti redz; tuvredzīgais.

Avoti: ME

blenzt   blenžu, blenz, blenž, pag. blenzu; intrans.; sar.

1. Skatīties nekustīgi, parasti ilgi (vienā punktā).

2. Uzmanīgi skatīties, novērojot (ko).

Avoti: LLVV

blenža   apv.

1. Tāds, kas slikti redz; tuvredzīgais; blenzis.

Avoti: ME

blenžamie   žarg.

1. Acis.

Avoti: Sin

blēņa   -as, s., vsk.; apv.

1. Blēņas.

Avoti: EH

blēņas   -u, s.; parasti dsk.

1. Sīki (parasti bērnu) pārkāpumi, nedarbi.

2. Nenozīmīgs apstāklis; nieki.

Avoti: LLVV

blēņāties   apv.

1. Blēņoties.

Avoti: KiV

blēņdaris   -ra, v.

1. Bērns, kas dara nedarbus, blēņas; nerātnis.

Avoti: LLVV

bleņģis   apv.

1. Mitra, pielijusi vieta uz lauka vai ceļa.

Avoti: KnG

blēņi   -u, v.; apv.

1. Blēņas.

Avoti: EH

blēņīgs   apv.

1. Nebēdnīgs, izmanīgs uz nedarbiem.

Avoti: ME, VeAT

blēņkopis   apv.

1. Nebēdnis, kāds, kurš ir izmanīgs uz nedarbiem.

Avoti: ME, VeAT

bleņķerēt   apv., niev.

1. Klaiņot, staigāt apkārt; arī slinkot.

Avoti: ViV

bleņķeris   apv.

1. Cilvēks, kas staigā apkārt, slinko.

Avoti: ViV

blēņot   apv.

1. Muļķoties, ērmoties, darīt nedarbus, blēņas.

Avoti: ME

blēņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Darīt nedarbus, blēņas (parasti par bērniem).

2. Darīt (arī teikt) ko bez nopietnības vai nozīmes; niekoties; darīt ko sliktu, nepatīkamu.

Avoti: LLVV

blēņumaiss   apv.

1. Blēņdaris.

Avoti: MiV

Blerika   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Blerick"), Limburgas provincē, 27300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

blese   apv.

1. Balts pieres laukumiņš zirgiem un liellopiem.

Avoti: KV

blese   apv.

1. Liela auguma, dūšīga sieviete.

2. Liela pēda.

Avoti: EH

blesīgs   apv.

1. Slinks, laisks.

Avoti: EH, NeV

blesīgs   apv.

1. Gvelzīgs, izlaidīgs runā vai stājā.

2. Liels, pamatīgs, drukns (par cilvēka vai dzīvnieka augumu).

Avoti: EH, NeV

blesiķis   apv.

1. Sliņķis.

Avoti: EH

blesināties   apv.

1. Slepus slinkot (kad saimnieks neredz).

Avoti: EH

blesis   apv.

1. Zirgs, kam ir blese (balts pieres laukumiņš).

2. Labi barots, lēns zirgs (retāk cits dzīvnieks).

Avoti: KV

blesis   apv.

1. Sliņķis, palaidnis; arī slinks dzīvnieks.

Avoti: EH

blesis   apv.

1. Plecīgs cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: EH

blesis   apv.

1. Bridējs, gājējs.

Avoti: EH

blesis   apv.

1. Vecs, slikts kabatas pulkstenis.

Avoti: EH

Blesjengrāfa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bleskensgraaf"), Dienvidholandes provincē, 2800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bleska   apv.

1. Netīrīga, nekārtīga sieviete.

Avoti: ME

bleste   apv.

1. Kalsns, novājējis dzīvnieks.

Avoti: ViV

blešķenieki

1. Talsu novada Virbu pagasta apdzīvotās vietas "Blešķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

blēt   parasti 3. pers., blēj, pag. blēja; intrans.

1. Radīt īpatnējas balss skaņas (par aitām, kazām).

Avoti: LLVV, KnV

blestiķe   apv.

1. Kode, arī tauriņš.

Avoti: EH

blešinka   apv.; hip.

1. Sliņķis.

Avoti: EH

bletila   bot.

1. dsk. Orhideju dzimtas ģints ("Bletilla"), savvaļā sastopama Ķīnas dienvidos, Eiropā audzē kā krāšņumaugu.

Svītrainā bletila— bletilu suga ("Bletilla striata").

Avoti: LxE, DaE

bletilla   lat.

1. Bletilas.

Bletilla striata— svītrainā bletila.

Avoti: DaE

bletēt   apv.

1. Sist ar bletni.

Avoti: EH

bletne   apv.

1. Plata lieta (siksna).

Avoti: EH

BLEU   saīs.

1. Beļģijas un Luksemburgas Ekonomikas savienība.

Avoti: PnR

blevēt   apv.

1. Panīkt, novārgt, nīkuļot.

Avoti: ME

blezdelinga   apv.

1. Bezdelīga.

Avoti: EH

blezerēt   žarg.

1. Klaiņot; pastaigāties bez noteikta mērķa.

Avoti: SLG

blezeris   apv.

1. Klaidonis, sliņķis.

Avoti: SiV

blezēt   apv.

1. Sist.

Avoti: EH

blezīgs   apv.

1. Slinks, laisks.

Avoti: EH

blezinēt   apv.

1. Spulgot.

Avoti: EH

blezis   apv.

1. Sliņķis.

Avoti: EH

blezne   apv.

1. Plezna.

Avoti: ME

blēžot   apv.

1. Darīt blēņas, muļķoties.

2. Blēdīties.

Avoti: ME

blēžoties   apv.

1. Blēdīties.

Avoti: Sin

blicca   lat.

1. Karpu dzimtas ģints.

Blicca bjoerkna— plicis.

Avoti: LD

blice   žarg.

1. Grupa; ansamblis.

2. Komanda (parasti sportā).

3. Zibspuldze.

4. Kautiņš.

Avoti: SLG

blicēt   žarg.

1. Šaut.

Avoti: Žrg

blicis   apv.

1. Plicis ("Blicca bjoerkna"), karpzivju dzimtas suga.

Avoti: LivP, PDE

blicmēdele   žarg.

1. Ierēdne armijā.

Avoti: Žrg

blicot   žarg.

1. Sist kādam.

2. Ātri skriet.

Avoti: Žrg

Blīda   apv.

1. Pilsēta Alžīrijā, Alžīras piepilsēta tās dienvidrietumos, 180400 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

Blīdene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Brocēnu novadā 23 km no Saldus, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1272. g., pagasta centrs.

2. Blīdenes pagasts - pagasts Brocēnu novadā, robežojas ar Cieceres un Remtes pagastu, kā arī ar Dobeles, Auces un Saldus novadu; iepriekšējie nosaukumi: Blīdienas pagasts, Blīdenes-Stūru pagasts, Stūru-Dūru un Blīdenes pagasts.

Blīdenes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā neliela daļa pirmskara Blīdenes pagasta teritorijas pievienota tagadējam Remtes un Zebrenes pagastam, savukārt Blīdenes pagastā iekļautas nelielas bijušā Cieceres un Zvārdes pagasta platības.

3. Blīdenes mežniecība - apdzīvota vieta (mazciems) Brocēnu novada Blīdenes pagastā.

4. Dzelzceļa stacija Brocēnu novada Remtes pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Jelgava-Liepāja, 112 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1927. g.

5. Bērzes kreisā krasta pieteka, garums - 16 km, iztek no neliela ezeriņa uz dienvidiem no Pilsblīdenes.

Avoti: LC, KV, LE1, LD

blīdenieki

1. Brocēnu novada Blīdenes pagasta apdzīvotās vietas "Blīdene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

blidīc   apv.; izsauk.

1. Šāviena triokšņa atdarinājums.

Avoti: EH

blidīdz   apv.; izsauk.

1. Tāda trokšņa atdarinājums, kas rodas smagam priekšmetam iekrītot kādā šķidrā masā.

Avoti: EH

Blīdiena   vietv.

1. Blīdienas pagasts - tagadējā Brocēnu novada Blīdenes pagasta bijušais nosaukums.

Avoti: KV

Blīdiene   vietv.

1. Brocēnu novada Blīdenes pagasta apdzīvotās vietas "Blīdene" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

blīdināt   apv.

1. Uzbarot, padarīt tuklu.

Avoti: ME

blīdums   apv.

1. Pilnīgums, tuklums.

2. Drūzma.

Avoti: ME, Sin

Blieden   vietv., vācu val.

1. Blīdene.

2. Pilsblīdenes muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Blīdenes pagastā.

Avoti: FV, KV

bliegums   apv.

1. Zilais māls.

Avoti: ME

bliegzna   apv.

1. Zilais māls.

Avoti: EH

blieka   apv.

1. Blieķis - saķepusi, neizdevusies maize.

2. Neirdena zeme.

Avoti: VV

bliekens   apv.

1. Ciets, sablīvējies.

Avoti: EH

blieks   apv.

1. Koks ar ko jauc (blietē) mālus.

Avoti: KV

blieķēt   apv.

1. Balināt.

Avoti: KV

blieķēt   apv.

1. Dauzīt vālēm māla kulu, lai tas paliek sīksts un izturīgs.

Avoti: TlV

blieķēties   apv.

1. Blīvēties, kļūt cietam.

Avoti: KnV

blieķis   apv.

1. Vieta, kur balina audeklu un veļu.

2. Maize no neizrūgušas mīklas.

3. Rīks, ar ko sasist mālu kulu cietu.

4. Liepu mežs.

5. Cieta māla augsne.

Avoti: KV, SiV

blieķis   apv.

1. Saķepusi, neizdevusies maize.

2. Cieta, lipīga mālzeme; klons.

Avoti: TlV

blieķis   apv.

1. Bliete, rīks, ar ko blieķē, blietē.

Avoti: TlV

blieķis   apv., hip.

1. Liepu mežs.

Avoti: ME

Blieķu   vietv.

1. Blieķu kalns - pilskalns Aizputes novada Cīravas pagastā, 3 km uz dienvidiem no Cīravas centra, Cīravas-Dunalkas ceļa labajā pusē, 5-6 m augsts, garens paugurs ar ovālu plakumu (asis ~30 x 20 m), varbūtēji identificēts ar vēstures avotos 1253. g. minēto ciemu "Gerve".

Avoti: LE1

blieskāt   apv.

1. Daudz un neglīti ēst.

Avoti: KV

bliest   apv.

1. Palikt resnam, pieņemties apmērā; piebriest.

Avoti: KV

bliete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Darba rīks, mehānisms blietēšanai.

Avoti: LLVV

blietēšana

1. Betona masas blīvēšanas paņēmiens (ar rokas vai pneimatisko blieti), ko izmanto betona un mazstiegrotu dzelzsbetona konstrukciju blīvēšanai.

Avoti: ZTV

blietēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt blīvu, līdzenu (piemēram, zemi, betonu), spēcīgi sitot, stampājot.

2. sar. Sist, dauzīt.

Avoti: LLVV

blietēties   apv.

1. Gulties (slāņiem, kārtām) vienam virs otra.

Avoti: Sin

blietīte   apv.

1. Dem. --> bliete.

Avoti: ME

blieziens   -a, v.; sar.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> bliezt (1).

2. Vienreizēja paveikta darbība --> bliezt (2).

Avoti: LLVV

bliezt   bliežu, bliez, bliež, pag. bliezu; intrans.; sar.

1. Sist, cirst (spēcīgi, ar plašu vēzienu).

2. Šaut.

3. žarg. Doties (kurp).

4. žarg. Dzert (alkoholisku dzērienu).

Avoti: LLVV, SLG

bliežamais   žarg.

1. Šaujamierocis.

Baigais bliežamais— sporta automašīna.

Avoti: JV

bligatas   apv.

1. Bligatas sist - rotaļāties, kačkus sist, blīgatas spēlēt.

Avoti: ME

blīgatas   apv.

1. Sena rotaļa, ko spēlējot pagalmā apzīmē četrstūri, kurā no zināma attāluma jāiemet sprungulītis, sitot pa to ar nūju; kačkus sist.

Avoti: KV

blīgzna   -as, s.; apv.

1. Pūpolvītols ("Salix caprea") - neliels vai vidējs vītolu dzimtas koks, arī krūms ar lielām, apakšpusē pelēkām, matainām lapām.

2. apv. Šķetra ("Salix pentandra").

3. Parastā vīksna ("Ulmus laevis").

Avoti: LLVV, Aug2

blīgzna   -as, s.; apv.

1. Ūdens virs ledus.

Avoti: EH

blīgzna   -as, s.; apv.

1. Zilais māls.

Avoti: EH

Blīgzna   vietv.

1. Melnupes labā krasta pieteka Alūksnes un Apes novadā, garums - 26 km, kritums - 86 m, tek pa Trapenes līdzenumu, pa mežainu apvidu, upes paliene vietām purvaina.

Avoti: LE1

blīgzne   apv.

1. Pūpolvītols ("Salix caprea"); blīgzna.

2. Šķetra ("Salix pentandra").

Avoti: Aug2

blīgzne   apv.

1. Zilais māls.

Avoti: ME

blīgznēt   apv.

1. Kļūt blīvam, bez porām.

Avoti: ME

blīgznēt   apv.

1. Kļūt dzeltenam un izdēdēt.

Avoti: ME

blīgžēt   apv.

1. Blīkšēt.

Avoti: EH

bliģžēt   apv.

1. Līt ar troksni.

Avoti: KnG

bliģžis   apv.

1. Pēkšņs troksnis, blīkšķis.

Avoti: KnG

blīgžis   apv.

1. Blīkšis.

Avoti: EH

blija   apv.

1. Sarma.

Avoti: KV

Blijas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Olaines novada Olaines pagastā.

Avoti: LC

blijenieki

1. Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Blijas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

blīkāt   apv.

1. Blikatāt.

Avoti: EH

blikata   apv.

1. Blīkatas.

2. Iesauka kādam, kurš klaiņo bez darba.

Avoti: EH

blīkatas   apv.

1. Sena rotaļa, ko spēlējot pagalmā apzīmē četrstūri, kurā no zināma attāluma jāiemet sprungulītis, sitot pa to ar nūju; kačkus sist.

Avoti: KV

blikatāt   apv.

1. Spēlēt blīkatas, jeb blikatas sist.

2. Klaiņot bez darba.

Avoti: EH

blīkavāt   apv.

1. Blikatāt.

Avoti: EH

blikavot   apv.

1. Slinkot.

Avoti: ME

bliks

1. Atsevišķi akcentēts gaišas krāsas plankums, izplatīts paņēmiens Bizantijas glezniecībā glezniecisko formu modelējumam, spīds.

blīksna   apv.

1. Pūpolvītols ("Salix caprea"); blīgzna.

2. Šķetra ("Salix pentandra").

Avoti: Aug2

blīksne   apv.

1. Pūpolvītols ("Salix caprea"); blīgzna.

2. Šķetra ("Salix pentandra").

Avoti: Aug2

blikstene   apv.

1. Acs plakstiņš, skropstas.

Avoti: ME, EH

blikstens   apv.

1. Acs plakstiņš.

Avoti: ME

blikstiņi   apv.

1. Acu plakstiņi.

Avoti: EH

blīkš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu spēcīgu un spalgu, īslaicīgu troksni, kas rodas, piemēram, smagam priekšmetam strauji atsitoties pret ko cietu, strauji aizverot durvis.

2. Lieto, lai atdarinātu šāviena, sprādziena troksni.

Avoti: LLVV

blīkšēt   parasti 3. pers., blīkš, pag. blīkšēja; intrans.

1. Radīt spēcīgu un spalgu, īslaicīgu troksni (piemēram, par smagiem priekšmetiem, kas strauji atsitas pret ko cietu, par strauji aizvērtām durvīm); atskanēt šādam troksnim.

2. Radīt šāviena, sprādziena troksni; atskanēt šādam troksnim.

3. apv. Tukšas blēņas pļāpāt.

Avoti: LLVV, EH

blīkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) blīkšķ (1).

// intrans.

2. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) blīkšķ (2).

// intrans.

Avoti: LLVV

blīkšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi blīkšķināt (1).

2. Ilgstoši, intensīvi blīkšķināt (2).

Avoti: LLVV

blīkšis   apv.

1. Blīkšķis.

Avoti: ME

blīkšķēt   parasti 3. pers., blīkšķ, pag. blīkšķēja, intrans.

1. Radīt spēcīgu un spalgu, īslaicīgu troksni (piemēram, par smagiem priekšmetiem, kas strauji atsitas pret ko cietu, par strauji aizvērtām durvīm); atskanēt šādam troksnim.

2. Radīt šāviena, sprādziena troksni; atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

blīkšķiens   apv.

1. Blīkšķis.

Avoti: EH

blīkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) blīkšķ (1).

// intrans.

2. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) blīkšķ (2).

// intrans.

Avoti: LLVV

blīkšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Ilgstoši, intensīvi blīkšķināt (1).

2. Ilgstoši, intensīvi blīkšķināt (2).

Avoti: LLVV

blīkšķins   apv.

1. Tas, kas blīkšķina.

Avoti: EH

blīkšķis   -ķa, v.

1. Spēcīgs un spalgs, īslaicīgs troksnis, kas rodas, piemēram, smagam priekšmetam strauji atsitoties pret ko cietu, strauji aizverot durvis.

2. Troksnis, ko rada šāviens, sprādziens.

3. žarg. Svinības.

Avoti: LLVV, SLG

blīkt   apv., interj.

1. Lieto, lai atdarinātu spēcīgu, arī spalgu troksni, kas rodas, kam krītot vai atsitoties pret ko cietu.

Avoti: ĒiV

blīma   apv.

1. Netīrs, nosmērējies cilvēks.

Avoti: ME

blīmēt   apv.

1. Piekļauties kādam.

Avoti: ME

blīmēt   apv.

1. Blenzt.

Avoti: ME

blīmēt   apv.

1. Stampājot, plakaniski sitot radīt troksni.

Avoti: ME

blin   žarg.

1. Lieto kā lamuvārda "bļeģ" aizstājēju.

Avoti: SLG

blinčuks   apv.

1. Pankūka.

Avoti: MiV

blinda   apv.

1. Tas, kas blenž.

2. Sliņķis.

Avoti: KV

blinda   apv.

1. Rinda, kārta.

Spiesties blindā— saspiesties kopā.

Avoti: ME

blindāža   -as, s.; mil.

1. Segta zemē iedziļināta aizsargbūve, kas aizsargā pret pretinieka uguni un kaujas gāzēm un ko var izmantot dzīvošanai.

Avoti: LLVV

blinderēt   apv.

1. Slaistīties apkārt bez darba.

Avoti: EH

Blinderhorns   vietv.

1. Augstākā virsotne Leponntijas Alpos uz Šveices un Itālijas robežas, augstums - 3384 m, virs 2900 m - mūžīgais sniegs.

Avoti: PZT

blindēt   apv.

1. Spīdēt, laistīties.

Avoti: ME

blindēties   apv.

1. Klaiņot, dauzīties apkārt.

Avoti: EH

blindīt   apv.

1. Vārīt.

Avoti: EH

bline   apv.

1. Pankūka; blinčuks.

Avoti: MiV

blīne   apv.

1. Pankūka.

Avoti: EH

blīnēt   apv.

1. Glūnēt.

2. Bez miega gulēt, slimot.

Avoti: KV

blīniņ   apv.

1. Blīniņ lūkot - uzlūkot ar muļķīgām acīm.

Avoti: ME

blīniņš   apv.

1. Dem. --> blīnis.

Avoti: TlV

bliniņš   apv.

1. Pankūka.

Avoti: VV

blinis   apv.

1. Vērpjamā ratiņa dēlītis, ap ko aptīti lini.

2. Pankūka.

Avoti: KV, SiV

blīnis   apv.

1. Vērpjamā ratiņa dēlītis uz kura uztin linu gursti un iesprauž ratiņa rociņā.

2. Pankūka.

Avoti: TlV, VV

blīnis   apv.

1. Greizacis, pusakls cilvēks.

Avoti: ME, VeAT

blīnis   apv.

1. Noguris, vājš cilvēks, kurš nespēj pakustēties.

Avoti: ME, VeAT

blīnis   apv.

1. Pankūka.

Avoti: EH

blinkers

1. novec. Telefona komutatorā iemontēta ierīce (vārstulis, kas pats aizveras), ar kuras palīdzību abonents izsauc telefonisti.

2. Automātiska signālierīce dzelzceļa bloķēšanas sistēmas komutatoros.

Avoti: SV69

Blinnīca   vietv.

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Bliņica" nosaukuma variants.

Avoti: LC

blins   apv.

1. Pankūka.

Avoti: EH

blinst   apv.

1. Blīst, uzpampt.

Avoti: ME

blinst   apv.

1. Vārīties.

Avoti: ME

blinst   apv.

1. Vizuļot, krēslot.

Avoti: ME

blinstēt   apv.

1. Slinkot.

Avoti: ME

Blinten   vietv., vēst., vācu val.

1. Blintenes muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Alšvangas (Alsungas) pagastā.

Avoti: KV

blintenieki

1. Alsungas novada apdzīvotās vietas "Blintenes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bliņa   s.; sar.

1. Pankūka.

Avoti: MLVV

bliņas   -u, vsk. bliņa, -as, s.

1. Griķu miltu pankūkas.

2. žarg. Pankūkas.

Avoti: LLVV, Žrg

blīņi   apv.

1. Pankūkas.

Avoti: MalV

Bliņica   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Vecumu pagastā.

Avoti: LC

bliņčuki   apv.

1. Kāds pankūku veids.

Avoti: EH

bliņķis   apv.

1. Gaismas signālierīce (no vācu "blinker"), neliela bāka.

Avoti: TlV

blisavāt   apv.

1. Blisināties.

Avoti: EH

blise   apv., reti

1. Bise (medībām).

Avoti: KiV

blisenes   žarg.

1. Acis.

Avoti: SLG

Bliseni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

Blisenis   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Bliseni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bliseņas   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Bliseni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bliseņi   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Bliseni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

blisēt   apv.

1. Slinkot, klaiņot.

Avoti: EH

blisierēt   apv.

1. Blisēt.

Avoti: EH

blisināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Skatoties vairākkārt mirkšķināt (acis).

Avoti: LLVV

blisināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.; pareti.

1. Skatoties mirkšķināties (par acīm).

Avoti: LLVV

blisinēt   apv.

1. Blisināt.

Avoti: EH

blisinieši

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Blisiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Blīskastele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bliewskastel"), Zāras federālajā zemē, 20900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

blisnēt   apv.

1. Uzmanīgi skatīties.

Avoti: NeV

blisnīt

1. Mirkšķināt.

Avoti: Sin

blist   apv.

1. Baltot, spīdēt.

Avoti: NeV

blīst   blīstu, blīsti, blīst, pag. blīdu, intrans.

1. Kļūt pilnīgam, tuklam (parasti par cilvēku, viņa ķermeni vai tā daļām); briest.

Avoti: LLVV

blisters

1. Caurspīdīgas plastmasas kupolveidīgs izvirzījums lidmašīnas korpusā ieroču un tēmēšanas ierīču novietošanai.

2. Kuģa korpusa paresninājums kuģa pasargāšanai no mīnu sprādziena iedarbības.

Avoti: SV69

blīstiķis   apv.

1. Sliņķis, kas klaiņo darba.

Avoti: EH

Blistrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 1150 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

blīšķēt   apv.

1. Blīkšķēt.

Avoti: KnV

blīšķēties   apv.

1. Krītot radīt troksni.

Avoti: ME

blīšķināt   apv.

1. Blīkšķināt.

Avoti: EH

blīšķināties   apv.

1. Blīkšķināties.

Avoti: EH

blīšķis   apv.

1. Pēkšņs troksnis, blīkšķis.

Avoti: KnV

Blitersveika   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Blitterswijck"), Limburgas provincē, 1020 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

blitka   apv.

1. Alvas zivtiņa ar āķi līdaku ķeršanai.

Avoti: KV

blitne   apv.

1. Makšķeres paveids, ar ko ziemā zvejo asarus, ēsmai izmantojot metāla zivtiņas atdarinājumu.

Avoti: EH

blitnēt   apv.

1. Zvejot ar blitni.

Avoti: EH

bliukada   apv.

1. Izsaukums ar ko atdarina sitienu ar kādu lielāku priekšmetu.

Avoti: EH

bliuks   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, paasu troksni, kas rodas, piemēram, nelieliem, bet pasmagiem priekšmetiem atsitoties pret ko cietu; bliukš; bliukšķ.

Avoti: LLVV

bliukš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, paasu troksni, kas rodas, piemēram, nelieliem, bet pasmagiem priekšmetiem atsitoties pret ko cietu; bliuks; bliukšķ.

Avoti: LLVV

bliukšēt   parasti 3. pers., bliukš, pag. bliukšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, paasu troksni (piemēram, par nelieliem, bet pasmagiem priekšmetiem, kas atsitas pret ko cietu); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

bliukšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) bliukšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

bliukšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi bliukšķināt.

Avoti: LLVV

bliukšis   apv.

1. Bliukšķis.

Avoti: ĒiV

bliukšķ   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, paasu troksni, kas rodas, piemēram, nelieliem, bet pasmagiem priekšmetiem atsitoties pret ko cietu; bliuks; bliukš.

Avoti: LLVV

bliukšķēt   parasti 3. pers., bliukšķ, pag. bliukšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, paasu troksni (piemēram, par nelieliem, bet pasmagiem priekšmetiem, kas atsitas pret ko cietu); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

bliukšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) bliukšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

bliukšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Ilgstoši, intensīvi bliukšķināt.

Avoti: LLVV

bliukšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, paass troksnis, kas rodas, piemēram, nelieliem, bet pasmagiem priekšmetiem atsitoties pret ko cietu.

Avoti: LLVV

bliukt   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu šāviena troksni.

Avoti: LLVV

blīv.   saīs.

1. Blīvums.

blīva   -as, s.

1. Blīvs kopums, veidojums.

Avoti: LLVV

blīva   apv.

1. Āmrija, tinis.

Avoti: ME

blīvceru   novec.; ģen., nelok.

1. Blīvos ceros augošs.

Blīvceru stiebrzāles— graudzāļu dzimtas lakstaugi ar cerošanas mezgliem augsnes virspusē.

Avoti: LxE

blīve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Speciāls ielikums, starplika, kas veido ciešu divu detaļu savienojumu.

Avoti: LLVV

blīvējums   -a, v.

1. Rezultāts --> blīvēt; ieblīvētie priekšmeti, ieblīvētā starpkārta.

Blīvējuma lēciens— triecienvilnis.

2. val. Vārdrinda, kurā savienoti divi vai vairāki dažādas nozīmes vārdi.

Avoti: LLVV

blīvenes   apv.

1. Ūdenspipars ("Polygonum hydropiper"), sūreņu suga.

Avoti: Aug2

blīveniski   apv.

1. Saspiesti, cieši kopā, blīvi.

Avoti: ME

blīvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt blīvu vai blīvāku (piemēram, spiežot, stampājot, aizdarot spraugas).

Avoti: LLVV

blīvēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Drūzmēties, spiesties tuvu, cieši citam pie cita.

2. pareti. Kļūt blīvam.

Avoti: LLVV

blīvgredzens   -a, v.

1. Gredzena formas detaļa (kādā mehānismā), kas novērš (gaisa, šķidruma u. tml.) noplūdi, aizsargā no putekļu iekļūšanas, uztur spiedienu starpību (dažādās mehānisma daļās).

Avoti: MLVV

blīvināšana

1. Blīvuma palielināšana.

Koksnes blīvināšana— koksnes šūnu deformēšana spiediena ietekmē radiālajā vai tangenciālajā virzienā ar nolūku palielināt koksnes vielas daudzumu tilpuma vienībā.

Avoti: ZTV

blīviski   apv.

1. Saspiesti, cieši kopā, blīvi.

Avoti: ME

blīvite   apv.

1. Blīvīts - svina baltums.

Avoti: EH

blīvīts   apv.

1. Svina baltums, balta minerālkrāsviela.

Avoti: KV

blīvledus   novec.

1. Ledus jūrā vai lielākā ezerā, ko vējš sadzinis blāķos gabalu uz gabala.

Avoti: KV

blīvoklis   novec.

1. Kaltam līdzīgs tērauda rīks blīvošanai.

Avoti: KV

blīvot   novec.

1. Padarīt dzelzs vai tērauda kniežu savienojumus ūdens vai gāzes necaurlaidīgus.

Avoti: KV

blīvplate   mūz.

1. Kompaktdisks.

Avoti: MūV

blīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura daļiņas atrodas cieši kopā.

Avoti: LLVV

blīvslēgs   -a, v.; tehn.

1. Ierīce, kas aptver (cilindra) virzuļa kātu un neļauj tvaikam, gāzei izkļūt no cilindra.

Avoti: LLVV

blīvspiedis   novec.

1. Blīvslēgs.

Avoti: KV

blīvummērs

1. Aparāts, ar kuru mērī šķidrumu vai gāzu blīvumu.

Avoti: MfV

blīvums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> blīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Apdzīvotības blīvums— iedzīvotāju skaita attiecība pret teritorijas vienību (parasti 1 kvadrātkilometru).

Adījuma blīvums— cilpu stabiņu vai cilpu rindu skaits noteiktā garuma vienībā.

Auduma blīvums— šķēru vai audu skaits noteiktā garuma vienībā.

Dzīvnieku blīvums— dzīvnieku (medījamo) skaits uz platības vienību (parasti 1000 ha).

Bises šāviena blīvums— trāpījumu skaits mērķī, izteikts procentos no visu skrošu skaita.

2. Fizikāls lielums, kas skaitliski ir vienāds ķermeņa masas dalījumam ar ķermeņa tilpumu.

Blīvuma mērītājs— ierīce, ar ko mērī šķidruma vai gāzu blīvumu, parastākie veidi ir aerometrs un piknometrs; blīvummērs.

Enerģijas blīvums— enerģijas daudzums tilpuma vienībā.

Lineārais lādiņu blīvums— lādiņu daudzums uz garuma vienību.

Optiskais blīvums— blīvums, kas raksturo materiāla gaismas absorbciju, gaismai izejot caur vielu.

Strāvas blīvums— vektoriāls lielums, kas raksturo strāvas stiprumu un virzienu katrā vadošā ķermeņa punktā.

Koksnes reducētais blīvums— absolūti sausas koksnes parauga masas dalījums ar koksnes parauga maksimāli iespējamo tilpumu.

3. inf. Rakstzīmju skaits, ko var ierakstīt un uzglabāt noteiktā fizikālā datu vides laukuma (tilpuma) vienībā.

Avoti: LLVV, Vng, ZTV, D3

bliza   apv.

1. Drumstala, drumsla.

2. Sērsna.

Avoti: Sin, EH

blizards

1. Sniegavētra, putenis ar stipru ziemeļrietumu vēju un salu ASV un Lielbritānijā.

Avoti: ZTV

blizas   apv.

1. Vētras aplauzti koki, drupas.

2. Drumslas.

Avoti: KV, EH

blize   apv.

1. Atkala.

Avoti: EH

blizecs   žarg.

1. Uzvedinātājs, kūdītājs uz noziegumu.

Avoti: KZ

blizenēt   žarg.

1. Skraidīt.

Avoti: SLG

blizerds   novec.

1. Orkānveidīgas beijas pie Ziemeļamerikas austrumu krastiem ziemeļos no Haterasa raga, kas uznāk virs kontinenta pie skaidras debess, dažreiz sasniedzot arī jūru.

Avoti: KV

blizes   apv.

1. Drumslas, sīkas šķembas.

Avoti: EH

blizēt   apv.

1. Mirdzēt, zibēt.

Avoti: ME

blīzīgs   apv.

1. Spējīgs pieņemties miesās, svarā.

Avoti: ME, VeAT

blizināt   apv.

1. Blisināt.

Avoti: ME

blīzināt   apv.

1. Blīzināt acis - pārgriezt acis (aiz dusmām).

Avoti: EH

blizma   apv.

1. Pūpolvītols.

Avoti: EH

blīzma   apv.

1. Pūpolvītols ("Salix caprea"); blīgzna.

2. Šķetra ("Salix pentandra").

Avoti: Aug2

blizme

1. dsk. Grīšļu dzimtas ģints ("Blysmus"), daudzgadīgi lakstaugi ar ložņājošu sakneni, ziedi sakopoti mazziedu vārpiņās, kas pa 4-20 veido divrindu vārpu, kurai pie pamata ir seglapa, 4 s., Latvijā konstatētas 2 sugas.

Plakanā blizme— blizmju suga ("Blysmus compressus", agrāk "Scirpus compressus").

Rūsganā blizme— blizmju suga ("Blysmus rufus", agrāk "Scirpus rufus").

Avoti: LD

blīzna   apv.

1. Pūpolvītols ("Salix caprea"); blīgzna.

2. Šķetra ("Salix pentandra").

Avoti: Aug2

blīzne   apv.

1. Pūpolvītols ("Salix caprea"); blīgzna.

2. Šķetra ("Salix pentandra").

Avoti: Aug2

blīznēt   apv.

1. Būt tūļīgam, bezdarbīgam.

Avoti: ME

blīznis   apv.

1. Vētras aplauzti koki, drupas.

Avoti: KV

blīznis   apv.

1. Šķetra ("Salix pentandra").

Avoti: EH

blīzns   apv.

1. Blīvs, ciešs, kompakts.

Avoti: ME

blīzt   blīstu, blīsti, blīst, pag. blīzu; intrans.

1. Kļūt pilnīgam, tuklam (parasti par cilvēku, viņa ķermeni vai tā daļām); briest.

Avoti: LLVV

blīzums

1. Krasa apaļkoku resgaļa caurmēra vai neapmalotu zāģmateriālu platuma palielināšanās, kad resgaļa caurmērs (platums) ne mazāk kā 1,2 reizes pārsniedz sortimenta caurmēru (platumu) 1 m attālumā no resgaļa.

2. novec. Vieta stāvviļņos, kur oscilācijas amplitūda ir vislielākā.

3. apv. Liela auguma cilvēks.

Avoti: ZTV, SiV

blīžgas   apv.

1. Plunkšķošs troksnis.

Avoti: EH

blīžģējiens   apv.

1. Vienreizējs, plunkšķošs troksnis.

Avoti: EH

bližģēt   apv.

1. Spīdēt, zaigot.

2. Plivināties.

Avoti: ME

blīžģēt   apv.

1. Līt ar troksni.

2. Tecēt, plūst ar troksni.

3. Daudz un skaļi runāt.

Avoti: KnV, EH

blīžģēties   apv.

1. Trokšņaini plosīties.

Avoti: EH

blīžģināšanās   apv.

1. Plunkšķināšanās; bradāšana.

Avoti: KnV

blīžģināt   apv.

1. Plunkšķināt; bradāt.

Avoti: KnV

blīžģināt   apv.

1. Plīkšķināt.

Avoti: KnV

blīžģins   apv.

1. Liels troksnis (piemēram, pērkona spēriens).

Avoti: KnV

blīžģis   apv.

1. Pēkšņs troksnis.

Avoti: KnV

bližnevieši

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Bližņeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bližņeva   vietv.

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Bļižņeva" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

blīžs   apv.

1. Biezs un stiprs.

Avoti: ME

blociņš   v.

1. Neliela piezīmju grāmatiņa; kabatas grāmatiņa.

Avoti: MLVV

Blockfeld   vietv., vēst., vācu val.

1. Blokfeldes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Raudas pagastā.

Avoti: KV

Blodeuveda   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - skaista sieviete, ko no ziediem radīja burvis Mats, Gvinedas valdnieks, un viņa māsasdēls Gvidions.

Avoti: PmV

blodeuwedd   velsiešu val.

1. Pūce.

Avoti: PmV

blodīgs   apv.

1. Blēdīgs.

Avoti: EH

blodīt   apv.

1. Maldīties, nezinot ceļu.

Avoti: KiV

blodīties   apv.

1. Blandīties, meklēt patvērumu.

2. Bezkaunīgi izturēties.

Avoti: ME, EH

blods   apv.

1. Tāds, kas ļaunu apzinādamies neiedrošinās skatīties acīs.

2. Nekauņa.

Avoti: KV, EH

blods   apv.

1. Vadātājs.

Avoti: EH

blogeris   sar.

1. Komentāru rakstītājs tīmekļa žurnālā jeb emuārā.

blogosfēra   sar.

1. Emuāru pasaule.

blogot   sar.

1. Rakstīt komentārus savā tīmekļa žurnālā jeb emuārā.

blogs   sar.

1. Emuārs.

blok-

1. Salikteņu daļa - saistīts ar (1) dzelzceļa bloķēšanas sistēmu; (2) vienādu vai līdzīgu elementu apvienojumu vienā veselumā (piem., blokmāja).

Avoti: SV99

Bloka   vietv.

1. Bloka muižiņa - atrodas Rīgā, Vienības gatvē 27, ēku komplekss celts kā priekšpilsētas muižas apbūve, kas atbilst krievu klasicisma stilam un ir vienīgais šāda veida arhitektūras paraugs Rīgā.

Avoti: LE1

blokada   novec.

1. Blokāde.

Avoti: Ang

blokāde   -es, s.; parasti vsk.

1. mil. Militāra (teritorijas, karaspēka grupējuma, atbalsta punkta) izolācija, ielenkšana.

2. Kādas valsts (politiska vai ekonomiska) izolācija no citām valstīm.

3. fiziol. Funkciju izslēgšana (kādam orgānam vai orgānu sistēmai).

Avoti: LLVV

blokakordi   mūz.

1. Laikmetīgā džeza muzicēšanas veids; šaura salikuma akordi, kurus uz klavierēm izpilda ar abām rokām.

Avoti: ML

blokaparāts

1. Aparāts dzelzceļa posma vai stacijas bloķēšanai.

Avoti: SV69

blokāt   apv.

1. Kult; stampāt.

2. Spaidīt.

Avoti: ME, EH

blokators   v.

1. Tas, kas bloķē.

2. vēst. Analogā telefonu tīkla iekārta, kas vienai līnijai pieslēdz divus abonentu aparātus ar dažādiem numuriem.

Avoti: MLVV

blokbasters

1. Blokbāsters - grāvējs; grāmata vai filma, kas guvusi milzīgus komerciālus panākumus, atrodas pašu ienesīgāko filmu (grāmatu) rangu tabulas augšgalā.

Avoti: PL

blokbāsters

1. Grāvējs; grāmata vai filma, kas guvusi milzīgus komerciālus panākumus, atrodas pašu ienesīgāko filmu (grāmatu) rangu tabulas augšgalā; blokbasters.

Avoti: PL

blokdiagramma

1. Perspektīvs zīmējums, kurā attēlots kāds gabals no zemes virsmas reizē ar zemes garozas šķērsgriezumu.

2. Shematisks kādas detaļas attēlojums tehniskā ierīcē.

Avoti: LEV

blokēka   -as, s.

1. Blokmāja.

Avoti: LLVV

blokēšana   novec.

1. Paņēmiens nodrošināt dzelzceļa vilcienu kustību ar signāliem, pārmijām, griezuļiem utt. regulējot to pa posmiem.

Avoti: KV

blokēt   novec.

1. Uzsākt blokādi, ielenkt.

Avoti: KV

blokēties   novec.

1. Sastādīt politisku bloku.

Avoti: KV

blokflauta

1. Koka pūšaminstruments, garenflautas paveids, kas bija plaši izplatīts 16.-18. gs.

Avoti: SV99

Bloki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

Avoti: LC

blokiecirknis

1. Dzelzceļa līnijas posma daļa starp diviem blakus esošiem garāmejas signāliem vai starp stacijas ieejas vai izejas un garāmejas signāliem.

Avoti: ZTV

blokingģenerators

1. Impulsu ģenerators, kurā līdzsaiti realizē ar impulsu transformatoru.

2. telek. Ģenerators, kas pats atslēdzas, veidots tā, lai radītu atdalītus vienādi virzītus impulsus.

Avoti: ZTV

blokirators   vēst.

1. Analogās telefonijas ierīce, ar kuras palīdzību divus dažādu numuru telefona aparātus pieslēdza vienai divvadu līnijai; vienam abonentam paceļot klausuli, otrs tika atslēgts.

Avoti: SV99

blokkods   inf.

1. Kods, kura vārdiem ir fiksēts garums.

Avoti: D3

blokkondensators

1. Kondensators ar nemaināmu kapacitāti.

Avoti: ZTV

blokkontakts

1. Elektriska aparāta kontakts, kas paredzēts vadības vai signalizācijas ķēžu komutēšanai.

Avoti: LPE

blokkopolimēri

1. Lineāri kopolimēri, kuru makromolekulās mijas homopolimēru vai statistisko kopolimēru bloki ar atšķirīgu ķīmisko sastāvu vai struktūru.

Avoti: ZTV

blokkuģis   mil.

1. Novecojis izkomplektēts kuģis, kas pārveidots par noliktavu vai kazarmu.

Avoti: MIL

blokķēde

1. Izkliedēta datubāze, kas ir pastāvīgi augošs sakārtotu ierakstu, kurus dēvē par blokiem, saraksts, katrs bloks satur laika zīmogu un norādi uz iepriekšējo bloku, sistēma ir īpaši droša pret ierakstu izmainīšanu.

Avoti: Wi

blokmāja   -as, s.

1. Celtne, kas celta no vairākiem savienotiem būvelementiem - blokiem.

2. Vairākstāvu dzīvojamā māja ar atkārtoti sarindotām dzīvokļu sekcijām.

Avoti: MLVV, LLVV

bloknots   -a, v.

1. Piezīmju bloks (ar izplēšamām lapām).

Avoti: LLVV

blokot   apv.

1. Likt, spīlēt (zābaku stulmos) blokus; taisnot, gludināt (zābaku stulmus), iespīlējot tajos apdarinātus koka gabalus.

Avoti: ViV

blokpostenis

1. Sadales punkts bez sānceļiem dzelzceļa iecirknī, kas apgādāts ar automātiskas un pusautomātiskas bloķēšanas ierīcēm.

Avoti: SV69

bloks   -a, v.

1. Apvienība (piemēram, starp valstīm, organizācijām) kopīgai rīcībai.

// sar. Cilvēku grupa, kas uzstājas kopīgi, vienoti.

2. Liela celtne, arī celtņu komplekss; telpu komplekss (piemēram, uzņēmumā, iestādē), kurās veic kādu vienotu darba procesu.

3. Vairāku detaļu vai elementu apvienojums vienā sistēmā.

Cilindru bloks— motora cilindru lējums vienā detaļā.

Bloka sējums— kopš 15.-16. gadsimtu mijas iecienīts ķieģeļu kārtojuma veids sienas ārējā virsmā, kurā laidu kārtas mijas ar galenieku kārtām.

4. Liels (no būvmateriāliem izgatavots) bluķis.

5. Zemes garozas daļa, kas nodalīta ar tektoniskiem lūzumiem.

Tektoniskais bloks— ar lūzumiem norobežots Zemes garozas iecirknis.

6. Tipveida nomaināma iekārtas sastāvdaļa, kas veic noteiktu funkciju.

Barošanas bloks— bloks, kas apgādā iekārtu vai tās sastāvdaļu ar noteikta sprieguma, frekvences un jaudas elektrisko enerģiju.

Vadības bloks— bloks, kas nodrošina citu iekārtu ieslēgšanu, izslēgšanu, aizsardzību un regulēšanu atbilstoši iekārtas darba programmai.

7. Iekārtas elementu kopums, kas veic noteiktas funkcijas un kas konstruktīvi izveidots kā atsevišķs funkcionāls mezgls.

8. Konstruktīvs celtnes vienlaidu elements (sienu, pamatu un pārsegumu bloki).

9. inf. Bitu vai rakstzīmju grupa, ko apstrādā vai pārsūta kā vienotu veselumu.

10. inf. Datora atmiņā - ierakstu kopums, ko apstrādā vai pārsūta kā vienotu veselumu.

11. inf. Loģiski patstāvīga programmas daļa.

Aritmētiski loģiskais bloks— procesora funkcionālā daļa, kas izpilda arītmētiskās, loģiskās un pārbīdes operācijas.

Daļsaistes bloks— funkcionāls bloks, ko izmanto staciju pievienošanai gredzentīklam un atvienošanai no tā, nepārtraucot gredzentīkla darbību.

Datu bloks— datu kopums, kuru kā vienotu veselumu pārsūta starp dažādiem datora funkcionāliem b-iem vai datoru tikla komponentiem.

Funkcionālais bloks— Loģiski saistītu funkciju kopums.

Mijiedarbības bloks— iekārtu kopums, iekārta vai tās daļa, kas veic informācijas pārraidi starp datoru tīkliem ar atšķirīgu arhitektūru un protokoliem.

Protokola datu bloks— datu bloks, ko saskaņā ar datoru tīkla protokolu izmanto sakariem starp vienranga entītijām; protokola datu bloks satur protokola vadības informāciju un, iespējams, arī lietotāja datus.

Vides piesaistes bloks— lokālā tīkla stacijas ierīce, ar kuru datu galiekārtas pievieno datu pārraides videi.

12. Rakstāmpapīra (izplēšamu) lapu kopums saistītā veidā.

13. Viena vai vairākas pastmarkas īpašā noformējumā.

14. poligr. Brošēts un apgriezts papīra lapu kopojums.

Grāmatas bloks— pēc kārtas saliktas un sašūtas iesiešanai sagatavotas iespiestas grāmatas loksnes.

15. Sena papīra daudzuma mērvienība: 1 b. = 25 papīra loksnes, 20 bloki = 1 rīse.

16. apv. Apdarināts koka gabals, ko iespīlē zābaku stulmos, lai tos iztaisnotu, padarītu gludus.

17. jūrn. Koka brūšu paliktņi, uz kuriem novieto būvējamo kuģi; paliktņi, uz kuriem novieto laivas uz kuģa klāja, kā arī mazos kuģus krastā.

18. žarg. Liels, smags gabals.

19. žarg. Ceļa aizsprostojums.

Avoti: LLVV, ZTV, ViV, SLG

bloks   -a, v.

1. Celšanas ierīces daļa - rats ar rievu trosei, virvei, ķēdei; trīsis.

2. jūrn. Takelāžas piederums, ko lieto vilkšanas spēka ietaupīšanai vai virziena maiņai.

Avoti: MLVV, JūVM

blokshēma

1. Shēma, kurā attēloti sarežģītas sistēmas bloki.

Programmas blokshēma— datora, pēc attiecīgās programmas realizēta informācijas apstrādes procesa grafisks attēlojums.

Avoti: SV99

blokšēt   apv.

1. Sist, tā ka skan.

Avoti: EH

Blokzeila   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Blokzijl"), Overeiselas provincē, 1300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bloķēšana

1. Mašīnas vai aparāta daļu fiksēšana noteiktā stāvoklī, lai palielinātos darbības drošums un apkalpes drošība.

Bloķēšanas mehānisms— kustīgs mašīnas elementu savienojums, kur, vienam elementam darbojoties, pārējie tiek fiksēti noteiktā stāvoklī.

2. Psihiatrijā: runas vai domu darbības bremzēšana.

3. Situācija hokejā, kad ripa nav spēlē, bet, piem., ir piespiesta pie apmales.

4. Kāda objekta izolācija ar nolūku to iznīcināt vai sagrābt taktiska mēroga kaujasdarbībā.

5. ek. Aizliegums veikt darbības (operācijas) ar vērtībām noteiktā laika posmā.

Avoti: SV99, SbV

bloķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Militāri izolēt, ielenkt (teritoriju, karaspēka grupējumu, atbalsta punktu).

2. Izolēt (valsti, tās daļu politiski vai ekonomiski) no citām valstīm vai no pārējās valsts.

3. Slēgt, neatļaut izmantot (piemēram, ceļu, sakaru līniju).

4. fiziol. Izslēgt (kādu orgānu vai orgānu sistēmas) funkcijas.

5. fizk. Sporta spēlēs - aizšķērsot ceļu (bumbai vai pretinieka spēlētājam).

6. Būvējot, ierīkojot apvienot (piemēram, celtnes, ierīces).

Avoti: LLVV

bloķēties

1. Mašīnas vai aparāta daļu fiksēšanās noteiktā stāvoklī.

2. novec. Sastādīt politisku bloku.

Avoti: LME

blomba   apv.

1. Zoba plomba.

Avoti: KiV

blombe   apv.

1. Zoba plomba.

Avoti: KnV

Blomberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Blomberg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 15300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

blombēt   apv.

1. Plombēt (zobus).

Avoti: KiV

blome   apv.

1. Plūme (auglis).

2. Plūme (koks).

Avoti: KV

Blome   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Limbažu novada Viļķenes pagastā.

Blomes muiža— Limbažu novada Viļķenes pagasta apdzīvotās vietas "Blome" bijušais nosaukums.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Smiltenes novadā 8 km no Smiltenes un 55 km no Valkas, pagasta centrs.

3. Blomes pagasts - pagasts Smiltenes novada rietumu daļā, robežojas ar Smiltenes un Brantu pagastu, kā arī ar Raunas, Priekuļu un Beverīnas novadu; bijušie nosaukumi: Nigras pagasts, Blomes un Biksējas pagasts, vāciski - Blumenhof, krieviski - Blumenskaja.

Blomes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā tagadējā Blomes pagastam pievienota daļa pirmskara Smiltenes pagasta teritorijas.

4. vēst. Blomes un Biksējas pagasts - Blomes pagasta nosaukums 1820.-1891. g.

5. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Ozolkalns" daļa.

Blomes muiža— atrodas Gulbenes novada Beļavas pagasta Ozolkalnā, apbūve veidojusies 19. gs. 1. pusē, tajā ietilpst kungu māja, divstāvu mūra klēts, brūzis u. c., saimniecības ēkas.

Avoti: LC, LE1

blomēnieši

1. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Blome" iedzīvotāji.

2. Smiltenes novada Blomes pagasta apdzīvotās vietas "Blome" iedzīvotāji.

3. Gulbenes novada Rankas pagasta apdzīvotās vietas "Blomi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Blomi   vietv., vēst.

1. Apdzīvotās vietas "Blome" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

blomieši

1. Limbažu novada Viļķenes pagasta apdzīvotās vietas "Blome" iedzīvotāji.

Avoti: V1

blommēt   apv.

1. Plombēt.

Avoti: ĒiV

Blommuiža   vietv., vēst.

1. Apdzīvotās vietas "Blome" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Blomupe   vietv.

1. Nigra - Abula kreisā krasta pieteka Smiltenes un Beverīnas novadā.

Avoti: LD

blondīns   -a, v.

1. Cilvēks ar gaišiem matiem; gaišmatis.

Avoti: LLVV

blonds   -ais; s. -a, -ā;

1. Gaišs (par matiem).

2. Tāds (cilvēks), kam ir gaiši mati; gaišmatains.

Blondais grēks— izaicinoša, kairinoša blondīne.

Avoti: LLVV

blondums   v.

1. Vispārināta īpašība --> blonds, šīs īpašības konkrēta izpausme.

blonģinka   žarg.

1. Blondīne; meitene ar zemu intelekta līmeni.

Avoti: SLG

Blonti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ciblas novadā 10 km no Ludzas, pagasta centrs.

2. Blontu pagasts - pagasts Ciblas novadā, kura teritorija līdz 1945. g. ietilpa Mērdzenes pagastā, robežojas ar Ciblas, Zvirgzdenes un Pušmucovas pagastu, Kārsavas novadu un Krieviju.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Lauderu pagastā.

Avoti: LPag, LE1

blontieši

1. Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Blonti" iedzīvotāji.

2. Zilupes novada Lauderu pagasta apdzīvotās vietas "Blonti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bloņe   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 12600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1338. g.

Avoti: Wi

bloņķīgs   apv.

1. Resns, drukns.

Avoti: ViV

blorcāt   apv.

1. Neveikli, šļūcoši iet, staigāt (parasti ar lieliem apaviem).

Avoti: ViV

blorga   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: EH

blorgāt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: EH

blorkšēt   apv.

1. Radīt padobju troksni (piemēram, saskaroties cietiem priekšmetiem); atskanēt šādam troksnim.

2. Īgni, paskaļi, arī neskaidri runāt; pļāpāt.

3. Radīt raksturīgas balss skaņas (par dažiem dzīvniekiem).

Avoti: ViV

blorkšs   apv.

1. Padobjš troksnis, kas rodas, piemēram, saskaroties cietiem priekšmetiem.

2. Dažu dzīvnieku radītās balss skaņas.

Avoti: ViV

blorrāt   apv.

1. Radīt skaņas, kas atgādina guldzēšanu, burbuļošanu; meklēt (ko šķidrumā), radot šādas skaņas.

Avoti: ViV

blorstiķis   apv.

1. Cilvēks, kas daudz runā, pļāpā (parasti ko nepamatotu, neskaidru, arī nesakarīgu, juceklīgu).

Avoti: ViV

blorza   apv.

1. Pļāpīgs, runīgs cilvēks; pļāpa.

Avoti: ViV

blorzaks   apv.

1. Pļāpīgs, runīgs cilvēks; pļāpa.

Avoti: ViV

blorzāt   apv.

1. Daudz, ātri, arī neskaidri runāt (parasti skaļi); pļāpāt.

Avoti: ViV

blorzīgs   apv.

1. Tāds, kas daudz, ātri, arī neskaidri runā; pļāpīgs.

Avoti: ViV

bloskāt   apv.

1. Skalot.

2. Utot.

3. Bradāt, brist.

Avoti: KV, ME

blosma   apv.

1. Bloze.

Avoti: EH

bloss   apv.

1. Tūļa, sliņķis.

Avoti: ME

blostīties   apv.

1. Tūļāties, slinkot.

Avoti: ME

blote   apv.

1. Zivju bars.

Avoti: KV

blots   apv.

1. Zivju bars.

Avoti: KV

Blovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 4170 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Blovstreda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 2170 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

blow-out

1. Nekontrolējama naftas un dažreiz arī gāzes izplūde no urbuma vietas.

Avoti: LEV

bloza   apv.

1. Bloze.

Avoti: ME

bloze   apv.

1. Burzma, drūzma, liela kaudze.

Avoti: ME

blozga   žarg.

1. Nekārtīga sieviete; nevīža.

Avoti: Žrg

blozgāt   apv.

1. Pļāpāt niekus.

Avoti: ME

blozīt   apv.

1. Balzīt.

Avoti: EH

blozīties   apv.

1. Kavēties, slaistīties.

Avoti: ME

blozme   apv.

1. Blāķis, kaudze.

Avoti: EH

blozms   apv.

1. Kaut kas liels un smags.

Avoti: EH

blozs   apv.

1. Liela auguma sliņķis.

Avoti: EH

blozums   apv.

1. Kaut kas ļoti liels.

Avoti: EH

bložs   apv.

1. Blīvs, ciets, kompakts.

Avoti: ME

BLR   saīs., vietv.

1. Baltkrievija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

BLSDSO   saīs.

1. Baltijas latviešu sociāldemokrātiskā strādnieku organizācija.

Avoti: i1

Blšani   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 960 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Bluā   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Blois"), Centra-Valdeluāra reģionā, Luāras un Šēras departamenta administratīvais centrs, Luāras labajā krastā, 46500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

blucene   apv.

1. Vienkoča laiva.

Avoti: TlV

blucenieki

1. Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta apdzīvotās vietas "Blukas" iedzīvotāji.

2. Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Blukas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

blūda   apv.

1. Miesa.

Avoti: EH

Blūdenca   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Bludenz"), Forarlbergas federālajā zemē, 13800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bludīt   apv.

1. Darbu samaitāt (nemākulīgi strādājot).

Avoti: EH

bludītājs   apv.

1. Nemāklis, nemākulis.

Avoti: EH

Bludnaja   vietv.

1. Upe Krievijā, Aizbaikālā, Hilokas kreisā krasta pieteka.

2. Upe Krievijā, Arhangeļskas apgabalā, Pezas kreisā satekupe.

Avoti: PZT, LpA

blūds   apv.

1. Klaiņotājs; klaidonis.

2. Vadātājs.

Avoti: LivP

blūdženieki

1. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Blūdži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Blūdži   vietv.

1. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Sarmas" otrs nosaukums.

Avoti: LC

blūdžīnas

1. Zilas krāsas džinsu bikses.

Avoti: LV93

blues   mūz.

1. Amerikas nēģeru liriska dziesma sinkopētā ritmā, lēnā tempā, 4/4 vai 2/4 taktsmērā; blūzs.

Avoti: Mūz

bluffs   novec.

1. Blefs.

Avoti: Ang

Blūfīlda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bluefield"), Rietumvirdžīnijas štatā, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Blūfīldsa   vietv.

1. Pilsēta Nikaragvā ("Bluefields"), Dienvidatlantijas autonomā reģiona administratīvais centrs, 38600 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

blūgrāss

1. Instrumentālas kantrimūzikas paveids.

Avoti: SV99

blugūzis   apv.

1. Veca ēka.

Avoti: ME

blugznas   apv.

1. Blaugznas.

Avoti: EH

blūgžēt   apv.

1. Atskanēt atsevišķam troksnim.

Avoti: ME

blugžģēt   apv.

1. Šļakstēt.

Avoti: Sin

blūgžģis   apv.

1. Troksnis.

Avoti: ME

blūgžienis   apv.

1. Bliukšķis.

2. Rūgušpiens.

Avoti: KiV, BB

blūgžināt   apv.

1. Bliukšķināt.

Avoti: KiV

blūgžins   apv.

1. Rūgušpiens.

Avoti: BB

Blukas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagastā.

Avoti: LC

bluknkšēt   apv.

1. Plunkšķēt.

Avoti: ME

Blukovščina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

bluks   apv.

1. Bluķis.

Avoti: EH

blūks   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, spēcīgu troksni, kas rodas, piemēram, kādam priekšmetam atsitoties pret ūdeni.

Avoti: LLVV

blukš   apv.; izsauk.

1. Raksturo troksni, kas rodas kādam priekšmetam iekrītot ūdenī.

Avoti: EH

blūkš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, spēcīgu troksni, kas rodas, piemēram, kādam priekšmetam atsitoties pret ūdeni.

Avoti: LLVV

blūkšas   apv.

1. Bliukšķis.

Avoti: KiV

blūkšēt   parasti 3. pers., blūkš, pag. blūkšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, spēcīgu troksni (piemēram, par priekšmetiem, kas atsitas pret ūdeni); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

blūkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) blūkšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

blūkšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi blūkšķināt.

Avoti: LLVV

blūkšinēt   apv.

1. Blūkšināt.

Avoti: EH

blūkšins   apv.

1. Rūgušpiens.

Avoti: BB

blūkšis   -ša, v.

1. Īslaicīgs, spēcīgs troksnis, kas rodas, piemēram, priekšmetam atsitoties pret ūdeni.

Avoti: LLVV

blūkšīt   apv.

1. Klabēt, trokšņot.

Avoti: ME

blūkšķēt   parasti 3. pers., blūkšķ, pag. blūkšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, spēcīgu troksni (piemēram, par priekšmetiem, kas atsitas pret ūdeni); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

blūkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) blūkšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

blūkšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Ilgstoši, intensīvi blūkšķināt.

Avoti: LLVV

blūkšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, spēcīgs troksnis, kas rodas, piemēram, priekšmetam atsitoties pret ūdeni.

Avoti: LLVV

blūkžins   apv.

1. Rūgušpiens.

Avoti: BB

bluķa   apv.

1. Neglīta, liela seja.

Avoti: ME, VeAT

bluķelis   apv.

1. Venteris 1 bez spārniem.

Avoti: EH

bluķene   apv.

1. Vienkoča laiva.

Avoti: KV

bluķēns   apv.

1. Dem. --> bluķis.

Avoti: ME

bluķēt   apv.

1. Apstrādāt tīrumu ar bluķi (rulli).

2. Izberzt labības graudus klājienā ar rulli.

Avoti: KV

bluķis   -ķa, v.

1. Resns, ne visai garš koka stumbra vai baļķa gabals.

Resns kā bluķis— ļoti resns.

Kā bluķis— saka par masīvu, inertu cilvēku.

// apv. Labības kulšanai paredzēts paresns koka stumbra vai baļķa gabals, kam bija tapas un ko vilka zirgs.

// apv. Paresns, apaļš koks vadmalas velšanai.

// apv. Linu maļamās mašīnas veltnis ar robiem linu šķiedras saspiešanai.

// apv. Akas veltnis, ap kuru tinas virve vai ķēde ūdens spaiņa ielaišanai akā un izvilkšanai no tās.

// apv. Veltnis apsētu lauku blīvēšanai, līdzināšanai.

// apv. Veltnis ar rievām cieto augsnes gabalu sasmalcināšanai.

// apv. Apaļš koka klucis kalēja laktas novietošanai.

// apv. Steķa šķērskoks zāģējamā priekšmeta novietošanai.

// apv. Sēdēšanai paredzēts resns koka baļķis.

// apv. Vienkoča bišu strops.

2. Liels, masīvs (piemēram, akmens, metāla) gabals.

3. Koka klucis, ko Bluķa vakarā vēla no mājas uz māju un pēc tam sadedzināja; pabeigto rudens darbu un nākamā gada auglības simbols.

Bluķa vakars— Vakars pirms Ziemassvētkiem.

4. vēst. Soda rīks, kas sastāvēja no divām kopā saliekamām bluķa pusēm, kurās bija caurumi sodāmā kājām, parasti pie baznīcas.

Avoti: LLVV, KiV, ViV, KnV, Sen, LEV, MLVV

bluķīšvakars   apv.

1. Vakars pirms Ziemsvētkiem, kad pēc gadskārtu ieražām no mājas uz māju vēla bluķi.

Avoti: ViV

bluķītis   apv.

1. Dem. --> bluķis.

2. Griežamo velku koku sastāvdaļa.

Avoti: ME, KnV

bluķvakars   apv.

1. Vakars pirms Ziemsvētkiem, kad pēc gadskārtu ieražām no mājas uz māju vēla bluķi.

Avoti: ViV

bluķveidīgs   novec.

1. Bluķim līdzīgs.

2. Grāmatrūpniecībā par bluķveidīgu rakstu grupējumu sauca vairāku iespiežamā teksta vienāda garuma rindu kopojumu.

Avoti: KV

Blūmauntinsi   vietv.; novec.

1. Zilie kalni Austrālijā.

Avoti: PZT

Blumberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Blumberg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 9900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Blumberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Blumberg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 9900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Blumbergshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Loberģu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Cirgaļu pagastā.

Avoti: KV

blūme   apv.

1. Plūme (koks).

2. Plūme (auglis).

Avoti: MiV

Blumenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Blomes pagasta bijušais nosaukums.

2. Blome.

3. Blomes muiža, kas atradās Valkas apriņķa Blomes pagastā.

Avoti: LPag, FV

Blumenskaja   vietv., vēst.

1. Blomes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Blumenava   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Blumenau"), Santakatarinas štatā, Itažaji labajā krastā, 309200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Blūmendāla   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bloemendaal"), Ziemeļholandes provincē, 22200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

blūmeri

1. Sieviešu garās bikses 19. gs.; kuplas bikses līdz potītēm, virs kurām valkāja svārkus.

blumeria   lat.

1. Īstās miltrasas sēņu dzimtas sugas "Erysiphe graminis" klasifikācijas variants, ko atsevišķi autori nodala kā atsevišķu ģinti vai pat dzimtu.

Avoti: LD

blumeriella   lat.

1. Blumeriella hiemalis - asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases hipodermu dzimtas sugas "Coccomyces hiemalis" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

blūmers   žarg.

1. Uzsista zila acs.

2. Kļūda.

Avoti: Žrg

Blumfonteina   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā ("Bloemfontein"), Frīsteitas provinces administratīvais centrs, 341700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

blumings   tehnol.; novec.

1. Blūmings.

Avoti: Tv01

blūmings   -a, v.

1. Augstražīgs velmēšanas stāvs liela šķērsgriezuma tērauda lietņu (1-12 t) pārvelmēšanai kvadrātveida sagatavēs (blūmos).

Avoti: LLVV, ZTV

Blūmingtona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bloomington"), Ilinoisas štatā, 78700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Bloomington"), Indiānas štatā, 83300 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Bloomington"), Minesotas štatā, 86300 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Bloomington"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, WA16, LpA

blūmīzeris   žarg.

1. Mutes harmonikas.

Avoti: SLG

blūmīzers   žarg.

1. Mutes harmonikas.

Avoti: SLG

Blūmji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Ziemera pagastā.

Avoti: LC

blūmoga   apv.

1. Plūme (oga).

Avoti: MiV

Blūmreiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Malienas pagastā.

Avoti: LC

blūms

1. Kvadrātveida sagatave, ko iegūst blūmingā no tērauda lietņiem.

Avoti: Ang

Blūmsbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bloomsburg"), Pensilvānijas štatā, 14700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

blumss   novec.

1. Blūms - kvadrātveida sagatave, ko iegūst blūmingā no tērauda lietņiem; apspaidīts lietenis.

Avoti: Ang, Tv01

blunderēt   apv.

1. Blundurēt.

Avoti: ME

blundurēt   apv.

1. Klejot, klaiņot.

2. Buldurēt, nesaprotami runāt - svešādā žargonā, kā valodu labi nezinošam, vai arī kā dzērušam.

Avoti: ME

blunduris   apv.

1. Tāds, kas buldurē, neskaidri runā.

Avoti: ME

blundžga   apv.

1. Netīra ūdens bedre.

Avoti: EH

blunkšēt   apv.

1. Dobji noskanēt (par troksni, kas rodas kādam smagam priekšmetam iekrītot ūdenī).

Avoti: EH

blunkšis   apv.

1. Plunkšķis.

Avoti: ME

blunkšķināt   apv.

1. Plunkšķināt.

Avoti: EH

blunšāt   apv.

1. Plunčāt.

Avoti: ME

BLUP   saīs.

1. BLUP modelis - metode vaislas dzīvnieku ciltsvērtības noteikšanai, ko izstrādāja Hendersona skola Ziemeļamerikā (angļu "best linear unbiased prediction" - labākā lineārā nenobīdītā prognoze).

Avoti: ZTV

blupers   jūrn.

1. Trīsstūrveida "vēderaina" priekšbura, kuras priekšlīķis nav piestiprināts pie štagas, fallstūris sasniedz masta topu, viens no apakšējiem buras stūriem (halzstūris) piestiprināts jahtas priekšgalā pie klāja, bet otrs - pie grotbomja pakaļējā gala, lieto bakštagvējā ar spinakeru tā virsvēja pusē.

Avoti: JūVM

blurbas   apv.

1. Gaušanās, kurnēšana, šķendēšanās.

Avoti: NeV

blurbāt   apv.

1. Gausties, kurnēt, šķendēties, būt nemierā.

Avoti: NeV

Blūridži   vietv.

1. Kalni ASV ("Blue Ridge" - Zilie kalni), Apalaču augstākā daļa, 1500 km gara grēdu un masīvu sistēma, augstākā virsotne - Mičels - 2037 m.

Avoti: PZT

blurināt   apv.

1. Radīt skaņas, kas atgādina guldzēšanu, burbuļošanu.

Avoti: ViV

blurkstēt   apv.

1. Blurkšēt.

Avoti: ME

blurkšēt   apv.

1. Radīt padobju troksni (piemēram, saskaroties cietiem priekšmetiem); atskanēt šādam troksnim.

2. Īgni, paskaļi, arī neskaidri runāt; pļāpāt.

3. Radīt raksturīgas balss skaņas (par dažiem dzīvniekiem).

Avoti: ViV

blurkšķēt   apv.

1. Blurkšēt; blurkstēt; blarkšķēt.

Avoti: ME, Sin

blurkšs   apv.

1. Padobjš troksnis, kas rodas, piemēram, saskaroties cietiem priekšmetiem.

2. Dažu dzīvnieku radītās balss skaņas.

Avoti: ViV

blurstiķis   apv.

1. Cilvēks, kas daudz runā, pļāpā (parasti ko nepamatotu, neskaidru, arī nesakarīgu, juceklīgu).

2. Nesakarīgs, juceklīgs apcerējums, raksts.

Avoti: ViV, Sin

bluršķis   apv.

1. Liels troksnis.

Avoti: KnV

blusa   -as, s.

1. Mazs, bezspārnains asinssūcējs kukainis, kas pārvietojas lecot.

2. dsk.; zool. Parazītisku bezspārnu kukaiņu kārta ("Aphaniptera, Siphonaptera") ar sāniski plakanu ķermeni, reducētiem spārniem un garām, spēcīgām pakaļkājām ~1500 s., Latvijā konstatētas 39 s., iespējams, ka ir ~50 sugu.

Āpšu blusa— blusu suga ("Paraceras melis").

Blusu tirgus— "krāmu tirgus", kurā pārdod lietotus priekšmetus (mēbeles, mājsaimn. lietas, apģērbus u. c.).

Cilvēka blusa— blusu suga ("Pulez iritans").

Eža blusa— blusu suga ("Archaeopsylla erinacei").

Kaķu blusa— blusu suga ("Ctenocephalides felis").

Smilšu blusas— blusu veida kukaiņu kārtai piederīga dzimta ("Sarcopsyllidae"), ar sīku, sāniski saspiestu ķermeni, īsiem galvas taustekļiem un lēcēja tipa pakaļkājām, oliņas dēj smiltīs, kur attīstās un mitinās kāpuri, Latvijā nav sastopamas.

Smilšu blusa— blusu suga ("Sarcopsylla penetrans"), izplatīta Dienvidamerikā (Brazīlijā), bet ievazāta arī Āfrikā.

Suņu blusa— blusu suga ("Ctenocephalides canis"), tumšbrūns, spīdīgs, 2-4 mm garš kukainis, kas lec līdz 40 cm tālu.

3. inf. Kļūda, kas programmētāja vai shēmtehniķa neuzmanības dēļ rodas programmas vai shēmas sastādīšanas procesā.

Avoti: LLVV, LD, Wi, KnV

blusains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir daudz blusu.

Avoti: LLVV

blusainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> blusains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

blusaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir blusas; tāds, kur ir blusas.

Avoti: ĒiV

blusāt   apv.

1. Meklēt, ķert blusas (kam).

Avoti: ĒiV

blusāties   apv.

1. Blusoties.

2. Sīki burbuļot pirms vārīšanās.

Avoti: ĒiV

blusāts   apv.

1. Tāds, kur ir daudz blusu; tāds, kam ir daudz blusu.

Avoti: KiV

blusenāji   apv.

1. Melnās vistenes ("Empetrum nigrum"); blusenes.

2. Blusu sūrene ("Polygonum persicaria").

3. Melnā vistene ("Empetrum nigrum").

Avoti: ViV, Aug2

blusenājs   apv.

1. Melnā vistene ("Empetrum nigrum").

Avoti: Aug2

blusene

1. apv. Smilts ceļteka ("Plantago scobra").

2. apv. Blusu sūrene ("Polygonum persicaria").

3. vsk. Blusenses.

Avoti: Aug2

blusenes   -ņu, vsk. blusene, -es, s.

1. apv. Blusu sūrene ("Polygonum persicaria").

2. Sīks, ložņājošs purvu vai (priežu) mežu ogulājs ar melnām ogām un ādainām lapām.

3. apv. Masalas.

4. apv. Gundegas ("Ranunculus").

5. apv. Parastā trīsene ("Briza media").

6. apv. Divlapu žagatiņa ("Majanthemum bifolium").

Avoti: LLVV, Sin, Aug2

blusenēties   apv.

1. Blusināties.

Avoti: EH

Blusi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

blusīna   apv.

1. Dem. --> blusa.

2. Parastā trīsene ("Briza media").

Avoti: ĒiV

blusināt   apv.

1. Blusot (3).

Avoti: ME

blusināt   apv.

1. Blisināt.

Avoti: KiV

blusināties   apv.

1. Blusoties.

Avoti: EH

blusines   apv.

1. Blusenes.

Avoti: EH

blusinēt   apv.

1. Blisināt.

Avoti: EH

blusinīca   apv.

1. Sieviete, kurai ir daudz blusu.

Avoti: EH

blusiņa   -as, s.

1. Dem. --> blusa (1).

2. apv. Parastā trīsene ("Briza media").

Avoti: LLVV, KnG

blusiņas   apv.

1. Cimdu raksts - adījums pārmaiņus ar dažādu krāsu dzijām.

2. Parastā trīsene ("Briza media").

3. Melnā vistene ("Empetrum nigrum").

4. dsk. Blusiņa.

Avoti: KnG, Aug2, VV

blusīt   apv.

1. Pamatīgi apkrāpt, padarīt kādu par muļķi; vairākkārtīgi knaibīt.

Avoti: ME, VeAT

blusīties   apv.

1. Blusoties.

2. Sūkstīties par kādu zaudējumu.

Avoti: EH

blusot   apv.

1. Pārklāties ziedu putekšņiem (par ūdenstilpi).

2. Lēni, nevīžīgi strādāt.

3. Ķert blusas.

Avoti: LV93

blusoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Ķert blusas (parasti par dzīvniekiem).

2. apv. Lēni strādāt.

Avoti: LLVV, ME

blusots   apv.

1. Blusains.

Avoti: EH

Blusova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ķepovas pagastā.

Avoti: LC

Blusu   vietv.

1. Blusu ala - atrodas Siguldā, Gaujas senlejas labā pamatkrasta pakājē, 1 km augšpus Turaidas pils, Gaujas nacionālā parka teritorijā, sarežģīts eju un strupceļu tīkls, kopgarums - 55 m, tilpums - ~70 kubikmetri, lielākais augstums - 4 m, atklāta un atrakta no smilšu aizbiruma 1991. g.

Avoti: LD

Blusupīte   vietv.

1. Upe Salacgrīvas novada Ainažu pagastā, ietek Rīgas līcī Ainažos, garums - 16 km, kritums - 11 m.

Avoti: LD, La1

blusvabole

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Leptinidae syn. Platypsyllidae"), pasaulē konstatētas 10 s., Eiropā - 4 s., Latvijā - 1 suga, vaboļu ķermenis saplacināts, 2-2,5 mm garš, dzeltenbrūns, galva ar sānu izaugumiem, uz pieres neliela dzelkšņu rinda, bebru parazīti.

Avoti: LD

blūšķēt   apv.

1. Atskanēt troksnim, kāds rodas, kad kaut kas liels un smags iekrīt ūdenī.

Avoti: EH

blūšķināt   apv.

1. Vairākkārtīgi blūšķēt.

Avoti: EH

blūšķis   apv.

1. Plīkšķoša ūdens skaņa.

Avoti: ME

blūva   apv., hip.

1. Baumas.

Avoti: ME

blūza   apv.

1. Liels nekārtīgs kopojums.

Avoti: EH

blūzapuža   apv.

1. Vieta zem blūzes; blūzes apakšējā daļa.

Avoti: ViV

bluzdi   apv.

1. Zaimi, niknas, negantas lamas.

Avoti: NeV

bluzdināt   apv.

1. Zaimot, lādēt, gānīt, celt neslavu.

Avoti: NeV

blūze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. No auduma vai trikotāžas šūts sieviešu apģērba gabals, kas sniedzas līdz vai pāri jostas vietai.

Avoti: LLVV

blūzēt   apv.

1. Slampāt, žolgāties.

Avoti: ME, VeAT

bluzga   apv.

1. Mazi gabaliņi, skrandas, driskas.

2. Pļāpīga sieviete.

Avoti: ME, SiV

blūzga   apv.

1. Dzērājs.

2. Nosmulējusies sieviete; nepatīkams cilvēks.

3. Slinks cilvēks; kūtrs zirgs.

4. Kāds nosmērētā apģērbā.

Avoti: EH, KiV, KV

blūzga   apv.

1. Akots, atlobījusies āda.

Avoti: EH, KV

blūzga   apv.

1. Cilvēks, kas nekārtīgi strādā un ir nekārtīgs.

Avoti: EH

bluzganas   apv.

1. Blaugznas, pārslas, sīkas skaidas.

Avoti: ME

blūzgas   apv.

1. Samazgas, sasakalas.

Avoti: ME

blūzgāt   apv.; niev.

1. Sist, pērt.

Avoti: ME, KiV

blūzgāt   apv.

1. Brist, bradāt.

2. Gramstīties.

Avoti: EH

blūzgāties   apv.

1. Slampāt, smulēties, žulgāties (šķidrumā).

Avoti: ME, VL42

bluzināt   apv.

1. Blisināt, blauzināt.

Avoti: ME

Blūzmas   vietv.

1. Pirmās Blūzmas - Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Pirmie Bluzmi" nosaukuma variants.

2. Otrās Blūzmas - Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Bluzmi" nosaukuma variants.

3. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Bluzmi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bluzme   apv.

1. Liesa liellopu gaļa.

2. Liesa.

Avoti: NeV

blūzmenis

1. Blūzmens - blūza izpildītājs.

Avoti: PL

blūzmens

1. Blūza izpildītājs; blūzmenis.

Avoti: PL

Blūzmes   vietv.

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Blūzmi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bluzmi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

2. Pirmie Bluzmi - apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

3. Otrie Bluzmi - apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Avoti: LC

Blūzmi   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Bluzmi" nosaukuma variants.

2. Pirmie Blūzmi - Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Pirmie Bluzmi" nosaukuma variants.

Pirmī Blūzmi— Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Pirmie Bluzmi" nosaukuma variants latgaliski.

3. Otrie Blūzmi - Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Bluzmi" nosaukuma variants.

Ūtrī Blūzmi— Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Bluzmi" nosaukuma variants.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

Avoti: LC

Blūzmis   vietv.

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Blūzmi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Blūzmys   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Bluzmi" nosaukums latgaliski.

2. Pyrmos Blūzmys - Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Pirmie Bluzmi" nosaukuma variants latgaliski.

3. Ūtruos Blūzmys - Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Bluzmi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

bluzna   apv.

1. Liesa gaļa.

Avoti: EH

bluzne   apv.

1. Dažos apvidos liesas nosaukums.

2. Bluzme - liesa liellopu gaļa.

Avoti: KV, VV

bluzons

1. Viegla virsjaka ar vaļīgā stāva pārkrituma savilkumu vai piekrokojumu lejasmalas piejostai.

2. Īsa vai pusgara blūze.

blūzpakaļa   apv.

1. Vieta zem blūzes mugurdaļas; blūzes mugurdaļa.

Avoti: ViV

blūzs   -a, v.; mūz.

1. Lirisks, melanholisks Amerikas nēģeru vokālās mūzikas žanrs.

2. Instrumentāla vai vokāli instrumentāla džeza forma.

3. Šāda žanra skaņdarbs.

Blūza kvadrāts— klasiskā blūza tradicionālā 12 taktu būve ar noteiktu akordu secību.

Avoti: SV99, MūV

blūžga   apv.

1. Nosmērējusies sieviete.

Avoti: EH

blūžgans   apv.

1. Rūgušpiens.

Avoti: BB

blūžgas   apv.

1. Plaukšķošs troksnis.

Avoti: EH

blūžgins   apv.

1. Rūgušpiens.

Avoti: BB

blūžģēt   apv.

1. Plunkšķēt, šļakstēt, šļakstīties.

2. Slampāt, žulgāties.

Avoti: ME, VL42

blužģēt   apv.

1. Skaloties (par šķidrumu); guldzēt.

2. Pļāpāt, runāt tukšu.

Avoti: KnG

blūžģienis   apv.

1. Troksnis, ko rada, piemēram, akmenim iekrītot ūdenī.

Avoti: EH

blūžģināt   apv.

1. Plakšķināt ūdeni, lai sadzītu zivis tīklā.

Avoti: ME

blūžģins   apv.

1. Rūgušpiens.

Avoti: BB

blužnis   apv.

1. Liesa.

Avoti: ME

blužņa   apv.

1. Dažos apvidos liesas nosaukums.

Avoti: KV

blysmus   lat.

1. Blizmes - grīšļu dzmtas ģints.

Blysmus compressus— plakanā blizme.

Blysmus rufus— rūsganā blizme.

Avoti: LD

blyužgāt   apv.; latg.

1. Skaloties, šļakstīties (ar troksni).

Avoti: TiA

blyužgyns   apv.; latg.

1. Galerts.

Avoti: TiA

BLZ   saīs., vietv.

1. Beliza, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

bļ..   žarg.

1. Lieto kā lamuvārda "bļeģ" aizstājēju.

Avoti: SLG

bļ...   žarg.

1. Lieto kā lamuvārda "bļeģ" aizstājēju.

Avoti: JV

bļā   žarg.

1. Lieto kā lamuvārda "bļeģ" aizstājēju.

Avoti: SLG

bļadavāt   apv.

1. Uzdzīvot.

Avoti: KiV

bļadj   vulg.

1. Lieto kā lamuvārdu, arī kā parazītvārdiņu.

Avoti: JV

bļadūns   apv.

1. Uzdzīvotājs.

Avoti: KiV

bļadz   vulg.

1. Lieto kā lamuvārdu, arī kā parazītvārdiņu.

Avoti: JV

bļaģ   vulg.

1. Lieto kā lamuvārdu, arī kā parazītvārdiņu.

2. Prostitūta.

Avoti: SLG, KZ

bļaha   vulg.

1. Lieto kā lamuvārda "bļeģ" aizstājēju.

Avoti: SLG

bļahi   žarg.

1. Ordeņi, medaļas.

Avoti: KZ

Bļaideļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

Avoti: LC

bļaka   apv.

1. Skārds.

Avoti: TiA

bļamba   apv.

1. Dzērājs.

Avoti: EH

bļambans   apv.

1. Dzērājs.

Avoti: SiV

bļambas   apv.

1. Lūpas.

Avoti: EH

bļambata   apv.

1. Cilvēks, kas daudz kliedz, baras; kliedzējs, bļāvējs.

Avoti: SiV

bļamma   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: EH

bļammas   apv.

1. Lūpas.

Avoti: EH

bļammāt   apv.

1. Pļāpāt, lieloties tukšas blēņas runāt.

Avoti: EH

bļarkšķēt   apv.

1. Skaļi pļāpāt, aplamības runāt.

Avoti: EH

bļašānieši

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Bļaši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bļaši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

bļatka   apv., hip.

1. Skārda plātne.

Kā bļatka— saka par ko lielu, platu, apjomīgu, arī tādu, ko sastop lielā vairumā.

Avoti: SiV

bļatovaķ   žarg.

1. Nodarboties ar prostitūciju.

2. Apkrāpt kriminālkolēģus.

3. Pārkāpt cietuma režīmu.

Avoti: KZ

bļaudināt   apv.

1. Panākt, ka (kāds) raud, bļauj.

Avoti: KiV

bļaujamais   sar.

1. Balss.

Avoti: Sin

bļauka   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; vienk.

1. Cilvēks, kas kliedz, brēc; cilvēks, kas daudz un skaļi baras, lamājas, lādas.

2. apv. Mājdzīvnieks, kas skaļi mauj.

Avoti: LLVV, KiV

bļaukāns   apv.

1. Kāds, kas skaļi runā.

Avoti: EH

bļaukāt   apv.

1. Bļaustīties, klaigāt.

Avoti: ME, Sin

bļaukoņa   apv.

1. Kliegšana, brēka.

Avoti: ME

bļauks   apv.

1. Tāds, kas bieži un stipri raud (par bērnu).

Avoti: KiV

bļaura   apv.

1. Bļāvējs, tirgus bļauris, mutes bajārs.

Avoti: ME

bļaure   apv.

1. Bļāvējs, tirgus bļauris, mutes bajārs.

Avoti: ME

bļaurene   žarg.; hum.

1. Muzikālā audzināšana (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

bļaurība   apv.

1. Niknums; bet arī niknais, negantais.

Avoti: ME

bļaurīgs   apv.

1. Tāds, kas daudz kliedz vai skaļi lamājas.

Avoti: ME

bļaurīgs   apv.

1. Negants, nikns, briesmīgs.

Avoti: ME

bļauris   -ra, v.; vienk.

1. Cilvēks, kas daudz kliedz, baras.

2. Skaļi, nesavaldīgi raudošs bērns.

3. Dzīvnieks, kas daudz un skaļi bļauj.

4. Tinējastpērtiķu dzimtas ģints ("Alouatta"), 5 s., izplatīti Dienvidamerikā un Vidusamerikā, pārtiek no augļiem un koku lapām, viena no skaļākajām balsīm dzīvnieku pasaulē.

Avoti: LLVV, LEV, PDE

bļaurīt   apv.

1. Bļaustīties.

Avoti: EH

bļauroties   apv.

1. Dusmoties, skaisties, ļaunoties.

Avoti: EH

bļaurs   apv.

1. Ļoti ļauns, briesmīgs, slikts.

Avoti: KV

bļaurums   apv.

1. Briesmas, šausmas.

Avoti: ME

bļauska   apv.

1. Bļauka.

Avoti: EH

bļausnis   apv.

1. Bļāvējs.

Avoti: ME

bļausta   apv.

1. Bļauka.

Avoti: EH

bļaustavnieks   apv.

1. Bļāvējs, bļauris.

Avoti: EH

bļausteklis   apv.

1. Klaigātājs, kliedzējs, bļāvējs.

Avoti: Sin

bļaustīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz klaigāt, bļaustīties; tāds, kas mēdz skaļi lamāties.

2. Tāds, kas mēdz skaļi blēt, maut, ņaudēt u. tml.

Avoti: ĒiV

bļaustīkla   apv.

1. Kliedzējs.

Avoti: Sin

bļaustīklis   apv.

1. Bļāvējs.

Avoti: ME

bļaustināt   apv.

1. Ļaut bļaut, kliegt, raudāt; panākt, ka bļauj, kliedz, raud.

Avoti: ViV

bļaustīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Atkārtoti, ilgāku laiku (ar pārtraukumiem) kliegt; klaigāt.

Avoti: LLVV

bļaustonis   apv.

1. Kliedzējs, bļāvējs.

Avoti: ME

bļaustoņa   apv.

1. Brēka, klaigas.

2. Bļaustonis.

Avoti: EH

bļausts   apv.

1. Tenkas, klaigas.

2. Bļāvējs, bļauris.

Avoti: ME, EH

bļaustuve   apv.

1. Bļāvēju dzīres.

Avoti: EH

bļauška   apv.

1. Mājdzīvnieks, kas skaļi mauj vai blēj.

2. Nesaticīga, bļaustīga sieviete.

Avoti: KnG

bļaušus   apv.

1. Savienojumā ar verba "bļaut" formām izsaka darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

bļaut   bļauju, bļauj, bļauj, pag. bļāvu; intrans.; sar.

1. Kliegt, skaļi runāt (bieži pārvērstā balsī).

// trans.

2. Kliegt (pārvērstā balsī, piemēram, aiz sāpēm, bailēm); skaļi, nesavaldīgi raudāt (parasti par bērniem).

3. parasti 3. pers. Skaļi maurot, blēt, ņaudēt.

Avoti: LLVV

bļautuve   žarg.; iron.

1. Opera.

Avoti: SLG

bļava   apv.

1. Kliedzējs, bļāvējs.

Avoti: EH

bļāva   apv.

1. Bļaušana, kliedziens.

Avoti: ME

bļāva   apv.

1. Kliedzējs, bļāvējs.

Avoti: SiV, ViV

bļāvas   apv.

1. Skaļas raudas, kliegšana.

Avoti: EH

bļavāšana   apv.

1. Tukša runāšana.

Avoti: KnV

bļavāt   apv.

1. Runāt tukšu.

Avoti: KnG

bļāvējs   novec.

1. Kliedzējs, kas mīl bārties.

2. Raudātājs.

Avoti: LV93

bļāveklis   apv.

1. Kliedzējs, bļāvējs.

Avoti: ME

bļāviens   -a, v.; niev.

1. Kliedziens.

2. žarg. Lieto kā lamuvārda aizstājēju.

Avoti: LLVV, SLG

bļāvīgs   apv.

1. Raudulīgs.

2. Skaļš.

Avoti: NeV

bļāvināt   apv.

1. Likt kliegt, dot iemeslu kliegšanai.

Avoti: ME

bļāvonis   apv.

1. Bļāvējs.

Avoti: ME

bļe   žarg.

1. Lieto kā lamuvārdu, arī kā parazītvārdiņu.

Avoti: JV

bļē   žarg.

1. Lieto kā lamuvārdu, arī kā parazītvārdiņu.

Avoti: JV

bļebenis   apv.

1. Tāds, kas ātri un nesakarīgi runā.

Avoti: ME

bļebināt   apv.

1. Ātri un nesakarīgi runāt.

Avoti: ME

bļecka   apv.

1. Netīrīga, nekārtīga sieviete.

Avoti: ME

bļederēt   apv.

1. Darīt muļķības, darīt nevajadzīgas lietas.

Avoti: ME

bļederis   apv.

1. Tāds, kas dara muļķības.

Avoti: ME

bļegaža   apv.

1. Saka par ūdeņainu, lipīgu maizi.

Avoti: EH

bļeģ   vulg.

1. Lieto kā lamuvārdu, arī kā parazītvārdiņu.

Avoti: SLG

bļeģisks   vulg.

1. Slikts.

Avoti: SLG

bļeka   apv.

1. Svaigi govs mēsli.

Avoti: ME, VeAT

bļekšķēt   apv.

1. Lieto lai atdarinātu nenoteiktas skaņas, kādas rodas, piemēram, mīcoties pa māliem.

Avoti: EH

bļem   žarg.

1. Savienojumā "bļem bļem!" - lieto, lai norādītu, ka kāds ir muļķis.

Avoti: SLG

bļemba   apv.

1. Pļāpa, muldoņa.

Avoti: EH

bļemba   sar.

1. Medaļa, ordenis, rotas kareklis.

Avoti: Žrg

bļembāt   apv.

1. Bļemmāt.

Avoti: EH

bļem-bļem   žarg.

1. Apzīmē prāta sajukumu vai dumjību.

Avoti: Žrg

bļembuks   žarg.

1. Medaļa, ordenis, rotas kareklis.

Avoti: Žrg

bļemma   apv.

1. Pļāpa, muldoņa.

Avoti: ME

bļemmas   apv.

1. Lūpas.

Avoti: EH

bļemmāt   apv.

1. Muldēt, gvelzt, pļāpāt.

Avoti: ME, VeAT

bļenduks   žarg.

1. Medaļa, ordenis, rotas kareklis.

Avoti: Žrg

bļera   apv.

1. Pļāpātājs, muldoņa.

Avoti: ME

bļerksis   apv.

1. Lielībnieks.

Avoti: EH

bļerkstēt   apv.

1. Nesakarīgi runāt ķērkstošā balsī.

Avoti: ME

bļerkšēt   apv.

1. Daudz runāt (parasti skaļi, neskaidri, juceklīgi).

Avoti: ViV

bļerkt   apv.; izsauk.

1. Kazas bļāviens.

Avoti: EH

bļevaķ   sar.

1. Melot.

Avoti: KZ

bļīīīn   sar.

1. Lieto kā lamuvārdu, arī kā parazītvārdiņu.

2. Pankūka.

Avoti: JV

bļikatas   apv.

1. Bligatas.

Avoti: EH

bļīkatas   apv.

1. Bligatas.

Avoti: EH

bļikavāt   apv.

1. Slinkot.

Avoti: EH

bļīkstēt   apv.

1. Stipra lietus skaņu atdarinājums.

Avoti: EH

bļin   sar.

1. Lieto kā lamuvārda "bļeģ" aizstājēju.

2. Cepure.

3. Pankūka.

Avoti: SLG, KZ, JV

bļina   apv.

1. Miežu miltu pankūka.

Avoti: ViV

bļinčik   žarg.

1. Lieto kā lamuvārda "bļeģ" aizstājēju.

Avoti: JV

bļindīt   apv.

1. Vārīt, vārīties.

Avoti: ME

bļini   žarg.

1. Lieto kā lamuvārdu, arī kā parazītvārdiņu.

2. Pankūkas.

Avoti: JV

bļinkstēt   apv.

1. Zvanīt, skanēt.

Avoti: EH

bļinkstināt   apv.

1. Vairākkārt (likt) zvanīt.

Avoti: EH

bļinkstiņš   apv.

1. Neliels zvaniņš.

Avoti: EH

bļins   žarg.

1. Lieto kā lamuvārdu, arī kā parazītvārdiņu.

2. Pankūka.

Avoti: JV

bļiņ   žarg.

1. Lieto kā lamuvārdu, arī kā parazītvārdiņu.

2. Pankūka.

Avoti: JV

bļiņčiki   žarg.

1. Pankūkas.

2. Lieto kā lamuvārda aizstājēju.

Avoti: SLG

Bļiņņica   vietv.

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Bliņica" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bļitka   -as, s.

1. Vizulis - dažādas formas zivju māneklis (parasti metāla, ar trīsžuburu āķi), ko lieto spiningošanā; nelielas metāla plāksnītes veida māneklis (ar vienžubura, divžuburu vai trīsžuburu āķi), ko lieto žibulēšanā.

2. apv. Papīra sīknauda Pirmā Pasaules kara laikā (līdzīga pastmarkai).

Avoti: LLVV, ViV

bļitkāt   apv.

1. Bļitkot.

Avoti: ĒiV

bļitkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Zvejot zivis ar vizuli (ledū izcirstā āliņģī).

2. žarg. Skriet.

Avoti: LLVV, SLG

bļitkotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas zvejo zivis ar vizuli (ledū izcirstā āliņģī).

Avoti: LLVV

bļitņavāt   apv.

1. Bļitkot.

Avoti: KiV

bļitot   žarg.

1. Skriet.

Avoti: LLVV

bļizņecs   žarg.

1. Uzvedinātājs, kūdītājs uz noziegumu.

Avoti: KZ

Bļižņeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

Bļižņova   vietv.

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Bļižņeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bļjads   žarg.

1. Lieto kā lamuvārdu, arī kā parazītvārdiņu.

Avoti: JV

bļoda   -as, s.

1. Padziļš (parasti apaļš) trauks.

Bļodas kauli— kauli, kas veido iegurni.

2. žarg. Satelīttelevīzijas antena.

3. žarg. Lieto kā lamuvārda aizstājēju.

Avoti: LLVV, SLG

Bļoda   vietv.; sar.

1. Bļodas kalns - pilskalns Gulbenes novada Galgauskas pagastā pie Kaiju mājām, tas ir 5-6 m augsts paugurs purvainu leju vidū, plakumu (diametrs - ~40 m) apjož ~1 m augsts valnis, kopumā nocietinājumu veids nav Latvijas pilskalniem raksturīgs, datējums nav zināms.

Avoti: LE1

bļodele   apv.

1. Dem. --> bļoda (nicīgi).

Avoti: EH

bļodelis   apv.

1. Dem. --> bļoda.

Avoti: EH

bļodene   apv.

1. Neliela ēdiena porcija; neliela bļodiņa.

Avoti: EH

bļodenieks   apv.

1. Bļodu izgatavotājs.

Avoti: ME

bļodēt   apv.

1. Liekēdim būt.

Avoti: ME

bļodiņa   -as, s.

1. Dem. --> bļoda.

Nieru bļodiņa— dobums nieres ieliektajā pusē.

Avoti: LLVV

bļodiņš   apv.

1. Dem. --> bļoda.

Avoti: EH

bļodlaizis   apv.

1. Bļodlaiža.

Avoti: EH

bļodlaiža   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.

1. Cilvēks, kas iztapdams cenšas iegūt kāda labvēlību.

Avoti: LLVV

bļodnieks   apv.

1. Bļodu izgatavotājs.

2. Cilvēks, kas braukā apkārt, pārdodams (māla) traukus.

Avoti: ME, ĒiV

bļods   apv.

1. Bļoda.

Avoti: EH

bļodveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir bļodas veids, forma; tāds, kas atgādina bļodu.

Avoti: LLVV

bļodveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Bļodveida.

Avoti: LLVV

bļome   apv.

1. Plūme, plūmju koks.

Avoti: EH

bļorca   apv.

1. Netīrs šķidrums; arī slikts degvīns.

2. Izmirkuši zābaki.

3. Pļāpa, kas runā muļķības.

Avoti: ME

bļorcāt   apv.

1. Kustināt (ko ūdenī, piemēram, skalot), radot šļakstiem līdzīgu troksni.

2. Grūst, mīcīt, dīžāties.

3. Bradāt pa dubļiem, netīrumiem.

Avoti: ViV, ME

bļorcāties   apv.

1. Kustēties (ūdenī), radot šļakstiem līdzīgu troksni.

Avoti: ViV

bļorga   apv.

1. Muldoņa, cilvēks, kurš daudz un neglīti runā.

Avoti: ME

bļorga   apv.

1. Kaut kas neizdevies.

Avoti: EH

bļorga   apv.

1. Sabiezējusi dubļu un mēslu masa.

Avoti: EH

bļorgāt   apv.

1. Daudz un neglīti, pretīgi runāt.

Avoti: ME

bļorgāt   apv.

1. Līt vai slapji snigt (tā ka ceļš kļūst dubļains).

Avoti: EH

bļorkstēt   apv.

1. Burbuļot, radīt burbuļošanai līdzīgu troksni, arī troksni, kāds rodas vairākiem priekšmetiem iekrītot ūdenī.

Avoti: EH

bļorra   apv.

1. Lieli dubļi.

Avoti: ViV

bļorrat   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: EH

bļorrāt   apv.

1. Braucot pa slapju, dubļainu ceļu, bojāt (to), darīt grambainu, (iešanai, braukšanai) grūti izmantojamu.

Avoti: ViV

bļorstiķis   apv.

1. Cilvēks, kas daudz pļāpā, runā (parasti ko nepamatotu, neskaidru, arī nesakarīgu, juceklīgu); pļāpa.

Avoti: ViV

bļūdināt   apv.

1. Bļaustīties, klaigāt.

Avoti: ME

bļudīt   apv.

1. Lauzītā valodā runāt (jaucot divas valodas).

Avoti: EH

bļūdīt   apv.

1. Bļuznīt.

Avoti: EH

Bļūdoņi   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Valdiniškas" otrs nosaukums.

Avoti: LC

Bļūduoni   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Valdiniškas" otrs nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bļudzināt   apv.

1. Ilgi vārīt ēdienu, ļaujot tam izšķīst un kļūt glumam.

Avoti: EH

bļūga   apv.

1. Liels pulks, liels daudzums.

Avoti: ME

bļuga   apv.

1. Liels pulks, liels daudzums.

2. Kaut kas sapuvis, sabojājies.

3. Negaršīga putra bez aizdara.

Avoti: NeV, VV

bļugains   apv.

1. Slikts, dubļains, slapjš, netīrs.

Avoti: NeV

bļugās   apv.

1. Kartupeļi bļugās - saka, ja vārot kartupeļi izšķīduši biezputrveidīgā masā.

Avoti: EH

bļugt   apv.

1. Kļūt mīkstam, gļotainam un izšķīst.

Avoti: ME

bļur   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu tītara balss skaņas.

Avoti: ĒiV

bļurba   apv.

1. Mīksta, plūstoša masa.

Avoti: EH

bļurba   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: EH

bļurbas   apv.

1. Gaušanās, kurnēšana, šķendēšanās.

Avoti: NeV

bļurbāt   apv.

1. Gausties, kurnēt, šķendēties, būt nemierā.

Avoti: NeV

bļurbēt   apv.

1. Burbuļot.

2. Pļāpāt.

Avoti: EH

bļurbt   apv.

1. Izmirkstot kļūt mīkstam.

Avoti: EH

bļurga   apv.

1. Riebeklis, nekrietnelis.

Avoti: ME

bļurga   apv.

1. Muldoņa.

Avoti: ME

bļurga   apv.

1. Sapuvis, sabojājies ēdiens.

2. Negaršīga putra bez aizdara.

Avoti: EH, VV

bļurga   apv.

1. Kāds, kurš uzvedas pārlieku brīvi, vaļīgi.

Avoti: EH

bļurgaļa   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: EH

bļurgāt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: ME

bļurināt   apv.

1. Radīt skaņas, kas atgādina guldzēšanu, burbuļošanu.

Avoti: ĒiV

bļuris   apv.

1. Ļaunprātis.

Avoti: ME

bļurkšēt   apv.

1. Burbuļot.

2. Neskaidri runāt.

3. Runāt blēņas.

Avoti: EH

bļurkšis   apv.

1. Neskaidra skaņa.

2. Kāds, kas neskaidri runā; pļāpa.

Avoti: EH

bļurkšķēt   apv.

1. Runāt blēņas.

Avoti: EH

bļurkšķīgs   apv.

1. Ķērkstošs, neskaidrs (troksnis).

Avoti: EH

bļurkšķināt   apv.

1. Šļurkstēt, žļurkstēt.

Avoti: EH

bļuršķis   apv.

1. Nelabas izcelsmes troksnis.

Avoti: EH

bļurkt   žarg.

1. Nekas!

Avoti: Žrg

bļurstiķis   apv.

1. Cilvēks, kas daudz pļāpā, runā (parasti ko nepamatotu, neskaidru, arī nesakarīgu, juceklīgu); pļāpa.

Avoti: ViV

bļūt   apv.

1. Kļūt gļotainam.

Avoti: EH

bļuzga   apv.

1. Mazi gabaliņi, skrandas, driskas; bluzga.

Avoti: ME

bļuznis   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: EH

bļuznīt   apv.

1. Runāt niekus, melst.

Avoti: KiV

bļuzņa   apv.

1. Cilvēks, kas runā niekus, melš.

Avoti: KiV

BM   saīs., vietv.

1. Bermudu salas, teritorijas divburtu kods.

Avoti: LpA

BMD   saīs.

1. Bermudu Salu dolārs; Bermudu Salu valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

BMS   saīs.

1. Bērnu mūzikas skola.

Avoti: i1

BMU   saīs., vietv.

1. Bermudu salas, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

BMW   saīs.

1. Bavārijas motorrūpnīca (vācu "Baverische Motorenwerke").

Avoti: LLVV

BMX   saīs.

1. Velokross; krosam piemērotu velosipēdu tips (angļu "bicycle motocross").

2. Sporta veids, braukšana ar īpašas konstrukcijas velosipēdiem pa speciāli izveidotu šķēršļotu trasi (ar tramplīniem, ieplakām).

Avoti: PL, LE1

BN   saīs., vietv.

1. Bruneja, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

BNA   biol., saīs.

1. Bāzeles anatomiskā nomenklatūra ("Basle Nomina Anatomica"), ko pieņēma 1895. gadā Starptautiskajā anatomu kongresā Bāzelē; vairs nav spēkā.

Avoti: CaF

BND   saīs.

1. Vācijas Federālais izlūkošanas dienests (vācu "Bundesnachrichtendienst").

Avoti: i1

BND   saīs.

1. Brunejas dolārs; Brunejas Darusalamas Valsts valūtas kods, sīknauda - sens.

Avoti: PnR

BNS   saīs.

1. Baltijas ziņu dienests (angļu "Baltic News Service").

Avoti: PL

bo

1. Cilšu grupa, pieder pie kalnu khmeriem, kas dzīvo gk. kalnu rajonos Vjetnamā, Kambodžā un Laosā, arī Taizemē, valoda pieder pie monu-khmeru saimes (tuvu radniecīga khmeru valodai), seni animistiskie ticējumi, arī budisma un katolicisma ietekme.

Avoti: PZT

Bo   vietv.

1. Pilsēta Sjerraleones Republikā, Dienvidu provinces administratīvais centrs, 181600 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: LpA, PuA

BO   saīs.

1. vietv. Bolīvija, valsts divburtu kods.

2. Bezpeļņas organizācija.

BO VAS— bezpeļņas organizācija valsts akciju sabiedrība.

Avoti: LpA, i2

boa   nelok., v.; zool.

1. Milzu žņaudzējčūska ("Constrictor constrictor syn. Boa constrictor"), mīt Centrālamerikas un Dienvidamerikas tropiskajos mežos.

Avoti: LLVV

boa   nelok., v.

1. Ap kaklu apliekams kažokādas vai strausa spalvām pagatavots, garš, šaurs sieviešu apģērba piederums.

Avoti: MLVV

boa   lat.

1. Žņaudzējčūsku dzimtas ģints "Constrictor" nosaukuma sinonīms.

Boa constrictor— šīs ģints sugas "Constrictor constrictor" nosaukuma sinonīms.

Avoti: PDE

boačūska   -as, s.

1. Boa (1).

Avoti: LLVV

Boadilja   vietv.

1. Boadilja del Monte - pilsēta Spānijā ("Boadilla del Monte"), Madrides apgabala Madrides provincē, 47900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Boagijoma   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Bois-Guillaume-Bihorel"), Augšnormandijas reģiona Piejūras Sēnas departamentā, Parīzes ziemeļu piepilsēta, 21300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Boāma   vietv.

1. Boāmas aiza - dziļa, šaura Čujas upes aiza Ziemeļtjanšanā, Kirgizstānā, garums - ~30 km, dziļums - līdz 1500 m, izbūvēts autoceļš un dzelzceļa līnija, kas savieno Biškeku ar Isikula piekrasti.

Avoti: PZT

Boanna   mit.

1. Boinas upes (Īrijā) dieviete vai dievišķs gars, kas sākumā bija upes dieva Nehtana sieva, bet vēlāk kļuva par Boinas upi.

Avoti: PmV

boaršķi   apv., hip.

1. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

Avoti: Aug2

Boass

1. Bībelē, Vecajā Derībā, Rutes grāmatā, - pārticis vīrs no Betlēmes, Rutes vīrs, viņu dēls Obeds ir nākamā ķēniņa Dāvida vectēvs.

Avoti: SV08

boāss   mit.

1. Kreisais stabs Zālamana tempļa priekštelpā Jeruzalemē, un tādam noteikti jābūt masonnu tempļa interjerā, to veido un attēlo kā dorisko kolonnu, kuras kapiteli vainago globuss, kas simbolizē masonisma vispasaules universālo raksturu.

Avoti: MrJ

Boavista   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Boa Vista"), Roraimas štata administratīvais centrs, 326400 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PuA, Wi

BOB   saīs.

1. Boliviano; Bolīvijas Daudznāciju Valsts valūtas kods, sīknauda - sentavo.

Avoti: PnR

boba   apv.

1. Veca sieva.

Avoti: BsV

bobangi

1. Tauta Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā), valoda pieder pie bantu saimes kongo grupas.

Avoti: PZT

Bobasēna-Rozhila   vietv.

1. Pilsēta Maurīcijā, Maurīcijas salā, 109200 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

bobbi

1. Policista iesauka Anglijā.

Avoti: Ang

bobbijs

1. Policista iesauka Anglijā.

Avoti: Ang

bobičs   žarg.

1. Krekls, T-krekls.

Avoti: KZ

Bobieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

bobijs

1. Policista apzīmējums Anglijā, pēc Roberta (Bobija) Pīla vārda, kurš 1828 realizēja Anglijā policijas likumus.

Avoti: LEV

bobiks   -a, v.; sar.

1. Apvidus automašīna (parasti ar brezenta jumtu); vilītis.

Avoti: MLVV

bobināt   apv.

1. Bubināt (par zirgu).

Avoti: EH

Bobingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bobingen"), Bavārijas federālajā zemē, 16600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bobinīts   novec.

1. Spridzināma viela, melnam pulverim līdzīgs maisījums, lietoja ogļraktuvēs, gk. Anglijā.

Avoti: KV

Bobiņī   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Bobigny"), Ildefransas reģiona Sēnas-Sendenī departamentā, 47500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

bobis   sar.

1. Suns.

Čakarēt bobi— niekoties; slaistīties; kavēties.

2. novec. Tauriņziežu dzimtas lucernu ģints 1-2 gadīgs augs, dzeltenais āboliņš.

Avoti: SLG, JV, KV

bobiš   žarg.

1. Krekls.

Avoti: KZ

bobīšānieši

1. Cilbas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Bobīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bobiši   vietv.

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Bobieši" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

bobīšieši

1. Ciblas novada Cilbas pagasta apdzīvotās vietas "Bobīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bobiška   žarg.

1. Krekls.

Avoti: KZ

bobišs   žarg.

1. Krekls.

Avoti: KZ

bobītis   sar.

1. Suns, sunītis.

Avoti: Ang

Bobjo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bobbio"), Emīlijas-Romanjas reģiona Pjačencas provincē, 3700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bobjors   žarg.

1. Solīds vīrietis.

2. Krāpnieks.

Avoti: KZ

bobņaks   žarg.

1. Krekls, T-ktekls.

Avoti: KZ

bobo

1. Jokdara tēls spāņu teātrī, nerrs.

Avoti: SV08

bobo

1. Tauta, dzīvo Burkinafaso ziemeļrietumos un kaimiņrajonos Mali, valoda pieder pie guru grupas, tuvu radniecīgi lobiem, iedalās ciltīs: bobofingi, sankuri (pašnosaukums - zara), bobogi, bobovuli, reliģija - gk. islāms.

Avoti: PZT

bobočka   žarg.

1. Krekls, T-krekls.

Avoti: KZ

Bobo-Dehkons   mit.

1. Tjurku tautu mitoloģijā - kultūrvaronis, zemkopības aizgādnis, esot izgudrojis arklu un pirmais izdomājis ierīkot apūdeņošanas kanālus.

Avoti: Mit

Bobodjulasa   vietv.; novec.

1. Bobodjulaso - pilsēta Burkinfaso.

Avoti: PZT

Bobodjulaso   vietv.

1. Pilsēta Burkinafaso ("Bobo-Dioulasso"), 436000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

bobofingi

1. Bobo tautas cilts Burkinafaso ziemeļrietumos un kaimiņrajonos Mali.

Avoti: PZT

bobogi

1. Bobo tautas cilts Burkinafaso ziemeļrietumos un kaimiņrajonos Mali.

Avoti: PZT

Boboiobs   vietv.

1. Augstākā virsotne Kuramas grēdā, atrodas uz Uzbekistānas un Tadžikistānas robežas, augstums - 3769 m.

Avoti: PZT, LpA

Bobolice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 4300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1340. g.

Avoti: LpA, Wi

Boboševa   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Kjustendilas apgabalā, 1340 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bobova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 3000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1339.-1934. g. un kopš 2009. g.

2. Bobova Dola - pilsēta Bulgārijā, Kjustendilas apgabalā, 6000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

bobovuli

1. Bobo tautas cilts Burkinafaso ziemeļrietumos un kaimiņrajonos Mali.

Avoti: PZT

Bobra   vietv.

1. Odras kreisā krasta pieteka Polijas dienvidrietumos, garums - 268 km, sākas Karkonošes kalnos (Sudetos).

2. Apdzīvota vietas Baltkrievijā, Minskas apgabalā.

3. Bjarezinas kreisā krasta pieteka Baltkrievijā.

Avoti: PZT, PuA

Bobrava   vietv.

1. Bobra - Odras kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Bobriki   vietv.

1. Novomoskovskas pilsētas (Krievijā, Tulas apgabalā) nosaukums līdz 1934. g.

Avoti: PZT

bobriks   -a, v.; parasti vsk.

1. Stāvus uzkārsts biezs (parasti vilnas vai pusvilnas) mēteļu audums.

Avoti: LLVV

Bobrineca   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Kirovohradas apgabala dienvidos, rajona administratīvais centrs, 11000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Bobriņeca   vietv.; novec.

1. Bobrineca - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Bobrka   vietv.; novec.

1. Bibrka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Bobrova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Voroņežas apgabalā, Bitjugas labajā krastā, rajona administratīvais centrs, 19200 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1711. g.

Avoti: PZT

Bobrovica   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerņigovas apgabalā, 11200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Bobrovicja   vietv.

1. Bobrovica - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PuA, Wi

Bobruiska   vietv.; novec.

1. Babrujska - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

Bobry   vietv., vēst., vācu val.

1. Bebru muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Andrupenes pagastā.

Avoti: KV

bobs

1. Ar stūri vadāmas kamanas nobraukšanai pa speciālu trasi ar asiem pagriezieniem; bobslejkamanas.

2. Īss matu griezums sievietēm, kas nāca modē 1917. gadā.

Avoti: SV69

bobslejists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies bobslejā.

Avoti: LLVV

bobslejkamanas

1. Bobs - ar stūri vadāmas kamanas nobraukšanai pa speciālu trasi ar asiem pagriezieniem.

bobslejs   -a, v.

1. Ar stūri vadāmas kamanas nobraukšanai pa speciālu trasi ar asiem pagriezieniem.

2. Sporta veids - ātruma sacensības nobraucienos ar šādām kamanām.

Avoti: LLVV

bobsons   žarg., vēst.

1. Milicijas, policijas darbinieks.

Avoti: SLG

bobteils

1. Vidēja lieluma ganu suns ar garu, pūkainu apmatojumu; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: SV99

bobulis   apv.

1. Bubulis.

Avoti: ME

bobuškas   apv.

1. Bakas.

Avoti: LivP

bocardo   novec.

1. Loģikā trešās slēdziena figūras piektais modus: virsteikums partikulāri noliedzējs, apakšteikums vispār apgalvotājs, bet slēdziens partikulāri noliedzējs.

Avoti: KV

bocca   novec.

1. Ar aizvērtu muti, caur nāsīm, bez vārdiem.

Bocca della verita— pēc nostāstiem senie romieši zvērējuši ieliekot roku "patiesības mutē" (liela maska), pie kam nepatiesa zvēresta gadījumā vainīgais nevarējis roku izvilkt atpakaļ.

Avoti: KV

Bocene   vietv.

1. Bolcāno - pilsēta Itālijā.

Avoti: PZT

bocēnieši

1. Madonas novada Bērzaunes pagasta apdzīvotās vietas "Boķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bociki   apv.

1. Saišu zābaki.

2. Kurpītes ("Aconitum").

Avoti: LivP

bociks   apv.

1. Kurpīte ("Aconitum").

Avoti: KiV

bocis   apv.

1. Koka trauks, kur grūž (sasmalcina) un uzglabā sāli.

2. Atkritumu spainis.

Avoti: KV, LivP

bocītis   apv.

1. Kartupeļu biezputra; kartupeļu biezenis.

Avoti: ViV

bockoki   apv.

1. Koki, mieti ar iegriezumiem.

Avoti: LivP

bockoks   apv.

1. Koks ar iegrebtu uzrakstu.

Avoti: ME

bocmanis   -ņa, v.

1. Cilvēks (kuģa vadības sastāvā), kas atbild par saimniecisko darbu uz kuģa.

Bocmaņa šuve— šūšanas paņēmiens, labojot mazus buru plīsumus, bez ielāpa, tiki savelkot kopā šujamās malas.

2. Dienesta pakāpe kara flotē (starp seržanta un virsnieka vietnieka pakāpēm); karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

3. Brigadieris komandai, kas strādā uz kuģa klāja (uz tirdzniecības kuģiem).

Avoti: LLVV, JūVM, LEV

bocmansols   jūrn.

1. Dēlītis sēdēšanai vajadzības gadījumā, piemēram, remontējot takelāžu, to paceļ mastā, izmantojot grotfalli.

Avoti: JūVM

boča

1. Spēle brīvā dabā ar dažādu krāsu koka bumbām, tiek izmesta maza bumbiņa, un spēlētāji ar savām bumbām mēģina nokļūt tai pēc iespējas tuvāk.

2. žarg. Botānika (mācību priekšmets).

Avoti: LEV, SLG

bočata   žarg.

1. Pulksteņi.

Avoti: KZ

bočene   žarg.

1. Botānika (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Boči   mit.

1. Gruzīnu mitoloģijā - dievs, kas valda septiņos Kaukāza kalnu grēdas atzaros, sākotnēji bija auglības dievs un dzīvnieku aizgādnis.

Avoti: Mit

Bočika   mit.

1. Čibču-muisku (Kolumbija, Venecuēla) mitoloģijā - viena no augstākajām dievībām, kurai piemita saules dieva iezīmes, sabiedrības iekārtotājs.

Avoti: Mit

bočiņi   apv.

1. Jaunu biešu lapiņu putra ar putraimiem un pienu.

2. Zupa, ko gatavo no gaļas buljona (dažkārt arī ar gaļu), bietēm, burkāniem u. c. saknēm, pievienojot krējumu un garšvielas; bačiņas.

Avoti: VV

bočiņš   apv.

1. Apaļš koka trauks sāls uzglabāšanai.

2. Atkritumu spainis.

Avoti: LivP

bočka

1. No skaliem darināta mucas veida ierīce vēžu ķeršanai, kur abos galos uz iekšu vērsta konusveida ieeja.

2. žarg. Muca.

// pārn. Apaļas formas ēka.

3. vēst. Tilpuma mērs Krievijā, kas tika lietots arī Rīgā, 18. gs. 520,4 l, 19 gs. - 491,958 litri.

4. žarg. Resna meitene.

Avoti: TV, SLG

Bočolo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bozzolo"), Lombardijas reģiona Mantujas provincē, 4200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

boda   apv.

1. Veikals.

Avoti: LivP

Bodaiba   vietv.; nevēl.

1. Bodaibo - pilsēta Krievijā.

Avoti: Wi

Bodaibo   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Irkutskas apgabala ziemeļaustrumos, piestātne Vitimas labajā krastā, 14200 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1903. g.

Avoti: PZT, Wi

bodains   apv.

1. Badains.

Avoti: BsV

Bodajka   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Bodajk"), Fejēras meģē, 4100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bodaķ   žarg.

1. Pārdot.

2. Runāt.

Avoti: KZ

Bodba   mit.

1. Īru mitoloģijā - burve un kara dieviete, kas ar saviem kliedzieniem rada bailes un apjukumu karotāju pulkos un parasti parādās vārnas vai kraukļa izskatā.

Avoti: PmV

bode   -es, dsk. ģen. -žu, s.; apv.

1. Veikals, tirgotava.

Bodes kungs— tirgotājs.

Bodes zellis— pārdevējs.

2. Lievenis.

Avoti: LLVV, Sin, LivP

Bode   vietv.

1. Upe Vācijā ("Bode"), Zāles kreisā krasta pieteka, garums - 169 km.

Avoti: PZT

bodega

1. Vīna pagrabs; dzertuve.

Avoti: LEV

bodele   apv.

1. Mazs veikals; sīktirgotava.

Avoti: LivP

Bodenezers   vietv.

1. Ezers ("Bodensee") uz robežas starp Šveici, Austriju un Vāciju, Priekšalpos 395 m vjl., platība - 538 kvadrātkilometri, garums - 63 km, lielākais dziļums - 252 m.

Avoti: LģE

Bodenverdere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bodenwerder"), Lejassaksijas federālajā zemē, 5600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bodēpirkts   apv.

1. Veikalā pirkts.

Avoti: LivP

bodesalus   apv.

1. Veikalā pirkts alus; pudeļu alus.

Avoti: LivP

bodescena   apv.

1. Veikala cena.

Avoti: LivP

bodeskasts   apv.

1. Kaste, kur ievieto preces; tara.

Avoti: LivP

bodesmanta   apv.

1. Prece.

Avoti: LivP

bodesolekts   apv.

1. Olekts, kas ir nedaudz īsāka par parasto.

Avoti: LivP

bodespakaļa   apv.

1. Vieta aiz veikala.

Avoti: LivP

bodespastalas   apv.

1. Veikalā pirktas pastalas (pretstatā paštaisītām).

Avoti: LivP

bodesplacis   apv.

1. Laukums veikala priekšā.

Avoti: LivP

bodespriekša   apv.

1. Vieta veikala priekšā.

Avoti: LivP

bodeszellis   apv.

1. Veikalnieka palīgs, pārdevējs.

Avoti: LivP

bodha   mit.

1. Ezoterismā zināšanas, kuras skolotājs nodod savam māceklim.

Avoti: SG

Bodhgaja

1. Vieta, kur pār Budu nāca apskaidrība.

Avoti: R1

bodhi   rel.

1. Dažādās budisma skolās "pamošanās" vai "ideāla gudrība", vai augstākā apskaidrība.

Avoti: R1

Bodhidharma

1. Pirmais čaņbudisma skolotājs, kurš m. ē. 520. gadā no Indijas dienvidiem devās uz Ķīnu, viņš ieviesa grūtu jautājumu uzdošanas un paradoksu formulēšanas metodi, kas mūsdienās ir raksturīga Japānas dzenbudismam.

Avoti: R1

bodhisatva

1. Mahājānas budismā svētais vai pusdievišķa būtne, kas labprātīgi atsakās no nirvānas, lai palīdzētu citiem atrast ceļu uz glābšanos.

Avoti: R1

bodhrans

1. Nelielas īru bungas, kas atgādina tamburīnu, parasti tiek gatavotas no kazas ādas; atšķirībā no līdzīgiem citu tautu sitaminstrumentiem pa bodhranu bungo nevis ar pirkstiem, bet ar īpašam vālītēm.

Avoti: PL

bodi

1. Sasaku tautas grupa Indonēzijā Lombokas salā, kas ir hinduisti.

Avoti: PZT

bodiārts

1. Avangardisma virziens ASV un R-Eiropas mākslā, radies 20. gs. 60. gados, tā pamatā ir mākslinieka manipulācijas ar savu ķermeni (ķermeņa apklāšana ar ģipsi, krāsām, dažādas publiskas pašmocības u. c.), padarot to par mākslas materiālu un objektu.

Avoti: EV, PL

bodibildings

1. Sporta veids - spēka vingrojumi, kas veicina muskuļota, glīta auguma un labas stājas izveidošanos, kultūrisms.

Avoti: SV99

bodigārds

1. Miesassargs.

Avoti: PL

bodija   -as, v.

1. Viendaļīgs, parasti pieguļošs apģērbs (piem., blūze, krekliņš), kura augšdaļa ir savienota ar biksītēm; bodijs; torstriko.

Avoti: MLVV

bodijs   -a, v.; sar.

1. Bodija jeb torstriko - cieši pieguloša augšapģērba un elastīgu biksīšu apvienojums viengabala ģērbā.

Avoti: ZTV

bodisatva

1. Budistu svētais, kas pārtapšanā par Budu, paužot līdzjūtību pret visu dzīvo, labprātīgi atteicies no augstākās svētlaimes - nirvānas.

Avoti: LEV

bodīte   žarg.

1. Blēdība, negodīga rīcība.

2. Veikaliņš.

Avoti: Žrg

bodjaga   žarg.

1. Pistole, revolveris.

Avoti: KZ

bodmereja

1. Aizdevuma darījums, ko kapteinis uz sava pilnvarojuma pamata slēdz svešā ostā, ieķīlādams kuģi, frakti un kravu (vai kādu no tiem), lai turpinātu braucienu vai sagādātu līdzekļus kuģa remontam.

Avoti: SV99

bodnīca   apv.

1. Veikala īpašniece; pārdevēja veikalā.

Avoti: KiV

bodnīce   apv.

1. Veikalniece; pārdevēja.

Avoti: LivP

bodnieca   apv.

1. Veikala īpašniece; pārdevēja veikalā.

Avoti: KnV

bodnieki

1. Bauskas novada Dāviņu pagasta apdzīvotās vietas "Bodnieki" iedzīvotāji.

2. dsk. Bodnieks.

Avoti: V1

bodnieks   -a, v.; novec.

1. Veikala īpašnieks, kas pats pārdod preces.

2. vsk. Bodnieki.

Avoti: LLVV

bodnieķelis   apv.; niev.

1. Veikalnieks; sīktirgotājs.

Avoti: LivP

bodo

1. Bodo aparāts - lentes tipa telegrāfa aparāts, kas raksta burtus; ar šo aparātu var vienā laikā nosūtīt un saņemt telegrammas pa vienu vadu.

Avoti: SV69

bodo   med.

1. Nepatogēnu vicaiņu ģints; dažas sugas atrastas cilvēka izkārnījumos un urīnā.

Avoti: TM

bodo   lat.

1. Vicaiņu ģints.

Bodo globosus— vicaiņu suga, kas tiek izmantota kā piesārņotu ūdeņu bioindikators.

Avoti: LD

Bodo   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Nūrlannes filkē, 49700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bodpakaļa   apv.

1. Vieta aiz veikala.

Avoti: ViV

bodpriekša   apv.

1. Vieta veikala priekšā.

Avoti: ViV

bodriči

1. Pielabas slāvu cilts (8.-12. gs.); apdzīvoja Mēklenburgas līča krastus starp Trāves un Varnovas upi (tag. Vācijā); obodriti.

Avoti: EV

Bodroga   vietv.

1. Upe Slovākijā un Ungārijā ("Bodrog"), Tisas labā krasta pieteka, garums - 121 km.

Avoti: PZT

Bodrovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

bodrs   apv.

1. Možs, mundrs.

Avoti: LivP

Bodruma   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bodrum"), Muglas ilā, 36400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bods

1. Signālu pārraides ātruma mērvienība telegrāfijā un datu pārraidē - pārraidāmo elementāro impulsu skaits l sekundē.

Avoti: EV

bods   apv.

1. Veikals.

2. Lievenis.

Avoti: LivP

bodsalus   apv.

1. Veikalā pirkts alus; pudeļu alus.

Avoti: LivP

bodscena   apv.

1. Veikala cena.

Avoti: LivP

bodskasts   apv.

1. Kaste, kur ievieto preces; tara.

Avoti: LivP

bodsmanta   apv.

1. Prece.

Avoti: LivP

bodsolekts   apv.

1. Olekts, kas ir nedaudz īsāka par parasto.

Avoti: LivP

bodspakaļa   apv.

1. Vieta aiz veikala.

Avoti: LivP

bodspastalas   apv.

1. Veikalā pirktas pastalas (pretstatā paštaisītām).

Avoti: LivP

bodsplacis   apv.

1. Laukums veikala priekšā.

Avoti: LivP

bodspriekša   apv.

1. Vieta veikala priekšā.

Avoti: LivP

bodszellis   apv.

1. Veikalnieka palīgs, pārdevējs.

Avoti: LivP

bodums   apv.

1. Kopā darāmais; kopā kārtojama lieta.

Avoti: ME

Bodva   vietv.

1. Upe Ungārijas ziemeļu daļā, Šajo kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

body   angļu val.

1. Ķermenis.

2. Body bike - vingrinājumu sistēmam kurā tiek izmantots īpašs stacionārais divritenis; spinnings.

3. Body shape - fitnesa metode, kuras pamatā ir spēka nodarbības ķermeņa veidošanai.

Avoti: PL

bodysuit   angļu val.

1. Torstriko jeb bodijs.

Avoti: PL

bodzellis   apv.

1. Pārdevējs.

Avoti: ViV

Bodzentina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Sventošiskas vojevodistē, 2300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1355.-1870. g. un kopš 1994. g.

Avoti: Wi

bodzināt   apv.

1. Bēdzināt, slēpt.

Avoti: LivP

bodziņa   apv.

1. Pogaļa (piemēram, magoņu).

Avoti: LivP

bodziņa   apv.

1. Koks, miets ar paresninājumu abos galos, uz kura uztin no ūdens izvilkta tīkla virvi.

Avoti: LivP

Bodži   vietv.

1. Azara Bodži - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

bodžijs   žarg.

1. Tāds, kas pārspīlēti seko jaunākām modēm un izdarībām.

Avoti: Žrg

bodžināt   apv.

1. Liegi dzīt kopā.

Avoti: EH

bodžināties   apv.

1. Sapulcēties un klusi vienam ar otru sarunāties.

Avoti: EH

Bodžnūrda   vietv.

1. Pilsēta Irānas ziemeļaustrumos ("Bojnūrd"), Ziemeļhorasānas ostāna administratīvais centrs, 199800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

Boe   vietv.

1. Pilsēta Nauru Republikā, 750 iedzīvotāju (1992. g.).

Avoti: LpA

Boedo   vietv.

1. Upe Spānijas ziemeļos ("Boedo"), Kastīlijas un Leonas autonomajā apgabalā, Pisvergas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

boehmeria   lat.

1. Rāmijas.

Avoti: PDE

boeuf   novec.

1. Vērsis; vērša cepetis.

Avoti: LME

Boforta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Beaufort"), Dienvidkarolīnas štatā, 13100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Beaufort"), Ziemeļkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Boforta jūra - Ziemeļu Ledus okeāna malas jūra ("Beaufort Sea") starp Barova ragu Aļaskā un Kanādas Arktisko arhipelāgu, platība - 481000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 3749 m.

4. Boforta lielieplaka - Kanādas lielieplakas nosaukums līdz 1967. g.

Avoti: WA16, SV99, LpA

Boforta

1. Boforta skala - skala vēja stipruma (ātruma) vizuālai noteikšanai ballēs pēc vēja iedarbības uz priekšmetiem vai pēc jūras viļņošanās, no 0 (klusums) līdz 12 (orkāns).

0 balles pēc Boforta skalas— vēja ātrums 0-0,2 m/s, bezvējš, kokiem lapas nekustas, dūmi ceļas vertikāli.

1 balle pēc Boforta skalas— vēja ātrums 0,3-1,5 m/s, vēsma, viegla gaisa kustība, dūmi nedaudz noliecas.

2 balles pēc Boforta skalas— vēja ātrums 1,6-3,3 m/s, neliels vējš, seja jūt gaisa kustību, lapas čab.

3 balles pēc Boforta skalas— vēja ātrums 3,4-5,4 m/s, lēns vējš, kustas lapas un sīki koku zari.

4 balles pēc Boforta skalas— vēja ātrums 5,5-7,9 m/s, mērens vējš, lokās koku galotnes, kustas nelieli zari, ceļas putekļi.

5 balles pēc Boforta skalas— vēja ātrums 8,0-10,7 m/s, mēreni stiprs vējš, lokās zari un tievi koku stumbri.

6 balles pēc Boforta skalas— vēja ātrums 10,8-13,8 m/s, stiprs vējš, lpkās koku zari, dūc telefona vadi.

7 balles pēc Boforta skalas— vēja ātrums 13,9-17,1 m/s, ļoti stiprs vējš, lokās lieli zari, šūpojas koku stumbri, pret vēju grūti iet.

8 balles pēc Boforta skalas— vēja ātrums 17,2-20,7 m/s, vētrains vējš, šūpojas lieli koki, lūst nelieli zari, ļoti grūti iet.

9 balles pēc Boforta skalas— vēja ātrums 20,8-24,4 m/s, vētra, vējš sagrauj vieglas celtnes un sētas, lūst resni koku zari.

10 balles pēc Boforta skalas— vēja ātrums 24,5-28,4 m/s, stipra vētra, vējš izrauj kokus aar visām saknēm, sagāž izturīgas celtnes.

11 balles pēc Boforta skalas— vēja ātrums 28,5-32,6 m/s, auka, vējš nodara lielus postījumus, nolauž telegrāfa stabus.

12 balles pēc Boforta skalas— vēja ātrums 32,7-36,9 m/s, orkāns, vējš sagrauj ēkas.

Avoti: SV99, MetV

boga   novec.

1. Krūmiem vai kokiem apaudzis gabals uz lauka, apaļa koku grupa.

Priežu boga— priežu mežiņš.

2. Čupa, bars.

Avoti: KV

boga   apv.

1. Liekts koka gabals, ko lieto kā paliktni, mūrējot velves.

Avoti: LivP

boga   apv.

1. Papīra loksne, lapa; papīra rullis.

Avoti: LivP

Bogalūsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bogalusa"), Luiziānas štatā, 11900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bogana   apv.

1. Līkums.

2. Neliels uzbērums.

Avoti: LivP

bogana   apv.

1. Papīra loksne, lapa; papīra rullis.

2. Lociņš (stīgu instrumentiem).

Avoti: LivP

bogans   apv.

1. Līkums.

2. Neliels uzbērums.

Avoti: LivP

bogans   apv.

1. Ādas naudas maks.

Avoti: LivP

bogans   apv.

1. Vijoles lociņš.

2. Papīra loksne.

Avoti: SiV, MiV

bogars   apv.

1. Liels velkams zivju tīkls; bagars, bogors.

Avoti: ME

Bogarts   mit.

1. Angļu zemākā līmeņa mitoloģijā - gars vai mājas gariņš.

Avoti: Mit

bogas   apv., hip.

1. Vecas lietas, krāmi.

Avoti: ME

bogāties   apv.

1. Šūpot galvu uz priekšu un atpakaļ.

Avoti: ME

Bogatiņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 18600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1945. g.

Avoti: LpA, Wi

Bogazkeja   vietv.; vēst.

1. Pilsēta Mazāzijas pussalas ziemeļaustrumu daļā (tagadējā Turcijas teritorijā), senās Hetu valsts galvaspilsētas (XVII-XIII gs. p. m. ē.) Hatusasas vietā.

Avoti: PZT

Bogazlijana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Jozgatas ilā, 16100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bogdan   vietv., vēst., vācu val.

1. Bagdānu muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Dagdas pagastā.

Avoti: KV

Bogdanci   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Dienvidaustrumu reģionā, 6000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: Wi

Bogdāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Konstantinovas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

bogdānieši

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Bodāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bogdanoviča   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabala dienvidos, rajona administratīvais centrs, 29600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1947. g.

Avoti: PZT

Bogdans   vietv.

1. Bogdana kalns - augstākā virsotne Srednagoras kalnos Bulgārijā, augstums - 1604 m.

Avoti: PZT

bogderēt   apv.

1. Bagarēt.

Avoti: ViV

bogders   apv.

1. Bagars.

Avoti: ViV

bogdihans   novec.

1. Ķīnas ķeizara oficiālais tituls.

Avoti: SV69

Bogdoni   vietv.

1. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Bogdāni" nosaukuma variants.

2. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Bogdāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bogdošans   vietv.

1. Bogdūls - kalnu grēda Tjanšanā.

Avoti: PZT

Bogdoula   vietv.

1. Bogdūls - kalnu grēda Tjanšanā.

Avoti: PZT

Bogdūls   vietv.

1. Kalnu grēda ("Bogdo Ula") Austrumtjanšanā, Ķīnā, garums - ~300 km, augstākā virsotne - Bogdoula kalns - 5445 m, ziemeļos norobežo Turfanas ieplaku, nogāzēs tuksneši, stepes, skujkoku meži, alpīnās pļavas, virsotnēs mūžīgais sniegs, šļūdoņi; Bogdošans.

Avoti: PZT

Bogduoni   vietv.

1. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Bogdāni" nosaukums latgaliski.

2. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Bogdāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bogene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bogen"), Bavārijas federālajā zemē, 9800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bogens   apv.

1. Papīra loksne.

2. Lociņš (stīgu instrumentiem).

3. Loks; līkums; priekšmets, kam lokveida forma; izliekts spieķis.

Avoti: ĒiV, ViV, Žrg

Bogense   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 3500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Boghedas

1. Boghedas ogles - sapropeļa ogles, kas veidojušās no aļģu atliekām; izejviela, no kuras iegūst mākslīgo šķidro kurināmo, kā arī smērvielas.

Avoti: SV69

bogheds

1. Sapropelītu klases fosilās ogles.

Avoti: Ang

boginkas   mit.

1. Rietumslāvu mitoloģijā - sieviešu kārtas būtnes, kas zaga vai apmainīja bērnus.

Avoti: Mit

bogins   apv.

1. Papīra loksne.

2. Vijoles lociņš.

Avoti: MiV

boglacis   apv.

1. Bailīgs, nedrošs, arī neattīstīts, neveikls cilvēks.

Avoti: LivP

bogls   apv.

1. Bailīgs, nedrošs; tramīgs.

2. Tāds, kas izskatās bēdīgs, noskumis.

Avoti: LivP

Bogmaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Salas novada Salas pagastā.

Avoti: LC

Bognorīdžisa   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Bognor Regis"), Anglijas dienvidos, Lamanša krastā, 24000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, PuA

Bognorrīdžisa   vietv.; novec.

1. Bognorīdžisa - pilsēta Anglijas dienvidos.

Avoti: PZT

bogns   apv.

1. Īgns, saīdzis, sapīcis, nelaipns.

Avoti: LivP

Bogoduhova   vietv.; novec.

1. Bohoduhiva - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

bogomili

1. Reliģiskas ķecerības formā izvērstās antifeodālās Balkānu zemniecības kustības dalībnieki 10.-14. gs.

Avoti: LPE

Bogomoli   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

Avoti: LC

Bogora   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā ("Bogor"), Javas salā, Džakartas piepilsēta, 891500 iedzīvotāju (2005. g.); senāk - Beitenzorga.

Avoti: LpA, PuA, PZT

Bogorodicka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tulas apgabala austrumos, rajona administratīvais centrs, 31400 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1777. g., dibināta kā cietoksnis XVII gs.

Avoti: PZT, Wi

Bogorodska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabala rietumos, rajona administratīvais centrs, 35000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1923. g.

2. Noginska - pilsēta Krievijas Maskavas apgabala austrumos, tās nosaukums līdz 1930. g.

Avoti: PZT, Wi

bogors   novec.

1. Bagare - zivju tīkls, ko visvairāk lietoja, zvejojot butes.

Avoti: TlV

Bogosa   vietv.

1. Bogosas grēda - atrodas Lielā Kaukāza ziemeļu daļā, starp Avāras Koisu un Andijas Koisu, Krievijas Dagestānas Republikā, garums - ~70 km, augstums - līdz 4151 m (Adala-Šuhgelmeers), korēs apledojums (20 kvadrātkilometru).

Avoti: PZT

bogosi

1. Agavi tautu grupai piederīga tauta, dzīvo Etiopijas ziemeļrietumu daļā, valoda pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas, ticīgie - musulmaņi, daļa - kristīgie (monofizīti), jūdaisti (falaši); bilini.

Avoti: PZT

Bogota   vietv.

1. Kolumbijas Republikas galvaspilsēta (sp. val. "Bogoti"), atrodas Austrumkordiljeras rietumu nogāzē 2640 m vjl., 7,3 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

bogoti

1. Gbaju tautas etnogrāfiska grupa, dzīvo Centrālāfrikas Republikas dienvidrietumu daļā, Kamerūnas dienvidaustrumos un Kongo Republikas ziemeļos.

Avoti: PZT

Bogotola   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnojarskas novada dienvidrietumos, Čulimas kreisajā krastā, rajona administratīvais centrs, 20700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1911. g.

Avoti: PZT, Wi

bogovils   žarg.

1. Huligāns.

Avoti: KZ

Bogovina   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Zaječaras apgabalā, 1350 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

bogs   apv.

1. Koku puduris (klajumā).

2. Priekšmetu kopums; kaudze; bars.

Avoti: LivP

bogs   apv.

1. Nūdeļu veltnējamais rullis.

Avoti: LivP

Bogučara   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Voroņežas apgabala dienvidos, Bogučarkas krastos, rajona administratīvais centrs, 11200 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1779. g.

2. Bogučarka - upe Krievijā.

Avoti: PZT, Wi

Bogučarka   vietv.

1. Upe Krievijā, Voroņežas apgabala dienvidrietumos, Donas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

Boguhvala   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 5800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1728.-1772. g. un kopš 2008. g.

Avoti: Wi

bogule   apv.

1. Meitene, kas mēdz bēguļot.

Avoti: EH

bogulēt   apv.

1. Bēguļot.

Avoti: LivP

boguļāt   apv.

1. Bēguļot.

Avoti: LivP

boguļot   apv.

1. Bēguļot.

Avoti: LivP

bogums   apv.

1. Lociņš (stīgu instrumentiem).

Avoti: LivP

bogungi

1. Barbi - tauta Beninas ziemeļos un Nigērijas rietumos.

Avoti: PZT

bogurēt   apv.

1. Zvejot ar bogaru jeb boguru.

Avoti: EH

boguris   apv.

1. Bogars.

Avoti: EH

Boguslava   vietv.

1. Bohuslava - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Bogušova-Gorce   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 16400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1499. g.

Avoti: LpA, Wi

boģažiķ   žarg.

1. Gatavot, vārīt.

Avoti: KZ

boģis   apv.

1. Kūtrs, muļķīgs, arī neapķērīgs, neattapīgs zēns, puisis.

2. Kūtrs, grūti vadāms zirgs.

Avoti: ViV

Bohai   vietv.; nelok.

1. Bohai līcis - atrodas Dzeltenās jūras ziemeļrietumos, Puokhei līča dienvidu daļā, no jūras to atdala Šaņdunas pussala, platums - pie ieejas 105 km, lielākais dziļums - 40 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 3,4 m; Bohaivans; Bohaivaņs.

Avoti: LpA, LģE

Bohaivans   vietv.; novec.

1. Bohai līcis Dzeltenās jūras ziemeļrietumos.

Avoti: PZT

Bohaivaņs   vietv.; novec.

1. Bohai līcis Dzeltenās jūras ziemeļrietumos.

Avoti: LģE

bohara

1. Zemes apūdeņojama zemes īpašuma robežās, galvenokārt Vidusāzijā, kurās audzē lauksaimniecības kultūras bez papildu laistīšanas.

Avoti: SV08

boharijs   žarg.

1. Piedzēries.

Avoti: KZ

Bohdaneča   vietv.

1. Lāzne Bohdaneča - pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 3360 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

bohēma   -as, s.; parasti vsk.

1. Materiāli nenodrošināts, vieglprātīgs, arī izlaidīgs (parasti mākslinieku, aktieru) dzīvesveids; cilvēki (parasti mākslinieki, aktieri), kam ir šāds dzīvesveids.

Avoti: MLVV

bohēmieši

1. Bohēmijas iedzīvotāji Čehijā.

2. žarg. Jautras un nebēdīgas dzīves vedēji.

Avoti: LEV, Žrg

bohēmietis

1. Bohēmijas iedzīvotājs Čehijā.

2. nevēl. Bohēmists.

Avoti: LEV, Žrg

Bohēmija

1. Čehijas oficiālais nosaukums Habsburgu valdīšanas laikā (1526.-1918. g.).

Bohēmijas Mežs— Šumava - kalni Čehu masīva dienvidrietumu daļā.

Avoti: PZT

bohēmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar bohēmu, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

bohēmists   -a, v.

1. Cilvēks, kurš piekopj bohēmisku dzīvesveidu.

Avoti: MLVV

Bohņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 30300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1253. g.

Avoti: LpA, Wi

Bohoduhiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Harkovas apgabalā, Merlo upes krastos, rajona administratīvais centrs, 15800 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1681. g.

Avoti: PuA, PZT, Wi

Bohola   vietv.

1. Sala Filipīnu arhipelāgā ("Bohol"), uz ziemeļiem no Mindanao salas, platība - ~3900 kvadrātkilometru, vulkāniska izcelsme, plato, augstums - ~800 m vjl., piekrastē koraļļu rifi, lielākā pilsēta un osta Tagbilarana.

Avoti: PZT

Boholca   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bocholtz"), Limburgas provincē, 5600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Boholte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bocholt"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 70900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bohova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 2000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Bohuma   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bochum"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 361700 iedzīvotāju (2013. g.), dibināta XIII gs.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Bohumīna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 21900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Bohuslava   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Kijevas apgabalā, Rosas krastos, rajona administratīvais centrs, 16800 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g., vēstures avotos pirmoreiz minēta 1195. g.; Boguslava.

Avoti: PuA, Wi

Bohušovice   vietv.

1. Bohušovice pie Ohržes - pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 2620 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Boicenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Boizenburg am Elbe"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 10250 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

boiceņa   apv.

1. Sviesta kulšanas trauks.

Avoti: BB

boicovīs   apv.; hip.

1. Ceļtekas ("Plantago").

Avoti: Aug2

Boičinovci   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Montanas apgabalā, 1470 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

boidae   lat.

1. Žņaudzējčūsku dzimta.

Avoti: PDE

boifrends   sar.

1. Draugs (meitenei, sievietei).

Avoti: SLG

boika   apv.

1. Ķērne.

Avoti: KiV, BB

boikai   apv.

1. Skaļi.

2. Strauji, ātri.

3. Intensīvi; spriegi; tā, ka darbība ir pastiprināta.

Avoti: KiV

boikens   novec.

1. Ziemeļvācijas vēla ābolu šķirne.

Avoti: KV

boiki

1. Ukraiņu etnogrāfiska grupa, dzīvo Karpatos, starp Sanu, Lomnicu, Užu un Teresvu (Ukrainas ziemeļrietumos), saglabājuši dažas dialekta, etnogrāfiskās un sadzīves īpatnības; verhovinieši.

Avoti: PZT

Boikona   vietv.

1. Pilsēta Beninā, 66000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA

boikotēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārtraukt attiecības, darījumus (ar kādu valsti, iestādi, personu).

2. Vērsties (pret kādu sabiedrisku pasākumu), atsakoties piedalīties (tajā).

Avoti: LLVV

boikots   -a, v.; parasti vsk.

1. Attiecību, darījumu pārtraukšana (ar kādu valsti, iestādi, personu).

2. Atteikšanās piedalīties vēlēšanās.

Avoti: LLVV

boiks   apv.

1. Tāds (cilvēks), kam ir straujš, ātrs raksturs.

2. Skaļš (par cilvēku).

3. Straujš (par zirgu).

Avoti: KiV

boila

1. Speciāli sagatavota zivju ēsmas lodīte; boilija.

Avoti: PL

Boila   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Boyle"), Konahtas provincē, 1460 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

boilers   -a, v.

1. Aparāts ūdens karsēšanai siltuma un karstā ūdens apgādes sistēmā.

Avoti: LLVV

boilija

1. Boila - speciāli sagatavota zivju ēsmas lodīte.

Avoti: PL

boinae   lat.

1. Īsto žņaudzējčūsku apakšdzimta.

Avoti: PDE

boings

1. Vispārīgs apzīmējums amerikāņu lidmašīnām, kas ražotas Viljama E. Boinga (Boeing, 1881-1956) dibinātajā uzņēmumā.

Avoti: PL

Bointonbīča   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Boynton Beach"), Floridas štatā, 73100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

boiņa   apv.

1. Lopkautuve.

Avoti: KiV

Boise   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Boise"), Aidaho štata administratīvais centrs, 216200 iedzīvotāju (2014. g.); Boisisitija.

Avoti: PZT, WA16, LpA

Boisisitija   vietv.

1. Boise - pilsēta ASV.

Avoti: LpA, WA16

boiskauts

1. Zēns, skautu organizācijas biedrs.

Avoti: SV99

Boisuna   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Surhondarjas vilajetā.

Avoti: PZT, PuA

boitele   žarg.

1. Soma.

Avoti: Žrg

boj   žarg.

1. Spēļu kārtis.

Avoti: KZ

boja   -as, s.

1. jūrn. Peldoša zīme, kas novietota (noenkurota) atklātā jūra, jūras līcī un norāda uz kādām vietām, kādiem objektiem.

Centra boja— olimpiskās distances akvatorija centrā novietota boja, kurai nav zīmes (markas) funkciju.

Kaucoša boja— boja, kurā ierīkota cauruļu un virzuļu ierīce, kas viļņošanās rezultātā gaisu iesūc un izsūc caur sirēnu; miglas laikā šāda skaņa dzirdama 11,5 jūras jūdžu attālumā.

Pieņemšanas boja— boja, kas uzstādīta ostā ievedošā kuģu ceļa (fārvatera) sākumā un no tās sākas pēc laterālās sistēmas ar navigācijas zīmēm aprīkots ievedceļš ostā.

Piezēģelēšanas boja— pieņemšanas boja.

Uguns boja— boja, kas raida gaismas signālus.

2. jūrn. Peldoša tilpne, pie kuras stāvvietā piesien laivas, kuģus.

Cilindriska boja— stabveida boja.

Stabveida boja— peldoša navigācijas zīme braucamā ceļa (fārvatera) apzīmēšanai laterālajā sistēmā.

3. apv. Gremdakmens (pie zvejas tīkla apakšējās malas).

Avoti: LLVV, EV, LivP

boja   apv.

1. Flanelis.

Avoti: LivP

boja   apv.

1. Peonija.

Avoti: LivP

boja   apv.

1. Savienojumā "ar boju" - ar varu, ar kauju.

Avoti: EH

bojā   apst.

1. Bojā eja (retāk iešana) - nāve, miršana; iznīkšana, izbeigšanās; bojāeja.

Avoti: LLVV

Bojabata   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Boyabat"), Sinopas ilā, 26600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bojāeja   -as, s.; parasti vsk.

1. Nāve, miršana; iznīkšana, izbeigšanās.

Avoti: LLVV

bojājumpiecietība   inf.

1. Aparatūras vai programmatūras spēja pareizi funkcionēt gadījumos, kad sistēmas iekārtās ir bojājums.

Avoti: ZTV

bojājums   -a, v.

1. Rezultāts --> bojāt (1).

2. Bojāta vieta.

Miesas bojājums— trauma, ievainojums.

3. tehn. Iekārtas defekts vai neparedzēts stāvoklis, kas var izraisīt šīs iekārtas vai ar to saistīto ierīču darbspēju traucējumu.

Avoti: LLVV, EepV

Bojāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bojano"), Molizes reģiona Kampobaso provincē, 8000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bojanovo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 3000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1638. g.

Avoti: Wi

bojans   mit.

1. Teiksmains dziesminieks senkrievu folklorā, šamanis, kas ar vieda vārda palīdzību varēja pārvērsties gan vilkā gan ērglī.

Avoti: DzV

bojāns

1. Bajāns - krievu hromatiskās harmonikas ar podziņu klaviatūru.

Avoti: EpV

Bojāri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Stabulnieku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

3. Bojāru Vikšeri - apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

Avoti: LC

bojārieši

1. Dagdas novada Dagdas pagasta apdzīvotās vietas "Bojāri" iedzīvotāji.

2. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Bojāri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bojarka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Kijevas apgabalā, 35300 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1956. g.

Avoti: PuA, Wi, PZT

bojārnīcas   apv.; hip.

1. Ārstniecības ziepjusakne ("Saponaria officinalis").

Avoti: Aug2

Bojarskaja   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Tasejevas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

Bojas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Aizputes novada Kazdangas pagastā.

Meža muzejs "Bojas"— atrodas Aizputes novada Kazdangas pagastā, 6 km no Aizputes, bijušajā Kazdangas muižas (Bojas muižas) pilī, dibināts 1976. g., ekspozīcija veltīta novada medību un mežsaimniecības vēsturei, izvietota 17 telpās; apkārt ēkai daļēji saglabājies muižas parks, kas tiek atjaunots un labiekārtots.

2. Boju pilskalns - Rinku pilskalns Aizputes novada Kazdangas pagastā.

Avoti: LC, LE1

bojāšana   novec.

1. Darbība, kas mantu pilnīgi vai pa daļai iznīcina un sabojā un rada īpašniekam zaudējumu.

Avoti: KV

bojāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Padarīt sliktāku, mazvērtīgāku vai nelietojamu.

2. Padarīt neglītu, nepatīkamu.

3. Pasliktināt (piemēram, garastāvokli, attiecības).

Bojāt gaisu— Smakot.

Avoti: LLVV, Žrg

bojāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Kļūt mazāk noderīgam, arī nelietojamam.

2. sar. Pasliktināties (piemēram, par garastāvokli, attiecībām).

Avoti: LLVV

bojāts

1. Tāds, kam ir bojājumi; bojājies.

2. Pasliktinājies, nevesels.

Avoti: MIL

Bojen   vietv., vēst., vācu val.

1. Bojas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Kalvenes pagastā.

Avoti: KV

bojenieki

1. Aizputes novada Kazdangas pagasta apdzīvotās vietas "Bojas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bojenkurs   jūrn.

1. Smags metāla vai betona klucis, pie kura ar ķēdi piestiprina boju.

Avoti: JūVM

bojeviks   -a, v.

1. sar. Grāvējs (piemēram, kinofilma, vieglās mūzikas skaņdarbs).

2. žarg. Reketieris.

Avoti: LLVV, KZ

bojfrends   sar.

1. Boifrends - vīrietis, ar kuru ir romantiskas vai intīmas attiecības.

Avoti: PL

boji   novec.

1. Sena ķeltu tauta, kas ķeltu izcelšanas laikā apmetās Augšitālijā - Emilia apgabalā, ap vēlāko Boloņas pilsētu un kuru viena daļa nodibināja Bohēmijas valsti tagadējās Čehijas teritorijā.

Avoti: LME

bojīgs   novec.

1. Tāds, kas ātri bojājas.

Avoti: LV93

bojkots

1. Attiecību pārtraukšana (ar kādu personu, iestādi, valsti); atteikšanās piedalīties kādā pasākumā.

Avoti: Ang

Bojkovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabalā, 4500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Bojme   vietv.

1. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Cipas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

Bojnice   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabalā, 4900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Bojoma   vietv.

1. Bojomas ūdenskritumi - izveidojušies Lualabas upē (Kongo augštece), ~100 km garā posmā 7 lielas kāples, kas atdalītas ar iedzelmēm, kopējais kritums - ~60 m, lielākās kāples platums - ~700 m.

Avoti: LģE

Bojori   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Bojāru Eriņi" nosaukuma variants.

Bojoru Eriņi— Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Bojāru Eriņi" nosaukuma variants.

2. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Bojāri" nosaukuma variants.

3. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Bojāri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bojreps   jūrn.

1. Trose, ar kuru jahtu piestiprina pie bojas; trose no bojas līdz enkuram.

Avoti: JūVM

bojs   -a, v.

1. Izsūtāmais zēns; apkalpotājs iezemietis (kolonijās).

2. apv. Biezs flanelis.

3. žarg. Spēļu kārtis.

Avoti: LLVV, KiV, KZ

bojs   apv.

1. Savienojumā "ar boju" - ar varu, ar kauju.

Avoti: EH

bojš   apv.

1. Kautiņš.

Avoti: KiV

bojtrose   jūrn.

1. Ķēde vai trose, kas savieno enkuru ar boju.

Avoti: JūVM

Bojuori   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Bojāru Eriņi" nosaukuma variants latgaliski.

2. Bojuoru Iereni - Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Bojāru Eriņi" nosaukuma variants latgaliski.

3. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Bojāri" nosaukums latgaliski.

4. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Bojāri" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

boka

1. Centrālo kanālu savienojumu atvere uz vulkānu nogāzi, pa kuru izvirduma laikā izplūst vulkānisma produkti.

Avoti: ZTV

boka

1. Blēdis, nelietis.

2. žarg. Pulkstenis.

Boka rižije— zelta pulkstenis.

Boka skuržavije— sudraba pulkstenis.

Avoti: EH, KZ

bokalderis   apv.

1. Grāmattirgotājs.

2. Grāmatu veikals.

Avoti: LivP

bokalders   apv.

1. Grāmattirgotājs.

2. Grāmatu veikals.

Avoti: LivP

Bokaliktags   vietv.

1. Marko Polo grēda Kunluna austrumu daļā ("Bokalik Tagh"), Ķīnā, garums - ~350 km, augstums - līdz 6300 m.

Avoti: PZT

bokāls   novec.

1. Senāk Itālijā šķidruma mērs vīnam, degvīnam, eļļai; lielums 0,68-1,83 l; netiešā nozīmē kauss.

Avoti: KV

Bokani   vietv.

1. Madonas novada Dzelzavas pagasta apdzīvotās vietas "Bakani" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bokāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Sokolku pagastā.

Avoti: LC

bokānieši

1. Viļānu novada Sokolku pagasta apdzīvotās vietas "Bokāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bokaratona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Boca Ratin"), Floridas štatā, 91300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bokarneja   novec.

1. Liliju dzimtas kokveida sukulents, savvaļā sastopams Centrālamerikā, stumbra pamatdaļa plata, pudeļveida paplašināta; pārziemo vēsās siltumnīcās vai dzīvokļos, vasarā novieto laukā, zālājos, skaits un īpatnējs krāšņumaugs.

Avoti: LxE

Bokāro   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Bokaro"), Rietumbengāles štatā, 394200 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

bokas   apv.

1. Pēc kulšanas un salmu noņemšanas pāri palikušas vārpas, sēnalas, graudu apvalki un akoti miežiem.

Avoti: LivP

bokāt   apv.

1. Beržot, dauzot u. tml. dalīt nost (graudiem akotus).

2. Svinēt apkūlības.

3. Mīcīt; laitīt, masēt.

4. Daudz ēst.

5. Sist, pērt.

Avoti: ViV, MiV, LivP

bokāt   apv.

1. Nepārtraukti uz augšu, uzleju lidināties, sijāties (parasti par odiem).

Avoti: LivP

bokātājs   apv.

1. Cilvēks, kas bokā; kūlējs.

2. Apkūlību svinētājs.

Avoti: LivP

bokāties   apv.

1. Sisties, dauzīties.

Avoti: LivP

bokāties   apv.

1. Kārpīties pretim.

2. Bozties, sabozties.

Avoti: ME, LivP

bokāža

1. Kultūrainavas tips; iezīmīga Francijas R un ZR rajonos vēsa, vējaina okeāna piekrastes klimata apstākļos; raksturīgi nelieli lauki, dārzi un pļavas, ko atdala mežu un krūmāju joslas.

Avoti: LPE

Boke   vietv.

1. Pilsēta Gvinejas Republikā, Futadžalona plato rietumu nogāzē, reģiona administratīvais centrs, ~30000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

Bokenema   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bockenem"), Lejassaksijas federālajā zemē, 9800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

boki

1. Busi - tauta Rietumāfrikā.

Avoti: PZT

Boki   vietv.

1. Pirmie Boki - apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Pyrmī Boki— Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Pirmie Boki" nosaukums latgaliski.

2. Otrie Boki - apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Ūtrī Boki— Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Boki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

boknīt   apv.

1. Bukņīt - vairākkārt grūst ar roku vai dūri.

Avoti: ME

bokņīt   apv.

1. Vairākkārt grūst ar roku vai dūri; bukņīt.

Avoti: ViV

bokņīties   apv.

1. Savstarpēji bukņīt vienam otru, citam citu.

Avoti: ViV

Bokoni   vietv.

1. Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Bokāni" nosaukums vietējā izloksnē.

2. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Bokāni" nosaukuma variants.

3. Viļānu novada Sokolku pagasta apdzīvotās vietas "Bokāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bokova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

2. Apdzīvota vieta Krievijā, bijušā Abrenes (Jaunlatgales) apriņķa teritorijā.

3. vēst. Bokovas pagasts - pastāvēja bijušajā Jaunlatgales apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Purvmalas pagastu; teritorija 1944. g. pievienota Krievijai.

Avoti: LPag, LC

Bokovaja   vietv.

1. Upe Krievijas Kirovas apgabalā, Pižmas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Bokovoantracita   vietv.

1. Antracita - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums līdz 1962. g.

Avoti: PZT

Bokowo   vietv., vēst.

1. Bikavas muiža, kas atradās Jaunlatgales apriņķa Purvmalas pagastā.

Avoti: KV

boks

1. Komanda, ko tiesnesis dod bokseriem ringā, lai tie sāktu vai turpinātu cīņu.

Avoti: Ang

Boksberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Boxberg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Boksberha   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā, Hautenas provincē, Johannesburgas piepilsēta, 230300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

bokseris   -ra, v.

1. Sportists, kas specializējies boksā.

2. Dienesta suns ar īsu, strupu purnu; attiecīgā suņu šķirne.

3. Ķīnas 19. gs. beigu un 20. gs. sākuma slepenās patriotiskās biedrības loceklis.

Bokseru sacelšanās— Z-Ķīnas zemnieku un pilsētu trūcīgo iedzīvotāju sacelšanās 1899-1901, kas bija vērsta pret ārvalstu uzkundzēšanos Ķīnai.

4. sar. Kauslis.

Boksera porcija— papilddeva ēdienreizē.

Avoti: LLVV, SV99, SLG

boksermotors

1. Motors ar opozitīvi (viens pret otru) novietotiem cilindriem.

Avoti: ZTV

boksers   novec.

1. Bokseris.

Avoti: KV

boksēt

1. Izpildīt boksa cīņas paņēmienus; sist ar dūrēm.

2. Cīnīties, sacensties boksā.

Avoti: Ang

boksētājs

1. Sportists, kas nodarbojas ar boksu.

Avoti: Ang

boksēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Cīnīties, sacensties boksā.

Avoti: LLVV

Boksitogorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabala dienvidaustrumos, rajona administratīvais centrs, 16000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1950. g.

Avoti: PZT, Wi

boksīts   -a, v.

1. Alumīnija rūda, kas radusies bazaltu un gneisu sairšanas procesā.

Avoti: LLVV

boksjors   žarg.

1. Operatīvais darbinieks.

Avoti: KZ

bokskalfs

1. Hrommiecēta teļāda.

Avoti: Ang

Boksmēra   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Boxmeer"), Ziemeļbrabantes provincē, 28100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

boksnis   apv.

1. Dezertieris.

Avoti: LivP

bokss   -a, v.; parasti vsk.

1. Sporta veids - divcīņa ringā ar dūrēm speciālos cimdos.

Avoti: LLVV

bokss   -a, v.

1. Speciālam nolūkam iekārtota telpa, kamera.

2. novec. Hrommiecēta teļāda.

Avoti: LLVV, Ang

bokstabs   apv.

1. Burts.

2. Irbulis, ko lieto burtu rādīšanai, mācoties lasīt.

Avoti: SW78, LivP

bokstābs   apv.

1. Burts.

2. Irbulis, ko lieto burtu rādīšanai, mācoties lasīt.

Avoti: LivP

bokstas   apv.

1. Čaumalas, sēnalas.

Avoti: ME

Bokstela   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Boxtel"), Ziemeļbrabantes provincē, 30300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

boksterēšana   apv.

1. Burtošana; lasīšana pa zilbēm.

Avoti: LivP

boksterēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. novec. Mācīties lasīt, nosaucot katru burtu, lasīt pa zilbēm.

2. sar. Ar grūtībām, lēni, neskaidri lasīt.

Avoti: LLVV

boksteris   apv.

1. Lasīšana pa zilbēm; burtošana.

Avoti: LivP

bokstēt   apv.

1. Bēguļot; vairīties; slapstīties.

Avoti: LivP

bokstēties   apv.

1. Izturēties nepiemēroti, ārišķīgi, ākstīgi; censties pievērst sev uzmanību ar dažādiem pārspīlējumiem uzvedībā, runā; ākstīties, blēņoties.

2. Negribīgi, slinki, mazrezultatīvi ko darīt; arī slaistīties, klaiņot apkārt.

3. Raustīt valodu; stostīties.

4. Kļūt neuzticīgam.

Avoti: LivP

bokstīt   apv.

1. Burtot, boksterēt.

2. Neskaidri runāt; stostīties.

Avoti: LivP

bokstīt   apv.

1. Slēpt, apslēpt; turēt slepenībā.

2. Noslēpties, paslēpties; bēgt.

Avoti: LivP

bokstīt   apv.

1. Maldīties.

2. Grūst, grūstīt.

Avoti: LivP

bokstīties   apv.

1. Izturēties nepiemēroti, ārišķīgi, ākstīgi; censties pievērst sev uzmanību ar dažādiem pārspīlējumiem uzvedībā, runā; ākstīties, blēņoties.

2. Negribīgi, slinki, mazrezultatīvi ko darīt; arī slaistīties, klaoņot apkārt.

3. Raustīt valodu; stostīties.

4. Kļūt neuzticīgam.

Avoti: LivP

bokstīties   apv.

1. Baidīties; šaubīties.

Avoti: LivP

boksts   apv.

1. Cilvēks, kas staigā apkārt, klaiņo, ir tūļīgs darbā, rīcībā, nesakarīgs runā.

Avoti: LivP

boksts   apv.

1. Lasīšana pa zilbēm; burtošana.

Avoti: LivP

boksturēt   apv.

1. Mācīties lasīt, nosaucot katru burtu; lasīt pa zilbēm; burtot.

2. Neskaidri, saraustīti runāt; šļupstēt.

Avoti: LivP

boksturot   apv.

1. Mācīties lasīt, nosaucot katru burtu; lasīt pa zilbēm; burtot.

2. Neskaidri, saraustīti runāt; šļupstēt.

Avoti: LivP

Bokša   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Karašas-Severinas žudecā, 15800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Bokšas   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Bokši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bokšēt   apv.

1. Būkšķēt.

Avoti: ViV

Bokši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

bokšināt   apv.

1. Būkšķināt.

Avoti: ViV

bokšināties   apv.

1. Vairākkārt būkšķināt; darīt ko, radot padobju troksni.

Avoti: ViV

bokšis   apv.

1. Cilvēks, kas bezmērķīgi staigā apkārt, izvairās no darba, mānās, ākstās.

2. Cilvēks, kas runā aplinkus, izvairīgi, neskaidri, arī nesakarīgi.

3. Mošķis, ķēms; arī burvis.

Avoti: LivP

bokšīties   apv.

1. Burties.

Avoti: LivP

bokšķerēšana   apv.

1. Burtošana; lasīšana pa zilbēm.

Avoti: LivP

bokšķerēt   apv.

1. Mācīties lasīt, nosaucot katru burtu; lasīt pa zilbēm; burtot.

2. Neskaidri, saraustīti runāt; šļupstēt.

Avoti: LivP

bokšķis   apv.

1. Cilvēks, kas bezmērķīgi staigā apkārt, izvairās no darba, mānās, ākstās.

2. Cilvēks, kas runā aplinkus, izvairīgi, neskaidri, arī nesakarīgi.

3. Mošķis, ķēms; arī burvis.

Avoti: LivP

bokšķoties   apv.

1. Mānīties; izlikties, muļķoties; runātko nepatiesu, slēpt (ko).

Avoti: LivP

bokšoties   apv.

1. Mānīties; izlikties, muļķoties; runātko nepatiesu, slēpt (ko).

Avoti: LivP

bokšs   apv.

1. Cilvēks, kas bezmērķīgi staigā apkārt, izvairās no darba, mānās, ākstās.

2. Cilvēks, kas runā aplinkus, izvairīgi, neskaidri, arī nesakarīgi.

3. Mošķis, ķēms; arī burvis.

Avoti: LivP

bokšs   apv.

1. Būkšķis.

Avoti: ViV

bokštabs   apv.

1. Burts.

2. Irbulis, ko lieto burtu rādīšanai, mācoties lasīt.

Avoti: LivP

bokštābs   apv.

1. Burts.

2. Irbulis, ko lieto burtu rādīšanai, mācoties lasīt.

Avoti: LivP

bokštāps   apv.

1. Irbulis, ko lieto burtu rādīšanai, mācoties lasīt.

Avoti: LivP

bokštarps   apv.

1. Burts.

2. Irbulis, ko lieto burtu rādīšanai, mācoties lasīt.

Avoti: LivP

bokšterēt   apv.

1. Mācīties lasīt, nosaucot katru burtu; lasīt pa zilbēm; burtot.

2. Neskaidi, saraustīti runāt; šļupstēt.

Avoti: LivP

Bokšys   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Bokši" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bokuoni   vietv.

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Bokāni" nosaukums latgaliski.

2. Viļānu novada Sokolku pagasta apdzīvotās vietas "Bokāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

boķeris   apv.

1. Rīks āķu liekšanai, locīšanai.

2. Ķeksis.

Avoti: LivP

boķēt   apv.

1. Skatīties; mest acis.

2. Miežiem kuļot akotus noberzt.

3. Svinēt apkūlības.

4. Sist, dauzīt.

5. Mīcīt; laitīt, masēt.

6. Daudz ēst.

Avoti: Žrg, ViV, VV

boķēt   apv.

1. Naidīgi, dusmīgi skatīties; lūrēt.

Avoti: LivP

boķēties   apv.

1. Ēst (daudz, ar lielu apetīti).

Avoti: LivP

Boķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Salas pagastā.

3. Boķu kalns - atrodas Vidzemes augstienes Vestienas grēdā, starp Asmenīša un Talejas ezeru, Madonas novada Vestienas pagastā, tas ir pirmmasīva virsotne ar stāvām, gravu saposmotām nogāzēm, absolūtais augstums - 276,8 m vjl., relatīvais augstums - 37 m.

Avoti: LC, LE1

boķinkas   apv.

1. Baķinkas.

Avoti: ĒiV

boķinki

1. apv. Baķinkas.

2. žarg. Zābaki.

Avoti: ĒiV, SLG

boķiņš   apv.

1. No kopā sakasītām mīklas atliekām cepta maize (bērnu valodā).

Avoti: LivP

boķis   apv.

1. Ierīce, iekārta (kuļmašīnā), kas noberž graudiem akotus, sēnalas.

Avoti: LivP

boķis   apv.

1. Trauks vielas sasmalcināšanai grūžot, beržot, stampājot; piesta.

Avoti: LivP

boķis   apv.

1. Aužamo stāvu veltnis.

Avoti: LivP

boķis   apv.

1. Resns cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: LivP

boķis   apv.

1. Īgns, dusmīgs, ķildīgs, nesaticīgs cilvēks.

Avoti: LivP

boķis   apv.

1. Abrkasis.

Avoti: LivP

boķīt   sar.

1. Skatīties; mest acis.

Avoti: Žrg

boķīzeris   apv.

1. Ķeksis.

Avoti: LivP

boķmašiņa   apv.

1. Ierīce, iekārta (kuļmašīnā), kas noberž graudiem akotus, sēnalas.

Avoti: ViV

boķmašiņš   apv.

1. Ierīce, iekārta (kuļmašīnā), kas noberž graudiem akotus, sēnalas.

Avoti: ViV

BOL   saīs., vietv.

1. Bolīvija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

bola

1. Ierocis mešanai un sagūstīšanai, sastāv no vairākiem atsvariemm, kas iestiprināti siksnās ar kopā sasietiem galiem; metot, bola gaisā rotē un aptinas upurim ap kājām vai kaklu.

Avoti: LLVV

bolabosis   apv.

1. Baldriānu ģints augs.

2. Šī auga tinktūra, uzlējums.

Avoti: ViV

bolacis   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz bolīt, grozīt acis.

Avoti: ViV

bolandisti

1. Jezuītu zinātnieku biedrība, kas izdod svēto dzīves aprakstus, dibināta 1643. g. Antverpenē.

Avoti: LPE

bolangmongondovi

1. Tauta, dzīvo Sulavesi salas Minahasu pussalā (Indonēzijā), valoda (mongondou) pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islams (sunnisms).

Avoti: PZT

Bolanjosa   vietv.

1. Upe Meksikā ("Rio Bolaņos"), Riograndes de Santjago labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Bolaņosa   vietv.

1. Bolanjosa - upe Meksikā.

Avoti: PZT

Bolbiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

bolbitaceae   lat.

1. Mēsleņu dzimta.

Avoti: LD

bolbitius   lat.

1. Mēsleņu dzimtas ģints.

Bolbitus vittelinus— dzeltenā mēslene.

Avoti: LD

bolboschoenus   lat.

1. Gumumeldri.

Bolboschoenus maritimus— jūrmalas gumumeldrs.

Avoti: LD

Bolbyši   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Bolbiši" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Bolcāna   vietv.; novec.

1. Bolcāno - pilsēta Itālijā.

Avoti: PZT

Bolcāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijas ziemeļos ("Bolzano"), Alpos, Trentīno-Alto Adidžes reģionā, provinces administratīvais centrs, 104200 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1268. g.

Avoti: PZT, Wi

bolce   vēst.

1. Vēsturiska audumu mērvienība, ko lietoja viduslaikos Rīgā gk. linu audumu tirdzniecībā un tā sauca noteikta lieluma linu auduma gabalu jeb baķi.

Mazā bolce— 20-25 olektis.

Lielā bolce— 57-58 olektis.

Avoti: LE1

Boldači   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

Avoti: LC

Boldāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

Avoti: LC

boldānieši

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Boldāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

boldarēt   apv.

1. Buldurēt (1).

Avoti: EH

boldarēt   apv.

1. Attīrīt kartupeļus no smiltīm.

Avoti: EH

boldarēties   apv.

1. Šurp un turp kustēties.

Avoti: EH

boldaris   apv.

1. Buldurēt (1).

Avoti: EH

boldaris   apv.

1. Tāds, kas šurp un turp kustās.

Avoti: EH

boldarjānis   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

Boldaunas   vietv.

1. Madonas novada Dzelzavas pagasta apdzīvotās vietas "Baldones" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Boldera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Boulder"), Kolorādo štatā, 105100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Bolderaa   vietv., vācu val.

1. Bolderāja.

2. Bolderājas muiža, kas atradās Rīgas pilsētas lauku teritorijā.

Avoti: FV

Bolderāja   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Kurzemes rajonā, Buļļupes labajā krastā pie tās ietekas Daugavā, par apdzīvotu vietu sākusi veidoties 18. gs. muižas "Bolderaa" teritorijā un 20. gs. sākumā kļuva par svarīgu rūpniecības centru, 1924. g. pievienota Rīgas pilsētai, robežojas ar Daugavgrīvas, Vecmīlgrāvja (nav sauszemes savienojuma), Voleru, Spilves un Kleistu apkaimēm.

2. Dzelzceļa stacija Rīgā, 15 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1873. g. kā privātas dzelzceļa līnijas Rīga-Bolderāja galastacija ar tvaika lokomotīvju depo.

Avoti: LE1

bolderājieši

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Bolderāja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bolderis   apv.

1. Cilvēks, kas neskaidri, nesaprotami, arī nesakarīgi runā.

Avoti: EH

bolderis   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

bolderīši   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: Aug2

bolderjānis   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

bolderjāns   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

bolderjāņi   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

2. dsk. Bolderjānis.

Avoti: Aug2

Boldersitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Boulder City"), Nevadas štatā, 15400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Boldersleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1190 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

boldert   apv.

1. Buldurēt.

Avoti: EH

Boldešti-Skejeni   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Prahovas žudecā, 11100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Boldiuni   vietv.

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Boldāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

boldojāņi   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

boldorjānis   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

boldriāni   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

boldriaņi   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

boldriņi   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

boldrīt   apv.

1. Buldurēt.

Avoti: EH

Boldumsaza   vietv.

1. Pilsēta Turkmenistānā, Dašoguzas vilajetā, 29500 iedzīvotāju (1996. g.).

Avoti: LpA, PuA

boldurjānis   apv.

1. Buldurene.

Avoti: EH

Boldvina   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Baldwin"), Ņujorkas štatā, 24000 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta ASV ("Baldwin"), Pensilvānijas štatā, 19700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Boldyuni   vietv.; latg.

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Boldāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Dzēriens, kuru gatavo no vīna, kas atšķaidīts ar sulām, sīrupiem, un no augļiem ar ruma vai konjaka piedevu.

2. Speciāls trauks punšam vai citiem līdzīgiem dzērieniem.

Avoti: LLVV, Ang

bole   apv.

1. Liellops (ragulops) bez ragiem.

Avoti: LivP

bole   apv.

1. Nikna govs, kurai uz ragiem uzsiets dēlītis, lai nesabadītu citas govis.

Avoti: LivP

bole   apv.

1. Neass nazis.

Avoti: LivP

bole   apv.

1. Apaļa cepure bez naga.

Avoti: LivP

Bole   vietv.; apv.

1. Boles upe - Dursupes nosaukums atsevišķā tās posmā.

Avoti: LD

Bolehiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ivanofrankovskas apgabalā, 10770 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Bolehova   vietv.; novec.

1. Bolehiva - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

bolene   apv.

1. Cepure bez naga.

Avoti: ME

bolenes   žarg.

1. Acis.

Avoti: SLG

Bolēni   vietv.; sar.

1. Bolēnu acu avots - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Madonas novada Bērzaunes pagastā, 2 km uz austrumiem no Gaiziņkalna, Ošu gravā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., hipsometriski visaugstākais avots Latvijā (~262 m vjl.), senatnē bijusi kulta vieta, ūdeni izmantoja tautas dziedniecībā acu dziedināšanai.

2. Bolēnu kalns - atrodas Vidzemes augstienes Vestienas grēdā, Madonas novada Bērzaunes pagastā, pirmmasīva lielpaugurs, kas lokveidīgi stiepjas ziemeļu-dienvidu virzienā 1,5 km garumā, absolūtais augstums - 282,5 m, relatīvais augstums - 39 m, nogāzes stāvas, ieplaku un sengravu saposmotas, virsa plakana, lēzeni viļņota.

Avoti: LE1

Boleņi   vietv.

1. Kolna Boleņi - Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Kalna Boliņi" nosaukuma variants.

2. Lejas Boleņi - Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Lejas Boliņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bolero

1. Spāņu tautasdeja 3/4 taktsmērā ar raksturīgām trioļu formulām, mērenā tempā, bet spriegā, sakāpinātā raksturā; šīs dejas mūzika.

2. Spāņu tautastērpa daļa - īsa jaciņa bez piedurknēm.

Avoti: LLVV, MūV, SV99

Boles   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Varakļānu novada Murmastienes pagastā.

Avoti: LC

Boleslaveca   vietv.

1. Pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē, Bobras labajā krastā, 39800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1251. g.

Avoti: PZT, LpA, Wi

bolēt   apv.

1. Griezt ar neasu nazi.

Avoti: LivP

bolēt   apv.

1. Ieplest un grozīt (acis).

2. Lobīt.

Avoti: LivP

boletaceae   lat.

1. Beku dzimta.

Avoti: LD

boletales   lat.

1. Beku rinda.

Avoti: LD

bolēties   apv.

1. Ieplesties un grozīties (par acīm); skatīties (intensīvi, uz visām pusēm), bolot acis.

2. Griezties, grozīties.

Avoti: LivP

boletus   lat.

1. Bekas - beku dzimtas ģints.

Boletus edulis— baravika.

Boletus erythropus— pārslainā beka.

Boletus luridus— raganu beka.

Boletus satanas— velna beka.

Avoti: LD

bolevi

1. Tauta, dzīvo Nigērijas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas.

Avoti: PZT

bolflauers   novec.

1. Pumpurveidīgs ornaments 14. gs. angļu gotikas ielocēs.

Avoti: KV

bolga   apv.

1. Govs ar baltu galvu.

Avoti: LivP

Bolgara   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikā, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Bolgrada   vietv.; novec.

1. Bolhrada - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

bolgzdi   apv.

1. Mietnes, ragavu balsti starp sliecēm un virsdaļu.

Avoti: MalV

Bolhova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Orlas apgabala ziemeļrietumos, rajona administratīvais centrs, 11400 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1778. g.

Avoti: PZT

Bolhrada   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā, Jalpuha ezera krastā, rajona administratīvais centrs, 15600 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopā 1821. g.

Avoti: PuA, Wi

boli   novec.

1. Kumosi, novecojies zāļu veids; kumosus izgatavoja tāpat kā graudiņus.

2. Mīkstas maizes konsistences zāļu forma lietošanai iekšķīgi, lietoja visbiežāk zirgiem.

Avoti: KV, LxE

bolīds   -a, v.; astr.

1. Spožs meteors.

Avoti: LLVV

bolīgs   apv.

1. Tāds, kam ir ieplestas, grozīgas acis.

Avoti: LV93

Bolintina-Vale   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Džurdžu žudecā, 12900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Boliņi   vietv.

1. Kalna Boliņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

2. Lejas Boliņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

Avoti: LC

bolis   apv.

1. Cepure bez naga.

2. Vērsis bez ragiem.

3. Brūnais āboliņš ("Trifolium spadiceum").

Avoti: LivP, ME, Aug2

bolis   apv.

1. Neass nazis.

Avoti: LivP

boliski   apv.

1. Līdzens uz pieres.

Lakatu boliski apsiet— apsiet laktu tā, ka tas cieši un gludi pieguļ galvas priekšējai daļai.

Avoti: ME

bolīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Plati izplest un grozīt (acis).

Bolīt acis— būt dusmīgam.

Avoti: LLVV, Žrg

bolīte   apv.

1. Apaļa cepure.

Avoti: LivP

bolīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; pareti.

1. parasti 3. pers. Plati izplesties un grozīties (par acīm).

2. sar.; niev. Bolīt acis.

3. apv. Griezties; grozīties.

4. žarg. Skatīties.

Avoti: LLVV, LivP, JV

Bolivara   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bolivar"), Misūri štatā, 10600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Bolivar"), Tenesī štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Štats Venecuēlas dienvidaustrumos ("Bolivar"), administratīvais centrs - Sjudadbolivara, platība - 238000 kvadrātkilometru, 1620400 iedzīvotāju (2010. g.).

4. Bolivara smaile - augstākā virsotne Meridas Kordiljeru kalnu grēdā ziemeļrietumu Andos, Venecuēlas rietumos, augstums - 5007 m.

Avoti: WA16, LpA, PuA, PZT

bolivars

1. Venecuēlas naudas vienība; vienā bolivarā ir 100 sentimo.

2. Cepure ar platām malām, kas bija modē 19. gs. 20. gados.

Avoti: SV69, PP, PuA

boliviano

1. Bolīvijas naudas vienība; vienā boliviano ir 100 sentavo.

Avoti: SV69, PuA, PP

bolivians   novec.

1. Boliviano.

Avoti: TV

bolīvieši   -u, v.

1. Tauta, dzīvo Bolīvijā (~45% iedzīvotāju), Andu austrumu nogāzēs, valoda - spāņu, ticīgie - katoļi.

Avoti: LLVV

Bolīvija   vietv.

1. Bolīvijas Daudznacionālā Valsts - valsts Dienvidamerikas centrālajā daļā, platība - 1098581 kvadrātkilometrs, iedzīvotāju skaits - 9947418 (2010. g.), galvaspilsēta - Sukre, valdības mītne - Lapasa, administratīvais iedalījums - 9 departamenti.

2. Bolīvijas kalniene - Centrālo Andu austrumu daļa Bolīvijā, ko veido Punas plakankalne, Austrumkordiljeras, Kordiljera Reala, Centrālā Kordiljera u. c. Andu grēdas.

Avoti: PuA, LģE, PZT

Bolivuda

1. Indijas kino un mūzikas industrija.

2. Lielākais kinoindustrijas centrs Indijā un pasaulē, atrodas Mumbajā, ko agrāk sauca par Bombeju (vārdu "Bombeja" un "Holivuda" montāža).

Avoti: PL, MkV

Bolkova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 5400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1276. g.

Avoti: Wi

bollandisti   novec.

1. Jezuītu mūku zinātniska organizācija, kas izdod tekstus par katoļu svētiem.

Avoti: KV

Bollate   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bollate"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 35000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bollywood   angļu val.

1. Bolivuda - Indijas kino un mūzikas industrija, kā arī lielākais kinoindustrijas centrs Indijā un pasaulē.

Avoti: PL

Bolmens   vietv.

1. Ezers Zviedrijas dienvidos, Smolandes augstākajā dienvidu malā 142 m vjl., platība - 184 kvadrātkilometri, liela sala.

Avoti: PZT

Bolnēsa   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Jēvleborjas lēnē, 12800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Bolnisi   vietv.

1. Pilsēta Gruzijas dienvidos, Lejaskartlijas mharē, Mašaveras krastā, rajona administratīvais centrs, 11500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1967. g.

Avoti: PZT, Wi

Bologoje   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tveras apgabala ziemeļrietumos, 22170 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1917. g.

2. Ezers Krievijā, Tveras apgabalā, šīs pilsētas teritorijā.

Avoti: PZT, Wi

Bolohova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tulas apgabalā, 9160 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1943. g.

Avoti: PZT, Wi

bolometrs   med.

1. Ierīce sirds pukstiena spēka mērīšanai.

2. Ierīce niecīgu starojuma enerģiju mērīšanai (līdz 10 pakāpē -12 vatu), kā arī mazu temperatūras starpību (10 pakāpē -7 grāda) mērīšanai.

Avoti: TM, MfV

bolonjino   novec.

1. Boloņā Itālijā kalta monēta.

bolonka   -as, s.; sar.

1. Suņu šķirne - Boloņas zīda suns.

Avoti: MLVV

Bolons   vietv.

1. Ezers Krievijā, Habarovskas novadā, 18,7 m vjl., platība - 338 kvadrātkilometri, garums - ~70 km, platums - līdz 20 km, dziļums - 3-4 m; Nuriodžals, Boulenodžals.

Avoti: PZT

Boloņa   vietv.

1. Pilsēta Itālijas ziemeļaustrumos ("Bologna"), Emīlijas-Romanjas reģiona un Boloņas provinces administratīvais centrs, 381000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Boloņas province - Itālijas Emīlijas-Romanjas reģiona province ("Provincia di Bologna"), platība - 3702 kvadrātkilometri, 1000300 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 60 komūnās.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Bolotnoje   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Novosibirskas apgabala ziemeļaustrumos, rajona administratīvais centrs, 16100 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1943. g.

Avoti: PZT, Wi

bolotņiki   rel.

1. Purvu pastāvīgie iemītnieki, netīri atbaidoši veči senslāvu mitoloģijā.

Avoti: R1

Bolovena   vietv.

1. Bolovena plato - atrodas Indoķīnas pussalā ("Plateau des Bolovens"), starp Mekongu rietumos un Kongu austrumos, Laosas dienvidos, augstums - līdz 1572 m, sastāv no 2 plato, ko norobežo stāvas (500-800 m un ~1200 m augstas) kāples.

Avoti: PZT

boloveni   -u, v.

1. Cilšu grupa, pieder pie kalnu khmeriem, kas dzīvo gk. kalnu rajonos Vjetnamā, Kambodžā un Laosā, arī Taizemē, valoda pieder pie monu-khmeru saimes (tuvu radniecīga khmeru valodai), seni animistiskie ticējumi, arī budisma un katolicisma ietekme.

Avoti: PZT

Bolovskaja   vietv., vēst.

1. Balvu pagasta nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Bolowsk   vietv.

1. Dzelzceļa stacijas "Balvi" nosaukums 1902.-1919. g.

Avoti: LE1

bols

1. Speciāls trauks punšam vai citiem līdzīgiem dzērieniem.

2. Alkoholiskais dzēriens, ko gatavo no atšķaidīta vīna ar konjaka vai ruma piedevu un augļiem; punšs (speciālā traukā).

Avoti: Ang

bols   apv.

1. Bāls.

Avoti: BsV

Bolsēna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bolsena"), Lacio reģiona Viterbo provincē, 4100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Bolsēnas ezers - atrodas Italijā ("Lago di Bolsena"), Centrālo Apenīnu priekškalnē, platība - 115 kvadrātkilometru, dziļums - līdz 146 m, izveidojies sena vulkāna kalderā, 335 m vjl.

Avoti: PZT

Bolsona   vietv.

1. Bolsona de Mapini - plakankalne Meksikas kalnienes ziemeļos, Meksikā, augstums - 900-1200 m, virsotnes >2500 m.

Avoti: PZT

bolsoni

1. Tektoniskas un denudatīvas beznoteces ieplakas starp grēdām un masīviem Ziemeļamerikas dienvidrietumu starpkalnu tuksnešos.

Avoti: ZTV

Bolsvarda   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bolsward"), Frīzlandes provincē, 9600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bolšis   apv.

1. Zivju dukurējamā, baidāmā kārts.

Avoti: TlV

bolšķis   apv.

1. Zivju dukurējamā, baidāmā kārts.

Avoti: TlV

bolšs   apv.

1. Zivju dukurējamā, baidāmā kārts.

Avoti: TlV

Boltakrūgs   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Baltaiskrogs" nosaukuma variants.

2. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Baltakrogs" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Boltāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mērdzenes pagastā.

Avoti: LC

Boltmuiža   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Baltmuiža" nosaukuma variants.

2. Ilūkstes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Baltmuiža" nosaukuma variants vietējā izloksnē.

3. Ilūkstes novada Prodes pagasta apdzīvotās vietas "Baltmuiža" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Boltona   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā, Anglijā, ietilpst Dienvidaustrumu Lankašīras konurbācijā, ~200000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

boltuha   žarg.

1. Pārtvaicēts efedrina koncentrāts.

Avoti: KZ

boltuška   žarg.

1. Pašrocīgi gatavotas narkotikas injicēšanai.

Avoti: KZ

Bolu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bolu"), ila administratīvais centrs, 131300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Bolupe   vietv.

1. Aiviekstes labā pieteka Rugāju, Balvu un Viļakas novadā, garums - 82 km, kritums - 17 m, sākas Adzeles pacēlumā; saukta arī Balupe, Balvupe, lejtecē Pērdeja.

Avoti: La1, LD

Bolupnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

Bolupnīki   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Bolupnieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bolus   novec.

1. Vairāk vai mazāk tīri māli; atkarībā no dzelzs oksīda piemaisījuma krāsa dzeltena līdz brūnai.

Avoti: KV

Bolūževa   vietv.

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Bolūžova" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

Boluži   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Balūži" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bolūžova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LC

Bolvadina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bolvadin"), Afjonkarahisaras ilā, 31800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bolvi   vietv.

1. Dzelzceļa stacijas "Balvi" nosaukums 1919.-1934. g.

Avoti: LE1

Bolwa   vietv., vācu val.

1. Balvi.

Avoti: FV

bolzdi   apv.

1. Mietnes, ragavu balsti starp sliecēm un virsdaļu.

Avoti: MalV

boļa   apv.

1. Neliels koka klucis, ko liek govīm uz ragiem, lai badoties neievainotu citas govis.

2. Apaļš (koka) priekšmets, priekšmeta detaļa vai rotājums.

3. Dzeltenā ūdensroze.

Avoti: LivP

Boļa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Baraņas meģē, 3900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Boļarova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Boljarovo"), Jambolas apgabalā, 1240 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

boļāt   apv.

1. Ieplest un grozīt acis.

2. Lobīt.

Avoti: LivP

boļeķ   žarg.

1. Atrasties apcietinājumā.

Avoti: KZ

boļenes   žarg.

1. Vīriešu apakšbikses.

Avoti: SLG

Boļevaca   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Boljevac"), Centrālās Serbijas Zaječaras apgabalā, 3330 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

boļģis   apv.

1. Liels, resns skals.

Avoti: ViV

Boļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

boļīna   apv.

1. Dzeltenā ūdensroze.

2. Dem. --> boļa.

Avoti: LivP, EH

boļnica   apv.

1. Slimnīca.

Avoti: KiV

Boļowsk   vietv., vēst.

1. Balvu muiža, kas atradās Jaunlatgales apriņķa Balvu pagastā.

Avoti: KV

Boļšaja   vietv.

1. Upe Krievijā, Rostovas apgabalā, Kaļitvas kreisā krasta pieteka.

2. Boļšaja Čukočja - upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Kolimas zemienē, garums - 758 km, ietek Austrumsibīrijas jūrā.

3. Boļšaja Heta - Jeņisejas lejteces kreisā krasta pieteka Krievijas Krasnojarskas novadā, garums - 646 km, iztek no Jelovojes ezera.

4. Boļšaja Keta - Obas labā krasta pietekas Ketas nosaukums tās augštecē, Krievijas Krasnojarskas novadā.

Avoti: PZT, PuA, LpA

boļšefobija

1. Bailes no boļševikiem.

Boļšehehcira   vietv.

1. Boļšehehcira rezervāts - atrodas Krievijā, Habarovskas novadā, Hehcira grēdas dienvidrietumos, platība - 447 kvadrātkilometri, augstums - 500-950 m, dibināts 1964. g., lai saglabātu skujkoku-platlapju mežus, pētītu Tālo Austrumu floru un faunu.

Avoti: PZT

Boļševika   vietv.

1. Otra lielākā sala Severnaja Zemļa arhipelāgā, starp Karas un Laptevu jūru, Krievijā, Krasnojarskas novadā, platība - 11300 kvadrātkilometru, augstums - līdz 935 m, apledojums aizņem 1/3 teritorijas, piekrastē ķērpju un sūnu tundra.

Avoti: LģE

boļševiki   v.

1. Lielinieki, Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas II kongresa radikālā vairākuma pārstāvji.

2. vēst. Vissavienības komunistiskās (boļševiku) partijas biedri (1918.-1961. g.).

Avoti: LV87

boļševiks   -a, v.; vēst.

1. Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas ortodoksālo marksistu frakcijas pārstāvis; Ļeņina uzskatu piekritējs.

2. Krievijas un PSRS Komunistiskās (boļševiku) partijas biedrs (līdz 1952. g.); komunists.

Avoti: LLVV

boļševisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Radikāls marksistisks politiskās domas virziens, komunistiska mācība, kas realizējās Krievijas un PSRS kompartijas darbībā un bija arī paraugs citu valstu komunistiskajām partijām; vēlāk bieži vien pazemojošs apzīmējums revolucionārajam komunismam.

Avoti: SV99

boļševistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar boļševismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

boļševizācija   -as, s., vēst.

1. Boļševiku ietekmes, boļševiku skaita palielināšana (sabiedrībā, organizācijā).

Avoti: LLVV

boļševizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans., vēst.

1. Padarīt par boļševistisku, palielināt boļševiku ietekmi, boļševiku skaitu (sabiedrībā, organizācijā).

Avoti: LLVV

boļševizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; intrans., vēst.

1. Tikt boļševizētam.

Avoti: LLVV

Boļšezemeļska   vietv.

1. Boļšezemeļskas tundra - Pečoras zemienes ziemeļu daļa Barenca jūras krastā, Krievijā, lielākais augstums - līdz 250 m, lielākajā daļā teritorijas mūžīgais sasalums.

Avoti: LģE

Boļšojaltima   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Hantu-Mansu autonomajā apvidū - Jurgā, Obas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Boļšojaņuja   vietv.

1. Upe Krievijā, Čukotkas autonomajā apvidū un Sahas Republikā (Jakutijā), Kolimas pietekas Aņujas kreisā satekupe, sākas Anadiras plakankalnē, garums 693 km.

Avoti: PZT

Boļšojciviļa   vietv.

1. Upe Krievijā, Čuvašijas Republikā, Volgas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Boļšojčeremšana   vietv.

1. Volgas kreisā krasta pieteka Krievijā, Samaras apgabalā, Tatarstānas Republikā un Uļjanovskas apgabalā, garums - 336 km, sākas Buguļmas-Belebejas augštecē, ietek Kuibiševas ūdenskrātuvē.

Avoti: PZT

Boļšojika   vietv.

1. Upe Krievijā, Baškorostānas Republikā un Orenburgas apgabalā, Sakmaras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Boļšojillimaha   vietv.

1. Upe Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā), Timptonas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Boļšojinzera   vietv.

1. Inzeras upes (Krievijā, Baškortostānas Republikā) augšteces nosaukums Dienvidurālos, Jamantava piekājē.

Avoti: PZT

Boļšojirgiza   vietv.

1. Volgas kreisā krasta pieteka Krievijā, Samaras un Saratovas apgabalā, garums - 675 km, sākas Obščijsirtā.

Avoti: PZT

Boļšojjegorlika   vietv.

1. Jegorlika - Maničas kreisā krasta pieteka Krievijā.

Avoti: PZT

Boļšojjeņiseja   vietv.; novec.

1. Lielā Jeņiseja - Jeņisejas labā satekupe Krievijā.

Avoti: PZT

Boļšojjugana   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Obas kreisā krasta pieteka, garums - 1063 km, kuģojama 457 km no ietekas.

Avoti: LģE

Boļšojkameņa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Piejūras novadā, 39100 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1989. g.

Avoti: PZT, Wi

Boļšojkineļa   vietv.

1. Upe Krievijā, Orenburgas un Samaras apgabalā, Samaras labā krasta pieteka, garums - 437 km, sākas Obščijsirta rietumu nogāzē.

Avoti: PZT

Boļšojkušuma   vietv.

1. Upe Krievijā, Saratovas apgabalā, Boļšojirgizas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Boļšojousa   vietv.

1. Upe Krievijas Sverdlovskas apgabalā, Pelimas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Boļšojpelima   vietv.

1. Pelima - upe Krievijas Sverdlovskas apgabalā.

Avoti: PZT

Boļšojsalima   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Obas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Boļšojtapa   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Hantu-Mansu autonomajā apvidū, Kondas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Boļšojtokmaka   vietv.

1. Tokmaka - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums līdz 1963. g.

Avoti: PZT

Boļšojurana   vietv.

1. Upe Krievijā, Orenburgas apgabalā, Samaras labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Boļšojuzeņa   vietv.

1. Upe Krievijas Saratovas apgabalā un Kazahstānā, garums - 650 km, sākas Obščijsirta augstienes dienvidrietumos, ietek Kamišsamaras ezeros, vasarā atsevišķos posmos izsīkst.

Avoti: PZT

Boļšojzeļenčuka   vietv.

1. Upe Krievijā, Karčajas-Čerkesijas Republikā un Stavropoles novadā, Kubaņas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

bom   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, sitot ar vāli, rībinot bungas u. tml.

Avoti: ĒiV

Boma   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Centrālajā Kongo provincē, jūras osta Kongo lejteces labajā krastā, 171600 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

bomārs   žarg.

1. Klaidonis; bezpajumtnieks.

Avoti: SLG

bomaste   apv.

1. Tas, tā, kam aste kā bomis, epitets lapsai.

Avoti: LivP

bomba

1. Bumba (ierīce).

2. žarg. Konfekte.

3. žarg. Stiprināta vīna pudele (0,7 l).

Avoti: Žrg, KZ

bombacaceae   lat.

1. Kapokaugu dzimta.

Avoti: PDE

bombakacejas   novec.

1. Tropu koku dzimta, divdīgļlapji, gk. visai lieli augi skaistiem ziediem (dažas sugas audzē arī siltumnīcās).

Avoti: KV

bombaļas   apv.

1. Vecas drēbes (apģērbs).

Avoti: EH

bombanga   apv.

1. Konfekte.

Avoti: BsV

bombarda

1. Senlaiku lielgabals, kas šāva ar akmens un metāla lodēm; viens no pirmajiem lielgabaliem Eiropā (14.-16. gs.).

2. Divmastu transporta kuģis Vidusjūras baseinā.

3. Basa stabule ērģelēs.

Avoti: SV69

bombardēšana   mil.

1. Virszemes vai jūras objektu (mērķu) iznīcināšana ar aviobumbām.

Avoti: MIL

bombardēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; mil.

1. Mest (uz kādu objektu) aviobumbas; apšaudīt (kādu objektu) ar raķetēm.

// pārn.; hum. Neatlaidīgi, uzmācīgi vajāt (kādu ar vēstulēm, lūgumiem u. tml.); nelikt kādam mieru.

2. Apšaudīt (krasta objektus) no kara kuģiem.

3. novec. Apšaudīt (objektu) ar artilēriju (no sauszemes).

4. Neatlaidīgi, uzmācīgi kādu vajāt ar lūgumiem, sūdzībām u. tml.; nelikt kādam mieru.

Avoti: LLVV

bombardieris

1. Karavīra vai matroža nosaukums vairāku valstu armijās; dienesta pakāpe cara armijas artilērijā, atbilst jefreitora dienesta pakāpei kājnieku karaspēkā.

2. Vabole, kas pašaizsardzības nolūkā izšļāc kodīgu šķidrumu.

Avoti: SV69

bombardiervabole

1. dsk. Skrejvaboļu dzimtas apakšdzimta ("Brachininae"), >500 s., Latvijā konstatētas 2 sugas, vabolēm paīsi segspārni bez izteiktām rieviņām, vienīgi rindstarpas dažreiz nodalītas ar tievām ribiņām, kas bieži vien smalki pūkotas, iztraucētas ar troksni izšļāc šķidrumu, kurš gaisā strauji, eksplozīvi sadalās.

Avoti: LD

bombardons   novec.

1. Ragu grupai piederīgs pūšams instruments ar 4-5 ventiļiem.

Avoti: KV

bombards   novec.

1. Koka pūšamais instruments.

2. Zemākā tarkšķa balss ērģelēs.

Avoti: KW1

bombasts   apv.

1. Tukša uzpūsta runa.

Avoti: KV

bombazīns   novec.

1. Itāliešu izcelsmes zīda audums; arī līdzīgs audums no vilnas.

Avoti: KW1

bombažas   apv.

1. Vecas drēbes (apģērbs).

Avoti: EH

Bombeja   vietv.; vēst.

1. Mumbajas pilsētas nosaukums līdz 1995. g.

Avoti: LģE

bombers   sar.

1. Kara lidotājs, bumbvedēja apkalpes loceklis.

Bomberu žakete— īsa jaka, parasti no ādas.

Avoti: PL

bombikometrs   novec.

1. Tabula, kas norāda kokvilnas diega katrreizējo numuru, aprēķinātu pēc diega šķipstes smaguma vai garuma.

Avoti: KW1

bombiķ   žarg.

1. Nelikumīgi pārvadāt pasažierus, parasti naktīs.

2. Laupīt.

Avoti: KZ

bombina   lat.

1. Ugunskrupji.

Bombina bombina— sarkanvēdera ugunskrupis.

Avoti: PDE, LD

Bombizas   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Bombizas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bombizi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

bombizidi   novec.

1. Vērpēji, tauriņu dzimta.

Avoti: KW1

Bombizys   vietv.; latg.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Bombizas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bombo   novec.

1. Ziemeļamerikā 19. gs. gatavots degvīns no ruma, muskata un cukura.

Avoti: KW1

bombočkas   žarg.

1. Spridzekļi.

Avoti: SLG

bombonga

1. apv. Konfekte.

2. sar. Skaistule.

3. sar. Labs panākums.

4. sar. Kaut kas lielisks.

Avoti: ViV, SLG

bombulis   apv.

1. Bumbulis.

Avoti: EH

bomburens   apv.

1. Bumburains.

Avoti: EH

bombus   lat.

1. Kamenes.

Bombus agrorum— lauka kamene.

Bombus lapidarius— akmeņu kamene.

Bombus lucorum— melnā kamene.

Avoti: LD

bombycidae   lat.

1. Zīdtauriņu dzimta.

Avoti: PDE

bombycilla   lat.

1. Zīdastes.

Bombycilla cedrorum— ciedru zīdaste.

Bombycilla garrulus— parastā zīdaste.

Bombycilla garrulus garrulus— šīs sugas nominālpasuga, kas sastopama Latvijā.

Bombycilla japonica— Sibīrijas zīdaste.

Avoti: LD

bombycillidae   lat.

1. Zīdastu dzimta.

Avoti: LD

bombyliidae   lat.

1. Pūkmušu dzimta.

Avoti: LD

bombylius   lat.

1. Pūkmušu dzimtas ģints.

Avoti: LD

bombyx   lat.

1. Tauriņu kārtas ģints.

Bombyx mori— zīdkoku zīdtauriņš.

Avoti: PDE

bomela   apv.

1. Kokvilna.

2. Izstrādājums no kokvilnas - parasti diedziņi, arī audums.

Avoti: LivP

bomele   apv.

1. Kokvilna.

2. Izstrādājums no kokvilnas - parasti diedziņi, arī audums.

Avoti: LivP

bomelinis   apv.

1. Tāds, kas ir darināts no kokvilnas diedziņiem (par audumu, adījumu).

Avoti: KiV

bomēlis   apv.

1. Kokvilna.

2. Izstrādājums no kokvilnas - parasti diedziņi, arī audums.

Avoti: LivP

bomelis   apv.

1. Kokvilnas diedziņi, ko parasti izmanto audekla velkiem.

2. sar. Kokvilna.

Avoti: KiV, SLG

bomelje   apv.

1. Olīveļļa.

Avoti: VV

bomels   apv.

1. Kokvilna.

2. Izstrādājums no kokvilnas - parasti diedziņi, arī audums.

Avoti: LivP

bomeļdrāna   apv.

1. Kokvilnas audums.

Avoti: LivP

bomeļdrēbe   apv.

1. Kokvilnas audums.

Avoti: LivP

bomeļļa   apv.

1. Augu eļļa.

2. Tehniskā eļļa; ziežeļļa.

Avoti: LivP

bomeļš   apv.

1. Kokvilna.

2. Izstrādājums no kokvilnas - parasti diedziņi, arī audums.

Avoti: LivP

bomeļvs   apv.

1. Augu eļļa.

2. Tehniskā eļļa; ziežeļļa.

Avoti: LivP

bomeļzeķes   apv.

1. Kokvilnas zeķes.

Avoti: LivP

bomenes   sar.

1. Kokvilnas zeķes.

Avoti: SLG

bomēns   apv.

1. Neliels bomis.

Avoti: ĒiV

bomerēt   apv.

1. Bonēt.

Avoti: LivP

bomervasks   apv.

1. Grīdas vasks.

Avoti: LivP

bomēt   apv.

1. Tīt šķērus jeb velkus uz aušanas stāvu veltņa jeb bomja.

2. Ar bomi, kam piejūgts zirgs, bīdīt kopā (izžāvēto sienu).

Avoti: ME, LivP

bomila   apv.

1. Kokvilna.

2. Izstrādājums no kovilnas - parasti diedziņi, arī audums.

Avoti: LivP

bomildrāna   apv.

1. Melnbalti sīkrūtaina villaine ar sarkanām svītrām malās.

Avoti: LivP

bomile   apv.

1. Kokvilna.

2. Izstrādājums no kovilnas - parasti diedziņi, arī audums.

Avoti: LivP

bomilis   apv.

1. Kokvilna.

2. Izstrādājums no kovilnas - parasti diedziņi, arī audums.

Avoti: LivP

bomilla   apv.

1. Kokvilna.

2. Izstrādājums no kovilnas - parasti diedziņi, arī audums.

Avoti: LivP

bomils   apv.

1. Kokvilna.

2. Izstrādājums no kovilnas - parasti diedziņi, arī audums.

Avoti: LivP

bomis   -mja, v.

1. Paresns, pagarš, parasti nodarināts, koks; resna koka kārts (piemēram, smaguma celšanai, balstam).

2. apv. Veltnis (aužamajiem stāviem).

3. apv. Atsevišķu darbarīku, ierīču, konstrukciju sastāvdaļa.

4. apv. Aizšķērsis; barjera.

5. sar. Muļķis, nejēga.

6. sar. Neveikls cilvēks.

Avoti: LLVV, LivP, KnV, SLG

bomis   -mja, v.

1. Paresns, pagarš, parasti nodarināts, koks; resna koka kārts (piemēram, smaguma celšanai, balstam).

2. apv. Veltnis (aužamajiem stāviem).

3. apv. Atsevišķu darbarīku, ierīču, konstrukciju sastāvdaļa.

4. apv. Aizšķērsis; barjera.

5. sar. Muļķis, nejēga.

6. sar. Neveikls cilvēks.

Avoti: LLVV, LivP, KnV, SLG

bomītis

1. Apaļa koka kārts, pie kuras burukuģos un burulaivās tiek piestiprināta buras apakšdaļa.

Avoti: LEV

bomītis   apv.

1. Ēdiens no grūstām kaņepēm.

Avoti: KV

bomjenieki

1. Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta apdzīvotās vietas "Bomji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bomkantains   apv.

1. Tāds (dēlis), kam malās saglabāts koka apaļums.

Avoti: ViV

bomkante   apv.

1. Neapdarināta dēļa slīpā mala, kam saglabāts koka (tievgaļa) apaļums.

Avoti: ĒiV, ViV

bomolohs

1. Sengrieķu teātrī - jokdaris, labsirdīga viltnieka tēls.

Avoti: SV69

Bomona   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Beaumont"), Valonijas reģiona Eno provincē, 7000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bomonds   novec.

1. Sabiedrības labākā, smalkākā daļa; augstmaņi.

Avoti: KV

Bomonta   vietv.; novec.

1. Boumonta - pilsēta ASV.

Avoti: PZT

boms   apv.

1. Paresns, pagarš, parasti nodarināts, koks; resna koka kārts.

2. Veltnis (aužamajiem stāviem).

3. Atsevišķu darbarīku, ierīču, konstrukciju sastāvdaļa.

4. Aizšķērsis; barjera.

Avoti: LivP

bomste   apv.

1. Stampa.

Avoti: ĒiV

bomstīte   apv.

1. Dem. --> stampa.

Avoti: ĒiV

bomvilla   apv.

1. Kokvilna.

Avoti: ĒiV

bomvilna   sar.

1. Kokvilna.

Avoti: SLG

bomzene   sar.

1. Klaidone; bezpajumtniece.

Avoti: SLG

bomzīgs

1. Tāds, kas sevi maz kopj; bomzim, klaidonim līdzīgs.

bomzis   -ža, dsk. ģen. -žu, v.; sar., nelit.

1. Cilvēks bez noteiktas dzīvesvietas un nodarbošanās; bomžs; klaidonis.

Avoti: SV99

bomž   vienk.

1. Bez noteiktas dzīvesvietas (saīsinājums no krievu "bez opreģļennogo mesta žiķeļstva").

bomža   vienk.

1. Bezpajumtnieks; klaidonis.

Avoti: SLG

bomžara   vienk.

1. Bezpajumtnieks; klaidonis.

Avoti: SLG

bomžatņiks   vienk.

1. Bezpajumtnieku pulcēšanās vieta; tai raksturīga vide, apstākļi.

Avoti: SLG

bomžot   vienk.

1. Slinkot.

Avoti: JV

bomžs   vienk.

1. Bezpajumtnieks; klaidonis; bomzis.

Avoti: SLG

bon   fr.

1. Labs.

Avoti: KV

bon   mit.

1. Himalaju iedzīvotāju šamaniski reliģiski ticējumi pirms budisma izplatīšanās, kas vēlāk, kā pārveidota mācība, tika atzīta par Tibetas "blakus" reliģiju.

Avoti: MrJ

bona   -as, s.

1. Kredītdokuments, pret kuru tā īpašnieka noteiktā termiņā var saņemt no citas personas vai iestādes naudas summu vai citas vērtības.

2. Papīrnaudas aizstājējs (izlaiž valsts kase, vietējās varas institūcijas, firmas).

3. Papīrnauda, kas izņemta no apgrozības un ir kolekcionēšanas priekšmets.

4. lat. Laba.

Bona officia— diplomātijas termins, ko lieto, kad kāda valsts piedāvā būt par starpnieku citu valstu strīdā.

Bona Dea— romiešu auglības dieviete, kuru pielūdza sievietes.

Avoti: EV, R1

bona

1. Peldošs aizsprosts no kopā sasaistītiem peldķermeņiem, kas ierobežo ūdenī nokļuvušu naftas produktu izplatīšanos.

Avoti: SV99

Bona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Beaune"), Burgundijas reģiona Kotdoras departamentā, 47500 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Annābas pilsētas Alžīrijā senāks nosaukums.

Avoti: Wi, LpA, PZT

Bona   mit.

1. Bona Dea - romiešu mitoloģijā - dieviete - māte, kuras vārdam bija uzlikts tabu, viņas dievkalpojumos vīriešiem bija aizliegts piedalīties.

Avoti: Mit

Bonampaka   vietv.

1. Bonampakas templis - maiju templis džungļos Meksikā, Čjapasas štatā, netālu no Čičenicas pilsētas, kas celts ap 8. gs., uz tā sienām līdz pat mūsu dienām saglabājušās lieliskas freskas, kas attēlo galvenokārt kara ainas.

Avoti: MkV

Bonao   vietv.

1. Pilsēta Dominikānas Republikā, 72800 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bonaparta   vietv.

1. Žozefa Bonaparta līcis - atrodas Timoras jūrā ("Joseph Bonaparte Gulf"), Austrālijas ziemeļu piekrastē, starp Arnemlendu un Kimberlijas pussalu, iesniedzas sauszemē - ~780 km, platums pie ieejas - ~1280 km, dziļums - līdz 98 m.

Avoti: PZT

bonapartisms   -a, v.; parasti vsk.; vēst.

1. Militāra diktatūra Francijā, ko ieviesa Napoleons I un atjaunoja Napoleons III.

2. Politiskā partija, kas cīnījās par franču impērijas atjaunošanu pēc Napoleona krišanas (1815. g.).

Avoti: MLVV, LLVV

bonapartists   -a, v.; vēst.

1. Bonapartisma piekritējs.

Avoti: LLVV

bonasa   lat.

1. Fazānputnu dzimtas ģints.

Bonasa bonasia— mežirbe.

Avoti: LD

Bonaventura   vietv., vēst., vācu val.

1. Baložu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ādažu pagastā.

Avoti: KV

bonbon   fr.

1. Karamele, konfekte.

Avoti: LEV

bonbonga   -as, s.; sar.

1. Konfekte.

Avoti: LLVV

bonbonjēra   novec.

1. Ar drēbi vai krāsainu papīru aplīmēta kārba konfektēm, smaržvielām u. c.

Avoti: KV

bonbonka   apv.

1. Konfekte.

Avoti: VV

bonbons   novec.

1. No cukura pagatavots saldums, konfekte.

Avoti: SV33

bonc   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu dobja sitiena, kritiena, smagu soļu u. tml. troksni, kas rada atbalsi.

Avoti: ĒiV

Boncāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

Boncani   vietv.

1. Baltinavas novada apdzīvotās vietas "Boncāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

boncāt   apv.

1. Dauzīt ar kādu smagu priekšmetu.

Avoti: EH

boncēt   apv.

1. Krītot, atsitoties u. tml. radīt raksturīgu troksni (par ko lielu, smagu); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: ĒiV

boncis   apv.

1. Pazems, apaļš trauks (piemēram, paliela krūze, māla vai metāla pods, neliels spainis u. tml.).

Avoti: ViV, ĒiV, EH

bonda   apv.

1. Apaļš miežmaizes kukulītis.

Avoti: VV

Bondareva   vietv.

1. Bondarevas krustakmens - atrodas Ciblas novada Pušmucovas pagastā, ~100 m uz ziemeļiem no Mjakinku mājām, akmens garums - 3,9 m, platums - 1,5 m, augstums - 1,2 m, vienā tā pusē iekalts krusts.

Avoti: LE1

bondarevieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Bondareva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bondarevka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

Bondari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Bondaru pilskalns un apmetne— atrodas Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta Bondaros, Pērkoņu ezera ziemeļu pusē, pilskalns ir savrups, 18 m augsts ar mākslīgi izveidotām stāvām nogāzēm, plakums - 70 x 25 m, 3-5 m zem plakuma līmeņa pilskalnu apjož terase, kalna pakājē konstatēts kultūrslānis, datēts ar 1. gt. p. m. ē. - 1. gt.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

5. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Bandari" bijušais nosaukums.

6. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Jelinski" otrs nosaukums.

Avoti: LC

Bondariškas   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Bondariški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bondariški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Maļinovas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LC

Bondariškys   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Bondariški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bondarovka   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Bondarevka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bondeji

1. Vašambalu tautai tuvu radniecīga cilts, dzīvo Tanzānijas ziemeļaustrumu daļā.

Avoti: PZT

Bondēno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bondeno"), Emlijas-Romanjas reģiona Ferrāras provincē, 14800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bondi

1. Brīvie cilvēki Skandināvijas zemēs agrajos viduslaikos.

Avoti: LPE

Bondī   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Bondy"), Ildefransas reģiona Sēnas-Sendenī departamentā, Parīzes ziemeļaustrumu piepilsēta, 53500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

bondiāde

1. Filmu kopa, kuru galvenais varonis ir superizlūks Džeimss Bonds; bondiāna.

Avoti: PL

bondiāna

1. Bondiāde - filmu kopa, kuru galvenais varonis ir superizlūks Džeimss Bonds.

Avoti: PL

Bondjužska   vietv.

1. Mendeļejevska - pilsēta Krievijas Tatarstānas Republikā, šīs apdzīvotās vietas nosaukums līdz 1967. g.

Avoti: PZT

bonds

1. Obligācija; bankas saistību raksts.

Avoti: Ang

bondzele   apv.

1. Neliels skārda trauks; kārba.

Avoti: ViV

bondzis   apv.

1. Neliels skārda trauks; kārba; bondzele.

Avoti: ViV

bondža   apv.

1. Bundža, kārba.

Avoti: EH

Bone   vietv.

1. Bones līcis - Klusā okeāna Bandas jūras ziemeļrietumu daļā Sulavesi salas dienvidu piekrastē, iesniedzas sauszemē ~330 km, platums - 50-120 km, dziļums pie ieejas - >2500 m.

Avoti: PZT, PuA

Bonema   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bonham"), Teksasas štatā, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bonere   apv.

1. Apaļa cepure bez naga.

Avoti: LivP, SLG

bonēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārklāt (parketu, retāk krāsotu grīdu) ar vaska ziedi un pēc tam spodrināt.

Avoti: LLVV

bongelo

1. Bungalo - viegla ārpilsētas māja ar verandām (parasti tropu zemēs).

Avoti: Ang

bongo

1. Sitaminstruments no Latīņamerikas, divas kopā savienotas nelielas, iegarenas bungas, ko spēlē ar pirkstiem, turot starp ceļgaliem.

Avoti: SV99

bongo

1. Tauta Centrālāfrikas Republikā un Čadā, valoda pieder pie Centrālās Sudānas un Austrumsudānas tautu valodām.

Avoti: PZT

Boni   vietv.

1. Boni līcis - Bones līcis Sulavesi salas dienvidos.

Avoti: PZT

bonierēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.; sar.

1. Pārklāt ar īpašu ziedi vai grīdu vasku un pēc tam spodrināt.

Avoti: MLVV

bonieris   žarg.

1. Vaskojums (uz parketa grīdas).

Avoti: SLG

bonifacija   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

bonifācijs   žarg.

1. Gari mati, kas nav sapīti bizē.

Avoti: SLG

Bonifacova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

Bonifacow   vietv., vēst.

1. Bonifacevas muiža, kas atradās Jaunlatgales apriņķa Bērzpils pagastā.

Avoti: KV

Bonifača   vietv.; novec.

1. Bonifačas šaurums - Bonifačo šaurums Vidusjūrā.

Avoti: PZT

Bonifačo   vietv.

1. Bonifačo šaurums - atrodas Vidusjūrā ("Bouches de Bonifacio"), starp Korsiku un Sardīniju, garums - ~19 km, platums - 12-16 km, dziļums - līdz 69 m.

Avoti: PZT, PuA

bonifikācija

1. Līgumā paredzēta piemaksa par preci, kuras kvalitāte ir augstāka, nekā līgumā pieņemts par pamatu.

2. Par kādā valstī iegādātu preci ieturētā nodokļa atmaksa, izvedot šo preci no valsts.

3. Valsts subsīdiju piešķiršana kredītam, lai samazinātu kredīta procentus, kas jāmaksā aizņēmējiem, kuriem valsts tiecas palīdzēt.

4. Vienreizēja piemaksa valsts aizņēmuma obligāciju īpašniekiem, konvertējot aizņēmumus, t. i. mainot obligācijas, pret citiem, vērtīgākiem dokumentiem.

5. Riteņbraukšanas sportā - laika prēmijas daudzposmu sacensībās.

6. med. Labdarība; atveseļošanās, sanācija.

Avoti: SV99, SbV, TM

bonis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

2. Vieninieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

bonistika   -as, s.; parasti vsk.

1. Vēstures palīgdisciplīna un numismātikas nozare, kas pētī papīra naudaszīmes un vērtspapīrus.

Avoti: LLVV

bonitas   lat.

1. Labums.

Avoti: RtV

Bonitaspringsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bonita Springs"), Floridas štatā, 49300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bonitāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; mežs.

1. Ražības rādītājs (mežaudzēm), kas atkarīgs galvenokārt no augsnes auglības un mitruma apstākļiem.

2. Medību iecirkņa vērtības rādītājs, ņemot vērā dzīvnieku dabiskās barības bāzes noderīgumu un labumu; medību platības pieņemts iedalīt 5 bonitātēs.

Avoti: LLVV, Vng

bonitēšana

1. Augšņu auglības, kokaudžu ražības un dzīvnieku vai zivju vērtības noteikšana pēc kādām pazīmēm.

Bonitēšanas atslēga— pieņemto apzīmējumu sistēma bonitēšanas ierakstu vienkāršošanai.

Avoti: LEV

bonitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; lauks.

1. Noteikt vērtību (parasti mājdzīvniekiem, augsnei) pēc kādām pazīmēm.

Avoti: LLVV

bonito

1. Tuncis Vidusjūrā un Klusajā okeānā, nozīmīga pārtikas zivs.

Avoti: SV08

bonka   apv.

1. Resns, tukls (par cilvēku).

Avoti: ĒiV

bonkšēt   apv.

1. Būkšķēt.

Avoti: ViV

bonmo   novec.

1. Asprātīga metafora, "vārds vietā".

Avoti: KV

Bonna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bonn"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 311300 iedzīvotāju (2013. g.), Vācijas Federatīvās Republikas (Rietumvācijas) galvaspilsēta 1949.-1991. g.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Bonndorfa   vietv.

1. Bonndorfa Švarcvaldē - pilsēta Vācijā ("Bonndorf im Schwarzwald"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bonne   novec.

1. Pieņemta bērnu audzinātāja ģimenē.

Avoti: KV

Bonni   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas dienvidaustrumos ("Bonny"), Nigēras deltā, naftas izvedosta Biafras līča krastā.

Avoti: PZT

bonobo   biol.

1. Pērtiķu suga ("Pan paniscus"), kas ar savu uzvedību un kopienas sadzīvi būtiski atšķiras no pārējiem pērtiķiem un dzīvo Āfrikas vidienē ierobežotā mežu apgabalā Kongo upes ielokā.

Avoti: NGL-6-68

bonomija   novec.

1. Labsirdība, vientiesība.

Avoti: KV

bonoms   novec.

1. Labsirdīgs, vientiesīgs cilvēks.

Avoti: KV

bonpo   mit.

1. Bon cilvēki - bon mācības sekotāji.

Avoti: MrJ

Bonriki   vietv.

1. Pilsēta Kiribati Republikā, Teinainano piepilsēta, 2120 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

bons

1. Peldošs aizsprosts no kopā sasaistītiem peldķermeņiem baļķiem, tīkliem, kas aizsargā ostu no zemūdenēm, kuģiem un torpēdām un ierobežo ūdenī nokļuvušu naftas produktu izplatīšanos.

2. jūrn. Peldoša piestātne, kas izveidota no pontoniem un savienota ar krastu.

3. Dokuments, pret ko zināmā termiņā no kādas personas vai iestādes saņemama uzrādītā vērtība.

4. žarg. Vieta, kurā daudz cilvēku.

Avoti: ZTV, JūVM, KZ

bons   rel.

1. Reliģija Tibetā pirms budisma ieviešanās, tā bija dabas reliģija, un rituāli notika galvenā šamaņa vadībā, kurš nodibināja kontaktus starp zemi un debesīm; lai gan šīs reliģijas piekritēji asi vērsās pret budismu, daudzas tās prakses daļas tika iekļautas budisma sistēmā.

Avoti: R1

bonsai

1. Pundurkociņi, kas tiek audzēti puķpodos kā mākslas darbi Ķīnā un Japānā, piem., priede, kadiķis u. c.; bonzai.

Avoti: LEV

bontoki

1. Viena no Filipīnu kalniešu tautībām, dzīvo Lusonas salas ziemeļos, ciemi izvietoti kalnu terasēs, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, saglabājušies tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT, R1

bontons   novec.

1. Labais tonis, pieklājība, smalka uzvešanās.

Avoti: KV

bonuss

1. Balva, arī kāds cits labums, kas tiek piedāvāts klientam.

2. Prēmija; piemaksa, papildatalgojums (par noteiktu darba rezultātu).

3. Atlīdzība, ko saņem tirdzniecības starpnieks procentu izteiksmē no kopējās apgrozījuma summas, kas realizēts ar viņa līdzdalību.

Avoti: SV99

bonvivāns   -a, v.

1. Dzīves baudītājs, uzdzīvotājs.

Avoti: LLVV

bonza   ģen. -as, dat. -am, v.

1. Budistu priesteris un mūks (Japānā, Ķīnā).

2. pārn. Augstprātīga, iedomīga amatpersona.

3. žarg. Resns suns; resns bērns.

Avoti: LLVV, SLG

bonzai

1. Bonsai - japāņu pundurkociņi; šo kociņu audzēšanas māksla.

Avoti: PL

boņa   apv.

1. Liela ziemas cepure.

Avoti: EH

boņdža   apv.

1. Apaļa skārda kārba (ar vāciņu); buņdža.

Avoti: ViV

boņģelis   apv.

1. Neliels (skārds) trauks, piemēram, paliela kārba, krūze u. tml.

Avoti: ĒiV

boņģelīts   apv.

1. Dem. --> boņģelis.

Avoti: ĒiV

Boņhāda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Tolnas meģē, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

boņķīgs   apv.

1. Resne, apaļīgs.

Avoti: ViV

boņķis   apv.

1. Resns, apaļīgs cilvēks; arī biezās drēbē ģērbies cilvēks.

Avoti: ViV

boom   angļu

1. Konjunktūra; straujš uzplaukums, bums.

Avoti: LEV

boopija   med.

1. Histērijas slimnieku sapņainais skatiens.

Avoti: TM

Bopala   vietv.

1. Bhopāla - pilsēta Indijas centrālajā daļā.

Avoti: LģE, PuA

Boparda   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Boppard"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 15200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bopfingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bopfingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 11800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bops

1. Bībops - džeza mūzikas stils.

Avoti: Ang

bora

1. Ļoti stiprs un brāzmains vējš, kas piejūras apgabalos pūš no kalniem, kad tur ieplūst auksta gaisa masas.

Avoti: SV99

Bora   vietv.

1. Pilsēta Čehijā ("Bor"), Plzeņas apgabalā, 4190 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Pilsēta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabalā, Volgas kreisajā krastā, 77900 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

3. Pilsēta Serbijas austrumos ("Bor"), Centrālajā Serbijā, apgabala administratīvais centrs, 34150 iedzīvotāju (2012. g.).

4. Pilsēta Turcijā ("Bor"), Nīgdes ilā, 40500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

boracīts

1. Borātu grupas minerāls, caurspīdīgs, bezkrāsains, pelēks, sastopams sāļu atradnēs, Bora rūda.

Avoti: EV

boraginaceae   lat.

1. Skarblapju dzimta.

Avoti: LD

borago   lat.

1. Gurķenes.

Borago laxiflora— skrajziedu gurķene.

Borago officinalis— ārstniecības gurķene.

Avoti: LD

borags   apv.

1. Borskābes nātrija sāls (nātrija tetraborāts).

Avoti: LivP

borags   apv.

1. Vājpiena biezpiens.

Avoti: BB

borāks   apv.

1. Biezpiens, parasti sliktas kvalitātes.

Avoti: LivP

boraks   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Nātrija tetraborāts (Na_2B_4O_7 10H_2O), bezkrāsaini kristāli, kas karsējot līdz 400 Celsija grādiem pilnīgi zaudē ūdeni; lieto emalju, glazūru, optisko un krāsaino stiklu ražošanā, farmaceitiskajā rūpniecībā u. c.

Avoti: LLVV, ZTV

boraks   apv.

1. Sauss, parasti no nokrejota piena gatavots biezpiens.

Avoti: BB

Borama   vietv.

1. Pilsēta Somālilendā, 68900 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

borani

1. Gallasu tautas etnogrāfiska grupa, dzīvo Etiopijas kalnienes dienvidaustrumu malā un Kenijā.

Avoti: PZT

borani   novec.

1. Bora savienojumi ar ūdeņradi.

Avoti: KV

Boraspati   mit.

1. Boraspati Ni Tano - bataku (Sumatra, Indonēzija) mitoloģijā - zemes dieviete, ko parasti attēloja kā ķirzaku, mājas un lauku darbu aizgādne.

Avoti: Mit

borāti

1. Dažāda sastāva borskābju sāļi.

Dabiskie borāti— minerāli, ortoborskābes polimēru sāļi, zināmi ~100, visvairāk izplatīti ir ašarīts, boracīts, boraks, hidroboracīts; šie sāļi veidojas sāļezeros, vulkāniskajos nogulumiežos.

Avoti: SV99

borava   apv.

1. Beka.

Avoti: EH

borazons   ķīm.

1. Bora nitrīda mākslīgā kubiskā modifikācija jeb alotrops, kas ir ļoti cieta viela, laboratorijas apstākļos iegūta 1957. g.; elbors; kubonīts.

Avoti: Wi

Borba   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Borba"), Evoras apgabalā, 7300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Borbaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

2. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Bārbaļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

borbeka   apv.

1. Beka.

Avoti: EH

Borborema   vietv.

1. Borboremas plato - atrodas Brazīlijas plakankalnes ziemeļaustrumu daļā ("Planalto da Borborema").

Avoti: PZT

Borch   vietv., vēst.

1. Dzelzceļa stacijas "Atašiene" nosaukums 1901.-1918. g.

Avoti: LE1

Borchhof   vietv., vācu val.

1. Barkava.

Avoti: FV

Borchowo   vietv., vēst.

1. Barkavas muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Barkavas pagastā.

Avoti: KV

borciņi   apv.

1. Jaunu biešu lapiņu putra ar putraimiem un pienu.

2. Zupa, ko gatavo no gaļas buljona (dažkārt arī ar gaļu), bietēm, burkāniem u. c. saknēm, pievienojot krējumu un garšvielas; bačiņas.

Avoti: VV

Borčka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Artvinas ilā, 10600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

borda   apv.

1. Rakstaina cita auduma apmale vai mala (priekšautam, kleitai).

2. Svītra, josla (kas norobežo, piemēram, griestus un dažādās krāsās krāsotas sienas daļas).

Avoti: ĒiV, ViV

borda   apv.

1. Bārda.

Avoti: BsV

Bordaskrūgs   vietv.

1. Alūksnes novada Veclaicenes pagasta apdzīvotās vietas "Bārdaskrogs" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

bordāža   novec.

1. Kuģa ārējais apsitums.

Avoti: SV33

borde   sar.

1. Apmale.

Avoti: SLG

borde   apv.

1. Bode - veikals, tirgotava.

Avoti: LivP

bordelis   -ļa, v.; sar.

1. Intīmservisa firma, telpas, kur prostitūtas sniedz savus pakalpojumus.

2. Vieta, kurā nav kārtības.

Avoti: KZ

bordels   novec.

1. Prostitūtu nams.

Avoti: KV

Bordenas   vietv.

1. Kornvolisa sala - atrodas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, Karaliene Elizabetes salu ziemeļos, platība - 3481 kvadrākilometrs.

Avoti: PZT

bordercollie

1. Suņu šķirne no pierobežas apgabaliem starp Angliju un Skotiju, aitu suns, parasti melns un balts.

Avoti: LEV

borderkollijs

1. Suņu šķirne no pierobežas apgabaliem starp Angliju un Skotiju, aitu suns, parasti melns un balts.

Avoti: PL

borderkross

1. Snovbordkross - snovborda disciplīna: četri sportisti vienlaikus traucas lejup pa trasi, uz kuras ir ierīkoti tramplīni, rumbas (pumpas), virāžas; BX.

Avoti: PL

bordero

1. Nosūtīto jaukto kravu apraksts, kurā ietverta informācija par to, kā apieties ar kravu līdz tās nodošanai kravas saņēmējam.

2. Banku operācijās - saraksts iesūtītiem diskontējamiem vai inkaso vekseļiem un vērtspapīriem.

3. Diplomātisko saiņu saraksts.

Avoti: EF, TV

borderterjers

1. Suņu šķirne no pierobežas apgabaliem starp Angliju un Skotiju, alu dzīvnieku medībām, ūdram līdzīga galva, īss, raupjš apmatojums, sarkanīga krāsa.

Avoti: LEV

bordes

1. Dekoratīva tapešu maliņa.

Avoti: PL

bordetellas   med.

1. Baktēriju ģints, gramnegatīvas, aerobas, nekustīgas vai kustīgas nūjiņas.

Avoti: TM

Bordigēra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bordighera"), Ligūrijas reģiona Impērijas provincē, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bordinga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 2350 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bordinghauzs

1. Bordiņmāja, pansija.

Avoti: Ang

bordings

1. Bordiņmāja, pansija.

Avoti: Ang

bordiņmāja

1. Pansija (gk. jūrniekiem).

Avoti: Ang

bordiņmeistars

1. Jūrnieku pansijas (bordiņmājas) īpašnieks.

Avoti: Ang

bordiņš

1. Bordiņmāja, pansija.

Avoti: Ang

bordīra   novec.

1. Grāmatrūpniecībā apmale.

Avoti: KV

Bordmena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bordman"), Ohaio štatā, 35400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bordo   v., nelok.

1. parasti savienojumā ar lietv., adj. nozīmē. Tumši sarkans, sarkanbrūns.

Bordo šķidrums— augu aizsardzības līdzeklis, fungicīds.

2. Sarkanvīna šķirne; šīs šķirnes vīns.

Bordo vīni— vieglie vīni, kas ražoti Bordo apgabalā Francijā.

Avoti: LLVV, KnV

Bordo   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Bordeaux"), Akvitānijas reģiona Žirondas departamentā, reģiona administratīvais centrs, osta Garonnas estuāra Žirondas krastā, 97 km no Biskajas līča, 239200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

bordosarkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Tumši sarkans.

Avoti: LLVV

Bordova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas pagastā.

Avoti: LC

Bordžija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Borgia"), Kalabrijas reģiona Katandzāro provincē, 7500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bordžomi   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Kūras ielejā, aizā 810 m vjl., 14400 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Bordžomu aiza - atrodas Mazajā Kaukāzā, Kūras ielejā, starp Meshetijas un Trialetas grēdu, Gruzijā, garums - ~60 km, dziļums - 1300-1500 m.

Avoti: PZT, Wi

bore   apv.

1. Boris - urbis, parasti metāla, akmens urbšanai.

Avoti: LivP

boreāls

1. Ziemeļniecisks, tāds kas attiecas uz Ziemeļiem.

Boreālie meži— Ziemeļu puslodes mērenās joslas skujkoku meži.

Boreālais klimats— raksturīgas ar aukstu ziemu un siltu (lai gan īsu) vasaru.

Boreālā fauna— ziemeļu puslodes mērenās joslas jūru zooģeogrāfiskā apgabala dzīvnieku komplekss un ziemeļu puslodes sauszemes mērenās joslas skujkoku un jaukto mežu dzīvnieku komplekss.

Boreālais laiks— pēcleduslaikmeta klimata intervāls pirms 9000-8300 g., ieskaitot pārejas posmu uz atlantisko laiku - 7500 g.

Boreālā transgresija— Ziemeļu Ledus okeāna eistatiskā transgresija neopleistocēna sākumā.

Avoti: ZTV

borečs   apv.

1. Ārstniecības gurķene ("Borago officinalis").

Avoti: Aug2

borēgs   apv.

1. Borskābes nātrija sāls (nātrija tetraborāts); indīga viela prusaku iznīcināšanai.

Avoti: LivP, ĒiV

borēgs   apv.

1. Vājpiena biezpiens.

Avoti: BB

boreidae   lat.

1. Kukaiņu klases knābjgalvju kārtas dzimta.

Avoti: LD

borejs

1. Bora - stiprs, auksts ziemeļu vējš.

Borejs

1. Sengrieķu mitoloģijā - ziemeļvēju dievs.

Avoti: SV99

Boreka   vietv.

1. Boreka Velkopolska - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 2500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1392. g.

Avoti: Wi

Boreksti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Avoti: LC

borēlijas   med.

1. Spirohetu ģints; gramnegatīvas anaerobas spirālveida sīkbūtnes, patogēnas cilvēkam un siltasiņu dzīvniekiem.

Avoti: TM

borelioze   med.

1. Jebkura slimība, ko izraisījušas borēliju ģints baktērijas; plašāk zināmās no tām ir Laimas slimība un atuļas tīfs.

Avoti: VE

Borena   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Beauraing"), Valonijas reģiona Namīras provincē, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Boreņi   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Boriņi" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

borēšana

1. Ķīmiski termiskās apstrādes veids, kurā instrumentu virskārtu piesātina ar boru; bors veido borīdus un stipri palielina virskārtas cietību, nodilumizturību, instrumenta noturību.

Avoti: ZTV

borēt   apv.

1. Urbt (parasti metālu, akmeni).

2. sar. Censties iestāstīt; pārliecināt; apnicīgi stāstīt.

3. sar. Mācīties.

Avoti: KiV, SLG, KnV, JV

borēt   sar.

1. Tamborēt.

Avoti: SLG

borētājs   žarg.

1. Zobārsts.

2. Skolotājs.

Avoti: SLG

boreus   lat.

1. Knābgalvju dzimtas ģints, spārni reducējušies, pārvietojas lēcieniem.

Boreus hiemalis— šīs ģints suga, sastopama ziemā atkušņu laikā uz sniega.

Avoti: LD

borfenilskābe   med.

1. Antiseptisks līdzeklis, indīgs zemākām dzīvības formām, nekaitīgs augstākām; iegūst, fosfora oksihlorīdam iedarbojoties uz borskābes un fenola maisījumu.

Avoti: TM

Borgaro   vietv.

1. Borgaro Torinēze - pilsēta Itālijā ("Borgaro Torinese"), Turīnas reģiona Pjemontas provincē, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

borgavi

1. Barbi - tauta Beninas ziemeļos un Nigērijas rietumos.

Avoti: PZT

Borgenštreiha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Borgentreich"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 9000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Borgera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Borger"), Teksasas štatā, 13000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Nīderlandē ("Borger"), Drentes provincē, 4800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, Wi

Borgerhauta   vietv.

1. Antverpenes pilsēta rajons Beļģijā ("Borgerhout"), kas agrāk bij atsevišķa pilsēta, 45900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

Borgeto   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Borgetto"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 7200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Borghārene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Borgharen"), Limburgas provincē, 1850 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Borgholchauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Borgholzhausen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 8600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

borgis   novec.

1. Borgiss.

Avoti: KV

borgiss

1. Tipogrāfijas burti, kuru biezne ir 9 punkti (ap 3,38 mm); lieto laikrakstu, arī grāmatu teksta salikšanai.

Avoti: SV69

Borglūna   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (nl., vācu "Borgloon", fr. "Looz"), Flandrijas reģiona Limburgas provincē, 10500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

borgo   novec.

1. Tā Itālijā sauc katru priekšpilsētu, ciemu vai apdzīvotu vietu.

Avoti: KV

Borgo   vietv.

1. Borgo Sanlorenco - pilsēta Itālijā ("Borgo San Lorenzo"), Toskānas reģiona Florences provincē, 17900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Borgo Val di Taro - pilsēta Itālijā ("Borgo Val di Taro"), Emīlijas-Romanjas reģiona Parmas provincē, 7200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Borgomanēro   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Borgomanero"), Pjemontas reģiona Novāras provincē, 21400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Borgosēzija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Borgosesia"), Pjemontas reģiona Verčelli provincē, 12900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

borgs   apv.

1. Bargs.

Avoti: BsV

borģele

1. apv. Dažādu (saimniecības) darbu, darīšanu kopums.

2. apv. Stāvoklis, situācija; apstākļi.

3. sar. Nekārtība.

4. sar. Nekārtīga telpa.

5. sar. Ilga darbošanās, piņķerīga nodarbe.

6. sar. Lieta, manta.

Avoti: ViV, SLG

Borhaurali   mit.

1. Osetīnu (Aizkaukāzs, Gruzija) mitoloģijā - dievība, labības un ražas valdnieks.

Avoti: Mit

Borherts   vietv.

1. Borherta muižiņa - atrodas Rīgā, Zvārdes ielā 1, dzīvojamā ēka celta 18. gs. beigās, tagad tiek izmantota kā dzīvojamā māja.

Avoti: LE1

bori

1. Indiāņu cilts Dienvidamerikā, pieder pie vitotu grupas, dzīvo Putumajas un Kaketas baseinā (gk. Kolumbijā, daļēji Peru), valoda pieder savrupajai vitoti saimei, animistiski ticējumi, šamanisms.

2. Tauta no ziemeļluo tautu grupas, dzīvo Dienvidsudānā, arī Etiopijas rietumos, valoda pieder pie nilotu valodu ziemeļrietumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču un dabas spēku kults), daļa - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Bori   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

Boriana   vietv.

1. Burrjana - pilsēta Spānijā.

Avoti: Wi

boribonjēra   novec.

1. Saldumu kastīte.

Avoti: SV33

boridae   lat.

1. Mizmīļu dzimta.

Avoti: LD

borīdi

1. Bora un metālu savienojumi, grūti kūst, ir izturīgi pret karstumu un mehānisku iedarbību.

Avoti: SV69

borināt   apv.

1. Vizināties, braukāt.

Avoti: ME, VeAT

borināt   apv.

1. Neskaidri, ātri runāt.

Avoti: EH

Boriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

boris   apv.

1. Urbis, parasti metāla, akmens urbšanai.

2. sar. Muļķis.

Avoti: KiV, SLG

Borishof   vietv., vēst., vācu val.

1. Burgas muiža, kas atradās Valkas apriņķa Lugažu pagastā.

Avoti: KV

borisieši

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Borisi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Borislava   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, Priekškarpatos, 34900 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1940. g., vēstures avotos pirmo reizi minēta 1387. g.

Avoti: PuA, Wi

borisms   med.

1. Saindēšanās ar bora savienojumiem.

Avoti: TM

Borisogļebska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Voroņežas apgabala ziemeļaustrumos, Voronas kreisajā krastā, rajona administratīvais centrs, 64200 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1704. g.

2. Apdzīvota vieta Krievijā, Jaroslavļas apgabalā.

3. Daugavpils nosaukums 1656.-1667. g.

Avoti: LPil

Borisova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Viļakas novadā 5 km no Viļakas, Vecumu pagasta administratīvais centrs; saukta arī Barisova.

2. novec. Barisava - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: LPag, LC, LE1

Borisovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Galēnu pagastā.

Avoti: LC

Borispiļa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Kijevas apgabalā, 59500 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1956. g., vēstures avotos pirmo reizi minēta 1590. g.

Avoti: PuA, Wi

Borispole   vietv.; novec.

1. Borispiļa - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Boristena   vietv.

1. Olbija - senpilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

borj   arābu val.

1. Cietokšņa vai pils bruņu tornis vai novērošanas tornis.

Avoti: Tc

Borjholma   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Kalmaras lēnē, 3070 iedzīvotāju (2010.g.).

Avoti: Wi

borka   apv.

1. Burka.

2. Drukns, plecīgs puisis.

Avoti: ViV

borka   apv.

1. Koka miza.

2. Rīks, instruments kokmateriālu mizošanai.

Avoti: LivP

borkans   apv.; hip.

1. Burkāns ("Daucus").

Avoti: Aug2

borkants   apv.; hip.

1. Burkāns ("Daucus").

Avoti: Aug2

borkdzelzis   apv.

1. Rīks, instruments kokmateriālu mizošanai.

Avoti: LivP

borkdzelzs   apv.

1. Rīks, instruments kokmateriālu mizošanai.

Avoti: LivP

Borkene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Borken"), Hesenes federālajā zemē, 12550 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Borken"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 41400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Borkoldojs   vietv.

1. Kalnu grēda Iekšējā Tjanšanā, Kirgizstānā, garums - ~100 km, vidējais augstums - ~4300 m, augstākā virsotne - 5049 m, ziemeļu nogāzē apledojums.

Avoti: PZT

Borkova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

2. Madonas novada Barkavas pagasta apdzīvotās vietas "Barkava" nosaukums latgaliski.

3. Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Zibergova" otrs nosaukums.

Avoti: LC

Borkovskaja   vietv., vēst.

1. Madonas novada Barkavas pagasta nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Borkovskis

1. Oskars Borkovskis - vācbaltu valsts darbinieks, jurists, cariskajā Krievijā bija izmeklēšanas tiesnesis, pēc 1919. g. aprīļa puča Liepājā bija tā sauktā "Barkovska kabineta" ministru prezidenta v. i., 1919. g. decembrī iecelts par prokuroru, 1923. g. notiesāts par piedalīšanos valsts apvērsumā.

Borkovska kabinets— Latvijas valdība 1919.25.IV-10.V, kas tika izveidots pēc Baltijas landesvēra 1919.16.IV izdarītā valsts apvērsuma, kas bija vērsts pret K. Ulmaņa vadīto Latvijas pagaidu valdību.

Avoti: LE1

Borkowitz   vietv., vēst.

1. Berkavas muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ikšķiles pagastā.

Avoti: KV

borkšēt   apv.

1. Birstot, berzējoties radīt dobju, vienmuļu troksni (piemēram, par ko cietu); atskanēt šādam troksnim.

2. Gurkstēt.

3. Neskaidri runāt; pļāpāt.

Avoti: ĒiV

Borkuici   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

Avoti: LC

Borkulo   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Borculo"), Gelderlandes provincē, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Borkuma   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Borkum"), Lejassaksijas federālajā zemē, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Sala Ziemeļjūrā Vācijas piekrastē ("Borkum"), lielākā no Austrumfrīzu salām, platība - 30,74 kvadrātkilometri, 5660 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, Wi

Borķi   vietv., vēst.

1. Dzelzceļa stacijas "Atašiene" nosaukums 1918.-1919. g.

Avoti: LE1

borķis   apv.

1. Resns cilvēks.

Avoti: EH

Borlenge   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijas centrālajā daļā, Dālarnas lēnē, Dālas krastos, 41700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

bormanieši

1. Alūksnes novada Alsviķu pagasta apdzīvotās vietas "Bormaņi" iedzīvotāji.

2. Raunas novada Raunas pagasta apdzīvotās vietas "Bormaņi" iedzīvotāji.

3. Kokneses novada Kokneses pagasta apdzīvotās vietas "Bormaņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bormann   vietv., vēst., vācu val.

1. Bormaņa muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Raunas pagastā.

Avoti: KV

Bormanskaja   vietv., vēst.

1. Apes novada Trapenes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Bormaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kokneses novada Kokneses pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Raunas novada Raunas pagastā.

Bormaņu nuiža— Raunas novada Raunas pagasta apdzīvotās vietas "Bormaņi" bijušais nosaukums.

3. Apes novada Trapenes pagasta apdzīvotās vietas "Trapene" nosaukums līdz 1925. gadam.

4. vēst. Bormaņu pagasts - tagadējā Apes novada Trapenes pagasta nosaukums līdz 1925. gadam, tolaik Valkas apriņķī.

Avoti: LC

bormašina   apv.

1. Urbis ar motora piedziņu; urbjmašīna.

Avoti: LivP

bormašīna   apv.

1. Urbis ar motora piedziņu; urbjmašīna.

// sar. Zobārsta urbis.

Avoti: KiV, SLG

bormašīne   apv.

1. Urbis ar motora piedziņu; urbjmašīna.

Avoti: LivP

Bormida   vietv.

1. Upe Itālijā, Tanāro labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Born   vietv., vēst.

1. Krāslavas novada Kaplavas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Kaplavas muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Salienas pagastā.

Avoti: LPag

Borna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Born"), Limburgas provincē, 6100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Borna"), Saksijas federālajā zemē, 19300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bornāža   novec.

1. Kuģa brauciens vienā jūrā, iekšzemes piekrastē, ne tālāk par 15 jūras jūdzēm no krasta vai arī no kuģa piedrības ostas.

2. Kapteiņa tiesības (atkarā no viņa izglītības) vadīt kuģus jūrā ne tālāk par 15 jūras jūdzēm no piederības ostas.

Avoti: TV

Borne   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Borne"), Overeiselas provincē, 21900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Borne Sulinovo - pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 4850 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1993. g.

3. Daugavas kreisā krasta pieteka Daugavpils novada Salienas pagastā, garums - 19 km, kritums - 64,4 m, iztek no Kirjanišku ezera, tek cauri Kamenkas ezeram, pēc tam 4 km ir Latvijas un Baltkrievijas robežupe, ietek Daugavā pie Lielbornes; Lielborne.

Avoti: LpA, Wi, LD

Borneo   vietv.

1. Kalimantāna - lielākā sala Malajas arhipelāgā.

Avoti: LģE

borneols

1. Organisks savienojums, no kura dehidrēšanas ceļā iegūst kamparu; lieto medicīnā un parfimērijā.

Avoti: SV69

bornēts   novec.

1. Aprobežots, muļķīgs, nejēga.

Avoti: SV33

Bornheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bornheim"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 46400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bornholma   vietv.

1. Sala Baltijas jūras dienvidrietumu daļā (angļu val. "Bornholm"), Dānijas teritorija, platība - 588 kvadrātkilometri, 43200 iedzīvotāju (2006. g.), administratīvais centrs - Renne, osta.

2. Bornholmas šaurums - šaurums Baltijas jūrā starp Bornholmas salu un Skandināvijas pussalas dienvidiem, platums - ~35 km, dziļums centrālajā daļā - līdz 70 m, atsevišķos sēkļos pie ieejas un izejas 12-17 m; Hamrarnes šaurums.

Avoti: LģE, PZT

bornieši

1. Krāslavas novada Kaplavas pagasta apdzīvotās vietas "Borne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

borniks   apv.

1. Bodnieks - veikala īpašnieks, kas pats arī pārdod preces.

Avoti: LivP

bornīts

1. Minerāls, sarkans, veido hidrotermālas atradnes, vara rūda.

Avoti: EV

Bornmuta   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā, Anglijas dienvidos, Lamanša piekrastē, 167700 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Borno   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Borno"), administratīvais centrs - Maiduguri, platība - 70898 kvadrātkilometri, 4151200 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts ziemeļaustrumos.

Avoti: PuA

Bornskaja   vietv., vēst.

1. Krāslavas novada Kaplavas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Bornsminde   vietv., vēst.

1. Rundāles pagasta apdzīvotās vietas "Ziedoņi" bijušais nosaukums.

2. Bornsmindes muiža - muiža, kuras teritorija mūsdienās daļēji iekļauta Rundāles pagastā, bet daļa Bauskas novada Īslīces pagastā.

3. Bornsmindes pagasts - Bauskas novada Īslīces pagasta bijušais nosaukums līdz 1925. gadam.

Avoti: LPag, LC, LE1

bornsmindieši

1. Rundāles novada Rundāles pagasta apdzīvotās vietas "Bornsminde" (tagad - "Ziedoņi") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bornsmuende   vietv., vēst., vācu val.

1. Bauskas novada Īslīces pagasta bijušais nosaukums.

2. Bornsmindes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Īslīces pagastā.

Avoti: LPag, KV

Borobadūra   vietv.

1. Borobadūras templis - budisma arhitektūras šedevrs Javas salā Indonēzijā, ko 8. gs. uzcēla uz mākslīga 42 m augsta kalna; templis iztālēm atgādina milzīgu stūpu, tā plāns veido mandalu un ataino kosmosa uzbūvi.

Avoti: MkV

Borobudurs   vietv.

1. Neskaitāmo Budu templis, budistu svētnīcas drupas Javas salā. (8.-9. gs.), tajā atrodas 10-pakāpju akmens piramīda, 504 Budas statujas un 1460 ciļņi par Budas dzīvi.

Avoti: LEV

boroda   žarg.

1. Bārda.

2. Neveiksme.

Borodu prišiķ— Apmelot.

Avoti: KZ

Borodina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnojarskas novadā, 16500 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1982. g.

2. Apdzīvota vieta Krievijā, Maskavas apgabalā, 124 km uz rietumiem no Maskavas, Borodinas kaujas (1812. g.) piemiņas vieta.

Avoti: LpA, Wi, PZT

Borohoroula   vietv.; novec.

1. Borohors - kalnu grēda Austrumtjanšanā.

Avoti: PZT

Borohors   vietv.

1. Kalnu grēda Austrumtjanšanā, Ķīnas rietumos un Kazahstānas austrumos, garums - ~250 km rietumu-austrumu virzienā, augstums - līdz 4660 m, ~50 šļūdoņu.

Avoti: LģE

Borohrādeka   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 2130 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

boronatrokalcīts

1. Borātu klases balts minerāls, kas rodas sāls šķīdumos; sastopams Amerikā, izmanto bora savienojumu ražošanā; uleksīts.

Avoti: LPE

bororganisks

1. Bororganiskie savienojumi - elementorganiski savienojumi, kuros bors ķīmiski saistīts ar oglekli.

Avoti: EV

borori

1. Indiāņu cilšu grupa, dzīvo Brazīlijas rietumos un Bolīvijas pierobežā atsevišķās grupās, valoda savrupa (dažkārt pieskaita pie žesu saimes), animistiski ticējumi, nodarbošanās - medības (ar loku un bultām), zveja, dabas produktu vākšana (manioka, kukurūza, rīss).

Avoti: PZT

boros   lat.

1. Boros schneideri - Šneidera mizmīlis.

Avoti: LD

borotjbisti

1. Ukraiņu politiskās partijas 1918.-20. g. biedri; nosaukums pēc avīzes "Borotjba".

Avoti: LPE

Borova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Ruses apgabalā, 2250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Borovaja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kantinieku pagastā.

4. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Malta" nosaukums līdz 1936. g.

Avoti: LC, LE1

Borovani   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 4050 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

borovcieši

1. Daugavpils novada Skrudalienas pagasta apdzīvotās vietas "Borovka" iedzīvotāji.

2. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Borovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Borovī   vietv.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Borovaja" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Boroviči   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Novgorodas apgabala austrumos, Msta krastos, rajona administratīvais centrs, 52700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1770. g.

Avoti: PZT

Borovie   vietv.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Borovaja" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Borovije   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

2. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Borovaja" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Borovina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

borovinka   novec.

1. Ābolu rudens šķirne, iecienīta ražības un izturības dēļ, sevišķi izplatīta Latgalē.

Avoti: LLx

Borovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

6. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Barovka" nosaukuma variants.

7. Daugavpils novada Salirenas un Skrudalienas pagasta apdzīvotās vietas "Silene" bijušais nosaukums.

8. vēst. Borovkas pagasts - pastāvēja bijušajā Ilūkstes apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Silenes pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Daugavpils novada Demenes, Salienas un Skrudalienas pagastā.

9. Pirmā Borovka - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Borovkas pilskalns— atrodas Preiļu novada Pelēču pagastā Vordovkas labajā krastā, iepretim Pirmajai Borovkai (kreisajā krastā Daugavpils novada Višķu pagastā), plakums (70 x 40 m) no apkārtnes nodalīts ar diviem 3-4 m dziļiem grāvjiem.

10. Otrā Borovka - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

11. Ošas labā krasta pieteka Līvānu novada Rudzātu un Rožupes pagastā, garums - 10 km.

12. Upe Krievijā, Orenburgas apgabala rietumu daļā, Samaras labā krasta pieteka.

Avoti: LC, La1, LD, PZT, LpA

Borovoje   vietv.

1. Krāslavas novada Kaplavas pagasta apdzīvotās vietas "Varnaviči" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

borovojieši

1. Krāslavas novada Kaplavas pagasta apdzīvotās vietas "Borovoje" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Borovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalugas apgabala ziemeļos, Protvas krastos, rajona administratīvais centrs, 11700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1358. g., apkaimē arhitektūras ansamblis - Borovskas Pafnutija klosteris.

Avoti: PZT

Borowka   vietv., vēst., vācu val.

1. Borovkas muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Silenes pagastā.

Avoti: KV

borpārskābe   med.

1. HBO3 4H2O, brīvā veidā nav iegūta; veido sāļus perborātus.

Avoti: TM5

borplastiķi

1. Armētas plastmasas, kas pildītas ar bora monošķiedrām vai no tām austiem vai neaustiem materiāliem; lieto ļoti noslogotu konstrukciju izgatavošanai vai metāla konstrukciju pastiprināšanai.

borra   apv.

1. Kāds, kurš murmina, neskaidri runā.

Avoti: EH

borrāt   apv.

1. Murmināt, neskaidri runāt.

Avoti: EH

borrāt   apv.

1. Berzēt, kasīt.

Avoti: EH

borrelia   lat.

1. Borrelia recurrentis - spirohetu rindas baktēriju suga, kas ierosina atguļas tīfu.

Avoti: LD

bors   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - pelēki melns nemetāls, simbols B, atomnumurs 5, atommasa - 10,81, zināmi 6 izotopi, no tiem 2 ir stabili.

Avoti: LLVV, FF

bors

1. Paisuma vilnis, kura priekšējā nogāze kļūst gandrīz vertikāla un kurš ar lielu ātrumu izplatās pa upi uz augšu stāvas, putojošas bangas veidā.

Avoti: ZTV

Bors   vietv.

1. Dolgais Bors - apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

Avoti: LC

Bors   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - dievu priekšteča Buri dēls, kura sieva bija milža Valtorna meita Bestla, viņu bērni bija dievi Odins, Vilijs un Vē.

Avoti: Mit

borsalino

1. Vīriešu filca platmale ar platām malām.

Avoti: SV08

Borseka   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Hargitas žudecā, 2600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Borsele   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Borssele"), Zēlandes provincē, 1460 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Borsipa   vietv.

1. Senpilsēta Mezopotāmijas vidienē (Irākā), 18 km uz dienvidrietumiem no Babilonas ("Borsippa"), pirmoreiz minēta Hammurapi likumos (XVIII gs. p. m. ē.), tagad drupu pakalns (Birsnimruda).

Avoti: PZT

borsītis   novec.

1. Ābolu šķirne, sastopama gandrīz katrā Vidzemes dārzā; sīpoliņš.

Avoti: LLx

borska   apv.

1. Liels koka āmurs.

Avoti: LivP

borskābe   -es, s.; parasti vsk.

1. Balta, kristāliska viela, neorganiska vāja skābe, slikti šķīst aukstā ūdenī; pārtikas piedeva E284, konservants, aktīva viela mutes dobuma higiēnai, toksiska iedarbība uz nierēm, asinsrites orgāniem, dzimumorgāniem, aknām un nervu sistēmu.

Avoti: LLVV, Zkp

Borski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LC

borstanga   apv.

1. Metāla stienis ar caurumiņiem, ar kura palīdzību griež vītņu urbi.

Avoti: LivP

borste   apv.

1. Veste.

Avoti: TlV

borstele   žarg.

1. Saru suka.

Avoti: SLG

borsts   apv.

1. Liels koka āmurs, ko lieto būvniecībā, sasaistot guļbūvē baļķus.

Avoti: ViV

Borša   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Maramurešas žudecā, 27600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Borščiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ternopiļas apgabalā, 11200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Borščova   vietv.; novec.

1. Borščiva - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Borščovočnijs   vietv.

1. Borščovočnija grēda - atrodas Krievijā, Aizbaikāla novadā, Šilkas labajā krastā, garums - ~450 km, augstums - līdz 1498 m.

Avoti: PZT

borščs   -a, v.

1. Gaļas vira (ar bietēm, burkāniem, svaigiem kāpostiem un citām saknēm).

Avoti: LLVV

boršiņš   apv.

1. Ziemas ābeles āboli; sīpoliņi.

Avoti: MiV

Boršoda-Abaūja-Zemplēna   vietv.

1. Meģe Ungārijas ziemeļaustrumos, platība - 7024 kvadrātkilometri, administratīvais centrs - Miškolca.

Avoti: PZT

Boršodnādašda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģē, 3200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

borštiņš

1. Dem. --> boršts.

Avoti: KiA

boršts   apv.

1. Ābolu šķirne - sīpoliņš.

Avoti: KnG

borta   apv.

1. Apģērbu apmale.

Avoti: KiV

Borta   vietv.

1. Obervarta - pilsēta Austrijā ("Borta").

Avoti: LpA

bortaparatūra   -as, s.

1. Aparatūra, kas uzstādīta transportlīdzeklī (parasti lidaparātā).

Avoti: LLVV

bortārsts   mil.

1. Aviācijas medicīnisko praksi izgājis ārsts, kura pamatpienākums ir lidaparāta apkalpes medicīniskā izmeklēšana un aprūpe.

Avoti: MIL

borte   apv.

1. Apģērbu apmale.

Avoti: KiV

bortele   apv.

1. Dem. --> burte 2.

Avoti: EH

bortiekārta   -as, s.

1. Iekārta, kas uzstādīta transportlīdzeklī (parasti lidaparātā).

Avoti: LLVV

bortinženieris   -ra, v.

1. Inženieris - apkalpes loceklis (parasti lidaparātā).

Avoti: LLVV

bortlaterna   jūrn.

1. Peldlīdzekļa signāllaterna, kas izvietota pie tā borta.

Avoti: JūVM

bortmehāniķis   -ķa, v.

1. Mehāniķis - apkalpes loceklis, kas atbild par lidaparāta (lidmašīnas, helikoptera, dirižabļa) motoru un iekārtas stāvokli un darbību.

Avoti: LLVV

bortniecieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Bortnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bortnīki   vietv.

1. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Osagols" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

bortpavadone   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Stjuarte (lidaparātā).

Avoti: LLVV

bortradists   -a, v.

1. Radists - apkalpes loceklis (parasti lidaparātā).

Avoti: LLVV

borts   -a, v.

1. Sānu siena, sāni (kuģim, laivai).

Uz borta— uz kuģa; lidaparātā.

Borta informācijas uzkrājējs— pret triecieniem aizsargāta ierīce, kas reģistrē lidojuma parametrus, pēc kuriem var noteikt lidaparāta trajektoriju, ātrumu, telpisko stāvokli, dzinēju darba režīmu, cēlējspēku un pretestību ("melnā kaste").

Borta augstums— attālume metros no kuģa galvenā klāja līdz ķīlim.

Borts pie borta— sāns pie sāna.

2. Mala, apmale (automobiļa) kravas kastei, hokeja laukumam, biljarda galdam u. tml.

Karjera borts— karjera sānu virsma.

Avoti: LLVV, SLG

borts

1. Slīpēšanai nederīgi dimantu saaudzeņi ar neregulāru formu.

Avoti: LLVV

bortsistēma   -as, s.

1. Ierīču, aparātu sistēma (kuģī, lidaparātā).

Avoti: LLVV

bortslēgs

1. Ierīce, kas nodrošina transportlīdzekļa kravas platformas bortu pret pašatvēršanos.

Avoti: ZTV

Borūdžerda   vietv.

1. Pilsēta Irānas rietumos, Luristānas ostānā, ~300000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, LpA

borumi   apv.

1. Dažādu mēslu sajaukums; porumi.

Avoti: ZrvI

Borupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 4400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

borvazelīns   v.

1. Medicīnā lietojama ziede, kas satur borskābi.

Avoti: LV87

Borysowo   vietv., vēst.

1. Barisavas muiža, kas atradās Jaunlatgales apriņķa Viļakas pagastā.

Avoti: KV

borviķis   apv.

1. Kāda sēne.

Avoti: EH

borzais   žarg.

1. Slikts.

Avoti: SLG

borzeķ   žarg.

1. Būt riebīgam, bezkaunīgam.

Avoti: KZ

borzīgs   žarg.

1. Nelaipns.

Avoti: SLG

borzijs   žarg.

1. Nekaunīgs.

Avoti: SLG

borzīt   žarg.

1. Runāt nekaunīgi.

2. Dusmoties.

Avoti: SLG

Borzja   vietv.

1. Pilsēta Krivijā, Aizbaikāla novada dienvidos, 29800 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1950. g.

2. Upe Krievijā, Aizbaikāla novadā, Ononas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Borzna   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerņigovas apgabalā, 10500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

borzojs

1. Suņu šķirne, krievu kurts.

2. žarg. Bezkaunīgs.

Avoti: LME, KZ

borzoties   žarg.

1. Uzvesties izaicinoši, būt nekaunīgam.

Avoti: SLG

boržāt   apv.

1. Pavirši (kādu darbu) izpildīt.

Avoti: EH

Boržomi   vietv.; novec.

1. Bordžomi - pilsēta Gruzijā.

Avoti: PZT

boržoms   v.

1. Dziedniecībā lietojams ogļskābs minerālūdens, kura avoti atrodas Gruzijā, Boržomi pilsētas apkārtnē.

Avoti: LV87

bos   lat.

1. Dobradžu dzimtas ģints.

Bos gaurus— gaurs.

Bos gaurus frontalis— gajals.

Bos indicus— zebu.

Bos mutus— jaks.

Bos mutus forma grunniens— mājas jaks.

Bos primigenius— taurs.

Avoti: LD, PDE

bosacu

1. Budistu svēto tituls Japānā; atbilst bodisatvas titulam Indijā.

Avoti: SV08

bosaks   apv.

1. Garš krāsns kruķis, ko izmanto ugunsgrēka gadījumā.

Avoti: ME, VeAT

bosāks   apv.

1. Ķeksis (piemēram, koku pludinātājiem, ugunsdzēsējiem).

2. Nūja sišanai.

Avoti: LivP, EH

bosāķis   novec.

1. Ķeksis, 20-30 cm garš, kātā uzmaukts metāla ķermenis ar smailu galu un sānos nedaudz ieliektu āķi, lieto dīķsaimniecībā meniķu aizbīdņu atvilkšanai, koku pludināšanā u. c.

Avoti: LxE

Bosals   mit.

1. Vudū kultā - tā sauktais "dieva mežonis", kura gars iemitinās cilvēkā plosot un mokot to.

Avoti: MrJ

Bosanga   vietv.

1. Pilsēta Centrālāfrikas Republikas ziemeļrietumu daļā ("Bossangoa"), Vamas krastos, Vamas prefektūras administratīvais centrs, 36500 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: PuA, PZT, LpA

Bosangoa   vietv.; novec.

1. Bosanga - pilsēta Centrālāfrikas Republikā.

Avoti: LpA, PuA

bosanova

1. Mierīga sambai līdzīga deja, cēlusies Brazīlijā, 20 gs. 60. gadu sāk.

Avoti: LEV

Bosanska   vietv.

1. Bosanska Krupa - pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Bosanska Krupa"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Unas-Sanas kantonā, 29700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bosanski   vietv.

1. Bosanski Petrovaca - pilsēta Bosnijā un Hercegovinā, Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Unas-Sanas kantonā, 7900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bosansko   vietv.

1. Bosansko Grahova - pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Bosansko Grahovo"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Kantonā 10, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bosāso   vietv.

1. Pilsēta Somālijas ziemeļu daļā, Adenas līča piekrastē, 100800 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

bose   vēst.

1. Masas mērvienība ~45 mārciņas (~19 kg), lietoja 16. gs. Lejaskurzemē medus daudzuma noteikšanai; boze.

Avoti: LE1

bosele   apv.

1. Bumba.

Avoti: LivP

bosēt   žarg.

1. Uzmesties par rīkotāju; pārraudzīt.

Avoti: Žrg

Bosfors   vietv.

1. Jūras šaurums starp Eiropu un Mazāzijas pussalu (grieķu valodā "Bosporos", turku valodā "Karadeniz Bogazi"), savieno Melno un Marmora jūru, garums - 30 km, platums - 0,75-3,7 km.

Avoti: PuA, LģE

bosi   žarg.

1. Vāciešu palama Francijā.

Avoti: LLVV

bosīgs   žarg.

1. Uzstājīgs.

Avoti: Žrg

bosiks   apv.

1. Huligāns; nepieklājīgs, rupjš cilvēks; dauzoņa; izlaidīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV, MalV, LivP

Bosilegrada   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Pčiņas apgabalā, 2600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

boskets

1. Dekoratīvs koku vai krūmu puduris dārzā vai parkā.

Avoti: SV99

Boskoreāle   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Boscoreale"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 27800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Boskovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Diewnvidmorāvijas apgabalā, 11450 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

boslis   apv.

1. Ar dzelzi apkalts miets zvejai.

Avoti: ME

bosmina

1. Vēžu klases kladoceru apakškārtas dzimta ("Bosminidae"), pirmais taustekļu pāris saplūdis ar galvas priekšdaļu un veido garu snuķi, daudzām sugām vērojama sezonālā mainība (ciklomorfoze), 2 ģintis, Latvijā konstatēta 1 ģints.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Bosmina"), Latvijā konstatētas 5 sugas.

Avoti: LD

bosmina   lat.

1. Vēžu klases kladoceru apakškārtas bosminu dzimtas ģints.

Bosmina coregoni— šīs ģints suga.

Bosmina longirostris— šīs ģints suga.

Bosmina longispina— šīs ģints suga.

Bosmina maritima— šīs ģints sugas "Bosmina longispina" nosaukuma variants.

Avoti: LD

bosminidae   lat.

1. Bosminu dzimta.

Avoti: LD

Bosna   vietv.

1. Upe Bosnijā un Hercogovinā, Savas labā krasta pieteka (Donavas baseinā), garums - 308 km, iztekas un vidustece Dināru kalnienē, lejtece Vidusdonavas līdzenumā.

Avoti: PZT, LpA

bosnieši   -šu, v.

1. Tauta Bosnijā un Hercegovinā, runā bosniešu (serbhorvātu) valodā, ticīgie - musulmaņi.

Avoti: LLVV

Bosnija   vietv.

1. Bosnija un Hercegovina - valsts Dienvideiropā, Balkānu pussalas ziemeļrietumos (bosniešu valodā "Bosna i Hercegovina"), 4,6 mlj iedzīvotāju (2007. g.), galvaspilsēta - Sarajeva, ietver Bosnijas un Hercegovinas Federāciju, Brčko apgabalu un Serbu Republiku, robežojas ar Horvātiju, Serbiju un Melnkalni.

Avoti: PuA, LģE

bosņaki

1. Bosnieši - tauta Bosnijā un Hercegovinā.

Avoti: PZT

bosorkāņas   mit.

1. Ungāru mitoloģijā - un folklorā raganas, kuras iztēlojās kā kroplīgas vecenes, kuras spēja lidot pa gaisu un pārvērsties par dzīvniekiem.

Avoti: Mit

bosota   žarg.

1. Zemākā ranga kriminālvides pārstāvji, kas dzīvo pēc zagļu likumiem.

Avoti: KZ

boss   -a, v.

1. Cilvēks, kas vada, piemēram, uzņēmumu, iestādi, arodbiedrību, partiju; cilvēks, kam pieder uzņēmums.

2. apv. Liels koka āmurs, ko lieto būvniecībā, sasaistot guļbūvē baļķus; borsts.

Avoti: LLVV, ViV

boss   apv.

1. Kailām kājām.

Avoti: BsV

bosteklis   apv.

1. Tāds, kas uzmācas, uzplijas.

Avoti: LivP

Bostens   vietv.

1. Bagraškels - ezers Ķīnā.

Avoti: PuA

bostiķis   apv.

1. Nūja, pagarš koks.

Avoti: LivP

Bostona   vietv.

1. Pilsēta ASV, Masačūsetas štata administratīvais centrs, osta pie Atlantijas okeāna, 655800 iedzīvotāju (2014. g.).

Bostonas latviešu kopiena— izveidojās 1881. g., 1900. g. Bostonā dzīvoja ~400 latviešu, 1914. g. - ~3000, 1930. g. - ~8000, 1960. gados - ~5000 un 1990. gados - ~2500 latviešu.

2. Bostonas kalni - Ozarka plato augstākā - dienvidu daļa (823 m, "Boston Mountains"), stiepjas ~250 km starp Vaitriveru un Arkanzasu.

Avoti: LpA, LE1, PZT

bostons   -a, v.

1. Augstas kvalitātes vilnas uzvalku audums.

2. Kāršu spēles veids.

3. Deja (lēnā valša paveids).

Avoti: LLVV

bostonterjers

1. Amerikāņu suņu šķirne, terjera un buldoga krustojums, īspalvains, melns vai svītrains ar baltu plankumu pierē un baltu krūšu priekšu.

Avoti: LEV

bostonvalsis   mūz.

1. Liriska, nereti arī sentimentāla rakstura amerikāņu salona deja, lēnā valša paveids 3/4 taktsmērā.

Avoti: ML

bostrychidae   lat.

1. Kapucķirmju dzimta.

Avoti: LD

bosts   apv.

1. Neliela kārts laivas vai plosta stumšaanai.

2. Ar dzelzi apsists miets zvejai.

Avoti: KV

bosturēt   apv.

1. Burtot; boksterēt.

Avoti: LivP

Bosuta   vietv.

1. Upe Horvātijā un Serbijā, Savas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

boswellia   lat.

1. Vīrakkrūmi.

Avoti: PDE

Bošana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas austrumu daļā ("Boshan"), Šandunas provincē, Šandunas kalnu ziemeļu piekājē, 4530000 iedzīvotāju (2010. g.); Dzibo.

Avoti: PZT, Wi

boši   novec.

1. Franču palama vācu kareivjiem un vispār vāciešiem 1. pasaules kara laikā; agrāk tā sauca vācu strādniekus Parīzē.

Avoti: KV

bošķi   apv.

1. Māņi; burvestības; blēņas.

Bošķu dziesma— blēņu dziesma.

Avoti: LivP

bošķīgs   apv.

1. Stomīgs.

Avoti: LivP

bošķis   apv.

1. Cilvēks, kas runā aplinkus, izvairīgi, neskaidri, arī nesakarīgi.

Avoti: LivP

bošķis   apv.

1. Negausis, rīma; bašķis.

2. Druskas, drumstalas no ēdieniem.

Avoti: VV

bošķoties   apv.

1. Slapstīties, slēpties.

2. Nolikt burvju līdzekļus.

Avoti: ME

boštoks   apv.

1. Gara kārts laivas vadīšanai.

Avoti: LivP

bot.   saīs.

1. Botānika; botānisks.

Bot. lat.— botāniskā latīņu valoda.

Avoti: i2

bota   apv.

1. Laiva.

Avoti: LivP

bota   žarg.

1. Botānika (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

botains   sar.

1. Tāds, kam kājās sporta apavi; tāda (kāja), kurā uzvilkta sporta kurpe.

Avoti: SLG

botānika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par augiem; attiecīgais mācību priekšmets.

Avoti: LLVV

botāniķis   -ķa, v.

1. Botānikas speciālists.

Avoti: LLVV

botānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar botāniku, tai raksturīgs.

Botāniskais dārzs— zinātniska iestāde, kas vāc augus pēc noteiktas sistēmas, audzē, pētī tos un veido ekspozīcijas.

Botāniskais muzejs— muzejs, kur glabā un eksponē dažādus augu valsts objektus (augļus, sēklas, koksnes gabalus u. tml.).

Avoti: LLVV

botanizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Vākt augu paraugus (dabā).

Avoti: LLVV

botanomantija

1. Pareģošana dedzinot dažādu augu lapas, koku zarus un ārstniecības augus.

botas   sar.

1. Sporta apavi.

2. Kurpes.

Avoti: SLG

botaurus   lat.

1. Dumpji - gārņu dzimtas ģints.

Botaurus stellaris— lielais dumpis.

Avoti: LD

bote   apv.

1. Veikals.

Avoti: LivP

bote   apv.

1. Laiva.

Avoti: LivP

botelis

1. Labiekārtota tūristu mītne ūdens ceļu krastos vai uz pārbūvēta kuģa, liellaivas un citiem samērā lieliem ūdens transporta līdzekļiem, kas ietver labiekārtotu ūdens transporta piestātni ar degvielas uzpildes iespējām, un ir radīti apstākļi ūdens transporta līdzekļu neliela remontu veikšanai, kā arī darbojas slīcēju glābšanas stacija; klienti galvenokārt ierodas motorlaivās, jahtās vai arī citos nelielos ūdens transporta līdzekļos; laivviesnīca.

Avoti: TvV

botene   žarg.

1. Botānika (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

botenieks   apv.

1. Veikalnieks; tirgotājs; pārdevējs.

Avoti: LivP

botes   -šu, vsk. bote, -es, s.

1. Sieviešu vai bērnu ziemas apavi, ko parasti valkā virs kurpēm un kas aptver pēdu arī no virspuses.

Filča botes— filca apavi.

Gumijas botes— gumijas apavi.

Avoti: LLVV, KnV

Botevgrada   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Botevgrad"), Sofijas apgabalā, 21400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Botevs   vietv.

1. Boteva kalns - augstākā virsotne Staraplaninā ("Botev"), Balkānu kalnos, Bulgārijas vidienē, augstums - 2376 m, līdz 1950. g. saucās - Jumrukčals.

Avoti: PZT, LpA

botforti

1. Gari zābaki ar platiem stulmu galiem.

Avoti: SV99

bothrideres   lat.

1. Pēc senākas klasifikācijas spraugložņu dzimtas ģints, kas atbilst tagadējai māņmizvaboļu dzimtai.

Bothrideres contractus— māņmizvaboļu dzimtas suga.

Avoti: LD

bothrideridae   lat.

1. Māņmizvaboļu dzimta.

Avoti: LD

bothriocephalus   lat.

1. Botriocefali - lenteņu klases ģints.

Bothriocephalus gowkongensis— Honkongas botriocefals.

Botriocephalus latus— platā lenteņa nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

botiji

1. Tautību un cilšu grupa, dzīvo Himalajos, gk. Nepālā, Sikimā (Indijā), arī Ladakā (Kašmirā) un dažos citos Indijas rajonos, runā valodās un dialektos, kas pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, viena no tautām, kas dzīvo visaugstāk kalnos, izplatīta poliandrija, reliģija - budisms (lamaisms), Indijā arī hinduisms.

Avoti: PZT

botiki   med.

1. Dzīviem organismiem piemītošas funkcijas un īpašības vai uz tām attiecīgo zināšanu kopums.

Avoti: TM

botinoki   žarg.

1. Kurpes.

Avoti: SLG

botlihi

1. Tauta Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas rietumos, viena no andocezu tautām, valoda pieder pie dagestāņu grupas avāru-andocezu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti); pašnosaukums - buihadi.

Avoti: PZT

botnieks   apv.

1. Veikalnieks; tirgotājs; pārdevējs.

Avoti: LivP

Botnija   vietv.

1. Botnijas līcis - Baltijas jūras ziemeļu daļa starp Somiju un Zviedriju (somu val. "Pohjanlahti", zviedru val. "Bottniska viken"), platība - 117000 kvadrātkilometru, garums - 668 km, platums - 60-240 km, lielākais dziļums - 290 m.

Avoti: LģE

Botoke   mit.

1. Brazīlijas centrālās daļas kajapu mitoloģijā - jaunietis, kurš cilvēkiem atnesa uguni, loku un bultas.

Avoti: PmV

Botoks   mit.

1. Kajapu (Brazīlijas ziemeļaustrumos) mitoloģijā - jauneklis, kas cilvēkiem uzdāvinājis loku un bultas.

Avoti: Mit

botokss

1. Zīmols: A tipa botulīna toksīns, plaši lieto medicīnā, arī kosmētikā.

Avoti: PL

botokudi   novec.

1. Indiāņu cilts D Brazīlijā, valoda pieder pie geesas valodu saimes.

Avoti: KV

Botori   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

botorieši

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Botori" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Botošani   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, žudeca administratīvais centrs, 106800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

botrichiji   apv.

1. Ķekarpapardes ("Botrychium").

Avoti: Aug2

botrīdija

1. dsk. Dzeltenzaļo aļģu heterosifonu klases rinda ("Botrydiales").

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Botrydiaceae").

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Botrydium"), laponis cauruļveidīgs vai maisveidīgs, šūnās nesadalīts, ar daudziem kodoliem; zaļas bumbveida lodītes (līdz 3 mm diametrā) ar bezkrāsainiem rizoīdiem, aug uz kailas, mitras augsnes upju un ezeru piekrastēs, Latvijā konstatētas 2 s.

Avoti: Wi, LPE

botrijas

1. Bedrītes vai rievas dažu lenteņu galvgalā, ar kurām tie piesūcas pie saimniekorganisma.

Avoti: LD

botriocefaloze   vet.

1. Zivju helmintozes veids, ko ierosina lentenis "Bothriocephalus gowkongensis", kas padomju laikā ievests no Tālajiem Austrumiem un Ķīnas ar aklimatizējamām zivīm, parazīta ķermenis 10-15 cm, retāk līdz 30 cm garš, parazitē gremošanas traktā, mehāniski ievainojot zarnu sienas.

Avoti: LxE

botriocefals

1. Plakantārpu tipa lenteņu klases ģints ("Bothriocephalus"), Latvijā konstatēta 1 adventīva suga.

Honkongas botriocefals— botriocefalu suga ("Bothriocephalus gowkongensis"), kas parazitē karpās, Latvijā ievazāta 20. gs. 60. gados.

Avoti: LD

botriomikoma   med.

1. Ilgstoša sastrutojuma rezultātā radies nespecifiska iekaisuma mezgliņš vai mezgls ar sašaurinātu pamatni ādas virsā; mīkstas konsistences, bagāts asinsvadiem.

Avoti: TM

botriomikoze

1. Hroniska lipīga, sēnīšu ierosināta slimība, ar kuru visbiežāk slimo zirgi.

Avoti: ZTV

botrioterapija   med.

1. Ārstēšana ar vīnogām.

Avoti: TM

Botropa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bottrop"), Ziemeļreinas-Vestfālenes zemē, osta Reinas - Hernes kanāla krastā, 116000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

botrychium   lat.

1. Ķekarpapardes.

Botrychium lunaria— pusmēness ķekarpaparde.

Botrychium matricariifolium— zarainā ķekarpaparde.

Botrychium multifidum— plūksnu ķekarpaparde.

Botrychium simplex— vienkāršā ķekarpaparde.

Botrychium virginianum— Virdžīnijas ķekarpaparde.

Avoti: LD

botrydiales   lat.

1. Botrīdiju rinda.

Avoti: PDE

botrydiopsis   lat.

1. Heterokoku klases "Pleurochloridaceae" dzimtas aļģu ģints.

Botrydiopsis arhiza— šīs ģints suga.

Botrydiopsis eriensis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

botrydium   lat.

1. Botrīdiju dzimtas aļģu ģints.

Botrydium granulatum— šīs ģints suga.

Botrydium wallrothii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

botryococcaceae   lat.

1. Zaļaļģu klases hlorokoku rindas aļģu dzimta.

Avoti: LD

botryociccus   lat.

1. Hlorokoku rindas ("Botryococcaceae") dzimtas aļģu ģints.

Botrycoccus braunii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

botryosphaeria   lat.

1. Pleosporu dzimtas sēņu ģints.

Avoti: LD

botryotinia   lat.

1. Sklerocīniju dzimtas sēņu ģints.

Botryotinia fuckeliana— šīs ģints suga, kuras anamorfa ir "Botrytis cinerea".

Avoti: LD

botryotrichum   lat.

1. Demāciju dzimtas sēņu ģints.

Avoti: LD

botrytis   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma hifomicēšu klases ģints, kas augiem ierosina dažādas puves, attīsta uz bojātiem saimniekaugiem pelēku un zilganpelēku, līdz 1 cm biezu pelējuma mauru, Latvijā konstatētas 9 s.

Botrytis cinerea— šīs ģints suga, kas ir asku sēnes "Botryotinia fuckeliana syn. Sclerotinia fuskeliana" anamorfa, daudziem augiem izraisa pelēko puvi.

Botrytis tulipae— šīs ģints suga, kas ir postīga tulpēm.

Avoti: LLx, LD

bots   apv.

1. Veikals.

Avoti: LivP

Botsvana   vietv.

1. Botsvānas Republika.

Avoti: PuA

Botsvāna   vietv.

1. Botsvānas Republika - valsts Dienvidāfrikā (angļu val. "Botswana"), platība - 581730 kvadrātkilometru, 2029300 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Gaborone, administratīvais iedalījums 10 distriktu.

Avoti: PnR, PuA, LģE

botsvānieši   -u, v.

1. Botsvānas Republikas pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

botulīns

1. Ļoti spēcīga inde, ko bojātos pārtikas produktos izdala "Clostridium botulinum" baktērijas.

Avoti: ZTV

botulīntoksīni   med.

1. Botulisma nūjiņas toksīni, kas veidojas nepareizi gatavotos vai nepietiekami noslēgtos konservos.

Avoti: VE

botulisms   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Slimība, ko izraisa saindēšanās ar pārtikas produktiem, kuri satur attiecīgu mikroorganismu toksīnus.

Avoti: LLVV

botva   žarg.

1. Parasts cilvēks (kriminālvides izpratnē).

Avoti: KZ

botvina   novec.

1. Krievu nacionālais ēdiens, ko pagatavo no kvasa, vēžiem, gurķiem, cieti novārītām olām un skāba krējuma.

Avoti: KV

boū   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu (saniknota) dzīvnieka maurošanu.

Avoti: ĒiV

Boubīns   vietv.

1. Kalns Šumavā ("Boubin"), Čehijas dienvidos, augstums - 1362 m, nogāzēs kopš 1858. g. neskarts mežs, līdz 400 g. veci koki (egles, baltegles, dižskābarži).

Avoti: PZT, LpA

boucaniers   fr.

1. Spāņiem naidīgi jūras laupītāji, darbojās 16. un 17. gs. Karību jūrā.

Avoti: LEV

bougainvillea   lat.

1. Bugenvilejas.

Bougainvillea glabra— gludā bugenvileja.

Bougainvillea spectabilis— izcilā bugenvileja.

Bougainvillea peruviana— Peru bugenvileja.

Avoti: TaE

bouillabaisse   fr.

1. Zivju zupa no dažādām zivīm un vēžveidīgajiem, ar sakņu u. c. piedevām, sevišķi iecienīta Marseļā.

Avoti: LEV

Bouka   vietv.

1. Bouku sola - Daugavpils novada Bebrenes pagasta apdzīvotaš vietas "Būku sala" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Boukas   vietv.

1. Bouku sola - Būkas.

Avoti: LC

boukha   arābu val.

1. Tīrs spirts, ražots no vīģēm.

Avoti: Tc

bouldrings

1. Klintīs kāpšanas veids.

Avoti: PL

boule   fr.

1. Bumbas spēle 15x4 m celiņā, radusies Vidusjūras valstīs, pasaules meistarsacīkstes notiek kopš 1959. g.

Avoti: LEV

Boulenodžals   vietv.

1. Bolons - ezers Krievijas Habarovskas novadā.

Avoti: PZT

Boulinggrīna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bowling Green"), Kentuki štatā, 62500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Bowling Green"), Ohaio štatā, 31600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Bowling Green"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

boulings   -a, v.

1. Spēle telpās ar cietu plastikāta bumbu (maks. masa - 7,25 kg), kurai trīs padziļinājumi satveršanai, un tā tiek ripināta pret 10 trīsstūrveidā nostādītiem koka ķegļiem.

Avoti: LEV

Boumonta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Beaumont"), Kalifornijas štatā, 42250 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Beaumont"), Mičiganas štatā, 117600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Beaumont"), Teksasas štatā, jūras osta Nečesas labajā krastā, 117600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, PZT

bourdotia   lat.

1. Recekleņu dzimtas sēņu ģints, no kuras Latvijā konstatēta 1 suga.

Avoti: LD

bouteloua   lat.

1. Moskītzāle.

Bouteloua gracilis— slaidā moskītzāle.

Avoti: DaE

boutique   fr.

1. Ekskluzīvs veikaliņš, kurā pārdod modes preces, ko neražo sērijveidā, bižutēriju, mākslas darbus u. c.

Avoti: LEV

bouza

1. Tunisiešu ēdiens, sātīgs, staipīgs sorgo krēms, ko ēd ramadāna mēnesī.

Avoti: Tc

Bova   vietv.

1. Sautsaskačevana upes Kanādā augšteces nosaukums Klinšu kalnos.

Avoti: PZT

Bovalīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bovalino"), Kalabrija reģiona Redžo di Kalabrijas provincē, 8800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bovalona   vietv.

1. Pilsēta Seišelu Republikā, 3610 iedzīvotāju (1997. g.).

Avoti: LpA

Bovē   vietv.

1. Pilsēta Francijas ziemeļos ("Beauvais"), Pikardijas reģiona Uāzas departamenta administratīvias centrs, 54700 iedzīvotāji (2010. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Boveca   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Bovec"), Goriškas reģionā, 1600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Bovena   vietv.

1. Upe Austrālijā, Kvīnslendas austrumos, Bērdekinas labā krasta pieteka, sausajā sezonā izsīkst.

Avoti: PZT

Boves   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Boves"), Pjemontas reģiona Kuneo provincē, 9800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bovī   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bowie"), Mērilendas štatā, 57600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LģE, WA16

bovicola   lat.

1. Bovicola bovis - govju matgrauzis.

Avoti: LD

bovidae   lat.

1. Dobradžu dzimta.

Avoti: LD

bovili

1. Viena no togojiešu ciltīm, dzīvo Togo kalnos un Ganas austrumos, runā savrupā valodā, ko nosacīti pieskaita pie Gvinejas grupas, saglabājušās feodālās attiecības un ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults), daļa - katoļi.

Avoti: PZT

Boville   vietv.

1. Boville Ernika - pilsēta Itālijā ("Boville Ernica"), Lacio reģiona Frozinones provincē, 8800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bovista   lat.

1. Pūpēdīši - pūpēžu dzimtas ģints.

Bovista nigrescens— melnējošais pūpēdītis.

Bovista plumbea— svinpelēkais pūpēdītis.

Bovista pusilla— pūpēdīšu suga.

Bovista pusilliformis— pūpēdīšu suga.

Bovista tomentosa— pūpēdīšu suga.

Avoti: LD

Bovolone   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bovolone"), Venēcijas reģiona Veronas provincē, 15800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bowsenborch   vietv., vēst., vācu val.

1. Bauska.

Avoti: IPV-85-40

Boza   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bosa"), Sardīnijas reģiona Oristāno provincē, 8000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

bozacis   apv.

1. Cilvēks ar izbolītām acīm; arī dusmģs, īgns cilvēks.

Avoti: LivP

Bozauka   vietv.

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Bozova" bijušais nosaukums.

Avoti: LE1

bozavieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Bozava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bozdogana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ajdinas ilā, 10100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bozdžāda   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bozcaada"), Čanakales ilā, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

boze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Runga (liela, smaga), vāle; paresna nūja, spieķis.

2. apv. Rokas svari - bezmēns.

3. apv. Aužamo stāvu veltnis.

4. apv. Galva (sarunā ar bērniem, arī bērnu valodā).

5. apv. Apcirsts bišu koks mežā.

6. apv. Resns, lodveidīgs spieķa gals.

Avoti: LLVV, LivP

boze   apv.

1. Vienkoča laiva.

2. Divas vienā plostā sasaistītas dobtas siles.

Avoti: LivP

Boze   fiz.

1. Boze Šatjendranats - indiešu fiziķis (1894.-1974. g.), viens no kvantu fizikas pamatlicējiem.

Bozes gāze— kvantu gāze, kas sastāv no bozoniem un pakļaujas Bozes-Einšteina statistikai.

Bozes-Einšteina statistika— kvantu statistika identisku bozonu līdzsvarsistēmām, kam pakļaujas fotonu gāze absolūti melna ķermeņa starojumā.

Bozes-Einšteina kondensācija— kvantu fizikas parādība, fāžu pāreja Bozes gāzē; novērojama bozonu sistēmā zemā temperatūrā un izpaužas tā, ka visām daļiņām piemīt minimāli iespējamā enerģija.

Bozes šķidrums— kvantu šķiddrums, kas sastāv no bozoniem un pakļaujas Bozes-Einšteina statistikai.

Bozes daļiņa— bozons.

Avoti: FF

bozeklis   sar.

1. Īgns cilvēks.

Avoti: Sin, LivP

bozelains   apv.

1. Pinkains; šķipsnains.

Avoti: LivP

bozelis   apv.

1. Pinkaina galva.

Avoti: ME

bozene   žarg.

1. Divstobrene.

Avoti: Vng

Bozēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Barkavas pagastā.

Avoti: LC

bozēnieši

1. Madonas novada Barkavas pagasta apdzīvotās vietas "Bozēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bozerags   apv.

1. Aužamo stāvu veltņa tapa (veltņa galā).

Avoti: LivP

bozēt   sar.

1. Sist.

Avoti: Sin, ME

bozgalis   apv.

1. Runga, nūja.

Avoti: LivP

bozgalvis   apv.

1. Vardes mazulis, kurš vēl dzīvo ūdenī; kurkulis.

Avoti: LivP

bozīgs   apv.

1. Dusmīgs, īgns, sapīcis; nelaipns.

Avoti: SiV

Bozijika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Biledžikas ilā, 59700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

boziķis   apv.

1. Īgns, nelaipns, dusmīgs cilvēks.

Avoti: LivP

bozis   apv.

1. Dusmīgs, īgns, pikts, arī mazrunīgs cilvēks.

Avoti: SiV

bozīte

1. Dem. --> boze.

Avoti: LV93

bozīties   apv.

1. Kļūt izspūrušam, bozties.

2. Slaistīties.

Avoti: ME

bozītis   apv.

1. Vienkoča laiva ar koka spārniem gar malām līdzsvara noturēšanai.

Avoti: TlV

Bozjazi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bozyazi"), Mersinas ilā, 15900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bozkira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bozkir"), Konjas ilā, 7400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bozkurta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bozkurt"), Denizli ilā, 5600 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā ("Bozkurt"), Kastamonu ilā, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bozmena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bozeman"), Montānas štatā, 41660 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

boznieks   apv.

1. Vīrs ar bozi; naktssargs.

Avoti: KV

boznis   apv.

1. Īgns, nelaipns, dusmīgs cilvēks.

Avoti: LivP

bozons

1. Elementārdaļiņa vai kvazidaliņa, kuras spins ir vesels skaitlis (0, 1, 2...); pakļaujas Bozes-Einšteina statistikai, Bozes daļiņa; svarīgākie bozoni ir fotons un gamma kvants (spins ir 1) un mezons (spins ir 0).

Avoti: ZTV, FF

Bozova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

2. Pirmā Bozova - apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

3. Otrā Bozova - apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

4. Pilsēta Turcijā ("Bozova"), Šanliurfas ilā, 11800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LC, Wi

bozovieši

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Bozova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bozsrags   apv.

1. Aužamo stāvu veltņa tapa (veltņa galā).

Avoti: LivP

bozt   parasti 3. pers., bož, pag. boza; trans.; reti.

1. Celt stāvus spalvu, sarus (piemēram, gatavojoties uzbrukumam vai aizsardzībai) - par dzīvniekiem.

2. apv. Sukāt uz augšu (matus).

Avoti: LLVV, KiV

Boztepe   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Boztepe"), Kiršehiras ilā, 2700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bozties   božos, bozies, božas, pag. bozos; refl.

1. parasti 3. pers. Celt stāvus spalvu, sarus (gatavojoties uzbrukumam vai aizsardzībai) - par dzīvniekiem.

2. sar. Kļūt dusmīgam, īgnam, aizvainotam (par cilvēku).

3. apv. Valbīties, ja cilvēkam ir liela fiziska piepūle (par acīm).

4. apv. Būt izvirzītam uz ārpusi (par krāvumu).

5. apv. Riesties, veidoties; riešoties, veidojoties kļūt lielākam, kuplākam, vērties vaļā (piemēram, par ziediem).

6. apv. Stipri apģērbties.

7. apv. Kļūt dusmīgam, īgnam, aizvainotam; īgnoties, dusmoties.

Avoti: LLVV, KiV, LivP

boža   apv.

1. Darbā slinks, neveikls cilvēks.

Avoti: EH

božāties   apv.

1. Darbā slinkot, neveiklam būt.

Avoti: EH

bože   sar., izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu spēcīgas emocijas.

Avoti: SLG

Božersitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bossier City"), Luiziānas štatā, 67500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

božēt   apv.

1. Nocirst kokam galotni iekārtojot bišu koku.

Avoti: AB1

Boži   vietv.

1. Boži Dara - pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 210 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Božičs   mit.

1. Dienvidu slāvu mitoloģijā - tēls, kas saistīts ar meteņu rituāliem, reizēm tika uzskatīts par jaunā gada personificējumu.

Avoti: Mit

božinka   žarg.

1. Mārīte (vabole).

Avoti: SLG

Božintojs   mit.

1. Burjatu (Austrumsibīrija, Aizbaikāls) mitoloģijā - debesu gars, kalēju mākslas un kalēju aizgādnis.

Avoti: Mit

božnieks   apv.

1. Bitenieks, kas nocērt bišu kokam galotni.

Avoti: AB1

božolē

1. Viens no pasaulē pazīstamākajiem sarkanvīniem, ko parasti gatavo no vīnogām Božolē apvidū Francijas austrumu daļā Ronas departamentā.

Avoti: TvV

Božurište   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Sofijas apgabalā, 5400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

BP   saīs.

1. Brīvības partija.

Avoti: i2

BPAF   saīs.

1. Brīvības pieminekļa atjaunošanas fonds.

Avoti: i2

BPSR   saīs., vēst.

1. Baltkrievijas Padomju Sociālistiskā Republika.

Avoti: LLVV

Bq   saīs.

1. Bekerels (radioaktīvā starojuma avota aktivitātes mērvienība).

Avoti: FF

Br   saīs.

1. Broms (ķīm. elements).

Avoti: i1

BR   saīs., vietv.

1. Brazīlija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

bra

1. Sienas gaismeklis.

// vēst. Pie sienas uzkarams svečturis vairākām svecēm, mākslinieciski izveidots 17.-19. gs. valdošo (baroka, rokoka, ampīra) stilu gaumē.

Avoti: SV99, KV

Bra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bra"), Pjemontas reģiona Kuneo provincē, 29300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

BRA   saīs., vietv.

1. Brazīlija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

brā   žarg.

1. Brālis.

Avoti: JV

brabansoni   novec.

1. Līgti kareivji vidus laikos franču un angļu dienestā.

Avoti: SV33

brabansonna   novec.

1. Belģiešu nacionāla himna, sacerēta 1830. g. revolūcijā.

Avoti: SV33

brabantieši

1. Viduslaikos algotņu pulki angļu un franču dienestā, gk. nāca no Brabantes apgabala un bija pazīstami ar savu mežonību un laupīšanas kāri; bieži minēti 12. gs.

2. dsk. Brabantietis.

Avoti: KV

Brabante   vietv.

1. Vēsturisks novadas Eiropas rietumos ("Brabant"), izveidojies XI gs. ap Briseli un Lūvenu, 1814.-1830. g. bija Nīderlandes karalistes sastāvdaļa, pēc tam dienvidu daļa kļuva par Beļģijas karalistes Brabantes provincēm, bet ziemeļu daļa par Nīderlandes Ziemeļbrabantes provinci.

2. Flāmu Brabante - Beļgijas province, ietilpst Flandrijas reģionā, platība - 2106 kvadrātkilometri, 1038000 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Lēvena.

3. Valoņu Brabante - Beļgijas province, ietilpst Valonijas reģionā, platība - 1093 kvadrātkilometri, 347000 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Vavra.

Avoti: PZT, Wi

brabantietis

1. Beļģu smagais darba zirgs.

2. vsk. Brabantieši.

Avoti: SV99

brabeuts   novec.

1. Sengrieķu sacīkšu tiesnesis; senāk disputa vadītājs universitātēs.

Avoti: KV

brac   apv.

1. Lieto (parasti atkārtojumā), lai atdarinātu smagu, ātru soļu, skrējiena troksni.

Avoti: ĒiV

bracas   apv.

1. Bāriens, rājiens.

Avoti: EH

bracāt   apv.

1. Kāri, aizgūtnēm ēst, radot paklusu, padobju troksni.

2. Smagu, ātru soļu, skrējiena atdarinājums.

3. Brist, bradāt.

Avoti: ViV, ME

bracata   apv.

1. Savienojumā ar "bricata" apraksta lēkāšanas skaņas.

Avoti: EH

bracāties   apv.

1. Gāzties.

Avoti: EH

bracāties   apv.

1. Uzspraudīt, pacelt drēbes.

Avoti: EH

brace   apv.

1. Rājiens, sods.

Avoti: EH

bracēnieši

1. Ogres novada Mazozolu pagasta apdzīvotās vietas "Braki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bracēties   apv.

1. Trakot, plosīties.

Avoti: ME

brachigrafija   novec.

1. Īsraksts, piem., stenogrāfija.

Avoti: TV

brachikefalija   novec.

1. Īsas un platas galvas pētīšana antropoloģijā.

Avoti: LV93

brachikefals   novec.

1. Īsgalvis, apaļgalvis.

Avoti: LME

brachininae   lat.

1. Bombardiervaboļu apakšdzimta.

Avoti: LD

brachinus   lat.

1. Bombardiervaboļu apakšdzimtas ģints.

Brachinus crepitans— šīs ģints suga.

Brachinus explodens— šīs ģints suga.

Avoti: LD

brachioloģisms   novec.

1. Mīkla, paruna, sakāmvārds.

Avoti: LV93

brachiopoda   lat.

1. Pleckāji.

Avoti: LD

brachiosaurus   lat.

1. Brahiozauri.

Avoti: PDE

brachiura   lat.

1. Krabji.

Avoti: PDE

brachmanis   novec.

1. Indiešu augstākā kārta.

2. Priesteris.

Avoti: LV93

brachmanisms   novec.

1. Indiešu ticība un sabiedriskā sistēma.

Avoti: LV93

brachycera   lat.

1. Mušveidīgie.

Avoti: LD

brachychiton   lat.

1. Malvu dzimtas ģints.

Brachychiton rupestris— pudeļkoks.

Avoti: TaE

brachypoda   lat.

1. Ūdensērču ģints.

Brachypoda versicolor— ūdensērču suga.

Avoti: LD

brachypodium   lat.

1. Īskājes.

Brachypodium pinnatum— plūksnainā īskāje.

Brachypodium sylvaticum— meža īskāje.

Avoti: LD

brachyptera   lat.

1. Strauteņu kārtas ģints.

Brachyptera braueri— šīs ģints suga.

Avoti: LD

brachypterus   lat.

1. Putekšņvaboļu dzimtas ģints.

Brachypterus urticae— nātru putekšņvabole.

Avoti: LD

brachyteles   lat.

1. Tinējastpērtiķu dzimtas ģints.

Brachyteles arachnoides— zirnekļpērtiķis.

Avoti: PDE

brachytheciaceae   lat.

1. Īsvācelītes - lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta.

Avoti: LE1

brachythecium   lat.

1. Īsvācelītes - lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases īsvācelīšu dzimtas ģints.

Brachythecium albicans— noras īsvācelīte.

Brachythecium campestre— klajuma īsvācelīte.

Brachythecium curtum— parastā īsvācelīte.

Brachythecium glareosum— grants īsvācelīte.

Brachythecium mildeanum— Mildes īsvācelīte.

Brachytechium oedipodium— parastās īsvācelītes "Brachytechium curtum" nosaukuma sinonīms.

Brachythecium populeum— apšu īsvācelīte.

Brachythecium reflexum— spurainā īsvācelīte.

Brachythecium rivulare— strautmalas īsvācelīte.

Brachythecium rutabulum— struplapu īsvācelīte.

Brachythecium salebrosum— nelīdzenā īsvācelīte.

Brachythecium turgidum— uzpūstā īsvācelīte.

Brachythecium velutinum— samtainā īsvācelīte.

Avoti: LE1, LD

brachyura   lat.

1. Krabji.

Avoti: LD

Bracigova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Pazardžikas apgabalā, 4260 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

braciņš   apv.

1. Bāriens, pēriens.

Avoti: LE

Braciškas   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Bratiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Braciški   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Bratiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Braciškys   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Bratiški" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

bracmanis   apv.

1. Švīts, modes āksts.

Avoti: ME

bracminis   apv.

1. Švīts, modes āksts.

Avoti: EH

braconidae   lat.

1. Māņjātnieciņu dzimta.

Avoti: LD

brača   -as, s.; mūz.

1. Stīgu instruments, alts; alta vijole.

Avoti: LLVV, LME

Brača   vietv.

1. Sala Adrijas jūras austrumu piekrastē ("Brač"), Dalmācijas salu dienvidu grupā (Horvātijā), platība - 396 kvadrātkilometri, augstums - līdz 778 m, apdzīvota.

Avoti: PZT, LpA

Bračāna   vietv.; novec.

1. Bračāno.

Avoti: PZT

Bračāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bracciano"), Lacio reģiona Romas provincē, 19200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Bračāno ezers - atrodas Itālijā ("Lago di Bracciano"), Lacio reģiona Romas provincē, platība - 57,5 kvadrātkilometri, izveidojies sena vulkāna kalderā 164 m vjl., dziļums - līdz 160 m.

Avoti: PZT, LpA

Bračas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Skrundas novada Skrundas pagastā.

Avoti: LC

Bračiljāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bracigliano"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 5400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bračiņš   žarg.

1. Brālis.

Avoti: SLG

bračists   -a, v.

1. Altists.

Avoti: LLVV

bračka   apv.

1. Dubļaina, netīra vieta.

2. Nobridies slapjš, netīrs cilvēks.

Avoti: EH

bračka   sar.

1. Brālis.

2. Draugs, paziņa.

Avoti: SLG, KZ

bračkins   sar.

1. Brālis.

Avoti: SLG

bračkiņ   sar.

1. Nicīga uzruna; vispārīgs izsauciens.

Avoti: Žrg

bračuks   sar.

1. Brālis.

Avoti: SLG

bračus   apv.

1. Brālītis.

Avoti: EH

brada   apv.

1. Bārda.

Bradas tiesa— bārdai uzlijusi alus lāse.

2. Savienojumā "prasta brada" - lamuvārds vientiesīgam cilvēkam.

Avoti: Sen, EH

Brada   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Hunedoaras žudecā, 14500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

bradāc   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, kam pasmagam gāžoties, krītot, brūkot.

Avoti: LLVV

bradāks   apv.

1. Bradāc.

Avoti: EH

bradaizieši

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Bradaiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bradaiž   vietv., vēst.

1. Bradaižu muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Pildas pagastā.

Avoti: KV

Bradaiža   vietv.

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Brodaiža" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bradaižāni

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Bradaiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bradaiži   vietv.

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Brodaiža" nosaukuma variants.

Avoti: LE1

bradāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju.

1. intrans. Vairākkārt brist šurp un turp.

2. trans. Nevērīgi, neuzmanīgi staigājot, mīdīt, bojāt, lauzīt (ko).

Avoti: LLVV

bradāties   apv.

1. Vairākkārt brist šurp un turp.

2. Nevērīgi, neuzmanīgi staigājot, mīdīt, bojāt, lauzīt (ko).

Avoti: ĒiV

bradenis   apv.

1. Zvejas tīkls, kuru divatā, trijatā vai četratā velk pa ūdeni brienot.

2. Nekvalitatīvi uzausts, rets un bubuļains audums.

Avoti: TlV, EH

bradi-   med.

1. Salikteņos nozīmē lēnumu.

Avoti: MSV

bradiauksēze   med.

1. Relatīvi lēnas augšanas tips, kurā kāda daļa aug lēnāk nekā viss organisms.

Avoti: TM

bradidiastaltika   med.

1. Gausas vai novēlotas zarnu kustības.

Avoti: TM

bradidiastole   med.

1. Nenormāli pagarināta diastole.

Avoti: TM

bradiestēzija   med.

1. Uztveres (maņas) trulums.

Avoti: TM

bradifāgija   med.

1. Nenormāli lēna ēšana.

Avoti: TM

bradifrēnija   med.

1. Epidēmiskā encefalīta sekas; iniciatīvas, intereses un psihomotoriskās aktivitātes ātra paguršana.

Avoti: TM

bradiglosija   med.

1. Nenormāli gausa runa.

Avoti: TM

bradiģenēze   med.

1. Dažu embrionālu stadiju ieilgums.

Avoti: TM

bradikardija   med.

1. Palēnināta sirdsdarbība, pulsa biežums pieaugušjam mazāks 60 reizēm minūtē.

Avoti: ZTV, VE

bradikinētisks   med.

1. Raksturīgs ar gausām kustībām; kinematogrāfijā aqttiecīgs uz metodi palēnināti demonstrēt ātras kustības.

Avoti: TM

bradikinēzija   med.

1. Nenormāli lēnas kustības; kūtrība kā fiziskā, tā psihiskā reakcijā.

Avoti: TM

bradikinīns   med.

1. Hormonam līdzīgs polipeptīds, kas rodas no asins globulīniem proteāžu ietekmē; izraisa asinsvadu paplašināšanos un gludās muskulatūras kontrakcijas.

Avoti: TM

bradikrotisks   med.

1. Ar lēnu pulsu.

Avoti: TM

bradilālija   med.

1. Nenormāli lēna runa smadzeņu slimības dēļ.

Avoti: TM

bradileksija   med.

1. Nenormāli lēna lasīšana garīga traucējuma dēļ.

Avoti: TM

bradimenoreja   med.

1. Ilgstoša mensturācija.

Avoti: TM

bradināt   apv.

1. Aust retu (neblīvu) audumu.

Avoti: EH

bradināt   apv.

1. Bradāt.

2. Ļaut bradāt.

Avoti: EH

bradinis   apv.

1. Bridnis.

Avoti: KiV

bradiņš   novec.

1. Neliels zvejas vads.

Avoti: KV

bradipepsija   med.

1. Gausa sagremošana kuņģī.

Avoti: TM

bradiperistaltika   med.

1. Nenormāli lēna peristaltika.

Avoti: TM

bradipnoja   med.

1. Nenormāli palēnināta elpošana.

Avoti: TM

bradiprāģija   med.

1. Nenormāli lēna darbība, parasti fiziska.

Avoti: TM

bradipsihija   med.

1. Psihisku reakciju gausums.

Avoti: TM

bradiritmija   med.

1. Katra ritma palēninājums.

Avoti: TM

bradisfigmija   med.

1. Pulsa palēnināšanās; nenormāli rets pulss.

Avoti: TM

bradistaltika   med.

1. Zarnu satura lēna virzīšanās uz priekšu.

Avoti: TM

bradīt   apv.

1. Bradāt.

Avoti: EH

braditahikardija   med.

1. Mainīgas bradikardijas un tahikardijas lēkmes.

Avoti: MSV

braditeleokinēze   med.

1. Kustību koordinācijas trūkums; kustību palēnināšanās vai apstāšanās pirms mērķa sasniegšanas.

Avoti: TM

braditrofija   med.

1. Vielu maiņas procesu gausums.

Avoti: TM

bradiūrija   med.

1. Anomāli lēna urinēšana.

Avoti: MSV

bradka   apv.

1. Lieto, lai pievērstu klausītāju uzmanību izteikumam.

Avoti: KiV

bradņa   apv.

1. Zvejas tīkls, kuru divatā, trijatā vai četratā velk pa ūdeni brienot.

Avoti: TlV

brads   novec.

1. Brasls - sekla, pārbrienama vieta upē.

Avoti: KV

bradu   apv.

1. Brišus.

Bradu tīkls— bradiņš.

Avoti: ME

braduļi   apv.

1. Bridējputni.

Avoti: KV

bradumi   apv.

1. Sabradāta, nobradāta vieta.

Avoti: ME, VeAT

bradus   apv.

1. Brišus.

Avoti: ME

bradybaena   lat.

1. Krūmgliemežu dzimtas ģints.

Bradybaena fruticum— Eiropas krūmgliemezis.

Avoti: LD

bradybaenidae   lat.

1. Krūmgliemežu dzimta.

Avoti: LD

bradypodidae   lat.

1. Slinķi - nepilnzobju kārtas dzimta.

Avoti: PDE

bradypterus   lat.

1. Krūmķauķi (viena no divām ģintīm).

Bradypterus major— lielais krūmķauķis.

Bradypterus tacsanowskius— Ķīnas krūmķauķis.

Bradypterus thoracicus— lāsumainais krūmķauķis.

Avoti: ZvP

brādzinieks   novec.

1. Degvīna dedzinātājs (gatavotājs).

Avoti: KV

bradzots   novec.

1. Ļoti akūta, nekontagioza aitu infekcijas slimība, ko ierosina anaerobs mikrobs, ko uzņem ar barību un ūdeni no augsnes, kur ierosinātāja sporas var saglabāties gadiem ilgi.

Avoti: LxE

bradžot   apv.

1. Brist pa kādu staignu, grūti caurejamu vietu.

Avoti: NeV

braga   apv.

1. Starp 4 stabiem augšup un lejup bīdāms jumtiņš siena kaudzes aizsargāšanai no slapjuma.

Avoti: KV

braga   jūrn.

1. Trose, kas ar savu aploci apņem velkamo peldlīdzekli.

Avoti: JūVM

brāga   -as, s.; tikai vsk.

1. Pārpalikumi (biezumi), kas rodas spirta vai alus ražošanas procesā; izmanto arī kā lopbarību.

2. apv. Izejvielu maisījums degvīna, alus u. tml. darīšanai.

// apv. Saraudzēti rudzu milti kandžas tecināšanai.

Iesala brāga— kublā iejauktais iesals alus tecināšanai.

Avoti: LLVV, LLx, KiV, KnV

brāga

1. Stipra tērauda vai zāļu trose, kas apvilkta ap kuģa virsbūves daļu.

Avoti: LLVV

Braga   vietv.

1. Pilsēta Portugāles ziemeļos ("Braga"), apgabala administratīvais centrs, 181500 iedzīvotāju (2011. g.), 12. gs. katedrāle, pilsētas tiesības kopš 20. g. p. m. ē.

2. Apgabals Portugālē ("Distrito de Braga"), atrodas valsts kontinentālās daļas ziemeļu pusē, platība 2673 kvadrātkilometri, 831400 iedzīvotāju (2011. g.), ietver 14 municipalitātes, robežojas ar Vjana du Kaštelu, Vilarealas un Portu apgabalu, kā arī ar Spāniju, rietumos apskalo Atlantijas okeāns.

Avoti: LpA, PuA, PZT, Wi

Bragadiru   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Ilfovas žudecā, 15300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Bragansa   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Bragansa"), apgabala administratīvais centrs, 35300 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Apgabals Portugālē ("Distrito de Braganza"), atrodas valsts kontinentālās daļas ziemeļaustrumos, platība 6608 kvadrātkilometri, 139400 iedzīvotāju (2011. g.), ietver 12 municipalitātes, robežojas ar Gvardas, Viseu un Vilarealas apgabalu, kā arī ar Spāniju.

Avoti: Wi, PuA

Bragas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LC

Brāgi

1. Skandināvu mitoloģijā, dzejas dievs, dzejnieku aizstāvis, Idunas vīrs.

Brāgi solījums— senie skandināvi, upurējot dieviem Brāgi kausu ar dzērienu, deva svinīgu solījumu veikt varoņdarbu.

Avoti: LEV

brags   apv.

1. Braga 1.

Avoti: EH

brāgs

1. Brāga - pārpalikumi (biezumi), kas rodas spirta vai alus ražošanas procesā; izmanto arī kā lopbarību.

Bragys   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Bragas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bragzdēt   apv.

1. Tarkšķēt, čīkstēt.

Avoti: ME

braģags   žarg.

1. Nepatīkams, neuzticams vīrietis.

Avoti: Žrg

braģaks   apv.

1. Nejauks, nevaldāms dzīvnieks (arī cilvēks).

Avoti: KnV

braģis   apv.

1. Kūts silīte.

2. Kārtis zirņu un lēcu žāvēšanai.

3. Miets ar zariem, kam krauj virsū labības gubiņu.

4. apv., parasti dsk. Tupelīte - krusteniski salikti koki uz nama jumta kores.

5. Izliekts koka zars starp laivas tēviņu un stīpu.

Avoti: KV, AB1, EH

braģis   apv.

1. Braga - starp 4 stabiem augšup un lejup bīdāms jumtiņš siena kaudzes aizsargāšanai no slapjuma.

2. Braģītis.

Avoti: ME, EH

braģis   apv.

1. Izlaidīgs cilvēks, klaidonis, vazaņķis.

Avoti: EH

braģītis   apv.

1. Lietussargs.

Avoti: EH

brahi-

1. Salikteņu daļa - tāds, kas ir īss, kam raksturīgs īsums.

Avoti: SV99

brahi-   med.

1. Salikteņos norāda uz roku vai augšdelmu.

Avoti: MSV

brahialģija   med.

1. Sāpes augšdelmā.

Avoti: MSV

brahiantiklināle

1. Antiklināla slāņu kroka, kuras garums ne vairāk kā 2-3 reizes pārsniedz platumu.

Avoti: LD

brahibāzija   med.

1. Tipināšana; sirmgalvju gaita sīkiem solīšiem sakarā ar ekstrapiramidālās sistēmas funkcijas traucējumiem.

Avoti: TM

brahicefālija

1. Antropoloģijas termins īsgalvības apzīmēšanai.

Avoti: SV69

brahicefāļi

1. Cilvēki, kuriem galvas platuma attiecība pret tās augstumu procentos ir vairāk nekā 80.

Avoti: SV69

brahidaktilija   med.

1. Īsi kāju vai roku pirksti, bieži mazs augums.

Avoti: TM

brahifaciāls   med.

1. Tāds, kam īss un plats ģīmis ar faciālo indeksu 90 un mazāku.

Avoti: TM

brahignatija   med.

1. Nenormāli īss apakšžoklis.

Avoti: TM

brahigrāfija

1. Kopīgs nosaukums visām saīsinātā raksta sistēmām.

Avoti: SV69

brahiheilija   med.

1. Augšlūpas vidusdaļas saīsinājums.

Avoti: TM

brahikardija

1. Palēnināta sirdsdarbība.

Avoti: SV69

brahikefālija   novec.

1. Antropoloģijas termins īsgalvības apzīmēšanai.

Avoti: KV

brahikefals   novec.

1. Cilvēks ar īsu, apaļu galvas kausu.

Avoti: SV33

brahikerks   med.

1. Cilvēks, kam spieķkaula un augšdelma kaula indekss mazāks par 75; apakšdelms relatīvi īsāks par augšdelmu.

Avoti: MSV

brahikolons   literat.

1. Dzejolis, kurā katra rinda sastāv no viena, turklāt vienzilbīga vārda.

Avoti: DzV

brahikomes   novec.

1. Kurvjziežu dzimtas viengadīgi dekoratīvi augi, dzimtene Austrālija, 20-30 cm augsti ceri ar ziliem, violetiem, sārtiem un baltiem ziediem 2 cm diametrā.

Avoti: LxE

brahikrānija

1. Galvaskausa garuma un platuma attiecība procentos, kas lielāka par 80, īss un plats galvaskauss.

Avoti: LPE

brahiloģisms   -a, v.

1. Īss, aforistisks folkloras sacerējums (sakāmvārds, paruna, mīkla, raksturvārds, daudzreiz atkārtots izteiciens).

Avoti: LLVV

brahimenoreja   med.

1. Īss asiņošanas perioda ilgums (no dažām stundām līdz trim dienām) menstruāciju laikā; to uzskata par nekaitīgu individuālu organisma īpatnību.

Avoti: VE

brahimetapodija   med.

1. Pleznas vai delnas kaulu nenormāls īsums.

Avoti: TM

brahio-   med.

1. Salikteņos norāda uz roku vai augšdelmu.

Avoti: MSV

brahiogramma   med.

1. Grafiski reģistrēts augšdelma artērijas pulss.

Avoti: TM

brahiopodi

1. Pleckāji, jūras bezmugurkaulnieki (ap 280 sugām) ar divvāku čaulu.

Avoti: SV99

brahiotomija   med.

1. Rokas nogriešana (sevišķi embriotomijā).

Avoti: TM

brahiozaurs

1. dsk. Izmirusi rāpuļu ģints ("Brachiosaurus"), tie bija vieni no lielākajiem (garums - līdz 24 m, masa - līdz 50 t) četrkāju dzīvniekiem un dzīvoja gan uz sauszemes, gan ūdenī.

Avoti: SV99

brahipodiji   novec.

1. Graudzāļu ģints, no kuras mūsu florā 2 sugas.

Avoti: KV

brahipods   med.

1. Īskājis.

Avoti: TM

brahisinklināle

1. Sinklināla, parasti ovālas formas slāņu kroka.

Avoti: ZTV

brahistafilija   med.

1. Aukslēju īsums (aukslēju indekss 85,0 vai vairāk).

Avoti: TM

brahistāze   med.

1. Stāvoklis, kurā muskuļu šķiedras pēc savilkšanās neatslābst savā iepriekšējā garumā un uzrāda to pašu spraigumu kā pirms saīsināšanās.

Avoti: TM

brahistohrona

1. Līkne, pa kuru materiāls punkts smagumspēka iespaidā sasniedz no viena dotā stāvokļa otru minimālā laikā.

Avoti: ZTV

brahiterapija   med.

1. Ārstēšana ar jonizējošo starojumu, kura avots novietots uz ķermeņa virsmas vai nelielā attālumā.

Avoti: MSV

Brahma

1. Viens no trim galvenajiem brahmanisma un hinduisma dieviem; indiešu dievu trīsvienībā (Brahma, Višnu, Šiva) augstākā dievība, kas personificē radošo un vadošo pirmsākumu.

Brahmas diena— kalpas pirmā puse, kas ilgst aptuveni 4,32 miljardus gadu.

Avoti: SV99

brahmačārī   rel.

1. Hinduismā - jauneklis, kurš nododas sistemātiskām reliģijas studijām.

Avoti: IdV

brahmačārins   mit.

1. Ticības māceklis - dzīvo sava guru mājā, apkalpo viņu, studē Vēdas un ievēro vairākus svinīgus solījumus, pirmām kārtām solījumu nedoties laulībā.

Avoti: MrJ

brahmačarja   mit.

1. Ezoterismā - "ceturtā atturēšanās", kas prasa ievērot domu, vārdu un darbību tīrību, iesvētīšanu ar zvēresta pieņemšanu, celibāta stāvokļa ievērošanu, lai varētu veikt astrālos ceļojumus.

Avoti: SG

brahmačārja   mit.

1. Viena no garīgās attīstības pakāpēm hinduisma reliģiskajā praksē.

Avoti: MrJ

brahmaloka   mit.

1. Ezoterismā tāds eksistences līmenis, kurā tie, kuriem ir bijušas labas sekmes Zemes dzīvē, var kontaktēties ar citām būtnēm no augstākās attīstības līmeņiem.

Avoti: SG

Brahmāloka   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - augšējā paradīze jeb septītās debesis, dieva Brahmas mājoklis, kas atrodas Meru kalnā.

Avoti: Mit

brahmanas

1. Senindiešu svētie raksti, komentāri vēdu literatūrai, kuros ietverti mīti un leģendas, rituālu apraksti, vēsturiskas ziņas par Seno Indiju.

Avoti: SV99

brahmanda   mit.

1. Rituāla skulptūra pagarinātas olas veidā, Visuma sākotnējās vienības simbols.

Avoti: MrJ

brahmanis   -ņa, v.

1. Brahmanisma priesteris, augstākās kastas loceklis (Indijā).

Avoti: LLVV

brahmanisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Indiešu reliģija (ticība Brahmam), hinduisma senākā forma, kuras svētie raksti ir brahmanas.

Avoti: LLVV, RtV

brahmans

1. Indiešu tradīcijā pasaules dvēsele, visa pirmsākums, absolūts, dievišķs Visuma gars.

Avoti: LEV

brahmaņi   antr.

1. Hinduismā - augstākās jeb priesteru varnas piederīgie; sākotnēji - visu garīgo un laicīgo gudrību pārzinātāji; mūsdienās ne visi darbojas kā priesteri, bet parasti ievēro rituālās tīrības principu.

Avoti: AV

Brahmaputra   vietv.

1. Upe Dienvidāzijā (Ķīnā, Indijā un Bangladešā, angļu val. "Brahmaputra"), garums - ~2900 km, sākas Tibetā (nos. Cangpo), saplūstot vairākām iztekām no Himalaju ziemeļu un Kailasa dienvidu nogāzēm, ietek Bengālijas līcī kopā ar Gangu.

Avoti: LģE, LpA

brahmarandra   mit.

1. Indiešu metafizikā sprauga galvvidū, pa kuru cilvēka organisms saņem kosmisko enerģiju, bet pēc cilvēka nāves dvēsele pa šo spraugu atstāj ķermeni.

Avoti: MrJ

brahmasūtra   mit.

1. Ezoterismā sens un pazīstams aforisms.

Avoti: SG

brahmodija   literat.

1. Senindiešu vēdās mīkla ar kosmogonisku saturu, kas veidota rituālā jautājuma un atbildes formā.

Avoti: DzV

Brahtings   mit.

1. Khmeru (Dienvidvjetnama) mitoloģijā - aizkapa pasaule, kurā atrodas mirušo cilvēku dvēseles.

Avoti: Mit

brahuji

1. Tauta, dzīvo Pakistānā, Afganistānā, Irānā, nedaudz arī Turkmenistānā, valoda pieder pie dravīdu valodām, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: EV, PZT

Braiana   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bryan"), Teksasas štatā, 80900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ("Bryan"), Ohaio štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

braicka   apv.

1. Maizes šķēle visa klaipa lielumā.

Avoti: EH

braiks   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu kritiena troksni vai troksni, kas rodas kaut ko laužot.

Avoti: ME

braiksna   apv.

1. Liels koks.

Avoti: KV

braikste   apv.

1. Apiņu maikste.

Avoti: KV

braikšēt   apv.

1. Rībēt, brīkšķēt, kraukšķēt, tirkšķēt, žvadzēt; braikšķēt.

Avoti: ME

braikšķēt   apv.

1. Rībēt, brīkšķēt, kraukšķēt, tirkšķēt, žvadzēt.

Avoti: ME

braikšķināt   apv.

1. Radīt virkni brīkšķu vai līdzīgu skaņu.

Avoti: ME

braikšķis   apv.

1. Brīkšķis, dārdoņa.

Avoti: ME

braikt   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu kritiena troksni vai troksni, kas rodas kaut ko laužot.

Avoti: ME

Brails

1. Luijs Brails - franču pedagogs (Louis Braille; 1809.-1852. g.), kas izgudroja rakstu neredzīgajiem.

2. Braila raksts - raksta sistēma neredzīgajiem, kas sastāv no reljefu punktu dažādām kombinācijām.

Avoti: MkV, LPE

braišķēt   apv.

1. Rībēt, brīkšķēt, kraukšķēt, tirkšķēt, žvadzēt; braikšķēt.

Avoti: ME

braite   apv.

1. Komplekts; (kaut kā) noteikts daudzums.

Avoti: KnG

Braitona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Brighton"), Kolorādo štatā, 36700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Lielbritānijā ("Brighton"), Anglijā, Lamanša piekrastē, Īstsaseksas grāfistes administratīvais centrs, 138200 iedzīvotāju (2005. g.).

3. Pilsēta Kanādā ("Brighton"), Ontārio provincē, Ontārio ezera piekrastē, 10000 iedzīvotāju.

4. Apdzīvota vieta ASV ("Brighton"), Ņujorkas štatā, 36600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA, PuA

brajāks   apv.

1. Nesaticīgs, ļauns cilvēks.

Avoti: EH

brāk   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kāds rodas, piemēram, krītot, gāžoties kādam priekšmetam.

Avoti: Sin

braka   apv.

1. Aizjūga piederums (divjūga arkliem, ratiem u. tml.) - šķērskoks, pie kura piestiprinātas zveņģeles.

2. Ratu sastāvdaļa, pie kuras piestiprina dīseli.

Avoti: ViV, LivP

braka   apv.

1. Vraks.

2. Visnevērtīgākā, zemākā linu šķirne; brāķis.

3. Daļa audekla velku, kas neietilpst stellēs, ja nepareizi aprēķināts audekla platums; kļūda audumā.

Avoti: LivP

braka   apv.

1. No četriem stabiem un bīdāma jumta darināta celtne siena novietošanai (pļavā).

2. Labības šķūnis.

3. Šķūnis, kas pielāgots kuļmašīnas ievešanai.

Avoti: LivP, TlV

braka   apv.

1. Trausls, viegli lūstošs; lietošanai nederīgs.

Avoti: LivP

brakainītis   apv.

1. Lielībnieks, bramanis, tāds, kas ar sevi dižojas; brakalainis.

Avoti: ME

brakalainis   senv.

1. Lielībnieks, bramanis, tāds, kas ar sevi dižojas.

Avoti: Sen

brakale   apv.

1. Kaut kas nevajadzīgs, veltīgs.

Avoti: LivP

Brākaļi   vietv.

1. Brākaļu pilskalns - Visagala pilskalns Lubānas novada Indrānu pagastā.

Avoti: LE1

brakaris   apv.

1. Burukuģa sastāvdaļa.

Avoti: LivP

brakas   apv.

1. Šķidrums, kas pēc dzemdībām izdalās no dzemdes iekšienes.

Avoti: KV

brakāt   apv.

1. Braucot reizumis iegrimt mīkstā sniegā.

Avoti: LivP

brākāt   apv.

1. Šķirot (pēc kvalitātes, vecuma). atlasot nederīgo; brāķēt.

2. Atzīt par nederīgu, nelietojamu.

3. Atzīt par nepiemērotu, neatbilstošu (kāda darba, pienākuma veikšanai).

Avoti: LivP

brākāt   apv.

1. Celt, rotīt uz augšu (apģērbu, tā daļu); ņemt kopā (platu apģērbu).

Avoti: LivP

brakata   apv.

1. Savienojumā "brikata, brakata" apraksta vairāku zirgu ātru soļu skaņas.

Avoti: EH

brakatainis   apv.

1. Lielībnieks, bramanis, tāds, kas ar sevi dižojas; brakalainis.

Avoti: ME

brākāties   apv.

1. Celt, rotīt uz augšu (apģērbu, tā daļu), ņemt kopā (platu apģērbu).

Avoti: LivP

brakāties   apv.

1. Gatavoties, posties, taisīties (kur doties); ģērbties, kārtot (savu apģērbu).

2. Nemierīgi mīņāties, mīdīties; nemierīgi izturēties.

3. Trokšņot.

Avoti: LivP

brakavāt   apv.

1. Pelt, niecināt; brāķēt.

Avoti: LivP

Brāke   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Brake"), Lejassaksijas federālajā zemē, 15000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Brākele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Brakel"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 16500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Brakenheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Brackenheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 15100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

brakete   novec.

1. Kuģa metāla dibenbrangas sastāvdaļa.

Avoti: Ang

brakets   jūrn.

1. Plāksnes veida dibenbrangas gabals kuģa dibenā, tā apakšmala pielaikota kuģa dibena apaļumam, bet augšmala ir taisna un piekļaujas dubultdibenam no apakšas.

Avoti: KV, JūVM

braki   apv.

1. Brakas.

Avoti: ME

Braki   vietv.

1. Ogres novada Mazozolu pagasta apdzīvotās vietas "Līčupe" otrs nosaukums.

2. Madonas Novadpētniecības un mākslas muzeja filiāle, rakstnieka R. Blaumaņa dzīves un radošā darba vieta, atrodas Ērgļu novada Ērgļu pagastā, restaurētajā lauku sētā ir dzīvojamā māj, kūtis, klētis, rija, pirtiņa.

Avoti: LE1

brākmanis   apv.

1. Paļātājs, pēlējs.

2. Švīts.

Avoti: ME

brakmanis   apv.

1. Pēlējs.

2. Švīts.

Avoti: LivP

brakonieris   novec.

1. Malu mednieks; mednieks, kas medī bez atļaujas.

Avoti: LME

brakonjērs   novec.

1. Malu mednieks, kas medī bez atļaujas.

Avoti: KV

brakoņieris   apv.

1. Maluzvejnieks.

Avoti: LivP

Brakovski   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Brokovski" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Brakpana   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā ("Brakpan"), Transvālā, viens no Vitvatersrandas zelta, urāna un akmeņogļu ieguves rajona centriem, 73000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

braks   apv.

1. Aizjūga piederums (divjūga arkliem, ratiem u. tml.) - šķērskoks, pie kura piestiprinātas zveņģeles.

2. Ratu sastāvdaļa, pie kuras piestiprina dīseli.

Avoti: ViV, LivP

braks   apv.

1. Vraks.

2. Visnevērtīgākā, zemākā linu šķirne; brāķis.

3. Brāķis, nederīga lieta.

4. Daļa audekla velku, kas neietilpst stellēs, ja nepareizi aprēķināts audekla platums; kļūda audumā.

Avoti: LivP, KV

braks   apv.

1. No četriem stabiem un bīdāma jumta darināta celtne siena novietošanai (pļavā).

2. Labības šķūnis.

Avoti: LivP

braks   apv.

1. Koka gabals, ko ievieto stulmzābakā formas saglabāšanai.

Avoti: LivP

braks   apv.

1. Braga - uz augšu un leju bīdāms jumts uz stabiem, lai izžāvētu sienu pasargātu no slapjuma.

2. Braķis - siena gubas centrālās kārts balsts.

Avoti: LivP

braks   apv.

1. Trausls, viegli lūstošs; lietošanai nederīgs.

Avoti: LivP

braks   apv.

1. Izsauksmes vārds trokšņa apzīmēšanai, kas rodas (kam) lūstot.

Avoti: LivP

braks

1. Suņu šķirne, tiek uzskatīta par vecāko Eiropas dzinējsuņu šķirni, sauc arī par pointeru.

Avoti: PL

brāks   apv.

1. Tas, kas (šķirojot, vērtējot) ir atzīts par nederīgu, nepiemērotu, neatbilstoši; brāķis.

2. Vieta, kur ko šķiro (vai pērk); šķirotava; tirgus.

3. Atkritumi.

Avoti: LivP

brāks   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu asu, padobju troksni, kas rodas, kam lūstot, plaisājot, krītot.

Avoti: LivP

brakstēt   parasti 3. pers., brakst, pag. brakstēja; intrans.

1. Brakšķēt.

Avoti: LLVV

braksu   apv.

1. Savienojumā "briksu braksu" lieto kāda lielāka trokšņa raksturošanai.

Avoti: ME

brakš   izsauk.; arī savienojumā "brikš, brakš".

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, asu troksni, kas rodas, piemēram, lūstot zariem, koka priekšmetiem, plaisājot ledum.

Avoti: LLVV

brākš   izsauk.

1. arī savienojumā "brīkš, brākš". Lieto, lai atdarinātu spēcīgu troksni, kas rodas, piemēram, lielākiem (koka) priekšmetiem lūstot, plaisājot vai gāžoties.

2. apv. Sprādziena trokšņa atdarinājums.

Avoti: LLVV, EH

brakša   apv.

1. Brakšķis.

Avoti: LivP

brakšas   apv.

1. Brakšķis.

Avoti: KiV

brakšene   apv.

1. Spradzene.

Avoti: ME

brakšēt   apv.

1. Radīt spēcīgu troksni (piemēram, par lielākiem (koka) priekšmetiem, kas lūst, plaisā vai gāžas); atskanēt šādam troksnim.

2. Radīt padobju nepārtrauktu troksni, kāds raksturīgs, piemēram, nelieliem cietiem priekšmetiem berzējoties vienam gar otru, vāroties ēdienam u. tml.; atskanēt šādam troksnim.

3. Neapmierināti, īgni runāt; bārties, rāties; burkšķēt.

4. Vāroties radīt raksturīgu troksni.

5. niev. Rāties.

Avoti: LivP, KiV

brākšēt   parasti 3. pers., brākš, pag. brākšēja;

1. Radīt spēcīgu troksni (piemēram, par lielākiem (koka) priekšmetiem, kas lūst, plaisā vai gāžas); atskanēt šādam troksnim.

2. apv. Radīt padobju nepārtrauktu troksni, kāds raksturīgs, piemēram, nelieliem cietiem priekšmetiem berzējoties vienam gar otru, vāroties ēdienam u. tml.; atskanēt šādam troksnim.

3. apv. Neapmierināti, īgni runāt; bārties, rāties; burkšķēt.

Avoti: LLVV, LivP

brākšināt   apv.

1. Brakšķināt.

Avoti: LivP

brakšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) brakšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

brakšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi brakšķināt.

Avoti: LLVV

brakšinēt   apv.

1. Brakšķināt.

Avoti: KiV

brakšins   apv.

1. Rīks, ierīce, priekšmets graboša trokšņa radīšanai; plaukšķene; grabulis.

Avoti: LivP

brakšis   apv.

1. Brakšķis 1.

Avoti: LivP

brākšis   apv.

1. Brakšķis 1.

Avoti: LivP

brakšķenāt   apv.

1. Brakšķināt.

Avoti: LivP

brakšķenieki

1. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Brakšķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brakšķēt   parasti 3. pers., brakšķ, pag. brakšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, asu troksni (piemēram, par lūstošiem zariem, koka priekšmetiem, plaisājošu ledu); atskanēt šādam troksnim.

2. apv. Radīt padobju nepārtrauktu troksni, kāds raksturīgs, piemēram, nelieliem cietiem priekšmetiem berzējoties vienam gar otru, vāroties ēdienam u. tml.; atskanēt šādam troksnim.

3. apv. Neapmierināti, īgni runāt; bārties, rāties; burkšķēt.

Avoti: LLVV, LivP

brākšķēt   parasti 3. pers., brākšķ, pag. brākšķēja,

1. Radīt spēcīgu troksni (piemēram, par lielākiem (koka) priekšmetiem, kas lūst, plaisā vai gāžas); atskanēt šādam troksnim.

2. apv. Radīt padobju nepārtrauktu troksni, kāds raksturīgs, piemēram, nelieliem cietiem priekšmetiem berzējoties vienam gar otru, vāroties ēdienam u. tml.; atskanēt šādam troksnim.

3. apv. Neapmierināti, īgni runāt; bārties, rāties; burkšķēt.

Avoti: LLVV, LivP

brākšķēties   apv.

1. Brākšķēt.

Avoti: LivP

brakšķēties   apv.

1. Rībēt, brakšķēt.

Avoti: LivP

brakšķi   apv.

1. Spuras, bārkstveida izaugumi.

Avoti: LivP

Brakšķi   vietv.

1. Dzelzceļa pietura Jelgavas novada Līvbērzes pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Zilupe-Jelgava-Ventspils, 151 km no Ventspils dzelzceļa stacijas, atklāta 1931. g.

Avoti: LE1

brākšķināt   apv.

1. Brakšķināt.

Avoti: LivP

brakšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) brakšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

brakšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Ilgstoši, intensīvi brakšķināt.

Avoti: LLVV

brakšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, ass troksnis, kas rodas, piemēram, lūstot zariem, koka priekšmetiem, plaisājot ledum.

Avoti: LLVV

brākšķis   -ķa, v.

1. Spēcīgs troksnis, kas rodas, piemēram, lielākiem (koka) priekšmetiem lūstot, plaisājot vai gāžoties.

Avoti: LLVV

brakšķis   apv.

1. Spuras, bārkstveida izaugumi.

Avoti: LivP

brakšķoņa   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> brakšķēt.

Avoti: LLVV

brākšķoņa   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> brākšķēt.

Avoti: LLVV

brakšs   apv.

1. Brakšķis 1.

Avoti: LivP

brākšu   apv.

1. Izsauksmes vārds trokšņa apzīmēšanai, kas rodas, (kam) lūstot.

Avoti: LivP

brakt   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu asu brakšķošu troksni, kas rodas, kam lūstot, plīstot, krītot, arī atsitoties pret ko cietu, arī atkārtojumā vai savienojumā ar "brikt".

Avoti: LivP

brākt   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu asu brakšķošu troksni, kas rodas, kam lūstot, plīstot, krītot, arī atsitoties pret ko cietu, arī atkārtojumā vai savienojumā ar "brikt".

Avoti: LivP

brakteāts

1. Monēta ar kalumu vienā pusē; grieķu monēta (4.-2. gadsimtā p. m. ē.), ko izgatavoja no zelta skārda; 12.-18. gs. vairākās Eiropas zemēs, arī Livonijā, kala vienpusējus brakteātus no sudraba vai vara.

Avoti: SV99, TV

braktēt   apv.

1. Ēst (par aitām).

Avoti: LivP

brakts   apv.

1. Savienojumā "brikts, brakts" lieto krakšķoša trokšņa apzīmēšanai.

Avoti: LivP

braku   izsauk.; parasti savienojumā "briku, braku".

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, (kam) brakšķot vai brikšķot.

Avoti: LLVV

brakulainis   apv.

1. Augstmanis, augstākai kārtai piederīgs.

2. Bagāts, stiprs, pārliecināts par savām spējām.

3. Lielībnieks, balamute, mutes bajārs.

Avoti: TlV

brākulēns   apv.

1. Lielībnieks, bramanis, tāds, kas ar sevi dižojas; brakalainis.

Avoti: ME

brakulītis   apv.

1. Lielībnieks, bramanis, tāds, kas ar sevi dižojas; brakalainis.

Avoti: ME

brākulnieks   apv.

1. Paļātājs, pēlējs, lielībnieks.

Avoti: ME

brāķdaris   -ra, v.

1. Strādnieks, kas ražo brāķi; slikts, neapzinīgs strādnieks.

Avoti: LLVV

brāķdēlis   apv.

1. Izbrāķēts, mazvērtīgs dēlis; dēlis ar defektiem.

Avoti: LivP

brāķelis   apv.

1. Paļātājs, pēlējs.

Avoti: ME

brāķeris   -ra, v.

1. apv. Kokmateriālu šķirotājs.

// vēst. Senāk Hanzas pilsētu ierēdnis, kura uzdevums bija pārbaudīt preču labumu un to apliecināt ar zīmogu.

2. apv. Paļātājs, pēlējs.

Avoti: LLVV, KnV, ME

brāķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. novec. Vērtējot, šķirojot atzīt par sliktu (dzīvnieku, augu).

2. sar. Atzīt par nederīgu, nelietojamu; pelt, niecināt.

Avoti: LLVV

brāķēt   apv.

1. Daudzkārt, atkārtoti brēkt; brēkt ar pārtraukumiem.

Avoti: LivP

brāķēt   apv.

1. Trūkt, pietrūkt, nepietikt.

Avoti: LivP

brāķētājs   -a, v.,

1. novec. Šķirotājs.

2. Cilvēks, kas peļ, noniecina (ko).

Avoti: LLVV

brāķēties   apv.

1. Pelt, nievāt, kritizēt (citam citu, vienam otru).

Avoti: LivP

brāķīgs   apv.

1. Zemas kvalitātes, ar defektiem, bojājumiem.

Avoti: LivP

braķine   apv.

1. Bezacu, nevērtīga spēļu kārts.

Avoti: LivP

braķis   novec.

1. Miets ar zariem, kam krauj virsū labības gubiņu.

2. Starp 4 stabiem uz augšu un leju bīdāms jumtiņš siena kaudzes aizsargāšanai no slapjuma.

3. parasti dsk. Koka sastatnis, ko liek siena vai labības gubiņas vidū.

4. Zārds.

5. Šūpotņu sānu stabs.

Avoti: KV

brāķis   -ķa, v.; parasti vsk.

1. Zemas kvalitātes ražojums, prece (ar defektiem, bojājumiem); ražojums, kas neatbilst noteiktām normām, prasībām.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Standartam neatbilstošs, zemas kvalitātes.

2. apv. Cilvēks, kas sabiedrības vērtējumā tiek atzīts par neatbilstošu pozitīviem morāli ētiskiem kritērijiem.

Avoti: LLVV, LivP

brāķis   apv.

1. Ledus salaužņi jūrā.

Avoti: ME

brāķītājs   apv.

1. Brāķētājs.

Avoti: LivP

brāķmalka   apv.

1. Zemākas kvalitātes, nestandarta kokmateriāli, ko izmanto galvenokārt kurināšanai.

Avoti: LivP

brāķmanis   apv.

1. Augstmanis, augstākai kārtai piederīgs.

2. Bagāts, stiprs, pārliecināts par savām spējām.

3. Lielībnieks, balamute, mutes bajārs.

4. Paļātājs, pēlējs.

Avoti: TlV, ME

brālaitene   apv.

1. Brāļa sieva.

Avoti: Sin

brāleleņš   apv.

1. Dem. --> brālis.

Avoti: LivP

brālelēņš   apv., folkl.

1. Brālītis.

Avoti: KiV

brāleliņš   apv.

1. Bāleliņš.

Avoti: TlV

brālelis   apv.

1. Dem. --> brālis.

Avoti: LivP

brālene   apv.

1. Brāļa sieva; svaine.

2. Māsīca.

3. Brāļa meita.

Avoti: LivP

brālenieks   apv.

1. Brālēns.

2. Kāzu ceremonijas dalībnieks - līgavaiņa pavadonis.

Avoti: LivP

brālēniete   apv.

1. Tēva vai mātes brāļa meita; māsīca.

2. Brālēna sieva.

Avoti: LivP

brālenis

1. Brāļa dēls.

Avoti: VpJ

brālēnīša   apv.

1. Tēva vai mātes brāļa meita; māsīca.

2. Brālēna sieva.

Avoti: MiV, LivP

brālēns   -a, v.

1. Tēva vai mātes brāļa (māsas) dēls.

2. apv. Brāļa dēls.

3. apv. Pusbrālis - tā paša tēva, bet citas mātes dēls.

4. apv. Dem. --> brālis.

Avoti: LLVV

brāleņš   apv.

1. Dem. --> brālis.

Avoti: LivP

brāleste   apv.

1. Brālība, biedrība, organizācija (it īpaši reliģiska rakstura); kongregācija, ordenis katoļu baznīcā.

Avoti: LivP

brālība   -as, s.

1. parasti vsk. Draudzība, vienprātība (parasti starp tautām).

Ieroču brālība— vienotība, draudzība, kas veidojusies cīņā pret kopēju ienaidnieku.

2. vēst. Amatnieku organizācija; transportā nodarbināto apvienība (feodālajā Rīgā); amats, cunfte.

Avoti: LLVV

brālīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Draudzīgs, tuvs, vienprātīgs, vienots uzskatos.

2. Vienlīdzīgs, taisnīgs (par sadalījumu).

Avoti: LLVV

brāliķis   apv.

1. Dem. --> brālis.

Avoti: LivP

brālimreize   apv.

1. Brāļa kārta, reize (ko darīt, ko saņemt u. tml.); brāļamreize.

Avoti: ViV

brālināties   apv.

1. Brāļoties, veidot brālību.

Avoti: LivP

brālinieks   apv.

1. Brālēns.

2. Kāzu ceremonijas dalībnieks - līgavaiņa pavadonis.

3. Līgavaiņa brālēns; jebkurš jauns puisis kāzās.

Avoti: LivP, TlV

brāliņš   apv.

1. Dem. --> brālis.

Avoti: LivP

brālis   -ļa, v.

1. Vienu vecāku dēls attiecībā pret citiem viņu bērniem.

Dvīņu brālis— viens no dvīņiem - brālis otram dvīnim vai otrai dvīnei.

Kā brālis— ļoti tuvs, palīdzīgs, atsaucīgs (cilvēks).

Brāļu tautas— radniecīgas tautas.

2. parasti dsk. Cilvēki, kas ir savstarpēji cieši saistīti.

Brāļu kapi— Karavīru kapi, kur apbedīti galvenokārt vienas karotāju puses cīnītāji.

Brāļu karš— karš starp vienas tautas (arī valsts) piederīgajiem.

Meža brāļi— mežabrāļi.

Brāļu draudze— kristiešu sekta, kuras darbība 18. un 19. gadsimtā (Latvijā, Igaunijā) izvērtās par zemnieku kustību ar sabiedriski politisku ievirzi, hernhūtisms.

Amata brāļi— cilvēki ar vienādu profesiju.

Vārda brāļi— cilvēki, kam ir vienāds vārds.

Bēdu brālis (retāk biedrs)— bēdubrālis.

// vok. Lieto, lai paustu sirsnīgu, tuvu attieksmi (pret kādu).

3. apv. Līgavas vai līgavaiņa pavadonis kāzu ceremonijā.

4. sar.; iron. Cilvēks, pret kuru vēršas ar ironiju vai nicinājumu.

Bēdu brālis— neveiksminieks.

Ciema brālis— cilvēks, kam patīk staigāt pa citu mājām.

Krogus (arī kroga) brālis— dzērājs.

Pudeles brālis— cilvēks, ar ko parasti kopā dzer.

Saules brālis— sliņķis, slaists, dīkdienis.

5. eif. Vilks; velns.

Avoti: LLVV, KnG, PL

Brālis   mit.

1. Brālis Trusītis - krāpnieks amerikāņu folklorā, tēls cēlies no Rietumāfrikas mitoloģijas krāpnieka zaķa, viņš parasti gudrībā pārspēja lielākos un spēcīgākos varoņus - Brāli Lāci un Brāli Lapsu.

Avoti: PmV

brāliskāi   apv.

1. Draudzīgi, biedriski.

Avoti: KiV

brāliski   apv.

1. Brālīgi.

Avoti: ME

brālīt   sar.

1. Pārsteiguma, draudu vai baiļu izsauciens.

Avoti: Žrg

brālītājs   apv.; parasti vok.; izsauksmes vārda nozīmē

1. Lieto, lai paustu izbrīnu, pārsteigumu, arī sašutumu, nosodījumu.

Avoti: LivP

brālītis   apv.

1. Dem. --> brālis.

brālnieki   apv.

1. Līgavaiņa brālēni un citi jauni puiši kāzās.

2. dsk. Brālnieks.

Avoti: TlV

brālnieks   apv.

1. Pieaudzis brālis.

2. Tēva brālis.

3. Mātes brāļa dēls.

4. Brālēns.

5. Līgavaiņa brālēni un citi jauni puiši kāzās.

6. Vedējtēvs.

Avoti: KV, TlV, LivP

brālucis   apv.

1. Dem. --> brālis.

Avoti: LivP

brāluliņš   apv.

1. Dem. --> brālis.

Avoti: LivP

brālulis   apv.

1. Brālis.

Avoti: JkV

brālulītis   apv.

1. Dem. --> brālulis.

Avoti: JkV

brāļabērns   apv.

1. Brāļa bērns.

Avoti: KiV

brāļadēls   -a, v.

1. Brāļa dēls.

Avoti: LLVV

brāļameita   -as, s.

1. Brāļa meita.

Avoti: LLVV

brāļamējs   apv.

1. Tāds, kas pieder brālim; tāds, kas attiecas uz brāli; brāļa.

Avoti: ViV

brāļammeita   apv.

1. Brāla meita.

Avoti: LivP

brāļamreize   apv.

1. Brāļa kārta, reize (ko darīt, ko saņemt u. tml.).

Avoti: ViV

brāļamsieva   apv.

1. Brāļa sieva; svaine.

Avoti: LivP

brāļasieva   -as, s.

1. Brāļa sieva.

Avoti: LLVV

brāļasts   apv.

1. Katoļu apvienība, kurai ir dots kāda svētā nosaukums.

2. reti Biedrība.

Avoti: KiV

brāļbērns   apv.

1. Brāļa bērns.

Avoti: LivP

brāļdēls   apv.

1. Brāļa dēls.

Avoti: LivP

brāļdiena   apv.

1. 10. jūlijs, t.s. Septiņu brāļu diena, pēc kuras pareģo laiku.

Avoti: LivP

brāļimāsas   apv.

1. Brāļi un māsas.

Avoti: ViV

brāļkapi   apv.

1. Brāļu kapi.

Avoti: LivP

brāļmeita   apv.

1. Brāļa meita.

Avoti: LivP

brāļnieks   apv.

1. Brālis.

2. Brāļa vai māsas bērns.

3. Vedējtēvs.

4. Tēva brālis.

Avoti: LivP

brāļošanās

1. Karojošo valstu kareivju protesta forma 1. pasaules kara laikā, kad naidīgo armiju kareivji satikās neitrālajā joslā un ierakumos.

2. Nevardarbīgo cīņu dalībnieku draudzīga personīgā attieksme pret pretinieka karavīriem, policistiem un zemākajiem ierēdņiem, tai pašā laikā turpinot pretestību un tīši cenšoties pamudināt pretinieku uz neuzticamību savai vadībai.

Avoti: LPE, MIL

brāļot   apv.

1. Bieži teikt, lietot (sarunā) vārdu "brālis", uzrunāt kādu par "brāli".

Avoti: LivP

brāļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Draudzēties, biedroties (parasti negatīvā nolūkā).

2. Patvaļīgi pārtraukt kara darbību un nodibināt draudzīgas attiecības ar pretinieka karavīriem.

Avoti: LLVV

brāļuks   -a, v.; sar.

1. Brālis (parasti jaunākais).

Avoti: LLVV

bram-

1. Salikteņu daļa - tāds (apmastojuma vai takelāžas sastāvdaļa vai bura), kas piestiprināts pie stengas pirmā pagarinājuma jeb bramstengas (piem., bramrāja, brambura).

Avoti: SV99

brama   apv.

1. Appušķoti goda vārti kāzās.

Avoti: TlV

brāma   apv.

1. Caurvējš.

Avoti: ME

Bramani   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Bramaņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bramanība   -as, s.; parasti vsk.; sar.

1. Vispārināta īpašība --> bramanīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bramanieši

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Bramaņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bramanīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds, kas dižojas; tāds, kas ir lielīgi pašapzinīgs (par cilvēku); bravūrīgs.

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV, KnV

bramanīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> bramanīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

bramanis   -ņa, v.; sar.

1. Cilvēks, kas dižodamies izrāda savu spēku, drosmi, bagātību u. tml.

Avoti: LLVV

brāmanis   apv.

1. Jūtīgs, viegli aizskarams cilvēks.

Avoti: ME, VeAT

Bramaniškas   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Bramaņiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bramaniški   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Bramaņiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bramaniškys   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Bramaņiški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bramanišķi

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Bramanišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bramaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LC

Bramaņiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Biķernieku pagastā.

Avoti: LC

Bramaputra   vietv.; novec.

1. Brahmaputra.

Avoti: LpA

bramas   apv.

1. Appušķoti goda vārti kāzās.

Avoti: NeV

Brambergas   nelok.; vietv., vēst.

1. Brambergas pagasts - Jelgavas novada Glūdas pagasta bijušais nosaukums.

Avoti: LPag

Brambergshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Brambergas muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Daugmales pagastā.

Avoti: KV

Bramberģe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jelgavas novada Glūdas pagastā.

Bramberģes muiža— izveidojusies 16. gs. 2. pusē un attīstījusies kā nocietināta muiža pie Bramberģes upītes, muižā varēja iekļūt pa 2 vārtiem (Jelgavas un Dobeles), saglabājušies ir Dobeles vārti, kas būvēti 17. gs., muižas pils vairākkārt pārbūvēta un tiek restaurēta.

2. Bramberģes strauts - Tērvetes labā krasta pieteka Jelgavas novadā, garums - 28 km, kritums - 28 m.

Avoti: LC, LE1

bramberģieši

1. Ķekavas novada Daugmales pagasta apdzīvotās vietas "Bramberģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bramberģnieki

1. Jelgavas novada Glūdas pagasta apdzīvotās vietas "Bramberģe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brambēt   apv.

1. Brammēt.

Avoti: ME

brambura

1. Bura masta ceturtajā stāvā burukuģim ar taisnajām burām.

Avoti: ZTV

bramins   -a, v.

1. Brahmanis.

Avoti: LLVV

brammanība   apv.

1. Dižums.

2. Lielība.

Avoti: NeV

brammanīgs   apv.

1. Lielīgs, dižmanīgs, bet arī drosmīgs.

Avoti: NeV

brammanis   apv.

1. Augstmanis, augstākai kārtai piederīgs.

2. Bagāts, stiprs, pārliecināts par savām spējām.

3. Lielībnieks, balamute, mutes bajārs.

4. Priesteris.

Avoti: TlV

brammēt   apv.

1. Lamāt, niecināt.

Avoti: KV

brammēties   apv.

1. Lielīties.

2. Lamāties, rāties.

Avoti: NeV

Bramminga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 7060 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

brammiņš   apv.

1. Bāriens, rājiens.

Avoti: ME

Bramptona   vietv.

1. Pilsēta Kanādā, Toronto piepilsēta, 433800 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

bramrāja

1. Rāja, pie kuras piestiprina bramburu, masta trešā vai ceturtā rāja no apakšas.

Avoti: ZTV

bramstenga

1. Burukuģa salikta masta trešais posms - koks, ar ko pagarināta slenga (masts ir pirmais, slenga - otrais posms).

Avoti: ZTV

Bramše   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bramsche"), Lejassaksijas federālajā zemē, 30100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bramštete   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bramstedt"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 10100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bramzēt   apv.

1. Dzelzi kaļot skanēt.

Avoti: ME

brancenieki

1. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Brancas" iedzīvotāji.

2. Ozolnieku novada Cenu pagasta apdzīvotās vietas "Brankas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brancēt   apv.

1. Viegli ievainot.

Avoti: EH

branchiata   lat.

1. Žaunaiņi.

Avoti: LD

branchiobdella   lat.

1. Mazsartārpu klases ģints.

Avoti: LD

branchiopoda   lat.

1. Žaunkājvēži.

Avoti: LD

branchiostomatidae   lat.

1. Lancetnieki.

Avoti: PDE

branchiura   lat.

1. Žaunastvēži.

Avoti: LD

brancieši

1. Limbažu novada Katvaru pagasta apdzīvotās vietas "Branči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brancnieki

1. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Brancas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brančenieki

1. Ventspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Branči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Branči   apv.

1. Noteikta kalendāra diena (Labrenča diena, 10. augusts), kad tiek rīkots gadatirgus.

Avoti: LivP, VdK

brančnieki

1. Ventspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Branči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brančs

1. Vēlbrokastis.

brančuki   apv.

1. Brunči, svārki.

Avoti: EH

brančukoties   apv.

1. Ķildoties, strīdēties.

Avoti: EH

Branda-Erbisdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Brand-Erbisdorf"), Saksijas federālajā zemē, 9900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

brandans   apv.

1. Degvīns.

Avoti: SiV

Brandavas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpils novada Jaunpils pagastā.

Brandavu ezers— atrodas Rietumkursas augstienē, Jaunpils novada Jaunpils pagastā, 53,4 m vjl., platība - 11,6 ha, garums - 510 m, platums - 340 m, vidējais dziļums - 2,1 m, lielākais dziļums - 5,8 m, eitrofs, dūņu slānis >2 m, aizaugums - 35%.

Avoti: LC, LD

brandaviens   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: ME

brandavīns   apv.

1. Degvīns, brandvīns.

Avoti: ME

brandaviņš   apv.

1. Brandvīns, degvīns.

Avoti: ME

brandavs   apv.

1. Degvīns, brandvīns.

Avoti: ME

Brande   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 7060 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

brandelieši

1. Kocēnu novada Kocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Brandeļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brandeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kocēnu novada Kocēnu pagastā.

Avoti: LC

Brandenburg   vietv., vācu val., vēst.

1. Jelgavas novada Glūdas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Bramberģes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Glūdas pagastā.

Avoti: LPag, KV

Brandenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Brandenburg an der Havel"), Brandenburgas zemē, 71000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Brandenburgas zeme - Vācijas federālā zeme ("Brandenburg"), platība - 29479 kvadrātkilometri, 2518000 iedzīvotāju (2010. g.), administratīvais centrs - Potsdama, robežojas ar Saksijas, Saksijas-Anhaltes, Lejassaksijas un Mēklenburgas-Priekšpomerānijas zemi, kā arī ar Poliju, iekšējā robeža ar Berlīni.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Brandenburgskaja   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada Glūdas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

brandēņš   apv.

1. Degvīns.

Avoti: KiV

branders

1. Ar degošām un sprāgstošām vielām piekrauts kuģis; buru kuģu laikos branderus lietoja ienaidnieka kuģu aizdedzināšanai.

Avoti: SV69

brandesniņš   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: ME

brandeviens   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: ME

brandevīns   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: ME

brandeviņš   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: ME

brandienis   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: EH

brandieveņš   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: EH

brandinis   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: EH

brandīns   apv.

1. Degvīns.

Avoti: KnG

brandiņš   apv.

1. Degvīns.

2. Reibums.

Avoti: ViV

Brandisa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Brandis"), Saksijas federālajā zemē, 9400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Brandisa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Brandis"), Saksijas federālajā zemē, 9400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Brandīsa   vietv.

1. Brandīsa pie Labas-Stara Boleslava - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 17500 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Brandīsa pie Orlices - pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 1380 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

brandisneņš   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: EH

brandivienis   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: EH

brandivīns   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: EH

brandiviņš   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: EH

brandmajors   novec.

1. Pilsētas ugunsdzēsēju priekšnieks.

Avoti: SV99

brandmeistars   novec.

1. Brandmajors, ugunsdzēsēju nodaļas priekšnieks.

Avoti: SV69

brandmūris   sar.

1. Pretuguns mūris - mūra siena bez logiem un durvīm, kuras uzdevums ir aizsargāt ugunsgrēka izplatīšanos no viena nama uz otru.

Avoti: MLVV, KV

brandspoits

1. Šļūtenes metāla uzgalis, kas virza ūdens strūklu vajadzīgajā virzienā, kad dzēšams ugunsgrēks vai laistāmas ielas.

2. Pārnēsājams rokas sūknis uguns dzēšanai, kuģa klāja mazgāšanai vai ūdens sūknēšanai.

3. Ar roku darbināma ierīce augļu koku apsmidzināšanai.

Avoti: SV69, ZTV

brandvīnpuķe   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

brandvins   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: EH

brandvīns   -a, v.; novec.

1. Degvīns.

Brandvīna brūzis— spirta dedzinātav.

Brandvīna dedzinātava— spirta dedzinātavs.

Brandvīna puķe— asinszāle.

Avoti: LLVV

brandviņa   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

brandviņpuķe   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

brandviņš   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: ME

brandzēņš   apv.

1. Dem. --> brangs.

Avoti: KiV

brandža   žarg.

1. Kolektīvs, apvienība; interešu grupa.

Avoti: SLG

brandži

1. Pļaujas jeb Jumja dienas ēdiens - ūdenī novārītas zirņu vai pupu pākstis.

Avoti: Sen

branga   -as, s.; jūrn.

1. Kuģa korpusa šķērsvirziena stingrības elements (stingrības riba).

Galvenā branga— branga kuģa vai jahtas visplatākajā vietā, kas parasti ir no vidus (mideļa) uz pakaļgala (heķa) pusi.

Rājveida branga— attiecīgajam peldlīdzekļa šķērsgriezumam precīzi izgatavota noslēgta arka (riba), kura atbils t labo un kreiso sānu (bortu), kā arī dibena un nklāja sijas profilam un pie kuras stiprina apšuvumu.

2. dsk. Nestuves.

Avoti: ZTV, JūVM, KV

brangai   apv.

1. Samērā, diezgan daudz.

Avoti: KiV

brangi

1. Ļoti, daudz, labi, lieliski.

Avoti: DžP, LLVV

brangiņš   apv.

1. Dem. --> brangs, krietns.

Avoti: EH

brangot   apv.

1. Uzcelt, uzsliet brangas.

Avoti: ME, VeAT

brangoties   apv.

1. Rotāties, greznoties.

Avoti: ME

Brangova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā.

Avoti: LC

brangovieši

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Brangova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brangs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Resns, tukls.

2. Liels.

3. Labs, lielisks.

4. apv. Skaists (par cilvēku).

// apv. Par apģērbu, apaviem.

5. apv. Ražens (par labību, augiem).

Avoti: LLVV, KiV

brangstarpa   jūrn.

1. Attālums starp brangām; vieta starp brangām.

Avoti: JūVM

brangulis   apv.

1. Tāds, kas ir tukls; arī grezns.

Avoti: ME

brangums   -a, v.; parasti vsk.; sar.

1. Vispārināta īpašība --> brangs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

branh-   med.

1. Salikteņos norāda uz žaunām.

Avoti: MSV

branhamella   lat.

1. Gramnegatīvu aerobu lodveida baktēriju ģints.

Avoti: LD

branhiāti   novec.

1. Kopējs nosaukums visiem tiem mugurkaulniekiem, kas visu mūžu vai vismaz kādu laiku elpo ar žaunām.

2. Starp bezmugurkaulniekiem tā posmkāju daļa, kas elpo ar žaunām (vēži).

Avoti: KV

branhio-   med.

1. Salikteņos norāda uz žaunām.

Avoti: MSV

branhiogēns   med.

1. Attīstījies no žaunu loka vai spraugas.

Avoti: TM

branhioma   med.

1. Audzējs, kas saistīts ar žaunu loku vai attīstījies no embrionālo žaunu epitēlija atliekām.

Avoti: TM

branhiomērisms   med.

1. Viscerālo loku jeb branhiomēru sērijveida sakārtojums.

Avoti: TM

branhiomērs   med.

1. Viscerālās mezodermas segments, no kura attīstās žaunu jeb viscerālie loki.

Avoti: TM

branhiozaurs   novec.

1. Salamandrai līdzīgs, sīks, 15-120 mm garš izmiris abinieks, skeleti atrodami karbona un perma pelēkā kaļķakmenī dažādās attīstības stadijās.

Avoti: KV

Branhof   vietv., vēst.

1. Brengavas muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Varakļānu pagastā.

Avoti: KV

braniņi   apv.; hip.

1. Bangas.

Avoti: ME, VeAT

Brankas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ozolnieku novada Cenu pagastā (līdz 2009. g. - Jelgavas rajonā) 9 km no Jelgavas; bijušais nosaukums padomju laikā - Lielupe.

Avoti: LC

Brankciems   vietv.

1. Mērsraga novada apdzīvotās vietas "Mērsrags" daļa.

Avoti: LC

branksieši

1. Sējas novada apdzīvotās vietas "Brankšas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brankšenieki

1. Sējas novada apdzīvotās vietas "Brankšas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brankti   apv.

1. Cieši piekļauts, saspiests.

Brankti uzspraust— cieši piespraust.

Avoti: ME, VeAT

brankūzis   apv.

1. Degvīna tecinātava, alus darītava.

Avoti: SiV, TlV

brannerīts

1. Minerāls, kas satur titānu, urānu, toriju un itriju; no brannerīta iegūst urānu.

Avoti: SV69

Brans   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija, Velsa) mitoloģijā - varonis, sāgas "Brana ceļojums" tēls, tika uzskatīts par vienu no karaļa Artura senčiem.

2. Brans Svētītais - milzu auguma karotājs, Līra dēls, Manavidana un Branvenas brālis.

Avoti: Mit

Bransvika   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Brunswick"), Džordžijas štatā, 15900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Brunswick"), Meinas štatā, 20400 iedzīvotāji (2007. g.).

3. Pilsēta ASV ("Brunswick"), Ohaio štatā, 34600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

branša   novec.

1. Saimnieciskās darbības nozare vai specialitāte.

Avoti: TV

branšteters   novec.

1. Branštetera aparāts - aparāts foreļu u. c. zivju oliņu (ikru) skaitīšanai, kaučuka vai ebonīta dēlītis ar 200-250 padziļinājumiem (ligzdām), kas atbilst skaitāmo ikru izmēram, katrā padziļinājumā ir caurumiņš ūdens notecēšanai.

Avoti: LxE

branta   lat.

1. Tumšzosis.

Branta bernicla— melngalvas tumšzoss.

Branta canadensis— Kanādas tumšzoss.

Branta canadensis canadensis— Kanādas tumšzoss pasuga.

Branta leucopsis— baltvaigu tumšzoss.

Branta ruficollis— sarkankakla tumšzoss.

Avoti: LD

brantēnieši

1. Lubānas novada Indrānu pagasta apdzīvotās vietas "Branti" iedzīvotāji.

2. Smiltenes novada Brantu pagasta apdzīvotās vietas "Branti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brantforda   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Brantford"), Ontārio provincē, osta Grandas (ietek Ēri ezerā) krastos, 93600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Branti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Tirzas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Rankas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Lubānas novada Indrānu pagastā.

4. Apdzīvota vieta (vidējciems) Smiltenes novadā 14 km no Smiltenes, izveidojušies bijušās Brantu muižas ("Horstenhof") teritorijā, pagasta centrs.

5. Brantu pagasts - pagasts Smiltenes novada rietumu daļā, izveidojies pēc 2. pasaules kara bijušā Smiltenes pagasta teritorijā, robežojas ar Blomes, Smiltenes, un Launkalnes pagastu, kā arī ar Smiltenes pilsētu un Raunas novadu; arī tagadējā Launkalnes pagasta bijušais nosaukums.

6. vēst. Brantu muiža - muiža Smiltenes novadā, kuras teritorijā nodibinājās Brantu ciems, muižas ēka, kurā no 1926. g. ir Brantu pamatskola, celta 1532. g.

Avoti: LPag, LE1

brantieši

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Branti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brantmūris   žarg.

1. Pretuguns mūris.

Avoti: SLG

brants   -a, v.; sar.

1. Gangrēna.

2. Koka konstrukciju trupe.

Avoti: LLVV

Brantskaja   vietv., vēst.

1. Smiltenes novada Launkalnes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

branvīns   apv.

1. Brandvīns.

Avoti: EH

branža   žarg.

1. Kolektīvs, apvienība; interešu grupa.

2. Nozare, joma.

Avoti: SLG

braņas   apv.

1. Rājiens; bāriens.

Avoti: ĒiV

Braņevo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 17500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1284. g.

Avoti: LpA, Wi

braņīt   apv.

1. Rāt; bārt.

Avoti: ĒiV

braņķenieki

1. Jelgavas novada Lielplatones pagasta apdzīvotās vietas "Jaunie Braņķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Braņķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Lielplatones pagastā.

Avoti: LC

Braņska   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 3900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1493. g.

Avoti: LpA, Wi

brasa   jūrn.

1. Līne, kas piestiprināta pie rājas, lai to varētu pagriezt vajadzīgajā slīpumā.

Avoti: JūVM

brasa   apv.

1. Jūklis, kņada; pulks; pūlis; kaut kas vairumā.

Avoti: TlV

Brasa   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Vidzemes priekšpilsētā, Daugavas labā krasta dzelzceļa loka ziemeļaustrumu daļā, robežojas ar Skanstes, Sarkandaugavas, Mežaparka, Čiekurkalna, Teikas, Grīziņkalna un Centra apkaimēm.

2. Dzelzceļa pietura Rīgā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Skulte, 6 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1872. g. ar nosaukumu "Kriegshospital", 1919.-1938. g. saucās "Brasla".

Brasas cietums— Rīgas Termiņcietums, atrodas Rīgā, Laktas ielā (netālu no Brasas dzelzceļa pieturas), atklāts 1907. g., kopš 2001. g. izmeklēšanas cietums ar daļēji slēgta tipa cietuma nodaļu.

Avoti: LE1

brase

1. jūrn. Virve, ar kuras palīdzību groza burukuģa rājas.

2. apv. Jūklis, kņada; pulks; pūlis, kaut kas vairumā.

Avoti: SV99, TlV

brasēt   sar.

1. Grozīt rāju horizontāli ar brašu palīdzību.

2. Uzdzīvot, trokšņot, plītēt.

Avoti: KV

brasi

1. Balanti - tauta Gvinejā-Bisavā.

Avoti: PZT

brasilicactus   lat.

1. Brasilicactus haselbergii - Haselberga parodijas ("Parodia haselbergii") nosaukuma sinonīms.

Avoti: TaE

brasilparodia   lat.

1. Brasilparodia alacriportana - Portoalegres parodijas ("Parodia alacriportana") senāks nosaukums.

Avoti: TaE

brasku   apv.

1. Brisku brasku - vairāku vienam pēc otra sekojošu knakšķu skaņu atdarinājums.

Avoti: ME

brasla   apv.

1. Sekla, pārbrienama vieta upē; brasls.

Avoti: LE

Brasla   vietv.

1. Gaujas labā krasta pieteka Limbažu, Krimuldas un Pārgaujas novadā, garums - 70 km, kritums - 68 m, sākas Limbažu novadā uz austrumiem no Pociema 96,8 m vjl.

Braslas senleja— Gaujas labā krasta pietekas Braslas ieleja no Straupes līdz ietekai Gaujā, Gaujas senlejas atzars Gaujas nacionālā parka teritorijā, abos upea krastos stāvas devona smilšakmens kraujas - Šponu, Burtaku iezis, Vējiņa iezis ar alām un pazemes ezeru.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Krimuldas novada Krimuldas pagastā.

3. Dīvajas satekupe Skrīveru un Aizkraukles novadā, garums - 26 km, sākas Aizkraukles purva rietumu malā, uz dienvidiem no Lobes ezera.

4. vēst. Brasa - dzelzceļa stacijas nosaukums 1919.-1938. g.

Avoti: LE1, LC

Braslas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Skrudalienas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Pārgaujas novada Straupes pagastā.

Avoti: LC

Braslava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alojas novadā (līdz 2009. g. - Limbažu rajonā) 12 km no Mazsalacas un 47 km no Limbažiem, izveidojusies bijušās muižas teritorijā, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1624. g.

2. Braslavas pagasts - pagasts Alojas novadā, pagasta administratīvais centrs Klāmaņos, robežojas ar Brīvzemnieku un Alojas pagastu, kā arī ar Mazsalacas un Burtnieku novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Breslau, krieviski - Braslavskaja.

Baslavas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļautas arī viss bijušais Vilzēnu pagasts.

Braslavas parks— atrodas Alojas novada Braslavā, 14 km uz dienvidiem no Mazsalacas, platība - 14,2 ha, bijusī muižas pils atradusies parka ziemeļu daļā, aug 22 vietējās un 23 introducētās koku un krūmu sugas, vērtīgi ir šeit augoši skuju koki, kas ražo sēklas un ir izmantojami par māteskokiem.

3. Aiviekstes kreisā krasta pieteka Krustpils novadā, garums - 15 km, kritums - 48 m, ietek Aiviekstē netālu no Gostiņiem.

4. Pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, 9500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LPag, LE1, PuA, Wi

Brāslava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā, Sivera ezera rietumu galā.

Brāslavas pilskalns— atrodas Krāslava novada Aulejas pagasta Brāslavā, ~20 m augsts paugurs, austrumu pusē pret ezeru ļoti stāvs, plakums - ~70 m diametrā, datējams ar agro metālu un dzelzs laikmetu.

Avoti: LC, La1, LE1

braslavieši

1. Alojas novada Braslavas pagasta apdzīvotās vietas "Braslava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Braslavskaja   vietv., vēst.

1. Braslavas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Brasle   vietv., vācu val.

1. Brasla.

Avoti: FV

braslete   sar.

1. Rokas sprādze.

Avoti: LME

braslets   novec.

1. Aproce.

Avoti: KV

braslis   novec.

1. Sekla vieta (pa kuru var pārbrist upi, strautu).

Brāslova   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Brāslava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

brasls   -a, v.

1. Sekla vieta (pa kuru var pārbrist upi, strautu).

Avoti: LLVV

brasļeti   žarg.

1. Roku dzelži.

Avoti: KZ

brāsma   apv.

1. Brāzma.

Avoti: ME

brasma   apv.

1. Daba, raksturs.

Avoti: NeV

brasmanis   apv.

1. Augstmanis, augstākai kārtai piederīgs.

2. Bagāts, stiprs, pārliecināts par savām spējām.

3. Lielībnieks, balamute, mutes bajārs.

Avoti: TlV

brass   -a, v.

1. Peldēšana uz krūtīm, peldētājam vienlaikus darbojoties ar rokām un kājām, neizceļot rokas no ūdens.

Avoti: LLVV

brassica   lat.

1. Kāposti.

Brassica campestris— lauka rācenis jeb lauka kāposts.

Brassica juncea— Sareptas sinepe.

Brassica napus ssp. oleifera— rapsis.

Brassica napus var. rapifera— kālis.

Brassica nigra— melnā sinepe.

Brassica oleracea— kāposts.

Brassica oleracea var. botrytis— ziedkāposts.

Brassica oleracea var. capitata— galviņkāposts.

Brassica oleracea var. gemmifera— Briseles kāposts.

Brassica oleracea var. gongyloides— kolrābis.

Brassica oleracea var. italica— brokolis.

Brassica oleracea var. pekinensis— Pekinas kāposts.

Brassica oleracea var. sabauda— Savojas kāposts.

Brassica oleracea ssp. oleifera— ripsis.

Brassica oleracea var. rapa— turnepsis.

Brassica oleracea var. rapifera— rācenis.

Avoti: LD

brassicaceae   lat.

1. Krustziežu dzimta.

Avoti: LD

brassicon   novec.

1. Līdzeklis pret galvas sāpēm; sastāv no piparmētru eļļas, kampara, ētera, sinepju eļļas un spirta.

Avoti: KV

braste   apv.

1. Brasls.

Avoti: EH

brastīgs   apv.

1. Brašs, bravūrīgs.

Avoti: EH

brasts   apv.

1. Brasls.

Avoti: NeV

brašāt   apv.

1. Uzdzīvot, trokšņot, plītēt.

Avoti: ME

brašība   apv.

1. Drošsirdība, pārgalvība, brašums.

Avoti: ME

brašīgs   apv.

1. Stalts, izveicīgs, labi ģērbies.

Avoti: EH

brašīties   apv.

1. Lepoties, lielīties.

Avoti: ME

braška   apv.

1. Sieviete, kas ātri nobružā, apvārta apģērbu.

2. Kandža.

3. Brāga.

Avoti: SiV, SLG, VV

brašmanība   apv.

1. Lepnība, lielība.

Avoti: ME

brašmanis   apv.

1. Tāds, kas braši izturas.

Avoti: NeV

brašņāt   apv.

1. Bražāt.

Avoti: ME

brašoties   apv.

1. Lepoties, lielīties.

Avoti: ME

Brašova   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, žudeca administratīvais centrs, 253200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

brašs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir laba stāja; arī spēcīgs; stalts.

2. Spēka pilns, enerģisks; mundrs, možs.

3. apst.; sar. Labi, lieliski.

Avoti: LLVV

brašulis   -ļa, v.; sar.

1. Brašs cilvēks.

Avoti: LLVV

brašums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> brašs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> brašs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

brašvīrs   apv.

1. Brašulis.

Avoti: Sin

brat   apv., interj.

1. Lieto (bieži savienojumā "da brat"), lai pievērstu klausītāju uzmanību izteikumam.

Avoti: KiV

brāt   apv.

1. Lielā apjomā vest, nēšāt, vilkt.

Avoti: EH

Brataniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

bratans   žarg.

1. Brālis.

Avoti: SLG

brātarītis   apv.

1. Brālis.

Avoti: Sin

Bratislava   vietv.

1. Slovākijas Republikas galvaspilsēta un apgabala centrs ("Bratislava"), atrodas Donavas krastos, 418000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, LģE

Bratiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

bratka   apv.

1. Draugs.

Avoti: ViV

bratkas   apv.

1. Uzlikas ragavām vai ratiem.

Avoti: TlV

bratkiņš   apv.

1. Dem. --> bratka.

2. Lieto, lai pievērstu kā uzmanību, izteiktu izbrīnu u. tml.

Avoti: ViV

Bratlboro   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Brattleboro"), Vērmontas štatā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

bratoks   žarg.

1. Brālis.

2. Tuvs draugs.

Avoti: SLG

Bratova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

bratovieši

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Bratova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brats   žarg.

1. Brālis.

Avoti: SLG

Bratska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Irkutskas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 238800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Bratskas ūdenskrātuve - Bratskas HES aizsprosta ūdenskrātuve Angaras augštecē, platība - 5470 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 31 m, veido 2 iedzelmes: Angaras (garums - 500 km, platums - 33 km) un Okas (garums - 370 km) iedelmi.

Avoti: PZT, LģE

Bratunaca   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Bratunac"), Serbu Republikā, Vlasenicas reģionā, 21600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bratuškeņš   apv.; hip.

1. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

Avoti: Aug2

bratva   žarg.

1. Kriminālās autoritātes, kas ievēro kriminālās tradīcijas.

Avoti: KZ

Braubaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Braubach"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

braucamais   apv.

1. Pārvietošanās līdzeklis.

Avoti: LV93

braucambimbe   apv.

1. Bērns, kas raud sabiedriskajā transportā.

Avoti: NeV

braucamceļš   novec.

1. Ceļš, pa kuru paredzēts pārvietoties zirga pajūgā.

Avoti: TV

braucamkrēsliņš   apv.

1. Mazbērna krēsliņš ar riteņiem.

Avoti: ViV

braucamkrēsls

1. Pārvietošanās līdzeklis invalīdiem.

2. apv. Lifts.

Avoti: LEV, ViV

braucamlīdzeklis   -ļa, v.

1. Pārvietošanās līdzeklis.

Avoti: LV93

braucamrīks   -a, v.

1. Pārvietošanās līdzeklis.

Avoti: MLVV

braucams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> braukt.

2. Tāds (dzīvnieks), ko izmanto par vilcējspēku (lauku un transporta darbos).

Latvijas braucamie zirgi— Latvijā izaudzēta smago braucamzirgu šķirne.

3. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē; sar. Transportlīdzeklis.

Avoti: LLVV

braucamzirgi   -u, vsk. braucamzirgs, -a, v.

1. Zirgi, kurus izmanto par vilcējspēku (lauku un transporta darbos); attiecīgā zirgu šķirne.

Avoti: LLVV

braucan   apv.

1. Pastiprina darbības vārdu "braukt"; braucin, brauktin.

Avoti: ME

braucāt   apv.

1. Jautri braukt.

2. Dziedējoši pabraucīt (slimu vietu).

Avoti: ME, VeAT

braucējs   -a, v.

1. Darītājs --> braukt.

2. Cilvēks, kas vada transportlīdzekli (parasti automobili, pajūgu).

3. Cilvēks, kas brauc (transportlīdzeklī); pasažieris.

Avoti: LLVV, KnV, EH

braucējs   apv.

1. Braucītājs.

Avoti: EH

brauceklis   apv.

1. Kustīgi piestiprināta mīstīklu daļa, ar kuru (nospiežot to uz leju) salauž linu, kaņepāju stiebru.

Avoti: ViV

braucen   apv.

1. Pastiprina darbības vārdu "braukt"; braucin, brauktin.

Avoti: ME

braucien   apv.

1. Pastiprina darbības vārdu "braukt"; braucin, brauktin.

Avoti: ME

braucienis   apv.

1. Brauciens.

Avoti: KiV

brauciens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> braukt (1).

2. apv. Atsevišķa masāžas darbība.

Avoti: LLVV, ME

braucikls   apv.

1. Ietaise linu kulstīšanai.

Avoti: EH

braucin   apv.

1. Pastiprina darbības vārdu "braukt".

Avoti: ME

braucināt   apv.

1. Vizināt (parasti ratos).

Avoti: ĒiV

braucinieks   apv.

1. Ceļotājs, braucējs (pretstatā kājniekam).

Avoti: ME

brauciņ   apv.

1. Braukšu.

Avoti: KiV

braucīšana   apv.

1. Dziedināšanas veids, masēšana.

Avoti: TlV, KV

braucīt   brauku, brauki, brauka, pag. braucīju; trans.

1. Berzēt (ar plaukstu, parasti kādu ķermeņa daļu).

2. Aptverot (ar plaukstu vai pirkstiem), glaudīt.

3. Vilkt, raut (ko saņemtu saujā vai pirkstos, piemēram, ogu ķekarus, lapas, ziedus).

// sar. Bīdīt, grūst (piemēram, ko uzvērtu, uzdurtu).

4. apv. Kulstīt - atspaļot linu šķiedru.

Avoti: LLVV, AB2

braucītājs   med.

1. Masieris, masāžas speciālists.

Avoti: VE

braucītava   apv.

1. Brauktuve.

2. Masāžas kabinets.

Avoti: ME

braucmanis   apv.

1. Augstmanis, augstākai kārtai piederīgs.

2. Bagāts, stiprs, pārliecināts par savām spējām.

3. Lielībnieks, balamute, mutes bajārs.

Avoti: TlV

braucums   apv.

1. Brauciens, braukums.

Avoti: ME

brauga   novec.

1. Peļķe.

Avoti: KV

braugains   apv.

1. Peļķains.

Avoti: ME

braukainītis   apv., hip.

1. Lielībnieks, ķildnieks.

Avoti: ME

braukalēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. niev. Braukāt (parasti bez nopietna iemesla).

2. apv. Apstrādājot augsni ar kādu darbarīku, virzīties, piemēram, pa tīrumu.

Avoti: LLVV, KiV

braukaļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; niev.

1. Braukalēt.

Avoti: LLVV

braukāms   apv.

1. Divd. --> braucīt.

2. ar noteikto galotni, substantīva nozīmē Rīks ogu lasīšanai.

Avoti: ĒiV

braukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Vairākkārt vai ilgstoši braukt (parasti dažādos virzienos) - par cilvēku.

2. parasti 3. pers. Vairākkārt vai ilgstoši braukt (parasti dažādos virzienos) - par transportlīdzekļiem.

Avoti: LLVV

braukināt   apv.

1. Vizināt.

Avoti: ViV

brauklējiņš   apv.

1. Instruments (kaut kā) braucīšanai, piemēram, nūja ar kuru nolīdzina tikko savītu auklu.

Avoti: ME, VeAT

brauklis   apv.

1. Braucīšanas instruments (koka nazis), kas tiek izmantots linu tīrīšanai.

Avoti: ME, VeAT

brauks   apv.

1. Interjekcija trokšņa apzīmēšanai, kas rodas kaut kam krītot vai lūztot.

Avoti: ME

braukš   apv.

1. Interjekcija trokšņa apzīmēšanai, kas rodas kaut kam krītot vai lūztot.

Avoti: ME

braukšanas   apv.

1. Transportdarbi; šķūtis.

Avoti: ViV

braukšēt   apv.

1. Radīt īslaicīgu, asu troksni (piemēram, par lūstošiem zariem, stublājiem, koka priekšmetiem); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: ĒiV

braukšiem   apv.

1. Braukšus.

Avoti: EH

braukšim   apv.

1. Braukšus.

Avoti: EH

braukšināt   apv.

1. Lauzīt, radīt attiecīgu troksni.

Avoti: ME

braukšis   apv.

1. Brauklis - braucīšanas instruments (koka nazis), kas tiek izmantots linu tīrīšanai.

Avoti: ME, VeAT

braukšku   apv.

1. Skanīgs sitiens.

Avoti: EH

braukšķēt   apv.

1. Brikšķēt, knakšķēt.

Avoti: ME

braukšķis   apv.

1. Atsevišķa skaņa "braukš!", sitiena skaņa.

Avoti: ME

braukšu   apv.

1. Braukšus.

Avoti: KiV

braukšus   apst.

1. Braucot; pretstats: kājām.

Avoti: LLVV

braukt   braucu, brauc, brauc, pag. braucu; intrans.

1. Virzīties, pārvietoties (ar transportlīdzekli).

Braukt uz kuģa (arī uz kuģiem)— strādāt par jūrnieku.

// trans.; pareti. Virzīties, pārvietoties (piemēram, ar zirgu).

// sar. Virzīties, pārvietoties slīdot, šļūcot.

2. parasti 3. pers. Virzīties, pārvietoties (par transportlīdzekli).

// sar. Kustēties, slīdēt (par priekšmetiem).

3. sar. Virzīt pa kādu virsmu (pirkstu, roku, kāju u. tml.); vilkt.

Braukt uz (ko)— izmantot.

Braucam tālāk— saka, mudinot turpināt darāmo, ķerties pie nākamā uzdevuma, darba posma.

Braukt virsū— Pārmest (ko), bārt.

Avoti: LLVV, SLG, Sin, KnV

brauktava   apv.

1. Rīks, ar ko kulsta linus.

2. Kustīgi iestiprināta mīstīklu daļa, ar kuru (nospiežot to uz leju) salauž linu, kaņepāju stiebru.

Avoti: ViV

brauktave   apv.

1. Braukts.

Avoti: ME

braukteve   apv.

1. Braukts.

Avoti: EH

braukties   apv.

1. Sacensties braukšanā.

2. Tikt brauktam.

Avoti: ĒiV, KiV

brauktin   apv.

1. Pastiprina darbības vārdu "braukt".

Avoti: ME

braukts   apv.

1. Darbarīks linu attīrīšanai no spaļiem - šaurs koka dēlītis ar rokturi.

Avoti: ME

brauktule   apv.

1. Braukts.

Avoti: ME

brauktuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Ceļa daļa, arī vieta, kas ierīkota braukšanai.

Avoti: LLVV, ME

brauktuve   apv.

1. Šaurs koka dēlītis ar rokturi, ko lieto linu kulstīšanai; braukts.

Avoti: LE

braukulēt   apv.

1. Braukaļāt.

Avoti: EH

braukulis   apv.

1. Braucējs.

2. Braukts.

Avoti: ME

braukums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> braukt (1).

Avoti: LLVV

brauķis   apv.

1. Ādmiņa darbarīks ādas gludināšanai.

2. Vijoles lociņš.

Avoti: ME

brauķīt   apv.

1. Notīrīt zvīņas.

Avoti: EH

braula   lat.

1. Bišmušu dzimtas ģints.

Braula coeca— bišmušu suga, ko tautā dēvē arī "bišu uti".

Avoti: LD

braulēt   apv.

1. Kaislībā krist.

Avoti: NeV

braulība   apv.

1. Kaislīgums.

Avoti: ME

braulidae   lat.

1. Bišmušu dzimta.

Avoti: LD

braulīgs   apv.

1. Kaislīgs.

Avoti: NeV

brauloze

1. Bišu slimība, ko ierosina bišmuša jeb bišuts.

Avoti: LPE

brauls   apv.

1. Rūgts, skāņš, negaršīgs (parasti par alu vai citu dzērienu).

Avoti: NeV, VV

braulums   apv.

1. Kaislīgums, miesaskārība.

Avoti: ME

brauļāt   apv.

1. Glaudīt seju ar roku.

Avoti: ME

brauna   apv.

1. Novilkušās čūskas āda.

2. Sega vai čaumala, kas paliek izlienot kukaiņiem no kūniņas vai izšķiļoties cāļiem.

3. Ādas virskārtai nolupušas plēnītes.

4. Zvīņas.

5. Iekšas.

Avoti: KV

braunags

1. Otrās brokastis.

braunains   apv.

1. Blaugznains, zvīņains.

Avoti: ME

braunas   apv.

1. Ādas virskārtai nolupušas plēnītes; blaugznas.

2. Zvīņas.

3. Iekšas.

Avoti: KV, Sin

braunāt   apv.

1. Kasīt, skrubināt.

Avoti: ME

braunāties   apv.

1. Kasīties, skrubināties.

Avoti: ME

Braunava   vietv.

1. Pilsēta Austrijas ziemeļrietumos ("Braunau am Inn"), Augšaustrijas federālajā zemē, 16300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Braunfelse   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Braunfels"), Hesenes federālajā zemē, 10700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

brauni   apv.

1. Iekšas; brauna.

Avoti: KV

brauni   mit.

1. Skotu zemākā līmeņa mitoloģijā - pārdabiskas būtnes, kas līdzīgas mājas gariem.

Avoti: Mit

braunijs

1. Šokolādes sacepums.

2. Mājas gariņš angļu folklorā, parādās tikai naktī, ļoti čakls un godīgs, nesavtīgs.

Avoti: Wi

braunings   novec.

1. Automātisko ieroču (parasti pistoļu) sistēma.

Avoti: Ang

brauniņš   -a, v.

1. Automātisko, vītņoto šaujamieroču (pistoļu, ložmetēju) sistēma; šīs sistēmas pistole.

Avoti: LLVV

Braunlāge   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Braunlage"), Lejassaksijas federālajā zemē, 6100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Braunlingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Braeunlingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

braunmillerīts

1. Kalcija alumoferīts, viens no cementa minerāliem.

Avoti: ZTV

Brauns   fiz.

1. Brauns Roberts - angļu botāniķis (1773.-1858. g.).

Brauna kustība— nepārtraukta, haotiska ļoti sīku (mikroskopisku) daļiņu kustība, kas novērojama šķidrumos un gāzēs, to izraisa vides (šķidruma, gāzes) molekulu triecieni pret novērojamo daļiņu.

Avoti: FF

Braunsbedra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Braunsbedra"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 11400 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Braunsmilza   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Browns Mills"), Ņūdžersijas štatā, 11200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Braunsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Brownsville"), Floridas štatā, 15300 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta ASV ("Brownsville"), Teksasas štatā, 183000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Brownsville"), Tenesī štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Brownsville"), Oregonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Braunšveiga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Braunschweig"), Lejassaksijas federālajā zemē, Okeres krastos, 247200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Braunvuda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Brownwood"), Teksasas štatā, 19000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

brauņains   apv.

1. Zvīņains.

Avoti: ViV

brauņas   apv.

1. Ādas virskārtai nolupušas plēnītes.

2. Zvīņas.

3. Novilkušās čūskas āda.

4. Sega vai čaumala, kas paliek izlienot kukaiņiem no kūniņas vai izšķiļoties cāļiem.

5. Iekšas.

Avoti: KV

brauņi   apv.

1. Zvīņas.

Avoti: ViV

brauņīties   apv.

1. Kasīties, skrubināties.

Avoti: ME

brauska   apv.

1. Kāds, kurš iet neskatīdamies apkārt, un tādēļ apgāž vai saplēš ceļā esošos priekšmetus.

Avoti: ME, VeAT

braušķēt   apv.

1. Braukšķēt.

Avoti: EH

braut   apv.

1. Kasīt, berzt (nost).

2. Spiest, spiesties, berzties, bružāties (gar kaut ko).

Avoti: NeV

brauzdēt   apv.

1. Trokšņot, klauvēt.

Avoti: ME

brauzīt   apv.

1. Trokšņot, klauvēt; brauzdēt.

Avoti: ME

braužņa   apv.

1. Tāds, kam patīk burzma, berzties gar cilvēkiem.

Avoti: ME

braužņāties   apv.

1. Berzēties.

Avoti: ME

bravada   novec.

1. Pārdrošs, pārgalvīgs darbs.

Avoti: SV33

bravissimo   mūz.

1. Lieto lai paustu atzinību; augstākā mērā teicami.

Avoti: Mūz

bravo   izsauk.

1. Lieto, lai paustu atzinību, piekrišanu, sajūsmu.

Avoti: LLVV

bravūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Tēlota, ārišķīga drosme, izaicinoša dižošanās.

Avoti: LLVV

bravūrība   -as, s.; parasti vsk.

1. Bravūra.

Avoti: LLVV

bravurīgs   apv.

1. Bravūrīgs.

Avoti: KnV

bravūrīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt bravūra; tāds, kam raksturīga bravūra.

Avoti: LLVV

bravūrīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Bravūra.

Avoti: LLVV

Braya   lat.

1. Braya supina - zemās žodzenes ("Sisymbrium supinum") nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

braz.   saīs.

1. Brazīliešu-.

Avoti: i1

brāzakls   apv.

1. Kāds, kas iet grūstīdamies.

Avoti: EH

brāzāt   apv.

1. Berzēt, kasīt.

2. Notriept, sasmuļļāt.

Avoti: EH

brāzāties   apv.

1. Berzēties, kasīties.

Avoti: EH

Brazavila   vietv.

1. Brazavilla - Kongo Republikas galvaspilsēta.

Avoti: LģE

Brazavilla   vietv.

1. Kongo Republikas galvaspilsēta (fr. val. "Brazzaville"), atrodas Kongo upes labajā krastā pretī Kinšasai, valsts dienvidaustrumu daļā, 1308700 iedzīvotāju (2008. g.), galvaspilsēta kopš 1960. g.

Avoti: PnR, LģE

brazda   apv.

1. Kāds, kas šurp un turp bradā.

2. Kauslis, trokšņotājs.

Avoti: EH

brazda   apv.

1. Savienojumā "brisdu brazdu" - tā, ka rodas skaļš troksnis.

Avoti: KiV

brazdaiķis   apv.

1. Tāds, kas visu aiz lielas sparības vai ļaunprātības salauza.

Avoti: NeV

brāzdaiķis   apv.

1. Lempis, ļoti neveikls cilvēks, kurš visu sadauza un salauž.

Avoti: ME, VeAT

brazdas   apv.

1. Troksnis, kas rodas, piemēram, ko rībinot, laužot.

Avoti: KiV

brazdāt   apv.

1. Bradāt.

Avoti: ME

brazdavāks   apv.

1. Brazdaiķis.

Avoti: EH

brazdenēt   apv.

1. Meklēt, taustīt, grābstīt.

Avoti: ME

brazdēt   apv.

1. Panākt, ka rīb, rībināt; darīt tā, ka rodas skaļš troksnis.

2. Notraukt ar sparu, ar spēku (kaut ko nost).

Avoti: NeV

brāzdēt   apv.

1. Trokšņot, šņākt, krākt, žvīkstēt, brīkšķēt, rībēt.

Avoti: ME, VeAT

brazdinēt   apv.

1. Panākt, ka rīb.

Avoti: KiV

brazdīns   apv.

1. Zvagulis ("Rhinanthus").

Avoti: Aug2

brazdot   apv.

1. Trokšņojot, ālējoties, ķildojot iet.

Avoti: EH

brazdoties   apv.

1. Trokšņot, ālēties, plosīties.

Avoti: EH

brazdu   apv.

1. Interjekcija trokšņa atdarināšanai, kas rodas, piemēram, ejot caur kaņepju lauku.

Avoti: ME, EH

brāze   apv.

1. Liela cilvēku drūzma, burza; drūzmēšanās, saspiešanās.

Avoti: ME, VeAT

brāzeklis   apv.

1. Dažādas lietas, sasaiņotas sainī, ziedojums mirušajiem, kas apglabāti baznīcā.

Avoti: EH

brāzeniski

1. Ātri, strauji, steigšus.

2. apv. Aizskarot, pieskaroties, dārdot un klaudzot; slīdot uz leju.

Avoti: Sin, ME

brāzeris   apv.

1. Kāds, kurš ķildojas, baras un rājas, lamājas.

Avoti: ME, VeAT

brāzēt   apv.

1. Plosīties, aurot, trokšņot.

2. Uzbrukt, spiesties virsū.

Avoti: NeV

brāzēt   apv.

1. Berzēt, kasīt.

Avoti: EH

brāzēties   apv.

1. Plosīties, aurot, trokšņot.

2. Uzbrukt, spiesties virsū.

Avoti: NeV

brazgas   apv.

1. Rājiens, bāriens.

Avoti: ViV

brazgu   apv.

1. Interjekcija trokšņa atdarināšanai, kas rodas, piemēram, ejot caur kaņepju lauku.

Avoti: ME

brāziens   -a, v.

1. Īslaicīgs, spēcīgs (piemēram, vēja, lietus) uzplūdums.

2. sar. Rājiens, (ass, bargs) pārmetums; bāriens.

Avoti: LLVV, KnG

brazīlieši   -u, v.

1. Nācija, Brazīlijas pamatiedzīvotāji, runā portugāļu valodā, ticīgie - katoļi.

Avoti: LLVV

Brazīlija   vietv.

1. Brazīlijas Federatīvā Republika - lielākā valsts Latīņamerikā, Dienvidamerikas austrumos (portugāļu valodā "Brasil"), galvaspilsēta - Brazilja, aizņem pusi kontinenta teritorijas, ietver 26 štatus un 1 federālo distriktu, robežojas ar Urugvaju, Argentīnu, Paragvaju, Bolīviju, Peru, Kolumbiju, Venecuēlu, Gajānu, Surinamu un Gviānu, kā arī ar Atlantijas okeānu.

Brazīlijas latviešu kopienas— pirmie latvieši Brazīlijā ieceļoja 19. gs. beigās un līdz 20. gs. 40. gadiem tie bija gk. latviešu baptisti, līdz 1. pasaules karam ~3000 latviešu, pēc 2. pasaules kara ieceļoja ~1500 latviešu, kopumā Brazīlijā dzīvo ~5000 latviešu.

2. Brazīlijas plakankalne - atrodas Dienvidamerikas austrumu daļā (port. val. "Planalto do Brasil"), gk. Brazīlijā, to veido gk. augsti (800-900 m) plato ar stāvām, kraujām nogāzēm, kurus saposmo dziļas upju ielejas un ieplakas, augstākā virsotne - Bandeira - 2890 m.

3. Brazīlijas lielieplaka - atrodas Atlantijas okeāna dienvidu daļā, uz rietumiem no Dienvidatlantijas grēdas, garums no dienvidiem uz ziemeļiem - ~3000 km, lielākais dziļums - 6537 m.

4. Brazīlijas straume - siltā straume Atlantijas okeānā, Dienvidamerikas piekrastē, Dienvidpasātu straumes atzars, sākas pie Sankori raga, uz dienvidiem no Laplatas, sastopoties ar auksto Folklendu straumi, ieplūst Rietumvēju straumē.

Avoti: PuA, LģE, PZT

brazilīns   med.

1. Dzeltena krāsviela "Caeslpinia echinata" vai dažu citu sarkankoka sugu mizā; lieto kā krāsvielu; oksidējoties pārvēršas sarkanajā brazileīnā.

Avoti: TM

Brazilja   vietv.

1. Brazīlijas Federatīvās Republikas galvaspilsēta (portugāļu valodā "Brasilia"), atrodas Brazīlijas plakankalnē, 1172 m virs jūras līmeņa, uzbūvēta 1957.-1960. g. valsts ģeogrāfiskajā centrā, 2,3 miljoni iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, LģE

brāziņš   apv.

1. Rājiens, bāriens.

Avoti: EH

brāzma   -as, s.

1. Spēcīga (piemēram, vēja, lietus) plūsma, uzplūdums.

// pārn. Strauja, pārdzīvojumiem bagāta (notikumu) norise.

// pārn. Pēkšņa un spēcīga (pārdzīvojuma) izpausme.

Avoti: LLVV

brāzmainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> brāzmains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

brāzmains   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar spēcīgām brāzmām, nevienmērīgs (piemēram, par vēju, lietu).

2. Tāds, kas izpaužas strauji un dedzīgi, ar pēkšņiem uzplūdiem.

Avoti: LLVV

brāzmainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> brāzmains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

brāzme   apv.

1. Nobrāzta miesas daļa.

Avoti: EH

brāzmīgs   apv.

1. Nevaldāms, straujš.

Avoti: EH

brāzmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Traukties ar lielu spēku, nevienmērīgi, ar uzplūdiem, brāzmām (piemēram, par vēju, lietu); brāzties.

2. Izpausties strauji un dedzīgi, ar pēkšņiem uzplūdiem.

Avoti: LLVV

brāzoņa   apv.

1. Rājiens; (ass, barga) pārmetums.

Avoti: KnV

Brazosa   vietv.

1. Upe ASV (angļu val. "Brazos"), Teksasas štatā, garums - 1530 km, sākas Ļanoestakadā, satekot Soltforkai un Dablmauntinforkai, ietek Meksikas līcī.

Avoti: LģE, PZT

brāzt   brāžu, brāz, brāž, pag. brāzu.

1. intrans. Brāzties.

2. trans.; sar. Rāt (asi, bargi).

Avoti: LLVV

brāzties   brāžos, brāzies, brāžas, pag. brāzos; refl.

1. Doties, virzīties ar lielu spēku, strauji (bieži ar troksni); joņot.

Avoti: LLVV

brazulis   apv.

1. Brezents.

Avoti: ViV

brāža   apv.

1. Nekārtīga kaudze.

2. Pulks, bars.

Avoti: ME

bražāt   apv.

1. Berzēt.

2. Rīvējot, berzējot padarīt mīkstu (piemēram, ādu, auklu).

3. Daudz, ar patiku bradāt.

4. Apnēsāt, nobružāt.

Avoti: KiV, ViV, KnG

brāžāt   apv.

1. Vairākkārtīgi vai ilgāku laiku berzt, berzēt.

Avoti: EH

brāžāties   apv.

1. Trokšņaini staigāt šurpu turpu.

Avoti: ME, VeAT

braženieki

1. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Bražciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brāžgāties   apv.

1. Bieži iet pa durvīm iekšā un ārā.

Avoti: EH

bražka   apv.

1. Brāga.

Avoti: VV

brāžņa   apv.

1. Drūzma.

Avoti: NeV

bražņāt   apv.

1. Bražāt.

Avoti: ME

bražoties   apv.

1. Berzties, berzēties.

Avoti: ME

bražus   apv.

1. Brienot.

Avoti: EH

BRB   saīs.

1. vietv. Barbadosa, valsts trīsburtu kods.

2. Tūlīt būšu atpakaļ (angļu "be right back"; īsziņās).

Avoti: PuA, īsz

Brčko   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā, tāda paša nosaukuma apgabala administratīvais centrs, 93000 iedzīvotāju (2013. g. ).

2. Brčko apgabals - autonoms apgabals Bosnijas un Hercegovinas federālās valdības tiešā pakļautībā, platība - 493 kvadrātkilometri, 78860 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Brē   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Bree"), Flandrijas reģiona Limburgas provincē, 15400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

break   angļu val.

1. Breiks.

Avoti: PL

break-dance   angļu val.

1. Breiks.

Avoti: PL

breakvaters

1. Breikvoters.

Avoti: Ang

brēcējs   apv.

1. Brēkulis, bļāvējs, kliedzējs.

Avoti: ME, Sin

brēcība   apv.

1. Trūkums, nabadzība.

Avoti: EH

brēciens   -a, v.

1. Skaļš, neapvaldīts kliedziens (parasti bailēs, dusmās, sāpēs).

Avoti: LLVV

brēcīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz brēkt, runāt paaugstinātā balsī, arī skaļi lamāties.

Avoti: ĒiV

brēcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ļaut brēkt, raudāt; panākt, ka brēc (mazi bērni).

// sar.; niev. Panākt, ka skan, vai ļaut skanēt (parasti nepatīkamiem, griezīgiem trokšņiem, skaņām).

Avoti: LLVV

breča

1. Brekčija - iezis, kurā sacementējušies šķautnaini nogulu iežu un vulkānisko iežu gabali.

Avoti: SV99

brečka   apv.

1. Brenčka.

Avoti: EH

brečkas   apv.

1. Smalkas mežģīnes.

Avoti: KiV

bred   sar.

1. Murgs.

Avoti: SLG

Breda   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Breda"), Ziemeļbrabantes provincē, 180400 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1252. g.

Avoti: LpA, Wi, PZT

brede   apv.

1. Bedre.

2. Kaps.

Avoti: ME, LivP

Bredebro   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1460 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

brēdeliņš   apv.

1. Brētliņa.

Avoti: EH

Bredenfeld   vietv., vēst., vācu val.

1. Briežu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Elejas pagastā.

Avoti: KV

bredenis   novec.

1. Neliels zvejas vads.

Avoti: KV

Bredevorta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bredevoort"), Gelderlandes provincē, 1500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bredforda   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Bradford"), Anglijā, Līdsas piepilsēta, 304600 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Pilsēta ASV ("Bradford"), Pensilvānijas štata ziemeļrietumos, 10000 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT, Wi

Brēdiķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

Bredstena   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1720 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bredstrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 3760 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bredštete   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bredstedt"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 5100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bredzīt   apv.

1. Bezkaunīgi runāt.

Avoti: KiV

Breeden   vietv., vēst., vācu val.

1. Trapes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Elejas pagastā.

Avoti: KV

brefo-   med.

1. Salikteņos norāda uz embriju vai jaundzimušo.

Avoti: MSV

brefoplastisks   med.

1. Veidots no embrionāliem audiem vai embrionālās dzīves laikā.

Avoti: TM

brefotrofisks   med.

1. Attiecīgs uz zīdaiņu uzturu.

Avoti: TM

brega   apv.

1. Brāga 1.

Avoti: ĒiV

brēga   apv.

1. Brāga 1.

2. Jama 3(1).

Avoti: ME, EH

Bregalnica   vietv.

1. Upe Maķedonijā ("Bregalnica"), Vardaras kreisā krasta pieteka, garums - 184 km.

Avoti: PZT, LpA

Bregance   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Breganze"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 8700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Brēgenca   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Bregenz"), Forarlbergas federālās zemes administratīvais cetrs, piestātne Bodenezera austrumu krastā, 28000 iedzīvotāju (2014. g.), dibināta kā romiešu cietoksnis "Brigantium" 15. g. p. m. ē.

Avoti: LpA, Wi, PZT

Brēgencerahe   vietv.

1. Upe Austrijā, Forarlbergā, ietek Bodenezerā.

Avoti: PZT, Wi

bregets

1. Kabatas pulkstenis, ko izgatavoja franču pulksteņmeistara Bregē (Brequet, 1747-1823) darbnīcā; Bregē pulksteņi bija ļoti precīzi, sita stundas un stundu daļas un rādīja datumus.

Avoti: SV08

bregma   med.

1. Punkts galvaskausa virspusē, kurā krustojas vainagšuve ar bultas šuvi.

Avoti: TM

Bregova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Vidinas apgabalā, 2570 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bregus   apv.

1. Kaut kas ļoti skābs.

Avoti: EH

bregvēdars   apv.

1. Resns, tukls cilvēks ar lielu vēderu; arī rīma; bregvēders.

Avoti: ViV

bregvēders   apv.

1. Resns, tukls cilvēks ar lielu vēderu; arī rīma.

Avoti: ViV

Bregža   vietv.; nelok.

1. Bregža kalns - Brežģa kalns Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā.

Avoti: KV

Bregži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kocēnu novada Vaidavas pagastā.

Avoti: LC

breģēt   apv.

1. Jaukties pa kādu šķidrumu ar rokām.

Avoti: ME

breģis   apv.

1. Cilvēks, kas ar rokām maisa kādu šķidrumu, netīrumus vai dubļus.

Avoti: SiV

brehstanga   novec., barb.

1. Lauznis.

Avoti: Sin

Brēhūlana   vietv.

1. Breja - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

Breiburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Breuberg"), Hesenes federālajā zemē, 7400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Breidaki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Breidāki   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Breidaki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Breidentona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bradenton"), Floridas štatā, 52700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Breidifjords   vietv.

1. Islandes lielākais līcis, iesniedzas salas ziemeļrietumos 124 km, platums - 55-70 km, dziļums - 50-100 m, augsti, stāvi krasti ar vairākiem sānu fjordiem, pusdiennakts plūdmaiņas līdz 3,6 m; zvejas ostas: Sandura, Stikishoulmura.

Avoti: PZT

Breidogi   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Breidaki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Breidsa   vietv.

1. Apdzīvota vieta Montserratā, šīs Lielbritānijas aizjūras teritorijas administratīvais centrs, 1000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Breiduogi   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Breidaki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

breidvimpelis

1. Trīsstūrveida karogs, dažkārt ar divām mēlēm (ar trīsstūrveida izgriezumu), ko izmanto par komandiera zīmi vai kuģa pazīšanās zīmi, kā arī signalizēšanai.

Avoti: LEV

breijāt   apv.

1. Plaucēt (miltus, lai padarītu mīklu saldu).

2. Plaucēt (nokautu dzīvnieku, lai atdalītu apspalvojumu); plaucēt (tīrot, dezinficējot).

Avoti: ViV

breik

1. Komanda boksā, pēc kuras pretiniekiem vienam no otra jāatiet solis atpakaļ.

Avoti: SV99

breikdānss

1. Breiks - dinamiska deja ar akrobātikas elementiem, radās 20. gs. 80. gadu vidū ASV afroamerikāņu vidē; hiphopa kultūras elements.

Avoti: PL

breikdenss

1. Breikdānss.

Avoti: Ang

Breikelena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Breukelen"), Utrehtas provincē, 14600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

breikeris

1. Breika dejotājs.

Avoti: PL

breiks

1. Dinamiska deja ar akrobātikas elementiem; populāra 20. gs. 80. gadu otrajā pusē; breikdānss; breikdenss.

Avoti: SV99

breikš   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu spēcīgu troksni, kas rodas, piemēram, kam pasmagam lūstot, plaisājot vai gāžoties; brīkš.

Avoti: ME

breikšis   apv.

1. Trokšņotājs, ķildnieks, bulduris.

Avoti: KV

breikšķēt   apv.

1. Radīt spēcīgu troksni (piemēram, par lielākiem (koka) priekšmetiem, kas lūst, plaisā vai gāžas); atskanēt šādam troksnim; brīkšķēt.

Avoti: ME

breikšķis   apv.

1. Lempis, ļoti neveikls cilvēks, kas visam pieskaras, uzgrūžas un kaut ko apgāž.

Avoti: ME, VeAT

breikšķināt   apv.

1. Skaļi sprēgāt, spraukšķēt, grabēt; radīt šādus trokšņus.

Avoti: ME

breikvoters

1. Speciāla būve, kas mazina viļņošanos ostas tuvumā.

Avoti: KV

Breila   vietv.

1. Pilsēta Rumānijas dienvidaustrumos, žudeca administratīvais centrs, 180300 iedzīvotāju (2011. g.), osta Donavas kreisajā krastā, līdz kurai brauc jūras kuģi.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Breimari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

Breinerda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Brainerd"), Minesotas štatā, 13400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

breinstormings

1. Problēmu risināšanas metode: šim nolūkam sapulcinātas grupas locekļi triecientempā piedāvā iespējami daudz ideju, kuru izvērtēšana notiek pēc tam; smadzeņu ofensīva, prātavētra.

Avoti: SV99

breinstorms   žarg.

1. Intensīva domu apmaiņa, ideju ģenerēšana.

Avoti: SLG

Breintrī   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Braintree"), Masačūsetas štatā, 37300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

breinvošings   žarg.

1. Smadzeņu skalošana.

Avoti: SLG

Breisaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Breisach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 14500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

breišķēt   apv.

1. Breikšķēt, brīkšķēt.

Avoti: EH

breite   apv.

1. Gabals (piemēram, no auduma).

Avoti: ViV

breitfoks   jūrn.

1. Trīsstūraina vai četrstūraina rājtakelēta bura, ko ejot ar vēju, paceļ masta priekšpusē.

Avoti: JūVM

breitiņš   apv.

1. Brītiņš.

Avoti: BsV

breitvimpelis   jūrn.

1. Kara flotes karogs ar garu asti, kuras galā ir trīsstūrveida izgriezums; to paceļ uz karakuģiem, kurus komandē atbilstošas pakāpes virsnieki.

Avoti: JūVM

Breja   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Bray"), Lensteras provincē, 31900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Brejdaki   vietv., vēst.

1. Breidaku muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Pildas pagastā.

Avoti: KV

Brejninga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 2870 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

brēka   -as, s.; parasti vsk.; sar.

1. Skaļu balsu, kliedzienu troksnis; troksnis, kurā dzirdami kliedzieni.

2. Skaļi un aktīvi izteikta neapmierinātība, protests; arī tracis.

3. apv. Cilvēks, kas mēdz skaļā, kliedzošā balsī runāt, arī bārties, lamāties.

Avoti: LLVV, ViV

brēkalēt   apv.

1. Pa brīžam nedaudz skaļi raudāt.

Avoti: ME

brēkaļāt   sar.

1. Klaigāt, bļaustīties.

Avoti: Sin

brēkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.

1. Laiku pa laikam brēkt (3).

// trans.

2. parasti 3. pers.; reti. Laiku pa laikam brēkt (1) (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

brekčija

1. Rupjgraudains iezis, kas sastāv no sacementētām, stūrainām dažādu iežu atlūzām.

Avoti: ZTV

brēke   vēst.

1. Likuma vai noteikuma pārkāpums un sods par to, kas bija paredzēts Livonijas likumos un dažu Rīgas amatnieku apvienību statūtos.

Avoti: KV

Brekerfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Breckerfeld"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 8900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

brekers

1. Starpslānis pneimatiskā riepā starp protektoru un riepas karkasu, sastāv no vairākiem korda un gumijas slāņiem.

Avoti: ZTV

breketes   med.

1. Metāla uzlikas, kas tiek cementētas uz zobiem; ortodontiskās skavas.

Avoti: VE

brēkliņš   apv.

1. Brētliņa.

Avoti: VV

Brekonbīkons   vietv.; novec.

1. Brekonbīkona nacionālais parks - Brekonbīkonsu nacionālais parks.

Avoti: PZT

Brekonbīkonsi   vietv.

1. Brekonbīkonsu nacionālais parks - atrodas Lielbritānijā ("Brecon Beacons"), Velsas dienvidaustrumos, platība - 1333,8 kvadrātkilometru, dibināts 1957. g., aizņem Kembrianu kalnu sarkanā smilšakmens masīvu (augstums - līdz 887 m vjl.), korē augstie kūdras purvi, virsāji, nogāzēs un ielejās meži.

Avoti: PZT, LpA

brēkoņa   -as, s.; parasti vsk.; sar.

1. Ilgstoša, nepatīkama, skaļa kliegšana; skaļu, griezīgu balsu troksnis.

Avoti: LLVV

breks

1. apv. Kaut kas nederīgs, nelāgs, nevajadzīgs, veltīgs.

2. žarg. Puisis.

Avoti: ME, SLG

brekse   apv.

1. Plaudis ("Abramis brama").

Avoti: KnG

brēksenieši

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Brēksiene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

breksēns   apv.

1. Mazs plaudis.

Avoti: KnV

brēksienieši

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Brēksiene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

breksieši

1. Stopiņu novada apdzīvotās vietas "Brekši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

breksis   -ša, v.

1. Plaudis ("Abramis brama").

2. žarg. Zēns, puisis; vīrietis.

3. žarg. Draugs, pielūdzējs.

Avoti: LLVV, PDE, SLG

Brekstada   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Sērtrendelāgas filkē, 1940 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

brēkša   apv.

1. Bļāvējs, bļauris.

Avoti: EH

brekšenieki

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Brekši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brekši   vietv.

1. Apdzīvota vieta Rīgas pilsētā, mikrorajons Juglas ezera dienvidu galā, kas agrāk bija atsevišķa apdzīvota vieta Rīgas rajona Stopiņu pagastā (tagadējā Stopiņu novadā).

Avoti: LD, La1

brēkšķēt   apv.

1. Spēcīgi raudāt.

Avoti: EH

brekšņa   apv.

1. Peļķe.

Avoti: ME

brekšot   žarg.

1. Koķetēt.

Avoti: SLG

Brekšupīte   vietv.

1. Piķurgas paralēls nosaukums tās lejtecē, Rīgas pilsētas austrumu malā.

Avoti: LD

brēkt   brēcu, brēc, brēc, pag. brēcu; sar.

1. intrans. Skaļi, neapvaldīti kliegt.

// pārn. Skaļi, griezīgi skanēt.

2. trans. Ļoti skaļā, kliedzošā balsī runāt.

// intrans.

3. intrans. Skaļi raudāt; raudot kliegt, vaimanāt.

4. intrans. Teikt, paust nosodījumu, sašutumu; protestēt; būt par cēloni nosodījumam, protestam.

Brēkt pēc atriebības (arī atmaksas)— prasīt atriebību.

5. žarg. Dziedāt.

Avoti: LLVV

Brekti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

brēktin   apv.

1. Savienojumā ar "brēkt" izsaka šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: EH

brēktuve   žarg.; hum.

1. Dziedāšanas kabinets.

Avoti: SLG

brēkulība   apv.

1. Raudulība.

Avoti: ME

brēkulīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds, kas bieži raud (parasti par bērniem).

Avoti: LLVV

brekulis   apv.

1. Auns, teķis.

Avoti: EH

brēkulis   -ļa, v.; sar.

1. Mazs bērns (parasti zīdainis), kas bieži raud; raudošs bērns.

Avoti: LLVV

brēkuļot   apv.

1. Tēlot brēkuli, bļauri; bļaut, raudāt.

Avoti: ME, VeAT

brēkums   apv.

1. Kliedziens, brēka, klaigas.

Avoti: ME

brekvaters

1. Breikvoters.

Avoti: Ang

brēķēt   apv.

1. Trūkt, pietrūkt.

Avoti: NeV

brēķība   apv.

1. Trūkums, nabadzība.

Avoti: NeV

brēķis   -ķa, v.; sar.; niev.

1. Brēkulis.

Avoti: LLVV

breloks   -a, v.

1. Kareklis (pulksteņa ķēdes vai rokassprādzes rotāšanai).

Avoti: LLVV

Bremdāla   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1830 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Brēmeles   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kocēnu novada Kocēnu pagastā.

Avoti: LC

Brēmene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bremen"), Vēzeres upes krastos, 100 km no Ziemeļjūras, 547360 iedzīvotāju (2009. g.), otra lielākā Vācijas osta.

2. Brēmenes Hanzas brīvpilsēta - Vācijas federālā zeme, kuras teritoriju veido Brēmenes pilsēta kopā ar priekšostu Brēmerhāfeni, platība - 404 kvadrātkilometri, 661166 iedzīvotāju (2009. g.).

Brēmenes federālā zeme— Brēmenes Hanzas brīvpilsēta.

Avoti: LģE, PuA

Brēmerfērde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bremervoerde"), Lejassaksijas federālajā zemē, 18700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Brēmerhāfene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā (vācu val. "Bremerhaven"), Brēmenes federālajā zemē, 112900 iedzīvotāju (2013. g.), Brēmenes priekšosta Vēzeres grīvā, Ziemeļjūras Helgolandes līča krastā.

Avoti: LģE

Bremertona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bremerton"), Vašingtonas štatā, 38600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Bremgartene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Bremgarten"), Ārgavas kantonā, 6500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bremia   lat.

1. Peronosporu dzimtas ģints.

Bremia lactucae— šīs ģints suga, kas parazitē uz salātiem.

Avoti: LD

bremka   apv.

1. Degvīns; degvīna malks.

Avoti: ViV

bremme   apv.

1. Ierīce cigoriņu grauzdēšanai - metāla kastīte ar aizbīdāmu vāku un garu kātu.

Avoti: KnG

bremmele   apv.

1. Mājsaimniecības rīks (piemēram, cigoriņu, graudu) grauzdēšanai - metāla kastīte ar aizbīdāmu vāku un garu kātu.

Avoti: ĒiV

bremmelīte   apv.

1. Dem. --> bremmele.

Avoti: ĒiV

bremze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Ierīce mehānisma (parasti transportlīdzekļa) kustības palēnināšanai vai apturēšanai.

Automātiskās bremzes— bremžu sistēma, ar kuru vilciena pašatkabināšanās gadījumā tā daļas var nobremzēt bez cilvēka iejaukšanās, kā arī var apturēt vilcienu no vagona ar stopkrānu.

Elektriskās bremzes— bremžu sistēma, kurā izmanto elektriskajā enerģijā pārvērstu vilciena uzkrāto kinētisko enerģiju.

Elektromagnētiskās bremzes— bremžu sistēma, kuras darbības pamatā ir elektromagnētisko iekārtu iedarbība uz sliedēm.

Elektropneimatiskās bremzes— frikcijas bremžu sistēma, kuru darbina ar saspiestu gaisu, bet vada ar elektrību.

Frikcijas bremzes— bremžu sistēma, kurā vilciena bremzēšana notiek ar berzes spēku, kas rodas ritošā sastāva riteņu vai uz ass uzstādītu īpašu bremžu disku un bremžu kluču mijiedarbībā, izmantojot riteņu saķeri ar sliedēm.

Pneimatiskās bremzes— frikcijas bremžu sistēma, kuras darbībai un vadībai izmanto saspiestu gaisu.

Rekuperatīvās bremzes— elektriskās bremzes, kuras darbina ar elektriskā ritošā sastāva elektromotoru izstrādāto enerģiju, kas tiek atgriezta kontakttīklā.

Reostatu bremzes— elektriskās bremzes, kas darbojas ar dīzeļlokomotīvju vai gāzturbīnu lokomotīvju elektromotoru izstrādāto enerģiju, kura tiek absorbēta īpašos reostatos.

Bremzes kāsis— lidmašīnas nosēšanās aprīkojuma elements, kas aizķer aerofiniša trosi un aptur lidmašīnu uz skrejceļa vai uz kuģa klāja.

2. žarg. Cilvēks ar palēninātu domāšanu.

3. žarg. Tāds, kurš nesaprot.

4. žarg. Tāds, kurš visu dara sevišķi lēni vai nedara neko, nav aktīvs.

Avoti: LLVV, ZTV, JV

bremzēšana

1. Fizikālu, mehānisku, tehnoloģisku u. c. procesu un reakciju, dažāda veida kustību u. tml. traucēšana, palēnināšana (ātruma samazināšana) vai apstādināšana.

Dinamiskā bremzēšana— asinhrondzinēju un paralēlās ierosmes dzinēju bremzēšana.

Elektromagnētiskā bremzēšana— bremzēšana ar elektromagnētisko bremzi.

Pretslēguma bremzēšana— bremzēšana, mainot dzinēja attīstītā griezes momenta virzienu.

Rekuperatīvā bremzēšana— bremzēšana, kuras laikā dzinējs darbojas ģeneratora režīmā un daļu uzkrātās enerģijas atgriež tīklā.

Bremzēšanās starojums— elektromagnētiskais starojums, ko izstaro ātra lādēta daļiņa, bremzēdamās atoma kodola vai elektrona kuloniskjā laukā.

2. Transportlīdzekļa kustības ātruma samazināšana vai tā apstādināšana ar bremzēm iepriekš paredzētajā vietā.

Bremzēšanas ceļš— attālums, kuru transportlīdzeklis nobrauc laikā no bremžu iedarbināšanas momenta līdz transportlīdzekļa pilnīgas apstāšanās momentam.

Bremzēšanas raķešdzinējs— raķešdzinējs, kura vilce ir vērsta tieši pretēji kosmiskā lidaparāta kustības virzienam.

Bremžu pievads— bremžu sistēmas daļa, kura bremžu pedālim vai svirai pielikto spēku palielina un pievada bremžu mehānismiem.

Bremžu plāksne— lidaparāta korpusa atliecama virsma gaisa pretestības palielināšanai.

Avoti: ZTV, LPE

bremzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Palēnināt vai apturēt (transportlīdzekli), iedarbinot bremzes.

// intrans. Tikt palēninātam vai apturētam (ar bremzēm) - par transportlīdzekli.

2. sar. Kavēt, traucēt (ko) attīstība; palēnināt vai apturēt (darbību, norisi).

Avoti: LLVV

bremzētājierīce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. tehn. Ierīču sistēma bremzēšanai.

Avoti: LLVV

bremzēties   apv.

1. Lielīties, dižoties, būt uzpūtīgam.

Avoti: ME, VeAT

bremzspārnis

1. Lidmašīnas spārna mehanizācijas ierīce, kas veic aerodinamisko bremžu (arī aerodinamiskās stūres) un cēlējspēka slāpētāja funkcijas.

Avoti: LPE

bremzstarojums

1. Elektromagnētiskais starojums, kas rodas, bremzējot lādētas daļiņas.

Avoti: TM

bremztīkliņš

1. Vakuuma vai gāzpildītas elektronierīces elektrods starp ekrāntīkliņu un anodu.

Avoti: ZTV

bremžuks   apv.

1. Lamuvārds resnam, neizveicīgam cilvēkam.

Avoti: EH

Brena   vietv.

1. Brena le Konte - pilsēta Beļģijā (fr., vācu "Braine-le-Comte", nl. "'s-Gravenbrakel"), Valonijas reģiona Eno provincē, 21300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

brenc-   novec.

1. Vairākos ķīmiskos savienojumos sastopamais priedēklis, norāda, ka attiecīgā viela iegūta karsējot tālāk minēto vielu.

Avoti: KV

Brenceliškas   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Brenteļiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Brenceliški   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Brenteļiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Brenceliškys   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Brenteļiški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Brencēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kokneses novada Bebru pagastā.

Avoti: LC

brencenieši

1. Alūksnes novada Malienas pagasta apdzīvotās vietas "Brenci" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brencēnieši

1. Madonas novada Bērzaunes pagasta apdzīvotās vietas "Brencēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brenci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alūksnes novadā 12 km no Alūknes, Malienas pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LPag, LC

brencieši

1. Alūksnes novada Malienas pagasta apdzīvotās vietas "Brenci" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brenciškas   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Brenciški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Brenciški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LC

brenckatechīns   novec.

1. Pirokatehīns.

Avoti: KV

brencvīnskābe   novec.

1. Karsējot vīnskābi iegūta viela.

Avoti: KV

Brenči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

Avoti: LC

brenčka   apv.

1. Liela peļķe.

Avoti: ME

brendālisms

1. Vides un sadzīves varmācīga piesārņošana ar reklāmu.

Avoti: PL

brendans   apv.

1. Degvīns.

Avoti: EH

brendavīns   apv.

1. Degvīns.

Avoti: ME

brendaviņš   apv.

1. Degvīns.

Avoti: EH

brendele   apv.

1. Mājsaimniecības rīks (cigoriņu, graudu u. tml.) grauzdēšanai - metāla kastīte ar aizbīdāmu vāku un garu kātu.

Avoti: ViV

brendelenes   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

brendels   apv.

1. Kafijas grauzdēšanas iekārta.

Avoti: EH

Brendersleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Brenderupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

brendi   reti

1. Brendijs.

Avoti: Ang

brendijs

1. Alkoholisks dzēriens, ko iegūst, destilējot vīnu.

Avoti: LEV

brendings

1. Brenda veidošana, zīmolveide.

Avoti: PL

brendīnmeistars   apv.

1. Degvīna darītājs.

Avoti: ĒiV

brendīns   apv.

1. Degvīns.

Avoti: ĒiV

Brendona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Brandon"), Floridas štatā, 103500 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta ASV ("Brandon"), Misisipi štatā, 23100 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Brandon"), Dienviddakotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

brends

1. Tirdzniecības zīme, firmas zīme, preču zīme, prečzīme; zīmols.

Avoti: PL, MLVV

brenduvīns   apv.

1. Degvīns.

Avoti: EH

brenduviņš   apv.

1. Degvīns; brendavīns.

Avoti: ME

brendvīnmeistars   apv.

1. Degvīna darītājs.

Avoti: ĒiV

brendvīns   apv.

1. Degvīns.

Avoti: ĒiV

brendzelēt   apv.

1. Stipri paļāt, norāt.

Avoti: ME

Brenema   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Brenham"), Teksasas štatā, 16300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

brengs   apv.

1. Brangs.

2. Tāds, kas labi saglabājies; nenovalkāts, vesels.

Avoti: ĒiV

brengulieši

1. Beverīnas novada Brenguļu pagasta apdzīvotās vietas "Brenguļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brenguļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Beverīnas novadā (līdz 2009. g. - Valmieras rajonā) 10 km no Valmieras, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1474. gadā, pagasta centrs.

2. Brenguļu pagasts - pagasts Beverīnas novadā, izveidojies bijušās muižas teritorijā, robežojas ar Kauguru un Trikātas pagastu, kā arī ar Burtnieku, Smiltenes un Priekuļu novadu; bijušie nosaukumi: Vecbrenguļu pagasts, vāciski - Alt-Vrangelhof, krieviski - Staro-Brangeļskaja.

Brenguļu pagasta teritorija— 1990. g. atjaunotā pagata teritorijā līdz 1949. gadam bija divi pagasti - Brenguļu un Jaunvāles pagasts.

Avoti: LPag, LE1

brengums   apv.

1. Brangums.

Avoti: ĒiV

Brengūzis   vietv.

1. Ezers Raunas novada Drustu pagastā, 172,9 m vjl., platība - 19 ha, garums - ~0,8 km, lielākais platums - ~0,4 km.

Avoti: LD, La1

brenkūzis   apv.

1. Alkoholisku dzērienu (parasti alus, degvīna) darītava.

Avoti: ĒiV

Brenkūzis   vietv.

1. Ezers Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā, viens no Lodes-Taurenes ezeriem, platība - 11,8 ha, garums - 0,6 km, platums - 0,5 km, lielākais dziļums - 4 m.

Avoti: LD

brenne   žarg.

1. Nepatikšanas.

Avoti: Žrg

Brennera   vietv.

1. Brennera pāreja - atrodas Alpu kalnu austrumu daļā ("Brenner", it. "paso di Brennero"), uz Austrijas un Itālijas robežas 1371 m vjl., savieno Izarkas un Innas ieleju, zem tās dzelzceļa tuneļi un autotuneļi.

Avoti: PZT

Brennesunda   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Nūrlannes filkē, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Brenta   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Brent"), Floridas štatā, 21800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Brent"), Alabamas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Londonas administratīvais rajons ("Brent").

Avoti: WA16, LpA

Brenteliški   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Brenteļiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Brenteļiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Biķernieku pagastā.

Avoti: LC

Breņciškys   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Brenciški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Breņči   vietv.

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Brenči" nosaukums latgaliski.

2. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Brenči" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

breņģe   apv.

1. Staigna vieta; dziļi dubļi.

Avoti: EH

breņģēt   apv.

1. Darboties pa slapju vietu.

Avoti: EH

breņģēties   apv.

1. Darboties pa slapju vietu.

Avoti: EH

breņģis   apv.

1. Dziļi dubļi; vieta, kur daudz dubļu.

2. Pabiezs kā maisījums, sabiezējis ēdiens.

Avoti: MiV

breolīns   -a, v.

1. Matu ziede, ko lietoja pirms Otrā pasaules kara.

Avoti: MLVV

Brerupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 4450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Bresanone   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bressanone"), Trentīno-Alto Adidžes reģiona Bolcāno provincē, 21000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

brese

1. apv. Dzimumzīme, zīme.

2. lopk. Zirga pazīme - dažāda lieluma un formas nepigmentētas ādas laukums starp nāsīm.

3. apv. Plaudis; bresme.

Avoti: ZTV, VV

Bresemois   vietv., vēst., vācu val.

1. Briežu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Suntažu pagastā.

Avoti: KV

bresene   apv.

1. Plaudis; bresme.

Avoti: VV

bresēties   apv.

1. Apmaisīt ar rokām putru vai kādu citu šķidrumu.

Avoti: ME, VeAT

Bresilgen   vietv., vēst., vācu val.

1. Bruzilas muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kursīšu pagastā.

2. Brizules muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Sēmes pagastā.

Avoti: KV

bresis   apv.

1. Kāds, kas bresējas.

Avoti: ME

Breskensa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Breskens"), Zēlandes provincē, 4800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bresla   apv.

1. Brasls.

Avoti: EH

Breslau   vietv., vēst., vācu val.

1. Braslavas pagasta bijušais nosaukums.

2. Braslava.

3. Breslavas muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Braslavas pagastā.

Avoti: LPag, FV

Breslava   vietv.

1. Vroclava - pilsēta Polijā, tās vācu nosaukums (līdz 1945. g.).

Avoti: IPV-101-81

bresls   apv.

1. Brasls.

Avoti: ViV

bresma   apv.

1. Plaudis; bresme.

Avoti: VV

bresme   apv.

1. Slimība, kas izpaužas kā pūslīši uz sejas vai citām ķermeņa daļām.

Avoti: EH

bresme   apv.

1. Plaudis.

Avoti: VV

bresmes   apv.

1. Tesmeņa iekaisums.

Avoti: KV

Bress   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija) mitoloģijā - fomoru valdnieks, kas bijis ļoti neviesmīlīgs un nesaticīgs, atklājis cilvēkiem zemes apstrādāšanas noslēpumus, mācījis art un sēt.

Avoti: Mit

Bresta   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, apgabala administratīvais centrs, 310800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Francijā ("Brest"), Bretaņas reģiona Finistēras departamentā, Atlantijas okeāna Iruā līča piekrastē, 141300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

breste   apv.

1. Garšīgs ēdiens.

Avoti: ĒiV

Brestļitovska   vietv.

1. Baltkrievijas pilsētas Brestas nosaukums līdz XX gs. sākumam.

Avoti: PZT

breša   novec.

1. Bumbu vai mīnu izlauzts caurums cietokšņa sienā.

Avoti: SV33

Breša   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Brescia"), Lombardijas reģiona un Brešas provinces administratīvais centrs, 188600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Brešas province - Itālijas Lombardijas reģiona province ("Provincia di Brescia"), platība - 4784 kvadrātkilometri, 1267000 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 206 komūnās.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Brešija   vietv.; novec.

1. Breša - pilsēta Itālijā.

Avoti: PZT

breštenga   apv.

1. Lauznis.

Avoti: ViV

Bretaņa   vietv.

1. Pussala Francijas ziemeļrietumos (fr. val. "Bretagne"), to apskalo Lamanšs un Atlantijas okeāns, garums - >200 km, platums - līdz 120 km.

2. Vēsturiska province Francijas ziemeļrietumos, Bretaņas pussalā, ietver Ilas un Vilēnas, Kotdamoras, Finistēras un Morblānas departamentu, robežojas ar Lejasnormandijas un Luāras provinci.

Avoti: LģE, PZT

brete   žarg.

1. Paplāte pārtikas precēm (tirgū).

Avoti: SLG

brēteliņa   apv.

1. Brētliņa.

Avoti: EH

brēteliņš   apv.

1. Brētliņa.

Avoti: VV

Bretene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bretten"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 28600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bretērs   novec.

1. Cilvēks, kas meklē iemeslus divkaujai, kas vienmēr gatavs kauties.

Avoti: SV33

Bretiņī   vietv.

1. Bretiņī pie Oržas - pilsēta Francijā ("Bretigny-sur-Orge"), Ildefransas reģiona Esonas departamentā, 28 km uz dienvidiem no Parīzes, 47500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

brētlene   apv.

1. Brētliņa.

Avoti: LivP

brētliņa   -as, s.

1. Siļķu dzimtas suga ("Spratus spratus"), neliela zivs ar zilganzaļu muguru, sudrabainiem sāniem un vēderpusi.

Avoti: LLVV

brētliņš   novec.

1. Brētliņa.

Avoti: LME

bretoņi   -ņu, v.

1. Bretaņas pussalas pamatiedzīvotāji.

Bretoņu romāni— franču viduslaiku episki sacerējumi, kuros apdziedāta bruņinieku dzīve un mīlestība.

Bretoņu cikls— viens no viduslaiku bruņinieku romānu cikliem.

Avoti: LLVV

Breuveri   vietv.

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Brūveri" nosaukuma variants vietējā izloksnē.

Avoti: LC

breve

1. Sākumā - katrs īss ziņojums; vēlāk - īss pāvesta raksts par mazāk svarīgiem jautājumiem; šim rakstam nebija bullas svinīgās formas.

Avoti: RtV

brevi-   med.

1. Salikteņos norāda uz īsumu.

Avoti: MSV

breviārijs   novec.

1. Lūgsnu un himnu grāmata.

Avoti: LV93

breviārs

1. Katoļu garīdznieku rokasgrāmata dievkalpojumu noturēšanai; tajā ietvertas lūgsnas, psalmi, izvilkumi no Bībeles.

2. Īss izvilkums no kāda veseluma.

3. Lūgšanu cikls katoļu baznīcā, ko izpilda regulāri vienā un tajā pašā stundā.

Avoti: SV99, DzV

brevicoryne   lat.

1. Brevicoryne brassicae - kāpostu laputs.

Avoti: LD

Brevīka   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Tēlemarkas filkē, 2700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

brevis   mūz.

1. Zīme viduslaiku notācijā, kuras ilgums līdzinās divām veselām notīm.

Avoti: Mūz

Breza   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Breza"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Zenicas-Dobojas kantonā, 14600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

brezeles   apv.

1. Brizenes.

Avoti: EH

brezelēt   apv.

1. Slikti krāsot vai izbalēt.

Avoti: ME, VeAT

brezelis   apv.

1. Tas, kas šļakstinās, laistās, niekojoties ēd.

Avoti: MiV

brezents   -a, v.; parasti vsk.

1. Blīvs, ūdens necaurlaidīgs audekls.

Avoti: MLVV

brezēt   apv.

1. Plunčāt, plunčot.

Avoti: ME

brezēties   apv.

1. Šļakstīties, šļakstināties; laistīties; plunčāties.

Avoti: MiV, ME

brezis   apv.

1. Bresis.

Avoti: EH

Brezno   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabalā, 21500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Brezņika   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Pernikas apgabalā, 4100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Brezoja   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Vilčas žudecā, 6000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Brezova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Plovdivas apgabalā, 1880 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Brezova pie Bradlas - pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabalā, 5000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Brežģa   vietv.; nelok.

1. Brežģa kalns - atrodas Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā, 255 m vjl., plašs un lēzens, nepaceļas uzkrītoši pār apkārtni; Bregža kalns.

Avoti: La1, KV

Brežģi   vietv.

1. Kocēnu novada Vaidavas pagastā pagasta apdzīvotās vietas "Bregži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

brežģis   apv.

1. Režģis - veidojums, kas radies, kam, piemēram, zariem, savstarpēji savijoties, krustojoties.

Avoti: KnG

Brežģis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā.

Brežģa krogs— Vecpiebalgas novada Taurenes pagasta apdzīvotās vietas "Brežģis" bijušais nosaukums.

2. Brežģa kalns - lielpaugurs Vidzemes augstienē, uz rietumiem no Alauksta ezera, Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā, absolūtais augstums - 255,4 m vjl., relatīvais augstums - ~40 m, garums - 1 km, platums - līdz 450 m.

Avoti: LC

Brežice   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Brežice"), Lejassavas reģionā, 6600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Brežņevciems   žarg.

1. Vidzemes tirgus mikrorajons Rīgā (20. gs. 70.-80. gados).

Avoti: SLG

brī

1. Balts vai dzeltenīgs franču deserta siers ar baltu, ēdamu pelējuma kārtiņu; ražo Brī apgabalā, netālu no Parīzes.

Avoti: LEV

Bria   vietv.

1. Pilsēta Centrālāfrikas Republikā, 35200 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Briarejs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - debesu dieva Urāna un zemes dievietes Gajas dēls, viens no trim hekatonheiriem, briesmonis ar 50 galvām un 100 rokām, kurš palīdz dievu jaunajai paaudzei, kas pasaules uzbūvē iedibina kārtības principu, un Tartarā apsargā gāztos titānus.

Avoti: Mit

briārs

1. Suņu šķirne, dzimtene - Francija.

Avoti: PL

brīc   apv.

1. Izsauksmes vārds plīstoša stikla vai līdzīgas skaņas apzīmēšanai.

Avoti: ME

bric-a-brac

1. Grabažas; vecas lietas, rotaslietas.

Avoti: LEV

brica   apv.

1. Gars 2.

2. Brice.

Avoti: EH

bricada   apv.

1. Izsauksmes vārds aitu vai zirgu lēkāšanas skaņu apzīmēšanai.

Avoti: ME

bricants   apv.

1. Nemierīgs bērns.

Avoti: EH

bricāt   apv.

1. Kāri, aizgūtnēm (plūcot), ēst (parasti par dzīvniekiem, kas iekļuvuši labās ganībās, dārzā).

Avoti: ĒiV

bricata   apv.

1. Savienojumā ar "bracata" apraksta lēkāšanas skaņas.

Avoti: EH

brice   apv.

1. Bāriens.

Avoti: KV

bricelēt   apv.

1. Bārt, pelt.

Avoti: KV

Bricēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Lielvārdes novada Lēdmanes pagastā.

Avoti: LC

bricēt   apv.

1. Cirst, sist, pērt ar strupu priekšmetu.

2. Krietni, sātīgi ēst.

Avoti: ME, VeAT

Brici   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

3. Bricu ezers - atrodas Vidzemes augstienē, Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā, 207 m vjl., platība - 16 ha, apaļa ezerdobe, diametrs - 0,5 km, dziļums - 2,7 m.

Bricu ezermītne— atrodas Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā Bricu ezera dienvidaustrumu daļā, datējama ar vidējo dzelzs laikmetu (5.-9. gs.).

4. Lielie Brici - apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

5. Mazie Brici - apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

Avoti: LC, LE1

bricis   apv.

1. Īlens, urbulis.

Avoti: KV

bricis   apv.

1. Bāriens.

Avoti: EH

bricis   apv.

1. Spoks.

Avoti: EH

bricīt   apv.

1. Bārt, lamāt.

Avoti: ME

brickas   apv.

1. Brāziens, pēriens; braciņš.

Avoti: LE

bricot   apv.

1. Kārīgi ēst.

Avoti: EH

bricūna   apv.

1. Nemierīgs bērns, delveris.

Avoti: ME

bricuna   apv.

1. Nemierīgs bērns, kas skrien un lēkā.

Avoti: KV

Bričeni   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 9900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Briči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Daukstu pagastā.

Avoti: LC

brička   apv.

1. No vienkārša materiāla ne visai rūpīgi darināta gulta.

2. Veci rati; vieglās automašīnas piekabe.

Avoti: ViV, SLG

brička   apv.

1. Balle lauku mājās (īpaši neorganizēta, nesagatvota); iedzeršana.

Avoti: ViV, ĒiV

bričkāties   apv.

1. Piedalīties mājas ballē; dejot, rotaļāties u. tml. mājas ballē.

Avoti: ViV

bričkus   apv.

1. Sena tautasdeja.

Avoti: EH

bričot   apv.

1. Ēst, paēst.

Avoti: ME

bričuks   apv.

1. Mītizēta būtne ar ko bērnus baidīja.

Avoti: NeV

Brida   vietv.

1. Kamārce - Ventas labā krasta pieteka Ventspils novadā.

Avoti: LD

brīda   apv.

1. Izbrista vieta labībā vai linu laukā, ierādot kādu gabalu.

Avoti: KV

bridāc   apv.

1. Izsauksmes vārds lēkšanas, lēkāšanas skaņu atdarināšanai.

Avoti: ME

brīdadzieši

1. Limbažu novada Viļķenes pagasta apdzīvotās vietas "Brīdaga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brīdaga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Limbažu novada Viļķenes pagastā.

Avoti: LC

Brīdags   vietv.

1. Limbažu novada Viļķenes pagasta apdzīvotās vietas "Brīdaga" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bridaliņa   apv.

1. Saules epitets.

Avoti: KV

bridējputni   -u, v.

1. Garkājaini putni, kas pa lielākai daļai pārtiek no purvu un ūdens dzīvniekiem.

Avoti: LV87

bridējs   apv.

1. Cilvēks, kas brien pa dubļiem, vircu u. tml., strādājot smagu darbu.

2. Cilvēks, kas zvejo ar bridni.

Avoti: KiV

bridelīte   apv.

1. Bridaliņa.

Avoti: ME

bridels

1. Ķēde, kuras viens gals piestiprināts pie stacionāra enkura, otrs pie kuģu tauvošanās mucas.

Avoti: ZTV

briden   apv.

1. Savienojumā ar verba "brist" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

brīdenēt   apv.

1. Brīdināt.

Avoti: ME

bridenis   apv.

1. Zvejas tīkls, kuru divatā, trijatā vai četratā velk pa ūdeni brienot.

Avoti: TlV

brīders

1. Kodolreaktors, kurā, izmantojot kodolu dalīšanās reakcijā radušos neitronu pārpalikumu, notiek paplašināta kodoldegvielas atražošana; kodoldegvielas rodas vairāk, nekā to patērē; visefektīvākie brīderi ir ātro neitronu reaktori.

Avoti: ZTV

brīdēt   apv.

1. Brīdināt, draudēt, rāt; mācīt bērnu sitot.

Avoti: KV, Sin, EH

brīdēt   apv.

1. Mierināt.

Avoti: EH

Bridge   saīs.

1. Biotehnoloģiju izpēte inovācijai, attīstībai un izaugsmei Eiropā (angļu val. "biotechnology research for innovation, development and growth in Europe").

Avoti: PnR

bridīc   apv.

1. Bridāc.

Avoti: EH

bridien   apv.

1. Savienojumā ar verba "brist" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

bridiens   apv.

1. Vienreizēja, paveikta darbība --> brist.

Avoti: ĒiV

bridin   apv.

1. Savienojumā ar verba "brist" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

brīdinājums   -a, v.

1. Ziņojums, aizrādījums (par ko draudošu, nepatīkamu).

// novec. Uzvelkami, nolaižami vai maināmi signāli vēja stipruma rādīšanai.

2. Aizliegums (ko darīt).

3. Soda piedraudējums; draudi.

4. Prokurora reaģēšanas dokuments, kurā viņš norāda uz personas rīcībā konstatētām pārkāpuma pazīmēm, kas liecina par prettiesiskas darbības iespējamību, un brīdina par šādas rīcības turpmāku nepieļaujamību; viens no administratīvo sodu veidiem, ko var piemērot par administratīvu pārkāpumu.

5. inf. Vizuāls vai audioziņojums, kas brīdina datu apstrādes sistēmas operatoru par potenciāliem tās funkcionēšanas traucējumiem.

Avoti: LLVV, JtV

brīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iepriekš ziņot, aizrādīt (par ko draudošu, nepatīkamu).

2. Draudēt.

Avoti: LLVV

brīdines   apv.

1. Kāda lauku puķe ar baltiem ziediem.

Avoti: EH

brīdinēt   apv.

1. Brīdināt.

Avoti: EH

brīdings

1. Process kodolreaktorā, kas nozīmē, ka kodoldegvielas rodas vairāk, nekā to patērē.

Brīdinīki   vietv.

1. Alūksnes novada Mālupes pagasta apdzīvotās vietas "Briedinieki" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

bridiņš   apv.

1. Neliels zvejas vads.

Avoti: KV

brīdiņš   apv.

1. Bāriens, rājiens.

Avoti: KV, Sin

brīdis   -ža, v.

1. Neilgs, īss laika posms.

Krietnu brīdi— samērā ilgi.

Labu brīdi— samērā ilgi.

Avoti: LLVV, MLVV, KnV

bridis

1. Bridnis.

Avoti: Sin

Brīdīši   vietv.

1. Balvu novada Kubulu pagasta apdzīvotās vietas "Briedīši" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Bridiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

bridkai   apv.

1. Nepieklājīgi, neglīti.

2. Neērti, slikti.

Avoti: KiV

bridks   apv.

1. Tāds, kam ir kādas nevēlamas īpašības.

Avoti: KiV

bridnis   -ņa, v.

1. Zvejas rīks, ar ko zvejo zivis, brienot pa ūdeni.

Avoti: LLVV

bridota   apv.

1. Riebeklis.

Avoti: KiV

bridums   apv.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> brist.

Avoti: ME

Brīdziški   vietv.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Bridiški" nosaukuma variants.

2. Kolna Brīdziški - Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Bridiški" daļa, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

3. Lejas Brīdziški - Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Bridiški" daļa, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

Avoti: LC

bridzīties   apv.

1. Riebties (parasti par nelabu ēdienu vai dzērienu).

Avoti: NeV

bridžas

1. Bikses, kas cieši pieguļ kājām zem ceļgala; jājambikses; bridža bikses.

Avoti: PL

bridžas   apv.

1. Tauva, tīkls kaut kā izvilkšanai.

Avoti: ME, VeAT

bridži   žarg.

1. Bikses.

Avoti: KZ

bridžists

1. Bridža spēlētājs.

Avoti: PL

bridžot   apv.

1. Zvejot ar tīklu.

Avoti: EH

Bridžporta   vietv.

1. Pilsēta ASV, Konektikutas štatā ("Bridgeport"), Atlantijas okeāna Longailendas šauruma piekrastē, 147600 iedzīvotāju (2016. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Bridgeport"), Nebraskas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Bridgeport"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Bridgeport"), Vašingtonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

bridžs   -a, v.

1. Kāršu spēle ar 52 kārtīm, kurā notiek solīšana.

Bridža bikses— bikses, kas zem ceļgaliem cieši pieguļ pie kājām; bikses, kas zem ceļgala savilktas.

Avoti: LLVV, SV99

bridžs   apv.

1. Bradenis, bridnis - zvejas tīkls, kuru divatā, trijatā vai četratā velk pa ūdeni brienot.

Avoti: TlV

Bridžtauna   vietv.

1. Barbadosas galvaspilsēta (angļu val. "Bridgetown"), osta Atlantijas okeāna krastā, 99000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Pilsēta ASV ("Bridgetowv"), Ohaio štatā, 14400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LģE, WA16

Bridžtona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bridgeton"), Misūri štatā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Bridgeton"), Ņūdžersijas štatā, 25300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

brieda   novec.

1. Briedums, nobriešana.

Briedas audze— skuju koku mežaudze, kas vēl nav sasniegusi izdevīgāko izmantošanas vecumu, bet tuvākos 10-30 g. to sasniegs.

Avoti: KV

briedaine   apv.

1. Kaut kas, kas izgatavots no brieža ādas.

2. Kūla.

Avoti: ME, VeAT, EH

briedains   apv.

1. Brieža vai stirnas krāsā.

Avoti: EH

briedakls   apv.

1. Pļāpa, melkulis.

Avoti: EH

briedala   apv.

1. Govs brieža spalvā (sirma).

Avoti: ME

briedale   apv.

1. Tādas govs vārds, kurai ir stāvi un smaili ragi.

Avoti: EH

briedaļa   apv.

1. Govs brieža spalvā (gaiši brūnganpelēkā krāsā).

2. Briežu mātīte.

Avoti: KV, ViV, Sin

briede   apv.

1. Savienojumā "rudzu briede" - bula zibens, pēc kura rudzi nobriest.

Avoti: EH

Briede   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Burtnieku novada Burtnieku pagastā.

2. Upe Pārgaujas, Kocēnu un Burtnieku novadā, garums - 42 km, ietek Burtnieka dienvidu galā; Līdace.

3. Iecavas labā krasta pieteka Vecumnieku un Iecavas novadā, garums - 10 km.

Avoti: LC, LD, La1

briedekls   apv.

1. Pļāpa, melkulis.

Avoti: EH

briedēkls   apv.

1. Briede.

Avoti: EH

briedele   apv.

1. Briedala.

Avoti: EH

briedelēns   apv.

1. Briedēns, arī alnēns.

Avoti: KiV

briedene

1. apv. Teleforu dzimtas sēne - medene ("Sarcodon imbricatus"), līdzīga cūcenei, tikai tumšāka.

2. apv. Šampinjonu suga ("Agaricus campestris").

3. apv. Vilkmēle, briežu kūla ("Nardus stricta").

4. sar. Staltbriežu govs.

Avoti: KnG, KiA, ME, Vng

briedenieši

1. Vecumnieku novada Vecumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Briedene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

briedēnieši

1. Burtnieku novada Burtnieku pagasta apdzīvotās vietas "Briede" iedzīvotāji.

2. Kocēnu novada Vaidavas pagasta apdzīvotās vietas "Brieži" iedzīvotāji.

3. Amatas novada Skujenes pagasta apdzīvotās vietas "Briežumuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

briedēns   apv.

1. Jauns briedis; briežu mazulis.

Avoti: ĒiV

briedens

1. Briedīgs.

Avoti: Sin

Briedes   vietv.

1. Burtnieku novada Burtnieku pagasta apdzīvotās vietas "Briede" nosaukuma variants.

Avoti: LC

briedēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. Tuvināt gatavībai (augļus, sēklas u. tml.).

2. apv. Pļāpāt, melot, fantazēt.

Avoti: LLVV, EH

briedība   s.

1. Vispārināta īpašība --> briedīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

briedieši

1. Viesītes novada Saukas pagasta apdzīvotās vietas "Brieži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

briedīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attīstās, kļūst lielāks; tāds, kas spēj attīstīties, kļūt lielāks.

2. Tāds, kas veicina augu, augļu, sēklu attīstību; auglīgs.

3. Tāds, kas briest (5) - piemēram, par miltiem, putraimiem.

Avoti: LLVV

briedīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> briedīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

briedināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. parasti 3. pers. Briedēt.

2. Panākt, ka briest (5).

3. apv. Piesūcināt ar ko šķidru, lai palielinātos apjomā.

Avoti: LLVV, KiV

Briedinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Mālupes pagastā.

Avoti: LC

briedis   -ža, v.

1. dsk.; zool. Pārnadžu kārtas dzimta ("Cervidae"), kurā ietilpst lieli un vidēji lieli dzīvnieki, kuru tēviņiem ir žuburoti ragi (piemēram, alnis, staltradzis, stirna), 12-17 ģ., ~30 s., Latvijā konstatētas 3 ģ., 3 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Cervus"), Latvijā konstatēta 1 s. - staltbriedis.

Briežu ķērpji— ķērpji, kas noder ziemeļbriežu barībai.

Stalts kā briedis— ļoti stalts.

Vīrs kā briedis— stalts un spēcīgs vīrietis.

Briežu dzimta— ietilpst pārnadžu kārtā, dažāda lieluma, bet pārsvarā lieli dzīvn., Latvijā 3 apakšdz., 3 ģ., 3 s.: alnis, staltbriedis, stirna.

3. apv. Zirgs brieža spalvā.

4. žarg. Stalts vīrietis.

Avoti: LLVV, LD, DžP, SLG

briedīši

1. Balvu novada Kubulu pagasta apdzīvotās vietas "Briedīši" iedzīvotāji.

2. apv. Briežu vabole - briežvaboļu dzimta ("Lucanidae").

Avoti: V1, KV

Briedīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

2. Briedīšu iezis - atsegums Gaujas kreisajā krastā Amatas novada Drabešu pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, ~1 km augšpus Amatas ietekas, atsegta 4 m bieza Gaujas svītas smilšakmeņu slāņkopa ar īpatnēju slīpslāņojumu, ko kontrastainu padara sūnām un ķērpjiem klāti, ar vizlu bagāti ieži.

Avoti: LC, LE1

Briedīte   vietv.

1. Mazbriede - Briedes kreisā krasta pieteka Kocēnu novada Dikļu pagastā.

Avoti: LD

brieds   -a, v.; parasti vsk. lok.; poēt.

1. Briedums (1).

2. Briedums (2).

Avoti: LLVV

briedspalvis   apv.

1. Tāds (piemēram, zirgs), kura apspalvojums (pēc krāsas) ir līdzīgs brieža spalvai.

Avoti: ME

briedspalvītis   apv., poēt.

1. Dem. --> briedspalvis.

Avoti: ME

briedu   apv.

1. Darbības vārda "brist" tagadnes forma - brienu.

Avoti: ME

briedule   apv.

1. Aļņa krāsas govs.

Avoti: ME

briedulene   apv.

1. Jauna briežu mātīte.

Avoti: EH

briedulēns   apv.

1. Jauns briedis; briežu mazulis.

Avoti: ĒiV

briedums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> briest (1).

2. Pilnīga (garīgo spēju, talanta, spēku u. tml.) gatavība, atraisītība.

Pašā (arī pilnā) briedumā— spēka gados.

Avoti: LLVV

briedumzari   -u, vsk. briedumzars, -a, v.; bot.

1. Veģetatīvie (augļu koku) zari, kurus, koku vainagu veidojot, īsi apgriež.

Avoti: LLVV

Briedupes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Burtnieku novada Burtnieku pagastā.

Avoti: LC

briedupieši

1. Burtnieku novada Burtnieku pagasta apdzīvotās vietas "Briedupes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

briedušs   apv.

1. Tāds, kas labi briest (par miltiem, labību).

Avoti: KiV

Brieksīne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā un Balvu novada Briežuciema pagastā (atrodas uz novadu robežas).

Avoti: LC

Briēlabuisjēra   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Bruay-la-Buissiere"), Noras-Padekalē reģiona Padekalē departamentā, 23400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Brīele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Brueel"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 2650 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Brienamais   vietv.

1. Brienamā purva daļa - botāniskais liegums parastās purvmirtes aizsardzībai, atrodas Grobiņas novada Gaviezes un Bārtas pagastā, Brienamā purva ziemeļaustrumu daļā, valsts aizsardzībā kopš 1987. g., platība - 171 ha.

Avoti: LD

Brienca   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Brienza"), Bazilikatas reģiona Potencas provincē, 4100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

brienums   apv.

1. Bridums.

Avoti: EH

bries   apv.

1. Bail.

Avoti: KV

briesma   apv.

1. Briesmas.

2. Šausmīgi, briesmīgi.

3. Ļoti liels.

Avoti: ME, KnG

briesmai   apv.

1. Briesmīgi.

Avoti: EH

briesmains

1. Bīstams.

Avoti: Sin

briesmas   -u, s.; tikai dsk.

1. Stāvoklis, apstākļi, kad draud vai notiek kas ļoti bīstams; bīstami, nevēlami notikumi.

Briesmu signāls— signāls, kas brīdina par šādu stāvokli, apstākļiem.

Dzīvības briesmas— apstākļi, stāvoklis, kad tiek apdraudēta dzīvība.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Saistīts ar šādu stāvokli, apstākļiem; briesmīgs.

Avoti: LLVV

briesmeklis   -ļa, v.

1. Briesmonis.

Avoti: LLVV

briesmes   apv.

1. Briesmas.

Avoti: KiV

briesmība   apv.

1. Nežēlība, bīstamība, briesmīgums, šausmīgums.

Avoti: ME

briesmībe   apv.

1. Briesmība.

Avoti: EH

briesmīgi

1. apst. Briesmīgs.

2. apv. Ļoti.

Avoti: LLVV, KnG

briesmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dara vai spēj izdarīt ko ļoti ļaunu, nežēlīgu.

2. Tāds, kas izraisa, iedveš šausmas, balles, riebumu, pretīgumu.

// apst.; sar. Ļauni, ļoti slikti.

3. sar. Ļoti liels; ārkārtīgs.

Avoti: LLVV

briesmīgums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Vispārināta īpašība --> briesmīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> briesmīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

briesmināt   apv.

1. Šausmināt.

Avoti: EH

briesmone   dsk. ģen. -ņu, s.

1. Briesmonis.

Avoti: LV87

briesmonība

1. Šausmas, drausmas, briesmas.

Avoti: Sin

briesmonīgs

1. Nežēlīgs.

Avoti: Sin

briesmonis   -ņa, v.

1. Fantastiska, briesmīga, neparasta izskata un lieluma būtne.

2. Tas, kas izraisa, iedveš bailes, šausmas; tas, kas izskatās briesmīgs.

// apv. Liels, dusmīgs dzīvnieks.

3. Cilvēks, kas izdarījis vai spēj izdarīt ko briesmīgu, arī nežēlīgu; necilvēks.

Avoti: LLVV

briesmoņa

1. Briesmonis.

Avoti: Sin

briesmoņi   dsk.

1. Briesmonis.

Avoti: LV87

briesmoties   apv.

1. Ļoti nobīties.

Avoti: ME

briesmots   apv.

1. Briesmīgs.

Avoti: ME

briest   briestu, briesti, briest, pag. briedu; intrans.

1. parasti 3. pers. Augot, attīstoties kļūt lielākam (par augiem, to daļām).

2. Kļūt lielākam, spēcīgākam (parasti augot, attīstoties) - par cilvēku.

3. parasti 3. pers. Veidoties, kļūt intensīvākam (par psihiskām norisēm, īpašībām); veidoties (par domām, idejām); pieaugt (par spēku).

4. parasti 3. pers. Veidoties, kļūt lielākam, spēcīgākam (par parādībām dabā).

// pārn. Attīstīties (par notikumiem cilvēka, sabiedrības dzīvē).

5. parasti 3. pers. Uzsūcot mitrumu, izplesties, palielināties.

Avoti: LLVV

briestaudze

1. Audze, kuras valdošās koku sugas vecums ir vienas vecumklases robežās pirms ciršanas vecuma.

Avoti: ZTV

briet   apv.

1. Brist.

Avoti: ME

brieža   apv.

1. Svītra.

Avoti: EH

briežāboliņš   apv.

1. Brūču pērkonamoliņš ("Anthyllis vulneraria").

Avoti: EH

briežāda   -as, s.

1. Brieža āda (parasti kažokāda).

Avoti: LLVV

briežāt   apv.

1. Ar dzelzs irbuli vai naglu kasīt.

Avoti: EH

briežauka   apv.

1. Auka briežu nārsta laikā.

Avoti: KV

briežauss   apv.

1. Purva cūkausis ("Calla palustris").

Avoti: EH

Briežava   vietv.

1. Balvu novada Bērzkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Brieževa" nosaukuma variants.

Avoti: LC

briežciemieši

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Briežuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

briežciemnieki

1. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Briežuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brieženieki

1. Dobeles novada Auru pagasta apdzīvotās vietas "Brieži" iedzīvotāji.

2. Jelgavas novada Elejas pagasta apdzīvotās vietas "Brieži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brieževa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzkalnes pagastā.

Avoti: LC

brieževieši

1. Balvu novada Bērzkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Brieževa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Briežezers   vietv.

1. Reindīra ezers Kanādā.

Avoti: LģE

Brieži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Abavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Viesītes novada Saukas pagastā.

4. Dzelzceļa stacija Jelgavas novada Elejas pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Meitene-Rīga, 64 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1916. g. ar nosaukumu "Breesche", tagadējais nosaukums kopš 1919. g.

5. Briežu ezers - Reindīra ezers Kanādā, Lorensa augstienē.

Avoti: LC

briežkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Briežu audzēšana galvenokārt gaļas un ādu ieguvei; attiecīgā lopkopības nozare.

Avoti: LLVV

briežkopis   -pja, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar briežkopību; briežkopības speciālists.

Avoti: LLVV

briežkūla   apv.

1. Stāvā vilkakūla ("Nardus stricata").

2. Veca, sausa zāle.

Avoti: Aug2, EH

briežmuša   sar.

1. Briežu kaulmuša ("Lipoptena cervi"), kaulmušu dzimtas suga.

Avoti: LE1, LD

briežnieki

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Brieži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

briežot   apv.

1. Medīt briežus.

Avoti: ME

briežpurns

1. Medene - sēne ar zvīņainu, melni brūnu cepurīti.

Avoti: Sin

briežraga   ģen., nelok.

1. Tāds, kas izgatavots no brieža ragiem.

Briežraga sāls— amonija karbonāts, kas ir pārtikas piedeva, mīklas irdinātājs (piemēram, piparkūku cepšanā).

Briežraga eļļa— brūns, smirdošs, kā lopu eļļa lietojams šķidrums, ko sākotnēji gatavoja no dedzinātiem staltbrieža ragiem, vēlāk no dedzinātiem kauliem.

Avoti: LLVV, KV

briežsakne

1. dsk. Čemurziežu dzimtas ģints ("Seseli"), divgadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi, ~80 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Kalnu briežsakne— vienīgā Latvijā konstatētā briežsakņu suga ("Seseli libanotis syn. Libanotis montana"), līdz 120 cm augsts, šķautņains stublājs, lapas divkārt vai trīskārt plūksnainas, zieda vainags balts, ziedi sakopoti saliktos čemuros, sastopama pareti.

Avoti: LD, LE1

briežspalvā   apv.

1. Briežu spalvas krāsā.

Avoti: ViV

briežtrifele

1. Asku sēņu plektomicēšu klases eirociju rindas dzimta ("Elaphomycetaceae"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastā briežtrifele— briežtrifeļu suga ("Elaphomyces granulatus").

Avoti: LPE

briežuciemieši

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Briežuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Briežuciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Balvu novadā 35 km no Balviem, pagasta centrs, saukta arī Grūšļova, latgaliski - Brīžucīms.

2. Briežuciema pagasts - pagasts Balvu novadā, kas izveidojies padomju laika teritoriālo reformu rezultātā bijušo Baltinavas un Šķilbēnu pagastu teritorijās, robežojas ar Tilžas un Lazdulejas pagastu, kā arī ar Viļakas un Baltinavas novadu.

Avoti: LPag, LC, LE1

Briežudārzs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Liepnas pagastā.

Avoti: LC

briežumāte

1. Briežu mātīte.

Avoti: Sin

Briežupe   vietv.

1. Upe Talsu novada Ģibuļu pagastā, ietek Plunču ezerā, garums - 15 km, pārrakta un iztaisnota.

Avoti: LD

Briežupīte   vietv.

1. Imulas kreisā krasta pieteka Kandavas novadā, garums - 12 km.

Avoti: LE1, La1

Briežusala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LC

briežvabole

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Lucanidae"), vidēji lieli un lieli (garums - 10-80 mm) kukaiņi, >1000 sugu, Latvijā konstatētas 6 sugas.

Dižā briežvabole— briežvaboļu dzimtas suga ("Lucanus cervus"), lielākā vabole Eiropā, sastopama arī Latvijā un ir aizsargājama, tēviņš ar brieža ragiem līdzīgajiem augšžokļiem sasniedz 78 mm garumu, mātīte mazāka.

Avoti: PDE, EV

briežveidīgie

1. Pārnadžu kārtas dzimta, samērā lieli pārnadži (ķermeņa garums - 75-310 cm, masa - 8-800 kg), 12 ģ., ~30 s.

Avoti: PDE

briežzvēre

1. dsk. Krustziežu dzimtas ģints ("Hirschfeldia"), viengadīgi vai divgadīgi lakstaugi ar vienkāršiem, stīviem matiņiem, 2 s., Latvijā konstatēta 1 adventīva suga.

Sirmā briežzvēre— briežzveru suga ("Hirschfeldia incana").

Avoti: LD

brīfings

1. Īsa preses konference, valdības pārstāvju vai citu oficiālu personu informatīvs ziņojums žurnālistiem; īsa sanāksme informācijas vai norādījumu sniegšanai; īssaiets.

Avoti: SV99

briga   -as, s.

1. Divmastu burinieks ar taisnajām burām abos mastos.

Avoti: LLVV

brigad.   saīs.

1. Brigadieris (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

brigāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Cilvēku grupa, kas apvienota noteikta (parasti ražošanas) uzdevuma veikšanai.

// sar. Telpa, teritorija, kurā strādā šāda grupa.

2. mil. Karaspēka vienība, kas sastāv no atsevišķajiem bataljoniem, divizioniem, speciālajām apakšvienībām.

Brigādes ģenerālis— militārā dienesta pakāpe starp pulkvedi un ģenerālmajoru dažu valstu bruņotajos spēkos.

Avoti: LLVV, SV99

brigaderis   apv.

1. Brigadieris.

Avoti: KiV

brigaderka   apv.

1. Brigadiere.

Avoti: KiV

brigāders   novec.

1. Brigādes komandieris, dienesta pakāpe krievu armijā 18. gs., starp pulkvedi un ģenerālmajoru.

Avoti: KV

brigadieris   -ra, v.

1. Brigādes vadītājs.

2. Apakšvirsnieks vairākās ieroču šķirās, arī Francijas žandarmērijā.

3. vēst. Vecāko virsnieku dienesta pakāpe daudzu valstu armijās; Krievijā 18. gs. virsnieka tituls starp pulkvedi un ģenerālmajoru.

Avoti: LLVV, SV99, VtV

Briga-Glīza   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Brig-Glis"), Valē kantonā, 12800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

brigani   vēst.

1. Nemiernieki, laupītāji; algotņu pulki, kas karaļa Jāņa gūsta laikā (1358. g.) sargāja Parīzi un bija pazīstami ar savu mežonību; briganti.

Avoti: KV

brigānieši

1. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Brigi" (rakstos - "Briģi") iedzīvotāji.

Avoti: V1

briganti   vēst.

1. Spēcīga tauta senās Britānijas ziemeļos, kas ilgi un neatlaidīgi pretojās romiešiem; uzvarēti Domiciāna laikā, bieži sacēlās līdz pat Antonīna Pija laikam.

2. Nemiernieki, laupītāji; algotņu pulki, kas karaļa Jāņa gūsta laikā (1358. g.) sargāja Parīzi un bija pazīstami ar savu mežonību; brigani.

Avoti: KV

brigantiji   vēst.

1. Ķeltu vindeliku cilts Bodenes ezera austrumos.

Avoti: KV

brigantīna   -as, s.

1. Neliels divmastu burinieks ar taisnām burām priekšējā mastā un slīpām burām otrā mastā.

Avoti: MLVV

brigants

1. vēst. Brīvības cīnītājs.

2. Ielu laupītājs Itālijā.

Avoti: SV08

Brigas   vietv.

1. Dažkārt lietots Ludzas novada apdzīvotās vietas "Briģi" nosaukums.

Avoti: LE1

Brige   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (flāmu val. "Brugge", fr. "Bruges"), Flandrijas reģiona Rietumflandrijas provinces administratīvais centrs, 117200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA

Brīgele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Buergel"), Tīringenes federālajā zemē, 3050 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

brigella   vēst.

1. Itāliešu tautas komēdijas personāžs, blēdīgais un izmanīgais intrigants sulainis; runā Brešas dialektā.

Avoti: KV

Brigemsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Brighan City"), Jūtas štatā, 18600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

brigenieši

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Briģene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brigi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

3. vēst. Ludzas novada apdzīvotās vietas "Briģi" bijušais nosaukums.

4. vēst. Brigu pagasts - Briģu pagasts Ludzas novadā.

Avoti: LC, KV

brigis   novec.

1. Briga.

Avoti: Ang

Brigita   mit.

1. Ķeltu poēzijas, pravietojumu, mācīšanās un dziedniecības dieviete, Īrijas kristietībā viņa kļuva par Svēto Brigitu, kuras svētku diena sakrīt ar ķeltu pavasara svētku laiku.

Avoti: R1

brigns   apv.

1. Nepatīkams, nejauks, riebīgs.

Avoti: ME

brigs   novec.

1. Briga.

Avoti: Ang

briģe   novec.

1. Briga.

Avoti: Ang

Briģene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

2. Briģenes ezers - atrodas Augšzemes augstienē, Daugavpils novada Demenes pagastā, 147,9 m vjl., platība - 136,5 ha, garums - 3,8 km, lielākais platums - 0,7 km, vidējais dziļums - 10 m, lielākais dziļums - 31 m.

Avoti: LC, LD

Briģi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ludzas novadā 26 km no Ludzas, izveidojusies bijušajā muižas teritorijā, pagasta centrs.

2. Briģu pagasts - pagasts Ludzas novadā, robežojas ar Nirzas un Isnaudas pagastu, Ciblas un Zilupes novadu, kā arī ar Krieviju; bijušais nosaukums - Janovoles pagasts, par kuru ziņas no 1840. gada.

Briģu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Briģu pagasta teritorijas pievienota tagadējam Līdumnieku un Zaļesjes pagastam, savukārt tagadējā Briģu pagasta teritorijā iekļauta daļa bijušā Nirzas pagasta platības.

3. Briģu ezers - atrodas Latgales augstienē, Ludzas novada Briģu pagastā, 111,3 m vjl., platība - 28 ha, garums - 820 m, platums - 440 m, lielākais dziļums - 2,3 m, eitrofs, stāvošs ezers, aizaugums - ~30%.

4. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Brigi" nosaukuma variants.

5. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Brigi" nosaukuma variants.

6. Briģu tīrelis - augstais un pārejas purvs Bauskas novada Vecsaules pagastā, platība - 835 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 2 m, lielākais dziļums - 4,7 m, nosusināts ar vaļējiem grāvjiem.

Avoti: LPag, LC, LD, LE1

briģieši

1. Bauskas novada Vecsaules pagasta apdzīvotās vietas "Briģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

briģinišķi

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Briģene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

briģis

1. apv. Negausis, nesātis, rīma.

2. novec. Briga.

Avoti: Ang

Brihaspati   mit.

1. Vēdisma un hindu mitoloģijā - dievu skolotājs, lūgšanu un upurēšanas dievība, kas palīdz cilvēkiem un ir nesamierināms ar meliem un ienaidniekiem.

Avoti: Mit

Brihnum   vietv., vēst., vācu val.

1. Brīnuma muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Kokmuižas (Kocēnu) pagastā.

Avoti: KV

brik

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, asu troksni.

Avoti: Sin

brik   arābu val.

1. Tunisiešu gardums no sviesta mīklas.

Avoti: Tc

brika   apv.

1. Enerģiska meitene.

Avoti: ME

brika   apv.

1. Savienojumā "brika braka" raksturo soļu skaņas.

Avoti: ME

brika   apv.

1. Smagie rati.

2. Izveicīgs puisis.

Avoti: EH

Brīka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Brueck"), Brandenburgas federālajā zemē, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

brikaķ   žarg.

1. Mest.

Avoti: KZ

Brikama   vietv.

1. Pilsēta Gambijā, 42500 iedzīvotāju (1993. g.).

Avoti: LpA, PuA

brikata   apv.

1. Savienojumā "brikata, brakata" apraksta vairāku zirgu ātru soļu skaņas.

Avoti: EH

brikatsja   žarg.

1. Pretoties.

Avoti: KZ

brikete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Noteiktā formā sapresēts sīkgraudains materiāls.

Lopbarības briketes— parasti cilindriskos vai ķieģeļveida gabalos sapresēti barības līdzekli.

2. žarg. Muļķis.

Avoti: MLVV, LLVV, SLG

briketēšana

1. Sīkgraudaina materiāla sapresēšana ģeometriski pareizos vienāda lieluma gabalos - briketēs - ar saistvielām vai bez tām.

Avoti: ZTV

briketēt

1. Sīkgraudainu materiālu pārvērst briketēs, piem., ogļu smelkni briketē, lai to varētu labāk sadedzināt, rūdas smalkumus un metālu skaidas - lai ērtāk varētu ievadīt kausējamās krāsnīs.

Avoti: SV69

briketi   novec.

1. Briketes.

Avoti: KV

brikets   novec.

1. Sapresēts ķieģeļveida kurināmais no akmeņogļu smalknēm, kūdras, zāģu skaidām, avīžpapīra; brikete.

Avoti: LV93, SV33

brikleijers   žarg.

1. Mūrnieks (angļu "bricklayer").

Avoti: Str

briknai   apv.

1. Nepieklājīgi, neglīti.

Avoti: KiV

brikns   apv.

1. Pretīgs, nejauks (piemēram, par cilvēka raksturu, dzīvnieku).

2. Neglīts (par cilvēku, priekšmetu).

3. Tāds, kam ir kādas nevēlamas īpašības.

Avoti: KiV

briknums   apv.

1. Vispārināta īpašība --> brikns (1); šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: KiV

brikolāža

1. psih. Sociāla simbola pārņemšana.

2. Kaut kā jauna veidošana no tā, kas pagadās pa rokai.

Avoti: PsA, KuL

briks   apv.

1. Izsauksmes vārds asa, īslaicīga trokšņa atdarināšanai.

Avoti: ME

brīks   izsauk.; parasti savienojumā "brīkš, brākš"

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, asu troksni, kas rodas, piemēram, lūstot zariem, koka priekšmetiem, plaisājot ledum.

Avoti: LLVV

briksnājs   -a, v.

1. Vieta, kur aug sīks, biezs krūmājs.

Avoti: LLVV

briksnis   apv.

1. Sīks, biezi saaudzis krūmājs; briksnājs.

Avoti: LV93

brikst   apv.

1. Izsauksmes vārds asa, īslaicīga trokšņa atdarināšanai.

Avoti: ME

brikstalas   apv.

1. Brikšņi.

Avoti: Sin

brikstele   apv.

1. Sērkociņš.

Avoti: ME

brikstēt   apv.

1. Brikšķēt.

Avoti: EH

brīkstēt   apv.

1. Brīkšķēt.

Avoti: ME

briksu   apv.

1. Savienojumā "briksu braksu" lieto kāda lielāka trokšņa raksturošanai.

Avoti: ME

brikš   izsauk.; parasti savienojumā "brikš, brakš"

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, asu troksni, kas rodas, piemēram, lūstot zariem, koka priekšmetiem, plaisājot ledum.

Avoti: LLVV

brīkš   izsauk.; parasti savienojumā "brīkš, brākš"

1. Lieto, lai atdarinātu spēcīgu troksni, kas rodas, piemēram, kam pasmagam lūstot, plaisājot vai gāžoties.

Avoti: LLVV

brīkšas   apv.

1. Brīkšķis.

Avoti: EH

brikšēt   parasti 3. pers., brikš, pag. brikšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, asu troksni (piemēram, par lūstošiem zariem, koka priekšmetiem, plaisājošu ledu); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

brīkšēt   parasti 3. pers., brīkš, pag. brīkšēja; intrans.

1. Radīt spēcīgu troksni (piemēram, par lielākiem (koka) priekšmetiem, kas lūst, plaisā vai gāžas); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

brikšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) brikšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

brikšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Brikšķināt.

Avoti: LLVV

brīkšis   apv.

1. Brīkšķis.

Avoti: ĒiV

brikšķēt   parasti 3. pers., brikšķ, pag. brikšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, asu troksni (piemēram, par lūstošiem zariem, koka priekšmetiem, plaisājošu ledu); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

brīkšķēt   parasti 3. pers., brīkšķ, pag. brīkšķēja, intrans.

1. Radīt spēcīgu troksni (piemēram, par lielākiem (koka) priekšmetiem, kas lūst, plaisā vai gāžas); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

brikšķi   apv.

1. Briksnājs.

Avoti: EH

brikšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) brikšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

brikšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Brikšķināt.

Avoti: LLVV

brīkšķinēt   apv.

1. Brikšķināt.

Avoti: EH

brikšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, ass troksnis, kas rodas, piemēram, lūstot zariem, koka priekšmetiem, plaisājot ledum.

// apv. Lausks.

Avoti: LLVV, EH

brīkšķis   -ķa, v.

1. Spēcīgs troksnis, kas rodas, piemēram, kam pasmagam lūstot, plaisājot vai gāžoties.

Avoti: LLVV

brikšķoņa   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> brikšķēt.

Avoti: LLVV

brīkšķoņa   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Ilgstoša nepārtrauktu trokšņu kopums --> brīkšķēt.

Avoti: LLVV

brīkšļi   apv.

1. Briksnājs.

Avoti: EH

brīkšņa   apv.

1. Biezi saaudzis mežs ar vēja gāztiem kokiem.

2. Blīva meža jaunaudze mitrā vietā.

Avoti: ME, EH

brikšņains   apv.

1. Tāds, kur daudz krūmu.

Avoti: ĒiV

brikšņājs   apv.

1. Sīkiem, bieziem krūmiem apaugusi vieta; krūmājs.

Avoti: ĒiV

brikšņi   -u, v.; parasti dsk.

1. Sīks, biezi saaudzis krūmājs.

2. Vieta, kur ir sakrituši zari, nelieli koku stumbri.

Avoti: MLVV, T

brīkšoņa   apv.

1. Brīkšķoņa - ilgstošu nepārtrauktu trokšņu, brīkšķu kopums.

Avoti: ME

brikšteļi   apv.

1. Sērkociņi.

Avoti: NeV

brīkt   apv.

1. Izsauksmes vārds krišanas trokšņa atdarināšanai.

Avoti: ME

brikts   apv.

1. Savienojumā "brikts, brakts" lieto krakšķoša trokšņa apzīmēšanai.

Avoti: EH

briku   izsauk.; parasti savienojumā "briku, braku".

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, (kam) brikšķot vai brakšķot.

Avoti: LLVV

brikulēns   apv.

1. Lielībnieks, bramanis, tāds, kas ar sevi dižojas; brakalainis.

Avoti: ME

Brikuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

2. Brikuļu nocietinātā apmetne - agro metālu laikmeta dzīvesvieta, atrodas Rēzeknes novada Nagļu pagastā, Lubāna dienvidaustrumu piekrastē, Īdeņu kalna dienvidrietumu galā, bijusi apdzīvota līdz ~1. gt. otrajai pusei.

Avoti: LC

briķēt   jūrn.

1. Uz abām pusēm apmēram vienādos attālumos spēcīgi kustināt stūri vai no laivas pakaļgala izlaistu airi, lai panāktu peldlīdzekļa pārvietošanos; burāšanas sacensību noteikumi briķēšanu aizliedz.

Avoti: JūVM

briķetes   novec.

1. Ķieģelīšu veidā sapresēti akmeņogļu vai brūnogļu smalkumi.

Avoti: LME

bril.   saīs., mūz.

1. Brillante.

Avoti: Mūz

brile   apv.

1. Platmale.

Avoti: KiV

Brīle   vietv.

1. Pilsēta Dānijā ("Brylle"), Dienviddānijas reģionā, 1200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Nīderlandē ("Brielle"), Dienvidholandes provincē, 16350 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Vācijā ("Bruehl"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 44000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

brilīte   apv.

1. Cepurīte.

Avoti: EH

briljantīns   -a, v.

1. Smaržīga ziede, ko agrāk lietoja matu veidošanai.

2. novec. Kokvilnas audekls ar atlasa spīdumu.

Avoti: MLVV, SV33

briljantkrezilzilā   med.

1. Bāziska krāsviela, protoplazmas inde; lieto protozoju vitālai krāsošanai, mitohondriju krāsošanai.

Avoti: TM

briljants   -a, v.

1. Slīpēts dimants, ko izmanto rotas lietām.

Avoti: LLVV

briljants   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Lielisks.

Avoti: LLVV

briljants   vēst.

1. Grāmatu spiestuvēs vismazākais (3 punktu) burts.

Avoti: KV

briljantzaļā   med.

1. Bāziska krāsviela ar baktericīdām īpašībām; lieto mikroskopijā un par antiseptisku līdzekli.

Avoti: TM

briljantzaļais   -ā, v.; med.

1. Krāsviela - zeltaini zaļi kristāli, kuru šķīdumu lieto ādas slimību ārstēšanai.

Avoti: LLVV, TM5

brillaiņš   apv.

1. Briļļains.

Avoti: ĒiV

brillante   mūz.

1. Spoži, spīdoši.

Avoti: Mūz

brille   žarg.

1. Brilles.

2. Tualetes pods.

3. Zilums zem acs.

Avoti: SLG

brilles   -ļļu, s.; sar. arī vsk.

1. Divas īpašā ietvarā iestiprinātas stikla lēcas, ko lieto redzes spējas palielināšanai.

Briļļu čūska— kobra.

Avoti: LLVV

Brilona   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Brilon"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 25500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

briļļains   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds (cilvēks), kas nēsā brilles.

Avoti: LLVV

briļļots   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Briļļains.

Avoti: LLVV

briļļputniņš

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta ("Zosteropidae"), 11 ģintis, 83 sugas, tropu zonā no Okeānijas līdz Āfrikai.

2. Šīs dzimtas ģints ("Zosterops").

Austrumu briļļputniņš— briļļputniņu suga ("Zosterops palpebrosa").

Brūnsānu briļļputniņš— briļļputniņu suga ("Zosterops erythropleura").

Dzeltenais briļļputniņš— briļļputniņu suga ("Zosterops citrinella").

Gangas briļļputniņš— austrumu briļļputniņš.

Japānas briļļputniņš— briļļputniņu suga ("Zosterops japonica").

Melnpaura briļļputniņš— briļļputniņu suga ("Zosterops melanocephalus").

Sudrabainais briļļputniņš— briļļputniņu suga ("Zosterops lateralis").

Avoti: ZvP

briļļučūska

1. Indijas kobra ("Naja naja"), briļļu čūska.

Avoti: LPE

briļuks   apv.

1. Velns.

Avoti: EH

brīm   apv.

1. Brīv.

Avoti: EH

Brimene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Brummen"), Gelderlandes provincē, 21000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

brimērs

1. "Miglas mēnesis", otrais mēnesis Lielās fr. revolūcijas laika kalendārā (22. X - 20. XI).

Brimēra apvērsums— Napoleona Bonaparta valsts apvērsums 1799. gada 18.-19. brimērā (9.-10. XI).

Avoti: LEV

brimķis   apv.

1. Kožļājamās tabakas gabals.

Avoti: EH

brīnas   apv.

1. Brīnums, izbrīns.

Brīnu lietas— uzskatāmi norādījumi, kas it kā apliecina brīnuma piepildīšanos tagadnē vai nākotnē.

Avoti: ME, KV

brīnāties   apv.

1. Brīnīties.

Avoti: KiV

brīndare

1. Brīnumdare.

Avoti: Sin

brindisi   mūz.

1. Apsveikuma tosts, galda dziesma.

Avoti: Mūz

Brindizi   vietv.

1. Pilsēta Itālijas dienvidaustrumos ("Brindisi"), Apūlijas reģiona Brindizi provinces administratīvais centrs, osta Adrijas jūras krastā, 88600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Brindizi province - Itālijas Apūlijas reģiona province ("Provincia di Brindisi"), platība - 3447 kvadrātkilometri, 203600 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 20 komūnās.

Avoti: PZT, Wi, LpA

brindza   novec.

1. Brinza.

Avoti: LLx

Brīne   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Rūgalannes filkē, 11100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

brīnēt   apv.

1. Ar skaudīgu skatu apbrīnot.

Avoti: ME

brīnēties   apv.

1. Brīnīties.

Avoti: ĒiV

Bringas   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Bringi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bringāt   apv.

1. Ar varu aizvest, aizvilkt.

Avoti: ME

Bringi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

bringuls   apv.

1. Neliels koka gabals mešanai.

Avoti: ME

brīnīgs   apv.

1. Brīnišķīgs, apbrīnojams.

Avoti: ME

brīnināt   apv.

1. Likt brīnīties, izsaukt izbrīnu.

Avoti: TlV

Brīnise   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bruinisse"), Zēlandes provincē, 4070 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

brīnisks   apv.

1. Brīnišķīgs.

Avoti: EH

brīnišķīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Neparasti skaists, jauks; tāds, kas ļoti valdzina, sajūsmina.

// apst. Ļoti, sevišķi (piemēram, labs, skaists).

2. Tāds, kas izraisa apbrīnu, pārsteidz; tāds, kas neparasti, ļoti spēcīgi ietekmē; izcils, brīnumains.

Avoti: LLVV

brīnišķīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> brīnišķīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

brīnišķs   -ais; s. -a, -ā;

1. Brīnišķīgs (1).

2. Brīnišķīgs (2).

Avoti: LLVV

brīnīt   apv.

1. Brīnēt.

Avoti: EH

brīnīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Būt pārsteigtam (par ko neparastu, negaidītu, dīvainu); vērot neizpratnē, nesaprast.

Skaties (arī klausies) un brīnies— saka, ja ir liels pārsteigums, izbrīns.

Avoti: LLVV

Brinkenhof   vietv., vēst.

1. Skrundas novada Nīkrāces pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Briņķu muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Nīkrāces pagastā.

3. Briņķu muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Drustu pagastā.

Avoti: LPag

Brinken-Pedwahlen   vietv., vēst., vācu val.

1. Briņķu Pedoles muiža, kas atradās Talsu apriņķa Valgales pagastā.

Avoti: KV

Brinkenskaja   vietv., vēst.

1. Skrundas novada Nīkrāces pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

brinks   apv.

1. Izsauksmes vārds, ko lieto ledus lūšanas trokšņa raksturošanai.

Avoti: ME

brinkstēt   apv.

1. Brikšķēt.

Avoti: EH

brīnoti   apv.

1. Brīnum.

Avoti: EH

brīnoties

1. Brīnīties.

Avoti: Sin

brīns   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Izbrīns.

2. apv. Brīnums.

Avoti: LLVV, EH

Brinsima   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Brunssum"), Limburgas provincē, 28800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Brinuā   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Brunoy"), Ildefransas reģiona Esonas departamentā, 25400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

brīnum   apst.

1. Neparasti, sevišķi, ļoti.

Avoti: LLVV

brīnum-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajam ir neparastas īpašības, spējas darīt brīnumus.

2. savienojumā ar adj. Pastiprina salikteņa otrajā daļā nosaukto īpašību.

Avoti: LLVV

brīnumaini   apst.

1. Neparasti un ļoti skaisti, jauki.

// savienojumā ar adj. vai apst. Neparasti, sevišķi, ļoti.

Avoti: LLVV

brīnumains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir neparastas īpašības, pārdabiskas spējas.

2. Tāds, kas izraisa apbrīnu; apbrīnojams.

Avoti: LLVV

brīnumaparāts

1. Aparāts, kas izraisa apbrīnu.

brīnumārsts   apv.

1. Pūšļotājs; vārdotājs.

Avoti: ViV

brīnumbeka   apv.

1. Baravika.

Avoti: ĒiV

brīnumbērns   -a, v.

1. Bērns vai jaunietis, kam ir sevišķas, viņa vecumā neparastas spējas (parasti mākslas vai zinātnes nozarē).

Avoti: LLVV

brīnumdarbs   -a, v.

1. Darbs, veikums, kas izraisa apbrīnu.

Avoti: LLVV

brīnumdaris   -ra, v.

1. Cilvēks, kas spēj darīt brīnumus.

2. Tas, kas spēj veikt ko sevišķi ievērojamu, neparastu, apbrīnojamu.

Avoti: LLVV

brīnumdarītājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas spēj darīt brīnumus.

2. Tas, kas spēj veikt ko sevišķi ievērojamu, neparastu, apbrīnojamu.

Avoti: LLVV

brīnumdokters   apv.

1. Pūšļotājs; vārdotājs; brīnumārsts.

Avoti: ViV

Brīnumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kocēnu novada Kocēnu pagastā.

Avoti: LC

brīnumīgs   apv.

1. Brīnišķīgs, pilns brīnumu.

Avoti: ME

brīnumjauks

1. Neparasti jauks, brīnišķīgs.

Avoti: Sin

brīnumlietas   apv.

1. Brīnišķīgas lietas.

Avoti: ME

brīnumpasakas   vsk. brīnumpasaka, s.

1. Pasaku žanra paveids, pasakas, kurās galvenā sižetiskā līnija saistīta ar pārdabisku spēku darbību.

Avoti: LV87

brīnumpuķe   apv.

1. Gundegas ("Ranunculus").

Avoti: Aug2

brīnums   -a, v.

1. Ārkārtējs notikums, kas (pēc mītiskiem vai reliģiskiem priekšstatiem) norisinās pārdabisku spēku ietekmē.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds (priekšmets), kam ir neparastas spējas, īpašības.

2. Ļoti neparasts, dīvains notikums, parādība.

Brīnuma darbi— brīnumaini, neticami notikumi.

Brīnumu pasakas— brīnumpasakas.

3. Tas, kas izraisa apbrīnu.

4. parasti dsk. Pārdzīvojums, kas saistīts ar ļoti lielu, pārsteigumu, izbrīnu; ļoti liels pārsteigums.

Avoti: LLVV, KV

brīnumsavants   med.

1. Cilvēks, kam piemīt savantisma sindroms un spējas kādā šaurā jomā ir sevišķi izcilas, kā piemēram, spēja dažās sekundēs iegaumēt sarežģītu attēlu un pēc tam to precīzi reproducēt.

Avoti: IZ-34-36

brīnumskaists

1. Brīnišķīgs.

Avoti: Sin

brīnumspēks   apv.

1. Brīnumains spēks.

Avoti: EH

brīnumsvece   apv.

1. Brīnumsvecīte.

Avoti: LV93

brīnumsvecīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ar īpašu vielu pārklāta metāla stieplīte, kas degot dzirksteļo.

Avoti: MLVV

brīnumzeme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Tāla, nezināma (bieži fantastiska, īstenībā neesoša) vieta, kur daudz neparasta un brīnumaina.

Avoti: LLVV

brinza   -as, s.

1. Siers, ko parasti gatavo no aitu piena.

Avoti: LLVV

brīņāt   apv.

1. Brist.

Avoti: ME

brīņāties   apv.

1. Bradāt.

Avoti: ME

briņģe   apv.

1. Pārvadātājs, pārcēlājs.

Avoti: EH

briņģēnieši

1. Raunas novada Drustu pagasta apdzīvotās vietas "Briņģi" iedzīvotāji.

2. Vecpiebalgas novada Inešu pagasta apdzīvotās vietas "Briņģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

briņģēt   apv.

1. Nest.

Avoti: ĒiV

briņģēties   apv.

1. Nesot, vedot ko, virzīties, pārvietoties (bieži ar grūtībām).

Avoti: ĒiV

Briņģi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Raunas novada Drustu pagastā.

Briņģu muiža— Raunas novada Drustu pagasta apdzīvotās vietas "Briņģi" bijušais nosaukums.

3. Briņģu ezers - atrodas Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Inešu pagastā, platība - 29,1 ha, ieapaļš, aizaugošs, ļoti sekls ezers (tikai dažviet dziļums - >1 m), tiek izmatots zivsaimniecībā; Sustalas ezers.

Avoti: LC, LD

briņķenieki

1. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Briņķi" iedzīvotāji.

2. Ozolnieku novada Sidrabenes pagasta apdzīvotās vietas "Briņķi" iedzīvotāji.

3. Jelgavas novada Zaļenieku pagasta apdzīvotās vietas "Briņķi" iedzīvotāji.

4. Skrundas novada Nīkrāces pagasta apdzīvotās vietas "Briņķi" iedzīvotāji.

5. Kandavas novada Vānes pagasta apdzīvotās vietas "Briņķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Briņķi   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums tagadējā Skrundas novada Nīkrāces pagastā, kas nodedzināta 1905. gadā.

2. vēst. Briņķu pagasts - Skrundas novada Nīkrāces pagasta bijušais nosaukums līdz 1920. gadam.

3. Briņķu ūdensrijējs - karsta procesā uz plaisainajiem augšdevona Pļaviņu svītas dolomītu slāņiem izveidojies ezers Līgatnes novada Līgatnes pagastā, zem kura neregulāri izskalojas arvien jaunas atveres, pa kurām pazemē noplūst ezera un apkārtnes ūdeņi.

Avoti: LPag

brio   mūz.

1. Straujums, uzbudinājums; dzīvīgums, degsme.

Con brio— ar degsmi, pacilāti.

Avoti: Mūz, LEV

brioche   fr.

1. Bulciņas no kviešu miltu mīklas, kas rūgusi vairākas reizes, sastāvā daudz sviesta.

Avoti: LEV

briofiti   gr.

1. Sūnaugi.

Avoti: KV

brioloģija

1. Botānikas nozare par sūnām.

Avoti: ZTV

brionidīns   med.

1. Baltās sētvijas glikozīds, paralizē centrālo nervu sistēmu.

Avoti: TM

brionija

1. dsk. Sētvija - ķirbju dzimtas ģints ("Bryonia"), daudzgadīgi kāpelējoši vienmājas vai divmāju lakstaugi ar bietei līdzīgu sakni, ~10 sugu, Latvijā 1 s. kā dārzbēglis.

Baltā brionija— baltā sētvija ("Bryonia alba"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu, vietām pāriet savvaļā, 2-4 m garš vienmājas lakstaugs, ziedi ķekaros un čemuros, ogas melnas, indīgs augs.

Avoti: EV, LE1

brionīns   med.

1. Baltās sētvijas glikozīds.

Avoti: TM

briopse

1. dsk. Briopsīdu rindas zaļaļģu ģints ("Bryopsis"), laponim cauruļveida galvenā ass un plūksnaini zariņi, brzšūnu uzbūve, jūrās uz zemūdens priekšmetiem, 30 s.

Avoti: LPE

briopsīda

1. dsk. Zaļaļģu nodalījuma zaļaļģu klases rinda ("Bryopsidales"), laponis cauruļveidīgs (garums - līdz 1 m), 7 dz., 30 ģ., ~400 s.; sifonaļģe.

Avoti: PDE

briorija

1. dsk. Asku ķērpju klases usneju dzimtas ģints ("Bryoria"), laponis krūmveida, nokarens vai stāvs, brūns līdz tumšbrūns, bez centrālās ass, tāpēc raujot viegli pārtrūkst, ~50 s., Latvijā konstatētas 7 sugas.

Divkrāsainā briorija— brioriju suga ("Bryoria bicolor"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

brioso   mūz.

1. Strauji, uzbudināti, dedzīgi.

Avoti: Mūz

brioša

1. Īpašas formas smalkmaizīte.

Avoti: SV08

briozo   mūz.

1. Strauji, uzbudināti, dedzīgi.

Avoti: Mūz

briozoji   novec.

1. Sīku koloniālu bezmugurkaula ūdens dzīvnieku klase jūrā un saldūdeņos; savā organizācijā pielīdzināmi tārpiem; sūndzīvnieki.

Avoti: KV

Brīrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1560 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Brisbena   vietv.

1. Pilsēta Austrālijas austrumos ("Brisbane"), Kvīnslendas štata administratīvais centrs, osta Brisbenas lejtecē, Klusā okeāna piekrastē, 1,9 milj. iedzīvotāju (2007. g.), Austrālijas 3 lielākā pilsēta.

Brisbenas latviešu kopiena— izveidojās 20. gs. 40. gadu beigās, kad Austrālijā ieceļoja bēgļi no Latvijas un Brisbenā apmetās ~500-600 latviešu, 1990. gados Kvīnslendas štatā dzīvoja ~2000 latviešu, lielākā daļa no tiem Brisbenā.

2. Upe Austrālijā ("Brisbane River"), Kvīnslendas štata dienvidaustrumos, garums 344 km, sākas Stenlija kalnā, ietek Koraļļu jūras Mortona līcī.

Avoti: LģE, LE1, LpA, Wi

Briseīda   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - valdnieka Brīsa meita, Lirnesas valdnieka sieva Mazāzijā, Ahilleja gūstekne, kuras dēļ izcēlās Ahilleja strīds ar Agamemnonu.

Avoti: MitJ

Brisele   vietv.

1. Beļģijas Karalistes galvaspilsēta un reģions (flāmu valodā "Brussel", franču valodā "Bruxelles"), atrodas Sennas upes krastos, 1,04 miljoni iedzīvotāju (2007. g.).

2. Briseles reģions - viens no trijiem Beļgijas reģioniem, atrodas valsts vidienē, to pilnībā aptver Flandrijas reģions, platība - 161,4 kvadrātkilometri, 1080000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, LģE, Wi

briseles   apv.

1. Pieņi - sēklinieku un sēklas šķidruma kopums (zivju tēviņiem).

Avoti: VV

brisingamena   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - brīnumskaista kaklarota, kura piederēja dievietei Frejai un kuru dāvinājuši Brisingi (cvergi).

Avoti: Mit

briska   apv.

1. Kaķis.

Avoti: ĒiV

briskas   apv.

1. Rājiens, bāriens.

Avoti: ME

brisku   apv.

1. Brisku brasku - vairāku vienam pēc otra sekojošu knakšķu skaņu atdarinājums.

Avoti: ME

Brisla   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

Avoti: LC

Brīsla   vietv.

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Brisla" nosaukuma variants.

Avoti: LC

brīslieši

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Brīsla" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brisma   apv.

1. Kārta, slānis.

Avoti: EH

brīsmas   apv.

1. Briesmas.

Avoti: BsV

brīsniņš

1. Brīdis.

Avoti: Sin

brīsnis   apv.

1. Brīdis.

Avoti: ME

Brīsova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bruessow"), Brandenburgas federālajā zemē, 2000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

brīst   apv.

1. Briest.

Avoti: ME

brist   brienu, brien, brien, pag. bridu; intrans.

1. Iet, parasti lēnām, ar grūtībām (piemēram, pa ūdeni, staignu vai irdenu pamatu).

// trans.

// pārn. Slīdēt, virzīties (miglas, mākoņu daļējā aizsegā) - par debess spīdekļiem.

Brist aiz apvāršņa— rietēt.

Brist jūrā— rietēt.

Brist virsū— uzmākties, uzplīties.

Avoti: LLVV, Sin, EH

bristene   apv.

1. Stāds, augs.

Avoti: ME

bristies   apv.

1. Tikt nozvejotam ar bridni.

2. Sacensties brišanā; slēgt derības, kurš dziļāk iebridīs.

Avoti: KiV, EH

bristin   apv.

1. Savienojumā ar verba "brist" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

brīstiņš   apv.

1. Dem. --> brīdis.

Avoti: ME

Bristola   vietv.; nelok.

1. Pilsēta ASV ("Bristol"), Konnektikutas štatā, 60500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Bristol"), Rodailendas štatā, 22300 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Bristol"), Tenesī štatā, 26700 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Bristol"), Virdžīnijas štatā, 17200 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Bristola līcis - atrodas Aļaskas dienvidrietumu piekrastē ("Bristol Bay"), Beringa jūras austrumu daļā, platums - pie ieejas 480 km, dziļums - 27-84 m, neregulāras pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 3,7 m; Bristoles līcis.

Avoti: PuA, WA16, LģE

Bristole   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijas dienvidrietumos ("Bristol"), Anglijas dienvidrietumu daļā, osta Eivonas krastā, Eivonas grāfistes administratīvais centrs, 435000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Bristoles līcis - atrodas Lielbritānijas dienvidrietumos ("Bristol Channel"), Atlantijas okeāna Ķeltu jūras līcis, garums - 230 km, platums pie ieejas - 126 km, dziļums - līdz 50 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 14,4 m.

3. Bristoles līcis - atrodas Beringa jūras austrumu daļā ("Bristol Bay"), Aļaskas dienvidrietumu piekrastē, platums pie ieejas - 480 km, dziļums - 27-84 m, no novembra līdz martam vai aprīlim klejojošais ledus, plūdmaiņas - līdz 3,7 m.

Avoti: LģE

Briškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Galēnu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

3. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Briški-Balckari" nosaukuma variants.

Avoti: LC

brīškas   apv.

1. Brīkšķis.

Avoti: EH

Briški-Balckari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Stabulnieku pagastā.

Avoti: LC

Briški-Balckori   vietv.

1. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Briški-Balckari" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Briškys   vietv.

1. Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Briškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

brīšķēt   apv.

1. Brīkšķēt.

Avoti: ME

brišķieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Brišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brīšķināt   apv.

1. Brikšķināt.

Avoti: EH

brīšķis   apv.

1. Brīkšķis.

Avoti: ME

brišpiens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

brišs   apv.

1. Spirgts, svaigs.

Avoti: EH

brišupiens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

brišus   apst.

1. Brienot (parasti pa ūdeni).

2. Savienojumā ar verba "brist" formām izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

Britānija

1. Lielbritānijas alegorija no 18. gs. sākuma - sieviete ar Atēnas bruņucepuri galvā, jūru valdnieka Poseidona trijžuburi rokā un lauvu blakus.

Avoti: MkV

britans   apv.

1. Cepešpanna cepšanai krāsnī.

2. Liels suns, tauka cūka; netiešā nozīmē liels cilvēks vai priekšmets.

Avoti: KiV, KV

britaņi   apv.

1. Briti.

Avoti: KV

BRITE   saīs.

1. Fundamentālie pētījumi ražošanas tehnoloģiju jomā Eiropā (angļu val. "basic research in industrial technologies for Europe").

Avoti: PnR

britelēni   apv.

1. Brakalaiņi.

Avoti: EH

briti   -u, v.

1. vēst. Ķeltu cilts, kas kopā ar skotiem 5. gs. p. m. ē. iekaroja Britu salas.

2. Angļi (1).

Britu enciklopēdija— enciklopēdija angļu valodā, viens no vecākajiem universāliem enciklopēdiskiem izdevumiem pasaulē, pirmo reizi izdota Edinburgā (1768-71), 1920 redakcija pārcēlās uz Čikāgu, ASV.

Britu Hondurasa— agrākā kolonija, tagad neatkarīga valsts Beliza.

Britu impērija— Lielbritānija kopā ar tās bijušajām kolonijām.

Britu Kolumbija— province Kanādas dienvidrietumos pie Klusā okeāna, platība - 948600 kvadrātkilometru.

Britu muzejs— atrodas Londonā, Lielbritānijas lielākais arheoloģijas un etnogrāfijas muzejs, dib. 1753, nozīmīgas kolekcijas par Ēģiptes, Mezopotāmijas un Grieķijas mākslu.

Britu sadraudzība— brīvprātīga Lielbritānijas, tās bijušo koloniju (tagad neatkarīgu valstu), esošo koloniju un protektorātu apvienība.

Britu salas— kopējs nosaukums arhipelāgam, kurā ietilpst Lielbritānija, Īrija, Hebridu, Šetlendas un Orkneju salas, platība - ~325000 kvadrātkilometru.

Britu Somālija— bijušais Lielbritānijas protektorāts Austrumāfrikā, kopš 1960. gada iekļauta tagadējā Somālijā.

Avoti: LLVV, LEV, PZT

britins   apv.

1. Britans.

Avoti: EH

brītīns   apv.

1. Brītiņš.

Avoti: ĒiV

brītiņš   -a, v.

1. Dem. --> brīdis; ļoti īss laika sprīdis.

Labu brītiņu— samērā ilgi.

Krietnu brītiņu— samērā ilgi.

// pareti. Neilgs laika posms noteiktos apstākļos.

Avoti: LLVV

britks   apv.

1. Kaut kas riebīgs, ārkārtīgi nepatīkams.

Avoti: NeV

britns   apv.

1. Brikns un bailīgs.

Avoti: EH

britpops

1. Britu popmūzikas stils 20. gs. 90. gados, raksturīgas vienkāršas melodijas; vēršas pret amerikāņu kultūras dominanci pasaulē.

Avoti: PL

Britu   vietv.; nelok.

1. Britu salas - arhipelāgs Eiropas ziemeļrietumos (angļu val. "British Isles"), starp Ziemeļjūru un Atlantijas okeānu, platība - 315000 kvadrātkilometru.

2. Britu Virdžīnu salas - Lielbritānijas valdījums Vidusamerikā (angļu val. "British Virgin Islands"), Mazo Antiļu salu ziemeļos, platība - 153 kvadrātkilometri, 36 vulkāniskas salas, apdzīvotas 16 salas.

3. novec. Britu Hondurasa - Belīza.

4. Britu Kolumbija - province Kanādas dienvidrietumos ("British Columbia"), administratīvais centrs - Viktorija, platība - 944735 kvadrātkilometri, 4511000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LģE, PZT, PuA

britva

1. apv. Bārdas nazis.

2. žarg. Neveiksme, ķeza; nepatikšanas.

Avoti: KiV, SLG

Briuci   vietv.

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Brivci" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Briukloji   vietv.

1. Balvu novada Bērzkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Brūklāji" nosaukuma variants.

Avoti: LC

briuks   apv.

1. Izsauksmes vārds kritiena trokšņa atdarināšanai.

Avoti: ME

briukšēt   apv.

1. Radīt īslaicīgu, asu troksni (piemēram, par lūstošiem zariem); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: ĒiV

briukšķēt   apv.

1. Radīt īslaicīgu, asu troksni lūztot.

Avoti: ME

briukšķis   apv.

1. Spēcīgs troksnis, kas rodas, piemēram, kam pasmagam lūstot, plaisājot vai gāžoties.

Avoti: ME

Briuveri   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Brūveri" nosaukuma variants.

2. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Brīveri" nosaukuma variants.

3. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Brīveri" nosaukuma variants.

4. Mazie Briuveri - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Maslabojeva" bijušais nosaukums.

5. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Brūveri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

brīv   apst.; sar.

1. Atļauts.

2. apv. Brīve.

Avoti: LLVV, ME

brīv-   salikteņa pirmā daļa.

1. Tāds, ko saņem, rāda, piešķir par brīvu, bez maksas.

2. Tāds, kas saistīts ar brīvību (2).

3. Tāds, kas saistīts ar brīvu gribu.

4. Atbrīvots; nenoslogots.

Briva   vietv.; novec.

1. Brivlegaijarda - pilsēta Francijā.

Avoti: PZT, Wi

brīvā   apst.; sar.

1. Bez darba, nenodarbināti.

2. Brīvībā (2).

Avoti: LLVV

brīvā   apst.; sar.

1. Bez darba, nenodarbināti.

2. Brīvībā (2).

Avoti: LLVV

brīvāi   apv.

1. Tā, ka nav piestiprināts.

2. Vaļīgi, ērti (justies apģērbā).

3. Atklāti, patiesi.

4. Netraucēti.

Avoti: KiV

brīvais

1. Brīvais plānojums - apbūves veids, kurā ēkas izvietotas kvartāla teritorijā, bez prasībām apbūvēt tā perimetru.

2. Brīvais kapitāls - personai piederošo aktīvu vērtība, kas samazināta par šīs personas saistību vērtību un to aktīvu vērtību, kuri uzskatāmi par ilgtermiņa ieguldījumiem.

3. Brīvais mandāts - vispārējs, aizstāv visas valsts intereses, brīvs no piespiešanas.

4. fiz. Brīvais noskrējiens - vidējais attālums, ko noiet daļiņa (elektrons, atoms, molekula) starp divām viena otrai sekojošām sadursmēm ar citām daļiņām.

5. fiz. Brīvās krišanas paātrinājums - paātrinājums, ko iegūst ķermenis, krītot uz Zemi no neliela augstuma bezgaisa telpā.

6. fiz. Brīvās svārstības - svārstības, kas notiek sistēmā, kura nav pakļauta periodiskai ārējai iedarbībai; pašsvārstibas.

Avoti: JtV, FF

brīvakcija   novec.

1. Akcija, ko saņem dibinātājs par savām pūlēm.

Avoti: TV

brīvapstrāde   inf.

1. Datu apstrāde secībā, kas nav atkarīga no to izvietojuma ārējā krātuvē.

Avoti: D3

brīvarkls   novec.

1. Leimaņa brīvzemes arkls, t. i. zeme, ko valda brīvzemnieks.

Avoti: KV, TV

brīvbandinieks   -a, v.

1. Šaha spēlē - bandinieks, kam priekšā nav pretinieka bandinieku.

Avoti: LLVV

brīvbaznīca   novec.

1. No valsts neatkarīga baznīca, vai arī tāda, kurai pieslienas pēc ticības pārliecības, nevis pēc dzimšanas.

Avoti: KV

brīvbiļete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Biļete, par ko nav jāmaksā; bezmaksas biļete.

Avoti: LLVV

brīvborts   jūrn.

1. Borta virsūdens daļa.

brīvbrīdis   apv.

1. Starpbrīdis, pārtraukums.

Avoti: EH

Brivci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

Avoti: LC

brīvciems   -a, v.; vēst.

1. Feodālismā - ciems, kura iedzīvotāji bija brīvi no muižas klaušām un nodevām; Latvijā pazīstamākie bija kuršu ķoniņu brīvciemi.

Avoti: LLVV, MkV

brīvcilvēks   apv.

1. Brīvs cilvēks (pretēji vergam).

Avoti: EH

brīvdabas   ģen., nelok.

1. Tāds, kas atrodas, notiek ārā, brīvā dabā (ne telpās).

Brīvdabas muzejs— etnogrāfisks muzejs, kura eksponāti (piemēram, ēkas) ir izvietoti brīvā dabā.

Avoti: LLVV

brīvdalījums   mūz.

1. Nots ilguma sadalījums jebkurā nesimetriskā vienāda ilguma skaņu skaitā pretēji pamatdalījumam, kad katru nošu ilgumu dala divās, četrās, astoņās, sešpadsmit utt. daļās.

Avoti: Mūz

brīvdarbi   apv.

1. Klaušas.

2. Brīvprātīgais darbs.

Avoti: KV, EH

brīvdiena   -as, s.

1. Diena, kad nav jāierodas darbā.

// dsk. Brīvlaiks.

Avoti: LLVV

brīvdomātājs   -a, v.

1. Cilvēks ar brīvdomīgiem uzskatiem.

Avoti: LLVV

brīvdomība   -as, s.; parasti vsk.

1. Negatīva, kritiska attieksme pret pastāvošajiem (reliģiskajiem, sabiedriski politiskajiem) uzskatiem, sabiedriskajām normām.

Avoti: LLVV

brīvdomīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nebaidās brīvi paust savus uzskatus, nostāju, kritizēt pastāvošos, valdošos uzskatus.

Avoti: MLVV

brīvdomnieks   apv.

1. Brīvdomātājs.

Avoti: EH

brīve   -es, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Brīvība (1).

2. Brīvība (2).

Avoti: LLVV

brīvēdājs

1. Liekēdis.

Avoti: Sin

brīvēdis

1. Liekēdis.

Avoti: Sin

brīveksemplārs   -a, v.

1. Iespieddarba eksemplārs, ko saņem bez maksas; bezmaksas eksemplārs.

Avoti: LLVV

brīvenieks   apv.

1. Brīvnieks.

Avoti: EH

brīvēņš   apv.

1. Dem. --> brīvs.

Avoti: KiV

Brīveri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Brīveru pilskalns— atrodas Aglonas novada Šķeltovas pagasta Brīveros, ~15 m augsts paugurs starp Dubnas upi un tajā ietekošā strauta gravu, norobežots ar valni (garums - 45 m, platums - 5 m, augstums - 1 m), vaļņa iekšpusē ir 8 m plats un 0,5 m dziļš grāvis, kas norobežo pilskalna līdzeno plakumu (~35 x 40 m), atrastās trauku lauskas attiecinātas uz 1. gadu tūkstoti.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Brīveru Garadkas kalns— pilskalns Dagdas novada Andrupenes pagasta Brīveros, 13 m augsts paugurs, kura rietumu gals nocietināts ar ~1 m augstu valni, kam abās pusēs grāvji, plakums - (~100 x 20 m), pēc savrupatradumiem vērtējot, izmantošana attiecināma uz 1. gadu tūkstoti.

Avoti: LC, LE1

brīvestība   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Brīvība (1).

Avoti: LLVV

brīvēt   poēt.

1. Atbrīvot.

Avoti: Sin

brīvēties   apv.

1. Atbrīvoties.

Avoti: ME

brīvezers   apv.

1. Ezers, kurā jebkurš drīkst zvejot.

Avoti: EH

brīvēža

1. Liekēdis.

Avoti: Sin

brīvgadi   vēst.

1. Parasti 3 gadi saimniecības iesākšanai un iekārtošanai, kad svešo ārpagastnieku muiža atbrīvoja no klaušām un nodevām, ja tas uzņēma aizbēgušā dzimtsvīra postā pamesto zemi.

2. dsk. Brīvgads.

Avoti: KV

brīvgads   apv.

1. No nodokļiem brīvs gads.

Avoti: ME

brīvgaita   -as, s.; tehn.

1. Mehānisma darbība, nedodot derīga darba rezultātu; tukšgaita.

Avoti: LLVV

brīvgājiens   -a, v.; tehn.

1. Tāds mehānisma stāvoklis, kad no viena tā locekļa, kas darbojas, kustība netiek pārnesta uz citu vai citiem mehānisma locekļiem.

Avoti: LLVV

brīvgaņģis   apv.

1. Dzirnavu iekārtas daļa, kas (kādu laiku) darbojas tukšgaitā.

Avoti: ViV

brīvgrāmata   -as, s.; vēst.

1. Dokuments, kas apliecināja dzimtcilvēku atbrīvošanu no dzimtbūtnieciskajām saistībām.

2. Dokuments, kas atbrīvoja zemnieku no klaušām un nodevām.

Avoti: LLVV

brīvi   apv.

1. Brīv.

2. Veltīgi, velti.

Avoti: EH

briviārijs

1. Katoļu garīdznieku lūgšanu grāmata, kurā apkopoti lūgšanu teksti, psalmi, izraksti no Bībeles un baznīcas tēvu darbiem.

Avoti: VmV

brīvība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad nav (politiskas, ekonomiskas, juridiskas) pakļautības, atkarības.

2. Stāvoklis, kad (cilvēks) neatrodas apcietinājumā, ieslodzījumā, gūstā.

Brīvības atņemšana— notiesātā piespiedu izolācija no sabiedrības uz laiku, kas noteikts tiesas spriedumā.

3. Neierobežota (darbības) iespēja.

4. filoz. Iespēja realizēt, paust savu gribu dabas un sabiedrības attīstības likumsakarību ietvaros.

5. arī dsk. Neierobežota (norises, izpausmes) iespēja, arī tiesības.

Brīvības pakāpe— lielums, kas raksturo kādas sistēmas (atoma, molekulas, daļiņas, ķermeņa utt.) stāvokli.

Brīvības pakāpju skaits— neatkarīgais virtuālais pārvietojumu skaits kādā fiksētā laika brīdī.

Avoti: LLVV, FF

brīvināt   apv.

1. Atbrīvot.

Avoti: ME

brīvinieks   apv.

1. Brīvs cilvēks; vaļinieks; brīvzemnieks.

Avoti: ME

brīvjosla

1. Ceļa josla, kas atrodas zemes klātnes abās pusēs un ko neaizņem ceļš.

Avoti: ZTV

Brīvkalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Babītes novada Babītes pagastā.

Avoti: LC

brīvkapi   vēst.

1. Rīgas pilsētas nekustamu īpašumu nodaļas pārziņas kapi, kuros glabāja mirušos bez tautību un ticību izšķirības.

Avoti: KV

brīvklausītājs   -a, v.

1. Cilvēks, kurš nav uzņemts par studentu (mācību iestādē), bet kuram atļauts piedalīties nodarbībās un kārtot eksāmenus.

Avoti: LLVV

brīvkundze   -es, dsk. ģen. -džu, s.; vēst.

1. Brīvkunga sieva.

Avoti: LLVV

brīvkungs   -a, v.; vēst.

1. Feodālās aristokrātijas zemākais tituls Vācijā no 11 gs.; dižciltīga vācu muižnieka tituls viduslaiku beigās, pēc ranga zemāks par firstu un grāfu; 18. gs. Krievijas cars Pēteris I ieviesa šo titulu arī Igaunijas un Vidzemes muižniecībai; Francijā un Anglījā šim titulam atbilda barona tituls; cilvēks, kam ir šāds tituls.

Avoti: LLVV, LE1

brīvlādīte   apv.

1. Sievietes dzimumorgānu apzīmējums.

Avoti: EH

Brivlagaijarda   vietv.; novec.

1. Brīvlagaijāra - pilsēta Francijā.

Avoti: PZT

Brīvlagaijāra   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Brive-la-Gaillarde"), Limuzēnas reģiona Korēzas departamentā, Korēzas upes krastā, 48900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA, Fīa

brīvlaiks   -a, v.; parasti vsk.

1. Mācību un nodarbību pārtraukums (mācību iestādēs) pēc noteikta mācību posma.

Avoti: LLVV

brīvlaistais   -ā, v.

1. Cilvēks, kas ir atlaists brīvībā; cilvēks, kas ir atbrīvots, piemēram, no darba attiecībām.

// īp. nozīmē. Tāds, kas ir atlaists brīvībā; tāds, kas ir atbrīvots (no darba, mācībām u. tml.).

// vēst. Tas (tāds), kas oficiāli atbrīvots no verdzības vai dzimtbūtnieciskajām saistībām.

Avoti: MLVV, LLVV

brīvlaišana   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Oficiāla atbrīvošana no verdzības vai dzimtbūšanas.

Avoti: LLVV

brīvlaiža   sar.

1. Liekēdis.

Avoti: Sin

Brivlegaijārda   vietv.; novec.

1. Brīvlagaijāra - pilsēta Francijā.

Avoti: PZT, Wi

Brīvlīte   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Biervliet"), Zēlandes provincē, 1630 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

brīvlops   apv.

1. Liellops, kas netiek slaukts (vērsis, teļš, gaļas liellops).

Avoti: EH

brīvļaudis   apv.; vēst.

1. Pilsētnieki, kas nav kāda parādnieki.

Avoti: EH

brīvmaize   apv.

1. Bezmaksas maize.

Avoti: EH

brīvmāja   apv.

1. Brīvzemnieka māja.

Avoti: ME

brīvmājas   apv.

1. Brīvzemnieka mājas.

Avoti: KV

brīvmākslinieks   -a, v.

1. Nosaukums, ko piešķir mākslas (mūzikas) augstskolu beigušajiem; Latvijā līdz 1940. g. šo nosaukumu piešķīra Latvijas konservatorijas absolventiem; cilvēks, kam ir piešķirts šāds nosaukums.

Avoti: LLVV

brīvmeistars   vēst.

1. Amatā (cunftē) neuzņemts amatnieka meistars.

Avoti: KV

brīvmūrniecība

1. Starptautiska reliģiski ētiska kustība, radās 18. gs. sākumā Anglijā, izplatījās Francijā, Vācijā, Zviedrijā, Krievijā un ASV u. c. valstīs, tā ir daļēji noslēpumaina biedrība, kas saglabājusi noteiktus mistiskus simbolus un ceremonijas; masonisms.

Avoti: LPE, MkV

brīvmūrnieks   -a, v.

1. parasti dsk. Starptautiska organizācija (sākot no 18.), kuras locekļi aicināja uz reliģiski tikumisku pilnveidošanos; masonis.

2. Šīs organizācijas biedrs; masonis.

Brīvmūrnieku ložas— brīvmūrnieki jeb masoni apvienojās draudzēs - ložās, godināja Dievu kā visu pasauļu visvarenāko celtnieku, deklarēja cilvēku brālību, vienlīdzību, toleranci; Latvijā masonu ložas darbojās Rīgā (dib. 1750. g.), Jelgavā (1754. g.).

Avoti: LLVV, VjV

brīvnauda   vēst.

1. Brīvzemnieka maksa par brīvību; kunga tiesas ekvivalents naudā.

Avoti: KV

brīvnedēļa   vēst.

1. Dīkā nedēļa - no klaušām brīvā nedēļa tiem saimniekiem, kas muižai klaušas deva tikai katru otro, trešo vai ceturto nedēļu.

Avoti: KV

Brīvnieki   vietv.

1. Tukuma novada Sēmes pagasta apdzīvotās vietas "Birztala" otrs nosaukums.

Avoti: LC

brīvnieki

1. Tukuma novada Sēmes pagasta apdzīvotās vietas "Brīvnieki" iedzīvotāji.

2. dsk. Brīvnieks (1).

Avoti: V1

brīvnieks   -a, v.

1. vēst. Zemnieks (feodālismā), kas atbrīvots no dzimtbūtnieciskajām saistībām.

2. vsk. Brīvnieki (1).

3. apv. Liecinieks.

4. apv. Brīvprātīgais.

Avoti: LLVV, EH

brīvosta   -as, s.

1. Osta, kur preču ievešana un izvešana atļauta bez muitas.

Avoti: LLVV

brīvot   poēt.

1. Atbrīvot.

Avoti: Sin

brīvpieeja   inf.

1. Informācijas uzglabāšanas un izguves metode, kas ļauj tieši vērsties pie vajadzīgajiem datiem neatkarīgi no to atrašanās vietas datora atmiņā.

Avoti: ZTV

brīvpiekļuve   inf.

1. Informācijas uzglabāšanas un izguves metode, kas ļauj tieši vērsties pie vajadzīgajiem datiem, neatkarīgi no to atrašanās vietas datora atmiņā.

Avoti: D3

brīvpilsēta   -as, s.

1. vēst. Viduslaikos - pilsēta, kas pakļauta tieši ķeizaram vai karalim.

2. Pilsēta, kam ir piešķireta īpaša autonomija vai valsts tiesības.

3. Pilsēta, kur atļauta ārzemju preču ievešanu un izvešanu bez muitas nodokļa.

Avoti: LLVV, MLVV, JūVM

brīvprāt

1. Brīvprātīgi.

Avoti: Sin

brīvprātība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> brīvprātīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

brīvprātīgais   -ā, v.

1. Cilvēks, kas brīvprātīgi (bez mobilizācijas) iestājas karadienestā.

Avoti: LLVV

brīvprātīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas veic ko pēc paša gribas, ierosmes (bez pavēles, rīkojuma, piespiešanas).

2. Tāds, kas organizēts un darbojas pēc pilsoņu brīvas sabiedriskas iniciatīvas.

Brīvprātīgo korpuss— zviedru un norvēģu brīvprātīgie, kas Ziemas kara laikā 1939-40 cīnījās Somijas pusē.

Avoti: LLVV

brīvprātīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> brīvprātīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

brīvprogrammatūra   inf.

1. Datorprogrammas, ko lietotājam dod bez maksas.

Avoti: D3

brīvpurs   apv.

1. Purvs, kas nav privātīpašuma teritorijā.

Avoti: ĒiV

brīvpurvs   apv.

1. Purvs, kas nav privātīpašuma teritorijā.

Avoti: ĒiV

brīvpusdienas   -u, s.; tikai dsk.

1. Bezmaksas pusdienas.

Avoti: LLVV

brīvrokas   ģen. nelok. īp. nozīmē

1. Tāds, kas zīmēts, vilkts bez cirkuļa, lineāla vai cita rīka palīdzības.

Avoti: LLVV

brīvrumba   apv.

1. Lokomobiles rats, kas nedarbina siksnu un kuļmašīnu.

Avoti: ViV

brīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neatrodas (politiskā, ekonomiskā, juridiskā) pakļautībā, atkarībā.

2. Tāds, kas neatrodas apcietinājumā, ieslodzījumā, gūstā.

3. Tāds, kam nav saistību, arī pienākumu, rūpju,- nesaistīts, neierobežots.

Brīvā profesija— tāda profesija, kur par darbu saņem honorāru (nevis regulāru algu).

Brīvs (arī priecīgs) kā putns kokā (arī gaisā, zara galā)— pilnīgi brīvs, bez pienākumiem, saistībām, rūpēm.

// savienojumā ar "no" Tāds, kuram nepiemīt (kas).

4. Tāds, kas nav ierobežots vai aizliegts; tāds, kas noris bez kavēkļiem.

Brīvs tulkojums— tulkojums, kurā pieļautas dažas atkāpes no oriģināla (pēc formas stila u. tml.).

Brīvais pants— pants ar dažādu pēdu skaitu dzejas vārsmās.

Brīvā dzeja— dzeja, kurai nav noteikta pantmēra, noteikta pēdu un akcentu skaita rindā, nav vienādas formas pantu.

Brīvā deja— dejas forma, kas izveidojās ap 1900, paredz brīvu horeogr. risinājumu, stingri neievērojot klasiskā baleta likumus.

Brīvais peldēšanas stils— peldēšanas stils, ko sacīkstēs var brīvi izvēlēties.

Brīvā tirdzniecība— tirdzniecība bez muitas un citiem ierobežojumiem.

Brīvās mākslas— tēlniecība, glezniecība, grafika un arhitektūra.

Brīvās tirdzniecības politika— ierobežojumu atcelšana valstu ārējā tirdzniecībā.

Brīvās tirdzniecības zona— teritorija, kurā dalībvalstis savstarpējos tirdzniecības darījumos ir atbrīvotas no muitas maksājumiem.

5. Dabisks, nepiespiests, bez sasprindzinājuma; arī nemākslots.

6. Tāds, par ko nav jāmaksā; bezmaksas.

Par brīvu— bez maksas.

7. Neaizņemts; tukšs.

8. Nesaistīts; nepiesiets.

Brīvā krišana— ķermeņa brīva pārvietošanās telpā bez sākuma ātruma, uz to darbojoties tikai debess ķermeņa pievilkšanas spēkam, piemēram, Zemes gravitācijas spēkam, ievērojot vides (gaisa, ūdens) pretestību.

Brīvais lidojums— kosmosa kuģa kustība bezgaisa telpā ar izslēgtu piedziņu.

Brīvais loceklis— polinoma loceklis (skaitlis), kas nesatur mainīgos.

Brīvās audzināšanas metodes— audzināšana, kurā prasības tiek pieskaņotas katra bērna īpašībām, nelietojot piespiedu metodes vai sodus.

Brīvās baznīcas— kristiešu apvienības, kas ir neatkarīgas no valsts un oficiālās baznīcas.

Brīvās krišanas paātrinājums— paātrinājums, ko smaguma spēka iedarbībā iegūst brīvs materiāls punkts.

9. ķīm. Tāds, kas neietilpst ķīmiskā savienojumā ar citām vielām; nesaistīts.

Brīvie lādiņnesēji— Elektroni un caurumi cietvielās.

Brīvie radikāļi— joni vai molekulas ar nepāra valences elektroniem; ļoti reaktīvi.

Avoti: LLVV

brīvsāni   jūrn.

1. Kuģa vai jahtas sāni virs ūdens līnijas, skaitot no kravas markas centra līdz augšējam klājam.

Brīvsānu augstums— attālums no ūdenslīnijas līdz augšējai klāja malai.

Avoti: KV, JūVM

brīvsitiens   novec.

1. Soda sitiens.

Avoti: KV

brīvskola   vēst.

1. Skola, kurā nav jāmaksā mācību maksa, parasti pagasta uzturēta skola.

Avoti: ME

brīvskrējiens

1. Transportlīdzekļa kustība pēc inerces, kad riteņiem nepievada vilces vai bremzēšanas spēku.

Avoti: ZTV

brīvslūžas   apv.

1. Otras slūžas dzirnavu dambī liekā ūdens nolaišanai.

Avoti: KV

brīvsolis   -ļa, v.; parasti vsk.

1. Parastais gājiena solis ierindā (kad nav jāievēro ierindas gaitas noteikumi).

2. sar. Patvaļīga aiziešana (uz laiku) no darba vai dienesta vietas.

Avoti: LLVV

brīvstunda   -as, s.; pareti.

1. Starpbrīdis (skolā); pārtraukums (parasti akadēmiskās stundas garumā).

Avoti: LLVV, MLVV

brīvteritorija

1. Rūpniecības uzņēmumi, kuriem valsts devusi izņēmuma tiesības saņemt no ārzemēm bez muitas u. c. importa ierobežojumiem fabriku iekārtas, izejvielas, materiālus ar nosacījumu, ka uzņēmuma produkcija tiek eksportēta (iekšējā tirgū - importa precēm atbilstoši nodokļi).

2. Brīvosta - īpaši izdalīta teritorija, kur atļauta ārzemju preču ievešana un izvešana bez muitas nodokļa.

Avoti: EV

brīvtermiņa

1. Brīvtermiņa biļete, arī atvērtā biļete - divvirzienu biļetes veids, ko piedāvā lidsabiedribas, tajā nav norādīts atpakaļlidojuma datums un laiks.

Avoti: TvV

brīvtiesa   novec.

1. Leida, laide - nodeva ar ko zviedru laikos Vidzemē saimnieki atpirkās no klaušām.

Avoti: KV

brīvtīkls   inf.

1. Organizācijas datoru tīkls, kas nodrošina bezmaksas vai ļoti lētu pieeju interneta tīklam.

Avoti: ZTV

brīvtirdzniecība   -as, s.; ekon.

1. Jebkādu tirdzniecības ierobežojumu neesamība.

Avoti: MLVV

brīvu   apv.

1. Brīv.

Avoti: EH

Brīvuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

brīvvakars   apv.

1. Vakars, kad skolēni nav aizņemti mācībās, izklaidējas, rotaļājas.

Avoti: ViV

brīvvalsts   -valsts, dsk. ģen. -valstu, s.

1. Neatkarīga, suverēna valsts.

2. Republika.

Avoti: LLVV, LV93

brīvvieta   apv.

1. Bezmaksas vieta.

Avoti: ME

brīvzeme   novec.

1. Leimaņa novads pretstatā pārējai pagasta un gobas zemei, kas bija apgrūtināta ar reālnastām.

2. Nederīga zeme atmatā vai norā, kas stāv neapstrādāta (brīva).

Avoti: KV

brīvzemniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Brīvzemnieks.

Avoti: LV87

brīvzemnieki

1. dsk. Brīvzemnieks.

2. Alojas novada Brīvzemnieku pagasta iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brīvzemnieki   vietv.

1. Brīvzemnieku pagasts - pagasts Alojas novadā ar administratīvo centru Puikulē, robežojas ar Alojas un Braslavas pagastu, kā arī ar Burtnieku, Kocēnu un Limbažu novadu.

Brīvzemnieku pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara un ietver gandrīz visu bijušā Ozolu un Puikules pagasta teritoriju, jo tikai neliela Puikules (Puiķeles) pagasta platība atrodas tagadējā Alojas pagastā.

Avoti: LPag, LC

brīvzemnieks   -a, v.; vēst.

1. Feodālisma laika zemnieks Latvijā, kuram nebija jāpilda klaušas, bet kurš parasti par atkarības zīmi deva nelielas naudas nodevas; arī latviešu tautības vasalis.

Avoti: LLVV

brīvzvejnieks   apv.

1. Zvejnieks, kas zvejo bez atļaujas.

Avoti: ME

briza   lat.

1. Trīsenes.

Briza maxima— lielā trīsene.

Briza media— parastā trīsene.

Briza minor— mazā trīsene.

Avoti: LD, DaE

brizantinis   apv.

1. Tāds, kas ir darināts no brezenta.

Avoti: KiV

brizānts   apv.

1. Brezents.

2. Brezenta tērps.

Avoti: KiV

brizants   -ais; s. -a, -ā;

1. Sprāgstošs, eksplodējošs.

Brizanta sprāgstviela— sekundāra sprāgstviela, kas sprādziena vai liela spiediena ietekmē detonē citas sprāgstvielas.

Avoti: LLVV

brizantums   mil.

1. Sprāgstvielas spēja eksplodējot radīt ārdošus postījumus vidē, kas saskaras ar lādiņu.

Avoti: MIL

brizdāt   apv.

1. Skūt, dzīt bārdu.

Avoti: ME

brizdināt   apv.

1. Trokšņot, klauvēt.

Avoti: ME

brizdu   apv.

1. Savienojumā ar "brazdu" - tā, ka rodas skaļš troksnis.

Avoti: KiV

brīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Jūru, okeānu, kā arī lielu ezeru piekrastes vējš.

Dienas brīze— vējš, kas pūš no jūras uz sasilušo sauszemi.

Jūras brīze— dienas brīze.

Krasta brīze— nakts brīze.

Nakts brīze— vējš, kas pūš no atdzisušās sauszemes uz jūru.

Viegla brīze— vējš, kas jūtams kā viegla vēsma, kustas koku lapas (2 balles vai 1,8-3,3 m/s).

Avoti: LLVV, PP

brizelaiņi   apv.

1. Ar brizelēm krāsoti sieviešu svārki.

Avoti: EH

brizeles   apv.

1. Kāds augs, kura saknes izmantoja audumu krāsošanai.

Avoti: EH

brizenes   apv.

1. Cezalpīnija krāsošanai.

Avoti: ME, VeAT

brizgaķ   žarg.

1. Bēgt no konvoja.

Avoti: KZ

brizgalas   apv.

1. Skrandas, lupatas.

Avoti: ME

brizgāt   apv.

1. Smidzināt (augus).

Avoti: KiV

brizgātiēs   apv.

1. Slacīties, šļakstīties.

Avoti: KiV

Brizgava   vietv.

1. Viļakas novada Žīguru pagasta apdzīvotās vietas "Brizgova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Brizgova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Žīguru pagastā.

Avoti: LC

brizgu   apv.

1. Savienojumā ar "brazgu" - tā, ka rodas skaļš troksnis.

Avoti: ME

brīzīte   novec.

1. DFem. --> brīze.

Avoti: LV93

brizols

1. Bezpamatnes hidroizolācijas ruļļmateriāls, ko izgatavo no sasmalcinātas gumijas un bitumena, pievienojot azbesta šķiedras un plastifikatorus; lieto ēku un konstrukciju aizsardzībai pret mitrumu.

Avoti: ZTV

Brizule   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Sēmes pagastā 16 km no Tukuma, izveidojusies bijušās muižas ("Hof Bresilgen") teritorijā.

Avoti: LE1

brizulnieki

1. Tukuma novada Sēmes pagasta apdzīvotās vietas "Brizule" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brīžam   apst.

1. Reizēm, reizumis; dažreiz.

Avoti: LLVV

brīžatmiņa   inf.

1. Reģistrs vai rezervēts atmiņas vai diska apgabals, ko izmanto īslaicīgai informācijas uzglabāšanai.

Avoti: D3

Brīžgoni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

Avoti: LC

Brīžguoni   vietv.

1. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Brīžgoni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Brīži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

2. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Brieži" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

brīžiem   apst.

1. Reizēm, reizumis; dažreiz.

Avoti: LLVV

brīžis   apv.

1. Brīžam.

Avoti: EH

Brīžucīms   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Briežuciems" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Brīžudorzs   vietv.

1. Alūksnes novada Liepnas pagasta apdzīvotās vietas "Briežudārzs" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Brīžusola   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Briežusala" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Briežusala" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Brjanka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā, Lozovajas krastos, 47500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

Brjanska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Brjanskas apgabala administratīvais centrs, 408500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Brjanskas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas rietumu daļā, pie Baltkrievijas un Ukrainas robežas, platība - 34900 kvadrātkilometru, 1300000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: LpA, PuA

Brjanta   vietv.

1. Upe Krievijas Amūras apgabalā, Zejas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Brjaza   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Prahovas žudecā, 15900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

brjuļiki   žarg.

1. Briljanti.

Avoti: KZ

brjuņetka   žarg.

1. Policijas mašīna, arī ieslodzīto pārvadāšanai.

Avoti: KZ

BRL   saīs.

1. Reāls; Brazīlijas Federatīvās Republikas valūtas kods, sīknauda - sentavo.

Avoti: PnR

BRN   saīs., vietv.

1. Bruneja, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Brno   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala administratīvais centrs, 385900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PuA

Broagera   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 3340 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Brobīverka   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1020 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Brocēni   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Kurzemes austrumu daļā, no 2009. g. novada centrs (1950.-2009. g. Saldus rajonā, 1819.-1949. g. Kuldīgas apriņķī) 113 km no Rīgas un 8 km no Saldus, pilsētas tiesības kopš 1992. g., pilsētciemats no 1961. g., strādnieku ciemats no 1950. g., vēstures avotos vārds pirmoreiz minēts 1528. gadā.

2. Brocēnu novads - izveidots 2001. g. Saldus rajona sastāvā, apvienojot Brocēnu pilsētu ar lauku teritoriju un Blīdenes un Remtes pagastu, kopš 2009. g. neatkarīgs novads, kas sastāv no Brocēnu pilsētas un Blīdenes, Cieceres, Gaiķu un Remtes pagasta, robežojas ar Kandavas, Jaunpils, Dobeles, Auces un Saldus novadu.

3. Dzelzceļa stacija Brocēnu pilsētā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Jelgava-Liepāja, 119 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1927. g.

4. Brocēnu ezers - atrodas Austrumkursas augstienē, Brocēnu novada Cieceres pagastā, 89,4 m vjl., platība - 43,6 ha, vidējais dziļums - 2,5 m, lielākais dziļums - 14,6 m.

Avoti: LPil, AtvL, LE1, LD

brocenieki

1. Brocēnu novada Brocēnu pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brocenmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Brocēnu novada Cieceres pagastā.

Avoti: LC

Brocēnmuiža   vietv.

1. Brocēnu novada Cieceres pagasta apdzīvotās vietas "Brocenmuiža" nosaukuma variants.

Avoti: LC

brocieši

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Broki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bročings   jūrn.

1. Asa, spontāna, ar stūri nenovēršama jahtas uzlūvēšana, ko parasti novēro stiprā vējā, ejot ar spinakeru lielos viļņos, to izraisa jahtas korpusa asimetrija, neuzmanīga stūrēšana, pārmērīga sānsvere, nepareizs buru iestādījums, jahtas ātruma sakrišana ar viļņu ātrumu u. c. apstākļi.

Avoti: JūVM

brod   žarg.

1. Prostitūtu pulcēšanās vieta.

Avoti: KZ

Broda   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Brod"), Serbu Republikā, Dobojas reģionā, 17900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

brodaizieši

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Brodaiži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brodaiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

2. Brodaižas ezers - atrodas Latgales augstienē, Ludzas novada Pildas pagastā, 180,2 m vjl., platība - 35,0 ha, garums - 1,7 km, lielākais platums - 0,3 km, lielākais dziļums - 7,7 m, eitrofs, aizaugums - ~20%.

Avoti: LC, LD

brodaižāni

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Brodaiži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brodaiži   vietv.

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Brodaiža" nosaukuma variants.

Avoti: LC

brodenis   apv.

1. Trijstūra caurums ēku jumtgalēs vēdināšanai vai dūmu novadīšanai.

2. Jumta kore.

3. Akas grods.

Avoti: KV

brodēņš   apv.

1. Celtnes (parasti guļbūves) zelmiņa galā atstātais caurums.

Avoti: KiV

broderija   novec.

1. Izšuvumi.

Avoti: KV

Brodeuži   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Broduži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

brodi   apv.

1. Akas grodi.

Avoti: ME

Brodi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jēkabpils novada Ābeļu pagastā, šī pagasta administratīvais centrs.

2. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, 23800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LC, PuA, Wi

brodiaea   lat.

1. Brodijas.

Brodiaea californica— Kalifornijas brodija.

Avoti: DaE

brodieši

1. Jēkabpils novada Ābeļu pagasta apdzīvotās vietas "Brodi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brodīgs   apv.

1. Sātīgs, barojošs.

2. Briedīgs.

Avoti: NeV, Sin

brodija   bot.

1. Liliju dzimtas ģints ("Brodiaea"), dekoratīvi augi, piemēroti ziedu griešanai.

Kalifornijas brodija— brodiju suga ("Brodiaea californica").

Avoti: DaE

brodiņš   apv.

1. Trijstūra caurums ēku jumtgalēs vēdināšanai vai dūmu novadīšanai.

2. Jumta kore.

3. Siena šķūņa augšējās durvis.

4. Akas grods.

Avoti: KV, EH

brodiņš   apv.

1. Jumiķa instruments, kas nepieciešams, lai segtu salmu jumtu.

Avoti: EH

Brodiuži   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Broduži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

brodnieks   apv.

1. Ventilācijas atvere liellopu novietnes jumtā vai virs smēķētavas.

Avoti: EH

Brodņica   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 28600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1298. g.

Avoti: LpA, Wi

Brodpīks   vietv.

1. Kalnu masīvs Karakoruma vidusdaļā, uz dienvidaustrumiem no Čogori kalna, Indijā, augstums - 8047 m, apledojis.

Avoti: PZT

brods

1. senv. Trijstūra lodziņš, ventilācijas caurums dūmistabas un jumta čukurā.

2. senv. Jumta spāres gals.

3. apv. Akas grods.

Avoti: Sen, KV

brods   apv.

1. Rūsa, bula zibens; brosli.

2. Pumpurs.

Avoti: KV

brods   sar.

1. Prostitūtu pulcēšanās vieta.

Avoti: KZ

brodūzieši

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Brodūži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Broduži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

brodveja   sar.

1. Prostitūtu pulcēšanās vieta.

Avoti: KZ

Brodveja   vietv.

1. Platā iela (angļu val. "Broadway")- 8 km gara galvenā tirgošanās iela Ņujorkā, ASV.

2. sar. Izklaides vietu rajons Rīgas centrā 20. gs. 20. un 30. gados, Elizabetes ielas posms no Valdemāra ielas līdz Tērbatas ielai.

Avoti: KV, LE1

brodvejs   sar.

1. Prospekts; bulvāris; populāra pastaigas vieta.

Avoti: Žrg

Brodyuži   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Broduži" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Brogi   vietv.

1. Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Broģi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

broģaga   žarg.

1. Notiesāto uzruna sasveicinoties.

Avoti: KZ

Broģi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

broģīt   sar.

1. Klaiņot.

Avoti: SLG

broicāt   apv.

1. Draiskuļot.

Avoti: KiV

broics   apv.

1. Draiskulis.

Avoti: KiV

broilers   -a, v.

1. Gaļai nobarots 50-70 dienu vecs putns.

Avoti: LLVV, Ang

Broka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 2000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1501. g.

Avoti: Wi

Brokas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

Otrās Brokas— Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Brokas" nosaukuma variants.

Pirmās Brokas— Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Broki" nosaukuma variants.

2. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Broki" nosaukuma variants.

3. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Broki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

brokastas   apv.

1. Brokastis.

Avoti: EH

brokastēt   apv.

1. Brokastot.

Avoti: KiV

brokastgalds   sar.

1. Brokastu ēdienreizei servēts galds.

brokastis   -stu, s.; tikai dsk.

1. Ēdiens rīta ēdienreizei.

Ieturēt brokastis— ēst brokastis.

2. Rīta ēdienreize.

Dzeguzes brokastis— saka, kad nedaudz ieēd no rīta, lai dzeguze neaizkūko.

Avoti: LLVV

brokastlaiks   -a, v.

1. Laiks (no rīta), kad parasti ēd brokastis.

Avoti: LLVV

brokastmaize   apv.

1. Brokastu maize.

Avoti: EH

brokastot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Ēst brokastis.

Avoti: LLVV

brokasts   apv.

1. Ēdiens rīta ēdienreizei.

2. Rīta ēdienreize.

Avoti: KiV

brokašgalds   apv.

1. Brokastgalds.

Avoti: ĒiV

brokaškas   apv.

1. Brokastis.

Avoti: EH

brokaškāt   apv.

1. Brokastot.

Avoti: EH

brokaški   apv.

1. Brokastis.

Avoti: KnV

brokašķi   apv.

1. Brokastis.

Avoti: EH

brokašlaiks   apv.

1. Brokastlaiks.

Avoti: ĒiV

brokatels   novec.

1. Brokātam līdzīgs zīda un kokvilnas vai kokvilnas audums ar lielām ieaustām puķēm.

Avoti: KV

brokātpapīrs   novec.

1. Presēts papīrs ar metālisku virsmu, dažādu papes darbu aplīmēšanai.

Avoti: KV

brokāts   -a, v.; parasti vsk.

1. Zīda audums ar ieaustiem metāliskiem (parasti zelta vai sudraba) diegiem.

Avoti: LLVV

Brokauski   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Brokovski" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

brokavāt   apv.

1. Atzīt par nederīgu.

Avoti: KiV

brokdauns

1. Zirga kāju sauso cīpslu trauma.

Avoti: Ang

Brokenerova   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Broken Arrow"), Oklahomas štatā, 104700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Brokenhila   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā ("Broken Hill"), Jaundienvidvelsā, 19000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kabve - pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, tās nosaukums līdz 1965. g., pazīstama ar 1921. g. kādā raktuvē atrasto paleontropa (t. s. Rodēzijas cilvēka) galvaskausu.

Avoti: PZT, Wi

Brokens   vietv.

1. Augstākā virsotne Harca kalnos ("Brocken"), Vācijā, Saksijas-Anhaltes zemē, augstums - 1142 m.

Avoti: PZT, LpA

brokerāža   ek.

1. Komisijas atlīdzība, ko starpnieks (brokeris) saņem no klienta.

Avoti: SbV

brokeris

1. Mākleris, starpnieks tirdzniecības un biržas darījumos; brokers.

Brokeris pie telefona— brokeris, kas ir vienojošais posms starp investoru un fondu biržu.

Brokeris uz parketa— brokeris, kas strādā tieši fondu biržas zālē.

Avoti: SV99, SbV

brokers

1. Licenzēta fiziska persona, kas vērtspapīru tirgū veic starpniecības darījumus; brokeris.

Brokeru sabiedrība— licenzētu brokeru akciju sabiedrība, kas vērtspapīru tirgū veic starpniecības darījumus.

Avoti: JtV

Broki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

4. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Brokas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

brokisms

1. Bioloģijas teorija, kuras pamatā ir uzskats, ka dzīvnieku un augu suga noveco un iet bojā tāpat, kā noveco un iet bojā atsevišķs īpatnis.

Avoti: SV69

brokolis   -ļa, dsk. ģen. -ļu, v.

1. Kāpostu sugas varietāte ("Brassica oleracea var. italica"), puķukāpostam līdzīgs viengadīgs dārzenis ar ziediem un ziedu kātiem zaļā krāsā; sparģeļkāposts.

Avoti: LD, MLVV

Brokovski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

Broktona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Brockton"), Masačūsetas štatā, 94800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Brockton"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

brokulainis   apv., hip.

1. Lielībnieks, bramanis, tāds, kas ar sevi dižojas; brakulainis.

Avoti: ME

Broli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Brawley"), Kalifornijas štatā, 25800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

brolis   apv.

1. Brālis.

Avoti: ME

broliski   apv.

1. Broliski runāt - runāt augšzemnieciski, latgaliski, arī neskaidri runāt (kā mazs bērns).

Avoti: ME, EH

Broliši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

brom-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz nelabu smaku, smirdoņu; uz bromu.

Avoti: TM

broma-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz ēdienu, uz diētu.

Avoti: TM

bromacetanilīds   med.

1. C6H4Br NH CO CH3; balti kristāli, kas ūdenī gandrīz nešķīst, šķīst spirtā.

Avoti: TM

bromacetofenons   med.

1. C6H5COCH2Br; asaru gāze.

Avoti: TM

bromapskābe   med.

1. HBrO, oksidē un balina.

Avoti: TM

bromāti

1. Kosmētikas sastāvdaļa (kalcija, kālija, kalija bromāti), nogatavināšanas viela, var izraisīt elpošanas traucējumus, izsitumus uz ādas, nieru disfunkciju un darbības traucējumus, ieteknme uz CNS.

Avoti: Zkp

bromato-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz ēdienu, uz diētu.

Avoti: TM

bromatogrāfija   med.

1. Uztura vai ārstnieciskās uztures apraksts.

Avoti: TM

bromatometrija   med.

1. Ikdienas uztura aprēķināšana indivīdam.

Avoti: TM

bromatotoksīns   med.

1. Inde, kas attīstījusies uzturā mikrobu darbības rezultātā.

Avoti: TM

bromatotoksisms   med.

1. Saindēšanās ar uzturu.

Avoti: TM

bromāts   med.

1. Bromūdeņraža skābes sāls.

Avoti: TM

brombenzilcianīds   mil.

1. Kairinoša indīga kaujasviela, kas izraisa asarošanu, sāpes un dedzināšanu acīs, elpošanas ceļu kairinājumu, letālās devās (uzturoties 10 minūtes vidē ar šīs vielas koncentrāciju gaisā 0,35 grami kubikmetrā) - plaušu tūsku.

Avoti: MIL

brombenzols

1. Arēnhalogēnogļūdeņradis, bezkrāsains šķidrums, lieto organiskajā sintēzē un par šķīdinātāju.

Avoti: LPE

Bromberga   vietv.

1. Bigoščas pilsētas Polijā senāks nosaukums.

Avoti: PZT

bromelia   lat.

1. Bromēliju dzimtas ģints.

Bromelia longifolia— šīs ģints suga.

Avoti: KV

bromeliaceae   lat.

1. Bromēliju dzimta.

Avoti: KV

bromeliaceja   novec.

1. Bromēlija.

Avoti: KV

bromeliales   lat.

1. Bromēliju rinda.

Avoti: PDE

bromēlija

1. Viendīgļlapju klases dzimta ("Bromeliaceae"), daudzgadīgi lakstaugi, tropos un subtropos Amerikā, ~50 ģ., 2000 sugas, t. sk. ananasi.

Avoti: EV

bromelīns

1. Ferments, kas atrodams bromēliju dzimtas augos un palīdz labāk sašķelt olbaltumvielas, tādējādi veicinot ēdiena sagremošanu.

Avoti: EpV

bromeļļa

1. Bromeļļas process fotogrāfijā - pozitīva kopēšanas metode, kas pamatojas uz bromsudraba fotopapīra gaismjutīgā slāņa želatīna spēju miecēties hroma sāļu ķīmiskā ietekmē; tas dod iespēju ļoti plašā spektrā variēt fotoattēla tonalitāti.

Avoti: ZTV

bromēšana

1. Halogenēšana ievadot organiskā savienojuma molekulās broma atomus.

Avoti: LPE

bromfenolzilā   med.

1. Indikators pH noteikšanai robežās no 3,0 līdz 4,6; krāsa mainās no dzeltenas pie 3,0 uz zilganvioletu pie 4,6.

Avoti: TM

bromhidrofobija

1. Bailes, ka apkārtējie var pamanīt slikto ķermeņa smaku, sviedrus.

bromhidroze   med.

1. Smirdīgu sviedru atdalīšanās.

Avoti: TM

bromhidrozifobija   med.

1. Slimīgas bailes no miesas smakas, dažreiz ar ožas halucinācijām.

Avoti: TM

bromhlorofēns

1. Kosmētikas sastāvdaļa (fenola savienojums), konservants, izmanto kosmētikā, akūti toksisks apēdot.

Avoti: Zkp

bromhodrozifobija   nevēl.

1. Bromhidrozifobija.

Avoti: MSV

bromīdi   ķīm.

1. Broma savienojumi ar citiem elementiem; metālu gadījumā tie pārsvarā ir ūdenī šķīstoši bromūdeņražskābes sāļi, nemetālu - viegli kūstoši gaistoši savienojumi, kas ūdenī sadalās.

Avoti: LE1

bromisms   med.

1. Hroniska saindēšanās ar bromu, ko raksturo niezoši izsitumi, galvas sāpes, auksti locekļi, sirds vājums, miegainība, apātija, smirdoša elpa.

Avoti: TM

bromizācija   med.

1. Piesātināšana ar bromīdiem vai bromu; lielu broma devu parakstīšana.

Avoti: TM

bromkrezolpurpurs   med.

1. Indikators pH noteikšanai robežās no 5,2 līdz 6,8; krāsa mainās no dzeltenas pie 5,2 uz purpura pie 6,8.

Avoti: TM

bromkrezolzaļā   med.

1. Indikators pH noteikšanai robežas no 3,8 līdz 5,4; krāsa mainās no dzeltenas pie 3,8 uz zilu pie 5,4.

Avoti: TM

Bromli   vietv.

1. Londonas administratīvais rajons ("Bromley"), 320000 iedzīvotāju (2014. g.), atrodas pilsētas dienvidaustrumos.

Avoti: PZT, Wi

bromo-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz nelabu smaku, smirdoņu; uz bromu.

Avoti: TM

bromobenzilcianīds   med.

1. C6H5CHBr CN; asaru gāze.

Avoti: TM

bromodermija   med.

1. Toksikodermijas veids, cilvēkiem, kas lieto broma preparātus.

Avoti: TM

bromoformija   med.

1. Saindēšanās ar bromoformu.

Avoti: TM

bromoformisms   med.

1. Saindēšanās ar bromoformu.

Avoti: TM

bromoforms   med.

1. Bezkrāsains šķidrums, pagatavo iedarbojoties ar bromu uz spirtu vai acetonu, ar hlorformam līdzīgu smaržu, senāk lietots pret garo klepu.

Avoti: TM

bromomānija   med.

1. Psihisks traucējums no broma savienojumu pārmērīgas lietošanas.

Avoti: TM

bromomenoreja   med.

1. Mensturācijas ar smirdīgiem izdalījumiem.

Avoti: TM

bromopneja   med.

1. Smirdoša elpa.

Avoti: TM

bromopnoja   med.

1. Smirdīga elpa.

Avoti: MSV

bromopsis   lat.

1. Zaķauzas.

Bromopsis benekenii— Benekena zaķauza.

Bromopsis erecta— staltā zaķauza.

Bromopsis inermis— bezakotu zaķauza.

Bromopsis ramosa— zarainā zaķauza.

Bromopsis riparia— krasta zaķauza.

Avoti: LD

broms   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - smags, sarkani brūngans šķidrums, simbols Br, atomnumurs 35, atommasa - 79,904, zināmi 18 izotopi, no kuriem 2 ir stabili.

// sar. Nātrija, kālija vai amonija bromīds, ko lieto ārstniecībā.

Avoti: LLVV

bromsudrabs

1. Sudraba bromīds AgBr, viens no gaismjutīgajiem savienojumiem, kuru lieto filmu vai fotopapīru emulsijās.

Bromsudraba papīrs— fotopapīrs, kura virsma pārklāta ar gaismas jutīgu sudraba bromīdu.

Avoti: ZTV

bromtimolzilā   med.

1. Indikators pH noteikšanai no 6,0 līdz 7,6; krāsa mainās no dzeltenas pie 6,0 uz zilu pie 7,6.

Avoti: TM

bromūdens   -ūdens, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Broma šķīdums ūdenī.

Avoti: LLVV

bromūdeņradis   -ža, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Broma savienojums ar ūdeņradi.

Avoti: LLVV

bromūdeņražskābe   -es, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Bromūdeņraža šķīdums ūdenī.

Avoti: LLVV

bromurāls   med.

1. Balts kristālisks pulveris; šķīst alkoholā, vāji ūdenī.

Avoti: TM

bromus   lat.

1. Lāčauzas.

Bromus arvensis— tīruma lāčauza.

Bromus briziformis— trīseņu lāčauza.

Bromus commutatus— mainīgā lāčauza.

Bromus hordaceus— Tomina lāčauza.

Bromus japonicus— Japānas lāčauza.

Bromus mollis— mīkstā lāčauza.

Bromus oxyodon— aszobainā lāčauza.

Bromus racemosus— ķekarainā lāčauza.

Bromus secalinus— rudzu lāčauza.

Bromus squarrosus— izspūrusī lāčauza.

Bromus thominii— Tomina lāčauzas nosaukuma sinonīms.

2. Zaķauzu sugas, kas pēc senākas klasifikācijas bija pieskaitītas lāčauzu ģintij.

Bromus erectus— staltā zaķauza (tagad "Bromopsis erecta").

Bromus inermis— bezakotu zaķauza (tagad "Bromopsis inerma").

Bromus ramosus— zarainā zaķauza (tagad "Bromopsis ramosa").

Bromus riparius— krasta zaķauza (tagad "Bromopsis riparia").

3. Jumtauzu sugas, kas pēc senākas klasifikācijas bija pieskaitītas lāčauzu ģintij.

Bromus rubens— sārtā jumtauza (tagad "Anisantha rubens").

Bromus sterilis— neauglīgā jumtauza (tagad "Anisantha rubens").

Bromus tectorum— īstā jumtauza (tagad "Anisantha rubens").

Avoti: LD

bromželatīns

1. Bromsudraba želatīns, gaismasjutīga emulsija, tas ir, želatīnā suspendēti sīki sudraba bromīda kristāliņi; ar šo emulsiju noklāj fotoplates un fotofilmas.

Avoti: SV69

Brona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Bron"), Ronas reģiona Ronas-Alpu departamentā, 38700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

bronchas   novec.

1. Elpojamās rīkles sazarojums, ieejot plaušās; bronhi.

Avoti: LV93

bronchiāls   novec.

1. Bronhiāls; saistīts ar bronhiem, tiem raksturīgs.

Avoti: LV93

bronchiolas   novec.

1. Bronhu vissīkākie sazarojumi.

Avoti: LV93

bronchīts   novec.

1. Bronhīts.

Avoti: LV93

bronchopneumonija   novec.

1. Bronhopneimonija.

Avoti: LD

bronchostrenoze   novec.

1. Bronhostenoze.

Avoti: LD

bronchoskops   novec.

1. Bronhoskops.

Avoti: LV93

broncieši

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Bronki" iedzīvotāji.

2. Dagdas novada Konstatinovas pagasta apdzīvotās vietas "Bronki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bronh-   med.

1. Salikteņos norāda uz bronhu.

Avoti: MSV

bronhadenīts

1. Bronhu limfmezglu iekaisums.

Avoti: ZTV

bronhas   novec.

1. Bronhi.

Avoti: KV

bronhedēma   med.

1. Bronhu gļotādas tūska, kas samazina to lūmenu, traucējot gaisa cirkulāciju un apgrūtinot elpošanu.

Avoti: TM

bronhektāzes

1. Cilindriski vai maisveidīgi bronhu paplašinājumi (reti iedzimti, parasti iegūti pēc plaušu saslimšanām).

Avoti: ZTV

bronhektāzija   med.

1. Bronhu hronisks paplašinājums.

Avoti: TM

bronhi-   med.

1. Salikteņos norāda uz bronhu.

Avoti: MSV

bronhi

1. Elpvada (trahejas) zari, pa kuriem gaiss nonāk plaušās.

Bronhiālā astma— infekciozi alerģiska slimība, kurai raksturīga bronhu sašaurināšanās un apgrūtināta elpošana.

Avoti: ZTV

bronhiāli   apst.

1. Bronhiāls.

Avoti: LV87

bronhiāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar bronhiem, tiem raksturīgs.

Avoti: SV99

bronhilokvija   med.

1. Plaušu blīvuma gadījumā stipri izteikta pektorilokvija.

Avoti: TM

bronhio-   med.

1. Salikteņos norāda uz bronhu.

Avoti: MSV

bronhiocēle   med.

1. Bronhu sānu zara paplašinājums.

Avoti: TM

bronhiola   -as, s.; anat.

1. Bronhu vissīkākais atzarojums.

Avoti: LLVV

bronhioli

1. Vissīkākie bronhu sazarojumi plaušās.

Avoti: SV99

bronhiolīts   med.

1. Bronhiolu iekaisums.

Avoti: TM

bronhīts   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Bronhu gļotādas iekaisums.

Avoti: LLVV

bronho-   med.

1. Salikteņos norāda uz bronhu.

Avoti: MSV

bronhoadenīts

1. Bronhiālo dziedzeru (pie bronhiem pieguļošo limfātisko mezglu) iekaisums.

Avoti: SV69

bronhoaspergiloze   med.

1. Bronhu slimība, ko ierosina "Asperillus" ģints pelējumsēnes.

Avoti: TM

bronhoblenoreja   med.

1. Hronisks bronhīts ar gļotaini strutainu krēpu bagātīgu atdalīšanos.

Avoti: TM

bronhodilatācija   med.

1. Bronhu lūmena paplašināšanās.

Avoti: MSV

bronhodilators   med.

1. Viela, kas paplašina elpceļus.

Avoti: MSV

bronhoektāzija

1. Hroniska slimība - bronhu paplašināšanās.

Avoti: SV69

bronhoezofagoloģija   med.

1. Medicīnas nozare, kas pētī traheobronhiālo stumbru un barības vadu.

Avoti: MSV

bronhoezofagoskopija   med.

1. Bronhu un barības vada apskate ar endoskopu.

Avoti: TM

bronhofibroskopija   med.

1. Elpvada un bronhu bronhofibroskopiskā diagnostika.

Avoti: MSV

bronhofibroskops   med.

1. Elastīgs bronhoskops, kas satur optiskās šķiedras.

Avoti: MSV

bronhofonija   med.

1. Vāji dzirdama, no bronhiem izejoša balss skaņa, ko dzird, auskultējot plaušas.

Avoti: TM

bronhogēns   med.

1. Attīstījies no bronha; ģenētiski saistīts ar bronhu.

Avoti: TM

bronhogrāfija

1. Bronhu rentgenoloģiska izmeklēšana, iepildot tajos kontrastvielu.

Avoti: ZTV

bronhogramma   med.

1. Bronhu zaru rentgenogramma, ko izdara pēc kontrastvielas ievadīšanas bronhos.

Avoti: TM

bronhokarcinoma   med.

1. Ļaundabīgs plaušu audzējs, kas sākas bronhu gļotādā.

Avoti: VE

bronhokavernozs   med.

1. Attiecīgs uz bronhu un kavernu.

Avoti: TM

bronhoklīze   med.

1. Injekcija bronhos.

Avoti: TM

bronholitiāze   med.

1. Bronhu saslimšana, kas saistīta ar konkrementu rašanos.

Avoti: TM

bronholīts   med.

1. Konkrements, kas izveidojies bronhā.

Avoti: TM

bronholoģija   med.

1. Medicīnas nozare par bronhiem, bronhu slimībām un to ārstēšanu.

Avoti: TM

bronhomalācija   med.

1. Skrimšļu nepietiekamība bronha sienā, bieži kombinējas ar dažādas pakāpes traheomalāciju, var attīstīties atelektāze vai obstruktīva emfizēma; var būt pārmantota vai iegūta.

Avoti: MSV

bronhomikoze   med.

1. Dažādu patoloģisku sēņu ierosināta bronhu slimība.

Avoti: TM

bronhomoniliāze   med.

1. Bronhu slimība, ko izraisa "Candida" ģints raugveida sēne.

Avoti: TM

bronhomotorisks   med.

1. Tāds, kas ietekmē bronhu lūmenu.

Avoti: TM

bronhopātija   med.

1. Bronhu saslimšana.

Avoti: TM

bronhoplastika   med.

1. Bronhu plastiska operācija.

Avoti: TM

bronhoplēģija   med.

1. Bronhu sienu muskuļu paralīze.

Avoti: MSV

bronhopleiropneimonija   med.

1. Plaušu iekaisums vienlaicīgi ar bronhītu un pleirītu.

Avoti: TM

bronhopneimonija   med.

1. Plaušu iekaisums, kas sākas sīkajos bronhos un skar plaušu daiviņas.

Avoti: TM

bronhopneumonija   novec.

1. Bronhu un plaušu iekaisums.

Avoti: KV

bronhopulmonāls   med.

1. Attiecīgs uz plaušām un bronhiem.

Avoti: TM

bronhoradiogrāfija   med.

1. Bronhu rentgenogrāfija.

Avoti: TM

bronhorāfija   med.

1. Bronha sašūšana.

Avoti: TM

bronhorāģija   med.

1. Asiņošana no bronhiem.

Avoti: TM

bronhoreja   med.

1. Hronisks bronhīts ar šķidru serozi gļotainu krēpu bagātīgu atdalīšanos.

Avoti: TM

bronhoskopija

1. Elpvada un bronhu iekšējā apskate ar speciālām ierīcēm; viens no endoskopijas paveidiem.

Avoti: ZTV

bronhoskops   -a, v.; med.

1. Optisks instruments trahejas un bronhu izmeklēšanai, cauruļveidīgs, ar spuldzīti galā.

Avoti: LLVV

bronhospazma   med.

1. Pārejoša bronhu muskulatūras kontrakcija, piemēram, bronhiālās astmas vai hroniska bronhīta gadījumā.

Avoti: VE

bronhospirogrāfija   med.

1. Spirogrāfijas veids, kas reģistrē elpošanu tikai vienā plaušā vai pat tikai vienā tās daivā.

Avoti: TM

bronhospirohetoze   med.

1. Hronisks hemorāģisks bronhīts, ko ierosina simbiotiskas anaerobas spirohetas un vārpstveida nūjiņas.

Avoti: TM

bronhospirometrs   med.

1. Aparāts, ko lieto vitālās kapacitātes, skābekļa saistīšanas un ogļskābās gāzes atdalīšanas noteikšanai katrā plaušā atsevišķi.

Avoti: TM

bronhostakse   med.

1. Asiņošana no bronha sienas.

Avoti: TM

bronhostenoze   med.

1. Bronha lūmena anatomisks sašaurinājums.

Avoti: TM

bronhostomija   med.

1. Bronha fistulas izveidošana cauri krūšu sienai.

Avoti: TM

bronhotetānija   med.

1. Bronhu muskuļapvalku ilgstoši toniski krampji.

Avoti: TM

bronhotomija   med.

1. Bronha pārgriešana.

Avoti: TM

bronhotoms   med.

1. Instruments bronhotomijai.

Avoti: TM

bronhovezikulārs   med.

1. Reizē raksturīgs bronhiem un plaušu alveolām.

Avoti: TM

bronhs   -a, v.; anat.

1. Elpvada sazarojums plaušās.

Bronhu koks— bronhu sazarojumu sistēma.

Avoti: LLVV

bronidoks

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, izmanto šampunos, skropstu tušā, acu dekoratīvajā kosmētikā, var izraisīt ādas un acukairinājumu, var izdalīties formaldehīds, var veidot nitrozamīnus.

Avoti: Zkp

bronkas   apv.

1. Bronhi.

Avoti: KiV

Bronkas   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Bronki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Bronki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Konstantinovas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Avoti: LC

bronkieši

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Bronki" iedzīvotāji.

2. Dagdas novada Konstatinovas pagasta apdzīvotās vietas "Bronki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bronksa   vietv.

1. Ņujorkas administratīvais rajons ("Bronx"), atrodas pilsētas kontinentālajā daļā, no Manhetenas to atdala Hārlemas upe, no Kvīnsas - Īstriveras šaurums, platība - 112 kvadrātkilometru, Fordemas universitāte (dibināta 1841. g.).

Avoti: PZT

Bronkys   vietv.; latg.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Bronki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bronopols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, šķīdinātājs, var izraisīt acu un ādas kairinājumu, toksisks aknām, izmanto šampūnos, skropstu tušā, šķidrajās ziepēs, nagu lakās un sejas krēmos.

Avoti: Zkp

Bronte   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bronte"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 19200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Bronti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas pagastā.

Avoti: LC

brontīdi

1. Dobjas, pērkonam līdzīgas skaņas, kas bieži dzirdamas aktīvas seismiskās darbības rajonos.

Avoti: SV08

brontofobija

1. Patoloģiskas bailes no pērkona un negaisa.

Avoti: TM

brontosauros   lat.

1. Bromtozauri.

Avoti: PDE

brontoskopija

1. Pareģošana pēc pērkona skaņām.

brontotērijs   novec.

1. Izmiris zīdītājs, līdzīgs degunradzim, gandrīz ziloņa lielumā, dzīvojis terciārā (oligocēnā).

Avoti: KV

brontozauri

1. Izmirusi rāpuļu ģints ("Brontosauros"), dzīvojusi juras laikmetā, bija lielākie sauszemes dzīvnieki: garums sasniedza 22 m, masa - 30 t.

Avoti: SV99

Bronts   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - "pērkons", viens no pirmajiem trīs kiklopiem.

Avoti: PmV

bronza   -as, s.; parasti vsk.

1. Vara sakausējums ar citu metālu (parasti alvu).

Bronzas laikmets— arheoloģiskās periodizācijas posms, kad cilvēki darba rīku un ieroču darināšanai izmantoja bronzu.

Bronzas rags— līdz 1,5 m garš pūšamais instruments, no jaunākā bronzas laikmeta.

2. Pigments, no kura iegūst krāsu.

Avoti: LLVV, SbV

bronzējums   v.

1. Paveikta darbība - bronzēt.

2. Bronzas vai bronzas krāsas kārta, ar ko pārklāta kāda virsma.

Avoti: LV87

bronzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārklāt (priekšmetu) ar bronzas kārtu.

2. poligr., novec. Apputināt iepriekš pagatavotu iespieddarbu ar smalku, spīdīgu pulveri no vara, cinka un alumīnija maisījuma.

Avoti: LLVV, GV

bronzīts   novec.

1. Ninerāls, silikāts no augītu jeb piroksenu rindas, rombisks: retāk noteiktos kristālos, parasti graudainu agregātu veidā, dzeltenzaļš, brūngans.

Avoti: KV

broņa   sar., barb.

1. Nodrošinājums.

Avoti: Sin

Broņņici   vietv.

1. Pilsēta krievijā, Maskavas apgabalā, piestātne Maskavas upes labajā krastā, 21800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

broscus   lat.

1. Alotājskrejvaboles - skrejvaboļu dzimtas ģints.

Broscus cephalotes— melnā alotājskrejvabole.

Avoti: LD

Broseliande   mit.

1. Rietumeiropas viduslaiku mitoloģijā - tradīcijā noslēpumains mežs, feju valstība, kurā atradās burvja Merlina kapa vieta un ieleja, ko feja Morgana bija norobežojusi ar neredzamu sienu, caur kuru varēja izkļūt tikai tie bruņinieki, kas pat domās nebija lauzuši mīlas zvērestu.

Avoti: Mit

brosiķ   žarg.

1. Ievietot cietumā vai īslaicīgās aizturēšanas izolatorā.

Avoti: KZ

brosīt   sar., nevēl.

1. Mest.

Avoti: SLG

brosli   apv.

1. Rūsa pie debesīm rudens vakaros.

Avoti: KV

broslīgs   apv.

1. Korpulents, tukls.

Avoti: ME

brosls   apv.

1. Apaļīgs, resns.

Avoti: Sin, EH

brosmium   lat.

1. Pienkoki.

Brosmium utilis— derīgais pienkoks.

Avoti: PDE

brosnīt   apv.

1. Pārtraukt uz laiku (darbu, darbību).

2. Pārstāt (par parādībām dabā).

Avoti: KiV

bross   žarg.

1. Neatļautu priekšmetu pārmešana pār cietuma sētu.

Avoti: KZ

broš.   saīs.

1. Brošēts; brošūra (kopā ar nosaukumu).

Avoti: i1

broša   -as, s.; sar.

1. Rotas lieta (bieži ar dārgakmeni vai tā imitāciju), kas paredzēta piespraušanai pie tērpa.

Avoti: LLVV

brošāt   apv.

1. Saburzīt.

Avoti: ME

brošāties   apv.

1. Kustēties šurp un turp, berzēties, burzīties.

Avoti: ME

brošējums

1. Paveikta darbība, rezultāts - brošēt.

Avoti: MLVV

brošēšana

1. Iespiesto lokšņu (papīra lapu) apstrādāšana, gatavojot brošūras, žurnālus un grāmatu blokus.

Avoti: LPE

brošēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Locīt, komplektēt, sastiprināt iespiestās loksnes, lai izveidotu brošūru vai grāmatas bloku.

Avoti: LLVV

brošētājs   -a, v.

1. Darbinieks, kas brošē.

2. Neliela ierīce dokumentu sastiprināšanai ar caurduramām adatiņām (skavotājs).

Avoti: LLVV, MIL

brošētava   -as, s.

1. Darbnīca vai sietuves nodaļa, kurā brošē.

Avoti: LLVV

broška   apv.

1. Pie tērpa piespraužama rotaslieta.

Avoti: KiV

broškāt   apv.

1. Beržot aptraipīt.

Avoti: EH

broškāties   apv.

1. Berzties, berzēties.

Avoti: EH

brošļāties   apv.

1. Kustēties šurp un turp, berzēties, burzīties.

Avoti: ME

brošs   apv.

1. Brašs, plecīgs, spēcīgs.

2. Bieza, plata apakšējā daļa, piemēram, tornim.

Avoti: ME, EH

Brošteni   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Sučavas žudecā, 5500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

brošums   apv.

1. Bieza, plata apakšējā daļa, piemēram, tornim.

Avoti: EH

brošūra   -as, s.

1. Neperiodisks iespieddarbs, kura apjoms var būt no 5 līdz 48 lappusēm; neliela grāmata (parasti mīkstos papīra vākos).

Avoti: LLVV

Broterode-Trūzetāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Brotterode-Trusetal"), Tīringenes federālajā zemē, 6400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Broumova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 7750 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

brouseris

1. Pārlūks, pārlūkprogramma.

Avoti: PL

broussonetia   lat.

1. Brūsonejas.

Broussonetia papyrifera— papīra brūsoneja, jeb īstais papīrkoks.

Avoti: LD, PDE

brouvēti   apv.

1. Brūvēt.

Avoti: BsV

brouzs   apv.

1. Brūzis.

Avoti: BsV

brovālija   bot.

1. Nakteņu dzimtas ģints ("Browallia"), dekoratīvi augi ar pulkstenītēm līdzīgiem ziediem.

Krāšņā brovālija— brovāliju suga ("Browallia speciosa").

Lipīgā brovālija— brovāliju suga ("Browallia viscosa").

Skaistā brovālija— krāšņā brovālija.

Avoti: DaE, Wi, TaE

brovallija   bot.

1. Brovālija.

Avoti: DaE

Brovari   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Kijevas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 98200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

brovka   žarg.

1. Laukuma mala gar sānu līniju (piem., futbolā).

Avoti: SLG

Brovsta   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 2750 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

browallia   lat.

1. Brovālijas.

Browallia speciosa— krāšņā brovālija.

Browallia viscosa— lipīgā brovālija.

Avoti: DaE

Brozen   vietv., vēst., vācu val.

1. Brocēnu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Cieceres pagastā.

Avoti: KV

brozls   apv.

1. Drukns, plecīgs.

Avoti: Sin

brozma   apv.

1. Burzma.

Avoti: KiV

brozs   apv.

1. Liela auguma cilvēks ar neveiklām kustībām.

Avoti: EH

brožāties   apv.

1. Strādāt kādu zemes darbu, kuru darot kļūst netīrs.

Avoti: ME

Brožgola   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

broži   apv.

1. Briedīgi.

Avoti: EH

brožīgs   apv.

1. Drukns, plecīgs, spēcīgs.

Avoti: ME

brožs   apv.

1. Drukns, plecīgs, miesās apjomīgs.

2. Brašs; stiprs, spēcīgs.

Avoti: NeV, ViV

brr   izsauk.

1. Lieto, lai paustu nepatīkamas (piemēram, aukstuma) sajūtas vai nepatīkamas jūtas.

Avoti: LLVV

BRT   novec., saīs.

1. Bruto reģistra tonna.

Avoti: TV

Brtnice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 3720 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

brūce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Ievainota audu vieta (cilvēkam vai dzīvniekiem).

Akla brūce— brūce bez atveres uz ķermeņa ārpusi.

Avoti: LLVV

bruceklis   -ļa, v.; apv.

1. Galoda (parasti izkapts asināšanai).

2. Lietai nederīgs cilvēks, "piektais ritenis".

3. Tas, kas brucina ko lejup.

4. Nekārtīgi ģērbies cilvēks.

5. Kaseklis.

6. Tas, kas ir noslīdējis, nobrucis (piemēram, dzija no spoles).

Avoti: LLVV, SiV, ViV, EH

brucekls   apv.

1. Nekārtīgi ģērbies cilvēks.

Avoti: ME

brucelēmija   med.

1. Brucellu atrašanās asinīs.

Avoti: TM

brucelergīns   med.

1. Attīrīts brucellu kultūras nukleoproteīnu komplekss, kom lieto ādas raudzēm brucelozes diagnostikā.

Avoti: TM

brucelīns   med.

1. Brucellu kultūras filtrāts, ko lieto brucelozes diagnostikā.

Avoti: TM

brucelis   apv.

1. Lietusmētelis.

Avoti: ME

brucelizāts   novec.

1. Biopreparāts, ko lieto aitu, kazu brucelozes alerģiskai diagnozei, bezkrāsains dzidrs šķidrums, kas satur baktēriju šūnu izvilkumu.

Avoti: LxE

brucella

1. dsk. Patogēnu baktēriju grupa, kas ierosina alerģisku cilvēku un dzīvnieku infekcijas slimību - brucelozi, sīkas lodveida vai īsas nūjiņveida aerobiskas, nekustīgas baktērijas, pieder pie ģints "Brucella".

Avoti: EV, LD

brucella   lat.

1. Brucella 1.

Brucella abortus— šīs ģints suga, patogēna gk. govīm.

Brucella melitensis— šīs ģints suga, patogēna gk. aitām un kazām, arī govīm.

Brucella ovis— šīs ģints suga, patogēna gk. aitām.

Brucella suis— šīs ģints suga, patogēna gk. cūkām.

Avoti: LD

brucelose   novec.

1. Bruceloze - alerģiska cilvēku un dzīvnieku infekcijas slimība, ko ierosina mikroorganismi brucellas.

Avoti: Ang

bruceloze   -es, s.; parasti vsk.

1. Mājdzīvnieku (parasti govju, aitu, cūku) hroniska infekcijās slimība, kuru izraisa baktērijas un ar kuru var inficēties arī cilvēks.

Avoti: LLVV

brūcene   apv.

1. Slikta, nolaista mājele, grausts; sabrukusi vai brūkoša būda; būcenis.

2. Galoda izkapts asināšanai.

Avoti: KV, TlV, EH

brūcēšana   novec.

1. Dažu šķirņu sēklu apstrāde pirms sēšanas, apstrādājot mehāniski vai ķīmiski to cietos apvalkus, lai paātrinātu dīgšanu.

Avoti: LLx

brūcēt   apv.

1. Apstrādāt šuves, izšūt, stepēt, brudierēt.

Avoti: ME

brucēt   apv.

1. Plaucēt, noplaucēt.

Avoti: ME

bruchidae   lat.

1. Sēklgraužu dzimta.

Avoti: LD

bruchus   lat.

1. Sēklgraužu dzimtas ģints.

Bruchus loti— dedestiņu sēklgrauzis.

Bruchus pisorum— zirņu sēklgrauzis.

Bruchus rufimanus— pupu sēklgrauzis.

Avoti: LD

brucības   apv.

1. Dilšanas fāze.

Mēness brucība— mēness dilstošā fāze.

Avoti: TlV

brucināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; apv.

1. Asināt (izkapti) ar galodu.

2. Plaucēt (ar verdošu ūdeni).

3. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) brūk.

4. apv. Berzt, burzīt.

5. apv. Braucīt.

Avoti: LLVV, ME

brucināties   apv.

1. Izģērbties, parasti līdz apakšveļai.

Avoti: KiV

brucīns   med.

1. Alkaloīds ar strihnīnam līdzīgu, bet vājāku darbību.

Avoti: TM

brucis   apv.

1. Starp 4 stabiem iekārtots bīdāms jumtiņš virs siena kaudzes.

2. Īskažociņš.

Avoti: KV, TlV

brucīte   apv.

1. Ņieburs.

Avoti: ME

brucīte   apv.

1. Brūklene.

Avoti: EH

brūcīte   apv.

1. Dem. --> brūce.

Avoti: ME

brucītis   apv.

1. Īskažociņš.

Avoti: TlV

Brucken   vietv., vēst., vācu val.

1. Bruknas muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Bruknas pagastā.

Avoti: KV

brucu   apv.

1. Izsauksmes vārds, ar kuru raksturo ātru aizbēgšanu.

Avoti: ME

brud   apv.

1. Uzsauciens kaķim.

Avoti: ME

brūderhofieši

1. Kristiešu protestantu atzars, kas pēc reliģiskiem uzskatiem ir tuvs menonītiem.

Avoti: IdV

brūderis

1. Metāla iekārta ar sildelementiem dzīvnieku mazuļu apsildīšanai pirmajās dzīves dienās.

Avoti: ZTV

bruders   novec.

1. Brūderis - ierīce izšķīlušos cāļu sildīšanai.

Avoti: Ang

brudierēt

1. apv. Veidot rotājumu (audumā), izgriežot nelielus caurumus un tos apšujot.

2. sar. Šūt; izšūt rakstus.

Avoti: ĒiV, Žrg

brudieris   sar.

1. Izšuvums; izšūšana.

Avoti: SLG

brudieršpice   apv.

1. Rotājums (apģērbam, audumam), kas veidots, izgriežot nelielus caurumus un tos apšujot.

Avoti: ĒiV

brūdigans   apv.

1. Brūtgāns.

Avoti: EH

bruds   apv.

1. Asiņains šķidrums, kas izdalās no brūces, augoņiem u. tml.

Avoti: KiV

brudzināt   apv.

1. Klusi klauvēt.

Avoti: ME

Brueggen   vietv., vēst., vācu val.

1. Briģenes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Demenes pagastā.

Avoti: KV

Bruga   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Brugg"), Ārgavas kantonā, 10900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

brūgāns   apv.

1. Precinieks.

2. Mīļākais.

Avoti: KiV, ĒiV

Brugērio   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Brugherio"), Lombardijas reģiona Moncas un Briancas provincē, 33500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

brugioze   med.

1. Filarioze, ko ierosina "Wuchereria malayi".

Avoti: TM

brugmansia   lat.

1. Brugmansijas.

Brugmansia suaveolens— smaržīgā brugmansija.

Brugmansia sanguinea— asinssarkanā brugmansija.

Avoti: DaE, TaE

brugmansija   bot.

1. Nakteņu dzimtas ģints ("Brugmansia"), ko dēvē arī par eņģeļtauri, pēc tās ziedu formas.

Asinssarkanā brugmansija— brugmansiju suga ("Brugmansia sanguinea").

Smaržīgā brugmansija— brugmansiju suga ("Brugmansia suaveolens").

Avoti: DaE, TaE

Brugštargarde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Brug Stargard"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 5000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bruģakmens   -ns, dsk. ģen. -ņu, v.

1. Akmens (ceļu) bruģēšanai; bruģa veidošanai.

Avoti: LV87

bruģatiesa   apv.

1. Vidzemes kārtības tiesas (1671.-1889. g.) nosaukums tautā, jo šīs tiesas uzdevums bija arī uzraudzīt lauku ceļu un tiltu turēšanu kārtībā.

Avoti: TlV

bruģējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> bruģēt; arī bruģis.

Avoti: LLVV

bruģeris   žarg.

1. Bruģētājs.

Avoti: SLG

bruģēšana

1. Ceļu un laukumu virsmas pārklāšana, nostiprināšana, parasti ar akmeņiem.

2. med. Leikocītu novietošanās gar asinsvadu sienām iekaisuma sākumā.

Avoti: TM5

bruģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārklāt, nostiprināt (ceļu, ielu, laukumu), parasti ar akmeņiem.

Avoti: LLVV

bruģētājs   v.

1. Cilvēks, kas veic bruģēšanas darbus.

Avoti: MLVV

bruģis   -ģa, v.

1. Braucamās daļas pārklājums ar akmeņiem (piemēram, ielai, ceļam).

Bruģu tiesa— kārtības tiesa (Vidzemē 1671.-1889. g.), kuras uzdevums bija, piemēram, rūpēties par kārtību sabiedriskās vietās, par lauku ceļu uzturēšanu kārtībā.

2. apv. Ceļam dūkstī uzmesta žagaru, akmeņu un grants sega tilta vietā.

3. apv. Gruži, atkritumi, saslaukas.

4. apv. Kabenis (zvejas tīkls).

Avoti: LLVV, LE, ViV

bruģis   apv.

1. Bruģītis.

Avoti: EH

bruģītis   apv.

1. Brienamais zvejas rīks.

Avoti: KnV

Bruhkēbele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bruchkoebel"), Hesenes federālajā zemē, 20300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bruhzāle   vietv.

1. Bruksāle - pilsēta Vācijā.

Avoti: Wi

bruikšķēt   apv.

1. Brīkšķēt, kraukšķēt, sprakšķēt.

Avoti: ME

bruitisms   mūz.

1. Trokšņu mūzika; tās pamatā dažādu trokšņu efektu izmantošana skaņdarbos.

Avoti: ML

bruizdas   apv.

1. Kaņepju kulstījuma atkritumi.

Avoti: TlV

brujārs   novec.

1. Ātrumā uzrakstīts, uzzīmēts, pamatīgi neizstrādāts.

2. Tirdzniecībā grāmata dienas ieņēmumiem un izdevumiem.

Avoti: SV33

brujons   novec.

1. Kāda raksta pirmmets.

2. Tirdzniecībā grāmata, kur īsi ieraksta dienas darījumus.

Avoti: KV

bruka   -as, s.; parasti vsk.; sar.

1. Trūce - iekšējo orgānu vai dziļo audu izspiešanās zem ādas, muskuļaudos vai ķermeņa dobumos.

Avoti: LLVV

bruka   apv.

1. Raksturs, iedaba.

Avoti: ME

bruka   apv.

1. Tekstilmateriāla lineāro izmēru samazinājums mērcēšanas, mazgāšanas, ķīmiskās tīrīšanas vai citas iedarbības rezultātā.

Avoti: EH

Bruka   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Bruck an der Leitha"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 7700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Austrijā ("Bruck an der Mur"), Štīrijas federālajā zemē, 12500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

brūka   apv.

1. Mazi maizes gabaliņi sajaukti ar sautētām kaņepēm.

Avoti: ME

Brūka   vietv.

1. Brūka Langedeikā - pilsēta Nīderlandē ("Broek op Langedijk"), Ziemeļholandes provincē, 5200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Brūka Vaterlandē - pilsēta Nīderlandē ("Broek in Waterland"), Ziemeļholandes provincē, 2300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

brukains   apv.

1. Tāds, kam ir trūce.

Avoti: ĒiV

brukaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir trūce.

Avoti: ĒiV

brukām   apv.

1. Nobrukušiem gabaliem (par vērpjot pavirši spolēs satītu dziju).

Avoti: ME

Brukāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

Brukani   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Brukāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

brukānieši

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Brukāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brūkasts   apv.

1. Brokastis.

Avoti: BsV

brukasvēders   vulg.

1. Vārgulis.

Avoti: Sin

brukaža   apv.

1. Veca, sabrukusi ēka.

2. Kāds, kas brauņājas.

Avoti: EH

Brukfīlda   vēst.

1. Pilsēta ASV ("Brookfield"), Ilinoisas štatā, 19000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Brookfield"), Viskonsinas štatā, 38000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Brookfield"), Konnektikutas štatā, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Brookfield"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Brukheivena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Brookhaven"), Džordžijas štatā, 51000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Brookhaven"), Misisipi štatā, 12500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Brūkhīzenvorsta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Broekhuizenvorst"), Limburgas provincē, 1100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Brukingsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Brookings"), Dienviddakotas štatā, 23200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Brookings"), Oregonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Brūklāji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzkalnes pagastā.

Avoti: LC

brūklājs   apv.

1. Vieta, kur aug brūklenāji.

2. Brūklenājs, brūkleņu cers.

Avoti: KV, KiV

brūkle   apv.

1. Brūklenāja oga; brūklene.

Avoti: KV

brūklējs   apv.

1. Brūklājs.

Avoti: ME

brūklenājs   -a, v.

1. Brūklene (1), brūkleņu cers; arī brūkleņaudze.

2. Brūklenēm apaugusi vieta.

Avoti: LLVV

brūklene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Ēriku dzimtas suga ("Vaccinium vitis-idaea", senāk "Rhodococcum vitis-idaea"), mūžzaļš puskrūms ar baltiem vai rožainiem ziediem un sarkanām ogām.

2. Šī auga oga.

3. Sarkanbrūnas govs vārds.

Avoti: LLVV, LD, SiV

brūkleņājs   novec.

1. Brūkleņu cers; brūklenēm apaugusi vieta; brūklenājs.

Avoti: LV93

brūkleņaudze   -audzes, dsk. ģen. -audžu, s.; bot.

1. Brūkleņu audze.

Avoti: LLVV

brūkleņoga   apv.

1. Brūklene (2).

Avoti: ĒiV

brūkleņot   apv.

1. Lasīt brūklenes.

Avoti: ĒiV

brūkliene   apv.

1. Brūkle.

Avoti: EH

Bruklina   vietv.

1. Ņujorkas administratīvais rajons ("Brooklyn"), Longailendas salā, platība - 180 kvadrātkilometru, 2636700 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

brūklinājs   apv.

1. Brūklenājs.

Avoti: EH

brukline   apv.

1. Brūklene.

Avoti: EH

brūkline   apv.

1. Brūklene ("Vaccinium vitis-idaea").

Avoti: Aug2

brūkliņas   apv.; hip.

1. Brūklene ("Vaccinium vitis-idaea").

Avoti: Aug2

Brukna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Dāviņu pagastā.

2. vēst. Bruknas pagasts - pastāvēja bijušajā Bauskas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Dāviņu, Vecsaules un Skaistkalnes pagastā.

Bruknas pilskalns— atrodas Bauskas novada Dāviņu pagastā, 0,5 km no Bauskas muižas, savrups, ovāls, 5-6 m augsts paugurs, ko no visām pusēm apņem purvi, uzskatāms pa patvēruma pilskalnu.

Avoti: LPag, LC, LE1

bruknieši

1. Bauskas novada Dāviņu pagasta apdzīvotās vietas "Brukna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brūkošs   apv.

1. Dilstošs.

Avoti: TlV

bruks   apv.

1. Izsauksmes vārds laušanas, brukšanas vai grabēšanas skaņu raksturošanai.

Avoti: ME

Brūksa   vietv.; nelok.

1. Brūksa grēda - atrodas Kordiljeros, Aļaskas ziemeļos, ASV (angļu val. "Brooks Range"), garums - ~1000 km, lielākais platums - 250 km, augstākā virotne - Čamberlina kalns 2749 m vjl., virsotnēs mūžīgais sniegs, ~1000 ledāju.

Avoti: LģE

Bruksāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Bruchsal"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 42900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bruksla   apv.

1. Krūmiem apaugušas ganības.

Avoti: KV

brukslājs   novec.

1. Krūmiem apaugušas ganības.

2. Purvaina vieta, kur pāri ejot stieg.

Avoti: KV

brūkslas   apv.

1. Biezs krūmājs.

Avoti: EH

brukslis   apv.

1. Purvaina vieta, kur pāri ejot stieg.

Avoti: ME

brūksnēt   apv.

1. Svītrot.

Avoti: EH

bruksnis   apv.

1. Neliels četrstūrains tīkls ar kokiem sānu malās.

Avoti: ViV

bruksomānija   med.

1. Zobu griešana kā neirozes pazīme.

Avoti: TM

brukstala   apv.

1. Sīki krūmi; brukstalas.

Avoti: ViV

brūkstalas   apv.

1. Biezi krūmi, krūmiene.

2. Izcirsta vieta skuju mežā, kur aug jaunas eglītes un priedītes.

Avoti: ME

brukstalas   apv.

1. Biezi krūmi, krūmiene.

2. Izcirsta vieta skuju mežā, kur aug jaunas eglītes un priedītes.

3. Krūmāja paliekas.

Avoti: KV

brūkstalienas   apv.

1. Biezi krūmi, krūmiene.

Avoti: EH

brukstaliens   apv.

1. Plašāks laukums skuju mežā, kur aug jaunas eglītes un priedītes.

Avoti: KV

brūkstaliens   apv.

1. Brukstaliens.

Avoti: EH

brukstiens   apv.

1. Brukstaliens.

Avoti: EH

brukstuli   apv.

1. Biezi krūmi, krūmiene.

2. Izcirsta vieta skuju mežā, kur aug jaunas eglītes un priedītes.

3. Krūmāja paliekas.

Avoti: KV

brukstuļi   apv.

1. Biezi krūmi, krūmiene.

2. Izcirsta vieta skuju mežā, kur aug jaunas eglītes un priedītes.

Avoti: ME

brūkš   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu kritiena troksni.

Avoti: KiV

brukšas   apv.

1. Sirpis.

Avoti: ME

brukšas   apv.

1. Kritalas, nokaltušas saknes, zari, šķembas, gruveši, gruži.

Avoti: ME, VeAT

brukši   apv.

1. Krūmiene.

2. Vēja laužņi, kas nokrituši no krūmiem.

Avoti: KV

brūkšināt   apv.

1. Grabēt, brīkšķēt, rībēt.

Avoti: EH

brukšis   apv.

1. Bruceklis.

Avoti: ME

brukšķēt   apv.

1. Kasīt, skrambāt.

2. Sakrist, sagrūt, sagāzties.

Avoti: ME

brukšķēt   apv.

1. Grabēt, brīkšķēt, rībēt.

Avoti: EH

brūkšķēt   apv.

1. Gurkstēt (piemēram, velkkot plaukstu pār gludu, tīru, slapju virsmu).

Avoti: MiV

brukšķi   apv.

1. Krūmiene.

2. Vēja laužņi, kas nokrituši no krūmiem.

Avoti: KV

brukšķināt   apv.

1. Grabēt, brīkšķēt, rībēt.

2. Panākt, ka grab, brīkšķ, rīb.

Avoti: EH

brūkšķināt   apv.

1. Panākt, ka gurkst.

2. Grabēt, brīkšķēt, rībēt.

Avoti: MiV, EH

brūkšķis   apv.

1. Troksnis, kas rodas kaut kam sabrūkot, sagāžoties.

Avoti: EH

brukšļains   apv.

1. Krūmains.

Avoti: EH

brukšņi   apv.

1. Krūmu biezoknis.

2. Nokaltušas saknes, zari, lapas, krūmu atkrišņi.

Avoti: KV

brūkšu   apv.

1. Brūklenāju.

Avoti: ME

brukt   brūku, brūc, brūk, pag. bruku; intrans.

1. parasti 3. pers. Gāzties un pārvērsties drupās; grūt.

// pārn. Nonākt līdz sabrukumam, iet bojā (piemēram, par varu, valsts iekārtu); grūt.

// pārn. Zaudēt iespēju realizēties, piepildīties.

2. Atdaloties (no kā), strauji krist, velties lejup.

// sar. Slīdēt lejup (par pietiekami nenostiprinātiem apģērba gabaliem).

3. parasti 3. pers.; reti. Strauji plūst, brāzties (kur) - par ūdeni, vēju u. tml.

4. Savienojumā ar "virsū": strauji doties uzbrukumā (par cilvēkiem).

// pārn.; sar. Asi pārmest, kritizēt.

// pārn.; sar. Pēkšņi neatvairāmi uzmākties (piemēram, par rūpēm, bēdām).

Avoti: LLVV

brukt   apv.

1. Sist, dzīt.

Avoti: EH

brukteri   novec.

1. Spēcīga seno ģermāņu cilts Vācijas ZR, romiešu iekaroti 12. g. p. m. ē., minēti vēl 4. un 5. gs.

Avoti: KV

brukulainis   apv.

1. Lielībnieks, bramanis, tāds, kas ar sevi dižojas; brakalainis.

Avoti: ME

brūkulainis   apv.

1. Lielībnieks, bramanis, tāds, kas ar sevi dižojas; brakalainis.

Avoti: ME

brukulains   apv.

1. Nepiemēroti, nolaidīgi ģērbies.

Avoti: ME

brūkulains   apv.

1. Nepiemēroti, nolaidīgi ģērbies.

Avoti: ME

brukulēns   apv.

1. Lielībnieks, bramanis, tāds, kas ar sevi dižojas; brakalainis.

Avoti: ME

brukums   apv.

1. Nekārtīgi ģērbies cilvēks.

2. Nogāze, krauja.

Avoti: ME

brukūzis   novec.

1. Nekārtīgs cilvēks, kas staigā nobrukušām zeķēm vai biksēm.

2. Veca, sabrukusi ēka.

Avoti: KV

brūķēt   apv.

1. Lietot, izmantot.

Brūķēt lielu muti— bezkaunīgi izrunāties; runāt pretī.

2. Dzert, žūpot.

Avoti: ĒiV, SLG, EH

brūķis   apv.

1. Lietošana, izmantošana.

Netur brūķi— ir pārāk vājš, pārāk nekvalitatīvs.

Avoti: ĒiV, SLG

Brūlāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Sēlpils pagastā.

Avoti: LC

Brulāni   vietv.

1. Salas novada Sēlpils pagasta apdzīvotās vietas "Brūlāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bruljons   -a, v.

1. Pirmais uzmetums (piemēram, rakstam, zīmējumam).

2. novec. Grāmata tirdzniecībā, kurā īsi, piezīmju veidā ieraksta dienas darījumus.

Avoti: LLVV, TV

brūlklenaji   apv.

1. Brūklene ("Vaccinium vitis-idaea").

Avoti: Aug2

brumbete   apv.

1. Ārstniecības pātaine ("Betonica officinalis"), lūpziežu dzimtas pātaiņu ģints suga.

Avoti: ME, LD

brumbetes   apv.

1. Sārmenes ("Stachys").

Avoti: Aug2

brumbuliņš   apv.

1. Mazs, dzeltenīgs putns, kas parasti dzīvo krūmos.

Avoti: EH

Brummundāle   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Hēdmarkas filkē, 9400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Brumova-Bilnice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabalā, 5780 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

brūnacains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir brūnas acis.

Avoti: LLVV

brūnacis   -ča, v.

1. Cilvēks ar brūnām acīm.

Avoti: LLVV

brūnactiņa

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Coreopsis"), ~114 s. (Amerikā, tropiskajā Āfrikā), Latvijā audzē kā krāšņumaugus, zaroti lakstaugi ar pretējām lapām, ziedu kurvīši pa 1 garu zaru galos.

Bazālā brūnactiņa— brūnactiņu suga ("Coreopsis basalis").

Krāsu brūnactiņa— brūnactiņu suga ("Coreopsis tinctoria").

Lancetiskā brūnactiņa— brūnactiņu suga ("Coreopsis lanceolata").

Lielziedu brūnactiņa— brūnactiņu suga ("Coreopsis grandiflora").

Sārtā brūnactiņa— brūnactiņu suga ("Coreopsis rosea").

Šaurlapu brūnactiņa— brūnactiņu suga ("Coreopsis verticillata").

Avoti: LD, DaE

brūnakmens   novec.

1. Parastākā mangāna rūda; piroluzīts.

Avoti: KV

brūnala   apv.

1. Brūna govs.

Avoti: ME

brūnale   apv.

1. Brūna govs.

Avoti: EH

brūnaļa   -as, s.

1. Brūna govs.

Avoti: LLVV

brūnaļģes   -u, vsk. brūnaļģe, -es, s.

1. Zemāko augu nodalījums ("Phaeophyta"), aļģu grupa (brūnā krāsā), kuras sastopamas galvenokārt jūrās.

Avoti: LLVV, LD

brūnans   apv.

1. Brūngans.

Avoti: EH

Brūnas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Malienas pagastā.

Avoti: LC

brūnaugsne

1. Brūnās meža augsnes, Latvijā sastopamas nelielās platībās zem platlapju vai jauktajiem mežiem ar lakstaugu zemsedzi uz mineraloģiski bagātiem augšņu cilmiežiem.

Avoti: LD

Brunava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novadā 15 km no Bauskas, izveidojusies bijušās muižas teritorijā.

2. Brunavas pagasts - pagasts Bauskas novadā ar administratīvo centru Ērgļos, teritorija līdz 1921. g. ietilpa Lietuvā, robežojas ar Gailīšu, Ceraukstes, un Vecsaules pagastu, kā arī ar Skaistkalnes novadu un Lietuvu; bijušie nosaukumi: Budbergas pagasts, Paņemūnes pagasts, Panemunes pagasts.

3. Brunavas muiža - apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Brunavas pagastā.

Avoti: LPag, LE1

brūnava   apv.

1. Brūna govs.

Avoti: EH

brunavieši

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Brunava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brunavišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Gailīšu pagastā.

Avoti: LC

brunavišķieši

1. Bauskas novada Gailīšu pagasta apdzīvotās vietas "Brunavišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brunce   apv.

1. Brūnas govs vārds.

Avoti: EH

bruncēni   apv.

1. Sieviešu svārki.

Avoti: ĒiV

brunchorstia   lat.

1. Leptostromu dzimtas ģints.

Brunchorstia pini— leptostromu suga, kas parazitē uz priežu skujām.

Avoti: LD

bruncis   apv.

1. Brūns zirgs.

Avoti: KiV, ME

bruncis   apv.

1. Kupli sieviešu svārki; brunči.

2. Atkritumi, saslaukas; pakaiši.

Avoti: EH, KiV

brunči   -u, v.; tikai dsk.

1. Sieviešu apģērba gabals - svārki (parasti paplati, krokoti).

Izkrunkāti brunči— krokoti svārki.

Kloša brunči— sieviešu svārku veids.

Lenču brunči— sieviešu svārki ar lencēm.

Oderēti brunči— sieviešu svārki ar oderi.

Paltēti brunči— svārki ar ielocēm.

Plisēti brunči— sieviešu svārku veids (ar sīkām ielocēm).

2. Sieviete kā seksuālās tieksmes objekts.

Avoti: LLVV, MV, KnV

brunči   apv.

1. Krūmu atliekas.

2. Dradži.

3. Senu ēku gruveši.

4. Drupas un gruži.

5. Salmu atbirumi.

Avoti: ME

brunčumednieks   sar.

1. Mīlas dēku meklētājs, pavedējs; donžuāns; meitumednieks; lovelass.

Avoti: Sin

brunčupriekša   apv.

1. Sieviešu svārku priekšējā daļa.

Avoti: ĒiV

brunčveidīgs   apv.

1. Tāds, kas pēc izskata atgādina sieviešu svārkus.

Avoti: ĒiV

brūndzeltens

1. Brūns ar dzelteniem plankumiem.

brūndzelzsrūda   novec.

1. Ļoti izplatīta dzelzsrūda, sastopama dažādos veidos: spīdīgos, šķiedrainos vai radiālšķiedrainos apaļos vai stalaktītveidīgos agregātos.

Avoti: KV

brūne   apv.

1. Brūnaļa; brūna govs.

Avoti: KiV

Bruneja   vietv.

1. Brunejas Darusalamas Valsts - valsts Dienvidaustrumu Āzijā, Kalimantānas salas ziemeļrietumu daļā, platība - 5765 kvadrātkilometri, 388190 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Bandarseribegavana, administratīvais iedalījums - 4 distrikti.

2. Bandarseribegavana - Brunejas valsts galvaspilsētas nosaukums līdz 1972. g.

Avoti: LģE, PuA, PZT

brunejieši   -u, v.

1. Brunejas Darusalas Valsts pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

brūnējums   novec.

1. Koksnes krāsas izmaiņa tikko cirstiem bezkodola lapu kokiem, it īpaši bērziem; nosmakums.

Avoti: LxE

brūnenieki

1. Dobeles novada Annenieku pagasta apdzīvotās vietas "Brūnas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brūnēņš   apv.

1. Dem. -> brūns.

Avoti: KiV

brunera   bot.

1. Skarblapju dzimtas ģints ("Brunnera"), dekoratīvi, ēncietīgi augi, kurus var audzēt apmalēs vai mežainos dārzos.

Liellapu brunera— bruneru suga ("Brunnera macrophylla").

Avoti: Wi, DaE

brūnēt   parasti 3. pers., brūn, arī brūnē, pag. brūnēja; intrans.

1. Kļūt brūnganam, brūnam (apcepoties).

// pareti. Atšķirties no apkārtnes ar savu brūno krāsu.

Avoti: LLVV

brūnēties   refl.

1. Kļūt brūnganam vai brūnam.

Avoti: MLVV

brunets   -a, v.

1. Cilvēks ar brūniem, tumšiem matiem.

Avoti: LLVV

brunets   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir brūni, tumši mati.

Avoti: LLVV

brūngalves   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

brūngalviņi   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

brūngalvīši   apv.

1. dsk. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: KV

brūngalvīte

1. Panātru dzimtas ģints ("Brunella"), daudzgadīgs lakstaugs, ziedi vārpveida ziedkopās, ~15 s., Latvijā 2 s.

Mazā brūngalvīte— parastā brūngalvīte.

Lielā brūngalvīte— Latvijā ļoti reti sastopama brūngalvīšu suga ("Prunella grandiflora"), aizsargājams augs.

Parastā brūngalvīte— līdz 40 cm augsts daudzgadīgs lūpziežu dzimtas augs ("Brunella vulgaris syn. Prunella vulgaris") ar violeti iesarkaniem ziediem un ložņājošu sakneni.

Avoti: LPE, Aug2, LD

brūngalvīts   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

brūnganmelns

1. Ar brūni melnu nokrāsu.

brunganraibs   apv.

1. Brūngani raibs.

Avoti: EH

brūngans   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar brūnu nokrāsu; iebrūns.

Avoti: LLVV

brungulītis   apv.

1. Neliels koka sprungulis.

Avoti: ME

Brunhilde

1. Nībelungu teikas varone, ko Burgundijas karalis Gunters ar viltu ieguva par sievu pēc tam, kad Zigfrīds viņa vietā cīnījās un uzvarēja Brunhildi.

2. Ziemeļu teikā - valkīra, kurai Odins par nepaklausību liek iemigt dziļā miegā liesmu apņemtā kalnā, līdz Sigurds viņu uzmodina.

Avoti: SV08

brūnīgs

1. Brūngans.

Avoti: Sin

brūnīgsnējs

1. Brūngans, ar brūnu nokrāsu.

Avoti: Sin

Bruniko   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Brunico"), Trentīno-Alto Adidžes reģiona Bolcāno provincē, 15700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

brūnināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Karsēt (pārtikas produktu), lai (tas) kļūtu, brūngans, brūns.

Avoti: LLVV

brūnins   apv.

1. Brūngans.

Avoti: EH

brunis   apv.

1. Brunce.

Avoti: EH

Brunis   vietv.

1. Dambja iezis un Bruņa ala - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Amatas labajā krastā Amatas novada Drabešu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., Dambja iezis ir >30 m augsts Pļaviņu svītas dolomīta atsegums, kurā izveidojusies vienīgā tektoniskas izcelsmes ala Latvijā, kura ir 2 m augsta, šaura (dažviet tikai 25 cm plata) un 21 m gara plaisa, uz dolomītu sienām lāseņu notecējumi, salaktītu aizmetņi, alā mīt sikspārņi.

Avoti: LE1

brūnis   -ņa, v.; pareti.

1. Brūns zirgs.

2. apv. Šķēps.

Avoti: LLVV, ME

brūnītis   apv.

1. Kartupeļu šķirne.

Avoti: EH

brūnkaklis

1. Pīļu apakšdzimtas suga ("Aythya ferina"), labi nirst, spēj ienirt līdz 5 m dziļumam, Latvijā sastopams bieži, ligzdo ūdenstilpju niedrājos; brūnkakla nirpīle.

Avoti: LD

brūnkalvīši   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

brunkas   apv.

1. Sieviešu svārki, brunči, lindraki.

Avoti: KV

brūnkāšaugi

1. Cūknātru rindas dzimta ("Orobanchaceae"), viengadīgi un daudzgadīgi bezhlorofila lakstaugi, kas parazitē uz citu augu saknēm, lapas zvīņveidīgas, ziedi nekārtni, vārpās vai ķekaros, ~16 ģintis, ~200 sugas; brūnkāšu dzimta.

Avoti: PDE

brūnkāte

1. dsk. Divdīgļlapju klases cūknātru rindas dzimta ("Orobanchaceae"), viengadīgi vai daudzgadīgi bezhlorofila parazītaugi, 16 ģ., ~200 s., Latvijā konstatēta 1 ģints.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Orobanche"), kas parazitē uz citu augu saknēm; brūns vai dzeltens stumbrs, zvīņveidīgas lapas, ziedi vārpveida vai ķekarveida ziedkopās, Latvijā konstatētas 3 sugas.

Brūnkātu dzimta— brūnkāšu dzimta.

Bālziedu brūnkāte— brūnkāšu suga ("Orobanche pallidiflora"), aug mitros krūmājos, mežmalās un parazitē uz lēdzerkstes ("Cirsium oleraceum") saknēm.

Lielā brūnkāte— brūnkāšu suga ("Orobanche elatior", arī "Orobanche major"), parazitē uz lielās dzelzenes ("Centaurea scabiosa") saknēm, ir rets un aizsargājams augs.

Zilganā brūnkāte— brūnkāšu suga ("Orobanche coerulescens"), parazitē uz lauku vībotnes ("Artemisia campestris") saknēm, ir adventīva suga.

Avoti: EV, LD

brūnmatis   apv.

1. Tāds, kam ir brūni mati.

Avoti: ME

Brunnen   vietv., vēst., vācu val.

1. Bruņas muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Skrudalienes pagastā.

Avoti: KV

brunnera   lat.

1. Bruneras.

Brunnera macrophylla— liellapu brunera.

Avoti: KiV

Bruno

1. Džordāno Bruno - itāliešu filozofs (Giordano Bruno; 1548.-1600. g.), ko sadedzināja uz sārta par brīvdomību un ķecerību.

2. Pirmais vēsturiski zināmais mediķis Rīgā, minēts 1287. un 1290. g. parādu grāmatās.

Avoti: MkV, LE1

brūnogles   -ļu, vsk. brūnogle, -es, s.

1. Brūns (retāk melns) iezis, kas veidojies, daļēji pārogļojoties augu atliekām, arī atsevišķi šī ieža gabali.

Avoti: LLVV

brūnot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Atšķirties no apkārtnes ar savu brūno krāsu; brūnēt.

Avoti: LLVV

brūnpelēks   apv.

1. Brīni pelēks.

Avoti: EH

brūns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir, piemēram, šokolādes, grauzdētas kafijas krāsa.

Brūns (arī melns) kā čigāns (arī čigānēns)— saka par melnīgsnēju vai ļoti iedegušu cilvēku.

Brūnais āboliņš— āboliņu suga ("Trifolium spadiceum").

Brūnais bišu āboliņš— brūnais āboliņš ("Trifolium spadiceum").

Avoti: LLVV

brūnsaknes   apv.

1. Gumainā cūknātre ("Scrophularia nodosa"), daudzgadīgs lakstaugs.

Avoti: Aug2

brūnsardzene   bot.

1. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas atmateņu dzimtas sēņu ģints ("Phaeolepiota"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Zeltainā brūnsardzene— brūnsardzeņu suga ("Phaeolepiota aurea").

Avoti: LE1, LD

brūnsarkans   apv.

1. Brūngani sarkans.

Avoti: ME

Brunsbitele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Brunsbuettel"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 12700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

brunsfelsijas   novec.

1. Nakteņu dzimtas nelieli krūmi ar mūžzaļām lapām, savvaļā sastop Dienvidamerikā, ziedi sākumā tumši violeti, vēlāk izbalo un kļūst balti.

Avoti: LxE

brūnsiens   -a, v.; parasti vsk.

1. Īpašā veidā sagatavots siens (apvidos, kur nav iespējams sienu pilnīgi izžāvēt); pusapžuvušu zāli sakrauj kaudzēs vai stirpās un rūpīgi noblīvē, šī masa pirmajās 3-6 dienās strauji sasilst un pēc tam 1,5-2 mēnešu laikā atdziestot siens iegūst dzeltenbrūnu nokrāsu.

Avoti: LLVV, LxE

brūnsvārcis   apv.

1. Circenis ("Gryllus domesticus").

Avoti: ME

Bruntāla   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 16990 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Brūnuā   vietv.

1. Brinuā - pilsēta Francijā ("Brunoy").

Avoti: Wi

brūnulis   apv.

1. Melnīgsnējs, tumšiem matiem.

2. dsk. Tauriņu kārtas samteņu dzimtas ģints ("Erebia"), spārni tumši kafijbrūni, ar acsveida plankumiem uz rūsganbrūna fona, Latvijā konstatētas 3 sugas.

Avoti: ME, LD

brūnumi   apv.

1. Pie katla piedegusi biezputras kārta.

Avoti: ViV

brūnums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> brūns, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

brūnvaidzis   apv.

1. Tāds, kam ir brūni vaigi.

Avoti: ME

brūnvālīte

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Sanguisorba"), daudzgadīgi, retāk viengadīgi lakstaugi, puskrūmi; ziemeļu puslodes mērenajā joslā, ~30 s.; Latvijā 1 s.

Ārstniecības brūnvālīte— brūnvālīšu suga ("Sanguisorba officinalis"), Latvijā aizsargājama, sastopama reti.

Smalklapu brūnvālīte— brūnvālīšu suga ("Sanguisorba tenuifolia").

Strupā brūnvālīte— brūnvālīšu suga ("Sanguisorba obtusa").

Avoti: EV, DaE

brūnzeme   novec.

1. Mērenā klimata augsne ar samērā biezu trūdvielu kārtu, neitrālu vai vāji skābu reakciju.

Avoti: LLx

brūnzobītis

1. Sīkais brūnzobītis - zīdītāju klases kukaiņādāju kārtas ciršļu dzimtas suga ("Sorex munitissimus").

Avoti: PDE

bruņas   -u, s.; tikai dsk.

1. mil. Metāla (parasti tērauda) plāksnes, kuras izmanto kāda objekta aizsargāšanai.

2. vēst. Metāla izstrādājums, kurā ietērpj ķermeni vai tā daļas, lai tās aizsargātu.

3. dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds (metāla izstrādājums), kurā ietērpj ķermeni vai tā daļas, lai tās aizsargātu.

Bruņu cepure— bruņucepure.

Bruņu krekls— bruņu tērps.

4. zool. Aizsargsegums (dažiem dzīvniekiem, retāk augiem).

Avoti: LLVV, Vng

bruņāt   apv.

1. Rotāt, greznot.

Avoti: EH

bruņčapuža   apv.

1. Sieviešu svārku apakšējā daļa.

2. Vieta zem sieviešu svārkiem.

Avoti: ViV

bruņčaste   apv.

1. Sieviešu svārku pagarinājums mugurpusē; svārku mugurdaļa.

Avoti: ViV

bruņčballe   apv.

1. Balle lauku mājā (īpaši neorganizēta, nesagatavota).

Avoti: ViV

bruņči   apv.

1. Sieviešu svārki.

Avoti: ViV

bruņčpakaļa   apv.

1. Sieviešu svārku mugurējā daļa.

Avoti: ViV

bruņčpriekša   apv.

1. Sieviešu svārku priekšējā daļa.

Avoti: ViV

Bruņene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Skrudalienas pagastā.

Avoti: LC

bruņenieši

1. Daugavpils novada Skrudalienas pagasta apdzīvotās vietas "Bruņene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bruņērce

1. dsk. Ērču infrakārta, ērču kārtas virsdzimtu grupa ("Oribatei"), sīki dzīvnieki (0,2-1,5 mm), ķermeni klāj ciets hitīna apvalks, ļoti daudz mežu zemsegā, sūnās, ķērpjos, augsnē, ~150 s.

Avoti: LPE

bruņgliemis

1. dsk. Dzīvnieku valsts gliemju tipa pirmgliemju apakštipa klase ("Polyplacophora"), ovāli vai tārpveidīgi gliemji, kuru ķermeni klāj dakstiņveidā izvietotas 8 čaulas plātnītes, sēdoši, sāļās siltās jūrās, ~1000 s.

Avoti: ZTV

bruņglodene

1. dsk. Glodeņu dzimtas ģints ("Ophisaurus"), ķermenis čūskveidīgs, pārklāts ar lielām rombveida zvīņām, zem kurām ir kaula plātnītes, oldējējas, pārtiek no posmkājiem, gliemjiem un sīkiem mugurkaulniekiem.

Avoti: LPE, PDE

Bruņi   vietv.

1. Apdzīvotās vietas "Babīte" bijušais nosaukums.

Avoti: LE1

Bruņinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LC

bruņiniekpieši   apv.

1. Tīruma zilausis ("Delphinium consolida").

Avoti: Aug2

bruņinieks   -a, v.

1. vēst. Viduslaikos - militāro feodāļu kārtas piederīgais.

Bruņinieku ordenis— militāra un reliģiska bruņinieku apvienība viduslaikos Eiropā (cīņai pret katoļu, baznīcas pretiniekiem).

Bruņinieku romāns— romāns par bruņinieku mīlestību un neparastajiem piedzīvojumiem (12.-14. gadsimta feodālajā literatūrā).

Bruņinieks bez bailēm un bez vainas— viduslaiku bruņinieku goda tituls, sākotnēji tā godāja drošsirdīgo fr. karavadoni Teraiju de Baijāru (Terrail de Bayard; 1476.-1524. g.).

Bruņinieku akadēmija— kārtu mācību iestāde 16.-18. gs. vācu valstīs, sagatavoja muižnieku bērnus militārajam un civilajam dienestam, 19. gs. pārveidotas par ģimnāzijām vai kadetu korpusiem.

Bruņinieku dziesmas— viduslaiku balādes, kas ataino tā laika bruņinieku dzīvi.

Bruņinieku ordeņi, garīgie— 12.-13. gs. izveidotās militārās mūku bruņinieku apvienības, kas iekarotajās zemes izplatīja kristietību; Baltijas iekarošanā piedalījās Zobenbrāļu, Vācu un Livonijas ordenis.

Bruņinieku tiesības— Baltijas novada feodālo tiesību sistēma, kas tiesiski nostiprināja feod. zemes īpašumu un bruņinieku kārtas privilēģijas.

Bruņinieku turnīri— sacensības 16.-18. gs., kurās jātniekam ar šķēpu jātrāpa vai jāsatver pakārts priekšmets, parasti - riņķis.

Likumu bruņinieks— tiesību doktora tituls Rietumeiropā 12.-16. gs., jo viduslaikos akadēmiskā izglītība deva personiskas muižnieka tiesības.

2. Cilvēks, kas uzņemas grūtības, ciešanas citu labā, kas uzupurējas, citus aizstāvēdams.

// pārn. Cilvēks, kas ziedo savu darbu un mūžu kādam uzdevumam, idejai.

Avoti: LLVV

Bruņiševa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Pededzes pagastā.

Avoti: LC

bruņišķi

1. Daugavpils novada Skrudalienas pagasta apdzīvotās vietas "Bruņene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bruņķe   apv.

1. Brūnas govs vārds.

Avoti: EH

Bruņķītis   vietv.

1. Ezers Limbažu novada Limbažu pagastā, viens no Jumpravas ezeriem, platība - 14,8 ha, garums - ~700 m, lielākais platums - ~300 m.

Avoti: LD

bruņlīdaka

1. Makšķernieku iecienīta zivs, ap 1,5 m gara līdaka ar pagarinātu knābjveida purnu, dzīvo gk. Z-Amerikā.

Avoti: LEV

bruņnesis   -ša, v.

1. dsk. Zīdītāju klases nepilnzobju kārtas dzimta ("Dasypodidae"), vidēji lieli un lieli zīdītāji (garums kopā ar asti - 15-147 cm, masa - līdz 54 kg), ķermeņa virspusi un kājas sedz ar ragvielu klāti kaula vairodziņi, sastopami Amerikas kontinentā, 9 ģ., 21 s.

Deviņjoslu bruņnesis— bruņnešu suga ("Dasypus novemcinctus").

Avoti: EV, PDE

bruņniecība   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Vidējo un sīko feodāļu privileģēta kārta.

Bruņniecības arhīvi— muižniecības korporāciju dokumentu krātuves, glabājās arī daudz valsts un pašvaldības iestāžu dokumti, kā arī agrārvēsturiski avoti.

Bruņniecības matrikula— bruņinieku sols, muižnieku saraksts, kas nodrošināja atsevišķām muižnieku dzimtām visas muižnieku kārtas priekšrocības (sevišķi muižu iegūšanā), Latvijā 1634.-1920. g.

Avoti: LLVV

bruņniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kura rīcība, izturēšanās ir raksturīga bruņiniekam (2).

Avoti: LLVV

bruņnieciskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> bruņniecisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

bruņniekpieši

1. Gaiļpieši - gundegaugu dzimtas ģints, daudzgadīgi lakstaugi ar šķeltām vai dalītām lapām, ziedi nekārtni ķekaros vai skarās, ~360 s., Latvijā tikai 1 reti sastopama suga.

Avoti: PDE

bruņnieks   novec.

1. Viduslaikos bruņās terpts karavīrs jātnieks (kunga raitnieks), kuru kopība pamazām izveidojās par dižciltīgo kārtu jeb bruņniecību.

Avoti: KV

bruņņi   apv.

1. Sarkans izsitums (eritēma).

Avoti: EH

bruņogs   novec.

1. Vairogs.

Avoti: Sin

bruņojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Apbruņojums (1).

2. Zināšanu, arī spēju, īpašību kopums.

3. sar. Apbruņojums (2).

Avoti: LLVV

bruņot   -oju, -o, -o, pag. -oju, pārej.

1. Apgādāt ar bruņojumu; apbruņot.

2. Segt ar bruņām (2).

3. Ietvert aizsargčaulā, ļoti izturīgā izolācijas kārtā.

Avoti: LV87

bruņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ražot vai iegādāties kaujas līdzekļus un apgādāt ar tiem bruņotos spēkus.

2. Nodrošināties (ar zināšanām); būt apveltītam (ar spējām, īpašībām u. tml.).

3. sar. Apgādāties, nodrošināties (ar piederumiem, darba rīkiem).

Avoti: LLVV

bruņots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura rīcībā ir kaujas līdzekļi; tāds, kas ir apgādāts ar apbruņojumu; apbruņots.

Bruņotie spēki— valsts institūcija aizsardzībai un kara darbībai.

Bruņoto spēku veids— bruņoto spēku sastāvdaļa, kas specializēta kara darbībai noteiktā ģeogrāfiskā vidē.

2. Tāds, ko realizē ar kara darbību; tāds, kur lieto ieročus.

3. Tāds, kam ir zināšanas; tāds, kam ir nepieciešamās spējas, īpašības.

4. sar. Tāds, kura rīcībā ir darba rīki, piederumi (kāda uzdevuma, pasākuma veikšanai).

Avoti: LLVV

bruņreljefs

1. Salveida augstieņu reljefs, ko veido galdkalnu palikšņi, kurus klāj cietie ieži, kas pasargā zemākos slāņus no noārdīšanas.

Avoti: ZTV

bruņrupucis   sar.

1. dsk. Bruņurupucis ("Testudines, Chelonia"), rāpulis, kura ķermenis pārklāts ar kaula bruņām.

Avoti: LPE

Bruņu   vietv.; nelok.

1. Bruņu ezers - atrodas Skrudalienas paugurainē, Daugavpils novada Skrudalienas pagastā, 147,8m vjl., platība - 37 ha, garums - 0,8 km, platums - 0,6 km, lielākais dziļums - 8,6 m, eitrofs, ļoti produktīvs, tiek izmantots zivju audzēšanai.

Avoti: LD

bruņu-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir aizsargāts ar bruņām (1) un apbruņots kara darbības veikšanai.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir izgatavots no metāla vai klāts ar metālu kādas ķermeņa daļas aizsargāšanai.

3. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir tāds dzīvnieks vai augs, kura ķermeni klāj ciets aizsargsegums.

Avoti: LLVV

bruņuautomobilis   -ļa, v.; mil.

1. Apbruņots, ar metāla plākšņu aizsargsegumu pārklāts automobilis.

Avoti: LLVV

bruņucepure   -es, dsk. ģen. -ru, s.; mil.

1. No metāla izgatavota karavīru cepure galvas aizsargāšanai.

Avoti: LLVV

bruņukrekls

1. V-laiku karavīru aizsargtērps no savērtiem dzelzs riņķīšiem vai plāksnītēm, kas nosedza ķermeni.

Avoti: LEV

bruņukuģis

1. Karakuģis ar lielkalibra artilēriju un bruņām uz klāja un gar kuģa ūdenslīniju. Izplatīts gk. 19. gs. b.

Avoti: EV

bruņukupols   mil.

1. Kupolveida bruņu konstrukcija ar šaujamlūkām un spraugām novērošanai un šaušanai.

Avoti: MIL

bruņukuteris   mil.

1. Mazas tonnāžas kaujaskuģis darbībai jūras piekrastes zonā un upēs.

Avoti: MIL

bruņumašīna   -as, s.; mil.

1. Bruņu automobilis - bruņota kaujas mašīna ar riteņu gaitas iekārtu, kas paredzēta izlūkoperācijām un transportam. Var būt apbruņota ar automātu, lielgabalu, prettanku raķetēm.

Avoti: LLVV, LEV

bruņumērķis   mil.

1. Jebkāds kaujaslaukā esošs kustīgs vai nekustīgs bruņām klāts mērķis.

Avoti: MIL

bruņurupucis   -ča, v.

1. Rāpuļu klases kārta ("Testudines, Chelonia"), ar izturīgām bruņām klāti dažāda lieluma rāpuļi, 12 dz., ~65 ģ., ~220 s., Latvijā konstatēta 1 purvbruņurupuču dzimtas suga.

Ziloņu bruņurupucis— Galapagu milžbruņurupucis.

Gigantiskais bruņurupucis— Seišelu milžbruņurupucis.

2. inf. Ierīce grafisku attēlu zīmēšanai, ko parasti vada, izmantojot valodas "Logo" instrukcijas.

Avoti: LLVV

bruņurupučgrafika   inf.

1. Grafisku attēlu veidošana, izmantojot bruņurupuci un virkni relatīvi vienkāršu instrukciju (parasti valodā "Logo"), kas nosaka tā kustības virzienu.

Avoti: D3

bruņusitējs   -a, v.; mil.

1. Tas (tāds), kas var pārsist, caururbt bruņas (par šāviņu, lodi).

2. Karavīrs, kas šauj ar ieroci bruņu pārsišanai.

Avoti: LLVV

bruņustikls   mil.

1. Speciāls organiskais stikls, ko iestiklo kaujasmašīnu (lidaparātu) kabīnēs, lai pasargātu ekipāžu pret lodēm un šķembām.

Avoti: MIL

bruņutanks   mil.

1. Ar bruņām aizsargāts tanks.

bruņutehnika   mil.

1. Ar bruņām aizsargāta kaujas tehnika.

bruņutornis   -ņa, v.; mil.

1. Cilindrveida aizsegs šaujamieročiem, novērošanas un vadības ierīcēm (piemēram, tankos, kara kuģos, aizstāvēšanās būvēs).

Avoti: LLVV

bruņutransportieris   -ra, v.; mil.

1. Bruņuautomobilis vai apbruņota kāpurķēžu mašīna motorizēto strēlnieku un munīcijas transportēšana.

Avoti: LLVV

bruņuts   -uts, dsk. ģen. -utu, s.; zool.

1. Augutu kārtas apakškārta ("Coccodea"), sīki kukaiņi, kuriem ir dūrējsūcējtipa mutes orgāni un kuru mātītēm ķermenis pārklāts ar vaska atdalījumu bruņām, 7000-8000 s., Latvijā konstatētas ~60 sugas.

Grimoņu bruņuts— bruņutu apakškārtas suga ("Parthenolecanium corni syn. Lecanium corni, Eulecanium corni, Eulecanium coryli").

Kārklu bruņuts— vītolu bruņuts.

Komatveida bruņuts— bruņutu apakškārtas suga ("Lepidosaphes ulmi").

Mīkstā augumāju bruņuts— bruņutu apakškārtas suga ("Coccus hesperidum syn. Lecanium hesperidum").

Pūkainā bruņuts— bruņutu apakškārtas suga ("Pseudococcus maritimus").

Vītolu bruņuts— bruņutu apakškārtas suga ("Chionapsis salicis").

Avoti: LLVV, LD

bruņuveste   mil.

1. Atsevišķu karavīru kategoriju aizsargbruņojums: neilona (stiklaplastikāta) "veste" vai tērauda krūšusargs.

Avoti: MIL

bruņuvilciens   -a, v.; mil.

1. Vilciens, kas iekārtots kaujas darbībai.

Avoti: LLVV

bruņuzivis   -zivju, vsk. bruņuzivs, -zivs, s.; zool.

1. Izmirušu zivju klase ("Placodermi"), dzīvoja devona periodā, ķermenis klāts ar kaula bruņām.

Avoti: LLVV, LD

bruņvicaiņi

1. Vicaiņu klases kārta ("Dinoflagellata"), kas apvieno divvicu vienšūņus ar divvāku bruņām, ko veido celulozes plātnītes.

Avoti: LPE

Bruoki   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Brokas" nosaukuma variants.

2. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Broki" nosaukuma variants.

3. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Broki" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Bruokys   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Brokas" nosaukuma variants.

2. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Broki" nosaukuma variants.

3. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Broki" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Bruožgola   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Brožgola" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

brusa   -as, s.

1. No vairākām pusēm apzāģēts, retāk aptēsts, kokmateriāls, kura biezums un platums ir lielāks par 100 milimetriem.

Avoti: LLVV

Brusa   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Rasinas apgabalā, 5300 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Bursa - pilsēta Turcijas ziemeļrietumos.

Avoti: LģE, Wi

brusaks   apv.

1. Prusaks.

2. Rupja vīle.

Avoti: ME, KiV

Brusarci   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Montanas apgabalā, 1180 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bruscamente   mūz.

1. Rupji, skarbi.

Avoti: ML

brusenēt   apv.

1. Krāsot tumši brūnā krāsā.

Avoti: ME

bruseņš   apv.

1. 400 g smags sviesta gabals.

Avoti: BB

brusfalte   apv.

1. Iešuve apģērba vidukļa daļā.

Avoti: ĒiV

Brusi   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 5000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1988. g.

Avoti: LpA, Wi

brusināt   apv.

1. Raustīt, saraustīt (bikses).

Avoti: ME

brusiņa

1. Apmalots zāģmateriāls ar biezumu līdz 100 mm un platumu ne lielāku par divkāršu biezumu.

Brusiņas sagatave— koksnes sagatave, kuras platums nav lielāks par tās dubultu biezumu.

Avoti: ZTV

brusīts   med.

1. Gļotsomiņas iekaisums.

Avoti: PmE

brusketa

1. Grauzdēta maize (parasti baltmaize) ar tomātiem, ķiplokiem un olīveļlu.

Avoti: MLVV

brūskulis   apv.

1. Koka iekārta lašu ķeršanai.

Avoti: EH

bruslaki   apv.

1. Suitu novadā pelēki vai melni vīriešu vadmalas svārki ar divrindu baltām pogām uz krūtīm.

2. Īss, nekam nederīgs drēbju gabals.

Avoti: TlV

bruslaks   apv.

1. Prusaks.

Avoti: ME

bruslaks   apv.

1. Lamuvārds sliktam cilvēkam.

Avoti: EH

bruslaks   apv.

1. Īsa sieviešu blūze bez piedurknēm.

2. Suitu novadā pelēki vai melni vīriešu vadmalas svārki ar divrindu baltām pogām uz krūtīm.

3. Īss, nekam nederīgs drēbju gabals.

Avoti: EH, TlV

bruslets   apv.

1. Rokassprādze.

Avoti: KiV

bruslis   apv.

1. Sieviešu jaka bez rokām.

2. Treknulis.

Avoti: KV, MalV

brūsls   apv.

1. Korpulents cilvēks.

Avoti: KnG

brūsoneja

1. Divdīgļlapju klases zīdkoku dzimtas ģints ("Broussonetia), 7-8 sugas, kas izplatītas Austrumeiropā un Polinēzijā.

Papīra brūsoneja— brūsoneju suga ("Broussonetia papyrifera"), kuru kopš 19. gs. sākuma mēģināts audzēt, bet Latvijā tā nav ziemcietīga.

Avoti: LD

Brusova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

Avoti: LC

bruss   apv.

1. Brusa.

2. Četrkantīgs sviesta gabals.

3. niev. Liels, resns cilvēks.

4. žarg. Jaunienācējs cietumā.

Avoti: KiV, KZ

brustalas   apv.

1. Brikšņi.

Avoti: Sin

brustiķis   apv.

1. Resns baļķis.

Avoti: ViV

brustvērs   -a, v.; mil.

1. Uzbērums ierakuma priekšā karavīru aizsargāšanai.

Avoti: LLVV

bruščeta

1. Brušeta - grauzdēta baltmaize ar ķiplokiem.

Avoti: PL

brušeta

1. Grauzdēta baltmaize ar ķiplokiem; bruščeta.

Avoti: PL

bruškuļi   apv.

1. Ietaise lašu ķeršanai.

Avoti: EH

brūšķēt   apv.

1. Gurkstēt (piemēram, velkot plaukstu pār gludu, tīru, slapju virsmu); brūkšķēt.

Avoti: MiV

brūšķināt   apv.

1. Panākt, ka gurkst; brūkšķināt.

Avoti: MiV

Brušperka   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 3830 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Brušvīti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Nīcas novada Nīcas pagastā.

Avoti: LC

brušvītnieki

1. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Brušvīti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brutālisms

1. Arhitektūras virziens 20. gs. 2. p. Rietumeiropā, ASV, Japānā, raksturīgas smagnējas formas, neapdarināta, raupja celtnes virsma, atsegtas konstrukcijas un inženierceltniecības sistēmas.

Avoti: EV

brutalitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Rupjība, varmācība.

Avoti: LLVV

brutāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Rupjš, varmācīgs.

Avoti: LLVV

brūtaļa   sar.

1. Mīļākā.

Avoti: Sin

brūte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; sar.

1. Līgava.

Brūtes māsa— līgavas māsa.

Brūtes pāris— līgava un līgavainis.

2. Mīļākā.

Avoti: LLVV

brūtenieki   apv.

1. Puisis un meita, kas brūtējas.

Avoti: EH

Brutens

1. Leģendārs prūšu (senprūšu) varonis (Brutenus), kurš nodibināja prūšu reliģisko centru Rāmavu (Romuva chuch).

Avoti: MkV

brūteskleita   apv.

1. Līgavas kleita.

Avoti: ĒiV

brūtēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos, refl.; sar.

1. Būt līgavaiņa un līgavas attiecībās; lakstoties, flirtēt; būt (neprecētam) intīmās attiecībās.

Avoti: MLVV, ĒiV, SLG

brūtgāns   -a, v.; sar.

1. Līgavainis.

Brūtgāna brālis— līgavaiņa brālis.

2. Iemīļots vīrietis, arī mīļākais.

Avoti: MLVV, LLVV

brutiji

1. Viena no seno osku-umbru ciltīm, dzīvoja Itālijas D daļā 4.-3. gs. p. m. ē.

Avoti: LPE

brūtīte

1. Dem. --> brūte.

2. apv. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: Aug2

bruto   nelok., lietv.

1. Preces svars kopā ar iesaiņojumu.

Avoti: MLVV

bruto   nelok., īp.

1. Tāds (preces svars), kas noteikts kopā ar preces iesaiņojumu.

2. Tāds (ienākums), no kura nav atskaitīti izdevumi.

Bruto produkcija— kopprodukcija.

Bruto masa— produkta un taras kopējā masa.

Bruto nacionālais produkts— visu valstī ražoto preču un pakalpojumu kopvērtība noteiktā laika posmā, parasti gadā.

Avoti: LLVV, GrV

bruts

1. Sauso dzirkstošo vīnu, galvenokārt šampanieša, apzīmējums.

Avoti: TvV

brutto   novec.

1. Bruto.

Avoti: LME

brutulieši

1. Smiltenes novada Smiltenes pagasta apdzīvotās vietas "Brutuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brutulis   apv.

1. Nekārtīgi apģērbies vai darbā nolaidīgs cilvēks.

2. Tāds, kas dara savu darbu pavirši.

3. Rupeklis.

Avoti: KV, ME, MalV

Brutulis   vietv.

1. Smiltenes novada Smiltenes pagasta apdzīvotās vietas "Brutuļi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Brutuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Smiltenes novada Smiltenes pagastā.

2. Brutuļu dzirnavezers - mākslīga ūdenstilpe Abulā, Smiltenes novada Smiltenes pagastā, 73,4 m vjl., platība - 6,8 ha, garums - ~600 m, lielākais platums - ~100 m.

Avoti: LC, LD, La1

brūtvedis   apv.

1. Līgavas vedējs.

Avoti: ME

brūvāt   apv.

1. Brūvēt.

Avoti: EH

brūvējiens   apv.

1. Viena konkrētā brūvēšanas procesa rezultāts.

Avoti: ME

brūvējums   -a, v.; novec.

1. Rezultāts --> brūvēt; pagatavotais dzēriens.

Avoti: LLVV

brūvelis   apv.

1. Aldaris.

Avoti: ĒiV

brūvenis   apv.

1. Brūvējums, darinājums.

Avoti: ME

Brūveri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Upenieki" daļa.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecumnieku novada Vecumnieku pagastā.

Brūveru sala— Vecumnieku novada Vecumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Brūveri" otrs nosaukums.

5. Brūveru pilskalns - atrodas Priekules novada Virgas pagastā, ~3 km uz dienvidaustrumiem no Virgas centra, 100 m uz ziemeļaustrumiem no Nuružu mājām, savrups ~16 m augsts paugurs, visas nogāzes, izņemot dienvidaustrumu pusi, ļoti stāvas, plakums - trapecveidīgs (~30 x 20 m), izteikts kultūrslānis nav konstatēts.

Avoti: LC

brūverieši

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Brūveri" iedzīvotāji.

2. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Brūveri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

brūveris   -ra, v.; novec.

1. Aldaris.

Avoti: LLVV

brūvernieki

1. Jelgavas novada Valgundes pagasta apdzīvotās vietas "Brūveri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Brūvershavene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Brouwershaven"), Zēlandes provincē, 1420 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

brūvēšana   apv.

1. (Alus) gatavošana, darīšana.

Avoti: KnV

brūvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; novec.

1. Gatavot (parasti alkoholisku dzērienu).

2. Čurāt (bērnu runā).

Avoti: LLVV, EH

brūvētājs   apv.

1. (Alkoholisko dzērienu) gatavotājs.

Avoti: KnV

brūvmanis   apv.

1. Brūvelis.

Avoti: ME

brūzāšanās   apv.

1. Liela drūzmēšanās.

Avoti: ME

brūzāt   apv.

1. Laistīties, šļakstīties, sprauslāt (par zirgu).

Avoti: ME

brūzāties   apv.

1. Bradāt (šļakstinot ūdeni), šļakstināties, plunčāties.

Avoti: ME

bruzda   apv.

1. Troksnis, tāds kārtīgs burziņš jeb tusiņš, kur iet "brizdu, brazdu".

2. Kaut kas negaidīts (drīzāk slikts nekā labs).

Avoti: NeV

bruzdēt   apv.

1. Trokšņot, klaudzināt.

2. Rūkt, dārdēt (piem., par pērkonu).

3. Gvelzt, tukšu runāt.

Avoti: NeV

bruzdināt   apv.

1. Trokšņot, klaudzināt.

2. Rūkt, dārdēt (piem., par pērkonu).

3. Gvelzt, tukšu runāt.

Avoti: NeV

bruzdināties   apv.

1. Trokšņot, klaudzināt.

Avoti: Sin

bruzdulis   apv.

1. Kāds, kas nemitīgi pļāpā.

Avoti: EH

brūze   apv.

1. Saimniecības pagalms, arī mazgāšanas māja.

Avoti: EH

bruzeles   apv.

1. Brizeles.

Avoti: EH

bruzels   apv.

1. Sarkanbrūns.

Avoti: TlV

bruzenes   apv.

1. Cezalpīnija krāsošanai.

Avoti: ME, VeAT

bruzenēt   apv.

1. Krāsot (dzijas brūnos toņos).

Avoti: TlV

brūzēt   apv.

1. Laistīties, šļakstīties, sprauslāt (par zirgu); brūzgāt.

2. Daudz dzert.

3. Sgatavot pārāk daudz pārtikas vai dzeramā.

Avoti: ME, MiV, EH

brūzēties   apv.

1. Šļakstīties, šļakstināties.

Avoti: MiV

brūzga   apv.

1. Tāds, kas sprauslā.

Avoti: ME

brūzgalas   apv.

1. Burbuļi uz ūdens lietus laikā.

Avoti: ME

brūzgalēt   apv.

1. Sprauslāt, šļākt.

Avoti: ME

bruzgans   apv.

1. Sarkanbrūns.

Avoti: ME

brūzgans   apv.

1. Brūngans, sarkanbrūns.

Avoti: EH

brūzgāns   apv.

1. Brūngans.

Avoti: KiV

bruzgas   apv.

1. Putas; netīrumi; gruži.

Avoti: VV

bruzgas   apv.

1. Troksnis, tracis, kņada.

Avoti: EH

brūzgas   apv.

1. Putu burbuļi.

Avoti: ME

brūzgāt   apv.

1. Laistīties, šļakstīties, sprauslāt (par zirgu).

Avoti: ME

brūzgāties   apv.

1. Laistīties, šļakstīties, sprauslāt (par zirgu).

Avoti: ME

bruzgi   apv.

1. Gruveši, gruži, šķembas.

Avoti: ME, VeAT

bruzgula   apv.

1. Burbulis.

Avoti: EH

bruzgulēt   apv.

1. Skaļi un izlaidīgi (pa vidam laižot gaisa burbuļus) strēbt (par cūku).

Avoti: EH

Brūzilas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Kursīšu pagastā.

Avoti: LC

Bruzilas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Saldus novada Kursīšu pagastā.

Avoti: LC

Brūzile   vietv.

1. Ezeres labā krasta pieteka Saldus novadā, garums - 27 km, kritums - 25 m, sākas Kursīšu apkaimes pļavās.

Avoti: LE1, La1

bruzilnieki

1. Saldus novada Kursīšu pagasta apdzīvotās vietas "Bruzilas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bruzis   apv.

1. Gruzis.

Avoti: ME

brūzis   -ža, v.; novec.

1. Alus darītava; spirta dedzinātava.

Spirta brūzis— spirta dedzinātava.

2. apv. Neliels namiņš vai piebūve pie citām ēkām muižā, kur vārīja lopiem ēdienu, mazgāja veļu u. tml.

Avoti: LLVV, ĒiV

Brūzis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novada Virbu pagastā.

2. Saldus novada Rubas pagasta apdzīvotās vietas "Ruba" daļa.

Avoti: LC

brūzma   apv.

1. Burzma.

Avoti: ME

brūzms   apv.

1. Burzma.

Avoti: ViV

brūzulēties   apv.

1. Nopurināties (par putnu, kurš samircis).

Avoti: ME

bruža   apv.

1. Smags darbs.

Avoti: ME

bružāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ilgstoši, arī vairākkārt burzīt, berzēt.

Avoti: LLVV, MLVV

brūžāt   apv.

1. Noberzt.

Avoti: EH

bružāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos.

1. Refl. --> bružāt; tikt bružātam.

Avoti: LLVV

brūžāties   apv.

1. Berzties, berzēties.

Avoti: EH

Bružēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

bružgāt   apv.

1. Bružāt.

Avoti: EH

bružgāties   apv.

1. Bružāties.

Avoti: EH

bružgāties   apv.

1. Bruzgulēt.

Avoti: EH

brūžgāties   apv.

1. Bruzgulēt.

2. Brūzgāties, šļalkstināties.

Avoti: EH

brūžgu   apv.

1. Brūžgu brūžgām - ar lielu troksni.

Avoti: EH

brūžģēt   apv.

1. Skaļi skanēt.

Avoti: EH

brūžģināt   apv.

1. Trokšņot.

Avoti: EH

brūžģinēt   apv.

1. Trokšņot.

Avoti: EH

brūžģinēties   apv.

1. Trokšņot.

Avoti: EH

Bruži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Jaunsātu pagastā.

Avoti: LC

bružināt   apv.

1. Berzēt.

Avoti: KnG

brūžļāt

1. Berzt, nonēsāt, burzīt.

Avoti: Sin, EH

bružot   apv.

1. Bružāt.

Avoti: EH

bružuruncis   apv.

1. No bieza auduma izgatavota sieviešu jaka.

Avoti: ME

Brvinova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 13000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1950. g.

Avoti: Wi

bryaceae   lat.

1. Samtīšu dzimta.

Avoti: LD

Bryci   vietv.

1. Lelī Bryci - Dagdas novada Šķaunes pagasta apdzīvotās vietas "Lieli Brici" nosaukums latgaliski.

2. Mozī Bryci - Dagdas novada Šķaunes pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Brici" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bryidae   lat.

1. Zaļsūnas.

Avoti: LD

Brygi   vietv.

1. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Brigi" nosaukums latgaliski.

2. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Brigi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Brykuli   vietv.

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Brikuļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bryngi   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Bringi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Bryngys   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Bringi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

bryocorinae   lat.

1. Mīkstblakšu dzimtas apakšdzimta.

Avoti: LD

bryocoris   lat.

1. Mīkstblakšu dzimtas ģints.

Bryocoris pteridis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

bryodema   lat.

1. Siseņu apakškārtas ģints.

Bryodema tuberculatum— sarkanspārnu smiltājsisenis.

Avoti: LD

bryonia   lat.

1. Sētvijas.

Bryonia alba— baltā sētvija.

Avoti: LD

bryophyta   lat.

1. Sūnas.

Avoti: LD

bryopsida   lat.

1. Lapu sūnas.

Avoti: LD

bryopsidales   lat.

1. Briopsīdas jeb sifonaļģes.

Avoti: PDE

bryopsis   lat.

1. Briopses.

Avoti: PDE

bryoria   lat.

1. Briorijas.

Bryoria bicolor— divkrāsainā briorija.

Bryoria capillaris— broriju suga.

Bryoria chalybeiformis— broriju suga.

Bryoria fuscenscens— broriju suga.

Bryoria implexa— broriju suga.

Bryoria nidulifera— broriju suga.

Bryoria subcana— broriju suga.

Avoti: LD

bryozoa   lat.

1. Sūneņi.

Avoti: PDE

Bryški-Balckori   vietv.

1. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Briški-Balckari" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Bryškys   vietv.; latg.

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Bariškas" nosaukums latgaliski.

2. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Briškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bryšķys   vietv.; latg.

1. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Briški-Balckari" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Bryuci   vietv.; latg.

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Brivci" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bryukluoji   vietv.; latg.

1. Balvu novada Bērzkalnes pagasta apdzīvotās vietas "" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bryum   lat.

1. Samtītes.

Bryum algovicum— nokarenvācelītes samtīte.

Bryum archangelicum— Arhangeļskas samtīte.

Bryum arcticum— Arktikas samtīte.

Bryum argenteum— sudrabainā samtīte.

Bryum blindii— Blinda samtīte.

Bryum caespiticium— ciņa samtīte.

Bryum calophyllum— struplapu samtīte.

Bryum capillare— matainā samtīte.

Bryum cyclophyllum— apaļlapu samtīte.

Bryum elegans— gludā samtīte.

Bryum flaccidum— vairpavedienu samtīte.

Bryum funckii— Funka samtīte.

Bryum intermedium— vidējā samtīte.

Bryum knowltonii— Noltona samtīte.

Bryum marratii— Marā samtīte.

Bryum neodamense— Neidamas samtīte.

Bryum oblongum— garenlapu samtīte.

Bryum pseudotriquertum— lielā samtīte.

Bryum turbinatum— ripvācelītes samtīte.

Bryum warneum— Vārenes samtīte.

Bryum weigelii— Veigela samtīte.

Avoti: LD

Bryuveri   vietv.; latg.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Brūveri" nosaukums latgaliski.

2. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Brīveri" nosaukums latgaliski.

3. Lelī Bryuveri - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Brīveri" bijušais nosaukums latgaliski.

4. Mozī Bryuveri - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Maslabojeva" bijušais nosaukums latgaliski.

5. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Brīveri" nosaukums latgaliski.

6. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Brūveri" nosaukums latgaliski.

7. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Brūveri" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Brza   vietv.

1. Brza Palanka - pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Boras apgabalā, 850 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Bržeclava   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 24920 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Bržeznice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 3610 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Bržezova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 2750 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Bržezova pie Svitavas - pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 1760 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Bržidlična   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 3540 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

BS   saīs.

1. vietv. Bahamas, valsts divburtu kods.

2. Apzīmējums standartam atbilstošai produkcijai (angļu "British Standard").

3. Bruņotie spēki.

Avoti: i1

BSB   saīs.

1. Brīvprātīgo sporta biedrība (parasti kopā ar nosaukumu, piem., BSB "Vārpa").

2. Baltijas slāvu biedrība.

Avoti: i1

BSBL   saīs.

1. Baltijas Sieviešu basketbola līga.

Avoti: i2

BSC   saīs.

1. Baltijas cukura kompānija (angļu "Baltic Sugar Company").

Avoti: i2

BSD   saīs.

1. Bahamu dolārs; Bahamu Salu Sadraudzības valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

BSE   saīs.

1. Govju trakuma slimība (angļu "bovine spongiform encephalopathy").

Avoti: i2

bsek   saīs., inf.

1. Biti sekundē (informācijas pārraides ātrums).

Avoti: D3

BSP   saīs., vēst.

1. Bulgārijas Sociālistiskā partija.

Avoti: i1

BSZI   saīs.

1. Baltijas Sociālo zinātņu institūts.

Avoti: i2

BT   saīs., vietv.

1. Butāna, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

bt.   saīs.

1. Baronets.

Avoti: KV

BTA   saīs.

1. Bulgārijas Telegrāfa aģentūra.

2. Apdrošināšanas akciju sabiedrība "Baltijas Transporta aģentūra".

Avoti: i1

BTB   saīs.

1. Baltijas Tranzītu banka.

Avoti: i2

BTF   saīs.

1. Baltkrievijas Tautas fronte.

Avoti: i1

BThU   novec., saīs.

1. Britu siltuma vienība (angļu "British Thermal Unit") - siltuma daudzums, kas nepieciešams 1 angļu mārciņas ūdens sasildīšanai par 1 grādu Fārenheita tad, kad ūdens ir visblīvākais.

Avoti: TV

BTIK   saīs.

1. Baltijas Tirdzniecības un investīciju kompānija (Liepājā).

Avoti: i2

BTN   saīs., vietv.

1. vietv. Butāna, valsts trīsburtu kods.

2. Ngultrums; Butānas Karalistes valūtas kods, sīknauda - čhetrums.

Avoti: PuA, PnR

bto.   saīs.

1. Bruto.

Avoti: KV

BTPS   saīs.

1. Gāzes stāvoklis 37 Celsija grādu temperatūrā faktiskā atmosfēras spiediena apstākļos, ja gāze piesātināta ar ūdens tvaikiem (angļu "body temperature and pressure, saturated with water vapour").

Avoti: SpT

BTR   saīs., vēst.

1. Bulgārijas Tautas Republika.

Avoti: i1

BTRP   saīs.

1. Beninas Tautas revolūcijas partija.

Avoti: i1

btto   novec., saīs.

1. Bruto.

Avoti: LME

BTW   saīs.

1. Starp citu (angļu "by the way"; īsziņās).

Avoti: īsz

bū   apv., interj.

1. Lieto, lai atdarinātu (saniknota) dzīvnieka maurošanu.

Avoti: ĒiV

bu   izsauk.; parasti atkārtojumā.

1. Lieto, lai atdarinātu zirga bubināšanu.

Avoti: LLVV, T

bu   novec., saīs.

1. Bušelis.

Avoti: TV

Bū   vietv.

1. Bū Arfa - pilsēta Marokas austrumos, 24500 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: PZT

Buā   vietv.

1. Buā Kolomba - pilsēta Francijā ("Bois-Colombes"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, Parīzes ziemeļrietumu piepilsēta, 29300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Bualo

1. Nikolā Bualo - franču dzejnieks (Nicolas Boileau-Despreaux; 1636.-1711. g.), viens no franču barokālā klasicisma teorētiķiem, savā poēmā "Dzejas māksla" kanonizēja klasicisma estētiskos principus, prasīja stingri ievērot Aristoteļa formulēto vietas, laika un darbības vienības principu.

Avoti: MkV

Buarfa   vietv.; novec.

1. Bū Arfa - pilsēta Marokā.

Avoti: PZT

BUB   saīs.

1. Brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrība.

Avoti: i1

būba   apv.

1. Kāds, kas maz runā.

Avoti: ME

buba   apv.

1. Pupa.

2. bērnu val. Svešinieks.

Avoti: ME

bubais   apv.

1. Stulbais.

Avoti: NeV

bubalornis   lat.

1. Audējputnu dzimtas ģints.

Bubalornis albirostris— bifeļputns jeb bifeļu audējputns, arī baltknābja bifeļputns.

Bubalornis niger— sarkanknābja bifeļputns.

Avoti: ZvP

būbals   apv.

1. Bifelis.

Avoti: KV

bubalus   lat.

1. Bifeļi.

Bubalus arnee— Āzijas bifelis.

Bubalus arnee forma bubalis— Āzijas mājas bifelis.

Bubalus caffer— Āfrikas jeb kaferu bifelis.

Avoti: PDE

bubaļi   apv.

1. Zirnekļu tīkli.

Avoti: EH

būbaļķe   apv.

1. Būvkoks.

Avoti: EH

Bubanešvara   vietv.; novec.

1. Bhubanešbara - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Bubanza   vietv.

1. Pilsēta Burundi Republikā, 60300 iedzīvotāju (1990. g.).

Avoti: LpA, PuA

būbējums   apv.

1. Pelējums vai cits uzslāņojums.

Avoti: NeV

bubelēt   apv.

1. Diedelēt, ubagot, klīst bez darba.

2. Burties un šo to darīt.

Avoti: ME, EH

bubēlis   apv.

1. Biedēklis nepaklausīgiem bērniem.

Avoti: ME

bubene   apv.

1. Alpu zustrene ("Ribes alpinum"), akmeņlaužu dzimtas krūms, dzeltenīgiem ziediņiem, sarkanām ogām, jāņogulāju radinieks, bieži mitros ēnainos mežos; buburene.

Avoti: LE

bubenēt   apv.

1. Bubināt 1(1).

Avoti: EH

bubere   apv.

1. Melnā jāņoga ("Ribes nigrum"), upenes.

2. Jāņogu suga "Alpu vērene" ("Ribes alpinum").

Avoti: Aug2, ME

bubere   apv.

1. Ūdenslilija.

Avoti: EH

bubēre   apv.

1. Jāņoga.

Avoti: EH

buberene   apv.

1. Melnā jāņoga ("Ribes nigrum"), upenes.

2. Jāņogu suga "Alpu vērene" ("Ribes alpinum").

Avoti: Aug2, ME

buberenes   apv.

1. Melnā jāņoga ("Ribes nigrum"), upenes.

2. Jāņogu suga "Alpu vērene" ("Ribes alpinum").

Avoti: Aug2, ME

buberts   -a, v.

1. Saldais ēdiens, ko gatavo no piena, mannas vai kviešu miltiem, cukura un sakultām olām.

Avoti: MLVV

būbēt   apv.

1. Pārklāties ar plānu pelējuma vai cita uzslāņojuma kārtu; saziedēt (par maizi, pienu).

Avoti: VV

bubi

1. Tauta, dzīvo Ekvatoriālajā Gvinejā, Bioko salā, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, tuva dualu valodai, izplatīti vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - katoļi; jediji.

Avoti: PZT

bubiere   apv.

1. Jāņogu suga "Alpu vēvere" ("Ribes alpinum").

Avoti: ME

Bubieris   vietv.

1. Upe Piemares līdzenumā, Pāvilostas novada Vērgales pagastā, ietek Baltijas jūrā, garums - 12 km.

Avoti: LD

Bubils   mit.

1. Lietuviešu mitoloģijā - bišu dievs, pārmērīgs baudītājs un vilinātājs, pinkains resnulis - pretstats bišu dievietei Austējai.

Avoti: Mit

bubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. parasti 3. pers.; intrans. Radīt paklusas, raksturīgas balss skaņas (par zirgu).

2. trans.; sar. Klusi, neskaidri teikt, sacīt; murmināt.

// intrans.

Avoti: LLVV, KnV

bubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; apv.

1. Nolīdzināt nelīdzenumus (dzijā, pakulās u. tml.).

Avoti: LLVV, ME

bubināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. parasti 3. pers. Bubināt (par zirgiem).

2. sar. Klusi sarunāties.

Avoti: LLVV

bubinēt   apv.

1. Bubināt.

2. Paklusi, dusmīgi murmināt.

Avoti: KiV

Būbini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Blontu pagastā.

Avoti: LC

bubins   apv.

1. Biedēklis (bērnu baidīšanai).

Avoti: EH

bubīns   apv.

1. Bungas.

Avoti: KiV

bubis   apv.

1. Bubulis (biedējamais vārds nepaklausīgiem bērniem).

Avoti: ME

bubkas   apv.

1. Piepes, kas saaugušas uz koka.

Avoti: ME

bublička   apv.

1. Berete.

Avoti: KiV

bubļečka   sar.

1. Berete.

Avoti: SLG

bubļene   sar.

1. Berete.

Avoti: SLG

bubļička   apv.

1. Berete.

Avoti: SLG, KnV

bubļički   žarg.

1. Mazas barankas.

Avoti: SLG

bubļiki   žarg.

1. Barankas.

Avoti: SLG

bubļiks   žarg.

1. Cepure ar bumbulīti.

Avoti: SLG

bubns   apv.

1. Kāravs.

Avoti: KiV

bubo   lat.

1. Pūču dzimtas ģints.

Bubo bubo— ūpis.

Avoti: LD

bubonaļģija   med.

1. Sāpes cirkšņu apvidū.

Avoti: TM

bubonis   -ņa, v.; med.

1. Virspusējo limfātisko mezglu izteikts iekaisums; iekaisis limfātiskais mezgls.

Avoti: LLVV

bubonocēle   med.

1. Cirkšņa vai augšstilba trūce, kas izraisa cirkšņa tūsku.

Avoti: MSV

bubons   med.

1. Palielināts iekaisis limfmezgls vai limfmezglu grupa, sevišķi cirkšņos.

Avoti: TM

bubriņoga   apv.

1. Parastā upene ("Ribes nigrum").

Avoti: EH

bū-bū   žarg.

1. Kļūda; kļūme.

Avoti: Žrg

bubulains   apv.

1. Mezglains, spurains, nelīdzens.

Avoti: ME

bubuldancis   apv.

1. Uts apzīmējums kādā mīklā.

Avoti: ME

bubulēt   apv.

1. Nolīdzināt nelīdzenumus (dzijā, pakulās u. tml.).

Avoti: ME

bubulīgs   apv.

1. Līdzīgs bubulim, ērmam, biedēklim; satuntulēts, maskēts.

Avoti: ME, VeAT

bubulis   -ļa, v.

1. Troksnis (ne pārāk skaļš).

Avoti: LLVV, ME

bubulis   -ļa, v.

1. Iedomās, iztēlē radīts biedēklis, briesmonis.

Avoti: LLVV, ME

bubulis   -ļa, v.; apv.

1. Nelīdzenas, jēlas dzijas mezgls.

2. Mazs, nolobījies ķermeņa ādas, arī tās netīruma gabals.

Avoti: LLVV, ME

bubulis   -ļa, v.; apv.

1. Babulis 2(1), būdenieks, vaļinieks.

Avoti: LLVV, ME

bubulisks   apv.

1. Līdzīgs bubulim, ērmam, biedēklim; satuntulēts, maskēts.

Avoti: ME, VeAT

bubulmercis   apv.

1. Biezputras veida ēdiens no putraimiem, kartupeļiem un gaļas.

Avoti: EH

bubuļainis   apv.

1. Mezglains (par dziju).

Avoti: KiV

bubuļains   apv.

1. Mezglains, spurains, nelīdzens.

Avoti: ME

bubuļbārda   apv.

1. Pinkaina bārda.

2. Tāds, kam ir pinkaina bārda.

Avoti: ME

bubuļbārdis   apv.

1. Tas, ar ko baida kādu (piemēram, bārdains, dusmīgs vecis, arī cita būtne).

Avoti: ViV

Bubuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aknīstes novada Asares pagastā.

Avoti: LC

bubuļot   apv.

1. Biedēt, baidīt.

Avoti: EH

buburene   apv.

1. Divdīgļlapju dzimtas krūms, meža jāņogas, jāņogulāja blakus suga, visumā to atgādina, bet ar mazākām lapām.

2. Upene.

Avoti: KV, VV

buburīte   apv.; hip.

1. Krelles.

Avoti: ME, VeAT

bubutubi

1. Evi - tauta Gvinejas līča piekrastē.

Avoti: PZT

Būbyni   vietv.

1. Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Būbini" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

buc   apv.

1. Izsauksmes vārds skaņas aprakstīšanai, kas rodas auniem vai kazām badoties.

Avoti: ME

būc   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu neskanīga kritiena troksni.

2. Savienojumā ar "bāc" - skaitāmā pantiņa sastāvdaļa.

Avoti: ĒiV

buca   apv.

1. Alus muca.

2. Muca ar vaļēju augšgalu.

3. Resns, slinks cilvēks.

Avoti: KiV

Bucbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Butzbach"), Hesenes federālajā zemē, 24400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bucculatricidae   lat.

1. Līktaustkožu dzimta.

Avoti: LD

bucculatrix   lat.

1. Līktaustkožu dzimtas ģints.

Bucculatrix thoracella— līktaustkožu suga, kas masveidā sastopama pilsētu apstādījumos.

Avoti: LD

buce   apv.

1. Aita.

Avoti: EH

Bucefāls

1. Maķedonijas Aleksandra mežonīgā kaujas zirga iesauka; pieradinātais zirgs Aleksandram ilgi kalpoja.

Avoti: SV69

bucene

1. apv. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

// senv. Pīlādzis, ļaunu garu un skauģu atvairītājs.

2. apv. Sēņu suga.

3. apv. Kazene.

4. apv. Bucenes.

5. žarg. Bumba.

Avoti: LLVV, Sen, ME, Sin, LE

bucene   apv.

1. Zviedru arkls.

Avoti: ME, VeAT

bucene   apv.

1. Izkapts.

Avoti: ME, VeAT

bucenes   apv.

1. Ap vertikālo asi grozāmas vējdzirnavas, kas darbojas nostādot pret vēju.

Avoti: ME

būcenes   apv.

1. Mežrozes.

Avoti: EH

Bucenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

Avoti: LC

bucenieki

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Bucenieki" iedzīvotāji.

2. Saldus novada Zirņu pagasta apdzīvotās vietas "Buki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

būcenieks   apv.

1. Maza piebūve mājai.

Avoti: EH

bucenieši

1. Mālpils novada apdzīvotās vietas "Bukas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bucenis   apv.

1. Pīlādzis.

Avoti: ME

bucenis   apv.

1. Neliela, daļēji sabrukusi, neapdzīvota māja.

Avoti: EH

būcenis   -ņa, v.

1. Mazs šķūnis vai piebūve.

// sar.; niev. Mazs, neērts, neglīts, arī vecs miteklis; būda; grausts.

Avoti: LLVV, ME

būcenis   -ņa, v.

1. Neliels koka bluķis sēdēšanai vai kā pamats jebkuram objektam.

Avoti: EH

bucens   apv.

1. Auns; jauns āzis.

2. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: ME

būceņpakaļa   apv.

1. Vieta aiz būceņa.

Avoti: ViV

būceņpriekša   apv.

1. Vieta būceņa priekšā.

Avoti: ViV

bucephala   lat.

1. Pīļu apakšdzimtas ģints.

Bucephala clangula— gaigala.

Avoti: LD

buceros   lat.

1. Degunragputnu dzimtas ģints.

Buceros bicornis— šīs ģints suga.

Avoti: PDE

bucerotidae   lat.

1. Degunragputnu dzimta.

Avoti: PDE

bucēt   apv.

1. Skanēt, dārdēt.

Avoti: ME

bucēt   apv.

1. Skanēt, dārdēt.

Avoti: ME

būchhalters   novec.

1. Grāmatvedis.

Avoti: KV

buciens   apv.

1. Klauvējiens.

Avoti: ME

bucieši

1. Burtnieku novada Rencēnu pagasta apdzīvotās vietas "Buka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bucina   novec.

1. Gliemeža veidā izliekts romiešu pūšams instruments, no kura attīstījusies bazūne.

Avoti: KV

bucināt   apv.

1. Kūdīt, likt badīties.

Avoti: ME

bucināt   apv.

1. Ducināt, dūkt.

Avoti: EH

būcīne   apv.

1. Zilā plūme.

Avoti: EH

bucinieks   apv.

1. Mucinieks.

Avoti: KiV

Bucinīki   vietv.

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Bucenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bucinis   apv.

1. Negaiss (pērkons).

Avoti: EH

Buciniškas   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Buteņiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Buciniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

2. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Buteņiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Buciniškys   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Buteņiški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

buciņa   apv.

1. Dem. --> buka 1(5); krēsls bez atzveltnes.

Avoti: LivP

būciņas   apv.

1. Mazā plūme ("Prunus insitita").

Avoti: Aug2

buciņkraķis   apv.

1. Neliels soliņš, keblītis.

Avoti: ME

buciņš   apv.

1. Dem. --> buks.

2. jūrn. Koka vai metāla ierīce grotbomja atbalstīšanai uz klāja.

Avoti: LE, JūVM

būciņš   apv.

1. Burkāns (bērnu runā).

Avoti: EH

bucis   apv.

1. Auns; vietām arī zirga nosaukums.

2. No kārklu vicām pīts murds.

Avoti: ĒiV, EH, TlV

buciski   apv.

1. Kā auns vai āzis, vai līdzīgi bukam.

Avoti: ME, VeAT

Buciškas   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Butiškas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

buciškieši

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Buciškas" (arī "Butiški") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Buciškys   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Butiškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bucīt   apv.

1. Ar pierēm sagrūsties.

Avoti: EH

bucīte   apv.

1. Kaza.

Avoti: EH

bucīties   apv.

1. Sasisties ar pierēm kopā.

Avoti: EH

bucītis   apv.

1. Mazs, apaļš vai kvadrātveida soliņš.

2. Dem. --> buks; buciņš.

Avoti: ME

buckleria   lat.

1. Spalvspārņu dzimtas ģints.

Buckleria paludum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Buclers

1. Mārtiņš Buclers - fotogrāfs, fotorūpnieks, izdevējs (1866.-1944. g.), Latvijas fotomākslas pamatlicējs, 1903. g. atvēris pirmo fotopreču veikalu Latvijā, sarakstījis pirmo fotografēšanas pašmācības grāmatu latviešu valodā, nodibinājis pirmo latviešu fotogrāfu biedrību.

Buclera prēmija— prēmija Latvijas fotomākslas pamatlicēja M. Buclera piemiņai, ko Latvijas Fotomākslas biedrība 1987.-1997. g. piešķīra vienreiz gadā.

Avoti: LE1

Būcmaņciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alsungas novadā.

Avoti: LC

bucudans

1. Japāņu mājas Budam veltīts altāris, kuru veido lūgšanu tēli vai objekti un senču piemiņas plāksnes.

Avoti: R1

bucuins   mit.

1. Īstens un nesatricināms princips, ko dzenbudisma skolā nemainīgi nodod "no sirds sirdij", no skolotāja skolniekam.

Avoti: MrJ

buč   apv.

1. Izsauksmes vārds, ar kuru kādu dzen projām.

2. Izsauksmes vārds, ko lieto bērnam pakrītot.

Avoti: ME

buča   -as, s.

1. Skūpsts.

Avoti: LLVV

buča   apv.

1. Dzeršana no krūzes ar snīpi, liekot to mutē.

Avoti: EH

Buča   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Kijevas apgabalā, 28500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

būča   apv., bērnu valodā

1. Vēders.

Avoti: ME

Bučača   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ternopiļas apgabala dienvidrietumos, Stripas krastos, 12600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Bučāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

Avoti: LC

bučāt   apv.

1. Skūpstīt.

Avoti: KiV

bučāties   apv.

1. Skūpstīties.

Avoti: KiV

Bučauska   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā.

2. vēst. Bučauskas pagasts - pastāvēja bijušajā Madonas apriņķī līdz 1925. gadam, kad tika pārdēvēts par Virānes pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Madonas novada Dzelzavas pagastā un Gulbenes novada Tirzas pagastā.

Avoti: LPag, LC

bučauskieši

1. Madonas novada Dzelzavas pagasta apdzīvotās vietas "Bučauska" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Buče   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Beranes kopienā, 1000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

Bučeča   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Botošanu žudecā, 4300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Bučedži   vietv.; novec.

1. Bučegi - kalnu masīvs Dienvidkarpatu austrumos, Rumānijā.

Avoti: PZT

Bučegi   vietv.

1. Kalnu masīvs Dienvidkarpatu austrumos, Rumānijā, augstākā virsotne - Omu - 2507 m.

Avoti: PZT, LpA

bučele   apv.

1. Dem. --> buča (nicinoši).

Avoti: EH

būčelis   apv., bērnu valodā

1. nicīgi Vēders.

Avoti: ME

bučene   žarg.

1. Burtnīca.

Avoti: SLG

buči   sar.

1. Futbola zābaki.

Avoti: Žrg

buči   apv.

1. Trīskājains steķītis zvejas laivas atbalstīšanai, to novietojot krastā.

Avoti: EH

buči   apv.

1. Zivju kastes veids.

Avoti: EH

bučīgs   apv.

1. Kārs uz skūpstīšanos.

Avoti: ME

Bučine   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bucine"), Toskānas reģiona Areco provincē, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bučinka   apv.

1. Laupītājs, zaglis, slepkava; slikts cilvēks (zaglis, slepkava).

Avoti: EH

Bučīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Buccino"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 5200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bučiņa   apv.

1. Dem. --> buča.

bučiņi   apv.

1. Jaunu biešu lapiņu putra ar putraimiem un pienu.

2. Zupa, ko gatavo no gaļas buljona (dažkārt arī ar gaļu), bietēm, burkāniem u. c. saknēm, pievienojot krējumu un garšvielas; bačiņas.

Avoti: VV

bučiņš   apv.

1. Skūpsts.

Avoti: EH

būčiņš   apv., bērnu valodā

1. Vēders; būča.

Avoti: ME

bučka   apv.

1. Veca, maza mājiņa.

Avoti: EH

Bučkas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

Avoti: LC

bučkele   apv.

1. Dem. --> bučka.

Avoti: EH

Bučkys   vietv.

1. Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Bučkas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bučot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Skūpstīt.

Bučo mākoņus!— ej projām! ej bekot!

Avoti: LLVV, JV

bučot   apv.

1. Ar pieri nokrist uz zemes.

Avoti: ME, VeAT

bučoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Skūpstīties.

Avoti: LLVV

bučoties   apv.

1. Noliekties, klanīties (kāda priekšā).

Avoti: ME, VeAT

Bučovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 6450 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

bučs   apv.

1. Zvejas tīkla veids, ko izmanto arī irbju ķeršanai.

Avoti: EH

buču   apv.

1. Izsauksmes vārds, lai aprakstītu čaukstošu, nedaudz rībošu apslāpētu troksni.

Avoti: ME

bučulītis   žarg.; iron.

1. Glīts jauneklis.

Avoti: SLG

buda   apv.

1. Ratu pārsegs; kulba; rati ar pārsegu.

Avoti: LivP

Buda

1. "Apskaidrotais" - Sidhārtha Gautama, gudrais no Šākju cilts, kas dzīvoja Indijā 6. gs. p. m. ē., budisma pamatlicējs.

2. Budismā būtne, kas sasniegusi svētlaimi, kļuvusi par dievību un atklājusi cilvēku pestīšanas ceļu.

3. Budas tēls (statuja vai attēls).

Avoti: LEV

Buda   vietv.

1. Ungārijas galvaspilsētas Budapeštas rietumu daļa Donavas labajā krastā; Ungārijas galvaspilsēta no 1242. g. līdz 1872. g., kad apvienota ar Peštu.

Avoti: PZT

būda   -as, s.

1. Neliela, parasti nabadzīga, neglīta, dzīvojamā māja.

2. Neliels pagaidu miteklis.

3. Neliela, speciālam uzdevumam būvēta ēka, arī pajume.

// sar. Kiosks; arī kabīne.

Sufliera būda— suflierim iekārtots, daļēji segts padziļinājums skatuves priekšplānā.

4. Aizgalds, nožogojums (kūtī, stallī).

5. žarg. Augums, ķermenis.

6. žarg. Spēcīgas miesasbūves cilvēks.

7. sar. Automašīnas (vai cita transporta līdzekļa) kravas kaste ar pārsegu.

8. apv. Cietums.

Avoti: LLVV, SLG, ĒiV, LivP

būda   apv.

1. Daba, raksturs.

Avoti: LivP

būda   apv.

1. Kāds, kas maz runā.

Avoti: LivP

Budaerša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 27700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Budakalāsa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 10600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Buda-Kašaļova   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Gomeļas apgabalā, 9000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Budakesi   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Budakeszi"), Peštas meģē, 13700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

budakšetra   mit.

1. Budas lauks - budas Akšobhjas prāta radošās darbības rezultāts, ideāla pasaule, zeme, kas atrodas milzīgā attālumā no šās pasaules un ir atdalīta no tās ar citu pasauļu miriādēm.

Avoti: MitE

Būdāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Praulienas pagastā.

Avoti: LC

budantiņa   apv.

1. Būdiņa.

Avoti: LivP

Budapešta   vietv.

1. Ungārijas Republikas galvaspilsēta (ungāru valodā "Budapest"), atrodas Donavas krastos, 1745000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, LģE, Wi

būdaspakaļa   apv.

1. Vieta aiz būdas.

Avoti: ViV

būdaspriekša   apv.

1. Vieta būdas priekšā.

Avoti: ViV

budāt   apv.

1. Modināt, celt augšā.

2. Būt nomodā; vāķēt.

3. Bukņīt, badīt.

4. Mudināt, steidzināt.

Avoti: TlV

būdaugša   apv.

1. Telpa būdā starp jumtu un griestiem.

Avoti: LivP

budaunieks   apv.

1. Namdaris.

Avoti: KiV

budavāns   apv.

1. Celtne, ēka, piebūve.

Avoti: NeV

budavāt   apv.

1. Būvēt (parasti koka celtni guļbūvē).

Avoti: KiV

būdavnieks   apv.

1. Nelielas (parasti vecas) dzīvojamās mājas iemītnieks vai īpašnieks.

Avoti: LivP

Budberga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Brunavas pagastā 28 km no Bauskas, saukta arī Paņemūne, dažviet minēta kā Panemune.

2. vēst. Budbergas pagasts - Bauskas novada Brunavas pagasta nosaukums 1921.-1925. g.

Budbergas parks— atrodas Bauskas novada Brunavas pagastā 25 km uz dienvidaustrumiem no Bauskas, Mēmeles senlejas kreisajā krastā, platība - 8,4 ha, bijusī Budbergas muižas pils nopostīta 2. pasaules karā, uz austrumiem no pils parks veidots regulārs ar apaļu dīķi un salu tajā, saglabājušās vairākas alejas un koku rindas, aug 25 vietējās un 24 introducētās koku un krūmu sugas.

Avoti: LPag, LE1

budberģieši

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Budberga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

buddleia   lat.

1. Budlejas.

Buddleia alternifolia— pamīšlapu budleja.

Buddleia davidii— Dāvida budleja.

Buddleia japonica— Japānas budleja.

Buddleia nivalis— sniega budleja.

Buddleia weyeriana— Veijera budleja.

Avoti: LD, DaE

buddleiaceae   lat.

1. Budleju dzimta.

Avoti: LD

būde   apv.

1. Veikals, bode.

Avoti: MalV

Būdē   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Nūrlannes filka administratīvais centrs, 35600 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Budejovice   vietv.

1. Česke Budejovice - pilsēta Čehijā.

Avoti: PZT

budeklis   apv.

1. Budēlis; ķekatnieks.

Avoti: LivP

budele   apv.

1. Pudele.

Avoti: ME

būdele   apv.

1. Neliela būda.

2. Norobežota telpa, kabīne transportlīdzeklī.

Avoti: LivP

Būdele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Limbažu novada Pāles pagastā.

Avoti: LC

budelēns   apv.

1. Dem. --> budēlis; ķekatnieks.

Avoti: EH, LivP

budelis   apv.

1. dsk. Ķekatas - masku gājiens (no mājas uz māju, piemēram, Meteņos, Mārtiņos, ziemas saulgriežos) ar apdziedāšanos un dažādām izdarībām.

2. Ķekatnieks.

3. dsk. Meteņi.

4. Bubulis.

5. Bendes kalps, bende.

Avoti: LivP

budēlis   -ļa, v.; apv.

1. vēst. Tiesas sulainis, bende.

2. Bubulis.

3. Vastlāvju maskā tērpies cilvēks; ķekatnieks.

4. dsk. Ķekatas - masku gājiens (no mājas uz māju, piemēram, Meteņos, Mārtiņos, ziemas saulgriežos) ar apdziedāšanos un dažādām izdarībām.

5. dsk. Meteņi.

Avoti: LLVV, KV

budēlis   apv.

1. Vaļinieks.

Avoti: LivP

būdelis   apv.

1. dsk. Ķekatas - masku gājiens (no mājas uz māju, piemēram, Meteņos, Mārtiņos, ziemas saulgriežos) ar apdziedāšanos un dažādām izdarībām.

2. Ķekatnieks.

3. dsk. Meteņi.

4. Bubulis.

5. Bendes kalps, bende.

6. Dusmīgs, dusmās iekaisis cilvēks.

Avoti: LivP, EH

būdelis   apv.

1. Vaļinieks.

Avoti: LivP

būdelnieks   apv.

1. Mazas dzīvojamās ēkas un neliela zemes gabala īpašnieks; arī sīksaimnieks.

Avoti: LivP

būdeļbārda   apv.

1. Cilvēks ar nekoptu bārdu.

Avoti: LivP

budeļi   -ļu, vsk. budelis, -ļa, v.; etn.

1. Ķekatas - masku gājienu dalībnieki; budēļi.

Avoti: LLVV

budēļi   -ļu, vsk. budēlis, -ļa, v., etn.

1. Ķekatas - masku gājienu dalībnieki; budeļi.

Budēļu vakars— vakars, kad notiek masku gājieni (no Mārtiņiem līdz Meteņiem).

Avoti: LLVV

budēļnieks   apv.

1. Ķekatnieks.

Avoti: LivP

būdeļnieks   -a, v.; niev.

1. Būdnieks, sīksaimnieks.

Avoti: LLVV

Budēļvakars   apv.

1. Meteņu vakars.

Avoti: LivP

Būdena   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Norbotenas lēnē, Lūlelvenas krastos, 18300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

budenbrocieši

1. Kocēnu novada Dikļu pagasta apdzīvotās vietas "Budenbroki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Budenbroka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kocēnu novada Dikļu pagastā.

Avoti: LC

Budenbroki   vietv.

1. Kocēnu novada Dikļu pagasta apdzīvotās vietas "Budenbroka" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

būdenieki

1. Jelgavas novada Vilces pagasta apdzīvotās vietas "Būdiņas" iedzīvotāji.

2. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Būdiņas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

būdenieks   apv.

1. Neliela (līdz 15 ha) zemes īpašuma saimnieks.

Avoti: TlV

Budešti   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Kelerašu žudecā, 7700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

budezonīts   med.

1. Pretiekaisuma līdzeklis, kortikosteroīdu grupas preparāts, ko izmanto bronhiālās astmas ārstēšanai.

Avoti: VE

Budha   mit.

1. Vēdisma un hindu mitoloģijā - dieva Somas un viņa sievas Rohinī vai Brihaspati sievas Tāras dēls, planētas Merkurs personifikācija.

Avoti: Mit

budhi   mit.

1. Ezoterismā tā apzīmē gudrību, atgādinot, ka gudrība un zināšanas ir divas dažādas lietas.

Avoti: SG

budī   apv., interj.

1. Lieto (parasti bērnu valodā), lai atdarinātu kritiena troksni.

Avoti: KiV

budīgs   apv.

1. Čakls, rosīgs, darbīgs, uzcītīgs, centīgs, izveicīgs, lietpratīgs.

Avoti: LivP

būdīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Liela auguma, masīvs (par cilvēku), ar spēcīgu ķermeņa uzbūvi, platām krūtīm.

Avoti: SLG, KnV

budiks   apv.

1. Izsauksmes vārds - buc!

Avoti: LivP

Budimļa   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Beranes kopienā, 1700 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

budināt   apv.

1. Modināt, celt augšā.

2. Būt nomodā.

3. Bukņīt, badīt.

4. Mudināt, steidzināt.

5. Uztraukt, uzbudināt.

Avoti: NeV, LivP

budināties   apv.

1. Satraukties, uzbudināties.

Avoti: LivP

budine   apv.

1. Līķa vāķēšana.

Avoti: LivP

Budingen   vietv., vēst., vācu val.

1. Būdiņmuiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Līvbērzes pagastā.

Avoti: KV

budini

1. Sena cilts, kas dzīvojusi Donas vidusteces baseinā, aprakstījis Hērodots, piedalījušies skitu karā ar Dāriju I (512 p. m. ē.).

Avoti: LPE

budinieks   apv.

1. Kas pie nelaiķa ir nomodā.

Avoti: LivP

būdinieks   -a, v.

1. Mazas dzīvojamās ēkas un neliela zemes gabala īpašnieks; arī sīksaimnieks; būdnieks.

Avoti: LLVV

budinka   apv.

1. Būdiņa; (neliela) ēka, arī jaunbūve.

Avoti: LivP

būdiņa

1. Dem. --> būda.

Būdiņu svētki— nedēļu gari jūdaistu rudens svētki par godu ražas novākšanai; zariem un salmiem klātas būdas ebrejiem atgādina par Dieva aizsardzību četrdesmit gadus ilgajā ceļojumā cauri tuksnesim; tabernākulu svētki jeb Sukots.

Avoti: R1

Būdiņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jelgavas novada Līvbērzes pagastā.

Avoti: LC

Budiņe   vietv.

1. Budiņe pie Ohržes - pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 2050 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Būdiņmuiža   vietv.

1. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Būdiņas" otrs nosaukums.

Avoti: LC

būdiņsvēki   apv.

1. Ebreju svētki.

Avoti: LivP

būdiņsvētki   apv.

1. Ebreju svētki.

Avoti: LivP

budisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Reliģija, mācība, kas radās Indijā 6. gadsimtā pirms mūsu ēras un izplatījusies daudzās Āzijas valstīs; aicina uz iedziļināšanos sevī, lai pārvarētu baudkāri, kas esot visu ciešanu cēlonis.

Avoti: LLVV

budists   -a, v.

1. Budisma piekritējs.

Avoti: LLVV

Budišina   vietv.

1. Baucene - pilsētas nosaukums no sorbu valodas ("Budyšin").

Avoti: PZT, PuA

Budiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

Avoti: LC

Budišova   vietv.

1. Budišova pie Budišovkas - pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 3040 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

budīt   apv.

1. Modināt, celt augšā.

2. Būt nomodā; vāķēt.

3. Bukņīt, badīt.

4. Mudināt, steidzināt.

5. Bīdīt.

Avoti: TlV, LivP

būdīte

1. Dem. --> būde.

Avoti: MiV

Budjanka   vietv.

1. Pussala Lielā Ludzas ezera ziemeļaustrumu krastā, Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Budjankas apmetne— vairāku apmetņu komplekss Budjankas pussalā ar dažādu laiku kultūrslāni.

Avoti: LE1

Budjonovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Stavropoles novada austrumos, Kumas krastos, 63600 iedzīvotāju 2014. g., līdz 1935. g. un 1957.-1973. g. saucās Prikumska.

Avoti: PZT, Wi

budka   apv.

1. No kokiem, zariem sasliets neliels miteklis.

2. Neliela, parasti neglīta, nabadzīga dzīvojamā ēka.

3. Nojume; kiosks.

4. Suņa būda.

5. Tualete.

Avoti: KiV, SLG

budleja

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Buddleiaceae"), tropu un subtropu koki, krūmi vai puskrūmi, zied rudenī, ziedi sīki, ļoti smaržīgi, dažas sugas audzē Eiropā, 7 ģ., 120 s.

2. Šīs dzimtas ģints ("Buddleia"), kuras vairākas sugas Latvijā audzē kā krāšņumaugus.

Dāvida budleja— budleju suga ("Buddleia davidii").

Japānas budleja— budleju suga ("Buddleia japonica").

Pamīšlapu budleja— budleju suga ("Buddleia alternifolia").

Sniega budleja— budleju suga ("Buddleia nivalis").

Veijera budleja— budleju suga ("Buddleia weyeriana").

Avoti: LEV, LD, DaE

Būdnieki   vietv.

1. Ventspils novada Jūrkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Labrags" daļa.

Avoti: LC

būdnieks   -a, v.

1. Mazas dzīvojamās ēkas un neliela zemes gabala īpašnieks; arī sīksaimnieks; būdinieks.

Avoti: LLVV

budo

1. Kopīgs apzīmējums austrumnieku cīņu veidiem, piem., aikido, džudo, karatē.

Avoti: LEV

budoārs   novec.

1. Glīti uzkopta dāmu viesistaba.

Avoti: SV33

budonka   apv.

1. Ēka, ko izmanto dzīvošanai, saimnieciskām vajadzībām.

Avoti: KiV

budorga   žarg.

1. Pistole, revolveris.

Avoti: KZ

Budovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

Avoti: LC

būdpakaļa   apv.

1. Vieta aiz būdas.

Avoti: ViV

būdpriekša   apv.

1. Vieta būdas priekšā.

Avoti: ViV

Budrio   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Budrio"), Emīlijas-Romanjas reģiona Boloņas provincē, 18200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

būds   apv.

1. Vaigs.

Avoti: KiV

budu   apv.; interj.

1. Lieto, uzrunājot ķekatniekus (budēļus).

Avoti: LivP

budu   apv.

1. Budu nakts - nakts, kamēr pie nelaiķa ir nomodā.

Avoti: LivP

buduārs   -a, v.; neakt.

1. Neliela, grezna (bagātas sievietes) istaba tuvāko paziņu pieņemšanai.

Avoti: LLVV

budūc   apv.

1. Izsauksmes vārds, kuru lieto raksturojot strauju, īslaicīgu kustību vai tās radīto troksni.

Avoti: LivP

budūcs   apv.

1. Izsauksmes vārds, kuru lieto raksturojot strauju, īslaicīgu kustību vai tās radīto troksni.

Avoti: LivP

buduhi

1. Tautība, dzīvo Azerbaidžānas ziemeļaustrumos (2 ciemos), valoda pieder pie dagestāņu grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

buduklis   apv.

1. Lemesis.

Avoti: LivP

budūks   apv.

1. Izsauksmes vārds, kuru lieto raksturojot strauju, īslaicīgu kustību vai tās radīto troksni.

Avoti: LivP

budūksnis   apv.

1. Purvaina, staigna vieta.

Avoti: LivP

budūksnis   apv.

1. Veca, pussabrukusi koka ēka.

Avoti: LivP

buduksnis   apv.

1. Cūku rakumi.

Avoti: LivP

buduksnis   apv.

1. No dēļiem būvēta būda cūkām.

Avoti: LivP

budulēt   apv.

1. Budināt, mudināt.

Budulēt pie grāmatas— pastāvīgi uz lasīšanu mudināt.

Avoti: ME

budulis   apv.

1. Ķekatas - masku gājiens (no mājas uz māju, piemēram, Meteņos, Mārtiņos, ziemas saulgriežos) ar apdziedāšanos un dažādām izdarībām.

2. Ķekatnieks.

3. Tiesas sulainis, bendes kalps.

4. Bubulis, biedēklis, ķēms.

Avoti: LivP

budulis   apv.

1. Tas, kas kaut ko uzrok, pārrok.

Avoti: LivP

buduļāt   apv.

1. Izrakņāt, rakņāties.

Avoti: LE, LivP

buduļi   apv.

1. Budēļi.

Avoti: Sen

buduris   apv.

1. Maza, veca mājiņa.

Avoti: LivP

budurksnis   apv.

1. No dēļiem būvēta būda cūkām.

Avoti: LivP

budūzis   apv.

1. Dēļu piebūve cūku mitināšanai.

Avoti: ME

Budva   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, kopienas administratīvais centrs, 10900 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi, LpA

budze   apv.

1. Bubulis, biedēklis; Ziemsvētku vecītis.

Avoti: LivP

budzelēties   apv.

1. Kavēties, vilcināties, tūļāties.

Avoti: LivP

budzēt   apv.

1. Modināt.

2. Mudināt, skubināt.

3. Kūdīt.

Avoti: LivP

budziļnieks   apv.

1. Modinātājpulkstenis.

Avoti: LivP

budzināt   apv.

1. Bēdzināt, slēpt.

Avoti: EH

budzis   -dža, v.; apv.

1. Negatavs auglis vai dārzenis.

2. Augonis, suņa nagla, puns.

3. žarg. Saīgusi persona.

Avoti: LLVV, KiV, LivP, SLG

budzis   -dža, v.; apv.

1. Cilvēks, kam ir uz augšu izslējies matu kušķis.

2. Īgns, nelaipns, dusmīgs cilvēks (parasti salīdzinājumā "kā budzis").

3. Bubulis, biedēklis.

4. Vecs, nespēcīgs, novājināts cilvēks.

5. Kaut kas lieks, nederīgs.

Avoti: LLVV, KV, LivP

budzis   -dža, v.; niev.

1. Lielsaimnieks, bagāts cilvēks; ekspluatators.

Avoti: LLVV, LivP

budzis   apv.

1. Neliela ēka.

Avoti: LivP

budzis   apv.

1. Murds.

Avoti: KiV

budzisks   -ais; s. -a, -ā; niev.

1. Tāds kas raksturīgs budzim 2.

Avoti: LLVV

budzīt   apv.

1. Modināt.

2. Mudināt uz darbu, darbību.

3. Kūdīt.

Avoti: KiV, LivP

būdzīt   apv.

1. Mudināt, skubināt.

Avoti: LivP

budzīties   apv.

1. Slepeni ko darīt, kārtot.

Avoti: MiV

būdzīties   apv.

1. Drūzmēties, grūstīties, spiesties.

2. Smagi strādāt, ilgstoši pūlēties (paveikt kādu darbu).

3. Slepeni ko darīt, kārtot.

Avoti: LivP

budzītis   apv.

1. Dem. --> budzis 2, mīlināmais vārds.

Avoti: LivP

Budzji   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Guandunas provincē, 513000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

budž   apv.

1. Izsauksmes vārds, ar kuru mudina aitas.

Avoti: LivP

Budža   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Buca"), Izmiras ilā, 443100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Budžaka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bucak"), Burduras ilā, 40900 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Budžakas stepe - līdzenums Moldovā un Ukrainā, augstums - 160-200 m, saposmo gravas, dienvidaustrumu virzienā pakāpeniski pāriet Melnās jūras zemienē.

Avoti: Wi, PZT

Budžāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Buggiano"), Toskānas reģiona Pistoijas provincē, 8700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

budžete   novec.

1. Budžets.

Avoti: Ang

budžetēšana   ek.

1. Budžeta plānošanas, apstiprināšanas, kontroles un budžeta koriģēšanas nepārtraukts, savstarpēji saistīts process.

Avoti: EF

budžetiestāde

1. Iestāde, kas veic varas vai pārvaldes funkcijas un kura tiek finansēta no valsts budžeta līdzekļiem.

2. Iestāde, kas pilda sociālas, sadzīves, kultūras, izglītības vai citas ar ražošanu nesaistītas funkcijas un kura tiek finansēta no valsts budžeta vai no pašvaldības budžeta līdzekļiem.

Avoti: GrV

budžets   -a, v.

1. Naudas summā izteikts ieņēmumu un izdevumu plāns (noteiktam laika posmam).

Budžeta deficīts— budžeta izdevumu pārsniegums pār ieņēmumiem.

Budžeta gads— ar likumu apstiprināts budžeta darbības periods.

Budžeta tiesības— tiesību normu kopums, kas nosaka valsts budžeta sistēmu un struktūru, valsts varas un pārvaldes institūciju darbību budžeta procesā.

Budžeta finansētas institūcijas— budžeta iestādes, visi pilnīgi vai daļēji tieši no budžeta finansētie komersanti un organizācijas.

Budžeta iestāde— valsts vai pašvaldības iestāde, kurai ar normatīvu aktu piešķirtas noteiktas publiskas varas pilnvaras valsts vai pašvaldības funkciju veikšanai un kuru pilnīgi finansē no valsts vai pašvaldības budžeta, kā arī valsts un pašvaldību aģentūras.

Budžeta institūcijas— valsts un pašvaldību iestādes un organizācijas, kuru uzturēšana tiek finansēta no valsts budžeta vai pašvaldību budžetiem.

Budžeta izpildītāji— no budžeta finansētu institūciju vadītāji, kuri ar asignējumu pilnvaroti izdarīt budžeta izdevumus vai uzņemties īstermiņa saistības, vai arī tiesīgi uzņemties ilgtermiņa saistības attiecībā uz budžetu.

Budžeta likumprojektu pakete— likumprojektu pakete, kas sastāv no gadskārtējā valsts budžeta likuma projekta vai gadskārtējā valsts budžeta likuma grozījumu projekta un likumprojektiem, kuri nosaka vai groza valsts budžetu.

Budžeta programma— savstarpēji saistītu, uz kopēju mērķi orientētu pasākumu vai pakalpojumu kopums, kurš tiek plānots, izpildīts, uzskaitīts un kontrolēts no budžeta finansētās institūcijās saskaņā ar likumu un par kura izpildi atbild budžeta izpildītāji.

Speciālais budžets— budžeta daļa, kuru veido īpašiem mērķiem iezīmēti ieņēmumi, ieņēmumi no maksas pakalpojumiem un citi pašu ieņēmumi, transferti, ārvalstu finanšu palīdzība, ziedojumi un dāvinājumi naudā vai natūrā (ar uzskaiti naudā), kā arī izdevumi, kurus paredzēts segt no šiem ieņēmumiem vai arī aizņēmuma no valsts pamatbudžeta.

Valsts budžeta ilgtermiņa saistības— valsts funkciju, valstiski nozīmīgu pasākumu, projektu vai starptautiski uzņemto saistību izpildes nodrošināšanai noslēgtie līgumi, to skaitā līgumi par saņemamiem pakalpojumiem, saskaņā ar kuru noteikumiem budžeta finansēta institūcija veic maksājumus saimnieciskajam gadam sekojošos turpmākajos saimnieciskajos gados.

Valsts budžeta ilgtermiņa saistību maksimāli pieļaujamais apjoms— ministrijai vai citai centrālajai valsts iestādei gadskārtējā valsts budžeta likumā noteikto limitu ietvaros piešķirtā pilnvara noslēgt līgumus tādu valstiski nozīmīgu pasākumu, projektu vai starptautiski uzņemto saistību izpildes nodrošināšanai, kurus apmaksā saimnieciskajam gadam sekojošos turpmākajos saimnieciskajos gados.

2. Aprēķins par (ģimenes, atsevišķas personas) ieņēmumiem un izdevumiem; šādu ieņēmumu un izdevumu apjoms.

3. žarg. Budžeta grupa (augstskolā).

Avoti: LLVV, JtV, BFvL, SLG

Budži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Līvānu novada Turku pagastā.

Avoti: LC

budžināt   apv.

1. Viegli kasīt; bužināt; ieskāt.

Avoti: LivP

budžināt   apv.

1. Biedēt, baidīt.

Avoti: ME

budžināties   apv.

1. Strādāt (darbu, kuram nav vajadzīga liela fiziska piepūle); darboties ar ko sīku, nenozīmīgu.

Avoti: LivP

budžuani

1. Džuani tautas cilšu grupa, dzīvo Ķīnas dienvidu daļā, Guansi-Džuanu autonomajā reģionā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju grupas (rakstība latīņu alfabētā), animistiskie ticējumi, ticība Visumā mītošiem gariem, senču kults.

Avoti: PZT

Budžumbura   vietv.

1. Burundi Republikas galvaspilsēta (angļu val. "Bujumbura"), osta Tanganjikas ezera ziemeļaustrumu krastā, 429000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PnR, LģE, PuA

Buea   vietv.

1. Pilsēta Kamerūnas rietumos, Kamerūna dienvidaustrumu nogāzē, Dienvidrietumu provinces administratīvais centrs, 119000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

Bueja   vietv.; novec.

1. Buea - pilsēta Kamerūnā.

Avoti: PZT

buellia   lat.

1. Fisciju dzimtas ģints.

Buellia alboatra— šīs ģints suga.

Buellia dusciformis— šīs ģints suga.

Buellia geophila— šīs ģints suga.

Buellia griseovirens— šīs ģints suga.

Buellia insignis— šīs ģints suga.

Buellia punctata— šīs ģints suga.

Buellia schaereri— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Buenaventura   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas Republikā, Valje del Kaukas departamentā, 305300 iedzīvotāju (2007. g.), lielākā Kolumbijas osta Klusā okeāna krastā.

Avoti: LpA, PuA

Buenosairesa   vietv.

1. Buenosairesas autonomā pilsēta - Argentīnas Republikas galvaspilsēta ("Buenos Aires" / "Ciudad Autonoma de Buenos Aires"), osta Laplatas līča dienvidu krastā, atrodas 275 km no Atlantijas okeāna, 2891000 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Buenosairesas province - Argentīnas Republikas administratīvi teritoriāla vienība ("Buenos Aires" / "Provincia de Buenos Aires"), administratīvais centrs - Laplata, platība - 307571 kvadrātkilometri, 15315800 (2010. g.).

Avoti: PuA, LģE, Wi

Buenosairess   vietv.

1. Ezers Patagonijas Kordiljerā (sp. val. "Lago Buenos Aires"), uz Čīles un Argentīnas robežas, 215 m vjl, platība - 2400 kvadrātkilometru, garums - 200 km, platums - līdz 26 km.

Avoti: LģE

bufagīns   med.

1. Viela tropu krupju "Bufo agua" ādas dziedzeros; darbojas līdzīgi digitālam.

Avoti: TM

Bufala   vietv.; novec.

1. Bufalo - pilsēta ASV.

Avoti: PZT

bufalīns   med.

1. Steroīds aglukons krupju ādas dziedzeru sekrētā, darbības ziņā līdzīgs bufatolīnam; sirds inde.

Avoti: TM

Bufaliszki   vietv., vēst.

1. Gelenavas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Kapiņu pagastā.

Avoti: KV

Bufalo   apv.

1. Pilsēta ASV ("Buffalo"), Ņujorkas štatā, Ēri ezera austrumu krastā, 258700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PZT, WA16

bufe   apv.

1. Ievilkts, sakrokots volāns.

Avoti: LivP

buferatmiņa

1. Ātrdarbīga atmiņa datu īslaicīgai glabāšanai vai uzkrāšanai (paketēšanai).

Avoti: LPE

buferattālums   mil.

1. Horizontālas attālums no kodolsprādziena epicentra, kas, ja to pieskaita drošības radiusam, dod vēlamo pārliecību, ka netiks pārsniegta vēlamā riska pakāpe.

2. Vertikālais attālums, ko pieskaita sprādziendrošam radioaktīvo nokrišņu augstumam, lai noteiktu vajadzīgo sprādziena augstumu, kas dod vēlamo pārliecību, ka neradīsies militāri nozīmīgi radoaktīvie nokrišņi.

Avoti: MIL

buferi   žarg.

1. Sievietes krūtis.

Avoti: Žrg

buferis   -ra, v.

1. Atsperīga ierīce trieciena mazināšanai (vagoniem, lokomotīvēm, automobiļiem).

2. inf. Atmiņa īslaicīgai datu glabāšanai, ko pārsūta starp divām ierīcēm, lai izlīdzinātu to darbības ātrumus, signālu līmeņus vai nodrošinātu asinhrono pārraidi.

Tastatūras buferis— rezervēts atmiņas apgabals, kurā informācija par taustiņu piesitieniem saglabājas līdz tam laikam, kad programma var tos apstrādāt; tastatūras buferis nodrošina iespēju strādāt ar tastatūru tajā laikā, kad dators izpilda citus uzdevumus.

Avoti: LLVV, ZTV

buferizācija   inf.

1. Speciālu atmiņas apgabalu izmantošana operatīvajā atmiņā datu īslaicīgai glabāšanai, lai īstenotu datu apmaiņu starp atmiņu un ārējām ierīcēm.

2. Programmēšanas paņēmiens lēnas vai neregulāras darbības ātruma kompensēšanai ierīcei, kas darbojas par datu saņēmēju vai datu avotu.

Avoti: ZTV

buferkapacitāte   novec.

1. Buferšķīdumu spēja saglabāt konstantu pH, kas izteic stipras skābes vai stipras bāzes gramekvivalentu (vai miligramekvivalentu) skaitu, kas jāpieliek 1 litram (vai mililitram) buferšķiduma, lai izmainītu tā pH par vienu vienību.

Avoti: LxE

buferpūls   inf.

1. Operatīvās atmiņas apgabals, ko operētājsistēma rezervē ievadizvades buferiem.

Avoti: D3

bufers   med.

1. Viela vai vielu sistēma šķīdumā, kas novērš ūdeņraža jonu koncentrācijas maiņu, ja šķīdumam pievieno skābi vai sārmu.

2. novec. Buferis (1).

Avoti: TM, LME

buferspēja   novec.

1. Skābejamā (lopbarības) masā atrodošos bufervielu spēja neitralizēt skābes.

Avoti: LxE

buferšķīdums

1. Vide, kas spēj stabilizēt pati savu skābuma vai bāziskuma pakāpi; lieto ķīmijas tehnoloģijā, analītiskajā ķīmijā.

Avoti: ZTV

bufervalsts   -valsts, dsk. ģen. -valstu, s.; pol.

1. Neliela, kā arī militāri un politiski vāja valsts, kas atrodas starp lielvalstu teritorijām vai to ietekmes sfērām.

Avoti: LLVV

bufervielas   novec.

1. Vielas, kas lopbarības skābēšanā darbojas kā kavētāji (buferi).

Avoti: LxE

buferzona

1. Josla vai apgabals, kas atdala konfliktā iesaistītas valstis, tautas, militāros veidojumus.

2. Dabas rezervātu, nacionālo parku vai citu aizsargājamo objektu aptveroša teritorija, kas izveidota, lai pasargātu to (kodolzonu) no nelabvēlīgas ietekmes, tajā skaitā intensīvas apsaimniekošanas; tās galvenais uzdevums ir mazināt ārējās teritorijas potenciālo negatīvo ietekmi.

Avoti: SV99, TvV

bufešnieks   apv.

1. Bufetnieks.

Avoti: ĒiV

bufetčiks   novec.

1. Bufetes turētājs vai apkalpotājs.

Avoti: LME

bufete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Mēbele ar plauktiem trauku un pārtikas produktu novietošanai.

2. Lete vai galds (ēdnīcā, sarīkojumu telpā u. tml.), uz kura novieto pārdodamos ēdienus un dzērienus.

3. Telpa, neliela ēdnīca, kur pārdod galvenokārt aukstus uzkožamos un dažus dzērienus.

Avoti: LLVV

bufetīte

1. Dem. --> bufete.

Avoti: LV93

bufetnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas apkalpo viesus bufetē.

Avoti: LLVV

bufets   apv.

1. Mēbele - skapis ar plauktiem trauku un pārtikas produktu novietošanai.

2. Lete vai galds, uz kura novieto pārdodamos ēdienus vai dzērienus; telpa, kur pārdod galvenokārt aukstus uzkožamos un dzērienus.

Avoti: LivP

bufetskapis   apv.

1. Bufete (mēbele).

Avoti: LivP

buffo   mūz.

1. Komisks, smieklīgs.

Avoti: Mūz

bufo   lat.

1. Krupju dzimtas ģints.

Bufo bufo— parastais krupis.

Bufo calamita— smilšu krupis.

Bufo viridis— zaļais krupis.

Avoti: LD

bufonāda   novec.

1. Bufonāde.

Avoti: KV

bufonāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Skatuves uzvedums ar pārspīlētu komismu, smieklīgām situācijām; attiecīgais žanrs.

Avoti: LLVV

bufonidae   lat.

1. Krupju dzimta.

Avoti: LD

bufons   novec.

1. Jokdaris, komiķis; galma nerrs, kas uzjautrina valdnieku.

Avoti: KV

bufopera

1. Operas žanrs ar sadzīvisku tematiku, tautai saprotamu mūziku un reālistiski veidotiem tēliem, kas radās 18. gs. Neapolē kā pretstats nopietnai operai, kura ap to laiku no dramatiska priekšnesuma bija pārvētusies par dziedātāju virtuozitātes demonstrējumu.

Avoti: MkV

bufotalīns   med.

1. Steroīds aglukons krupju ādas dziedzeru sekrētā; sirds inde.

Avoti: TM

bufotenīns   med.

1. Alkaloīds krupja "Bufo vulgaris" ādas dziedzeros; paralizē centrālo nervu sistēmu.

Avoti: TM

bufoterapija   med.

1. Krupju indes lietošana terapijā.

Avoti: TM

bufotoksīns   med.

1. Krupju un ķirzaku ādas dziedzeru toksīns.

Avoti: TM

bufs   -a, v.

1. Sacerējums (mūzikā vai dramaturģijā) ar komisku, grotesku saturu; attiecīgais žanrs.

Avoti: LLVV

buftalma   bot.

1. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Buphtalmum"), dekoratīvas puķes ar spilgti dzeltenām ziedkopām, kas ir līdzīgas kā pīpenēm.

Vītollapu buftalma— buftalmu suga ("Buphtalmum salicifolium").

Avoti: DaE

buftalms   med.

1. Ārkārtīgi palielināts acs ābols, parasti sakarā ar iedzimtu glaukomu.

Avoti: TM

Buftja   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Ilfovas žudeca administratīvais centrs, 22200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

buga   apv.

1. Tole, govs bez ragiem.

Avoti: KV

buga   apv.

1. Kaudze; guba.

Avoti: LivP

Buga   vietv.

1. Upe Ukrainā, Baltkrievijā un Polijā (poļu val. "Bug"), Vislas labā krasta pieteka, garums - 772 km, izteka Podolijas augstienā (Ukrainā).

2. Bugas Kamjanka - Kamjanka-Buzka, pilsēta Ukrainā.

Avoti: LģE, PZT

bugais   žarg.

1. Naudasmaks.

Avoti: KZ

bugaku

1. Japāņu senā teātra veids ar muzikāli horeogrāfiskām izrādēm.

Avoti: MkV

bugalters   apv.

1. Grāmatvedis.

Avoti: LivP

būgans   apv.

1. Līkums, loks.

2. Loksne.

Avoti: LivP

Bugarikta   vietv.

1. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Cipas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

bugars   apv.; hip.

1. Kāpurs.

Avoti: LivP

bugastis   apv.

1. Bezastis (gailis).

Avoti: ME

bugelis

1. Pacēlājs, slīdoša trose slēpotāju pacelšanai kalnā; pie troses ir piestiprināti āķi vai tureklīši (sēdeklīši).

Avoti: PL

bugenkurs   jūrn.

1. Enkurs, kas pastāvīgi atrodas jahtas priekšgalā.

Avoti: JūVM

Bugenvila   vietv.

1. Vulkāniska sala Klusajā okeānā (fr. val. "Bougainville"), lielākā no Zālamana salām, platība - 8800 kvadrātkilometru, 175000 iedzīvotāju (2000. g.), augstākā virsotne - 2743 m.

Avoti: LģE

bugenvilejas

1. dsk. Naktsziežu dzimtas ģints ("Bougainvillea"), kāpelējoši krūmi no Dienvidamerikas, audzē puķu podos.

Gludā bugenvileja— bugenvileju suga ("Bougainvillea glabra").

Izcilā bugenvileja— bugenvileju suga ("Bougainvillea spectabilis").

Peru bugenvileja— bugenvileju suga ("Bougainvillea peruviana").

Avoti: LEV, TaE

bugfenders   jūrn.

1. Speciāli izgatavots pīts fenders, kas no abiem sāniem apņem peldlīdzekļa priekšgalu, izplatīts gk. uz velkoņiem.

Avoti: JūVM

bugi

1. Tauta Sulavesi salā (Indonēzijā), valoda (bugu) pieder pie indonēziešu valodām, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: EV

bugi-bugi

1. Bugi-vugi - blūza paveids.

Avoti: Ang

bugi-vugi

1. Blūza paveids, ko spēle uz klavierēm; radās ap 20. gs. sāk. ASV D štatos un 30. un 40. gados kļuva populārs visā pasaulē, basa melodija atkārtojas, diskantā dzīvas, improvizētas melodijas.

2. Ātra, ritm. deja.

Avoti: LLVV

bugivugi

1. Blūza paveids, ko spēle uz klavierēm; radās ap 20. gs. sāk. ASV D štatos un 30. un 40. gados kļuva populārs visā pasaulē, basa melodija atkārtojas, diskantā dzīvas, improvizētas melodijas.

2. Ātra, ritm. deja.

bugkurvis   jūrn.

1. No nerūsoša materiāla caurulēm izgatavota jahtas priekšgala klāja konstrukcija, kas saistīta ar sānu (bortu) reliņiem.

Avoti: JūVM

bugls   apv.

1. Bēdīgs, skumjš, nomākts.

Avoti: LivP

būgns   apv.

1. Bailīgs; kautrīgs.

Avoti: LivP

būgnums   apv.

1. Bailes, baisma.

Avoti: ME

Bugojno   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Bugojno"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Centrālās Bosnijas kantonā, 34600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

būgordiņi   apv.

1. Ierīce buru kuģu buru savilkšanai.

Avoti: LivP

bugors   žarg.

1. Brigadieris cietuma ražotnē.

Avoti: KZ

bugoties   apv.

1. Klanīties, māt ar galvu.

2. Dejojot locīties.

Avoti: ME, LivP

bugrāts   apv.

1. Piņņains.

Avoti: LivP

bugri   apv.

1. Pinnes.

Avoti: LivP

bugs   jūrn.

1. Jahtas vai kuģa priekšgala virsūdens daļa, priekšgals.

Avoti: KV, JūVM

bugsprits   -a, v.; jūrn.

1. Horizontāls vai slīps no buru kuģa priekšgala uz priekšu izvirzīts apaļkoks, pie kura piestiprina klīverus, lai palielinātu kuģa manevrēšanas spēju.

Avoti: LLVV, JūV

bugsvere   jūrn.

1. Kuģa vai jahtas priekšgala pārlieka iegrime un pakaļgala stipra pacelšanās uz augšu.

Avoti: JūVM

bugšprits   jūrn.

1. Apaļkoks, kas izvirzīts pāri kuģa priekšgalam, lai dotu iespēju pacelt buras tālāk uz priekšu.

Bugšprita kustīgais gredzens— izmanto priekšburas halzstūra piestiprināšanai.

Bugšprita noka gredzens— štagu piestiprināšanas apkalums.

Bugšprita priekšvadņa gredzens— gredzens, ar kuru bugšpritu piestiprina pie korpusa; vienlaikus pie tā stiprina arī fokštagu.

Avoti: JūVM

bugt   apv.

1. Kļūt negludam.

Avoti: LivP

Buguļma   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikas dienvidaustrumos, 87200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Buguļma-Belebeja   vietv.

1. Buguļmas-Belebejas augstiene - atrodas Austrumeiropas līdzenuma dienvidaustrumu daļā, Krievijā (Kuibiševas un Orenburgas apgabalā, Tatarstānas un Baškortostānas Republikā), Belajas, Kamas un Volgas baseina ūdensšķirtne, augstums - 200-400 m, to saposmo dziļas upju ielejas.

Avoti: PZT

bugura   apv.

1. Kubls, toveris.

Avoti: ME

bugurains   apv.

1. Grubuļains; paugurains.

Avoti: LivP

bugure   apv.

1. Stārķis.

Avoti: ME

bugurēt   novec.

1. Zvejot plekstes ar plekstu tīklu.

Avoti: TlV

buguris   apv.

1. Neliels kalns; virsmas paaugstinājums.

Avoti: ME

bugurmašīna   apv.

1. Bagars.

Avoti: LivP

bugurot   apv.

1. Zvejot ar buguru.

Avoti: ME

bugurs   apv.

1. Maisveidīgs tīkls, ko lietoja, zvejojot butes un lucīšus.

Avoti: LivP

bugurs   apv.

1. Kubls, toveris.

Avoti: LivP

Buguruslana   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Orenburgas apgabala ziemeļrietumos, Boļšojkineļas krastos, 50000 iedzīvotāju (2014, g.).

Avoti: PZT, Wi

bugūzītis   apv.

1. Pelūde - telpa, arī vieta pelavu glabāšanai.

Avoti: LivP

bugvapeņi   jūrn.

1. Jahtkluba ģerboņi, kurus piestiprina jahtas vai kuģa priekšgalā pie brīvsāniem.

Avoti: JūVM

bugvilnis   jūrn.

1. Vilnis, kas priekšgalam šķeļot ūdeni, rodas abos peldlīdzekļa sānos.

Avoti: JūVM

buģeļnieks   apv.

1. Modinātājpulkstenis.

Avoti: LivP

buģene   apv.

1. Satuntuļojusies sieviete.

Avoti: ME

buģiļņiks   žarg.

1. Modinātājs pulkstenis.

Avoti: Žrg

buģis   apv.

1. Trauks, kur sāli grūž un glabā, buķis.

Avoti: ME

buģis   apv.

1. Cilvēks, kam nepieciešama skubināšana, pamudinājums; kāds, kurš ir saīdzis, sliktā omā.

Avoti: LivP

buģīt   apv.

1. Nevīžīgi, nekārtīgi, arī neglīti, slikti rakstīt.

Avoti: LivP

buh   apv.; interj.

1. Lieto, lai atdarinātu kuļmašīnas lokomotīves radītu troksni.

2. Lieto, lai atdarinātu padobja kritiena, atsitiena troksni.

3. Lieto, atbrīvojoties no smagas nastas, to novietojot uz grīdas vai tamlīdzīgi.

Avoti: LivP

buhagani

1. Indiāņu cilts no tukanu cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas un Kolumbijas robežrajonos, kā arī Peru ziemeļos, Ekvadoras un Kolumbijas robežrajonā, valoda pieder pie īpašas tukanu valodu saimes, spēcīgas tēvas ģints paražas, animistiski ticējumi, šamanisms.

Avoti: PZT

buhalo   žarg.

1. Alkoholiskie dzērieni.

Avoti: KZ

buhalovo   žarg.

1. Dzeršana.

Avoti: KZ

buhaltērija   apv.

1. Grāmatvedība.

Avoti: LivP, SLG

buhalteris   apv.

1. Grāmatvedis.

Avoti: LivP

buhalters   žarg.

1. Grāmatvedis.

Avoti: SLG

buhanovo   žarg.

1. Dzeršana.

Avoti: KZ

Buhara   vietv.; vēst.

1. Buhāra - pilsēta Uzbekistānā.

2. Buharas Haniste - valsts Vidusāzijā 16. gs. - 1920. g., galvaspilsēta - Samarkanda.

3. Buharas Emirāts - Buharas Hanistes nosaukums pēc 1747. g.

Avoti: VtV

Buhāra   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, vilojata administratīvais centrs, 249000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. vēst. Buhāras Haniste - valsts Vidusāzijā 16. gs. - 1920. g., galvaspilsēta - Samarkanda.

3. vēst. Buhāras Emirāts - Buhāras Hanistes nosaukums pēc 1747. g.

4. Novaja Buhāra - Kogona, pilsēta Uzbekistānā, tās nosaukums līdz 1935. g.

Avoti: LpA, PuA, VtV, PZT

Buhari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Pušmucovas pagastā.

Avoti: LC

Buharkenta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Buharkent"), Ajdinas ilā, 6800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

buhāt   žarg.

1. Dzert (alkoholiskos dzērienus).

Avoti: SLG

Buhdeskaln   vietv., vēst., vācu val.

1. Budukalna muiža, kas atradās Rīgas pilsētas lauku teritorijā.

Avoti: KV

Buhene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Buchen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 17500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Buhlo   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Buchloe"), Bavārijas federālajā zemē, 12200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

buhmanisms

1. Reliģiski ētiska un politiska kustība, kas izvirza cilvēces glābšanas mācību, kuras centrā ir indivīda morālā pārtapšana, aizsācis 1938. g. amerikāņu luteriešu mācītājs F. Buhmanis.

Avoti: LPE

buhņīt   sar.

1. Stumdīt (cilvēku); dunkāt.

2. Sist.

Avoti: SLG

buhojs   žarg.

1. Piedzēries.

Avoti: KZ

Būholca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Buchholz in der Nordheide"), Lejassaksijas federālajā zemē, 37900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Buhova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Sofijas piepilsēta, 2900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Buhsa   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Buchs"), Sanktgallenes kantonā, 11900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Buhtarma   vietv.

1. Irtišas labā krasta pieteka Kazahstānas Austrumkazahstānas apgabalā, garums - 336 km, sākas Dienvidaltāja ledājos.

2. Buhtarmas ūdenskrātuve - HES aizsprosta ūdenskrātuve Irtišas augštecē, Kazahstānā, garums - 425 km, lielākais platums - 35 km.

Avoti: PZT, LģE

buhte   sar.

1. Iegludināta ieloce, iegludināta vīle (parasti biksēm).

2. Iedauzīts iedobums (piemēram, metāla virsmā).

Avoti: SLG

buhtēt   sar.

1. Gludināt (parasti bikses).

2. Iedauzīt iedobumu (piemēram, metāla virsmā).

Avoti: SLG

Buhuruka   vietv.

1. Upe Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā), Omolojas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Buhuši   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Bakeu žudecā, 14600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

bui   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu izbrīnu, pārsteigumu.

Avoti: LivP

bui   apv.; izsauk.

1. Fui.

Avoti: EH

bui   apv.; tāmnieku

1. Bija.

Avoti: LivP

buiburti   poligr., novec.

1. Tēraudalumīnija burti, piemēroti rupju, graudainu papīru, maisu, ādas, koka u. c. materiālu apdrukāšanai.

Avoti: GV

bui-dui   žarg.

1. Paviršs.

Uz bui-dui— Lielā steigā, pavirši.

Avoti: Žrg, SLG

buihadi

1. Botlihi - tautības pašnosaukums.

Avoti: PZT

buijieši

1. Limbažu novada Skultes pagasta apdzīvotās vietas "Buijas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Buijona   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Bouillon"), Valonijas reģiona Luksemburgas provincē, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

buiķēt   apv.

1. Taisīt ciet (nostiprinot ar ko).

Avoti: LivP

builēns   apv.

1. Bullēns.

Avoti: LivP

builēt   apv.

1. Griezt ar neasu nazi.

Avoti: ME

builis   apv.

1. Neass cirvis.

2. Mazs nazītis; neass nazis.

Avoti: ViV, TlV

builis   apv.

1. Neass.

Avoti: LivP

builis   apv.; hip.

1. Bullis.

Avoti: LivP

builīt   apv.

1. Griezt ar neasu nazi.

Avoti: ME

buim   apv.

1. Esot bijis; bujums (2).

Avoti: LivP

Buinakska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Dagestānas Republikā, Lielā Kaukāza priekškalnē, 62900 iedzīvotāju (2014. g.), līdz 1922. g. saucās Temirhanšura.

Avoti: PZT, Wi

buinis   apv.

1. Neass cirvis, nazis.

Avoti: LivP

buinis   apv.

1. Neveikls, biezi saģērbies cilvēks, kuram tikko saredzamas acis (galvenokārt par sievietēm sacīts).

Avoti: LivP

buinīt   apv.

1. Griezt ar neasu nazi; urbt ar neasu urbi.

Avoti: ME

Buinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikas dienvidrietumos, Karlas krastos, 20700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

buirepa

1. Tērauda trose, kuras viens gals nostiprināts pie stacionāra enkura, bet otrs - pie bojas, kas rāda enkura vietu.

Avoti: ZTV

Buirnūrs   vietv.

1. Ezers uz Mongolijas un Ķīnas robežas, 583 m vjl., platība - 615 kvadrātkilometri, dziļums - līdz 11 m.

Avoti: PZT, LpA

buit   apv.

1. Būt.

Avoti: LivP

Buiva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alojas novada Brīvzemnieku pagastā.

Avoti: LC

buividieši

1. Neretas novada Neretas pagasta apdzīvotās vietas "Buividas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

buivieši

1. Alojas novada Brīvzemnieku pagasta apdzīvotās vietas "Buiva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Buivīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Nīcgales pagastā.

Avoti: LC

buja   apv.

1. Flanelis.

Avoti: LivP

Buja   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kostromas apgabalā, Kostromas upes krastos, 24500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

bujabese   novec.

1. Provansiešu nacionālais ēdiens; ūdenī vai baltvīnā novārītas zivis ar garšvielām.

Avoti: KV

bujāni   apv.

1. Pieliekamie, preču noliktavas pie Rīgas.

2. Neveiksme, neraža.

Aiziet bujānos— aiziet bojā.

Palikt bujānos— piedzīvot kādu neveiksmi, neizdošanos (piemēram, palikt neprecētam vai palikt bez bērniem).

Avoti: KV

Bujanovaca   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Bujanovac"), Centrālās Pčiņas Toplicas apgabalā, 12000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Buje   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Buje"), Istras županijā, 5200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

bujene   apv.

1. Peonija ("Paeonia").

Avoti: LivP

bujenes   apv.

1. Ārstniecības peonija ("Paeonia officinalis").

Avoti: Aug2

bujēni   apv.

1. Noliktavas pie Rīgas.

Avoti: KV

bujenīte   apv.

1. Puķīte.

Avoti: ME

buji

1. Tauta Guidžou provincē (Ķīnā), valoda (buju) pieder pie taju valodām.

Avoti: EV

bujums   apv.

1. Manta un peļņa, visa iedzīve; guvums.

2. Esot bijis.

Avoti: KV, LivP

būk   apv.

1. It kā.

Avoti: LivP

buk   apv.; interj.; parasti atkārtojumā

1. Lieto, lai atdarinātu padobja, neskanīga sitiena, grūdiena troksni.

2. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas motoram lēni darbojoties.

Avoti: LivP

buka   -as, s.

1. Kučiera sēdeklis bez atzveltnes (karietes, ratu vai kamanu priekšā).

2. apv. Ierīce zāģējamā materiāla uzlikšanai; steķis.

3. apv. Aužamo stāvu sānu konstrukcija, kurā iestiprināts auduma krūšu veltnis.

4. apv. Zāģējamā steķa resnā galviņa, kas piespiež, notur zāģējamo malku.

5. apv. Krēsls bez atzveltnes.

6. apv. Nekustīgi grīdā iestiprināts sola gala dēlis ar dekoratīviem iegriezumiem; sola gals ar šādu dēli.

7. apv. Statīvs, uz kura novieto zirga kāju, piestiprinot pakavu.

8. apv., hip. Rijas krāsns speltes segums; arī spelte.

9. apv. Spītīgs, nepaklausīgs cilvēks.

Avoti: LLVV, LivP

buka   apv.

1. Dunka, dūres sitiens.

Avoti: LivP

buka   apv.

1. Bukse.

Avoti: LivP

Buka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Burtnieku novada Rencēnu pagastā.

2. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 6200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1289. g.

Avoti: LC, Wi

būka   -as, s.

1. Mazā plūme ("Prunus insitita"); šī augļu koka auglis.

2. Vilka (arī vilku) būka - mežroze ("Rosa canina").

Avoti: LLVV, LivP

būka   apv.

1. Palags, caur kuru izlaiž sārmu, balinot veļu.

Avoti: LivP

Bukaiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Tērvetes novadā (līdz 2009. g. - Dobeles rajonā) 36 km no Dobeles, izveidojusies bijušās muižas "Fockenhof" teritorijā, vēstures avotos minēta 1605. g., pagasta centrs.

2. Bukaišu pagasts - pagasts Tērvetes novadā, robežojas ar Tērvetes un Augstkalnes pagastu, kā arī ar Auces un Dobeles novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Fockenhof, krieviski - Fokkengofskaja.

3. Bukaišu skola - apdzīvota vieta (mazciems) Tērvetes novada Bukaišu pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

bukaišnieki

1. Tērvetes novada Bukaišu pagasta apdzīvotās vietas "Bukaiši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bukakārkls   apv.

1. Blīgzna ("Salix caprea").

2. Krūklis ("Rhammus frangula").

Avoti: LivP

bukaltereja   apv.

1. Grāmatvedība; rēķini, uzskaite.

Avoti: LivP

bukalteris   apv.

1. Grāmatvedis.

Avoti: LivP

bukandi

1. Lali - bembu tautas cilts Zambijā.

Avoti: PZT

bukani   novec.

1. Jūras laupītāji 17. gs. R Indijas ūdeņos, nereti Francijas un Anglijas atbalstīti mēdza apmeklēt Spānijas kolonojas; flibustieri.

Avoti: KV

bukanjērs

1. Rietumindijas jūras laupītājs 17. gs.

Avoti: SV08

Bukantavs   vietv.

1. Kalnu masīvs Kizilkumā, Uzbekistānā, augstums - līdz 764 m, virsa lēzena, nogāžu piekājē avoti, ko izmanto apūdeņošanai.

Avoti: PZT

bukarags

1. etn. Sens mūzikas rīks no āža, auna vai liellopa raga.

Avoti: Sen, LivP

Bukaramanga   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas ziemeļos (sp. val. "Bucaramanga"), Andu Austrumkordiljeras rietumu nogāzē 1018 m vjl., Santanderas departamenta administratīvais centrs, 591000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Bukareste   vietv.

1. Rumānijas galvaspilsēta (rumāņu valodā "Bucuresti"), atrodas Lejasdonavas līdzenumā, Dimbovicas krastos, 1883400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA, LģE, Wi

bukarklis   apv.

1. Vienlemešarkls.

Avoti: LivP

bukarkls   apv.

1. Vienlemešarkls.

Avoti: LivP

Bukas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Mālpils novadā, izveidojusies bijušās muižas "Suddenbach" teritorijā.

Avoti: LC, LE1

Būkas   vietv.

1. Būku sala - apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Bebrenes pagastā.

Avoti: LC

būkāšana   apv.

1. Akotu atdalīšana no miežu graudiem.

2. Apkūlības.

Avoti: LivP, MiV

bukāt   sar.

1. Dunkāt, sist.

2. Pārkult, lai atdalītu sēnalas un akotus.

Avoti: Sin, LivP

būkāt   apv.

1. Pārkult labību, lai noberztu akotus.

2. Sist, dauzīt.

3. Svinēt apkūlības.

Avoti: KV, MiV

būkātājs   apv.

1. Kuļmašīnas ierīce miežu akotu atdalīšanai.

Avoti: KiV

bukate   apv.

1. Sakārtots ziedu pušķis; buķete.

2. Garnējums, rotājums.

3. Cilvēku kopa.

Avoti: LivP

Bukateni   vietv.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Bukateņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bukateņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

bukāties   apv.

1. Ar grūtībām dzīvot, uzturēties, mitināties (šaurā, neērtā telpā, neērtos apstākļos).

Avoti: LivP

Bukatina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

Avoti: LC

bukaudekls   apv.

1. Kokvilnas audums.

Avoti: LivP

bukauka   apv.

1. Sitiens, pēriens.

Avoti: LivP

Bukava   vietv.; novec.

1. Bukavu - pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā.

Avoti: PZT

Bukavu   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Dienvidkivu provinces administratīvais centrs, osta Kivu ezera dienvidu krastā. 471800 iedzīvotāju (2004. g.), senāk saucās Kostermanvila.

Avoti: LpA, PuA

bukbēre   apv.

1. Jāņogu suga "Alpu vēvere" ("Ribes alpinum").

Avoti: ME

Būkefals   vēst.

1. Aleksandra Lielā mīļākais zirgs, vispārim dūšīgs zirgs.

Avoti: SV33

Būkela   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Boekel"), Ziemeļbrabantes provincē, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bukentaurs   mit.

1. Mītiska būtne ar cilvēka torsu un vērša rumpi un kājām.

bukero

1. Etrusku kultūrai raksturīga keramika, to apdedzināja neļaujot piekļūt gaisam, tādēļ trauki kļuva tumši, pārklājot ar laku, tie izskatījās kā darināti no metāla.

Avoti: MkV

bukers

1. Bukera balva - ikgadēja literārā balva, kuru piešķir par labāko romānu, kas sarakstīts angliski Apvienotajā Karalistē vai britu kādreizējos valdījumos, arī ASV, to administrē Lielbritānijas Nacionālā grāmatu līga un sponsorē pārtikas ražošanas kompānija "Booker".

Bukera prēmija— Bukera balva.

Avoti: PL

bukete   apv.

1. Ziedu pušķis; buķete.

2. Garnējums; rotājums.

3. Cilvēku kopa.

Avoti: ĒiV, LivP

bukēties   apv.

1. Meklēties (par aitām).

2. Badīties.

Avoti: LivP

bukets

1. Puķu pušķis.

2. Vairākas reizē iededzinātas raķetes.

3. Vīna smarža.

4. apv. Garnējums; rotājums.

5. apv. Cilvēku kopa.

Avoti: SV33, LivP

bukgriežas   apv.

1. Ierīce, ar ko vij virves.

Avoti: LivP

bukģēģeris   apv.

1. Malumednieks.

Avoti: LivP

buki   senv.

1. Viens no masku gājienu dalībnieku nosaukumiem budēļos.

Bukos lēkšana— budēļos iešana.

Avoti: Sen

Buki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

2. Krapišķu Buki - apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Krapišku Buki— Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Krapišķu Buki" nosaukuma variants.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

bukidnoni

1. Tautība, dzīvo Filipīnās, Mindanao salas ziemeļu daļas kalnos, pieder pie Filipīnu kalniešu tautām.

Avoti: PZT

bukināt   apv.

1. Lūpas kustinot, pie sevis klusi, neskaidri runāt.

Avoti: LivP

bukingnota   ek.

1. Pasūtījuma zīme - līguma par jūras pārvadājumiem paveids tiešas satiksmes gadījumā.

Avoti: SbV

bukinists   -a, v.

1. Retu, senu, lietotu grāmatu tirgotājs.

Avoti: LLVV

bukiņa   apv.

1. Dem. --> buka 1(5); krēsls bez atzveltnes.

Avoti: LivP

bukiņš   apv.

1. Mazs stirnu āzītis.

Avoti: KnV

Bukjaniko   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bucchianico"), Abruco reģiona Kjeti provincē, 5260 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bukkārkls   apv.

1. Blīgzna ("Salix caprea").

2. Krūklis ("Rhammus frangula").

Avoti: LivP

bukkūla   apv.

1. Asa, cieta zāle.

Avoti: LivP

bukkūlenis   apv., hip.

1. Kūleņošana.

Avoti: ME

buklē   nelok., v.

1. Audums ar maziem mezgliem virspusē.

Avoti: LLVV

buklets   -a, v.

1. Brīvā locījumā sakārtots neperiodisks iespieddarbs (parasti reklāmas, informācijas izdevums vai īss ceļvedis).

Avoti: LLVV

buklis   apv.

1. Pavisam neass, ļodzīgs cirvis vai nazis.

Avoti: LivP

bukloke   apv.

1. Ierīce, ar kuru pievilina stirnu tēviņus, atdarinot viņu balsi.

Avoti: LivP

bukloki   apv.

1. Vīnkalnu sīpols ("Allium vineale").

Avoti: Aug2

būkmakeris   novec.

1. Bukmeikers.

Avoti: Ang

bukmasts   apv.

1. Masta baļķis.

Avoti: LivP

būkmātara   apv.

1. hip. Dzeltenā ilzīte ("Anthemis tinctoria").

2. Rūta ("Ruta").

Avoti: LivP

bukmeikers

1. Persona, arī uzņēmējs, kas profesionāli nodarbojas ar derību slēgšanu, piemēram, jāšanas vai suņu skriešanās sacīkstēs, boksā, futbolā.

Avoti: LEV

bukmēkers   novec.

1. Bukmeikers - ierēdnis, kas zirgu sacīkstēs pieņem derību iemaksas un pieraksta dalībnieku vārdus.

Avoti: KV

bukmuizieši

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Bukmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bukmuiža   vietv., vēst.

1. Dagdas novada apdzīvotās vietas "Ezernieki" bijušais nosaukums.

2. vēst. Bukmuižas pagasts - Dagdas novada Ezernieku pagasta nosaukums līdz 1939. gadam.

Avoti: LPag

Bukmuižskaja   vietv., vēst.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Bukmujža   vietv., vēst.

1. Bukmuiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Bukmuižas pagastā.

Avoti: KV

buknēmija   med.

1. Apakšstilba difūzs iekaisums pampums.

Avoti: TM

buknēt   apv.

1. Vairākkārt (kādu) viegli grūst; vairākkārt (kādam) viegli sist; dunkāt.

2. Skubināt, mudināt.

Avoti: LivP

buknēt   apv.

1. Radīt paklusu, padobju troksni, kas rodas, kam krītot vai atsitoties; atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LivP

buknica   apv.

1. Veca ēka.

Avoti: LivP

buknīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju,

1. Vairākkārt (kādu) viegli pagrūst, vairākkārt (kādam) viegli iesist.

// intrans.

// apv. Vairākkārt viegli grūst ar galvu, pieri (par dzīvniekiem); viegli badīt.

2. apv. Skubināt, mudināt.

Avoti: LLVV, LivP

buknīties   apv.

1. Savstarpēji bukņīt vienam otru, citam citu.

Avoti: LivP

bukņa   apv.

1. Būda, nabadzīga, nožēlojama mājiņa, apaļkoku māja.

2. Dunka.

Avoti: LivP, Sin

bukņāt   apv.

1. Vairākkārt (kādu) viegli grūst; vairākkārt (kādam) viegli sist; dunkāt.

2. Skubināt, mudināt.

Avoti: LivP

bukņica   apv.

1. Veca ēka.

Avoti: LivP

bukņica   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz citus buknīt, grūstīties; kauslīgs cilvēks.

Avoti: SiV

bukņīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; apv.

1. Vairākkārt grūst ar roku vai dūri; bokņīt; buknīt.

Bukņīt kopā— viegli pagrūžot, dunkājot panākt, ka virzās, novietojas (kopā, ciešāk).

Bukņīt augšā— vairākkārt (kādam) viegli sitot, grūžot, modināt.

Avoti: LLVV, ViV, LivP

bukņīties   apv.

1. Savstarpēji bukņīt vienam otru, citam citu.

Avoti: ViV

Bukoba   vietv.

1. Pilsēta Tanzānijā, Viktorijas ezera rietumu piekrastē, Kageras provinces administratīvais centrs, 57000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

bukoli

1. Gani - zemnieki un vergi Romas provincē Ēģiptē; nosaukums cēlies no Bukolijas - nepieejamas, pārpurvojušās vietas Nīlas deltā, kur pulcējās no nodokļu un klaušu jūga izbēgušie zemnieki un vergi.

Bukolu sacelšanās— sacelšanās pret Romu imperatora Marka Aurēlija laikā (m. ē. 2. gs. otrajā pusē), apspieda Sīrijas vietvaldis Avīdijs Kasijs.

Avoti: SV69

bukolika   -as, s.; literat.

1. Antīkās dzejas žanrs, kas izveidojies no folkloras - idilliskajām ganu dziesmām; šī žanra daiļdarbs.

Avoti: LLVV

bukolis   apv.

1. Jērs.

Avoti: LivP

bukolisks   -ais; s. -a, -ā; literat.

1. Saistīts ar bukoliku, tai raksturīgs.

Bukoliskā dzeja— antīkās dzejas paveids, radusies no ganu dziesmām, ievērojamākie pārstāvji - grieķu dzejnieks Teokrits, romiešu dzejnieks Vergilijs.

Avoti: LLVV

bukot   apv.

1. Krist (bērnu valodā).

Avoti: LivP

bukoties   apv.; hip.

1. Pāroties (par āžiem, kazām).

Avoti: LivP

Bukova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Buckow"), Brandenburgas federālajā zemē, 1500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bukovina   vietv.

1. Vēsturisks novads abpus Ukrainas un Rumānijas robežas, Priekškarpatos, Ukrainas Čerņivcu apgabala dienvidu daļā un Rumānijas Sučavas žudeca ziemeļu daļā.

Avoti: PZT

Bukovno   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 10500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1962. g.

Avoti: Wi

bukrags   apv.

1. Iedzīt bukragā - panākt, arī būt par cēloni, ka (kāds) nokļūst nepatīkamā stāvoklī, bezizejas situācijā.

Avoti: LivP

bukrieža   apv.

1. Muižas kalpa riežas noteiktā laikā neapstrādātā un nenokoptā daļa.

Avoti: LivP

buks   -a, v.

1. Dažu pārnadžu sugu tēviņš.

2. apv. Nepakļāvīgs, grūti ietekmējams cilvēks; stūrgalvīgs, spītīgs cilvēks.

3. apv. Masku gājiens (Ziemsvētkos, Ziemsvētku nedēļā) bez dziedāšanas, ar dejošanu dažu mūzikas instrumentu pavadījumā; šāda gājiena dalībnieki.

4. apv. Neizšķirts rezultāts kādā kāršu spēlē.

5. eif. Deguna gļotas.

6. apv. Statnis zāģējamā materiāla novietošanai; steķis, arī steķi.

7. apv. Īpaši apdarināti (dekoratīvi) krustiski salikti koki salmu jumtu kores nostiprināšanai.

8. apv. Kučiera sēdeklis karietes, ratu vai kamanu priekšā.

9. apv. Nekustīgi grīdā iestiprināta sola gala dēlis ar dekoratīviem iegriezumiem; sola gals ar šādu dēli.

10. apv. Atsperecēšu detaļa, kas satur ecēšanas dziļuma regulēšanas stieni.

11. apv. Šķērssija, tilta sija.

12. apv. Ledgriezis - ierīce pie tilta ledus laušanai.

13. fizk. Vingrošanas rīks uz četrām kājām lēkšanas vingrinājumiem.

Avoti: LLVV, Vng

buks   apv.

1. Sitiens ar dūri, dunka.

Avoti: LivP

buks   apv.

1. Izsauksmes vārds ar sitienu saistītas skaņas apzīmēšanai.

Avoti: LivP

buks   apv.

1. Buka alus - tumšs alus.

Avoti: LivP

buks   apv.; hip.

1. Buka audekls - kokvilnas audums.

Avoti: LivP

būks   apv.

1. Izsauksmes vārds, ko lieto, lai atdarinātu padobju sitiena, kritiena troksni.

Avoti: LivP

buksa   apv.

1. Metāla čaula, kārba, kurā griežas ratu ass.

Avoti: LivP

buksbaumija

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Buxbaumiaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Buxbaumia"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Bezlapu buksbaumija— buksbaumiju suga ("Buxbaumia aphylla").

Avoti: LD

bukse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Mašīnu elements ar cilindrisku vai konisku caurumu cita elementa ievietošanai elementu savienojumos vai slīdgultņos (nedalīts ieliktnis).

2. dzc. Lokomotīves un vagona mehānisks mezgls slodzes novadīšanai no ratiņiem vai galvenā rāmja uz riteņpāra asi riteņpāra garenisko kustību un šķērskustību ierobežošanai.

3. apv. Metāla čaula, kārba, kurā griežas ratu ass.

Avoti: LLVV

bukse   apv.

1. Iegludināta vīle (biksēm).

Avoti: LivP

bukse   apv.

1. Kapmirte ("Vinca").

Avoti: ViV

buksēšana

1. Transportlīdzekļa riteņu griešanās uz vietas bez kustības uz priekšu.

Avoti: SV99

buksēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja.

1. intrans. Nevirzīties uz priekšu, riteņiem griežoties uz vietas (par transportlīdzekli).

2. trans. Vilkt (citu transportlīdzekli) tauvā, trosē (par transportlīdzekli).

Avoti: LLVV

buksēt   apv.

1. Stampāt.

Avoti: LivP

buksēt   apv.

1. Bukņīt; sist, dauzīt.

Avoti: LivP

buksiera-   žarg.

1. Buksēšanas-.

Avoti: SLG

buksierēties   novec.

1. Cīnīties, sacensties boksā.

Avoti: Ang

buksieris   apv.

1. Bokseris.

Avoti: LivP

buksieris

1. Velkonis.

2. Velkamā tauva, trose.

Avoti: MIL

buksirs   žarg.

1. Cilvēks, kas stostās.

Avoti: KZ

buksis   -ša, v.

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Buxaceae"), mūžzaļi koki vai krūmi, 4 ģ., 80-90 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Buxus"), Latvijā dažas sugas tiek audzētas, īpaši zemos dzīvžogos.

Mūžzaļais buksis— bukšu suga ("Buksus sempervirens").

Sīklapu buksis— bukšu suga ("Buksus microphylla").

Sīklapu bukša Japānas varietāte— bukšu sugas varietāte ("Buksus microphylla var. japonica"), kas ir ziemcietīga.

Avoti: LLVV, LD

Bukskaunti   vietv.

1. Apgabals ASV Pensilvānijas štatā uz ziemeļiem no Filadelfijas.

Bukskaunti latviešu kopiena— pirmie latvieši apgabalā ieceļoja 20. gs. sākumā, 1948.-1949. g. ieceļoja ~500 latviešu bēgļu.

Avoti: LE1

bukskins   novec.

1. Bukstiņš - izturīgs vilnas audums.

Avoti: Ang

bukskiņš   novec.

1. Bukstiņš - izturīgs vilnas audums.

Avoti: Ang

bukskoks   apv.

1. Pīlādzis.

Avoti: LivP

buksna   apv.

1. Tāds, kas mēdz dunkāt.

2. Dunka sānos, grūdiens ar dūri.

Avoti: LivP

būksna   apv.

1. Liels, smagnējs, neveikls, lempīgs cilvēks.

Avoti: LivP

būksna   apv.

1. Ar dusmām runājošais; neskaidri runājošais.

2. Sadusmots, sakaitināts un slinks cilvēks.

3. Grūstīšanās.

4. Veca, nemierīga sieviete.

Avoti: LivP

būksne   apv., hip.

1. Koka kāja, būksnis 2.

Avoti: ME

buksnis   apv.

1. Grūdiens ar dūri, dunka sānos, belziens.

Avoti: LivP

būksnis   apv.

1. Žūksnis, vīkšķis.

Avoti: LivP

būksnis   apv.

1. Koka kāja.

Avoti: ME

būksnīt   apv.

1. Bukņīt, sist, dunkāt.

Avoti: LivP

buksnīt   apv.

1. Nelikt mierā, skubināt, mudināt.

2. Bukņīt, dunkāt.

Avoti: LivP

buksnīties   apv.

1. Grūstīties, dot dunkas.

Avoti: LivP

būksnīties   apv.

1. Urdīties, nemierīgi rīkoties.

Avoti: LivP

Bukstehūde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Buxtehude"), Lejassaksijas federālajā zemē, 39800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

bukstene   apv.

1. Kartupeļu un putraimu biezputra.

Avoti: LivP

būkstēt   apv.

1. Dobji skanēt, dārdēt.

Avoti: LivP

bukstēt   apv.

1. Sist ar dūri, dunkāt.

Avoti: KV

Buksti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

bukstierēt   apv.

1. Lasīt pa zilbēm, burtot; lēni, ar grūtībām lasīt.

2. Gudrot, prātot.

Avoti: LivP

bukstināt   apv.

1. Grūstīt, iedunkāt.

Avoti: ME

bukstinputra   apv.

1. No kartupeļiem un putraimiem vārīta biezputra.

Avoti: ĒiV

bukstins   apv.

1. Fabrikā austa vilnas drāna (pretstatā lauku vadmalai).

2. Kartupeļu un putraimu biezputra.

Avoti: ĒiV, LivP

bukstins   apv.; mīlin.

1. Jērs; auns.

Avoti: ĒiV

bukstiņbiezputra   apv.

1. Biezputra, kurā apvienoti putraimi un kartupeļi; bukstiņputra.

Avoti: VV

bukstiņputra   apv.

1. No kartupeļiem un putraimiem vārīta biezputra.

Avoti: ĒiV

bukstiņš   -a, v.; novec.

1. Fabrikā austa vilnas drāna (pretstatā lauku vadmalai).

2. Kartupeļu un putraimu biezputra.

Avoti: LLVV, LivP

bukstiņš   apv.

1. Dūres sitiens, grūdiens sānos.

2. Negants zēns.

Avoti: KV, LivP

bukstīt   apv.

1. Dunkāt.

Avoti: Sin

bukstīties   apv.

1. Bukņīties, grūstīties.

2. Ar grūtībām dzīvot, uzturēties, mitināties (šaurā, neērtā telpā, neērtos apstākļos).

Avoti: LivP

buksts   apv.

1. Dūres sitiens, grūdiens sānos.

Avoti: KV

buksturēt   apv.

1. Lasīt pa zilbēm, burtot; lēni, ar grūtībām lasīt.

2. Gudrot, prātot.

Avoti: LivP

buksturnieks   apv.

1. Prātotājs, gudrotājs.

Avoti: SiV

buksuss

1. Neliels, mūžzaļš dienvidzemju koks ar ļoti cietu koksni.

Avoti: SV69

bukš   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, kam smagam un mīkstam atsitoties pret ko.

Avoti: LivP

būkš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu dobju, apslāpētu troksni, kas rodas, kam pasmagam atsitoties pret ko vai arī kam sprāgstot.

Avoti: LLVV

būkšas   apv.

1. Būkšķi.

Avoti: KiV

bukšaugi

1. Eiforbiju rindas dzimta, daudzgadīgi lakstaugi, kokaugi ar mūžzaļām lapām, ziedi sīki, lapu žāklēs, 6 ģ., ~60 s.; Latvijā apstādījumos, kapsētās audzē mūžzaļo buksi jeb suņumirti.

Avoti: PDE

bukšelis   apv.

1. Pieliekamais (darbarīku novietošanai).

Avoti: LivP

bukšenis   apv.

1. Ezerā sadzītu mietu kopums, kur uzkārt zvejas tīklus zvejošanas laikā.

Avoti: LivP

bukšēt   apv.

1. Būkšķēt; bokšēt.

Avoti: ViV

būkšēt   parasti 3. pers., būkš, pag. būkšēja; intrans.

1. Radīt dobju, apslāpētu troksni (par ko pasmagu, kas atsitas pret ko); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

būkšēties   apv.

1. Būkšēt.

Avoti: KiV

būkšienis   apv.

1. Pēkšņs liels troksnis; būkšķis.

Avoti: LivP

bukšiens   apv.

1. Būkšķis.

Avoti: LivP

bukšināt   apv.

1. Būkšķināt; bokšināt.

2. Paklusi, neskaidri runāt; murmināt.

3. Radīt paklusas, aprautas balss skaņas (par dzīvniekiem).

Avoti: ViV, KnV

būkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) būkšķ.

// intrans.

// intrans. Darboties ar dobju troksni (piemēram, par motoriem, artilērijas ieročiem); būkšķēt.

Avoti: LLVV

būkšināties   apv.

1. Dauzīt.

Avoti: LivP

bukšināties   apv.

1. Vairākkārt būkšķināt; darīt ko, radot padobju troksni; bokšināties.

Avoti: ViV

bukšis   apv.

1. Būkšķis.

Avoti: LivP

būkšis   -ša, v.

1. Dobjš, apslāpēts troksnis, kas rodas, kam pasmagam atsitoties pret ko.

Avoti: LLVV

bukšķenāt   apv.

1. Būkšķināt.

Avoti: LivP

būkšķēt   parasti 3. pers., būkšķ, pag. būkšķēja, intrans.

1. Radīt dobju, apslāpētu troksni (par ko pasmagu, kas atsitas pret ko); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

bukšķierēt   apv.

1. Lasīt pa zilbēm, burtot; lēni, ar grūtībām lasīt.

2. Gudrot, prātot.

Avoti: LivP

būkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) būkšķ.

// intrans.

// intrans. Darboties ar dobju troksni (piemēram, par motoriem, artilērijas ieročiem); būkšķēt.

Avoti: LLVV

būkšķināties   apv.

1. Dobji skanēt, trokšņot.

Avoti: LivP

bukšķis   apv.

1. Pušķis.

2. Vīkšķis.

Avoti: LivP

bukšķis   apv.

1. Būkšķis.

Avoti: LivP

būkšķis   -ķa, v.

1. Dobjš, apslāpēts troksnis, kas rodas, kam pasmagam atsitoties pret ko.

2. apv. Trokšņotājs.

3. No skriemeļa darināta bērnu rotaļlieta, ko darbina, griež ar auklu.

Avoti: LLVV, LivP

būkšķis   apv.

1. Dīkdienis, slaists.

2. Vīzdegunis, okšķeris, nederīgs subjekts.

Avoti: LivP

būkšķis   apv.

1. Vīšķis; kušķis.

Avoti: LivP

būkšone   apv.

1. Ilgstošu, padobju trokšņu kopums; arī būkšķis.

Avoti: LivP

bukšs   apv.

1. Burkšķis.

Avoti: LivP

būkšs   apv.

1. Skaņa, troksnis, ko rada dumpis 2.

Avoti: LivP

Būkšteņi   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Bukšti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bukšti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Maļinovas pagastā.

Avoti: LC

Būkšti   vietv.

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Bukšti" nosaukuma variants.

2. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Bukšti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bukštierēšana   apv.

1. Burtošana.

Avoti: LivP

bukštierēt   apv.

1. Lasīt pa zilbēm, burtot; lēni, ar grūtībām lasīt.

2. Gudrot, prātot.

Avoti: LivP

būkštieši

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Būkšti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bukšvancs   apv.

1. Vienrokas zāģis.

Avoti: LivP

bukt   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu paklusu, padobju, piemēram, sirdspukstu troksni.

Avoti: LivP

bukt   apv., hip.

1. Kļūt neasam, notrulināties.

Avoti: ME

būkt   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, ledum plaisājot.

Avoti: LivP

bukta   apv.

1. Tauva, trose.

Avoti: Sin

buktains   apv.

1. Nelīdzens, negluds.

Avoti: LivP

buktaiņš   apv.

1. Nelīdzens, negluds.

Avoti: LivP

bukte   apv.

1. Iegludināta ieloce, iegludināta vīle (parasti biksēm).

2. Iedauzīts iedobums (piem., metāla virsmā).

3. Grodi savērptas dzijas samezglojums.

Avoti: SLG, LivP

buktēt   apv.

1. Gludinot veidot vīli (biksēm).

2. Sitot, triecot u. tml. radīt iespiedumu, ieliekumu (metāla priekšmetā).

Avoti: LivP, SLG

buktēties   apv.

1. Veidoties nelīdzenumam, negludumam, piemēram, apģērbā.

2. Nenopietni, nepamatoti pretoties kādam piedāvājumam.

3. Tikai nelabprāt ķerties pie kāda darba.

Avoti: LivP

buktīgi   apv.

1. Enerģiski, sparīgi.

Avoti: LivP

buktīgs   apv.

1. Straujš, neapvaldīts; dusmīgs.

2. Enerģisks, sparīgs, darbīgs.

Avoti: LE, KnG, LivP

bukts   apv.

1. Iegludināta vīle (biksēm).

2. Sitiena, trieciena u, tml. rezultātā radies iespiedums, ieliekums (metāla priekšmetā).

3. Grodi savērptas dzijas samezglojums.

Avoti: LivP

buku   izsauk.; savienojumā ar "bē".

1. Lieto, lai atdarinātu āža balss skaņas.

Avoti: LLVV

buku   apv.; izsauk.

1. Izsauciens, ko lieto bērnu rotaļu dziesmā, pavadot ritmisku kustību.

Avoti: LivP

bukubārzda   apv.

1. Stāvā vilkakūla ("Nardus stricata").

Avoti: Aug2

Bukubirzs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Gailīšu pagastā.

Avoti: LC

bukulains   apv.

1. Bez ragiem.

Avoti: LivP

bukulapas   apv.

1. Purva cūkausis ("Calla palustris"), daudzgadīgs kallu dzimtas augs.

2. Pļavas vilkmēle ("Succisa pratensis").

Avoti: Aug2

bukulēni   apv.

1. Brakalaiņi.

Avoti: LivP

bukūlenis   apv.

1. Kūleņojot, metoties pār paša galvu; kūlenis.

Avoti: LivP

bukulēns   apv.

1. Lielībnieks, bramanis, tāds, kas ar sevi dižojas; brakalainis.

Avoti: ME

bukūliņš   apv.

1. Kūlenis.

Avoti: LivP

bukūlis   apv.

1. Kūlenis.

Avoti: LivP

bukūliski   apv.

1. Kūleniski, sparīgi, palēkdamies.

Avoti: LivP

Bukulti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Garkalnes novadā.

Bukultu līgums— Rīgas arhibīskapa un Rīgas pilsētas līgums, noslēgts 1546. g. 24. oktobrī Bukultos, Rīga atzina arhibīskapu par pilsētas senioru kopīgi ar Livonijas ordeņa mestru un arhibīskaps atzina Rīgas iedzīvotāju tiesības uz ticības brīvību.

Avoti: LC, LE1

bukūļiem   apv.

1. Kūleniski, sparīgi, palēkdamies; bukūliski.

Avoti: LivP

bukūļus   apv.

1. Kūleniski, sparīgi, palēkdamies; bukūliski.

Avoti: LivP

bukumbārda   apv.

1. Ķīļbārda.

2. No doņiem pīts bārdai līdzīgs priekšmets - maska, ko bērni pieliek pie zoda, atdarinot āžus un baidot citus bērnus.

Avoti: LivP

Bukumuiža   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Ezernieki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Bukupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Zirņu pagastā.

2. Rudņa, Daugavas labā krasta pieteka Krāslavas novadā.

Avoti: LC

bukurags   mūz.

1. Āžrags.

Avoti: ML

bukurāt   apv.

1. Kūleņot.

Avoti: LivP

bukurēt   apv.

1. Dzīt, baidīt (piemēram, vēžus no alām).

2. Velt (kādu smagumu).

Avoti: LivP

bukuris   apv.

1. Kūlenis.

2. Nevienādā gaitā, klūpot, krītot, parasti steigā (iet, skriet u. tml.); tenteriski.

Avoti: LivP

bukuris   apv.

1. Tieva gara nūja ar klucīti galā zivju sadzīšanai tīklā pirms tā izvilkšanas; stūmeklis.

Avoti: LivP

bukurot   apv.

1. Kūleņot.

Avoti: LivP

bukurs   apv.

1. Kūlenis.

Bukuru bukuriem— kūleņu kūleņiem.

Avoti: ME, EH

bukusakne   apv.

1. Klinšu noraga ("Pimpinella saxifraga").

Avoti: Aug2

bukūzis   apv.

1. Tauva, trose.

2. Maza veca ēka vai piebūve.

Avoti: LLVV, KV, KnG

Bukūzis   vietv.

1. Ezers Viesītes novada Elkšņu pagastā, Saukas dabas parka teritorijā, garums - ~600 m, lielākais platums - ~120 m; Bukūža ezers.

Avoti: LE1, La1

bukva   apv.

1. Burts.

Avoti: LivP

bukvāle   novec.

1. Koka veseris pāļu dzīšanai; vāle bluķu skaldīšanai.

Avoti: KV

bukzaglis   apv.

1. Malumednieks.

Avoti: LivP

būķe   apv.

1. Sārms.

Avoti: LivP

būķele   apv.

1. Mazā plūme; šī augļu koka auglis.

Avoti: LivP

buķelis   apv.

1. Mazs, jauns buks.

2. Vienlemešarkls.

Avoti: LivP

buķenieki

1. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Buķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

būķēšana   apv.

1. Drēbju mazgāšana (sārmā).

Avoti: LivP

būķēšanās   apv.

1. Drēbju mazgāšana (sārmā).

Avoti: LivP

buķešpaparde   apv.

1. Dzeloņainā ozolpaparde ("Dryopteris carthusiana", arī "Dryopteris spinulosa").

Avoti: LivP

būķēt   apv.

1. Mērkt un mazgāt veļu sārmā; balināt.

2. Stampāt.

Avoti: KV, LivP

būķētājs   apv.

1. Kāds, kurš darbojas ar veļu.

Avoti: LivP

buķete   -es, dsk. ģen. -šu, s.; sar.

1. Sakārtots (ziedu) pušķis.

2. Garšas un aromāta īpašību kopums (parasti vīnam, tējai).

Avoti: LLVV

būķēties   apv.

1. Darboties ar veļu; nodarboties ar sieviešu darbiem vispār.

Avoti: KV, LivP

būķēties   apv.

1. Daudz un bieži ēst.

Avoti: LivP

buķetmīna   mil.

1. Jūras mīnu veids, kad pie viena un tā paša svērteņa piestiprināti vairāki peldoši mīnu korpusi, ja stiprinājums, kas notur vienas mīnas korpusu, tiek pārrauts, no atsvara uz iepriekš noteikto dziļumu paceļas cita mīna.

Avoti: MIL

buķets   apv.

1. Ziedu, augu buķete.

Avoti: KiV

buķi   apv.

1. Sānu balsti stellēm.

Avoti: LivP

Buķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Sesavas pagastā.

Avoti: LC

buķiks   žarg.

1. Sviestmaize.

Avoti: SLG

būķins   apv.

1. Putnu būrītis.

Avoti: LivP

buķis   apv.

1. Trauks, kurā sasmalcina un arī uzglabā sāli.

Avoti: LivP

būķis   apv.

1. Mazgāšanai (sārmā) iemērktās drēbes.

2. Baļļa drēbju, veļas mazgāšanai; katls, kurā vāra un būķē veļu.

3. Sārma gatavošanai izmantotie pelni; sārma pelni.

Avoti: KV, LivP

būķis   apv.

1. Kaudze, daudzums.

Avoti: LivP

būķis   apv.

1. Kāds, kas daudz un bieži ēd.

Avoti: LivP

būķis   apv.

1. Putnu būris; strazdu būrītis.

Avoti: LivP

buķiski   apv.

1. Buķiski celt - celt (virzīt) ar bomjiem (parasti baļķus).

Avoti: LivP

bula   -as, s.; parasti vsk. ģen.

1. Liels karstums, tveice (skaidrā, sausā laikā); dūmakains, tveicīgs, spiedīgs gaiss; buls.

Avoti: LLVV

Bula   vietv.

1. Upe Krievijā, Čuvašijas Republikā un Tatarstānas Republikā, Svijagas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

bulada   apv.

1. Bulants.

Avoti: EH

Bulajeva   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Ziemeļkazahstānas apgabala ziemeļos, 7600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1969. g.

Avoti: LpA, Wi

Bulakita   vietv.

1. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Cipas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

bulandi

1. Balanti - tauta Gvinejā-Bisavā.

Avoti: PZT

Bulandi   vietv.

1. Bulandu pilskalns - atrodas Kokneses novada Iršu pagastā Pērses labajā krastā, 6-9 m augsts paugurs ar mākslīgi izveidotām stāvām nogāzēm, plakums (40 x 22 m) - izlīdznāts, datējums nav zināms.

Avoti: LE1

Bulandžaka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bulancak"), Giresunas ilā, 39500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bulani

1. Pie kalnu moniem piederīga cilšu grupa, dzīvo atsevišķos savrupos areālos kalnos un grūti pieejamos apvidos Laosā, Mjanmas ziemeļaustumos un Taizemes ziemeļos, arī kaimiņrajonos Ķīnā un Vjetnamā, valoda pieder pie monu-khmeru saimes, izplatīti animistiski kulti.

Avoti: PZT

Bulāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

Bulanika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Bulanik"), Mušas ilā, 24400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bulanki   vietv.

1. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Cipas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

bulans   apv.

1. Ādas cepure ar ausu apsegiem.

Avoti: EH

bulans   apv.

1. Neass nazis vai cirvis.

Avoti: EH

bulants   apv.

1. Nepiemēroti liels darbarīks, liels priekšmets, objekts.

Avoti: ME

bulanžērija   fr.

1. Maiznīca, beķereja.

Avoti: RL-2019.4-11, Wi

bulanžisms

1. Šovinistiska kustība Francijā 1887.-1889. g., kuru vadīja ģenerālis Ž. Bulanžē; izvirzīja lozungus par revanšistisku karu pret Vāciju, konstitūcijas grozīšanu un parlamenta atlaišanu.

Avoti: LPE

bulats   mil.

1. Bulata tērauds - sens augstvērtīgs liets tērauds zobenu un dunču asmeņu izgatavošanai.

Avoti: MIL

Bulavaja   vietv.; novec.

1. Bulavajo - pilsēta Zimbabvē.

Avoti: PZT

Bulavajo   vietv.

1. Pilsēta Zimbabvē, provinces administratīvais centrs, 676800 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

bulavka   apv.

1. Kniepadata.

Avoti: KiV

bulavs   apv.

1. Priekšmets (parasti plakans koka gabals kārts galā), ar ko dauzot pa ūdens virsmu dzen zivis tīklā.

Avoti: EH

bulba   apv.

1. Kartupelis; buļba.

Avoti: VV

bulbe   apv.

1. Kartupelis.

Avoti: ME

bulbis   apv.

1. Kartupelis; bulbe.

Avoti: ME

bulbīte   apv.

1. Kukainis, kurš ilgu laiku lidinās vienā vietā un žužina, sīc, dūc un pēc tam pēkšņi lido projām.

Avoti: ME, VeAT

bulbīts   med.

1. Dzimumlocekļa galviņas iekaisums.

Avoti: MSV

bulbķīlis   jūrn.

1. Spurķīļa konstrukcija, kas sastāv no plakanas vai profilētas metāla plāksnes, kurai apakšmalā pierīkots cigārveida bulbs.

Avoti: JūVM

bulbo-   med.

1. Salikteņos norāda uz sīpolu, gurnu (augiem); uz struktūru, orgānu, sabiezinājumu, kas atgādina sīpolu, gurnu; uz iegarenajām smadzenēm.

Avoti: MSV

bulboatriāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz embrija sirds priekšējo daļu un priekškambari.

Avoti: MSV

bulbochaete   lat.

1. Edogoniju dzimtas ģints.

Bulbochaete crasa— šīs ģints suga.

Bulbochaete crenulata— šīs ģints suga.

Bulbochaete elatior— šīs ģints suga.

Bulbochaete mirabilis— šīs ģints suga.

Bulbochaete nordstedtii— šīs ģints suga.

Bulbochaete pygmaea— šīs ģints suga.

Bulbochaete setigera— šīs ģints suga.

Avoti: LD

bulbofila   bot.

1. Orhideju dzimtas ģints ("Bulbofillum"), kas sastopama tikai Austrālijā, aug uz koku mizas un ir 2-3 mm resns bumbulītis ar 1 zvīņveida lapu.

Avoti: PDE

bulbofillum   lat.

1. Bulbofilas.

Avoti: PDE

bulboīds   med.

1. Līdzīgs sīpolam.

Avoti: TM

bulbokapnīns   med.

1. Dobo cīrulīšu "Corydalis cava (Mill.) Schw, et K." guma alkaloīds; kavē šķērssvītrotās muskulatūras reflektorisko un motorisko darbību.

Avoti: TM

bulbs

1. Kuģa priekšvadņa pilienveidīgs vai pussfērisks izvirzījums, kas samazina ūdens viļņu pretestību un dinamisko triecienu līdz 5%.

Avoti: ZTV

bulbuki   apv.

1. Purva purene ("Caltha palustris").

Avoti: Aug2

bulbulēt   apv.

1. Sist, pērt ar žagariem, triekt, kliegt.

Avoti: ME, VeAT

bulbulis   apv.

1. Latviešu pasakās brīnumu putns, kas cilvēkus apbur par kokiem.

2. Bubulis.

Avoti: KV, ME

bulbulis   apv.; hip.

1. Paipala.

Avoti: ME, VeAT

bulbuls

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta, 15 ģintis, 123 sugas, sastopami gk. tropu zonā Āfrikā, āzijā un daļēji Malaju arhipelāgā.

Baltvaigu bubuls— bubulu dzimtas suga ("Pycnonotus leucogenys").

Brūnaiusu bubuls— bubulu dzimtas suga ("Hypsipetes amaurotis").

Dzeltenvēdera bubuls— bubulu dzimtas suga ("Pycnonotus xanthorrhous").

Maskarēnu bubuls— bubulu dzimtas suga ("Hypsipetes borbonicus").

Sarkanūsainais bubuls— sarkanvaigu bubuls.

Sarkanvaigu bubuls— bubulu dzimtas suga ("Pycnonotus jocosus").

2. Persiešu lakstīgala; persiešu un turku dzejā simbols dievu meklējošai dvēselei.

Avoti: ZvP, SV08

bulcene   žarg.

1. Kulinārijas veikals.

Avoti: SLG

bulciņa   žarg.

1. Smalkmaizīte.

2. niev. Resns, maza auguma pusaudzis.

Avoti: SLG

bulciņš   apv.

1. Smalkmaizīte.

Avoti: KnV

bulča   žarg.

1. Smalkmaizīte.

Avoti: SLG

bulda   žarg.

1. Tēja.

Avoti: KZ

Buldana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Buldan"), Denizli ilā, 15900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

bulderene   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

bulderēt   apv.

1. Neskaudri runāt.

Avoti: EH

bulderiņš   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

bulderjānis   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

buldoga   novec.

1. Buldogs.

Avoti: Ang

buldogs   -a, v.

1. Dienesta suns, kam raksturīga liela galva, strups purns, platas krūtis un spēcīgas kājas; attiecīgā suņu šķirne.

Angļu buldogs— spēcīgs vidēja lieluma suns ar masīvu galvu, strupu purnu un īsām kājām; attiecīgā suņu šķirne.

Franču buldogs— neliels suns ar tumšu, īsu apmatojumu; attiecīgā suņu šķirne.

2. Revolveris ar īsu stobru.

Avoti: LLVV

buldozeris   apv.

1. Buldozers.

Avoti: KiV

buldozerists   -a, v.

1. Cilvēks, kas strādā ar buldozeru.

Avoti: LLVV

buldozers   -a, v.

1. Būvmašīna grunts izstrādāšanai un transportēšanai nelielos attālumos, uzbērumu veidošanai, būvbedres un laukumu planēšanai.

Avoti: LLVV

buldozertanks   mil.

1. Ar buldozerierīcēm aprīkots tanks, kas paredzēts tanku un artilērijas vilcēju ierakumu ierīkošanai, kā arī ceļu, pāreju ierīkošanai aizgruvumos, postījumos un dabīgajos šķēršļos.

Avoti: MIL

buldrene   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

buldriāne   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

buldrijāns   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

buldriķis   apv.

1. Guļžogs no liela izmēra mietiem.

Avoti: ŽoN

buldriņš   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

buldurene   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

buldurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. parasti 3. pers.; intrans. Radīt raksturīgas balss skaņas (par tītaru).

Avoti: LLVV

buldurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. trans.; sar.; niev. Neskaidri, nesaprotami runāt (ko).

// intrans.

// intrans. Nepareizi, kļūdaini runāt (parasti svešā valodā).

2. apv. Ar grūtībām lasīt.

Avoti: LLVV, KnV

buldurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. Dzīt zivis tīklā.

2. Nemierīgi plosīties, atkārtoti pārvietoties.

3. Nemierīgi izturēties, spārdīties.

Avoti: LLVV, EH

Bulduri   vietv.

1. Jūrmalas pilsētas daļa, kas izveidojusies bijušās muižas ("Bilderlingshof") teritorijā, kas no 1905. g. piederējusi Krievijas Ķeizariskās dārzkopības biedrības Rīgas nodaļai.

Bulduru dārzkopības vidusskola— dibināta 1910. g. kā Valsts Bulduru dārzkopības vidusskola, no 1940. g. Bulduru dārzkopības tehnikums, 1964.-2000. g. - Bulduru dārzkopības sovhoztehnikums.

2. Dzelzceļa pietura Jūrmalā, atrodas pie līnijas Rīga-Tukums, 20 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1877. g. ar nosaukumu "Bilderlingshof", tagadējais nosaukums kopš 1919. gada.

Avoti: LPil, LE1

buldurieši

1. Jūrmalas pilsētas apdzīvotās vietas "Bulduri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

buldurīgs   apv.

1. Neskaidri runājošs.

2. Pļāpīgs.

3. Nepatiess.

4. Aušīgs, ākstīgs.

Avoti: EH

bulduriņš   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

bulduris   -ra, v.; sar.; niev.

1. Cilvēks, kas neskaidri, nesaprotami, arī nesakarīgi runā.

2. Pļāpa.

Avoti: LLVV

buldurīte   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

buldurītis   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

buldurjānis   apv.

1. Bulduris.

2. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

3. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: ME, Aug2, EH

buldurjāns   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

buldurjāņi   apv.

1. Baldriāns (augs).

2. Baldriāna tinktūra.

3. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: MiV, SLG, Aug2

buldurmēle   sar.

1. Pļāpa; tāds, kas neskaidri runā.

Avoti: Sin, ME

buldurs   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

bule

1. Senajā Grieķijā Homēra laikā - basileja dzimtas dižciltīgo padome, kas padota basilejam.

2. Aristrokrātiskajās un oligarhiskajās polisās (līdz 5. gs. sāk. p. m. ē.) - aristrokrātu varas institūcija.

3. Demokrātiskajās polisās - vēlēta augstākās izpildvaras un kontroles iestāde, kas sagatavoja lietas izskatīšanai tautas sapulcē.

Avoti: LPE

bule   apv.

1. Briežu vai dobradžu dzimtas dzīvnieku tēviņš.

Avoti: EH

bule   apv.

1. Stampa (1).

Avoti: EH

būle   apv.

1. Pampums, puns, bumbulis.

Avoti: ME

būle   novec.

1. Senās Grieķijas izpildvaras un kontroles institūcija, padome ar 500 vai 400 locekļiem.

Avoti: KV

bulēksis   apv.

1. Vecs, neass nazis.

Avoti: EH

bulenes   apv.

1. Purva purene ("Caltha palustris").

Avoti: Aug2

Bulēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LC

bulens   apv.

1. No koka darināts putna (parasti pīles) atveidojums šo putnu pievilināšanai (medībās).

Avoti: ViV

bulēns   apv.

1. Auns.

Avoti: EH

Būlenslāma   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Boelenslaan"), Frīzlandes provincē, 1200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bulents   apv.; hip.

1. Klaidonis.

Avoti: EH

buleņģis   apv.

1. Sprungulis, runga.

Avoti: SiV

būleuts   novec.

1. Būles loceklis senajā Grieķijā.

Avoti: KV

bulg.   saīs.

1. Bulgāru-; bulgāru valoda.

Avoti: LLVV, SV05

Bulgana   vietv.

1. Pilsēta Mongolijā, aimaka administratīvais centrs, 11300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

bulgāri   -u, v.

1. dsk., v. Slāvu tauta, Bulgārijas pamatiedzīvotāji.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Volgas-Kamas bulgāri— tjurku cilšu grupa, 7. gs. 2. p. no Pieazovas austrumu daļas ienāca Viduspievolgā, nodarbojās ar arkla zemkopību un lopkopību.

Bulgāru valoda— ide valodu saimes slāvu valodu grupas (dienvidslāvu apakšgrupas) valoda, oficiālā valoda Bulgārijā, rakstības pamatā modificēta kirilica.

Avoti: LLVV

bulgaria   lat.

1. Leociju dzimtas ģints.

Bulgaria inguinans— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Bulgārija   vietv.

1. Bulgārijas Republika (bulgāru valodā "Balgaria"), valsts Eiropas dienvidu daļā, Balkānu pussalas austrumos, pie Melnās jūras, galvaspilsēta - Sofija, iedalās 28 provincēs, robežojas ar Turciju, Grieķiju, Maķedoniju, Serbiju un Rumāniju, kā arī ar Melno jūru.

Pirmā Bulgārijas valsts— slāvu un bulgāru valsts Balkānu pussalas ziemeļu daļā 681.-1018. g.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jelgavas novada Valgundes pagastā.

Avoti: PuA, LģE

bulgurs

1. Termiski apstrādāti šķelti kviešu graudi.

Avoti: DĒ-40-34

Bulhedsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Bullhead City"), Arizonas štatā, 39350 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

buli

1. Cilšu grupa Indonēzijā, Halmaheras salas dienvidu daļā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms (sunnisms), saglabājušies tradicionālie ģints ticējumi.

2. Tauta no fangu tautu grupas, dzīvo Kamerūnas vidienē un dienvidos, Ekvatoriālajā Gvinejā un Gabonas ziemeļos, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

3. Gbaju tautas etnogrāfiska grupa, dzīvo Centrālāfrikas Republikas dienvidrietumu daļā, Kamerūnas dienvidaustrumos un Kongo Republikas ziemeļos.

Avoti: PZT

buli   mil.

1. Viena no lieltonnāžas virsūdens kuģu bortu zemūdens daļas prettorpēdu un pretmīnu konstruktīvās aizsardzības sistēmām, pussfēras veida pludlīnijas formas metāla pierīces, kas aizsedz kuģa korpusa zemūdens daļu.

Avoti: MIL

bulīmija

1. Emocionāli traucējumi, kur slimīgām ēdelības lēkmēm seko depresija, pašizraisīta vemšana, badošanās.

Avoti: SV99

bulīmiķis   sar.

1. Bulīmijas slimnieks.

bulināt   apv.

1. Mirkšķināt (acis), parasti atmostoties, arī pārsteiguma, izbrīnā.

2. Dūdot (par balodi).

Avoti: KiV

buline   apv.

1. Silei līdzīga laiva, kas izgrebta no kokas stumbra.

Avoti: EH

bulinģis   apv.

1. Runga.

Avoti: TlV

buliņģis   apv.

1. Sprungulis, runga.

Avoti: EH

Buliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kocēnu novada Vaidavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Sarkaņu pagastā.

Avoti: LC

buliņš   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

bulis   apv.

1. Vērsis, bullis.

Avoti: EH

bulis   apv.

1. Nazis ar nodilušu galu.

Avoti: EH

Buliši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

Avoti: LC

bulīt   apv.

1. Griezt ar nazi, kuram nodilis gals.

Avoti: EH

bulīte   apv.

1. Rīta zvaigzne.

Avoti: EH

būlīte   apv., hip.

1. Pumpa, bumbulis, pampums.

Avoti: ME

būlītis   apv.

1. Buzulis, pumpa, pampums.

2. Ķiploku sīpols ("Allium scorodoprasum").

Avoti: ME, Aug2

bulits   sar.

1. Bullītis - soda metiens hokejā.

Avoti: Ang

buližņiks   žarg.

1. Bruģakmens.

2. Nemākulīgi pagatavots, samērā liela izmēra priekšmets (piem., darbarīks).

Avoti: SLG

buljonisms   ek.

1. Metālnaudas teorija - ekonomikas teorija, kas naudu identificē ar dārgmetāliem, no kuriem tiek izgatavota nauda, aplūko metāla naudu kā nācijas bagātību.

Avoti: SbV

buljons   -a, v.

1. Gaļas, kaulu, arī zivju novārījums (parasti dzidrs).

2. žarg.; iron. Tukšvārdīga atbilde mācību stundā.

Avoti: LLVV

bulka   sar.

1. Smalkmaizīte.

2. Baltmaize.

Avoti: SLG

bulki   sar.

1. Dibens.

Avoti: KZ

bulks   apv.

1. Neliels baltmaizes kukulītis, arī smalkmaizīte.

Avoti: SiV, KnG

bulla   -as, s.

1. Ar zīmogu apstiprināts Romas pāvesta (viduslaikos arī imperatora) raksts, lēmums, rīkojums.

Zelta bulla— Kārļa IV (1355.-1378. g.) izdots dokuments, kas precīzi noteica karaļa ievēlēšanas kārtību Svētās Romas impērijā; šo bullu izdeva 1356. g., un tā saglabāja savu likuma spēku līdz 1806. gadam.

2. Apaļš metāla zīmogs, ar ko apstiprināja viduslaiku valdnieku, gk. Romas pāvestu aktus.

3. Dokumentam pielikts lakas vai vaska zīmogs viduslaikos.

Avoti: LLVV, EV, JtV

bulla   med.

1. Pūslis, čulga; katrs veidojums, kas atgādina pūsli.

Avoti: TM

bullans   apv.

1. 3-6 mēnešus vecs bullis.

Avoti: EH

bullektomija   med.

1. Ķirurģiska bullas izņemšana, parasti bullozās ernfizēmas gadījumā, lai uzlabotu plaušu funkcijas.

Avoti: MSV

bullelis   apv.

1. Dem. --> bullis (1).

Avoti: EH

Bullen   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielupe, Jūrmalas pilsētas daļa.

Avoti: FV

bullene   apv.

1. Cūkpiene.

Avoti: KV

bullenes   apv.

1. Purva purene ("Caltha palustris").

Avoti: Aug2

Bullenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Buļļu muiža, kas atradās Rīgas pilsētas lauku teritorijā.

Avoti: KV

bulleniņš   apv.

1. Dem. --> bullis.

Avoti: EH

bullenis   apv.

1. Pusaugu bullis.

Avoti: EH

bullēns   v.

1. Dem. --> bullis.

2. apv. Jauns bullis.

Avoti: LV87, ĒiV

bulletin   novec.

1. Biļetens.

Avoti: KV

bullion   novec.

1. Dārgmetāls lējumos vai stieņos.

Avoti: TV

bullis   -ļļa, v.

1. Briežu vai dobradžu dzimtas dzīvnieku tēviņš.

2. žarg. Liels, spēcīgs, robusts vīrietis.

Nikns kā bullis— ļoti dusmīgs.

Ielikt bulli ausī— stāstīt muļķības vai melus.

3. apv. Vienkoča laiva ar koka spārniem gar malām; bullītis.

4. Ķīsis.

5. No resna kuoka izcirsta sile, ar kuru braukā pa ūdeni kā ar laivu.

Avoti: LLVV, SLG, Sin, KnV, EH

bullīši   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

2. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

3. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

4. Ķiploku sīpols ("Allium scorodoprasum").

Avoti: Aug2

bullīšpiens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

bullīšputra   apv.

1. Ar pienu savārīts jaunpiens.

Avoti: BB

bullītis   -ša, v.

1. Dem. --> bullis.

Avoti: MLVV

bullītis   -ša, v.

1. Ķiploku sīpols ("Allium scorodoprasum").

2. Ķiploks.

3. Liliju dzimtas augs, sīpolu radinieks, diezgan parasts ēnainos mežos, arī upju ielejās.

4. apv. Pļavas bitene ("Geum rivale").

5. apv. Vidējā ceļteka ("Plantago media").

6. apv. Silei līdzīga no bluķa izcirsta laiviņa.

7. apv. Ar roku darbināma ierīce (sastāvoša no trim statnī iestiprinātiem robainiem veltņiem) linu, kaņepāju mīstīšanai.

8. novec. Bomis, uz kura uztin linu audeklu.

9. novec. Rīta zvaigzne.

10. novec. Ķīsis.

11. novec. Trijstūrains dēlītis spīļu arklam kartupeļus vagojot.

12. sar. Soda metiens (hokejā).

Avoti: KV, Sin, LE, Aug2, ViV, SLG

bullozs   med.

1. Tāds, ko raksturo čulgas, bullas 2.

Avoti: TM

bulls   apv.

1. Bullis.

Avoti: BsV

Bulmeistari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Barkavas pagastā.

Avoti: LC

bulmeistarieši

1. Madonas novada Barkavas pagasta apdzīvotās vietas "Bulmeistari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bulmeisteri   vietv.

1. Madonas novada Barkavas pagasta apdzīvotās vietas "Bulmeistari" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bulmeisterieši

1. Madonas novada Barkvas pagasta apdzīvotās vietas "Bulmeisteri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

buločka   žarg.

1. Smalkmaizīte.

Avoti: SLG

bulomi

1. Kisi tautai tuvu radniecīga cilšu grupa, dzīvo gk. Sjerraleones ziemeļrietumos, arī Gvinejas dienvidos.

Avoti: PZT

Buloņa   vietv.

1. Pilsēta Francijas ziemeļos (fr. "Boulogne-sur-Mer"), Nora-Padekalē reģiona Padekalē departamentā, osta Padekalē šauruma dienvidaustrumu krastā, 43000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Buloņa-Bijankūra   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Boulogne-Billancourt), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, Sēnas krastā, Parīzes dienvidrietumu piepilsēta, 114200 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, Wi

buloze   med.

1. Ādas slimību grupa, ko raksturo čulgu veidošanās.

Avoti: TM

bulroze   apv.

1. Ārstniecības peonija ("Paeonia officinalis").

Avoti: Aug2

bulrozes   apv.

1. Ārstniecības peonija ("Paeonia officinalis").

Avoti: Aug2

buls   -a, v., parasti vsk. ģen.

1. Liels karstums, tveice (skaidrā, sausā laikā); dūmakains, tveicīgs, spiedīgs gaiss; bula.

Bula laiks— karsts, spiedīgs laiks pirms pērkona.

Avoti: LLVV, LE

bulstāgs   apv.

1. Ķestera nūja.

Avoti: EH

bulstakot   apv.

1. Sist pa ūdeni ar bulstaku.

Avoti: EH

bulstaks   apv.

1. Gara kārts, kam ir apaļš gals un ko izmanto zivju zvejā.

Avoti: KiV

bulstāks   apv.

1. Bulstarāgs.

Avoti: EH

bulstarāgs   apv.

1. Nūja, runga sišanai.

Avoti: EH

bulstuks   apv.

1. Ādas vai skārda izliekums, kas piestiprināts pie sedulkas siksnas ievēršanai.

Avoti: KiV

bulšits   žarg.

1. Muļķības, blēņas.

Avoti: SLG

bulštarāgs   apv.

1. Gara kārts ar galā uzbāztu ripu, ar ko sita pa ūdens virsmu zivis dzenot abarā.

Avoti: TlV

bulta   -as, s.

1. Tieva (metāla, kaula, koka) stiegra ar atkarpainu galu (šaušanai no loka, stopa).

Kā bulta— ļoti ātri.

2. Atslēgas sastāvdaļa, kas aizslēdz vai atslēdz.

3. Metāla stienis ar galviņu vienā galā un vītni otrā galā (konstrukciju sastiprināšanai).

Avoti: LLVV

bultaks   apv.

1. Stampa (parasti kartupeļu stampāšanai).

2. Gara kārts, kam ir apaļš gals un ko izmanto zivju zvejā.

Avoti: KiV

bultčūska

1. Zalkšu dzimtas suga ("Psammophis lineolatus"), garums - līdz 90 cm, ķermenis ļoti tievs, atsperīgs, dzeltenīgs un brūngans; smilšu tuksnešos un pustuksnešos Āfrikā un Āzijā.

Avoti: LPE

bulte   apv.

1. Bulta.

2. Gara kārts, kam ir apaļš gals un ko izmanto zivju zvejā.

3. Vienlaikus lielā daudzumā, spēcīgi.

Avoti: SiV, KiV

bultēkls   apv.

1. Kārts zivju dzīšanai tīklā.

Avoti: EH

bultene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Cirveņu dzimtas ģints ("Sagittaria"), daudzgadīgs ūdens vai mitru vietu lakstaugs ar bultveida lapām un baltiem ziediem, 20-25 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastā bultene— bulteņu suga ("Sagittaria sagittifolia"), kas Latvijā sastopama diezgan bieži visā teritorijā ezeru un upju litorālē un palienēs, arī mākslīgās ūdenstilpēs un vecupēs.

Platlapu bultene— bulteņu suga ("Sagittaria latifolia").

Šaurlapu bultene— bulteņu suga ("Sagittaria graminea").

2. apv. Rūgtā ziepenīte ("Polygala amarella").

Avoti: LLVV, DaE, Aug2

bulterjers

1. Vidēja lieluma suns ar gludu (parasti baltu) apmatojumu; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: SV99

bultēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; parasti savienojumā ar "ciet" vai "vaļā".

1. Aizdarīt ar bultu (2); atdarīt (ko ar bultu (2) nostiprinātu).

Avoti: LLVV

bultēt   apv.

1. Duļķot (ūdeni).

2. Bezmērķīgi maisīt (ēdienu).

3. niev. Gatavot (zemi) sējai, (to) nemēslojot.

Avoti: KiV

bultiņa

1. Dem. --> bulta.

2. Dem. --> bults.

Avoti: LV93

bultīte   reti

1. Dem. --> bulta.

bults   apv.

1. Durvju aizšaujaumais.

2. Gludekļa dzelzs.

Avoti: LE

bultskrūve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Bulta (3) - metāla stienis ar galviņu vienā galā un vītni otrā galā (konstrukciju sastiprināšanai).

Avoti: LLVV

bultspuķīte   apv.

1. Ziepenīte ("Polygala").

2. Rūgtā ziepenīte ("Polygala amarella").

Avoti: Aug2

bulttaustiņi   inf.

1. Tastatūras četru taustiņu grupa, kas pārvieto kursoru vai rādītāju pa labi, pa kreisi, uz augšu un uz leju.

Avoti: ZTV

bultveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas pēc izskata, formas līdzīgs bultai (1).

Avoti: LLVV

bultveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Bultveida.

Avoti: LLVV

bulunani

1. Džuani tautas cilšu grupa, dzīvo Ķīnas dienvidu daļā, Guansi-Džuanu autonomajā reģionā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju grupas (rakstība latīņu alfabētā), animistiskie ticējumi, ticība Visumā mītošiem gariem, senču kults.

Avoti: PZT

Bulunghura   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Samarkandas vilajetā, 25000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT

bulusviķis   žarg.

1. Var apzīmēt jebko neizprotamu.

Avoti: NeV

bulv.   saīs.

1. Bulvāris (kopā ar nosaukumu).

Avoti: i2

bulvāle   novec.

1. Koka veseris pāļu dzīšanai; vāle bluķu skaldīšanai.

Avoti: KV

Bulvāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Sēlpils pagastā.

Avoti: LC

bulvāns   novec.

1. Izbāzts putns medījuma pievilināšanai.

Avoti: KV

bulvāris   -ra, v.

1. Plata, ar kokiem apstādīta iela.

Bulvāra literatūra— banāla, lētai gaumei atbilstoša literatūra.

Bulvāra prese— prese, kas lasītājus cenšas pievilināt ar sensacionālu vai erotisku saturu; dzeltenā prese.

Avoti: LLVV

bulvarks   novec.

1. Iežogojums ciešas sienas veidā ap kuģa klāju, margsiena.

Avoti: Ang

bulvārprese   -es, s.

1. Prese, kas specializējusies sensacionāla vai intīma rakstura materiālu publicēšanā.

Avoti: MLVV

bulvars   novec.

1. Bulvāris.

Avoti: LME

bulvēģis   apv.

1. Kāršu žogs.

Avoti: ŽoN

bulveķis   apv.

1. Žogs, sēta.

Avoti: ŽoN

bulvēns   apv.

1. Bullēns.

Avoti: EH

bulverģis   apv.

1. Guļbaļķu žogs.

Avoti: ŽoN

bulveris   apv.

1. Sēta, nožogojums.

Avoti: ŽoN

bulverķis

1. jūrn. Iežogojums ciešas sienas veidā ap kuģa klāju, margsiena.

2. apv. Krasta nostiprinājums; izbūvēta krastmala.

3. apv. Guļbaļķu žogs.

Avoti: Ang, TlV, ŽoN

bulvis   apv.

1. Bullis (1).

2. Kartupelis; buļba.

Avoti: EH, VV

bulvītis   apv.

1. Auns, avens.

Avoti: EH

bulvjoties   apv.

1. Meklēties (par aitām).

Avoti: EH

bulžurēt   apv.

1. Berzēties, grūstīt.

Avoti: EH

Buļāni   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Bulāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

buļapiere   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

buļba   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

buļbaine   apv.

1. Kartupeļu lauks.

Avoti: EH

buļbaite   apv.

1. Kartupeļu lauks.

Avoti: EH

buļbājs   apv.

1. Salapojis kartupeļu cers.

Avoti: EH

buļbas   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

buļbašnīks   apv.

1. Karupeļu pīrādziņi ar pildījumu; buļbešnīks.

Avoti: VV

buļbe   apv.

1. Kartupelis.

Avoti: EH

buļbešnīks   apv.

1. Karupeļu pīrādziņi ar pildījumu.

Avoti: VV

buļbs   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

buļdokpasons   apv.

1. Kurpju modelis ar ļoti platiem purniem.

Avoti: KiV

Buļēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LC

Buļi   vietv.

1. Buļu iezis - krauja Braslas labajā krastā, ~2,5 km augšpus ietekas Gaujā, Krimuldas novada Krimuldas pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, to veido augšdevona Gaujas svītas sarkanīgie smilšakmeņi; augšgalā krauja sastāv no 2 pakāpēm: apakšējā ir 12-15 m augsta, vertikāla siena, augšējā - lēzenāka, 3-10 m augsta; lejasgalā izrobotās sienas augstums - 8-10 m; 2-4 m virs ūdenslīmeņa ir slīpslāņotu smilšakmeņu kārtas ar fosforītu un fosfātu mālu oļiem un bruņuzivju fosīlijām; piekājē izveidojies ~5 m augsts divpakāpju ūdenskritums.

2. Buļu alas - 3 alas Buļu iezī līdzās Adamaita alai.

Mazā Buļu ala— 4,3 m gara, šaura plaisa, kuras sienā izkalts ieapaļs iedobums (diametrs - ~2 m, augstums - 2,2 m).

Garā Buļu ala— atrodas 17 m tālāk no Mazās Buļu alas, tai ir plata un augsta ieeja (3,5 x 3,2 m), bet dziļumā tā pakāpeniski sašaurinās (cilvēkam izdevies iekļūt līdz 13 m dziļumam).

Lielā Buļa ala— atrodas ieža lejasgalā virs atvara, tai ir 7,8 m augsta un 4 m plata ieeja, ala sniedzas klintī līdz 11,3 m dziļumam, veidojusies glaciotektoniskajā plaisā, ko paplašinājusi upes sānerozija.

Avoti: LE1

buļķins   apv.

1. Bullēns.

Avoti: EH

buļļāda   apv.

1. Buļļa āda.

Avoti: EH

buļļacs   jūrn., žarg.

1. Neatverams lodziņš kajītes sānos.

Avoti: JūVM

buļļapiere   sar.

1. Stūrgalvis.

Avoti: Sin

buļļciemieši

1. Jūrmalas pilsētas apdzīvotās vietas "Buļļuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

buļļenieki

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Buļļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Buļļezers   vietv.

1. Dabas liegums, atrodas Garkalnes novadā, ~2 km uz dienvidiem no Krievupes dzelzceļa stacijas, valsts aizsardzībā kopš 1957. g. (līdz 1999. g. botāniskais liegums), ezera platība - 2,8 ha, lielākais dziļums - 2,5 m, tajā aug Dortmaņa lobēlija ("Lobelia dortmanna"), gludsporu ezerene ("Isoetes locustris"), dzeloņsporu ezerene("Isoetes echinospora"), sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida"), apkārt ezeram plešas Piejūras zemienei raksturīgs sils.

Avoti: LE1

Buļļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Vilces pagastā.

2. Rīgas pilsētas apkaime Kurzemes rajonā, Daugavgrīvas salas centrālajā un dienvidrietumu daļā, starp Rīgas līci un Buļļupi, izveidojusies bijušās Buļļu muižas teritorijā, atrodas Rīgas galējā ziemeļrietumu stūrī uz Buļļu salas, robežojas ar Daugavgrīvas un Kleistu apkaimēm, kā arī Jūrmalas pilsētu, lai gan pa sauszemi šai apkaimei vienīgais savienojums ir ar Daugavgrīvu.

Buļļu muiža— vēstures avotos pirmo reizi minēta 1495. g., atradusies tagadējā Rīgas pilsētas Kurzemes rajonā, Buļļos.

Buļļu sala— Daugavgrīvas sala, kas atrodas starp Rīgas līci un Buļļupi no Daugavas līdz Lielupei.

3. Buļļu purvs - Pūņu purvs Ventspils novada Vārves pagastā.

Avoti: LC, LE1, LD, La1

buļļnieki

1. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Buļļnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

buļļpiere   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

buļļpieres   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

buļļterjers   sar.

1. Bulterjers - vidēja lieluma suns ar baltu spalvu.

Avoti: Ang

buļļuks   apv.

1. Dem. --> bullis.

Avoti: EH

Buļļuciems   vietv.

1. Jūrmalas pilsētas daļa, atrodas 3 km uz ziemeļaustrumiem no Lielupes dzelzceļa stacijas, pie Lielupes grīvas, vēstures avotos minēta jau 1495. g. (pārceltuve "Buļļu prāmis"), izveidojusies bijušās muižas ("Bullenhof") teritorijā kā zvejnieku ciems.

Avoti: LE1

Buļļupe   vietv.

1. Bijusī Lielupes lejtece, tagadējais Lielupes lejteces labais, Daugavā ietekošais atzars (tagadējo ieteku jūrā (t. s. Jaunupi) Lielupe izveidoja 1755.-57. g. pavasara palos pārraujot šauro piekrastes smilšu joslu), tek pa Rīgavas līdzenumu, garums - 9,5 km, platums - ~200 m.

2. Imulas kreisā krasta pieteka Saldus, Brocēnu un Kandavas novadā, garums - 30 km, kritums - 40,7 m.

3. Sedas lejteces kreisā krasta pieteka Burtnieku novadā, garums - 18 km, agrāk ietecēja Burtniekā, lejtece pārrakta un ievadīta Sedā.

Avoti: LE1, La1, LD

buļļupiens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

buļļzivs

1. dsk. Platgalvju dzimta - asarveidīgo kārtas dzimta ("Cottidae"), garums - 5-75 cm, jūrā un saldūdeņos; ~200 s., Latvijā 5 sugas.

Ziemeļu buļļzivs— ziemeļu jūrasbullis, platgalvju dzimtas suga ("Myoxocephalus scorpius syn. Cottus scorpius"); ziemeļu platgalve.

Četrragu buļļzivs— četrragu jūrasbullis jeb četrragu platgalve ("Triglopsis quadricornis syn. Myoxocephalus quadricornis"), platgalvju dzimtas suga.

Avoti: LPE, LD

buļpautiņi   apv.

1. Matainais āboliņš ("Trifolium arvense").

2. Pļavas bitene ("Geum rivale").

3. Plaukšķenes ("Silene").

Avoti: Aug2

buļpautiņš   apv.

1. Pļavas bitene ("Geum rivale").

2. vsk. Buļpautiņi (1).

Avoti: Aug2

buļpieriņas   apv.

1. Pļavas bitene ("Geum rivale").

Avoti: Aug2

buļpierītes   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

buļva   apv.

1. Kartupelis.

Avoti: Sin

buļvaine   apv.

1. Kartupeļu lauks Latgalē.

Avoti: KV

buļvaite   apv.

1. Lauks, kurā ir auguši kartupeļi.

Avoti: KiV

buļvas   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

buļvēks   apv.

1. Dem. --> buļvis.

Avoti: EH

buļvine   apv.

1. Kartupeļu zupa.

Avoti: KiV

buļvinieks   apv.

1. Virszemes pagrabs sakņaugu glabāšanai.

Avoti: KiV

buļvis   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

2. Kartupeļa bumbulis.

3. Ēšanai sagatavoti kartupeļi; kartupeļu ēdiens.

Avoti: Aug2, KiV

Buļvīši   vietv.

1. Daugavpils novada Nīcgales pagasta apdzīvotās vietas "Buivīši" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

bum   apv.

1. Izsauksmes vārds, ko lieto atkārtojumā atdarinot klusinātu attālu pērkona dunu vai līdzīgas skaņas.

Avoti: ME

bumaga   apv.

1. Darījuma dokuments.

Avoti: KiV

bumāgi   žarg.

1. Dokumenti; papīri.

Avoti: SLG

būmanieši

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Būmaņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

būmanis   novec.

1. Namdaris, celtnieks.

Avoti: KV, ĒiV

Būmaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

Avoti: LC

bumažka   apv.

1. Papīrnauda.

Avoti: KiV

bumažnieks   apv.

1. Kabatas portfelis.

2. Neliels naudas maks.

Avoti: KiV

bumba   -as, s.

1. Lodveida priekšmets (sportam, vingrošanai, rotājām), kas izgatavots no elastīga materiāla un pildīts ar saspiestu gaisu.

2. žarg. Vēders.

Piepūties kā bumba— saka par apaļu vēderu.

Vēders kā bumba— apaļš vēders.

3. žarg., parasti dsk. Pauti.

4. žarg., parasti dsk. Sievietes krūtis.

Avoti: LLVV, KnV, Žrg, SLG

bumba   -as, s.

1. Ierīce, kurā ir sprāgstviela, deglis un kura paredzēta nomešanai no lidaparāta vai kuģa.

Ūdeņraža bumba— bumba, kurā sprādzienu izraisa enerģija, kas atbrīvojas vieglo elementu kodoltermiskajās reakcijās.

Ķīmiskā bumba— bumba, kurā iepildītas indīgās kaujas vielas.

2. žarg. Liela, lēta vīna pudele.

Avoti: MLVV

Bumba   vietv.

1. Upe Kamerūnā, Ngoko kreisā satekupe.

Avoti: PZT

bumbains   apv.

1. Ar bumbveida rotājumiem (parasti par mēbelām).

Avoti: ĒiV

bumbaiņš   apv.

1. Ar bumbveida rotājumiem (parasti par mēbelēm).

Avoti: ĒiV

bumbāks   apv.

1. Resns spieķis, nūja, runga.

Avoti: ME, VeAT

bumbaļa   apv.

1. Sēklas bumbulis kartupeļiem.

Avoti: ME, VeAT

bumbarnieks   apv.

1. Muižas pusgraudnieks; bumburnieks.

Avoti: TlV

bumbāt   apv.

1. Spēlēt (mētāt, sist, spārdīt) bumbu.

Avoti: ME

bumbāt   apv.

1. Ietiepīgi raudāt.

Avoti: EH

bumbāt   apv.

1. Zvanīt (par baznīcas zvanu).

Avoti: EH

bumbātava   apv.

1. Bumbotava.

Avoti: ME

bumbāties   apv.

1. Rotaļāties ar bumbu (vai ar kādu citu apaļu priekšmetu).

Avoti: ĒiV

bumbeņa   apv.

1. No gumijas izgatavots apaļš priekšmets, ko uzmauc govs raga galā.

Avoti: KiV

bumberapuža   apv.

1. Vieta zem bumbieres.

Avoti: ViV

bumbere   apv.

1. Mājas bumbiere ("Pyrus communis").

Avoti: Aug2

bumbēre   apv.

1. Bumbiere.

Avoti: EH

bumbērģis   apv.

1. Mājas bumbiere ("Pyrus communis").

Avoti: Aug2

bumbēris   apv.

1. Bumbieris.

Avoti: ME

bumberis   apv.

1. Mājas bumbiere ("Pyrus communis").

Avoti: Aug2

bumberkoks   apv.

1. Mājas bumbiere ("Pyrus communis").

Avoti: Aug2

Bumbern   vietv., vēst., vācu val.

1. Bumburu muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Cirstu pagastā.

Avoti: KV

bumbērnīca   apv.

1. Mājas bumbiere ("Pyrus communis").

Avoti: Aug2

bumbērnīce   apv.

1. Bumbieru koks.

2. Augļu dārzs.

Avoti: ME

bumbērs   apv.

1. Mājas bumbiere ("Pyrus communis").

Avoti: Aug2

bumbers   apv.

1. Bumbiere.

2. Bumbieris.

Avoti: ViV

Bumbešti-Žiu   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Goržas žudecā, 8900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

bumbēt   apv.

1. Klauvēt, sist.

Avoti: EH

bumbeži   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

bumbēži   apv.

1. Kartupeļi, arī bumbuļi vispār.

2. Bumbieri.

Avoti: ME, VeAT

Bumbi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Kaives pagastā.

Avoti: LC

bumbierābele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Vasaras šķirnes ābele ar vidēji lieliem, sarkansvītrotiem, saldiem augļiem; attiecīgā ābeļu šķirne.

Avoti: LLVV

bumbierābols   -a, v.

1. Bumbierābeles auglis.

Avoti: LLVV

bumbiere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Pyrus), augļu koks ar iegareniem, vienā galā paresninātiem augļiem; ~50 s., kultivē ~5000 šķirņu.

Kaukāza bumbiere— bumbieru suga ("Pyrus caucasica").

Meža bumbiere— bumbieru suga ("Pyrus pyraster"), Latvijā vienīgā autohtonā bumbiere.

Mājas bumbiere— bumbieru suga ("Pyrus communis"), Latvijā plaši izplatīta introducēta suga, kas vietām pāriet savvaļā.

Parastā bumbiere— mājas bumbiere.

Vītollapu bumbiere— bumbieru suga ("Pyrus salicifolia").

2. Bumbieru makrocistis - lamināriju rindas brūnaļģe dienvidu jūrās, līdz 60 m gara, peld pa ūdens virsu ar pūšļu palīdzību lapveidīgajos zaros.

Avoti: LLVV, DaE

bumbierenes   sar.

1. Siltās sieviešu apakšbikses (parasti ar gumiju staras galā).

2. Bikses.

Avoti: SLG

bumbieris   -ra, v.

1. Bumbieres auglis.

2. apv. Mājas bumbiere ("Pyrus communis").

3. žarg. Muļķis.

4. žarg. Bokseru treniņu maiss.

Avoti: LLVV, Aug2, SLG

bumbierkoks

1. Bumbiere.

2. apv. Mājas bumbiere ("Pyrus communis").

Avoti: LLVV, Aug2

bumbiernīce   apv.

1. Bumbiere ("Pyrus").

2. Mājas bumbiere ("Pyrus communis").

Avoti: Aug2

bumbiers   apv.

1. Mājas bumbiere ("Pyrus communis").

Avoti: Aug2

bumbiervācelīte   bot.

1. Zaļsūnu apakšklases samtīšu dzimtas ģints ("Leptobryum"), 5 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Parastā bumbiervācelīte— bumbiervācelīšu suga ("Leptobryum pyriforme").

Avoti: LD

bumbierveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir bumbierim raksturīga forma.

Avoti: LLVV

bumbierveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Bumbierveida.

Avoti: LLVV

bumbināt   apv.

1. Klauvēt, pieklauvēt.

2. Spēlēt uz kāda mūzikas instrumenta.

Avoti: ME

bumbināties   apv.

1. Bumboties.

Avoti: ME

bumbiņa

1. Dem. --> bumba.

Pūst bumbiņas— runāt, stāstīt nepatiesību; stāstīt blēņas.

Dirst bumbiņas— runāt muļķības; melot.

Avoti: ViV, SLG

bumbiņas   apv.

1. Gaļas, zivju, arī saldais ēdiens, kas veidots apaļu lodīšu jeb bumbiņu formā; apaļas formas mīklas, gaļas u. tml. veidojumi.

2. dsk. Bumbiņa.

Avoti: VV

bumbiņpūtējs   apv.

1. Cilvēks, kas stāsta ko nepatiesu, nesaturīgu; blēņu stāstītājs.

Avoti: ViV

Bumbiškas   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Bumbiški" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Bumbiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bumbiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolmuižas pagastā.

Avoti: LC

Bumbiškys   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Bumbišķi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Bumbišķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bumbišķi   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Bumbiški" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Bumbiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bumbišķieši

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Bumbišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bumbīze   apv.

1. Bumbīžu ticība - kalvinisms.

Avoti: EH

bumbmetējs   mil.

1. Virsūdens kuģu iekārta šaušanai ar dziļumbumbām uz zemūdenēm, kas atrodas zemūdens stāvoklī.

Avoti: MIL

bumbošana   sar.

1. Lidmašīnu uzbrukums.

Avoti: Žrg

bumbot

1. Spēlēt kādu sporta spēli vai rotaļāties ar bumbu.

2. apv. Bombardēt.

3. žarg. Slinkot.

Avoti: LV93, JV

bumbotava

1. Ēka dažādām bumbu spēlēm, 16. un 17. gs. Eiropas lielākajās pilsētās.

Avoti: LEV

bumboties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Rotaļāties ar bumbu.

Avoti: LLVV

bumbturis   mil.

1. Ierīce aviācijas bumbu (un citu iznīcināšanas līdzekļu) piestiprināšanai pie lidmašīnas.

Avoti: MIL

bumbulains   apv.

1. Bumbuļains.

Avoti: ME

bumbulaiņš   apv.

1. Bumbuļains.

Avoti: ĒiV

bumbulājs   apv.

1. Kartupeļu lauks.

Avoti: EH

bumbulēt   sar.

1. Slaistīties.

2. Dzīvot bezmērķīgi; klaiņot.

Avoti: SLG

bumbulis   -ļa, v.

1. Ieapaļš, sulīgi piebriedis vasas veidojums zemē - auga barības vielu krātuve.

2. Neliels apaļš vai ieapaļš veidojums; ieapaļš izcilnis.

// sar. Uztūkums, puns.

// apv. Ieapaļš (lietus) mākonis.

// apv. Kartupelis.

3. apv. Purva purene ("Caltha palustris").

Avoti: LLVV, ViV, VV, Aug2

bumbulīši   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

bumbulnieks   apv.

1. Nabadzīgs cilvēks.

Avoti: KnV

bumbuls   apv.

1. Vēders (bērnu valodā).

Avoti: EH

bumbuļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir bumbuļi (2), mezgli; mezglains.

Avoti: LLVV

bumbuļaugi   -u, vsk. bumbuļaugs, -a, v.

1. Augi, kam uz pazemes dzinumiem attīstās bumbuļi (1).

Avoti: LLVV

bumbuļčačis   apv.

1. Lamuvārds vecam cilvēkam.

Avoti: EH

bumbuļi   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

2. Purva purene ("Caltha palustris").

3. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

bumbuļkartupeļi

1. Kartupeļu sugu sekcija ("Tuberarium"), kam ir apakšzemes bumbuļi.

Avoti: PDE

bumbuļnieks   apv.

1. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks; vaļinieks; sīkzemnieks.

Avoti: ViV

bumbuļot   apv.

1. Mētāt kā bumbu šurp un turp; apmest kūleni.

Avoti: EH

bumbuļpuķe   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

bumbuļpuķes   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

bumbuļsīpols   -a, v.

1. Apakšzemes daļa (ziedaugiem), kas klāta ar sausām zvīņveida lapām (pārejas forma starp bumbuli un sīpolu).

Avoti: LLVV

bumbuļuks   apv.

1. Neliels bumbulis.

Avoti: EH

bumbuļveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir bumbuļa (1) forma.

Avoti: LLVV

bumbuļveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Bumbuļveida.

Avoti: LLVV

bum-bum

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas piesitot tukšam tilpumam.

Ņi bum-bum— saka, ja nekā nesaprot.

Avoti: SLG

bumbumetējs   novec.

1. Mīnmetējs.

Avoti: KV

bumburainītis   apv.

1. Cimda raksts.

Avoti: EH

bumburains   apv.

1. Grubuļains, nelīdzens.

Avoti: ME

bumbure   apv.

1. Mājas bumbiere ("Pyrus communis").

Avoti: Aug2

bumburēt   apv.

1. Sist, pērt, tā ka rodas pampumi.

Avoti: ME, VeAT

bumburēt   apv.

1. Burbuļot, čalot, kaut ko pusbalsī runāt par savu pretinieku.

Avoti: ME, VeAT

bumburēt   apv.

1. Staigāt maziem solīšiem.

Avoti: EH

bumburēties   apv.

1. Bumbuļot.

Avoti: EH

bumburi   apv.

1. Cūkas zemādas (mandeļu) dziedzeri.

Avoti: EH

bumburis   apv.

1. Mājas bumbiere ("Pyrus communis").

Avoti: Aug2

bumburkoks   apv.

1. Mājas bumbiere ("Pyrus communis").

Avoti: Aug2

bumburnieks   apv.

1. Iebūvietis, bandinieks, mazmājnieks, 3-15 pūrvietu lielas saimniecības īpašnieks.

2. Pusgraudnieks.

Avoti: KV, EH

bumburs   novec.

1. Puns, bumbulis.

2. Kartupelis.

3. Bumba.

4. Mazs zēns, pundurs.

5. Drēbēs savīstījies cilvēks.

Avoti: KV

bumbvedējiznīcinātājs   mil.

1. Kaujas lidmašīna sauszemes (jūras) objektu, arī maza izmēra un kustīgu objektu iznīcināšanai.

Avoti: MIL

bumbvedējs   -a, v.

1. mil. Kara lidmašīna, kuras apbruņojumā ir aviobumbas vai raķetes.

2. žarg., hum., parasti dsk. Krūšturi.

Avoti: LLVV, Žrg

bumbvedis   novec.

1. Bumbvedējs.

Avoti: LV93

bumbveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir bumbas (1) forma.

Avoti: LLVV

bumbveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Bumbveida.

Avoti: LLVV

bumbzivjveidīgie

1. Mugurkaulnieku tipa zivju virsklases kaulzivju klases kārta ("Tetraodontiformes"), tropu jūrās, daži saldūdeņos, 4 apakškārtas, 11 dz., 85 ģ., daudz s.

Avoti: PDE, EV

būmeistars   apv.

1. Būvdarbu meistars.

Avoti: ĒiV

būmeisters   apv.

1. Būvdarbu meistars.

Avoti: AB1

būmeļš   apv.

1. Kokvilna.

Avoti: TiA

bumerangi   žarg.; iron.

1. Nemazgātas zeķes.

Avoti: SLG

bumerangs   -a, v.

1. Izliekts metamais (medību, kaujas) ierocis; šāds ierocis (Austrālijas iezemiešiem), kas atgriežas atpakaļ tai vietā, no kuras tiek mests.

Avoti: LLVV

bumilleria   lat.

1. Heterotrihu klases aļģu ģints.

Bumilleria klebsiana— šīs ģints suga.

Bumilleria sicula— šīs ģints suga.

Avoti: LD

bumilleriopsis   lat.

1. Heterokoku klases aļģu ģints.

Bumilleriopsis brevis— šīs ģints suga.

Bumilleriopsis peterseniana— šīs ģints suga.

Avoti: LD

bumple   apv.

1. Apaļš, liels trauks, liela pudele; krūka.

Avoti: TlV

bumplis

1. senv. Dumpis - gārņu dzimtas putns ar garu kaklu, garu, smailu knābi un garām kājām.

2. apv. Apaļš, liels trauks, liela pudele; krūka.

Avoti: LLVV, TlV

bumpsedēzi   novec.

1. Sarīkojumu deja.

Avoti: Ang

bums   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, kam pasmagam atsitoties pret ko.

Avoti: LLVV

bums   -a, v.

1. Augstas konjunktūras posms saimnieciskajā dzīvē.

2. Uzplaukums; straujš aktivitātes vai popularitātes pieaugums.

Avoti: SV99

bumsadēzī   novec.

1. Sarīkojumu deja.

Avoti: Ang

bumsedēzi   novec.

1. Sarīkojumu deja.

Avoti: Ang

bumsīties   žarg.

1. Vairākkārt atsisties (pret ko).

Avoti: SLG

bumulēt   apv.

1. Slaistīties bez darba.

Avoti: KnV

būmvilla   apv.

1. Kokvilna.

Avoti: MiV

būna

1. Upes krastā straumes šķērsvirzienā izveidota hidrotehniska būve (dambis), kas, samazinot caurplūdes šķērsgriezumu, palielina straumes ātrumu un novērš gultnes piesērēšanu un krastu izskalošanu.

Avoti: ZTV

Būna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Boone"), Aiovas štatā, 12600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Boone"), Ziemeļkarolīnas štatā, 18100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

būnads   vēst.

1. Tradicionāls norvēģu tērps, ko īpašos gadījumos valkā kā sievietes, tā vīrieši.

bunce   apv.

1. Apaļa, vēderaina pudele.

Avoti: ME, VeAT

buncele   apv.

1. Pušķis, saišķis (puķu, kādu augu).

Avoti: NeV

buncelīte

1. Dem. --> buncele.

Avoti: MiV

buncenieki

1. Auces novada Vecauces pagasta apdzīvotās vietas "Bunci" iedzīvotāji.

2. Priekules novada Bunkas pagasta apdzīvotās vietas "Bunka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

buncieši

1. Salaspils novada Salaspils pagasta apdzīvotās vietas "Bunči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

buncis   novec.

1. Sāls trauks.

2. No koka izdobts trauks, kurā smalcināja rupjo sāli.

3. Smēru podiņš.

4. Vēderīgs koka trauciņš.

5. Zēns ar lielu punci (vēderu).

Avoti: KV

bunčenieki

1. Salaspils novada Salaspils pagasta apdzīvotās vietas "Bunči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Bunčeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Svariņu pagastā.

Avoti: LC

Bunči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salaspils novada Salaspils pagastā.

Avoti: LC

bunčka   apv.

1. Neliels trauks; kārbiņa; burciņa.

2. Neliela bedre (parasti vircas bedre).

Avoti: TlV

bunčkiņa   apv.

1. Neliels priekšnams; maza istabiņa.

Avoti: EH

bunčkulis   apv.

1. Aizsainis, pauna.

Avoti: ME

bunčkuls   apv.

1. Aizsainis, pauna.

Avoti: ME

Bunčova   vietv.

1. Dagdas novada Svariņu pagasta apdzīvotās vietas "Bunčeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

bunčuks

1. Nūjiņa ar galā piesietu zirga asti, kas bija kazaku atamanu, poļu hetmaņu un turku pašā varas simbols 15.-18. gs.

2. Lielajos kara orķestros - sitamais mūzikas instruments, kas rotāts ar zirga asti.

3. apv. Neliels trauks, kārba, burka.

Avoti: SV08, ME

bunčuks

1. Nūjiņa ar galā piesietu zirga asti, kas bija kazaku atamanu, poļu hetmaņu un turku pašā varas simbols 15.-18. gs.

2. Lielajos kara orķestros - sitamais mūzikas instruments, kas rotāts ar zirga asti.

3. apv. Neliels trauks, kārba, burka.

Avoti: SV08, ME

bundaga   apv.

1. Pļavas puķe ar dzeltenu ziedu, saulpurene.

Avoti: ME

bundagas   apv.

1. Gundegas ("Ranunculus").

2. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

bundahišna   mit.

1. Avestas papildinājumu grāmata, kurā sīki izklāstīta zoroastrisma metafizika un eshatoloģija, kā arī pareģota glābēja Saošjanta ierašanās, kuru dzemdēšot jaunava un kurš būšot Zaratustras iemiesojums, kas pasaulē nodibināšot taisnības valsti.

Avoti: MrJ

bundedziņa   apv.

1. Dem. --> bundaga.

Avoti: ME

bundega   apv.

1. Gundega; saulpurene.

Avoti: SiV

bundeslīga

1. Vācijas valsts augstākā līga (futbolā, hokejā u. c.).

Avoti: SV99

bundesrāte   novec.

1. Bundesrāts.

Avoti: KV

bundesrāts   -a, v.

1. Parlamenta augšpalāta Vācijā, kuras locekļi ir zemju pārstāvji.

2. Parlamenta augšpalāta Austrijā.

3. Valdība Šveicē.

Avoti: LLVV

bundestāgs   -a, v.

1. Parlamenta apakšpalāta (Vācijā, Austrijā).

Avoti: LLVV

bundesvērs   -a, v.

1. Bruņotie spēki Vācijā.

Avoti: LLVV

Bundiški   vietv.

1. Daugavpils novada Sventes pagasta apdzīvotās vietas "Bundišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bundišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

Avoti: LC

Bundrī   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Boudry"), Neišateles kantonā, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Bunds   vēst.

1. Vispārēja ebreju strādnieku savienība Lietuvā, Polijā un Krievijā - viena no organizācijām, kas lika pamatus sociāldemokrātijai Baltijā un Krievijā, dibināta 1897. g. Viļņā, darbību Krievijā izbeidza 1921. g., Latvijā pastāvēja līdz 1934. g. valsts apvērsumam.

Avoti: KV, LE1

bundulēt   apv.

1. Spēlēt kādu bērnu spēli ar metāla pogām.

Avoti: EH

bunduliņi   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

bunduliņš   apv.

1. Dem. --> bunduls.

2. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: LV93, ME

bundulis   -ļa, v.

1. Apaļš vai ieapaļš (parasti koka vai māla) trauks ar vāku.

2. apv. Virvju saišķis.

3. apv. Zvejas tīkla gremde; pludiņš.

4. apv. Kukurznis, kruvesis; dundulis 1.

5. apv. Mazs jērs vai govs.

6. apv. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: LLVV, KiV, ME, KV, Aug2

bundulītis   apv.

1. Dem. --> bundulis.

Avoti: KiV

bundulnieks   apv.

1. Bunduļu izgatavotājs un tirgotājs.

Avoti: ME

bunduls   novec.

1. Sviesta trauks; bundulis.

Avoti: KrV

bunduļi   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

bundurjānis   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

bundzele   apv.

1. Kāds trauks.

Avoti: ME

Bundzene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā.

Avoti: LC

bundzenes   novec.

1. Bandinieka zemes gabali.

Avoti: KV

bundzenieki

1. Auces novada Vītiņu pagasta apdzīvotās vietas "Bungas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bundzenieks   apv.

1. Bundzinieks.

Avoti: EH

bundzināt   apv.

1. Sist bungas.

2. Daudzināt.

Avoti: EH

bundzinieks   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē bungas, - bungu spēlētājs.

Avoti: LLVV

bundziņa   apv.

1. Maza kastīte.

Avoti: ME

bundziņas   mūz.

1. Mazās bungas.

Avoti: MūV

bundzis   apv.

1. Ezers.

Avoti: KV, EH

bundzis   apv.

1. Bundža.

2. Apaļš māla trauks.

3. Iesauka bullim.

Avoti: KV, TlV, EH

Bundzišķi   vietv.; vēst.

1. Dzelzceļa stacijas "Ilūkste" nosaukums 1921.-1926. g.

Avoti: LE1

bundznieks   apv.

1. Bundzinieks.

Avoti: ME

bundža   -as, s.; sar.

1. Kārba (parasti apaļa, izgatavota no skārda).

2. Māla trauks, doze.

3. Resnvēderis.

Avoti: LLVV, LE

bundžaklis   apv.

1. Apģērbu sainis.

Avoti: ME

bundžiņš   apv.

1. Neliels, apaļš vīriņš.

Avoti: ME

bundžīte   apv.

1. Dem. --> bundža.

Avoti: EH

bundžulis   apv.

1. Skārda kārba, bundža.

Avoti: ME

Būnēnu   vietv.; nelok.

1. Būnēnu ezers - atrodas Amatas novada Nītaures pagastā, platība - 2,5 ha, garums - ~350 m, lielākais platums - ~120 m, lielākais dziļums - 4,3 m.

Avoti: LD

bunga   apv.

1. Neliela, apaļa koka vāle ar kātu (dažādu saimniecības darbu veikšanai).

2. Sitamais mūzikas instruments - koka vai metāla cilindrs, kam abi gali pārvilkti ar ādu.

3. Bērns.

Avoti: ĒiV, ViV, KnV

bungādiņa   -as, s.

1. Bungplēvīte - plāna plēvīte, kas norobežo auss eju no vidusauss.

Avoti: LLVV

bungainītis   apv., hip.

1. Bundzinieks.

Avoti: ME

bungains   apv.

1. Pumpains.

Avoti: ME

bungalo   nelok., v.

1. Viegla ārpilsētas celtne ar verandām (parasti tropu zemēs).

Avoti: LLVV

bungalovs

1. Bungalo - viegla ārpilsētas māja ar verandām (parasti tropu zemēs).

Avoti: Ang

bungas   -u, s.; tikai dsk.

1. Sitamais mūzikas instruments - koka vai metāla cilindrs, kam abi gali pārvilkti ar ādu.

Lielās bungas— uz pamatnes vertikāli novietotas bungas, ko spēlē ar koka vālīti, kuras gals apvilkts ar tūbu vai gumiju.

Mazās bungas— bungas ar nelielu (parasti metāla) korpusu, spēlē ar 2 koka vālītēm, gar apakšējo membrānu nostieptas stīgas, kuru vibrācija spēles laikā rada šķindošu pieskaņu.

Vidējās bungas— bungas, kas pēc apjoma un nenoteiktā augstuma skanējuma zonas ir pa vidu starp lielajām un mazajām bungām; parasti garenas, vairāk pastieptas, taču - īpaši mūsdienās - arī pēc formas tādas pašas, kā lielās bungas, tikai mazākas.

Avoti: LLVV, ML, MiV

Bungas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Auces novada Vītiņu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

bungāt   apv.

1. Spēlēt bungas.

2. Kurkstēt (par vēderu).

Avoti: ME

bungāt   apv.

1. Kurkstēt (par vēderu).

2. Atkārtoti sist ar vāli - bungu (veļu, audumus pēc mazgāšanas), lai (tie) kļūtu gludi, mīksti.

3. Modināt.

Avoti: KiV, ME, EH

bungāties   apv.

1. Klauvēt.

Avoti: EH

Bungciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Lībagu pagastā.

Avoti: LC

bungdobums   med.

1. Neliels (aptuveni 1 kubikcentimetrs) neregulāras formas dobums vidusausī, kurā ir trīs dzirdes kauliņi: āmuriņš, laktiņa un kāpslītis, kas ir vismazākie kauli cilvēka organismā.

Avoti: VE

Bungenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Bunges muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Bauskas pagastā.

Avoti: KV

Bungoma   vietv.

1. Pilsēta Kenijā, 44200 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA

bungot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. intrans. Bieži un ātri sist pa ko cietu, radot troksni (par cilvēkiem).

2. trans.; pareti. Spēlēt (bungas).

Bungot klavieres— nemākulīgi spēlēt klavieres.

// intrans.

Avoti: LLVV

bungotājs   apv.

1. Bundzinieks.

Avoti: ME

bungotava   apv.

1. Bungu vāle.

Avoti: ME

bungplēvīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; anat.

1. Plāna āda, kas atdala ārējo ausi no vidusauss.

Avoti: LLVV

bungulis   apv.

1. Pampums no sitiena.

Avoti: ME

bungulis   apv.

1. Runga, nūja.

Avoti: ME

bungulis   apv.

1. Zvejas tīkla pludiņš.

Avoti: ME

bunguls   apv.

1. Atsvars, kas ar auklu piesiets pie aušanas nītīm, lai tās atvilktu atpakaļ.

2. Runga, nūja.

Avoti: ME, VeAT

Bungurana   vietv.

1. Bunguranas salas - Natunas salas Dienvidķīnas jūrā.

Avoti: PZT

bunguvāle   apv.

1. Vilkvālīte ("Typha").

Avoti: KnV

bungvāle   apv.

1. Vāle, ar ko sit, dauza (veļu, audumus pēc mazgāšanas), lai (tos) padarītu gludus, mīkstus.

2. Mucinieka darbarīks.

Avoti: ViV, EH

bungvāles   apv.

1. Vilkvālīte ("Typha").

Avoti: Aug2

bungy

1. Bungy jump - lēciens no augsta torņa, tilta vai tml.; lēcējam pie kājām piestiprināta resna, elastīga gumija; gumijlēkšana.

Avoti: LEV

Bungys   vietv.

1. Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta apdzīvotās vietas "Bungas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bunias   lat.

1. Dižpērkones.

Bunias orientalis— austrumu dižpērkone.

Avoti: LD

bunija   apv.

1. Krustziežu dzimtas lakstaugs, divdīgļlapis, stepju augs (līdz 125 cm augsts), ar nevienāda veida rozetes un stublāja lapām, dzelteniem ziediem ciešos ķekaros.

Avoti: KV

Bunija   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Ituri provinces administratīvais centrs, 230600 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

bunijs   apv.

1. Pelargonija - istabas augs ("Pelargonium").

Avoti: KnG

Bunika   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bunnik"), Utrehtas provincē, 14600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

bunionektomija   med.

1. Kājas īkšķa pamatlocītavas plastiska operācija.

Avoti: TM

bunka   apv.

1. Apdobena krūza bez osas; eļļas krūza.

2. No koka izdobts trauks, kurā smalcināja rupjo sāli.

3. Dunka.

Avoti: KV, TlV, ViV

Bunka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Priekules novadā (līdz 2009. g. - Liepājas rajonā) 8 km no Priekules un 45 km no Liepājas, pagasta centrs.

2. Bunkas pagasts - pagasts Priekules novadā, robežojas ar Priekules un Virgas pagastu, kā arī ar Grobiņas, Durbes un Aizputes novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Funkenhof, krieviski - Funkengofskaja.

Bunkas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara Bunkas pagasta teritorijai pievienots bijušais Krotes pagasts un daļa bijušā Tadaiķu pagasta.

Avoti: LPag, LC, LE1

bunkānieši

1. Madonas novada Vestienas pagasta apdzīvotās vietas "Bunkāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bunkāt   apv.

1. Dunkāt; bukņīt.

Avoti: ViV

bunkeris   novec.

1. Bunkurs.

Avoti: Ang

bunkers   novec.

1. Bunkurs.

Avoti: Ang

bunkšēt   apv.

1. Būkšķēt; bonkšēt.

Avoti: ViV

bunkšināt   apv.

1. Dauzot radīt dobju troksni.

Avoti: EH

bunkšis   apv.

1. Dobjš troksnis.

Avoti: EH

bunkšķēt   apv.

1. Dobji, ilgstoši skanēt.

Avoti: MiV

bunkšķināt   apv.

1. Radīt dobju troksni.

Avoti: MiV

bunkšķis   apv.

1. Saišķis, kopā sasietās lietas.

2. Savēlies, sapinkājies kušķis.

Avoti: ME, EH

bunkšķis   apv.

1. Dobjš troksnis.

2. Dunka.

3. hip. Dumpis ("Botaurus stellaris").

Avoti: EH

bunkšoņa   apv.

1. Dobja, apspiesta skaņa.

Avoti: EH

bunkulis   apv.

1. Kuļtrumulis.

Avoti: KiV

Bunkupe   vietv.

1. Roja - Abavas kreisā krata pieteka Kandavas un Tukuma novadā.

Avoti: LD

bunkuris   apv.

1. Blindāža.

2. Tilpne, tvertne labības kombaina graudu sabiršanai.

3. Kuģa ogļu apcirknis; bunkurs.

Avoti: KiV, LME

bunkurs   -a, v.

1. Tvertne beramu materiālu (piemēram, ogļu, kūdras, smilts, labības) neilgai uzglabāšanai vai pārkraušanai.

// jūrn. Degvielas kopums motorkuģim.

2. mil. Segta aizsargbūve, ko var izmantot dzīvošanai; blindāža.

3. žarg. Kuņģis.

Sist pa bunkuru— ēst.

4. žarg. Viennīca (cietuma kamera).

Avoti: LLVV, JūV, Žrg, KZ

bunkurvagons

1. Specializēts segts kravas vagons bituma pārvadāšanai.

Avoti: ZTV

bunķers   novec.

1. Bunkurs.

Avoti: Ang

bunodonts   med.

1. Tāds, kam dzerokļi ir ar noapaļotām smailēm.

Avoti: TM

bunostoma   novec.

1. "Ancylostomatidae" dzimtas velteniskais tārps, kas lokalizējas atgremotāju tievajās zarnās, bojā to gļotādu, rada gļotādu asiņojumus, sūc asinis, izdala hemolītiskas vielas.

Avoti: LxE

bunostomatoze   novec.

1. Bunostomu ierosināta helmitoze.

Avoti: LxE

Bunshotene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bunschoten"), Utrehtas provincē, 20500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

buntains   apv.

1. Sprogains.

2. Punains (par koku).

Avoti: MiV

buntavāt   apv.

1. Traucēt darbā, mācībās.

2. Musināt; nelabvēlīgi ietekmēt.

Avoti: KiV

buntavniecisks   žarg.

1. Dumpīgs.

Avoti: SLG

buntavnieks   sar.

1. Kūdītājs; dumpinieks; nemiernieks.

Avoti: LLVV

bunte   apv.

1. Saišķis.

2. Vairāki kopā sasieti skali.

Avoti: KnV

bunte   novec.

1. Dumpis; nemieri.

Bebru bunte— zemnieku nemieri Dienvidvidzemē, Bebru (Kokneses) apkārtnē un citur sakarā ar zemnieku tiekšanos pāriet krievticībā un iegūt brīvu kroņa zemi Krievijā 1841. g.

// sar. Neapmierinātības izpausme.

Avoti: LME, SLG

bunti   apv.

1. Nemieri; jukas.

Avoti: KiV

bunticieši

1. Krustpils novada Mežāres pagasta apdzīvotās vietas "Buntiki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

buntīgs   barb.

1. Raibs.

Avoti: Sin

Buntiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

Avoti: LC

buntiņš   apv.

1. Saišķītis.

Avoti: ME

buntīte   dsk. ģen. -šu, s.; sar.

1. Saišķītis.

Avoti: MLVV

buntot   žarg.

1. Kūdīt.

Avoti: SLG

buntoties   žarg.

1. Dumpoties.

Avoti: SLG

buntots   apv.

1. Buntains.

Avoti: EH

bunts   sar.

1. Dumpis 1.

Avoti: SLG

bununi

1. Džuani tautas cilšu grupa, dzīvo Ķīnas dienvidu daļā, Guansi-Džuanu autonomajā reģionā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju grupas (rakstība latīņu alfabētā), animistiskie ticējumi, ticība Visumā mītošiem gariem, senču kults.

2. Gaošanu grupas cilts, Taivānas salas pirmiedzīvotāji, dzīvo gk. salas kalnainajā austrumu daļā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, ģints iekārtas paliekas, animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

buņava   apv.

1. Kalta vāle, bungu vāle.

Avoti: TlV

buņdža   apv.

1. Apaļa skārda kārba (ar vāciņu).

Avoti: ĒiV

buņģieris   sar.

1. Bundzinieks.

Avoti: SLG

buņģis   apv.

1. Mazs bērns vai lops, kas daudz ēd un dzer.

2. Bundulis, apaļš trauks.

3. Saišķis.

Avoti: NeV

buņķēt   apv.

1. Sist, pērt.

2. Bārties.

Avoti: EH

buņķete   apv.

1. Pieguļnieku vakars, kad sestdienas vakarā puiši un vīri sajāja pieguļā no visa novada.

Avoti: EH

buņķis   apv.

1. No koka izdobts trauks, kurā smalcināja rupjo sāli.

Avoti: TlV

buņu   apv.

1. Buņu bārda - pinkaina bārda.

Avoti: ME

buoba   apv.; latg.

1. Paveca sieviete.

2. novec. Skalturis.

Avoti: TiA

Buobieši   vietv.

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Bobieši" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Buobīši   vietv.

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Bobieši" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Buodži   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Bodži" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Buoleni   vietv.

1. Kolna Buoleni - Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Kalna Boliņi" nosaukums latgaliski.

2. Lejis Buoleni - Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Lejas Boliņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Buonabitakolo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Buonabitacolo"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 2570 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Buonalberdžo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Buonalbergo"), Kampānijas reģiona Benevento provincē, 1800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Buonaventura   vietv., vācu val.

1. Baloži.

Avoti: FV

Buonmathuota   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamā, valsts dienvidu daļā, 139900 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Buorbali   vietv.

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Bārbaļi" nosaukums latgaliski.

2. Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Borbaļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Buordova   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Bordova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Buorhaja   vietv.

1. Buorhajas līcis - grīvlīcis Laptevu jūrā, uz dienvidaustrumiem no Ļenas deltas, garums - 120 km, platums pie ieejas - 110 km, lielākais dziļums - 18 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 0,3 m, ledus sega gandrīz visu gadu.

Avoti: PZT

Buorini   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Boriņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Buozova   vietv.

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Bozova" nosaukums latgaliski.

2. Pyrmuo Buozova - Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Pirmā Bozova" nosaukums latgaliski.

3. Ūtruo Buozova - Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Otrā Bozova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bupalus   lat.

1. Sprīžotāju dzimtas ģints.

Bupalus pinarius— priežu sprīžotājs.

Avoti: LD

bupate   apv.

1. Mēbele - skapis ar plauktiem trauku un pārtikas produktu novietošanai.

2. Lete vai galds, uz kura novieto pārdodamos ēdienus vai dzērienus; neliela telpa, arī kiosks, kur pārdod galvenokārt aukstus uzkožamos un dzērienus.

Avoti: LivP

bupečnieks   apv.

1. Pārdevējs bufetē; bufetnieks.

Avoti: LivP

bupete   apv.

1. Mēbele - skapis ar plauktiem trauku un pārtikas produktu novietošanai.

2. Lete vai galds, uz kura novieto pārdodamos ēdienus vai dzērienus; neliela telpa, arī kiosks, kur pārdod galvenokārt aukstus uzkožamos un dzērienus.

Avoti: LivP

bupets   apv.

1. Bufete (mēbele).

2. Lete vai galds, uz kura novieto pārdodamos ēdienus vai dzērienus; neliela telpa, arī kiosks, kur pārdod galvenokārt aukstus uzkožamos un dzērienus.

Avoti: KiV

bupetskapis   apv.

1. Bufete (mēbele).

Avoti: LivP

buphagus   lat.

1. Strazdu dzimtas ģints.

Buphagus africanus— dzeltenknābja vēršstrazds.

Buphagus erythrohynchus— sarkanknābja vēršstrazds.

Avoti: ZvP

buphtalmum   lat.

1. Buftalmas.

Buphtalmum salicifolium— vītollapu buftalma.

Avoti: DaE

bupleire   bot.

1. Divdīgļlapju klases čemurziežu dzimtas ģints ("Bupleurum"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Apaļlapu bupleire— bupleiru suga ("Bupleurum rotundifolium").

Avoti: LD

bupleurum   lat.

1. Bupleires.

Bupleurum rotundifolium— apaļlapu bupleire.

Avoti: LD

buprestidae   lat.

1. Krāšņvaboļu dzimta.

Avoti: LD

buprestis   lat.

1. Krāšņvaboļu dzimtas ģints.

Buprestis mariana— lielā krāšņvabole.

Avoti: LD

bur   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu skaņu kopu, kas rodas, padobjiem trokšņiem atkārtojoties ar nelieliem starplaikiem.

2. Lieto, lai atdarinātu tītara balss skaņas.

Avoti: ĒiV

bura   -as, s.

1. dsk. ģen., adj. nozīmē; jūrn. Īpaši izveidots audekls, ko piestiprina pie masta, lai uztvertu vēju un virzītu uz priekšu kuģi, laivu.

2. parasti dsk.; arhit. Arhitektūrā - trīsstūrainas izliektas nišas veida velve, kas atgādina piepūstu buru.

Avoti: LLVV, JūVM, VmV

būra   apv.

1. Kaut kas skaitā vai apjomā liels; bars, pulciņš, kādu ļaužu kopa.

Avoti: NeV

buračka   apv.

1. Bundža.

Avoti: KiV

Buraida   vietv.; novec.

1. Bureida - pilsēta Saūda Arābijā.

Avoti: PZT

Burajmī   vietv.

1. Pilsēta Omānā, Burajmī muhāfazas administratīvais centrs, 68000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA

burājums   jūrn.

1. Brauciens ar burām; burāšana, kreisēšana, arī kuģojums.

Avoti: JūVM

Buraki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

Avoti: LC

buraks   apv.

1. Parastā biete ("Beta vulgaris").

Avoti: Aug2

Burāks   mit.

1. Islāma mitoloģijā - teiksmains dzīvnieks, ar kuru Muhameds eņģeļa Džibrīla pavadībā devās ceļojumā no Mekas uz Jeruzālemi.

Avoti: Mit

buramvārdi

1. Mutvārdu vai rakstīts vārdu savienojums, formula, kam piedēvēta maģiska spēja.

Avoti: EV

burans   -a, v.

1. Spēcīgs, auksts vējš, kas paceļ sev līdzi irdenu sniegu (dažreiz kopā ar smiltīm) un parasti pāriet sniega vētrā.

Avoti: LLVV

Bura   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Oļeņokas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Buras   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

Avoti: LC

burās   žarg.

1. Sajūsmā.

2. Būt dzēruma stāvoklī.

Avoti: Žrg

burastība   apv.

1. Burvestība.

Avoti: KiV

burāšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> burāt.

Ledusjahtu burāšana— sporta veids - braukšana ar ledusjahtām.

2. Ūdenssporta veids - braukšana ar jahtām.

Burāšanas tehnika— prasme maksimāli izmantot buras un palīgierīces attiecīgajās situācijās.

Avoti: LLVV, JūVM

burāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Vadīt buru laivu, jahtu.

Burāt ar maksimāli ierēvētām burām— ļoti stiprā vējā (vētrā) atstāt paceltu tik lielu buru platību, kas nepieciešama, lai peldlīdzeklim būtu gaita, ejot pie vēja, un tas klausītu stūrei.

Burāt augstu— burāt cieši pie vēja.

Burāt brīvi— iet ar izlaistu šotivēlamā virzienā (kursā).

Burāt brīvi no kursa— neturēt jahtu kursā, bet, izmantojot izdevīgāku vēja virzienu, iet apmēram uz vajadzīgo pusi.

Burāt cieši pie vēja— burāt pie vēja, cik "augstu" vien iespējams, tas ir, gandrīz pret vēju.

Avoti: LLVV, JūVM

burātājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas burā.

2. Sportists, kas specializējies burāšanā.

Avoti: LLVV

burātājs   -a, v.

1. dsk. Vētrasputnveidīgo kārtas jūras putnu dzimta ("Hydrobatidae"), kas uz sauszemes sastopami tikai vairošanās laikā, ligzdo kolonijās neapdzīvotos jūru krastos un salās, 8 ģ., 20 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Ziemeļu burātājs— burātāju dzimtas suga ("Oceanodroma leucorhoa"), Latvijā ļoti rets ieceļotājs, reģistrēts tikai dažas reizes.

Avoti: LD

buŗati   novec.

1. Burjati.

Avoti: LV93

buratīni   novec.

1. Itāliešu leļļu teātra figūras; atšķirībā no marionetēm buratīniem ir tikai galva un ķermeņa augšdaļa, pārējo daļu sedz plats tērps, kas apslēpj leļļu rādītāja rokas.

Avoti: KV

burats

1. Dzirnavu mašīna, kurā uz sietiem tiek tīrīti graudi un šķirots malums.

Avoti: SV69

buraudekls

1. Izturīgs audums, no kura izgatavo buras, darba apģērbu u. c.; agrāk tam izmantoja kaņepājus, linus, kokvilnu, tagad - mākslīgās šķiedras.

Avoti: LEV

buraviķ   žarg.

1. Nerunāt par tēmu.

Avoti: KZ

burba   apv.

1. Kāds, kas daudz un bez jēgas runā.

2. Pora, svīdra, sīks sviedru izvada caurumiņš ādā; pora.

Avoti: LV93, NeV

burbains   novec.

1. Tāds, kura šķērsgriezumā sastopami lielāki un mazāki tukšumi.

Avoti: KV

burbākls   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: EH

burbaliņi   apv.

1. Parastā bārbele ("Berberis vulgaris").

Avoti: Aug2

burbata   apv.

1. Veca, pussagruvusi celtne.

Avoti: EH

burbe   apv.

1. Izkurtējusi vieta.

2. Rēta, brūce.

Avoti: EH

burbeklis   apv.

1. Ķīselis, kas sagājis kunkuļos.

Avoti: EH

burbekls   apv.

1. Kāds, kas daudz un bez jēgas runas.

Avoti: EH

burbēt

1. Kurtēt.

Avoti: Sin

burbēt   apv.

1. Šļupstēt, klusu runāt līdz apnikumam.

Avoti: EH

burbināt   apv.

1. Bubināt.

Avoti: ME

burbiņa   novec.

1. Dem. --> burba; pora.

Avoti: KV

burbis   apv.

1. Kāds, kas ātri runā.

2. Apaļīgs, simpātisks puisis.

Avoti: NeV

Burbonē   vietv.

1. Vēsturiska province Francijas centrālajā daļā, ietver Aljē departamentu Overņas provinces ziemeļu daļā.

Avoti: PZT

burbons

1. Francijas karaļu dinastijas (1589.-1792. g., atsevišķos periodos arī 19. gs.) pārstāvis.

2. Viskijs, kas tiek destilēts no masas, kurā vismaz 51 procents ir kukurūza; nosaukums sākotnēji saistīts ar Burbonas grāfisti ASV Kentuki štatā (kas savukārt nosaukta tā laika Francijas karaliskās ģimenes vārdā).

Burbonas viskijs— burbons (2).

Avoti: PL, EpV

burbucis   apv.

1. Ļoti purvaina vieta, kur ir grūti vai neiespejami nokļūt.

Avoti: EH

burbula   apv.

1. Burbulis.

Avoti: EH

burbulains   apv.

1. Pilns ar ūdens burbuļiem; burbuļains.

Avoti: ME

burbule   apv.

1. Purva purene ("Caltha palustris").

Avoti: Aug2

burbulēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; reti.

1. Burbuļot.

2. apv. Neskaidri runāt.

Avoti: LLVV, KnV

burbulis   -ļa, v.

1. Gaisa vai gāzes pūslītis, kas rodas šķidrumā.

2. apv. Virsmas izcilnis vai iestiprināts dārgakmens rotaslietās.

3. apv. Tukls cilvēks.

4. sar. Apvainojuma sajūta.

5. sar. Lielīgs cilvēks.

Aiziet pa burbuli— noslīkt; iet bojā.

Uzmest burbuli— apvainoties.

Uzsist burbuli— sakaitināt; uztraukt.

Avoti: LLVV, ME, SLG

Burbulis   vietv.

1. Vadakstes labā krasta pieteka Saldus novada Vadakstes un Rubas pagastā, garums - 4 km; Burbuļstrauts.

Avoti: La1, LD

burbulisks   apv., hip.

1. Tāds, kas rotāts ar izciļņiem.

Avoti: ME

burbuļains   apv.

1. Pilns ar ūdens burbuļiem.

2. Krokots.

3. Verveļains.

Avoti: ME, EH

burbuļainums

1. Gāzes pūslīšu ieslēgumi cietu izstrādājumu masā, piem., stiklā.

Avoti: ZTV

burbuļāt   apv.

1. Burbuļot.

2. Runāt pretim.

3. Neskaidri runāt.

Avoti: KiV, EH

burbuļāts   apv.

1. Krokots.

Avoti: EH

burbuļjānis   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

burbuļkārtošana   inf.

1. Kārtošanas veids, kura gaitā pakāpeniski tiek samainīti vietām kārtojamā masīva blakuselementi, ja tie neapmierina uzdoto sakārtotības kritēriju.

Avoti: D3

burbuļošana

1. Darbība, process --> burbuļot.

2. med. Urkšķēšana zarnās.

Avoti: TM

burbuļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Tecēt, plūst ar vienmērīgu, guldzošu troksni.

2. Veidot, radīt burbuļus.

Avoti: LLVV

burbuļsakta   etn.

1. Ar izciļņiem (burbuļiem), krāsainiem stikla akmeņiem vai kaldinātiem augu motīviem rotāta liela sakta.

Avoti: Sen

Burbuļstrauts   vietv.

1. Burbulis - Vadakstes labā krasta pieteka Saldus novadā.

Avoti: LD

burbuļūdens

1. Uzgāzēts ūdens.

2. žarg. Šampanietis.

Avoti: VV, SLG

burbuļvanna   s.; sar.

1. Zemūdens masāžas vanna; džakuzi.

Avoti: MLVV

burcēniņš   apv.

1. Dem. --> burkāns.

Avoti: EH

burcīna   apv.

1. Dem. --> burka 1(1, 2).

Avoti: ĒiV

burča   žarg.

1. Burtnīca.

Avoti: SLG

burčaks   apv.

1. Laupītājs.

Avoti: EH

Burčava   vietv.

1. Balvu novada Bērzkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Burčeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Burčeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzkalnes pagastā.

Avoti: LC

burči   apv.

1. Suņa burči - augs, zirga (arī suņa) kumelītes.

Avoti: KV

burda   apv.; hip.

1. Apmale.

Avoti: ME, VeAT

burdains   apv.

1. Tāds, kam ir apšuvums, aprote.

Avoti: EH

burde   apv.

1. Lente, apšuve.

Avoti: KiV, EH

būrde   apv.

1. Matu pīne, saite.

Avoti: TlV

burdens

1. Dūku stabule, kas rada nepārtrauktu, stieptu, augstumā nemainīgu skaņu.

2. Ērģeļu reģistrs ar flautas tembru.

3. Seno stīgu instrumentu zemākās skaņas stīga.

burdēt   apv.

1. Burbuļot, mutuļot.

Avoti: ME

burdīte   apv.

1. Dem. --> burde.

Avoti: EH

burdjuks

1. Austrumos, it īpaši Kaukāzā, Aizkaukāzā un Sibīrijā - maiss no veselas kazādas (liels maiss - no zirga ādas); lieto šķidrumu uzglabāšanai, dažās Austrumu zemēs ar piepūstu burdjuku ceļas pāri upei.

Avoti: SV69

burdons

1. Nemainīga basa skaņa mūzikā, kas pastāvīgi skan līdzi dažiem instrumentiem, piem., dūdām.

Burdona caurule— parastā tehniskā manometra vai vakuummetra jutīgais elements - plakana izliekta caurule, kas pastiepjas taisnāka, ja tajā ievada spiedienu.

Burdona daudzbalsība— latviešu tautasdziesmās sastopams daudzbalsības veids, kad augšējā balss dzied melodiju, bet apakšējā nepārtraukti velk vienu skaņu.

2. Dūku stabule, kas rada nepārtrauktu, stieptu, augstumā nemainīgu skaņu.

3. Ērģeļu reģistrs ar flautas tembru.

4. Seno stīgu instrumentu zemākās skaņas stīga.

Avoti: LEV, ZTV, SV99

Burdura   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Burdur"), ila administratīvais centrs, 72400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Burduški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pureņu pagastā.

Avoti: LC

burduškieši

1. Ludzas novada Pureņu pagasta apdzīvotās vietas "Burduški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Burdvana   vietv.; novec.

1. Bardhamāna - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

burdzēnieši

1. Valkas novada Valkas pagasta apdzīvotās vietas "Burga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

bure   apv.

1. Burve.

Avoti: ĒiV

būre   apv.

1. Būda, sliktas kvalitātes ēka.

Avoti: EH

burē

1. Sena franču tautas rotaļu deja, dzīvespriecīga, dejojama četru ceturtdaļu taktsmērā.

Avoti: SV69

Bureida   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijā, Kasīmas mintakas administratīvais centrs, 614000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

Bureja   vietv.

1. Amūras kreisā krasta pieteka Krievijā, Habarovskas novadā un Amūras apgabalā, garums - 623 km.

2. Burejas grēda - atrodas Krievijā, Habarovskas novadā, garums - ~400 km, līdz 2167 m, nogāzēs skujkoku un platlapju meži, virsotnēm kailkalnu forma.

Avoti: PZT

būrēja

1. Burve.

Avoti: Sin

būrējs   apv.

1. Burvis.

Avoti: EH

burekle   apv.

1. Apburta lieta vai priekšmets; buramvārdi; bursteklis.

Avoti: TlV

bureklene   apv.

1. Burve.

Avoti: EH

bureklis   apv.

1. Apburta lieta vai priekšmets; buramvārdi; bursteklis.

Avoti: TlV

burekls   apv.

1. Pestelis, burvestības līdzeklis.

Avoti: EH

bureks

1. Kārtainais pīrāgs ar sāļu pildījumu (gaļa, siers, biezpiens u. tml.), ēd karstu; izplatīts Balkānu tautu virtuvē.

Avoti: PL

Burela   vietv.

1. Pilsēta Jaunkaledonijas salā, 4360 iedzīvotāju (1996. g.).

Avoti: LpA, PuA

burene   apv.

1. Burve.

Avoti: ĒiV

Burene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Buren"), Gelderlandes provincē, 26100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

burenieks   novec.

1. Burinieks.

Avoti: KV

burēt   apv.

1. Nostiprināt (ar balstkoku).

Avoti: EH

burēt   apv.

1. Dimdēt, rībēt.

Avoti: EH

burga   apv.

1. Zivju baidāmā ierīce, purga; sitamais.

Avoti: TlV

burga   apv.

1. Negaidīta, pēkšņa slimība, piemēram, gripa.

Avoti: TlV

burga

1. apv. Veca, sakritusi būda, patvērums.

2. sar. Alkohola noliktava.

Avoti: TlV, LLVV

Burga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Burg"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 22800 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Burganbresa   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Bourg-en-Bresse"), Ronas-Alpu reģiona Ēnas departamentā, 40000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

Burgasa   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Burgas"), apgabala administratīvais centrs, osta Melnās jūras krastā, 206900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Burgasas līcis - atrodas Melnās jūras rietumu daļā, Bulgārijas piekrastē.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Burga-Senpjēre   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Bourg-Saint-Pierre"), Valē kantonā, 200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

burgāt   apv.

1. Zvejot ar burgu.

Avoti: ME

Burgava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Burgau"), Bavārijas federālajā zemē, 9400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Burgbernheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Burgbernheim"), Bavārijas federālajā zemē, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Burgdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Burgdorf"), Lejassaksijas federālajā zemē, 29400 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Šveicē (fr. "Berthoud", vācu un it. "Burgdorf"), Bernes kantonā, 15900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Burgenlande   vietv.

1. Austrijas federālā zeme, platība - 3962 kvadrātkilometri, 2811900 iedzīvotāju (2008. g.), administratīvais centrs - Eizenštate, robežojas ar Štīriju un Lejasaustriju, kā arī ar Slovākiju un Ungāriju.

Avoti: PuA

burgeri

1. Saīsinājums no saliktajiem nosaukumiem, kam vārda otrajā daļā ir -burgers (hamburgers, čīzburgers, kingburgers u. c.).

Avoti: PL

burgers   v.

1. Apaļa baltmaizīte ar plakanu maltas gaļas kotleti vidū; hamburgers.

Avoti: MLVV

burggrāfs

1. Pils vai nocietinātas pilsētas komandants viduslaiku Vācijā.

Burggrāfa tiesa— Rīgas pilsētas tiesa, kas iztiesāja lietas par muižnieku izdarītajiem noziegumiem pilsētas teritorijā un muižnieku civiltiesiskajām saistībām, tika nodibināta 1582. g., likvidēta 1725. g.

Avoti: LE1

Burgahauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Burghausen"), Bavārijas federālajā zemē, 17700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Burgho   vietv.

1. Pilsēta Somālilendā, 141400 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Burgkunštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Burgkunstadt"), Bavārijas federālajā zemē, 6400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Burglengenfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Burglengenfeld"), Bavārijas federālajā zemē, 12400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Burgosa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā, Kastīlijas un Leonas autonomā apgabala ziemeļu daļā, provinces administratīvais centrs, 177800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi, PuA

burgs   žarg.

1. Miestiņš; pilsētiņa.

Avoti: Žrg

Burgštete   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Burgstaedt"), Saksijas federālajā zemē, 11000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Burguēnžaljē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Bourgoin-Jallieu"), Ronas-Alpu reģiona Izēras departamentā, 47500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

burgulis   apv.

1. Kāpjošs, uz augšu ejošs burbulis; (ādas) panga.

Avoti: ME, VeAT

Burguma   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Burgum"), Frīzlandes provincē, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

burgundi

1. Austrumģermāņu cilts, ap m. ē. sākumu ieceļojuši no Bornholmas salas, 5. gs. v. Ronas upes baseinā nodibināja agrā feod. valsti (534 to iekaroja franki).

Avoti: EV

burgundietis

1. Vīna (gk. sarkanvīna) šķirne, šās šķirnes vīns.

Avoti: SV99

Burgundija   vietv.

1. Vēsturiska province Francijas austrumu daļā (fr. "Bourgogne"), Sonas baseinā, ietver Kotdoras, Sonas un Luāras un daļēji Jonnas departamentu; 5. gs. šeit nodibinājās Burgundu karaliste, 6.-9. gs. bija Franku valsts sastāvā, bet 9. gs. izveidojās Burgundijas hercogiste; 15. gs. tās lielāko daļu pievienoja Francijai.

Avoti: PZT, MkV

burgutiņa   apv.

1. Dem. --> burgulis.

Avoti: ME

Burgvēdele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Burgwedel"), Lejassaksijas federālajā zemē, 20200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

burgzdala   apv.

1. Burbulis.

Avoti: ME

burgzdalāt

1. Burbuļot.

Avoti: ME

burgzdelēt

1. Burbuļot; burgzdalāt.

Avoti: ME

burgzdoliņa   apv.

1. Maziņš ūdens burbulis.

Avoti: EH

burgzdula   apv.

1. Burbulis; burgzdala.

Avoti: ME

burgzdule   apv.

1. Burbulis.

Avoti: EH

burgzduliņš   apv.

1. Burbulis; burgzdala.

Avoti: ME

burgzt   apv.

1. Raudāt, činkstēt, pinkšķēt.

Avoti: ME

burgžēt   apv.

1. Ņurrāt, murrāt (par kaķi).

Avoti: ME

burģe   apv.

1. Burve, vārdotāja, pūšļotāja.

Avoti: KnG, LivP

burģis   apv.

1. Burvis, vārdotājs, pūšļotājs, dziednieks.

Avoti: ME, LivP, KnV

Burhanije   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Burhaniye"), Balikesiras ilā, 41900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

burhans

1. Mongoļu budistu elkadievs.

Avoti: SV69

Burhasota   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Burjasot"), Valensijas apgabala Valensijas provincē, 38200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

buri

1. Tauta, dzīvo gk. Nigērijas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas Čadas valodām, reliģija - islāms, daļa saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus; huvi.

Avoti: LPE, PZT

Buri   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - dievu pirmsencis, dieva Bora tēvs un Odina vectēvs, kas radies no sāļajiem akmeņiem, kurus laizīja govs Audumla.

Avoti: Mit

būri   -u, v.

1. Afrikandi - eiropiešu (galvenokārt holandiešu) kolonistu pēcnācēji Dienvidāfrikā.

Būru valoda— afrikandu valoda - ģermāņu valodu grupas valoda, viena no Dienvidāfrikas Republikas valsts valodām.

Būru karš— karš starp Lielbritāniju un būru republiku Transvālu un Oranjes brīvvalsti (1899.-1902. g.).

Avoti: LLVV

burība   apv.

1. Burvība; buršanas paņēmieni, buramvārdi.

Avoti: ĒiV

Buridāns

1. Buridāna ēzelis - hipotēze, kas apgaismo gribas brīvības problēmu: ēzelis starp divām vienāda lieluma siena kaudzēm nomirst badā, jo nespēj izvēlēties nevienu no tām; šī dilemma tiek kļūdaini piedēvēta franču filozofam Žanam Buridānam (14. gs.).

Avoti: LLVV

burīgs   apv.

1. Tāds, kas nodarbojas ar buršanu, kas tic burvjiem; māņticīgs.

Avoti: ĒiV

buriķ   žarg.

1. Spēlēt kārtis.

Avoti: KZ

burimē

1. Dzejolis, ko sacer pēc uzdotām atskaņām; parasti to dara spēles veidā.

Avoti: SV69

burināšana   novec.

1. Rubeņu rūcieni pavasarī pirms nārsta.

Avoti: KV

burināt   apv.

1. Murmināt, neskaidri runāt.

2. Saka par medņa balss skaņām.

3. Noburt, savaldzināt (ar buršanos).

Avoti: ME

burinieks   -a, v.

1. Kuģis, kura dzinējspēks ir vējš (vēja spiediens uz burām); buru kuģis.

Avoti: LLVV

Buriņa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Sumu apgabalā, 9100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

buris   apv.

1. Burvis.

Avoti: ĒiV

būris   -ra, v.

1. Miteklis (dzīvniekiem), kas veidots no metāla vai koka režģiem; sprosts; krātiņš.

2. sar. Vārti (sporta spēlēs).

3. apv. Telts.

Avoti: LLVV, SLG, EH

buriški

1. Tauta, dzīvo Karakoruma augstkalnu ielejās (Kašmiras ziemeļos), apdzīvotās vietas līdz 5000 m vjl., runā savrupajā burušaski valodā, reliģija - islāms (ismailīti, šiīti); buruši; veršiki.

Avoti: LPE

buriškieši

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Buriški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

būrīšslazdi   apv.

1. No metāla režģū būrīša vai koka kastes darināts slazds.

Avoti: ViV

burīt   žarg.

1. Lamāties.

Avoti: SLG

būrītis

1. apv. No dēļiem izgatavota vai koka klucī izdobta neliela putnu mītne.

2. tehnol., novec. Separators (2).

Avoti: KnV, Tv01

burito

1. Meksikāņu virtuves ēdiens: sarullēta pankūka (tortija), kas pildīta ar gaļu, sieru, dārzeņiem u. tml.; buritos; burittos.

Avoti: PL

buritos

1. Burito - meksikāņu virtuves ēdiens: sarullēta pankūka (tortija), kas pildīta ar gaļu, sieru, dārzeņiem u. tml.

Avoti: PL

burittos

1. Burito - meksikāņu virtuves ēdiens: sarullēta pankūka (tortija), kas pildīta ar gaļu, sieru, dārzeņiem u. tml.

Avoti: PL

burj.   saīs.

1. Burjatu-.

Avoti: i1

burjati   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Burjatijas (Krievijā) pamatiedzīvotāji, runā burjatu valodā, ticīgie - pareizticīgie, lamaisti.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Burjatu valoda— altajiešu valodu saimes mongoļu valodu grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

Avoti: LLVV

Burjatija   vietv.

1. Burjatijas Republika - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas pie Baikāla ezera, administratīvais centrs - Ulanude, platība - 351300 kvadrātkilometru, 961000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PuA

burka   -as, s.

1. Cilindrveida (parasti stikla) trauks.

2. apv. Šāda trauka saturs.

3. Burukuģis ar trim vai vairāk mastiem, pakaļējā mastā ir slīpās buras, bet pārējos mastos taisnas.

4. Kaukāziešu apmetnis, darināts no voiloka.

Jātnieku burka— garš apmetnis.

Ganu burka— īss apmetnis.

5. Biezas rupja vilnas auduma virsdrēbes ar piedurknēm Austrumlatvijā un Lietuvā 19. gs. beigās.

6. apv., dsk. No lietotas vadmalas vai no kāda cita auduma šūti apavi, kas pēc formas ir līdzīgi velteņiem.

7. Musulmaņu sievietes apģērba konservatīvākais veids, tradicionāli visbiežāk sastopams Afganistānā, sedz visu seju, atstājot nelielu šķirbiņu acīm, lai valkātāja varētu kaut ko saskatīt, un to pašu dažreiz sedz tīkliņš.

Avoti: LLVV, EV, KiV, ME

burka   apv.

1. Stiprs, plecīgs jauneklis, vīrietis.

2. Nerātns zēns.

3. Caurums ledū tīklu ielikšanai.

Avoti: ViV, KV

burkali   žarg.

1. Acis.

Avoti: KZ

burkānaite   apv.

1. Burkānu lauks, pēc burkānu novākšanas.

Avoti: EH

burkānājs   apv.

1. Burkānu lauks, pēc burkānu novākšanas.

Avoti: EH

Burkanbresa   vietv.; novec.

1. Burganbresa - pilsēta Francijā.

Avoti: PZT

burkānēns   apv.

1. Neliels, jauns burkāns.

Avoti: ĒiV

burkāni

1. apv. Ārstniecības matuzāle ("Fumaria officinalis").

2. dsk. Burkāns.

Avoti: Aug2

burkaniņi   apv.

1. Burkāni ("Daucus").

Avoti: Aug2

burkāniņš   novec.

1. Dem --> burkāns.

Avoti: LV93

burkanis   apv.

1. Burkāns.

Avoti: EH

burkānīts   apv.

1. Dem. --> burkāns.

Avoti: ĒiV

burkānmušas

1. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Psilidae"), sīki un vidēji lieli (garums - 3-8 mm) mušveidīgie, sastopamas pļavās, laukos, dārzos, kāpuri ir augēdāji, Latvijā zināmas tikai uz kultūraugiem dzīvojošas sugas.

Avoti: LD

burkans   apv.

1. Burkāns ("Daucus").

Avoti: SiV

burkāns   -a, v.

1. dsk. Čemurziežu dzimtas ģints ("Daucus"), divgadīgs, retāk viengadīgs vai daudzgadīgs augs ar plūksnaini šķeltām lapām un paresninātu, parasti oranžsārtu vai dzeltenu, sakni.

Savvaļas burkāns— burkānu suga ("Daucus carota").

Sējas burkāns— burkānu suga ko audzē kultūrā ("Daucus sativus"), vairāki autori to uzskata par savvaļas burkānu pasugu ("Daucus carota subsp. sativus").

2. Šī auga sakne.

Burkānu novācējs— pusuzkarināma lauksaimniecības mašīna līdz 10 cm platas burkānu vai galda biešu rindas izplūkšanai, atlakstošanai un iekraušanai transportlīdzeklī.

Lopu burkāni— lopbarības burkāni.

3. apv. Suņpētersīlis ("Aethusa cynapium").

4. Meža suņburkšķis ("Anthriscus sylvestris", senāk arī "Chaerophyllum silvestre").

Avoti: LLVV, LD, ZTV, Aug2, EH

burkas

1. žarg. Biezas brilles.

2. dsk. Burka.

Avoti: NeV

burkens   apv.; hip.

1. Burkāns ("Daucus").

Avoti: Aug2

Burkinafaso   vietv.

1. Valsts Āfrikas austrumos (angļu val. "Burkina Faso"), platība - 274200 kvadrātkilometru, 15,3 mlj iedzīvotāju (2007. g.), galvaspilsēta - Vagadugu, adminmistratīvais iedalījums - 45 provinces, robežojas ar Mali, Nigēru, Beninu, Togo, Ganu un Kotdivuāru.

Avoti: LģE

burkini

1. Musulmaņu sievietes apģērba veids, visu ķermeni sedzošs peldkostīms, atstājot nenosegtu tikai seju.

burkņi   apv.; hip.

1. Burkāni ("Daucus").

Avoti: Aug2

Burkitauls   vietv.

1. Augstākā virsotne Sarimsaki kalnu grēdā Altajā, Kazahstānā, augstums - 3373 m.

Avoti: PZT

burkste   novec.

1. Ļaužu drūzma.

Avoti: KV

burkstēt   apv.

1. Blarkšķēt, burkšķēt.

Avoti: Sin

burksti   apv.

1. Plankumainais suņstobrs ("Conium maculatum").

Avoti: Aug2

burkstis   apv.

1. Burkšķis.

Avoti: ME

burkš   apv.

1. Izsauksmes vārds ātras darbības raksturošanai.

2. Izsauksmes vārds rībošas skaņas apzīmēšanai.

Avoti: ME

burkšēt   burkšu, burkši, burkš, pag. burkšēju;

1. apv. Gurkstēt.

2. retāk Burkšķēt.

Avoti: ViV, LLVV

burkši   apv.

1. Plankumainais suņstobrs ("Conium maculatum").

Avoti: Aug2

burkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) burkšķ (1).

// intrans.

Avoti: LLVV

burkšis   -ša, v.

1. Dažāda augstuma un stipruma neskaidru, ilgstošu trokšņu kopums.

// sar. Starpgadījums, strīds.

Avoti: LLVV

burkšķēt   burkšķu, burkšķi, burkšķ, pag. burkšķēju, intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt dažāda augstuma un stipruma neskaidrus, ilgstošus trokšņus; atskanēt šādiem trokšņiem.

2. sar. Neapmierināti, īgni, paskaļi murmināt.

// trans.

3. apv. Neskaidri runāt.

Avoti: LLVV, KnV

burkšķi   apv.

1. Plankumainais suņstobrs ("Conium maculatum").

2. Burkāni.

Avoti: Aug2, EH

burkšķiens   apv.

1. Dažāda augstuma un stipruma troķšņus apvienojoša īslaicīga skaņa.

Avoti: ME

burkšķināšana   novec.

1. Rubeņu rūcieni pavasarī pirms nārsta.

Avoti: KV

burkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) burkšķ (1).

// intrans.

Avoti: LLVV

burkšķis   -ķa, v.

1. Dažāda augstuma un stipruma neskaidru, ilgstošu trokšņu kopums.

// sar. Starpgadījums, strīds.

Avoti: LLVV

burkšnis   apv.

1. Burkšķis.

Avoti: ME

burkšņi   apv.

1. Plankumainais suņstobrs ("Conium maculatum").

Avoti: Aug2

burkšpiens   apv.

1. Rūgušpiens.

2. Paniņas.

Avoti: BB, ViV

burkšs   apv.

1. Plankumainais suņstobrs ("Conium maculatum").

Avoti: KiV

burkulis   apv.

1. Troksnis, nemiers ļaužu starpā (kādā sapulcē).

2. Lietusgāze.

Avoti: EH

burķins   apv.

1. Putnu būris (neliels).

Avoti: EH

burlacība   apv.

1. Nekrietnība, varmācība, laupīšana.

Avoti: Sin

burlacīgs   apv.

1. Briesmīgs, neglīts; tāds, kas raksturīgs burlakam.

Avoti: ĒiV

Burladingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Burladingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 12100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

burlaka   apv.

1. Burlaks, laupītājs.

Avoti: ĒiV, Sin

Burlakovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

burlaks   -a, v.

1. vienk. Laupītājs, slepkava; brutāls, varmācīgs cilvēks.

Burlaku romāns (arī stāsts)— vulgārs romāns (stāsts) par laupītājiem, slepkavām.

2. vēst. Strūdzinieks, laivu vilcējs (cariskajā Krievijā).

3. apv. Mazzemnieks, arī bezzemnieks, kas gāja peļņā.

4. apv. Senāk audzēta lopbarības kartupeļu šķirne; šīs šķirnes kartupeļi.

Avoti: LLVV, KiV, ĒiV

Burlenge   vietv.; novec.

1. Borlenge - pilsēta Zviedrijā.

Avoti: PZT

burleska   -as, s.

1. Pārspīlēti komisks tēlojums (daiļliteratūrā, skatuves mākslā, bieži ar rupji komiskiem skatiem); attiecīgais žanrs.

2. mūz. Komiska rakstura skaņdarbs.

Avoti: LLVV, LME

burlesks   novec.

1. Rupja komisma paveids, kura nolūks smīdināt, izzobojot cilvēka dzīvnieciskās vai dabiskās vajadzības.

Avoti: KV

burluči   apv.

1. Silti zābaki.

Avoti: EH

burmanis   apv.

1. Burvju mākslinieks, acu apmānītājs.

Avoti: ME

burmaņot   apv.

1. Māžoties, nodarboties ar burvju mākslu, acu apmānīšanu.

Avoti: ME

būrmeistars   novec.

1. Būrmistrs.

Avoti: KV

būrmistrs   apv.

1. Kuršu ķoniņu ciema vecākais, līdz 19. gs. šo amatu mantoja vienas dzimtas ietvaros, 19. gs. ievēlēja ciema iedzīvotāji, bet parasti par to kļuva iepriekšējā dēls.

Avoti: KV, LE1

burnass   apv.

1. Vatēts sieviešu ziemas mētelis vai pusmētelis.

Avoti: KiV

burnasts   apv.

1. Mētelis ar apaļu apkakli un kabatām.

Avoti: EH

burnavs   apv.

1. Mētelim līdzīgs sieviešu virsģērbs.

Avoti: EH

burnīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; apv.

1. Burzīt.

2. apv. Grūstīt, purināt.

Avoti: LLVV, EH

burnīties   apv.

1. Drūzmēties, spiesties.

2. Burzīties.

Avoti: EH

burnuss

1. Plats vilnas (parasti balta) auduma apmetnis ar kapuci (arābiem).

2. Senos laikos - sieviešu virsdrēbju veids.

Avoti: SV99, SV69

burnusteni   apv.

1. Kāds zināms apģērba gabals.

Avoti: EH

burņit   apv.

1. Burzīt.

Avoti: EH

buroks   apv.

1. Parastā biete ("Beta vulgaris").

Avoti: Aug2

Burosa   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vesterjētlandes lēnes administratīvais centrs, 66300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

burots   apv.

1. Tāds, kam ir buras.

Avoti: ME

Burrjana   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Burriana"), Valensijas apgabala Kastelo provincē, 35400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

burs

1. apv. Buru buriem - baru bariem.

2. žarg. Soda izolators cietumā.

Avoti: ME, KZ

būrs

1. apv. Burvis.

2. vsk. Būri.

Avoti: MalV

bursa

1. Trūcīgo studentu kopmītne, ko uzturēja ar augstskolas un ziedojumu līdzekļiem (viduslaikos).

2. anat. Gļotsomiņa, ar šķidrumu pildīta slēgta spraugveida telpa, kas mazina berzi.

3. Krievijā 18. gs. un 19. gs. pirmajā pusē - garīgā semināra nosaukums (sākumā semināra kopmītne, kur dzīvoja valsts uzturētie audzēkņi).

Avoti: SV99, SV69

Bursa   vietv.

1. Pilsēta Turcijas ziemeļrietumos ("Bursa"), ila administratīvais centrs, 1704000 iedzīvotāju (2013. g.); Brusa.

Avoti: LģE, Wi

Būrsaīda   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē (senāk Portsaīda), Vidusjūras krastā pie Suecas kanāla, 422000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

bursaki   vēst.

1. Garīgā semināra - bursas audzēkņu nosaukums; studenti, kas dzīvoja bursā.

Avoti: LME

bursektomija   med.

1. Gļotsomiņas izgriešana.

Avoti: TM

burseraceae   lat.

1. Balzamkoku dzimta.

Avoti: PDE

burseracejas   novec.

1. Tropu koku dzimta, divdīgļlapji, ar pienainas sulas un balzama sveķu ejām.

Avoti: KV

bursīts

1. Gļotsomiņas iekaisums, parasti rodas locītavu gļotsomiņās, to izraisa trauma, biežs un atkārtots mehānisks kairinājums, infekcija.

Avoti: EV

burska   apv.

1. Burza, drūzma ļaužu pūlī.

Avoti: ME, VeAT

burska   apv.

1. Koka gabals sišanai.

Avoti: EH

bursolīts   med.

1. Konkrements gļotsomiņā.

Avoti: TM

bursopātija   med.

1. Gļotsomiņas saslimšana.

Avoti: TM

bursotomija   med.

1. Gļotsomiņas atvēršana.

Avoti: TM

bursteklis   apv.

1. Pestelis; apburta lieta vai priekšmets; buramvārdi.

Avoti: KV, TlV

burste   apv.

1. Neliela sieviešu veste.

Avoti: EH

burstelēt   apv.

1. Pesteļot, pūšļot, nodarboties ar buršanu.

Avoti: ME

burstiņš   apv.

1. Dem. --> burste.

Avoti: EH

burstīšanās   apv.

1. Buršana, pesteļošana.

Avoti: ME

Būrsūdāna   vietv.

1. Pilsēta Sudānā, Sarkanās jūras piekrastē, Bahr el Ahmaras vilājas administratīvais centrs, 437300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

būrš   apv.

1. Burvis.

Avoti: TiA

buršana

1. Maģiska darbošanās, lai iegūtu sev vai citam labumu, atvairītu no sevis vai uzsūtītu citam ļaunumu, balstās uz tautas ticējumiem.

Avoti: LLVV

Buršeide   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Burscheid"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 18100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

burši   apv.

1. Plankumainais suņstobrs ("Conium maculatum").

Avoti: Aug2

buršikozs

1. Bramanīgs; (uzvedībā) brīvs, vaļīgs.

Avoti: SV69

buršķēt   apv.

1. Burkšķēt.

Avoti: KnV

buršķi   apv.

1. Plankumainais suņstobrs ("Conium maculatum").

Avoti: Aug2

buršķināt   apv.

1. Burkšķēt.

Avoti: KnV

buršķis   apv.

1. Liels, pēkšņs troksnis, burkšķis.

Avoti: KnG

buršs   -a, v.

1. Studentu korporācijas biedrs.

2. Māceklis (amatnieku cunftē).

3. Iesauka vecāko kursu studentiem Vācijā.

Avoti: LLVV

Burština   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ivanofrankivskas apgabalā, 15300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

burt   buru, bur, bur, pag. būru.

1. intrans. Veikt maģisku darbību, lai iegūtu sev vai citam kādu labumu, atvairītu no sevis vai uzsūtītu citam ļaunumu u. tml.

Buramie vārdi— vārdu savienojums, kam piedēvē maģisku spēku.

Burt augšā— modināt.

2. trans.; poēt. Radīt, īstenot (ko skaistu, cildenu, vēlamu).

3. Senāk iegriezt biškokā vai robežu kokā īpašuma zīmi, lai ar to aizsargātu no zagļiem.

Avoti: LLVV, LE

burt.   saīs.

1. Burtiski.

Avoti: SV05

burta   apv.

1. Saraksts, uzraksts.

Avoti: KV

burtaines   apv.

1. Dzelzszāle ("Carex nigra"), grīšļu suga.

Avoti: Aug2

burtains   apv.

1. Ar iegrieztām burtām izraibots koks.

2. Sprogains.

3. Putām izmargots.

Avoti: KV

Burtaiši   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Baras kopienā, 3000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

burtakalps   apv.

1. Pedants, birokrāts.

Avoti: Sin

burtasi

1. Cilšu apvienība, kas 5.-11. gs. apdzīvoja abus Volgas krastus starp tagadējo Sizraņu un Volgogradu.

Avoti: LPE

burtāt   apv.

1. Lēni, ar grūtībām lasīt.

Avoti: KiV

burtavnīca   apv.

1. Burve (ragana).

Avoti: EH

burte   apv.

1. Sleja, strīpa.

2. Sproga.

3. Kokā vai citur iegriezta maģiska zīme.

4. Loze.

Avoti: KV, LV93

burte   apv.

1. Matu saite.

Avoti: EH

būrte   apv.

1. Matu pīne, saite.

Avoti: TlV

burtene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Kaste ar nodalījumiem tipogrāfijas burtu un citu iespiedzīmju ievietošanai.

2. žarg. Burtnīca.

Avoti: LLVV, SLG

burtenis   apv.

1. Tukšs strops ar īpašuma zīmi, iespējamā spieta vai meža bišu piesaistīšanai.

Avoti: ME

burtēt   apv.

1. Sprogot, lokot.

2. Ātri braucot, panākt, ka zirgs kļūst putains.

3. Lozēt.

Avoti: ME, LV93

burtēties   apv.

1. Izrotāties raibumiem.

Avoti: EH

burtēze   žarg.

1. Ļoti centīga, skolnieciska studente, kas izvairās no jebkādiem sakariem ar vīriešiem.

Avoti: NeV

burties   buros, buries, buras, pag. būros; refl.

1. Runāt, skaitīt maģiskus vārdus, veikt maģiskas darbības.

2. sar. Murmināt, klusu sarunāties; darīt ko tādu, kas šķiet dīvains.

3. sar. Mēģināt izdibināt lietas vai apstākļus.

4. sar. Cītīgi mācīties.

Avoti: LLVV, Žrg

burtin   apv.

1. Pastiprina darbības vārdu "burt".

Avoti: ME

burtisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Pilnīgi atbilstošs kādam tekstam, avotam (piemēram, par tulkojumu); precīzi atkārtots.

Avoti: LLVV

burtiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> burtisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

burtkoks   senv.

1. Birka - skaitāmkoks, kurā ar iegrieztiem robiņiem atzīmēja zemnieka maksājuma renti vai parādus.

Avoti: Sen

burtkopa   val.

1. Divi vai vairāki burti, ko izrunā kā vienu fonēmu.

Avoti: VsV

burtlicis   -ča, v.

1. Speciālists tipogrāfijas burtu un citu iespiedzīmju salikšanā.

Avoti: LLVV

burtlietuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Rūpnīca vai cehs, kur izgatavo tipogrāfijas burtus un citas iespiedzīmes.

Avoti: LLVV

burtliktuve   poligr., novec.

1. Darbnīca rokas burtu salikšanai.

Avoti: GV

burtn.   saīs.

1. Burtnīca (bibliogrāfiskajos aprakstos).

Avoti: i1

Burtneck   vietv., vācu val.

1. Burtnieki.

2. Burtnieku muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Burtnieku pagastā.

Avoti: FV, KV

burtnīca   -as, s.

1. Vākos (parasti mīkstos) iestiprinātas rakstāmpapīra lapas.

Uzdevumu burtnīca— dienasgrāmata (skolēnam).

Pilna burtnīca— līdz pēdējai lappusei pierakstīta burtnīca.

2. Lielāka iespieddarba brošēta vienība.

3. poligr. Salocīta iespiedloksne vai tās daļa.

Avoti: LLVV

burtnicīna   apv.

1. Dem. --> burtnīca.

Avoti: ĒiV

burtnīciņa

1. Dem. --> burtnīca.

Avoti: LV93

burtniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Tautas daiļrade; folklora.

Avoti: LLVV, EH

burtniecieši

1. Burtnieku novada Burtnieku pagasta apdzīvotās vietas "Burtnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Burtnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems), tāda paša nosaukuma novada un pagasta centrs (līdz 2009. g. - Valmieras rajonā) 24 km no Valmieras, vēstures avotos pirmo reizi minēti 1234. gadā.

2. Burtnieku novads - novads Vidzemē, sastāv no Burtnieku, Ēveles, Matīšu, Rencēnu, Valmieras un Vecates pagastu, robežojas ar Naukšēnu, Valkas, Strenču, Beverīnas, Kocēnu, Alojas, Mazsalacas un Rūjienas novadu, kā arī ar Valmieras pilsētu.

3. Burtnieku pagasts - pagasta tāda paša nosaukuma novadā, robežojas ar Matīšu, Vecates, Rencēnu un Valmieras pagastu, kā arī ar Rūjienas un Kocēnu novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Schloss-Burtneek, krieviski - Zamok-Burtņekskaja.

Burtnieku pagasta teritorija— pēc administratīvi teritoriālajiem pārkārtojumiem 1990. g. atjaunotajā Burtnieku pagastā iekļauta arī daļa pirmskara Valmieras pagasta teritorijas.

Burtnieku mācītājmuiža— atrodas Burtnieku pagastā blakus Burtnieku luterāņu baznīcai, tagadējā apbūvē ietilpst stallis (celts 1793. g.), klēts (1810. g.), mācītāja māja (1820. g.), mācību jeb konfirmantu māja (1863. g.) un rentnieka māja (1864. g.).

Burtnieku muiža— atrodas Burtnieku pagastā, lielākā daļa ēku celtas 18. gs. 2. pusē, kompleksā ietilpst Burtnieku viduslaiku pils drupas (14. gs.), parks izveidots neobaraka stilā ar granīta kāpnēm, romantiskiem dīķiem un saliņām, cirptiem kokiem, dzīvžogiem, ornamentāliem partera stādījumiem.

4. Burtnieku vidusskola - Burtnieku novada Burtnieku pagasta apdzīvotās vietas "Penči" paralēls nosaukums.

Burtnieku vidusskola— Burtnieku novada Burtnieku pagasta apdzīvotās vietas "Penči" paralēlā nosaukuma variants.

5. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Lestenes pagastā.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Tārgales pagastā.

7. Burtnieku nams - dzīvojamais nams Rīgā, Vecmīlgrāvī, Ziemeļblāzmas ielā 38, tika uzcelts 1907. g. par uzņēmēja un mecenāta A. Dombrovska līdzekļiem, lai tajā ierādītu dzīvokļus ievērojamiem latviešu kultūras un mākslas darbiniekiem.

8. ģeol. Burtnieku svīta - vidusdevona Živetas stāva stratigrafiskā vienība Latvijā, biezums - 23-89 m, Latvijas ziemeļu daļā un pie Daugavpils veido pamatiežu virsu.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

burtnieki

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Burtnieki" iedzīvotāji.

2. dsk. Burtnieks.

Avoti: V1

burtnieks   -a, v.

1. vēst. Rakstu zīmju pratējs senatnē; arī pareģis.

2. poēt. Dziesminieks.

3. Senāk klētnieks, kas glabāja burtkokus jeb birkas; arī dravnieks.

4. Tautas dziesmās burvja nosaukums.

5. mit. Lietuviešu mitoloģijā - cilvēks, kas nodarbojas ar buršanu, spēj pārvērsties un arī citus cilvēkus pārvērst par dzīvniekiem, var kaitēt cilvēkiem un mājdzīvniekiem, spēj ietekmēt dabas norises.

6. vsk. Burtnieki.

Avoti: LLVV, LE, Mit

Burtnieks   vietv.

1. Burtnieku ezers - atrodas Tālavas zemienē 39,5 m vjl., Burtnieku novadā, platība - 4006 ha, garums - 13,3 km, lielākais platums - 5,5 km, vidējais dziļums - 2,2 m, lielākais dziļums - 3,3 m.

2. Burtnieka līdzenums - dabas apvidus Latvijas ziemeļu daļā, Tālavas zemienē, platība - 2128 kvadrātkilometru, garums ziemeļu-dienvidu virzienā - līdz 80 km, platums - no 15-20 km Igaunijas pierobežā, līdz 45 km Valmieras apkaimē, robežojas ar Raudavas-Rūjas ielejveida pazeminājumu, Kārķu pazeminājumu, Sedas tīreli, Gaujas senleju, Paktenes-Ziedes pazeminājumu un Saklaura purvu.

Avoti: LE1

burtošana   novec.

1. Visvecākā lasīt mācīšanas metode.

Avoti: KV

burtot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Lasīt pa zilbēm, atsevišķi nosaucot katru burtu.

2. Lēni, ar grūtībām lasīt.

Avoti: LLVV

burtraksts   val.

1. Noteikta grafiskā veidola rakstzīmju kopa; fonts.

Avoti: VsV

burts   -a, v.

1. Grafiska zīme valodas skaņas vai skaņu grupas apzīmēšanai.

Burtu garnitūra— komplekts, kurā sakopoti tipogrāfijas burti, kas vienādi pēc zīmējuma stila, bet dažādi pēc lieluma, treknuma un slīpuma.

Burtu biezums— burta lieluma, virzienā no augšas uz leju, apzīmējums pēc punktiem un nosaukuma.

2. Burtstabiņš.

Burta augstums— burtstabiņa garums no kājas līdz burta attēlam.

3. Kokā vai citur iegriezta maģiska zīme.

Avoti: LLVV

burtskoks   apv.

1. Birka, burta.

Avoti: KV

burtsmetis   apv.

1. Meslu metējs (zīlētājs).

Avoti: KV

burtstabiņš   -a, v.

1. Metāla (retāk plastmasas vai koka) stabiņš, kura augšgalā ir reljefs burta vai citas zīmes attēls; litera.

Avoti: LLVV

burtstarpa   poligr., novec.

1. Attālums starp burtiem, kas, īpaši retināta raksta gadījumā, burtlicim ir īpaši jāaizpilda ar vajadzīgā izmēra smigām vai jāizgriež tuksnes.

Avoti: GV

burtstils   inf.

1. Noteikta burtveidola rakstzīmju izpildījuma veids, piem., treknraksts, slīpraksts.

Avoti: ZTV

burtulis   apv.

1. Liela, resna slieka.

Avoti: EH

burtumetis   apv.

1. Burvis.

2. Dravnieks vai arī tas, kas izdara iegriezumus bišu kokos.

3. Iegriezumu izdarītājs burtu kokos - norēķinu veicējs.

4. Zintnieks, pareģis.

Avoti: NeV

burtveidols   inf.

1. Speciāla drukāto rakstzīmju izveide, kam raksturīgs noteikts slīpums un līniju biezums.

Avoti: ZTV

Buru   vietv.

1. Sala Moluku salu grupā, Indonēzijā, platība - 8800 kvadrātkilometru (kopā ar Ambelavas salu), kalnaina, augstākā virsotne - Kaupalatmadas kalns (2429 m).

Avoti: PZT

burukuģis

1. Kuģis, kuru dzen buru uztverta un pārveidota vēja enerģija, burinieks.

Avoti: ZTV

burulaiva

1. Laiva, ko pārvieto buru pārveidota vēja enerģija.

Avoti: MIL

Burulluss   vietv.

1. Lagūnas ezers Ēģiptē, Nīlas deltas rajonā, garums - 60 km, platums - 10-18 km, sakls, daudz salu, ietek vairākas Nīlas deltas attekas, no kurām divas izveidotas par kanāliem.

Avoti: PZT, LpA

Buruma   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Burum"), Frīzlandes provincē, 615 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

burumi

1. Biromi - tauta Nigērijā.

Avoti: PZT

burun   žarg.

1. Deguns.

Avoti: KZ

Burundi   vietv.

1. Burundi Republika - valsts Āfrikas centrālajā daļā, platība - 27834 kvadrātkilometru, 9511330 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Budžumbura, administratīvais iedalījums - 17 provinces, reobežojas ar Ruandu, Tanzāniju un Kongo Demokrātisko Republiku.

Avoti: PuA, LģE

burundieši   -u, v.

1. Burundi Republikas pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

Burundija   vietv.

1. Burundi - valsts Āfrikā.

Avoti: LģE

burunduks

1. dsk. Vāveru dzimtas ģints ("Tamias"), nelieli grauzēji (ķermeņa gar. 8-18 cm) Ziemeļamerikā, Āzijā, Eiropas ziemeļaustrumu daļā, 17 sugu.

Avoti: EV, PDE

burungi

1. Irakvu tautai tuvu radniecīga etniska grupa, dzīvo Tanzānijas vidienē, valoda pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas irakvu apakšgrupas, vietējie tradicionālie ģints ticējumi un kulti.

Avoti: PZT

buruni

1. Tauta no ziemeļluo tautu grupas, dzīvo Dienvidsudānā, arī Etiopijas rietumos, valoda pieder pie nilotu valodu ziemeļrietumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču un dabas spēku kults), daļa - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

buruns   žarg.

1. Deguns.

Avoti: KZ

burušaski

1. Ģenealoģiski izolēta valoda Indostānas ZR, fonētikā sarežģīta līdzskaņu un vienkārša patskaņu sistēma; rakstības nav.

Avoti: LPE

buruši

1. Buriški - tauta Kašmiras ziemeļos.

Avoti: PZT

Būruški   vietv.

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Būrušķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

buruškieši

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Buruški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Būrušķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

burve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Zintniece, kam piemīt spēja ar skatienu vai ar vārdiem darīt labu vai ļaunu; pareģe; ragana; spīgana; viegle.

Avoti: Sen

burvekle   apv.

1. Burve.

Avoti: Sin

burveklene   apv.

1. Burve.

Avoti: EH

burveklis   apv.

1. Pestelis, burvestības līdzeklis.

2. Piepe.

Avoti: KV

burvekls   apv.

1. Pestelis, burvestības līdzeklis.

Avoti: EH

burvene   apv.

1. Burve.

Avoti: ViV

burves   dsk.

1. Burve.

2. apv. Bura.

Avoti: ME

burvesti   novec.

1. Buršana.

Avoti: Sin

burvestība   -as, s.; novec.

1. Burvība (1).

Avoti: LLVV

burvests   apv.

1. Burvju līdzeklis, pastelis, bāzeklis.

Avoti: Sin

burvība   -as, s.

1. Maģisks spēks, kas (pēc mītiskiem priekšstatiem) ietekmē, pārvērš cilvēkus, dabu.

// pārn. Neparasta, dīvaina, neizprotama parādība.

2. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> burvīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; neparasts skaistums; arī valdzinājums.

Avoti: LLVV

burviene   apv.

1. Burve.

Avoti: EH

burviete   apv.

1. Burve.

Avoti: EH

burvīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas valdzina, patīk; ļoti skaists, jauks.

// sar. Tāds (cilvēks), kam piemīt šādas īpašības; apburošs.

Avoti: LLVV

burvīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> burvīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; burvība (2).

Avoti: LLVV

burvilka   apv.

1. Virve buru uzvilkšanai.

Avoti: LV93

burvināt   apv.

1. Apburt.

Avoti: EH

burvinīca   apv.

1. Burve.

Avoti: EH

burvinieks   apv.

1. Burvis.

Avoti: EH

burvis   -vja, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar buršanu.

Burvju mākslinieks— iluzionists.

Burvju māksla— iluzionisms.

// pārn. Cilvēks, kas (ar savu rīcību, izturēšanos) ļoti saista, valdzina, ietekmē; cilvēks, kas ātri un viegli veic citiem grūti iespējamo.

2. dsk. ģen., adj. nozīmē; folkl. Tāds, kam piemīt pārdabiskas spējas, īpašības, ar ko var veikt īstenībā neiespējamo.

// pārn. Neparasts, ļoti iedarbīgs.

Avoti: LLVV, LV06

burvisks   apv.

1. Burvīgs, pievilcīgs.

Avoti: EH

burvīķe   apv.

1. Baravika.

Avoti: EH

burvjlazda

1. dsk. Viena no 7 divdīgļlapju klases apakšklasēm ("Hamamelididae"), koki, krūmi, retāk lakstaugi, ziedi ar stipri reducētu apziedni, kas veicina anemofiliju.

2. dsk. Šīs apakšklases rinda ("Hamamelidales"), kurā apvienotas radniecīgas dzimtas, koki ar vienkāršām, veselām vai daivainām lapām.

3. dsk. Šīs rindas dzimta ("Hamamelidaceae"), vasarzaļi vai mūžzaļi koki un krūmi, ~25 ģ., 100-130 s.

4. Šīs dzimtas ģints ("Hamamelis"), kuras vairākas sugas Latvijā audzē kā krāšņumaugus.

Mīkstā burvjlazda— burvjlazdu suga ("Hamamelis mollis").

Vidējā burvjlazda— burvjlazdu suga ("Hamamelis intermedia").

Virdžīnijas burvjlazda— burvjlazdu suga ("Hamamelis virginiana"), kas Latvijā introducēta 19. gs. sākumā, bargā ziemā var arī apsalt.

Avoti: PDE, DaE, LD

burvjlazdaugi

1. Burvjlazdu rindas dzimta ("Hamamelidaceae"), kokaugi ar vienkāršām, ādainām lapām, ziedi sīki, ~25 ģ., vairākas sugas introducētas arī Latvijā, bargās ziemās apsalst.

Avoti: PDE

burvju   apv.

1. Brīnumains.

Avoti: Sin

burza   apv.

1. Burzma, drūzma.

2. Slimība; kaite.

Avoti: MiV

burzakls   apv.

1. Piena putra, ar ieburzītiem (ar karstu ūdeni aplietiem) rudzu vai miežu miltiem.

Avoti: EH

burzans   apv.

1. Rupjš, neapstrādāts.

Avoti: ME

burzāt   apv.

1. Burzīt.

Avoti: EH

burzāties   apv.

1. Burzīties.

2. Traucēt, jaukties.

Avoti: EH

Burzava   vietv.

1. Dzelzceļa stacija Rēzeknes novada Vērēmu pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Kārsava-Rēzekne-Daugavpils, 97 km no Daugavpils, atklāta 1931. g. ar nosaukumu "Ilzēni", tagadējais nosaukums kopš 1934. g.

2. Burzavas pauguraine - dabas apvidus Latgales augstienes ziemeļu daļā, rietumos un ziemeļos robežojas ar Austrumlatvijas zemienes Adzeles pacēlumu, austrumos - ar Mudavas zemienes Zilupes līdzenumu, bet dienvidos Rēzeknes pazeminājums to atdala no Rāznavas pauguraines.

Avoti: LE1

burzavieši

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Burzava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

burzbalas   apv.

1. Gaisīgi ūdens burbuļi.

Avoti: ME

burzdala   apv.

1. Burzgulis.

Avoti: ME

burzdēt   apv.

1. Raudāt, šņukstēt.

2. Nesaprotami, lēni runāt.

3. Lūgt, ubagot.

Avoti: ME

burzeknis   apv.

1. Pienā iedrupināts biezpiens.

Avoti: BB

burzēt   apv.

1. Burzīt.

Avoti: EH

burzga   apv.

1. Burbulis.

2. Drūzma.

Avoti: Sin

burzgains   apv.

1. Burbuļains, putains.

Avoti: Sin

burzgala   apv.

1. Neliels daudzums kāda šķidruma.

2. Gaisa burbulis, ko izdala norūdzis alus.

Avoti: EH

burzgalainis   apv.

1. Tāds, kas ir ar skrandām, izirušām vīlēm (par tērpu, tā daļām).

Avoti: KiV

burzgalas   apv.

1. Burbuļi, kas lietus laikā parādās uz ūdens virsmas.

2. Tērpa skrandas; izirušo vīļu pavedieni.

3. Siekalu pilieni.

Avoti: ME, KiV

burzgalāt   apv.

1. Burzgulēt.

Avoti: EH

burzgalāties   apv.

1. Irt (par tērpu, audumu).

Avoti: KiV

burzgalēt   apv.

1. Sprauslājot rakņāties ar purnu kādā šķidrumā.

Avoti: EH

burzgas   -u, vsk. burzga, -as, s.; pareti.

1. Burzguļi, putas.

Avoti: LLVV, Sin

burzgot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Burzguļot.

Avoti: LLVV

burzgulains   apv.

1. Tāds, kas mutuļo, burbuļo.

Avoti: ME

burzgulēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; pareti.

1. Burzguļot.

Avoti: LLVV

burzgulis   apv.

1. Ūdens burbulis.

2. Rupjš cilvēks.

3. Bērns, kurš negrib ēst šķidru ēdienu un to izspļauj.

Avoti: LV93, ME, VeAT

burzgulītis   novec.

1. Dem. --> burzgulis.

Avoti: LV93

burzguļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā daudz burzguļu.

Avoti: LLVV

burzguļi   -ļu, vsk. burzgulis, -ļa, v.

1. Sīkas šļakatas, putas, burbuļi (ūdenī).

Avoti: LLVV

burzguļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Strauji plūstot, radīt sīkas šļakatas, putas, burbuļus, kā arī savdabīgu troksni (parasti par ūdeni, strautiem, upēm).

Avoti: LLVV

burzība   -as, s.

1. Vispārināta īpašība --> burzīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

burzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ātri, viegli burzās.

Avoti: LLVV

burzīgs   apv.

1. Draisks, trakulīgs.

Avoti: ME

burzīgums

1. Tekstildrānas īpašība veidot un saglabāt krokas un ieloces ārējo spēku iedarbībā.

Avoti: ZTV

burzināt   apv.

1. Pa druscītei drupināt, sīki smalcināt.

Avoti: KnV

burziņš   -a, v.

1. Saviesīgs pasākums.

Avoti: MLVV

burzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Spaidīt (papīru, audumu, parasti ar pirkstiem).

2. apv. Iemērkt (mazgāšanai).

3. apv. Iejaukt (mīklu ūdenī).

Avoti: LLVV, EH

burzīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Kļūt negludam (parasti par audumu).

2. apv. Spiesties (caur drūzmu).

Avoti: LLVV, EH

burzma   -as, s.; parasti vsk.

1. Neorganizēta, kustīga (daudzu cilvēku) kopa; drūzma, jūklis.

Avoti: LLVV

burzmains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kur ir burzma (piemēram, par ielām, laukumiem, telpām).

Avoti: LLVV

burzme   apv.

1. Burzma.

Avoti: EH

burznis   apv.

1. Drūzma, burzma, jūklis.

Avoti: Sin

burznīt   apv.

1. Burzīt.

Avoti: ViV

burznīties   apv.

1. Burzīties.

Avoti: ViV

burzoņa   apv.

1. Burzma.

Avoti: EH

Burzova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

burzovieši

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Burzova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

burzulis   apv.

1. Drūzma, burzma, jūklis.

2. Būzis.

Avoti: Sin, ME

burzuls   apv.

1. Resna nūja.

Avoti: EH

burzuls   apv.

1. Netīrumi (puņķi) pie deguna.

Avoti: EH

burzums   apv.

1. Burzma.

Avoti: ViV

burž.   saīs.

1. Buržuāzija; buržuāzisks.

Avoti: i1

burža   apv.

1. Burza.

Avoti: ME

burža   apv.

1. Zivs, kas dzīvo kā jūrā tā saldūdeņos.

Avoti: ME

Burža   vietv.

1. Pilsēta Francijas centrālajā daļā ("Bourges"), Centra-Valdeluāras reģiona Šēras departamenta administratīvais centrs, 66400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA, Fīa

buržāt   apv.

1. Mazgājot berzt.

Avoti: EH

buržgaliņa   apv.

1. Ūdens burbulis.

Avoti: EH

būržgola   apv.

1. Lietus radītais ūdens burbulis peļķē.

Avoti: TiA

buržoazija   novec.

1. Īstenībā pilsētnieki; pilsoņi; mantīgā šķira, īpašnieki, kapitālisti, arī vidējā šķira.

Avoti: SV33

buržuā

1. Feodālisma laikmetā - pilsētnieks, vidējās (pilsoņu) kārtas pārstāvis.

2. pārn. Vidusšķiras pārstāvis; kapitālists.

Avoti: SV99

buržuāzija   -as, s.; parasti vsk.

1. Viduslaiku turīgo pilsētnieku, namnieku kārta pretstatā augstākajām feodālās sabiedrības kārtām (muižniecībai un garīdzniecībai).

2. Privātīpašnieku un bagāto šķira, retāk - vidusšķira.

Avoti: LLVV

buržuāzisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar buržuāziju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

buržuāzisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> buržuāzisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

buržuika   žarg.

1. Taupības krāsniņa.

Avoti: SLG

buržujisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Buržuāzisks.

Avoti: LLVV

buržujs   -a, v.

1. Cilvēks, kas pieder pie buržuāzijas.

Avoti: LLVV

busaķ   žarg.

1. Dzert uz citu rēķina.

Avoti: KZ

busardi   novec.

1. Klijāni.

Avoti: KV

busavi

1. Busi - tauta Rietumāfrikā.

Avoti: PZT

buseklis   žarg.

1. Autobuss.

Avoti: SLG

buselis   apv.

1. Duncis.

Avoti: VV

būsenis   apv.

1. Kārta (sabiedriska).

2. Stāvoklis.

Avoti: NeV

Buseniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LC

busenišķieši

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Busenišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

buserelīns   med.

1. Sintētisks pretvēža medikaments, ko lieto krūts un prostatas vēža gadījumā.

Avoti: VE

Buseto   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Busseto"), Emīlijas-Romanjas reģiona Parmas provincē, 7100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

busi

1. Tauta, dzīvo Rietumāfrikā, Burkinfaso dienvidaustrumos, arī Nigēras un Beninas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie mandu valodu mandefu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi, neliela daļa - musulmaņi.

Avoti: PZT

Busī   vietv.

1. Busī Senžorža - pilsēta Francijā ("Bussy-Saint-Georges"), Ildefransas reģiona Sēnas un Manras departamentā, Parīzes austrumu piepilsēta, 23300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

busido

1. Japāņu samuraju uzvedības kodekss viduslaikos.

Avoti: SV99

Businiškas   vietv.

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Buseniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Businiški   vietv.

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Buseniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

businiškieši

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Businiškas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Businiškys   vietv.

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Buseniški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

busiņš   žarg.

1. Autobuss, mikroautobuss.

Avoti: SLG

Busirīds   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - jūras dieva Poseidona dēls, Ēģiptes valdnieks, kura zemi deviņus gadus postīja sausums.

Avoti: Mit

būsis   apv.

1. Ūpis.

Avoti: KV

busis   novec.

1. Autobuss.

Avoti: Ang

busjuni

1. Džuani tautas cilšu grupa, dzīvo Ķīnas dienvidu daļā, Guansi-Džuanu autonomajā reģionā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju grupas (rakstība latīņu alfabētā), animistiskie ticējumi, ticība Visumā mītošiem gariem, senču kults.

Avoti: PZT

būska   apv.

1. Veca sieva, vecene.

Avoti: TlV

Buska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, 8400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Buska   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Busca"), Pjemontas reģiona Kuneo provincē, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Buskeruda   vietv.

1. Norvēģijas filke, platība - 14908 kvadrātkilometru, 271300 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Drammene.

Avoti: Wi

buskings   žarg.

1. Spēlēšana uz ielas (angļu "busking").

Avoti: Str

Busko   vietv.

1. Busko Zdroja - pilsēta Polijā, Sventokšiskas vojevodistē, 16900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1287.-1869. g. un kopš 1916. g.

Avoti: LpA, Wi

Buskozdroja   vietv.

1. Busko Zdroja - pilsēta Polijā.

Avoti: Wi

būsna   apv.

1. Eksistence.

Avoti: NeV

busojs   žarg.

1. Piedzēries.

Avoti: KZ

busole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Instruments ar magnēta adatu virziena noteikšanai horizontālā plāksnē.

Avoti: LLVV

Busolengo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Bussolengo"), Venēcijas reģiona Veronas provincē, 19900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Busovača   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Busovača"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Centrālās Bosnijas kantonā, 18500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

buss   žarg.

1. Autobuss, mikroautobuss.

Avoti: SLG

bussando   mūz.

1. Skarbi, robusti.

Avoti: Mūz

bust   apv.

1. Mosties.

Avoti: ME

Bustahs   vietv.

1. Ezers Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Janas-Indigirkas zemienē 7 m vjl., platība - 249 kvadrātkilometri; Buusaahs.

Avoti: PZT

buste   žarg.

1. Dibens.

Avoti: NeV

būsterefekts   med.

1. Imūnsistēmas atbildes reakcija uz atkārtotu vakcināciju pēc ilgāka laika (piemēram, pēc 10 gadiem) un imunitātes atjaunošanās.

Avoti: VE

būsters

1. Palīgierīce iekārtas (mašīnas), ātruma, spēka vai citu parametru palielināšanai; starta paātrinātājs, piem., raķetei vai lidmašīnai.

Avoti: SV99

Busto   vietv.

1. Busto Arsīcio - pilsēta Itālijas ziemeļos (it. "Buso Arsizio"), Lombardijas reģiona Varēzes provincē, 80000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Bustoarsīcija   vietv.; novec.

1. Busto Arsīcio - pilsēta Itālijā.

Avoti: PZT

bustrofedons

1. Raksts ar mainīga virziena rindām: pirmā rinda un visas pārējās nepārskaitļu rindas ir rakstītas un tiek lasītas no labās puses uz kreiso pusi, bet otrā rinda un visas pārejas pārskaitļu rindas - no kreisās puses uz labo; burtu formu pielāgo raksta virzienam.

Avoti: SV69

busulfāns   med.

1. Pretvēža medikaments, alkilējošs citostatisks līdzeklis.

Avoti: VE

Busuma   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Bussum"), Ziemeļholandes provincē, 32700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

būšana   -as, s.

1. novec. Esamība, atrašanās, klātbūtne.

2. novec. Stāvoklis; arī darbs, darbība.

3. sar. Attiecības (starp cilvēkiem).

4. sar. Stāvoklis, apstākļi (parasti nevēlami).

Cūku būšana— dažādas nebūšanas, nepatikšanas;

Radu būšana ir cūku būšana— saka gadījumos, kad starp radiem gadās nesaskaņas.

Sūdu būšana— saka tad, ja rodas kādas nepatikšanas.

Avoti: LLVV, KnV

bušavāties   apv.

1. Izraisīt traci.

Avoti: KiV

bušbēbijs   lat.

1. dsk. Primātu kārtas puspērtiķu apakškārtas loru dzimtas ģints ("Galago"), mīt kokos Āzijas dienvidos un Āfrikā, aktīvi naktī.

Avoti: PDE

Būšehra   vietv.

1. Pilsēta Irānā ("Būshehr"), ostāna administratīvais centrs, osta Persijas līča krastā, 162000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

bušelis   -ļa, v.

1. Tilpuma mērvienība beramu vielu un šķidrumu mērīšanai.

Angļu bušelis jeb 1 bu (UK)— 36,3687 litri.

ASV bušelis jeb 1 bu (US)— 35,2391 litri.

2. novec. Svara mērs Lielbritānijā ar mainīgu saturu, atkarībā no tā ko sver.

Ogļu bušelis— 33,86825 kg.

Auzu bušelis— 17,690115 kg.

Avoti: LLVV, TV

Buši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

bušido   rel.

1. Tradicionālais samuraju ceļš.

Avoti: R1

bušils   novec.

1. Bušelis - tilpuma mērvienība.

Avoti: Ang

Bušines   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

Bušinis   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Bušines" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Bušira   vietv.; novec.

1. Būšehra - pilsēta Irānā.

Avoti: PZT, LpA

būškināt   apv.

1. Būkšķināt, taisīt troksni.

Avoti: KnG

būšķēt   apv.

1. Būkšķēt.

Avoti: ME

būšķis   apv.

1. Saišķītis drēbju, vilnas vai cita materiāla caurumu aizbāšanai.

Avoti: ME, VeAT

būšķis   apv.

1. Pēkšņs troksnis, būkšķis.

2. Trokšņaina būtne.

Avoti: KnV, EH

bušķītis   apv.

1. Neliels kā (piemēram, siena, salmu) kopums.

Avoti: MiV

bušlats   -a, v.

1. Jūrnieku pusmētelis.

2. žarg. Notiesātā ziemas pusmētelis.

3. žarg. Zārks.

Avoti: LLVV, KZ

Bušma   vietv.

1. Kiras kreisā krasta pieteka Viļakas novada Susāju un Medņevas pagastā, garums - ~8 km.

Avoti: LPag

bušmāsters

1. Indīga Dienvidamerikas čūska.

Avoti: TM5

bušmeņi   -ņu, v.

1. Mednieku, klejotāju ciltis Dienvidāfrikā, seni Dienvidāfrikas pamatiedzīvotāji, runā bušmeņu un bantu valodās.

2. arī vsk. Cilvēks, kas pieder pie kādas no šīm ciltīm.

Bušmeņu valodas— koisanu valodu saimes valodas.

Avoti: LLVV

Būšnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Tārgales pagastā.

2. Būšnieku ezers - atrodas Piejūras zemienē, uz Ventspils pilsētas un Tārgales pagasta robežas, 9 m vjl., garums - 3 km, lielākais platums - 1,4 km, lielākais dziļums - 2,8 m.

Avoti: LC, LE1

Bušnieki   vietv.

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Būšnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

būšnieki

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Būšnieki" (senāk - "Būšniekciems") iedzīvotāji.

Avoti: V1

bušprits   žarg.

1. Deguns.

Avoti: KZ

Buštehrada   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 3050 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Bušteni   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Prahovas žudecā, 8900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Bušugrava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Priekuļu novada Priekuļu pagastā.

Avoti: LC

bušuruncis   apv.

1. No rupjas dzijas adīts kamzolis.

2. Lamu vārds (vīrietim).

Avoti: EH

būt   esmu, esi, ir, 3. pers. nolieguma forma nav, dsk. esam, esat, ir, 3. pers. nolieguma forma nav, pag. biju, biji, bija (arī bij), dsk. bijām, bijāt, bija (arī bij), vajadzības izteiksme jābūt; intrans.

1. Eksistēt, pastāvēt.

Kā nebijis— saka, ja kas pārdzīvots, sajusts, baudīts par maz, pārāk īsu laiku.

Tas ir (saīsināti: t. i.)— tas nozīmē.

2. Atrasties, uzturēties (kur) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

// sar. Darboties par biedru, locekli (organizācijā, apvienībā).

3. tikai 3. pers. Piederēt (kam), atrasties (kā) īpašumā, lietošanā.

4. tikai 3. pers. Pastāvēt (kā daļai pie kā).

5. tikai 3. pers. Notikt; norisināties.

Lai būtu kā būdams— lai notiktu kas notikdams.

6. palīgverba nozīmē. Lieto saitiņas funkcijā, lai norādītu, parasti uz teikuma priekšmeta un izteicēja, sintaktisko sakaru.

Esiet pazīstami!— saka iepazīstinot.

Būsim pazīstami!— saka iepazīstoties.

7. palīgverba nozīmē. Lieto salikto laika formu veidošanā.

// tikai 3. pers.; novec. Savienojumā ar darbības vārda nenoteiksmi lieto, lai izteiktu vajadzību.

Avoti: LLVV

butadiēnkaučuki

1. Sintētiskie kaučuki, lineāri butadiēna polimēri.

Avoti: LPE

butadiēnnitrilkaučuki

1. Sintētiskie kaučuki, lineāri butadiēna un akrilnitrila (17-40%) kopolimēri.

Avoti: LPE

butadiēns

1. Nepiesātinātais ogļūdeņradis; bezkrāsas gāze ar nepatīkamu smaku; to iegūst no naftas gāzēm vai spirta un izmanto sintēt. kaučuka raž., divinils.

Avoti: ZTV

butadiēnstirolkaučuki

1. Sintētiskie kaučuki, lineāri butadiēna un stirola kopolimēri.

Avoti: LPE

butadions

1. Nenarkotisks pretsāpju, pretiekaisuma un pretdrudža līdzeklis; fenilbutazons.

Avoti: LPE

butaforija   -as, s.

1. Skatuviskā ietērpa elements - priekšmets vai tā imitācija.

2. Tas, kas nešķiet īsts, patiess; tas, kas ir ārišķīgs.

Avoti: LLVV

butaforisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs butaforijai; arī neīsts.

Avoti: LLVV

butaforiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> butaforisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

butafors   -a, v.

1. Darbinieks (teātrī, kinostudijā u. tml.), kurš izgatavo butaforijas; darbinieks (teātrī, kinostudijā u. tml.), kurš pārzina butaforijas.

Avoti: LLVV

butala   apv.

1. Pudele.

Avoti: MalV

Butāna   vietv.

1. Butānas Karaliste - valsts Āzijas dienvidu daļā (angļu val. "Bhutan"), Himalaju dienvidaustrumos, platība - 46500 kvadrātkilometri, 691140 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais iedalījums - 20 distrikti, robežojas ar Ķīnu un Indiju.

Avoti: LģE

butānieši   -u, v.

1. Butānas Karalistes pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

Butāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Beļavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

3. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Butāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Būtāni   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Butāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

butanols   novec.

1. Bezkrāsains šķidrums ar nepatīkamu smaržu, ko iegūst glicerīna, glikozes vai citu ogļhidrātu rūgšanas procesos; ir četri izomēri, kas parasti atrodas maisījumā; butilalkohols.

Avoti: LxE

butāns   -a, v.; parasti vsk.

1. Piesātinātais ogļūdeņradis, bezkrāsaina, degoša gāze; pārtikas piedeva E943a, šķīdinātājs, propelents, var izsaukt CNS depresiju, NIH bīstamo vielu sarakstā, neirotoksiska viela.

Avoti: LLVV, Zkp

Butar   vietv., vēst., vācu val.

1. Butaru muiža, kas atradās Valkas apriņķa Karvas pagastā.

Avoti: KV

Butare   vietv.

1. Pilsēta Ruandā, 77400 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

būte   apv.

1. Eksistence, ira; esamība, esība.

2. Būtne, tas, kas eksistē.

Avoti: NeV

bute   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Plakana jūras zivs ar acīm vienā galvas pusē; plekste.

Avoti: LLVV

butele   apv.

1. Pudele.

Avoti: KiV

būtelēt   apv.

1. Skaļi raudāt (par mazu bērnu).

Avoti: EH

butelīte   apv.

1. Mazās lampiņas daļa, kur ielēja dedzināmo šķidrumu.

Avoti: KnV

butelka   apv.

1. Pudele.

Avoti: KiV

Butelštete   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Buttelstedt"), Tīringenes federālajā zemē, 1320 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Butembo   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Ziemeļkivu provincē, 165300 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

būten   apv.

1. Savienojumā ar citu tās pašas saknes vārdu pastiprina šā vārda nozīmi.

Avoti: MiV

būtene   apv.

1. Būtība, esība.

Avoti: ME

butēniškieši

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Butēniški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

butēns

1. Nepiesātinātais ogļūdeņradis, alkēns, 3 izomēri, bezkrāsainas gāzes; butilēns.

Avoti: EV

Buteņiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Biķernieku pagastā.

Avoti: LC

buteo   lat.

1. Klijāni.

Buteo buteo— peļu klijāns.

Buteo lagopus— bikšainais klijāns.

Avoti: LD

Butera   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Butera"), Sicīlijas reģiona Kaltanisetas provincē, 4900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

buterbrods   žarg.

1. Sviestmaize.

Avoti: SLG

buterbrots   žarg.

1. Sviestmaize.

Avoti: SLG

būtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Galveno, visraksturīgāko īpašību, attiecību kopums.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Iekšējais, dziļākais, garīgais saturs; galvenās (cilvēka) rakstura īpašības un dotības.

2. Patiesībā, īstenībā; faktiski.

Avoti: LLVV

Būtija   vietv.

1. Būtijas līcis - atrodas Ziemeļu Ledus okeānā (angļu val. "Gulf of Boothia"), Kanādas ziemeļu piekrastē, starp Melvila un Būtijas pussalu un Bafina Zemi, garums - 518 km, platums - 220 km, lielākais dziļums - 200 m.

2. Būtijas pussala - atrodas Kanādas ziemeļu daļā (angļu val. "Boothia Peninsula"), starp Būtijas līci un Dž. Rosa un Franklina šaurumu, platība - 32000 kvadrātkilometru, augstākā virsotne - 573 m.

Avoti: LģE

būtijum   apv.

1. Nozīme, jēga.

Avoti: NeV

būtījums   apv.

1. Nozīme, jēga.

Avoti: NeV

buti

1. Vuti - tuta Kamerūnā.

Avoti: PZT

butiks

1. Neliels, smalks veikaliņš vai liela veikala nodaļa, kur tirgo modes preces - gk. apģērbus un to aksesuārus.

Avoti: SV99

butiķ   žarg.

1. Runāt.

Avoti: KZ

butilacetāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, šķīdinātājs, aromātviela, var izraisīt ādas un acs kairinājumu. kā arī elpošanas orgānu sistēmas kairinājumu, izmanto smaržās, ziepēs, nagu lakas noņēmējā, acu dekoratīvajā kosmētikā.

Avoti: Zkp

butilalkohols   novec.

1. Bezkrāsains šķidrums ar nepatīkamu smaržu, ko iegūst glicerīna, glikozes vai citu ogļhidrātu rūgšanas procesos; ir četri izomēri, kas parasti atrodas maisījumā.

Avoti: LxE

butilamīns   med.

1. Ptomaīns ar diurētisku iedarbību zivju aknu eļļā.

Avoti: TM

butilēnglikols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, mitrumuzturētājs, šķīdinātājs, apēšana var izraisīt nieru bojājumu, vemšanu, miegainību, depresiju, komu un nāvi, var būt bīstams apkārtēji videi, izmanto matu lakā un cietināšanas losjonos.

Avoti: Zkp

butilēns   -a, v.

1. Nepiesātinātais ogļūdeņradis, bezkrāsaina, degoša gāze.

Avoti: LLVV

butilidēns   med.

1. CH3(CH2)2CH2, asimetrisks divvērtīgs radikālis.

Avoti: TM

butilka   žarg.

1. Pudele.

Avoti: SLG

butilkaučuks

1. Sintētiskais kaučuks, izobutilēna un izoprēna kopolimērs.

Avoti: ZTV

butilmiristāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, iegūst no miristīnskābes un butilspirta, mīkstinātājs, var izraisīt ādas kairinājumu un veicināt piņņu veidošanos, izmanto lūpu krāsās, sejas krēmos, nagu lakā un nagu lakas noņēmējos.

Avoti: Zkp

butilparabēns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, butilspirta un p-hidroksibenzoskābes esteris, konservants, lieto kosmētikā, šampūnos, var izraisīt alerģiskas reakcijas, ādas kairinājumu.

Avoti: Zkp

butilovka   žarg.

1. Grūstīšanās.

Avoti: KZ

butils

1. Ogļūdeņražu radikālis ar četriem oglekļa atomiem.

Avoti: SV99

butilskopolamīns   med.

1. Medikaments, kas pārtrauc gludās muskulatūras spazmas, lieto kuņģa un zarnu trakta, žultsceļu, urīnceļu, bronhu, dzemdes muskulatūras atslābināšanai.

Avoti: VE

butilspirts

1. Piesātinātais spirts, bezkrāsas viela ar savdabīgu smaržu, lieto par šķīdinātāju.

Avoti: LEV

butiļka   apv.

1. Pudele.

Avoti: KnG

būtin   apv.

1. Būt.

Avoti: ME

butinais   apv.

1. Pilnīgi.

Avoti: ME

butinieks   apv.

1. Mazsaimnieks.

Avoti: EH

Būtiņģe   vietv.

1. Apdzīvota vieta Lietuvā, Palangas pilsētas daļa, bijusī Latvijas teritorija, kas 1921. g. tika nodota Lietuvai.

Avoti: LE1

butirāti

1. Sviestskābes sāļi un esteri.

Avoti: LEV

butirolaktons

1. Kosmētikas sastāvdaļa, šķīdinātājs, izmanto nagu lakās, nagu lakas noņēmejos, var būt toksisks, iespējams, kancerogēns cilvēkiem, iekļauts NIH bīstamo vielu sarakstā.

Avoti: Zkp

butirometrs   -a, v.

1. Ierīce tauku procenta noteikšanai pienā un piena produktos.

Avoti: LLVV

būtisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir saistīts ar būtību; tāds, kurā izpaužas būtība.

Avoti: LLVV

būtiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> būtisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. ek. Noteiktas informācijas svarīguma pakāpe finanšu pārskatos kopumā.

Avoti: EF

Butiškas   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Butiškas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Butiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

butka   sar.

1. Būda; maza mājiņa.

2. Tualete.

Avoti: Žrg

Butkāni   vietv.

1. Kalna Butkāni - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

2. Lejas Butkāni - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LC

Butkas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

Avoti: LC

Butkeviči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LC

Butkoni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

2. Kolna Butkoni - Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Kalna Butkāni" nosaukuma variants.

3. Lejas Butkoni - Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Lejas Butkāni" nosaukuma variants.

4. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Butkeviči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Butkumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

butkunavieši

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Butkunava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

butkundziņš   apv.

1. Dzeltenā ūdensroze; dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: ViV, Aug2

Butkunova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

butkunovieši

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Butkunovo" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Butkuoni   vietv.; latg.

1. Dagdas novada Asūnes pagasta apdzīvotās vietas "Butkoni" nosaukums latgaliski.

2. Kolna Butkuoni - Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Kalna Butkāni" nosaukums latgaliski.

3. Lejis Butkuoni - Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Lejas Butkāni" nosaukums latgaliski.

4. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Butkoni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Butkys   vietv.; latg.

1. Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Butkas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Butķēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aknīstes novada Gārsenes pagastā.

Avoti: LC

Būtla   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Bootle"), Anglijā, Mērsisaidas konurbācijā, osta, 77600 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PZT

butlegers

1. Cilvēks, kas izgatavo, pārdod un transportē preces bez atļaujas veikt minētās darbības; būtlegers; kontrabandists.

Avoti: PL

būtlegers

1. Butlegers - cilvēks, kas izgatavo, pārdod un transportē preces bez atļaujas veikt minētās darbības; kontrabandists.

Avoti: PL

Butlēri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

Butleri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Pušas pagastā.

Avoti: LC

Būtnāri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Zirņu pagastā.

Avoti: LC

būtnārnieki

1. Saldus novada Zirņu pagasta apdzīvotās vietas "Būtnāri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

būtne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Organisms (augs, dzīvnieks), kas eksistē.

2. Cilvēks.

3. Tēls, (iztēles) veidojums.

Avoti: LLVV

buto

1. Butungi - tauta Indonēzijā, Butungas salā.

Avoti: PZT

butomaceae   lat.

1. Puķumeldru dzimta.

Avoti: LD

butomus   lat.

1. Puķumeldri.

Butomus umbellatus— čemurainais puķumeldrs.

Avoti: LD

Butona   vietv.

1. Sala Lielo Zunda salu grupā ("Buton"), uz dienvidaustrumiem no Sulavesi salas, Indonēzijā, platība - ~4600 kvadrātkilometru, kalnaina, augstākā virsotne - 1190 m (Vani kalns).

2. Upe Francijas rietumos, Šarantas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

butons   žarg.

1. Ziedpumpurs.

Avoti: SLG

butors   žarg.

1. Liels sainis.

Avoti: KZ

Butronjo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Botrungo"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 2830 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

buts   apv.

1. Maza dzīvojamā māja.

Avoti: EH

Butštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Buttstaedt"), Tīringenes federālajā zemē, 2470 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Butuana   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās ("Butuan"), Mindanao salas ziemeļaustrumu daļā, Ziemeļagusanas provinces administratīvais centrs, osta Agusanas grīvā, 337000 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, LpA

butuliņa   apv.

1. Pudele.

Avoti: ME

Butunga   vietv.; novec.

1. Butona - sala Lielo Zunda salu grupā, Indonēzijā.

Avoti: PZT

butungi

1. Tauta, dzīvo Butonas (Butungas) salā, pie Sulavesi dienvidaustrumu krasta, Indonēzijā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

buturis   apv.

1. Blīvs bars (kukaiņu).

2. No salmiem izgatavots istabas dekors.

Avoti: EH

Buturļinovka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Voroņežas apgabalā, Oseredas krastos, 25700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

bututs

1. Sīknauda Gambijas Republikā, dalasi simtdaļa.

Avoti: PnR

būtva   novec.

1. Dzīves veids, dzīves iekārta.

Avoti: VpJ

Butvāla   vietv.

1. Pilsēta Nepālā, Lumbinī zonā, 75400 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

butyrivibrio   lat.

1. Anaerobu nūjiņveida baktēriju ģints.

Avoti: LD

Butzkowsky   vietv., vēst., vācu val.

1. Bučauskas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Virānes pagastā.

Avoti: KV

Buusaahs   vietv.

1. Bustahs - ezers Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā).

Avoti: PZT

BUV   saīs.

1. Brīvprātīgo ugunsdzēsēju vienība.

Avoti: i1

būv-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais vada, organizē celtniecību vai strādā ar šo nozari saistītā darbā.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais paredzēts, izmantojams celtniecībā.

3. Norāda, ka salikteņa otrajā daļa nosauktais veidojas vai ir radies celtniecības procesā.

Avoti: LLVV

būvakadēmija   novec.

1. Dažu būvskolu un augstskolu arhitektūras nodaļu nosaukums 17. un 18. gs.

Avoti: KV

būvakmeņi   -akmeņu, v.

1. Dabiskie akmens materiāli un mākslīgie akmeņi, ko lieto celtniecībā.

Avoti: LLVV

būvamatniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Būvamatnieks.

Avoti: LV87

būvamatniecība   jur.

1. Būvniecības darbi, kurus veic fiziskā vai juridiskā persona atbilstoši likumam "Par amatniecību".

Avoti: JtV

būvamatnieks   -a, v.

1. Amatnieks, kas strādā celtniecībā.

Avoti: LLVV

būvapkalumi   novec.

1. Apdarei, kā arī logu un durvju nostiprināšanai lietotie metāla izstrādājumi.

Avoti: LxE

būvaplēsums   novec.

1. Projektētās celtnes saimniecisks vai būvmehānisks aprēķins.

Avoti: TV

būvaprēķins   novec.

1. Būvmateriālu un darbaspēka izmaksu aprēķins.

Avoti: KV

buvardijas

1. Amerikas tropisko krūmu, retāk - ilggadīgu lakstaugu ģints; dažas sugas audzē augu mājās un istabā.

Avoti: SV69

būvāt   apv.

1. Būvēt.

Avoti: EH

būvatļauja   jur.

1. Vispārīgajos būvnoteikumos paredzētajā kārtībā izsniegts dokuments, kas apliecina tiesības veikt objekta būvdarbus.

Avoti: JtV

būvaugļi   novec.

1. Augļi pa kādas mantas ražošanas, celšanas vai izgatavošanas laiku, kas ir attiecīgās mantas izmaksu sastāvdaļa.

Avoti: TV

būvbaļķis   -ķa, v.

1. Būvmateriāls - apaļkoks, baļķis.

Avoti: LLVV

būvbedre   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Bedre, ierakums zemē būves apakšzemes daļu izvietošanai.

Avoti: LLVV

būvbiedrība   novec.

1. Celtniecības organizācija.

2. Dzīvokļu celtniecības kooperatīvs.

Avoti: KV

būvbirojs   novec.

1. Noteiktam vai nenoteiktam laikam būvdarbu organizēšanas, vadības un uzraudzības vajadzībām iekārtotas telpas.

Avoti: TV

būvbrigāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Brigāde, kas izveidota celtniecības darbu veikšanai; celtniecības brigāde.

Avoti: LLVV

būvbrigaderis   apv.

1. Būvbrigadieris.

Avoti: KiV

būvbrigadieris   -ra, v.

1. Būvbrigādes brigadieris.

Avoti: LLVV

būvdarbi   -u, vsk. būvdarbs, -a, v.

1. Celtniecības darbi (piemēram, darbi celtniecības objektā).

Avoti: LLVV

būvdetaļa   -as, s.

1. Būves, celtnes detaļa, kas parasti jau iepriekš izgatavota (piemēram, bloki, sijas, durvju un logu brusas).

Avoti: LLVV

būvdinamika

1. Būvmehānikas nozare, kas aplūko būvju elementu kustību, kuru izraisa dažādas dinamiskas (laikā mainīgas) slodzes.

Avoti: EV

Buvē   vietv.

1. Buvē sala - Norvēģijas atkarīgā teritorija (angļu val. "Bouvet Isle"), atrodas Atlantijas okeāna dienvidu daļā, ~1700 km uz ziemeļiem no Antarktīdas, platība - 58,5 kvadrātkilometri, vulkāna konuss 939 m vjl., augsti (līdz 120 m), klinšaini krasti, neapdzīvota, dabas rezervāts, kopš 1977. g. darbojas Norvēģijas automātiskā meteoroloģiskā stacija, vissavrupākā sauszemes teritorija, tuvākā sala atrodas 1642 km attālumā.

Avoti: LģE, PZT, IZ-108-27

būve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Darbība, process --> būvēt (1); būvēšana.

2. Darbība, process --> būvēt (2); būvēšana.

3. Celtniecības objekts, ko veido, kas vēl nav pabeigts; arī (gatava) celtne.

Būves prefekts— jezuītiem - ordeņa loceklis, būvdarbu vadītājs, kurš ordeņa uzdevumā pārrauga darbus.

Avoti: LLVV

būvekspertīze   jur.

1. Profesionāla pārbaude, kuras mērķis ir dot pamatotu atzinumu par būvprojekta, būves tehniskā stāvokļa vai veikto būvdarbu tehnisko risinājumu atbilstību normatīvo aktu un tehnisko noteikumu prasībām (Būvniecības likums).

Avoti: JtV

būveksperts   jur.

1. Sertificēta fiziskā persona, kas valsts, pašvaldības vai būvniecības dalībnieka uzdevumā veic būvekspertīzi (Būvniecības likums).

Avoti: JtV

būvelements   -a, v.; pareti.

1. Būvdetaļa.

Avoti: LLVV

būvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot (celtni, būvi, tās daļas) celtniecības procesā; celt (5).

2. Taisīt, izgatavot (parasti sarežģītas ierīces, mašīnas, instrumentus).

Avoti: LLVV

būvētājs   jur.

1. Fiziskā vai juridiskā persona (nekustamā īpašuma īpašnieks, nomnieks vai lietotājs), kas veic būvniecību saviem spēkiem (Būvniecības likums).

Avoti: JtV

būvētava   -as, s.

1. Rūpnīca, kurā ražo transportlīdzekļus (parasti vagonus, ūdens transportlīdzekļus).

Avoti: LLVV

būvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Būvēt savām vajadzībām (ēkas, mājas).

2. apv. Tūļāties.

Avoti: LLVV, EH

būvfizika

1. Zinātne par fizikālām parādībām un procesiem, kas saistīti ar ēku un būvju celtniecību un ekspluatāciju.

Avoti: EV

būvgaldniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Galdniecības nozare - koka būvdetaļu izgatavošana.

Avoti: LLVV

būvgaldnieks   -a, v.

1. Amatnieks - būvgaldniecības speciālists.

Avoti: LLVV

būvgrāvis   novec.

1. Ceļamās ēkas pamatu, kanalizācijas un ūdensvada cauruļu, elektrības kabeļa ierīkošanai izrakts grāvis.

Avoti: LxE

būvgrunts   -grunts, dsk. ģen. -grunšu, s.; parasti vsk.

1. Grunts zem celtnes pamatiem.

Avoti: LLVV

būvgruži   -u, v.; tikai dsk.

1. Būvmateriālu atkritumi, kas rodas būvējot.

Avoti: LLVV

būvhipotēka   novec.

1. Īpaša būvju amatnieku un kreditoru nodrošināšanai noderīga pagaidu hipotēka, kuru pēc būves pabeigšanas nomaina ar definitīvu hipotēku.

Avoti: TV

būviekārta   jur.

1. Ikviena kustama vai nekustama lieta (iekārta vai palīglīdzeklis), kas tiek izmantota būvniecībā.

Avoti: LatV

būvināt   apv.

1. Būvēt, taisīt.

Avoti: ME

būvindustrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Rūpniecības nozare, kas ražo būvmateriālus, ēku daļas, arī ēkas.

Avoti: LLVV

būvinspekcija   jur.

1. Valsts vai pašvaldības institūcija, kas veic būvniecības kontroli.

Avoti: LatV

būvinspektors   jur.

1. Valsts vai pašvaldības amatpersona, kurai piešķirtas būvdarbu kontroles tiesības.

Avoti: JtV

būvinženieris   -ra, v.

1. Inženieris celtnieks.

Avoti: LLVV

būvizmaksa   jūrn.

1. Peldlīdzekļa uzbūvēšanai izlietotie naudas līdzekļi.

Avoti: JūVM

būvizstrādājums   jur.

1. Ikviens materiāls, detaļa vai rūpnieciski izgatavota konstrukcija, kas paredzēta iestrādāšanai būvē.

Avoti: JtV

būvjava

1. Saistvielu, smalkgraudainu minerālo pildvielu un ūdens maisījums, kas pēc iestrādāšanas sacietē, java.

būvkeramika   -as, s.; parasti vsk.

1. Būvmateriāli - keramikas izstrādājumi.

Avoti: LLVV

būvklaušas   novec.

1. Klaušu darbi piļu un baznīcu celtniecībā.

Avoti: KV

būvkoki   -u, v.

1. Kokmateriāli, ko lieto celtniecībā.

Avoti: LLVV

būvkonstrukcija   -as, s.

1. Nesoša būves sastāvdaļa (piemēram, pamati, sienas, pārsegumi).

Avoti: LLVV

būvkontrole

1. Pilsētas inženiera vai būvinspektora atbildība pārbaudīt rasējumus, izsniegt atļauju būvēt, inspicēt būves procesu un beidzot izsniegt apdzīvošanas atļauju.

Avoti: PvV

būvkrājkases   novec.

1. Speciāli kredītinstitūti dzīvokļu būvniecības finansēšanai.

Avoti: TV

būvkrāns   -a, v.

1. Ceļamā ierīce, kas pārvieto būvei vajadzīgo kravu vertikālā un horizontālā virzienā; griežamais celtnis.

Avoti: LLVV

būvkredīts   novec.

1. Kredīts celtniecībai.

Avoti: TV

būvkungs   novec.

1. Būves īpašnieks, atsevišķa persona vai kolektīvs, par kura līdzekļiem ceļ būvi.

Avoti: KV

būvķermenis   -ņa, v.

1. Telpiskais (celtnes) apveids.

Avoti: LLVV

būvlaide

1. Līnija, kas apzīmē ēku un citu objektu tuvāko attālumu no ceļa vai ielas.

Avoti: ZTV

būvlaukums   -a, v.

1. Teritorija, kas aizņemta sabiedriskas dzīvojamās būves vai inženierbūves celšanas laikā.

Avoti: LLVV

būvlikumi   novec.

1. Uz būvēm attiecināmas normas par būvdarbu izpildīšanu saskaņā ar konstrukcijas, būvmateriālu, higiēnas, satiksmes u. tml. prasībām.

Avoti: KV

būvlīnija

1. Būvlaide - līnija, kas nosaka, cik tuvu priekšējai zemesgabala robežai drīkst būt ēkas.

Avoti: PvV

būvložas   novec.

1. Viduslaikos dzirkaļu u. c. būvamatnieku savienības.

Avoti: KV

būvmācība   apv.

1. Apmācība būvniecībā.

Avoti: EH

būvmāksla   novec.

1. Vispārīgi mācēšana būvēt; šaurākā nozīmē arī arhitektūra jeb mākslas būvniecība.

Avoti: KV

būvmanis   apv.

1. Celtnieks, namdaris.

Avoti: ĒiV

būvmasa

1. Masīvas ēkas nosacīts kopformas apzīmējums.

būvmašīnas

1. Mašīnas, kas paredzētas celtniecības un montāžas darbu mehanizētai veikšanai.

Avoti: LPE

būvmateriāli   -u, v.

1. Celtņu, būvju celšanai un remontam lietojamie materiāli; celtniecības materiāli.

Avoti: LLVV

būvmaterjāls   apv.

1. Būvmateriāls.

Avoti: KiV

būvmehānika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par būvkonstrukciju noturību.

Avoti: LLVV

būvmeistars   -a, v.; novec.

1. Būvdarbu meistars.

Avoti: LLVV

būvmets   novec.

1. Ceļamās būves rasējums plānā, griezumā un skatā.

Avoti: KV

būvn.   saīs.

1. Būvniecība.

Avoti: i1

būvniecība   jur.

1. Visu veidu būvju projektēšana un būvdarbi.

Būvniecības dalībnieki— fiziskās vai juridiskās personas, kuras ar īpašumu, finanšu līdzekļiem, darbu vai pakalpojumu piedalās būvniecības procesā.

Būvniecības tolerance— būvniecības pielaide - robežas, kurās drīkst mainīties projektā uzrādītie lielumi.

Avoti: JtV, JūVM

būvnieks

1. Celtniecības speciālists, celtnieks.

Avoti: Sin

būvnormatīvi   jur.

1. Visiem būvniecības dalībniekiem saistošu normu un noteikumu kopums, kas reglamentē būvniecību un būvju ekspluatāciju, kā arī skaidro būvniecības terminoloģiju (Būvniecības likums).

Avoti: JtV

būvnoteikumi   novec.

1. Pilsētas pašvaldības izdotie saistošie noteikumi, kas ierobežo būvkungu būvtiesības.

Avoti: KV

būvobjekts   -a, v.

1. Celtne, kas atrodas tapšanas stadijā.

Avoti: LLVV

būvorganizācija   -as, s.

1. Organizācija būvdarbu veikšanai.

Avoti: LLVV

būvpamatne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Pamatne, uz kuras balstās celtne.

Avoti: LLVV

būvpienākums   novec.

1. Zemes valdītāja vai nomnieka pienākums pa daļai vai pilnīgi gādāt par zināmu celtņu vai celtnes uzturēšanu vai jauncelšanu.

Avoti: TV

būvprakse   jur.

1. Sertificēta būvinženiera patstāvīga profesionāla darbība (Būvniecības likums).

Būvprakses vai arhitekta prakses sertifikāts— dokuments, kas apliecina fiziskās personas profesionālo kvalifikāciju attiecīgajā būvniecības jomā.

Avoti: JtV

būvprojektēšana   jur.

1. Būvdarbu tehniski ekonomiskā pamatojuma izstrādāšana un būvprojekta izstrādāšana, saskaņošana un apstiprināšana.

Avoti: LatV

būvprojekts   -a, v.

1. Dokumenti būves realizēšanai (piemēram, zīmējumi, paskaidrojoši apraksti, maketi).

Tipveida būvprojekts— būvprojekts daudzkārtējai lietošanai masveida celtniecībā noteiktā reģiona, kur klimatiskie apstākļi u. c. projektēšanas izejparametri ir vienādi.

Avoti: LLVV, ZTV

būvpumpis   novec.

1. Sūknis būvbedres atbrīvošanai no ūdens.

Avoti: KV

būvsabiedrība

1. Sabiedrība ar ierobežotu atbildību vai akciju sabiedrība celtniecības darbu veikšanai.

būvsezona   -as, s.

1. Būvdarbiem vislabvēlīgākie mēneši gadā.

Avoti: LLVV

būvskaliņi   novec.

1. Apmetumu skaliņi, plēsti vai zāģēti priedes, egles vai lapegles skaliņi, kas sapīti režģī ar 90-100 mm lielām kvadrātveida acīm; režģus pienaglo pie koka sienām un griestiem kaļķu, ģipša un cementa apmetuma nostiprināšanai.

Avoti: LxE

būvskola   novec.

1. Skola, kurā apmāca celtniecības speciālistus.

būvsmilts

1. Sijātā grants bez akmeņiem.

Avoti: Wi

būvstatika

1. Būvmehānikas nozare, kas pētī būvju izturēšanos statisku slodžu iedarbībā.

Avoti: EV

būvstili   novec.

1. Celtniecības stili.

Avoti: KV

būvstrādnieks   -a, v.

1. Celtniecībā nodarbināts strādnieks; celtnieks.

Avoti: LLVV

būvsūnas   apv.

1. Baltas sūnas, ko lietoja māju būvēšanā un citām vajadzībām.

Avoti: KnV

būvtehniķis   -ķa, v.

1. Būvdarbu speciālists ar vidējo arodizglītību.

Avoti: LLVV

būvtilpums   jur.

1. Būvķermeņa tilpums starp starp ārējām norobežojošajām virsmām.

Avoti: LatV

būvupuris   vēst.

1. Senāk visā pasaulē izplatīta ticība, ka katra jaunbūve prasa "ziedu", lai salabtu ar zemes un ūdens dievībām, kuru kundzībā iejaucas cilvēks, bez viņu ziņas rakdams ēkas pamatus.

Avoti: KV

būvuzņēmējs   jur.

1. Fiziskā vai juridiskā persona, kas, pamatojoties uz līgumu, kurš noslēgts ar pasūtītāju, veic būvdarbus.

Avoti: JtV

būvuzņēmums   -a, v.

1. Uzņēmums būvdarbu veikšanai.

Avoti: LLVV

būvuzraudzība

1. Celtniecības darbu uzraudzība.

būvuzraugs   jur.

1. Fiziskā vai juridiskā persona, kas pasūtītāja interesēs uzrauga būvdarbus.

Avoti: JtV

būvvalde   jur.

1. Pašvaldības institūcija, kas pārzina, kā arī kontrolē būvniecību attiecīgajā administratīvajā teritorijā.

Avoti: JtV

būvveids

1. Celtniecības darbu paņēmiens.

Rabica būvveids— būvmeistara K. Rabica 1878. g. izgudrots būvveids, kas sastāv no stiepļu pinuma, kuru piestiprina pie nesējas konstrukcijas, un no cementa, kaļķu vai ģipša javas apmetuma.

Avoti: KV

būvvielas   novec.

1. Būvdarbiem vajadzīgie materiāli.

Avoti: KV

būvvieta   -as, s.

1. Vieta, kur atrodas būvobjekts.

Avoti: LLVV

būvzinātne

1. Zinātnes nozare, kas aptver teorētisko pētījumu kompleksu būvmehānikā, grunts mehānikā, ģeodēzijā, kā arī pētījumus par būvmateriāliem un būvkonstrukcijām.

Avoti: LE1

būvžogs   -a, v.

1. Žogs ap būvobjektu celtniecības darbu laikā.

Avoti: LLVV

buxaceae   lat.

1. Bukšu dzimta.

Avoti: LD

buxbaumiaceae   lat.

1. Buksbaumiju dzimta.

Avoti: LD

buxbaumia   lat.

1. Buksbaumiju dzimtas ģints.

Buxbaumia aphylla— bezlapu buksbaumija.

Avoti: LD

buxus   lat.

1. Bukšu dzimtas ģints.

Buksus microphylla— sīklapu buksis.

Buksus microphylla var. japonica— sīklapu bukša Japānas varietāte.

Buksus sempervirens— mūžzaļais buksis.

Avoti: LD

buza   apv.

1. Neskaidrs, saduļķots šķidrums, piemēram, ūdens, dzēriens.

2. Bērna vēders.

Avoti: KiV, ME

Buzači   vietv.

1. Pussala Kaspijas jūras ziemeļaustrumos, dienvidu daļa pauguraina (augstums - līdz 61 m), vietām barhani, ziemeļos - solončaki.

Avoti: PZT

būzains   apv.

1. Vilnains (par augu kātiem).

Avoti: EH

Buzalla   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Busalla"), Ligūrijas reģiona Dženovas provincē, 5700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Būzāni   vietv.

1. Madonas novada Barkavas pagasta apdzīvotās vietas "Bozēni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

buzbulains   apv.

1. Pūkains.

Avoti: EH

buzbulis   apv.

1. Bumbulis, pumpa.

Avoti: EH

buzda   apv.

1. Runga, nūja, sprungulis.

2. Gauss, stīvs cilvēks.

Avoti: ME

Buzdas   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Buzdi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Buzdi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

buzdiķis   apv.

1. Īss, paresns koka gabals; nūja.

Avoti: KnG

Buzdys   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Buzdi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

buze   apv.

1. Tabu vārds, kad kaut ko negrib saukt īstajā vārdā.

Avoti: NeV

būzelains   apv.

1. Pinkains, savēlies.

Avoti: ME

buzelis   apv.

1. Īgņa, buzis.

Avoti: Sin

būzēlis   novec.

1. Pinkaina, savēlusies galva.

2. Bērnu biedēklis.

3. Dzimumorgāni.

Avoti: KV, EH

buzēt   apv.

1. Izbarot.

Avoti: ME, VeAT

Buzeta   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Buzet"), Istras županijā, 6100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Buzeu   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, žudeca administratīvais centrs, 115500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA

Buzeva   vietv.; novec.

1. Buzeu - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PZT

buzēzis   žarg.

1. Slepens dzīvnieks.

2. Slepena lieta.

3. Kaut kas noslēpumains.

Avoti: NeV

buzga   apv.

1. Apaļa malkas pagale, sprungulis.

2. Gauss, stīvs cilvēks.

Avoti: KnG

buzgalas   apv.

1. Burbuļi.

Avoti: EH

buzīgs   apv.

1. Dusmīgs, ļauns, saskaities.

Avoti: EH

būzīgs   apv.

1. Dusmīgs, sliktā omā.

Avoti: ME

būzinēt   apv.

1. Gurdeni (bezspēcīgi, izsmelti) riet vai runāt (ironiski).

Avoti: EH

buzis   apv.

1. Tāds, kas allaž sabozies, drūms, pikts.

2. Kaut kas ass, durstīgs.

3. Būtne, ar ko bērnus baida.

4. Uts.

Avoti: NeV, ViV

būzis   apv.

1. Vienkoča laiva ar koka spārniem gar malām līdzsvara noturēšanai.

Avoti: TlV

būzis   apv.

1. Sirdīgs suns vai cilvēks; bubulis.

2. Autobuss.

3. Bullis.

Avoti: KV, ĒiV, EH

būzis   apv.

1. Kaut kas izspūris, pinkains; biedēklis, ķēms; budēlis, ūdens gars; būzēlis.

Avoti: TlV

buzīt   apv.

1. Duļķot (šķidrumu).

Avoti: KiV

buzīte   apv.

1. Skūpsts, buča.

Avoti: EH

būzīte   apv.

1. Pumpa, tulzna.

Avoti: EH

būzītis   apv.

1. Vienkoča laiva ar koka spārniem gar malām līdzsvara noturēšanai.

Avoti: TlV

Buzjaša   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Timišas žudecā, 7000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

buzoties   žarg.

1. Trokšņot, skandalēties.

Avoti: SLG

buzovaķ   žarg.

1. Sist.

Avoti: KZ

buzs   apv.

1. Ķimeņu tēja ar saldu pienu.

Avoti: EH

buzuki

1. Sens grieķu strinkšķināmais stīgu instruments.

Avoti: PL

buzulains   apv.

1. Biezs, savēlies, nelīdzens (piem., par audumu), pūkains.

Avoti: NeV

būzulains   apv.

1. Pinkains, savēlies.

Avoti: ME

buzulaiņš   apv.

1. Savēlies, nelīdzens, biezs (par audumiem); pūkains.

Avoti: ĒiV

buzulens   apv.

1. Spurains (1).

Avoti: EH

buzulis   apv.

1. Apaļš, pūkains priekšmets, veidojums (piemēram, zieds, pumpurs).

2. Uts (bērnu valodā).

3. Kaut kas izspūris, pinkains; dusmīgs, noskaities; biedēklis, ķēms; budēlis, ūdens gars.

Avoti: ĒiV, ViV, TlV

būzulis   apv.

1. Kaut kas izspūris, pinkains; biedēklis, ķēms; budēlis, ūdens gars.

Avoti: TlV

Buzuluka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Orenburgas apgabalā, 84700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Upe Krievijā, Orenburgas apgabalā, Samaras kreisā krasta pieteka.

3. Upe Krievijā, Volgogradas apgabalā, Hopjoras kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

buzuļains   apv.

1. Utains.

Avoti: ViV

buža   apv.

1. Skaidri, labi nesazdirdams kliedziens, brēka, klaiga.

Avoti: ME, VeAT

buža   apv.

1. Uts (bērnu valodā).

2. Kupla frizūra.

Avoti: KiV, SLG

būža   apv.

1. Kaut kas izspūris, pinkains; biedēklis, ķēms; budēlis, ūdens gars; būzēlis.

Avoti: TlV

bužāni

1. Austrumslāvu cilts, dzīvoja pie Dienvidbugas līdz 10. gs.

Avoti: LPE

bužaruncis   apv.

1. Zils, svītrains darba krekls.

Avoti: ME, VeAT

bužāt   apv.

1. Ieskāt, utīt (bērnu).

Avoti: EH

bužēšana

1. Speciālu instrumentu ievadīšana dobos orgānos (barības vadā, urīnizvadkanālā) diagnostikas un ārstniecības nolūkos.

Avoti: LPE

buži

1. med. Dažādas formas, diametra, garuma, materiāla (metāla, kaučuka. plastmasas) stienīši un caurulītes ar ko diagnostikā nosaka sašaurinājuma lokalizāciju un pakāpi.

2. dsk. Buzis.

Avoti: DtsV

bužī   novec.

1. Medicīniski instrumenti, kurus lieto sašaurinātu kanālu paplašināšanai.

Avoti: KV

Bužī   vietv.; vēst.

1. Bidžāja - pilsēta Alžīrijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

bužināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Viegli skarot, jaukt (parasti matus, spalvu).

2. Viegli (ar pirkstu galiem) skart (galvu), jaucot matus, spalvu.

3. apv. Savandīt.

Avoti: LLVV, EH

bužināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Viegli skarot, jaukties (parasti pa matiem, pa spalvu).

Avoti: LLVV

bužiņa   apv.

1. Ēdiens - rūgušpienā iejaukta sadrupināta maize.

Avoti: ME

bužot   apv.

1. Ieskāt, utot.

2. Trokšņot, klaigāt.

3. Biedēt bērnus ar bužu.

Avoti: ME

būžot   apv.

1. Ķērkt.

Avoti: EH

bužs   apv.

1. Troksnis.

2. Bubulis, ķēms.

Avoti: ME

Bužumbura   vietv.

1. Budžumbura - Burundi Republikas galvaspilsēta.

Avoti: PuA

bužurums   apv.

1. Darba apģērbs (darbā).

Avoti: EH

bužuruncis   apv.

1. Zils, svītrains darba krekls.

2. No rupjas dzijas adīts kamzolis.

3. Lamuvārds (cilvēkam).

Avoti: ME, VeAT, EH

BV   saīs., vietv.

1. Buvē Sala, teritorijas divburtu kods.

Avoti: LpA

bvanga   rel.

1. Daudzu afrikāņu cilšu "slepenā biedrība", kas nodarbojas ar dziedniecību.

Avoti: R1

Bvafle   vietv.

1. Pilsēta Kotdivuārā, Marahue reģiona administratīvais centrs, 86700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bvake   vietv.

1. Pilsēta Kotdivuārā, Bandamas ielejas reģiona administratīvais centrs, 607600 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Bvara   vietv.

1. Pilsēta Centrālāfrikas Republikā, Nanas-Mamberes prefektūras administratīvais centrs, 40400 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

bvināt   apv.

1. Neskaidri un ātri runāt.

Avoti: ME

BVJS   saīs., vēst.

1. Brīvās vācu jaunatnes savienība (VDR).

Avoti: i1

BVOKA   saīs.

1. Baltijas valstu olimpisko komiteju asociācija.

Avoti: LLVV

BVT   saīs., vietv.

1. Buvē Sala, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

BW   saīs., vietv.

1. Bostvāna, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

BWA   saīs., vietv.

1. Bostvāna, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

BWP   saīs.

1. Pula; Bostvānas Republikas valūtas kods, sīknauda - tebe.

Avoti: PnR

Bycāni   vietv.; latg.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Bicāni" nosaukuma variants latgaliski.

Beneslausku Bycāni— Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Bicāni" nosaukuma variants latgaliski.

2. Muolišku Bycāni - Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Moļišku Bicāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

byctiscus   lat.

1. Tinējsmecernieku dzimtas ģints.

Byctiscus populi— apšu tinējsmecernieks.

Avoti: LD

Byčki   vietv.; latg.

1. Dagdas novada Šķaunes pagasta apdzīvotās vietas "Bički" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Bički" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bydzāni   vietv.; latg.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Bidzāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bygucs   latg.

1. Bigucis - gavēņa laika ēdiens no piestā sagrūstiem kartupeļiem, pupām un linsēklu eļļas.

Avoti: VV

Bykaunīki   vietv.; latg.

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Bikaunieki" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Bikaunīki" nosaukums latgaliski.

3. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Bikaunieki" nosaukums latgaliski.

4. Karnopolis Bykaunīki - Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Karnopoles Bikaunieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Bykova   vietv.; latg.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Bikova" nosaukums latgaliski.

2. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Bikova" nosaukums latgaliski.

3. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Bikava" nosaukums latgaliski.

4. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Bikova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Bykow   vietv., vēst.; poļu val.

1. Bikavas muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Gaigalavas pagastā.

Avoti: KV

BYKT   saīs.

1. Bet tu to zināji (angļu "but you knew that"; īsziņās).

Avoti: īsz

Bylga   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Bilga" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Byndari   vietv.

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Bindari" nosaukums latgaliski.

2. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Bindari" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

BYR   saīs.

1. Baltkrievijas rubelis; Baltkrievijas Republikas valūtas kods, sīknauda - kapeika.

Avoti: PnR

byrrhidae   lat.

1. Apaļvaboļu dzimta.

Avoti: LD

byrrhus   lat.

1. Apaļvaboļu dzimtas ģints.

Byrrhus pilula— parastā apaļvabole.

Avoti: LD

byturidae   lat.

1. Aveņvaboļu dzimta.

Avoti: LD

byturus   lat.

1. Aveņvaboļu dzimtas ģints.

Byturus fumatus— lielā aveņvabole.

Byturus tomentosus— mazā aveņvabole.

Avoti: LD

Byumani   vietv.

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Būmaņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

bz   novec., saīs.

1. Apzīmējums tendences raksturošanai biržā ar nozīmi, ka slēgti darījumi, piedāvājumi un pieprasījumi ir līdzsvarojušies vai gandrīz līdzsvarojušies.

Avoti: TV

BZ

1. saīs., vietv. Beliza, valsts divburtu kods.

2. mil. Psihoķīmiskas iedarbības indīga kristāliska kaujas viela bez smakas, ko izsmidzina kā aerosolu vai dūmu veidā.

Avoti: MIL

BZD   saīs.

1. Belizas dolārs; Belizas valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

bzdeķ   žarg.

1. Baidīties.

Avoti: KZ

bzdelovatijs   žarg.

1. Godīgs cilvēks.

2. Bailīgs.

Avoti: KZ

bzdings   žarg.

1. Vājība (uz ko).

Avoti: SLG

Bzeneca   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 4320 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Bžeduhi

1. Adigejiešu etnogrāfiska grupa, kas veido šās tautas lielāko daļu.

Avoti: PZT

Bžega   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 37300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1250. g.

Avoti: LpA, Wi

Bžegdolni   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 12700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1663. g.

Avoti: Wi

Bžesca   vietv.

1. Bžesca Kujavska - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 4800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1250. g.

Avoti: Wi

Bžesko   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 17200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1385. g.

Avoti: LpA, Wi

Bžešče   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 11700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1962. g.

Avoti: Wi

Bžezini   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 12600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1332. g.

Avoti: Wi

Bžosteka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 2700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1367.-1934. g. un kopš 2009. g.

Avoti: Wi

Bžozova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 7600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1386. g.

Avoti: LpA, Wi

c

1. Alfabēta ceturtais burts.

2. Cents (aiz summas cipariem).

3. saīs. Centi-, (simtā daļa).

4. saīs. Autortiesību apzīmējums (c) (angļu "copyright").

5. saīs. Elektromagnētisko viļņu (arī gaismas) izplatīšanās ātrums.

6. saīs. Centners.

7. mūz. Skaņas "do" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: i1, LEV, Mūz

C

1. Romiešu cipars 100.

2. Oglekļa ķīmiskais simbols.

3. Ceturtdiena.

4. saīs. Elektrības daudzuma mērvienības kulona apzīm.

5. saīs. Celsija temperatūras skalas saīsināts apzīmējums.

6. Elektrības daudzuma mērvienības kulona apzīmējums.

C vitamīns— askorbīnskābe - ūdenī šķīstošs vitamīns, kam liela nozīme vielmaiņas procesā.

7. jūrn. "Čarli" - starptautisks signāls - nozīmē "jā" vai "iepriekšējā karogu (signālu) grupa ir jālasa apstiprinošā formā".

8. saīs. Autoklases vidējā paaudze.

9. Skaitļa 100 apzīmējums romiešu cipariem.

10. saīs. Citozīns (ģenētikā).

11. saīs. Gammas pakāpe (mūzikā).

C. S. N.— apzīmējums standartam atbilstošai produkcijai Francijā (franču "Comite superieur de normalisation").

Avoti: i1, i2

c.   saīs.

1. Cena (izdevniecības ziņās).

2. Centrs.

3. Ciems (kopā ar nosaukumu, piem., Sējas c.).

Avoti: i1

c&f   saīs.

1. Cena, ieskaitot kravas atvešanu (angļu "cost and freight").

Avoti: LEV

C!Q!   saīs.

1. Studentu korporācijas konventa nams (dzīvoklis), vieta kur norisinās korporācijas ikdiena un daļā korporāciju ir iespējams arī dzīvot tās biedriem (izcelsme no latīņu un franču vārdu hibrīda "Conventsquartier").

c/o   saīs.

1. Pēc adreses (angļu "care of"; uz vēstules).

Avoti: LEV

C-14   saīs.

1. C-14 metode - nogulumu un arheoloģisku objektu vecuma noteikšana, balstoties uz radioaktīvā oglekļa izotopa 14C daudzumu augu vai dzīvnieku atliekās.

Avoti: LEV

C0   saīs.

1. Papīra formāts 917 x 1297 mm.

Avoti: LEV

C2B   saīs.

1. Patērētājs - biznesam (e-komercijas kategorija, kur patērētājs piedāvā cenu par preci vai pakalpojumu; angļu "consumer to business").

Avoti: EF

C2C   saīs.

1. Patērētājs - patērētājam (e-komercijas kategorija, kur patērētāji viens otram pārdod preces; angļu "consumer to consumer").

Avoti: EF

C3   saīs.

1. Papīra formāts 324 x 458 mm.

Avoti: LEV

C4   saīs.

1. Papīra formāts 229 x 324 mm.

Avoti: LEV

C5   saīs.

1. Papīra formāts 162 x 229 mm.

Avoti: LEV

C6   saīs.

1. Papīra formāts 114 x 162 mm.

Avoti: LEV

ca   novec., saīs.

1. Aptuveni, ap (pie skaitļiem; lat. "circa").

Avoti: KV

Ca   saīs.

1. Kalcijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

CĀ   saīs.; vietv.

1. Centrālāfrikas Republika.

2. vēst. Centrālāfrikas Impērija.

Avoti: i1

CA   saīs.

1. vietv. Kanāda, valsts divburtu kods.

2. Civilā aizsardzība.

3. Pārtikas kodekss (latīņu "Codex Alimentarius").

4. ek. Sertifikātu izsniegšanas aģentūra (angļu "certificate authority") - iestāde, kas izsniedz digitālos sertifikātus, kuri apstiprina klientu elektronisko parakstu, kā arī publisko un privāto atslēgu pareizību.

Avoti: LpA, i1, VzsV, EF

cāba   apv.

1. Izsauksmes vārds, ko parasti lieto savienojumā ar "cība" vistu saimes sasaukšanai.

Avoti: ME

cabaletta   mūz.

1. Nelielas operas ārija 18. gs., vienkārša, ar dziedošu melodiju atkārtotām ritma formulām.

2. Ārijas un dueta noslēguma posms itāļu 19. gs. operās un oratorijās.

Avoti: ML

caballero   novec.

1. Jātnieks, bruņinieks, dižciltīgais, kungs, kavalērists.

Avoti: LME

cabe   apv.

1. Vista.

2. Mīļvārds (mīlinoša iesauka).

Avoti: EH

cābele   apv.

1. Sabulis.

Avoti: EH

cābelis   apv.

1. Sabulis.

Avoti: EH

cāberis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cabiņa   apv.

1. Dem. --> cabe (1).

Avoti: EH

cabīte   apv.

1. Dem. --> cabe (2).

Avoti: EH

cabītis   apv.

1. Mazs bērns.

Avoti: ME

cablains   apv.

1. Spalvains, apspalvots.

Avoti: ME

cabls   apv.

1. Kāpnes.

Avoti: ME

cabļi   apv.

1. Mazi cāļi.

Avoti: KV

cābot   apv.

1. Čaukstot iet.

Avoti: ME

cabu   apv.

1. Izsauksmes vārds, ko parasti lieto savienojumā "cibu, cabu" uzrunājot bērnu vai spēlējoties ar bērnu.

Avoti: ME

Cabuli   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Blontu pagastā.

Avoti: LC

cabuli   apv.

1. Sniega kurpes, ar kurām vecos laikos gājuši uz medībām.

2. Jēlādas zābaki.

Avoti: TlV

cabuli   apv.

1. Trepes.

Avoti: TlV

cabulis   sar.

1. Cālis.

Avoti: Sin

cābulis   apv.

1. Cālītis.

2. Gailis.

Avoti: KV

cābulis   apv.

1. Nespēcīgs un neveikls cilvēks.

Avoti: ME

cabulītis   apv.

1. Mazs bērns.

Avoti: ViV

cabuls   apv.

1. Kaut kas liels.

Avoti: ME

cabuļi   apv.

1. Mazi cāļi.

Avoti: KV

Cabuļi   vietv.

1. Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Cabuli" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

cac-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz ļaunu, nelabvēlīgu, nosodāmu, pretīgu, smirdošu.

Avoti: TM

caca   sar.

1. Glīta, izsmalcināta, kaprīza meitene.

ca-ca   mit.

1. Miniatūras stūpas vai Budu un Bodhisatvu figūras, kas izgatavotas vai nu no māliem, vai no sīki samaltiem gaļai nokauta dzīvnieka kauliem.

Avoti: MrJ

cacans   apv.

1. Kacens.

Avoti: SiV

cacarka   apv.

1. Pundurvistiņa, saukta arī - pērļu vistiņa.

Avoti: TiA

cacatua   lat.

1. Kakadu.

Cacatua galerita— dzeltencekula kakadu.

Avoti: PDE

cacatutidae   lat.

1. Kakadu dzimta.

Avoti: PDE

cacaunieks   apv.; hip.

1. Kaut kas glīts.

Avoti: EH

cacaunieks   apv.; hip.

1. Kaut kas glīts.

Avoti: EH

cace   apv.

1. Kāda bērnu spēle.

Avoti: EH

cacīgs   sar.

1. Kaprīzs, izvēlīgs.

Avoti: SLG

caciki

1. Jogurts ar ķiplokiem un marinēta gurķa gabaliņiem.

Avoti: SV08

cacka   apv.

1. Rotaļlieta.

2. niev. Skaista, slinka sieviete.

Avoti: KiV

cackavāties   apv.

1. Rotaļāties ar rotaļlietām.

2. Lutināt sevi.

Avoti: KiV

caco-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz ļaunu, nelabvēlīgu, nosodāmu, pretīgu, smirdošu.

Avoti: TM

cactaceae   lat.

1. Kaktusu dzimta.

Avoti: PDE

cāčis   apv.

1. Kartupelis (bērnu valodā).

Avoti: EH

Cačucangpo   vietv.

1. Upe Ķīnā, Tibetas kalnienē, ietek Sellinga ezerā.

Avoti: PZT

CAD   saīs.

1. Datorizētā projektēšana (angļu "Computer aided design").

CAD   saīs.

1. Kanādas dolārs; Kanādas valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

cad.   saīs., mūz.

1. Kadence (it. "cadenza").

Avoti: Mūz

CAD-CAM   saīs.

1. Datorizētā projektēšana un datorizētā ražošana (angļu "Computer aided design and computer aided manufacturing").

Avoti: LEV

Caddia   saīs.

1. Sadarbība lauksaimniecības un importa/eksporta datu un dokumentu automatizācijā ("cooperation in automation of data and documentation for imports/exports and agriculture").

Avoti: PnR

cadenza   mūz.

1. Kadence.

Avoti: Mūz

cadī   val.

1. Ebreju alfabēta 18. burts.

Avoti: MrJ

cadiks   rel.

1. Jūdu skolotājs vēlākajā hasīdu kustībā, kas ar svētumu un dievbijību izpelnījies Dieva labvēlību.

Avoti: R1, KV

cadra   apv.

1. Celaine, celu josta.

Avoti: KV

cadra   lat.

1. Pasviļņu dzimtas ģints.

Cadra cautella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cādra   apv.

1. Lente.

Avoti: ME

caecilius   lat.

1. Ķērpjutu kārtas ģints.

Caecilius flavidus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

caenolestidae   lat.

1. Ciršļsomaiņu dzimta.

Avoti: PDE

caesalpinia   lat.

1. Cezalpīniju dzimtas ģints.

Avoti: LD

caesalpiniaceae   lat.

1. Cezalpīniju dzimta.

Avoti: LD

CAEV   saīs.

1. Centrāleiropas un Austrumeiropas valstis.

Avoti: PnR

CAF   saīs.

1. vietv. Centrālāfrikas Republika, valsts trīsburtu kods.

2. Polijas centrālā fotoaģentūra (poļu "Centralna Agencja Fotograficzna").

Avoti: PuA, i1

cafē   novec.

1. Kafejnīca.

Avoti: LME

Caganhurtejs   vietv.

1. Kalnu grēda Aizbaikālā, Krievijas Aizbaikāla novadā un Burjatijas Republikā, garums - 250 km, augstums - līdz 1581 m, lapegļu taiga, pundura ciedrupriežu audzes, akmeņu tundra.

Avoti: PZT

Cagānnūra   vietv.

1. Pilsēta Mongolijas ziemeļrietumos ("Cagaan Nuur"), pie Krievijas robežas, 10000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

Caganšibets   vietv.

1. Kalnu grēda Dienvidsibīrijas, Tivas Republikas dienvidrietumos un Mongolijā, garums - ~125 km, augstums - līdz 3577 m, dienvidu nogāzē sausās stepes, augstāk - kalnu tundra.

Avoti: PZT

Cageri   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Rača-Lečhumi un Lejassventijas reģionā, Chenisckali labajā krastā, 1800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

CAHI   saīs.

1. Centrālais aerohidrodinamikas institūts.

Avoti: i1

cahier   novec.

1. Burtnīca, piezīmju grāmatiņa; senāk žēlošanās raksts, lūgums valdniekam; vēlētāju rakstīta instrukcija deputātiem.

Avoti: KV

Cahkadzora   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Kotajkas marzā, Marmarikas ielejā, 1600 iedzīvotāju (2011. g.), dibināta 574. g.

Avoti: PZT, Wi

cahuri

1. Tauta, dzīvo Kaukāzā, Dagestānā (Krievijā) un Azerbaižānā, Samuras augšteces apvidū, valoda pieder pie nahu-dagestāniešu valodām, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: EV

CAI   saīs.

1. Datorizēta apmācība (angļu "Computer-Aided Instruction").

Avoti: EF

caicala   apv.

1. Laulātā draudzene, līgava.

Avoti: ME

Caici   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Caidama   vietv.

1. Tektoniska ieplaka Tibetas kalnienes ziemeļaustrumos ("Caidam"), Ķīnā, garums - ~700 km, platums - 100-300 km, augstums - 2600-2900 m vjl., ietver kalnu grēdas ar virsotnēm virs 6000 m vjl.

Avoti: LģE

caiman   lat.

1. Aligatoru dzimtas ģints, viena no 3 kaimanu ģintīm.

Avoti: PDE

cainis   novec.

1. Dzeinis.

Avoti: KV

cairnterrier   angļu

1. Maza Skotijas terjera šķirne, agrāk tos izmantoja alu dzīvnieku medībās, apmatojums raupjš, krāsas dažādas (sarkans, smilšu krāsas, pelēcīgs).

Avoti: LEV

cak   žarg.

1. Mīlēšanās.

Avoti: NeV

caka   -as, s.; novec.

1. Izstrādāta, robaina apmale (parasti tērpiem, veļai); robainā ārējā (mežģīņu) mala.

Avoti: LLVV

cakains   apv.

1. Tāds (mežģīņizstrādājums), kam ir robaina mala; tāds (apģērba gabals), kam ir robaina apmale.

Avoti: ViV

cakaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir cakas.

Avoti: ĒiV

cakāns   apv.

1. Izcirsts gaļas gabals ar kauliem tajā.

Avoti: ME

cakaņiķ   žarg.

1. Noķert.

2. Informēt.

Avoti: KZ

cakariņš   apv.

1. Saharīns.

Avoti: ViV

cakārnis   apv.

1. Sakārnis, čakārnis.

Avoti: ME

cākars   apv.

1. Čačis 1(2).

Avoti: EH

cākars   apv.

1. Saharīns.

Avoti: EH

cak-cak   žarg.

1. Ātri.

Avoti: Žrg

cakīgi   žarg.

1. Eleganti; iznesīgi.

Avoti: Žrg

cakīgs   žarg.

1. Elegants; fasonīgs; iznesīgs.

Avoti: Žrg

cakile   lat.

1. Šķēpenes.

Cakile maritima— jūrmalas šķēpene.

Avoti: LD

cakīna   apv.

1. Dem. --> caka.

Avoti: ĒiV

cakināt   sar.

1. Rotāt (ar daudziem nelieliem rotājuma elementiem).

Avoti: SLG

cakināties   sar.

1. Noņemties ar sīkumiem.

Avoti: SLG

cakiņas   apv.

1. Tītavas.

Avoti: EH

cakots   sar.

1. Mežģīņains.

Avoti: SLG

Cakuli   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā.

Avoti: LC

cakulieši

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Cakuli" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cakuls   apv.

1. Cekuls.

Avoti: BsV

cal   saīs.

1. Kalorija - siltuma daudzuma mērvienība.

Avoti: i1

cal.   saīs.

1. mūz. Noklusinot, reizē arī palēninot (it. "calando").

2. novec. Kalorija.

Avoti: Mūz, KV

caladium   lat.

1. Kalādijas.

Caladium bicolor— divkrāsainā kalādija.

Avoti: TaE

calaine   novec.

1. Celaine.

Avoti: KV

cālains   apv.

1. Tāda (vista), kurai ir cāļi.

Avoti: ĒiV

cālaiņš   apv.

1. Tāda (vista), kurai ir cāļi.

Avoti: ĒiV

calamagrostis   lat.

1. Ciesas.

Calamagrostis acutiflora— smaillapu ciesa.

Calamagrostis arundinacea— niedru ciesa.

Calamagrostis canescens— iesirmā ciesa.

Calamagrostis epigeios— slotiņu ciesa.

Calamagrostis lanceolata— iesirmās ciesas nosaukuma sinonīms.

Calamagrostis neglecta— purva ciesa.

Calamagrostis neglecta ssp. stricta— stīvās ciesas nosaukuma sinonīms.

Calamagrostis phragmitoides— posmainā ciesa.

Calamagrostis purpurea ssp. phragmitoides— posmainās ciesas nosaukuma sinonīms.

Calamagrostis stricta— stīvā ciesa.

Calamagrostis x acutiflora— asziedu ciesa.

Avoti: LD, DaE

calamus   lat.

1. Rotangpalmas.

Avoti: PDE

calamus   novec.

1. Niedras spalva, ar ko senatnē rakstīja uz papīrusa un pergamenta.

Avoti: KV

calando   it., mūz.

1. Nomierinoties; klusāk un lēnāk topot.

Avoti: KV

calandra   lat.

1. Graudsmecernieku ģints nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

calandrella   lat.

1. Sīkcīruļi.

Calandrella acutirostris— tievknābja sīkcīrulis.

Calandrella cinerea— bālais sīkcīrulis.

Calandrella raytal— Indijas sīkcīrulis.

Calandrella rufescens— lāsumotais sīkcīrulis.

Avoti: ZvP

calandrino   mūz.

1. Flautai līdzīgs itāliešu tautas pūšamais instruments.

Avoti: Mūz

calanka   apv.

1. Atspole.

Avoti: EH

calanoida   lat.

1. Kalanoīdi.

Avoti: LD

calāt   apv.

1. Cilāt, daudzkārt celt.

Avoti: ME

calata   mūz.

1. Sena itāliešu deja, izpildāma divdaļu taktsmērā, mierīgā tempā.

Avoti: Mūz

calathea   lat.

1. Kalatejas.

Calathea albertii— Alberta kalateja.

Calathea crocata— safrāndzeltenā kalateja.

Calathea lancifolia— lancetlapu kalateja.

Calathea picturata— raibā kalateja.

Calathea pseudoveitchiana— neīstā Veiča kalateja.

Calathea veitchiana— Veiča kalateja.

Calathea zebrina— svītrainā kalateja.

Avoti: TaE

calcaria   novec.

1. Kaļķi.

Avoti: KV

calcarius   lat.

1. Stērstu dzimtas ģints.

Calcarius lapponicus— Lapzemes stērste jeb Lapzemes piešstērste.

Avoti: LD, ZvP

calceolaria   lat.

1. Kalceolārijas.

Calceolaria integrifolia— vesellapu kalceolārija.

Calceolaria x herbohybrida— kopējs nosaukums tirdzniecības vietās visām kalceolāriju šķirnēm.

Avoti: PDE, DaE, TaE

calceus   novec.

1. Seno romiešu kurpe, kas sniedzās virspus potītēm.

Avoti: KV

calculus   novec.

1. Akmentiņš, rēķināmais kauliņš.

Avoti: KV

cāle   apv.

1. Cālis, jauna vista.

Avoti: EH

calemes   novec.

1. Ceturtās slēdzienu figūras otrais modus, kur virsteikums vispārīgi apgalvojošs, bet apakšteikums un slēdziens vispārīgi noliedzošs.

Avoti: KV

calendae   lat.

1. Kalendas.

Avoti: KV

calendula   lat.

1. Kliņģerītes.

Calendula officinale— ārstniecības kliņģerīte.

Avoti: LD

Calendžiha   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Megrelijas-Augšsvanetijas mharē, Čanisckali krastos, 9600 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

calene   apv.

1. Celaine.

Avoti: ME

cālene   apv.

1. Vista, kurai ir cāļi.

2. Cālis (jauna vistiņa).

Avoti: ĒiV, EH

cālene   apv.

1. Baltais vizbulis ("Anemone nemorosa").

Avoti: EH, Aug2

cālenīca   apv.

1. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

cālenīte   apv.

1. Baltais vizbulis ("Anemone nemorosa").

Avoti: Aug2

cālēns   -a, v.

1. Dem. --> cālis.

Avoti: LV93

caliciaceae   lat.

1. Kalīciju dzimta.

Avoti: LE1

calicidales   lat.

1. Kalīciju rinda.

Avoti: LD

calicium   lat.

1. Kalīcijas.

Calicium abietinum— kalīciju suga.

Calicium adspersum— apsarmotā kalīcija.

Calicium glaucellum— kalīciju suga.

Calicium quercinum— kalīciju suga.

Calicium salicinum— kalīciju suga.

Calicium subquercinum— kalīciju suga.

Calicium subtile— mikokalīciju dzimtas sugas "Mycocalicium parietinum" nosaukuma sinonīms.

Calicium viride— kalīciju suga.

Avoti: LE1

calidris   lat.

1. Šņibīši (viena no 2 šņibīšu ģintīm).

Calidris alba— gaišais šņibītis.

Calidris alpina— parastais šņibītis.

Calidris alpina schinzii— Šinca šņibītis.

Calidris canutus— lielais šņibītis.

Calidris ferruginea— līkknābja šņibītis.

Calidris maritima— jūras šņibītis.

Calidris minuta— trulītis.

Calidris temminckii— Temminka šņibītis.

Avoti: LD

cālietis   apv.

1. Cālis.

Avoti: EH

cālīgs   apv.

1. Vājš kā cālis.

Avoti: ME

cāliņš   apv.

1. Dem. --> cālis.

Avoti: EH

caliroa   lat.

1. Zāģlapseņu dzimtas ģints.

Caliroa limacina— ķiršu zāģlapsene.

Avoti: LD

cālis   -ļa, v.

1. Putnu (parasti vistu) mazulis; arī jaunputns.

2. sar. Skolas atzīme 2.

3. sar. Jauniņais.

4. sar. Meitene.

Cāļa smadzenes— neattīstīts prāts.

Cālis tabakā— uz pusēm pārgriezts cālis, ko cep pannā zem sloga.

Ēd kā cālis— saka, ja kāds maz ēd.

Lai tev cāļa veselība— saka, lai novēlētu kādam labu veselību.

Avoti: LLVV, Žrg, SLG, SV99, KnV

Cālīšu   vietv.; nelok.

1. Cālīšu ezers - Zosins, ezers Ērgļu novada Sausnējas pagastā.

Avoti: LD

cālītis

1. Dem. --> cālis.

Avoti: LV93

calla   lat.

1. Cūkauši.

Calla palustris— purva cūkausis.

Avoti: LD

callaeas   lat.

1. Maoristrazdu dzimtas ģints.

Callaeas cinereus— pelēkais maoristrazds.

Avoti: ZvP

callaeidae   lat.

1. Maoristrazdu dzimta jeb Jaunzēlandes strazdu dzimta.

Avoti: ZvP

callibella   lat.

1. Kalitriksu dzimtas ģints.

Callibella humilis— mazais kalitrikss.

Avoti: Wi

callicarpa   lat.

1. Skaistogas jeb kalikarpas, arī kalikarpi.

Callicarpa bodinieri var. giraldii— Žiralda skaistoga.

Callicarpa dichotoma— divžuburu skaistoga.

Callicarpa japonica var. angustata— Japānas skaistoga.

Avoti: DaE, Wi

callicladium   lat.

1. Dažādlapes.

Callicladium haldanianum— Haldāna dažādlape.

Avoti: LD

calliclystis   lat.

1. Calliclystis rectangulata - ābeļu zaļganais ziedsprīžotājs.

Avoti: LD

callidium   lat.

1. Koksngraužu dzimtas ģints.

Callidium violaceum— koksngraužu suga.

Avoti: LD

calliergon   lat.

1. Dumbrenes.

Calliergon cordifolium— mīkstā dumbrene.

Calliergon giganteum— lielā dumbrene.

Calliergon megalophyllum— dižlapu dumbrene.

Calliergon richardsonii— Ričardsona dumbrene.

Calliergon stramineum— salmu dumbrene.

Calliergon trifarium— apaļlapu dumbrene.

Avoti: LD

calliergonella   lat.

1. Smailzarītes.

Calliergonella cuspidata— parastā smailzarīte.

Avoti: LD

calligonellidae   lat.

1. Plēsīgo ērču grupas dzimta.

Avoti: LD

callimico   lat.

1. Kalitriksu dzimtas ģints.

Callimico goeldii— Geldi kalimiko.

Avoti: Wi

calliphora   lat.

1. Līķmušu dzimtas ģints.

Calliphora uralensis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

calliphoridae   lat.

1. Līķmušu dzimta.

Avoti: LD

callistemon   lat.

1. Kalistēmas.

Callistemon citrinus— citronu kalistēma.

Avoti: LD

callistephus   lat.

1. Asteres.

Callistephus chinensis— Ķīnas astere.

Avoti: LD

callisto   lat.

1. Raibkožu dzimtas apakšdzimtas "Gracillariinae" ģints.

Callisto denticulella— šīs gints suga.

Avoti: LD

callithamnnion   lat.

1. Cerāmiju dzimtas ģints.

Callithamnnion byssoideum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

callithricidae   lat.

1. Pundurpērtiķu dzimta.

Avoti: PDE

callithrix   lat.

1. Pundurpērtiķi.

Callitrix jackhus— parastais pundurpērtiķis.

Callitrix pygmaea— sīkais pundurpērtiķis.

Avoti: PDE

callitrichaceae   lat.

1. Ūdenīšu dzimta.

Avoti: LD

callitriche   lat.

1. Ūdenītes.

Callitriche autumnalis— rudens ūdenītes nosaukuma sinonīms.

Callitriche cophocarpa— daudzziedu ūdenīte.

Callitriche hermaphroditica— rudens ūdenīte.

Callitriche palustris— pavasara ūdenītes nosaukuma sinonīms.

Callitriche polymorpha— daudzziedu ūdenītes nosaukuma sinonīms.

Callitriche stagnalis— dumbru ūdenīte.

Callitriche verna— pavasra ūdenīte.

Avoti: LD

callitrichidae   lat.

1. Kalitriksu dzimta.

Avoti: Wi

callophrys   lat.

1. Zilenīšu dzimtas astainīšu apakšdzimtas ģints.

Callophrys rubi— aveņu astainītis.

Avoti: LD

callorhinus   lat.

1. Kotiku apakšdzimtas ģints.

Callorhinus ursinus— ziemeļu kotiks.

Avoti: PDE

calluna   lat.

1. Virši.

Calluna vulgaris— sila virsis.

Avoti: LD

calmando   mūz.

1. Nomierinoties.

Avoti: Mūz

calmato   mūz.

1. Mierīgi.

Avoti: Mūz

calms   apv.

1. Celms.

Avoti: BsV

calocedrus   lat.

1. Ciprešu dzimtas ģints.

Calocedrus decurrens— Kalifornijas vīrakciedrs.

Avoti: LD

calocera   lat.

1. Kaloceras.

Calocera viscosa— lipīgā kalocera.

Avoti: LD

calocybe   lat.

1. Skaistgalves.

Calocybe chrysenteron— dzeltenā skaistgalve.

Calocybe gambosa— auzene (3).

Calocybe leucocephala— baltā skaistgalve.

Avoti: LD

calonectria   lat.

1. Asku sēņu ģints, vairāku fuzāriju sugu teleomorfas.

Avoti: LD

caloneis   lat.

1. Navikulu dzimtas kramaļģu ģints.

Caloneis amphisbaena— šīs ģints suga.

Caloneis bacillum— šīs ģints suga.

Caloneis silicula— šīs ģints suga.

Avoti: LD

calophyllum   lat.

1. Kalofilas.

Avoti: PDE

caloplaca   lat.

1. Kaloplakas - asku ķērpju klases telošistu dzimtas ģints.

Caloplaca aurantiaca— šīs ģints suga.

Caloplaca cerina— šīs ģints suga.

Caloplaca chrysodeta— šīs ģints suga.

Caloplaca cirtrina— šīs ģints suga.

Caloplaca decipiens— šīs ģints suga.

Caloplaca flavorubescens— šīs ģints suga.

Caloplaca holocarpa— šīs ģints suga.

Caloplaca lactea— šīs ģints suga.

Caloplaca lucifuga— šīs ģints suga.

Caloplaca murorum— ģints "Caloplaca saxicola" nosaukuma sinonīms.

Caloplaca puracea— ģints "Caloplaca holocarpa" nosaukuma sinonīms.

Caloplaca saxicola— šīs ģints suga.

Caloplaca scopularis— šīs ģints suga.

Caloplaca vitellinula— šīs ģints suga.

Avoti: LD

caloplacales   lat.

1. Asku ķērpju klases rinda.

Avoti: PDE

calopterygidae   lat.

1. Krāšņspārņu dzimta.

Avoti: LD

calopterix   lat.

1. Krāšņspārņu dzimtas ģints.

Calopteryx splendens— upes krāšņspārnis.

Calopteryx virgo— strauta krāšņspārnis.

Avoti: LD

caloptilia   lat.

1. Raibkožu dzimtas apakšdzimtas "Gracillariinae" ģints.

Caloptilia alchimiella— šīs gints suga.

Caloptilia hemidactilella— šīs gints suga.

Caloptilia robustella— šīs gints suga.

Avoti: LD

calosoma   lat.

1. Kokskrējēji.

Calosoma auropunctata— zeltpunktu kokskrējējs.

Calosoma inquisitor— zaļganais kokskrējējs.

Avoti: LD

calotrix   lat.

1. Kalotrihas.

Calotrix braunii— kalotrihu suga.

Calotrix epiphytica— kalotrihu suga.

Calotrix fusca— kalotrihu suga.

Calotrix gypsophila— kalotrihu suga.

Calotrix parietina— kalotrihu suga.

Calotrix stagnalis— kalotrihu suga.

Calotrix weberi— kalotrihu suga.

Avoti: LD

calpu   apv.; izsauk.

1. Izsauksmes vārds, ko lieto zaķa lēcienu raksturošanai.

Avoti: ME

cals   novec.

1. Celaine.

Avoti: KV

calstīt   apv.

1. Vairākkārt celt.

Avoti: KiV

caltha   lat.

1. Purenes.

Caltha palustra— purva purene.

Caltha polypetale— daudzvainaglapu purene.

Avoti: LD

calumnia   lat.

1. Apmelojums, neslavas celšana.

Avoti: KV

cālungs   žarg.

1. Alga.

Avoti: Žrg

calvatia   lat.

1. Zaķpūpēži.

Clavatia excipuliformis— kātainais zaķpūpēdis.

Clavatia utriformis— parastais zaķpūpēdis.

Avoti: LD

calvus   lat.

1. Plikgalvis.

Avoti: LD

calycanthaceae   lat.

1. Kalikantu dzimta.

Avoti: Wi

calycanthus   lat.

1. Kausziedes.

Calycanthus fertilis— auglīgā kausziede.

Avoti: DaE

calycella   lat.

1. Calycella citrina - leociju dzimtas sugas "Bisporella citrina" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

calypogeia   lat.

1. Somenītes.

Avoti: LD

calypso   lat.

1. Kalipso - orhideju dzimtas ģints.

Calypso borealis— ziemeļu kslipso.

Avoti: PDE

calyptomena   lat.

1. Strupknābju dzimtas ģints.

Calyptomena viridis— zaļais strupknābis.

Avoti: ZvP

calystegia   lat.

1. Dižtīteņi.

Calystegia inflata— uzpūstais dižtītenis.

Calystegia sepium— žogu dižtītenis.

Avoti: LD

cāļagalva   apv.

1. Saulpurene ("Trollius").

Avoti: KnG

caļauka   apv.

1. Collu (2,54 cm) biezs dēlis.

Avoti: KiV

cāļbarība   apv.

1. Neliela daudzuma, nevērtīga barība.

Avoti: EH

cāļdvēsele   apv.

1. Jūtīgs, žēlsirdīgs cilvēks; arī vārgs cilvēks.

Avoti: ViV

cāļeks   apv.

1. Cālēns.

Avoti: KiV

cāļgalva   apv.

1. Cilvēks, kam ir vāja atmiņa.

Avoti: ViV

cāļgalvas   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

cāļgalvīna   apv.

1. Saulpurene.

Avoti: ĒiV

cāļgalviņa   apv.

1. Dem. --> cāļgalva.

2. Saulpurene.

Avoti: ViV

cāļgalviņas   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

Cāļi   vietv., sar.

1. Cāļu ciems - apdzīvota vieta (skrajciems) Priekules novada Gramzdas pagastā.

Avoti: LC

cāļknābis   apv.

1. Miežagrauds.

Avoti: ViV

cāļkuraža   apv.

1. Kastei līdzīga ragavu virsējā daļa ar atzveltni.

Avoti: ViV

Cāļlauks   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Zirņu pagastā.

Avoti: LC

cāļmāte   apv.

1. Vista, kurai ir cāļi.

Avoti: ViV

cāļmiesa   apv.

1. Zosāda.

Avoti: ViV

cāļupiens   apv.

1. Drupans, pārkarsēts biezpiens.

Avoti: BB

CAM   saīs.

1. Datorizēta ražošana (angļu "Computer-Aided Manufacturing").

Avoti: EF

camarhynchus   lat.

1. Dzeņžubes.

Camarhynchus heliobates— mangrovju dzeņžube.

Camarhynchus pallidus— blāvā dzeņžube jeb blāvā dzeņžubīte.

Camarhynchus parvulus— mazā dzeņžube jeb mazā darvinžube.

Camarhynchus psittacula— papagaiļknābja dzeņžube jeb papagaiļknābja darvinžube.

Avoti: ZvP

camarophyllus   lat.

1. Biezlapītes (1).

Camarophyllus niveus— sniegbaltā biezlapīte.

Camarophyllus pratensis— pļavas biezlapīte.

Camarophyllus subradiatus— starainā biezlapīte.

Avoti: LD

camarosporium   lat.

1. Sferopsīdu dzimtas ģints.

Camarosporium caraganae— šīs ģints suga.

Camarosporium thujae— šīs ģints suga.

Avoti: LD

camassia   lat.

1. Kamasijas.

Camassia cusickii— Kuzika kamasija.

Camassia esculenta— ēdamās kamasijas ("Camassia quamash") nosaukuma sinonīms.

Camassia quamash— ēdamā kamasija.

Avoti: DaE

camblāt   apv.

1. Lempīgi iet.

Avoti: EH

camelina   lat.

1. Idras 1(1).

Camelina alyssum— linu idra.

Camelina linicola— linu idras ("Camelina alyssum") nosaukuma sinonīms.

Camelina microcarpa— sīkaugu idra.

Camelina pilosa— pūkainā idra.

Camelina sativa— sējas idra.

Camelina alyssum— linu idra.

Avoti: LD

camellia   lat.

1. Kamēlijas.

Camellia japonica— Japānas kamēlija.

Camellia sinensis— Ķīnas kamēlija jeb tējaskrūms.

Avoti: PDE, TaE

camelus   lat.

1. Kamieļi.

Camelus bactrianus— divkupru kamielis.

Camelus dromedarius— vienkupra kamielis.

Avoti: PDE

camera   lat.

1. Camera obscura - tumša kaste ar nelielu atvērumu, pa kuru ieplūst gaismas stari, kas uz pretējās sienas projicē ārpusē esoša priekšmeta apgrieztu attēlu.

Avoti: PL

camestres   novec.

1. Otrās slēdzienu figūras otrais modus, kur virsteikums vispārīgi apgalvojošs, bet apakšteikums un slēdziens vispārīgi noliedzošs.

Avoti: KV

camisia   lat.

1. Krekls, it īpaši katoļu garīdznieku baltais kora krekls.

Avoti: KV

CAMK   saīs.

1. Centrālais automotoklubs.

Avoti: i1

camminando   mūz.

1. Nesteidzoties.

Avoti: Mūz

camorra   novec.

1. Sākumā slepena politiska, vēlāk noziedznieku savienība Neapolē, Itālijā.

Avoti: LME

campana   mūz.; it.

1. Zvans.

Avoti: Mūz

campanella   mūz.

1. Zvaniņš.

Avoti: Mūz

campanula   lat.

1. Mazs zvans.

2. Pulkstenītes.

Campanula carpatica— Karpatu pulkstenīte.

Campanula cervicaria— briežu pulkstenīte.

Campanula cochlearifolia— karošlapu pulkstenīte.

Campanula garganica— Gargano pulkstenīte.

Campanula glomerata— kamolainā pulkstenīte.

Campanula isophylla— vienādlapu pulkstenīte.

Campanula lactiflora— pienziedu pulkstenīte.

Campanula latifolia— platlapu pulkstenīte.

Campanula latifolia var. macrantha— platlapu pulkstenītes varietāte.

Campanula medium— vidējā pulkstenīte.

Campanula patula— pļavas pulkstenīte.

Campanula persicifolia— dižā pulkstenīte.

Campanula portenschlagena— Portenšlaga pulkstenīte.

Campanula poscharksyana— Požarska pulkstenīte.

Campanula rapunculoides— tīruma pulkstenīte.

Campanula rotundifolia— apaļlapu pulkstenīte.

Campanula trachelium— strēļu pulkstenīte.

Avoti: LD, DaE

campanulaceae   lat.

1. Pulkstenīšu dzimta.

Avoti: LD

campanularia   lat.

1. Hidroidpolipu dzimta ar zvanveidīgu periderma segu, bezdzimuma paaudze leptomedūzām.

Avoti: KV

campanulales   lat.

1. Pulkstenīšu rinda.

Avoti: PDE

campāt   apv.

1. Mīņāties, neveikli soļot.

Avoti: EH

campephaga   lat.

1. Dzelkņspalveņu dzimtas ģints.

Campephaga phoenicea— melnais dzelkņspalvenis.

Avoti: ZvP

campephagidae   lat.

1. Dzelkņspalveņu dzimta.

Avoti: ZvP

campodea   lat.

1. Kukaiņu klases diplūru kārtas ģints.

Campodea fragilis— šīs ģints suga.

Campodea staphylinus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

campsis   lat.

1. Trompetvīni.

Campsis grandiflora— Ķīnas trompetvīns.

Campsis radicans— Amerikas trompetvīns.

Avoti: LD

camptocercus   lat.

1. Hidoru dzimtas ģints.

Camptocercus fennicus— šīs ģints suga, kas izplatīta Kolimas un Pečoras baseinā, bet konstatēta arī Ķīšezerā.

Avoti: LD

campus

1. angļu val. Universitātes vai skolas rajons ASV.

2. lat. Līdzenums, laukums; seno romiešu tautas sapulču, vingrošanas utt. laukumi.

Avoti: LEV

campylium   lat.

1. Atskabardzes.

Campylium sommerfeltii— Zommerfelta atskabardze.

Campylium stellatum— starainā atskabardze.

Avoti: LD

campylobacter   lat.

1. Baktēriju dzimtas "Spirillaceae" ģints.

Campylobacter fetus— šīs ģints suga, kas ierosina vibriozi govīm un aitām.

Avoti: LD

campylorhampus   lat.

1. Kokložņu dzimtas ģints.

Campylorhampus trochilirostris— sārtmuguras kokložņa.

Avoti: ZvP

campylodiscus   lat.

1. Surirellu dzimtas ģints.

Campylodiscus cypleus— šīs ģints suga.

Campylodiscus noricus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

campylorhynchus   lat.

1. Paceplīšu dzimtas ģints.

Campylorhynchus brunneicapillus— kaktusu paceplītis.

Avoti: ZvP

CAN   saīs., vietv.

1. Kanāda, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Cāna-Elstere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zahna-Elster"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 9400 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

cananga   bot.

1. Divdīgļlapju augu ģints Indijas un Malaju apgabalā.

Avoti: KV

cancellaria   lat.

1. Kanceleja.

Avoti: KV

cancellarius   lat.

1. Kanclers.

Avoti: KV

cancionero   sp., port.

1. Dzejas antoloģija, dziesmu krājums.

Avoti: KV

cand.   saīs.

1. Kandidāts.

Avoti: KV

candars   apv.

1. Neapstrādāts, resns spieķis, īpaši tāds ar ko ubagi staigā.

Avoti: ME

Candau   vietv., vēst., vācu val.

1. Kandau - Kandavas muiža, kas atradās Talsu apriņķa Kandavas pagastā.

Avoti: KV

candelaria   lat.

1. Kandelārijas.

Candelaria concolor— vienkrāsas kandelārija.

Avoti: LD

candelariaceae   lat.

1. Kandelāriju dzimta.

Avoti: LD

candelariella   lat.

1. Kandelāriju dzimtas ģints.

Candelariella aurella— šīs ģints suga.

Candelariella vitellina— šīs ģints suga.

Candelariella xanthostigma— šīs ģints suga.

Avoti: LD

candida   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu dzimtas "Cryptococcaceae" ģints.

Candida albicans— šīs ģints suga, kas ierosina slimību kandidozi.

Avoti: LD

candidamente   mūz.

1. Vienkārši, nemāksloti.

Avoti: Mūz

candidatus   novec.

1. Kandidāts.

Avoti: KV

candido   mūz.

1. Vaļsirdīgi, atklāti; sirsnīgi.

Avoti: ML

Candowe   vietv., vēst.

1. Kandavas bijušais nosaukums, kas minēts kuršu un krustnešu līgumā 1230. gadā.

Avoti: LPag

canga   tehn.

1. Atsperīgs, šķelts ieliktnis cilindrisku vai prizmatisku priekšmetu iestiprināšanai; lieto virpās, avioslēdzenēs u. c.

Avoti: ZTV

cangas   apv.

1. Stangas; knaibles.

2. Pincete.

3. dsk. Canga.

Avoti: KiV

Cangpo   vietv.

1. Bramaputra - upes lokāls nosaukums augšteces posmā Tibetā.

Avoti: PZT

canidae   lat.

1. Suņu dzimta.

Avoti: LD

canis   lat.

1. Suņu dzimtas ģints.

Canis aureus— zeltainais šakālis.

Canis dingo— dingo.

Canis familiaris— mājas suns.

Canis latrans— koijots.

Canis lupus— vilks.

Avoti: LD

cankoties   žarg.

1. Strīdēties, ķildoties; bārties.

Avoti: SLG

canna   lat.

1. Kannas.

Canna indica— Indijas kanna.

Avoti: DaE

cannabaceae   lat.

1. Kaņepju dzimta.

Avoti: LD

cannabis   lat.

1. Kaņepes.

Cannabis indica— Indijas kaņepe.

Canabis sativa— sējas kaņepe.

Avoti: LD

cannaceae   lat.

1. Kannu 2 dzimta.

Avoti: PDE

Canners   vietv.

1. Šļūdonis Galvenās Kaukāza grēdas dienvidu nogāzē, Gruzijā, garums - 12 km, platība - 39,6 kvadrātkilometri.

Avoti: PZT

cantabile   mūz.

1. Dziedoši.

Avoti: LEV

cantando   mūz.

1. Dziedoši.

Avoti: Mūz

canterellando   mūz.

1. Klusi dziedot, trallinot.

Avoti: Mūz

cantharellaceae   lat.

1. Gaileņu dzimta.

Avoti: LD

cantharellus   lat.

1. Gailenes.

Cantharellus cibarius— parastā gailene.

Cantharellus cinereus— pelēkā gailene.

Cantharellus infundibuliformis— sekstainā gailene.

Cantharellus lutescens— iedzeltenā gailene.

Cantharellus tubaeformis— tūbainā gailene.

Avoti: LD

cantharidae   lat.

1. Mīkstspārņu dzimta.

Avoti: LD

cantharis   lat.

1. Mīkstspārņu dzimtas ģints.

Cantharis fusca— rūsganais mīkstspārnis.

Avoti: LD

canticus   novec.

1. Slavas dziesma; himna.

Avoti: KV

cantino   mūz.

1. Vijoles augstākā stīga.

Avoti: Mūz

canto   mūz.

1. Dziedājums, dziesma; dziedātāja partija; arī balss, melodija.

Avoti: Mūz

cantor   it., mūz.

1. Kantors.

Avoti: KV

cantus   mūz.

1. Dziedājums, mūzika.

Cantus firmus— senās IX-XV gs. polifonijas raksturīgs veids, kura pamatā ir pazīstama melodija un daudzveidīga apstrāde.

Avoti: KV

canzone   it.

1. Sākumā trubadūru dziesma, vēlāk - laicīga satura dziesma ar instrumentālu pavadījumu un arī instrumentālkompozīcija ar dziesmas raksturu.

Avoti: KV

canzonetta   it.; mūz.

1. Kanconeta - maza kancone.

Avoti: Mūz

Caņņui   mit.

1. "Sieviete - zīdtauriņa kāpurs", zīda audzēšanas dieviete.

Avoti: PmV

Caņ-Šeņa   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - zīda audzēšanas dieviete.

Avoti: Mit

Cao   mit.

1. Sunu dinastijas (960.-1279. g.) imperatore.

2. Cao Godzju - šīs imperatores brālis, viens no astoņiem nemirstīgajiem daoisma mitoloģijā.

Avoti: Mit

cap   apv., interj.

1. Lieto, lai apzīmētu strauju tvērienu.

2. Atkārtojumā lieto, lai apzīmētu gājēja soļu skaņas.

Avoti: KiV, EH

cāpa   apv.

1. Kāds, kas lēni, neveikli iet.

Avoti: ME

capa   apv.

1. Tapveida izvirzījums (koka detaļai), ko ievieto otras detaļas padziļinājumā (lai sastiprinātu šīs detaļas).

Avoti: ĒiV

capa   apv.

1. Kādas dzīvnieku sugas liels (arī resns) indivīds.

Avoti: ĒiV

capans   apv.

1. Odze.

Avoti: EH

capans   apv.

1. Neveikls, lempīgs cilvēks.

Avoti: SiV, KnV

capans   apv.

1. Saka par lielu, dūšīgu dzīvnieku, putnu u. tml.

Avoti: EH

capāns   apv.

1. Kāda dzīvnieka vai auga liela izmēra eksemplārs.

Avoti: EH

capāns   apv.

1. Vecs koka celms.

Avoti: EH

capāt   apv.

1. Iet (neveikli).

Avoti: ME

capatā   apv.

1. Capatā nest - kukuragās nest.

Avoti: EH

capatas   apv.

1. Vecas drēbes, lupatas, panckas.

2. Tupeles.

3. Novalkāti apavi.

4. Maizes druskas, drupatas.

Avoti: KV

capatiņas   apv.

1. Maza bērna kājiņas.

Avoti: EH

Capen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kapenes muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Ēdoles pagastā.

Avoti: KV

capera   lat.

1. Gludvaļu dzimtas ģints.

Capera marginata— pundurvalis.

Avoti: PDE

capis   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: EH

capitano   novec.

1. Itāliešu tautas komēdijas figūra, balamutīgais un gļēvais karavīrs.

Avoti: KV

cāpītis   apv.

1. Neveikls gājējs (parasti par mazu bērnu, vecu cilvēku).

Avoti: KiV

capitolo   novec.

1. Poēmas daļa, dziedājums.

2. Komiski, satīriski, nereti arī obscēni dzejoļi tercīnās.

Avoti: KV

capitophorus   lat.

1. Capitophorus ribis - jāņogulāju sarkanās laputs nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

capnīt   apv.

1. Slepus paķert.

Avoti: KiV

capo   it., mūz.

1. Galva, sākums.

Avoti: KV

caponlaka   ķīm.

1. Bezkrāsaina vai krāsaina nitrocelulozes laka, kas nesatur plastifikatoru.

Avoti: ZTV

capot   apv.

1. Saistīt, sastiprināt ar capām (koka detaļas).

Avoti: ĒiV

capparaceae   lat.

1. Kaperu dzimta.

Avoti: PDE

capparales   lat.

1. Kaperu rinda.

Avoti: PDE

capparis   lat.

1. Kaperu dzimtas ģints.

Capparis spinosa— dzeloņainais kapers.

Avoti: PDE

cappella   it., mūz.

1. Katoļu baznīcas vieta, kur koris uzstājas.

2. Koris.

A cappella— kora dziedājums bez instrumentāla pavadījuma.

3. Neliels orķestris.

Avoti: KV, Mūz

capra   lat.

1. Kazas.

Capra aegagrus— īsbārdainā kaza.

Capra caucasica— tūrs.

Capra falconeri— vītņragu kaza.

Capra hircus— mājas kaza.

Capra ibex— kalnu kaza.

Avoti: PDE

capreolus   lat.

1. Briežu dzimtas ģints.

Capreolus capreolus— stirna.

Avoti: LD

capriccio   it., mūz.

1. Jautri, jocīgi, untumaini.

Avoti: KV

capriccioso   mūz.

1. Kaprīzi, untumaini.

Avoti: Mūz

caprifoliaceae   lat.

1. Kaprifoliju dzimta.

Avoti: LD

caprimulgidae   lat.

1. Lēļu dzimta.

Avoti: LD

caprimulgiformes   lat.

1. Lēļveidīgie.

Avoti: LD

caprimulgus   lat.

1. Lēļu dzimtas ģints.

Caprimulgus europaeus— lēlis jeb vakarlēpis.

Avoti: LD, PDE

caps   apv.

1. Lieto, lai apzīmētu strauju tvērienu, ķērienu.

2. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, kam klusu, viegli nokrītot, nolecot u. tml.

Avoti: ĒiV

capsella   lat.

1. Plikstiņi.

Capsella bursa-pastoris— parastais plikstiņš.

Avoti: LD

capsicum   lat.

1. Nakteņu dzimtas ģints.

Capsicum annuum— dārzeņpipars jeb viengadīgā paprika.

Avoti: LD

capst   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, kam klusu, viegli nokrītot, nolecot u. tml.

2. Lieto, lai apzīmētu strauju tvērienu.

Avoti: ĒiV, KiV

capstīt   apv.

1. Aiztikt, turēt.

Avoti: ME

capt   apv.

1. Ķert, grābt, zagt.

Avoti: EH

capu   apv.

1. Izsauksmes vārds, ko parasti lieto savienojumā "cipu, capu" sarunājoties ar bērnu, arī bērniem mācoties staigāt.

Avoti: ME

capure   apv.

1. Cepure.

Avoti: BsV

Capurnīkki   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Cepurnieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

car   apv., prep.

1. Norāda, ka kas virzās vai tiek virzīts kam cauri.

2. Norāda uz darbības veicinātāju, cēloni, iemeslu.

3. Norāda, ka kas virzās līdztekus kam; gar.

Avoti: KiV

CĀR   saīs.

1. Centrālāfrikas Republika.

Avoti: i1

CAR   saīs.

1. Civilstāvokļa aktu reģistrācija (piemēram, rajona CAR nodaļa).

Avoti: i1

Cara   vietv.; nelok.

1. Cara kalns - atrodas Latgales augstienes dienvidaustrumu malā, Dagdas novada Asūnes pagastā, 7 km no Dagdas, absolūtais augstums - 186 m vjl., relatīvais augstums - 35 m.

Avoti: LD

carabidae   lat.

1. Skrejvaboļu dzimta.

Avoti: KV

carabodoidea   lat.

1. Ērču kārtas bruņērču grupas virsdzimta.

Avoti: LD

carabus   lat.

1. Skrejvaboles.

Carabus cancellatus— lauka skrejvabole.

Carabus coriaceus— lielā melnā skrejvabole.

Carabus glabratus— skrejvaboļu suga.

Carabus hortensis— dārza skrejvabole.

Carabus nemoralis— skrejvaboļu suga.

Carabus nitens— skrejvaboļu suga.

Avoti: LD

caragana   lat.

1. Karaganas.

Caragana arborescens— kokveida karagana.

Caragana aurantiaca— oranžā karagana.

Caragana frutex— krūmveida karagana.

Caragana maximowicziana— Maksimoviča karagana.

Avoti: LD

caramba   žarg.

1. Maigs spāņu lamuvārds.

Avoti: LEV

carassius   lat.

1. Karūsas.

Carassius auratus— sudrabainā karūsa.

Carassius auratus gibelio— sudrabainās karūsas pasuga.

Carassius carassius— karūsa jeb zeltainā karūsa.

Avoti: LD, PDE

Caratustra   novec.

1. Zaratustra.

Avoti: LD

cārbīši   apv., hip.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

carboligāze   med.

1. Ferments dzīvnieku un augu audos, kas katalizē pirovīnogskābes pārvēršanu par acetilmetilkarbinolu.

Avoti: TM

carcharodon   lat.

1. Haizivju kārtas ģints.

Carcharodon carcharias— baltā haizivs.

Avoti: PDE

carcinus   lat.

1. Krabju nodalījuma ģints.

Carcinus maenas— krasta krabis jeb piekrastes peldkrabis.

Avoti: LD, PDE

cardamine   lat.

1. Ķērsas.

Cardamine amara— rūgtā ķērsa.

Cardamine bulbifer— ķērsu suga.

Cardamine dentata— zobainā ķērsa.

Cardamine flexuosa— izlocītā ķērsa.

Cardamine hirsuta— pūkainā ķērsa.

Cardamine impatiens— sprigaņu ķērsa.

Cardamine pratensis— pļavas ķērsa.

Cardamine trifolia— trīslapu ķērsa.

Avoti: LD, DaE

cardaminopsis   lat.

1. Sīkķērsas.

Caradaminopsis arenosa— parastā sīkķērsa.

Avoti: LD

cardaria   lat.

1. Sirdsķērsas.

Avoti: LD

cardiidae   lat.

1. Sirsniņgliemeņu dzimta.

Avoti: LD

cardinalinae   lat.

1. Kardinālstērstu apakšdzimta.

Avoti: ZvP

cardinalis   lat.

1. Kardinālstērstu apakšdzimtas ģints.

Cardinalis cardinalis— sarkanā kardinālstērste.

Cardinalis phoenicus— purpura kardinālstērste.

Avoti: ZvP

cardium   lat.

1. Sirsniņgliemenes.

Cardium edule— ēdamā sirsniņgliemene.

Avoti: LD

carduelis   lat.

1. Žubīšu dzimtas ģints.

Carduelis atrata— melnais ķivulis.

Carduelis carduelis— dadzīts jeb ciglis.

Carduelis chloris— rietumu zaļžubīte jeb zaļžubīte.

Carduelis flammea— kaņepīša "Acanthis flammea" nosaukuma sinonīms.

Carduelis sinica— austrumu zaļžubīte.

Carduelis spinus— Eirāzijas ķivulis jeb ķivulis.

Carduelis tristis— dzeltenais ķivulis.

Avoti: LD

carduus   lat.

1. Dzelkšņi.

Carduus acanthoides— akantlapu dzelksnis.

Carduus crispus— cirtainais dzelksnis.

Carduus nutans— nokarenais dzelksnis.

Avoti: LD

CARE   saīs.

1. Eiropas Savienības satiksmes negadījumu datubāze.

Avoti: PnR

Carentīne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zarrentin"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 5000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Careva   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Carevo"), Burgasas apgabalā, 6260 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

carevičs   vēst.

1. Cara dēla tituls.

Avoti: KV

carevna   vēst.

1. Cara meitas tituls.

Avoti: KV

carex   lat.

1. Viendīgļlapju klases grīšļu dzimtas grīšļu ģints.

Carex acuta— slaidais grīslis.

Carex acutiformis— krastmalas grīslis.

Carex appropinquata— satuvinātais grīslis.

Carex aquatilis— ūdeņu grīslis.

Carex arenaria— smilts (smiltāju) grīslis.

Carex atherodes— akotainais grīslis.

Carex brizoides— vizuļu grīslis.

Carex brunnescens— brūnganais grīslis.

Carex buchananii— Bjūkenena grīslis.

Carex buxbaumii— Buksbauma grīslis.

Carex caespitosa— ciņu grīslis.

Carex canescens— iesirmā grīšļa "Carex cinerea" nosaukuma sinonīms.

Carex capillaris— matveida grīslis.

Carex caryophyllea— pavasara grīslis.

Carex chordorrhiza— tievsakņu grīslis.

Carex cinerea— iesirmais grīslis.

Carex contigua— vārpainais grīslis.

Carex davalliana— Devela grīslis.

Carex diandra— divputekšņlapu grīslis.

Carex digitala— pirkstainais grīslis.

Carex dioica— divmāju grīslis.

Carex disperma— divsēklu grīslis.

Carex distans— attālinātais grīslis.

Carex disticha— divrindu grīslis.

Carex echinata— aslapu grīslis.

Carex elata— augstais grīslis.

Carex elongata— pagarinātais grīslis.

Carex ericetorum— virsāju grīslis.

Carex flacca— zilganais grīslis.

Carex flava— dzeltenais grīslis.

Carex globularis— apaļvārpu grīslis.

Carex gracilis— slaidais grīslis.

Carex grayi— Greja grīslis.

Carex hachyoensis— dekoratīva grīšļu suga.

Carex hartmanii— Hartmaņa grīslis.

Carex heleonastes— kūdrāja grīslis.

Carex hirta— pūkainais grīslis.

Carex hostilna— Hosta grīslis.

Carex irrigua— palu grīslis.

Carex lasiocarpa— pūkaugļu grīslis.

Carex lepidocarpa— zvīņaugļu grīslis.

Carex leporina— zaķu grīslis.

Carex ligerica— Ligērijas grīslis.

Carex limosa— dūkstu grīslis.

Carex loliacea— aireņu grīslis.

Carex mackenziei— Makenzija grīslis.

Carex montana— kalnu grīslis.

Carex morrowii— Morova grīslis.

Carex muricata— vara grīslis.

Carex muskenguensis— palmu grīslis.

Carex nigra— dzelzszāle, grīšļu suga.

Carex ornithopoda— pleznveida grīslis.

Carex otrubae— Otrubas grīslis.

Carex pallescens— bālganais grīslis.

Carex panicea— sāres grīslis.

Carex paniculata— skarainais grīslis.

Carex pauciflora— mazziedu grīslis.

Carex paupercula— palu grīšļa "Carex irrigua" nosaukuma sinonīms.

Carex pediformis— pēdveida grīšļa "Carex rhizina" nosaukuma sinonīms.

Carex pendula— nokarenais grīslis.

Carex pilosa— matainais grīslis.

Carex pilulifera— lodvārpu grīslis.

Carex plantaginea— ceļteku grīslis.

Carex praecox— agrais grīslis.

Carex pseudocyperus— dižmeldru grīslis.

Carex pulchella— Skandināvijas grīšļa "Carex scandinavica" nosaukuma sinonīms.

Carex pulicaris— blusu grīslis.

Carex remota— attālvārpu grīslis.

Carex rhizina— pēdveida grīslis.

Carex rhynchophysa— knābja grīslis.

Carex riparia— krasta grīslis.

Carex rostrata— uzpūstais grīslis.

Carex scandinavica— Skandināvijas grīslis.

Carex serotina— vēlais grīslis.

Carex siegertiana— akotainais grīšļa "Carex atherodes" nosaukuma sinonīms.

Carex supina— zemais grīslis.

Carex sylvatica— meža grīslis.

Carex trifida— trīsdaivu grīslis.

Carex vaginata— makstainais grīslis.

Carex vesicaria— pūslīšu grīslis.

Carex vulpina— lapsu grīslis.

Avoti: LD, Aug2, DaE

carezzando   mūz.

1. Glāstoši maigi; klavieru spēles piesitiena veids, kad pirksti it kā slīd pār taustiņiem.

Avoti: Mūz

carezzevole   mūz.

1. Maigs, maigi.

Avoti: Mūz

Cargrada   vietv., vēst.

1. Konstantinopole (slāvu valodās lietots pilsētas nosaukums), tagadējā Stambula.

Avoti: LD

carica   lat.

1. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklases vijolīšu rindas dzimta "Caricaceae", nelieli koki Vidusamerikā un Dienvidamerikā.

Carica papaya— īstais meloņkoks, kas tiek kultivēts visās ne pārlieku sausās tropu zemēs meloņu jeb papajas audzēšanai.

Avoti: LD

caricaceae   lat.

1. Meloņkoki.

Avoti: LD

caricato   mūz.

1. Pārmērīgi, pārspīlēti.

Avoti: Mūz

Caricina   vietv.

1. Volgogradas pilsētas nosaukums līdz 1925. g.

Avoti: LģE

cariene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; vēst.

1. Valdniece (Krievijā); šīs valdnieces tituls.

2. Cara sieva.

Avoti: LLVV

carillon   fr.

1. Zvanu spēles, gk. baznīcu torņos Holandē un Beļģijā, sastāv no nelieliem zvaniem, kas savā starpā saskaņoti, spēlē ar pulksteņa mehānisma palīdzību.

Avoti: KV

carisks   -ais; s. -a, -ā; vēst.

1. Saistīts ar carismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

carisms   -a, v.; parasti vsk.; vēst.

1. Patvaldnieciska valsts iekārta Krievijā 1557.-1917. g.

Avoti: LLVV

carissa   lat.

1. Karisas.

Carissa macrocarpa— lielaugļu karisa.

Avoti: TaE

cariste   -es, dsk. ģen. -stu, s.; vēst.

1. Cara valsts; monarhija, kurā valda cars.

Avoti: LLVV

carists

1. Cariskās valsts iekārtas piekritējs Krievijā.

caritas   lat.

1. Tuvākā mīlestība, cieņa, labdarība.

Avoti: RtV

Carjovokokšaiska   vietv.

1. Joškarola - pilsēta Krievijā, tās nosaukums līdz 1919. g.

Avoti: PZT

Carkalojana   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Car Kalojan"), Razgradas apgabalā, 3730 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

carlina   lat.

1. Zeltdadži.

Carlina vulgaris— parastais zeltdadzis.

Avoti: LD

Cārmans   vietv.

1. Ezers Latgales augstienes Dagdas paugurienē, Krāslavas novada Aulejas pagastā, 158,6 m vjl., garums - 5,6 km, lielākais platums - 0,6 km, vidējais dziļums - 9,3 m, lielākais dziļums - 30,6 m, ļoti līčaina krasta līnija; Cērmena ezers; Cārmaņa ezers.

Avoti: LE1, LD

cārmaukša   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cārmauža   apv., hip.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cārmūkša   apv., hip.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cārmūkšas   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cārmūska   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cārmuška   apv., hip.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cārmuškas   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cārmyuška   apv., latg.

1. Pīlādzis.

Avoti: TiA

carnegiea   lat.

1. Karnēgijas.

Avoti: PDE

carnifex   lat.

1. Romiešu bende, kas izpildīja nāvessodus vergiem un svešiniekiem; mocītājs, spīdzinātājs.

Avoti: KV

Carnikava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) tāda paša nosaukuma novada centrs, atrodas pie Gaujas 3 km no tās ietekas jūrā un 30 km no Rīgas, izveidojusies muižas "Zarnikau" teritorijā.

2. Carnikavas novads - novads Vidzemes jūrmalā, robežojas ar Saulkratu, Ādažu un Garkalnes pagastu, kā arī ar Rīgas pilsētu.

3. vēst. Carnikavas pagasts - pagasts Rīgas rajonā 1992.-2009. g., kura teritorijā tagad izveidots Carnikavas novads, pirms 2. pasaules kara teritorijas lielākā daļa ietilpa Ādažu pagastā un neliela daļa Mangaļu pagastā.

4. vēst. Carnikavas muiža - muiža, kuras teritorijā izveidojies Carnikavas ciems, tās dzīvojamā ēka nodegusi 1917. g., saglabājusies tikai muižas pārvaldnieka ēka, bijušais nosaukums vāciski - Zarnikau.

5. Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Garupe" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasrnīcu ciems.

6. Dzelzceļa stacija pie dzelzceļa līnijas Rīga-Skulte, 30 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1933. gadā.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

carnikavieši

1. Ādažu novada apdzīvotās vietas "Carnikava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

carnivora   lat.

1. Plēsēji - zīdītāju klases kārta.

Avoti: LD

cārot   apv.

1. Lepni, svarīgi soļot.

2. Kustēties, spārdīties (par zīdaini).

Avoti: ME

carova   žarg.

1. Carisks; valdnieka noteikts.

Carova dača— cietums.

Avoti: KZ

carpaccio   it.

1. Karpačo - itāļu virtuves ēdiens, ļoti plānas liellopu u. c. gaļas šķēles, ko garnē ar salātu lapām, sieru u. tml.

Avoti: PL

Carpanitu   mit.

1. Šumeru-akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - dieva Marduka sieva, Babilonas pilsētas galvenā dieviete, kas palīdzēja sievietēm dzemdībās.

Avoti: Mit

carpinus   lat.

1. Skābarži.

Carpinus betulus— parastais skābardis.

Avoti: LD

carpodacus   lat.

1. Žubīšu dzimtas ģints.

Carpodacus erythrinus— mazais svilpis.

Carpodacus grandis— kalnu svilpis.

Carpodacus puniceus— sarkanais svilpis.

Carpodacus rhodochlamys— sudrabsārtais svilpis.

Carpodacus roseus— Sibīrijas svilpis.

Carpodacus rubicilla— lielais svilpis.

Avoti: LD, ZvP

cars   -a, v.; vēst.

1. Slāvu tautu valdnieka tituls; oficiālais valsts galvas tituls Krievijā (1547.-1721. g.; neoficiālais - līdz 1917. g.) un Bulgārijā (1908.-1946. g.).

Avoti: LLVV, LEV, MkV

Cars   vietv.; sar.

1. Cara kalns - atrodas Latgales augstienes dienvidaustrumu malā, Dagdas novada Asūnes pagastā 7 km no Dagdas, paugura absolūtais augstums - 186 m vjl., relatīvais augstums - 35 m, dienvidaustrumu un dienvidrietumu nogāzes stāvas.

Avoti: LE1

Carskoje   vietv.

1. Carskoje Selo - Puškinas pilsētas Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, nosaukums līdz 1917. g.; tagad tā ir iekļauta Sanktpēterburgas pilsētā.

Avoti: PZT

carte   fr.

1. Karte, lapa.

Carte blanche— neaprobežota pilnvara.

Avoti: LD

carteria   lat.

1. Kartērijas.

Carteria crucifera— kartēriju suga.

Carteria globosa— kartēriju suga.

Carteria klebsii— kartēriju suga.

Carteria multifilis— kartēriju suga.

Carteria obtusa— kartēriju suga.

Carteria pascheri— kartēriju suga.

Carteria radiosa— kartēriju suga.

Carteria vulgaris— kartēriju suga.

Avoti: LD

carthamnus   lat.

1. Saflori.

Avoti: LD

cartoon   angļu

1. Karikatūra, bieži ar politiski satīrisku saturu.

2. Multiplikācijas filma.

Avoti: LEV

carum   lat.

1. Ķimenes.

Carum carvi— parastā ķimene.

Avoti: LD

carya   lat.

1. Kārijas jeb hikorijas.

Carya cordiformis— sirdsveida kārija.

Carya illinoensis— Ilinoisas kārija.

Carya ovata— olveida jeb ovālā kārija.

Avoti: LD, LPE, PDE

carychiidae   lat.

1. Sīkgliemežu dzimta.

Avoti: LD

carychium   lat.

1. Sīkgliemežu dzimtas ģints.

Carycium minimum— resnais sīkgliemezis.

Avoti: LD

caryophyllaceae   lat.

1. Neļķu dzimta.

Avoti: LD

caryophyllales   lat.

1. Neļķu rinda.

Avoti: PDE

caryophyllidae   lat.

1. Neļķu apakšklase.

Avoti: PDE

caryopteris   lat.

1. Kariopteri.

Caryopteris incana— pelēkais kariopters.

Caryopteris x cladonensis— kariopteru suga.

Avoti: DaE

caryota   lat.

1. Kariotas.

Caryota mitis— atvašu kariota.

Avoti: TaE

cash   angļu

1. Skaidra nauda.

Cash and carry (angļu "samaksāt un ņemt")— preces izplatīšanas veids, kad klients saņem preci pret skaidru naudu un ar atlaidi.

Cash&carry— cash and carry.

Avoti: LEV, PL

casnāgi   apv.; hip.

1. Ķiploks ("Allium vineale"), sīpolu suga.

Avoti: Aug2

casnags   apv.

1. Ķiploks.

Avoti: TiA

casnaks   apv.; hip.

1. Ķiploks ("Allium vineale"), sīpolu suga.

Avoti: Aug2

cassa

1. novec. Kase.

2. it., mūz. Bungas.

Gran cassa— lielā bungas.

Cassa rollante— mazās bungas.

Avoti: LME, Mūz

cassia   lat.

1. Kasijas.

Cassia angustifolia— šaurlapu kasija.

Avoti: LD

cassida   lat.

1. Vairogvaboles.

Avoti: LD

cassidinae   lat.

1. Lapgraužu dzimtas vairogvaboļu apakšdzimta.

Avoti: LD

castanea   lat.

1. Kastaņas.

Castanea sativa— ēdamā kastaņa.

Avoti: LD

castor   lat.

1. Bebru dzimtas ģints.

Castor canadensis— Kanādas bebrs.

Castor fiber— Eirāzijas bebrs, kas izplatīts arī Latvijā.

Avoti: LD, Wi

castoridae   lat.

1. Bebru dzimta.

Avoti: LD

casuariidae   lat.

1. Kazuāru dzimta.

Avoti: PDE

casuarina   lat.

1. Kazuarīnu rindas ģints.

Kasuarina equisetifolia— koslapu kazuarīns jeb Austrālijas dzelzskoks.

Avoti: PDE

casuarinales   lat.

1. Kazuarīnu rinda.

Avoti: PDE

casuarius   lat.

1. Kazuāru dzimtas ģints.

Avoti: PDE

casus   lat.

1. Gadījums, nejaušība; tiesībās - zaudējums, kas noticis bez kādas personas vainas vai bez ļauna nolūka.

Avoti: TV

CAT   saīs.

1. Tirdzniecība ar datoru palīdzību (angļu "Computer-Assisted Trading").

Avoti: EF

catabrosa   lat.

1. Avotenes.

Catabrosa aquatica— ūdeņu avotene.

Avoti: LD

catalpa   lat.

1. Katalpas.

Catalpa bignonioides— ceriņlapu katalpa.

Catalpa ovata— olveida katalpa.

Catalpa speciosa— krāšņā katalpa.

Avoti: LD

catamblyrhynchinae   lat.

1. Tangarstērstu apakšdzimta.

Avoti: ZvP

catamblyrhynchus   lat.

1. Tangarstērstu apakšdzimtas ģints.

Catamblyrhynchus diadema— tangarstērste.

Avoti: ZvP

catena   rel.

1. Bībeles rakstu vietas interpretācija, kad Svēto Rakstu panti ir skaidroti ar citu pantu virknēm, kuri ņemti no agrākiem komentāriem; katena.

Avoti: RtV

catenaria   lat.

1. Blastoklādiju rindas ģints.

Catenaria pygmea— šīs ģints suga.

Avoti: LD

catharacta   lat.

1. Klijkaiju dzimtas ģints.

Catharacta skua— lielā klijkaija.

Avoti: LD

catharanthus   lat.

1. Katarantes.

Catharanthus roseus— rozā katarante.

Avoti: TaE

Catharinenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Katrīnas muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Ērgļu pagastā.

2. Katriņas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Teteles pagastā.

3. Katriņas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Mežmuižas pagastā.

4. Katriņas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vecpils pagastā.

Avoti: KV

catarrhini   lat.

1. Šaurdeguna pērtiķi jeb šaurdeguņu infrakārta.

Avoti: PDE

cathartidae   lat.

1. Amerikas grifu dzimta.

Avoti: PDE

catharus   lat.

1. Māņstrazdi.

Catharus aurantiirostris— māņstrazdu suga.

Catharus bicknelli— māņstrazdu suga.

Catharus dryas— māņstrazdu suga.

Catharus frantzii— māņstrazdu suga.

Catharus fuscater— māņstrazdu suga.

Catharus fuscescens— māņstrazdu suga.

Catharus gracilirostris— māņstrazdu suga.

Catharus guttatus— lāsumainais māņstrazds.

Catharus mexicanus— māņstrazdu suga.

Catharus minimus— mazais māņstrazds.

Catharus occidentalis— māņstrazdu suga.

Catharus ustulatus— sīkais māņstrazds.

Avoti: ZvP, Wi

catillaria   lat.

1. Katillārijas.

Catillaria athallina— katillāriju suga.

Catillaria atropurpurea— katillāriju suga.

Catillaria elachista— katillāriju suga.

Catillaria globulosa— katillāriju suga.

Catillaria lenticularis— katillāriju suga.

Catillaria silvestris— katillāriju suga.

Catillaria sphaeroides— katillāriju suga.

Catillaria vernicea— katillāriju suga.

2. Atsevišķas lecideju dzimtas sugas, kas pēc senākas klasifikācijas ietilpa katillāriju ģintī.

Catillaria graniformis— lecideju sugas "Cliostumum graniforme" nosaukuma sinonīms.

Catillaria griffithii— lecideju sugas "Cliostumum griffithii" nosaukuma sinonīms.

Catillaria leucoplaca— lecideju sugas "Catinaria grossa" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

catinaria   lat.

1. Lecideju dzimtas ģints.

Catinaria grossa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

catlaksieši

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Catlakši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Catlakši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

catocala   lat.

1. Pūcīšu dzimtas lentpūcīšu apakšdzimtas tauriņu ģints.

Catocala fraxini— lielā ošu pūcīte jeb ošu dižpūcīte.

Catocala nupata— lielā apšu pūcīte jeb vītolu dižpūcīte.

Avoti: LD, PDE

catocalinae   lat.

1. Lentpūcītes.

Avoti: LD

catopidae   lat.

1. Gružvaboļu dzimtas "Cholevidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

catops   lat.

1. Gružvaboļu sugu grupa, kas senāk bija iekļauta līķvaboļu dzimtā kā atsevišķa ģints.

Avoti: LD

catoscopiaceae   lat.

1. Sīkvācelīšu dzimta.

Avoti: LD

catoscopium   lat.

1. Sīkvācelīšu dzimtas ģints.

Catoscopium nigritum— melnējošā sīkvācelīte.

Avoti: LD

cattleya   lat.

1. Katlejas.

Cattleya intermedia— vidējā katleja.

Avoti: PDE, TaE

cau   apv.

1. Caur.

Avoti: EH

caucalis   lat.

1. Kaukales.

Caucalis platycarpos— platā kaukale.

Avoti: LD

Cauči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kocēnu novada Vaidavas pagastā.

Avoti: LC

caudura   apv.

1. Asas sāpes ķermenī.

Avoti: EH

caudata   lat.

1. Astaino abinieku "Urodela" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

caudillo   sp. val.

1. Vadonis, barvedis, galva.

Avoti: TV

caugans   apv.

1. Čaugans - irdens, neblīvs; viegli lūstošs.

Avoti: VV

cauķis   žarg.

1. Atmiņas zudums.

Avoti: NeV

caulerpa   lat.

1. Kaulerpas.

Caulerpa lentillifera— kaulerpu suga, ko izmanto uzturā kā "zaļo kaviāru".

Caulerpa racemosa— kaulerpu suga, ko arī izmanto uzturā kā "zaļo kaviāru".

Avoti: PDE

caulinia   lat.

1. Kaulīnijas.

Caulinia flexilis— lokanā kaulīnija.

Caulinia minor— mazā kaulīnija.

Avoti: LD

cauls   apv.

1. Čaula.

Avoti: EH

caumuris   apv.

1. Caurums.

Avoti: EH

cauna   -as, s.

1. Plēsēju kārtas sermuļu dzimtas ģints ("Martes"), vidēja lieluma dzīvnieks ar slaidu ķermeni, īsām kājām un pagaru asti.

Akmeņu cauna— caunu suga ("Martes foina"), plēsējs ar slaidu lokanu ķermeni, baltu pakakli, kuplu asti un smailu purnu, ķermeņa garums - 40-50 cm, astes garums - 25-30 cm, masa - līdz 1,5 kg, apmatojums biezs un mīksts, brūns vai rūsganpelēks.

Akmens cauna— akmeņu cauna.

Meža cauna— caunu suga ("Martes martes"), dzīvnieks ar dzeltenu pakakli (parasti uzturas mežos, koku dobumos).

// sar. Caunāda.

Avoti: LLVV, LE1

caunāda   -as, s.

1. Caunas āda (parasti kažokāda).

Avoti: LLVV

caunaine   apv.

1. Caunādas cepure.

Avoti: KV

caunāts   apv.

1. Ar caunādu apšūts.

Avoti: ME

caune   apv.

1. Cauna.

Avoti: KiV

caunene   apv.

1. Caunādas cepure.

Avoti: KV

caunēnieši

1. Smiltenes novada Grundzāles pagasta apdzīvotās vietas "Caunas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

caunenīte   apv.

1. Dem. --> caunene.

Avoti: KV

Caunes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Murmastienes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

5. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Cauņi" nosaukuma variants.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Grundzāles pagastā.

Avoti: LC

caunieši

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Caunes" iedzīvotāji.

2. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Caunes" iedzīvotāji.

3. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Cauņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

caunīna   apv.

1. Dem. --> cauna.

Avoti: ĒiV

caunis   apv.

1. Cauna.

Avoti: EH

Caunis   vietv.

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Cauņi" nosaukums latgaliski.

2. Caunis pūrs - Jēkabpils novada Dignājas pagasta apdzīvotās vietas "Caunispūrs" nosaukuma variants.

3. Caunis Pūrs - Jēkabpils novada Zasas pagasta apdzīvotās vietas "Caunispūrs" nosaukuma variants.

4. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Caunes" nosaukums latgaliski.

5. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Caunes" nosaukums latgaliski.

6. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Caunes" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Caunispūrs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Dignājas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Zasas pagastā.

Avoti: LC

Caunīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

caunīte   apv.

1. Dem. --> caunene.

Avoti: KV

caunītis   apv.

1. Cauna.

Avoti: EH

caunots   apv.

1. Ar caunādu apšūts.

Avoti: ME

caunsomainis

1. Somaiņu apakšklases plēsīgs dzīvnieks.

Plankumastes caunsomainis— Austrālijā sastopams somainis ("Dasyurus viverrinus"), kas reizē ir līdzīgs gan kaķim, gan žurkai, tam ir tievs, veikls ķermenis, lielas acis un plankumains kažoks, dzīvo mežos un laukos, veikli rāpjas kokos.

Avoti: Tr-34-22

Cauņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

Avoti: LC

cauņots   apv.

1. Ar caunādu apšūts.

Avoti: ME

caur   priev. ar akuz.

1. Norāda, ka kas virzās vai tiek virzīts (parasti, pārvarot šķēršļus) (kam) cauri.

2. sar. Norāda uz darbības veicinātāju.

Caur puķēm— izteikties aplinkus.

3. apv. Norāda uz darbības līdzekli.

4. apv. Gar.

Avoti: LLVV, ĒiV, EH

caur-

1. Salikteņu pirmā daļa (savienojumā ar verbu vai ar atvasinājumiem no verba) norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais (process, darbība) skar ko viscaur, no viena gala līdz otram, no vienas puses līdz otrai.

Avoti: LLVV

caurais   apv.

1. Asas sāpes ķermenī; caurdure.

Avoti: TlV, Sin, KnV

caurājs   apv.

1. Asas durstošas sāpes ķermenī.

2. Kuņģa vai zarnu katars.

Avoti: ME

cauras   sar.

1. Asas durstošas sāpes ķermenī.

Avoti: Sin

caurasiņot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.; parasti divd. formā: caurasiņots.

1. Apgādāt ar asinīm (kādu orgānu, ķermeņa daļu), tām plūstot pa attiecīgajiem audiem.

Avoti: LLVV

caurāts   apv.

1. Caurs (1).

Avoti: EH

cauraudzis   -augušais; s. -augusi, -augusī.

1. Tāds, kur treknums mijas ar liesumu (parasti par cūkgaļu).

Avoti: LLVV

cauraudzīte   apv.

1. Cauraugusi gaļa.

cauraugt   parasti 3. pers., -aug, pag. -auga, tr. un intr. darb. v.

1. Augot viscaur pārņemt (ko); augot (kam), tikt viscaur pārņemtam (ar to).

2. apv. Augt slāņos (parasti par gaļu).

Avoti: MLVV, KnV

cauraugusi

1. Tāda gaļa, kur treknums mijas ar liesumu (parasti par cūkgaļu).

cauraugušais

1. Tāds, kur treknums mijas ar liesumu (parasti par cūkgaļu); cauraudzis.

caurauklot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Izvērt auklas caur (ko).

Avoti: MLVV

caurauklots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastiprināts, izverot cauri auklas (piemēram, par kancelejas dokumentiem).

Avoti: LLVV

cauraust   -aužu, -aud, -auž, pag. -audu; trans.; parasti divd. formā: caurausts.

1. Ieaust (audumā), izaust cauri (audumam kādu citu šķiedru).

// pārn. Būt savienotam, pastāvēt (kopā ar kādām citām izjūtām, pārdzīvojumiem) - par jūtām.

// pārn. Būt izteiktam, attēlotam, arī dominēt (piemēram, par motīvu, tēmu, ideju mākslas darbā).

Avoti: LLVV

caurbira   -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; sar.

1. Tas, kas daudz ēd, bet nebarojas (par cilvēku vai dzīvnieku).

2. apv. Tas, kas izbiris caur sietu.

3. apv. Amata kandidāts, kas vēlēšanās nav ievēlēts.

4. apv. Izšķērdētājs.

Avoti: LLVV, ME

caurbire   apv.

1. Cilvēks vai dzīvnieks, kas daudz ēd, bet nebarojas; nepieēdināms cilvēks vai dzīvnieks; caurbira.

Avoti: SiV

caurbirīgs   apv.

1. Tāds (parasti dzīvnieks), kas daudz ēd, bet nebarojas.

Avoti: ĒiV

caurbiris   apv.

1. Cilvēks vai dzīvnieks, kas daudz ēd, bet nebarojas; nepieēdināms cilvēks vai dzīvnieks; caurbira.

Avoti: SiV

caurbiru   apv.

1. Caurbiru zirgs - zirgs, kas braucot bieži izvada izkārnījumus.

Avoti: EH

caurbraucējs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas kādā vietā iebraucis uz īsu brīdi un dosies tālāk (par cilvēku); tas (tāds), kas brauc kādai vietai cauri vai garām (par cilvēku).

Avoti: LLVV

caurbrauktuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Vieta (piemēram, iela, satiksmes ceļš, pagalms), pa kuru var izbraukt (kam cauri).

2. Ceļš zem viadukta.

Avoti: LLVV

caurcaurēm   apst.

1. sar. Pilnīgi, pavisam, gluži.

2. apv. Vidēji.

Avoti: LLVV, EH

caurcauri   apv.

1. Pilnībā, pavisam.

Avoti: EH

caurcaurim   apv.

1. Pilnīgi, pavisam.

Avoti: EH

caurceļotājs   -a, v.; biol.

1. Tas (tāds), kas uz neilgu laiku apmetas kādā vietā, ceļojot no ligzdošanas vietām uz pārziemošanas vietām un atpakaļ (par putniem).

Avoti: LLVV

caurcērtams   apv.

1. Tāds, kam nepieciešams izveidot caurumu; tāds, ko nostiprina, izveidojot caurumu.

Caurcērtamā atslēga— atslēga, kuras slēdzēja daļa iestiprināta durvīs.

Avoti: ĒiV

caurdegums   tehnol.

1. Metināšanas procesa brāķis, kad savienojuma vietā izdedzināts metāls.

Avoti: Tv01

caurdeja   apv.

1. Dejas veids; caurloža.

Avoti: ME

caurdura   apv.

1. Asas sāpes ķermenī.

Avoti: EH

caurdure   apv.

1. Asas sāpes ķermenī.

2. Dzeloņainais velnābols ("Datura stramonium").

3. Tīruma zilausis ("Delphinium consolida").

Avoti: TlV, Aug2

caurdurējs   apv.

1. Asas, durstošas sāpes.

Avoti: KiV

caurdurējštance   tehnol.

1. Štance, kas izveido sagatavē vajadzīgā izmēra un formas caurumu.

Avoti: Tv01

caurdures   apv.

1. Sāpes sānos.

2. Dzeloņainais velnābols ("Datura stramonium").

Avoti: LV93, Aug2

caurduris   -ra, v.

1. Virtuves piederums - trauks ar sīki caurumotu dibenu.

2. apv. Caurdura.

Avoti: LLVV, EH

caurduršana   tehnol.

1. Cauruma izveide sagatavē.

Avoti: Tv01

caurdurt

1. Izdurt no viena gala (vienas puses) līdz otram galam (otrai pusei); izdurt cauri.

caurdurts   -ais; s. -a, -ā;

1. Izdurts no viena gala (vienas puses) līdz otram galam (otrai pusei); cauri izdurts.

Avoti: LLVV

caurduru   ģen., nelok.; novec.

1. Caurslēdzams (par atslēgām); caurdurvju.

Avoti: LLVV

caurdurvju   apv.

1. Caurdurvju atslēga - atslēga, kuras slēdzēja daļa iestiprināta durvīs; caurduru.

Avoti: KnV

caurdurzāle   apv.

1. Dzeloņainais velnābols ("Datura stramonium").

Avoti: Aug2

caurdurzāles   apv.

1. Dzeloņainais velnābols ("Datura stramonium").

Avoti: Aug2

caurdzīvāt   apv.

1. Piedzīvot, pieredzēt.

Avoti: ĒiV

caurdzīvot   apv.

1. Piedzīvot, pieredzēt.

Avoti: ĒiV

caure   novec.

1. Caurule.

Avoti: KV

caureja   -as, s.

1. Zarnu darbības traucējumi, kam raksturīga paātrināta zarnu iztukšošanās.

Avoti: LLVV

caureja   novec.

1. Būvniecībā maza satiksmes telpa starp lielākām telpām; arī ieeja no āra trepju telpā.

Avoti: KV

caurejains   apv.

1. Tāds, kas slimo ar caureju 1.

Avoti: ĒiV

caurejaiņš   apv.

1. Tāds, kas slimo ar caureju 1.

Avoti: ĒiV

caurējs   sar.

1. Asas durstošas sāpes ķermenī.

2. Kuņģa vai zarnu katars.

Avoti: ME

caurējs   apv.

1. Dobs.

Avoti: ME

caurēm   apv.

1. Kalpo kā pastiprinājums vārdiem "cauri, caur".

2. Caur caurēm - pilnīgi, pavisam.

Avoti: ME

cauren   apv.

1. Cauri.

Avoti: ME

caurgājība   -as, s.; parasti vsk.

1. Spēja virzīties uz priekšu sliktos ceļa apstākļos (piemēram, automobiļiem).

Avoti: LLVV

caurgājiens   -a, v.; fizk.

1. Komandas locekļu virzīšanās manevrējot (sporta spēlēs).

Avoti: LLVV

caurgalis   sar.

1. Negausis.

Avoti: Sin

caurgrāmatojums   novec.

1. Grāmatvedības dokumentu kopijas, kas iegūtas ar koppapīru oriģināla ieraksta laikā.

Avoti: TV

caurgriešana   jūrn.

1. Burāšanas manevrs, kad jahta pāriet uz otru halzi, pagriežot priekšgalu pret vēju.

Avoti: JūVM

caurgrieziens   jūrn.

1. Buru laivas pagriešana ar priekšgalu pretī vējam, līdz vējš sāk pūst grotburā no otras puses; tādējādi jahta maina kursu un halzi.

Avoti: JūVM

caurguļa   apv.

1. Caureja kā slimība.

Avoti: ME

cauri   apst.

1. No viena gala līdz otram, no vienas puses līdz otrai (šķērsojot kādu vidi, platību).

// priev. nozīmē ar dat.

// priev. nozīmē ar dat.

// priev. nozīmē ar dat.

// pārn. Vienā laikā, kopā ar ko (bieži to pārvarot, pārspējot).

// priev. nozīmē ar dat.

2. Norāda uz darbības ilgumu un nepārtrauktību.

// priev. nozīmē ar dat.

3. sar. Norāda, ka (kas) ir izbeidzies, pabeigts.

Avoti: LLVV

caurīgs   apv.

1. Caurumains.

Avoti: EH

caurim   apv.

1. Savienojumā pastiprina vārdu "caur".

2. Savienojumā pastiprina vārdu "cauri".

Avoti: ME

caurin   apv.

1. Lieto vārdu "caur, cauri" pastiprināšanai.

Avoti: ME

caurine   apv.

1. Kāda puķe ar cauruļveida kātu.

Avoti: EH

caurīte

1. biol. Šūnas balsta struktūra; tās veido arī dalīšanās vārpstu, skropstiņas, viciņas un centriolas.

2. apv. Caurule, gredzens, gredzenveida rotājums.

Avoti: CaF, KV

caurkaklis   sar.

1. Dzērājs.

Avoti: Sin

caurkakls   apv.

1. Dzērājs.

Avoti: EH

caurkomponēts   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Savienojumā ar "dziesma": tāda dziesma, kur katrai teksta strofai vai pantam ir jauna mūzika.

Avoti: LLVV

caurkrist   -krītu, -krīti, -krīt, pag. -kritu, intrans.

1. Negūstot vēlamo rezultātu, izkrist, neizturēt konkurenci, neiekļūt (kur).

// divd. īp. nozīmē: caurkritis, caurkritusi. Tāds, kas nav izturējis pārbaudījumu, nav guvis vēlamos rezultātus; tāds, kas ir izkritis no aprites.

Avoti: MLVV

caurkritis   -ušais, s. -usi, -usī;

1. Tāds, kas nav iekļuvis (kur), nav izturējis (piem., konkursu).

Avoti: MLVV

caurlaicīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> caurlaicīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

caurlaide   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. parasti vsk. Process - laist cauri.

2. Dokuments, kas apliecina tiesību iekļūt (kur) vai izkļūt (no kurienes).

3. reti. Parole.

Avoti: LLVV

caurlaidība   -as, s.; parasti vsk.

1. fiz. Materiāla vai izstrādājuma spēja laist cauri dažādas (piem., gaisa, gāzes, gaismas, ūdens, siltuma, skaņas) plūsmas.

Dielektriskā caurlaidība— vielas dielektriska īpašība, ko mēra ar faradiem uz metru (F/m).

Magnētiskā caurlaidība— lielums, kas rāda, cik reižu magnētiskā indukcija vielā ir lielāka par ārējā magnetizējošā magnētiskā lauka intensitāti; mērv. henriji uz metru (H/m).

Caurlaidības koeficients— cauri videi izgājušās starojuma plūsmas attiecība pret starojuma plūsmu, kas krīt uz vides virsmas.

Avoti: LLVV, ZTV

caurlaidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (materiāls, viela), kas laiž sev cauri, neaiztur (piemēram šķidrumu, gāzi).

Avoti: LLVV

caurlaidspēja

1. inf. Darba apjoms, ko var veikt dators, datu (informācijas) apstrādes un pārraides (sakaru) sistēmas laika vienībā.

2. transp. Skaitlis, kas raksturo transportlīdzekļu plūsmas intensitāti ceļa posmā laika vienībā.

Avoti: ZTV

caurlasīt   novec.

1. Izlasīt.

Avoti: VkG

caurloža   apv.

1. Dejas veids; caurdancis.

Avoti: ME

caurlūkošana   novec.

1. Lietas izskatīšana tiesā.

2. Lietas izklāsts tiesas spriedumā.

Avoti: KV

caurlūkot   novec.

1. Izskatīt.

Avoti: VkG

caurlūks   apv.

1. Caurums, atvere, caur kur var lūkoties.

Avoti: ME, VeAT

caurmalu   apv.

1. Caurmalu zeme - smilšmālu augsne.

Avoti: ME

caurmedots   apv.

1. No medus gatavots; pesūcināts ar medu.

Avoti: ME

caurmērs   -a, v.

1. Diametrs.

2. vsk. ģen., adj. nozīmē. Vidējais (lielums, svars, skaits u. tml.).

// vsk. lok., apst. nozīmē. Vidēji.

// vsk. ģen., adj. nozīmē; pārn. Tāds, kas ne ar ko neizceļas, parasts; visbiežāk sastopamais.

Avoti: LLVV

caurmiegs   apv.

1. Viegla snauda, pusmiegs.

Avoti: ME

caurmute   apv.

1. Mēlnesis, pļāpa.

Avoti: ME

caurnešana   apv.

1. Apmānīšana, izmuļķošana.

Avoti: ViV

caurplūde   -es, s.; parasti vsk.

1. Šķidruma vai gāzes daudzums, kas laika vienībā izplūst caur attiecīgo šķērsgriezumu.

Caurplūdes koeficients— šķidruma vai gāzes izplūdes aprēķinā lietojams skaitlis, kas izsaka faktiskās izplūdes samazinājumu salīdzinājumā ar teorētiski aprēķināto izplūdi.

Avoti: LLVV

caurplūdums

1. Ūdens tilpums, kas izplūst caur aktīvo teces šķērsgriezumu laika vienībā.

Avoti: EV

caurprojekcija

1. Specefekts televīzijā attēla kombinēšanai no fona un priekšplāna attēlu signāliem.

2. Diapozitīvu un filmu projicēšanas metode, kad attēlu projicē uz vienas, bet aplūko uz otras ekrāna puses.

Avoti: EV

caurraksts   novec.

1. Grāmatvedības dokumenta kopija, kas iegūta ar koppapīru oriģināla ierakstīšanas procesā.

Avoti: TV, LV93

caurrauts   apv.

1. Tāds, kas tiek rauts, plūst cauri (kam).

Caurrauts vējš— caurvējš.

Avoti: ĒiV

caurredzamība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> caurredzams, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

caurredzams   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam var redzēt cauri.

Avoti: LLVV

caurredzēt   -redzu, -redzi, -redz, pag. -redzēju, trans.

1. Redzēt cauri, saskatīt (ko).

Avoti: MLVV

caurrūdzis   apv.

1. Tāds, kas viscaur izrūdzis, sarūdzis, ieskābējies.

Avoti: ĒiV

caurruna

1. Pārrunas, kuru gaitā kāds temats tiek iztirzāts pēc iespējas plašāk, parasti ar mērķi noskaidrot kāda zināšanu līmeni un uzskatus; bija izplatītas brāļu draudzēs Vidzemē 18. gs.

Avoti: JkV

caurs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir caurums vai caurumi.

Caurā vīle— dekoratīvi nošūta vīle, kurā izveidota mazu caurumu rinda.

// sar. Tāds, kam ir bojājumi, arī brūces.

Caurā roze— nedzīstoša kājas čūla.

2. parasti vsk. akuz. vai dsk. dat. Nepārtraukti, no sākuma līdz beigām, visu laika posmu.

Avoti: LLVV

caursalšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Temperatūras pazemināšanās, kas rada sasalumu būvmateriāla vai būvkonstrukcijas dziļumā.

Avoti: LLVV

caursalt   apv.

1. Viscaur tikt pakļautam sala iedarbībai.

Avoti: ĒiV

caursāpju   nelok.; apv.

1. Caursāpju zāle - mārdadzis.

Avoti: ME, VeAT

caursišana   -as, s.; parasti vsk.

1. Process --> sist cauri.

Avoti: LLVV

caursitamība   mil.

1. Materiāla vai izstrādājuma spēja pretoties cita priekšmeta ievirzīšanai tajā ar triecienu (piem., tanka bruņu caursitamība).

Avoti: MIL

caursite   fiz.

1. Elektrisko lādiņu pārvietošanās dielektriķī (izolatorā), ja tam pieliek spriegumu, kas pārsniedz tā elektrisko izturību.

Elektriskā caursite— fizikāls process, kad neliels skaits sākuma brīvo lādiņnesēju izraisa to strauju vairošanos; notiek lielas intensitātes elektriskajā laukā.

Dielektriķa caursite— relatīvi lielas strāvas plūšana caur dielektriķi elektriskā lauka iespaidā.

Caursites spriegums— spriegums pie kura tiek pārsniegta izolatora elektriskā izturība.

2. Process, kas norisinās p-n pārejā, tai pieliekot pietiekami lielu sprostspriegumu, kura rezultātā strauji pieaug sproststrāva.

Avoti: MfV, ZTV

caursitība   mil.

1. Materiāla vai izstrādājuma spēja pretoties cita priekšmeta ievirzīšanai tajā ar triecienu (piem., tanka bruņu caursitamība).

Avoti: MIL

caursk.   saīs.

1. Caurskatīja; caurskatīts (bibliogrāfijā).

Avoti: i1

caurskatāmība

1. Valsts pārvaldē un citās institūcijās pieņemamo lēmumu procedūras atklātība un iespējas šos procesus pārbaudīt.

Avoti: PL

caurskate   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība, art process --> caurskatīt.

// med. Diagnostikas veids, kurā slimību nosaka pēc orgāna iekšējās uzbūves attēla, ko iegūst ar rentgena stariem uz speciāla ekrāna.

Avoti: LLVV

caurskati   apv., dsk.

1. Caurskate.

Avoti: KiV

caurskatīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Izskatīt (piemēram, dokumentus); iepazīties (piemēram, ar faktiem).

// med. Noteikt slimību pēc orgāna iekšējās uzbūves attēla, ko iegūst ar rentgena stariem uz speciāla ekrāna.

Avoti: LLVV

caurskatpārbaude   ek.

1. Procedūra, kur auditors izskata noteikta veida darījumus un ar to saistītās kontroles no paša operācijas sākuma līdz tās pabeigšanai.

Avoti: EF

caurskats   papīrr.

1. Papīra caurskats - šķiedrvielas materiāla izkliedes vienmērīguma rādītājs papīra loksnē.

Avoti: ZTV

caurskreja   apv.

1. Saules dievkrēsliņš ("Euphorbia helioscopia").

Avoti: Aug2

caurslēdzams   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko var slēgt no abām pusēm.

Avoti: LLVV

caurslīpējums   materiālt.

1. Materiāla apstrādes defekts - materiāla daļas noņemšana, slīpējot dziļāk par apstrādājamo virsmu.

Avoti: ZTV

caursmilkšu   apv.

1. Caursmilkšu zeme - smilšaina māla augsne.

Avoti: ME

caurspīdēt   novec.

1. Spīdēt cauri.

Avoti: VkG

caurspīdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> caurspīdīgs.

2. Caurskatāmība.

Avoti: LLVV, PL

caurspīdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas laiž cauri gaismas starus; tāds, kam var redzēt cauri.

// pārn. Ļoti bāls (parasti par seju, rokām).

Avoti: LLVV

caurspīdīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> caurspīdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Caurskatāmība.

3. kino, materiālt., telev. Attiecība starp gaismas daudzumu, kas nonāk uz kāda priekšmeta virsmas, un gaismas daudzumu, kas izkļūst šim priekšmetam cauri, gaismas caurlaidība.

4. papīrr. Papīra īpašība laist cauri no paliktņa atstarotas gaismas plūsmu ar minimālu tās izkliedējumu.

5. inf. Datu apstrādes sistēmās - ierīču, funkciju va programmu īpašība strādāt tā, ka to klātbūtni nejūt lietotājs.

6. Datu pārraides sistēmās - datu pārraides režīms, kurā dati var saturēt jebkuras rakstzīmes, t. sk. izmantot pārraides vadības rakstzīmes, un ir izslēgta iespēja, ka uztverošajai ierīcei vai programmai rodas grūtības šo datu interpretēšanā.

Avoti: LLVV, PL, ZTV, D3

caurspiedīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt spēja izspiesties cauri (piemēram, kādam ķermenim, atmosfērai).

Caurspiedīgā radiācija— radioaktīvo staru plūsma, kas izspiežas cauri šķērslim.

Avoti: LLVV

caurspiednis   materiālt.

1. Caurvilcim līdzīgs daudzzobu virzes griezējinstruments ar pieaugoša augstuma un platuma zobiem, kuru pārvieto spiežot, ne velkot.

Avoti: ZTV

caurspiešana   materiālt.

1. Apstrāde ar caurspiedni.

Avoti: ZTV

caurstaigājams   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam iespējams vai nepieciešams iet cauri, lai nokļūtu kur (parasti par telpām).

Avoti: LLVV

caurstaigāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, tr. un intr. darb. v.

1. Staigāt, iziet cauri (kam), caur (ko).

Avoti: MLVV

caurstrāvot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.

1. Plūst (kam) cauri (piemēram, par starojumu, straumi).

// pārn. Būt galvenajam, dominēt (kādā kultūras, zinātnes, sabiedriskās dzīves parādībā).

// pārn. Pārņemt (par psihisku stāvokli).

Avoti: LLVV

caurš   apv.

1. Caurs.

Avoti: EH

cauršautais   apv.

1. Mājlopu slimība.

Avoti: ĒiV

cauršaut   -šauju, -šauj, -šauj, pag. -šāvu, trans.

1. Šaujot izvirzīt lodi, šāviņu cauri (kam), caur (ko).

// parasti 3. pers. Šaujot tikt izvirzītam cauri (kam), caur (ko) - par lodi, šāviņu.

Avoti: MLVV

cauršauts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam šāviņš, lode izurbusies cauri.

2. apv. Tāds, ko ķērusi mājlopu trieka.

Avoti: LLVV, ViV

cauršūt   -šuju, -šuj, -šuj, pag. -šuvu, trans.

1. Šujot (kam) cauri, savienot kopā, sastiprināt (ko).

Avoti: MLVV

cauršūts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pagatavots, piestiprināts u. tml., šujot (ko kam) cauri.

Avoti: LLVV

caurtece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. parasti vsk. Šķidruma plūšana (kam) cauri; spēja laist cauri (šķidruma daudzumu noteiktā laika vienībā).

Ūdens caurtece— ūdens daudzums, kas notek pa upi noteiktā laika vienībā.

2. Upe, kanāls, grāvis, kas savieno ūdenskrātuves.

3. jūrn. Caurums brangās, lai ūdens varētu satecēt viszemākajā jahtas vietā.

Avoti: LLVV, JūVM

caurteka   -as, s.

1. Caurtece (2).

2. Hidrotehniska būve vai caurule ūdens vadīšanai šķērsām zem kāda objekta (piemēram, zem ceļa).

Avoti: LLVV

caurtikšana   apv.

1. Iespēja iziet, izkļūt kam cauri.

2. Materiālie apstākļi; iztikšana.

Avoti: ĒiV

caurule   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Garens cilindra (retāk konusa) formas veidojums ar tukšu vidu.

Avoti: LLVV

caurulīte   apv.

1. Dem. --> caurule.

Avoti: ĒiV

cauruļatslēdznieks   tehnol.

1. Santehniķis, sntehnikas atslēdznieks.

Avoti: Tv01

cauruļatslēga

1. Instruments ar robotiem tērauda žokļiem un pārstādāmu satvēriena platumu.

Avoti: LEV

cauruļblakts

1. Blakšu kārtas skorpionblakšu dzimtas suga ("Ranatra linearis"), ūdensblakts, Latvijā lielākā blakts (ķermeņa garums - 30-40 mm), pelēkbrūna, izstiepti cilindriska, ar garām, tievām kājām, elpcaurulīte gandrīz tikpat gara kā ķermenis, dzīvo stāvošos ūdeņos starp augiem.

Cauruļblakšu dzimta— skorpionblakšu dzimta.

Avoti: LD

cauruļizlādnis   tehn.

1. Izlādnis ar lokdzēses kameru, kurā strāvu pārtrauc no kameras loka iedarbībā izdalītās gāzes.

Avoti: EepV

cauruļlicējs   tehn.

1. Pašgājējs traktorceltnis ar izlici sānos; izlices un kravas svaru līdzsvaro pretējā pusē piestiprinātais cēlējmehānisms un pretsvars.

Avoti: ZTV

cauruļpālis   -ļa, v.

1. Cauruļveida pālis.

Avoti: LLVV

cauruļsavienojums

1. Cauruļu galu savienojums, kas nodrošina cauruļvadu izturību un hermētismu.

Avoti: LPE

cauruļvads   -a, v.

1. No caurulēm veidota nepārtraukta vadu līnija (šķidru, gāzveidīgu, beramu vielu, arī nelielu priekšmetu transportēšanai).

Avoti: LLVV

cauruļveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir caurules forma; tāds, kas ir līdzīgs caurulei.

Avoti: LLVV

cauruļveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Cauruļveida.

Avoti: LLVV

cauruļzobis

1. dsk. Zīdītāju kārtas kārta ("Tubulidentata"), kurā ir tikai 1 dz. un 1 s.

2. Šīs kārtas suga ("Orycteropus afer"), no citiem zīdītājiem atšķiras ar snuķveidīgo purnu un īpatnējiem zobiem, mēle šaura, gara un lipīga, dzīvo savannā, uz dienvidiem no Sahāras, ēd gk. skudras un termītus.

Avoti: PDE, EV

caurum   apv.

1. Savienojumā pastiprina vārdu "caurs".

Avoti: ME

caurumains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir caurumi; ar caurumiem.

// apv. Tārpains (par sēnēm).

Avoti: LLVV, ĒiV

caurumainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> caurumains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

caurumaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir caurumi; ar caurumiem.

Avoti: ĒiV

caurumāts   apv.

1. Caurumains.

Avoti: KiV

caurumelis   apv.

1. Neliels carums; čaurumelis.

Avoti: ME

Caurumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

caurumkamera

1. Aparāts ("camera obscura"), kurā ar maza caurumiņa palīdzību iegūst priekšmeta attēlu.

Avoti: MkV

caurumot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Veidot caurumus (piemēram, kādā priekšmetā).

Avoti: LLVV

caurumotājs   -a, v.

1. Ierīce caurumu veidošanai.

Avoti: LLVV

caurumots   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> caurumot.

2. Tāds, kurā ir izveidoti caurumi.

Avoti: LLVV

caurums   -a, v.

1. Tukša vieta, sprauga (kādā priekšmetā).

// apv. Peļu ala.

// pārn.; sar. Mazs, trūcīgs, nemājīgs dzīvoklis, telpa.

Žurku caurums— šaubīga vieta.

Kaķa caurums— caurums klēts durvju apakšējā stūrī (lai kaķis varētu staigāt iekšā un ārā).

2. Izplīsums, pilnīgs izdilums (kādā priekšmetā, parasti apavos, apģērbā).

// sar. Brūce, arī bojājums (kādā ķermeņa daļā).

3. Cietvielas elektronu enerģijas līmeņos (valentajā zonā u. c.) ar elektronu neaizpildīts kvantu stāvoklis (vakance).

Caurumu vadāmība— pusvadītāju elektrovadāmība, kurā galveno ieguldījumu dod caurumi.

Caurumu vadītspēja— elektrovadītspēja, kas saistīta ar caurumu pārvietošanos cietos dielektriķos un pusvadītājos.

Avoti: LLVV, KnV, SLG, ZTV, MfV

caurumsitis   -ša, v.

1. Instruments nelielu caurumu izveidošanai (piemēram, metālā, ādā).

Avoti: LLVV

caurumsitnis   tehn.

1. Ierīce, instruments caurumu veidošanai (ar triecienu) materiālā.

Finieru caurumsitnis— instruments finieru lokšņu defektu izciršanai un ielāpu sagatavošanai.

Avoti: ZTV

caurumvadītspēja   fiz.

1. Elektriskā vadītspēja, ko rada caurumu kustība cietos dielektriķos un pusvadītājos.

Avoti: FF

cauruna   apv.; hip.

1. Caurruna.

Avoti: ME

caurupe   apv.

1. Upe, kas zināmās dzelzi saturošās vietās nekad neaizsalst.

Avoti: KV

caururbis   apv.

1. Urbis.

Avoti: ME

caururbjošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> caururbt.

2. Ļoti vērīgs, uzmanīgs (par acīm, skatienu).

3. Ļoti skaļš, spalgs, griezīgs (par skaņu).

Avoti: LLVV

caururbt   -urbju, -urb, -urbj, pag. -urbu; trans.

1. Izsist caurumu (kur), izurbjoties cauri (piemēram, par šāviņiem, lodēm).

Avoti: LLVV

Caurvēderi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Sarkaņu pagastā.

Avoti: LC

caurvedums   novec.

1. Fūgā tēmas vienreizējs atskaņojums pēc kārtas katrā balsī; klasiskā sonātā - vidus daļa, kurā komponists brīvi apstrādā visas, jau agrāk izskanējušās tēmas vai to motīvus.

Avoti: KV

caurveidņošana   poligr., novec.

1. Daiļdarbu skicēšanā burtu, ornamentu, zīmējumu utt. pārzīmēšana no oriģināla uz pauspapīra.

Avoti: GV

caurvējains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir caurvējš.

Avoti: LLVV

caurvējs   apv.

1. Caurvējš.

Avoti: KnV

caurvējš   -a, v.; parasti vsk.

1. Gaisa strāva, vējš, kas plūst telpā no viena atvēruma (piemēram, loga, durvīm) uz otru (pretējo).

Dabūt caurvēju— saaukstēties caurvējā.

Caurvējš bēniņos— neprāts, dumjība.

Caurvējā stāvējis— saka par cilvēku, kam irpsihiski traucējumi, arī dīvainības.

Avoti: LLVV, SLG, KnV

caurvelce   tehnol.

1. Caurvilcis.

Avoti: Tv01

caurviju   dsk. ģen., nelok.

1. Tāds, kas savijas, sasaistās ar ko citu; tāds (motīvs, tēma u. tml.), kas vieno mākslas darba elementus.

Caurviju attīstība— galvenās domas, galveno muzikālo tēlu attīstība visa skaņdarba gaitā līdz nobeigumam.

Avoti: LLVV

caurvilcis   materiālt.

1. Daudzzobu virzes griezējinstruments ar pieaugoša augstuma un platuma zobiem.

Avoti: ZTV

caurvilkšana   materiālt.

1. Apstrāde ar caurvilci; griešanas kustība ir caurvilča virzes pārvietošana, padeve - caurvilča blakuszobu augstuma pieaugums; izmanto dažādu formu caurumu apstrādei, rievu un zobu apstrādei caurumos, retāk ārējo fasonvirsmu apstrādei.

Avoti: ZTV

caurvīt   -viju, -vij, -vij, pag. -viju, trans.

1. Viscaur izvīt (ar ko).

// pārn. Būt saistītam (ar ko citu).

// pārn. Būt izteiktam, attēlotam, arī dominēt (piem., par tēmu, ideju mākslas darbā).

Avoti: MLVV

caurvīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam (kas) ir izvīts vai vijas cauri.

Avoti: LLVV

causa   lat.

1. Cēlonis, iemesls.

Causa causarum— visu cēloņu cēlonis; pirmcēlonis.

Causa prima— pirmcēlonis.

2. Iztiesājamā lieta.

Avoti: RtV, TV

cavaliere   it.

1. Bruņinieks (dižciltīgo tituls).

Avoti: LME

cavia   lat.

1. Jūrascūciņas.

Cavia porcellus— jūrascūciņu suga, ko izmanto laboratorijās.

Avoti: PDE

Cavo   vietv.

1. Cavo Nacionālais parks - atrodas Kenijas dienvidu daļā ("Tsavo National Park"), Austrumāfrikas plakankalnes austrumu malā, platība - 20800 kvadrātkilometru, dibināts 1948. g., ilgtermiņa medību liegums.

Avoti: PZT

CAVO   saīs.

1. Centrālamerikas valstu organizācija.

Avoti: i1

Cazina   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Cazin"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Unas-Sanas kantonā, 69400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

cāziķis   apv.

1. Dusmīgs, naidīgs cilvēks.

Avoti: EH

cb   novec., saīs.

1. Kubiks (angļu "cubic").

Avoti: TV

CBC   saīs.

1. Kanādas televīzijas sabiedrība (angļu "Canadian Broadcasting Corporation").

Avoti: i1

CBD   novec., saīs.

1. Maksājums pirms piegādes (angļu "cash before delivery").

Avoti: TV

cbkm   novec., saīs.

1. Kubikkilometrs.

Avoti: TV

cbm   novec., saīs.

1. Kubikmetrs.

Avoti: KV

CBP   saīs.

1. Ceļu būves pārvalde.

Avoti: i1

CBR   saīs.

1. Ceļu būvniecības rajons (kopā ar kārtas numuru, pietn., 9. CBR).

Avoti: i1

CBS   saīs.

1. ASV televīzijas sabiedrība (angļu "Columbia Broadcasting System").

Avoti: LLVV

CC

1. saīs., vietv. Kokosu (Kīlinga) Salas, teritorijas divburtu kods.

2. Skaitļa 200 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: LpA

CCAMLR   saīs.

1. Antarktikas ūdeņu dzīvo resursu aizsardzības komisija ("Comission for the Conservation of Antarctic marine Living Resources").

Avoti: PnR

CCI   saīs.

1. Saskarne dators - datoram (angļu "Computer-to-Computer Interface").

Avoti: EF

CCITT   saīs.

1. Jauninājumu un tehnoloģiju nodošanas konsultatīvā komisija ("Consultative Committee on Innovation and Technology Trahsfer").

2. Starptautiskā Telegrāfijas un telefonijas konsultatīvā komiteja (franču "Comite Consultatif International Telegraphique et Telephonique").

Avoti: D3

CCK   saīs., vietv.

1. Kokosu (Kīlinga) Salas, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

ccm   novec., saīs.

1. Kubikcentimetrs.

Avoti: KV

CCP   saīs.

1. Ceļu celtniecības pārvalde.

Avoti: i1

Cd   saīs.

1. Kadmijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

CD   saīs.

1. Diplomātiskais korpuss (franču "corps diplomatique").

2. vietv. Kongo Demokrātiskā Republika, valsts divburtu kods.

3. Kompaktdisks - disks optiskai digitālās informācijas ierakstīšanai (angļu "Compact Disc").

"CD ROM"— kompaktdisks vienreizējam ierakstam un daudzkārtējai informācijas nolasīšanai (angļu "Read Only Memory").

Avoti: i1, i2

cd   saīs.

1. Kandela, svece, gaismas stipruma mērvienība.

Avoti: MfV, FF

CDDI   saīs., inf.

1. Vara kabeļu dalīto datu saskarne (angļu "Copper Distributed Data Interface") - standarta "FDDI" versija, kurā par datu nesēju izmanto vara kabeli.

Avoti: D3

CD-I   saīs.

1. Interaktīvs kompaktdisks - īpašs CD-ROM disks ar attēliem un video (angļu "CD Interactive"); attēlu var skatīties datora ekrānā vai televizorā.

Avoti: LEV

cdm   novec., saīs.

1. Kubikdecimetrs.

Avoti: TV

CDP   saīs.

1. Cietās degvielas paātrinātājs.

Avoti: i1

CDR   saīs.

1. KDR franks; Kongo Demokrātiskās Republikas valūtas kods, sīknauda - santīms.

Avoti: PnR

CD-ROM   saīs., angļu "Compact Disc - Read Only Memory"

1. Kompaktdisks vienreizējam ierakstam un daudzkārtējai informācijas nolasīšanai.

Avoti: T

CDU/CSU

1. Labējo politisko spēku apvienība Vācijā "Kristīgo demokrātu savienība / Kristīgi sociālā savienība (vācu "Christlich Democratische Union / Cristlich-Soziale Union").

Avoti: PL

Ce   saīs.

1. Cērijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

CE   saīs.

1. Eiropas Kopienas marķējums.

Avoti: PnR

ceanothus   lat.

1. Ceanoti.

Ceanothus americanus— Amerikas ceanots.

Ceanothus pallidus— bālganais ceanots.

Ceanothus thyrsiflorus— pušķainais ceanots.

Avoti: LD, DaE

ceanots   biol.

1. dsk. Pabērzu dzimtas ģints ("Ceanothus"), ko mēdz saukt arī par Kalifornijas ceriņiem, 50-60 s.

Amerikas ceanots— ceanotu suga ("Ceanothus americanus"), kas Latvijā introducēta un ir ziemcietīga.

Bālganais ceanots— ceanotu suga ("Ceanothus pallidus").

Pušķainais ceanots— ceanotu suga ("Ceanothus thyrsiflorus").

Avoti: LD, DaE

CEB   saīs.

1. Ceļojumu un ekskursiju birojs (raj., kopā ar nosaukumu, piem., Liepājas CEB).

Avoti: i1

Cebaots   ebr.; rel.

1. Izraela Dieva Jahves apzīmējums, ar ko tas raksturots kā kara dievs.

Avoti: RtV

cēbarāties   apv.

1. Kaut ko lēni un neveikli darīt.

Avoti: EH

cēbars   apv.

1. Neveikls vai lēns cilvēks vai tāds dzīvnieks.

Avoti: EH

cēbe   apv.

1. Mazais mārsils ("Thymus serpyllum").

Avoti: ME

cebe   apv.

1. Žibulītis ("Euphrasisa").

Avoti: ME

cebelis   apv.

1. Neliels maizes kukulītis.

Avoti: SiV

cebelītis   apv.

1. Dem. --> cebelis.

Avoti: ME

cēberiņi   apv.

1. Mārsili ("Thymus").

Avoti: Aug2

ceberiņš   apv.

1. Dārza pupumētra ("Satureja hortensis").

2. Mārsils.

Avoti: Aug2, VV

cēberiņš   apv.

1. Dārza pupumētra ("Satureja hortensis").

2. Mārsili ("Thymus").

Avoti: LPE, Aug2, VV

cēberis   apv.

1. Biezs mīkstas vilnas lakats.

Avoti: TlV

cēberīši   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

cēberītes   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

cēbers   apv.

1. Biezs mīkstas vilnas lakats.

2. Pupumētra.

Avoti: TlV, LxE

cebers   apv.

1. Dārza pupumētra ("Satureja hortensis").

2. Mārsils.

Avoti: Aug2, VV

cēbes   apv.

1. Birztalu žibulītis ("Euphrasia nemorosa").

2. Sīkziedu žibulītis ("Euphrasia micrantha").

Avoti: Aug2

cebidae   lat.

1. Tinēastpērtiķu dzimta.

Avoti: PDE

cebīt   apv.

1. Zagt, nošmaukt.

Avoti: EH

cebīte   apv.

1. Maza bērna kāja.

Avoti: EH

ceblains   apv.

1. Spalvains, apspalvots; cablains.

Avoti: ME

ceblis   apv.

1. Tāds, kas ir nedaudz savēlies.

Avoti: ME

ceblots   apv.

1. Ar spalvu kušķi.

Avoti: ME

cebls   apv.

1. Kāpnes.

Avoti: ME

cebls   apv.

1. Biezi mati.

Avoti: ME

cebocefālis   med.

1. Indivīds ar iedzimtu kroplību: pērtiķim līdzīgu galvu, tuvu stāvošām acīm un rudimentāru degunu.

Avoti: MSV

cebocefāls   med.

1. Iedzimts kroplis ar pērtiķim līdzīgu galvu, tuvu stāvošām acīm un rudimentāru degunu.

Avoti: TM

cebra   novec.

1. Zebra.

Avoti: KV

cēbrene   apv.

1. Pupumētra.

2. Mārsils ("Thymus").

Avoti: VV, Aug2

cebri   apv.

1. Puduris.

Avoti: EH

cēbri   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

cebrine   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

cēbrine   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

cēbriņi   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

cebriņš   apv.

1. Pupumētra.

2. Mārsils.

Avoti: VV

cebriņš   apv.

1. Kušķis, neliela grupa.

Avoti: ME

cēbriņš   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

cebris   apv.

1. Koka trauks ar rokturiem.

Avoti: EH

cēbris   apv.

1. Kāds augs.

Avoti: EH

cēbrīši   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

cēbrīte   apv.

1. Pupumētra.

2. Mārsils ("Thymus").

Avoti: VV, Aug2

cebrs   apv.

1. Meža dzīvnieks.

Avoti: ME

cebrs   apv.

1. Neliels krūms.

Avoti: EH

cebulas   apv.

1. Sniega kurpes, ar kurām vecos laikos gājuši uz medībām.

2. Jēlādas zābaki; cabuli.

Avoti: TlV

cebules   apv.

1. Sniega kurpes, ar kurām vecos laikos gājuši uz medībām.

2. Jēlādas zābaki; cabuli.

Avoti: TlV

cebuļi   apv.

1. Sniega kurpes, ar kurām vecos laikos gājuši uz medībām.

2. Jēlādas zābaki; cabuli.

Avoti: TlV

Cebuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

cebus   lat.

1. Kapucpērtiķi jeb kapucīni.

Avoti: PDE

cecas   apv.

1. Vecas lupatas.

Avoti: ME

cece   nelok., s.

1. Savienojumā "cece muša": Āfrikas asinssūcēja muša, kas izplata, piemēram, miega slimības izraisītājus.

Avoti: LLVV

cēcelas   apv.

1. Kunkuļi, pikas, gabali.

Avoti: ME, VeAT

cecemuša

1. Divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas mušu dzimtas ģints ("Glossina"), Āfrikā un Arābijas pussalā sastopama muša, kas pārnēsā asins parazītus un kuras kodiens cilvēkam izraisa miega slimību.

Avoti: EV, PDE

cecen   apv.

1. Secen.

Avoti: ME

cecere   apv.

1. Gaiļa sekste.

Avoti: KV, ME

cecere   apv.

1. Vēja slota.

Avoti: KV, ME

cecere   apv.

1. Pērļvista.

Avoti: EH

cecere   apv.

1. Kropls koks.

Avoti: EH

cecere   apv.

1. Koka celms; koka saknes krastā zem ūdens.

Avoti: EH

ceceriņš   apv.

1. Kāds mazs, pelēks putniņš.

Avoti: EH

ceceris   novec.

1. Sarucis, krunkains, noliesējis vai kalsens cilvēks, dzīvnieks vai koks.

2. Celms ar saknēm.

3. Ļaunprātīgs, viltīgs, pretīgs, riebīgs cilvēks.

4. Sproggalvis cilvēks.

Avoti: KV

ceceris   apv.

1. Kāds, kas sēd bez nodarbībām.

Avoti: EH

Cecerlega   vietv.

1. Pilsēta Mongolijas vidienē, Arhangaja aimaka administratīvias centrs, 20600 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, Wi

Cecerskī   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Cecerski" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Cecerski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

Cecerskie   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Cecerski" nosaukuma variants.

Avoti: LC

cechšteins   novec.

1. Ģeoloģiska laikmeta nosaukums - Permas formācijas augšējais nodalījums; cehšteins.

Avoti: LE

ceci   apv.

1. Vecas lupatas.

Avoti: ME

ceci   apv.

1. Cecumi, sakumi.

Avoti: EH

cecidomyiidae   lat.

1. Pangodiņu dzimta.

Avoti: LD

cecīlija   zool.

1. Vidusamerikā sastopams primitīvs bezkāju abinieks ("Dermophis mexicanus").

Avoti: IZ-141-52, Wi

Cecīlija   mit.

1. Svētā Cecīlija - mūzikas un mūziķu patronese, dzīvojusi 3. gadsimtā, 22. novembrī kristīgā pasaule atzīmē viņas dzimšanas dienu.

Avoti: PL

cecin   apv.

1. Cecinus.

Avoti: EH

cecinus   apv.

1. Tas, kas tiek dots par pirkumu.

Avoti: ME, VeAT

cecumi   apv.

1. Mēslu metamās dakšas; sakumi.

Avoti: ĒiV

cēči   žarg., parasti dsk.

1. "C" klases skolēni.

Avoti: SLG

cēdē   žarg., nelok.

1. Kompaktdisks.

Avoti: SLG

Cedefop   saīs.

1. Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs (fr. "Centre Europeen pour le developpement de la formation professionnelle").

Avoti: PnR

cedele   sar.

1. Zīmīte; papīra lapiņa (ar tekstu uz tās).

2. apv. Rakstveida paziņojums, rīkojums; zīme.

Avoti: SLG, ĒiV

cedelis   apv.

1. Zīme, arī birka (parasti precēm).

Avoti: KiV

Cēdenika   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zehdenick"), Brandenburgas federālajā zemē, 13300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

cedents

1. Persona, kas saskaņā ar cesijas līgumu nodod savas prasījuma tiesības cesionāram.

Avoti: SV99

cedēt

1. Nodot savas prasījuma tiesības citai personai.

Avoti: SV99

Cedex   saīs.

1. Liela apjoma pasta sūtījumu saņēmēju apkalpošanas sistēma adresēm Francijā ("courier d'enterprise a distribution exceptionelle").

Avoti: PnR

Cediņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožeas vojevodistē, 1680 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1299. g.

Avoti: Wi

cēdīt   apv.

1. Izlutināt.

Avoti: ME

cedrāts

1. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases rūtu rindas rūtu dzimtas citrusu ģints suga ("Citrus medica").

Avoti: PDE

cedrela

1. Rūtu rindas mahagonkoku dzimtas ģints ("Cedrela").

Smaržīgā cedrela— šīs ģints suga ("Cedrela ogorata"), kuras koksni izmanto cigāru kārbu izgatavošanai.

Avoti: PDE

cedrela   lat.

1. Cedrela 1.

Cedrela odorata— smaržīgā cedrela.

Avoti: PDE

cedri   apv.

1. Sila virsis ("Calluna vulgaris").

Avoti: Aug2

cedriens   apv.

1. Viršiem aizaugusi vieta.

Avoti: KV

cedriens   apv.

1. Skaidiena.

Avoti: EH

cedriņi   apv.

1. Sila virsis ("Calluna vulgaris").

Avoti: Aug2

cedriņš   apv.

1. Virši.

Avoti: ME

cedrons

1. Citronkoks - mūžzaļš citrusaugu grupas krūms vai pamazs koks ar lieliem augļiem; cedrona auglim ir bieza, pauguriņiem klāta, citrondzeltena vai oranža miza.

Avoti: SV69

cedrs   apv.

1. Sasmacis, sabojājies.

Avoti: ME

cēdrs   apv.

1. Sasmacis.

2. Skarbs.

3. Nepatīkami vēss.

Avoti: EH

cēdru   apv.; nelok.

1. Cēdru josta - celaine, īpašs jostas paveids.

Avoti: ME, VeAT

cedrus   lat.

1. Ciedri.

Cedrus atlantica— Atlasa ciedrs.

Cedrus deodora— Himalaju ciedrs.

Cedrus libani— Libānas ciedrs.

Avoti: PDE

cedveres   novec.

1. Cērmju zāles.

Avoti: KV

cefaelīns   med.

1. Ipekakuānas alkaloīds, emetīna sinerģists.

Avoti: TM

cefal-   med.

1. Salikteņos norāda uz galvu.

Avoti: MSV

cefalagra   med.

1. Lēkmjveida galvassāpes.

Avoti: MSV

cefalalgiogramma   med.

1. Smadzeņu šķidruma spiediena grafisks pieraksts, kas rāda, vai galvassāpes rada paaugstināts smadzeņu šķidruma spiediens vai citi cēloņi.

Avoti: MSV

cefalalģija   med.

1. Galvassāpes.

Avoti: TM

cefalalģiogramma   med.

1. Smadzeņu šķidruma spiediena grafisks pieraksts, kas rāda, vai galvassāpes rada paaugstināts smadzeņu šķidruma spiediens vai citi cēloņi.

Avoti: TM

cefalantēra

1. Orhideju dzimtas ģints ("Cephalanthera"), daudzgadīgi lakstaugi ar paīsu horizontālu vai pacilu sakneni, ziedi purpursarkani ar baltu lūpu, 15 sugu, Latvijā konstatētas 2 s., abas aizsargājamas.

Sarkanā cefalantēra— cefalantēru suga ("Cephalanthera rubra").

Garlapu cefalantēra— cefalantēru suga ("Cephalanthera longifolia").

Avoti: LPE, LD

cefalārija   bot.

1. Divdīgļlapju klases dipsaku dzimtas ģints "Cephalaria", ~70 s., Latvijā atrasta 1 adventīva suga.

Transilvānijas cefalārija— cefalāriju suga ("Cephalaria transsylvanica").

Avoti: LD

cefaledēma   med.

1. Galvas tūska; smadzeņu tūska.

Avoti: TM

cefalēmija   med.

1. Asiņu pieplūdums galvā.

Avoti: TM

cefalhematocēle   med.

1. Hematoma galvā, kas savienota ar cietā smadzeņu apvalka venozo sinusu.

Avoti: MSV

cefalhematoma   med.

1. Jaundzimušā galviņas "asinstūska", kas rodas no asinsizplūduma starp galvaskausa plakano kaulu ārējo virsmu un kaulu plēvi.

Avoti: MSV

cefalhidrocēle   med.

1. Smadzeņu šķidruma uzkrāšanās zem galvaskausa velves kaula plēves, ja noticis galvaskausa lūzums.

Avoti: MSV

cefālisks   med.

1. Galvas-.

Avoti: TM

cefalizācija   biol.

1. Svarīgāko orgānu koncentrēšanās embrija galvgalā.

Avoti: MSV

cefalo-   med.

1. Salikteņos norāda uz galvu.

Avoti: MSV

cefalocentēze   med.

1. Galvaskausa punkcija.

Avoti: TM

cefalocerejs   bot.

1. Kaktusu dzimtas ģints ("Cephalocereus").

Sirmais cefalocerejs— cefalocereju suga ("Cephalocereus senilis").

Avoti: TaE

cefalodija

1. Ķērpju lapoņa izaugums, kurā simbionts ir zilaļģes (pārējās lapoņa daļās - zaļaļģes).

Avoti: LD

cefalodiprozops   med.

1. Kroplis ar diviem ģīmjiem, kuram pie galvas piestiprināta otra, nepilnīga galva.

Avoti: TM

cefalogīrisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz galvas grozīšanu.

Avoti: MSV

cefalogrāfija   med.

1. Galvas lieluma un formas noteikšanas metode diagrammas veidā.

2. Galvas kustību reģistrācijas metode, lai noteiktu organisma spēju saglabāt līdzsvaru.

Avoti: TM

cefalogrāfs   med.

1. Aparāts galvas kontūru atzīmēšanai.

Avoti: TM

cefaloģenēze   med.

1. Embrija galvas attīstība.

Avoti: MSV

cefalohemometrs   med.

1. Aparāts intrakraniālā spiediena pārmaiņu noteikšanai.

Avoti: TM

cefalohorda   med.

1. Muguras stīgas galvas daļa.

Avoti: TM

cefaloīds   med.

1. Līdzīgs galvai.

Avoti: MSV

cefalokarīdi

1. Vēžveidīgo apakšklase ("Cephalocarida"), sīki (līdz 3,2 mm), primitīvi vēži, līdzīgi hipotētiskajiem vēžveidīgo senčiem, ķermenis tievs, izstiepts, aiz lielās galvas 20 gandrīz vienādi posmi, pieder pie t. s. dzīvajiem izrakteņiem.

Avoti: LPE

cefalokatarisks   med.

1. Tāds, kas atvieglo vai noskaidro galvu.

Avoti: TM

cefalokaudāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz ķermeņa garo asi, kas iet no galvas virzienā lejup.

Avoti: MSV

cefaloloģija   med.

1. Zinātne par galvaskausa izmēriem un pazīmēm.

2. Medicīnas nozare par galvas orgānu un audu slimībām.

Avoti: TM

cefaloma   med.

1. Smadzeņveida karcinoma; mīksts vēzis.

Avoti: TM

cefalomels   med.

1. Auglis, kuram pie galvas ir ekstremitāte.

Avoti: MSV

cefalomēnija   med.

1. Vikarējoša vai komplementāra menstruālā asiņošana no deguna.

Avoti: MSV

cefalometrija   med.

1. Galvaskausa mērīšana dzīvam cilvēkam pēc antropoloģiskiem principiem; praktiski lieto ķirurģijā un ortodontijā.

Avoti: TM

cefalometrs   med.

1. Ierīce galvas mērīšanai.

Avoti: TM

cefalonija   med.

1. Lielgalvainība ar smadzeņu hipertrofiju un deģenerāciju.

Avoti: TM

cefalons   med.

1. Idiots ar lielu galvu.

Avoti: TM

cefalopātija   med.

1. Galvas patoloģija.

Avoti: MSV

cefaloplēģija   med.

1. Galvas un sejas muskuļu paralīze.

Avoti: MSV

cefalopodi

1. No kembrija līdz mūsu dienām dzīvojoši, aktīvi peldoši jūras galvkājgliemji.

cefalosporiji   med.

1. Nepilnīgo sēņu ģints.

Avoti: TM

cefalosporīni   ķīm.

1. Antibiotisku vielu klase.

Avoti: ZTV

cefalosporioze   med.

1. Slimība, ko ierosina nepilnīgās sēnes cefalosporiji; to raksturo gumām līdzīgi bojājumi.

Avoti: TM

cefalostils   med.

1. Muguras stīgas galvasdaļas gals.

Avoti: TM

cefalota   lat.

1. dsk. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases saracēniju rindas dzimta ("Cephalotaceae"), 1 ģ., Austrālijas dienvidrietumu daļā.

Avoti: PDE

cefalotakss   bot.

1. dsk. Priežu dzimtas ģints ("Cephalotaxus"), Japānā augošs skujkoks, ko daudzviet audzē kā dekoratīvu koku.

Fortina cefalotakss— cefalotaksu suga ("Cephalotaxus fortunei").

Haringtona cefalotakss— cefalotaksu suga ("Cephalotaxus harringtonia").

Avoti: DaE

cefalotetāns   med.

1. Galvas tetāns, stingumkrampji pēc galvas ievainojuma.

Avoti: TM

cefalotorakopāgs   med.

1. Dvīņu kroplis ar saaugušām galvām un ribeņiem.

Avoti: TM

cefalotraktors   med.

1. Dzemdniecības maigles.

Avoti: TM

cefalotridīms   med.

1. Trīsgalvains kroplis.

Avoti: TM

cefalotripsija   med.

1. Augļa galvaskausa sadragāšana patoloģiskās dzemdībās.

Avoti: MSV

cefalotrops   med.

1. Tāds, kuram ir afinitāte pret smadzeņu audiem.

Avoti: MSV

cefeīda

1. Pulsējoša maiņzvaigzne, kam raksturīga regulāra spožuma maina.

Avoti: ZTV

Cefejs

1. Zvaigznājs debess ziemeļu pola tuvumā starp Kasiopeju un Gulbi.

Avoti: EV

cefirs   novec.

1. Zefīrs.

Avoti: KV

ceflhematocēle   med.

1. Hematoma galvā, kas savienota ar cietā smadzeņu apvalka venozo sinusu.

Avoti: TM

ceflhematoma   med.

1. Jaunpiedzimušā galviņas "asinspampums", kas rodas no asinsizplūduma starp galvaskausa plakano kaulu ārējo virsmu un kaulu plēvi.

Avoti: TM

cegalne   apv.

1. Ķieģeļnīca.

Avoti: KiV

Cegeļņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

3. Gajevā Cegeļņa - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

Gajavā Cegeļņa— Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Gajevā Cegeļņa" nosaukuma variants.

Gailā Cegeļņa— Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Gajevā Cegeļņa" nosaukuma variants.

Gajavuo Cegeļņa— Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Gajevā Cegeļņa" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Cegenskaja   vietv., vēst.

1. Sējas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Ceglēda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijas vidienē, Peštas meģē, 36100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Ceglineica   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

Ceglinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

Avoti: LC

Ceglinīki   vietv.

1. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Ceglinieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

cegls   apv.

1. Ķieģelis.

Avoti: KiV

ceglys   apv., latg.

1. Ķieģelis.

Avoti: TiA

cegone   apv.

1. Āboliņa augu apakšējā daļa ar saknēm.

2. Cekuls, čuprs.

Avoti: ME, EH

cegums   apv.

1. Zirga krēpes.

2. Čuprs; tā stāda daļa, no kuras aug lapas.

3. Skausts.

4. Jumta kore.

Avoti: KV, EH, VpJ

ceguna   apv.

1. Mati, bize; zirga krēpes.

Avoti: ME

cegūna   apv.

1. Izspūruši mati.

Avoti: EH

Cehanova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 45000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1266. g.

Avoti: LpA, Wi

Cehanoveca   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 45000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1429. g.

Avoti: LpA, Wi

cehīns

1. Sena Venēcijas zelta monēta.

Avoti: SV69

Cehocineka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 10800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1299. g.

Avoti: LpA, Wi

cehs   -a, v.

1. Pamatnodaļa (rūpnīcā, fabrikā), kur izgatavo noteiktus ražojumus vai pusfabrikātus.

2. žarg. Dzīvoklis, kurā prostitūtas pieņem klientus.

Avoti: LLVV, SLG

cehšteins   -a, v.; parasti vsk.; ģeol.

1. Perma sistēmas augšējā nodaļa.

2. Noguluma ieži, kas sastāv, piemēram, no konglomerātiem, kaļķakmeņiem, dolomītiem, vārāmās sāls.

Avoti: ZTV, LLVV

Cehusilvanjeja   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Selažas žudecā, 7200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

ceiba

1. Kapoks - šķiedra, ko iegūst no vairākiem kapoku dzimtas kokiem, galvenokārt no kapokkoka (aug visās tropu zemēs); kapoku lieto kā glābšanas jostu un glābšanas riņķu pildmateriālu, skaņas izolācijai utt.

Avoti: SV69

ceiba   lat.

1. Kapokaugu dzimtas ģints.

Ceiba pentandra— kapokkoks.

Avoti: PDE

ceica   apv.

1. Cekuls.

2. Stilbs.

Avoti: EH

Ceica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zeitz"), Saksijas-Anhaltes federālās zemes dienvidaustrumos, Veises Elsteres krastos, 29600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

ceidināt   apv.

1. Ķircināt.

2. Spīdzināt, vārdzināt.

Avoti: EH

CEIES   saīs.

1. Statistikas informācijas ekonomikas un sociālajā sfērā padomdevēja komiteja (fr. "Comite consultatif europeen de l'information statistique dans les domaines economique et social").

Avoti: PnR

ceijeris   apv.

1. Pulksteņa rādītājs.

Avoti: KnV

ceijers   žarg.

1. Pulkstenis.

2. Pulksteņa rādītājs.

Ceijers uz bumbām— divdomīga zobošanās par pulksteņa laiku.

Avoti: SLG

ceikauls   apv.

1. Ceļkauls.

Avoti: ME

ceikināt   apv.

1. Zīmēt.

2. Spriest, gudrot, rēķināt.

Avoti: ĒiV

ceikinātājs   apv.

1. Zīmētājs.

2. Prātotājs, gudrotājs.

Avoti: ĒiV

ceikot   apv.

1. Lēnām iet.

Avoti: EH

Ceile   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zeil am Main"), Bavārijas federālajā zemē, 5600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ceilenroda   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zeulenroda"), Tīringenes federālajā zemē, 17100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ceilona   vēst.

1. Šrilankas Republikas nosaukums līdz 1972. g.

Avoti: LPE, PZT

ceilonīts   novec.

1. Minerāla spinela pasuga, tumši zaļā līdz melnā krāsā.

Avoti: KV

ceimurs   apv.

1. Briežu ķērpis.

Avoti: KV

ceimurs   apv.

1. Dzelzs rīks, instruments.

Avoti: ME

ceimurs   apv.

1. Grūti pieejama vieta.

Avoti: EH

ceimurs   apv.

1. Sajukusi, samudžinajusies dzija.

Avoti: EH

ceineris   žarg.

1. Desmit latu; desmit rubļu.

Avoti: SLG

ceinerīts

1. Zaļgans radioaktīvs minerāls.

Avoti: SV99

ceinis   apv.

1. Dzenis; cainis.

Avoti: LE

ceipa   apv.

1. Cekuls, izsūruši mati.

Avoti: Sin, EH

Ceipas   vietv.

1. Ceipu upurozols - atrodas 5 km uz ziemeļiem no Mazsalacas, lauka vidū netālu no Vecceipju un Jaunceipu mājām, apkārtmērs - ~7 m, augstums - 16 m, vainagam puslodes forma, tā projekcija - 22 x 21 m, izcili ainavisks koks, pēc nostāstiem tas bijis ievērojams jau 14. gs.

Avoti: LE1

Ceipinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

Avoti: LC

Ceipinīki   vietv.

1. Varakļānu novada Varakļānu pagasta apdzīvotās vietas "Ceipinieki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ceiris   apv.

1. Pulksteņa rādītājs.

Avoti: EH

ceirulītis   apv.

1. Cīrulītis.

Avoti: BsV

Ceiruļa   vietv., vēst.

1. Ceiruļa muiža - Viesītes novada Rites pagasta apdzīvotās vietas "Cīruļi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Ceiruļkolns   vietv.

1. Neretas novada Zalves pagasta apdzīvotās vietas "Cīruļkalns" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Ceiruļs   vietv.

1. Ceiruļa muiža - Viesītes novada Rites pagasta apdzīvotās vietas "Cīruļi" (agrāk "Cīruļmuiža") nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

ceitnots   žarg.

1. Laika trūkums šahā.

Avoti: Žrg

ceiziņš   jūrn.

1. Stipra īsa aukla buru stūru piesiešanai.

Avoti: JūVM

ceizis   apv.

1. Tīkls.

Avoti: ME

ceizuks   apv.

1. Uzpūtīgs, iedomīgs cilvēks.

Avoti: MiV

Ceja   vietv.

1. Cejas šļūdonis - atrodas Galvenās Kaukāza grēdas ziemeļu nogāzē, starp Vilpatas un Adaihoha virsotni, Ziemeļosetijas-Alānijas Republikā, garums - 9 km, platība - 18 kvadrātkilometri, nosl;id līdz 2150 m vjl.

Avoti: PZT

cejers   apv.

1. Pulksteņa rādītājs.

Avoti: MalV

cek-   med.

1. Salikteņos norāda uz aklumu; uz aklo zarnu.

Avoti: MSV

ceka   žarg., neakt.

1. Komunistiskās partijas Centrālkomiteja.

Avoti: SLG

cekata   apv.

1. Cetaļa.

Avoti: EH

cekauls   apv.

1. Celis.

Avoti: ĒiV

cekecis   apv.

1. S veida lapu kapājamā dzelzs.

Avoti: KnG

cekektomija   med.

1. Aklās zarnas izgriešana.

Avoti: TM

cekili   žarg.

1. Sērkociņi.

Avoti: KZ

cekina   novec.

1. Zelta nauda 12. un 13. gs. Venēcijā.

Avoti: TV

cekins   novec.

1. Zelta naudas gabals senajā Venēcijā.

Avoti: KV

Ceklis

1. Sena kuršu zeme, atradās tagadējā Lietuvā starp Baltijas jūru un Ventu.

Avoti: EV

cēknis   apv.

1. Cirvis, ar ko darina vienkoča traukus (siles, abras u. tml.); cērknis.

Avoti: ĒiV

ceko-   med.

1. Salikteņos norāda uz aklumu; uz aklo zarnu.

Avoti: MSV

cekocēle   med.

1. Trūce, kurā ir daļa aklās zarnas.

Avoti: TM

cekokolonostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp aklo zarnu un lokzarnu.

Avoti: TM

cekokolopeksija   med.

1. Operācija, kuras laikā aklo zarnu un augšupejošo resno zarnu piešuj pie vēdera sienas.

Avoti: MSV

cekols   apv.

1. Cekulis.

Avoti: EH

cekopeksija   med.

1. Pārāk kustīgas aklās zarnas fiksācija, piešujot to pie vēdera sienas.

Avoti: TM

cekoplikācija   med.

1. Operācija krokas izveidošanai paplašinātā vai noslīdējušā aklajā zarnā, lai to sašaurinātu vai paceltu augstāk.

Avoti: TM

cekorāfija   med.

1. Aklās zarnas sašūšana.

Avoti: TM

cekosigmoidostomija   med.

1. Mākslīgas atveres veidošana starp S veida un aklo zarnu.

Avoti: MSV

cekostomija   med.

1. Pastāvīgas fistulas izveidošana aklajā zarnā.

Avoti: TM

cekoties   apv.

1. Kauties.

Avoti: Sin

cekotomija   med.

1. Aklās zarnas pārgriešana.

Avoti: TM

ceks   ker.

1. Matplaisas - sīku plaisiņu tīkls glazūras slānī.

Avoti: ZTV

cēksnis   apv.

1. Cirvis, ar ko darina vienkoča traukus (siles, abras u. tml.); cērknis.

Avoti: ĒiV

cekula   apv.

1. Apzīmējums govij, kurai uz pieres ir citas krāsas plankums vai lāsums.

2. Cetaļa.

Avoti: ME, VeAT

cekulainis   -ņa, v.; pareti.

1. Tas (parasti putns), kam ir cekuls.

Avoti: LLVV

cekulains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (parasti putns), kam ir cekuls.

Cekulainā zīlīte— pelēkbrūns neliels zīlīšu ģints putns, pelēkbalta vēderpuse, melna kakla priekšpuse un melnbalts cekuliņš, Latvijā sastopama bieži.

Avoti: LLVV, LEV

cekulaiņš   apv.

1. Cekulains.

Avoti: ĒiV

cekulcīrulis   apv.

1. Cīruļu dzimtas ģints.

Pareastais cekulcīruis— cekulcīruļu suga ("Galerida cristata"), ko sauc arī par cekulaino cīruli, Latvijā mājo visu gadu, bet sastopams reti.

Koku cekulcīrulis— cekulcīruļu suga ("Galerida theklae").

Avoti: LE, ZvP

cekuldūkuris   -ra, v.

1. Putnu klases dūkurveidīgo kārtas dūkuru dzimtas suga ("Podiceps cristatus").

Avoti: LLVV, LD

cekuldūkurs   -a, v.

1. Putnu klases dūkurveidīgo kārtas dūkuru dzimtas suga ("Podiceps cristatus").

Avoti: LLVV, LD

cekule   apv.

1. Apzīmējums govij, kurai uz pieres ir citas krāsas plankums vai lāsums; cekula.

Avoti: ME, VeAT

cekule   apv.

1. Govs ar pagaru apmatojuma kušķi starp ragiem.

2. Kušķis, pušķis.

3. Ārstniecības ziepjusakne ("Saponaria officinalis").

Avoti: EH

Cekule   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Salaspils novada Salaspils pagastā, mazciema "Bunči" daļa.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems, izzudis) Stopiņu novadā.

3. Dzelzceļa stacija Stopiņu novadā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Ērgļi, 18. km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1936. gadā.

Avoti: LC

cekulieši

1. Stopiņu novada apdzīvotās vietas "Cekule" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cekuliņi   -u, vsk. cekuliņš, -a, v.

1. Lūpziežu dzimtas ģints ("Ajuga"), daudzgadīgi lakstaugi ar vārpveida ziedkopās sakopotiem, parasti ziliem, ziediem, ~50 sugas, Latvijā konstatētas 3 sugas.

Ložņu cekuliņš— cekuliņu suga ("Ajuga reptans").

Piramidālais cekuliņš— cekuliņu suga ("Ajuga pyramidalis"), Latvijā aizsargājams.

Ženēvas cekuliņš— cekuliņu suga ("Ajuga genevensis"), Latvijā aizsargājams.

2. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

Avoti: LLVV, LD, Aug2

cekuliņš

1. Dem. --> cekuls.

2. vsk. Cekuliņi.

Avoti: LV93

cekulis   apv.

1. Garākas spalvas vai mati uz galvas.

2. Garas spalvas govīm ragu starpā.

3. Kušķis, pušķis.

4. Jumta kore.

5. Neliels mežiņš klajumā.

6. Cekula nesējs, piem., cekule (govs), cekulītis (cīrulis).

Avoti: KV

cekulīte   apv.

1. Cekulaina vista.

Avoti: KnG

cekulītes   apv.

1. Ārstniecības ziepjusakne ("Saponaria officinalis").

Avoti: Aug2

cekulkode

1. dsk. Tauriņu kārtas dzimta ("Plutellidae"), nelieli tauriņi (spārnu plētums - 9-27 mm), galva gluda, uz paugura atstāvošu zvīņu cekuliņš, ~100 s., Latvijā konstatētas 24 sugas.

Kāpostu cekulkode— cekulkožu dzimtas suga ("Plutella xylostella").

Avoti: LD

cekulots   -ais; s. -a, -ā;

1. Cekulains.

Avoti: LLVV

cekulpīle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Pīļu apakšdzimtas suga ("Aythya fuligula"), putns ar tumšu apspalvojumu, baltu spārnu plankumu, pagarinātām pakauša spalvām; cekulainā nirpīle.

Avoti: LLVV, LD

cekuls   -a, v.

1. Pagarinātu pakauša spalvu veidojums (putniem).

// pārn. Augšējā daļa (augam, retāk priekšmetam), kuras forma atgādina šādu veidojumu.

2. Uz augšu izslējies (matu) kušķis pieres daļā vai galvas vidū (cilvēkam); arī mati.

3. apv. Zirga krēpju šķipsna, kas starp ausīm nokarājas uz leju pār pieri.

Avoti: LLVV, VpJ

cekultaustkodes   novec.

1. Zemāko sīktauriņu dzimta, radniecīga tīklkodēm, raksturīgs uz priekšu vērsts garu matiņu cekuls pie apakšlūpu taustu 2. posma, kāpuri grauž lapas lapu kokiem un krustziežiem.

Avoti: LxE

cekulzīle   apv.

1. Cekulainā zīlīte.

Avoti: LE

cekulzīlīte   dsk. ģen. -šu, s.

1. Dziedātājputns (zīlīte) ar raibu, pagarinātu spalvu cekulu ("Parus cristatus").

Avoti: MLVV

cekulzīriņš

1. Kaiju dzimtas zīriņu apakšdzimtas suga ("Sterna sandvicensis"), balts putns ar gaišpelēku muguru un spārnu virspusi, melnu galvas virsu un melnu cekulu, ~40 cm garš, Latvijā dažkārt nelielā skaitā sastopams vasarā un caurceļošanas laikā.

Avoti: LD

cekuļa   apv.

1. Apzīmējums govij, kurai uz pieres ir citas krāsas plankums vai lāsums; cekula.

Avoti: ME, VeAT

Cekuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Ļaudonas pagastā.

Avoti: LC

cekumi   apv.

1. Dakšas.

Avoti: Sin

cekums   apv.

1. Sekums.

Avoti: ME

cekūna   apv.

1. Biezi mati.

Avoti: ME

cekuts   apv.

1. Garāki mati uz galvas.

Avoti: EH

cel-   med.

1. Salikteņos norāda uz ķermeņa dobumu; uz vēderu.

Avoti: MSV

cēl.   saīs.

1. Cēliens.

Avoti: i1

celaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; etn.

1. Celos (īpašos aužamos galdiņos) darināta josta, prievīte, apauda.

Avoti: LLVV, LE1

celainīte

1. Dem. --> celaine.

Avoti: LV93

celains   apv.

1. Bārkstains.

Avoti: ĒiV

celaiņš   apv.

1. Bārkstains.

Avoti: ĒiV

cēlājaste   lat.

1. Stāvaste.

Avoti: ZvP

Cēlāji   vietv.

1. Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Carnikava" daļa.

Avoti: LC

cēlājs   -a, v.

1. Pastāvīgs, aktīvs darītājs --> celt.

2. Ierīce (kā) izcelšanai, izraušanai.

3. sar. Zaglis.

Avoti: LLVV, Sin

celarent   novec.

1. Pirmās slēdzienu figūras otrais modus, kur virsteikums vispāri noliedzošs, apakšteikums vispārīgi apgalvojošs, bet slēdziens vispārīgi noliedzošs.

Avoti: KV

celastraceae   lat.

1. Kokžņaudzēju dzimta.

Avoti: LD

celastrales   lat.

1. Segliņu rinda.

Avoti: PDE

celastras

1. Zaļaļģu klases scenedesmu dzimtas ģints ("Coelastrum"), cenobiju zaļaļģes ar lodveidīgiem cenobijiem, kas parasti sastāv no 8, 12 vai 16 šūnām, 18 s., Latvijā konstatētas 12 sugas, kas mīt stāvošu un lēni tekošu ūdeņu planktonā, retāk bentosā.

Avoti: LD

celastrus   lat.

1. Kokžņaudzēji.

Celastrus orbiculatus— apaļlapu kokžņaudzējs.

Celastrus scandens— Amerikas kokžņaudzējs.

Avoti: LD

celāt   apv.

1. Cilāt.

Avoti: ĒiV

celāties   apv.

1. Cilāties.

Avoti: ĒiV

celbede   apv.

1. Lielā ceļteka ("Plantago major").

Avoti: EH

celbezis   apv.

1. Lielā ceļteka ("Plantago major").

Avoti: Aug2

celbežlapa   apv.

1. Lielā ceļteka ("Plantago major"); šī auga lapa.

Avoti: ĒiV, Aug2

celceniks   apv.

1. Gundegas ("Ranunculus").

Avoti: Aug2

Celciems   vietv.

1. Kandavas novada Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Žagariņi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

-cēle   med.

1. Kā salikteņa beigu daļa norāda uz trūci, pietūkumu.

Avoti: MSV

cēle   med.

1. Ķermeņa dobums; vēdera dobums.

Avoti: TM

cele-   med.

1. Salikteņos norāda uz trūci, pietūkumu.

Avoti: MSV

Celebesa   vietv.; novec.

1. Sulavesi - sala Lielo Zunda salu grupā, Indonēzijā.

2. Celebesas jūra - starpsalu jūra Klusajā okeānā starp Sulavesi, Kalimantānu, Mindanao, Sangihes salām un Sulu arhipelāgu.

Avoti: PZT, LģE

celebrants   rel.

1. Persona, kas izpilda reliģisku ritu, priesteris, kas kalpo misē.

Avoti: RtV

celebrēt

1. Izpildīt reliģisku ritu; svinēt.

Avoti: RtV

Celeitāni   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Celitāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

cēlējdzinējs   aeron.

1. Lidaparāta aviodzinējs ar vertikālo vilci, ko lieto, paceļoties gaisā vertikāli (bez ieskrējiena), un īsā ieskrējiena lidaparātos, radot daļu no vajadzīgā cēlējspēka.

Avoti: ZTV

cēlējgāze   aeron.

1. Par gaisu vieglāka gāze (ūdeņradis, hēlijs, silts gaiss), ar kuru piepilda aerostatisko lidaparātu čaulas, lai lidaparāts varētu pacelties gaisā.

Avoti: ZTV

cēlējkonstrukcija   tehn.

1. Ierīce, kas var pacelt kravu vai cilvēkus vajadzīgajā augstumā.

Avoti: EepV

cēlējmehānisms

1. Mehānisms smagumu pacelšanai.

cēlējs   -a, v.

1. Darītājs --> celt.

2. tehn. Periodiskas darbības transportierīce kravas un cilvēku pārvietošanai pa vertikālu vai slīpu fiksētu trajektoriju; kravas nesējs var būt kauss, platforma, kravas tvērējs vai kabīne.

Avoti: LLVV, ZTV

cēlējspēks   -a, v.; fiz.

1. Kustības virzienam perpendikulāri vērsts spēks, ar kuru šķidrums vai gāze darbojas uz ķermeni, kas tajā kustas.

Avoti: LLVV

Cēlējupe   vietv.

1. Vidusupe - paralēls nosaukums tās vidustecē.

Avoti: LD

celelis   apv.

1. Dem. --> ceļš.

Avoti: EH

celene   apv.

1. Adīta šalle, kuras gali sniedzas vismaz lidz ceļgaliem.

Avoti: ME

celenes   apv.

1. Cigoriņi.

Avoti: EH

celens   apv.

1. Garš, šaurs audums.

Avoti: EH

Celenski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Alsviķu pagastā.

Celensku pilskalns— atrodas Alūksnes novada Alsviķu pagastā pie Celensku mājām, iegarens, līdz 30 m augsts paugurs, ko ietver pļavas purvāji, ziemeļaustrumu galā 5 m augsts pacēlums, plakums - nedaudz nolaidens (~50 x 40 m), bijis apdzīvots 1. gadu tūkstotī; Celišķu kalns.

Avoti: LC

celenskieši

1. Alūksnes novada Alsviķu pagasta apdzīvotās vietas "Celenski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

celere   mūz.

1. Ātri.

Avoti: Mūz

celerio   lat.

1. Sfingu dzimtas ģints.

Celerio galli— šīs ģints suga.

Avoti: LD

celerita   mūz.

1. Ātrums, veiklība.

Avoti: Mūz

celesta   mūz.

1. Sitams plāksnīšu taustiņinstruments, kura skanējums atgādina zvaniņu skanēšanu.

cēlestīna   novec.

1. Klaviatūras instruments ar 14 reģistriem.

Avoti: SV33

celestīnieši   novec.

1. Pāvesta Celestīna V 1254. g. dibināts mūku ordenis, turējās pie sv. Benedikta mācībām.

Avoti: KV, SV33

celestīns

1. Pusdzidrs minerāls, stroncija sulfāts, prizmatiski kristāli, graudaini vai šķiedraini agregāti; Latvijā sastopams Salaspils svītas ģipšakmeņos, retāk mazi ieslēgumi dolomītos; tā preparātus lieto cukurrūpniecībā un pirotehnikā.

Avoti: ZTV

celetomija   med.

1. Trūces pārgriešana.

Avoti: TM

CELEX   saīs.

1. Iestāžu datorizētā Kopienas tiesību dokumentu sistēma ("Communitatis Europaeae Lex").

Avoti: PnR

celgals   apv.

1. Celis, ceļgals.

2. Apģērba daļa ap celi.

Avoti: ViV

cēlgāze   -es, dsk. ģen. -zu, s.; ķīm.

1. Gāze, kas ir indiferenta pret ķīmisku vielu iedarbību un parastajos apstākļos neveido savienojumus.

Avoti: LLVV

celi-   med.

1. Salikteņos norāda uz ķermeņa dobumu; uz vēderu.

Avoti: MSV

celi   apv.

1. Īpaši aužamie galdiņi.

Avoti: LE1

celi   apv.

1. Bārkstis, bārkšveida rotājumi; rotājumi gar sagšas malu.

2. Dziju posmi (šķeterē).

Avoti: ĒiV, DžP, ViV

celi   apv.

1. Pirts ceri.

Avoti: ViV

celiadelfs   med.

1. Dvīņu kroplība, kurā dvīņi savienoti ar vēderiem.

Avoti: TM

celiakija   med.

1. Smaga hroniska gremošanas nepietiekamība maziem bērniem, kuru izraisa glutēna nepanesamība.

Avoti: TM

celialģija   med.

1. Sāpes vēderā.

Avoti: TM

cēlības   apv.

1. Godināšana, ceļot kādu gaisā.

2. Pazudušas lietas atradēja atalgojums.

3. Atlīdzība, palīdzot uzcelt apgāzto vezumu.

4. Jurģos mantu celšanano jauno ienācēju ratiem, savienota ar iedzeršanu.

5. Jaunceltas ēkas iesvētīšana.

Avoti: KV

celibāts   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezlaulības dzīve.

Avoti: LLVV, TV

celiektāzija   med.

1. Vēdera dobuma nenormāla paplašināšanās.

Avoti: TM

celiektomija   med.

1. Kāda vēdera orgāna izoperēšana; klejotājnerva vēdera zaru izoperēšana kā hipertonijas slimības ārstēšanas metode.

Avoti: MSV

cēlieniņš

1. DFem. --> cēliens.

Avoti: LV93

cēlienis   apv.

1. Laikposms, kas parasti ir saistīts ar kādu darbību, stāvokli.

Avoti: KiV

celiens   apv.

1. Cels.

Avoti: ME

cēliens   -a, v.

1. Laika posms.

2. Pabeigta daļa (dramatiskā vai muzikāli dramatiskā darbā, šāda darba izrādē).

3. Vienreizēja paveikta darbība --> celt (1).

Avoti: LLVV

celiīts   med.

1. Vēdera orgānu iekaisums.

Avoti: TM

cēlināšana

1. Celulozes apstrādāšana ar nātrija hidroksīda šķīdumu, lai paaugstinātu tās ķīmisko tīrību, molekulāro vienādību un alfa celulozes daudzumu.

Avoti: ZTV

celine   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

celines   apv.

1. Celenes.

Avoti: EH

celines   apv.

1. Kāda nezāle ceļmalā.

Avoti: EH

celīnmala   apv.

1. Ceļmala.

Avoti: ĒiV

celīns   apv.

1. Dem. --> ceļš.

Avoti: ĒiV

celiņas   apv.

1. Arumi; velēnas, blīvas zemes pikas, kukuržņi arumā; rudenī neaparta zeme.

2. Augšup ceļošies, blīvi mākoņi.

3. Lielā ceļteka ("Plantago major").

Avoti: TlV, Aug2

celiņlapa   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

2. Lielā ceļteka ("Plantago major").

Avoti: Aug2

celiņš   -a, v.

1. Dem. --> ceļš.

2. Matu šķirtne.

3. Šaura, garena grīdsega, paklājs.

4. inf. Viens no vairākiem formatējot izveidotajiem disketes vai cietā diska koncentriskajiem riņķiem, kuros var ierakstīt un no kuriem var nolasīt datus.

Celiņi collā— magnētiskā diska informācijas pieraksta blīvuma mērs, kas norāda celiņu skaitu vienā diska radiusa collā.

5. Informācijas ieraksta josla magnetofona lentā.

Avoti: LLVV, ZTV

celio-   med.

1. Salikteņos norāda uz ķermeņa dobumu; uz vēderu.

Avoti: MSV

celiocēle   med.

1. Vēdera trūce.

Avoti: TM

celioenterotomija   med.

1. Zarnu incīzija caur vēdera sienu.

Avoti: MSV

celiokolpotomija   med.

1. Vēdera dobuma atvēršana caur maksti.

Avoti: TM

celioma   med.

1. Vēdera dobuma audzējs.

Avoti: TM

celiomialģija   med.

1. Vēdera muskuļu sāpes.

Avoti: TM

celiomiozīts   med.

1. Vēdera sienas muskuļu iekaisums.

Avoti: TM

celiorāfija   med.

1. Vēdera sienas brūces sašūšana.

Avoti: TM

celis   -ļa, v.

1. Locītava, kas savieno kājas augšstilbu ar apakšstilbu; arī ceļgals.

Palocīt (arī pieliekt) celi— izdarīt nelielu reveransu (par bērniem).

2. apv. Zeķu vai bikšu daļa, kas aptver celi, ceļgalu.

Avoti: LLVV

celiski   apv.

1. Uz ceļiem.

Avoti: ViV

Celitāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

Avoti: LC

celīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; reti.

1. Celiņš (1).

2. Celiņš (2).

Avoti: LLVV

celītiņa   apv.

1. Dem. --> celīte.

Avoti: EH

celītiņa   apv.

1. Dem. --> celīte.

Avoti: EH

celītis

1. Dem. --> celis.

Avoti: LV93

celīts   ķīm.

1. Siltumizturīgs celulozes preparāts; arī nesējmateriāls analītiskajā hromatogrāfijā.

Avoti: ZTV

celjaks   sar.

1. Nevainīga meitene.

Avoti: KZ

celka   sar.

1. Jaunava, nevainīga meitene.

2. Nevainības plēve.

Avoti: SLG

celkaulgals   apv.

1. Celis, ceļgals.

Avoti: ViV

celkauliski   apv.

1. Uz ceļiem.

Avoti: ViV

celkauls   apv.

1. Celis.

Avoti: ĒiV

cēlkoks   -a, v.

1. Vērtīgas šķirnes koks, ko izmanto luksusa mēbeļu rūpniecībā (piemēram, rieksta koks, Karēlijas bērzs).

Avoti: LLVV

cēlkoksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. Cēlkoka koksne.

Avoti: LLVV

celksnis   novec.

1. Atrasta lieta, atradums.

Avoti: KV

cella   apv.

1. Celle.

2. Istaba, pieliekamais kambaris.

Avoti: KV

cellagols   novec.

1. Acetilcelulozes laka, ko dabū šķīdinot acetilcelulozu acetilēntetrabromīdā.

Avoti: KV

Cella-Melisa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zella-Mehlis"), Tīringenes federālajā zemē, 10800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Celldemekla   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Vašas meģē, 11100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

celle   celles, dsk. ģen. ceļļu, s.

1. Atsevišķa (parasti neliela) telpa mūkam vai mūķenei klosterī.

2. Antīkā tempļa iekšējā telpa, kur atradās dievības tēls.

3. žarg. Kopmītnes istabiņa.

4. ģeod. GPS bāzes sistēmas izveidots apgabals starp sistēmas izvēlētām bāzes stacijām.

Avoti: LLVV, EV, SLG, ĢmV

Celle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Celle"), Lejassaksijas zemē, Alleres krastos, 68500 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Zell am Harmersbach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 8000 iedzīvotāju (2013. g.).

3. Pilsēta Vācijā ("Zell im Wiesental"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6100 iedzīvotāju (2013. g.).

4. Pilsēta Vācijā ("Zell"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 4100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

cellīts   novec.

1. Acetonā šķīstoša acetilceluloze.

Avoti: KV

celloautotipija   poligr., novec.

1. Cellona autotipijas ienaglošanai apaļās plāksnēs.

Avoti: GV

cellofans   poligr., novec.

1. Dažāda biezuma stiklveidīgas, spīdīgas, krāsainas vai bezkrāsainas filmu plēves loksnēs vai ruļļos.

Avoti: GV

celloidīns   novec.

1. Kolodija koncentrāts, ko iegūst notvaicējot ēteru.

Avoti: KV

cellons   novec.

1. No celulozes hidroacetāta un kampara surogātiem pagatavots nedegošs celuloīds.

Avoti: KV

cellot   apv.

1. Steigties.

2. Iet (ar humora pieskaņu).

Avoti: ME, EH

cellularia   lat.

1. Šūnaiņi.

Avoti: LD

cellulejs   novec.

1. Linoleja iespieduma plātne ar celuloīda pārvilkumu.

Avoti: KV

cellulogrāfija   poligr., novec.

1. Uz celuloīda plāksnes pārvests fotogrāfijas hlorsudraba diapozitīvs.

Avoti: GV

celluloīds   novec.

1. Celuloīds.

Avoti: KV

celluloza   novec.

1. Celuloze.

Avoti: LLx

celluloze   novec.

1. Celuloze.

Avoti: KV

celmaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Celmājs.

Avoti: LLVV

celmainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> celmains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

celmainis   sar.

1. Celmājs.

Avoti: Sin

celmains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz celmu.

Avoti: LLVV

celmainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> celmains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

celmāja   apv.

1. Celmājs.

Avoti: ME

celmājs   -a, v.

1. Celmaina vieta, izcirtums.

Avoti: LLVV

celmatvases   novec.

1. Dzinumi, kas attīstās no koku celmiem.

Avoti: LLx

celmelis   apv.

1. Dem. --> celms.

Avoti: ME

Celmene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

Avoti: LC

celmene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas pūkaiņu dzimtas ģints ("Armillaria syn. Armillariella"), 17 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastā celmene— celmeņu suga ("Armillaria mellea"), sēne brūngani dzeltenā krāsā, aug biezos ceros uz dzīviem un atmirušiem kokiem.

Ziemas celmene— samtainā ziemene ("Flammulina velutipes").

2. apv. Ceļteka ("Plantago").

3. apv. Lielā ceļteka ("Plantago major").

Avoti: LLVV, Aug2

Celmenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

Avoti: LC

celmenieši

1. Balvu novada Kubuļu pagasta apdzīvotās vietas "Celmene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Celmenīki   vietv.

1. Balvu novada Kubulu pagasta apdzīvotās vietas "Celmenieki" nosaukums vietējā izloksnē.

2. Jēkabpils novada Dignājas pagasta apdzīvotās vietas "Celminieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

celmenīte   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

celmeņlapas   apv.

1. Ceļtekas ("Plantago").

Avoti: Aug2

cēlmetalls   novec.

1. Cēlmetāls.

Avoti: TV

cēlmetāls   -a, v.

1. Metāls, kas gaisā neoksidējas un tikai ar grūtībām šķīst skābēs (piemēram, zelts, platīns).

Avoti: LLVV

celmgals   sar.

1. Resnais gals, resgalis 1.

Avoti: Sin

celmgrauzis

1. dsk. Vaboļu kārtas koksngraužu dzimtas apakšdzimta ("Lepturinae"), Latvijā konstatēto vaboļu ķermenis izstiepts, 6-20 mm garš, klāts ar matiņiem, segspārni brūni vai sinepjdzelteni, bieži ar melnām joslām vai plankumiem, Latvijā konstatētas 42 sugas.

Sarkanais celmgrauzis— celmgraužu suga ("Leptura melanura").

Skujkoku melnsarkanais celmgrauzis— celmgraužu suga ("Leptura melanura").

Zaļais celmgrauzis— celmgraužu suga ("Anoplodera virens").

Avoti: LD

Celmi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Avoti: LC

celmiene   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

2. Kāda sēne.

Avoti: Aug2, EH

celmiens   novec.

1. Celmaina vieta, izcirtums, celmājs.

Avoti: LV93

celmine   apv.

1. Parastā celmene ("Armillara mellea").

2. Ceļteka ("Plantago").

3. Lielā ceļteka ("Plantago major").

Avoti: KiV, Aug2

Celminieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Dignājas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Dunavas pagastā.

Avoti: LC

celminieks   sar.

1. Līdumnieks.

Avoti: Sin

Celminīki   vietv.

1. Jēkabpils novada Dignājas pagasta apdzīvotās vietas "Celminieki" nosaukuma variants.

2. Jēkabpils novada Dunavas pagasta apdzīvotās vietas "Celminieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

celmiņlapas   apv.

1. Ceļtekas ("Plantago").

Avoti: Aug2

celmiņš   -a, v.

1. Dem. --> celms.

2. Potcelma apakšējā daļa, kas paliek pēc potcelma galotnes nogriešanas.

3. Izcilnis briežveidīgo galvaskausa daļā starp raga rozeti un galvaskausu.

Avoti: LLVV

celmlauzējs   apv.

1. Celmlauzis.

Avoti: EH

celmlauzis   -ža, v.

1. Aizsācējs (piemēram, lielam, arī ar grūtībām saistītam plašākam darbam, pasākumam); pamatlicējs.

2. apv. Cilvēks, kas ļoti daudz strādā fizisku darbu.

Avoti: LLVV

celmmuša

1. dsk. Laupītājmušu dzimtas ģints ("Laphria"), 10-30 mm gari, bieži vien spilgti, dzeltenmelni svītraini kukaiņi.

Dzeltenīgā celmmuša— celmmušu suga ("Laphria flava").

Svītrainā celmmuša— celmmušu suga ("Laphria gibbosa").

Avoti: LD

celmojs   apv.

1. Celmājs; celmots.

Avoti: ME

celmoksne   sar.

1. Celmājs.

Avoti: Sin

celmotains   apv.

1. Celmots.

Avoti: EH

celmots   -ais; s. -a, -ā;

1. Celmains.

Avoti: LLVV

Celmraugciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Kalnciema pagastā.

Avoti: LC

celms   -a, v.

1. Koka daļa, kas paliek virs zemes pēc tā nociršanas, nozāģēšanas, nolaušanas; šāda daļa kopa ar saknēm.

Celmu nauda— maksājums par koku pārdošanu uz celma un koku ciršanas biļetes izsniegšanu.

2. Cilme, izcelšanās; arī pamats (kādai norisei).

3. val. Vārda daļa - vārda sakne kopā ar priedēkļiem un piedēkļiem.

Atvasināts celms— celms, kurā ir sakne un viens vai vairāki afiksi (izņemot galotni).

Celma saliktenis— latviešu valodniecības vēsturē - saliktenis, kura pirmajā komponentā saglabāta vēsturiskā patskaņu celma forma, pēc kuras nomenus dalīja locīšanas sistēmās.

4. biol. Noteiktas mikroorganismu sugas tīrkultūra.

5. biol. Pamatvienība mikroorganismu klasifikācijā; celmus apvieno sugās.

Avoti: LLVV, ZTV

celnovokaīns

1. Vietējās anestēzijas līdzeklis, novokaīna un karboksimetilcelulozes savienojums, darbojas ilgāk nekā novokaīns; sintezēts Latvijas ZA Koksnes ķīmijas institūtā, izpētīts Rīgas Medicīnas institūtā.

Avoti: LPE, LE1

celo-   med.

1. Salikteņos norāda uz ķermeņa dobumu; uz vēderu.

2. Salikteņos norāda uz trūci.

Avoti: MSV

celobiāze   med.

1. Ferments, kas katalizē celobiozes hidrolīzi glukozē.

Avoti: TM

celobioze

1. Organisks savienojums, disaharīds; viens no celulozes saskaldīšanas (hidrolīzes) starpproduktiem.

Avoti: SV69, TM

celoblastula   med.

1. Parastais blastulas tips; no blastomēriem sastāvošs pūslītis.

Avoti: TM

celočņiks   žarg.

1. Cilvēks, kas izcieš sodu par izvarošanu.

Avoti: KZ

celodekstrīns   novec.

1. Celulozes hidrolīzes starpprodukts, kas rodas lielām molekulām noārdoties vairākās sīkās molekulās ar dažādu polimerizācijas pakāpi.

Avoti: LxE

celofāns   -a, v.; parasti vsk.

1. Plāna, caurspīdīga, lokana celulozes plēve.

Avoti: ZTV

celofizs

1. Aizvēsturisks dzīvnieks, kas dzīvojis pirms ~220-200 miljoniem gadu, viens no agrīnākajiem dinozauriem, tā slaikais, 3 m garais ķermenis bij radīts ātrumam.

Avoti: IZ-85-41

celoflebīts   med.

1. Dobās vēnas iekaisums.

Avoti: TM

celogīnes

1. Viendīgļlapju klases liliju apakšklases orhideju rindas orhideju dzimtas ģints ("Coelogyne"), daudzgadīgi lakstaugi, audzē arī kā dekoratīvus telpaugus, ziedi balti.

Lorensa celogīne— celogīņu suga ("Coelogyne lawrenceana").

Sekstainā celogīne— celogīņu suga ("Coelogyne cristata").

Avoti: LPE, PDE, TaE

celoglosas

1. Orhideju dzimtas ģints, daudzgadīgi lakstaugi, gumi iegareni, divdaļīgi, Latvijā reti; dobziedes.

Avoti: LPE

celoidīns

1. Tīra, no kolodija gatavota nitroceluloze, ko lieto fotopapīra gatavošanai.

Avoti: SV69

celolignīns   novec.

1. Augu celulozes un lignīna dabisks komplekss, kas rodas pēc hemicelulozu, sveķvielu, taukvielu u. c. augu sastāvdaļu izšķīdināšanas vai citādas atdalīšanas.

Avoti: LxE

celolīti

1. Minerāli, sārmu un sārmzemju metālu hidroalumosilikāti, kas veidojas hidrotermālos procesos.

Avoti: LD

celomicētes

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma klase ("Coelomycetes"), saprofītiskas vai parazītiskas sēnes ar kosmopolītisku izplatību, ~870 ģ., 7000 s., Latvijā konstatētas ~100 ģ., 850 sugas; iedala 2 rindās - melankoniju un sferopsīdu.

Avoti: LD

celoms   biol.

1. Sekundārais ķermeņa dobums - telpa, kas atrodas starp cilvēka un daudzšūnu dzīvnieku ķermeņa sienas iekšējo virsmu un iekšējiem orgāniem.

2. Embrija ķermeņa dobums.

Avoti: ZTV, TM

cēlonība   -as, s.; parasti vsk.; filoz.

1. Nepieciešamais sakars starp parādībām, no kurām viena nosaka otru.

Avoti: LLVV

cēlonis   -ņa, v.

1. Parādība, kas nepieciešami rada, izraisa citu parādību, ir tās pamatā.

Avoti: LLVV

cēlonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar cēlonību, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

celons

1. Plastmasa, ko sauc arī par ugunsdrošo celuloīdu; tā ir plastificēta acetilceluloze, ko lieto, gatavojot dažādus iedzīves priekšmetus, automobiļu un lidmašīnu stiklus, kinolentes, speciālas lakas (celonlakas) u. c.

Avoti: SV69

cēloņsakarība   -as, s.; filoz.

1. Sakarība, ko noteic cēloņu iedarbība, objektīvi pastāvošā cēlonība.

Avoti: LLVV

cēloņsakarīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam raksturīga cēloņsakarība.

Avoti: LLVV

celosia   lat.

1. Celozijas.

Celosia argentea var. cristata— sekstainā celozija.

Celosia argentea var. plumosa— spalvu celozija.

Avoti: LD

celosolvi   ķīm.

1. Etilēnglikola monoēteri; lieto celulozes esteru un dažādu laku un krāsu materiālu šķīdināšanai, raķešu degvielas piedevām u. c.

Avoti: ZTV

celosoms   med.

1. Auglis ar iedzimtu viscerālu trūci.

Avoti: MSV

celostats

1. Plakans spogulis, kas griežas saskaņa ar diennakts kustību un novirza astronomiskā objekta gaismu (tieši vai ar otra plakana spoguļa palīdzību) teleskopa objektīvā.

Avoti: SV69

cēloties   apv.

1. Izskaistināties, greznoties.

Avoti: EH

celotoms   med.

1. Ķirurģisks nazis, ko lieto trūces operācijās.

Avoti: TM

Celovaca   vietv.

1. Klāgenfurte - pilsēta Austrijā, tās nosaukums slovēņu valodā.

Avoti: PZT

celozija

1. dsk. Amarantu dzimtas ģints ("Celosia"), viengadīgs vai daudzgadīgs lakstaugs, ~70 s., Latvijā atsevišķas dārza formas audzē kā viengadīgus krāšņumaugus īpatnējo ziedkopu dēļ; gaiļsekste; sārtcekule.

Sekstainā celozija— celoziju suga ("Celosia argentea var. cristata").

Spalvu celozija— celoziju suga ("Celosia argentea var. plumosa").

Sudrabainā celozija— sekstainā celozija ("Celosia argentea").

Avoti: LD

celozoisks   med.

1. Tāds, kas parazitē ķermeņa iekšējos dobumos.

Avoti: MSV

cēlprātība   sar.

1. Cēlums.

Avoti: Sin

cēlprātīgs   sar.

1. Cēls.

Avoti: Sin

cels   -a, v.; apv.

1. Viena pavedienu kārta, viens tinums ap dzijas kamolu.

2. Ritenis.

Avoti: LLVV, EH, TlV

cels   -a, v.; etn.

1. Galdiņš jostu, prievīšu, apaudu aušanai - četrstūrains dēlītis, kam katrā stūrī ir caurums; celu dēlītis.

Avoti: LLVV, MkV

cēls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam piemīt augstas ētiskas īpašības; cildens.

2. Dižens, lielisks.

Avoti: LLVV

cēls   apv.

1. Nesabojāts, nesaplēsts, neskarts.

2. Piepildīts, pilns.

3. Viss, no sākuma līdz beigām (par laikposmu).

4. Nemizots (par kartupeļiem); nesamalts (par graudiem).

5. Neiesākts; neaizskarts.

Avoti: KiV

Celsijs   fiz.

1. Anderss Celsijs - zviedru astronoms un fiziķis (1701.-1744. g.).

Celsija skala— temperatūras skala, kurā, pastāvot normālam spiedienam, temperatūras intervāls starp ledus kušanas punktu (pieņemts par 0 grādu) un ūdens viršanas punktu (pieņemts par 100 grādu) sadalīts vienādās daļās, kas nosauktas par Celsija grādu.

Avoti: FF

cēlsirdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> cēlsirdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

cēlsirdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam raksturīgas cēlas, cildenas īpašības; augstsirdīgs.

Avoti: LLVV

cēlsirdīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Cēlsirdība.

Avoti: LLVV

cēlsirdis   apv.

1. Cilvēks ar cildenām īpašībām.

Avoti: LV93

celsme   -es, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Celtniecība (1).

2. Jaunrade, radīšana; izveide.

Avoti: LLVV

celsmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas garīgi pacilā.

Avoti: MLVV

celšus   apst.

1. Savienojumā ar verba "celt" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

celt   ceļu, cel, ceļ, pag. cēlu; trans.

1. Pārvietot augstāk, uz augšu.

Ceļamais krāns— celtnis.

2. Pārvietot, vest (no viena krasta uz otru ar ūdens transportlīdzekļiem).

// intrans.

3. Uzlabot, palielināt (piemēram, prasmi, zināšanas).

4. Modināt.

5. Veidot (celtni, būvi).

6. Organizēt, veidot (ko sabiedrības dzīvē).

7. sar. Izvirzīt un likt darboties (atbildīgā amatā).

8. sar. Radīt (piemēram, troksni).

// pārn. Izraisīt, radīt (piemēram, paniku, naidu).

Celt (kādam) neslavu— izplatīt (par kādu) kompromitējošas ziņas.

9. Izvirzīt (sūdzību, prasību, parasti tiesvedībā).

// sar. Izteikt (iebildumus).

10. sar. Padot bumbu volejbolā, lai otrs varētu gremdēt.

Avoti: LLVV, Sin

celtaka   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

celtali

1. Indiāņu tauta, dzīvo Meksikas dienvidaustrumos, valoda pieder pie maijosoku saimes maiju zara, tuvu radniecīgi cociliem, reliģija - katolicisms, seno kultu paliekas.

Avoti: PZT

celtas   apv.

1. Laivas dēļi, laidi.

Avoti: TlV

celtava   apv.

1. Celtuve; prāmis, liellaiva.

Avoti: ME

celtavnieks   apv.

1. Pārcēlājs.

Avoti: ME

celte   apv.

1. Krāsu miešķis ("Asperula tinctoria").

Avoti: Aug2

celtene   apv.

1. Lielā ceļteka ("Plantago major").

Avoti: Aug2

celtenis   apv.

1. Svira, celtnis.

2. Liels akmens (vai cits smagums), ko cilvēks spēj pacelt.

Avoti: ME, EH

celties   ceļos, celies, ceļas, pag. cēlos; reti.

1. Refl. --> celt (1); virzīties uz augšu.

Celties spārnos— sākt lidot (par putniem).

// pārn. Parasti savienojumā "celties kājās" vai "celties augšā"; sākt aktīvi darboties.

2. Refl. --> celt (2).

3. Atstāt guļasvietu pēc pamošanās.

4. parasti 3. pers. Paaugstināties (piemēram, par līmeni, temperatūru, spiedienu); palielināties (piemēram, par vērtību).

5. parasti 3. pers.; sar. Kļūt lielākam (par ko pašlaik veidojamu, būvējamu).

6. Uzlaboties (par parādībām sabiedrības dzīvē, ekonomikā, kultūrā, mākslā).

// sar. Kļūt materiāli nodrošinātam, bagātākam; kļūt labi situētam (darbā, sabiedrībā).

7. parasti 3. pers. Rasties, arī kļūt intensīvākam (par psihisku stāvokli, psihiskām norisēm).

8. parasti 3. pers. Sākties, veidoties (par norisēm dabā).

9. Būt dzimušam (kādā ģimenē, dzimtā); piederēt (pie kādas šķiras, kārtas).

Avoti: LLVV, Sin

celtin   apv.

1. Lieto, savienojumā ar darbības vārdu "celt", lai pastiprinātu tā nozīmi.

Avoti: ME

celtis   lat.

1. Gobu dzimtas ģints.

Avoti: LD

celtn.   saīs.

1. Celtniecība.

Avoti: i1

celtne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Celtniecības procesā izveidots objekts vai objektu komplekss; arī ēka.

Avoti: LLVV

celtniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> celt (5); būvju celšana.

2. Attiecīgā ražošanas nozare.

3. Darbība, process --> celt (6).

Avoti: LLVV

celtniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar celtniecību (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

celtnieki

1. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Celtnieku ciemats" iedzīvotāji.

2. dsk. Celtnieks.

Avoti: V1

celtnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas strādā celtniecībā; celtniecības speciālists.

Avoti: LLVV

Celtnieks   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Kalkūnes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ilūkstes novada Šēderes pagastā.

Avoti: LC

celtnis   -ņa, v.

1. Ierīce kravas pacelšanai un pārvietošanai.

Avoti: LLVV

celtņauto

1. Celtņautomobilis.

Avoti: LPE

celtņautomobilis   tehn.

1. Uz kravas automobiļa šasijas izveidots celtnis (visbiežāk grozāmceltnis) ar konsolizlici; celtspēja - līdz 25 t, celšanas augstums - līdz 20 m, kravas celšanas laikā balstās uz četriem izlaižamiem balstiem.

Avoti: ZTV

celts   apv.

1. Instruments, darbarīks.

Avoti: ME, VeAT

celtspēja   -as, s.; parasti vsk.

1. Maksimālais smagums, ko spēj pārvietot kāds mehānisms.

2. Kravas svars, kādu var uzņemt kuģis, saglabājot navigācijas spēju.

Avoti: LLVV, SbV

celtuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Ūdens transportlīdzeklis pārcelšanai (piemēram, pār upi vai ezeru); prāmis.

Avoti: LLVV

celtuvis   apv.

1. Lifts.

Avoti: LE

celtuvnieks   apv.

1. Pārcēlājs.

Avoti: LV93

Celtvēga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Zeltweg"), Štīrijas federālajā zemē, 7200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

celukarpīns

1. Līdzeklis glaukomas ārstēšanai.

Avoti: LPE

celulārs

1. Tāds, kas sastāv no šūnām, ar tām saistīts.

2. Tāds, kas sadalīts mazākos iecirkņos ("šūnās").

celulāze   ķīm.

1. Ferments, kas šķeļ celulozi.

Avoti: ZTV

celulicīds   med.

1. Tāds, kas iznīcina šūnas.

Avoti: MSV

celulifers   med.

1. Tāds, kas rada šūnas.

Avoti: TM

celulīts   med.

1. Šūnu iekaisums.

2. Pārmērīga saistaudu ieaugšana ap tauku šūnām vielmaiņas traucējumu rezultātā.

Avoti: ZTV

celuloīds   -a, v.; parasti vsk.

1. Elastīga, viegli degoša plastmasa, ko iegūst no nitrocelulozes un kampara.

Avoti: LLVV

celuloneirīts   med.

1. Nervu šūnu akūts iekaisums.

Avoti: TM

celulotoksisks   med.

1. Tāds, kas ir toksisks šūnām.

2. Tāds, kas radies šūnu toksīna ietekmē.

Avoti: MSV

celuloze   -es, s.; parasti vsk.

1. Ogļhidrāts - augu šūnapvalka galvenā sastāvdaļa.

Avoti: LLVV, LEV

celulozs   med.

1. Tāds, kam ir šūnas forma vai kas sastāv no šūnām.

Avoti: TM

celumi   apv.

1. Tas, kas ir palicis nesamalts.

Avoti: KiV

cēlumi   apv.

1. Nevārītas teļa vai aitas iekšas, ķidas.

Avoti: ME, VeAT

cēlums   -a, v.

1. Rezultāts --> celt.

Kurmju cēlumi— kurmju rakumi.

2. Sākotne, izcelsme.

Avoti: LLVV, MiV, VpJ

cēlums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> cēls (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> cēls (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ceļa-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar ceļu, ceļošanu, ir nepieciešams ceļā.

Avoti: LLVV

ceļabiedrs   -a, v.

1. Cilvēks, ar ko kopā dodas vai atrodas ceļā, ceļojumā.

Avoti: LLVV

ceļāboliņš   apv.

1. Ārstniecības amoliņš ("Melilotus officinalis").

Avoti: Aug2

ceļagājējs   sar.

1. Ceļinieks.

Avoti: Sin

ceļagals   apv.

1. Ceļgals.

Avoti: KiV

ceļakāja   -as, s.; sar.

1. Alkoholiska dzēriena glāzīte, ko dzer pirms došanās ceļā.

Avoti: LLVV

ceļalapas   sar.

1. Ceļtekas.

Avoti: Sin

ceļamaize   -es, s.; parasti vsk.

1. Pārtikas produkti, ko ņem vai dod līdzi ceļā, ceļojumā.

Avoti: LLVV

ceļamala   apv.

1. Ceļmala.

Avoti: KiV

ceļamalks   sar.

1. Ceļakāja.

Avoti: Sin

ceļamgrozs   tehn.

1. Uz transportlīdzekļa uzmontēta ietaise, kas sastāv no pacēlāja ar darba vietu (grozu) un kas paredzēta strādājošā pacelšanai līdz darba vietai un noturēšanai vajadzīgā augstumā.

Avoti: EepV

ceļamkrāns   -a, v.

1. Celtnis.

Avoti: LLVV

ceļamoliņš   apv.

1. Ārstniecības amoliņš ("Melilotus officinalis").

Avoti: Aug2

ceļamspēja   novec.

1. Noteiktā vagona izturība, ko krava nedrīkst pārsniegt; lielākais svars, ko vagons spēj izturēt.

Avoti: TV

ceļasoma   -as, s.

1. Soma (parasti ietilpīga), ko izmanto ceļojumā.

Avoti: LLVV

ceļāt   apv.

1. Ceļot.

Avoti: KiV

ceļavārpas   sar.

1. Ceļtekas.

Avoti: Sin

ceļavedis   apv.

1. Ceļvedis.

Avoti: EH

ceļavējš   -a, v.

1. Vējš, kura virziens saskan ar (kā) kustības virzienu.

Avoti: LV06

ceļavīrs   -a, v.; novec.

1. Ceļinieks.

Avoti: LLVV

ceļazīme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Zīme transportlīdzekļu vadītāju un gājēju informēšanai (piemēram, par ceļa virzienu, satiksmes ierobežojumu).

2. Dokuments, kas apliecina (kādas personas) norīkojumu (piemēram, darbā, kursos).

3. Dokuments, kas dod tiesības uzturēties (piemēram, sanatorijā, atpūtas namā); uzturzīme.

4. Norīkojums (šoferim), kurā norādīts maršruts un veicamais uzdevums.

Avoti: LLVV, LV06

ceļazvaigzne   -es, dsk. ģen. -žņu, s.; poēt.

1. Zvaigzne, pēc kuras nosaka ceļa virzienu.

Avoti: LLVV

ceļbomis   apv.

1. Bomis, uz kura stellēs tinas uzaustais audums.

Avoti: ME, VeAT

Ceļe   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Celje"), atrodas valsts ziemeļaustrumu daļā, Podravskas reģionā, Saviņas ielejā, 37600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PZT, Wi

ceļenieks   apv.

1. Ceļinieks.

Avoti: EH

ceļgājis   sar.

1. Ceļinieks.

Avoti: Sin

ceļgals   -a, v.

1. Kājas augšstilba un apakšstilba savienotājas locītavas priekšējā, vairāk izvirzītā daļa; arī celis.

Ceļgala reflekss— patellarais reflekss, kas rodas, uzsitot pa cīpslu, kas savieno ceļa kauliņu (patella) un lielo liela kaulu, kad apakšstilbs pasitas uz augšu; dažādu slimību gadījumā reflekss pastiprinās, pavājinās vai izzūd.

Avoti: LLVV

ceļgals   apv.

1. Vieta, kur ceļš sazarojas un iegriežas (piemēram, kādā saimniecībā) vai nogriežas (uz kādu citu ceļu); ceļa gals.

Avoti: ĒiV

ceļgriežmeklētājs   tehn.; vēst.

1. Elektromehāniska ierīce ar celšanas un griešanas kustībām; meklētājs (3).

Avoti: KL

ceļi   apv.

1. Pavedienu kārta satītā dzijas kamolā.

Avoti: EH

cēļi   apv.

1. Cēli, lepni.

2. Pacilus.

3. Čaugani.

Avoti: EH, MiV

ceļine   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

ceļines   apv.

1. Lielā ceļteka ("Plantago major").

Avoti: Aug2

ceļinīca   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

ceļinieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas dodas vai atrodas ceļā, ceļojumā.

2. apv., reti Vājpiena biezpiens.

Avoti: LLVV

Ceļinograda   vietv.; vēst.

1. Kazahstānas mūsdienu galvaspilsētas Astanas nosaukums padomju laikā.

Avoti: LpA

ceļkāja   apv.

1. Dzīrēs pēdējā glāze pirms šķiršanās, ko pavada ar teicienu: "met un brauksim!".

Avoti: LE

ceļkauliski   apv.

1. Uz ceļiem; celiski.

Avoti: ViV

ceļkauls   apv.

1. Celis; ceļa locītavas kauls.

Avoti: ĒiV, KiV

ceļkrusti   sar.

1. Krustceļš.

Avoti: Sin

ceļlapa   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

2. Ceļteka ("Plantago").

3. Lielā ceļteka ("Plantago major").

4. Ūdens ceļlapas - parastā cirvene ("Alisma plantago-aquatica"), daudzgadīgs lakstaugs.

Avoti: Aug2

ceļlapiņa   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

ceļlapīte   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

ceļlauzis   sar.

1. Celmlauzis.

Avoti: Sin

ceļmagnēts   tehn.; vēst.

1. Elektromehāniska ierīce, kas elektromehāniskā telefona centrālē nodrošināja atsevišķa meklētāja (3) pacelšanās kustību.

Avoti: KL

ceļmala   -as, s.

1. Ceļa malējā daļa, pa ko parasti iet gājēji; tuvākā apkārtne ceļa vienā vai otrā pusē.

2. apv. Ceļteka ("Plantago").

3. apv. Lielā ceļteka ("Plantago major").

4. apv. Cigoriņu suga ("Cichorium intybus").

Avoti: LLVV, Aug2

ceļmalas   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

2. Ceļmalu lapas - parastā cirvene ("Alisma plantago-aquatica"), daudzgadīgs lakstaugs.

Avoti: Aug2

Ceļmalas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Gulbenes novada Stradu pagastā.

Avoti: LC

ceļmale   apv.

1. Zemes strēle gar ceļu.

2. Ceļteka ("Plantago").

3. Vidējā ceļteka ("Plantago media").

Avoti: LV93, Aug2

ceļmāle   apv.

1. Ceļa malējā daļa, pa ko parasti iet gājēji; tuvākā apkārtne ceļa vienā vai otrā pusē.

Avoti: EH

ceļmales   apv.

1. Lielā ceļteka ("Plantago major").

Avoti: Aug2

ceļmalieši

1. Gulbenes novada Stradu pagasta apdzīvotās vietas "Ceļmalas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ceļmaliņa   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

ceļmalis   apv.

1. Ceļmala.

Avoti: ME

ceļmalīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ceļteka ("Plantago").

2. apv. Lielā ceļteka ("Plantago major").

3. apv. Vidējā ceļteka ("Plantago media").

4. apv. Smailās ceļmalītes - šaurlapu ceļteka ("Plantago lanceolata").

Avoti: LLVV, Aug2

ceļmalītes   apv.

1. Zilā rudzupuķe ("Centaurea cyanus").

Avoti: Aug2

ceļmalka   apv.

1. Atvadību, šķiršanās malks, ko sadzer pirms došanās ceļā.

Avoti: ME

ceļmalkumelīte   apv.

1. Nesmaržīgā kumelīte ("Matricaria perforata").

Avoti: Aug2

ceļmallapa   -as, s.

1. Ceļteka ("Plantago").

2. apv. Lielā ceļteka ("Plantago major").

3. apv. Blietlapainā ceļmallapa - šaurlapu ceļteka ("Plantago lanceolata").

4. apv. Smiltāju ceļmallapa - smilts ceļteka ("Plantago scobra").

5. apv. Zarainā ceļmallapa - smilts ceļteka ("Plantago scobra").

6. apv. Jūrmalu ceļmallapa - jūrmalas ceļteka ("Plantago maritima").

7. apv. Ūdens ceļmallapas - parastā cirvene ("Alisma plantago-aquatica"), daudzgadīgs lakstaugs.

Avoti: LLVV, Aug2

ceļmallapiņa   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

ceļmallapīte   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

Ceļmalnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Vecsaules pagastā.

Avoti: LC

ceļmalulapas   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

ceļnieks   apv.

1. Ceļinieks.

Avoti: ME

ceļojošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> ceļot.

2. Tāds, kas nav stacionārs, kas neatrodas, nedarbojas vienā noteiktā vietā.

Ceļojošās kāpas— kāpas, kas vēja darbības rezultātā pārvietojas.

Avoti: LLVV

ceļojumčeks

1. Bankas izdots čeks, kuru var apmainīt citas valsts bankā šīs valsts vietējā valūtā vai izmantot kā maksāšanas līdzekli par saņemtajiem pakalpojumiem vai precēm.

Avoti: TvV

ceļojums   -a, v.

1. Brauciens vai gājiens, parasti ilgs un tālu no pastāvīgās dzīvesvietas.

// jūrn. Kuģa, jahtas vai laivas pārgājiens no viena galapunkta līdz otram.

Ceļojumu birojs— uzņēmums, kas par maksu organizē tūrisma braucienus.

2. Pārvietošanās (gājputniem) no ligzdošanas uz pārziemošanas vietām un atpakaļ.

Avoti: LLVV

ceļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Atrasties vai doties ceļā, parasti uz ilgāku laiku un tālu no pastāvīgās dzīvesvietas.

// pārn. Tikt pārvietotam (piemēram, par dažādiem priekšmetiem, materiāliem u. tml.).

2. Pārvietoties no ligzdošanas uz pārziemošanas vietām un atpakaļ (par gājputniem).

Avoti: LLVV

ceļotājbalodis

1. Baložu dzimtas ģints ("Ectopistes"), 1 s.

Amerikas ceļotājbalodis— čeļotājbaložu suga ("Ectopistes migratorius"), 19. gs. Amerikā izplatīts baložu dzimtas putns, ko medīja gaļai, tipisks bara dzīvnieks, kas iznīka mežu izciršanas un prēriju uzaršanas rezultātā; pēdējais īpatnis nobeidzās 1914. gadā Cincinati zooloģiskajā dārzā.

Avoti: PDE

ceļotājkoks

1. Viendīgļlapju klases liliju apakšklases ingveru rindas strelīciju dzimtas suga ("Ravenala madagascariensis"), līdz 6 m garas, vēdekļveidā sakārtotas lapas, kuru makstīs uzkrājas līdz 1,5 1 dzeramā ūdens (no tā cēlies nosaukums), Madagaskarā audzē kā dekoratīvu augu.

Avoti: LEV, PDE

ceļotājputns   -a, v.

1. Gājputns.

Avoti: LLVV

ceļotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas ceļo vai mēdz ceļot.

Ceļotājs putns— gājputns.

Avoti: LLVV

ceļotājspāre

1. Dažādspārnu spāru apakškārtas spāru dzimtas suga ("Libellula quadrimaculata"), kas samērā izplatīta Latvijā, reizēm veic masveida pārlidojumus.

Avoti: LD

ceļotājstrazds

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas mežastrazdu apakšdzimtas mežastrazdu ģints suga ("Turdus migratorius").

Avoti: ZvP

ceļotprieks

1. Emocionāls indivīda stāvoklis, kurā prieks, apmierinājums tiek gūts ceļojuma procesā, apmeklējot aizvien jaunas vietas, iepazīstot dažādas kultūras, izjūtot jaunus pārdzīvojumus, viena no tūristu iekšējām motivācijām, kas liek tūristam doties ceļojumā.

Avoti: TvV

ceļottieksme

1. Tūrisma pieprasījuma indikators, kas atspoguļo kādas teritoriālas vienības (valsts, reģiona) iedzīvotāju ceļošanas biežumu.

Kopējā ceļottieksme— visu iedzīvotāju gada laikā veikto ceļojumu skaita attiecība pret iedzīvotāju skaitu.

Tīrā ceļottieksme— to iedzīvotāju skaita attiecība, kuri ceļo vismaz vienu reizi gadā, pret kopējo iedzīvotāju skaitu.

Avoti: TvV

ceļrādis   -ža, v.

1. Zīme (parasti bultveida) ar vietas nosaukumu, virziena norādījumu.

Avoti: LLVV

ceļstaipekņi   apv.

1. Maura retējs ("Potentilla anserina").

Avoti: Aug2

ceļstekla   apv.

1. Ceļsteklu lapa - ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

ceļsteklu   apv.

1. Ceļsteklu lapa - ceļteka ("Plantago").

Avoti: EH

ceļš   -a, v.

1. Speciāli izveidota (parasti ar segumu noklāta) zemes strēle sauszemes transportlīdzekļu, arī gājēju kustībai.

Ceļa apzīmējumi— noteiktas formas, izmēru un krāsas līnijas, uzraksti un norādes uz brauktuves (horizontālie c. a.) vai uz ceļa aizsargbarjerām, ceļa apmalēm, pārvadu balstiem u. tml. (vertikālie c. a.).

Ceļa klātne— ceļa brauktuve kopā ar nomalēm.

Ceļa klātnes šķautne— ceļa nomales virsmas un uzbēruma nogāzes krustojuma līnija.

Ceļa klaušas— lauku zemes īpašnieku pienākums piedalīties valsts ceļu tīkla uzturēšanā Latvijā 1918.-1940. g. nodrošinot par saviem līdzekļiem to ceļu uzturēšanu un remontu, kas šķērsoja viņu īpašumu.

Ceļa līnija— gaisakuģa trajektorijas projekcija uz zemes virsmas.

Ceļa nomale— ceļa sānu josla, kas abās ceļa pusēs piekļaujas brauktuvei, balsta ceļa brauktuvi un noder par drošības joslu (lai ceļa segu izmantotu braukšanai visā platumā), transportlīdzekļu apstādināšanai un īslaicīgai ceļa segas remontdarbu tehnikas un materiālu novietošanai.

Ceļa nomales šķautne— ceļa nomales virsmas un nogāzes krustojuma līnija.

Ceļa plāns— ceļa trases projekcija horizontālajā plaknē ar taisniem un līkiem ceļa posmiem.

Ceļa postenis— dzelzceļa līnijas sadales punkts bez ceļu izvērses; paredzēts vilcienu kustības regulēšanai līnijās ar pusautomātisko bloķēšanu.

Ceļa sega— ceļa konstrukcijas daļa virs uzlabotās grunts pamatnes.

Ceļa segums— ceļa segas konstrukcijas virsējā kārta, kas tieši uzņem transportlīdzekļa iedarbību.

Ceļa seguma pamats— ceļa nesošā kārta, kas balsta segumu un pārnes transportlīdzekļu (riteņu) slodzi uz segas papildkārtu vai grunts pamatni.

Ceļa slīpums— ceļa profila parametrs, kas raksturo tā stāvumu, - divu ceļa punktu augstuma starpības attiecība pret attālumu starp šiem punktiem.

Ceļa zīmes— plāksnes, signāli vai marķējums uz ielām un ceļiem satiksmes regulēšanai.

Ceļu karaspēks— bruņoto spēku aizmugures karaspēks, kas būvē, remontē un pārzina kara autoceļus un tiltus.

Ceļu klaušas— pagasta saimniecību sabiedriskās klaušas ceļu un tiltu būvēšanai un uzturēšanai 19. gs.

Ceļu mezgli— ceļu krustojumi (ja satiksmes plūsmas satiekas vienā līmenī) un škērsojumi (ja satiksmes plūsmas šķērsojas divos vai vairākos līmeņos).

Ceļu parks— atsevišķa dzelzceļa stacijas ceļu grupa vienu un to pašu operāciju izpildei.

Ceļu škērsojums— konstrukcija savstarpēji nesaistītu satiksmes ceļu šķērsošanai dažādos līmeņos (piem., dzelzceļa škērsojums ar autoceļu).

Apakšējais ceļu škērsojums— ceļu škērsojums ar pieejām, kas izvada vienu ceļu zem otra (vai ceļu zem kāda šķēršļa).

Augšējais ceļu škērsojums— ceļu škērsojums ar pieejām, kas pārvada vienu ceļu pār otru (vai ceļu pār kādu šķērsli).

Kamanu ceļš— ar sniegu pārklāts ceļš, pa kuru var braukt ar kamanām (ragavām).

Sliežu ceļš— zemes strēle, uz kuras nostiprinātas dzelzceļa sliedes.

// pārn. Zobu izlocījums (zāģim).

2. Noejams vai nobraucams posms, attālums.

Apstāšanās ceļš— attālums, ko transportlīdzeklis nobrauc laikā no momenta, kad ir radusies vajadzība nekavējoties iedarbināt bremzes, līdz pilnīgas apstāšanās momentam; uztveršanas un reaģēšanas laikā nobrauktā ceļa un bremzēšanas ceļa summa.

Bremzēšanas ceļš— attālums, ko transportlīdzeklis nobrauc laikā no bremžu nospiešanas līdz tā apstāšanās brīdim.

3. Ceļojums; brauciens, gājiens.

(Būt) ceļa jutīs— gatavoties ceļojumam, braucienam, gājienam.

Labu ceļa vēju!— veiksmes novēlējums, kādam dodoties ceļā.

4. Cilvēka eksistence, darbība, darbības virziens; dzīves gaita, gājums.

5. Veids; paņēmiens; pieeja.

6. apv. Dzemdes kakls.

7. inf. Maršruts starp jebkuriem diviem tīkla mezgliem.

Pieejas ceļš— Datu bāzes ierakstu secība, kas lietojumprogrammai kādas operācijas izpildes gaitā jāizskata.

8. inf. Maršruts, kas operētājsistēmai jānoiet, lai atrastu izpildāmo programmu apakšdirektorijā.

Ceļa vārds— operētājsistēmas MS-DOS priekšraksts, kas norāda datnes vārdu un tās precīzu atrašanās vietu uz cietā diska.

Avoti: LLVV, ZTV, D3

ceļš   apv.

1. Celis.

Avoti: EH

ceļtaka   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

ceļtaklapas   apv.

1. Ceļtekas ("Plantago").

Avoti: Aug2

ceļteka   -as, s.

1. Divdīgļlapju klases dzimta ("Plantaginaceae"), lakstaugi, retumis puskrūmi, krūmi, gk. mērenajās joslās; 3 ģ., 265 s.; Latvijā 2 ģ., 7 s.

2. Šīs dzimtas ģints ("Plantago"), daudzgadīgs lakstaugs, parasti ar rozetē sakārtotām lapām, sīkiem ziediem vārpveida vai galviņveida ziedkopā.

Dūkstu ceļteka— ceļteku suga ("Plantago uliginosa", arī "Plantago intermedia").

Jūrmalas ceļteka— ceļteku suga ("Plantago maritima"), Latvijā reti sastopama piejūras pļavās, aizsargājama.

Lielā ceļteka— ceļteku suga ("Plantago major").

Smilts ceļteka— ceļteku suga ("Plantago scobra", senāk "Plantago psyllium", arī "Plantago arenaria" un "Plantago ramosum").

Šaurlapu ceļteka— ceļteku suga ("Plantago lanceolata").

Vidējā ceļteka— ceļteku suga ("Plantago media").

Vintera ceļteka— ceļteku suga ("Plantago winteri"), reti sastopama jūrmalas liedagā, sāļās augsnēs.

Avoti: LLVV, EV, Aug2, LD

ceļtekaugi

1. Cūknātru rindas dzimta ("Plantaginaceae"), daudzgadīgi un viengadīgi lakstaugi ar veselām lapaām, kas sakārtotas rozetē, ziedi sīki, vārpās vai galviņās, ~250 s., Latvijā konstatētas 7 sugas; ceļteku dzimta.

Avoti: PDE

ceļteklapa   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

ceļtrēkine   apv.

1. Maura sūrene ("Polygonum aviculare").

Avoti: Aug2

ceļup   apv.

1. Ceļā.

Avoti: EH

ceļūp   apv.

1. Ceļup.

Avoti: EH

ceļūtes   apv.

1. Ceļu sazarojums.

Avoti: EH

ceļūtis   apv.

1. Ceļūtes.

Avoti: EH

ceļūtnes   apv.

1. Ceļūtes.

Avoti: EH

ceļvārpa   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

ceļvārplapa   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

2. Lielā ceļteka ("Plantago major").

Avoti: Aug2

ceļvārplapiņa   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

ceļvedis   -ža, v.

1. Cilvēks, kas rāda ceļu, vada ceļā; pavadonis (ceļotājiem).

// pārn. Vadītājs.

// pārn. Orientieris.

2. Iespieddarbs, kurā sniegtas ziņas (piemēram, tūristiem) par kādu ģeogrāfisku vietu; iespieddarbs, kas (muzeja, izstādes apmeklētājiem) sniedz ziņas par eksponātiem.

3. Globālās pozicionēšanas sistēma.

Avoti: LLVV

ceļvējš   apv.

1. Ceļavējš.

Avoti: ME

ceļvieta   sar.

1. Brasls, vieta, kur šķērsot upi.

2. Aizaugusi, maz lietota ceļa vieta.

Avoti: ME

ceļvīrs   apv.

1. Ceļotājs, ceļa vīrs.

Avoti: EH

cembe   apv.

1. Cemme, dzintele, kāsis 1(1).

Avoti: LV93

cembele   apv.

1. Dem. --> cembe.

Avoti: EH

cementācija

1. būvn. Mākslīga grunts mehānisko īpašību uzlabošana, injicējot tajā cementa javu, mīklu vai pienu.

2. materiālt. Ķīmiski termiskā apstrāde, kurā mazoglekļa tērauda virskārtu piesātina ar oglekli.

3. med. Cementam līdzīgu vielu veidošanās; salipšana; saaugumu rašanās.

Avoti: ZTV

cementēšana

1. Saistīšana vai noklāšana ar cementu.

2. Cementācija.

cementēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārklāt ar cementu; saistīt ar cementu; veidot no cementa.

2. pārn. Nostiprināt, padarīt izturīgu.

Avoti: LLVV

cementifikācija   med.

1. Zoba cementa rašanās.

Avoti: TM

cementikuls   med.

1. Apkaļķots deģenerācijas perēklis zoba saknes kaula plēvē.

Avoti: TM

cementīns   novec.

1. Kaučuka vai celiloīda šķīdumi kaučuka un celuloīda priekšmetu salīmēšanai.

Avoti: KV

cementīts

1. Viena no dzelzs-oglekļa sakausējumu strukturālajām sastāvdaļām, dzelzs karbīds.

Avoti: SV99

cementoblastoma   med.

1. Rets, labdabīgs, odontogēns audzējs, kas attīstās no zoba cementa un proliferē pie zoba saknes.

Avoti: MSV

cementoblasts   med.

1. Osteoblasts, kas veido zoba saknes cementu.

Avoti: TM

cementocīts   med.

1. Cementšūna, šūna zoba cementa lakūnās.

Avoti: MSV

cementoklāzija   med.

1. Zoba saknes cementa progresējoša resorbcija.

Avoti: MSV

cementoma   med.

1. Odontogēna fibroma, kas sastāv galvenokārt no zoba cementa.

Avoti: TM

cementopātija   med.

1. Periodontīts vai periodontoze, kas rodas cementa bojājuma dēļ.

Avoti: MSV

cementoze   med.

1. Cementomas veidošanās.

Avoti: TM

cements   -a, v.; parasti vsk.

1. Pulverveida minerāliska saistviela, kas, sajaukta ar ūdeni, kļūst par javu, kura sacietē vienveidīgā, akmenim līdzīgā masā.

2. ģeol. Minerālviela, kas nogulumiežos aizpilda telpu starp dažāda sastāva un izcelsmes daļiņām, tās sasaistot.

Kinofilmas cements— īpaša saistviela kinolentes posmu savienošanai.

3. med. Pārkaļķota kaulviela, kas apklāj zoba saknes dentīnu.

Zoba cements— kaulveida viela, kas pārklāj zoba sakni un kakliņu.

Avoti: LLVV, TM

cementvedējs   apv.

1. Specializēts transportlīdzeklis cementa javas vešanai.

cementvedis

1. Transportlīdzeklis, ka piemērots vaļēja cementa vai cementa javas vešanai.

Avoti: LPE

cemere

1. Čemurziežu dzimtas ģints ("Sium"), daudzgadīgs krastmalu lakstaugs, ~10 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Platlapu cemere— cemeru suga ("Sium latifolium"), Latvijā diezgan bieži aug ūdeņu krastmalās, mitrās pļavās un slapjos mežos.

Avoti: LD, Aug2

cemere   apv.

1. Čumurs, čemur; mati pakauša daļā.

Avoti: EH

cemeriņš   apv.

1. Ziemziede jeb sniegroze ("Helleborus"), gundegu dzimtas augs.

Avoti: ME, VeAT

cemeris   apv.

1. Kāds indīgs purva augs.

2. Kāds augs, kas aug upes krastos.

Avoti: EH

cemeris   apv.

1. Nekārtīga, nekopta istaba.

2. Krūmiem apaugusi purvaina vieta mežā.

Avoti: EH

cemeris   apv.

1. Tārps, kāpurs.

Avoti: KiV

Cemesa   vietv.

1. Cemesas līcis - atrodas Melnās jūras ziemeļaustrumos, Kaukāza ziemeļrietumu piekrastē, garums 15 km, platums pie ieejas 9 km, dziļums 21-27 m, ietek Cemesa, osta Novorosijska; Novorosijskas līcis.

Avoti: PZT

cemme   cemmes, dsk. ģen. cemmju, s.; sar.

1. Dzintele.

2. žarg. Dusmas.

Avoti: LLVV, Žrg

cemmerēt   žarg.

1. Ķert zivis ar lieliem āķiem jeb cemmeriem.

Avoti: SLG

cemmeris   žarg.

1. Liels āķis zivju ķeršanai.

Avoti: SLG

cemmes   žarg.

1. Rūpes.

Avoti: SLG

cemmēties   žarg.

1. Dusmoties.

Avoti: Žrg

cemmīgs   žarg.

1. Dusmīgs.

Avoti: Žrg

cempēnieši

1. Beverīnas novada Brenguļu pagasta apdzīvotās vietas "Cempi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Cempi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Beverīnas novada Brenguļu pagastā 12 km no Valmieras, izveidojusies bijušās muižas ("Zempen") teritorijā.

Cempu muiža— Beverīnas novada Brenguļu pagasta apdzīvotās vietas "Cempmuiža" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC, LE1

Cempji   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada apdzīvotās vietas "Kalncempji" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Cempmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Beverīnas novada Brenguļu pagastā.

Avoti: LC

cemuls   apv.

1. Kušķis, cekuls.

Avoti: EH

cemurains   apv.

1. Mezglains, cerains.

Avoti: LV93

cemurs   apv.

1. Čemurs.

Avoti: KV

cēmurs   apv.

1. Cemeris.

Avoti: EH

cemurziedis   apv.

1. Čemurziedis.

Avoti: LV93

cen-   med.

1. Salikteņos norāda uz kopību.

Avoti: MSV

CEN   saīs.

1. Eiropas standartu koordinācijas komiteja (fr. "Comite europeen de normalisation").

Avoti: PnR

cena   -as, s.

1. Preces vērtības izteiksme naudā, preču ražošanas kategorija.

2. Atalgojums, atlīdzība, samaksa.

Avoti: LLVV, VjV

Cena   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ozolnieku novadā (līdz 2009. g. - Jelgavas rajonā) 34 km no Rīgas, pagasta centrs, ciems sācis veidoties 1945. g.; arī "Cenas", agrāk "Cenas muiža".

2. Cenu pagasts - pagasts Ozolnieku novadā, robežojas ar Ozolnieku un Sidrabenes pagastu, kā arī ar Jelgavas pilsētu un Olaines, Ķekavas, Iecavas un Jelgavas novadu.

Cenu pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, ietverot visu pirmskara Teteles pagasta teritoriju un lielāko daļu bijušā Ozolnieku un Pēternieku pagasta.

3. Cenas muiža - Ozolnieku novada Cenu pagasta apdzīvotās vietas "Cena" nosaukuma variants.

4. Dzelzceļa stacija Ozolnieku novada Cenu pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Meitene-Rīga, 34 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1931. gadā.

5. Cenas tīrelis - dabas liegums, purvs, platība - 8983 ha, atrodas Viduslatvijas zemienes Tīreļu līdzenumā Babītes un Mārupes novadā, valsts aizsardzībā kopš 1999. gada, centrālā daļa akačaina un lāmaina, ar daudziem maziem ezeriņiem.

6. Misas labā krasta pieteka Babītes, Olaines un Ozolnieku novadā, garums - 15 km, augštece Cenas tīrelī.

Avoti: LPag, LC, LD, LE1

cenangium   lat.

1. Leociju dzimtas ģints.

Cenangium abietis— šīs ģints sugas "Cenangium ferrugineum" nosaukuma sinonīms.

Cenangium ferrugineum— šīs ģints suga, kas Latvijā sastopama uz priežu zariem.

Avoti: LD

Cenas   vietv.

1. Dažkārt rakstos lietots Ozolnieku novada apdzīvotās vietas "Cena" nosaukums.

Avoti: LC

cenavāt   apv.

1. Noteikt cenu kam pārdodamam.

Avoti: KiV

cencele   -es, s.; apv.

1. Gūža, ciska, gurns.

Avoti: KV

cencere   -es, s.; apv.

1. Kāja.

Avoti: ME, EH

cenceri   -u, v.; apv.

1. Kājas.

Avoti: ME

cenceris   -a, v.; apv.

1. Vecs celms.

2. Sakaltusi zemes pika.

3. Liela maizes rika.

4. Savēlušos linu, pakulu, matu u. tml. kopums.

5. Dibens.

Avoti: KV, EH

cencers   -a, v.; apv.

1. Vecs celms.

Avoti: ME

cencers   -a, v.; apv.

1. Sakaltusi zemes pika.

Avoti: ME

cenči   apv.

1. Sīkos gabaliņos sagriezti un uz pannas sacepti (izčurkstināti) speķa un gaļas gabaliņi.

Avoti: VV

Cendereja   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Jalomicas žudecā, 13200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Cenelec   saīs.

1. Eiropas Elektrotehniskās standartizācijas komiteja (fr. "Comite europeen de normalisation electrotechnique").

Avoti: PnR

cenenieki

1. Ozolnieku novada Cenu pagasta apdzīvotās vietas "Cenas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cēneris   žarg.

1. Desmitnieks (naudas zīme).

2. Seja.

3. Desmit gadi.

Avoti: Žrg, SLG, KZ

cēners   žarg.

1. Desmitnieks (naudas zīme).

2. Seja.

Avoti: Žrg, SLG

cenīts   novec.

1. Zenīts.

Avoti: KV

cenkle   apv.

1. Gurns, ciska, liels.

Avoti: KV

cenklis   apv.

1. Augšstilbs, ciska.

Avoti: NeV

Cenkone   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Nīcas pagastā.

Avoti: LC

cenkoņnieki

1. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Cenkone" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cenkoties   žarg.

1. Strīdēties, ķildoties; bārties.

Avoti: SLG

cenksle   apv.

1. Dzīsla, cīpsla pacelē.

2. Kāja.

Avoti: ME

cenksta   apv.

1. Dzīsla, cīpsla pacelē.

2. Kāja.

Avoti: EH

cenkste   apv.

1. Cīpsla pacelē.

Avoti: ME

cenkstes   apv.

1. Dzīslas, cīpslas pacelēs.

2. Kājas.

Avoti: KV

cenkurs   sar.

1. Čemurs.

Avoti: Sin

ceno-   med.

1. Salikteņos norāda uz kopību.

Avoti: MSV

cenobijs

1. Patstāvīgu šūnu vai vienšūnas organismu kolonija, kuru kopā satur kopīgs apvalks.

Avoti: TM

cenoblasts   med.

1. Pirmējais hipoblasts, no kura veidojas endoderma un mezoderma.

Avoti: MSV

cenocīts   -a, v.; biol.

1. Daudzkodolu šūna, kas izveidojusies, šūnas kodolam vairākkārt daloties.

Avoti: ĢT

cenoģenēzes   biol.

1. Pazīmes, kas rodas organisma embrionālajā vai kāpura stadijā, organismam pielāgojoties eksistences apstākļiem, un turpmākajā attīstības gaitā izzūd.

Avoti: ZTV

cenolophium   lat.

1. Dobspārnes.

Cenolophium denudatum— kailā dobspārne.

Avoti: LD

cenomāns   lat.

1. Augšējā krīta apakšējais nodalījums, sastāv no smiltīm un merģeļainiem kaļķiem.

Avoti: KV

cenot   apv.

1. Noteikt, aprēķināt cenu.

Avoti: TV

cenoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Dzīvu organismu saistība ar ārējo vidi.

2. psih. Tieksme uzticēties mērķu saskaņas gadījumā.

Avoti: LLVV, PsA

cenrādis   -ža, v.

1. Preču un pakalpojumu cenu saraksts.

Avoti: LLVV

cens   apv.

1. Cena.

Avoti: EH

cēns   apv.

1. Cena.

Avoti: ME

censeklis   apv.

1. Censonis, karjerists.

Avoti: ME

censeles   apv.

1. Cīpslas pacelē.

Avoti: ME

censība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Centība.

Avoti: LLVV

censīgs   sar.

1. Centīgs.

Avoti: Sin

censle   apv.

1. Kājas stilbs.

2. Dzīvnieka kāja.

Avoti: EH

censlis   apv.

1. Tāds, kas cenšas pēc labas vietas, stāvokļa; karjerists.

Avoti: LV93

censme   sar.

1. Centība.

Avoti: Sin

censonība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Centība.

Avoti: LLVV

censonis   -ņa, v.

1. Cilvēks, kas, pārvarot grūtības, cenšas sasniegt kādu mērķi.

Avoti: LLVV

censors   novec.

1. Tiesnesis, vērtētājs, tikumības uzraugs.

2. Uz 5 gadiem izvēlēts maģistrāts senajā Romā, kura uzdevums bija novērot pilsoņu ienākumus, sadalīt tos pa šķirām, uzlikt tiem nodevas un vispārini uzraudzīt viņu tikumisko dzīvi.

3. Jaunākos laikos valsts ierēdnis, kura uzdevums lūkot cauri visas iespiestās vai tikai vēl iespiežamas grāmatas, lai izzinātu, vai tanīs neatrodas kaut kas pret pastāvošiem likumiem.

4. Vidus laiku skolās vecākais skolēns, kuram bija jāuzrauga jaunāko skolēnu uzvešanās.

Avoti: SV33

censs   novec.

1. Cenzs.

Avoti: SV33

censt   apv.

1. Izstiept (cīpslas, dzīslas); atvilkt (loku).

Avoti: ME, VeAT

censties   cenšos, centies, cenšas, pag. centos; refl.

1. Tiekties, pūlēties (ko darīt, sasniegt mērķi).

Avoti: LLVV

censulis   apv.

1. Censlis, censonis.

Avoti: VpJ, Sin

censūra   novec.

1. Preses uzraudzība un pati iestāde, kas to izdara; lūko cauri manuskriptus iepriekš iespiešanas un tos aizliedz vai atļauj.

Avoti: SV33

cent   novec.

1. Cents.

Avoti: LME

centaboris   apv.

1. Svīķurbis.

Avoti: KiV

cental   novec.

1. Centāls.

Avoti: LME

centāls

1. Svara mērvienība angļu mērvienību sistēmā, vienāda ar 100 mārciņām - 45,3592 kg.

Avoti: SV69

centaurīns   med.

1. Glikozīds, ko satur zilā rudzupuķe.

Avoti: VE

centaurea   lat.

1. Dzelzenes.

Centaurea arenaria— smiltāja dzelzene.

Centaurea caltcitrapa— starainā dzelzene.

Centaurea cyanus— parastā rudzupuķe.

Centaurea cyanus forma albus— baltziedaina zilā rudzupuķe.

Centaurea dealbata— baltsarmainā dzelzene.

Centaurea diffusa— skrajā dzelzene.

Centaurea iberica— Ibērijas dzelzene.

Centaurea jacea— pļavas dzelzene.

Centaurea macrocephala— lielgalvainā dzelzene.

Centaurea montana— kalnu dzelzene.

Centaurea moschata— smaržīgā rudzupuķe.

Centaurea phrygia— bārkšu dzelzene.

Centaurea pulcherrima— skaistā dzelzene.

Centaurea rhenana— skarainā dzelzene.

Centaurea scabiosa— lielā dzelzene.

Avoti: LD

centaurium   lat.

1. Augstiņi.

Centaurium erythraea— čemuru augstiņš.

Centaurium littorale— jūrmalas augstiņš.

Centaurium pulchellum— skaistais augstiņš.

Centaurium vulgare— jūrmalas augstiņa "Centaurium littorale" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

Centaurs

1. Debess D puslodes zvaigznājs, atrodas uz D no Hidras, spožākā zvaigzne Centaura Alfa, Latvijā nav novērojams.

Centaura Alfa— Saulei vistuvākā zvaigzne, atrodas Centaura zvaigznājā, attālums 4,3 ly.

2. Kentaurs.

Avoti: EV

centaurs

1. astr. Debess ķermenis, kam vienlaicīgi piemīt gan asteroīda, gan komētas īpašības; liela izmēra asteroīds starp Saturna un Neptūna orbītām, kas reizēm izsviež gāzu apvalku.

2. novec. Kentaurs.

Avoti: KV

centennijs   novec.

1. 100 gadu laiks, gadsimtenis.

Avoti: SV33

centerēt   apv.

1. Separēt (pienu).

Avoti: ViV

centeris   apv.

1. Piena separators.

Avoti: MiV

centerpogs   apv.

1. Piena separators.

Avoti: KnG

centerpuga   apv.

1. Piena separators.

Avoti: BB

centerpūga   apv.

1. Piena separators.

Avoti: BB

centerpūgs   apv.

1. Piena separators.

Avoti: BB

centerpūķis   apv.

1. Piena separators.

Avoti: ViV

centers   apv.

1. Piena separators.

Avoti: ViV

centesimo   novec.

1. Čentezimo.

Avoti: LME

centēze   med.

1. Dūriens, punkcija.

Avoti: TM

centi-

1. Salikteņu daļa, kas apzīmē metriskās sistēmas pamatvienību simtdaļu.

Avoti: LEV

Centība   vietv.

1. Saldus novada Zirņu pagasta apdzīvotās vietas "Ābari" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

centība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> centīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

centībnieki

1. Saldus novada Zirņu pagasta apdzīvotās vietas "Centība" iedzīvotāji.

2. dsk. Centībnieks.

Avoti: V1

centībnieks   sar.

1. Censonis.

Avoti: Sin

centieni   -u, vsk. centiens, -a, v.

1. Gribas, darbības virzība uz noteiktu mērķi.

Avoti: LLVV

centifolija

1. Rozes kultūrsuga, no tās cēlusies liela daļa dārza šķirņu.

Avoti: SV69

centīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neatlaidīgi cenšas (ko paveikt, sasniegt); uzcītīgs.

Avoti: LLVV

centīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> centīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

centilitrs

1. Tilpuma mērvienība, cl; 1 cl = 0.01 l.

Avoti: LEV

centilokviums   novec.

1. 100 izteicienu krājums.

centiloquium   lat.

1. 100 izteicienu krājums.

Avoti: KV

centimani   mit.

1. Seno romiešu teikās milži ar simts rokām.

Avoti: KV

centimetris   apv.

1. Centimetrs.

2. Mērs ar iedaļām centimetros.

Avoti: KiV

centimetrs   -a, v.

1. Garuma mērvienība - metra simtdaļa, apzīmējums cm.

Centimetru viļņi— centimetru radioviļņi, t. i. radioviļņi, kuru garums ir no l centimetra līdz 100 centimetriem.

2. sar. Mērs ar iedaļām centimetros; centimetra mērs.

Avoti: LLVV

centinormāls   med.

1. Attiecīgs uz šķīdumu, kura viens litrs satur vielas gramekvivalenta vienu simtdaļu.

Avoti: TM

centipuazs   hidr.

1. Dinamiskās viskozitātes mērvienība - puaza simtdaļa; apzīmējums cP.

Avoti: ZTV

centistērs   novec.

1. Kubikmetra simtdaļa.

Avoti: TV

centistokss   tehn.

1. Kinemātiskās viskozitātes mērvienība - stoksa simtdaļa, apzīmējums cSt.

Avoti: ZTV

centneris   apv.

1. Centners (100 kg).

Avoti: KiV

centners   -a, v.

1. Masas, svara mērvienība metriskajā mērvienību sistēmā = 100 kg.

2. Masas mērvienība dažās valstīs = 50 kg; Lielbritānijā - 50,8023 kg; ASV - 45,3592 kg.

Īsais centners— ASV lietota masas vienība - 45,4 kg; kvintāls.

Garais centners— 50,80 kg (lieto Lielbritānijā).

Avoti: LLVV, LE1

CENTO   saīs.

1. Centrālā līguma organizācija (angļu "Central Treaty Organization").

Avoti: i1

centons   literat.

1. Antīkajā tradīcijā dzejolis, kas izveidots no citu dzejoļu (parasti vairāku autoru) rindām.

Avoti: DzV

centorija

1. Senajā Romā - simt vīru liela karaspēka nodaļa; pilsoņu grupa, kurai bija vienāds mantas cenzs un viena balss tautas sapulcē.

centr-   med.

1. Salikteņos norāda uz centru.

Avoti: MSV

centr.   saīs.

1. Centrālais.

Avoti: i1

centrācija   med.

1. Nespēja veltīt uzmanību vairāk kā vienam objektam; tā ir normāla cilvēka intelekta attīstības stadija.

Avoti: MSV

centrafūga   apv.

1. Piena separators.

Avoti: BB

centrafūgs   apv.

1. Piena separators.

Avoti: BB

centrālā   s.

1. Tāda, kas atrodas centrā.

2. Galvenā, svarīgākā.

Centrālā banka— Latvijas Banka, citas valsts centrālā banka vai Eiropas Centrālā banka.

Centrālā statistikas pārvalde— valsts pārvaldes institūcija, kas darbojas Ekonomiskas ministrijas pārraudzībā un ir atbildīga par valsts statistiskas darba organizāciju un par to datu pareizību, kurus tā ieguvusi, apkopojot no respondentiem saņemto imformāciju.

Centrālā valsts iestāde— valsts budžeta iestāde, kurai gadskārtējā valsts budžeta likumā budžeta līdzekļus paredz tieši apropriācijas kārtībā.

Avoti: MLVV, JtV

Centrālāfrika   vietv.

1. Centrālāfrikas Republika - valsts Centrālajā Āfrikā (fr. val. "Republique Centrafrique"), platība - 622984 kvadrātkilometri, 4511500 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais iedalījums - 14 prefektūras, 2 ekonomikas prefektūras un 1 komūna.

2. novec. Ģeogrāfiski nenorobežots un tādēļ dažādā nozīmē lietots jēdziens, ar ko saprot zemes Āfrikas kontinenta vidienē.

Avoti: LģE, PuA, KV

centrālais   v.

1. Tāds, kas atrodas centrā.

2. Galvenais, svarīgākais.

Centrālais darījumu starpnieks— institūcija, kas sistēmā darbojas par starpnieku iestāžu savstarpējos darījumos, apkalpojot pārveduma rīkojumus.

Centrālais spēks— materiālam punktam vai ķermenim pieliktais spēks, kura darbības līnija vienmēr iet caur vienu un to pašu punktu (spēka centru).

Avoti: MLVV, JtV

Centrālais   vietv.

1. Centrālais Masīvs - vidēji augstu plakankalņu un plato apgabals Francijas centrālajā un dienvidu daļā ("Massif Central"), garums - 450 km, vidējais augstums - 400-700 m, augstākā virsotne - 1885 m.

Avoti: PZT, LpA

Centrālamerika   vietv.

1. Ziemeļamerikas kontinenta sašaurinātā dienvidu daļa uz dienvidiem no Balsasas upes ielejas, ietilpst Meksikas dienvidaustrumu daļa, Gvatemala, Beliza, Salvadora, Hondurasa, Nikaragva, Kostarika, Panama.

Centrālamerikas kopējais tirgus— Centrālamerikas valstu reģionāls tirdznieciski ekon. grupējums, izveidots 1961.

Centrālamerikas kultūra— kultūra, kuras pamatlicēji bija olmeki, teotivakanieši un tolteki - maiju un acteku lielo kultūru priekšteči.

Avoti: LEV, MkV

centrālapkure   -es, s.; parasti vsk.

1. Apkures sistēma vairāku objektu (telpu, ēku) apsildīšanai no viena apkures centra.

Avoti: LLVV

Centrālāzija

1. vietv. Apgabals Āzijas vidienē, ko ierobežo augstās kalnu grēdas - Altajs, Himalaji un Pamirs.

2. Centrālāzijas rase - lokāla rase, pieder pie lielās mongoloīdās rases, izplatīta Mongolijā, Krievijas Tivas Republikā un Dienvidaltajā, arī starp burjatiem un jakutiem.

Avoti: LEV, PZT

centrālbūve

1. Būve, kas veidota ap vienu viduspunktu un ir garenbūves pretstats; centriska plānojuma būve.

Avoti: MkV

centrālcietums   apv.

1. Izmeklēšanas cietums, atrodas Rīgā, Latgales priekšpilsētā, M. Matīsa ielā 3, celts 1902.-1905. g., ieslodzīto skaits līdz 2000, tie izvietoti 5 korpusos.

Avoti: LE

centrāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Galvenā, vadošā daļa (parasti kādā ierīcē vai sistēmā).

Telefona centrāle— iestāde; kas apkalpo telefona abonentus; iekārta, kas savieno telefona līnijas.

Avoti: LLVV

Centrālie   vietv.

1. Centrālie kalni - kalnu sistēma Jaungvinejas salā ("Central Range"), sastāv no atsevišķiem masīviem un grēdām, kas no ziemeļrietumiem uz dienvidaustrumiem stiepjas visā salas garumā.

2. Centrālie līdzenumi - atrodas Ziemeļamerikas vidienē ("Great Central Lowland"), ASV un Kanādā, starp Apalaču plato austrumos, Lorensa augstieni ziemeļos, Lielajiem līdzenumiem rietumos, Meksikas līča zemieni un Vošitas kalniem dienvidos.

Avoti: PZT

centrālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Pārvaldes un organizācijas sistēma, kurā vietējās institūcijas pakļautas centrālajai varai, centram.

Demokrātiskais centrālisms— Padomju Savienībā deklarētais komunistiskās partijas un citu organizāciju darbības princips, saskaņā ar kuru visas institūcijas tiek vēlētas, mazākums pakļaujas vairākumam u. c., taču īstenībā visus svarīgākos jautājumus izlēma augstākstāvošās institūcijas.

Avoti: LLVV

centrālists   novec.

1. Centrālisma piekritējs.

Avoti: KV

centralizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Varas, pilnvaru vai kādu līdzekļu savākšana pārvaldes sistēmas augstāko iestāžu rīcībā, vietējo organizāciju pakļaušana augstākstāvošām instancēm.

Avoti: LLVV, JtV

centralizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sakopot, koncentrēt (piemēram, vienā vietā, punktā, sistēmā).

Avoti: LLVV

centralizētība

1. Tāda uzņēmumu organizatoriskās struktūras forma, kur par visu uzņēmuma darbību lemj atsevišķa persona vai personu grupa, ko var uzskatīt par centru.

Avoti: IdV

centrālkomiteja

1. Neoficiāls centrālās komitejas (komunistisko un dažu tām līdzīgo partiju augstākās vadības institūcijas) nosaukums.

Avoti: SV99

centrālkontrolpulkstenis   tehn.

1. Centralizēta laika kontroles ierīce.

Avoti: TV

centrālpulkstenis   tehn.

1. Centrālais pulkstenis, kura darbība sinhronizē periferiālos pulksteņus.

Avoti: TV

centrāls   -ais; s. -a, -ā; parasti ar noteikto galotni.

1. Tāds, kas atrodas centrā; tāds, kas iziet no centra.

Centrālā simetrija— plakanas figūras simetrijas veids, kam raksturīga figūras sakrišana ar sevi, pagriežot to par leņķi 2n/n ap noteiktu punktu - simetrijas centru.

Centrālā nervu sistēma— galvas un muguras smadzenes.

2. Galvenais; visnozīmīgākais.

3. Vadošais.

Centrālā izlūkošanas pārvalde— centralizēts ASV dienests ārvalstu izlūkošanai, dib. 1947.

Avoti: LLVV

centrālslēdzējs   tehn.

1. Fotoaparātā abu objektīva elementu vidū ierīkots momenta un laika slēdzējs.

Avoti: KV

centrāltirgus

1. Pilsētas centrālais, galvenais tirgus.

Avoti: KV

centramuizieši

1. Balvu novada Balvu pagasta apdzīvotās vietas "Centramuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Centramuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Balvu pagastā.

Avoti: LC

centrante   bot.

1. Kaprifoliju dzimtas ģints ("Centranthus"), dekoratīvas puķes ar sārtrozā ziediem un jūras zaļām lapām.

Sarkanā centrante— centrantu suga ("Centranthus ruber").

Avoti: DaE

centranthus   lat.

1. Centrantes.

Centranthus ruber— sarkanā centrante.

Avoti: DaE

centrapūga   apv.

1. Piena separators.

Avoti: BB

centrapuga   apv.

1. Separators piena sadalīšanai.

Avoti: KiV

centrbēdze   -es, s.; parasti vsk. ģen.

1. Virzība prom no centra; pretstats: centrtiece.

Centrbēdzes regulators— mehānisms, kas regulē dzinēja apgriezienu skaitu.

Centrbēdzes spēks— inerces spēka komponente, kas rotējošā atskaites sistēmā pielikta ķermenim rādiusa virzienā un vērsta projām no rotācijas ass.

Avoti: LLVV, EV

centrējums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> centrēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> centrēt (2).

Avoti: LLVV

centrencefālisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz smadzeņu vidējo daļu.

Avoti: MSV

centreņi   biol.

1. Centromēri - vietas dubultajā hromosomā jeb māthromosomā, pie kurām šūnu dalīšanās laikā piestiprinās no centriolām nākošie pavedieni.

Avoti: CaF

centrēšana

1. Darbība, process --> centrēt.

2. psih. Psihiska tiekšanās uz viduspunktu.

Avoti: PsA

centrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Nostatīt, novietot noteiktā attiecībā pret centru.

2. Raidīt (bumbu, ripu) uz laukuma vidu (sporta spēlēs).

Avoti: LLVV

centrēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos, refl.

1. Koncentrēties kādu darbību veikšanai, jautājumu risināšanai.

Avoti: MLVV

centri-   med.

1. Salikteņos norāda uz centru.

Avoti: MSV

centrifūga   -as, s.

1. Iekārta (maisījuma) mehāniskai sadalīšanai dažāda blīvuma sastāvdaļās, izmantojot centrbēdzes spēku.

2. Iekārta pārslodzes radīšanai ar centrbēdzes spēku (aparātu izmēģināšanai, lidotāju trenēšanai).

Avoti: LLVV

centrifugācija   med.

1. Vieglāko sastāvdaļu atdalīšana no smagākajām emulsijā un suspensijā, izmantojot centrifugālo spēku.

Avoti: TM

centrifugālisms   literat.

1. Ide pirmdzejā ievērota tendence vārdu izkārtojumā rindā: īsākie vārdi atradās rindas sākumā, garākie - rindas beigās.

Avoti: DzV

centrifugalkrejošana   apv.

1. Krējuma atdalīšana no piena ar piena separatoru.

Avoti: BB

centrifugāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar centrbēdzi, tai raksturīgs.

Centrifugālais spēks— spēks, kas tiecas attālināties no vidus punkta.

Avoti: LLVV, SV33

centrifugalspēks   novec.

1. Centrbēdzes spēks.

Avoti: LxE

centrifugalsūknis   novec.

1. Sūknis, kas dzen šķidrumu ar ātri rotējoša spārnrata palīdzību.

Avoti: LME

centrifugēšana   ķīm., pārt.

1. Šķidru, neviendabīgu sistēmu sadalīšana sastāvdaļās centrbēdzes spēka iedarbībā.

Avoti: ZTV

centrifugēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mehāniski sadalīt sastāvdaļās (maisījumu) ar centrifūgu (1).

Avoti: LLVV

centrifūģe   apv.

1. Piena separators.

Avoti: BB

centriklīners   papīrr.

1. Konusveida (7-10 grādu leņķī) caurule, kurā pēc centrbēdzes principa papīra vai celulozes masu attīra divpakāpju un trīspakāpju attīrīšanas iekārtās.

Avoti: ZTV

centrilobulārs   med.

1. Tāds, kas attiecas uz daivas centrālo daļu.

Avoti: MSV

centrinieks   apv.

1. Cilvēks, kas dzīvo kādas teritorijas centrā.

Avoti: KiV

centriolas

1. Šūnas centra, centrosomas divas sastāvdaļas (cilindriskas struktūras ~0,15 mikrometru diametrā), kas novietotas savstarpēji perpendikulāri, šūnas dalīšanās laikā tās dubultojas.

Avoti: LPE

centripetāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar centrtieci, tai raksturīgs.

Centripetālais spēks— centrtiece spēks.

2. med. Centrtiecīgs, tāds, kas tiecas uz (smadzeņu) centru; aferents.

Avoti: LLVV, FF, TM

centripūga   apv.

1. Piena separators.

Avoti: BB

centris   apv.

1. Centrs; vidusdaļa.

Avoti: KiV

centrisks

1. Uz centrismu attiecīgs, ar to saistīts.

centrisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Politiskā nostāja, kam raksturīga vidusceļu meklēšana, pretrunīgu interešu saskaņošana un radikālisma izslēgšana.

Avoti: LLVV

centrists   -a, v.

1. Centrisma piekritējs.

Avoti: LLVV

centritractaceae   lat.

1. Heterokoku klases aļģu dzimta.

Avoti: LD

centritractus   lat.

1. Heterokoku klases dzimtas "Centritractaceae" aļģu ģints.

Centritractus belonophorus— šīs ģints suga, kas bieži sastopama ezeru planktonā.

Avoti: LD

centrmezgls   inf.

1. Ierīce, kas izpilda dažādu ierīču kopīga savienojuma punkta funkcijas datoru zvaigžņtīklos.

Avoti: LEV

centro-   med.

1. Salikteņos norāda uz centru.

Avoti: MSV

centrocīts   med.

1. Šūna, kuras citoplazmā ir dažāda lieluma atsevišķas vai divkāršas granulas, kas krāsojas ar hematoksilīnu; atrodama dažādu ādas slimību gadījumā.

Avoti: MSV

centrocon   novec.

1. Čārterkravu saīsināts nosaukums labības kravām Dienvidamerikā.

Avoti: TV

centrodesma   med.

1. Ahromatisks pavediens, kas savieno centrosomas un veido sākumu centrālajai dalīšanās vārpstai mitozē.

Avoti: TM

centrodorsāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz centrālo muguras apvidu.

Avoti: TM

centrofoze   med.

1. Subjektīva gaismas sajūta, kuras cēlonis ir redzes centra traucējums.

Avoti: TM

centrogrāfija

1. Statistiski ģeogrāfiskās analīzes paņēmieni - apdzīvojuma, resursu, ražošanas, patēriņa un realizācijas u. c. "centru" noteikšana, līdzīgi smaguma centra atrašanai mehānikā.

Avoti: LPE

centroīda   meh.

1. Teorētiska līkne, ko apraksta plakanas figūras plakaniskas kustības momentānais ātrumu centrs.

Kustīgā centroīda— plakanas figūras plakaniskas kustības momentānā ātrumu centra aprakstīta teorētiska līkne kustīgās figūras plaknē (kustīgajā atskaites sistēmā).

Nekustīgā centroīda— plakanas figūras plakaniskas kustības momentānā ātrumu centra aprakstīta teorētiska līkne nekustīgajā atskaites sistēmā.

Avoti: LEV

centroīdmetode   psih.

1. Ekstrakcija faktoru analīzē.

Avoti: PsA

centrokinēzija   med.

1. Centrāla stimula radīta kustība.

Avoti: TM

centrolecitāls   med.

1. Tāds, kam barības dzeltenums atrodas centrā, piem., posmkāju ola.

Avoti: MSV

centromēra   -as, s.; biol.

1. Hromosomas iežmauga, tās sašaurinātā daļa, ar ko tā šūnas dalīšanās laikā piestiprinās pie ahromatīna vārpstas.

Avoti: MSV

centromērs   med.

1. Posms, kas piestiprina hromosomu pie šūnas vārpstas.

2. Spermatozoīda kakls.

Avoti: TM

centronotus   lat.

1. Centronotus gunnellus - Atlantijas taukzivs "Pholis gunnellus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

centrophyceae   lat.

1. Centriskās kramaļģes.

Avoti: LD

centroplāns   aeron.

1. Lidmašīnas spārna vidējā daļa, kura centrālajā daļā savienota ar fizelāžu un kuras galos piestiprināti spārna gali.

Avoti: LEV

centroplazma   biol.

1. Zilaļģu šūnu centrālā daļa.

Avoti: LD

centrosfēra   med.

1. Gaišs citoplazmas laukumiņš kodola tuvumā, kurā atrodas centrosoma un kuram ir būtiska nozīme šūnas dalīšanās norisē.

Avoti: TM

centroskleroze   med.

1. Kaulu smadzeņu dobuma aizpildīšanās ar kaulvielu.

Avoti: TM

centrosoma   biol.

1. Dzīvnieku, arī dažu augu šūnu kustību organoīds, kas parasti atrodas plātnīškompleksa zonā.

Avoti: LEV

centrostaltisks   med.

1. Uz kustības centru attiecīgs.

Avoti: MSV

centrostigma   med.

1. Centrālais punkts, kurā sastopas visas asis.

Avoti: TM

centroterapija   med.

1. Ārīgās ārstēšanas paņēmiens nolūkā ietekmēt nervu centrus.

Avoti: TM

centrotus   lat.

1. Dzelkņcikāžu dzimtas ģints.

Centrorus cornutus— ragainā cikāde.

Avoti: LD

centroversija   psih.

1. Apziņas vadīta tapšana.

Avoti: PsA

centrpūga   apv.

1. Piena separators.

Avoti: BB

Centrs   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime pilsētas centrālajā daļā, robežojas ar Pētersalas-Andrejsalas, Skanstes, Brasas, Grīziņkalna, Avotu ielas, Maskavas forštates, Vecpilsētas un Ķīpsalas (sauszemes savienojums pa Vanšu tiltu) apkaimi.

2. Centra rajons ir viens no sešiem Rīgas pilsētas administratīvajiem rajoniem, platība - 3 kvadrātkilometri, bet iedzīvotāju skaits (2012. g.) bija 23 500 (vismazākais Rīgā).

3. Krimuldas novada Krimuldas pagasta apdzīvotās vietas "Sunīši" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

centrs   -a, v.

1. mat., fiz. Matemātiskam vai fizikālam ķermenim raksturīgs punkts.

Smaguma centrs— nemainīgs cieta ķermeņa punkts, caur kuru iet smaguma spēka darbības līnija (neatkarīgi no tā, kā ķermenis orientēts telpā).

2. Vidus, vidusdaļa, viduspunkts.

Centra uzbrucējs— sporta spēļu komandas uzbrucējs, kas spēlē uzbrucēju līnijas centrā.

3. Administratīvi, ekonomiski nozīmīga (teritorijas, apdzīvotas vietas) daļa.

4. Galvenā, arī vadošā daļa (kādā sistēmā).

5. Galvenais (darbības, psihiskās norises) objekts.

6. anat. Centrālās nervu sistēmas veidojums, kas vada un regulē kāda orgāna (vai orgānu grupas) darbību.

7. Partija, partiju grupējums, kas pēc uzskatiem, programmas, arī pēc vietas parlamentā ieņem stāvokli starp kreisajām un labējām partijām.

Avoti: LLVV

centrs   -a, v.; apv.

1. Stingrs, bargs, saīdzis, skarbs.

2. Rūgts, sīvs.

3. hip. Dūšīgs, drošs, drošsirdīgs.

4. Centīgs, dedzīgs.

Avoti: LE, EH

centrskanis   mūz.

1. XX gs. pirmajā pusē nosacīts skaņkārttonāli organizējošs elements t. s. centra tehnikā.

Avoti: MūV

centrtiece   -es, s.; parasti vsk. ģen.

1. Virzība uz centru; pretstats: centrbēdze.

Centrtieces spēks— spēks, kas virzīts uz ķermeņa rotācijas c. un notur rotējošo ķermeni tā orbītā.

Centrtieces paātrinājums— ķermeņa summārā paātrinājuma komponenete, kas vērsta pa ķermeņa trajektorijas normāli uz tās liekuma centru.

Avoti: LLVV

centrums   apv.

1. Nelaipnība, asums, skarbums, sīvums.

Avoti: TlV

cents

1. Naudas vienība, sīka monēta, parasti kādas valsts valūtas vienības 1/100; eirozonas valstīs eiro 1/100.

Avoti: LEV

centumviri   lat.

1. Senajā Romā - tiesneši civillietās.

Avoti: SV69

centunculus   lat.

1. Sīkaudzītes.

Centunculus minimus— tīruma sīkaudzīte.

Avoti: LD

centunculus   lat.

1. No raibām lupatām darināts seno romiešu jokdaru tērps.

Avoti: KV

centuriae   lat.

1. Seniem romiešiem 100 kareivju nodaļa, ko vadījis centurions.

Avoti: LME

centūrija

1. Senajā Romā 100 vīru liela karaspēka apakšvienība, 60 centūrijas veidoja leģionu.

2. Pilsoņu grupa ar vienādu mantas cenzu un vienu balsi tautas sapulcē.

Avoti: LEV, SV99

centurions

1. Centūrijas komandieris seno romiešu armijā.

Avoti: LEV

centweight   novec.

1. Angļu tirdzniecības svara mērs, 100 mārciņas jeb 50,802 kg.

Avoti: LME

cenuroze

1. Dzīvnieku invāzijas slimība; helmintoze, ko ierosina cestodes "Multiceps multiceps" kāpuru stadija "Coenurus cerebralis", kas lokalizējas aitu un kazu galvas smadzenēs, retāk muguras smadzenēs; biežāk saslimst jaunās aitas, ļoti reti var invadēties zirgi, cūkas un pat cilvēks.

Avoti: LPE, LxE

cenūrs

1. Lenteņu kāpuru veids, ķermenis pūšļveidīgs, izraisa cenurozi.

Avoti: LPE

cenzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārbaudīt (tekstu), lai dotu atļauju (to) publicēt.

Avoti: LLVV

cenzinieks

1. Viduslaiku zemnieks, kas deva graudā vai maksāja naudā gruntsnomu (cenzs 2, činšs), činšinieks.

Avoti: SV69

cenzitārijs

1. Cenzīvas (mantojamas zemes) īpašnieks Francijā 12.-18. gs.

Avoti: LPE

cenzīva

1. Mantojams zemnieka zemes īpašums feodālajā Francijā 12.-18. gs.

Avoti: LPE

cenzorāts   vēst.

1. Augstākā kontroles un uzraudzības institūcija Ķīnā 14. gs. - 20. gs. sāk., kuras kompetencē ietilpa visu valsts ierēdņu uzraudzība un cīņa pret varas ļaunprātīgu izmantošanu.

Avoti: VtV

cenzors   -a, v.

1. Amatpersona, kas pārrauga informācijas līdzekļos, grāmatās, mākslas darbos u. tml. izplatāmo informāciju.

2. vēst. Senajā Romā - vēlēta amatpersona, kas pārzināja pilsoņu īpašuma novērtēšanu tā aplikšanai ar nodokļiem, uzraudzīja pilsoņu dzīves veidu un pārbaudīja viņu politisko uzticamību.

Avoti: LLVV, JtV

cenzs   -a, v.; parasti vsk.

1. Nosacījums, ar kuru ierobežo kādas tiesības.

2. neakt. Periodiska (iedzīvotāju, rūpniecības uzņēmumu, ražošanas) uzskaite.

3. vēst. Senajā Romā - pilsoņu īpašuma periodiska novērtēšana viņu iedalīšanai attiecīgās nodokļu maksātāju grupās.

Avoti: SV99

cenzūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Varas iestāžu liegums tiražēt un izplatīt informāciju, kuru tās uzskata par nevēlamu.

2. vēst. Senajā Romā - cenzora (2) amats.

3. Sods, ko uzliek deputātiem par parlamenta reglamenta pārkāpumiem.

4. psih. Psihiska sevis paša vai cita kontrole.

Avoti: LLVV, PsA

Cenžkovice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 2480 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1348.-1934. g. un kopš 1998. g.

Avoti: Wi

Ceņķi   vietv.

1. Krāslavas novada Kaplavas pagasta apdzīvotās vietas "Teņki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ceņņičoks   žarg.

1. Zīmīte ar (preces) cenu.

Avoti: SLG

ceņņiks   žarg.

1. Zīmīte ar (preces) cenu.

2. Cenu saraksts; cena.

Avoti: SLG

ceolīti   min.

1. Minerālu grupa, sārmu un sārmzemju metālu hidroalumosilikāti ar ļoti lielām sorbcijas un jonu apmaiņas spējām.

Avoti: ZTV

ceolitizācija

1. Hidrotermāls metasomātisks process, kurā veidojas ceolīti.

Avoti: LPE

cepaea   lat.

1. Vīngliemežu dzimtas ģints.

Cepaea hortensis— dārza vīngliemezis.

Cepaea nemoralis— birztalas vīngliemezis.

Avoti: LD

cēpainītis   apv.

1. Trusis.

Avoti: ME

cepājs   apv.

1. Cepējs; cilvēks, kas labi prot cept (maizi, kūkas u. tml.).

Avoti: ĒiV

cepans   apv.

1. Noguris, pasīvs, gļēvs.

Avoti: NeV

cepāt   apv.

1. Neveikli iet.

Avoti: EH

cēpe   žarg.

1. Tauva kutera aizmugurē, pie kuras turas ūdens-slēpotājs.

Avoti: SLG

cepecis   apv.

1. Cepetis.

Avoti: EH

cepējīša   -as, s.; apv.

1. Dem. --> cepēja.

Avoti: ME

cepējs   -a, v.; apv.

1. Darītājs --> cept.

Avoti: ĒiV

cepelīns   -a, v.

1. Cigārveida dirižablis ar cietu apvalku; tika izmantots arī kā pasažieru gaisa satiksmes līdzeklis starp Eiropu un ASV 1918.-1937. g.

2. Lietuviešu nacionālais ēdiens - liela, parasti ar maltu gaļu pildīta kartupeļu klimpa, kuras forma līdzinās cepelīnam (1).

Avoti: LLVV

cepelnieks   apv.

1. Ar dzelzi apkalts nūjas gals pannas izņemšanai no uguns.

2. Kaļķu ceplis.

3. No priedes zariem pagatavota krāsns slota.

Avoti: EH

cepenas   apv.

1. Uz pannas palikušās pankūku atliekas.

Avoti: EH

cepenis   apv.

1. Karsts, tveicīgs laiks, visvairāk pirms pērkona negaisa.

2. Cepiens.

Avoti: NeV, EH

cepens   apv.

1. Cepans.

Avoti: EH

cēpere   apv.

1. Oranži krāsota vilnas dzija.

Avoti: EH

Ceperi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Galēnu pagastā.

2. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Cepernieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

cēperis   apv.

1. Biezs mīkstas vilnas lakats.

Avoti: TlV

Cepernieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Stabulnieku pagastā.

Avoti: LC

cepernieki

1. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Cepernieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Cepernīki   vietv.

1. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Cepernieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

cēpers   apv.

1. Biezs mīkstas vilnas lakats.

Avoti: TlV

cepesis   apv.

1. Sliņķis.

Avoti: EH

cepešbļoda   -as, s.

1. Paliels (parasti iegarens), lēzens trauks cepeša vai cita gaļas ēdiena novietošanai.

Avoti: LLVV

cepešgaļa   apv.

1. Cepetim paredzēta gaļa.

Avoti: ĒiV

cepeškrāsne   apv.

1. Cepeškrāsns.

Avoti: ĒiV

cepeškrāsniņa   apv.

1. Dem. --> cepeškrāsns.

Avoti: KnV

cepeškrāsns   -krāsns, dsk. ģen. -krāšņu, s.

1. Četrstūraina (skārda) ierīce (parasti iebūvēta plītī), ko, sakarsējot no visām pusēm, izmanto (piemēram, maizes, cepešu, pudiņu) cepšanai.

Avoti: LLVV

cepešnīca   apv.

1. Cepeškrāsns.

Avoti: VV

cepešnieks   apv.

1. Cepeškrāsns.

Avoti: MalV

cepešpanna   -as, s.

1. Panna produktu (piemēram, gaļas, mīklas) cepšanai cepeškrāsnī vai krāsnī.

Avoti: LLVV

cepete   apv.

1. Cepetis.

Avoti: KiV

cepetiņš   apv.

1. Dem. --> cepetis.

Avoti: EH

cepetis   -ša, v.

1. Cepeškrāsnī vai krāsnī cepts (retāk sautēts) paliels gaļas gabals.

Avoti: LLVV

cepetītis   apv.

1. Dem. --> cepetis.

Avoti: EH

cepets   apv.

1. Cepetis - uz uguns vai cepeškrāsnī cepts medījums, arī gaļas (piemēram, cūkgaļas) gabals.

Avoti: VV

cephalanthera   lat.

1. Cefalantēras.

Cephalanthera longifolia— garlapu cefalantēra.

Cephalanthera rubra— sarkanā cefalantēra.

Avoti: LD

cephalaria   lat.

1. Cefalārijas.

Cephalaria transsylvanica— Transilvānijas cefalārija.

Avoti: LD

cephaleia   lat.

1. Tīkllapseņu dzimtas ģints.

Cephaleia arvensis— mazā egļu tīkllapsene.

Avoti: LD

cephalidaceae   lat.

1. Piptocefalu dzimtas ģints "Piptocephalis", ko dažkārt izdala kā patstāvīgu dzimtu.

Avoti: LD

cephalocarida   lat.

1. Cefalokarīdi.

Avoti: PDE

cephalocereus   lat.

1. Cefalocereji.

Cephalocereus senilis— sirmais cefalocerejs.

Avoti: TaE

cephalophinae   lat.

1. Dukeri.

Avoti: PDE

cephalopoda   lat.

1. Galvkāji.

Avoti: PDE

cephalopterus   lat.

1. Kotingu dzimtas ģints.

Cephalopterus ornatus— Amazones saulsargputns.

Avoti: ZvP

cephalosporium   lat.

1. Monīliju dzimtas ģints, saprofīti augsnē, uz augu atliekām, Latvijā konstatētas 6 sugas.

Avoti: LD

cephalotaceae   lat.

1. Cefalotas.

Avoti: PDE

cephalozia   lat.

1. Pumpurzarenes.

Cephalozia bicuspidata— divsmaiļu pumpurzarene.

Cephalozia connivens— līksmaiļu pumpurzarene.

Cephalozia lammeriana— Lammersa pumpurzarene.

Cephalozia lunulifolia— pusmēness pumpurzarene.

Cephalozia macounii— Makouna pumpurzarene.

Cephalozia macrostachya— lielvārpu pumpurzarene.

Cephalozia pleniceps— blivgalviņas pumpurzarene.

Avoti: LD

cephaloziaceae   lat.

1. Pumpurzareņu dzimta.

Avoti: LD

cephenemyia   lat.

1. Degunspindeļu dzimtas ģints.

Cephenemyia stimulator— šīs ģints suga.

Cephenemyia ulrichii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cephennium   lat.

1. Pundurvaboļu dzimtas ģints.

Cephennium majus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cephidae   lat.

1. Stiebrlapseņu dzimta.

Avoti: LD

cephus   lat.

1. Stiebrlapseņu dzimtas ģints.

Cephus pygmaeus— labības stiebrlapsene.

Avoti: LD

cepienis   apv.

1. (Maizes) cepiens.

Avoti: KnV

cepiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> cept.

Avoti: LLVV

cepietis   apv.

1. Cepetis.

Avoti: ME

cepin   apv.

1. Savienojumā pastiprina vārdu "cept".

Avoti: ME

cepināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgāku laiku uz lēnas uguns vai nelielā karstumā cept.

2. parasti 3. pers. Ļoti spēcīgi sildīt, karsēt (par sauli).

// intrans.

3. sar. Atprasīt uzdoto mācību vielu skolā.

Avoti: LLVV, SLG

cepināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. parasti 3. pers. Tikt cepinātam.

2. sar. Sauļoties (ilgāku laiku karstā saulē).

Avoti: LLVV

cepīši   žarg.

1. Cepumi.

Avoti: SLG

cepīte   apv.

1. Cepta siļķe.

Avoti: ME

cepkij   žarg.; nelok.

1. Sīksts (par cilvēku).

Avoti: SLG

cepkijs   žarg.

1. Sīksts (par cilvēku).

Avoti: SLG

ceplenīca   apv.

1. Maizes krāsn slota.

Avoti: EH

Cepleiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

2. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Ceplīši" nosaukuma variants.

3. Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Ceplīši" nosaukums latgaliski.

4. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Ceplīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ceplenieki

1. Brocēnu novada Brocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ceplis" iedzīvotāji.

2. Auces novada Lielauces pagasta apdzīvotās vietas "Ķieģeļceplis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ceplēnieši

1. Līgatnes novada Līgatnes pagasta apdzīvotās vietas "Kaļķuceplis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ceplēns   apv.

1. Dem. --> ceplītis.

Avoti: EH

ceplīca   apv.

1. Telpa krāsns apakšā, zem kurtuves.

Avoti: EH

ceplieši

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Cepļi" iedzīvotāji.

2. Ogres novada Suntažu pagasta apdzīvotās vietas "Ķieģeļceplis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ceplinieks   apv.

1. Ķieģeļcepļa deģis; ķieģeļu dedzinātājs.

Avoti: ME

Ceplis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Mežotnes pagastā.

2. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Darvas Cepļi" nosaukums latgaliski.

3. Cepļa dolomīta atsegums - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Aizkraukles novada Aizkrauklles pagastā, Daugavas labajā krastā, ~2,5 km lejpus Pļaviņu HES aisprosta, valsts aizsardzībā kopš 1962. g., atsegumu veido >4,5 m biezi kvarcītveidīgi, mālaini, plātņaini dolomīti ar kvarca konkrēcijām (Buregu slāņi), virs tiem atrodas 3,2 m biezi Altovas slāņi, bet virspusē ir ~0,5 m bieza Katlešu svītas mālu kārta.

Avoti: LC, LE1

ceplis   -ļa, v.

1. Speciāla krāsns dažādu materiālu (parasti māla izstrādājumu vai kaļķu) apdedzināšanai.

2. Darbnīca, neliels (parasti manufaktūras tipa) uzņēmums, kur ražo ķieģeļus (kārniņus, flīzes) vai kaļķus.

3. novec. Liela krāsns zemnieku mājās (telpu apsildīšanai, maizes cepšanai, ēdienu gatavošanai, arī apgaismošanai).

Rijas ceplis— rijas krāsns.

Darvas ceplis— kokogļu dedzināšanas krāsns - aparāts, kurā veic stipri sasveķotas priežu koksnes sauso pārtvaici, iegūstot priežu darvu, terpentīnu un kokogles.

Avoti: LLVV

ceplis   apv.

1. Ceplītis.

Avoti: EH

Cepliši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

Avoti: LC

Ceplīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

6. Ceplīšu upīte - Valolas labā krasta pieteka Ērgļu novada Jumurdas pagastā, garums - ~6 km.

Avoti: LC, LD, La1

ceplīši

1. Ikšķiles novada Tīnūžu pagasta apdzīvotās vietas "Ceplīši" iedzīvotāji.

2. dsk. Ceplītis (1).

Avoti: V1

ceplītis   -ša, v.

1. Paceplīšu dzimtas ģints ("Thryothorus").

Svītrainais ceplītis— šīs ģints suga ("Thryothorus pleurostictus").

Ziemeļu ceplītis— šīs ģints suga ("Thryothorus ludovicianus").

2. Parastais paceplītis ("Troglodytes troglodytes").

3. vsk. Ceplīši (1).

Avoti: LLVV

ceplītis   apv.

1. Neliels kamīns rijas piedarbā, kurā kurināja smalki sacirstu malku, lai nodrošinātu apgaismojumu.

2. Dem. --> ceplis.

Avoti: AB1, EH

Cepļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Palsmanes pagastā.

3. Darvas Cepļi - apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Turku pagastā.

Dorvas Cepļi— Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Darvas Cepļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Cepļuki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

CEPOL   saīs.

1. Eiropas Policijas akadēmija.

Avoti: PnR

cepoņa   sar.

1. Karstums.

Avoti: Sin

cepphus   lat.

1. Putnu klases tārtiņveidīgo kārtas alku dzimtas ģints.

Cepphus grylle— arktikas svilpējalks.

Avoti: LD

CEPS   saīs.

1. Eiropas politisko studiju centrs Briselē, neatkarīga pētniecības iestāde (angļu "The Centre of European Policy Studies").

Avoti: PL

cepšana   pārt.

1. Produktu karsēšana taukos vai sakarsētā gaisā.

Avoti: ZTV

cept   cepu, cep, cep, pag. cepu; trans.

1. Karsēt uz uguns taukvielās (parasti vispirms vienu, tad otru pusi).

2. žarg. Gatavot, darināt, taisīt.

Cept augšā— veidot, taisīt, gatavot.

Avoti: LLVV, SLG, Sin

CEPT   saīs.

1. Eiropas pasta un telekomunikāciju pārvalžu konference (fr. "Conference europeenne des administrations des postes et des telecommunications").

Avoti: PnR

cepties   parasti 3. pers., cepas, pag. cepās; refl.

1. Tikt ceptam.

2. žarg. Emocionāli iekarst, aizvainoties.

Avoti: LLVV

ceptuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Uzņēmums, fabrika, arī cehs, kur cep maizi, maizes izstrādājumus.

Avoti: LLVV

cepumiņš

1. Dem. --> cepums.

Avoti: LV93

cepums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> cept.

2. Nelieli konditorejas izstrādājumi, kuru galvenās izejvielas ir milti, cukurs, taukvielas, olas.

3. žarg. Muļķis.

Avoti: LLVV

cepura   žarg.

1. Ķēdīte.

Avoti: KZ

cepurains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Ar cepuri (galvā).

Avoti: LLVV

cepurāt   apv.

1. Cepurāt rudzus - statiņos saslietajiem rudzu kūļiem uzlikt resgalī sasietu kūli, lai tos pasargātu no lietus.

Avoti: EH

cepurbaļķis   apv.

1. Baļķis, ko ēku būvējot, liek uz aplodām.

Avoti: ĒiV

cepure   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Apģērba piederums, kas izgatavots atbilstoši galvas formai un domāts galvas virsējās daļas segšanai.

2. apv. Resgalī sasiets labības kūlis, ko uzliek statiņam vai gubai, lai to pasargātu no lietus.

Avoti: LLVV, ViV

cepurene

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Encalyptaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Encalypta"), Latvijā konstatētas 3 sugas.

Bārkstainā cepurene— cepureņu suga ("Encalypta ciliata"), Latvijā aizsargājama.

Parastā cepurene— cepureņu suga ("Encalypta vulgaris"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

cepurgliemezis

1. dsk. Gliemežu klases kātacu plaušgliemežu kārtas dzimta ("Ancylidae"), Latvijā konstatētas 2 ģ., 2 s.

Avoti: LD

cepurieši

1. Lubānas novada Indrānu pagasta apdzīvotās vietas "Cepurītes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cepurīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> cepure.

2. Speciāls galvas apsegs (parasti no balta auduma), piemēram, medicīnas darbiniekiem, pārtikas rūpniecības darbiniekiem.

3. bot. Augšējā (sēnes) augļķermeņa daļa.

Cepurīšu sēnes— bazīdiju sēņu rinda; galvenās ir beku, bērzlapju un lapiņsēņu dzimtas; to augļķermeņi diezgan lieli, galīgi, ātri sapūst.

4. apv. Pulkstenītes ("Campanula").

5. apv. Platlapu pulkstenīte ("Campanula latifolia").

Avoti: LLVV, LV93, Aug2

cepurītes   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

2. Pulkstenītes ("Campanula").

Avoti: Aug2

Cepurīte   vietv.

1. Sala Alūksnes ezerā.

Cepurītes salas apmetne— atrodas Alūksnes ezera salā Cepurītē, atrastas bezripas (apmestās, gludās) un ripas keramikas lauskas, māla tīģeļa, lejamās formas fragmenti, bijusi apdzīvota 1. gt. - 2. gt. sākumā.

Avoti: LE1

Cepurītes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Lubānas novada Indrānu pagastā.

Avoti: LC

cepurītieši

1. Lubānas novada Indrānu pagasta apdzīvotās vietas "Cepurītes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cepurniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar cepuru izgatavošanu.

Avoti: LLVV

Cepurnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Lubānas novada Indrānu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

cepurnieks   -a, dsk. ģen. -ku, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar cepuru izgatavošanu.

Avoti: LLVV

cepurot   novec.

1. Mičot jauno sievu.

Avoti: KV

cepurots   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Cepurains.

Avoti: LLVV

cera

1. Cekuls; mati, īpaši netīri, nevīžīgi.

2. novec. Vasku apzīmējums farmacijā.

Avoti: Sin, ME, KV

cerācija   biol.

1. dsk. Dinofītaļģu nodalījuma ģints ("Ceratium").

Bezdelīgveida cerācija— šīs ģints suga ("Ceratium hirundinella").

Avoti: LD

cerains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir ceri; ar daudziem ceriem.

Avoti: LLVV

cerāliji   vēst.

1. Dievietei Cererai veltīti svētki Senajā Romā.

Avoti: MkV

Cerama   vietv.; novec.

1. Serama - sala Moluku salu grupā, Indonēzijā.

2. Ceramas jūra - Seramas jūra, starpsalu jūra Malajas arhipelāgā.

Avoti: PZT

ceramā   sar.

1. Iemīļotā.

Avoti: Sin

cerambycidae   lat.

1. Koksngraužu dzimta jeb ūsaiņi.

Avoti: LD

cerambyx   lat.

1. Koksngraužu dzimtas ģints.

Cerambyx cerdo— ozolu koksngrauzis.

Avoti: LE1

ceramiaceae   lat.

1. Cerāmiju dzimta.

Avoti: LD

ceramiales   lat.

1. Cerāmiju rinda.

Avoti: LD

cerāmija

1. dsk. Sārtaļģu florideju klases rinda ("Ceramiales"), augstāk attīstītās sārtaļģes, tumšsarkans zarots, plātņveida, plakans vai pavedienveida laponis, 4 dzimtas, ~1300 sugu, Latvijā konstatētas 2 dzimtas, 8 sugas.

2. Šīs rindas dzimta ("Ceramiaceae"), Latvijā konstatētas 2 ģintis.

3. Šīs dzimtas ģints ("Ceramium"), 60 sugas, Latvijā konstatētas 4 sugas.

Avoti: LPE

ceramium   lat.

1. Cerāmiju dzimtas ģints.

Ceramium diaphanum— šīs ģints suga.

Ceramium rubrum— šīs ģints suga.

Ceramium strictum— šīs ģints suga.

Ceramium tenuissimum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cerapads

1. Augļu koks, stepes ķirša un Japānas ievas hibrīds.

Avoti: SV69

ceras   -u, s., poēt.

1. Cerības.

Avoti: LLVV

cerasīns   novec.

1. Ķiršu sveķu sastāvdaļa, skābais kalcija metaarabināts.

Avoti: KV

cerastium   lat.

1. Radzenes 2.

Cerastium arvense— tīruma radzene.

Cerastium biebersteinii— Bīberšteina radzene.

Cerastium caespitosum— velēnu radzenes "Cerastium holosteoides" nosaukuma sinonīms.

Cerastium dubium— šaubīgā radzene.

Cerastium fontanum ssp. macrocarpum— lielaugļu radzenes apakšsuga.

Cerastium holosteoides— velēnu radzene.

Cerastium macrocarpum— lielaugļu radzene.

Cerastium semidecandrum— piecputekšņlapu radzene.

Cerastium tomentosum— tūbainā radzene.

Avoti: LD, DaE

cerasus   lat.

1. Ķirši.

Cerasus avium— saldais ķirsis.

Cerasus bessey— Besija ķirsis.

Cerassus fruticosa— stepes ķirsis.

Cerasus glandulosa— dziedzerainais ķirsis.

Cerasus mahaleb— smaržīgais ķirsis.

Cerasus pensylvanica— Pensilvānijas ķirsis.

Cerasus pumila— zemais ķirsis.

Cerasus sargentii— Sārdženta ķirsis.

Cerasus tomentosa— tūbainais ķirsis.

Cerasus vulgaris— parastais ķirsis.

Avoti: LD, PDE

cerāt   apv.

1. Augt ceros.

Avoti: EH

ceratinella   lat.

1. Pundurzirnekļu dzimtas ģints.

Ceratinella brevis— pundurzirnekļu suga.

Avoti: LD

ceratium   lat.

1. Cerācijas.

Ceratium cornutum— cerāciju suga.

Ceratium hirundinella— bezdelīgveida cerācija.

Avoti: LD

ceratium   lat.

1. Vicaiņu klases ģints.

Ceratium hirundinella— šīs ģints suga.

Ceratium palmatum— šīs ģints suga.

Ceratium reticulatum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ceratocystis   lat.

1. Plektomicēšu klases asku sēņu ģints.

Ceratocystis coerulea— šīs ģints sugas "Ceratocystis pilifera" nosaukuma sinonīms.

Ceratocystis minor— šīs ģints suga.

Ceratocystis pilifera— šīs ģints suga.

Ceratocystis ulmi— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ceratodon   lat.

1. Ragzobes.

Ceratodon purpureus— purpura ragzobe.

Avoti: LD

ceratods   novec.

1. Viena no divējādi elpotājām zivīm Austrālijā.

Avoti: KV

ceratoneis   lat.

1. Fragilāriju dzimtas ģints.

Ceratoneis arcus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ceratonia   lat.

1. Cezalpīniju dzimtas ģints.

Ceratonia siliqua— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ceratonija

1. Cezalpīniju dzimtas suga ("Ceratonia siliqua"), vidēji liels, mūžzaļš koks, Vidusjūras zemēs un Arābijā.

Avoti: LLVV, LD

ceratophyllaceae   lat.

1. Raglapju dzimta.

Avoti: LD

ceratophyllum   lat.

1. Raglapes.

Ceratophyllum demersum— iegrimusī raglape.

Ceratophyllum submersum— pusgrimusī raglape.

Avoti: LD

ceratophyllus   lat.

1. Blusu kārtas ģints, kas parazitē uz putniem un putnu ligzdās.

Ceratophyllus columbae— šīs ģints suga, kas parazitē uz mājas baloža.

Ceratophyllus farreni— šīs ģints suga, kas parazitē uz čurkstēm.

Ceratophyllus fasciatus— šīs ģints suga.

Ceratophyllus gallinae— šīs ģints suga, kas parazitē vismaz uz 8 dažādām putnu sugām.

Ceratophyllus garei— šīs ģints suga, kas arī parazitē vismaz uz 8 dažādām putnu sugām.

Ceratophyllus hirundinis— šīs ģints suga, kas parazitē uz čurkstēm.

Ceratophyllus styx— šīs ģints suga, kas parazitē uz krasta čurkstes.

Avoti: LD

ceratopogonidae   lat.

1. Miģeļu dzimtas "Heleidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

ceratosauri   novec.

1. Izmirušas ķirzakas no triasa laikmeta.

Avoti: SV33

ceratostigma   bot.

1. Plumbagu dzimtas ģints ("Ceratostigma"), dekoratīvi, daudzgadīgi lakstaugi.

Plumbagu ceratostigma— ceratostigmu suga ("Ceratostigma plumbaginoides").

Vilmota ceratostigma— ceratostigmu suga ("Ceratostigma willmotianum").

Avoti: DaE

ceratostigma   lat.

1. Ceratostigmas.

Ceratostigma plumbaginoides— plumbagu ceratostigma.

Ceratostigma willmottianum— Vilmnota ceratostigma.

Avoti: DaE

ceratostomella   lat.

1. Plektomicēšu klases asku sēņu ģints "Ceratocystis" divu sugu ģints nosaukuma sinonīms.

Ceratostomella pini— plektomicēšu klases asku sēņu sugas "Ceratocystis minor" nosaukuma sinonīms.

Ceratostomella ulmi— plektomicēšu klases asku sēņu sugas "Ceratocystis ulmi" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

ceratotherium   lat.

1. Degunradžu dzimtas ģints.

Ceratotherium simum— baltais degunradzis.

Avoti: PDE

ceratozaurs   novec.

1. Ķenguram līdzīga izmirusi, 4-5 m gara ķirzaka, īsām priekškājām un garu asti, dzīvoja apakšējā krīta periodā ZR Amerikā un D Āfrikā.

Avoti: KV

ceratozetoidea   lat.

1. Ērču kārtas bruņērču grupas virsdzimta.

Avoti: LD

cerāts   novec.

1. Speciāls zāļu veids aptiekās, cietāks par ziedi, bet mīkstāks par plāksteri.

2. Preparāts fotogrāfiju spodrināšanai un aizsargāšanai no gaisa iedarbības.

Avoti: KV

Ceraukste   vietv.

1. Mūsas labā krasta pieteka Bauskas novadā, garums - 32 km (Latvijā 23 km), kritums - 23 m, sākas Lietuvā, reljefa pacēlumā starp Mūsu un Mēmeli.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novadā 10 km no Bauskas, izveidojusies bijušās muižas "Zerrauxt" teritorijā, pagasta centrs.

3. Ceraukstes pagasts - pagasts Bauskas novadā starp Mūsu un Mēmeli, robežojas ar Codes, Vecsaules, Brunavas, Gailīšu un Īslīces pagastu, kā arī ar Bauskas pilsētu; bijušie nosaukumi: vāciski - Zerrauxtsche, krieviski - Cerraukstskaja.

Ceraukstes pagasta teritorija— 1990. g. atjaunotajā pagastā iekļauta arī daļa pirmskara Vecsaules un Bauskas pagasta teritorijas, kas atradās Mēmeles kreisajā krastā, savukārt pirmskara Ceraukstes pagasta teritorijas daļa, kas atradās Mūsas kreisajā krastā, tagad iekļauta Gailīšu pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

ceraukstieši

1. Bauskas novada Ceraukstes pagasta apdzīvotās vietas "Ceraukste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cerazinoze   med.

1. Ogļhidrāts no ķiršu sveķiem.

Avoti: TM

cerazīns   med.

1. Sarkana azokrāsviela citoplazmas krāsošanai.

Avoti: TM

cerba   apv.

1. Sproga.

2. Cilvēks pinkainiem matiem.

Avoti: KV

cerbans   apv.

1. apv. Cilvēks ar pinkainiem matiem.

Avoti: ME

cerbers   -a, v.

1. Sengrieķu mitoloģijā - nikns suns, kas sargāja ieeju pazemes valstībā.

2. Modrs un nikns sargs.

Avoti: LLVV

Cērbiga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zoerbig"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 9500 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Cerbste   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zerbst"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 22000 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi, LpA

cerbuks   apv.

1. Pinkaini mati.

2. Cilvēks ar izspūrušiem matiem; ļauns, vardarbīgs cilvēks.

3. Zebiekste.

Avoti: ME, EH

cerbuls   apv.

1. Spurdze, skara.

Avoti: ME

cerbuls   apv.; hip.

1. Vertikāli uzstādīts koks, kuru spēles dalībnieki cenšas apgāzt, metot tam ar nūjām.

Avoti: ME

cerceris   lat.

1. Racējlapseņu dzimtas ģints.

Cerceris arenaria— racējlapseņu suga, kas baro kāpurus ar smecernieku kāpuriem.

Avoti: LD

cercidiphyllaceae   lat.

1. Katsuru dzimta.

Avoti: LD

cercidiphyllum   lat.

1. Katsuras.

Cercidiphyllum japonicum— Japānas katsura.

Cercidiphyllum magnificum— diženā katsura.

Avoti: LD

cercis   lat.

1. Jūdaskoks.

Cercis canadensis— Kanādas jūdaskoks.

Cercis siliquastrum— parastais jūdaskoks.

Avoti: LD

cercle   novec.

1. Pulciņš, izmeklēta sabiedrība.

Avoti: KV

cercocebus   lat.

1. Mangabeji.

Avoti: PDE

cercopithecidae   lat.

1. Mērkaķu dzimta.

Avoti: PDE

cercopithecus   lat.

1. Mērkaķi.

Avoti: PDE

cercospora   lat.

1. Cerkosporas.

Cercospora apii— cerkosporu suga.

Cercospora beticola— cerkosporu suga.

Cercospora dubia— cerkosporu suga.

Cercospora mercurialis— cerkosporu suga.

Cercospora microsora— cerkosporu suga.

Cercospora zebrina— cerkosporu suga.

Avoti: LD

cercyon   lat.

1. Dubļmīļi.

Avoti: LD

CERD   saīs.

1. Eiropas Izpētes un attīstības komiteja (fr. "Comite europeen de la recherche et du developpment").

Avoti: PnR

cere   apv.

1. Cerība.

2. Iedoma.

3. Sprēslīca.

Avoti: ĒiV, EH, TlV

Cere   vietv.

1. Pilsēta Kipras Republikā, 5270 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

cēre   apv.

1. Vērpjamā ratiņa daļa (ērkulis, sprēslīca), parasti izgriezta un izrakstīta dēlīša veidā, kur piesprauž vērpjamo linu, pakulu vai vilnas kodaļu; cērve; cēris.

Avoti: KV

cēre   apv.

1. Kāda asa zāle, ko lopi noniecina.

2. Matu cekuls.

Avoti: EH

Cēre   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kandavas novadā (līdz 2009. g. - Tukuma rajonā) 9 km no Kandavas, pagasta centrs.

2. Cēres pagasts - pagasts Kandavas novadā, robežojas ar Kandavas pagastu, kā arī ar Talsu un Tukuma novadu.

Cēres pagasta teritorija— 1999.-2009. g. pagasta teritorija bija Tukuma rajona Kandavas novada sastāvā, 1996.-1999. g. ietilpa Kandavas lauku teritorijā, 1990. g. atjaunotā pagasta teritorija ir mazāka nekā puse no pirmskara teritorijas, pārējā daļa pievienota tagadējam Kandavas pagastam un Tukuma novada Pūres pagastam.

Avoti: LPag, LC

Cerea   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cerea"), Venēcijas reģiona Veronas provincē, 16300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

cereālijas   novec.

1. Senajā Romā svētki par godu dievietei Cererai.

2. Dažāda labība.

Avoti: SV33

cereāls

1. Tāds, kas saistīts ar graudaugiem, to ražu.

cerebelīts   med.

1. Smadzenīšu iekaisums.

Avoti: MSV

cerebīt   apv.

1. Pieskaroties kairināt (parasti par kukaiņiem).

2. Slepus ēst.

Avoti: KiV

cerebr-   med.

1. Salikteņos norāda uz lielajām smadzenēm.

Avoti: MSV

cerebrācija   med.

1. Funkcionāla lielo smadzeņu darbība; psihiska aktivitāte vispār.

Avoti: TM

cerebrālijas   novec.

1. Dāvanas, lauku augļi; seno romiešu svētki par godu Cererai.

Avoti: KV

cerebrāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar galvas smadzenēm.

Cerebrālā parēze— nervu slimība ar motoriskiem traucējumiem, ko radījuši smadzeņu bojājumi agrā bērnībā vai grūtniecības laikā.

Cerebrālie līdzskaņi— līdzskaņi, kurus izrunājot mēle atliecas atpakaļ; retrofleksīvie līdzskaņi.

Avoti: LLVV, LEV, SV99

cerebrastēnija   med.

1. Galvas smadzeņu funkcionāls vājums: nespēja koncentrēties, emocionāla labilitāte; var būt primāra un sekundāra; cēloņi: garīga pārpūle, psihiska trauma, smadzeņu satricinājums, hroniskas infekcijas, intoksikācijas.

Avoti: TM

cerebro-   med.

1. Salikteņos norāda uz lielajām smadzenēm.

Avoti: MSV

cerebrofizioloģija   med.

1. Smadzeņu fizioloģija.

Avoti: TM

cerebrogalaktoze   med.

1. Smadzeņu vielas galaktoze.

Avoti: TM

cerebrohifoīds   med.

1. Līdzīgs smadzeņu audiem.

Avoti: TM

cerebroīds   med.

1. Līdzīgs smadzeņu vielai.

Avoti: TM

cerebromeningīts   med.

1. Lielo smadzeņu un to apvalku iekaisums.

Avoti: TM

cerebronskābe   med.

1. Taukskābe, iegūta hidrolizējot smadzeņu balto vielu.

Avoti: TM

cerebropontīns   med.

1. Uz lielajām smadzenēm un tiltu attiecīgs.

Avoti: MSV

cerebroskleroze   med.

1. Lielo smadzeņu audu skleroze.

Avoti: TM

cerebroskopija   med.

1. Oftalmoskopija smadzeņu slimību diagnostikai.

2. Smadzeņu pēcnāves apskate.

Avoti: TM

cerebrospināls   biol.

1. Mugurkaula smadzeņu, uz mugurkaula smadzenēm attiecīgs.

Cerebrospinālais šķidrums— smadzeņu šķidrums, kas piepilda telpu starp smadzeņu apvalkiem un regulē osmotisko spiedienu smadzenēs.

Avoti: ZTV

cerebrostomija   med.

1. Atveres izveidošana lielajās smadzenēs.

Avoti: TM

cerebrotomija   med.

1. Lielo smadzeņu ķirurģiska vai anatomiska sekcija.

Avoti: TM

cerebrotonija   med.

1. Savaldība, piesardzība un noslēgtība kā rakstura īpašība.

Avoti: TM

cerebrovaskulārs   med.

1. Uz smadzeņu asinsvadiem attiecīgs.

Avoti: MSV

cerebroze   med.

1. Smadzeņu vielas galaktoloze.

2. Lielo smadzeņu deģeneratīva rakstura slimība.

Avoti: TM

cerebrozīdi

1. Salikti lipīdi, kas sastopami augu un dzīvnieku audos, īpaši daudz - nervu audu membrānās.

Avoti: EV

cerebrozidoze   med.

1. Lipoidozes forma, ko raksturo kerazīna pārsvars ķermeņa taukos.

Avoti: TM

cerejs   biol.

1. Neļķu rindas kaktusu dzimtas ģints ("Cereus"), kaktuss ar cilindrveida stumbru.

Jamakuras cerejs— cereju suga ("Cereus jamacaru").

Peru cerejs— cereju suga ("Cereus peruvianus").

Urugvajas cerejs— cereju suga ("Cereus uruguayanus").

Avoti: SV99, TaE

Cerekeva   vietv.

1. Horni Cerekeva - pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 1790 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

cerekla   apv.

1. Nelokāma, stingra doma vai ideja.

Avoti: ME, VeAT

cerekle   apv.

1. Lūgšanu grāmata.

Avoti: EH

cerēklis   apv.

1. Kaut kas, uz kā kāds balsta savu cerību.

Avoti: ME, VeAT

cerēklis   apv.

1. Ar krūmājiem, brikšņiem apaugusi vieta.

Avoti: ME, VeAT

ceremonēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Izturēties ceremoniāli, pārsmalcināti.

Avoti: LLVV

ceremoniālmaršs   mil.

1. Karaspēka gājiens saskaņā ar stingri noteiktu reglamentu (ceremoniālu) ar mūziku (bungām) parādēs, ierindas skatēs, dažādos svinīgos pasākumos.

Avoti: MIL

ceremoniāls   -a, v.

1. Oficiāli pieņemta kārtība (svinīgā pieņemšanā, gājienā u. tml.).

Avoti: LLVV

ceremoniāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Noteiktam ceremoniālam 1 atbilstošs; arī svinīgs.

2. Pārsmalcināts (manierēs, izturēšanās veidā); ar pārsmalcinātām manierēm.

Avoti: LLVV

ceremonija   -as, s.

1. Oficiāla, svinīga (kādas darbības, akta u. tml.) norise; svinības pēc iepriekš noteiktas kārtības.

2. parasti dsk.; niev. Formalitāte.

3. Ārišķība, pārspīlēta ārējo formu ievērošana, manierība.

Avoti: LLVV

ceremonijmeistars

1. Ceremoniāla kārtības pārraudzītājs.

Avoti: SV69

cerendnieki

1. Kuldīga novada Gudenieku pagasta apdzīvotās vietas "Cerenda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cerene   apv.

1. Iecerētā, izraudzītā līgava.

Avoti: TlV

cereni   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cērenieki

1. Brocēnu novada Gaiķu pagasta apdzīvotās vietas "Cēri" iedzīvotāji.

2. Tukuma novada Zentenes pagasta apdzīvotās vietas "Cēre" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cerenieki

1. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Ceri" iedzīvotāji.

2. dsk. Cerenieks.

Avoti: V1

cerenieks

1. apv. Puisis, kas cerē uz kādu meitu.

2. vsk. Cerenieki.

Avoti: KV

cerenīši   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cerēns   apv.

1. Neliels krūms, cers.

Avoti: ĒiV

Cerensjkaja   vietv., vēst.

1. Brocēnu novada Cieceres pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

cereņi   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cereoli   novec.

1. Agrāk lietots veids zāļu ievešanai dzimumorgānos; sastāvēja no cilindriskos spieķīšos satītiem un ar vasku piesātinātiem audekla gabaliņiem.

Avoti: KV

Cerera

1. Romiešu mitoloģijā - labības un ražas dieviete.

2. Vislielākā mazā planēta (diam. 1000 km), atklāta 1801. g.

Avoti: LEV

cereras   novec.

1. Dāvanas, lauku augļi; seno romiešu svētki par godu Cererai.

Avoti: KV

ceres   apv.

1. Bērna gaidības; cerības.

Avoti: TlV

ceres   apv.

1. Ceri.

Avoti: TlV

ceresants   apv.

1. Sēklu kodināšanas līdzeklis.

Avoti: KiV

ceresīns   novec.

1. Rafinēts ozokerīts, balta, cieta mikrokristāliska masa, lieto sveču rūpniecībā, ziedēm, bišu vasku vietā.

Avoti: KV

cerēt   ceru, ceri, cer, pag. cerēju; intrans.

1. Gaidīt (ko), ilgoties (pēc kā), paredzot ko labu, vēlamu.

// trans. Ar noteiktu pārliecību gaidīt, arī paredzēt (ko).

Avoti: LLVV

cerēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; novec.

1. Pēc savstarpējas vienošanās cerēt uz apprecēšanos, kāzām.

Avoti: LLVV

cereus   lat.

1. Cereji.

Cereus jamacaru— Jamakuras cerejs.

Cereus peruvianus— Peru cerejs.

Cereus uruguayanus— Urugvajas cerejs.

Avoti: PDE, TaE

cerezīns   ķīm.

1. Dabisks, ciets lielmolekulāru ogļūdeņražu maisījums; lieto izolācijas materiālu izgatavošanai (sauc arī par zemes vasku).

Cerezīna vasks— kosmētikas sastāvdaļa (trausls vasks, ko iegūst no ozocerīta minerāla), biezinātājs, antistatiķis, tiek izmantots aizsagkrēmos, matu kondicionētājos, krēmveida vaigu sārtuma līdzekļos, lūpu krāsās, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai kosmētikā, dažiem cilvēkiem var izraisīt pastiprinātu jutīgumu.

Avoti: ZTV, Zkp

cerezīts   novec.

1. Bieza, baltas vai gaiši dzeltenas krāsas krējumveida masa, kas piešķir betonam ūdensnecaurlaidīgumu, gatavo no oleīnskābes sāls un kaļķiem.

Avoti: LxE

ceri   apv.

1. Karsējamie akmeņi uz rijas vai pirts krāsns spriešļiem, kur lej ūdeni ("met garu"), lai rastos karsta suta.

Avoti: LE

Cerība   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Sēmes pagastā.

2. Tukuma novada Sēmes pagasta apdzīvotās vietas "Vilksala" otrs nosaukums.

Avoti: LC

cerības   -u, s.

1. Gaidas, pārliecības pilnas ilgas pēc kā laba, vēlama īstenošanās.

Avoti: LLVV

ceridifila

1. dsk. Divdīgļlapju klases burvjlazdu apakšklases rinda ("Ceridiphyllales"), kurā ir 1 dz., 1 ģ., 2 s.

Avoti: PDE

ceridiphyllales   lat.

1. Ceridifilu rinda.

Avoti: PDE

ceriene   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cerieši

1. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Ceri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cerīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dod cerību; tāds, kurā izpaužas cerība.

2. Uzmanīgs, saprātīgs.

3. Apdāvināts ar labu atmiņu.

Avoti: MLVV, EH

cerīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> cerīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

cērijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - mīksts, pelēks metāls, simbols Ce, atomnumurs - 58, atommasa - 140,12, zināmi 15 izotopi, no kuriem 4 ir stabili.

Avoti: LLVV

cerināji   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cerinas   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cerīnas   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cerīncers   apv.

1. Ceriņu krūms.

Avoti: ĒiV

cerīne   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cerines   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cerīnes   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cerīni   apv.

1. Ceriņi.

Avoti: ĒiV

cerini   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cerinieks   apv.

1. Cerenieks.

Avoti: TlV

cerinieši

1. Ķekavas novada Daugmales pagasta apdzīvotās vietas "Ceriņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cerīnkoks   apv.

1. Ceriņu koks.

Avoti: ĒiV

cerīnkrūms   apv.

1. Ceriņu krūms.

Avoti: ĒiV

cerīnlillā   apv.

1. Gaiši violets (līdzīgs zilo ceriņu ziediem).

Avoti: ĒiV

cerīns   apv.; hip.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cērīns   novec.

1. Viena no bišu vasku sastāvdaļām.

Avoti: SV33

cerinthe   lat.

1. Vaskainītes.

Cerinthe minor— mazā vaskainīte.

Avoti: LD

cerīņi   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

ceriņkoks   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

ceriņkrāsa   -as, s.

1. Zilgani violeta (ceriņu ziediem raksturīga) krāsa.

Avoti: LLVV

ceriņkrūms   -a, v.

1. Ceriņu krūms.

2. apv. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: LLVV, Aug2

ceriņš   -a, v.; bot.

1. Olīvu dzimtas ģints ("Syringa"), krāšņumkrūms ar smaržīgiem violetiem vai baltiem ziediem blīvās skarās, ~30 sugas.

Afganistānas ceriņš— ceriņu suga ("Syringa afghanica").

Amūras ceriņš— ceriņu suga ("Syringa amurensis").

Ķīnas ceriņš— ceriņu suga ("Syringa chinensis").

Himalaju ceriņš— ceriņu suga ("Syringa emodi").

Japānas ceriņš— ceriņu suga ("Syringa reticulata").

Ķīnas ceriņš— ceriņu suga ("Syringa x chinensis").

Liektais ceriņš— ceriņu suga ("Syringa reflexa").

Matainais ceriņš— ceriņu suga ("Syringa villosa").

Meijera ceriņš— ceriņu suga ("Syringa meyeri").

Parastais ceriņš— ceriņu suga ("Syringa vulgaris").

Persijas ceriņš— ceriņu suga ("Syringa persica").

Plūksnlapu ceriņš— ceriņu suga ("Syringa pinnatifolia").

Sīklapu ceriņš— ceriņu suga ("Syringa microphylla").

Smalklapainais ceriņš— ceriņu suga ("Syringa tomentella").

Šķeltais ceriņš— ceriņu suga ("Syringa laciniata").

Tīgeršteta ceriņš— ceriņu suga ("Syringa tigerstedtii").

Transilvānijas ceriņš— ceriņu suga ("Syringa josikaea").

Ungārijas ceriņš— ceriņu suga ("Syringa josikaea").

Zvegifleksa ceriņš— ceriņu suga ("Syringa x swegifleksa").

Zvjaginceva ceriņš— ceriņu suga ("Syringa sweginzovii").

2. Šī auga ziedi vai zari ar ziediem.

3. apv. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: LLVV, DaE, Aug2

ceriņzars   -a, v.

1. Ceriņu krūma zars (parasti ar ziediem vai ziedu pumpuriem).

Avoti: LLVV

ceriņziedi   -u, vsk. ceriņzieds, -a, v.

1. Ceriņu ziedu skara.

Avoti: LLVV

ceriodaphnia   lat.

1. Dafniju dzimtas ģints.

Ceriodaphnia pulchella— šīs ģints suga.

Ceriodaphnia quadrangularis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ceris   apv.

1. Sprēslīca; cere.

Avoti: TlV

cēris   apv.

1. Vērpjamā ratiņa daļa (ērkulis, sprēslīca), parasti izgriezta un izrakstīta dēlīša veidā, kur piesprauž vērpjamo linu, pakulu vai vilnas kodaļu; cērve; cēre.

Avoti: KV

cerītis   apv.

1. Sprēslīca; cere.

Avoti: TlV

cerītis   apv.

1. Gara zāle uz ciņa purvainā pļavā.

Avoti: EH

cerītmetāli   novec.

1. Elementu rinda, kuru oksīdi izveido noteiktu retzemju grupu: lantans, cerijs, praseodims, neodims, samarijs.

Avoti: KV

cerkārija

1. Dažu divpiesūcekņu sūcējtārpu kustīga kāpura stadija.

Avoti: LPE

cerkārijs

1. Plakantārpu attīstības stadija (kāpurs).

Avoti: LD

cerkas

1. Kukaiņu tēviņu un mātīšu vēdera pēdējā posma piedēkļi.

Avoti: LD

Cerkazi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Alsviķu pagastā.

Avoti: LC

cerkazis   apv.

1. Pašausts pusvilnas audums, kam ir diedziņu velki un vilnas audi.

Avoti: KiV

cērklis   apv.

1. Izliekts cirvis vai līks nazis.

Avoti: TlV

cērkne   apv.

1. Cērte.

Avoti: ME

Cerknica   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Cerknica"), Notraņsko Kraškas reģionā, 3900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

cērknis   apv.

1. Cirvis, ar ko darina vienkoča traukus (siles, abras u. tml.).

Avoti: ĒiV

cerkomonādes   med.

1. Vicaiņu ģints, kas mitinās zarnās.

Avoti: TM

cerkomonas   med.

1. Vicaiņu ģints; mitinās zarnās.

Avoti: MSV

cerkomonioze   med.

1. Infestācija ar cerkomonām.

Avoti: MSV

cerkosporas

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma demāciju dzimtas ģints ("Cerospora"), parazitē uz augu lapām, stumbriem, augļiem, ~1270 s., Latvijā konstatētas ~35 sugas.

Avoti: LD

Cerkovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

cērksnis   apv.

1. Cirvis, ar ko darina vienkoča traukus (siles, abras u. tml.); cērknis.

Avoti: ĒiV

cerkste   apv.

1. Sāpes locekļos; džerkste.

Avoti: KV

Cērkste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Engures novada Smārdes pagastā.

Avoti: LC

cērkstenieki

1. Engures novada Smārdes pagasta apdzīvotās vietas "Cērkste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cērkstnieki

1. Engures novada Smārdes pagasta apdzīvotās vietas "Cērkste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cērmala   apv.

1. Krūmmala.

Avoti: ĒiV

Cermate   vietv.

1. Kūrorts Šveices dienvidos, Valē kantonā, Materhorna un Monterozas piekājē 1620 m vjl., trosu dzelzceļš uz Gornergrati (3136 m vjl.).

Avoti: PZT

cermauksis   apv.

1. Dažos novados sermuļa nosaukums.

Avoti: KV

cērmauksis   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērmaukslis   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērmaukstis   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērmaukša   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Nematožu klases apakškārta ("Ascaridata"), līdz 30 cm garš parazītisks velteniskais tārps (dzīvnieku, arī cilvēku organismā).

Cērmju zāles— biškrēsliņi.

Cilvēka cērme— cērmju suga ("Ascaris lumbricoides").

Cūku cērme— cērmju suga ("Ascaris suum").

Vistu cērme— cērmju suga ("Ascaridia galli").

Zirgu cērme— cērmju suga ("Parascaris equorum").

2. vulg. Tievs, garš cilvēks.

Avoti: LLVV, Sin, LD, SLG

cērmjuzāles   apv.

1. Tautas medicīnas līdzeklis cērmju izdzīšanai - biškrēsliņi ar cukuru.

Avoti: MalV

Cērmens   vietv.

1. Cārmaņa ezers - atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurienē, 158,6 m vjl., Krāslavas novada Aulejas pagastā, garums - 5,6 km, lielākais platums - 0,6 km, vidējais dziļums - 9,3 m, lielākais dziļums - 30,6 m, ļoti līčaina krasta līnija; Cērmena ezers.

Avoti: LE1

cērmoksis   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērmokslis   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērmokša   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērmoška   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērmūksis   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērmūkslis   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cermūkša   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērmukša   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērmūkša   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērmukšas   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērmulis   apv.

1. Sprakšķu kāpurs jeb drātstārps ("Elateridae").

Avoti: KnG

cērmuška   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērmuškas   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

cērmuzāles   apv.

1. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2, MalV

cērmzāles   apv.

1. Medikamenti, drogas, ko lieto cērmju izdzīšanai.

Avoti: ĒiV

CERN   saīs.

1. Eiropas kodolpētījumu organizācija (fr. "Organisation europeene pour la recherche nucleaire").

Avoti: PnR

cērnieki

1. Tukuma novada Zentenes pagasta apdzīvotās vietas "Cēre" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Cernuns   rel.

1. Ragains ķeltu dievs, kurš tiek asociēts ar zemi un auglību, dzīvnieku valstības aizstāvis.

Avoti: R1

cerogrāfija   poligr., novec.

1. Process, kurā apsudrabotai vara plāksnei uzziež ar grafītu sajauktu vaska kārtu, asē tajā zīmējumu un noformē galvaniski izcilspiedumam.

Avoti: GV

ceroīds   med.

1. Viela, ko atrod taukos aknu eksperimentālajā cirozē, ja barībā trūkst metionīna.

Avoti: TM

ceroklis   apv.

1. Cerība, patvērums.

Avoti: KV

ceroklis   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: ME

cerokslis   mit.

1. Īss dievturības ticības mācības izklāsts jautājumu un atbilžu veidā; dievturības katheisms.

cerokslis   apv.

1. Knēvelis, knauķis.

Avoti: ME, VeAT

cerokslis   apv.

1. Neliels krūmājs.

Avoti: EH

Cerokslis   mit.

1. Latviešu mitoloģijā - lauku, it īpaši labības dievs.

Avoti: MitJ

cērokslis   apv.

1. Krūmu vai puķu grupa.

Avoti: EH

ceroleīns   med.

1. Viela, ko atrod bišu vaskā, šķīst alkoholā; taukskābju maisījums.

Avoti: TM

ceroma   med.

1. Vaskveidīgi deģenerējies audzējs.

Avoti: TM

ceronis   apv.

1. Mati, spalvas.

Avoti: ME, VeAT

ceropegia   lat.

1. Ceropēgijas.

Ceropegia radicans— lienošā ceropēgija.

Ceropegia woodii— Vuda ceropēgija.

Avoti: TaE

ceropēgija   bot.

1. Oleandru dzimtas ģints ("Ceropegia"), kas veido ļoti sarežģītus ziedus.

Lienošā ceropēgija— ceropēgiju suga ("Ceropegia radicans").

Vuda ceropēgija— ceropēgiju suga ("Ceropegia woodii").

Avoti: TaE

ceropis   lat.

1. Bezdelīgu dzimtas ģints.

Ceropis daurica— sarkanīgā bezdelīga.

Avoti: ZvP

ceroplastika

1. Vaska tēlniecība.

2. med. Anatomisku preparātu veidošana no vaska.

Avoti: SV69, TM

cerošana   lauks.

1. Graudzāļu un dažu lakstaugu zarošanās stublāja apakšzemes vai (retāk) virszemes mezglu vietās, sekundāro sakņu un papildu virszemes dzinumu veidošanās.

Avoti: ZTV

cerot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Zaroties pie virszemes dzinumu pamata, veidot sānvasas (par augiem).

Avoti: LLVV

cērot   apv.

1. Lēnām iet.

Avoti: EH

cērot   apv.

1. Ķepuroties.

Avoti: EH

cerotāts   med.

1. Cerotīnskābes sāls.

Avoti: TM

ceroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Cerot.

Avoti: LLVV

cerotīns   novec.

1. Cerilalkohols, C26H53OH, kopā ar cerotīnskābi ir Ķīnas vasku galvenā sastāvdaļa.

Avoti: KV

cerotīnskābe   novec.

1. C26H52O2, bišu vaska svarīgākā sastāvdaļa; taukskābe.

Avoti: KV

ceroxylon   lat.

1. Vaskapalmas.

Avoti: PDE

ceroze   med.

1. Gļotādas patoloģija, kam raksturīgas vaskveida zvīņas.

Avoti: MSV

CERP   saīs.

1. Eiropas Sabiedrisko attiecību centrs (franču "Centre europeen des relations publiques").

Avoti: i1

cerpa   apv.

1. Zemes čupiņa, cinis.

Avoti: EH

cērpa   apv.

1. Cirpšana.

Avoti: ME

cērpa   apv.

1. Zemes čupiņa, cinis.

2. Gara zāle, sevišķi purvā; zāles cinis.

3. Spilve ("Eriophorum").

4. Krūms.

5. Savēlušies mati.

Cērpa galva— pinkainis.

6. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: KV

Cērpaine   vietv.

1. Tērvetes kreisā krasta pieteka Tērvetes novada Bukaišu pagastā un Auces novada Ukru pagastā, garums - 17 km, kritums - 23 m.

Avoti: LD

cērpains   apv.

1. Ciņains; pilns ar ciņiem.

Avoti: ME

cērpājs   apv.

1. Ciņu rinda.

Avoti: KV

cērpats   apv.

1. Matceliņš.

Avoti: EH

cērpe   apv.

1. Cirpšana.

Avoti: ME

cērpelnieki

1. Madonas novada Ošupes pagasta apdzīvotās vietas "Cērpelnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Cērpene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

Avoti: LC

cērpenieki

1. Talsu novada Laidzes pagasta apdzīvotās vietas "Cērpas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cērpenieši

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Cērpene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cērpienieši

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Cērpiene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cērpiens   apv.

1. Ciņu rinda.

Avoti: KV

cērpiņš

1. Dem. --> cērps.

Avoti: LV93

cērpis   apv.

1. Cinis.

Avoti: EH

cērpnieki

1. Talsu novada Laidzes pagasta apdzīvotās vietas "Cērpas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cērpots   apv.

1. Cērpains.

Avoti: EH

cērps   -a, v.; pareti.

1. Ar zāli apaudzis neliels zemes izcilnis, cinis (parasti purvainā, krūmainā vietā).

Avoti: LLVV

Cērps   vietv.

1. Ezers Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Aulejas pagastā pie robežas ar Aglonas un Dagdas novadu, 163,5 m vjl., platība - 134,9 ha, garums - 2,2 km, lielākais platums - 1,1 km, vidējais dziļums - 5,8 m, lielākais dziļums - 14 m, 6 salas, eitrofs, aizaugums - neliels; Tērpes ezers.

Avoti: La1, LE1

cērpties   apv.

1. Strīdēties, uzsākt strīdu.

Avoti: ME, VeAT

cērpuļi   apv.

1. Cirpuļi - taukos sacepināti dažādi cūkgaļas sīkumi, tai skaitā speķis, nieres.

Avoti: ME

cērpuļi   apv.

1. Mazi ciņi purvā, kas pārklāti ar ogulājiem.

Avoti: EH

cērpzāle   apv.

1. Vārpata ("Elytrigia").

Avoti: Aug2

cerra   apv.

1. Tāds, kurš lēnām un aizdomājies mēdz staigāt.

Avoti: EH

cerrāt   apv.

1. Lēnām un apdomīgi iet.

Avoti: EH

Cerraukstskaja   vietv., vēst.

1. Bauskas novada Ceraukstes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

cers   -a, v.

1. Virszemes dzinumu sazarojums (augiem); šāds sazarojums kopā ar saknēm.

Avoti: LLVV, LEV

cers   apv.

1. Zems krūms.

2. Ar niedrēm apaugusi vieta.

3. Apaudzis cinis purvā.

4. Ataudze.

5. dsk. Linu susekļa dzelzs zari.

Avoti: ME, EH

cers   apv.

1. Labības daudzums, kas sakrauts vienā rijas lāvā.

Avoti: EH

certa   apv.

1. Stiegrains, zvēdrains koks; plankums, zvēdra.

Avoti: ME

cērta   apv.

1. Cirta.

Avoti: EH

cērtains   apv.

1. Cirtains.

Avoti: ME

certains   apv.

1. Zvēdrains, verveļains.

Avoti: ME

certains   apv.

1. Krunkais, raibs; sprogains, lokains.

Avoti: ME

cērtalēt   apv.

1. Nemākulīgi pļaut; pļaustīt.

Avoti: ViV

cērtamais   apv.

1. Darbarīks, ar ko cirst.

Avoti: ME

cērtamība   novec.

1. Mežsaimniecībā koka vai mežaudzes vecums, kādā tā iegūst vērtību, kas atbilst mežsaimnieciskiem apsvērumiem.

Avoti: TV

cērtāt   apv.

1. Vairākkārt, ne visai intensīvi cirst; arī pļaustīt.

Avoti: ViV

cērtāties   apv.

1. Darboties, strādāt, vairākkārt cērtot, pļaujot (ko).

2. Samudžināties.

Avoti: ViV, EH

cērte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Vienā galā uzasināts āmurs (piemēram, akmeņu skaldīšanai).

2. vēst. Asins laidēja instruments ar ko pārcirst asinsvadu.

3. apv. Pēriens.

Avoti: LLVV, ME, EH

Cērteles   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

Avoti: LC

Cērtene   vietv.

1. Smiltenes pilsētas daļa, kas agrāk bija atsevišķs vidējciems, atrodas pilsētas dienvidrietumu malā pie Vecpiebalgas ceļa.

2. Neliela upe Abula baseinā, Drandas kreisā pieteka Smiltenes novadā.

Cērtenes dzirnavezers— mākslīga ūdenstilpe Cērtenē, Smiltenes novada Brantu pagastā, 138 m vjl., platība - 2 ha, garums - ~700 m, lielākais platums - ~40 m.

Cērtenes pilskalns— atrodas Smiltenes dienvidu malā, Cērtenes kreisajā stāvkrastā (augstums - ~25 m), visapkārt pilskalnam grāvis (līdz 12 m dziļš), plakuma (diametrs - 60-70 m) malās un grāvja pretējā pusē valnis, austrumu un dienvidrietumu pusē nocietinātu priekšpiļu vietas, datējums nav noteikts, iespējams, saistīts ar 1359. g. vēstures avotos minēto pili "Castrum Smiltiselle".

Avoti: LE1, LD, La1

cērtenieši

1. Smiltenes novada Brantu pagasta apdzīvotās vietas "Cērtene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

certhia   lat.

1. Mizložņu dzimtas ģints.

Certhia brachydactyla— dienvidu jeb īspirkstu mizložņa.

Certhia familiaris— parastā mizložņa jeb mizložņa.

Certhia himalayana— kalnu mizložņa.

Avoti: LD, ZvP

certhiaxis   lat.

1. Dzeloņmūrnieku apakšdzimtas ģints.

Certhiaxis pallida— bālais dzeloņmūrnieks.

Avoti: ZvP

certhidea   lat.

1. Stērstu apakšdzimtas ģints.

Certhidea olivacea— ķauķžube.

Avoti: ZvP

certhiidae   lat.

1. Mizložņu dzimta.

Avoti: LD

certifikācija   novec.

1. Bankas rakstveida apliecinājums uz čeka, ka čekam ir segums.

Avoti: TV

certifikats   novec.

1. Apliecība, sertifikāts.

Avoti: LME

cērtis   apv.

1. Apaļas formas zāle, kuras stiebru galos ir balts plankums.

Avoti: ME, VeAT

cērtne   apv.

1. Cērte.

2. Izliekts cirvis vai līks nazis.

Avoti: TlV

cērtnis   -ņa, v.

1. Cērte.

2. apv. Izliekts nazis vai cirvis, ar ko var dobt.

Avoti: LLVV, LE

certoksnis   apv.

1. Viena ceturtdaļa.

2. Mēness ceturksnis.

3. Gada ceturksnis.

4. Zemes platības mērvienība.

Avoti: ME

certotais   apv.

1. Ceturtais.

Avoti: ME

cērtūksnis   apv.

1. Izcirtums.

Avoti: ME

cērtumi   apv.

1. Izcirtums.

Avoti: ME

cērtums   apv.

1. Cirtums.

Avoti: EH

ceruloplazmīns   med.

1. Plazmas proteīns (globulīns), kurā ietilpst vismaz 90% visa plazmas vara daudzuma.

Avoti: MSV

cērume   apv.

1. Cērme.

Avoti: ViV

cerumenolīze   med.

1. Auss sēra sadrupšana vai izšķīšana ārējā auss ejā.

Avoti: MSV

cerumenoma   med.

1. Auss sēra dziedzeru audzējs.

Avoti: MSV

ceruminoze   med.

1. Pārmērīga auss sēra sekrēcija.

Avoti: MSV

cerums   med.

1. Auss sērs, sekrēts, kuru cilvēka ārējās auss ejā rada tauku dziedzeri un pārveidojušies sviedru dziedzeri.

Avoti: IZ-41-12

cērums   apv.

1. Sajukuši mati.

Avoti: EH

cērumzāles   apv.

1. Zāles, medikamenti, ko lieto pret cērmēm.

Avoti: ViV

cerura   lat.

1. Dakšastes.

Cerura vinula— pelēkā dakšaste.

Avoti: LD

cerusīts

1. Minerāls, ogļskābes svins; no cerusīta, kas ir svina rūdā, iegūst svinu.

Avoti: SV69

cerussa   novec.

1. Svina baltums, bāziskais svina karbonāts.

Avoti: KV

cerūzains   apv.

1. Cirtains; arī izspūris, sajaukts (par matiem).

Avoti: ĒiV

cerūzaiņš   apv.

1. Cirtains; arī izspūris, sajaukts (par matiem).

Avoti: ĒiV

cērūzis   apv.

1. Izspūruši, izjukuši mati.

Avoti: ME

cerūzis   apv.

1. Stipri sacirtoti mati; arī izspūruši, izjukuši mati.

Avoti: ĒiV

cērve   apv.

1. Vērpjamā ratiņa daļa (ērkulis, sprēslīca), parasti izgriezta un izrakstīta dēlīša veidā, kur piesprauž vērpjamo linu, pakulu vai vilnas kodaļu; cēre; cēris.

2. Izliekts cirvis vai līks nazis.

Avoti: KV, TlV

cervele   apv.

1. Sīksts koks.

2. Lamuvārds grūti savaldāmai govij.

Avoti: EH

cervelens   apv.

1. Zarains, punains.

Avoti: EH

cervicīts   med.

1. Dzemdes kakla iekaisums.

Avoti: MSV

cervidae   lat.

1. Briežu dzimta.

Avoti: PDE

cervik-   med.

1. Salikteņos norāda uz kaklu.

Avoti: MSV

cervus   lat.

1. Briežu dzimtas ģints.

Cervus dama— dambriedis jeb plakanragu briedis.

Cervus elaphus— staltbriedis.

Avoti: LD, PDE

cervikāls   anat.

1. Kakla, uz kaklu (vai kaklveidīgu) attiecīgs.

Avoti: ZTV

cervikektomija   med.

1. Dzemdes kakla izoperēšana.

Avoti: MSV

cerviko-   med.

1. Salikteņos norāda uz kaklu.

Avoti: MSV

cervikobrahialģija   med.

1. Sāpes kaklā un augšdelmā.

Avoti: TM

cervikodīnija   med.

1. Kakla muskuļu sāpes.

Avoti: TM

cervikofaciāls   med.

1. Uz kaklu un seju attiecīgs.

Avoti: MSV

cervikokolplts   med.

1. Dzemdes kakla un maksts iekaisums.

Avoti: MSV

cervikovaginīts   med.

1. Dzemdes kakla un maksts iekaisums.

Avoti: TM

cervimetrs   med.

1. Instruments dzemdes kakla mērīšanai.

Avoti: TM

cerylon   lat.

1. Mizvaboļu dzimtas ģints.

Cerylon histeroides— parastā mizvabole.

Avoti: LD

cerylonidae   lat.

1. Mizvaboļu dzimta.

Avoti: LD

ces   mūz.

1. Skaņas "do bemol" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

CES   saīs., jūrn.

1. Krasta stacija (angļu "Coast Earth Station").

Avoti: JūV

Cesaira   mit.

1. Saskaņā ar "Grāmatu par Īrijas iekarošanu" sieviete, Noasa dēla Bita meita, kuras vadībā pirmā cilvēku grupa apmetās Īrijā četrdesmit dienas pirms Bībelē aprakstītajiem grēku plūdiem, viņa un visi viņas sekotāji gāja bojā, dzīvs palika tikai viņas vīrs Fintans mak Bohra.

Avoti: PmV

cesalpiniaceae   lat.

1. Cezalpīniju dzimta.

Avoti: PDE

cesare   novec.

1. Otrās slēdzienu figūras pirmais modus, kur virsteikums vispāri noliedzošs, apakšteikums vispāri apgalvojošs, bet slēdziens vispāri noliedzošs.

Avoti: KV

cēse   apv.

1. Kāds ūdensaugs.

Avoti: ME

cēse   apv.

1. Dzērvei līdzīgs purva putns.

Avoti: EH

cēsēnieši

1. Cēsu pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

cēses   apv.

1. Cīsas - miežu un auzu kopiņas.

Avoti: ME

ceses   mūz.

1. Skaņas "do dublbenol" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

cesija

1. Juridisks darījums, kad persona (cedents) atsakās no prasījuma tiesības par labu citai personai.

2. Apdrošināmā riska apjoms, ko apdrošināšanas sabiedrība nodod pārapdrošināšanas sabiedrībai vai citai apdrošināšanas sabiedrībai.

Avoti: JtV, EF

cesionārs   jur.

1. Persona, kas saņem prasījuma tiesības no cedenta saskaņā ar cesijas līgumu.

Cēsis   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes vidusdaļā, no 2009. g. novada centrs (1950.-2009. g. rajona centrs, 1785.-1949. apriņķa centrs) 92 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1323. gada, minēta Latviešu Indriķa hronikā 1206. gadā un šo gadu ir pieņemts uzskatīt par pilsētas dibināšanas gadu.

2. Cēsu novads - nodibināts 2009. g., ietver Cēsu pilsētu un Vaives pagastu, robežojas ar Priekuļu, Vecpiebalgas, Amatas un Pārgaujas novadu.

3. vēst. Cēsu pagasts - pastāvēja Cēsu apriņķī līdz 1949. gadam, teritorija mūsu dienās ietilpst Priekuļu, Vaives, Drabešu pagastā un Cēsu pilsētā.

4. vēst. Cēsu rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra (1995. g.) Amatas, Drabešu, Drustu, Dzērbenes, Inešu, Jaunpiebalgas, Kaives, Liepas, Līgatnes, Mārsnēnu, Nītaures, Priekuļu, Raiskuma, Raunas, Skujenes, Stalbes, Straupes, Taurenes, Vaives, Vecpiebalgas, Veselavas, Zaubes un Zosēnu pagastu, robežojās ar Valmieras, Valkas, Gulbenes, Madonas, Ogres, Rīgas un Limbažu rajonu.

5. vēst. Cēsu apriņķis - pastāvēja 1566.-1949. g., ietvēra (1935. g.) Baižkalna, Cēsu, Cirstu, Drabešu, Drustu, Druvienas, Dzērbenes, Ērgļu, Gatartas, Jaunpiebalgas, Jaunraunas, Jumurdas, Kārļu, Kosas, Kūduma, Launkalnes, Lenču, Lielstraupes, Liepas, Līvu, Lizuma, Mārsnēnu, Mazstraupes, Ogres, Priekuļu, Raiskuma, Rāmuļu, Rankas, Raunas, Rozulas, Sērmūkšu, Skujenes, Stalbes, Taurenes, Vaives, Vecpiebalgas, Veļķu un Veselavas pagastu, robežojās ar Valmieras, Valkas, Madonas un Rīgas apriņķi.

6. Dzelzceļa stacija, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Lugaži, 93 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1889. g. ar nosaukumu "Wenden", tagadējais nosaukums kopš 1919. g., pasažieru ēka celta 1947. gadā.

7. Cēsu kalns - atrodas Idumejas augstienes Augstrozes paugurvalnī, Kocēnu novada Dikļu pagastā, Limbažu-Valmieras ceļa labajā pusē, 1,7 km uz dienvidaustrumiem no Augstrozes Lielezera, 1,5 km gara un 1,1 km plata trīsstūra formas kupolveida pauguru masīva augstākā daļa, absolūtais augstums - 116,7 m vjl., relatīvais augstums - 34,6 m, pēc izcelsmes daugulis, ko veido ledāja deformēti grants un smilts nogulumi; Lielkalns.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, P35, LE1

Cēsītes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novada Lauberes pagastā.

Avoti: LC

Cesļava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Avoti: LC

cesļavieši

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Cesļava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cesļevieši

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Cesļeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cesnāgs   apv.

1. Ķiploks.

Avoti: EH

cesnai   apv.

1. Saspiesti, šauri, tā, ka trūkst vietas, telpas.

Avoti: KiV

cesnēgs   apv.

1. Ķiploks; cesnēks.

Avoti: VV

cesneks   apv.

1. Ķiploks ("Allium vineale"), sīpolu suga.

Avoti: Aug2, KiV

cesnēks   apv.

1. Ķiploks.

Avoti: VV

cēsnieks

1. Cēsu pilsētas iedzīvotājs.

2. apv. Transportlīdzeklis (parasti autobuss), kas uztur satiksmi ar Cēsīm.

Avoti: V1, ViV

cesns   apv.

1. Tāds, kas ir par šauru, mazu (par apģērbu, apaviem); tāds, kas cieši aptver ķermeni.

2. Tāds, kam ir samērā mazs šķērsizmērs no vienas malas līdz otrai (par telpu, tās daļu).

Avoti: KiV

cēspusietis   apv.

1. Cēsu apkārtnes iedzīvotājs.

Avoti: ViV

cessat   novec.

1. Paliek atpakaļ; atzīme uz raksta vai dokumenta, ka tas nav nosūtāms.

Avoti: KV

cēsta   apv.

1. Bieži.

Avoti: EH

cestoda   lat.

1. Lenteņi.

Avoti: LD

cestodaria   lat.

1. Cestodāriji.

Avoti: LD

cestodāriji   biol.

1. Plakantārpu tipa klase ("Cestodaria"), Latvijā nav konstatēti.

Avoti: LD

cestodea   lat.

1. Lenteņi.

Avoti: PDE

cestodes   biol.

1. Lenteņi - zarnu parazīti.

Avoti: SV69

cestodozes

1. Cilvēku un dzīvnieku invāzijas slimības - helmitozes, ko ierosina lenteņi (cestodes).

Avoti: LPE

cests   novec.

1. Senajiem atlētiem dzelzs cimds, ko tie uzmauca cīņā.

Avoti: SV33

Cesvaine   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes austrumu daļā, no 2009. gada novada centrs (1957.-2009. g. Madonas rajonā, 1950.-1956. g. rajona centrs, 1924.-1949. g. Madonas apriņķī) 180 km no Rīgas (autoceļš caur Pļaviņām) un 18 km no Madonas, pilsētas tiesības kopš 1991. gada, pilsētciemats no 1950. gada, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1209. gadā.

2. Cesvaines novads - sastāv no Cesvaines pilsētas un Cesvaines pagasta, robežojas ar Gulbenes un Madonas novadu.

3. Cesvaines pagasts - vienīgais pagasts Cesvaines novadā, kas aptver Cesvaines pilsētu un ārējās robežas sakrīt ar novada robežām; bijušie nosaukumi: Cesvaines pilsētas lauku teritorija, vāciski - Sesswegen, krieviski - Cesvanskaja.

Cesvaines pagasta teritorija— ietver daļu no pirmskara Cesvaines pagasta, pievienota visa pirmskara Grašu, Kārzdabas un Kraukļu pagasta teritorija, kā arī neliela daļa pirmskara Oļu pagasta teritorijas.

Cesvaines pilsētas lauku teritorija— Cesvaines pagasta nosaukums 1991.-2009. g.

4. Cesvaines pils - atrodas Cesvainē, Pils ielā 1, celta 1890.-1896. g., ir izcils eklektisma stila arhitektūras piemineklis, celta no kaltiem laukakmeņiem, sastāv no 3 savstarpēji savienotiem divstāvu korpusiem, kas izvietoti U veidā ap daļēji noslēgtu pagalmu, pie pils ir parks ar pilskalnu.

5. Cesvaines pilskalns - atrodas Cesvainē, Sūlas labajā krastā, tas ir ~20 m augsts paugurs, ko no 2 pusēm apliec Sūla, plakums - līdzens (70 x 25 m), atrastās keramikas trauku lauskas un senlietas liecina, ka pilskalns izmantots jau 1. gt. 1. pusē, vēlāk nocietināts un visintensīvāk apdzīvots bijis 12.-13. gs., varētu būt, ka atbilst 13. gs. sākuma rakstītajos avotos minētajai "Cessoee", "Sessawe", "Zeessowe".

6. vēst. Cesvaines viduslaiku pils - atradās Cesvainē, Sūlas upes labajā krastā, turpat, kur tagad ir Cesvaines pils, celta 14. gs. beigās vai 15. gs. sākumā, iespējams, ka nopostīta 1656. g. Krievijas-Zviedrijas kara laikā.

Avoti: LPil, LE1, LPag

Cesvainieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Ošupes pagastā.

Avoti: LC

cesvainieši

1. Cesvaines novada Cesvaines pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

Cesvanskaja   vietv., vēst.

1. Cesvaines pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Cešanova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 1960 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1665. g.

Avoti: Wi

Cešina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, pie Čehijas robežas, 36000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1155. g.

Avoti: LpA, Wi

cēšķi   apv.

1. Bieži, daudzkārtēji.

Avoti: EH

Cešļi   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kropiškas" otrs nosaukums.

Avoti: LC

cet.   saīs.

1. Ceturksnis.

Avoti: i1

ceta   apv., interj.

1. Atslābināšanās stāvoklis, atsvešinātība.

(Sēž) kā ceta— saka, ja kāds ilgāku laiku sēž netraucēti, neko nedarot, nekā neievērojot.

Avoti: ĒiV

cetacea   lat.

1. Vaļveidīgie.

Avoti: LD

cetala   apv.

1. Ceturtdienā dzimusi govs.

Avoti: EH

cetaliņa   apv.

1. Dem. --> cetaļa.

Avoti: ME

cetaļa   apv.

1. Ceturtdienā radusies govs.

Avoti: KV

cetāns   ķīm.

1. Ciets ogļūdeņradis, kuru lieto par standartu dīzeļdegvielas kvalitātes noteikšanā.

Avoti: ZTV

cetānskaitlis   tehn.

1. Dīzeļdegvielas pašuzliesmošanas spējas raksturotājs - rāda cetāna koncentrāciju (tilpuma procentus) tādā maisījumā ar metilnaftalīnu, kas pēc uzliesmošanas īpašībām ekvivalents pārbaudāmajai degvielai.

Avoti: ZTV

ceterakss   bot.

1. dsk. Sīkpaparžu dzimtas ģints ("Ceterach"), mazas, gleznas papardes, kas spēj augt arī uz sienām un plaisām; rūspaparde.

Ārstniecības ceterakss— sīkpaparžu suga ("Ceterach officinarum").

Avoti: DaE

cetearilglikozīds

1. Kosmētikas sastāvdaļa (sintētisks oleosavienojums, ko iegūst no kokosrieksta un kukurūzas, var būt ģenētiski modificēts), emulgators, tiek lietots kā roku un ķermeņa losjons, var izraisīt kontakta dermatītu un kontakta jutīgumu.

Avoti: Zkp

cetearilpalmitāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), mīkstinātājs, tiek lietots kā losjons rokām, daži palmitāti var izraisīt kontakta dermatītu.

Avoti: Zkp

cetearilspirts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dabisks vai sintētisks, var būt dzīvnieku izcelsmes), emulgators, mīkstinātājs, tiek lietots matu tonēšanas līdzekļos, lūpu krāsā, šampūnā, iedeguma līdzekļos, var izraisīt kontakta dermatītu un kontakta jutīgumu.

Avoti: Zkp

cetīdas

1. Nepastāvīga meteoru plūsma ar radiantu Valzivs zvaigznājā.

Avoti: EV

cetilalkohols   novec.

1. Iegūstams no spermaceta, kura galvenā sastāvdaļa ir palmitīnskābes cetilesters, baltas, spīdīgas lapiņas, bez krāsas un garšas, ūdenī nešķīst, bet gan spirtā, ēterā un benzolā, lieto kosmētikā.

Avoti: KV

cetillaktāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt sintētisks, var būt dzīvnieku izcelsme), mīkstinātājs, nav zināma toksiska vai nelabvēlīga iedarbība.

Avoti: Zkp

cetilmistrāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt sintētisks, var būt dzīvnieku izcelsme), mīkstinātājs, nav zināma toksiska iedarbība, dažiem cilvēkiem var veicināt piņņu veidošanos.

Avoti: Zkp

cetiloktanoāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsme), mīkstinātājs, izmanto kosmētiskā krēma un lūpu krāsas ražošanā, uzskata, ka piemīt neliels toksiskums, gan ieēdot, gan saskaroties ar ādu.

Avoti: Zkp

cetilpalmiāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt sintētisks, var būt dzīvnieku izcelsme), mīkstinātājs, izmanto acu dekoratīvajā kosmētikā un ādas kopšanas līdzekļos, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai kosmētikā, bet daži palmiāti var izraisīt kontakta dermatītu.

Avoti: Zkp

cetilrīcinoleāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsme), mīkstinātājs, šķīdinātājs, izmanto iedeguma līdzekļos, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai kosmētikā, var izraisīt acu kairinājumu.

Avoti: Zkp

cetils   med.

1. Vienvērtīgs ogļūdeņražu radikālis.

Avoti: TM

cetilspirts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (sintētisks oleoķīmisks savienojums, var būt augu, dzīvnieku vai naftas izcelsme), mīkstinātājs, emulgators, opalescētājs, izmanto losjonos bērniem, skropstu tušā, tonālajā krēmā, dezodorantos, pretsviedru līdzekļos, šampūnos, tiek uzskatīts, ka piemīt neliels toksiskums, gan ieēdot, gan saskaroties ar ādu, var arī izraisīt nātreni un kontakta dermatītu.

Avoti: Zkp

cetilstearāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt sintētisks, var būt dzīvnieku izcelsme), mīkstinātājs, izmanto kā ādas kondicionētāju kosmētikas produktos, nav zināma toksiska vai nelabvēlīga iedarbība.

Avoti: Zkp

cetināt   apv.

1. Kūdīt.

Avoti: KV

Cetiņe   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, kopienas administratīvais centrs, 15100 iedzīvotāju (2003. g.), valsts vēsturiskā galvaspilsēta (no XV gs. līdz 1946. g.) un valsts prezidenta rezidence.

Avoti: LpA, PZT, Wi

cetirizīns   med.

1. Medikaments, histamīna receptoru blokators.

Avoti: VE

cetonia   lat.

1. Rožvaboļu apakšdzimtas ģints.

Cetonia aurata— zeltītā rožvabole.

Avoti: LD

cetoniinae   lat.

1. Rožvaboļu apakšdzimta.

Avoti: LD

cetorhinus   lat.

1. Haizivju rindas ģints.

Cetorhinus maximus— milzu haizivs.

Avoti: PDE

cetraria   lat.

1. Cetrārijas.

Cetraria chlorophylla— cetrāriju suga.

Cetraria ericetorum— virsāja cetrārija.

Cetraria islandica— Islandes cetrārija.

Cetraria pinastri— cetrāriju suga.

Cetraria sepincola— cetrāriju suga.

Avoti: LD

cetrārija   biol.

1. Asku ķērpju klases parmēliju dzimtas ģints ("Cetraria"), lapu un krūmu ķērpji, kas aug uz koku stumbriem un augsnes, ~70 sugu, Latvijā konstatētas 5 sugas.

Avoti: LD

cetortnieks   apv.

1. Zemnieks, kura zemes lielums bija 1/4 arkla (ap 40-55 ha).

Avoti: AB2

cetrarīns   med.

1. Islandes ķērpja rūgtviela, kristāliska viela, kas stimulē gremošanas trakta peristaltiku un sekrēciju.

Avoti: TM

cetrelia   lat.

1. Cetrēlijas.

Cetrelia cetrarioides— cetrārijveida cetrēlija.

Avoti: LD

cetrēlija

1. Asku ķērpju klases parmēliju dzimtas ģints ("Cetrelia"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Cetrārijveida cetrēlija— cetrēliju suga ("Cetrelia cetrarioides"), Latvijā sastopama reti, aizsargājama.

Avoti: LD

cetri   apv.

1. Četri.

Avoti: EH

cetrutais   apv.

1. Ceturtais.

Avoti: EH

cettia   lat.

1. Krūmuķauķi (viena no divām ģintīm).

Cettia cettia— krastmalu krūmķauķis.

Cettia diphone— piejūras krūmķauķis.

Cettia squameiceps— īsastes krūmķauķis.

Avoti: ZvP

cettia   lat.

1. Krūmuķauķi (viena no divām ģintīm).

Cettia cettia— krastmalu krūmķauķis.

Cettia diphone— piejūras krūmķauķis.

Cettia squameiceps— īsastes krūmķauķis.

Avoti: ZvP

cetuļa   apv.

1. Cetaļa.

Avoti: EH

ceturdien   apv.

1. Ceturtdienā.

Avoti: KiV

ceturdiena   apv.

1. Ceturtdiena.

Avoti: ĒiV

ceturdiene   apv.

1. Ceturtdiena.

Avoti: KiV

ceture   apv.

1. Cetaļa.

Avoti: EH

ceturga   apv.

1. Zaļā ceturtdiena.

Avoti: EH

ceturgs   apv.

1. Ceturtdiena.

Īstais ceturgs— zaļā ceturtdiena.

Avoti: EH

ceturknis   apv.

1. Viena ceturtdaļa.

2. Mēness ceturksnis.

3. Gada ceturksnis.

4. Zemes platības mērvienība.

Avoti: ME

ceturksnis   -šņa, v.

1. Kāda veseluma ceturtā daļa.

2. Viena (laika posma) ceturtdaļa.

Akadēmiskais ceturksnis— 15 minūtes pēc noteiktā laika, kad jāsākas lekcijai vai tml.

// apv. Govs tesmeņa ceturtā daļa.

3. apv. Mēness ceturksnis.

4. apv. Zemes platības mērvienība.

5. Saimniecība, kurā zemi apstrādā ar 4 zirgiem.

Avoti: LLVV, ĒiV, EH

ceturtactiņa   apv.

1. Ceturtā acs.

Avoti: EH

ceturtais   skait.; s. -ā.

1. Kārtas skaitlis --> četri (4.).

Avoti: LLVV

ceturtale   apv.

1. Cetaļa.

Avoti: EH

ceturtd.   saīs.

1. Ceturtdiena.

Avoti: Wi

ceturtdalis   poligr., novec.

1. Ikkatras burtu bieznes ceturtdaļas slēdzenis, ko šauros burtos lieto arī par vārdu starpu.

Avoti: GV

ceturtdaļ-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir attiecīgā veseluma ceturtā dala.

Avoti: LLVV

ceturtdaļa   -as, s.

1. Ceturtā daļa.

Avoti: LLVV

ceturtdaļbaļķis   kokapstr.

1. Zāģmateriāls, kuram apzāģētas vai nofrēzētas divas blakus sānu skaldnes.

Avoti: ZTV

ceturtdaļcicero   poligr., novec.

1. Cicero bieznes (12 punkti) ceturtdaļas apzīmējums - 3 punkti.

Avoti: GV

ceturtdaļčoks   sar.

1. Sašaurinājums 0,25 mm medību bises stobra kanāla galā.

Avoti: Vng

ceturtdaļfināls

1. Spēle sporta sacensībās, kurā noskaidro četrus labākos dalībniekus vai četras komandas.

Avoti: LEV

ceturtdaļkorpuss   poligr., novec.

1. Korpusa bieznes ceturtā daļa - 2,5 punkti.

Avoti: GV

ceturtdaļnots   -nots, dsk. ģen. -nošu, s.

1. Nots, kuras ilgums atbilst vienai veselas nots ceturtdaļai.

Avoti: LLVV

ceturtdaļstrēķis   jūrn.

1. Kompasa rozes strēķa ceturtā daļa.

Avoti: JūVM

ceturtdaļstunda

1. Piecpadsmit minūtes.

Avoti: LV93

ceturtdaļtonis   mūz.

1. Mazākā toņu pakāpe sistēmā ar oktāvas dalījumu 24 līdzīgās daļās.

ceturtdaļtonna

1. Tonnas cetutdaļa, 250 kg.

2. Ceturtdaļtonnas jahta - sacīkšu jahtu klase ar sacīkšu balli līdz 5,64 m (18,5 pēdas).

Avoti: JūVM

ceturtdaļtonners   jūrn.

1. Sacīkšu jahtu klase ar sacīkšu balli līdz 5,64 m (18,5 pēdas).

Ceturtdaļtonneru kauss— balva, ko izcīna tikai šīs klases jahtas savā starpā.

Avoti: JūVM

ceturtdien   apst.

1. Ceturtdienā.

Avoti: LLVV

ceturtdiena   -as, s.

1. Nedēļas ceturtā diena (skaitot no pirmdienas).

Avoti: LLVV

ceturtdiene   apv.

1. Ceturtdiena.

Avoti: KiV

ceturtieši

1. Jaunjelgavas pilsētas apdzīvotās vietas "Ceturtais kvartāls" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ceturtkārt   apst.

1. Kā ceturtais pēc kārtas; ceturtajā vietā.

Avoti: LLVV

ceturtnieks   vēst.

1. Ceturkšņa (1/4 arkla lielas) mājas saimnieks.

2. Aramzemes mērvienība - ~5,34 ha.

Avoti: KV, IPV-130-12

ceturtnis   apv.

1. Ceturksnis.

Avoti: ME

ceturts   apv.

1. Ceturtais.

Avoti: KiV

ceturtziemnieks   apv.

1. Skolnieks, kas ceturto gadu iet skolā; ceturtās klases skolnieks.

Avoti: ME

cetuža   apv.

1. Cetaļa.

Avoti: EH

Ceukausis   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Rožiupe" daļa.

Avoti: LC

Ceukauss   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Ceukausis" nosaukuma variants izloksnē.

Avoti: LC

Ceukuli   vietv.

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Cūkuļi" nosaukuma variants vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Cēvene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zeven"), Lejassaksijas federālajā zemē, 13600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Cevije   vietv.

1. Pilsēta Togo Republikā, 44300 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA

cevīns   med.

1. Sabadillas sēklu un veratru kristālisks alkaloīds.

Avoti: TM

cezalpīnija

1. Divdīgļlapju klases dzimta ("Cesalpiniaceae"), daudzveidīgi koki, krūmi, puskrūmi, liānas un lakstaugi ar spilgtiem ziediem un pākšveida augļiem (152 ģintis, ~2800 sugas).

Avoti: EV

cezalpīnijaugi

1. Pākšaugu rindas dzimta ("Cesalpiniaceae"), koki, krūmi, liānas (garums - līdz 150 m), retāk lakstaugi ar plūksnaini saliktām lapām, ziedi nekārtni, spilgtā krāsā, ~2800 s.

Avoti: PDE

cezarevičs   novec.

1. Krievijas troņmantnieka tituls.

Avoti: KV

cezarevna   novec.

1. Troņmantnieka sievas tituls.

Avoti: KV

cēzarisms   novec.

1. No ārienes demokrātiska valdības sistēma, kur faktiskā vara atrodas vienas personas rokās.

Avoti: KV

cēzaropapisms

1. Valsts un baznīcas attiecību forma, kad laicīgais valdnieks ir arī augstākais garīdznieku tiesību un pienākumu noteicējs.

Avoti: SV33

cēzars

1. vēst. Romas impērijas valdnieka oficiālais nosaukums kopš Jūlija Cēzara Oktaviāna.

2. Cēzara balva - Francijas kinobalva.

Avoti: SV99

cezi

1. Tauta Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas rietumos, viena no andocezu tautām, valoda pieder pie dagestāņu grupas avāru-andocezu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti); didoji.

Avoti: PZT

cēzijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements, simbols Cs - ļoti mīksts sudraba krāsas metāls, atomnumurs - 55, atommasa - 132,905, zināmi 22 izotopi, no kuriem 1 ir stabils.

Avoti: LLVV

cēziņš   jūrn.

1. Tievs, īss gals takelāžas darbiem.

Avoti: JūVM

cezūra   -as, s.

1. filol. Ritmiska pauze vārsmā.

Lielā cezūra— cezūra, kas dala vārsmu divās līdzīgās daļās.

Mazā cezūra— cezūra, kas vārsmā atdala vienu vārdu no otra.

2. mūz. Robeža starp skaņdarba posmiem vai elementiem.

Avoti: LLVV, LEV

Cf   saīs.

1. Kalifornijs (ķīm. elements).

2. Salīdzini (latīņu "confer").

Avoti: i1

CF   saīs., vietv.

1. Centrālāfrikas Republika, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

cf-darījums   novec.

1. Kraušanas darījumu paveids, kas raksturīgs ar to, ka pirkuma cenā bez preču cenas jau ieskaitītas arī pārvadāšanas izmaksas.

Avoti: TV

CFI   saīs.

1. Cietvielu fizikas institūts (LU).

Avoti: i1

cf-klauzula   novec.

1. Vedamizmaksu klauzula, norādījums, ka pirkuma cenā bez preču cenas jau ieskaitītas arī pārvadāšanas izmaksas.

Avoti: TV

CFR   saīs.; jur.

1. Cena un frakts (angļu "cost and freiht") - pārdevējam jāsamaksā nepieciešamie izdevumi un frakts, lai nogādātu preces uz noteikto galamērķa ostu, bet risks par preču zaudējumu vai bojājumu, kā arī jebkuri papildus izdevumi, kas radušies neparedzētu notikumu rezultātā pēc preču piegādes uz kuģa klāja, pāriet no pārdevēja uz pircēju, brīdī, kad preces ir pārvietotas pār kuģa reliņiem iekraušanas ostā.

Avoti: LatV

cg   saīs.

1. Mērvienības centigrams apzīmējums (1/100 g).

Avoti: LEV

CG   saīs., vietv.

1. Kongo, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

CGI   saīs., inf.

1. Kopējais vārtejas interfeiss (angļu "Common Gateway Interface") - standarts, kas apraksta, kā globālā tīmekļa serverī organizē piekļuvi ārējām programmām, lai lietotājs saņemtu datus jau automātiski izveidotas tīmekļa lappuses veidā.

Avoti: D3

CGM   saīs., inf.

1. Datorgrafikas metadatne (angļu "Computer Graphics Metafile") - starptautisks grafikas datņu formāta standarts, kas nodrošina objektorientētas grafikas uzglabāšanu aparatūrneatkarīgā formā vai grafikas attēlu apmaiņu starp lietotājiem.

Avoti: D3

CGS   saīs.

1. Fizikālo lielumu mērvienību sistēma, kuras pamatvienības ir centimetrs, grams, sekunde.

Avoti: LEV

CGSE

1. Elektrostatiskā CGS mērvienību sistēma, kurā vakuuma dielektriskā caurlaidība ir bezdimensijas lielums.

Avoti: MIL

CGSM

1. Elektromagnētiskā CGS mērvienību sistēma, kurā vakuuma magnētiskā caurlaidība ir bezdimensijas lielums.

Avoti: MIL

CGT   saīs.

1. Vispārējā darba konfederācija (franču "Confederation Generale du Travail"), dib. 1895, centr. Francijas arodbiedrību kustības organizācija.

Avoti: LLVV

CĢL   saīs.

1. Centrālā ģenētikas laboratorija (spec.).

Avoti: i1

CH   saīs., vietv.

1. Šveice, valsts divburtu kods (latīņu "Confoederatio Helvetica").

Avoti: LpA

chaenomeles   lat.

1. Henomeles jeb krūmcidonijas.

Chaenomele japonica— Japānas henomele.

Chaenomele speciosa— krāšņā henomele.

Chaenomele x superba— izcilā henomele.

Avoti: LD

chaenorhinum   lat.

1. Mazvīrceles.

Chaenorhinum minus— mazā mazvīrcele.

Avoti: LD

chaenotheca   lat.

1. Henotēka - asku ķērpju klases kalīciju dzimtas ģints.

Chaenotheca brunneola— šīs ģints suga.

Chaenotheca chlorella— zaļganā henotēka.

Chaenotheca chrysocephala— šīs ģints suga.

Chaenotheca cinerea— šīs ģints suga.

Chaenotheca ferruginea— šīs ģints suga.

Chaenotheca phaeocephala— šīs ģints suga.

Chaenotheca stemona— šīs ģints suga.

Chaenotheca trichialis— šīs ģints suga.

Avoti: LE1, LD

chaenothecopsis   lat.

1. Mikokalīciju dzimtas ģints.

Chaneothecopsis consociata— šīs ģints suga.

Chaneothecopsis rubescens— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chaerophyllum   lat.

1. Kārveles.

Chaerophyllum aromaticum— smaržīgā kārvele.

Chaerophyllum bulbosum— bumbuļu kārvele.

Chaerophyllum cerefolium— lapu kārvele.

Chaerophyllum temulum— reibuma kārvele.

Avoti: LD

chaetoceraceae   lat.

1. Hetoceru dzimta.

Avoti: LD

chaetoceros   lat.

1. Hetoceru dzimtas ģints.

Chaetoceros crinitus— šīs ģints suga.

Chaetoceros danicus— šīs ģints suga.

Chaetoceros gracilis— šīs ģints suga.

Chaetoceros holsaticus— šīs ģints suga.

Chaetoceros wighamii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chaetochloridaceae   lat.

1. Tetrasporu rindas dzimta.

Avoti: LD

chaetochloris   lat.

1. Chaetochloris consociata - tetrasporu rindas dzimtas "Chaetochloridaceae" suga.

Avoti: LD

chaetocladium   lat.

1. Tamnīdiju dzimtas ģints.

Chaetocladium jonesii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chaetogamarus   lat.

1. Sānpeldvēžu ģints.

Chaetogamarus warpahowsky— sānpeldvēžu suga, kas zivju barības bāzes uzlabošanai Latvijā ievesta no Kaspijas jūras.

Avoti: LD

chaetognatha   lat.

1. Saržokļaiņi.

Avoti: LD

chaetomiaceae   lat.

1. Hetomiju dzimta.

Avoti: LD

chaetomorpha   lat.

1. Kladoforu dzimtas ģints, 63 sugas, Latvijā konstatētas 3 sugas.

Chaetomorpha henningensis— šīs ģints suga.

Chaetomorpha herbipolensis— šīs ģints suga.

Chaetomorpha linum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chaetophora   lat.

1. Hetoforu dzimtas ģints.

Chaetophora elegans— šīs ģints suga.

Chaetophora flagellifera— šīs ģints suga.

Chaetophora incrassata— šīs ģints suga.

Chaetophora pisiformis— šīs ģints suga.

Chaetophora tuberculosa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chaetophoraceae   lat.

1. Hetoforu dzimta.

Avoti: LD

chaetostomatella   lat.

1. Raibspārnmušu dzimtas ģints.

Chaetostomatella cylindrica— šīs ģints suga, kuras kāpuri dzīvo dzelzeņu ziedkopās.

Avoti: LD

chaimarrornis   lat.

1. Mežastrazdu apakšdzimtas ģints.

Chaimarrornis leucocephalus— strautu akmeņčakstīte.

Avoti: ZvP

chaiturus   lat.

1. Haituras.

Avoti: LD

Chakaja   vietv.; vēst.

1. Miha Chakaja - Senaki, pilsēta Gruzijā, tās nosaukums 1935.-1976. g.

2. Senaki, pilsēta Gruzijā, tās nosaukums 1976.-1991. g.

Avoti: PZT

chalcididae   lat.

1. Spožlapseņu dzimta.

Avoti: LD

chalciphorus   lat.

1. Rubīnbekas.

Chalciphora piperatus— piparu rubīnbeka.

Chalciphora rubinus— sarkanā rubīnbeka.

Avoti: LD

chalcophora   lat.

1. Calcophora mariana - lielās krāšņvaboles "Buprestis mariana" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

chaldieši   novec.

1. Haldieši.

Avoti: LV93

chalkografija   poligr., novec.

1. Franču apzīmējums vara grebumam.

Avoti: GV

chalkoķīmigrafija   poligr., novec.

1. Paņēmiens izcili kodināt asējumu cinkā.

Avoti: GV

Chaltuba   vietv.; novec.

1. Ckaltubo - pilsēta Gruzijā.

Avoti: PZT

Chaltubo   vietv.

1. Ckaltubo - pilsēta Gruzijā.

Avoti: Wi

chalva   novec.

1. Halva.

Avoti: LV93

chamaea   lat.

1. Krūmčivuļi.

Chamaea fasciata— svītrainais krūmčivulis jeb svītrainā hameja.

Avoti: ZvP

chamaecereus   lat.

1. Atsevišķu ehinopšu ("Echinopsis") sugu nosaukums pēc senākas klasifikācijas.

Chamaecereus silvestrii— Hamecereju ehinopsis ("Echinopsis chamaecereus").

Avoti: TaE

chamaecyparis   lat.

1. Pacipreses.

Chamaecyparis lawsoniana— Losona paciprese.

Chamaecyparis nootkatensis— Aļaskas paciprese.

Chamaecyparis obtusa— hinoki paciprese.

Chamaecyparis pisifera— savara paciprese.

Chamaecyparis thyoides— Atlantijas paciprese.

Avoti: LD

chamaecytisus   lat.

1. Zemais cītizs.

Chamaecytisus ratisbonensis— Rēgensburgas zemais citīzs.

Avoti: LD

chamaedaphne   lat.

1. Kasandras.

Chamaedaphne calyculata— ārkausa kasandra.

Avoti: LD

chamaelontes   lat.

1. Hameleoni.

Avoti: PDE

chamaemyiidae   lat.

1. Utumušu dzimta.

Avoti: LD

chamaenerion   lat.

1. Ugunspuķes.

Chamaenerion angustifolium— šaurlapu ugunspuķe.

Avoti: LD

chamaepericlymenum   lat.

1. Pundurgrimoņi.

Chamaepericlymenum canadense— Kanādas pundurgrimonis.

Chamaepericlymenum suecicum— Zviedrijas pundurgrimonis.

Avoti: LD

chamaerops   lat.

1. Pundurpalmas.

Chamaerops humilis— Eiropas pundurpalma.

Avoti: PDE, DaE

chamaesiphon   lat.

1. Hamesifonu klases rindas "Dermocarpales" ģints, 28 sugas, Latvijā konstatētas 5 s.

Chamesiphon confervicola— šīs ģints suga.

Chamesiphon curvatus— šīs ģints suga.

Chamesiphon incrustans— šīs ģints suga.

Chamesiphon macer— šīs ģints suga.

Chamesiphon minutus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chamaesiphophyceae   lat.

1. Hamesifonu klase.

Avoti: LD

chamarophyllus   lat.

1. Biezlapītes.

Camarophyllus niveus— sniegbaltā biezlapīte.

Camarophyllus pratensis— pļavas biezlapīte.

Camarophyllus subradiatus— starainā biezlapīte.

Avoti: LD

chameleons   novec.

1. Hameleons.

Avoti: LV93

chamois   novec.

1. Ģemzes krāsā (gaišdzeltens); arī ļoti maiga ziemišķa āda.

Avoti: LME

chanson   mūz.

1. Dziesma, dziedājums.

Avoti: Mūz

chantransia   lat.

1. Diploidāls batrahospermu pirmdīglis jeb attīstības stadija, ko vairāki autori uzskata par patstāvīgu ģinti.

Avoti: LD

chaoss   novec.

1. Haoss.

Avoti: LV93

chara   lat.

1. Haras.

Chara aculeolata— haru suga.

Chara aspera— skarbā hara.

Chara baltica— Baltijas hara.

Chara baueri— haru suga.

Chara canescens— iesirmā hara.

Chara ceratophylla— haru sugas "Chara tomentosa" nosaukuma sinonīms.

Chara contraria— haru suga.

Chara crinita— haru suga.

Chara foetida— haru suga.

Chara foetida— haru sugas "Chara vulgaris" nosaukuma sinonīms.

Chara fragilis— trauslā hara.

Chara hispida— haru suga.

Chara intermedia— haru sugas "Chara aculeolata" nosaukuma sinonīms.

Chara polyacantha— haru suga.

Chara rudis— haru suga.

Chara tomentosa— haru suga.

Chara vulgaris— parastā hara.

Avoti: LD

characiaceae   lat.

1. Harāciju dzimta.

Avoti: LD

characiochloris   lat.

1. Tetrasporu rindas dzimtas "Chlorangiellaceae" ģints.

Characiochloris sessilis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

characiopsis   lat.

1. Haraciopses - dzeltenzaļo aļģu nodalījuma heterokoku klases ģints.

Characiopsis acuta— šīs ģints suga.

Characiopsis borziana— šīs ģints suga.

Characiopsis crassiapex— šīs ģints suga.

Characiopsis gibba— šīs ģints suga.

Characiopsis longipes— šīs ģints suga.

Characiopsis minuta— šīs ģints suga.

Characiopsis polychloris— šīs ģints suga.

Characiopsis pyriformis— šīs ģints suga.

Characiopsis subulata— šīs ģints suga.

Characiopsis tuba— šīs ģints suga.

Avoti: LD

characium   lat.

1. Harāciju dzimtas ģints.

Characium acuminatum— šīs ģints suga.

Characium ambiguum— šīs ģints suga.

Characium obtusum— šīs ģints suga.

Characium ornithocephalum— šīs ģints suga.

Characium simplicissimum— šīs ģints suga.

Characium strictum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

charadriidae   lat.

1. Tārtiņu dzimta.

Avoti: LD

charadriiformes   lat.

1. Tārtiņveidīgie.

Avoti: LD

charadrius   lat.

1. Tārtiņu dzimtas ģints.

Charadrius alexandrinus— jūras tārtiņš.

Charadrius dubius— upes tārtiņš.

Charadrius hiaticula— smilšu tārtiņš.

Avoti: LD

charales   lat.

1. Haru rinda.

Avoti: PDE

charlestons   novec.

1. Čarlstons - sarīkojumu deja.

Avoti: Ang

Charlottenburg   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Alūksnes novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Pededze.

2. Pededze.

Avoti: LE1, FV

Charlottenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lotas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Vietalvas pagastā.

2. Šarlotes muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Jūrkalnes pagastā.

3. Šarlotes muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Ēdoles pagastā.

4. Šarlates muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Misas pagastā.

5. Šarlates muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Raudas pagastā.

6. Šerlatu muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Pūres pagastā.

Avoti: KV

charmant   novec.

1. Burvīgi, mīļi, patīkami.

Avoti: SV33

charophyceae   lat.

1. Haru klase.

Avoti: PDE

charophyta   lat.

1. Mieturaļģes.

Avoti: LD

charta   novec.

1. Harta.

Avoti: LV93

chasmantium   lat.

1. Hasmantes.

Chasmantium latifolium— platlapu hasmante.

Avoti: DaE

chateau   novec.

1. Pils (franču vietvārdos).

Avoti: LME

CHE   saīs., vietv.

1. Šveice, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

chechia   arābu val.

1. Sarkana cepurīte ar zīda pušķi.

Avoti: Tc

cheilaria   lat.

1. Leptostromu dzimtas ģints.

Cheilaria urticae— šīs ģints suga, kas ir saprofīts un atrodama pavasarī uz nokaltušu nātru stublājiem.

Avoti: LD

cheilymenia   lat.

1. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases humāriju dzimtas ģints.

Cheilymenia stercorea— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cheimophila   lat.

1. Plakankožu dzimtas ģints.

Cheimophila salicella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cheiranthus   lat.

1. Goldlaki.

Cheiranthus cheiri— dārza goldlaks.

Avoti: PDE, DaE, Wi

cheiridium   lat.

1. Māņskorpionu kārtas ģints.

Cheiridium museorum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cheiromantija   novec.

1. Hiromantija.

Avoti: LV93

chelicerata   lat.

1. Helicerāti.

Avoti: LD

chelidonium   lat.

1. Strutenes.

Chelidonium majus— lielā strutene.

Avoti: LD

chelifer   lat.

1. Māņskorpionu kārtas ģints.

Celifer cancroides— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chelone   lat.

1. Helones.

Chelone obliqua— liektā helone.

Avoti: DaE

chelonia   lat.

1. Bruņurupuči.

Avoti: LD

chelostoma   lat.

1. Griezējbišu dzimtas ģints.

Chelostoma nigricorne— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Chenisckali   vietv.

1. Upe Gruzijā ("Tsenistskali"), Rioni labā krasta pieteka, sākas Galvenās Kaukāza grēdas dienvidu nogāzes ledājos, ieteka Kolhidas zemienē.

Avoti: PZT, LpA

chenopodiaceae   lat.

1. Balandu dzimta.

Avoti: LD

chenopodium   lat.

1. Balandas.

Chenopodium acerifolium— kļavlapu balanda.

Chenopodium acuminatum— nosmailinātā balanda.

Chenopodium album— baltā balanda.

Chenopodium aristatum— akotainā balanda.

Chenopodium bonus-henricus— labā Indriķa balanda.

Chenopodium botrys— smaržīgā balanda.

Chenopodium foliosum— lapainā balanda.

Chenopodium glaucum— zilganā balanda.

Chenopodium hybridum— bastarda balanda.

Chenopodium murale— mūru balanda.

Chenopodium opulifolium— irbeņlapainā balanda.

Chenopodium polyspermum— daudzsēklu balanda.

Chenopodium quinoa— kinoja jeb kvinojbalanda, arī kvinoja.

Chenopodium rubrum— sarkanā balanda.

Chenopodium rubrum var. botryoides— sarkanās balandas piejūras varietāte.

Chenopodium schraderanum— Šrādera balanda.

Chenopodium strictum— stāvā balanda.

Chenopodium suecicum— zaļā balanda.

Chenopodium urbicum— pilsētas balanda.

Chenopodium vachelii— Vahela balanda.

Chenopodium viride— zaļās balandas "Chenopodium suecicum" nosaukuma sinonīms.

Chenopodium vulgaria— siļķu balanda.

Avoti: LD

chersophilus   lat.

1. Cīruļu dzimtas ģints.

Chersophilus duponti— Ziemeļāfrikas cīrulis.

Avoti: ZvP

cherubs   novec.

1. Ebreju simbolikā kāds pasakains kustonis, kuru domāja sastāvošu pa daļām no cilvēka, vērša, lauvas, ērgļa, kas visi varas un stipruma simboli.

2. parasti dsk. Kristīgo mācībā paradīzes sargi, augstāki eņģeļi.

Avoti: SV33

cheruski   novec.

1. Seno ģermāņu tauta starp Elbas un Veseras upēm uz ziemeļiem no Harzkalniem.

Avoti: LME

chevalier   novec.

1. Kavalieris, bruņinieks (dižciltīgo tituls).

Avoti: LME

cheviot   novec.

1. Ševiots.

Avoti: LME

chevreau   novec.

1. Ševro.

Avoti: LME

cheyletidae   lat.

1. Plēsīgo ērču grupas dzimta.

Avoti: LD

CHF   saīs.

1. Šveices franks; Šveices Konfederācijas valūtas kods, sīknauda - santīms; apgrozībā arī Lihtenšteinā.

Avoti: PnR

chi   val.

1. Hī.

Avoti: MrJ

chiastophyllum   lat.

1. Hiastofilas.

Chiastophyllum oppositifolium— pretējlapu hiastofila.

Avoti: DaE

chihuahua

1. Sena meksikāņu suņu šķirne, mazākie pasaulē.

Avoti: LEV

chill-out   angļu val.

1. Vispārīgs apzīmējums vairāku stilu relaksējošai mūzikai; jēdziens tiek attiecināts arī uz citām jomām, ne tikai uz mūziku.

Avoti: PL

chilo   lat.

1. Zāļsviļņu dzimtas ģints.

Chilo pragmitellus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chilochorus   lat.

1. Mārīšu dzimtas ģints.

Chilochorus renipustulatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chilodonella   lat.

1. Skropstaiņu klases ģints.

Chilodonella cyprini— karpu hilodonella.

Avoti: LD

chilopoda   lat.

1. Simtkāji.

Avoti: LD

chiloscyphus   lat.

1. Dūkstenītes.

Chiloscyphus pallescens— bālganā dūkstenīte.

Chiloscyphus polyanthos— daudzkausiņu dūkstenīte.

Avoti: LD

chimaeriformes   lat.

1. Himērveidīgie.

Avoti: PDE

chimaphila   lat.

1. Palēki.

Chimaphila umbellata— čemuru palēks.

Avoti: LD

chimēra   novec.

1. Himera.

Avoti: LV93

chimonanthus   lat.

1. Himonantes.

Chimonanthus praecox— agrā himonante.

Avoti: DaE

chinaklajs   novec.

1. Ķinaklajs - kaolīns, porcelāna māls.

Avoti: Ang

chinchilidae   lat.

1. Šinšilu dzimta.

Avoti: PDE

chinchilla   lat.

1. Šinšilas.

Chinchilla laniger— šinšila.

Avoti: PDE

chinčhilla   novec.

1. Šinšila.

2. Iecienīta sudraboti pelēka kažokādiņa, ko dod šis dzīvnieks.

Avoti: LME

chinīns   novec.

1. Hinīns.

Avoti: LV93

chinosols   novec.

1. Maigi, bet sekmīgi darbīgs dezinfekcijas līdzeklis dobumu un tesmeņa pupu skalošanai iekaisuma gadījumos.

Avoti: LLx

Chinvali   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Dienvidosetijas Republikas galvaspilsēta, Didi Liahvi krastos, 30000 iedzīvotāju (2012. g.); 1934.-1961. g. saucās Staļiniri.

Avoti: PZT, Wi

chionanthus   lat.

1. Sniegpārslu koki jeb hionanti.

Chionanthus virginicus— Virdžīnijas sniegpārslu koks.

Avoti: DaE

chionaspis   lat.

1. Bruņutu apakškārtas ģints.

Chionaspis salicis— vītolu bruņuts.

Avoti: LD

chionea   lat.

1. Trauslkāju dzimtas ģints.

Avoti: LD

chionodoxa   lat.

1. Sniedzītes.

Chionodoxa forbesii— Forbsa sniedzīte.

Chionodoxa luciliale— Lusillas sniedzīte.

Chionodoxa sardensis— Sardas sniedzīte.

Avoti: DaE

chippendales   angļu val.

1. Čipendeils (1).

2. Čipendeils (2).

Avoti: PL

chiracanthium   lat.

1. Maiszirnekļu dzimtas ģints.

Chiracanthium erraticum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chirocentridae   lat.

1. Dorabi.

Avoti: PDE

chironomidae   lat.

1. Trīsuļodu dzimta.

Avoti: LD

chironomus   lat.

1. Trīsuļodu dzimtas ģints.

Chironomus pulmosus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chiroptera   lat.

1. Sikspārņi.

Avoti: LD

chirotrips   lat.

1. Tripšu kārtas ģints.

Chirotrips hamatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chirurgs   novec.

1. Ķirurgs.

Avoti: LV93

chirurģija   novec.

1. Ķirurģija.

Avoti: LV93

chitarra   mūz.

1. Ģitāra.

Avoti: Mūz

chitons   novec.

1. Hitons.

Avoti: LV93

Chivali   vietv.

1. Pašpasludinātās Dienvidosetijas Republikas galvaspilsēta, 20000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: LpA, PuA

CHL   saīs.

1. vietv. Čīle, valsts trīsburtu kods.

2. Centrālā hokeja līga (Ziemeļamerikā).

Avoti: i1

chlamidospermae   lat.

1. Apvalksēkļi.

Avoti: PDE

chlamydera   lat.

1. Lapeņputnu dzimtas ģints.

Chlamidera maculata— plankumainais lapeņputns.

Avoti: ZvP

chlamydomonadaceae   lat.

1. Hlamidomonāžu dzimta.

Avoti: LD

chlamydomonas   lat.

1. Hlamidomonas.

Chlamydomonas angulosa— hlamidomonu suga.

Chlamydomonas atactogama— hlamidomonu suga.

Chlamydomonas conferta— hlamidomonu suga.

Chlamydomonas debaryana— hlamidomonu suga.

Chlamydomonas gelatinosa— hlamidomonu suga.

Chlamydomonas globosa— hlamidomonu suga.

Chlamydomonas komma— hlamidomonu suga.

Chlamydomonas kupferi— hlamidomonu suga.

Chlamydomonas macropyrenoidosa— hlamidomonu suga.

Chlamydomonas marina— hlamidomonu suga.

Chlamydomonas monadina— hlamidomonu suga.

Chlamydomonas mucosa— hlamidomonu suga.

Chlamydomonas pertyi— hlamidomonu suga.

Chlamydomonas reinhardii— hlamidomonu suga.

Chlamydomonas rigensis— hlamidomonu suga.

Avoti: LD

chlamydosaurus   lat.

1. Agāmu dzimtas ģints.

Chlamydosaurus kingi— apkakles agāma.

Avoti: PDE

chlamydotis   lat.

1. Sīgu dzimtas ģints.

Chlamydotis undulata— apkakles sīga.

Avoti: LD

chlidonias   lat.

1. Zīriņu apakšdzimtas ģints.

Chlidonias hybridus— baltvaigu zīriņš.

Chlidonias leucopterus— baltspārnu zīriņš.

Chlidonias niger— melnais zīriņš.

Avoti: LD

chloebia   lat.

1. Krāšņžubīšu dzimtas ģints.

Chloebia gouldiae— Guldas krāšņžubīte.

Avoti: ZvP

chlonotrix   lat.

1. Dzelzsbaktēriju tipa makstaino daudzšūnu baktēriju ģints.

Avoti: LD

chlorammonijs   novec.

1. Sālskābais amonijs, amonija hlorīds, mākslīgs slāpekļmēsls.

Avoti: LLx

chlorangiellaceae   lat.

1. Tetrasporu rindas dzimta.

Avoti: LD

chlorangium   lat.

1. Tetrasporu rindas dzimtas "Chlorangiellaceae" ģints.

Chlorangium stentorium— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chlorāts   novec.

1. Hlorskābes sālis.

Avoti: LV93

chlorella   lat.

1. Hlorellas.

Clorella ellipsoidea— hlorellu suga.

Clorella mucosa— hlorellu suga.

Clorella pirenoidosa— hlorellu suga.

Clorella protothecoides— hlorellu suga.

Clorella saccharaophila— hlorellu suga.

Clorella vulgaris— hlorellu suga.

Avoti: LD

chlorhormidium   lat.

1. Ulotrihu dzimtas ģints.

Chlorhormidium flaccidum— šīs ģints suga.

Chlorhormidium pseudostichococcus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chloris   lat.

1. Chloris chloris - zaļžubītes "Carduelis chloris" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

chlorita   lat.

1. Cikādīšu dzimtas ģints.

Chlorita viridula— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chlorkalijs   novec.

1. Kālija hlorīds KCl, kālija mēslošanas līdzeklis, ko parasti pārstrādā augstprocentīgos kālijsāļos.

Avoti: LLx

chlorkaļķi   novec.

1. Hlorkaļķi.

Avoti: LV93

chlorochytriaceae   lat.

1. Hlorokoku rindas dzimta.

Avoti: LD

chlorochytrium   lat.

1. Hlorokoku rindas dzimtas "Chlorochytriaceae" ģints.

Chlorochytrium lemnae— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chlorococcaceae   lat.

1. Hlorokoku rindas dzimta.

Avoti: LD

chlorococcales   lat.

1. Hlorokoku rinda.

Avoti: LD

chlorococcum   lat.

1. Hlorokoku rindas dzimtas "Chloroccoccaceae" ģints.

Chloroccoccum humicola— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chlorofills   novec.

1. Hlorofils.

Avoti: LV93

chloroflexaceae   lat.

1. Trihobaktēriju grupas dzimta.

Avoti: LD

chloroflexus   lat.

1. Trihobaktēriju dzimtas "Chloroflexaceae" ģints.

Avoti: LD

chloroforms   novec.

1. Hloroforms.

Avoti: LV93

chlorogonium   lat.

1. Hlamidomonāžu dzimtas ģints.

Chlorogonium aculeatum— šīs ģints suga.

Chlorogonium elongatum— šīs ģints suga.

Chlorogonium euchlorum— šīs ģints suga.

Chlorogonium spirale— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chlorohydra   lat.

1. Hidras (viena no 2 hidru ģintīm).

Chlorohidra viridissima— zaļā hidra.

Avoti: LD

chloromonadophyta   lat.

1. Hloromonādaļģes.

Avoti: LD

chloronema   lat.

1. Trihobaktēriju dzimtas "Chloroflexaceae" ģints.

Avoti: LD

chlorophanus   lat.

1. Smecernieku dzimtas īssmeceru grupas ģints.

Chlorophanus viridis— zaļais smecernieks.

Avoti: LD

chlorophyta   lat.

1. Zaļaļģes.

Avoti: PDE

chlorophytum   lat.

1. Hlorofīti.

Chlorophytum comosum— pušķu hlorofīts.

Avoti: TaE

chloropidae   lat.

1. Stiebrmušu dzimta.

Avoti: LD

chloropipo   lat.

1. Pipru dzimtas ģints.

Chloropipo flavicapilla— dzeltengalvas pipra.

Avoti: ZvP

chlorops   lat.

1. Stiebrmušu dzimtas ģints.

Chlorops pumilionis— labības stiebrmuša.

Avoti: LD

chloropsis   lat.

1. Zaļvālodze.

Chloropsis aurifrons— zeltpieres zaļvālodze.

Avoti: ZvP

chlorosaccus   lat.

1. Dzeltenzaļo aļģu ģints.

Chlorosaccus fluidus— šīs ģints suga, kas veido gļotainas kolonijas, Latvijā konstatēta Ķemeru apkaimes purvos.

Avoti: LD

chlorosplenium   lat.

1. Leociju dzimtas ģints.

Chlorosplenium aeruginascens— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chlorozes   novec.

1. Augu bāluma kaites, saistītas ar hlorofila (lapzaļuma) trūcīgu attīstību.

Avoti: LLx

chlors   novec.

1. Hlors.

Avoti: LV93

chmaenerion   lat.

1. Ugunspuķes.

Chmaenerion angustifolium— šaurlapu ugunspuķe jeb kazroze.

Avoti: PDE

CHN   saīs., vietv.

1. Ķīnas Tautas Republika, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

choanomphalus   lat.

1. Ūdensspolīšu dzimtas ģints.

Choanomphalus riparius— plakanā ūdensspolīte.

Avoti: LD

choeropsis   lat.

1. Nīlzirgu dzimtas ģints.

Choeropsis liberiensis— pundurnīlzirgs.

Avoti: PDE

choisia   lat.

1. Čoisijas.

Choisia ternata— čoisiju suga.

Avoti: DaE

cholera   novec.

1. Holera.

Avoti: LV93

choleriķis   novec.

1. Dzīvas, ātras dabas cilvēks; holeriķis.

Avoti: LV93

choleva   lat.

1. Gružvaboļu dzimtas senāks nosaukums, kad to klasificēja kā līķvaboļu dzimtas ģinti.

Avoti: LD

cholevidae   lat.

1. Gružvaboļu dzimta.

Avoti: LD

chondrichthyes   lat.

1. Skrimšļzivis.

Avoti: PDE

chondrilla   lat.

1. Hondrillas.

Avoti: LD

chondrophora   lat.

1. Hondroforas.

Avoti: PDE

chondrostereum   lat.

1. Kortīciju dzimtas ģints.

Chondrostereum purpureum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chorda   lat.

1. Heterogenerātu klases rindas "Chordariales" ģints.

Chorda filum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chorda   novec.

1. Taisne, kas savieno divus loka punktus; horda.

Avoti: LV93

chordariales   lat.

1. Heterogenerātu klases rinda.

Avoti: LD

chordata   lat.

1. Hordaiņi.

Avoti: LD

choreios

1. Trohajs - dzejas metriskā divzilbju pēda ar uzsvaru uz pirmās zilbes; lieto arī līdzīgu ritmiski figūru apzīmējumam mūzikā.

Avoti: Mūz

choreogrāfija   novec.

1. Dejas mākslas iestudējums vai režija; horeogrāfija.

Avoti: LV93

choreogrāfs   novec.

1. Horeogrāfs.

Avoti: LV93

choreotipija   poligr., novec.

1. Dejas figūru attēlojums ar speciāliem burtstabiņiem.

Avoti: GV

choreutidae   lat.

1. Kožtinēju dzimta.

Avoti: LD

choreutis   lat.

1. Kožtinēju dzimtas ģints.

Choreutis pariana— ābeļlapu māņkode.

Avoti: LD

chorioptes   lat.

1. Matērču dzimtas ģints.

Chorioptes bovis— šīs ģints suga.

Chorioptes equi— šīs ģints suga.

Avoti: LD

choripetale   lat.

1. Divdīgļlapju klases apakšklase.

Avoti: PDE

chorispora   lat.

1. Šķirsēklītes.

Avoti: LD

choristoneura   lat.

1. Tinēju dzimtas ģints.

Choristoneura diversana— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chorthippus   lat.

1. Pļavsiseņi.

Avoti: LD

chortophila   lat.

1. Pamušu dzimtas ģints.

Chortophila antiqua— sīpolu muša.

Avoti: LD

chosenia   lat.

1. Čozēnijas.

Chosenia arbutifolia— čozēnija.

Avoti: PDE, LD

chrēmatistika   novec.

1. Aristoteļa mācībā (viņa grāmatā "Politeia") bagātības un vispār mantas iegūšana maiņas kārtībā.

Avoti: TV

chrestomatija   novec.

1. Hrestomātija.

Avoti: LV93

chromatiaceae   lat.

1. Purpusērbaktēriju dzimta, kas sēru uzkrāj savās šūnās.

Avoti: LD

chromatium   lat.

1. Purpursērbaktēriju dzimtas "Chromatiaceae" ģints, ovālas vai nūjiņveidīgas baktērijas ar polārām viciņā.

Chromatium minus— šīs ģints suga.

Chromatium minutissimum— šīs ģints suga.

Chromatium okenii— šīs ģints suga.

Chromatium perty— šīs ģints suga, kas pēc jaunākas klasifikācijas vairs netiek nodalīta kā suga.

Chromatium warmingii— šīs ģints suga.

Chromatium weissei— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Chrīsostoms   novec.

1. Zeltmutis, baznīcas tēva Jāņa pievārds.

Avoti: SV33

chrisostoms   sengr.

1. Zeltmutis.

Avoti: DzS

Christianshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Krišjāņa muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

Christinenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kristiņas muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

christoloģija   novec.

1. Kristoloģija.

Avoti: LME

chrizantemas   apv.

1. Krizantēmas ("Chrysanthemum").

Avoti: Aug2

chrīzografija   poligr., novec.

1. Bronzas iespiedums.

Avoti: GV

chrīzolits   novec.

1. Hrizolīts.

Avoti: LV93

chromametrs   novec.

1. Instruments klavieru skaņošanai.

Avoti: SV33

chromatisks   novec.

1. Krāsots, krāsains.

Avoti: LV93

chromista   lat.

1. Hromistu valsts.

Avoti: PDE

chromolitogrāfija   novec.

1. Krāsu iespiedums.

Avoti: LV93

chromosoma   novec.

1. Hromosoma.

Avoti: LV93

chroms   novec.

1. Hroms.

Avoti: LV93

chromulina   lat.

1. Hromulīnas.

Chromulina flavicans— hromulīnu suga.

Chromulina gonoides— hromulīnu suga.

Chromulina nebulosa— hromulīnu suga.

Chromulina polytaeniata— hromulīnu suga.

Chromulina pyrenigera— hromulīnu suga.

Chromulina rosanoffii— hromulīnu suga.

Avoti: LD

chronika   novec.

1. Hronika.

Avoti: LV93

chronisks   novec.

1. Hronisks.

Avoti: LV93

chronografs   novec.

1. Hronogrāfs.

Avoti: LV93

chronologs   novec.

1. Tas, kas pētī, seko hronoloģijai.

Avoti: LV93

chronoloģija   novec.

1. Hronoloģija.

Avoti: LV93

chronometrs   novec.

1. Hronometrs.

Avoti: LV93

chronos   gr.

1. Laiks.

Chronos ageraos— nenovecojošs laiks - orfisma teogonijā pasaules tiešais pirmcēlonis, ko radījis Ūdens un Zeme.

Avoti: MrJ

chroococcales   lat.

1. Hrookoku klases rinda.

Avoti: LD

chroococophyceae   lat.

1. Hrookoku klase.

Avoti: LD

chroogomphus   lat.

1. Dzeltenpēdenes.

Chroogomphus rutilus— lipīgā dzeltenpēdene.

Avoti: LD

chrysamoeba   lat.

1. Zeltaino aļģu klases "Rhizochrysidineae" ģints.

Chrysamoeba radians— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chrysanthemum   lat.

1. Krizantēmas.

Chrysanthemum carinatum— ķīļveida krizantēma.

Chrysanthemum coronarium— vainaga krizantēma.

Chrysanthemum frutescens— krūmu krizantēma.

Chrysanthemum indicum— cildotā krizantēma.

Chrysanthemum leucanthemum— parastās pīpenes "Leucanthemum vulgare" nosaukuma sinonīms.

Chrysanthemum multicaule— daudzstumbru krizantēma.

Chrysanthemum paludosum— krastmalu krizantēma.

Chrysanthemum coronarium— vainaga krizantēma.

Chrysanthemum segetum— sējuma krizantēma.

Avoti: LD, PDE, DaE, TaE

chrysididae   lat.

1. Krāšņlapseņu dzimta.

Avoti: LD

chrysis   lat.

1. Krāšņlapseņu dzimtas ģints.

Crysis fulgida— šīs ģints suga.

Crysis ignita— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chrysoblanaceae   lat.

1. Hrizoblanaugi.

Avoti: PDE

chrysocapsineae   lat.

1. Zeltaino aļģu klase.

Avoti: LD

chrysoclista   lat.

1. Bārkstkožu dzimtas ģints.

Crystoclista linneella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chrysolina   lat.

1. Lapgraužu dzimtas ģints.

Chrysolina graminis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chrysomela   lat.

1. Lapgraužu dzimtas ģints.

Chrysomela populi— lielais apšu lapgrauzis.

Crysomela vigintipunctata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chrysomelidae   lat.

1. Lapgraužu dzimta.

Avoti: LD

chrysomonadida   lat.

1. Vicaiņu klases kārta.

Avoti: PDE

chrysomonadinae   lat.

1. Zeltaino aļģu klase.

Avoti: LD

chrysomonadophyceae   lat.

1. Hrizomonādu klase.

Avoti: PDE

chrysomyxa   lat.

1. Hrizomiksu dzimtas ģints.

Chrysomyxa abietis— šīs ģints suga.

Chrysomyxa casandrae— šīs ģints suga.

Chrysomyxa cempetri— šīs ģints suga.

Chrysomyxa ledi— šīs ģints suga.

Chrysomyxa pirolae— šīs ģints suga.

Chrysomyxa woronini— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chrysomixaceae   lat.

1. Hrizomiksu dzmta.

Avoti: LD

chrysopa   lat.

1. Zeltactiņas.

Crysopa perla— zeltactiņu suga.

Crysopa phyllochroma— zeltactiņu suga.

Crysopa punctata— zeltactiņu suga.

Avoti: LD

chrysophyta   lat.

1. Zeltainās aļģes.

Avoti: LD

chrysops   lat.

1. Zeltači, dunduru dzimtas ģints.

Crysops caecutiens— zeltaču suga.

Crysops relictus— zeltaču suga.

Avoti: LD

chrysosphaerella   lat.

1. Sinūru dzimtas ģints.

Chrysosphaerella longispina— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chrysosphaerinae   lat.

1. Zeltaino aļģu klase.

Avoti: LD

chrysosplenium   lat.

1. Pakrēslītes.

Chrysosplenium alternifolium— pamīšlapu pakrēslīte.

Avoti: LD

chrysothemis   lat.

1. Krizotēmas.

Chrysothemis pulchella— jaukā krizotēma.

Avoti: TaE

chrysotrichineae   lat.

1. Zeltaino aļģu nodalījuma klase.

Avoti: LD

chrysotrichiaceae   lat.

1. Asku ķērpju dzimta.

Avoti: LD

chrysotrix   lat.

1. Asku ķērpju dzimtas "Chrysotrichiaceae" ģints.

Avoti: LD

chrysozona   lat.

1. Lieteņu 1 ģints "Haematopota" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

chytridiomycota   lat.

1. Hitrdijsēnes un hitridijmicētes.

Avoti: PDE

chubas

1. Tradicionāls tibetiešu apģērbs, virssvārki.

Avoti: PL

chutney

1. Pikantā mērce ar mango, ingveru u. c.

Avoti: LEV

chydoridae   lat.

1. Hidoru dzimta.

Avoti: LD

chydorinae   lat.

1. Hidoru dzimtas apakšdzimta.

Avoti: LD

chydorus   lat.

1. Hidoru dzimtas ģints.

Chydorus sphaericus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

chytridiaceae   lat.

1. Hitrīdiju dzimta.

Avoti: LD

chytridialles   lat.

1. Hitrīdiju rinda.

Avoti: LD

chytridiomycetes   lat.

1. Hitridiomicētes.

Avoti: LD

chytridium   lat.

1. Hitrīdiju dzimtas ģints.

Chytridium olla— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ci   apv., interj.

1. Sauciens (parasti atkārtojumā), ar kuru aicina (piemēram pie ēdiena) vistas, cāļus.

Avoti: ĒiV

ci   mit.

1. Daoisma metafizikā smalkā enerģija, kas aktivizē visas cilvēka organisma funkcijas un virza visus tā procesus gan saskaņā ar cilvēka gribu, gan neatkarīgi no tās.

Avoti: MrJ

cī   apv., interj.

1. Sauciens (parasti savienojumā ar "ci"), ar kuru aicina (piemēram pie ēdiena) vistas, cāļus.

2. Lieto, lai atdarinātu cāļu čiepstēšanu.

Avoti: ĒiV, KiV

Ci   saīs.

1. Kirī (radioaktivitātes mērvienība).

Avoti: i1

CI

1. saīs., vietv. Kotdivuāra, valsts divburtu kods.

2. Skaitļa 101 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: LpA

CIA   saīs.

1. Centrālā izlūkošanas pārvalde (angļu "Central Intelligence Agency"), ASV.

Avoti: LEV

ciacona   mūz.

1. Čakona.

Avoti: Mūz

cian-   med.

1. Salikteņos norāda uz zilu krāsu; uz ciāngrupu vai zilskābi.

Avoti: MSV

ciān-   med.

1. Salikteņos norāda uz zilu krāsu; uz ciāngrupu vai zilskābi.

Avoti: MSV

Ciāna   rel.

1. Dāvida iekarotais jebusiešu cietoksnis Jeruzalemē.

2. Kalns Jeruzalemē.

3. Jeruzalemes kā Dieva pilsētas apzīmējums.

Avoti: RtV

ciānamīdi

1. Sāļi, ciānūdeņražskābes amīda atvasinājumi.

Avoti: SV69

cianāti   novec.

1. Cianskābes sālis.

Avoti: KV

ciānbaktērijas

1. Baktēriju valsts klase, pieder pie prokariotu virsvalsts, resp., būtnēm, kam nav nodalīta šūnas kodola, satur hlorofilu, kas koncentrēts šūnas protoplazmas ārējā slānī - hromatoplazmā.

Avoti: PDE

cianeja   zool.

1. Ziemeļu cianeja - zarndobumaiņu tipa scifozoju klases suga ("Cyanea capillata"), kas sastopama arī Baltijas jūrā, gk. tās dienvidu daļā, Latvijas piekrastē ieklīst reti, Baltijas jūrā medūzas diametrs - līdz 60 cm, sāļākās jūrās >1 m.

Avoti: LD

cianēmija   med.

1. Tumšzilas asinis no reducētā hemoglobīna pārmēra.

Avoti: TM

ciānephidroze   med.

1. Zilu sviedru atdalīšanās.

Avoti: TM

cianēšana   materiālt.

1. Ķīmiski termiskā apstrāde, kurā tērauda detaļu iztur izkausēta ciāna sāls vannā - virskārta piesātinās ar oglekli un slāpekli, un pēc rūdīšanas tai piemīt liela cietība un nodilumizturība.

Avoti: ZTV

cianēt   tehnol.

1. Piesātināt tērauda detaļas virskārtu ar oglekli un slāpekli, veicit ķīmiski termisu apstrādi.

Avoti: PP

ciānfuksīndzeltenmelnais   inf.

1. Krāsu modelis, kurā visas krāsas ir aprakstītas kā četru krāsu - ciāna, fuksīna (madžentas), dzeltenas un melnas sajaukums.

Avoti: D3

ciānhematīns   med.

1. Ciāna savienojums ar hematīnu.

Avoti: TM

ciānhemoglobīns   med.

1. Zilskābes un hemoglobīna savienojums, kas rodas, saindējoties ar šo skābi; šai gadījumā koši sārtā asins krāsa atkarīga no oksihemoglobīna, kura reducēšanās nenotiek, jo zilskābe paralizē audu oksidāžu darbību.

Avoti: TM

ciānhidrīns   med.

1. Viela, kas rodas pievienojot zilskābi aldehīdu vai ketonu karbonilgrupai.

Avoti: TM

cianidīns   med.

1. Zilā krāsviela, ko satur zilās rudzupuķes ziedi.

Avoti: VE

cianīds   -a, v.

1. Zilskābes sāls.

Avoti: LLVV

cianīni   ķīm.

1. Krāsvielu tips; no dabā sastopamajiem cianīniem atkarīga ziedu un tauriņu spārnu krāsa.

Avoti: ZTV

cianīnkrāsvielas

1. Sintētiskas organiskās krāsvielas spilgtos toņos, neizturīgas pret gaismu, skābēm, sārmiem; krāsa atkarīga no metīngrupu skaita, molekulu simetrijas, heterociklisko grupu veida un aizvietotājiem tajās.

Avoti: LPE

ciānkalcijs   novec.

1. Pelēks, higroskopisks pulveris, izlieto kā insekticīdu - elpošanas indi.

Avoti: LxE

ciānkālijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Kālija cianīds, bīstama inde.

Avoti: LLVV

ciānkobalamīns   ķīm.

1. Vitamīns B12, tumšsarkani, ūdenī šķīstoši kristāli; atrodas aknās, nierēs, zivīs, pienā (augos nav); organismā veido eritrocītus, tā trūkums izraisa anēmiju.

Avoti: ZTV

ciānkoblamīns

1. Kristāliska viela, B12 vitamīns, kas nepieciešams eritrocītu veidošanai, atrodas aknās, nierēs, zivīs, pienā.

Avoti: PDE

ciankrāsvielas   novec.

1. Krāsvielas, ko iegūst nogulsnējot attiecīgas dzelzs sālis ar asinssālīm.

Avoti: KV

ciānmethemoglobīns   med.

1. Maztoksisks savienojums, kas rodas, zilskābei iedarbojoties uz methemoglobīnu zemā temperatūrā vai uz oksihemoglobīnu ķermeņa temperatūrā.

Avoti: TM

ciannātrijs   novec.

1. Nātrija cianīds, indīga sāls, izmantoja galvanotehnikā, fotogrāfijā, kā arī zelta iegūšanai.

Avoti: LME

ciano-   med.

1. Salikteņos norāda uz zilu krāsu; uz ciāngrupu vai zilskābi.

Avoti: MSV

cianoficejas   novec.

1. Aļģu klase, zilzaļās aļģes.

Avoti: KV

cianofilas

1. Asku ķērpju klases rinda, gk. lapu ķērpji, kuru laponī ir zilaļģes vai zaļaļģes.

Avoti: LPE

cianofils   med.

1. Tāds, kas viegli krāsojas ar zilām krāsvielām, piem., šūnas kodols.

Avoti: TM

cianofors   med.

1. Tāds, kas satur zilskābi: attiecīgs uz dabiskajiem glikozīdiem, kas hidrolīzē veido zilskābi.

Avoti: TM

cianofoze   med.

1. Subjektīva zilas krāsas sajūta.

Avoti: TM

cianoģenēze   med.

1. Cianogēna vai zilskābes veidošanās.

Avoti: TM

ciānopsija   med.

1. Stāvoklis pēc kataraktas operācijas, kad visi priekšmeti šķiet zilā krāsā.

Avoti: TM

cianopsīns   med.

1. Olbaltumviela acs tīklenes fotoreceptoros, kas absorbējot noteikta viļņa garuma elektromagnētisko starojumu maina savu ģeometrisko konfigurāciju.

Avoti: VE

cianotipija   novec.

1. Zīmējumu (plānu) kopēšanai izmantots kopēšanas paņēmiens ar dzelzs sāļu palīdzību.

Avoti: KV

cianoze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Zilgana ādas un gļotādas nokrāsa, kas rodas, ja ir venozo asiņu sastrēgums vai asinis ir nepietiekami piesātinātas ar skābekli.

Avoti: LLVV

ciāns

1. Bezkrāsaina, ļoti indīga gāze ar asu rūgto mandeļu aromātu; diciāns.

Avoti: LEV

ciānsavienojumi   novec.

1. Tādas ķīmiskas vielas, kuru sastāvā ir no slāpekļa un oglekļa salikta ciangrupa.

Avoti: KV

ciānskābe

1. Ogļskābes nitrils, bezkrāsas šķidrums vai gāze, brīvā veidā ļoti nestabila, polimerizējas.

Avoti: LPE

ciānūdeņradis   novec.

1. Zilskābe, HCN.

Avoti: KV, PP

ciānūdeņražskābe   ķīm.

1. Vāja, bet ļoti indīga neorganiska skābe ar rūgto mandeļu smaržu, zilskābe.

Avoti: ZTV

cianūrija   med.

1. Zila urīna atdalīšanās.

Avoti: TM

ciānurīnviela   med.

1. Urīnvielas un cianogēna savienojums.

Avoti: TM

ciānurskābe   med.

1. Heterociklisks savienojums, kas rodas, karsējot urīnvielu.

Avoti: TM

ciateācejas   novec.

1. Kokveidīgu paparžu dzimta, tropu, subtropu un nedaudz arī mērenās joslas augi mitros, bet īpaši kalnainos apgabalos Austrālijā.

Avoti: KV

ciateja   bot.

1. dsk. Paparžaugu nodalījuma ģints ("Cyathea"), kuras atsevišķas sugas arī Latvijā audzē kā telpaugus.

Serdes ciateja— ciateju suga ("Cyathea medullaris").

Avoti: TaE

ciātijs

1. Stipri reducēta ziedkopa, kurā ietilpst viens sievišķais zieds un reducēti (pa vienai putekšņlapai) vīrišķie ziedi.

Avoti: LD

cib   apv., interj.

1. Sauciens (parasti atkārtojumā), ar kuru aicina (piemēram pie ēdiena) vistas, cāļus.

Avoti: ĒiV

ciba   -as, s.; etn.

1. Neliels, liekts iegarens vai apaļš (krijas vai bērza tāss) trauks ar vāciņu.

Gana ciba— ciba 250 kubikcentimetru (0,25 l) tilpumā = 1 sauja = 1 glāze = 1/6 stopa.

Dienas ciba— ciba 425 kubikcentimetru tilpumā.

Trijdienu ciba— ciba 1200 kubikcentimetru tilpumā.

Nedēļas ciba— ciba 2100 kubikcentimetru tilpumā.

Divnedēļu ciba— ciba 4030 kubikcentimetru apjomā.

Avoti: LLVV, KV

ciba   apv.

1. Vista; cālis.

Avoti: ĒiV, ME

ciba   apv.; izsauk., parasti atkārtojumā

1. Sauciens,ar kuru aicina (piemēram, pie ēdiena) vistas, cāļus.

Avoti: KnV

cibācis   apv.

1. Cibas 1 vāks.

2. Ciba 1.

Avoti: EH

cībaks   apv.

1. Kaltēta baltmaize; sausiņš.

Avoti: ĒiV

cībante   apv.

1. Apžmaugs (parasti metāla).

Avoti: ViV

cibara   žarg.

1. Cigarete.

Avoti: SLG

cībari   apv.

1. Cūku bēru ēdiens, kas tiek pagatavots no mazajiem gabaliņiem, kas cūkas sadalot kur nekur atkrīt, kā cīpslām, nierēm, aknām utt., ko visu saliek katliņā un grauzdē jeb vāra, pie kam izkusušos taukus nosmeļ un atlikušos sausumus ēd ar maizi vai kartupeļiem.

Avoti: NeV

cibārijas   novec.

1. Barība, pārtika, ēdamas lietas.

Avoti: KV

cibārijs   novec.

1. Katoļiem trauks, kur glabā svēto vakarēdienu.

Avoti: SV33

cibas   žarg., parasti dsk.

1. Cigaretes.

Avoti: SLG

cibāt   apv.

1. Neveikli iet.

Avoti: ME

cibe   apv.

1. Ciba 1.

Avoti: EH

Cibēni   vietv.

1. Cibēnu upurakmens - arheoloģiskais piemineklis, atrodas Dobeles novada Annenieku pagastā, Cepures kalna dienvidrietumu nogāzē, 2,5 m garā un 2 m platā akmens plakanā virsma ir paralēla paugura nogāzei, virsmā 2 neregulāri iedobumi, kas raksturīgi senajiem kultakmeņiem; kopā ar netālu esošajiem Cibēnu senkapiem un Cepures kalnu veido arheoloģisko pieminekļu kompleksu.

Avoti: LE1

cibenieks   apv.

1. Cibu izgatavotājs.

Avoti: ME

cīberains   apv.

1. Tāds, kam ir tumšas svītras vai plankumi (apspalvojumā).

Avoti: ME, VeAT

cibethiēna   novec.

1. Āfrikas nakts dzīvnieks hiēnu dzimtā, atšķiras no citiem plēsīgiem zīdītājiem ar vājāk attīstītu zobu sistēmu, stipri krēpotu muguru, ļoti kuplu asti, svītrots; rok zemē alas, tāpēc saukts arī par zemes vilku.

Avoti: KV

cibetīns

1. Smērveidīga, ļoti aromātiska viela, ko iegūst no cibetkaķu tēviņu dziedzeriem un lieto parfimērijā.

Avoti: SV69

cibetkaķis   zool.

1. Viveru dzimtas ģints ("Civettictis"), kaķiem līdzīgi plēsīgi zīdītāji, ap 70 cm gari dzīvnieki.

Avoti: SV69

cibetkoks   novec.

1. Malakā un Malajā augošs koks ar augļiem cilvēka galvas lielumā un un sēklām kastaņa lielumā, kas ož pēc sapuvušiem sīpoliem un veca siera, bet vietējo iedzīvotāju ļoti iecienītas, noder arī cibetkaķu pievilināšanai.

Avoti: KV

cibetons   med.

1. Nepiesātināts ciklisks ketons ar muskusa smaržu, cibeta galvenā sastāvdaļa.

Avoti: TM

cibets   med.

1. Muskusam līdzīga viela, ko iegūst no cibetkaķu anāliem dziedzeriem; senāk lietots parfimērijā un medicīnā.

Avoti: TM

cibetžurka   novec.

1. Ondatra.

Avoti: KV

cibī   apv., interj.

1. Sauciens (parasti atkārtojumā), ar kuru aicina (piemēram pie ēdiena) vistas, cāļus.

Avoti: ĒiV

cibināt

1. Čiepstēt.

2. apv. Iet.

Avoti: Sin

cibināt   apv.

1. Vāji pīkstēt.

Avoti: EH

cibinieks   apv.

1. Ubags, diedelnieks.

Avoti: EH

Cibinka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 2830 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1945. g.

Avoti: Wi

cibiņa

1. Dem. --> ciba.

Avoti: LV93

cibiņsviests   apv.

1. Tās cibā uzglabāts ar sviestu un ķimenēm sajaukts biezpiens.

Avoti: BB

cibiņš   apv.

1. Dem. --> ciba.

Avoti: EH

cibirksta   apv.

1. Cibirkste.

Avoti: EH

cibirkste   sar.

1. Dzirkstele.

Avoti: Sin

cibis

1. apv. Mīļvārdiņš mazam bērnam.

2. sar. Cālis.

Avoti: ME, Sin

cibītes   apv.

1. Vistas, vistiņas.

2. Salmu jumta paši apakšējie salmu kūļi, kas līdzeni nopļauti ar izkapti.

Avoti: ME, VeAT

cibītis   apv.

1. Cālītis.

Avoti: ĒiV

cibizotoms   med.

1. Instruments lēcas apvalka atvēršanai kataraktas operācijā.

Avoti: TM

Cibla   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Latgales austrumu daļā 15 km no Ludzas, izveidojusies bijušajā Eversmuižas ("Eweresmuyža") teritorijā, kas vēstures avotos pirmo reizi minēta 1739. g., novada centrs.

2. Ciblas novads - izveidojās 2000. g. apvienojoties Ciblas un Līdumnieku pagastu Ludzas rajona sastāvā, no 2009. g. 1. jūlija sastāv no Blontu, Ciblas, Līdumnieku, Pušmucovas un Zvirgzdenes pagastu, robežojas ar Ludzas, Rēzeknes un Kārsavas novadu, kā arī ar Krieviju.

3. Ciblas pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, robežojas ar Zvirgzdenes, Blontu un Līdumnieku pagastu, kā arī ar Ludzas novadu; bijušais nosaukums līdz 1925. g. - Eversmuižas pagasts.

Ciblas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā neliela daļa pirmskara Ciblas pagasta platības pievienota tagadējam Zvirgzdenes un Isnaudas pagastam, savukārt Ciblas pagastā iekļautas nelielas bijušā Brigu un Nirzas pagasta platības.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

ciblānieši

1. Ciblas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Cibla" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ciblas   apv.

1. Sniega kurpes, ar kurām vecos laikos gājuši uz medībām.

2. Jēlādas zābaki; cabuli.

Avoti: TlV

Cibļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

Avoti: LC

cibofobija   med.

1. Slimīgs riebums pret ēdienu.

Avoti: TM

ciboki

1. Vačoki - tauta Angolā.

Avoti: PZT

ciboria   lat.

1. Sklerocīniju dzimtas ģints.

Ciboria amentacea— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ciborijs

1. arhit. Altāra, troņa, kapenes u. c. dekoratīvs pārsegums, kuru balsta četras kolonnas vai stabi.

2. rel. Trauks ar vāciņu, kurā uzglabā Svētā Vakarēdiena sakramenta maizi un no kura to izdala.

Avoti: SV96, RtV

cibot   apv.

1. Veikli iet.

Avoti: ME

cibot   apv.

1. Glabāt cibā.

Avoti: EH

cibotija   bot.

1. dsk. Paparžaugu nodalījuma ģints ("Cibotium"), kuras atsevišķas sugas arī Latvijā audzē kā telpaugus.

Jēru cibotija— vilnainā cibotija.

Menziesa cibotija— cibotiju suga ("Cibotium menziesii").

Šidē cibotija— cibotiju suga ("Cibotium schiedei").

Vilnainā cibotija— cibotiju suga ("Cibotium barometz").

Zilā cibotija— cibotiju suga ("Cibotium glaucum").

Avoti: TaE

cibotium   lat.

1. Cibotijas.

Cibotium barometz— vilnainā cibotija.

Cibotium glaucum— zilā cibotija.

Cibotium menziesii— Menziesa cibotija.

Cibotium schiedei— Šidē cibotija.

Avoti: TaE

cibu   apv.; izsauksmes vārds

1. Lieto, savienojumā ar "cabu" mācot bērnu staigāt; arī rotaļājoties.

Avoti: ME

cību   apv.; izsauksmes vārds

1. Lieto, savienojumā ar "cābu" mācot bērnu staigāt; arī rotaļājoties.

Avoti: ME

cibukoks   apv.

1. Spireja ("Spiraea").

2. Vītollapu spireja ("Spiraea salicifolia").

Avoti: Aug2

cibuks   apv.

1. Pīpes kāts.

2. Cilvēka kāja no pēdas līdz ikriem.

Avoti: KiV, EH

cibuks   apv.

1. Cālis.

Avoti: EH

cibulīne   apv.

1. Uz oglēm cepta siļķe, kurai uzliets ieskābs kvass un uzgriezti sīpoli.

Avoti: VV

cibulis   apv.

1. Cālis.

2. Sīpols.

Avoti: Sin, VV

Cibuliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

Avoti: LC

cibuliškieši

1. Daugavpils novada Tabores pagasta apdzīvotās vietas "Cibulišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cibulītis   apv.

1. Cālis.

2. Mīļvārdiņš (runājot ar bērnu).

Avoti: ViV

cibuls   apv.

1. Dārza sīpols ("Allium cepa").

Avoti: Aug2

cibuļi   apv.

1. Dradži - izkausētu tauku pārpalikumi.

Avoti: ME

Cibuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

Avoti: LC

cibuļovcieši

1. Daugavpils novada Tabores pagasta apdzīvotās vietas "Cibuļovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Cibuļovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

Avoti: LC

cibuļovkieši

1. Daugavpils novada Tabores pagasta apdzīvotās vietas "Cibuļovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cicadella   lat.

1. Cikādīšu dzimtas ģints.

Cicadella viridis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cicadellidae   lat.

1. Cikādīšu dzimta.

Avoti: LD

cicadidae   lat.

1. Dziedātājcikādes.

Avoti: PDE

cicadinea   lat.

1. Cikādes.

Avoti: LD

cicadodea   lat.

1. Cikāžu kārtas "Cicadinea" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

cīcari   apv.

1. Sagrauzdēti tauku, gaļas gabaliņu krikumi.

Avoti: VV

cice   apv.

1. Cicis - mātes krūts; pups (dzīvniekam).

Avoti: ME

cīcepi   apv.

1. Kausētu tauku paliekas.

Avoti: ME

cicer   lat.

1. Aunazirņi.

Avoti: PDE

cīceri   apv.

1. Sagrauzdēti tauku, gaļas gabaliņu krikumi.

Avoti: ME

cicerisms   med.

1. Dzīvnieku eksperimentāla slimība, kas atbilst cilvēku latīrismam; intoksikācija ar dažiem pākšaugiem.

Avoti: TM

cicero   nelok., v.; poligr.

1. Iespiedburti, kuru augstums - ir 4,55 milimetri (lieto, piemēram, bērnu grāmatās, virsrakstos); 12-punktu burtu biezuma apzīmējums.

Avoti: LLVV, GV

cicerone   novec.

1. Tūristu pavadonis, gids.

Avoti: LME

cicerons

1. Daiļrunīgs cilvēks, talantīgs orators.

2. Cicerona balva - balva, kuru katru gadu (kopš 1999. g.) īpaši izveidota komisija piešķir par veiksmīgāko korporatīvā tēla izveidi un darbu ar sabiedrību Latvijā.

Avoti: SV08, PL

cichlasoma   lat.

1. Cihlasomas.

Avoti: PDE

cichlidae   lat.

1. Cihlidzivis.

Avoti: PDE

cichorioideae   lat.

1. Cigoriņu apakšdzimta.

Avoti: LD

cichorium   lat.

1. Cigoriņi.

Cichorium endivia— Endīvija cigoriņš, arī salātcigoriņš jeb endīvija.

Cichorium intybus— parastais cigoriņš.

Avoti: LD, PDE

cici   apv.

1. Pupi.

Cici kā ķisini— saka par lielām krūtīm.

Avoti: KnV

cicīga   žarg.

1. Tāda, kurai ir lielas krūtis.

Avoti: SLG

Cicikara   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļaustrumos ("Qiqihar"), Heilundzjanas provincē, osta Neņdzjanas krastos, 907000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

cicināt   sar.

1. Zīdīt.

Avoti: Sin

cicindela   lat.

1. Smilšvaboles.

Cicindela campestris— tīruma smilšvabole.

Cicindela hybrida— brūnā smilšvabole.

Cicindela maritima— jūrmalas smilšvabole.

Cicindela sylvatica— meža smilšvabole.

Avoti: LD

cicindelidae   lat.

1. Smilšvaboļu dzimta, kurā dažkārt tās nodala.

Avoti: LD

cicinnobolus   lat.

1. Sferopsīdu dzimtas ģints "Ampelomyces" nosaukuma sinonīms.

Cicinnobolus cesatii— šīs ģints sugas "Ampelomyces quisqualis" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

cicinnurus   lat.

1. Paradīzesputnu dzimtas ģints.

Cicinnurus regius— cēlais paradīzesputns.

Avoti: ZvP

ciciņš   apv.

1. Cālis.

Avoti: ViV

cicis   -ča, v.; apv.

1. Pups (dzīvniekam).

2. Piena dziedzeris sievietēm.

Avoti: LLVV, KiV

cīcis   apv.

1. Sievietes kaunums (īpaši bērniem).

Avoti: EH

cicit   novec.

1. Žīdu dievkalpojuma lakata 4 stūros iepītie 8 pavedieni.

Avoti: KV

cīcīties   apv.

1. Ķircināt, kaitināt, apcelt.

Avoti: ME, VeAT

cīcītis   sar.

1. Mārīte.

Avoti: Sin

cicits   rel.

1. Jūdaismā kulta piederums, auklas ar pušķiem talīta stūros.

Avoti: RtV

cickelis   apv.

1. Pupiņš.

Avoti: KiV

ciclantales   lat.

1. Ciklantu rinda.

Avoti: PDE

ciconia   lat.

1. Stārķu dzimtas ģints.

Ciconia ciconia asiatica— baltā stārķa pasuga, kas sastopama Āzijā (no Mazāzijas līdz Irānas rietumiem, arī Vidusāzijā) un Āfrikas ziemeļrietumos.

Ciconia ciconia— baltais stārķis.

Ciconia nigra— melnais stārķis.

Avoti: LD

ciconiidae   lat.

1. Stārķu dzimta.

Avoti: LD

ciconiiformes   lat.

1. Stārķveidīgie.

Avoti: LD

cics   apv.

1. Katūns.

Avoti: ĒiV

ciculiņi   apv.

1. Zemā samtene ("Tagetes patula").

Avoti: ME

cicurieši

1. Zilupes novada Lauderu pagasta apdzīvotās vietas "Cicuri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cicuta   lat.

1. Velnarutki.

Cicota virosa— indīgais velnarutks.

Avoti: LD

ciča   apv.

1. Cicis - mātes krūts; pups (dzīvniekam).

Avoti: ME

ciči   apv.

1. Zīdītājiem bērnu zīdīšanas orgāni, kas sastāv no piena dziedzeriem un bērna mutei viegli satverama konveidīga gala.

Avoti: LE

cičinīca   apv.

1. Meitene ar kuplām krūtīm.

Avoti: EH

cičot   apv.

1. Zīdīt.

Avoti: EH

cičuks   apv., iron.

1. Cicis (2).

Avoti: KiV

cidonija   -as, s.

1. Rožu dzimtas ģints ("Cydonia"), krūms vai koks ar aromātiskiem, diētiski vērtīgiem augļiem.

Īstā cidonija— šīs ģints vienīgā suga ("Cydonia oblonga").

2. Šī krūma vai koka auglis.

Avoti: LLVV, DaE

cidonīns   med.

1. Gļotviela cidonijas sēklās un augļos.

Avoti: TM

cidus   med.

1. Salikteņu beigu daļā norāda uz nāvējošu īpašību.

Avoti: MSV

cidziņa   apv.

1. Dem. --> ciga (2).

Avoti: EH

cie

1. apv. Ciet.

Acis krīt cie— saka, ja ļoti gribas gulēt.

2. novec., saīs. Firmu nosaukumos nozīmē - kompānija (franču "compagnie").

Avoti: MalV, LME

ciebt   apv.

1. Čiepstēt.

Avoti: VkG

ciecere   apv.

1. Mežiņš.

Avoti: EH

Ciecere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Skrundas novada Skrundas pagastā (līdz 2009. g. - Kuldīgas rajonā) 3,5 km no Skrundas un 39 km no Kuldīgas, izveidojusies bijušās muižas "Zeezern" teritorijā; saukta arī - Dzelmes.

2. Cieceres pagasts - pagasts Brocēnu novadā, aptver Cieceres ezeru un Brocēnu pilsētu, administratīvais centrs Brocēnos, robežojas ar Gaiķu, Remtes un Blīdenes pagastu, kā arī ar Saldus novadu.

Cieceres pagasta teritorija— pēckara administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā neliela daļa pirmskara Cieceres pagasta teritorijas nonākusi tagadējā Remtes, Blīdenes, Saldus un Novadnieku pagastā, kā arī Saldus pilsētā.

3. Ventas labā krasta pieteka, Brocēnu, Saldus un Skrundas novados, garums - 51 km, kritums - 78 m, iztek no tāda paša nosaukuma ezera.

Cieceres atsegumi— Pavāru atsegumi Saldus novada Zirņu pagastā.

4. Cieceres ezers - ezers Saldus paugurainē, Brocēnu novada teritorijā, 99,7 m vjl., garums - 9,5 km dienvidu - ziemeļu virzienā, lielākais platums - 0,7 km, vidējais dziļums - 7,2 m, lielākais dziļums - 22 m, ezera ziemeļu daļas austrumu krastā izvietojusies Brocēnu pilsēta.

Cieceres ezera salas— botāniskais liegums Brocēnu novadā, valsts aizsardzībā kopš 1923. g., platība - 14 ha, aug 12 diži ozoli (apkārtmērs - >4 m), vairākas aizsargājamu augu sugas.

5. Cieceres pilskalns - atrodas Brocēnu novada Cieceres pagastā, Cieceres labajā krastā, augstums virs apkārtnes - 3-4 m, plakums ovāls - ~100 x 50 m, kultūrslānis neizteiksmīgs, iespējams, ka bijis apdzīvots tikai neilgu laiku.

Avoti: LPag, LC, LD, LE1

cieceris   apv.

1. Cinis (purvainā apkārtnē).

Avoti: EH

ciecernieki

1. Skrundas pagasta apdzīvotās vietas "Ciecere" iedzīvotāji.

2. Brocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ciecere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cieciņš   apv.

1. Puse no sieka, sieciņš.

Avoti: EH

ciedra   novec.

1. Ciedrs.

Avoti: LME

ciedri   apv.

1. Eiropas ciedrupriede ("Pinus cembra"), priežu suga.

Avoti: Aug2

ciedrs   -a, v.

1. Priežu dzimtas ģints ("Cedrus"), mūžzaļš, lapeglei līdzīgs skuju koks, 4 sugas.

Atlasa ciedrs— ciedru suga ("Cedrus atlantica").

Himalaju ciedrs— ciedru suga ("Cedrus deodora"), kas var sasniegt līdz 50 m garumu.

Libānas ciedrs— pazīstamākā ciedru suga ("Cedrus libani"), kas sasniedz 1000 g. vecumu.

Avoti: LLVV, PDE

ciedrupriede

1. dsk. Priedes, kam skujas ir pa 5 un čiekuri ienākas 3. gadā, sēklas (ciedrurieksti) ēdamas, 4 sugas.

Eiropas ciedrupriede— priežu suga ("Pinus cembra").

Klājeniskā ciedrupriede— priežu suga ("Pinus pumila").

Korejas ciedrupriede— priežu suga ("Pinus koraiensis").

Sibīrijas ciedrupriede— priežu suga ("Pinus sibirica").

Avoti: LPE, Aug2, PDE

ciek   apv.

1. Cik.

Avoti: ME

ciēk   apv.

1. Mēreni daudz.

Avoti: EH

ciekāds   apv.

1. Kā dažs.

Avoti: ME, VeAT

ciekai   apv.

1. Cik daudz, cik tālu; gandrīz.

Avoti: ME

ciekam   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ME

ciekams   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ME

ciekāt   apv.

1. Iet (lēnām).

Avoti: EH

ciekausis   apv.

1. Čiekurs.

Avoti: ME

ciekauzis   apv.

1. Čiekurs.

Avoti: EH

ciekaužnieki

1. Alsungas novada apdzīvotās vietas "Ciekauži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ciekkārt   apv.

1. Cik bieži; bieži.

Avoti: ME

ciekmēr   apv.

1. Bieži.

Avoti: ME

ciekozis   apv.

1. Čiekurs.

Avoti: EH

cieks   apv.

1. Sieks.

Avoti: ME

cieksts   apv.; hip.

1. Ciets.

Avoti: ME

cieksts   apv.

1. Sieksta, zemē gulošs koks.

Avoti: ME

ciekšenieki

1. Tukuma novada Džūkstes pagasta apdzīvotās vietas "Ciekšuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ciekšu   apv.

1. Kamēr.

Avoti: EH

ciekurains   apv.

1. Čiekurains.

Avoti: ME

ciekuraugi   novec.

1. Kailsēkļu augu klase, arī skuju koki.

Avoti: KV

ciekurgrauzis   novec.

1. 3-4 mm gara maza vabolīte ar kapucveidīgu krūšu vairogu, dēj oliņas egļu čiekuros, kurus pēc tam kāpuri alo un grauž.

Avoti: KV

ciekuriņš

1. Dem. --> ciekurs.

Avoti: LV93

ciekuris   apv.

1. Čiekurs.

Avoti: EH

ciekurs   -a, v.; apv.

1. Čiekurs.

Avoti: LLVV

ciekursnis   apv.

1. Čiekurs.

Avoti: EH

ciekurzains   apv.

1. Čiekurains, nokaisīts ar čiekuriem.

Avoti: ME

ciekurzis   apv.

1. Čiekurs.

Avoti: KnG

ciekurzītis   apv.

1. Dem. --> ciekurzis.

Avoti: KiA

ciekurznis   sar.

1. Čiekurs.

Avoti: Sin

ciekuržains   apv.

1. Čiekurains, nokaisīts ar čiekuriem.

Avoti: ME

ciekuzis   apv.

1. Čiekurs.

Avoti: EH

cielajiņa   apv.

1. Dem. --> cielava.

Avoti: ME

Cielauka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

cielava   -as, s.

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas dzimta ("Motacillidae"), 5 ģ., 54 s., Latvijā konstatētas 2 ģintis, 9 sugas.

2. Šīs dzimtas ģints ("Motacilla"), putns ar slaidu ķermeni un garu asti, 10 sugas, Latvijā konstatētas 4 sugas.

Baltā cielava— cielavu suga ("Motacilla alba"), Latvijas nacionālais putns.

Dzeltenā cielava— cielavu suga ("Motacilla flava"), Latvijā sastopama samērā bieži.

Dzeltengalvas cielava— cielavu suga ("Motacilla citreola"), Latvijā sastopama ļoti reti.

Iedzeltenā cielava— cielavu suga ("Motacilla lutea").

Japānas cielava— cielavu suga ("Motacilla grandis").

Pelēkā cielava— cielavu suga ("Motacilla cinerea"), Latvijā sastopama ļoti reti, gk. kā caurceļotājs.

Vagas cielava— baltā cielava.

3. apv. Govs ar baltu galvu.

Avoti: LLVV, ViV, ZvP

Cielavas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Ziemera pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Babītes novada Babītes pagastā.

Avoti: LC

cielave   apv.

1. Cielava.

Avoti: EH

cielavele   apv.

1. Cielava.

Avoti: EH

cielavene   apv.

1. Neaizmirstule ("Myosotis").

2. Parastā virza ("Stellaria media").

Avoti: ME, Aug2

cielavenes   apv.

1. Mauragas ("Hieracium").

2. Neaizmirstules ("Myosotis").

3. Parastā virza ("Stellaria media").

Avoti: Aug2

cielavīna   apv.

1. Cielava.

Avoti: ĒiV

cielaviņa   -as, s.

1. Dem. --> cielava.

2. Cielava.

Avoti: LLVV

cielaviņes   apv.

1. Neaizmirstules ("Myosotis").

Avoti: Aug2

cielavīte   apv.

1. Dem. --> cielava.

Avoti: ME

cielavputni

1. Zvirbuļveidīgo kārtas dziedātājputnu apakškārtas dzimta, nelieli putni (garums - 12-22 cm, masa - 12-30 g) ar pagaru asti, 5 ģ., ~55 s., Latvijā konstatētas 2 ģ., 9 sugas.

Avoti: PDE

cielēt   žarg.

1. Mērķēt.

2. Vērīgi uzlūkot.

Avoti: SLG

ciels   apv.

1. Liels.

2. Tāds, kas ir ceļams.

Avoti: EH

Cielupe   vietv.

1. Meļļupīte - Gaujas kreisā krasta pieteka Vecpiebalgas novadā.

Avoti: LD

ciemakukulis   -ļa, v.

1. Dāvana (parasti kas ēdams), ko ņem līdzi ciemos.

2. Dāvana (parasti kas ēdams), ko viesiem dod līdzi uz mājām.

Avoti: LLVV

ciemala   apv.

1. Viešņa.

2. Pirktas govs vārds.

Avoti: EH

ciemale   apv.

1. Viešņa.

2. Pirktas govs vārds.

Avoti: EH

ciemaliņa   apv.

1. Dem. --> ciemaļa.

Avoti: ME

ciemaļa   apv.

1. Pirkta govs (pretstatā pašu saimniecībā audzētai); šādas govs vārds.

2. Viešņa.

Avoti: ViV, Sin

ciemaļiņa   apv.

1. Dem. --> ciemaļa.

Avoti: ME

ciemamaize   -es, s.; parasti vsk.

1. Cienasts, ko ciemiņam dod līdzi uz mājām.

Avoti: LLVV

ciemāt   apv.

1. Ciemoties.

Avoti: EH

ciemāte   apv.

1. Cienīga māte.

Avoti: ME

ciemāties   apv.

1. Ciemoties.

Avoti: KiV

Ciematnieka   vietv.; nelok.

1. Ciematnieka ezers - atrodas Teiču purvā, Krustpils novada Atašienes pagastā, platība - 54,7 ha, garums - ~0,9 km, lielākais platums - ~0,8 km; Pieslaista ezers.

Avoti: LE1, La1

Ciematnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

Avoti: LC

ciematnieks   -a, v.

1. Ciemata iedzīvotājs.

Avoti: LLVV

Ciemats   vietv.

1. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Mazbiksti" daļa.

Avoti: LC

ciemats   -a, v.

1. Neliela, biezi apdzīvota vieta (parasti laukos).

2. Viensētu grupa.

3. apv. Lauku apdzīvota vieta, kas tika izveidota pēc lauksaimniecības kolektivizācijas.

4. novec. Viensēta vai atsevišķa ciema sēta.

Avoti: LLVV, KiV, TV

ciembērns   sar.

1. Bērns, kas dzīvo ciemā.

2. Viesis, bērns, kas atnācis ciemos.

Avoti: ME, Sin

ciemcilvēks   sar.

1. Viesis.

Avoti: Sin

ciemene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; apv.

1. Viešņa.

Avoti: LLVV

ciemenīte   apv.

1. Dem. --> viešņa.

Avoti: EH

ciemeņš   apv.

1. Ciemiņš.

Avoti: KiV

ciemgalieši

1. Krimuldas novada Lēdurgas pagasta apdzīvotās vietas "Ciemgaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ciemgaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Kuldīgas novada Turlavas pagastā.

Ciemgaļu mežābele— aug Kuldīgas novada Turlavas pagastā pie Ciemgaļu mājām, stumbra apkārtmērs - 3,3 m (resnākā mežābele Baltijā), vainaga projekcija - 13 x 10,5 m, koka augstums - 9 m.

Avoti: LE1

ciemi   sar.

1. Apciemojums, viesības.

Avoti: Sin

ciemietis   apv.

1. Ciema iedzīvotājs.

Avoti: TlV

cieminieks   apv.

1. Ciemnieks.

Avoti: EH

cieminiete   sar.

1. Kaimiņmāju saimniece; viešņa.

Avoti: ME

ciemīns   apv.

1. Ciemiņš.

Avoti: ĒiV

ciemiņiene   sar.

1. Viešņa.

Avoti: Sin

ciemiņiete   sar.

1. Kaimiņmāju saimniece; viešņa.

Avoti: ME

ciemiņš   -a, v.

1. Viesis.

2. Kaimiņš.

Avoti: LLVV, EH

ciemīši   apv.

1. Ciema iedzīvotāji; tie, kas dzīvo vienā ciemā.

Avoti: EH

ciemīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; apv.

1. Viešņa; kaimiņiene.

Avoti: LLVV, ME

Ciemītes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Talsu novada Laucienas pagastā.

Ciemīšu goba— aug Talsu novada Laucienas pagastā pie Ciemīšu mājām, stumbra apkārtmērs - 6 m, stumbrs nolūzis 7 m augstumā, un koks dzīvo ar lielām atvasēm, vainaga projekcija - 20 x 22 m, šī goba aug virs āderes, zem koka vainaga ir 3 avoti, ap gobas stumbru plašā lokā zemi sedz neparasti liela virszemes sakņu sistēma, kas atgādina bruģi.

Avoti: La1, LE1

ciemklabenieki

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Ciemklabji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ciemklabnieki

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Ciemklabi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ciemkukulis   -ļa, v.

1. Dāvana (parasti kas ēdams), ko ņem līdzi ciemos.

2. Dāvana (parasti kas ēdams), ko viesiem dod līdzi uz mājām.

Avoti: LLVV

ciemloža   apv.

1. Liekēdis, kas apstaigā visu ciemu.

Avoti: ME

ciemļaudis   sar.

1. Viesi.

Avoti: Sin

ciemmaize   -es, s.; apv.

1. Dāvana (parasti kas ēdams), ko ņem līdzi ciemos vai arī ko dod viesiem līdzi uz mājām.

Avoti: ViV

ciemmājas   apv.

1. Kaimiņu mājas.

Avoti: ME

ciemmeita   apv.

1. Meitene, kas dzīvo ciemā; meitene no kaimiņu ciema.

Avoti: ME

ciemnieks   -a, v.

1. reti Ciema, ciemata iedzīvotājs.

2. Viesis.

Avoti: LLVV, Sin

ciemošanās   sar.

1. Apciemojums.

Avoti: Sin

ciemot   apv.

1. Viesoties.

2. Uzņemt viesi.

Avoti: EH

ciemoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Viesoties.

2. Uzņemt viesi.

Avoti: LLVV

ciempuisis   apv.

1. Puisis, kas dzīvo ciemā; puisis no kaimiņu ciema.

Avoti: ME

ciems   -a, v.

1. Lauku apdzīvota vieta ar koncentrētu apbūvi, kurā ir pastāvīgie iedzīvotāji.

Vasarnīcu ciems— lauku apdzīvotā vieta ar kompaktu apbūvi, galvenokārt sezonālu apdzīvotību un apvienojošu nosaukumu.

Aprūpes ciems— lauku apdzīvotā vieta ar kompaktu vai daļēji kompaktu apbūvi un apvienojošu nosaukumu, kur lielākā daļa iedzīvotāju ir aprūpes iestādēs (pansionātos, internātskolās, rehabilitācijas centros, sanatorijās u. tml.) dzīvojošie un strādājošie.

2. Viensētu grupa; ciemats (2).

3. vēst. Administratīvi teritoriālā iedalījuma pamatvienība laukos PSRS laikā pagasta vietā; attiecīgā teritorija.

4. vēst. 1936. g. likumdevēja noteikts nosaukums tādām biezi apdzīvotām vietām, kam nebija pilsētas tiesību, un kuru iedzīvotāju skaits bija mazāks par 2000.

Avoti: LC, LLVV, ĒiV, LE

ciems   -a, v.

1. Māja, vieta, kur ciemojas.

Avoti: LLVV

ciemsieva   sar.

1. Viešņa.

Avoti: Sin

ciemslota   apv.

1. Sieviete, kas bieži mēdz iet ciemos un tenkot.

Avoti: ViV

ciemuļa   apv.

1. Viešņa.

2. Tādas govs vārds, kas nopirkta un atvesta no citurienes.

Avoti: EH

Ciemupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ogres novada Ogresgala pagastā.

2. Dzelzceļa pietura Ogres novada Ogresgala pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Indra-Krustpils-Rīga, 39 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1929. gadā pie Sprēstiņu muižas vasarnīcu rajonā.

3. Ķilupe - Daugavas labā krasta pieteka Ķeguma un Ogres novadā.

Avoti: LC, LE1

ciemupieši

1. Ogres novada Ogresgala pagasta apdzīvotās vietas "Ciemupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ciemvīrs   sar.

1. Viesis.

Avoti: Sin

cien.   saīs.

1. Cienījamais; cienījamā (parasti pirms personvārda vai amata nosaukuma).

Avoti: Wi

ciena   apv.

1. Cieņa.

Avoti: VpJ

cienasts   -a, v.

1. Ēdieni, dzērieni, ar ko pacienā (parasti viesi); ēdieni, dzērieni, ko ņem līdzi ciemos.

Avoti: LLVV

cienāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Dot (viesim) ēst, dzert.

Avoti: LLVV

cienāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ēst cienastu.

Avoti: LLVV

cienība   -as, s.; parasti vsk.

1. Attieksme, kurai ir raksturīga (kāda cilvēka) spēju, zināšanu, nopelnu, vērtības u. tml. atzīšana; šādas attieksmes izpausme; cieņa 1(1).

Avoti: LLVV

cienīgmāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; novec.

1. Muižnieka, muižas pārvaldnieka, mācītāja vai cita turīga cilvēka sieva (parasti padoto vai mazturīgo uzrunā).

Avoti: LLVV

cienīgmātiņš   apv.

1. Dem. --> cienīgmāte.

Avoti: ViV

cienīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atbilst augstām prasībām, izcilam stāvoklim; tāds, kas pelna atzinību, ievērību u. tml.; vērts.

2. Tāds, kurā izpaužas svinīgums, nopietnība, pašapzinīgums; tāds, kas izturas svinīgi, nopietni, pašapzinīgi.

3. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē; sar. Vīrs, sieva.

Avoti: LLVV

cienīgtēvs   -a, v.; novec.

1. Mācītājs, retāk cits turīgs cilvēks (parasti padoto vai mazturīgo uzrunā).

Avoti: LLVV

cienīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> cienīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

cienījams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> cienīt.

2. Tāds, ko cienī (1); tāds, kam pienākas cieņa 1 (1).

Avoti: LLVV

cienīt   cienu, cieni, ciena, arī cienīju, cienī, cienī, pag. cienīju; trans.

1. Atzīt (ko) par vērtīgu, nozīmīgu; izjust cieņu 1 (1), godbijību (pret ko).

// pareti. Ievērot; respektēt.

2. Ar patiku skatīties, lasīt, klausīties u. tml.

// sar. Ar patiku lietot (ko); ar patiku nodoties (kam).

3. apv. Cienāt.

Avoti: LLVV, EH

cienītais   v., sar.

1. Vīrs; sieva.

Avoti: MLVV

cienītājs   v.

1. sar. Tas, kas ciena (2) ko, jūt sevišķu patiku (pret kādu, ko); tas, kas ļoti labprāt lieto (ko).

Avoti: LV87

cienīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> cienīt.

2. novec. Oficiālas uzrunas ievadījums.

3. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē; sar. Vīrs, sieva.

Avoti: LLVV

cienmāmiņa   apv.

1. Dem. --> cienmāte.

Avoti: ME

cienmāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. novec. Cienīgmāte.

2. apv. Cienīga māte.

Avoti: LLVV, ME

cienmātiņš   apv.

1. Dem. --> cienmāte.

Avoti: ViV

ciens   apv.

1. Cieņa, gods, uzmanība.

Avoti: KiV, ME

cieņa   -as, s.; tikai vsk.

1. Attieksme, kurai ir raksturīga (kāda cilvēka) spēju, zināšanu, nopelnu, vērtības u. tml. atzīšana; šādas attieksmes izpausme.

Būt (lielā) cieņā— Tikt cienītam.

Turēt cieņā (arī godā)— cienīt; izturēties ar godbijību, ar respektu.

2. Morālā vērtība, morālā stāja, arī gods.

3. Savas vērtības, tiesību apziņa; šīs apziņas izpausme.

Avoti: LLVV

cieņa   -as, s.; novec.

1. Ēdiens, dzēriens, ar ko cienā.

Avoti: LLVV

cieņas   apv.

1. Cienasts.

Avoti: ĒiV

ciepāns   apv.

1. Cālis.

Avoti: EH

ciepītis   apv.

1. Cālītis.

Avoti: ĒiV

ciepstēt   ciepstu, ciepsti, ciepst, pag. ciepstēju; intrans.

1. Čiepstēt.

Avoti: LLVV

ciepsts   sar.

1. Čiepstiens.

Avoti: Sin

ciept   apv.

1. Čiepstēt.

Avoti: LV93

ciept   apv.

1. Zagt, nozagt.

Avoti: ME

cierāt   apv.

1. Cierēt.

Avoti: EH

ciere   apv.

1. Pastaiga.

Avoti: EH

cierenieks   apv.

1. Pielūdzējs, kurš vēlas bildināt meiteni.

Avoti: ME

cierēt   apv.

1. Skatīties, uzbāzīgi lūrēt.

2. Iekārot.

3. Iet, doties; staigāt.

Avoti: MalV, SLG

cierēties   apv.

1. Rotāties, greznoties; pušķoties.

2. Ceremonēties; gražoties, klīrēties.

Avoti: SLG

cieris   apv.

1. Tītavas.

Avoti: EH

cierišas   apv.

1. Ceremonija.

Avoti: EH

Cierpīne   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Cērpene" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Cierpinski   vietv.

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Čerpinski" nosaukuma variants.

Avoti: LC

cierst   apv.

1. Cirst.

Avoti: BsV

Ciertums   vietv.

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Cirtums" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ciesa   -as, s.

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Calamagrostis"), daudzgadīgs augs ar garu stiebru un gariem ložņu sakneņiem, ~150 s., Latvijā konstatētas 6 sugas.

Asziedu ciesa— ciesu suga ("Calamagrostis x acutiflora").

Iesirmā ciesa— ciesu suga ("Calamagrostis canescens syn. Calamagrostis lanceolata").

Necilā ciesa— purva ciesa.

Niedru ciesa— ciesu suga ("Calamagrostis arundinacea").

Posmainā ciesa— ciesu suga ("Calamagrostis phragmitoides syn. Calamagrostis purpurea subsp. phragmitoides").

Purpura ciesa— posmainā ciesa.

Purva ciesa— ciesu suga ("Calamagrostis neglecta").

Purvāja ciesa— iesirmā ciesa.

Slotiņu ciesa— ciesu suga ("Calamagrostis epigeios").

Smaillapu ciesa— ciesu suga ("Calamagrostis acutiflora").

Smiltāja ciesa— slotiņu ciesa.

Stīvā ciesa— ciesu suga ("Calamagrostis stricta syn. Calamagrostis neglecta subsp. stricta").

2. apv. Spilve ("Eriophorum").

3. apv. Vārpata ("Elytrigia").

4. apv. Parastā kamolzāle ("Dactylis glomerata").

5. apv. Sausa, cieta zāle.

Avoti: LLVV, Aug2, DaE, ViV

ciesains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur daudz ciesu.

Avoti: LLVV

ciesājs   apv.

1. Ar ciesu apaugusi vieta.

2. Vieta, kur slikti aug zāle.

Avoti: EH

ciesas   apv.

1. Vārpata ("Elytrigia").

Avoti: Aug2

ciese   apv.

1. Vārpata ("Elytrigia").

2. Ciesa.

Avoti: Aug2, EH

ciesēja   apv.

1. Cieta zāle.

Avoti: ME

Ciesengure   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Ugāles pagastā.

Avoti: LC

ciesengurnieki

1. Ventspils novada Ugāles pagasta apdzīvotās vietas "Ciesengure" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ciesis   apv.

1. Reibuma airene ("Lolium temulentum").

Avoti: EH

ciesminieks   apv.

1. 30 dziju posms.

Avoti: EH

ciesnains   apv.

1. Tāds, kur daudz ciesu.

Avoti: ME

ciesnējs   apv.

1. Ciets, stingrs, grūts.

2. Bezjūtīgs, skops.

Avoti: ME

ciesnējs   apv.

1. Vieta, kur slikti aug zāle.

2. Cietās sēnes.

Avoti: ME

ciesnīgs   apv.

1. Izturīgs.

Avoti: EH

ciesots   apv.

1. Tāds, kur daudz ciesu.

Avoti: ME

ciess   apv.

1. Vieta, kur slikti aug zāle.

Avoti: EH

ciess   apv.

1. Ķilda, bāršanās, nesaticība.

Avoti: EH

ciest   ciešu, ciet, cieš, pag. cietu.

1. trans. Just fiziskas sāpes, mokas.

// intrans.

2. intrans. Smagi izjust negatīvus psihiskus pārdzīvojumus; dziļi skumt, bēdāties.

// trans.

3. trans. Smagi izjust nelabvēlīgus apstākļus.

// intrans. Smagi izjust, pārdzīvot sabiedriskus spaidus, vardarbību u. tml.

4. intrans. Tikt ievainotam, arī saslimt (par cilvēku); tikt ievainotam, bojātam (par cilvēka ķermeņa daļām).

// trans. Piedzīvot nelaimes gadījumu; tikt bojātam (nelaimes gadījumā).

// pārn. Zaudēt vērtību, kvalitāti (piemēram, par mākslas darbu).

// pārn. Pasliktināties (par cilvēku attiecībām).

5. trans. Samierināties; paciest.

Avoti: LLVV

ciesties   ciešos, cieties, ciešas, pag. cietos; refl.

1. Izturēt, paciest.

Avoti: LLVV

ciesumi   apv.

1. Izecētas, laukā saveltas zāles, ciesas.

Avoti: EH

ciesva   apv.

1. Cieta zāle.

Avoti: ME

cieszāle   apv.

1. Vārpata ("Elytrigia").

Avoti: Aug2

cieš   apv.

1. Cieši.

Avoti: EH

cieša   apv.

1. Ciešanas.

Avoti: ME

ciešains   apv.

1. Aizvērts, nosegts, noslēgts (trauks).

2. Ciešs, pieguļošs (par apģērbu).

Avoti: ME, KnV

ciešami   apst.

1. Ciešams.

Avoti: LV87

ciešams

1. Tāds, ar ko var samierināties.

Avoti: MIL

ciešana   apv.

1. Ciešanas, bēdas, sēras.

Avoti: ME

ciešanas   -u, s.; sar. arī vsk.

1. Izjūta, pārdzīvojums, ko rada fiziskas sāpes, mokas.

2. Psihisks stāvoklis, kas saistīts ar bēdām, izmisumu.

Avoti: LLVV

ciešas   apv.

1. Ciešanas.

Avoti: ME

cieši   apv.

1. Lieto, lai norādītu uz pazīmes, darbības augstu pakāpi; ļoti.

// apst. Ciešs.

2. Ļoti.

3. Ilgi.

4. Skaļi.

Avoti: KiV

cieši   apv.

1. Vārpata ("Elytrigia").

2. Ziemciete ("Pyrola"), zemeņu suga.

Avoti: Aug2

ciešīgs   sar.

1. Taupīgs.

Avoti: Sin

ciešis   apv.

1. Visai tuvu, stipri.

Avoti: EH

ciešmetris   apv.

1. Ciešmetrs.

Avoti: KiV

ciešmetrs   -a, v.

1. Tilpuma mērvienība - viens kubikmetrs blīvas koksnes masas, blīvais kubikmetrs.

Avoti: LLVV

ciešripa   mūz.

1. Kompaktdisks.

Avoti: MūV

ciešs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura sastāvdaļas ir savienotas vai arī atrodas tuvu cita pie citas (piemēram, par priekšmetu, parādību).

// pārn. Garīgi saliedēts, vienots (par cilvēku grupu).

2. Spēcīgs, stingrs, noteikts (par kustību).

// novec. Pamatīgs, rūpīgs (parasti par kādu darbību).

3. Pastāvīgs, stiprs (par cilvēku attiecībām).

4. Noteikts, stingrs, negrozāms (piemēram, par domu, ideju, solījumu).

5. Dziļš (par miegu).

6. Vērīgs, koncentrēts (par skatienu).

7. apst. Ļoti tuvu (kam klāt).

Avoti: LLVV

ciešu   apv.

1. Ciešis.

Avoti: EH

ciešulis   -ļa, v.; niev.

1. Tas, kas daudz cieš, tas, kas ir daudz cietis.

Avoti: LLVV

ciet   apst.

1. parasti savienojumā ar verba "būt" formām. Norāda uz stāvokli, kad (kas) ir aizdarīts, aizvērts, aiztaisīts.

2. parasti savienojumā ar verba "būt" formām. Norāda uz stāvokli, kad kas ir slēgts, nedarbojas (par veikaliem, iestādēm u. tml.).

3. savienojumā ar bezpriedēkļa verbu. Aizstājot verba priedēkli aiz-, norāda, ka darbības objekts tiek ar ko slēgts, pildīts u. tml.

4. savienojumā ar priedēkļa verbu. Pastiprina verba priedēkļa aiz- nozīmi.

Avoti: LLVV

cietā   apv.

1. Ciet.

Avoti: ViV

cietāda   -as, s.

1. Izstrādāta cieta āda.

Avoti: LLVV

cietai   apv.

1. Blīvi (piemēram, tīt, savienot).

Avoti: KiV

cietais   žarg.

1. Stiprs cilvēks.

Avoti: SLG

cietaļa   apv.

1. Govs, kas ilgāku laiku nedod pienu.

2. Tāds, kurš bieži lieto vārdu "ciets".

Avoti: EH

cietan   apv.

1. Ciet.

Avoti: ViV

cietanās   apv.

1. Ciet.

Avoti: ViV

cietans   apv.

1. Paciets.

Avoti: ViV

cietaudzīte   apv.

1. Cietpiene - divdīgļlapju klases kurvjziežu dzimtas ģints ("Crepis"), cietpienene, Latvijā 5 sugas.

Avoti: KV

ciete   -es, s.; parasti vsk.

1. Polisaharīds, kas rodas augu zaļajās daļās graudiņu veidā.

Avoti: LLVV, Zkp

cietējs

1. val. Semantiskā loma - situācijas dalībnieks, kas pakļauts darbībai.

2. apv. Kāds, kas smagi slimo.

Avoti: VsV, EH

cietene   -es, s.

1. Baravika.

Avoti: LLVV

cietens   apv.

1. Paciets.

Avoti: ViV

cieteņš   apv.

1. Raupjš (par roku vai kāju ādu).

2. Tāds, kas nav izvārījies līdz vēlamajai gatavības pakāpei.

Avoti: KiV

cietēšana   ķīm.

1. Neatgriezenisku procesu kopums oligomēru, sveķu, saistvielu, laku un krāsu materiālu pārvēršanai nešķīstošos un nekūstošos telpiskos polimēros.

Avoti: ZTV

cietēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja.

1. Kļūt cietam vai cietākam (par vielu).

2. Kļūt cietam vai cietākam (par augiem, to daļām).

3. Kļūt grūti sakožamam (par pārtikas produktiem).

4. Kļūt stingram, raupjam (par ādu, rokām).

Avoti: LLVV

cietgalvība   sar.

1. Stūrgalvība, neattapība.

Avoti: Sin

cietgalvīgs   sar.

1. Stūrgalvīgs, neattapīgs.

Avoti: Sin, ME

cietgalvis   -vja, v.; sar.; niev.

1. Neattapīgs, neapķērīgs cilvēks; nepaklausīgs, stūrgalvīgs, ietiepīgs cilvēks (retāk dzīvnieks).

Avoti: LLVV

cietgalvnieks   sar.

1. Stūrgalvis.

Avoti: Sin

cietgraudes   apv.

1. Cietsēkles ("Lithospermum").

Avoti: LE1

cietgumija

1. Ebonīts.

Avoti: Sin4

cieti   apst.

1. Ciets.

2. Norāda uz stāvokli, kad (kas) ir aizdarīts, aizvērts, aiztaisīts; ciet (1).

// apv. Cieši, stingri.

// apv. Periods, kad govs nedod pienu.

3. Norāda uz stāvokli, kad kas ir slēgts, nedarbojas (par veikaliem, iestādēm u. tml.); ciet (2).

Avoti: LLVV, DžP

cietība   -as, s.; parasti vsk.

1. fiz. Fizikāla (vielas, ķermeņa) īpašība - spēja pretoties ārējai mehāniskajai iedarbībai.

2. Vispārināta īpašība --> ciets (9), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. reti. Vispārināta īpašība --> ciets (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

cietienis   apv.

1. Pagaidu ciešanas.

Avoti: EH

cietiešana   apv.

1. Process, kurā govs pakāpeniski pārstāj dot pienu pirms atnešanās.

Avoti: ĒiV

cietīgs   apv.

1. Ciets, stingrs.

Avoti: ME

cietīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. reti Pacietīgs.

2. sar. Taupīgs.

Avoti: LLVV, Sin

cietināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt (veļu) cietāku, mazāk burzīgu (ar cieti).

2. Padarīt (vielu) cietu, blīvu, izturīgu.

3. apv. Apcietināt.

Avoti: LLVV, Sin, EH

cietinātājs

1. pārt. Viela, kas pārstrādes procesā padara augļu un dārzeņu audus stingrus vai kraukšķīgus un savienojumā ar recinātājiem veido vai cietina želeju.

2. ķīm. Speciāla piedeva, kas izraisa materiāla vai kompozīcijas neatgriezenisku cietēšanu.

Avoti: ZTV

cietiņš   apv.

1. Dem. --> ciets; lieto lai mazinātu izteikumu (ne pilnīgi ciets) un savienojumā "ciets, cietiņš" lai to pastiprinātu.

Avoti: ME

cietkausējums   -a, v.

1. Metālkeramisks sakausējums, ko iegūst, sapresējot un saķepinot ļoti cietus un grūti kūstošus (volframa, titāna un tantala) karbīdu pulverus ar metālisku saistvielu - kobaltu; saglabā cietību un nodilumizturību līdz 800-1000 Celsija grādu temperatūrā.

Avoti: LLVV, ZTV

cietķērsa   -as, s.

1. Krustziežu dzimtas ģints ("Lipidium"), lakstaugi, puskrūmi un krūmi, ~130 sugu, Latvijā konstatētas 8 sugas, visas lakstaugi, no tām 1 ir dārzbēglis.

Avoti: LLVV, LE1

cietlapains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (augs), kam ir cietas lapas.

Avoti: LLVV

cietlapis   -pja, v.; bot.

1. Augs ar cietām lapām.

Avoti: LLVV

cietlode   novec.

1. Lodēšanai izmantojams metālu sakausējums ar kušanas temperatūru virs 400 Celsija grādiem, sastāvā biežāk varš, sudrabs un cinks, bet izmanto arī citus metālus.

Avoti: LxE

cietlodēšana   tehnol.

1. Lodēšana ar cietlodi.

Avoti: Tv01

cietmēsli   lauks.

1. Tvirtie kūtsmēsli, kurus iegūst, lietojot pietiekamā daudzumā tādus pakaišu materiālus kā salmi, kūdra, zāģskaidas.

Avoti: ZTV

cietmetāls   -a, v.

1. Ciets metāls.

Avoti: LLVV

cietmetams   apv.

1. Tāds, kas tiek aizbērts.

Cietmetamā bedre— tāda kartupeļu bedre, no kuras kartupeļus ziemā ārā neņem.

Avoti: ĒiV

cietnējs   apv.

1. Mazliet ciets.

2. Enerģisks.

Avoti: ME

cietoksnieši

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Cietoksnis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cietoksnis   -šņa, v.

1. Militārs (parasti pilsētu) ilglaicīgs nocietinājums ar stabili izveidotām aizstāvēšanās ierīcēm.

// neakt. Ieslodzījuma vieta.

Avoti: LLVV

cietpaparde

1. Vairogpaparžu dzimtas ģints ("Polystichum"), daudzgadīgi dažādsporu lakstaugi; ~200 s. Latvijā konstatētas 3 s.

Brauna cietpaparde— cietpaparžu suga ("Polystichum braunii"), Latvijā aizsargājama.

Daivainā cietpaparde— cietpaparžu suga ("Polystichum aculeatum"), Latvijā aizsargājama.

Mazā cietpaparde— cietpaparžu suga ("Polystichum minutum").

Šķeltā cietpaparde— cietpaparžu suga ("Polystichum setiferum").

Šķēplapu cietpaparde— cietpaparžu suga ("Polystichum lonchitis").

Stingrā cietpaparde— cietpaparžu suga ("Polystichum rigens").

Avoti: LPE, LD, DaE

cietpape   novec.

1. Papīra rūpniecībā plāna, bet ļoti cieta, no šķiedras izgatavota dzeltenbrūna pape ar spīdīgi gludu virsmu.

Avoti: KV

cietpaurains   -ais; s. -a, -ā; sar.; niev.

1. Aprobežots; truls; ietiepīgs.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, kam ir šādas īpašības.

Avoti: LLVV

cietpauris   -ra, v.; sar.; niev.

1. Cietgalvis; stūrgalvis.

Avoti: LLVV

cietpienene   apv.

1. Cietpiene - divdīgļlapju klases kurvjziežu dzimtas ģints ("Crepis"), cietaudzīte.

Avoti: KV

cietpienenes   apv.

1. Cietpienes ("Crepis").

Avoti: Aug2

cietpiene   -es, s.

1. dsk. Divdīgļlapju klases kurvjziežu dzimtas ģints ("Crepis"), viengadīgi, divgadīgi un daudzgadīgi lakstaugi ar nelieliem dzeltenu ziedu kurvīšiem, ~200 s., Latvijā konstatētas 5 sugas; cietaudzīte.

Divgadīgā cietpiene— cietpieņu suga ("Crepis biennis").

Krūmu cietpiene— cietpieņu suga ("Crepis praemorsa").

Mīkstā cietpiene— cietpieņu suga ("Crepis mollis").

Purva cietpiene— cietpieņu suga ("Crepis paludosa").

Tīruma cietpiene— cietpieņu suga ("Crepis tectorum").

Avoti: LLVV, Aug2

cietpienīte   apv.

1. Cietpienes ("Crepis").

Avoti: Aug2

cietpieres   apv.

1. Cietaudzītes.

Avoti: LE

cietprātīgs   apv.

1. Tāds, kas neko nenožēlo.

Avoti: ME

cietpūpēdis   -ža, v.; bot.

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma pūpēžu klases rinda ("Sclerodermales"), no kuras Latvijā konstatēta 1 dzimta.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Sclerodermataceae"), augļķermeņi sēdoši vai ar kātu, parasti virs zemes, 60 s.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Scleroderma"), Latvijā 3 s., visas indīgas.

Brūnais cietpūpēdis— cietpūpēžu suga ("Scleroderma bovista").

Kārpainais cietpūpēdis— cietpūpēžu suga ("Scleroderma verrucosum").

Parastais cietpūpēdis— cietpūpēžu suga ("Scleroderma citrinum").

Avoti: LPE, LD

ciets   -ais; s. -a, -ā;

1. fiz. Tāds, kam ir stabila forma (par vielu, fizikālu ķermeni); pretstats: šķidrs, gāzveidīgs.

Ciets agregātstāvoklis— agregātstāvoklis, kurā vielai (ķermenim) ir raksturīga formas stabilitāte.

2. Tāds, ko ir grūti sadalīt, saspiest, saliekt u. tml. (par vielu, priekšmetu); pretstats: mīksts.

Ciets zīmulis— zīmulis ar lēni dilstošu grafītu.

Ciets kā akmens— ļoti ciets.

3. Tāds, ko ir grūti saliekt, salauzt (par audiem); tāds (cilvēka vai dzīvnieku organismā), ko veido šādi audi.

4. Stingrs, noteikts, nelokāms, arī nežēlīgs (par raksturu, gribu).

5. Tāds, kam ir noteiktas, asas, arī nekustīgas līnijas, kontūras (par seju, vaibstiem).

6. Noteikts, skaidrs, negrozāms (piemēram, par domu, ideju, solījumu); ciešs (4).

// sar. Noteikts (parasti ar likumu, pavēli), tāds, ko nevar patvaļīgi grozīt.

7. Spēcīgs, noteikts, stingrs (par kustību); ciešs (2).

8. Dziļš (par miegu).

9. Tāds (ūdens), kas satur, parasti kalcija un magnija, sāļus.

10. sar. Spēcīgs, ass (par vēju); tāds (laiks), kad pūš spēcīgs, ass vējš.

11. apst.; novec. Ciešs (1).

Cietā kopija— no personālā datora iegūstamas informācijas paliekoša izvades forma, piem., izdruka, filma, dokuments.

Ciets šķīdums— sakausējuma struktūra, kurā komponenti cietā stāvoklī saglabā savstarpējo šķīdību.

Avoti: LLVV

cietsakausējums

1. Dažu metālu, piem., volframa, titāna, karbīdu sakausējumi uz kobalta bāzes; var iegūt dimantam līdzīgu cietību un nodilumizturību; izmanto gk. griezējinstrumentiem un riepu dzelkšņiem.

Avoti: LEV

cietsavienojums   inf.

1. Divu elektronikas elementu pastāvīgs savienojums.

Avoti: D3

cietsēkle

1. Skarblapju dzimtas ģints ("Lithospermum"), lakstaugs ar zarotu stublāju un pamīšām lapām, ~60 s., Latvijā konstatētas 2 sugas.

Ārstniecības cietsēkle— cietsēkļu suga ("Lithospermum officinale").

Tīruma cietsēkle— cietsēkļu suga ("Lithospermum arvense").

Avoti: LD, Aug2

cietsirdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> cietsirdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

cietsirdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Bezjūtīgs, vienaldzīgs (pret citiem); arī nežēlīgs.

Avoti: LLVV

cietsirdīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> cietsirdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

cietsirdis   -ža, v.

1. Cietsirdīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

cietspārnis   -ņa, v., vsk.

1. Cietspārņi.

Avoti: LV87

cietspārņi

1. Kukaiņu kārta, vaboles.

Avoti: KV

cietspuru   nelok.

1. Cietspuru zivis - kaula zivju apakškārta, Latvijas faunā asari, jūras grunduļi, makreles.

Avoti: LE

cietstāvēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis (govij) no aizlaišanas līdz atnešanās dienai.

Avoti: LLVV

cietulis   apv.

1. Cietējs, trūkumcietējs.

Avoti: ME

cietumbedre   apv.

1. Kartupeļu bedre, no kuras kartupeļus ziemā ārā neņem.

Avoti: ĒiV

cietumciets   apv.

1. Ļoti ciets.

cietumnīca   apv.

1. Cietumniece.

2. Sieviete, kam ir grūti dzīves apstākļi.

Avoti: KiV

cietumniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Cietuma dzīves nosacījumu, apstākļu kopums; laika posms, kas pavadīts cietumā.

Avoti: LLVV

cietumniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Cietumnieka dzīvei raksturīgs; cietuma nosacījumiem atbilstošs.

Avoti: LLVV

cietumnieks   -a, v.

1. Apcietinātais, kas ievietots cietumā.

Avoti: LLVV

cietums   -a, v.

1. Iestāde, kur novieto apcietinātos izmeklēšanas laikā vai soda izciešanai pēc tiesas sprieduma; šādas iestādes ēka.

// pārn. Vieta, kur ir grūti dzīves apstākļi; nebrīve.

// pārn. Vieta, kur ir ierobežota kustības brīvība; apstākļi, kas ierobežo darbības brīvību.

Avoti: LLVV

cietums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ciets (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> ciets (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> ciets (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> ciets (9), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

cietumsargs   -a, v.

1. Cietuma un cietumnieku apsargātājs, uzraugs.

Avoti: LLVV

cietumsods   -a, v.

1. Sods, kas izciešams cietumā.

Avoti: LLVV

cietušais   -ā, v.

1. Cilvēks, kas cietis (piemēram, dabas katastrofā, avārijā).

2. jur. Persona, kurai ar noziegumu nodarīts morāls, fizisks vai mantisks kaitējums.

Cietušais kriminālprocesā— fiziska persona, kuras tiesībām un likumiskajām interesēm ar noziedzīgu nodarījumu sagādāts fizisks, morāls vai mantisks kaitējums un kura, pieņemot īpašu lēmumu lietā, ir atzīta par cietušo.

Cietušā liecības— procesuāli nostiprinātas ziņas, ko par krimināllietas apstākļiem sniedz persona, kas ar procesa virzītāja - izziņas izdarītāja, prokurora, tiesas vai tiesneša lēmumu atzīta par cietušo.

Avoti: LLVV, JtV

cietviela   -as, s.; fiz.

1. Viela, kurai raksturīga formas stabilitāte.

Avoti: LLVV

cietvielu   ģen. nelok. īp. nozīmē

1. Tāds, kas ir saistīts ar vielām cietā agregātstāvoklī.

Cietvielu fizika— fizikas nozare, kas pētī cietu vielu uzbūvi un īpašības.

Avoti: MLVV

cietzeme   -es, s.; parasti vsk.

1. Sauszeme.

Avoti: LLVV

ciez-   med.

1. Salikteņos norāda uz grūtniecību.

Avoti: MSV

cieza   apv.

1. Sīkstulis.

Avoti: ME

ciezedēma   med.

1. Pietūkums vai vietēja tūska dažām sievietēm grūtniecības laikā, sevišķi sejas pietūkums.

Avoti: TM

ciezio-   med.

1. Salikteņos norāda uz grūtniecību.

Avoti: MSV

cieziognoze   med.

1. Grūtniecības diagnoze.

Avoti: TM

ciezioloģija   med.

1. Medicīnas nozare, kas nodarbojas ar grūtniecību.

Avoti: TM

ciezis   apv.

1. Vārpata ("Elytrigia").

Avoti: Aug2

cieži   apv.

1. Ļoti.

Avoti: EH

cif   saīs.

1. Tirdzniecības termins: kravas vešanu un apdrošināšanas izdevumus maksā pircējs (angļu "cost, insurance, freight", arī C. I. F.).

CIF cena— preces cena, kuru veido preces vērtība, ieskaitot transporta un apdrošināšanas izmaksas līdz importētājvalsts robežai.

Avoti: LEV, PnR

cif-cena   novec.

1. Kraušanas darījuma cena, kurā ieskaitīta preču cena, vedammaksa un jūras apdrošinājuma prēmija.

Avoti: TV

cifci-klauzula   novec.

1. Komisijas tirdzniecībā lietotais, bet praksē reti sastopams, cif-klauzulas paveids, kas raksturīgs ar to, ka cenas kalkulācijā ietilpst arī komisija un procenti.

Avoti: TV

cifela

1. Neliels regulāras formas padziļinājums dažu lapu ķērpju lapoņa apakšpusē.

Avoti: LD

cifēlija   biol.

1. Asku ķērpju klases kalīciju dzimtas ģints ("Cyphelium"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Sēdošā cifēlija— cifēliju suga ("Cyphelium sessile"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LE1

ciferblate   žarg.

1. Ciparnīca.

2. Pulkstenis.

3. Seja.

Avoti: KV, SLG

ciferblats   žarg.

1. Pulkstenis.

2. Seja.

Avoti: SLG

cific-klauzula   novec.

1. Komisijas tirdzniecībā lietotais, bet praksē reti sastopams, cif-klauzulas paveids, kas raksturīgs ar to, ka cenas kalkulācijā ietilpst arī komisija un procenti.

Avoti: TV

cif-kalkulācija   novec.

1. Darījuma kalkulācija, kurā ieskaitīta preču cena, vedammaksa un jūras apdrošinājuma prēmija.

Avoti: TV

cif-klauzula   novec.

1. Norādījums pirkuma līgumā vai korespondencē par cenu, kurā ieskaitīta preču cena, vedammaksa un jūras apdrošinājuma prēmija.

Avoti: TV

cif-vieta   novec.

1. Destinācijas osta, uz kuru adresēta krava.

Avoti: TV

cig   apv.

1. Atkārtojumā "cig, cig" lieto aicinot šurp, pievilinot kumeļu, zirgu, ķēvi.

Avoti: ME, VeAT

ciga   apv.

1. Atkārtojumā "ciga, ciga" lieto aicinot šurp, pievilinot kumeļu, zirgu, ķēvi.

2. Mīļvārdiņš kumeļam vai zirgam.

3. Cūka (bērnu runā).

Avoti: ME, VeAT

ciga   žarg.

1. Cigarete.

Avoti: SLG

cīga   žarg.

1. Cigarete.

Avoti: SLG

Cigānda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģē, 3000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ciganova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Balvu novada Lazdulejas pagastā.

Avoti: LC

ciganskaja   žarg.

1. Čigānu.

Ciganskaja igla— garš īlens miesas bojājumu un slepkavību izdarīšanai.

Avoti: KZ

ciganskij   žarg.

1. Čigānu.

Avoti: KZ

cigarella

1. Tievs cigārs; cigarills.

Avoti: PL

cigarete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ar tabaku pildīta, smēķēšanai paredzēta plāna papīra caurulīte.

Avoti: LLVV

cigarets   apv.

1. Cigarete.

Avoti: KiV

cigarills

1. Cigarella - tievs cigārs.

Avoti: SV99

cigārs   -a, v.

1. Smēķēšanai paredzēts blīvi satītu tabakas lapu veidojums ar uzbiezinātu vidu un smailākiem galiem.

2. žarg. Automašīna "Audi".

3. žarg. Pulkstenis.

Avoti: LLVV, SLG

cigārtinēji   novec.

1. Vaboļu kārtas, smecernieku dzimtas apakšdzimta ar taisniem galvas taustekļiem un garu tievu smecerveidīgu galvu.

Avoti: KV

cigārveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas pēc formas atgādina cigāru.

Avoti: LLVV

cigārveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Cigārveida.

Avoti: LLVV

cigainis   apv.

1. Čigāns.

Avoti: EH

cigāns   apv.

1. Čigāns.

Avoti: EH

cigaunis   apv.

1. Čigāns.

Avoti: ME

cigeika   -as, s.

1. Izstrādāta īpašas šķirnes aitas āda.

Avoti: LLVV

Cīgenrika   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ziegenrueck"), Tīringenes federālajā zemē, 700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

cigināt   apv.

1. Saukt "cig, cig" aicinot šurp kumeļu, zirgu, arī cūku.

Avoti: ME, EH

cigiņa   apv.

1. Dem. --> ciga (3).

Avoti: EH

cigiņš   sar.

1. Kumeļš.

Avoti: Sin

ciglis   -ļa, v.

1. Dadzītis - zvirbuļveidīgo kārtas žubīšu dzimtas suga ("Carduelis carduelis"), neliels putns ar raibām (melnām, baltām, sarkanām) spalvām un melodisku balsi.

Avoti: LLVV, LD

cīglis   apv.

1. Ķivulis.

Avoti: EH

ciglītis   novec.

1. Dem. --> ciglis.

Avoti: LV93

cigoreņš   apv.

1. Cigoriņu suga ("Cichorium intybus").

2. Cigoriņa sakne.

Avoti: Aug2, KiV

cigori   apv.

1. Cigoriņu suga ("Cichorium intybus").

Avoti: Aug2, ĒiV

cigorīni   apv.

1. Cigoriņi.

Avoti: ĒiV

cigoriņš

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas apakšdzimta ("Cichorioideae syn. Liguliflorae"), lakstaugi kuru augiem kurvītī ir tikai mēlziedi un parasti tiem ir piensula.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Cichorium") ar baltu vai iedzeltenu sakni.

Parastais cigoriņš— cigoriņu suga ("Cichorium intybus").

Endīvija cigoriņš— cigoriņu suga ("Cichorium endivia").

3. žarg. Pīpmanis.

Avoti: LD, LLVV, SLG

cigu-cigu   apv.

1. Izsauksmes vārds, ko lieto lai atdarinātu gurkstošu, čerkstošu skaņu.

Avoti: ME

ciguliņš   apv.

1. Kumeļš.

Avoti: EH

cigulis   sar.

1. Kumeļš.

Avoti: Sin

cigun   ķīn. val.

1. Austrumu (ķīniešu) netradicionālās vingrošanas veids, psihofizisko vingrinājumu sistēma, kas radusies sensenos laikos, atdarinot dzīvnieku kustības.

Avoti: PL, MrJ

ci-gun   ķīn. val.

1. Cigun - austrumu (ķīniešu) netradicionālās vingrošanas veids.

Avoti: PL

ciguns   -a, v.

1. Ķīnas tradicionālais vingrošanas veids; cigun; ci-gun.

Avoti: MLVV

cigureni   apv., hip.

1. Cigoriņu suga ("Cichorium intybus").

Avoti: Aug2

cigurins   apv., hip.

1. Cigoriņu suga ("Cichorium intybus").

Avoti: Aug2

ciguriņi   apv.

1. Cigoriņu suga ("Cichorium intybus").

Avoti: Aug2, ViV

ciguriņš   apv., hip.

1. Cigoriņu suga ("Cichorium intybus").

Avoti: Aug2

cigurs   apv.

1. Mazs jērs.

Avoti: EH

ciguzis   apv.

1. Dažos apvidos putnu nosaukums: zvirbulis, dzeltenā stērste.

Avoti: KV

CIHA   saīs.

1. Mākslas vēstures starptautiskā komiteja (franču Comite International d'histoire de l'art).

Avoti: i1

Cihani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LC

cihlasomas

1. Asarveidīgo kārtas cihlidzivju dzimtas ģints ("Cichlasoma"), kuras sugas audzē akvārijos.

Avoti: PDE

cihlidas   biol.

1. Asarveidīgo kārtas dzimta, saldūdens zivis, ap 1000 sugas, D-Amerikā un Āfrikā, spilgtās krāsās, populāras akvārija zivis.

Avoti: LEV

cihlidzivs

1. Asarveidīgo kārtas dzimta ("Cichlidae"), sīkas tropu saldūdeņu (reti jūras) zivis, sāniski saplacināts augsts ķermenis; vairākas sugas audzē arī akvārijos.

Avoti: PDE

ciidae   lat.

1. Ķirpju dzimta.

Avoti: LD

cik

1. jautājuma teikumos; saikļa nozīmē palīgteikumos. Norāda uz (priekšmetu, parādību) nezināmu daudzumu, skaitu.

2. parasti izsaukuma teikumos vai retoriskajos jautājuma teikumos. Daudz, ļoti daudz.

Cik reižu (retāk reiz),— daudzreiz, bieži.

3. retoriskajos jautājuma teikumos; parasti savienojumā ar "nu", "gan", "tad". Maz, ļoti maz.

Avoti: LLVV

cik   apst.

1. jautājuma teikumos savienojumā ar verbu; saikļa nozīmē palīgteikumos. Norāda uz nezināmu darbības apjomu vai paveikšanas pakāpi.

// sar. Norāda, ka darbība vai process ir ierobežoti, apstākļu nosacīti.

// savienojumā ar adj. vai apst. Norāda uz nezināmu īpašības, pazīmes mēru vai pakāpi.

Vai cik— norāda uz nenoteiktu, lielāku skaitu.

// parasti savienojumos "cik - tik", "cik - tā", arī "cik reižu - tik", "cik reiz - tā". Katru reizi - kad.

2. parasti izsaukuma teikumos vai retoriskajos jautājuma teikumos savienojumā ar adj. vai apst. Ļoti.

// savienojumā ar verbu; pareti. Ļoti daudz; ļoti bieži; daudzreiz.

3. retoriskajos jautājuma teikumos savienojumā ar verbu. Maz.

// retoriskajos jautājuma teikumos savienojumā ar adj. vai apst. Norāda, ka attiecīgais adjektīvs vai apstākļa vārds ir jāsaprot pretējā nozīmē.

Avoti: LLVV

CIK   saīs.

1. Centrālā izpildu komiteja.

Avoti: i1

cika   bot.

1. Cikadeju dzimtas ģints ("Cycas"), dekoratīvs augs ar palmveida lapām, ko mēdz audzēt telpās.

Atritinātā cikadeja— cikadeju suga ("Cycas revoluta").

Avoti: DaE

cika   apv.

1. Mīļvārdiņš kazai.

Avoti: EH

cīka   apv.

1. Taisnā zarna.

Avoti: EH

cikāda   novec.

1. Cikāde.

Avoti: KV

cikādas   novec.

1. Cik dažādas.

Avoti: LV93

cikāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. dsk. Kukaiņu klases kārta ("Cicadinea syn. Auchenorrhyncha, Cicadodea"), sīki un vidēji lieli kukaiņi (ķermeņa garums - 2-10 mm), kuru tēviņi rada spēcīgas, čirkstošas skaņas; kārtā ~21000 sugu, Latvijā konstatētas 7 dzimtas, 231 suga, plašāk pārstāvētās ir cikādītes, piešcikādes, putcikādes, tīklcikādes un dzelkņcikādes.

Ragainā cikāde— cikāžu kārtas dzeltņcikāžu dzimtas suga ("Centrotus cornutus").

Avoti: LLVV, LE1, LD

cikadeja

1. Kailsēkļu augu dzimta ("Cycadaceae"), 10 ģintis, ap 125 sugas, tropos.

Avoti: LEV

cikādīte

1. dsk. Kukaiņu klases cikāžu kārtas dzimta ("Cicadellidae"), sīkas un vidēji lielas cikādes (ķermeņa garums - 2-8 mm), kustīgas, spēj izdarīt tālus lēcienus, sastopamas gk. uz lakstaugiem, Latvijā konstatētas 170 sugas.

Avoti: LD

cikadoris   novec.

1. Apmetums, štukatūra.

Avoti: KV

cikāds   apv.

1. Cik veidu; cik dažāds.

Avoti: ME

cikai   apv.

1. Tik tikko.

2. Cik daudz.

3. Gandrīz.

4. Cik bieži.

Avoti: MiV, ME

cikais   apv.

1. Kurš pēc kārtas.

Avoti: ĒiV

cikām   apv.

1. Cik daudz, cik ilgi; kamēr.

Avoti: ĒiV

cikams   apv.

1. Cik ilgi?

Avoti: EH

cīkara   sar.

1. Cīpsla.

Avoti: Sin

cīkari   apv.

1. Cībari.

Avoti: EH

cikarigu   apv.

1. Gaiļa dziesmas atdarinājums.

Avoti: ME

cikariņi   apv.

1. Cigoriņu suga ("Cichorium intybus").

Avoti: Aug2

cīkars   apv.

1. Raibs (par cāli).

Avoti: ME

cikārtijs   apv.

1. Citkārtējs.

Avoti: EH

cikārtinis   apv.

1. Agrāks, kādreizējs.

Avoti: EH

cikārtiņ   apv.

1. Citkārt.

Avoti: EH

cikas   žarg.

1. Sīkas krokas, kruzuļi.

Cikas un cakas— kruzuļi, mežģīnes.

Avoti: SLG

cikāt   apv.

1. Lēnām iet.

2. Tikšķēt.

Avoti: EH

cīkāt   apv.

1. Plūkāt.

Avoti: ViV

cīkāties   apv.

1. Plūkties.

Avoti: ViV

cikatr-   med.

1. Salikteņos norāda uz rētu.

Avoti: MSV

cikatrektomija   med.

1. Rētaudu izgriešana.

Avoti: TM

cikatriko-   med.

1. Salikteņos norāda uz rētu.

Avoti: MSV

cikatrikotomija   med.

1. Rētas pārgriešana.

Avoti: TM

cikatrikozs   med.

1. Rētains; bakurētains.

Avoti: TM

cikatrizācija   med.

1. Rētošanās; sadzīšanas process, kas atstāj rētu.

Avoti: MSV

cikāžlapsene

1. dsk. Iežmauglapseņu apakškārtas dzimta ("Dryinidae"), sīki (garums - 1,5-4 mm), kustīgi kukaiņi, to kāpuri parazitē uz cikādītēm, tīklcikādēm un piešcikādēm, Latvijā konstatētas 2 pagaidām neidentificētas sugas.

Avoti: LD

cikāžmuša

1. dsk. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Pipunculidae"), nelieli, retāk vidēji lieli (garums - 2-10 mm) mušveidīgie, parasti sastopamas uz krūmu un koku apakšējo zaru lapām un zālē, kāpuri parazitē cikāžu vēderā, Latvijā mītošās sugas nav pētītas.

Avoti: LD

cikcakecēšas   apv.

1. Dzelzs ecēšas ar zigzagveidā izvietotiem zariem.

Avoti: ĒiV

cikcakecēžas   apv.

1. Dzelzs ecēšas ar zigzagveidā izvietotiem zariem.

Avoti: ĒiV

cikcakos   apv.

1. Zigzagveidā.

Avoti: ĒiV

cikcakots   žarg.

1. Kruzuļains, mežģīņains.

Avoti: SLG

cikcaku   apv.

1. Zigzagveida.

Cikcaku ecēžas— dzelzs ecēšas ar zigzagveidā izvietotiem zariem; cikcakecēšas.

Avoti: ĒiV

cikējādi   apv.

1. Cik veidos; cik dažādi.

Avoti: ViV

cikējāds   apv.

1. Cik veidu; cik dažāds.

Avoti: ĒiV, ViV

cikēji   apv.

1. Cik (veidu).

Avoti: ViV

cikelbārda   apv.

1. Ķīļbārda.

Avoti: ĒiV

cikelis   apv.

1. Ķīļbārda; zoda bārda.

Avoti: ViV

cikelītis   apv.

1. Ķīļbārdiņa.

Avoti: KnG

ciki   apv.

1. Norāda uz (jautātājam, runātājam) nezināmu priekšmetu, parādību skaitu, daudzumu.

2. Cik daudzi.

3. Nezināms priekšmetu, parādību, dzīvu būtņu skaits.

4. Saista virsteikumu ar papildinātāja palīgteikumu.

Avoti: ĒiV

cikiem   dsk. dat., instr.

1. Norāda uz (priekšmetu, parādību) nezināmu daudzumu, skaitu.

Avoti: LLVV

cikiņ   apv.

1. Tik tikko, gandrīz.

Avoti: ME

cikiņām   apv.

1. Lēnām, klusām.

Avoti: EH

cikkā   apv.

1. Cik (vajadzīgs).

Avoti: ĒiV

cikkārt   apst.; pareti.

1. Daudzreiz, daudzkārt.

Avoti: LLVV

cikkārtējs   apv.

1. Cik reižu.

Avoti: LV93

cikko   apv.

1. Gandrīz, gandrīz.

2. Cik necik; kaut cik.

Avoti: ME, EH

cikl-   med.

1. Salikteņos norada uz ciklu, cikliskumu; ciklisku savienojumu; stareni.

Avoti: MSV

ciklamāts

1. Ķīmisks saldināšanas līdzeklis; tiek uzskatīts, ka, lietots lielās devās, spēj izraisīt saslimšanu ar vēzi.

Avoti: LEV

ciklamena   -as, s.

1. dsk. Prīmulu dzimtas ģints ("Cyclamen"), daudzgadīgs lakstaugs; alpu vijolīte.

Efejlapu ciklamena— ciklamenu suga ("Cyclamen hederifolium syn. Cyclamen neapolitanum").

Kilikijas ciklamena— ciklamenu suga ("Cyclamen cilicum").

Kosas ciklamena— ciklamenu suga ("Cyclamen coum").

Persijas ciklamena— ciklamenu suga ("Cyclamen persicum"), no kuras izaudzētas daudzas šķirnes, ko arī Latvijā audzē augumājās un lecektīs.

Avoti: LLVV

ciklāmens   novec.

1. Alpu vijolīte; ciklamena.

Avoti: LV93

ciklamīns   med.

1. Alpu vijolītes guma glikozīds.

Avoti: TM

ciklants   lat.

1. Viendīgļlapju klases palmu apakšklases rinda ("Ciclantales"), 1 dz.

Avoti: PDE

ciklartroze   med.

1. Locītava ar cirkulārām vai rotējošām kustībām.

Avoti: TM

ciklektomija   med.

1. Starenes daļas izgriešana.

2. Plakstiņa brīvās malas daļas izgriešana.

Avoti: TM

ciklencefālis   med.

1. Auglis, kuram abas galvas smadzeņu puslodes saplūdušas kopā.

Avoti: MSV

ciklencefāls   med.

1. Kroplis, kuram abas galvas smadzeņu puslodes saplūdušas kopā.

Avoti: TM

Cikleni   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Goržas žudecā, 4400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

ciklēšana   būvn.

1. Negludumu nokasīšana no koksnes virsmas.

Avoti: ZTV

ciklēt

1. Apstrādāt, līdzināt koka virsmu ar īpašu instrumentu (ciklu).

ciklēties   žarg.

1. Pārmērīgi koncentrēties uz kaut ko vienu.

Avoti: SLG

cikliķi   novec.

1. Sengrieķu dzejnieki, kas pēc Homēra apdziedāja grieķu dievus un varoņus.

Avoti: SV33

cikliņošana   kokapstr.

1. Koksnes materiālu drāšana (ēvelēšana), kurā rodas līdz 0,2 mm biezas skaidas.

Avoti: ZTV

cikliņš

1. apv. Tērauda plāksnīte ēvelēta koka nogludināšanai; ciklis.

2. jūrn. Tērauda skārda kasīklis vecas krāsas vai lakas noņemšanai.

Avoti: KV

cīkliņš   apv.

1. Tērauda plāksnīte ēvelēta koka nogludināšanai; ciklis.

Avoti: ME

ciklis   apv.

1. Cikliņš - tērauda plāksnīte, ko izgatavo no nolietotiem šķērszāģiem un ko izmanto cietu lapkoku gludināšanai pēc to ēvelēšanas ar tīrēveli vai slīpēveli.

Avoti: KiV

ciklisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz ciklu; tāds, kas noris cikla veidā; tāds, kura uzbūvei ir cikla veids.

Ciklisks process— termodinamisks process, kurā fizikālā sistēma, pakāpeniski mainot savu stāvokli, atgriežas sākumstāvoklī.

Cikliskie savienojumi— ķīmiskie savienojumi, kuros atomi ir saistīti ciklos.

Cikliskais bezdarbs— bezdarbs, kas saistīts ar ekonomikas lejupslīdi jeb biznesa cikliem.

Cikliskā forma— mūzikā apvieno vairākas apjomīga skaņdarba relatīvi patstāvīgas daļas, kas pēc struktūras un satura ir atšķirīgas, bet tonāli un tematiski radniecīgas (sonāte, simfonija, oratorija, kantāte, instrumentāls vai vokāls cikls).

Avoti: LLVV

cikliskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ciklisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ciklīts   med.

1. Starenes iekaisums.

Heterohromiskais ciklīts— hronisks vienas acs ciklīts, kas depigmentē varavīksneni un rada atšķirību acu krāsā.

Plastiskais ciklīts— ciklīts ar fibrozu izsvīdumu acs ābola priekšējā kamerā un stiklveida ķermenī.

Izolēts ciklīts— starenes iekaisums, kas neskar varavīksneni.

Strutainais ciklīts— starenes sastrutojums.

Serozs ciklīts— vienkāršs starenes iekaisums.

Avoti: MSV

ciklo-   med.

1. Salikteņos norada uz ciklu, cikliskumu; ciklisku savienojumu; stareni.

Avoti: MSV

ciklobutāns

1. Piesātināts alicikliskais ogļūdeņradis.

Avoti: LPE

ciklodāmija   med.

1. Apgrūtināta vai nomākta acs akomodācijas spēja.

Avoti: MSV

ciklodialīze   med.

1. Starenes atdalīšana no sklēras, lai samazinātu intraokulāro spiedienu dažos glaukomas gadījumos.

Avoti: TM

ciklodiatermija   med.

1. Starenes daļas piededzināšana ar diatermiju.

Avoti: TM

ciklodols   med.

1. Balta kristāliska viela, šķīst ūdenī; lieto parkinsonisma un spastisko paralīžu terapijā, kad bojāta ekstrapiramidālā sistēma.

Avoti: TM

ciklodrāma   novec.

1. Panorāma, kur rādāmie skati novietoti uz apkārt griežama cilindra.

Avoti: KV

ciklodroms

1. Velotreks - ovāla sporta būve ar slīpu ceļu riteņbraukšanas sacensībām, arī velodroms.

Avoti: SV69

ciklodukcija   med.

1. Acs ābola grozīšana, ko veic slīpie acs muskuļi.

Avoti: MSV

cikloelektrolīze   med.

1. Ciliārā ķermeņa elektrolīze; lieto intraokulārā spiediena pazemināšanai glaukomas gadījumā.

Avoti: MSV

ciklofobija

1. Bailes no velosipēdistiem.

cikloforija   med.

1. Slēpta acs tendence griezties ap savu priekšēji pakaļējo asi slīpo muskuļu insuficiences dēļ.

Avoti: TM

cikloforometrs   med.

1. Instruments cikloforijas pakāpes noteikšanai.

Avoti: TM

ciklofosfamīds   med.

1. Medikaments, alkilējošs citostatisks pretvēža līdzeklis.

Avoti: VE

ciklofosfāns   med.

1. Pasaulē plaši lietots alkilējošs pretvēža preparāts, Latvijā resintezēts 1950. gados un izstrādāta oriģināla tā rūpnieciskās ražošanas tehnoloģija.

Avoti: LE1

ciklofrēnija   med.

1. Maniakāli depresīvā psihoze.

Avoti: SV99

ciklogrāfija   fotogr.

1. Dzīvu būtņu, cilvēka vai ķermeņa daļu kustības fāžu fotogrāfiska reģistrēšana; izmanto dažādu darba procesu un sporta vingrinājumu kustību izpētei.

Avoti: ZTV

ciklogramma

1. meh., tehn. Cikla diagramma, kas atspoguļo mehānismu darbību mašīnās un agregātos, kuri darbojas pēc uzdotiem cikliem.

2. tehn. Automāta mehānismu darbības grafisks attēlojums viena darba cikla robežās atkarībā no laika.

3. fotogr. Kustībā esoša spīdoša punkta fotouzņēmums.

4. med. Ar cikloskopu iegūts redzes lauka attēlojums.

5. med. Sievietes dzimumcikla fāzes grafisks attēlojums (endokrinogramma).

Avoti: ZTV, TM

cikloģenēze

1. Ciklona izcelšanās un attīstība.

Avoti: SV69

cikloheksanols

1. Alicikliskais spirts, bezkrāsaini kristāli ar kampara smaržu, lieto par šķīdinātāju, kaprolaktama sintēzē.

Avoti: EV

cikloheksāns   ķīm.

1. Alicikliskais ogļūdeņradis bezkrāsains šķidrums; lieto par šķīdinātāju organiskajā sintēzē.

Avoti: ZTV

cikloheksilamīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, piedeva, buferviela, matu lakas sastāvdaļa, var būt toksiska asinsrites orgāniem, elpošanas orgāniem, dzimumorgāniem, imūnajai nervu sistēmai, var radīt ādas apdegumus.

Avoti: Zkp

ciklohorioidīts   med.

1. Starenes un dzīslenes iekaisums.

Avoti: TM

cikloīda

1. Plaknes līkne, ko veido ar apli nekustīgi saistīts punkts, šim aplim bez slīdēšanas veļoties pa taisni.

Avoti: ZTV

cikloidāls

1. Tāds, kam ir cikloīdas veids, cikloīdveida-.

Cikloidālais pendelis— pendelis (svārsts), kas šūpodamies kustas pa cikloīdu.

Cikloidālas zvīņas— zivju zvīņas ar apaļu pakaļējo malu.

Avoti: SV69

cikloīds   med.

1. Tāds, kas sliecīgs uz mainīgu garastāvokli (no pacilātības līdz depresijai).

Avoti: MSV

ciklokeratīts   med.

1. Radzenes un starenes iekaisums.

Avoti: TM

ciklokonvertors   elektron.

1. Elektroniska iekārta maiņstrāvas frekvences izmainīšanai.

Avoti: ZTV

ciklokrioterapija   med.

1. Ciliārā ķermeņa sasaldēšana; izmanto glaukomas ārstēšanā.

Avoti: MSV

ciklometikons

1. Kosmētikas sastāvdaļa (no silīcija atvasināts silikons), šķīdinātājs, antistatiķis, izmanto matu kondicionētājos, lūpu krāsās, dezodorantos, ādas atsvaidzinātājos, toksiskums nav zināms, bet, pārklājot ar to ādu, var kavēt pareizu ādas funkcionēšanu.

Avoti: Zkp

ciklomorfoze   biol.

1. Tāda parādība, ka vienas sugas nākamās paaudzes organismi morfoloģiski atšķiras no iepriekšējās paaudzes organismiem.

Avoti: ZTV

ciklonisks

1. Tāds, kas attiecas uz ciklonu.

Avoti: SV99

ciklonopātija   med.

1. Slimības parādības, kas iestājas, tuvojoties barometriskam minimumam, vēja, vētras laikā.

Avoti: TM

ciklons   -a, v.

1. Ļoti plašs atmosfēras virpulis, kura centrā ir pazemināts spiediens.

2. tehnol. Aparāts gaisa un gāzes attīrīšanai no suspendētām cietām daļiņām (putekļiem) ar centrbēdzes spēku.

Avoti: LLVV, ZTV

ciklons-B   novec.

1. Brūna, graudaina, ar zilskābi piesātināta viela, ko lietoja slēgtu telpu gāzēšanai, lai atbrīvotos no kaitēkļiem; ļoti indīga.

Avoti: LLx

cikloparafīni   novec.

1. Piesātinātie ogļūdeņraži, kuru molekulai ir gredzenveidīga (noslēgta) oglekļa atomu struktūra.

Avoti: KV

cikloparēze   med.

1. Acs starenes muskuļa vājums.

Avoti: TM

ciklopija   med.

1. Iedzimta sejas un acu kroplība, kas izpaužas kā viena orbīta sejas viduslīnijā, virs kuras atrodas snuķveidīgs deguna rudiments.

Avoti: MSV

ciklopisks

1. Ļoti liels, milzīgs, gigantisks.

Ciklopiskās būves— būves, veidotas no lieliem akmens bluķiem bez saistvielas, senie grieķi domāja, ka tās cēluši kiklopi (ciklopi), attiecas uz bronzas laikmetu, sastopamas Vidusjūras piekrastē, Kaukāzā, Krimā.

Avoti: SV99, EV

cikloplēģija   med.

1. Starenes muskuļa paralīze; akomodācijas paralīze.

Avoti: TM

ciklopoīds

1. dsk. Airkājvēžu kārtas apakškārta ("Cyclopoida"), pirmie taustekļi samērā īsi, to garums reti pārsniedz pusi ķermeņa garuma, Latvijas saldūdeņu planktonā un bentosā konstatētas 27 sugas.

Avoti: LD

ciklopolimerizācija   ķīm.

1. Polimerizācija, kuras rezultātā polimēru makromolekulās veidojas tādas cikliskas grupas, kuru nav sākotnējos monomēros.

Avoti: ZTV

ciklopropāns

1. Trimetilēns, alicikliskais ogļūdeņradis, bezkrāsaina gāze, narkozes līdzeklis.

Avoti: EV

ciklops   -a, v.

1. Sengrieķu mitoloģijā - milzis ar vienu aci.

"Ciklopa acs"— nirēja gumijas sejas maska ar nedalītu stiklu, nosedz arī degunu, parasti lieto kopā ar elpošanas caurulīti.

2. dsk.; zool. Sīki airkāju kārtas saldūdens vēži ar vienu aci, Latvijā 27 sugas.

3. med. Kroplis ar vienu aci ģīmja vidū.

4. žarg. Vilciens tumsā.

5. žarg. Automašīna ar vienu degošu lukturi.

Avoti: LLVV, TM, SLG

ciklorāma   novec.

1. Panorāma, kur izrādāmos attēlus ievieto riņķī griežamā cilindri.

Avoti: SV33

cikloserīns   med.

1. Plaša spektra antibiotiska viela, iegūta no dažām "Streptomyces" ģints sugām.

Avoti: TM

cikloskops   med.

1. Aparāts redzes lauka mērīšanai.

Avoti: TM

ciklospazma   med.

1. Starenes muskuļa spazma.

Avoti: TM

ciklosporas

1. Brūnaļģu nodalījuma klase ("Cyclosporophyceae"), augsti specializētas aļģes, gametofīts stipri reducēts, anterīdiji un oogoniji attīstās īpašās tvertnēs - skafīdijās uz spēcīgi attīstīta sporofīta.

Avoti: LPE

ciklostats   med.

1. Stikla cilindrs, kurā eksperimenta dzīvnieku griež ap vertikālo asi.

Avoti: TM

ciklotella

1. dsk. Kramaļģu nodalījuma koscinodisku dzimtas ģints ("Cyclotella"), diskveidīgas vai īsi cilindriskas aļģes, mīt pa vienai vai savienotas irdenās ķēdītēs vai ieslēgtas gļotu masā, ~40 s., Latvijā konstatētas 6 sugas.

Avoti: LD

ciklotija   med.

1. Ciklopijas veids, ko raksturo apakšžokļa trūkums un ausu savienošanās.

Avoti: TM

ciklotīmija   med.

1. Maniakāli depresīvās psihozes vieglākā forma - mijas nomāktība ar pacilātu garastāvokli.

Avoti: ZTV

ciklotīmiķis   med.

1. Sabiedrisks un atklāts cilvēks ar labilu jūtu dzīvi.

Avoti: ZTV

ciklotomija   med.

1. Glaukomas operācija, izdarot griezienu starenē vai pārgriežot to.

Avoti: TM

ciklotoms   med.

1. Nazis, ko lieto ciklotomijā.

Avoti: TM

ciklotrons

1. Rezonanses cikliskais lādētu daļiņu paātrinātājs, lieto kodolfizikāliem pētījumiem un arī radioaktīvo izotopu iegūšanai.

Avoti: LEV

cikloze   med.

1. Citoplazmas kustības šūnā, nedeformējot membrānu.

Avoti: MSV

cikls   -a, v.

1. Noteikts (procesu, norišu, darbību) kopums.

Dzinēja cikls— procesi, kas periodiski atkārtojas un izraisa dzinēja darbību.

2. inf. Programmēšanā, komandu virkne, kas programmas izpildes gaitā tiek daudzkārt atkārtota.

3. Mākslas darbu kopums, kas veido saturisku veselumu.

4. Savstarpēji saistītu parādību komplekss.

Avoti: LLVV, MkV, ZTV, ĢT, MSV

cikoniņš   apv.

1. Stārķis.

Avoti: EH

cīkonis   apv.

1. Apzīmējums sliktam strādniekam.

Avoti: EH

cikoolefīni   novec.

1. Nepiesātināti ogļūdeņraži ar ciklisku struktūru un vienu (vai vairākām) dubultsaitītēm.

Avoti: KV

cikoriņi   apv.

1. Cigoriņu suga ("Cichorium intybus").

Avoti: Aug2

cīkoriņi   apv.

1. Cigoriņu suga ("Cichorium intybus").

Avoti: Aug2

cikoriņs   apv.

1. Cigoriņu suga ("Cichorium intybus").

Avoti: Aug2

cīkoriņš   apv.

1. Cigoriņu suga ("Cichorium intybus").

Avoti: Aug2

cikos   dsk. lok.

1. Norāda uz nezināmu pulksteņa laika momentu.

Avoti: LLVV

cīkot   apv.

1. Neprasmīgi spēlēt vijoli vai citādi radīt nepatīkamas čīkstošas skaņas.

Avoti: ME

cīkot   apv.

1. Grīļoties; klanīties, māt ar galvu.

2. Apiet apkārt.

Avoti: ME

cīkot   apv.

1. Čumēt, mudžēt, ņudzēt.

Avoti: ME

cikpat   apv.

1. Tikpat.

Avoti: ME

cikreiz   apst.

1. jautājuma teikumos. Norāda uz kādas darbības, procesa nezināmu atkārtošanās skaitu; cik reižu.

2. parasti savienojumā "cikreiz - tikreiz". Katru reizi - kad.

Avoti: LLVV

ciksas   apv.

1. Cisas.

Avoti: EH

ciksta   apv.

1. Neliela caurmēra apaļkoks.

2. Kūja, garens zars; dēlis.

3. Sieksta.

Avoti: KV, TlV

cīkstalas   apv.

1. Kausētu tauku atliekas, dradži.

Avoti: ME

cīkstas   apv.

1. Cīkstenes.

Avoti: ME

cikste   apv.

1. Žagaru tilts vai ceļš, žagaru klājums uz slīkšņainiem, zemiem ceļa posmiem; čiksts.

Avoti: TlV

cīkste   apv.

1. Artrīts.

Avoti: ME

cīkste   apv.

1. Cīņa.

Avoti: ME

cīkstene   apv.

1. Plaukšķene 1.

2. Baltenei līdzīga sēne ar diezgan cietu kātu.

Avoti: KV, VV

cīkstenes   apv.

1. Platlapu plaukšķene ("Silene vulgaris").

Avoti: Aug2

cīkstenis   apv.

1. Kaut kas sīksts, grūti sakožams.

Avoti: ME

cīkstens   apv.

1. Nemierīgs bērns.

Avoti: ME

cikstēt   apv.

1. Noklāt ceļu ar krūmu zariem.

Avoti: ME, VeAT

cikstēt   apv.

1. Čiepstēt.

Avoti: ME

cīkstēt   apv.

1. Čīkstēt.

Avoti: DžP

cīkstēties   -os, -ies, -as, pag. -ējos, refl.

1. Spēkoties, cenšoties vienam otru pārspēt, uzvarēt; cīnīties.

Avoti: LLVV

cikstiens   apv.

1. Ar zariem klāts ceļa posms.

Avoti: ME

cīkstināt   apv.

1. Radīt čīkstošu skaņu.

Avoti: ME

cīkstiņš   apv.

1. Cīkstēšanās; arī kaušanās, plēšanās.

Avoti: ViV

cikstīt   apv.

1. Bikstīt.

Avoti: ME

cīkstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Spēkoties, cenšoties vienam otru pārspēt, uzvarēt; cīnīties.

Avoti: LLVV

cīkstonis   -ņa, v.

1. Sportists, kas specializējies cīņas sportā.

2. sar. Cilvēks, kas kaujas, cīkstas.

Avoti: LLVV

cīkstoties   apv.

1. Spēkoties.

Avoti: DžP

cīksts   apv.

1. Sīksts, izturīgs (par koku).

Avoti: ME

ciksts   apv.

1. Neliela caurmēra apaļkoks.

2. Kūja, garens zars; dēlis.

3. Sieksta.

4. Žagaru tilts vai ceļš, žagaru klājums uz slīkšņainiem, zemiem ceļa posmiem; čiksts.

Avoti: TlV

cikšu   apv.

1. Cik.

Avoti: ME

ciktāl   apst.

1. Norāda uz nezināmu attālumu; cik tālu.

Avoti: LLVV

cīku   apv.

1. Izsauksmes vārds, ko lieto atkārtojumā lai raksturotu čerkstošu, čīkstošu skaņu.

Avoti: ME

cīku   apv.

1. Pulkiem, bariem.

Avoti: ME, VeAT

cikur   apv.

1. Kur citur.

Avoti: ME

cikurigu   apv.

1. Gaiļa dziesmas atdarinājums.

Avoti: ME

cikuris   apv.

1. Mazs jērs.

Avoti: ME

cikuris   apv.

1. Kukurznis.

Avoti: EH

cikuta

1. Velnarutks - indīgs daudzgadīgs čemurziežu dzimtas augs.

Avoti: SV69

cikutīns   med.

1. Šķidrs velnarutku alkaloīds; nomāc centrālo nervu sistēmu un paralizē nervu galus skeleta muskulatūrā.

Avoti: TM

cikutisms   med.

1. Saindēšanās ar velnarutkiem; pazīmes: paplašināti redzokļi, cianoze, konvulsijas, koma.

Avoti: MSV

cikutoksīns   med.

1. Indīga sastāvdaļa velnarutkos, kas iedarbības ziņā līdzinās pikrotoksīnam.

Avoti: TM

cikutotoksīns   med.

1. Indīga viela velnarutkos.

Avoti: VE

ciķelbārda   sar.

1. Īsa bārda ar spicu galu.

Avoti: Žrg

ciķele   sar.

1. Īsa zoda bārda ar spicu galu.

Avoti: Žrg

ciķelis

1. apv. Ķīļbārda; zoda bārda.

2. žarg. Motocikls.

Avoti: KiV, SLG

ciķelis

1. apv. Ķīļbārda; zoda bārda.

2. žarg. Motocikls.

Avoti: KiV, SLG

ciķeļbārda   žarg.

1. Īsa zoda bārda ar spicu galu.

Avoti: Žrg

ciķis   sar.

1. Cipars.

Avoti: SLG

cīķis   sar.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cila   apv.

1. Pirmais arums.

2. Neizstrādāta augsne, kurā ir blīvas zemes pikas.

Avoti: KiV, Sin

cila   poligr., novec.

1. Metāla sloksnīte salikuma rindas garumā ar pusapaļām austiņām abās pusēs, ko burtlicis lieto liknī rindas salikšanai.

Avoti: GV

cilains   apv.

1. Nelīdzens, ar blīvām zemes pikām (lauks, pēc pirmā aruma).

Avoti: ME

cilas   -u, vsk. cila, -as, s.

1. Blīvas zemes pikas, velēnas, kukuržņi arumā.

Cilu kalni— pacēlumi, kas veidojušies, dažām zemes garozas daļām nogrimstot, citām paliekot agrākajā līmenī.

2. dsk. Cila.

3. Augšup ceļošies, blīvi mākoņi.

Avoti: LLVV

cilāšanās   jūrn.

1. Peldlīdzekļa vertikālās svārstības, kuru rezultātā mainās iegrime.

Avoti: JūVM

cilāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Atkārtoti, vairākkārt celt.

2. Vairākkārt minēt, skart (pārrunās, domās, atmiņās u. tml.).

Avoti: LLVV

cīlāt   apv.

1. Bieži cilāt.

Avoti: ME

cilāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos.

1. Refl. --> cilāt (1); tikt cilātam.

Avoti: LLVV

cilatnis   apv.; hip.

1. Pietūkums.

Avoti: EH

cilātnis   apv.

1. Akmens, ko var viegli pacelt.

2. hip. Pietūkums.

Avoti: EH

Cīlauka   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Cielauka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

cilavas   apv.

1. Nestuves.

Avoti: ME

cilavas   apv.

1. Aužamo stāvu paminas.

Avoti: EH

cilavas   apv.

1. Plēsums.

Avoti: EH

cīlavas   apv.

1. Siena nesamā ierīce ar 2 kopā sastiprinātām garām kārtīm.

Avoti: KV

Cīlavas   vietv.

1. Alūksnes novada Ziemera pagasta apdzīvotās vietas "Cielavas" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

cilda   poēt.

1. Cēlums 2.

Avoti: Sin

cildans   apv.

1. Slavējams.

Avoti: ME

cildas   sar.

1. Slavinājums.

Avoti: Sin

cildāt   apv.

1. Atspirdzināt, stiprināt.

Avoti: ME, VeAT

cildenais

1. Īstenības parādību un notikumu spilgtums, vērienīgums, kas izraisa cilv. īpašas, ar prieku, sajūsmu un cieņu saistītas estēt. un ētiskas jūtas.

Avoti: EV

cildenība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> cildens (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; cildenums.

Avoti: LLVV

cildenieki

1. Aizputes novada Kazdangas pagasta apdzīvotās vietas "Cildi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cildens   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam piemīt augstas ētiskas īpašības; cēls, cēlsirdīgs.

2. pareti. Pacilāts, patīkami saviļņots.

Avoti: LLVV

cildenums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> cildens (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Cildi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aizputes novada Kazdangas pagastā.

Avoti: LC

cildība   sar.

1. Cēlums, cildenība.

Avoti: Sin, ME

cildīgs   apv.

1. Tāds, kas musina kaut ko izdarīt.

Avoti: EH

cildinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> cildināt; slavinājums.

Avoti: LLVV

cildināms   sar.

1. Teicams.

Avoti: Sin

cildināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ļoti atzinīgi vērtēt; slavēt, slavināt.

2. apv. Lielīt.

3. apv. Pierunāt.

Avoti: LLVV, ME, EH

cildināties   apv.

1. Izcelties, lielīties, dižoties.

Avoti: ME

cildins   apv.

1. Čaugans (piemēram, par maizi).

Avoti: ME

cildīt   apv.

1. Celt.

2. Slavināt.

3. Uzbudināt.

Avoti: KV

cilds   apv.

1. Cildens.

2. Dižciltīgs.

Avoti: ME, LE

cildums   poēt.

1. Cēlums 2.

Avoti: Sin

cīle   apv.

1. Sirdība, dūšība, spēcība.

Avoti: EH

cilenderis   apv.

1. Vīriešu galvassega - cilindrs.

Avoti: SiV

cilenders   apv.

1. Stikla trauks, kas aizsargā liesmu no vēja (lukturim, petrolejas lampai).

Avoti: KnV

cilens   apv.

1. Vaļīgs, vēdināms (tāds, kas nav cieši sakrauts).

Avoti: EH

cīlēt   apv.

1. Uzmanīgi skatīties, raudzīties (uz ko).

2. žarg. Mērķēt.

Avoti: ĒiV, SLG

cili-   med.

1. Salikteņos norāda uz skropstām.

Avoti: MSV

ciliārais

1. Ciliārais ķermenis - acs dzīslenes biezākā daļa, ciliārķermenis.

Avoti: SV69

ciliārķermenis   biol.

1. Gludo muskuļu veidojums aiz varavīksnenes, kas iestiepj vai atslābina lēcu.

Avoti: CaF

ciliaroskops   med.

1. Instruments acs ciliārās zonas apskatei.

Avoti: MSV

ciliarotomija   med.

1. Grieziens starainās josliņas apvidū, kuru izdara, operējot glaukomu.

Avoti: MSV

ciliata   lat.

1. Skropstaiņi (vienšūņu tipa "Ciliophora" klase).

Avoti: LD

ciliāti   zool.

1. Skropstaiņi, visaugstāk attīstītā vienšūnas dzīvnieku grupa.

Avoti: SV69

ciliektomija   med.

1. Starenes daļēja izgriešana.

2. Plakstiņa skropstu daļas nogriešana.

Avoti: TM

cilīgs   apv.

1. Žigls, straujš, izveicīgs, manīgs.

2. Elastīgs, atsperīgs, tāds, kas labi ceļas uz augšu; mīksts.

3. Liels, stiprs.

Avoti: TlV, VV

cīlīgs   apv.

1. Lepns, augstprātīgs.

Avoti: ME

cīlīgs   apv.

1. Uzmanīgs, acīgs; dedzīgs.

Avoti: ME

cilijas   novec.

1. Ciliārā ķermeņa smalkas matveidīgas skropstiņas, kam piemīt spēja izdarīt kustības tikai vienā noteiktā plaknē, ļoti ātri saliecoties uz vienu pusi un daudz lēnāk atgriežoties sākotnējā stāvoklī.

Avoti: KV

cilināt   apv.

1. Cildināt.

2. Slavēt.

3. Irdināt.

Avoti: KV, Sin

cilinderis   apv.

1. Cilindrs (lampai).

2. Stāva, cieta vīriešu platmale ar nelielām apmalēm.

Avoti: ĒiV

cilindradenoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no deģenerētām adenomas šūnām un hialīnās vielas cilindru veidā.

Avoti: TM

cilindreļļa   tehn.

1. Ziežviela, ko lieto tvaikmašīnu cilindru eļļošanai.

Avoti: ZTV

cilindrgliemezis

1. dsk. Gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases dzimta ("Pupillidae"), čaula sarkanbrūna, olveidīga vai cilindriska, dzīvdzemdētāji; 48 s., Latvijā konstatētas 5 ģ., 12 s.

Avoti: LPE

cilindrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir cilindra (1) forma; cilindrveida.

Cilindriskas spēles— azartspēles, kuras to dalībnieki, nosakot skaitļu, simbolu vai citu zīmju kombinācijas ar rotējošas iekārtas palīdzību, laimē atkarībā no iepriekš noteiktās dalībnieku iemaksāto likmju kopsummas un laimestu proporcijas; rulete.

Avoti: LLVV, JtV

cilindrocefālija   med.

1. Cilindrveida galvaskauss.

Avoti: TM

cilindrocelulārs   med.

1. Tāds, kas sastāv no cilindriskām šūnām.

Avoti: TM

cilindroīds   med.

1. Cilindram līdzīgs gļotu veidojums ar eliptiskiem galiem vesela vai slima cilvēka urīnā.

Avoti: TM

cilindroma   med.

1. Galvas matainās ādas vēzis, kura stroma sastāv no hialīna cilindriem vai hialīnajiem saistaudiem.

Avoti: TM

cilindrosarkoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no cilindromatoziem un sarkomatoziem elementiem.

Avoti: TM

cilindrosporija

1. dsk. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma melankoniju dzimtas ģints ("Cylindrosporium"), sēnes parzitē uz augu lapām, ~50 s., Latvijā konstatētas 13 sugas.

Avoti: LD

cilindrs   -a, v.

1. mat. Ķermenis, kuru ierobežo virsma, ko veido taisne, kustoties pa doto līkni, palikdama paralēla vienai taisnei, un divas paralēlas plaknes.

2. Detaļa (piemēram, tvaika mašīnā, iekšdedzes dzinējā), kam ir šāda ķermeņa forma.

Cilindru tilpums— iekšdedzes dzinēja kopīgais cilindru darba apjoms (tilpums), kuru izsaka kubikcentimetros.

Velkošais cilindrs— vinčas spole, uz kuras tinas velkamais gals.

3. Stikla caurule lampas liesmas aptveršanai.

4. Stāva, cieta vīriešu platmale ar nelielām apmalēm.

5. inf. Vienādu numuru celiņu kopums diskpakā, pie kuriem piekļuvi var realizēt, nemainot lasīšanas/rakstīšanas galviņas stāvokli.

Avoti: LLVV, D3

cilindrūrija   med.

1. Vaskveida, epiteliālie, fibrīna vai hemoglobīna cilindri urīnā.

Avoti: TM

cilindrveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir cilindra (1) forma; cilindrisks.

Avoti: LLVV

cilindrveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Cilindrveida.

Avoti: LLVV

ciliņas   apv.

1. Arumi; velēnas, blīvas zemes pikas, kukuržņi arumā; rudenī neaparta zeme.

2. Augšup ceļošies, blīvi mākoņi.

Avoti: TlV

cīliņķis   apv.

1. Tērauda plāksnīte ēvelēta koka nogludināšanai; ciklis; cīkliņš.

Avoti: ME

Ci-Liņs   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - mitoloģisks dzīvnieks - vienradzis, labestības un skaistuma iemiesojums, kas nāca pie cilvēkiem miera un uzplaukuma laikā.

Avoti: Mit

cilio-   med.

1. Salikteņos norāda uz skropstām.

Avoti: MSV

cilioģenēze   med.

1. Skropstu veidošanās vai attīstība.

Avoti: TM

ciliophora   lat.

1. Skropstaiņi (vienšūņu tips).

Avoti: LD

ciliotomija   med.

1. Starenes nervu pārgriešana.

Avoti: TM

cilkāns   apv.

1. Kāds, kam ir garas kājas.

Avoti: EH

cilkas   apv.

1. Stilbi.

Avoti: EH

cilksnis   apv.

1. Kājas daļa augšpus ceļa locītavas; gurns.

Avoti: ViV

cilli   apv.

1. Lepni, stalti.

Avoti: ME, EH

cillo-   med.

1. Salikteņos norāda uz greizu formu, līkumu.

Avoti: MSV

cillosoma   med.

1. Iedzimtas kroplības veids ar laterālu, galvenokārt vēdera apakšējās daļas eventrāciju; eventrācijas pusē trūkst apakšējās ekstremitātes vai tā nepilnīgi attīstīta.

Avoti: TM

cilmatradne

1. Derīgā izrakteņa sakopojums, kas atrodas tā primārajā veidošanās vietā pretstatā kliedņatradnēm.

Avoti: LPE

cilme   -es, s.; parasti vsk.

1. Izcelšanās (kādai parādībai, parasti mākslā, valodā).

Avoti: LLVV

cilmiezis   -ža, v.; ģeol.

1. Iezis, no kura noārdīšanās procesā veidojas jauns iezis vai ieži.

Avoti: LLVV

cilmvaloda   val.

1. Valoda, kurā varētu būt radies vai ir pirmo reizi konstatēts vārds vai tā sastāvdaļa.

Avoti: VsV

cilnāt   apv.

1. Cilāt.

Avoti: EH

cilnis   ciļņa, v.

1. Skulpturāla tēla veidojums uz plaknes.

2. pareti. Izcilnis.

Avoti: LLVV

cilnītis

1. Dem. --> cilnis.

Avoti: LV93

cilojums   novec.

1. Metāla ripiņām ar sitienu vai spiedienu uzkalts attēls, uzraksts vai ornaments.

Avoti: TV

ciloze   med.

1. Plakstiņa krampjaina trīce.

Avoti: TM

cilpa   -as, s.

1. Veidojums (no virves, auklas, siksnas u. tml.), kam ir gredzena vai loka forma un kas velkot sašaurinās, savelkas ciet.

2. Aplis, loks.

Nāves cilpa— augstākās pilotāžas figūra - lidojums pa noslēgtu apļveida līniju vertikālā plaknē.

Zaķa cilpa— brīvas formas noslēgts zaķa skrējiens, bēgot no dzinējsuņa vai cita vajātāja.

3. inf. Instrukciju secība, kura programmā tiek atkārtota tik ilgi, kamēr tiek izpildīts kāds zināms noteikums, piem., skaitītājs sasniedz noteiktu vērtību.

4. inf. Lokālā tīkla konfigurācija, ko veido gredzenā savienoti mezgli.

5. žarg. Eleganta meitene.

Avoti: LLVV, Vng, D3, SLG

cilpains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir cilpas (1).

Avoti: LLVV

cilpainīši   apv.

1. Dem. --> cilpaiņi.

Avoti: EH

cilpaiņi   apv.

1. Adīti vilnas cimdi ar dzijas cilpiņām otrā pusē.

Avoti: EH

cilpaiņš   apv.

1. Cilpains.

Avoti: ĒiV

cilpāniski   apv.

1. Cilpas veidā.

2. Āķveidīgi, plaši.

Avoti: ME

cilpāt   apv.

1. Veidot cilpas.

2. Iet.

Avoti: EH

cilpene   novec.

1. Krustziežu dzimtas krāšņumaugs ("Iberis"), savvaļā sastopams Kaukāzā un Dienvideiropā, vairākas sugas audzē arī kā krāšņumaugus.

Avoti: LxE

cilpenis   mežr.

1. Palīgierīce treilēšanā kokmateriālu piekabināšanai traktora kāsim, vilcējsijai vai vinčas trosei; izgatavo no troses vai ķēdes nogriežņa, kam abos galos ir stiprināšanas elementi (kāši, gredzeni u. c.).

Avoti: ZTV

cilpeniski

1. apst. Cilpenisks.

2. Tā sasiet, lai viegli varētu atraisīt.

Avoti: MiV

cilpenisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir cilpas (1) veids.

Avoti: LLVV

cilpieniem   sar.

1. Lēcieniem.

Avoti: Sin

cilpīgs   apv.

1. Sarežģīts, divdomīgs, ar zemtekstu (jautājums).

Avoti: EH

Cilpiha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zuelpich"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 19600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

cilpināt   apv.

1. Vilkties cilpās.

Avoti: EH

cilpiņa

1. Dem. --> cilpa.

2. Valdziņš.

3. apv. Zvejas āķa atsevišķa daļa.

Avoti: LV93, Sin, KnV

cilpisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Cilpenisks.

Avoti: LLVV

cilpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Pārvietoties viegliem, straujiem lēcieniem (par dzīvniekiem); skriet (loku lokiem).

// pārn.; sar. Par cilvēku.

2. apv. Ātri iet.

Avoti: LLVV, KnV

cilpotājs   apv.

1. Sprīžotāju dzimtas balts tauriņš ar dzelteniem un melniem plankumiem ("Abraxas grossulariata").

Avoti: ME

cilps   apv.

1. Cilpa.

2. No auklām, stieplēm veidotas lamatas.

Avoti: KiV

cilptestēšana   inf.

1. Cilptestēšanas metode - tāda pārbaudes metode, kurā testi, izmantojot modemu, tiek nodoti apstrādei atpakaļ pārbaudes vietā.

2. Ar Starptautiskās standartizācijas organizācijas standartu noteiktā retranslācijas sistēmu protokolu realizāciju konformances testēšanas metode, kas paredz izmantot tikai apakšējo testeri.

Avoti: D3

cilpturis   novec.

1. Apaļš jeb iegarens dzelzs gredzens ar izliektu iekšējo un ieliektu ārējo malu, ko iespleisē virves cilpās lai tās netiktu saberztas.

Avoti: KV

cilpu   apv.

1. Savienojumā "cilpu calpu" lieto zaķa lēcienu raksturošanai.

Avoti: ME

cils   apv.

1. Cildens.

Avoti: EH

cīls   apv.

1. Dzīvības spēks.

Avoti: EH

cilsēt   apv.

1. Iet, doties.

Avoti: EH

cilsīt   apv.

1. Iet, doties.

Avoti: ME

cilsīties   apv.

1. Plosīties, aušoties.

Avoti: EH

cilsoņa   apv.

1. Kāds, kurš daudz staigā.

Avoti: EH

cilspiede

1. Iekārta cilspieduma iespiešanai.

cilspiedums

1. Reljefa attēla iespieduma veids, kurā uz grāmatu vākiem, goda rakstiem, dokumentiem u. tml. iespiež bezkrāsainus vai krāsainus portretus, ģerboņus, ornamentus, burtus; kongrevspiedums.

Avoti: EV

cilša   apv.

1. Cilts, raduraksti.

Avoti: ME

cilt   apv.

1. Pieaugt, celties (piemēram, rūgstot).

Avoti: ME

cilta   apv.

1. Izcelsme.

Avoti: ME

cilte   apv.

1. Cilts.

Avoti: EH

cilts   cilts, dsk. ģen. cilšu, s.

1. Sabiedrības organizācijas forma pirmatnējās kopienas iekārtā.

2. Radinieku kopa ar vienu izcelsmi; dzimta.

3. poēt. Cilvēku grupa, ko apvieno kopējas pazīmes, darbība, idejas, mērķi.

4. novec. Elites augu pēcnācēji, kas selekcionēti vairākās paaudzē.

Avoti: LLVV, LxE

ciltsapliecība   lopk.

1. Dokuments, kurā raksturota mājdzīvnieka izcelšanās un ciltsvērtība.

Avoti: ZTV

ciltsbrālis   -ļa, v.

1. Kādas cilts piederīgais attieksmē pret citiem šīs cilts piederīgajiem.

Avoti: LV87

ciltsdarbs   -a, v.

1. Pasākumu kopums mājdzīvnieku šķirņu uzlabošanai un jaunu, ražīgāku šķirņu un ganāmpulku izveidošanai.

Avoti: LLVV

ciltsgrāmata   -as, s.

1. Grāmata, kur sistemātiski reģistrē kādas vaislai derīgas šķirnes mājdzīvniekus.

Avoti: LLVV

ciltsiezis   -ža, v.

1. Pamatiezis, uz kā un no kā pakāpeniski izveidojas augsne.

Avoti: KV

ciltsīpašumi   novec.

1. Bruņinieku muižas, kas likumiskas mantošanas ceļā pāriet no asinsradiniekiem uz asinsradiniekiem.

Avoti: KV

ciltskoks   -a, v.

1. Dzimtas (retāk cilts, tautas) cilme un radniecības attiecības to vēsturiskajā attīstībā; šo attiecību grafisks attēlojums.

Avoti: LLVV

ciltslietas

1. Mājdzīvnieku šķirņu veidošanas un uzskaites sistēma; ciltsrakstu krājums.

ciltslopi   -u, vsk. ciltslops, -a, v.

1. Šķirnes mājdzīvnieki, kas atbilst audzētāju prasībām un spēj savas īpašības atkārtot pēcnācējos.

Avoti: LLVV

ciltsmāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sieviete, no kuras cēlusies kāda radinieku kopa, cilts.

2. Dzīvnieku mātīte, arī augs, no kā cēlušās nākamās paaudzes.

Avoti: LLVV

ciltsraksti   -u, v.; parasti dsk.

1. Attiecīgās veidlapās ierakstītas ziņas par mājdzīvnieku priekštečiem un to saimnieciski derīgajām īpašībām.

Avoti: LLVV

Ciltstēvs   rel.

1. Ziemeļamerikas indiāņu augstākā dieva apzīmējums.

Avoti: R1

ciltstēvs   -a, v.

1. Vīrietis, no kura cēlusies kāda radinieku kopa, cilts.

2. Dzīvnieku tēviņš, arī augs, no kā cēlušās nākamās paaudzes.

Avoti: LLVV

ciltstiesības   vēst.

1. Ar likumiem un ieradumiem nodibinātas, kādai ciltij kopējas tiesību normas, ko romieši no savas savas izkoptās tiesiskās kultūras viedokļa sauca par barbaru tiesībām.

Avoti: KV

ciltsvērtība   lopk.

1. Dzīvnieka izkopjamās pazīmes ģenētiski noteikta novirze no ganāmpulka vai populācijas vidējā rādītāja.

Avoti: ZTV

ciltsvietība

1. Feodālās hierarhijas sistēma Krievijā 15.-17. gs.; dižciltīgākas izcelsmes feodālis varēja pretendēt uz augstāku amatu un pie galda uz vietu tuvāk valdniekam.

Avoti: LPE

ciltszīme   novec.

1. Izraksts no ciltsgrāmatas.

Avoti: KV

cilu   ģen., nelok.

1. Irdens, čaugans (tāds, kas nav cirši sablīvēts).

Avoti: EH, LPE

cilus   apv.

1. Cilu.

Avoti: EH

cilv.   saīs.

1. Cilvēks.

Cilv. st.— cilvēkstunda.

Avoti: i1

cilvaks   apv.

1. Cilvēks.

Avoti: BsV

cilvēce   -es, s.; tikai vsk.

1. Visu cilvēku kopums.

Avoti: LLVV

cilvecene   apv.

1. Liela auguma cilvēks.

Avoti: EH

cilvēcība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> cilvēcīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; arī humanitāte.

Avoti: LLVV

cilvēcīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura attieksmē pret citiem cilvēkiem izpaužas atsaucība, sirsnība, cieņa; labsirdīgs, līdzjūtīgs; arī humāns.

2. pareti. Cilvēcisks (1).

Avoti: LLVV

cilvēcīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Cilvēcība.

Avoti: LLVV

cilvēciņš

1. Dem. --> cilvēks.

Avoti: LV93

cilvēciskot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Padarīt humānāku, cilvēkam atbilstošāku, piemērotāku.

Avoti: MLVV

cilvēcisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs cilvēkam; tāds, kurā izpaužas cilvēkam raksturīgas īpašības.

2. pareti. Cilvēcīgs (1).

Avoti: LLVV, PL

cilvēciskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> cilvēcisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

cilvēkbērns   -a, v.; sar.

1. Bērns.

2. Cilvēks.

Avoti: LLVV

cilvēkbiete   apv.

1. Galda biete.

Avoti: ViV

cilvēkburkanis   apv.

1. Galda burkāns.

Avoti: ViV

cilvēkdiena   -as, s.

1. Darba patēriņa mērvienība - darbs, ko viens cilvēks paveic vienā dienā.

2. Darba laika uzskaites vienība, parasti 8 cilvēkstundas.

Avoti: LLVV

cilvēkdokters   apv.

1. Ārsts.

Avoti: ViV

cilvēkēdājs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas ēd cilvēka gaļu (par dzīvniekiem).

2. Tas (tāds), kas ēd cilvēka gaļu (par cilvēku); kanibāls.

// pārn. Cietsirdīgs, nežēlīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

cilvēkekoloģija

1. Ekoloģijas nozare, kurā pēta cilvēka un planētas dzīvas un nedzīvās dabas mijiedarbību kā vienotu ekosistēmu.

Avoti: ZTV

cilvēkfaktors

1. Cilvēka anatomisko, fizioloģisko un psiholoģisko īpašību kopums, kas ietekmē cilvēka darbību noteiktas sistēmas ietvaros.

Avoti: LPE

cilvēkgabals   apv.

1. Paliels bērns, pusaudzis, jaunietis.

Avoti: ViV

cilvēkkālis   apv.

1. Galda kālis.

Avoti: ViV

cilvēkkumelītes   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

Avoti: Aug2

cilvēkmēnesis

1. Darba laika uzskaites mērvienība, parasti 160 cilvēkstundas, bet mēdz lietot arī 168 cilvēkstundas (vai citu skaitu), kā vidējo rādītāju gadā.

cilvēkmīla   -as, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Cilvēkmīlestība.

Avoti: LLVV

cilvēkmīlestība   -as, s.; parasti vsk.

1. Attieksme, kam raksturīga mīlestība pret cilvēkiem, cilvēci; cilvēcība, arī humanitāte.

Avoti: LLVV

cilvēknedēļa

1. Darba laika uzskaites vienība, 40 cilvēkstundas.

cilvēknīdējs   -a, v.

1. Tas, kas neieredz, ienīst cilvēkus, dara tiem ļaunu.

Avoti: LLVV

cilvēkpērtiķi

1. Primātu kārtas pērtiķu apakškārtas dzimta ("Pongidae"), visvairāk cilvēkiem līdzīgie pērtiķi, t. i., gorilla, orangutāns, parastais šimpanze un mazais šimpanze; arī gibons.

Avoti: LEV

cilvēkpērtiķveidīgie

1. Šaurdeguna pērtiķu virsdzimta, kurā ietilpst cilvēku, cilvēkpērtiķu un gibonu dzimta.

Avoti: LEV

cilvēkrācenis   apv.

1. Ēdamais rācenis.

Avoti: ViV

cilvēkresursi

1. Organizācijas personāls.

Avoti: GrV

cilvēks   -a, v.

1. Mugurkaulnieku tipa zīdītāju klases primātu kārtas hominīdu dzimtas ģints ("Homo"), visaugstāk attīstītā dzīvā būtne, kas spēj domāt, runāt, izgatavot darba rīkus un izmantot tos sabiedriskā darba procesā.

Cilvēku cilts— cilvēce.

Cilvēku dzimta— pērtiķu kārtas dzimta ("Hominidae"), apvieno mūsdienu cilvēku un filoģenētiskajā attīstībā ar to cieši saistītos izmirušos priekštečus; hominīdi.

Cilvēku dzimums— cilvēce.

Heidelbergas cilvēks— izmirusi cilvēku suga ("Homo erectus heidelbergensis").

Cilvēku upurēšana— reliģiskais upurēšanas rituāls, lai iegūtu pārdabiskās būtnes labvēlību.

Kromaņonas cilvēks— izmirusi cilvēku ģints suga ("Homo sapiens fossilis").

Miera cilvēks— cilvēks, kas izvairās no naidīgām attiecībām, sadursmēm.

Neandertāles cilvēks— izmirusi cilvēku ģints suga ("Homo neanderthalensis").

Prasmīgais cilvēks— izmirusi cilvēku ģints suga ("Homo habilis"), kas dzīvojusi pirms ~2 mlj gadu.

Puiša cilvēks— neprecējies vīrietis.

Saprātīgais cilvēks— cilvēku ģints suga ("Homo sapiens"), dzīvās būtnes, kas sasniegušas augstāko zināmo biotiskās attīstības pakāpi - saprātu un mācīšanās spēju.

Stāvošais cilvēks— izmirusi cilvēku ģints suga ("Homo erectus").

// dsk. Ļaudis, nenoteikts vīriešu un sieviešu kopums.

// parasti dsk.; novec. Gājēji, kalpi; saime.

Avoti: LLVV, Sin, VjV

cilvēkstunda   -as, s.

1. Darba patēriņa mērvienība - darbs, ko cilvēks paveic vienā stundā.

2. Darba laika uzskaites vienība.

Avoti: LLVV

cilvēktiesības

1. Katra cilvēka pamatbrīvības un tiesības (tiesības uz dzīvību, brīvību, izglītību, vienlīdzību likuma priekšā, tiesības uz pārvietošanās, ticības, biedrošanās un informācijas apmaiņas brīvību, tiesības uz pilsonību).

2. Tiesību normu kopums, kas regulē attiecības starp valsti un indivīdu (indivīdu grupām).

Avoti: LEV

cilvēkveida   ģen., nelok.

1. Cilvēkveidīgs.

Avoti: LLVV

cilvēkveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pēc sava izskata, ķermeņa uzbūves un dažām īpašībām ir tuvs, līdzīgs cilvēkam.

Avoti: LLVV

cilvis   žarg.

1. Cilvēks.

Avoti: SLG

cilvulis   apv.

1. Cīrulis.

Avoti: ME

Ciļanšans   vietv.; novec.

1. Cjiliaņšaņs - augstākā virsotne Gaņsu provincē, Ķīnā.

Avoti: PZT

Ciļma   vietv.

1. Upe Krievijā, Arhangeļskas apgabalā un Komi Republikā, Pečoras kreisā krasta pieteka, garums - 374 km, sākas Timana skraustā.

Avoti: PZT, PuA

Cīmaini   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Cimaņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Cīmaiņi   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Cimaņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Cimale   vietv.

1. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Cimāles" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Cimāles   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Līvbērzes pagastā.

Avoti: LC

Cimaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Avoti: LC

Cīmaņi   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Cimaņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

cimarīns   med.

1. Glikozīds, ko iegūst, daļēji hidrolizējot K strofantīnu; turpinot hidrolīzi, sadalās strofantidīnā un cimarozē.

Avoti: TM

cimaroze   med.

1. Cukurs, iegūts, hidrozilējot strofantīna glikozīdus.

Avoti: TM

cimāte   apv.

1. Ciemāte.

Avoti: EH

cimbaks   apv.

1. Auga stiebrs; neliels koka gabals; stilbs, stilba kauls.

Avoti: EH

cimbala   -as, s.

1. Cimbole - stīgu instruments, ko spēlē ar nūjiņām vai veserīšiem.

Avoti: LLVV

cimbalārija   bot.

1. Cūknātru dzimtas ģints ("Cymbalaria"), dekoratīvi augi, ko izmanto akmeņdārzos.

Mūru cimbalārija— cimbalāriju suga ("Cymbalaria muralis").

Trīsdaivu cimbalārija— cimbalāriju suga ("Cymbalaria aquitriloba").

Vizbulīšlapu cimbalārija— cimbalāriju suga ("Cymbalaria hepaticifolia").

Avoti: DaE

cimbāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Cimbole - stīgu instruments, ko spēlē ar nūjiņām vai veserīšiem; cimbala.

Avoti: LLVV

cimbalis   sar.

1. Kukurznis.

Avoti: Sin

cimbalists   -a, v.

1. Cimbolists - mūziķis, kas spēlē cimboli.

Avoti: LLVV

cimbālists   -a, v.

1. Cimbolists - mūziķis, kas spēlē cimboli.

Avoti: LLVV

cimbella

1. dsk. Kramaļģu nodalījuma navikulu dzimtas ģints ("Cymbella"), vienšūnas aļģes, parasti nepiesaistītas, retāk piestiprinātas pie substrāta ar gļotu kājiņu vai ieslēgtas gļotu caurulē, ~100 s., Latvijā konstatētas 27 sugas.

Avoti: LD

cimbex   lat.

1. Vālīšlapsenesņu dzimtas ģints.

Cimbex connata— šīs ģints suga.

Cimbex femorata— bērzu lielā vālīšlapsene.

Avoti: LD

cimbīdijas   bot.

1. Orhideju dzimtas ģints ("Cymbidium").

Lova cimbīdija— cimbīdiju suga ("Cymbidium lowianum").

Ziloņkaula cimbīdija— cimbīdiju suga ("Cymbidium eburneum").

Avoti: TaE

cimbicidae   lat.

1. Vālīšlapseņu dzimta.

Avoti: LD

cimbole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Daudzstīgu tautas mūzikas instruments, ko spēlē, sitot ar koka nūjiņām vai veserīšiem pa stīgām.

Avoti: LLVV

cimbole   apv.

1. Govs kāja; cilvēka kāja no pēdas līdz celim; bērna kāja.

Avoti: EH

cimbole   apv.

1. Nicinošs apzīmējums kādai personai.

Avoti: EH

cimbolis   apv.

1. Neliels zāles cinis pļavā.

Avoti: EH

cimbolists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē cimboli; cimboles spēlētājs.

Avoti: LLVV

cimbolnieks   apv.

1. Kāds, kas spēlē cimboli 1.

Avoti: EH

cimboļi   apv.

1. Potītes.

Avoti: NeV

cimbuks   apv.

1. Cimbaks.

Avoti: EH

cimbulis   apv.

1. Izkaltis, ciets zemes kukurznis.

2. Cūkas ciskas gabals.

3. Viens no cītaru veidiem (cītarkokle).

Avoti: MalV

cimbuļains   apv.

1. Nelīdzens, grumbuļains, kruvešains.

Avoti: EH

cimbuļi   apv.

1. Nelieli zāles ciņi pļavā.

Avoti: EH

cimdains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Cimdots.

Avoti: LLVV

Cimdenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Grobiņas novada Grobiņas pagastā.

Avoti: LC

cimdības   apv.

1. Cimdībās iešana - paraža, ka atvadu svinībās pirms ilgākas prombūtnes (piemēram, karadienests, pārcelšanās citur darbā u. tml.), pazīstmās meitenes dāvināja cimdus.

Avoti: ME

cimdiņš   apv.

1. Dem. --> cimds.

Avoti: LV93

cimdīt   apv.

1. Glāstīt kā ar cimdu.

2. Raut aiz matiem; sist.

Avoti: EH

cimdīte   apv.

1. Dem. --> cimds.

Avoti: EH

cimdizeķes   apv.

1. Cimdi un zeķes.

Avoti: ViV

cimdniece   apv.

1. Cimdu adītāja, izgatavotāja.

Avoti: ME

cimdnieks   apv.

1. Cimdu izgatavotājs, adītājs.

Avoti: ME

cimdot   apv.

1. Iet, staigāt, doties.

Avoti: EH

cimdots   -ais; s. -a, -ā;

1. Cimdos tērpts (par rokām); tāds (cilvēks), kam rokas tērptas cimdos.

Avoti: LLVV

cimds   -a, v.

1. Rokas ietērps.

Garie cimdi— sieviešu cimdi līdz elkonim vai augstāk.

Ķirurģiskie cimdi— speciāli cimdi operācijām.

Bioloģiskie cimdi— īpaša aizsargviela, ko uzziež rokām, lai pasargātu tās darbā no kaitīgu vielu iedarbības.

Avoti: LLVV

cimduks   apv.

1. Kāda zirgu slimība.

Avoti: ME

cimene   apv.

1. Čuprs (dzīvniekam: sunim, kaķim).

Avoti: ME

cimenēt   apv.; hip.

1. Veiksmi dot.

Avoti: ME

cimenils   med.

1. Vienvērtīgs radikālis, cmīna derivāts, kas piedalās fenolu un sulfonskābju veidošanā.

Avoti: TM

cimenis   apv.

1. Milzis.

Avoti: ME

cimenis   apv.

1. Liels gaļas gabals.

Avoti: ME

cimenis   apv.

1. Kāposts, kālis.

Avoti: ME

cimenis   apv.

1. Dzīvnieka apspalvojums pie pakauša.

Avoti: ME

ciments   apv.

1. Cements.

Avoti: ĒiV

cimermanis   apv.

1. Namdaris.

Avoti: KnG

cimetidīns   med.

1. Medikaments, histamīna receptoru blokators, kas pavājina skābes izdali kuņģī.

Avoti: VE

cimex   lat.

1. Asinsblakšu dzimtas ģints.

Cimex lectularius— gultas blakts.

Avoti: PDE

cimicidae   lat.

1. Asinsblakšu dzimta.

Avoti: PDE

cimicifuga   lat.

1. Sudrabsveces.

Cimicifuga acerina— sīvā sudrabsvece.

Cimicifuga dahurica— Daurijas sudrabsvece.

Cimicifuga japonica— Japānas sudrabsvece.

Cimicifuga racemosa— ķekaru sudrabsvece.

Cimicifuga simplex— vienkāršā sudrabsvece.

Avoti: DaE

cimicifūga   med.

1. Gundegu dzimtas augu ģints.

Dahūrijas cimicifūga— Krievijā Usūrijas novadā augošs augs, kura sakni lieto kā nomierinātāju un hipotensīvu līdzekli.

Avoti: TM

cimikoze   med.

1. Ādas nieze no blakšu kodieniem.

Avoti: MSV

cimini   apv.

1. Gari mati, apspalvojums; matu, spalvu čuprs.

Avoti: ME

cimīns   med.

1. Šķidrs ogļūdeņradis ar patīkamu smaržu ķimeņu, eikalipta, kumīna un timiāna gaistošajās eļļās.

Avoti: TM

cīmis   apv.

1. Pulks, bars, dzīmis.

Avoti: ME

cimitērijs   rel.

1. Kapi.

Avoti: RtV

Cimļanska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Rostovas apgabalā, 14800 iedzīvotāju (2014. g.), osta Cimļanskas ūdenskrātuves krastā, pilsētas tiesības kopš 1961. g.

2. Cimļanskas ūdenskrātuve - atrodas Donas vidustecē, Krievijā, Rostovas un Volgogradas apgabalā, platība 2700 kvadrātkilometru, garums - 260 km, platums - līdz 38 km, vidējais dziļums - 8,8 m.

Avoti: PZT, Wi

Cimmermaņi   vietv.

1. Cimmermaņu krauja - atsegums Amulas labajā krastā, ģeoloģisks un ģeomorfoloģisks dabas piemineklis, atrodas Kandavas novada Vānes pagastā pie Cimmermaņu mājām, valsts aizsardzībā kopš 1957. g., platība - 0,5 ha, krajas lielāko - apakšējo daļu veido augšdevona Famenas stāva Elejas svītas māli, aleirolīti un dolomītmerģeļi, augšējā daļā atsedzas arī raibkrāsainie Jonišķu svītas dolomīti, kuros sastopamas šai svītai raksturīgās jūras organismu atliekas.

Avoti: LE1

cimmers   žarg.

1. Istaba.

Avoti: SLG

cimols   novec.

1. Metilizopropilbenzols, bezkrāsains šķidrums ar patīkamu smaržu, atrodams terpentīnā un daudzās ēteriskās eļļās.

Avoti: KV

Cimoškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

Pirmās Cimoškas— Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Cimoškas" daļa, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

Otrās Cimoškas— Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Cimoškas" daļa, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LC

Cimoškys   vietv.

1. Pyrmuos Cimoškys - Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Pirmās Cimoškas" nosaukums latgaliski.

2. Ūtruos Cimoškys - Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Otrās Cimoškas" nosaukums latgaliski.

3. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Cimoškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Cīmota   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

2. Cīmotas Foļvarka - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Cīmotys Foļvarka— Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Cīmotas Foļvarka" nosaukums latgaliski.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

Avoti: LC

Cīmotnīki   vietv.

1. Varakļānu novada Varakļānu pagasta apdzīvotās vietas "Ciematnieki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

cimpari   apv.

1. Kurmja rakumi, skudru pūžņi, sūnu ciņi.

Avoti: ME

Cimpēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kocēnu novada Kocēnu pagastā.

Cimpēnu pilskalns— atrodas Kocēnu novada Kocēnu pagastā, ~1,5 km uz dienvidrietumiem no Kocēniem, Anuļupītes kreisajā krastā, stipri postīts, nenoraktā daļa (garums - ~45 m, platums - 5-6 m, augstums - 6-7 m) ir bez izteikta plakuma, ziemeļrietumu pusē paugura galu no apkārtne atdala grāvis un valnis, iespējams, ka senatnē šeit bijusi Imeras novada iedzīvotāju dzīvesvieta, izteikts pieņēmums, ka šeit atradusies 13. gs. sākumā rakstītajos dokumentos minētā Beverīnas pils.

Avoti: LC

cimperlēšanās   apv.

1. Pārspīlēts izvēlīgums, untumainība.

Avoti: KnV

cimperlēties   apv.

1. Būt pārspīlēti izvēlīgam, untumainam; arī niķoties.

Avoti: ViV

cimperlība   žarg.

1. Klīrība.

Avoti: SLG

cimperlīgs   apv.

1. Tāds, kas ir pārspīlēti izvēlīgs; arī niķīgs, untumains.

Avoti: ViV

Cimpīte   vietv.

1. Vārnienes labā krasta pieteka Rugāju novadā, garums - ~6 km.

Avoti: LD, La1

cimpulis   apv.

1. Izkaltis, ciets zemes kukurznis.

Avoti: ME

cimpurītis   apv.

1. Dzīpars.

Avoti: ME

cimsla   apv.

1. Cīpsla.

Avoti: Sin

cimslains   apv.

1. Cīpslains.

Avoti: EH

cimslis   apv.

1. Lielākā cīpsla ceļgala locītavā, kas savieno augšstilbu un apakšstilbu.

2. Vārīta cūkas gaļa.

3. Cīpsla (gaļā).

Avoti: ME, EH

cimšiani

1. Indiāņu cilts no penutu grupas, dzīvo ASV un Kanādas rietumos, gk. rezervātos, valoda pieder penutu valodu saimei, reliģija - kristiānisms (protestantisms), arī cilts ticējumi.

Avoti: PZT

cimtābols   novec.

1. Anona koku auglis, tropos.

Avoti: KV

cimteļļa   novec.

1. Destilējot no cimta koka iegūta eļļa.

Avoti: KV

cimti   apv.

1. Simti.

Avoti: ME

cimtpilieni   novec.

1. Sarkanbrūna tinktūra, ar saldeni vircotu cimta garšu, lietota kuņģa stiprināšanai; cimttinktūra.

Avoti: KV

cimts   novec.

1. Kanēlis, cimta koks, tā miza, garšviela.

Cimta koks— kanēļkoks.

Avoti: VV, KV

cimttinktūra   novec.

1. Sarkanbrūna tinktūra, ar saldeni vircotu cimta garšu, lietota kuņģa stiprināšanai.

Avoti: KV

cimulis   apv.

1. Kukurznis uz tīruma.

Avoti: ME

cimulītis   apv.

1. Vārgulis, nīkulis.

Avoti: EH

cimuss   apv.

1. Krāsnī sutināts kāļu, burkānu un kartupeļu ēdiens.

Avoti: VV

Cimuškas   vietv.

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Cimuški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Cimuški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

Cimuškys   vietv.

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Cimuški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Cimza   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Raunas novada Raunas pagastā.

Cimzas muiža— Raunas novada Raunas pagasta apdzīvotās vietas "Cimza" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

cimzēnieši

1. Raunas novada Raunas pagasta apdzīvotās vietas "Cimza" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cimzieši   novec.

1. Pedagoga un mūzikas kopēja J. Cimzes audzēkņi.

Avoti: KV

Cimziņa   vietv.

1. Raunas labā krasta pieteka Raunas novadā, garums - 12 km.

Avoti: LE1

cin-   med.

1. Salikteņos norāda uz suni.

Avoti: MSV

cina   apv.

1. Cinis.

Avoti: ME

cina   apv.; hip.

1. Nocirpta aita.

Avoti: ME

cinaine   apv.

1. Ciņaina vieta.

Avoti: EH

cinains   apv.

1. Ciņains.

Avoti: ĒiV

cinaiņš   apv.

1. Ciņains.

Avoti: ĒiV

cinaite   apv.

1. Cinaine.

Avoti: EH

cināja   apv.

1. Cinājs.

Avoti: EH

cinājs   -a, v.

1. Ciņaina zemes platība.

Avoti: LLVV

cīnaklis   apv.

1. Cīneklis.

Avoti: EH

cinamāts   med.

1. Kanēļskābes sāls.

Avoti: TM

cinameīns   med.

1. Benzila cinamāts, eļļains šķidrums, perubalzama un tolubalzama sastāvdaļa.

Avoti: TM

cinanhe   med.

1. Smaga mandeļu, balsenes vai elpvada saslimšana ar iekaisumu, pietūkumu un smakšanas sajūtu, "suņa smakšana".

Avoti: TM

cinantropija   med.

1. Psihiska slimnieka iedoma, ka viņš pārvērsts par suni un viņam jāizturas kā sunim.

Avoti: TM

cinapeika   apv.

1. Timotiņš.

Avoti: KiV

cinarizīns   med.

1. Asinsapgādi uzlabojošs medikaments, kalcija kanālu blokators.

Avoti: VE

cinarodijs

1. Sulīgs riekstiņu kopauglis (piem., rozēm).

Avoti: LD

cinata   -as, s.

1. Cinājs - ciņaina vieta.

Avoti: LLVV

cināta   apv.

1. Cinājs.

Avoti: EH

cinatgaura   apv.

1. Verlēnu radzene ("Cerastium holosteoides").

Avoti: Aug2

cināties   apv.

1. Celties, kā sūna, kad tā tiek saspiesta, pacelties.

Avoti: ME, VeAT

cinatiņa   apv.

1. Dem. - cinata.

Avoti: ME

cinātiņa   apv.

1. Dem. - cinata.

Avoti: ME

cinatsmilga   apv.

1. Suņu smilga ("Agrostis cania").

Avoti: Aug2

cinava   apv.

1. Vieta audumā, kur pavedieni krustojas.

2. Kāds aužamo stāvu piederums.

Avoti: EH

cinca   apv.

1. Liela kaulam piegulošie kāju muskuļi (ikri) cilvēkiem un dzīvniekiem.

Avoti: ME

cincari

1. Aromūni - seno romanizēto ilīriešu un trāķiešu cilšu pēcteči.

Avoti: PZT

cincendorfieši   rel.

1. Grāfa Ludvika Nikolaja fon Cincendorfa (1700.-1760. g.) dibinātās Hernhūtes brāļu draudzes un tai sekojošās kustības dalībnieki.

Avoti: RtV

cincēnieši

1. Gulbenes novada Lejasciema pagasta apdzīvotās vietas "Cinci" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cinchona   lat.

1. Hinīnkoki.

Avoti: PDE

Cinci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LC

cincinnāts   novec.

1. Senajā Romā visai godīgs diktators, kas pēc sava amata laika notecēšanas no tā atkāpās.

2. Vispār godīgs cilvēks, īpaši valsts darbonis, kas arī augstā amatā saglabā savu godīgo vienkāršību.

Avoti: SV33

cincis   apv.

1. Kaķis, mincis.

Avoti: ViV

cinclidae   lat.

1. Ūdensstrazdu dzimta.

Avoti: LD

cinclidium   lat.

1. Pinkaines.

Cinclidium stygium— tumšā pinkaine.

Avoti: LD

cinclidotus   lat.

1. Krāčsūna.

Cinclidotus danubicus— Donavas krāčsūna.

Avoti: LD

cinclus   lat.

1. Ūdensstrazdu dzimtas ģints.

Cinclus cinclus— ūdensstrazds.

Cinclus cinclus cinclus— ūdensstrazdu sugas nominālpasuga, kas konstatēta arī Latvijā.

Cinclus leucocephalus— Andu ūdensstrazds.

Cinclus mexicanus— Ziemeļamerikas ūdensstrazds.

Cinclus pallasii— Āzijas ūdensstrazds.

Cinclus schulzi— Argentīnas ūdensstrazds.

Avoti: LD, ZvP

Cindao   vietv.; novec.

1. Cjindao - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

cindi   apv.

1. Cimdi.

Avoti: ME

cindops   žarg.

1. Motocikls.

Avoti: SLG

cindunga   apv.

1. Karsonis.

Avoti: ĒiV

cindungs   apv.

1. Karsonis.

Avoti: ĒiV

cine   apv.

1. Cinis.

Avoti: EH

cīnējums   apv.

1. Jaunā zeme, līdums.

Avoti: EH

cīneklis   apv.

1. Vieta mežā, līduma tuvumā, kur novieto saknes, zarus u. tml.

Avoti: EH

cinelli   mūz.

1. Šķīvji, šķindēkļi.

Avoti: Mūz

cinemascope   franču

1. Platekrāna kino metode, paplašinot attēla leņķi.

Avoti: LEV

cinene   bot.; novec.

1. Ciņusmilga.

Avoti: Bv

cineols   med.

1. Parastās vībotnes lapās sastopama ēteriska eļļa.

Avoti: VE

cineraria   lat.

1. Cinerārijas.

Cineraria cruentus— daudzkrāsu cinerārija.

Avoti: LD

cinerārija   -as, s.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Cineraria"), ~50 sugas, dekoratīvi augi ar spilgtiem ziediem, ko bieži iekļauj krustaiņu ģintī; Latvijā audzē kā viengadīgu krāšņumaugu.

Daudzkrāsu cinerārija— cinerāriju suga ("Cineraria cruentus"), kuru krustojot ar citām radniecīgām sugām ir iegūtas hibrīdiskas rases un šķirnes, ko Latvijā audzē kā telpaugus.

Avoti: LLVV, LD

cinerārijs   novec.

1. Romiešu kapenēs niša pelnu urnai; pelnu urna.

Avoti: KV

cīnēt   apv.

1. Tīrēt.

2. Līst (līdumu).

Avoti: EH

cinetiņa   apv.

1. Dem. - cinata.

Avoti: ME

cinga   -as, s.; parasti vsk.

1. Skorbuts - slimība, kuru izraisa C vitamīna trūkums organismā.

Avoti: LLVV

Cingste   vietv.

1. Darsas-Cingstes pussalas austrumu daļa, uz ziemeļaustrumiem no Rostokas, Vācijā, Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē.

Avoti: PZT

cingulektomija   med.

1. Abpusēja smadzeņu jostas krokas priekšējās puses izgriešana, lietota psihisko slimību ārstēšanā.

Avoti: MSV

cingulis   -ļa, v.; pareti.

1. Zemes pika (parasti sakaltusi).

Avoti: LLVV

cingulis   apv.

1. Ciska (nokautam lopam).

2. Mazs gaļas vai cita kā gabaliņš.

Avoti: ME, VV

cingulum   novec.

1. Romiešu josta, it īpaši zobena apjošanai; katoļu garīdznieku albas josta ar pušķiem; arī mūku jostas saite.

Avoti: KV

cinguļains   apv.

1. Kukuržņains.

Avoti: ViV

Cinhai   vietv.

1. Kukunors - beznoteksāļezers Centrālajā Āzijā (ķīn. val. "Qinghai Hui"), Ķīnas rietumu daļā.

Avoti: LģE

Cinhaja   vietv.; novec.

1. Cjinhai - province Ķīnā.

Avoti: PZT

Cinhajs   vietv.; novec.

1. Kukunors - ezers Ķīnā, Cjinhai provincē.

Avoti: PZT

cinhona   novec.

1. Rubiju dzimtas augu ģints, tropos, iegūst hinīnu.

Avoti: KV

cinhonidīns   novec.

1. Cinohīna izomērs, alkaloīds, iegūst no dažādu sugu cinhona mizām; darbības ziņā atgādina hinīnu.

Avoti: KV, TM

cinhonīns   novec.

1. Alkaloīds, kas kopā ar hinīnu atrodams dažādu sugu cinhona mizās, lieto kā hinīnu.

Avoti: KV, TM

cinhonisms   med.

1. Saindēšanās ar cinhonas mizu vai tās alkaloīdiem.

Avoti: TM

Cinhuandao   vietv.; novec.

1. Cjiņhuandao - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

cīnija   -as, s.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Zinnia"), ~22 sugas, gk. Vidusamerikā, Latvijā audzē kā krāšņumaugus atsevišķas šķirnes un formas; cinnija.

Gleznā cīnija— cīniju suga ("Zinnia elegans").

Šaurlapu cīnija— cīniju suga ("Zinnia haageana").

Avoti: LLVV, LE1, LD

ciniķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kas izaicinoši noraida vai neievēro pieņemtās tikumības un pieklājības normas; rupjš, bezkaunīgs cilvēks.

2. vēst. Sengrieķu filozofijas skolas pārstāvis, kura sludināja sabiedrisko un tikumisko normu neievērošanu, atgriešanos pie dabas; kiniķis.

Avoti: LLVV

cīninieks   apv.

1. Cīnītājs.

Avoti: ME

ciniņš   apv.

1. Dem. --> cinis.

Avoti: EH

cīniņš   -a, v.

1. Cīņa (1).

2. Cīņa (3).

3. novec. Cīņa (2).

4. novec. Sadursme (ar naidīgu spēku), vēršanās (pret to), cenšanās uzvarēt (to); cīņa (6).

Avoti: LLVV

cinis   -ņa, v.

1. Neliels izcilnis (parasti zemā, purvainā vietā).

Avoti: LLVV, KnV

cinisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam raksturīgs cinisms.

Avoti: LLVV, SV33

ciniskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> cinisks, šīs īpašības konkrēta izpausme; arī cinisms.

Avoti: LLVV

cinisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Izaicinoši nicinoša izturēšanās pret vispārpieņemtām tikumības un pieklājības normām, to atklāta ignorēšana.

2. vēst. Kiniķu filozofiskā mācība Senajā Grieķijā, kas demonstratīvi noliedza jebkādus sociālos sakarus, aicināja atteikties no ģimenes, paražām, morāles normām.

Avoti: LLVV, MV

cinīt   apv.

1. Lodēt.

Avoti: KiV

cīnītājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas piedalās bruņotā cīņā; cilvēks, kas cīnās, spēkojas ar pretinieku.

2. Cilvēks, kas aktīvi cenšas sasniegt kādu (parasti sabiedriski nozīmīgu) mērķi, cīnās pret nevēlamo.

Avoti: LLVV

cīnītājzivs

1. Populāra akvārija zivs ar plīvurveida spurām, mirdzošais zilzaļais tēviņš sargā apaugļotos ikrus, kurus novieto burbuļu ligzdā.

Avoti: LEV

cīnīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Censties ar fizisku spēku, veiklību pieveikt, uzvarēt.

2. Aktīvi piedalīties bruņotā cīņā, karā, cenšoties uzvarēt (pretinieku).

3. Pretoties (dabas stihijai).

4. Piedalīties (parasti sporta sacensībās) un censties uzvarēt, iegūt pārsvaru.

5. parasti 3. pers. Censties iegūt pārsvaru, uzvarēt (par pretējiem sabiedriskiem virzieniem, uzskatiem u. tml.).

6. Vērsties (pret ko nevēlamu), censties iznīcināt, pārvarēt, novērst (to).

7. Tiekties (uz kādu mērķi), aktīvi darbojoties, pārvarot grūtības, šķēršļus.

8. sar. Darboties (ap ko), pārvarot grūtības.

Avoti: LLVV

cinītis

1. Dem. --> cinis.

Avoti: LV93

cink   žarg.

1. Ziņojums.

2. Signāls.

Avoti: KZ

cinkālisms   med.

1. Reti sastopama saindēšanās, ko parasti novēro cinka vai tā oksīda tvaiku inhalācijas gadījumā, gk. cilvēkiem, kas strādā ar metālu; simptomi ir drudzis, drebuļi, muskuļu sāpes, caureja, vemšana un pneimonīts.

Avoti: MSV

cinkanuķ   žarg.

1. Nemanāmi nodot mantas citam.

Avoti: KZ

cinkāti   novec.

1. Cinkskābes sālis, ko iegūst šķīdinot cinku, tā oksīdu vai hidroksīdu stipros sārmos.

Avoti: KV

cinkīts

1. Minerāls, sarkanā cinka rūda (cinka oksīds), bieži ar mangāna piemaisījumu; no tā iegūst cinku.

Avoti: SV69

cinkmānis

1. Brūns vai melns sulfīdu klases minerāls, cinka rūda.

Avoti: LEV

cinkogrāfija   -as, s.

1. parasti vsk.; poligr. Fotomehānisks (cinka) klišeju izgatavošanas paņēmiens tipogrāfiskam iespiedumam.

2. Uzņēmums, arī tipogrāfijas nodaļa, kas izgatavo klišejas fotomehāniski.

Avoti: LLVV

cinkogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar cinkogrāfiju (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

cinkogrāfs   -a, v.

1. Cinkogrāfijas (1) speciālists - klišeju kodinātājs.

Avoti: LLVV

cinkošana

1. Materiāla virsmas pārklāšana vai piesātināšana ar cinku.

Avoti: LPE

cinkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārklāt (ko) ar cinku.

Avoti: LLVV

cinkotipija   poligr., novec.

1. Cinka klišeju izgatavošana izcilspiedumam, pārvedot zīmējumu, attēlu u. c. ar izturīgu pret skābēm materiālu uz cinka plāksnes.

Avoti: GV

cinkpaksis   apv.

1. Gludais paksis.

Avoti: ViV

cinks   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - zilgani balts metāls, simbols Zn.

Cinka (arī svina) baltais— pigments, no kura iegūst baltas krāsas.

Cinka hlorīds— kosmētikas sastāvdaļa (šķīstošs cinka sāls), aktīva viela mutes dobuma higiēnai, izmanto kā mutes skalošanas un zobu tīrīšanas līdzekli, var iedarboties toksiski, radīt vieglu ādas kairinājumu, kontakta dermatītu.

Cinka miristāts— kosmētikas sastāvdaļa (miristīnskābes cinka sāls), opalescētājs, viskozitātes regulētājs, izmanto dekoratīvajā kosmētikā, nagu lakā, toksisks, var veicināt piņņu veidošanos, ja ieēd, var radīt nelabumu un vemšanu.

Cinka oksīds— kosmētikas sastāvdaļa (var saturēt nanodaļiņas), opalescētājs, piedeva, krāsviela, lieto kā pūderi bērniem, pretsviedru līdzekli, skūšanās krēmos, sauļošanās aizsarglīdzekļos un matu kopšanas līdzekļos, palīdz aizsargāt pret UV starojumu, var būt toksisks elpošanas orgāniem, var izraisīt izsitumus uz ādas.

Cinka rūdas— dabiskas minerālvielas, ko var izmantot cinka iegūšanai, galvenais rūdu minerāls ir sfalerīts.

Cinka stearāts— kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), krāsviela, izmanto kā pūderi bērniem, arī kā dekoratīvo pūderi, roku krēmu, var radīt ādas un acu kairinājumu, plaušu darbības sarežģījumus un pneimoniju.

Cinka sulfāts— kosmētikas sastāvdaļa (iegūst no cinka reakcijas ar sērskābi), antimikrobiāla viela, lieto kā ādas tonizētāju, acu losjonu, pēcskūšanās līdzekli un skūšanās krēmu, var radīt ādas un gļotādas kairinājumus, alerģiskas reakcijas, var būt toksisks asinsrites orgāniem.

Avoti: LLVV, Zkp

cinks   žarg.

1. Ziņojums.

2. Signāls.

Avoti: KZ

cinksla   apv.

1. Ikri.

2. Ceļgala lielā cīpsla.

3. Cinkslis - kājas aizmugurējā daļa.

Avoti: ME

cinkslis   -šļa, v.

1. dsk. Kāju locītavu dzīslas; stilbi.

2. apv. Kājas ikri.

3. apv. Gurns, ciska (dzīvniekiem).

Avoti: LLVV, LV87

cinkstēties   apv.

1. Strīdēties.

Avoti: EH

cinkulis   apv.

1. Cinis.

2. Kukurznis, sakaltusi zemes pika.

Avoti: MalV, KnG

cinkuļains   apv.

1. Ciņains (par pļavu).

2. Kukuržņains (par tīrumu).

Avoti: KnV, EH

cinkuris   apv.

1. Priedes čiekurs.

2. Zāles kušķis uz ciņa.

3. Cinis.

Avoti: ME

cinkvečentisti   vēst.

1. Itālijā mākslas un literatūras pārstāvji 15. gs.

Avoti: SV33

cinkveiss   apv.

1. Cinka baltais.

Avoti: ViV

Cinlins   vietv.; novec.

1. Cjiņlins - kalnu grēda Ķīnā.

Avoti: PZT

cinna

1. Graudzāļu dzimtas ģints ("Cinna"), daudzgadīgi lakstaugi ar sakneņiem un skraju ceru, 4 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Platlapu cinna— cinnu suga ("Cinna latifolia"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

cinna   lat.

1. Cinna.

Cinna latifolia— platlapu cinna.

Avoti: LD

cinnamomum   lat.

1. Kanēļkoki.

Cinnamomum aromaticum— Ķīnas jeb aromātiskais kanēļkoks.

Cinnamomum camphora— kamparkoks.

Cinnamomum zeylanicum— Ceilonas kanēļkoks.

Avoti: PDE

cinne   apv.

1. Alva.

Avoti: ViV

cinnēmurs   apv.

1. Lodāmurs.

Avoti: ViV

cinnēšana   apv.

1. Lodēšana (ar cinku, retāk alvu, varu).

Avoti: KnV

cinnēt   apv.

1. Lodēt (ar cinku, retāk alvu, varu).

Avoti: ĒiV

cinnija   -as, s.

1. Viengadīgs dekoratīvs kurvjziežu dzimtas augs ar krāšņiem, dažādas krāsas ziediem.

Avoti: LLVV

cino-   med.

1. Salikteņos norāda uz suni.

Avoti: MSV

cinobrs   -a, v.; parasti vsk.

1. Sarkans sulfīdu grupas minerāls, kas satur dzīvsudrabu; dzīvsudraba rūda.

2. No šāda minerāla iegūta krāsviela.

Avoti: LLVV

cinobufagīns   med.

1. Sirds inde, iegūta no krupja "Bufo gargarisans" ādas.

Avoti: TM

cinofobija   med.

1. Slimīgas bailes no suņiem.

Avoti: TM

cinognats

1. Aizvēsturisks dzīvnieks, kas dzīvojis pirms ~230-220 miljoniem gadu, tā vārds nozīmē "suņa žoklis", jo tam bija plats žoklis un asi zobi.

Avoti: IZ-85-41

cinoksāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, aromātviela, UV staru absorbētājs, izmanto sauļošanās aizsaglīdzekļos, smaržās, var radīt alerģiskus izsitumus uz ādas.

Avoti: Zkp

cinota   apv.; hip.

1. Cinājs.

Avoti: EH

cinpakši   apv.

1. Ēkas stūru veids (ceļot guļbūvi).

Avoti: KnV

cinquecento   novec.

1. Činkvečento.

Avoti: LME

cins   apv.

1. Cinis.

Avoti: SiV

cinstiņa   apv.

1. Cintiņa.

Avoti: EH

cinte   apv.

1. Noma, īre.

Avoti: EH

cintiņa   apv.

1. Mazs paaugstinājums purvā.

Avoti: KnV

cintiņš   apv.

1. Dem. --> cinis.

Avoti: EH

cintractia   lat.

1. Cintrakcijas.

Cintractia echinospora— antrakoīdeju sugas "Anthracoidea echinospora" nosaukuma sinonīms.

Cintractia fischeri— antrakoīdeju sugas "Anthracoidea fischeri" nosaukuma sinonīms.

Cintractia subinclusa— antrakoīdeju sugas "Anthracoidea subinclusa" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

cintrakcijas   biol.

1. Melnplauku sēņu ustilāgu dzimtas antrakoīdeju ģints sēņu grupa, kas senāk bija klasificēta kā atsevišķa ģints ("Cintractia").

Avoti: LD

cints   apv.; hip.

1. Cinis.

Avoti: EH

cinutiņa   apv.

1. Dem. - cinata.

Avoti: ME

cinvaldīts   novec.

1. Minerāls pelēkā vai brūnā krāsā, bieži sešstūra kristālos, F2K2Al2Si3O9 (ar pastāvīgu litija piemaisījumu); litionīts.

Avoti: KV

Cīņa   vietv., vēst.

1. Krustpils novada Variešu pagasta apdzīvotās vietas "Varieši" bijušais nosaukums padomju laikā.

2. Cīņas pagasts - pastāvēja bijušajā Jēkabpils rajonā 1990. gadā, pārdēvēts par Variešu pagastu (tagad Krustpils novadā).

Avoti: LPag, LC

cīņa   -as, s.

1. Darbība, kurā cits citu cenšas pieveikt, uzvarēt ar fizisku spēku, veiklību.

Vēršu cīņas— sacensības (galvenokārt Spānijā, Portugālē, Latīņamerikas zemēs), kur cilvēks cenšas uzvarēt satracinātu vērsi.

Cīņas sports— sporta veids, kur divcīņā ar noteikumos paredzētiem paņēmieniem cenšas uzvarēt pretinieku.

Brīvā cīņa— cīņas sporta veids, kurā pieļauta lielāka brīvība cīņas paņēmienu izvēlē nekā klasiskajā cīņā.

Klasiskā cīņa— cīņas sporta veids, kurā izmanto samērā ierobežotus paņēmienus.

2. Bruņota sadursme (piemēram, starp tautām, valstīm); arī kauja.

Ielu cīņas— bruņotas sadursmes ielās (karā, sacelšanās laikā).

3. Pretošanās (dabas stihijai).

4. Sacensības (parasti sportā).

5. Sadursme (starp pretējiem spēkiem, piemēram, starp šķirām, partijām), lai gūtu pārsvaru, uzvaru.

6. Vēršanās (pret ko nevēlamu), cenšanās iznīcināt, pārvarēt, novērst (to).

7. Tiekšanās (uz kādu mērķi), aktīvi darbojoties, pārvarot grūtības, šķēršļus.

Avoti: LLVV

ciņainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> ciņains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ciņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz ciņu.

Avoti: LLVV

ciņainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ciņains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

cīņasbiedrs   -a, v.

1. Cilvēks, kurš ar kādu citu ir saistīts kopējā cīņā.

Avoti: LLVV

cīņaslauks   sar.

1. Kaujaslauks.

Avoti: Sin

ciņatas   apv.

1. Cinājs.

Avoti: EH

ciņāts   apv.

1. Ciņains.

Avoti: EH

ciņburains   apv.

1. Ciņains.

Avoti: EH

ciņcērtamais   apv.

1. Rīks ciņu ciršanai.

Avoti: ĒiV

ciņenieki

1. Saldus novada Rubas pagasta apdzīvotās vietas "Ciņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ciņgļi   apv.; hip.

1. Lielā strutene ("Chelidonium majus").

Avoti: Aug2

ciņģele   apv.

1. Cimbole.

Avoti: KiV

Ciņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Codes pagastā.

Avoti: LC

ciņijs   žarg.

1. Prokuratūras darbinieks.

Avoti: KZ

ciņojs   apv.

1. Ciņains.

Avoti: EH

ciņpakaļa   apv.

1. Vieta aiz ciņa.

Avoti: ViV

cīņubiedrs   -a, v.

1. Cilvēks, kurš ar kādu citu ir saistīts kopējā cīņā.

Avoti: LLVV

ciņusmilga   -as, s.

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Deschampsia"), daudzgadīgi lakstaugi, ~20 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastā ciņusmilga— ciņusmilgu suga ("Deschampsia caespitosa"), kas bieži sastopama visā Latvijā pļavās, atmatās, mežos, krūmājos, zemajos purvos un ceļmalās, aug lielos bl;īvos ceros, kas veido ciņainu mikroreljefu.

Avoti: LLVV, LE1

ciņuvārpata

1. apv. Graudzāļu dzimtas ģints ("Elymus"), daudzgadīgi lakstaugi, kas veido cerus, stiebri stāvi, lapas plakanas vai saritinātas, ~100 s., Latvijā konstatētas 4 sugas.

Avoti: LD

ciņuzāles   -ļu, vsk. ciņuzāle, -es, s.

1. Ciņusmilgas.

Avoti: LLVV

CIOFF   saīs.

1. Starptautiskā Folkloras festivālu un tradicionālo mākslu organizāciju padome (franču "Comite international des Organisations des Festivals de Folklore").

Avoti: i2

CIOMS   saīs.

1. Medicīnas zinātņu starptautisko organizāciju padome (angļu "Council for International Organizations of Medical Sciences").

Avoti: i1

Ciona   vietv.

1. Kalns Jeruzalemē, uz kura bijusi Izraēlas valdnieka Dāvida pils un Zālamana celtais dieva Jahves templis; vēlāk visas Jeruzalemes dzejisks apzīmējums; kristīgajā ticībā Ciona ir nākotnes dzīves ilgu simbols.

2. Pilsēta ASV ("Zion"), Ilinoisas štatā, 24300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: SV08, WA16, LpA

cionisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Reliģiski nacionālistiska politiska kustība (kopš 19. gs. beigām) par visu ebreju sapulcināšanu viņu vēsturiskajā pirmdzimtenē, ebreju valsts atjaunošanu un stiprināšanu, ebreju pārceļošanu uz Izraēlu un arābu izstumšanu no šī reģiona.

Avoti: LLVV, SV99

cionistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar cionismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

cionists   -a, v.

1. Cionisma piekritējs.

Avoti: LLVV

CIOS   saīs.

1. Starptautiskā darba zinātniskās organizācijas komiteja (franču "Conseil international pour l'organisation scientifique").

Avoti: i1

cip   izsauk.; parasti atkārtojumā "cip, cip".

1. Lieto, lai sauktu cāļus, vistas.

2. Lieto, lai atdarinātu vai raksturotu bērna iešanu.

Avoti: LLVV

CIP   saīs.

1. Centrālā izlūkošanas pārvalde (ASV).

Avoti: i2

CIP   saīs.; jur.

1. Transportēšana un apdrošināšana apmaksāta līdz (angļu "carriage and insurance paid") - pārdevējs maksā frakti par preču aizvešanu uz noteikto galamērķa ostu un kravas apdrošināšanu pircēja labā pret preču zaudējuma vai bojājuma risku transportēšanas laikā.

Avoti: LatV

cipa   sar.

1. Cālis.

Avoti: Sin

Cipa   vietv.

1. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Vitimas kreisā krasta pieteka, garums 692 km, sākas Ikatas grēdas nogāzēs.

Ņižņaja Cipa— Cipas nosaukums posmā no Baunta ezera līdz Uakitas ietekai.

Verhņaja Cipa— Cipas augšteces nosaukums līdz Baunta ezeram.

Avoti: PZT, PuA

cīparains   apv.

1. Gareniski svītrains.

Avoti: ME

ciparaudio   inf.

1. Ciparformā pārraidei un atskaņošanai pierakstīta audioinformācija.

Avoti: D3

cīparblate   apv.

1. Ciparnīca.

2. Seja.

Avoti: ViV

cipardati   inf.

1. Dati, ko attēlo, izmantojot ciparsignālus.

Avoti: ZTV

cipardators   inf.

1. Dators, kura darbību vada iekšēji glabātas programmas un kurš spēj programmai vai tās daļai, kā arī programmas izpildē vajadzīgajiem datiem vai to daļai izmantot kopīgo krātuvi, izpildīt lietotāja rakstītas vai norādītas programmas, veikt lietotāja norādītas aritmētiskas, loģiskas u. tml. darbības ar cipariski pierakstītiem diskrētiem datiem un izpildīt programmas, kas to izpildes laikā pašas sevi pārveido.

Avoti: TK-58

ciparelements   inf.

1. Vienkāršākais atmiņas eledments kas paredzēts viena binārcipara (0 vai 1) fiksēšanai.

Avoti: D89

cīpari   apv.

1. Dzīpari.

Avoti: ME

ciparierīce   inf.

1. Informācijas apstrādes ierīce (pārveidotājs), kurā datus attēlo ar ciparsignāliem.

Avoti: D89

ciparindikators

1. Ierīce elektrisko signālu vizuālai indikācijai ciparu formā.

Avoti: EV

ciparkamera   inf.

1. Kamera, kas saglabā attēlus nevis filmā, bet gan ciparformā ierakstītus kameras atmiņā.

Avoti: D3

ciparkanāls   inf.

1. Ceļš, pa kuru sakaru tīklā tiek pārraidīti tikai ciparsignāli.

Avoti: D3

ciparkarte

1. Karte, kuras satura informācija tiek veidota, glabāta un lietota datorizētas informācijas formātā; tās izmantošanai nepieciešams dators ar attiecīgo programmnodrošinājumu, tāpēc lauka apstākļos ērtāk lietojamas ir analogās kartes; digitālā karte.

Avoti: TvV

ciparkasete   inf.

1. Augstas kvalitātes magnētiskā lente, kas ievietota standartizmēra kasetē ar ierakstaizsardzības un standartformāta nodrošināšanas iespējām.

Avoti: D3

ciparkods   inf.

1. Kodētā ziņojuma pieraksts ciparu vai skaitļu secības veidā.

Avoti: D3

ciparkonverģence   inf.

1. Lietotāja elektronisko sakaru līdzekļu un datoru apvienojums.

Avoti: D3

ciparķēde   inf.

1. Komunikācijas kanāls, pa kuru var pārraidīt cipardatus.

Avoti: D3

ciparlīnija   inf.

1. Sakaru līnija ciparsignālu pārraidei.

Avoti: Itk-145

ciparmodulācija

1. Kādu elektriska signāla parametru kodēšana ar binārajiem vai citiem cipariem.

Avoti: SV99

ciparmonitors   inf.

1. Monitors, kas, lai izgaismotu ekrānu, no datora saņemtos ciparsignālus pārveido analogsignālos.

Avoti: D3

ciparnauda   inf.

1. Elektroniskā nauda, ko lieto internetā.

Avoti: D3

ciparnīca   -as, s.

1. Plāksnīte (pulkstenim) ar apzīmētām iedaļām, pār kurām virzās rādītāji.

2. žarg. Seja.

Avoti: LLVV, SLG

ciparnieks   novec.

1. Ciparnīca.

Avoti: LV93

ciparot

1. Pārveidot (attēlu, skaņu) digitālā formā.

ciparotājs   inf.

1. Ievadierīce, ar kuru operators veic grafiskās informācijas pārveidošanu cipardatos un to ievadīšanu datorā.

Avoti: ZTV

ciparots   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, uz kura ir cipari.

Ciparotais bass mūz.— skaņdarba apakšējā balss, kurai harmonija pierakstīta ar cipariem; ģenerālbass.

Avoti: LLVV

ciparparaksts   inf.

1. Dati, kas pievienoti datu blokam vai arī ir iegūti to kriptogrāfiski pārveidojot un kas ļauj datu saņēmējam pārliecināties par datu bloka integritāti un datu avota autentiskumu, kā arī nepieļauj to viltošanu.

Avoti: D3

ciparripa   -as, s.

1. Caurumots, kustīgs disks ar ciparu vai burtu skalu uz tā vai zem tā (piemēram, senākiem telefona aparātiem).

Avoti: LLVV

ciparruna   inf.

1. Cilvēka runai līdzīga audioizvada veidošana, pārveidojot datorā esošos datus tiem atbilstošās fonēmu kombinācijās.

Avoti: D3

cipars   -a, v.

1. Grafiska zīme skaitļa apzīmēšanai.

Arābu cipari— mūsdienās vispārlietojamie cipari.

Romiešu cipari— seno romiešu cipari, kurus mūsdienās reizumis lieto kārtas skaitļa vārdu apzīmēšanai.

// sar. Ar šādām zīmēm apzīmēts skaitlis, daudzums.

Ciparu-analogu pārveidotājs— ierīce ciparu kodu izteikšanai kāda mainīga fizikāla lieluma atbilstošās vērtībās.

2. žarg. Joks; interesants gājiens.

Avoti: LLVV

cīpars

1. apv. Jocīgs atgadījums; rīcība, kas izraisa pārsteigumu, izbrīnu.

2. apv. Cipars.

3. žarg. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: ViV, ME, SLG

cīpārs   apv.

1. Dzīpars.

Avoti: ME

ciparsertifikāts   inf.

1. Elektronisks dokuments, kurš apstiprina publiskās atslēgas piederību kādai personai vai citai vienībai.

Avoti: D3

ciparshēma   inf.

1. Elektroniska shēma, kas paredzēta ciparsignālu apstrādei.

Avoti: D3

ciparsignāls

1. telek. Elektriskais signāls, kura vērtību konkrētā laika brīdī izsaka ar kodētiem bināriem lielumiem; pārraidi neietekmē līnijā esošie trokšņu signāli.

2. elektron. Skaitļu secība, kas iegūta, diskrētos laika momentos fiksētas signāla vērtības aizstājot ar skaitļiem, kam ir ierobežots ciparu skaits.

Avoti: ZTV

cipartastatūra   inf.

1. Tastatūras taustiņu grupa, kas paredzēta ātrai skaitlisko datu ievadei datorā.

Avoti: ZTV

ciparvadība   materiālt.

1. Darbmašīnas vadība ar diskrētiem ciparu signāliem.

Avoti: ZTV

ciparvideo   inf.

1. Tveršanai, apstrādei un glabāšanai ciparformā sagatavota informācija.

Avoti: D3

ciparvideodisks   inf.

1. Kompaktdiska tips, kurā var ierakstīt pilnmetrāžas filmu (vismaz 4,7 gigabaitus); digitālais videodisks, DVD.

Avoti: D3

ciparvoltmetrs   el.

1. Voltmetrs, kurā mērāmais spriegums vispirms tiek kodēts un iegūtais mērāmā lieluma skaitliskais ekvivalents parādās ciparu skalā.

Avoti: ZTV

ciparzīme   inf.

1. Rakstzīme, kas apzīmē nenegatīvu veselu skaitli.

Avoti: TK-58

cipas   apv.

1. Cāļi; cipatas.

Avoti: ME

cipāt   sar.

1. Iet.

Avoti: Sin

cīpāt   apv.

1. Plūkt, plūkāt; vilkt.

Avoti: ViV

cīpāt   apv.

1. Čīgāt (vijoli).

Avoti: EH

cīpāt   apv.

1. Knībāt (1).

Avoti: ME

cipata   sar.

1. Cālis.

Avoti: Sin

cīpatains   apv.

1. Cīpslains.

Avoti: ME

cipatas   apv.

1. Dradži.

Avoti: ME

cipatas   apv.

1. Cāļi.

Avoti: ME

cipatas   apv.

1. Mantas, drēbes, iedzīves priekšmeti.

Avoti: ME

cipatas   bērnu val.

1. Kājas.

Avoti: Sin

cīpatas   apv.

1. Cīpslas.

Avoti: ME

cīpāties   apv.

1. Vairākkārt plūkāt, vilkt; plūkties.

Avoti: ViV

cipe   apv.

1. Cipa.

Avoti: EH

cīperains   apv.

1. Tāds, kam ir tumšas svītras vai plankumi (apspalvojumā).

Avoti: ME, VeAT

cīperblate   žarg.

1. Seja.

2. Ciparnīca.

Avoti: SLG

cīpināt   apv.

1. Čīkāt (vijoli).

Avoti: EH

cipītis   apv.

1. Cālītis.

Avoti: ĒiV

CIPL   saīs.

1. Starptautiskā valodnieku pastāvīgā komiteja (franču "Comite international permanent de linguistes").

Avoti: i1

cipočkas   žarg.

1. Pirkstgali.

Avoti: SLG

cīpolis   apv.

1. Sīpols.

Avoti: EH

ciporiņš   apv.

1. Cigoriņu suga ("Cichorium intybus").

Avoti: Aug2

cipot   apv.

1. Iet; cipāt.

Avoti: ME

cipot   žarg.

1. Veikt tilpsaspiedi (datorā).

Avoti: SLG

ciprese   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Priežu jeb skuju koku klases dzimta ("Cupressaceae"), mūžzaļš siltzemju skuju koks, 20 ģ., 145 s.

2. Šīs dzimtas ģints ("Cupressus"), Latvijā savvaļā 1 suga, vairākas tiek audzētas kā krāšņumaugi.

Lielaugļu ciprese— ciprešu suga ("Cupressus macrocarpa").

Mūžzaļā ciprese— ciprešu suga ("Cupressus sempervirens").

3. Hibrīdās cipreses ("x Cupressocyparis"), kas ir ciprešu un paciprešu starpsugu krustojums ("Cupressus macrocarpa x Chamaecyparis nootkatensis").

Hibrīdā ciprese— šīs ģints suga ("Cupressocyparis leylandii").

Avoti: LLVV, LD, DaE, TaE

ciprešaugi

1. Skujkoku klases dzimta, mūžzaļi vienmājas vai divmāju koki un krūmi ar zvīņveida vai adatveida lapām, 19-20 ģ., 130-135 s.

Avoti: PDE

ciprešzieži   novec.

1. Skujaiņu dzimta, lielāko tiesu krūmi, arī vidēji koki, mazu adatiņu veida vai lapu veida skujām.

Avoti: LME

cipsla   apv.

1. Dzīsla; muskuļu šķiedra.

Avoti: VV

cīpsla   -as, s.

1. anat. Saistaudu veidojums, kas (mugurkaulniekiem) savieno muskuļus ar skeleta daļām.

2. sar. Dzīsla (parasti gaļā).

3. Stīga (augiem).

4. sar. Nepatīkama persona.

5. sar. Sīkstulis.

Avoti: LLVV, Žrg, EH

cīpslains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā saredzamas vai sataustāmas cīpslas, dzīslas.

2. Tāds, kurā ir daudz cīpslu, plēvju, dzīslu (parasti par gaļu).

Avoti: LLVV

cīpslainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> cīpslains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

cīpslene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Acs ārējā apvalka daļa, kas apņem acs ābola mugurējo un sānu daļu un veido acs baltumu.

Avoti: LLVV

cīpslīņa   apv.

1. Dem. --> cīpsla.

Avoti: EH

cīpstala   apv.

1. Cīpsla; dzīsla.

Avoti: ĒiV

cīpstalains   apv.

1. Cīpslains.

Avoti: ĒiV

cīpstalaiņš   apv.

1. Cīpslains.

Avoti: ĒiV

cīpstele   apv.

1. Cīpsla; dzīsla.

Avoti: VV

cipstēt   parasti 3. pers., cipst, pag. cipstēja; intrans.; reti.

1. Čiepstēt.

Avoti: LLVV

cipstiņš   apv.

1. Stērste.

2. Cālis.

Avoti: ME, EH

cīpšļi   apv.

1. Cīpslas.

Avoti: EH

cipt   apv.

1. Iestrēgt.

Ne cipt, ne capt— pavisam mierīgs.

Avoti: ME, EH

cipt   apv.

1. Čiepstēt (par jaunu cāli).

Avoti: ME

cipu   apv.

1. Izsauksmes vārds, ko parasti lieto savienojumā "cipu, capu" sarunājoties ar bērnu, arī bērniem mācoties staigāt.

Avoti: ME

cipuļāt   apv.

1. Lēni un nepietiekoši cept.

Avoti: ME

cipuļot   apv.

1. Lēni un nepietiekoši cept.

Avoti: ME

cīpuļot   apv.

1. Spietot (par bitēm).

Avoti: ME

cipus   novec.

1. Seno romiešu robežakmens.

2. Plātnes veidā stāvošs kapa piemineklis, ko bieži sastop antīkā laikmetā, vēlāk pie jūdaisma un islāma ticīgajiem.

Avoti: KV

Cirakalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Mārkalnes pagastā.

Avoti: LC

Cirakols   vietv.

1. Alūksnes novada Mālupes pagasta apdzīvotās vietas "Cirakalns" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

cīraps   apv.

1. Sīrups.

Avoti: ME

cīrāt   apv.

1. Slepeni nolūkot; kaut ko ļoti vēlēties iegūt sev.

Avoti: TiA

Cīrava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Aizputes novadā (līdz 2009. g. - Liepājas rajonā) 49 km no Liepājas un 13 km no Aizputes, izveidojusies bijušās muižas "Zierau" teritorijā, pagasta centrs.

2. Cīravas pagasts - pagasts Aizputes novada rietumu daļā, robežojas ar Lažas un Aizputes pagastu, kā arī ar Durbes un Pāvilostas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Zierausch, krieviski - Ciravskaja.

Cīravas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā neliela daļa pirmskara Cīravas pagasta rietumu mala iekļauta Sakas pagastā, savukārt Cīravas pagastā iekļauta pirmskara Dzērves pagasta teritorijas lielākā daļa.

3. Cīravas muiža - atrodas Aizputes novada Cīravas pagastā, kompleksā ietilpst muižas pils, pārvaldnieka māja, kalpu māja, stallis, vairākas saimniecības ēkas, suņu māja, dzirnavas un parks, kurā aug 28 vietējās un 77 introducētās koku un krūmu sugas.

Avoti: LPag, LC, LE1

cīravnieki

1. Aizputes novada Cīravas pagasta apdzīvotās vietas "Cīrava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ciravskaja   vietv., vēst.

1. Aizputes novada Cīravas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

circa   lat.

1. Apmēram, ap (pie skaitļiem).

Avoti: KV

circaea   lat.

1. Raganzālītes.

Circaea alpina— Alpu raganzālīte.

Circaea x intermedia— vidējā raganzālīte.

Circaea lutetiana— lielā raganzālīte.

Avoti: LD

circaetus   lat.

1. Vanagu dzimtas ģints.

Circaetus gallicus— čūskērglis.

Avoti: LD

circene   apv.

1. Cirvene ("Alisma").

Avoti: ME

circenis   -ņa, v.

1. dsk. Taisnspārņu kārtas apakškārtas virsdzimta ("Gryllodea"), drukni, 17-50 mm gari kukaiņi ar cilindrisku ķermeni, ~2000 sugu.

2. dsk. Šīs virsdzimtas dzimta ("Gryllidae"), pasaulē vairāk nekā 900 sugu, Latvijā konstatētas 3 sugas.

Mājas circenis— circeņu suga ("Gryllus domesticus"), 16-20 mm garš, dzeltens kukainis ar brūnu galvu, satopams reti, gk. vecu lauku māju virtuvēs, maizes ceptuvēs.

Lauka circenis— circeņu suga ("Gryllus campestris"), kas pēdējos gadu desmitos vairs nav atrasts.

Avoti: LLVV, LD

circenītis   novec.

1. Dem. --> circenis.

Avoti: LV93

circenses   novec.

1. Cirka spēles Senajā Romā.

Avoti: KV

circeņi   apv.

1. Mazi saceptas gaļas gabaliņi.

2. dsk. Circenis.

Avoti: KnG

circeņprusaki

1. Kukaiņu kārta, reliktgrupa, vidēji lieli (1-3 cm) slaidi bezspārnaini kukaiņi, polifāgi, aktīvi naktī, dzīvo kalnos pie mežu robežas, Z-Amerikā un A-Āzijā.

Avoti: LPE

circeņzupa   apv.

1. Zupa ar gaļas, tauku sačurkstinātu gabalu piecepumu.

Avoti: VV

circināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.; pareti.

1. Sisināt (par circeni); čirkstināt.

Avoti: LLVV, EH

circinella   lat.

1. Mukoru dzimtas ģints.

Avoti: LD

circinis   apv.

1. Circenis.

2. parasti dsk. Ēdiens - sagriezti un sacepti gaļas, speķa gabaliņi.

Avoti: KiV

circinītis   apv.

1. Mazs, kustīgs bērns.

Avoti: KnV

circiņi   apv.

1. Mazi saceptas gaļas gabaliņi.

Avoti: KnV

circumcisio   lat.

1. Apgraizīšana.

Avoti: RtV

circus   lat.

1. Lijas.

Circus aeruginosus— niedru lija.

Circus cyaneus— lauka lija.

Circus macrourus— stepes lija.

Circus pygargus— pļavas lija.

Avoti: LD

CIREA   saīs.

1. Informācijas, diskusiju un apmaiņas centrs patvēruma jautājumos ("Centre for Information, Discussion and Exchange on Asylum").

Avoti: PnR

cirele   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cireles   apv.

1. Ceriņi.

Avoti: ZrvI

cirēlijas   apv.

1. Ceriņi.

Avoti: ZrvI

cirelīni   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cirelini   apv.

1. Ceriņi.

Avoti: ZrvI

cireliņi   apv.

1. Ceriņi.

Avoti: ZrvI

cireļi   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cirenāji   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

Cīrenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zierenberg"), Hesenes federālajā zemē, 6500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

cirenes   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cirenis   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cīrēt   apv.

1. Ar skatienu iztaustīt, lūrēt.

Avoti: ME

cirgailis   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: EH

cirgalieši

1. Smiltenes novada Grundzāles pagasta apdzīvotās vietas "Cirgaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Cirgaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Valkas novada Zvārtavas pagastā; saukta arī - Cirgaļu mežniecība un padomju laikā - Priedaine.

Cirgaļu mežniecība— Valkas novada Zvārtavas pagasta apdzīvotās vietas "Cirgaļi" nosaukuma variants.

2. vēst. Cirgaļu pagasts - pastāvēja bijušajā Valkas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Zvārtavas, Grundzāles un Bilskas pagastā.

Avoti: LPag, LC

cīrīgs   apv.

1. Izskatīgs un lepns.

Avoti: ME

Cīrihe   vietv.

1. Pilsēta Šveices ziemeļu daļā (fr. "Zurich", vācu "Zuerich", it. "Zurigo", retoromāņu "Turitg"), Cīrihes ezera un Limmates krastos, kantona administratīvais centrs, 383700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Cīrihes kantons Šveices Konfederācijā, platība - 1729 kvadrātkilometri, 1332900 iedzīvotāju (2009.).

3. Cīrihes ezers - atrodas Šveices ziemeļu daļā, plakankalnē 406 m vjl., platība - 8850 ha, garums - 40 km, platums - 1-4 km, dziļums - līdz 143 m.

Avoti: PuA, LģE, PZT

Cirika   vietv.

1. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Cipas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

ciriks

1. Mongolijas armijas kareivis.

2. žarg. Cietuma darbinieks.

Avoti: SV69, KZ

cirīncers   apv.

1. Ceriņu krūms.

Avoti: ĒiV

cirināji   apv.

1. Ceriņi.

Avoti: EH

cirināties   apv.

1. Cerēt.

Avoti: EH

cirīni   apv.

1. Ceriņi.

Avoti: ĒiV

cirinis   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cirinīts   apv.; hip.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cirīnkoks   apv.

1. Ceriņkoks.

Avoti: ĒiV

cirīnkrūms   apv.

1. Ceriņu krūms.

Avoti: ĒiV

cirīnlillā   apv.

1. Gaiši violets (līdzīgs zilo ceriņu ziediem).

Avoti: ĒiV

cirins   apv.

1. Ceriņi.

Avoti: EH

ciriņi   apv.

1. Ceriņi ("Syringa").

Meža ciriņi— parastās zalktenes ("Daphne mezereum").

Avoti: KnG

ciriņkrāsa   apv.

1. Ceriņkrāsa.

Avoti: KnV

ciriņš   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

ciris

1. apv. Cirvis.

2. žarg. Tūļa, lempis.

3. žarg. Muļķis.

Avoti: ĒiV, KiV, SLG

Cirišs   vietv.

1. Ciriša ezers - atrodas Latgales augstienes Feimaņu paugurainē, Aglonas novada Aglonas pagastā, 143,5 m vjl., platība - 630 ha, garums - >5 km, lielākais platums - 2,5 km, lielākais dziļums - 10,5 m, ziemeļu daļā liela pussala, ezerā vairākas salas ar kopējo platību ~39 ha, lielākā ir Upursala (16 ha) ar 20 m augstu pilskalnu.

Ciriša ezers— dabas parks, valsts aizsardzībā kopš 1977. gada (līdz 1999. g. kompleksais dabas liegums), aptuveni pusi teritorijas aizņem Cirišs un Ruskuļu ezers (platība - 12 ha).

Ciriša ezera salas— dabas liegums Aglonas pagastā, ietilpst dabas parkā "Ciriša ezers", valsts aizsardzībā kopš 1931. g. ir Upursala un Ošu sala, kopš 1977. g. - Ciriša sala (līdz 1999. g. botāniskais liegums), Upursalā konstatētas 264 augu sugas.

Avoti: LE1

cirīt   apv.

1. Cirst.

Avoti: EH

cirīte   apv.

1. Cirvis.

Avoti: EH

cirka   apv.

1. Cirksnis 1.

Avoti: ME

cirka   apv.

1. Joks.

Avoti: EH

cirka   apv.

1. Aita ar cirtainu vilnu.

Avoti: EH

cirkačs   žarg.

1. Cirka mākslinieks.

2. Zaglis, kas braukā no pilsētas uz pilsētu.

Avoti: SLG, KZ

cirkadīmisks   psih.

1. Apmēram 24 stundu ritmam atbilstošs.

Avoti: PsA

Cirkale   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Ugāles pagastā 46 km no Ventspils, izveidojusies bijušās muižas ("Zirkeln") teritorijā.

Avoti: LC

cirkalis   apv.

1. Akmeņkalis.

Avoti: KV

cirkalnieki

1. Ventspils novada Ugāles pagasta apdzīvotās vietas "Cirkale" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cirkas   apv.

1. Cirtas.

Avoti: ME

cirkāt   apv.

1. Slaucot izspest pienu maigi un nelielā daudzumā.

Avoti: EH

cirkata   apv.

1. Šļirciens.

Avoti: ME

cirkātgals   apv.

1. Cirvja kāta gals.

Avoti: ViV

cirkāts   apv.

1. Cirvja kāts.

Gaiss tāds, ka cirkāts stāv pie griestiem— saka, ja ir ļoti sasmacis gaiss (kādā telpā).

Avoti: ViV

cirklas   apv.

1. Dzirkles aitu cirpšanai.

Avoti: ME

cirklāt   apv.

1. Ar galdnieka cirkuli vilkt (svītru) kokmateriālā.

Avoti: KiV

cirkles   apv.

1. Dzirkles.

Avoti: EH

cirklis   apv.

1. Cirslītis.

Avoti: ME

cirkls   apv.

1. Galdnieka cirkulis.

Avoti: KiV

cirknis   -ņa, v.; bot.

1. Sēklotnes dobums vai tā daļa (augam).

Avoti: LLVV

cirknis   apv.

1. Apcirknis.

2. Darbarīks smēdē ar ko atskaldīt skārda gabalus.

Avoti: ME, EH

cirknis   apv.

1. Zīdītājs dzīvnieks cirslis; cirksnis 3.

Avoti: ME

cirkonijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements Zr - sudrabaini balts, ciets metāls, atomnumurs - 40, atommasa - 91,22, zināmi 14 izotopi no kuriem 5 ir stabili.; kosmētikas sastāvdaļa (ASV aizliegts lietot kosmētikas līdzekļos), šķīdinātājs, abrazīva viela, izmanto kā kosmētisko krēmu, pretsviedru līdzekli, dezodorantu, uzskata par nekaitīgu līdzekļos, kas nav aerosolu iepakojumā, toksisks elpošanas orgāniem, var būt kontakta alerģiskas reakcijas.

Cirkonija alumooktahlorhidrāts— dezodorējoša viela, ko lieto kā pretsviedru līdzekli, kas nav aerosola iesaiņojumā, bīstams ieelpojot, var izraisīt alerģisku reakciju kontakta gadījumā.

Avoti: LLVV, Zkp

cirkons   -a, v.; parasti vsk.

1. Minerāls, cirkonija silikāts, prizmatiski kristāli, ieslēgumi citos minerālos; dzidrie paveidi (piemēram, hiacinti) ir dārgakmeņi.

Avoti: LLVV, LE1

cirkorāma   -as, s.

1. Kinosistēma, kurā ekrāns atrodas visapkārt skatītāju zālei.

Avoti: LLVV

cirks   -a, v.

1. parasti vsk. Mākslas veids, kura galvenie žanri ir akrobātika, jāšanas sports, ekvilibristika, žonglēšana, klaunāde, dzīvnieku dresūra, iluzionisms.

2. Ēka ar arēnu (manēžu) un amfiteātri.

3. ģeogr. Amfiteātra veida ielejas paplašinājums vai padziļinājums, parasti ielejas augšgalā; kars.

4. žarg. Joks, interesants, smieklīgi jocīgs gadījums, izdarība.

5. žarg. Organizēta mulsināšana.

Avoti: LLVV, SLG

cirkslis   apv.

1. Liela lapsene (arī cirksnis).

2. Cirslis.

Avoti: KV, SiV

cirkslis   apv.

1. Kauliņš pie pēdas (potīte), arī ciskas kauls.

Avoti: ME

cirksne   apv.

1. Izcirtums.

Avoti: EH

cirksnis   -šņa, v.; anat.

1. Apvidus starp gūžu un vēdera apakšējo daļu.

Avoti: LLVV

cirksnis   apv.

1. Vieta kur malku cērt, vai kas izcirsta.

Avoti: ME

cirksnis   apv.

1. Zīdītājs dzīvnieks cirslis.

Avoti: ME

cirksnis   apv.

1. Liela lapsene.

Avoti: ME

cirksnis   apv.

1. Podagra.

Avoti: ME

cirksnis   apv.

1. Cirvis, ar ko darina vienkoča traukus (siles, abras u. tml.).

Avoti: ME

cirksnīte   apv.

1. Maza mājas pele.

Avoti: EH

cirksns   apv.

1. Cirslis.

Avoti: EH

cirksta   apv.

1. Cirta; cirksts.

Avoti: ViV

cirkstains   apv.

1. Tāds, kam ir samezglojumi (par grodi savērptu dziju).

2. Cirtains.

Avoti: ĒiV, ViV

cirkstaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir samezglojumi (par grodi savērptu dziju).

Avoti: ĒiV

cirkste   apv.

1. Zīdītājs dzīvnieks cirslis.

Avoti: KV

cirkste   apv.

1. Podagra.

Avoti: ME

cirkste   apv.

1. Paslēpenes ieliekums; cirksnis 1.

Avoti: KV, ME

cirkste   apv.

1. Murda ieejas caurums (arī iedzirklis).

Avoti: ME

cirkste   apv.

1. Skrudze, cirksta.

Avoti: KV

cirkstes   apv.

1. Cirtas.

Avoti: ME

cirkstēt   apv.

1. Radīt griezīgu, parasti paskarbu, troksni (piemēram, par to, kas beržas gar ko); atskanēt šādam troksnim; čirkstēt (1).

Avoti: ME

cirkstināt   apv.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) atkārtoti čirkst (1); čirkstināt.

Avoti: ME

cirkstiņš   apv.

1. Cirslis.

Avoti: EH

cirkstot   apv.

1. Cirtot.

Avoti: ViV

cirkstoties   apv.

1. Cirtoties.

Avoti: ViV

cirksts   apv.

1. Cirta.

2. Grodi vērptas dzijas samezglojums.

Avoti: ViV

cirkšļi   apv.

1. Apvidus starp gūžu un vēdera apakšējo daļu.

Avoti: ME

cirkšņi

1. dsk. Cirksnis 1.

2. apv. Ciršļi.

Avoti: LLVV, LME

cirkuči   apv.

1. Čiekuri.

Avoti: EH

cirkuči   apv.

1. Dradži.

Avoti: EH

cirkulācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> cirkulēt.

Avoti: LLVV

cirkulains   apv.

1. Cirtains.

Avoti: ME

cirkulārs   -a, v.; neakt.

1. Administratīvs raksts (paziņojums, pavēle), kas attiecas uz vairākām vai daudzām iestādēm vai personām, kuras ar šo rakstu iepazīstina pēc kārtas vai piesūtot norakstus; apkārtraksts.

Avoti: LLVV

cirkulārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas virzās pa apli; tāds, kas novietots, atrodas lokā ap ko; apļveida.

Avoti: LLVV

cirkulēns   apv.

1. Apkārtraksts.

Avoti: ĒiV

cirkulēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Riņķot, plūst (pa kādu sistēmu) - parasti par šķidrumiem, gāzēm.

// pārn. Tikt nodotam (pēc kārtas) daudziem, pāriet no cita pie cita (par rakstītu tekstu).

// pārn. Kļūt zināmam daudziem; izplatīties (par runām, baumām u. tml.).

2. žarg. Apgrozīties sabiedrībā.

Avoti: LLVV, Žrg

Cirkulis

1. Debess D puslodes zvaigznājs Centaura tuvumā, Latvijā nav novērojams.

Avoti: EV

cirkulis   -ļa, v.

1. Rasēšanas un mērīšanas instruments, kas sastāv no divām kājiņām, kuras vienā galā savienotas ar locīklu.

Avoti: LLVV

cirkulis   novec.

1. Cīrulis.

Avoti: ME

cirkulīši   apv.

1. Izkarsētas taukas gaļas atlikumi pēc tauku noliešanas, kam pievienoti pipari un sīpoli.

Avoti: NeV

cirkuls   novec.

1. Rīks apļa apvilkšanai; cirkulis.

Avoti: SV33

cirkuļains   sar.

1. Cirtains.

Avoti: Sin

cirkum-   med.

1. Salikteņos nozīmē "apkārt", "ap".

Avoti: MSV

cirkumcellioni

1. Agonistiķi - kristiešu sekta Ziemeļāfrikā, 4.-5. gs., kas vērsās pret sociālo nevienlīdzību, oficiālajām katoļu baznīcas dogmām.

Avoti: LPE

cirkumcīzija   med.

1. Apgraizīšana; priekšādas nogriešana.

Avoti: TM

cirkumdukcija   med.

1. Locekļa vai acs aktīva vai pasīva lokveida kustība.

Avoti: TM

cirkumference   med.

1. Apkārtmērs; apkārtne, apvidus; aploce.

Avoti: MSV

cirkumfikss   val.

1. Afikss, kuru veido abpus saknei novietoti morfēmiski elementi, kas kopīgi izsaka noteiktu leksisku vai gramatisku semantiku.

Avoti: VsV

cirkumfleksija   med.

1. Apvīšana.

Avoti: TM

cirkumflekss   -a, v.

1. Diakritiska zīme (~ vai ^), ar ko parasti apzīmē zilbes intonāciju.

// val. Zilbes intonācija (zilbes akcents), ko apzīmē ar šo zīmi.

Avoti: LLVV

cirkumflektīvs   med.

1. Aplocīts, apvīts, piem., asinsvadi vai nervi, kas vijas ap kaulu.

Avoti: MSV

cirkumklūzija   med.

1. Artērijas saspiešana ar stiepli.

Avoti: TM

cirkumligācija   med.

1. Apsiešana.

Avoti: TM

cirkumplikācija   med.

1. Apvīšana, aptīšana.

Avoti: TM

cirkumpolarizācija   med.

1. Polarizētas gaismas polarizācijas plaknes rotācija pa labi vai pa kreisi.

Avoti: TM

cirkumpolārs

1. Tāds, kas izplatīts apvidos visapkārt polam (piem., visā Eirāzijas un Ziemeļamerikas tundras zonā).

Avoti: LD

cirkumskripcija   med.

1. Loka novilkšana, norobežojums telpā.

Avoti: TM

cirkumspekcija   novec.

1. Apskatīšanās visapkārt, apdomība.

Avoti: SV33

cirkumvolūcija   med.

1. Aptīšana, apvīšana.

Avoti: TM

cirkumzenitāls   novec.

1. Cirkumzenitālais loks - optiska parādība augstos spalvu mākoņos, gaismas laušanas rezultāts sīkos ledus kristālos, loks ap sauli, lielā riņķa pieskares loks.

Avoti: KV

cirkuzis   apv.

1. Čiekurs.

Avoti: KiV

cirķelis

1. Kaligrāfisks rakstu zīmju savijums, ko studentu korporāciju biedri (zēni) nēsā kā nozīmi pie deķeļa.

2. novec. Cirkulis.

Avoti: LME

cīrlīgs   žarg.

1. Klīrīgs; izvēlīgs; kaprīzs.

Avoti: SLG

Cirma   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ludzas novadā 5 km no Ludzas, vairāk pazīstama ar nosaukumu Tutini, pagasta centrs.

2. Cirmas pagasts - pagasts Ludzas novada ziemeļrietumu daļā, robežojas ar Isnaudes un Pureņu pagastu, kā arī ar Rēzeknes un Ciblas novadu.

Cirmas pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Zvirgzdenes pagasta teritorijā, pievienojot nelielu daļu no bijušā Rēznas pagasta.

3. Dzelzceļa stacija Rēzeknes novada Lendžu pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Zilupe-Jelgava-Ventspils, 409 km no Ventspils dzelzceļa stacijas, kā dzelzceļa pietura "Sarkani" atklāta 1926. g., tagadējais nosaukums kopš 1934. g.

4. Ezers Latgales augstienes ziemeļu malā, 138,4 m virs jūras līmeņa, garums - 4,4 km, lielākais platums - 4 km, lielākais dziļums - 8,5 m, atrodas Ludzas novada teritorijā pie robežas ar Rēzeknes un Ciblas novadu; Cirma ezers.

Cirmas ezers— Cirma.

Avoti: LPag, LC, LE1, PZT

cīrmagone   apv.

1. Zīda magone ("Papaver rhoeas").

Avoti: Aug2

cīrmagones   apv.

1. Zīda magone ("Papaver rhoeas").

Avoti: Aug2

cirmains   apv.

1. Tārpains.

Avoti: EH

Cirmani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Avoti: LC

cirmānieši

1. Ludzas novada Cirmas pagasta apdzīvotās vietas "Cirma" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cirmenains   apv.

1. Tārpains; tārpu saēsts; cirmitains.

Avoti: ME

cirmene   apv.

1. Kāpurs; cirmis.

Avoti: ME

cirmenis   -ņa, v.

1. Kāpurs (kukaiņiem), kuram ir vāji attīstītas kājas vai to pavisam nav.

Avoti: LLVV

cirmens   apv.

1. Kāpurs; cirmenis.

Avoti: ME

cirmentiņš   apv.

1. Dem. --> cirmis.

Avoti: EH

cirmeņains   apv.

1. Tārpains; tārpu saēsts; cirmitains.

Avoti: ME

cirmeņojs   apv.

1. Tārpains.

Avoti: EH

cirmeņots   apv.

1. Tārpains.

Avoti: EH

cirminis   apv.

1. Cirmenis.

Avoti: KiV

cirmiņš   apv.

1. Kāpurs; cirmis.

Avoti: ME

cirmis

1. Kāpurs, tārps, ērce.

2. Tranu peri.

Avoti: ME

cirmitains   apv.

1. Tārpains; tārpu saēsts.

Avoti: ME

cirmulains   apv.

1. Tārpains; tārpu saēsts; cirmitains.

Avoti: ME

cirmulis   apv.

1. Kāpurs; cirmis.

Avoti: ME

cirmuļains   apv.

1. Kukaiņu, tārpu izēsts (koks).

Avoti: LV93

cirmuļgalva   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

cirmuļi   apv.

1. Tārpi, kāpuri.

2. Tranu peri.

Avoti: ME

Cirnava   vietv.

1. Viļakas novada Žīguru pagasta apdzīvotās vietas "Černova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Cirndorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zirndorf"), Bavārijas federālajā zemē, 26000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Cirnova   vietv.

1. Viļakas novada Žīguru pagasta apdzīvotās vietas "Černova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

cirogēns   med.

1. Tāds, kas ierosina cirozi.

Avoti: MSV

cīrole   apv.

1. Govs ar baltu galvu.

Avoti: ME

ciroņi   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

ciroze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Blīvu saistaudu veidošanās orgānā, kur tie aizņem šī orgāna specifisko audu vietu.

Alkohola ciroze— atrofiska ciroze kā sekas alkohola lietošanai.

Biliārā ciroze— ciroze, kas radusies no hroniska žultsvadu iekaisuma vai žults sastrēguma.

Kapsulārā ciroze— hronisks perihepatīts jeb kapsulārā pseidociroze - fibrozs aknu kapsulas sabiezējums, kas skar arī parenhīmu.

Malārijas ciroze— aknu fibroze un pigmentācija, kuras cēlonis ir ilgstoša malārija.

Avoti: LLVV, MSV

cirpa   apv.

1. Kūla - veca, sausa zāle.

Avoti: ME

cirpa   apv.

1. Sirpis.

Avoti: ME

cirpa   apv.

1. Sproga, cirta.

Avoti: ME

cirpa   apv.

1. Sieviete ar izspūrušiem matiem.

Avoti: ME

cirpa   apv.

1. Stirpa, četrstūraina iegarena siena kaudze.

Avoti: ME

cirpains   apv.

1. Cirtots, sprogots.

Avoti: ME

cirpaļāt   apv.

1. Graizīt, cirpt.

Avoti: EH

cirpas   apv.

1. Dažāda garuma zāles stiebri vai rugāji nopļautā laukā; tāpat arī atsevišķi vilnas nelīdzenumi nocirptai aitai.

Avoti: ME, EH

cirpats   apv.

1. Pērļvista.

Avoti: ME

cirpe   -es, s.; parasti vsk.

1. Bīde.

Avoti: LLVV

cirpe   apv.

1. Sirpis - sens pļaušanas rīks; kaut kas, kam sirpjveidīga forma.

Avoti: TlV

cirpējēde

1. Trihofītija - ādas sēnīšslimība, ko ierosina patogēnas sēnītes un kam raksturīga matu lūšana, ādas izsitumi un zvīņošanās.

Avoti: LEV

cirpeklis   apv.

1. Cirpums; nocirpta vilna.

Avoti: ME

cirpele   apv.

1. Mezgls dzijā, diegā.

Avoti: TlV

cirpele   apv.

1. Dubļu, netīrumu gabals; izkārnījumu gabals.

Avoti: ME

cirpenis   apv.

1. Ķirmis.

Avoti: ME

cirpenis   apv.

1. Dzirkles cirpšanai.

Avoti: EH

cirpi   apv.

1. Līdz galam nenopļauta zāle vālā.

Avoti: KiV

cirpiens   apv.

1. Atsevišķas cirpšanas rezultātā iegūtā vilna.

Avoti: EH

cirpis   apv.

1. Sirpis.

Avoti: LME

cirpslis   apv.

1. Nepilnīgi nopļautā zāle, kas palikusi pēc zāles pļaušanas ar izkapti.

Avoti: ME, VeAT

Cirpstene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Vārves pagastā.

Avoti: LC

cirpstēt   parasti 3. pers., cirpst, pag. cirpstēja; intrans.

1. Čirpstēt.

Avoti: LLVV

cirpstināt   apv.

1. Čirpstēt.

Avoti: EH

cirpšana

1. Process, kurā dzīvniekiem ar dzirklēm vai cērpamo mašīnu nogriež (nocērp) apmatojumu.

2. Kažokādu apmatojuma augstuma izlīdzināšana, tā garuma izmainīšana, lai veidotu dažādu ādu imitācijas.

3. Audumu mehāniska apdares operācija neiestrādāto šķiedru galu un pūku atdalīšanai.

Avoti: ZTV

cirpšļi   apv.

1. Cirpuļi - taukos sacepināti dažādi cūkgaļas sīkumi, tai skaitā speķis, nieres.

Avoti: ME

cirpšļot   apv.

1. Taisīt āķus, cilpas.

Avoti: ME

cirpšļot   apv.

1. Ātri iet.

Avoti: ME

cirpt   cērpu, cērp, cērp, pag. cirpu; trans.

1. Griezt ar dzirklēm vai speciālu ierīci vilnu (dzīvniekam).

// pārn.; sar. Nekautrīgi izmantot (cilvēku).

2. sar. Griezt (matus, bārdu, ūsas).

Avoti: LLVV

cirpt   apv.

1. Čirpstēt.

Avoti: EH

cirpties   apv.

1. Apgriezt matus.

Avoti: EH

cirptuve   apv.

1. Vieta, kur cērp aitas.

Avoti: EH

cirpulis   apv., mit.

1. Kāds burvja vai gariņa paveids, kas gavēnī pa naktīm apcērpj lopus.

Avoti: EH

cirpuļains   apv.

1. Sprogains.

Avoti: KnG

cirpuļi   apv.

1. Taukos sacepināti dažādi cūkgaļas sīkumi, tai skaitā speķis, nieres.

Avoti: VV

cirpuļi   apv.

1. Drebuļi.

Avoti: EH

cirpums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> cirpt (1).

2. sar. Paveikta darbība, rezultāts --> cirpt (2).

Avoti: LLVV

cirripedia   lat.

1. Sprogkājvēži.

Avoti: LD

cirriphyllum   lat.

1. Ūsaines - lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases īsvācelīšu dzimtas ģints.

Cirriphyllum piliferum— parastā ūsaine.

Avoti: LE1

cirroze   novec.

1. Aknu slimība, kurā aknas saraucas; ciroze.

Avoti: SV33

cirs   apv.

1. Cirvis.

Avoti: MalV

cirs-   med.

1. Salikteņos norada uz vēnas paplašinājumu.

Avoti: MSV

cirsektomija   med.

1. Varikozas vēnas izoperēšana.

Avoti: MSV

cirsenhīze   med.

1. Injekcija varikozā vēnā terapeitiskā nolūkā.

Avoti: MSV

Cirsenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

Avoti: LC

cirsenieki

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Cirsenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cirsēnieši

1. Ķeguma novada Birzgales pagasta apdzīvotās vietas "Cirši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cirsens   apv.

1. Sirsenis.

Avoti: ME

cirsieši

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Cirši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cirsinieki

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Cirsinieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Cirsinīki   vietv.

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Cirsenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

cirsis   apv.

1. Sienāžu suga.

Avoti: ME

cirsis   apv.

1. Neliels putniņš.

Avoti: ME

cirsis   apv.

1. Ķirsis (oga).

Avoti: EH

cirsium   lat.

1. Dadži.

Cirsium acaule— zemais dadzis.

Cirsium arvense— tīruma usne.

Cirsium heterophyllum— dažādlapu dadzis.

Cirsium lanceolatum— asā dadža "Cirsium vulgare" nosaukuma sinonīms.

Cirsium oleraceum— lēdzerkste.

Cirsium palustre— purva dadzis.

Cirsium vulgare— asais dadzis.

Avoti: LD

cirslis   -šļa, v.

1. dsk. Zīdītāju klases kukaiņēdāju kārtas dzimta ("Soricidae"), mazs zīdītājs, līdzīgs pelēm, garu, smailu galvu, pārtiek no kukaiņiem, gliemežiem u. c., līdz 4 cm garš, 21 ģ., ~290 s., Latvijā konstatētas 2 ģ., 3 sugas.

Mazais cirslis— ciršļu suga ("Sorex minutus"), kas mīt sausākās vietās un māju tuvumā.

Meža cirslis— ciršļu suga ("Sorex araneus"), kas dzīvo gk. laukos un dārzos.

Lielais ūdens cirslis— ciršļu suga ("Neomys fodiens"), kas dzīvo ūdens malā, nevairās arī peldēt, Latvijā aizsargājama; Lielais ūdenscirslis.

2. apv. Svītrainā klaidoņpele ("Apodemus agrarius").

Avoti: LLVV, LD, KnV

cirslis   apv.

1. Dzimumloceklis, sēklinieks.

Avoti: ME

cirslis   apv.

1. Apvidus starp gūžu un vēdera apakšējo daļu.

Avoti: EH

cirslis   apv.

1. Maza auguma cilvēks, kas viegli uzbudinās un kļūst ķildīgs.

Avoti: EH

cirslītis   apv.

1. Cirslis.

Avoti: LE

cirsma   -as, s., mežs.

1. Iestigots meža nogabals, kurā paredzēts izstrādāt vai kurā izstrādā kokmateriālus.

Cirsmas piesliešanās laiks— gadu skaits (neskaitot ciršanas gadu), pēc kura atļauts nocirst nākamo cirsmu.

Cirsmas saistība— vienota norāde taksācijas kartītē par teritoriāli savstarpēji saistītām c-ām vienā kvartālā.

Cirsmas virziens— cirsmas garuma virziens, ko nosaka valdošo vēju virziens (no ziemeļiem uz dienvidiem vai no ziemeļrietumiem uz dienvidrietumiem).

Cirsmu fonds— cirsmu kopa, kurā plānots kokmateriālu sagatavošanu veikt noteiktā laika periodā, piem., gadā.

Organizēta cirsma— cirsma ar izveidotu kokmateriālu pirmējā transporta ceļu tīklu un iekārtotu augšgala krautuvi.

Sveķu cirsma— cirsma, kurā paredzēts skujkokus pirms izstrādes atsveķot.

Avoti: LLVV, ZTV

cirsme   apv.

1. Cirsma.

Avoti: KiV

cirsmojums   -a, v.

1. Cirsmu rinda, kurā cirsmas seko cita citai un kuru nešķērso ciršanai nepiemērotas audzes.

Avoti: LLVV

cirsna   apv.

1. Cirsma.

Avoti: EH

cirsne   apv.

1. Cirsma.

Avoti: Sin

cirsne   apv.

1. Zīdītājs dzīvnieks cirslis; cirksnis 3.

Avoti: ME

cirsnis   apv.

1. Cirvis, ar ko darina vienkoča traukus (siles, abras u. tml.).

Avoti: ViV

cirsnis   apv.

1. Vieta, kur malku cērt.

Avoti: KV

cirsnis   apv.

1. Zīdītājs dzīvnieks cirslis; cirksnis 3.

Avoti: ME

cirso-   med.

1. Salikteņos norada uz vēnas paplašinājumu.

Avoti: MSV

cirsodēze   med.

1. Varikozas vēnas pārsiešana.

Avoti: TM

cirsoftalmija   med.

1. Varikozā konjunktīvas asinsvadu paplašināšanās.

2. Radzenes stafiloma ar varikozu virsmu.

Avoti: MSV

cirst   cērtu, cērt, cērt, pag. cirtu.

1. trans. Sitot, triecot (ar cirvi), dalīt nost (visu vai kā daļu).

// intrans.

// intrans.

// intrans. Veikt meža darbus.

// intrans. Sitot, triecot virzīt cirvi, arī asu priekšmetu (kur iekšā).

// intrans.

// intrans. Sitot, triecot (ar asu priekšmetu), radīt (ievainojumu).

Cirst āderi— tautas medicīnā - laist asinis.

2. trans. Atbrīvojot no kokiem un krūmiem, veidot (ceļu, stigu u. tml.).

3. trans. Veidot ar asu priekšmetu (cietā materiālā, parasti tēlotājas mākslas darbu).

Cirst bullīti— gatavot vienkoča laivu.

4. intrans. Strauji triekt, durt (kur ar ko asu).

// trans. Strauji triekt, durt (kur ko asu).

Cirst zobus— strauji kost (kur).

// trans. Durt (ko) - par ko asu.

5. intrans. Spēcīgi, strauji sist (par cilvēku vai dzīvniekiem).

Cirst pliķi— iepliķēt.

// trans.; pārn. Par rungu, pātagu u. tml.

6. trans. Ievainot, nonāvēt (piemēram, pretinieku).

// intrans. Cīnīties.

7. parasti 3. pers.; intrans. Triecoties (kur), pieskaroties (kam), radīt sūrstošu sajūtu (par sniegu, vēju).

// trans. Kustībā triekt, sviest (ko) - par vēju, sniegu.

// trans. Triecoties (pret ko), vairākkārt skart, kapāt (ko).

8. trans. Ar spēcīgu vēzienu sviest, mest (ko).

9. trans.; parasti savienojumā ar "ciet". Strauji, ar sparu vērt.

// pareti. Būt par cēloni, ka tiek spēji pārtraukta (piemēram, elpa).

10. trans. Parasti savienojumā ar "pretī" vai "pretim": skarbi, arī kategoriski runāt, atbildēt.

// intrans.

// intrans. Dzēlīgi, skarbi runāt.

Cirst pretī— runāt pretī.

11. trans.; apv. Ar spēcīgiem vēzieniem vērst, griezt uz otru pusi (parasti žāvējamo sienu).

12. trans.; novec. Celt (koka ēku), darināt (tās daļu), parasti par darba rīku lietojot cirvi.

13. žarg. Braukt.

Cirst cauri— drāzties.

14. žarg. Strādāt ātri un mērķtiecīgi.

Cirst iekšā— ēst.

Avoti: LLVV

cirstains   apv.

1. Cirtains.

Avoti: ME

cirstas   apv.

1. Cirtas.

Avoti: ME

cirste   apv.

1. Cirta.

Avoti: ME

cirste   apv.

1. Kulstāmā linu sauja.

Avoti: EH

cirstēnieši

1. Ērgļu novada Jumurdas pagasta apdzīvotās vietas "Cirsti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Cirstes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

Cirstesciems   vietv.

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Cirstes" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Cirsti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

2. vēst. Cirstu pagasts - pastāvēja bijušajā Cēsu apriņķī līdz 1936. gadam, kad tas pievienots Jumurdas pagastam; teritorija mūsu dienās ietilpst Inešu un Jumurdas pagastā.

Cirstu muiža— atrodas Vecpiebalgas novada Inešu pagastā, pirmoreiz rakstītos avotos minēta 1544. gadā, muižas kompleksā ap parādes pagalmu izvietotas kungu māja, kalpu māja un klēts, ap noslēgtu saimniecības pagalmu - kūtis, stallis un ratnīca, lejā upes ielokā bijis brūzis, abpus ceļam ierīkots dārzs.

3. Cirstu skanste - viduslaiku nocietinājums Ērgļu novada Jumurdas pagastā, Ogres kreisajā krastā, ierīkota, nostiprinot kāda paugura austrumu un rietumu nogāzi, dienvidu pusē izrokot grāvi un uzberot valni, bet ziemeļu pusē Ogres 7-8 m augstajā krastā izbūvējot valni, šī skanste ir kvadrātveida nocietinājums, tās vaļņu garums - ~50 m, platums - 4 m, augstums - līdz 3 m, stipri cietusi 2. pasaules kara laikā, kad tajā ierīkoti ierakumi un blindāžas.

Avoti: LPag, LC, LE1

cirsties   cērtos, cērties, cērtas, pag. cirtos; refl.

1. parasti 3. pers. Strauji triekties, tikt triektam (kur iekšā, pret ko) - par ko asu.

2. parasti 3. pers. Sāpīgi sisties (parasti sejā, acīs) - par krūmiem, koku zariem u. tml.

3. Ar strauju kustību doties, mesties, griezties (kur, uz kurieni) - par cilvēku vai dzīvniekiem.

4. parasti 3. pers. Izraisīt nepatīkamu (dzirdes) kairinājumu - par spalgu troksni.

5. reti. Savienojumā ar "pretī" vai "pretim": stingri, bez vilcināšanās atbildēt, kategoriski iebilst.

6. novec. Cīnīties.

7. apv. Mezgloties, mudžināties (par grodu dziju, par diegu).

8. sar. Smagi strādāt.

9. sar. Ar varu spiesties cauri.

Avoti: LLVV, MalV, KnV, Žrg

cirstīt   apv.

1. Ar nelieliem atvēzieniem vairākkārt cirst.

Avoti: ME

Cirstsciems   vietv.

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Cirstes" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ciršana

1. mežs. Augošu koku gāšana un sastrādāšana malkas vai kokmateriālu ieguvei.

Ciršanas atliekas— kokus gāžot, atzarojot, sagarumojot un transportējot, radušās koksnes atliekas (skaidas, zari, mizas, stumbru atlūžņi u. tml.), kurām nav preču produkcijas vērtības.

Ciršanas secības klase— cirsmu grupējums pēc prioritātes no saimnieciskas lietderības viedokļa cirtes veida ietvaros.

Ciršanas secības koeficients— konkrētās audzes kārtējā krājas pieauguma attiecība pret tās pašas sugas un bonitātes normālas audzes krājas kārtējo pieaugumu bāzes vecumā.

Ciršanas vecums— pieaugušo audžu vecuma zemākā robeža, ar kuru var uzsākt galveno izmantošanu.

2. būvn. Iepriekšējās apstrādes operācija, kurā materiālu sadala daļās vai nogriež liekā materiāla kārtu.

Avoti: ZTV

ciršana   apv.

1. Siena apgriešana.

Avoti: KnV

ciršana   apv.

1. Zivju duršana ar žebērkli.

Avoti: KnV

cirši   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

Cirši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

ciršļi

1. Kukaiņēdāju kārtas dzimta ("Soricidae"), pelei līdzīgs ķermenis un aste, biezs apmatojums, garš purns; cirslis.

Avoti: LEV

ciršļpērtiķi

1. Primātu kārtas puspērtiķu apakškārtas dzimta ("Tupiidae"), dažreiz tos pieskaita pie kukaiņēdāju kārtas, nelieli zīdītāji (0,4 kg) ar garu purnu, mežos Indomalajas zooģegrāfiskajā apgabalā; tupajveidīgie.

Avoti: LPE, LPE

ciršļsomaiņi

1. Somaiņu kārtas dzimta ("Caenolestidae"), nelieli zīdītāji, pēc izskata atgādina ciršļus vai peles, gk. Andu kalnos.

Avoti: LPE

ciršļveidīgie

1. Kukaiņēdāju kārtas dzimta, sīki zvēriņi (ķermeņa garums - 3,5-18 cm, masa - 2-35 g) ar pagaru purnu, ~290 s., Latvijā 3 sugas.

Avoti: PDE

ciršus   apst.; pareti.

1. Cērtot, ar cirtieniem.

2. Savienojumā ar verba "cirst" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

cirta   -as, s.

1. Matu šķipsna (parasti vijīga, viļņota); sproga.

2. Skrudze.

3. jūrn. Nevajadzīga cilpa, sametums trosē; mezgls.

Avoti: LLVV, Sin, JūVM

cirta   apv.

1. Piltuvveidīga eja zvejas rīkiem (tīklam, kurvim u. c.) dibendaļā; iedzirklis (1).

Avoti: ME

cirtains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas vijas cirtās, cirtojas (par matiem).

Avoti: LLVV

cirtainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> cirtains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

cirtaiņš   apv.

1. Cirtains.

Avoti: ĒiV

cirtājs   apv.

1. Cirtējs.

Avoti: EH

cirtāt   novec.

1. Cirtot.

Avoti: LV93

cirtāties   apv.

1. Cirtoties.

Avoti: EH

cirte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; mežs.

1. Meža koku izciršana, lai iegūtu koksni vai uzlabotu mežaudzes kvalitāti.

2. apv. Ievainojums, pušums.

3. apv. Cirta.

Avoti: LLVV, EH

cirtējs   -a, v.

1. Darītājs --> cirst.

2. Cilvēks, kas sagatavo kokmateriālus, malku.

3. novec. Cilvēks, kas ceļ koka ēku, darina tās daļu, parasti par darba rīku lietojot cirvi.

Avoti: LLVV

cirteklis   apv., vēst.

1. Asins nolaišanas rīks.

Avoti: KiV

cirteniski   apv.

1. Kūleniski.

Avoti: ME

cirtenisks   sar.

1. Sparīgs.

Avoti: Sin

cirtens   apv.

1. Cirtains.

Avoti: EH

cirtienis   apv.

1. Cirtiens.

Avoti: KiV

cirtiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> cirst (1).

2. Vienreizēja paveikta darbība --> cirst (4).

3. Vienreizēja paveikta darbība --> cirst (5); spēcīgs sitiens.

// pārn. Asa, skarba atbilde (reaģējot uz aizvainojumu).

4. Vienreizēja paveikta darbība --> cirst (7).

5. Spalgs troksnis, kas rodas, piemēram, cērtot.

Avoti: LLVV

cirtīgs

1. Ass (par smaržu).

Avoti: Sin

cirtin   apst.; pareti.

1. Savienojumā ar verba "cirst" formām izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu; ciršus.

Avoti: LLVV

cirtināt   apv.

1. Būvēt (koka celtni).

2. Lokot (matus).

Avoti: ME, EH

cirtmets

1. Periods starp mežaudzes iestādīšanu un izstrādi.

Avoti: LEV

cirtne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Vieta, kur izcērt iežus, iegūst derīgos izrakteņus.

Avoti: LLVV

cirtnis   -ņa, v.

1. Darba rīks ar kaltveida asmeni cietu materiālu apstrādei (šķelšanai, dalīšanai u. tml.).

Avoti: LLVV

cirtocefālis   med.

1. Indivīds ar galvaskausa deformāciju.

Avoti: MSV

cirtocefāls   med.

1. Indivīds ar galvaskausa deformāciju.

Avoti: TM

cirtogrāfs   med.

1. Aparāts, kas reģistrē krūšu sienas kustības.

Avoti: TM

cirtometrs   med.

1. Instruments ķermeņa izliekuma mērīšanai, piem., ribeņa vai galvaskausa apkārtmēra un formas noteikšanai.

Avoti: TM

cirtomija   bot.

1. dsk. Paparžaugu nodalījuma ģints ("Cyrtomium"), kuras atsevišķas sugas arī Latvijā audzē kā telpaugus.

Sirpjveida cirtomija— cirtomiju suga ("Cyrtomium falcatum").

Avoti: TaE

cirtot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt (matus) cirtainus.

Avoti: LLVV

cirtoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Vīties cirtās (par matiem).

Avoti: LLVV

cirtots

1. Cirtains.

Avoti: Sin

cirtoze   med.

1. Kaula deformācija.

2. Kifoze.

Avoti: TM

cirtumiņš   novec.

1. Dem. --> cirtums.

Avoti: LV93

cirtumnieks   apv.

1. Līdumnieks.

Avoti: EH

cirtumpuķe   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

cirtums   -a, v.

1. Vieta mežā, kur ir izcirsti koki.

2. Vieta, kur ir cirsts; iezīmējums, kas veidots cērtot.

3. pareti. Paveikta darbība, rezultāts --> cirst (1); tas, kas ir sacirsts.

Avoti: LLVV

Cirtums   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

cīrulēns   -a, v.

1. Cīruļu mazulis.

Avoti: LLVV

cīruleņš   apv.

1. Dem. --> cīrulis.

Avoti: EH

cīrulieši

1. Viesītes novada Rites pagasta apdzīvotās vietas "Cīruļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cirulini   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

cirulīni   apv.

1. Ceriņi.

Avoti: ZrvI

ciruliņi   apv.

1. Ceriņi.

Avoti: ZrvI

cīruliņš   apv.

1. Dem. --> cīrulis.

Avoti: EH

cīrulis   -ļa, v.

1. Zvirbuļveidīgo putnu kārtas zvirbuļputnu jeb dziedātājputnu apakškārtas dzimta ("Alaudidae"), neliels dziedātājputns ar pelēki brūnu apspalvojumu, 18 ģintis, 82 sugas, Latvijā konstatētas 4 ģintis, 4 sugas, kas ir gājputni.

Ausainais cīrulis— cīruļu suga ("Eremophila alpestris"), Latvijā caurceļotājs.

Baltspārnu cīrulis— cīruļu dzimtas suga ("Melanocorypha sibirica").

Cekulainais cīrulis— cīruļu suga ("Galerida cristata"), Latvijā aizsargājama.

Dubultplankumu cīrulis— cīruļu dzimtas suga ("Melanocorypha bimaculata").

Lauka cīrulis— cīruļu suga ("Alauda arvensis"), Latvijā sastopama ļoti bieži.

Mazais lauka cīrulis— cīruļu dzimtas suga ("Alauda gulgula").

Melnais cīrulis— cīruļu dzimtas suga ("Melanocorypha yeltoniensis").

Mongolijas cīrulis— cīruļu dzimtas suga ("Melanocorypha mongolica").

Sila cīrulis— cīruļu suga ("Lullula arborea"), Latvijā sastopama bieži.

Stepes cīrulis— cīruļu dzimtas suga ("Melanocorypha calandra").

Ziemeļāfrikas cīrulis— cīruļu dzimtas suga ("Chersophilus duponti").

Avoti: LLVV, LE1, LP

Cīrulīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Olaines novada Olaines pagastā.

3. Cīrulīšu iezis - augšdevona Gaujas svītas sarkanīgo smilšakmeņu atseguma krauja ar sīkām alām un nišām Gaujas senlejas kreisā pamatkrasta nogāzē, atrodas pie Cēsīm iepretim pansionātm "Cīrulīši", augstums - līdz 10 m, garums - 140 m.

Avoti: LC

cīrulītis   -ša, v.,

1. parasti dsk. Magoņu dzimtas ģints ("Corydalis"), daudzgadīgi lakstaugi ar dzelteniem, rožainiem vai violetiem ziediem, ~90 s., Latvijā brīvā dabā konstatētas 3 sugas, visas aizsargājamas.

Blīvais cīrulītis— cīrulīšu suga ("Corydalis solida syn. Corydalis halleri").

Divlapu cīrulītis— cīrulīšu suga ("Corydalis diphyla").

Dobais cīrulītis— cīrulīšu suga ("Corydalis cava syn. Corydalis bulbosa"), Latvijā aizsargājama.

Dzeltenais cīrulītis— cīrulīšu suga ("Corydalis lutea").

Dzeltenbaltais cīrulītis— cīrulīšu suga ("Corydalis ochroleuca").

Paparžlapu cīrulītis— cīrulīšu suga ("Corydalis cheilantifolia").

Šaurlapu cīrulītis— cīrulīšu suga ("Corydalis angustifolia").

Vidējais cīrulītis— cīrulīšu suga ("Corydalis intermedia"), Latvijā aizsargājama.

2. Dem. --> cīrulis.

Avoti: LLVV, LD, DaE

cīruļdziesma   -as, s.

1. Cīruļa dziesma.

Avoti: LLVV

cīruļegle   apv.

1. Lapegle ("Larix").

Avoti: Aug2

cīruļgalva   apv.

1. Pilsētas bitene ("Geum urbanum").

2. Liela sniegpārsla.

Avoti: Aug2, ME

Cīruļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novada Valdgales pagastā.

2. Apdzīvota vieta (lielciems) Viesītes novadā 18 km no Viesītes, Rites pagasta administratīvais centrs; padomju laikā - Druvas, agrāk - Cīruļmuiža, izloksnē - Ceiruļa muiža.

3. Cīruļu iezis un blusu ala - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Siguldā, Gaujas senlejas labajā krastā, 1 km augšpus Turaidas pils, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1974. gada; Cīruļu iezis ir ~200 m garš un 8 m augsts smilšakmeņu atsegums, 1991. g. tā piekājē atklāta un no aizbiruma atrakta Blusu ala, kas ir sarežģīts eju un strupceļu tīkls 55 m kopgarumā, plašākajā alas daļā griestu augstums - līdz 4 m.

Avoti: LPag, LC, LE1

Cīruļkalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Neretas novada Zalves pagastā.

Avoti: LC

cīruļkoki   apv.

1. Lapegle ("Larix").

Avoti: Aug2

cīruļlaulība   apv.

1. Civillaulība.

Avoti: ViV

Cīruļmuiža   vietv., vēst.

1. Viesītes novada Rites pagasta apdzīvotās vietas "Cīruļi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

cīruļnieki

1. Saldus novada Kursīšu pagasta apdzīvotās vietas "Cīruļi" iedzīvotāji.

2. Talsu novada Laidzes pagasta apdzīvotās vietas "Cīruļi" iedzīvotāji.

3. Talsu novada Valdgales pagasta apdzīvotās vietas "Cīruļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ciruļņa   žarg.

1. Frizētava.

Avoti: KZ

ciruļņiks   žarg.

1. Frizieris.

Avoti: KZ

cīruļpriede   apv.

1. Lapegle ("Larix").

Avoti: Aug2

cīruļputenis   -ņa, v.

1. Īslaicīgs sniegputenis, parasti vēlā pavasarī.

Avoti: LLVV

cīruļputni

1. Zvirbuļveidīgo kārtas dziedātājputnu apakškārtas dzimta, nelieli putni (garums - 12-23 cm, masa - 15-70 g), 15-18 ģ., 75-82 s., Latvijā 4 ģ., 4 sugas.

Avoti: PDE

cīruļsakne   apv.

1. Cīrulītis ("Corydalis"), daudzgadīgs magoņu dzimtas lakstaugs.

Avoti: Aug2

cīruļvējputenis   apv.

1. Cīruļputenis.

Avoti: KnG

cīruļzāle   apv.

1. Cīrulītis ("Corydalis"), daudzgadīgs magoņu dzimtas lakstaugs.

Avoti: Aug2

cīruļzāles   -ļu, vsk. cīruļzāle, -es, s.

1. Cīrulīši (2).

Avoti: LLVV

cīrups   apv.

1. Sīrups.

Avoti: EH

cirveks   apv.

1. Dem. --> cirvis.

Avoti: EH

cirvene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Viendīgļlapju klases apakšklase ("Alismidae"), kas ietver tikai 1 rindu.

2. Šīs apakšklases rinda ("Alismales").

3. dsk. Šīs rindas dzimta ("Alismataceae"), ūdensaugs un mitru vietu augs, ~20 ģ., 100 s., Latvijā konstatētas 2 ģintis.

4. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Alisma"), lakstaugs kas aug ūdenī vai mitrās vietās, Latvijā konstatētas 3 s.

Parastā cirvene— cirveņu suga ("Alisma plantago-aquatica"), kas Latvijā sastopama bieži.

Peldošā cirvene— cirveņu suga ("Alisma natans").

Šaurlapu cirvene— cirveņu suga ("Alisma lanceolatum"), Latvijā sastopama ļoti reti, aizsargājama.

Zālainā cirvene— cirveņu suga ("Alisma gramineum syn. Alisma loeselii"), Latvijā sastopama reti, aizsargājama.

Avoti: LLVV, LD, Aug2

cirvene   apv.

1. Nolietots, neass cirvis.

Avoti: EH

cirveņaugi

1. Cirveņu rindas dzimta, daudzgadīgi un viengadīgi ūdeņu un mitrāju augi, ~20 ģ., ~100 s., Latvijā konstatētas 2 ģintis.

Avoti: PDE

cirvinieks   apv.

1. Tas, kas strādā ar cirvi.

Avoti: ME

cirvis   -vja, v.

1. Roku darba rīks - kātam piestiprināts īpašas formas dzelzs gabals (parasti koku ciršanai un kokmateriālu apstrādāšanai).

// vēst. Šāda veida ierocis vai darba rīks.

2. žarg. Muļķis.

Avoti: LLVV, SLG

cirvītis

1. Dem. --> cirvis.

Avoti: LV93

cirvjaģīmis   žarg.

1. Neglīts cilvēks.

2. Šaura seja.

Avoti: SLG

cirvjapiere   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

cirvjlauzis   novec.

1. Kebračo koks.

Avoti: KV

cirvkalis   apv.

1. Akmeņkalis; cirkalis.

Avoti: ME

cirzgalis   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: EH

cis-   apv.

1. Vietu vārdu priekšā nozīmē - šaipus.

Avoti: LME

CIS   saīs.

1. Starptautiskā slāvistu komiteja (franču "Comite international des slavistes").

2. inf. Kooperatīvā informācijas sistēma (angļu "Cooperative Information System") - tīklam pievienota datoru sistēma, kas nodrošina gan informācijas kooperatīvās apstrādes iespējas, gan arī piekļuvi informācijai un tīkla sniegtajiem pakalpojumiem.

Avoti: i1, D3

cis   apv.

1. Izsauksmes vārds, ar ko brīdina būt uzmanīgam.

Avoti: ME

cis   mūz.

1. Skaņas "do diēz" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

cisa   apv.; vsk.

1. Cisas.

Avoti: EH

CISAC   saīs.

1. Starptautiskā Autoru un komponistu biedrību konfederācija (franču "Confederation Internationale des Socieetes d'Auteurs et Compositeurs").

Avoti: PL

cisains   apv.

1. Gulta ar salmu maisu.

Avoti: EH

cisālijas   novec.

1. Kļūdaini izkaltas monētas vai monētu kalšanai kļūdaini sagatavotas metāla ripiņas.

Avoti: TV

cisampelīns   med.

1. Alkaloīds, iegūts no "Cissampelos pareira" saknes.

Avoti: TM

cisas   -u, s.; tikai dsk.

1. Salmi, siens, zirnāji, izžāvētas ūdenszāles, no kurām veido guļasvietu (gultā, uz grīdas u. tml.).

Avoti: LLVV

cīsas   apv.

1. Miežu un auzu kopiņas.

Avoti: KV

cīsāt   apv.

1. Velt vai grābt labības kopiņu.

Avoti: KV

cisāt   sar.

1. Urinēt.

Avoti: Sin

cisciņa

1. Dem. --> ciska.

Avoti: LV93

cīshens   apv.

1. Cīsiņš.

Avoti: VV

cisheterozigota   -as, s.; biol.

1. Pēc diviem cieši saistītiem gēniem heterozigotisks organisms, kam vienā no homoloģiskajām hromosomām ir abu gēnu dominantās alēles, bet otrā - šo pašu gēnu recesīvās alēles.

Avoti: ĢT

cisi

1. Efejvīni - vīnkoku dzimtas ģints, koksnainas liānas, tropos 350 s.; Latvijā telpaugi.

Avoti: LPE

cisidae   lat.

1. Ķirpju dzimtas "Ciidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

cisināt   apv.

1. Bārt, lamāt, biedēt (bērnu).

Avoti: EH

cisinieks   apv.

1. Ierīce garkūļu salmu gatavošanai.

2. Ar salmiem pildīts gultas maiss.

Avoti: KiV, EH

cisinis   apv.

1. Tāds, kas ir darināts, gatavots no salmiem.

Avoti: KiV

cisinis   apv.

1. Sisenis.

Avoti: ME

cisinis   apv.

1. Salmu maiss gultā.

Avoti: EH

cīsiņi   -u, v.

1. Desu izstrādājums - no liesas gaļas izgatavotas tievas desiņas, kuras parasti lieto vārītā veidā.

Avoti: LLVV

cisiņš   apv.

1. Sisenis.

Avoti: ME

Cisji   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Džedzjanas provincē, 148200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

ciska   -as, s.

1. Kājas daļa no iegurņa līdz ceļa locītavai; augšstilbs.

Avoti: LLVV

Ciskada   vietv.; nelok.

1. Ciskada ezers - Tiskāda ezers Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LD

Ciskādi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

ciskadieši

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Ciskadi" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Ciskadi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ciskads   vietv.

1. Ciskada ezers - Tiskada ezers Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LD

Ciskāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Aronas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kantinieku pagastā.

Avoti: LC

ciskāns   apv.

1. Cilvēks (gailis, cālis) ar garām kājām.

Avoti: EH

Ciskaukāzija   novec.

1. Zeme šaipus Kaukāza kalniem; Priekškaukāzs.

Avoti: KV

cīskens   apv.

1. Cīsiņš.

Avoti: VV

cīskins   apv.

1. Cīsiņš.

Avoti: ĒiV

ciskkauls   apv.

1. Ciskas kauls.

Avoti: ViV

Ciskodi   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Ciskodi" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Tiskādi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ciskods   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Ciskādi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ciskova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

Avoti: LC

ciskudrille   žarg.

1. Divritenis.

Avoti: Žrg

ciskudrillis   žarg.

1. Velosipēds.

Avoti: SLG

ciskudriska   žarg.

1. Divritenis.

Avoti: SLG

cīsķene   apv.

1. Cīsiņš.

Avoti: VV

cīsķens   apv.

1. Cīsiņš.

Avoti: VV

cīsķina   apv.

1. Cīsiņš.

Avoti: VV

cīsla   apv.

1. Dzīsla.

Avoti: ME

Cisleitānija   vēst.

1. Austroungārijas sastāvdaļa (zeme šaipus Leitas) - Austrijas impērija, kurā ietilpa Austrija, Čehija, Morāvija, Silēzija, Bukovina, Krajina, Galīcija u. c. novadi.

Avoti: KV, VtV

cisoīda   mat.

1. Plaknes līkne ar vienādojumu x3=y2(a-x).

Avoti: ZTV

Cisovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

cisplatīns   med.

1. Medikaments, akilējošs citostatisks pretvēža līdzeklis.

Avoti: VE

cissa   lat.

1. Zaļžagata.

Cissa chinensis— Āzijas zaļžagata, arī zaļā žagata.

Avoti: ZvP

cisstāvoklis

1. Divu vai vairāku cieši saistītu gēnu dominanto alēļu atrašanās vienā homoloģiskajā hromosomā un šo gēnu recesīvo alēļu atrašanās otrā hromosomā.

Avoti: PDE

cissus   lat.

1. Efejvīni.

Cissus antarctica— dienvidu efejvīns.

Cissus rhombifolia— romblapu efejvīns.

Cissus striata— svītrainais efejvīns.

Avoti: PDE, TaE

cist-   med.

1. Salikteņos norāda uz pūsli vai cistu.

Avoti: MSV

cista   -as, s.

1. biol. Aizsargčaula, kas palielina zemāko organismu izturību nelabvēlīgos apstākļos.

2. biol. Daudzu vienšūnas organismu miera stadija, kurā tie pārlaiž nelabvēlīgus dzīves apstākļus.

3. med. Ar šķidru vai pusšķidru masu pildīts patoloģiska rakstura norobežots veidojums audos.

Avoti: LLVV, LD

cistaceae   lat.

1. Klinšrožu dzimta.

Avoti: LD

cistadenokarcinoma   med.

1. Cistiska adenokarcinoma.

Avoti: TM

cistadenoma   med.

1. Dziedzera audzējs, kurā ir cistas.

Avoti: TM

cistadenosarkoma   med.

1. Cistadenoma ar sarkomas šūnām.

Avoti: TM

cistalģija   med.

1. Sāpes urīnpūslī.

Avoti: MSV

cistationīns   med.

1. Tioesteris, veidots no hemocisteīna un serīna kā starpprodukts, metionīnam pārvēršoties cisteīnā.

Avoti: TM

cistatrofija   med.

1. Urīnpūšļa atrofija.

Avoti: MSV

cisteīns

1. Aizstājama aminoskābe, daudzās olbaltumvielās, glutationā, nozīme vielmaiņā kā sēra avotam, organismam toksisku savienojumu saistīšanā.

Avoti: EV

cisteīnskābe   med.

1. Kristāliska skābe, iegūta, oksidējot cisteīnu vai cistīnu.

Avoti: TM

cistektāzija   med.

1. Urīnizvadkanāla membranozās daļas izgriešana un urīnpūšļa kakliņa iestiepšana, lai izņemtu urīnpūšļa akmeņus.

Avoti: MSV

cistektomija   med.

1. Pūšļa vai tā daļas izoperēšana.

2. Cistas izoperēšana.

Avoti: MSV

cistelkoze   med.

1. Urīnpūšļa pūžņošana.

Avoti: TM

cistella   lat.

1. Hialoscifu dzimtas ģints.

Avoti: LD

cistencefālis   med.

1. Indivīds ar iekšējo hidrocefaliju; tā galvaskausu gandrīz pilnīgi piepilda maiss ar šķidrumu.

Avoti: MSV

cistencefāls   med.

1. Kroplis ar iekšējo hidrocefāliju; tā galvaskausu gandrīz pilnīgi piepilda maiss ar šķidrumu.

Avoti: TM

cistercieši

1. Sens katoļu mūku ordenis, dibināts 1098. g. Francijā, benediktiešu ordeņa atzars (ar stingrākiem noteikumiem); šī ordeņa brāļi.

Avoti: LEV

Cisterdorfa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Zisterdorf"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

cisterna   -as, s.

1. Cilindriska tvertne (parasti šķidruma vai gāzes uzglabāšanai).

Avoti: LLVV

cisternautomobilis   transp.

1. Specializēts kravas automobilis, kura šasijai uzmontēta viena vai vairākas cisternas.

Avoti: ZTV

cisternogrāfija   med.

1. Smadzeņu bazālās cisternas rentgenogrāfija pēc kontrastvielas ievadīšanas subarahnoidālajā telpā.

Radionuklīdiskā cisternogrāfija— smadzeņu bazālās cisternas rentgenogrāfija pēc radioaktīvas kontrastvielas ievadīšanas subarahnoidālajā telpā.

Avoti: MSV

cisternpiekabe   transp.

1. Specializēta piekabe, kuras šasijai uzmontēta cisterna.

Avoti: ZTV

cīstēt   apv.

1. Cīnīties.

Avoti: ME

cisthipersarkoze   med.

1. Muskuļu slāņa anomāls sabiezējums urīnpūšļa sienā.

Avoti: MSV

cisti-   med.

1. Salikteņos norāda uz pūsli vai cistu.

Avoti: MSV

cīstība   apv.

1. Nevainība, jaunavība.

Avoti: EH

cisticerkoīds

1. Dažu lenteņu sugu kāpuru tips, ķermenis sastāv no pūšļa un astes, kam ir 3 kāšu pāri, galva ar piesūcekņiem ievilkta pūslī.

Avoti: LPE

cisticerkoze   biol.

1. Cilvēka un dzīvnieku invāzijas slimība, ko izraisa parazitējošs cisticerks.

Avoti: ZTV

cisticerks   med.

1. Lenteņa tārpa finnas veids; tas ir pūslis, kura siena vienā vietā iespiežas dobumā un veido tārpa galvu ar piesūcekņiem, dažreiz ar āķiem.

Avoti: TM

cisticola   lat.

1. Čiepstējķauķi.

Cisticola bodessa— Etiopijas čiepstējķauķi.

Cisticola juncidis— purvaiņu čiepstējķauķi.

Avoti: ZvP

cistīdas

1. Garenas sterilas šūnas, kuras atrodas himēnijā starp bazīdijām un kuru gali izvirzās ārpus himēnija.

Avoti: LD

cistido-   med.

1. Salikteņos norāda uz pūsli vai cistu.

Avoti: MSV

cistidolaparotomija   med.

1. Iegriešana urīnpūslī cauri vēdera sienai.

Avoti: MSV

cistidotrahelotomija   med.

1. Iegriešana urīnpūšļa kakliņā.

Avoti: MSV

cīsties   apv.

1. Censties; mēģināt, cīnīties.

Avoti: ViV, TlV

cistiko-   med.

1. Salikteņos norāda uz pūsli vai cistu.

Avoti: MSV

cistikoenterostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp žultspūšļa izvadkanālu un tievo zarnu.

Avoti: TM

cistikolitektomija   med.

1. Žultsakmeņu izņemšana ar griezienu žultspūšļa izvadkanālā.

Avoti: TM

cistikolitotripsija   med.

1. Žults akmeņu sadragāšana žultskanāla izvadkanālā.

Avoti: TM

cistikorāfija   med.

1. Žultspūšļa izvadkanālā sašūšana.

Avoti: TM

cistikotomija   med.

1. Žultspūšļa izvadkanālā atvēršana.

Avoti: TM

cīstināt   apv.

1. Cīstīt.

Avoti: EH

cistinēmija   med.

1. Palielināts cistīna daudzums asinīs.

Avoti: TM

cistinoze   med.

1. Pārmantota defekta klīniskās izpausmes, ko nosaka gēnu mutācija; liesā, limfmezglos, kaulu smadzenēs atrod cistīna kristālus; rahītiskās pārmaiņas nepadodas D vitamīna terapijai.

Avoti: MSV

cistīns   med.

1. Aminoskābe dažādos proteīnos; dažreiz atrodama urīnpūšļa akmeņos un nierakmeņos.

Avoti: MSV

cīstiņš   apv.

1. Pankūka, pannas rausis.

Avoti: EH

cīstīt   apv.

1. Šķīstīt, atjaunot nevainību (pēc grēkošanas).

Avoti: EH

cistinūrija   med.

1. Vielmaiņas traucējums, kas izpaužas kā cistīna izdale urīnā.

Avoti: MSV

cistitomija   med.

1. Acs lēcas kapsulas incīzija; kapsulotomija.

Avoti: TM

cistīts   -a, v.; med.

1. Urīnpūšļa gļotādas iekaisums.

Avoti: LLVV

cisto-   med.

1. Salikteņos norāda uz pūsli vai cistu.

Avoti: MSV

cistoblasts   med.

1. Šūnu slānis, kas izklāj amnija dobumu agrīnā attīstības stadijā.

Avoti: TM

cistocēle   med.

1. Urīnpūšļa sienas noslīdējums kopā ar maksts priekšējo sienu.

Avoti: MSV

cistoenterocēle   med.

1. Trūce, kuras maisā atrodas daļa urīnpūšļa un zarna.

Avoti: MSV

cistoepiplocēle   med.

1. Trūce, kuras maisā atrodas taukplēve un daļa urīnpūšļa.

Avoti: MSV

cistoepitelioma   med.

1. Epitelioma, kurā ir ar šķidrumu pildītas cistas.

Avoti: TM

cistofibroma   med.

1. Fibroma, kurā ir cistas.

Avoti: TM

cistofori   novec.

1. Sudraba naudas gabali, kalti 2. un 1. gs. p. m. ē. daudzās Mazāzijas pilsētās, ap 12 g smagi, 3 romiešu denāriju vērtībā.

Avoti: KV

cistogāmija

1. Gametangiogāmija - sēņu dzimumprocess, kura laikā saplūst divi gametās nediferencēti daudzšūnu gametangiji.

Avoti: LD

cistogons   novec.

1. Augu aizsardzībā lietojams preparāts, ko lieto augsnes kaitēķļu (nematodu) apkarošanai.

Avoti: LxE

cistogrāfija

1. Metode urīnpūšļa rentgenoloģiskai izmeklēšanai ar šķidru vai gāzveida kontrastvielu.

Avoti: LPE

cistogramma   med.

1. Urīnpūšļa rentgenogramma pēc kontrastvielas ievadīšanas.

Avoti: MSV

cistoģenēze   med.

1. Cistas veidošanās vai attīstīšanās.

Avoti: TM

cistohemorāģija   med.

1. Asiņošana urīnpūslī.

Avoti: MSV

cistoīdejas

1. Izmirusi adatādaiņu klase, ķermeni aptver lodveida vai ovāla čaula, dzīvojušas jūrās uz grunts no ordovika līdz devona periodam, zināmas ap 90 ģintis.

Avoti: EV

cistoīds   med.

1. Tāds, kas līdzīgs pūslim vai cistai.

2. Norobežots atmiekšķētu audu sakopojums, kas atšķiras no cistas ar to, ka nav ieslēgts kapsulā.

Avoti: MSV

cistokarcinoma   med.

1. Karcinoma ar cistisku deģenerāciju.

Avoti: MSV

cistoklīze   med.

1. Urīnpūšļa skalošana.

Avoti: MSV

cistokoleja   biol.

1. dsk. Nepilnīgi pazīstamo ķērpju grupas ģints ("Cystocoleus"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Melnā cistokoleja— nepilnīgi pazīstamo ķērpju suga ("Cystocoleus ebeneus syn. Cystocoleus niger"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

cistokolostomija   med.

1. Fistulas izveidošana starp urīnpūsli un resno zarnu.

Avoti: MSV

cistolitiāze   med.

1. Akmens urīnpūsli; slimības stāvoklis, kas ar to saistīts.

Avoti: MSV

cistolitotomija   med.

1. Akmens izņemšana no urīnpūšļa ar griezienu.

Avoti: MSV

cistolīts   med.

1. Urīnpūšļa akmens.

Avoti: MSV

cistoluteīns   med.

1. Dzeltens pigments dažās olnīcas cistās.

Avoti: TM

cistoma   med.

1. Cistisks audzējs, biežāk olnīcā.

Avoti: MSV

cistometrija   med.

1. Spiediena noteikšana urīnpūslī ar cistometru.

Avoti: MSV

cistometrs   med.

1. Instruments urīnpūšļa neiromuskulārā mehānisma pētīšanai, mērot spiedienu un kapacitāti.

Avoti: MSV

cīstonis   apv.

1. Cīkstonis.

Avoti: ME

cistopeksija   med.

1. Urīnpūšļa piestiprināšana pie vēdera sienas kā pūšļa trūces ārstēšanas paņēmiens.

Avoti: MSV

cistopielīts   med.

1. Urīnpūšļa un nieres bļodiņas iekaisums.

Avoti: MSV

cistopielogrāfija   med.

1. Urīnpūšļa un nieres bļodiņas rentgenogrāfija.

Avoti: MSV

cistopielonefrīts   med.

1. Urīnpūšļa, nieres bļodiņas un nieres parenhīmas iekaisums.

Avoti: MSV

cistoplastika   med.

1. Urīnpūšļa plastiska operācija.

Avoti: MSV

cistoplēģija   med.

1. Urīnpūšļa paralīze.

Avoti: MSV

cistoplenija   novec.

1. Urīnpūšļa paralīze.

Avoti: LxE

cistoproktostomija   med.

1. Fistulas izveidošana starp urīnpūsli un taisno zarnu.

Avoti: MSV

cistoptoze   med.

1. Urīnpūšļa gļotādas daļas noslīdēšana urīnizvadkanālā.

Avoti: MSV

cistorāfija   med.

1. Urīnpūšļa sienas sašūšana.

Avoti: MSV

cistoreja   med.

1. Bagātīga gļotu izdalīšanās no urīnpūšļa.

Avoti: MSV

cistorekse   med.

1. Urīnpūšļa plīsums.

Avoti: MSV

cistorekse   med.

1. Urīnpūšļa plīsums.

Avoti: MSV

cistosarkoma   med.

1. Cistiska sarkoma.

Avoti: MSV

cistoshīze   med.

1. Urīnpūšļa iedzimta šķeltne.

Avoti: MSV

cistoskirs   med.

1. Ciets urīnpūšļa vēzis.

Avoti: MSV

cistoskopija   med.

1. Urīnpūšļa iekšējās virsmas aplūkošana ar īpašu endoskopu - cistoskopu.

Avoti: ZTV

cistoskops

1. Instruments urīnpūšļa iekšējās virsmas aplūkošanai.

Avoti: LEV

cistospermīts   med.

1. Sēklas pūslīša iekaisums.

Avoti: MSV

cistostomija   med.

1. Fistulas izveidošana urīnpūšļa sienā.

Avoti: MSV

cistostomoze   med.

1. Fistulas izveidošana urīnpūšļa sienā; cistostomija.

Avoti: MSV

cistotomija   med.

1. Grieziens urīnpūslī.

Avoti: MSV

cistotoms   med.

1. Nazis, ko lieto cistotomija.

Avoti: MSV

cistoureterīts   med.

1. Urīnpūšļa un urīnvadu iekaisums.

Avoti: MSV

cistoureterogramma   med.

1. Urīnpūšļa un urīnvadu rentgenuzņēmums.

Avoti: MSV

cistoureteropielīts   med.

1. Urīnpūšļa, urīnvada un nieru bļodiņas iekaisums.

Avoti: MSV

cistoureteropielonefrīts   med.

1. Urīnpūšļa, urīnvada un nieres bļodiņas un nieres vienlaicīgs iekaisums.

Avoti: MSV

cistouretrīts   med.

1. Urīnpūšļa un urīnizvadkanāla iekaisums.

Avoti: MSV

cistouretrocēle   med.

1. Sievietes urīnizvadkanāla un urīnpūšļa trūce.

Avoti: MSV

cistouretrogrāfija   med.

1. Urīnpūšļa un urīnizvadkanāla rentgenogrāfija.

Avoti: MSV

cistouretrogramma   med.

1. Urīnpūšļa un urīnizvadkanāla rentgenuzņēmums pēc kontrastvielas ievadīšanas.

Avoti: MSV

cistouretroskopija   med.

1. Urīnpūšļa iekšienes un urīnizvadkanāla mugurējās daļas apskate ar endoskopu.

Avoti: MSV

cistra   mūz.

1. Viduslaiku strinkšķināmais instruments (atgādina mandolīnu).

Avoti: ML

cistransizomērija

1. Telpiskās izomērijas veids; ģeometriskā izomērija.

Avoti: LPE

cistranstests   -a, v.; biol.

1. Metode divu fenotipiski vienādu mutāciju alēliskuma noskaidrošanai; funkcionālais alēlisma tests.

Avoti: Ang, ĢT

cistrons

1. Ģenētiskā materiāla iecirknis, kurā kodēta kādas olbaltumvielas pirmējā struktūra.

Avoti: SV99

cists   apv.

1. Šķīsts, nevainīgs.

Avoti: KiV

cīsts   apv.

1. Tīrs, spodrs, šķīsts.

2. Nevainīgs, jaunavīgs.

Avoti: EH

cisturetrogrāfija   med.

1. Mikcijas cisturetrogrāfija - urīna plūsmu novērošana urīnizvadkanālā.

Avoti: VE

cisvestisms

1. Perversitāte, transverstisma paveids, uzmācīga tieksme nēsāt bērnu tērpu vai veļu seksualitātes palielināšanai; dažreiz apvienojas ar fetišismu.

Avoti: MV

cisvestītisms   med.

1. Ģērbšanās dzimumam atbilstošās, bet vecumam, amatam vai sabiedriskajam stāvoklim neatbilstošās drēbēs.

Avoti: TM

ciš   apv.

1. Lieto, lai kādu apklusinātu.

2. Atkārtojumā lieto aizgaiņāšanai, aizbaidīšanai, kā uzsaucienu zosu džišanai.

Avoti: KiV, ME, VeAT

Ciša   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Tiša" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

ciši   apv.

1. Ļoti.

Avoti: TiA

ciši   apv.

1. Reibuma airene ("Lolium temulentum").

Avoti: EH

Ciši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

3. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Tiša" nosaukuma variants.

4. Cišu ezers - Salmejs, ezers Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC, LD

cīši   apv.

1. Cieši.

Avoti: BsV

cišināt   apv.

1. Ar saucienu "ciš!" dzīt projām.

Avoti: EH

cišķi   apv.

1. Tīri, šķīsti, glīti.

Avoti: EH

cit-   med.

1. Salikteņos norada uz šūnu.

Avoti: MSV

citācija   novec.

1. Uzaicinājums ierasties tiesā.

Avoti: KV

citad   apv.

1. Citreiz.

Avoti: KiV

citādāk   apst.; sar.

1. Citādi.

Avoti: LV87

citādākās   apv.

1. Citādi; pretējā gadījumā.

Avoti: ViV

citādāks   -ais; s. -a, -ā;

1. Citāds.

Avoti: LLVV

citadele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; vēst.

1. Stipri nocietināta vieta pilsētā; arī cietoksnis.

// pārn. Balsts, pamats.

Avoti: LLVV

citād   apv.

1. Citādi.

Avoti: EH

citādi   apst.

1. Citādā veidā, ne tā.

2. saikļa nozīmē. Pretējā gadījumā; ja ne - tad; neievērojot kādu faktu.

Avoti: LLVV

citādīgs   apv.

1. Citāds.

Avoti: EH

citādiņ   apv.

1. Citādi.

Avoti: EH

citāds   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atšķiras no iepriekš minētā, noteiktā, zināmā; ne tāds; atšķirīgs.

Avoti: LLVV

citaidiņ   apv.

1. Citādi.

Avoti: EH

citaiņ   apv.

1. Citādi.

Avoti: MiV

citaiž   apv.

1. Citādi.

Avoti: EH

citaižāk   apv.

1. Citādi.

Avoti: EH

citaiži   apv.

1. Citādi.

Avoti: EH

citamējs   apv.

1. Tāds, kas pieder citam, ir saistīts ar citu; cita.

Avoti: ViV

cītara   -as, s.

1. Plakans daudzstīgu strinkšķināmais mūzikas instruments.

Avoti: LLVV

cītare   apv.

1. Cītara.

Avoti: ĒiV

cītars   novec.

1. Cītara.

Avoti: LME

citato   lat.

1. Citato loco - citētajā vietā.

Avoti: RtV

citāts   -a, v.

1. Vārdu pa vārdam atkārtots teksts vai teksta daļa.

Avoti: LLVV

Citava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zittau"), Saksijas federālās zemes dienvidaustrumos, 26000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

citāze   med.

1. Ferments dažādu augu sēklās, kas šķīdina šūnas apvalku.

2. reti Komplements.

Avoti: TM

citāž   apv.

1. Citādā veidā, ne tā.

Avoti: KiV

citāži   apv.

1. Citādi.

Avoti: MiV

citāžies   apv.

1. Pretējā gadījumā.

Avoti: KnG

citdien   apv.

1. Kādu dienu; daždien.

Avoti: ViV

cīte   sar.

1. Centība.

Avoti: Sin

citējums   -a, v.

1. Rezultāts --> citēt; arī citāts.

Avoti: LLVV

Citelickara   vietv.; novec.

1. Dedoplisa Ckaro - pilsēta Gruzijā.

Avoti: PZT

citellus   lat.

1. Susliki.

Avoti: PDE

citēmija   med.

1. Svešas šūnas asinīs.

Avoti: TM

citerior   novec.

1. Šai pusē esošs, tuvs; senatnē pavārds vietām, kas raugoties no Romas atradās šaipus kāda kalna, upes utt.

Avoti: KV

cīteris   apv.

1. Cītara.

Avoti: SiV

CITES   saīs.

1. Konvencija par starptautisko tirdzniecību ar apdraudētajām savvaļas dzīvnieku un augu sugām (angļu "Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and Flora").

Avoti: PL

citēšana   inf.

1. Kāda iepriekšsaņemta pasta sūtījuma daļas iekļaušana atbildes sūtījumā.

Avoti: D3

citēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Vārdu pa vārdam atkārtot (kādu tekstu, teksta daļu).

2. novec. Aicināt ierasties sapulcē, tiesā.

Avoti: LLVV

citetnoss

1. Cits etnoss.

citgad   apv.

1. Kādu gadu; dažgad.

Avoti: ViV

Citi   novec.

1. Sitija - centrālā Londonas daļa.

Avoti: Ang

cītība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> cītīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

citidīns   ķīm.

1. Nukleotīds, visu nukleīnskābju sastāvdaļa.

Avoti: LLVV

citiemējs   apv.

1. Tāds, kas pieder citiem, ir saistīts ar citiem; citu.

Avoti: ViV

citiena   apv.

1. Cituriene.

Avoti: ME

citiene   apv.

1. Citiena.

Avoti: EH

cīties   apv.

1. Tiekties, cīnīties, censties.

Avoti: ME

cītīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neatlaidīgi ko dara, cenšas ko sasniegt, paveikt; centīgs.

Avoti: LLVV

cītīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> cītīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

citiloģija   s.

1. Zinātne par dzīvnieku un augu šūnu uzbūvi, attīstību un funkcijām.

Avoti: LV87

cītine   apv., hip.

1. Pļavas dzelzene ("Centuera jacea").

Avoti: Aug2

citissime   novec.

1. Ļoti ātri, steidzami; uzraksts uz steidzami kārtojamu dokumentu vākiem.

Avoti: KV

citizīns   med.

1. Indīgs dažu zeltliju ģints sugu alkaloīds; stimulē, pēc tam paralizē veģetatīvās nervu sistēmas ganglijus.

Avoti: TM

citizisms   med.

1. Saindēšanās ar zeltliju vai citizīnu.

Avoti: TM

cītizs   bot.

1. dsk. Zemais cītizs - divdīgļlapju klases tauriņziežu dzimtas ģints ("Chamaecytisus"), Latvijā konstatēta 1 suga, kas pārgājusi savvaļā kā dārzbēglis.

Rēgensburgas zemais cītizs— zemo cītizu suga ("Chameacytisus ratisbonensis").

2. sar. Slotzars - tauriņziežu dzimtas slotzaru ģints ("Cytisus").

Avoti: LD

citkārt   apst.

1. Kādreiz, senāk; arī dažreiz.

Avoti: LLVV

citkārtējs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Citreizējs.

Avoti: LLVV

citkārtijs   apv.

1. Citkārtējs.

Avoti: EH

citkārtinis   apv.

1. Agrāks, kādreizējs.

Avoti: EH

citkārtiņ   apv.

1. Citkārt.

Avoti: EH

citkārtlaikos   apv.

1. Senāk, agrākos laikos.

Avoti: ME

citlieldien   apv.

1. Kādās Lieldienās.

Avoti: ViV

citmēnes   apst.

1. Nākošajā mēnesī; citā mēnesī.

citnakt   apv.

1. Kādu nakti; dažunakt.

Avoti: ViV

citnedēļ   apst.

1. Nākošajā nedēļā; citā nedēļā.

citnovadnieks

1. Cilvēks, kas dzīvo vai ir dzīvojis citā novadā.

Avoti: Sin

citnovads

1. Cits novads 1(1).

cito   lat.

1. Ātri; uzraksts uz ātri kārtojamu dokumentu vākiem.

Avoti: KV

cito-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz augu vai dzīvnieku šūnām.

Avoti: LLVV

citoarhitektūra   med.

1. Šūnu sakārtojums orgānu vai audu struktūrā, sevišķi galvas smadzeņu garozā.

Avoti: TM

citobioloģija   med.

1. Šūnas bioloģija.

Avoti: TM

citoblastēma   novec.

1. Hipotētisks pamatšķidrums, no kura varētu būt veidojušās šūnas, atbilstoši atsevišķu 19. gs. zinātnieku uzskatiem.

Avoti: KV

citoblasts   med.

1. Primārā šūnas kodola nosaukums atsevišķos darbos.

Avoti: TM

citocīds   med.

1. Līdzeklis, kas nonāvē šūnas.

Avoti: TM

citocista   med.

1. Šūna, pārpildīta ar malārijas merozoītiem.

Avoti: TM

citode   med.

1. Visvienkāršākā hipotētiskā šūnas forma bez kodola vai kodoliņa.

Avoti: TM

citodendrīts   med.

1. Katrs dendrīts, izņemot aksodendrītu; dendrīts, kas atzarojas tieši no šūnas.

Avoti: TM

citodesma   med.

1. Starpšūnu viela, kas satur kopā šūnas.

Avoti: TM

citodiagnostika   med.

1. Organisma šūnu mikroskopiska izmeklēšana diagnozes noskaidrošanai.

Avoti: ZTV

citodiagnoze   med.

1. Diagnoze, kas noteikta, pamatojoties uz šūnu mikroskopisku izmeklēšanu patoloģiskajā materiālā.

Avoti: TM

citodistāls   med.

1. Attiecīgs uz to aksona daļu, kas atrodas tālāk no šūnas.

Avoti: TM

citods   apv.

1. Citāds.

Avoti: BsV

citofagocitoze   med.

1. Šūnas adsorbcija un noārdīšana, ko veic fagocīts.

Avoti: MSV

citofilakse   med.

1. Šūnu pašaizsardzība pret infekciju un lītiskiem aģentiem; leikocītu aizsardzības funkcijas aktivitātes pieaugums.

Avoti: TM

citofils   med.

1. Tāds, kam ir afinitāte pret šūnām.

Avoti: MSV

citofizika   med.

1. Zinātne par šūnu dzīvības fizikālām norisēm.

Avoti: TM

citofizioloģija   med.

1. Šūnas fizioloģija.

Avoti: TM

citoflavīns   med.

1. Riboflavīna savienojums ar fosforskābi, kas ir daudzu dehidrogenāzes sistēmu sastāvdaļa un būtiski svarīga organisma normālajos oksidācijas procesos.

Avoti: TM

citofotometrija   med.

1. Šūnas organisko savienojumu pētīšana, izmantojot citofotometru.

Avoti: MSV

citofotometrs   med.

1. Fotometrs organisko savienojumu lokalizācijas noteikšanai šūnās, mērot gaismas intensitāti krāsotajos citoplazmas apvidos.

Avoti: MSV

citoģenētika   biol.

1. Ģenētikas nozare, kurā pēta iedzimtības likumsakarības kopsakarībā ar šūnu struktūrelementu, galvenokārt hromosomu, uzbūvi un funkcijām.

Avoti: ZTV

citoģenēze   med.

1. Šūnu izcelšanās un diferencēšanās.

Avoti: TM

citohistoģenēze   med.

1. Šūnu struktūras attīstība.

Avoti: TM

citohistoloģija   med.

1. Citoloģijas un histoloģijas metožu apvienojums.

Avoti: MSV

citohormons   med.

1. Šūnas hormons.

Avoti: TM

citohromi   ķīm.

1. Proteīnu grupa, kas atrodas šūnās un piedalās iekšējās elpošanas procesā, pārvadot skābekli.

Avoti: LEV

citohromija   novec.

1. Grāmatrūpniecībā vairākkrāsu iespieduma paņēmiens.

Avoti: KV

citohromoksidāze

1. Oksidoreduktāžu klases ferments, atrodas visu aerobu šūnās, katalīzē elektronpārnesi no reducētiem citohromiem uz molekulāro skābekli.

Avoti: LPE

citohromreduktāzes

1. Oksidoreduktāžu klases fermenti, katalīzē elektronu un ūdeņraža pārnesi no dažādiem substrātiem uz citohromiem.

Avoti: LPE

citohroms   med.

1. Hromoproteīds, viens no hemohromogēniem, kas plaši izplatīti dzīvnieku un augu audos un kam piemīt svarīga nozīme oksidācijas procesos.

Avoti: TM

citoīds   med.

1. Šūnai līdzīgs.

Avoti: TM

citokalipēnija   med.

1. Samazināts kālija jonu daudzums organismā vai asins šūnās.

Avoti: MSV

citokinēze   med.

1. Pārmaiņas, kas notiek citoplazma šūnas dalīšanās procesā.

Avoti: TM

citokinīni   ķīm.

1. Hormoni, kas veicina šūnu dalīšanos.

Avoti: ZTV

citoklēze   med.

1. Ķermeņa vienu šūnu ietekme uz citām šūnām ("šūnu sasaukšanās").

Avoti: TM

citoķīmija   med.

1. Šūnas ķīmija.

Avoti: TM

citoķīmisms   med.

1. Šūnas bioķīmiskā aktivitāte.

Avoti: TM

citolemma

1. Augu šūnas protoplazmas ārējais slānis jeb plazmatiskā membrāna.

Avoti: LPE

citolizāts   med.

1. Šūnu līzes produkts.

Avoti: TM

citolīze   biol.

1. Šūnu sabrukšana.

Avoti: LEV

citolizīns   med.

1. Specifiska vai nespecifiska antiviela, kas rodas pēc organismam svešu šūnu injekcijas; ierosina atbilstošo šūnu līzi.

2. Indīga viela, kas šķīdina šūnas, piem., čūsku inde.

Avoti: TM

citologs   -a, v.

1. Citoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

citoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, kas pētī augu vai dzīvnieku šūnu uzbūvi, attīstību un funkcijas.

Citoloģiskā pārbaude— šūnu analīze, parasti tiek izdarīta, lai konstatētu iespējamo vēža šūnu rašanos.

Avoti: LLVV

citoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar citoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

citoma   med.

1. Šūnu audzējs, ar atipisku šūnu uzbūvi.

Avoti: TM

citomegālija   med.

1. Citomegalovīrusu ierosināta slimība, kam raksturīgas palielinātas (citomegāliskas) šūnas ar intranukleāriem ieslēgumiem; infekcija var skart gandrīz jebkuru orgānu, tomēr bērniem tā visbiežāk ir lokalizēta pieauss dziedzerī, bet pieaugušajiem tā visbiežāk skar elpošanas orgānu sistēmu.

Avoti: MSV

citomegalovīrusi   med.

1. Sugai specifisku vīrusu grupa, piederīga herpesvīrusu grupai; ierosina cilvēka, pērtiķu vai grauzēju saslimšanu.

Avoti: TM

citometaplāzija   med.

1. Izmaiņas šūnas formā vai funkcijā.

Avoti: TM

citometrija   med.

1. Šūnu un to elementu mērīšana un raksturošana.

Avoti: MSV

citometrs   med.

1. Ierīce šūnu, sevišķi asinsķermenīšu skaitīšanai.

Avoti: TM

citomikrosoma   med.

1. Citoplazmas graudiņš.

2. Mitohondrija.

Avoti: TM

citomorfoze   med.

1. Morfoloģiskas pārmaiņas šūnā tās dzīvības laikā; šūnu daudzuma vai rakstura pārmaiņas audos.

Avoti: TM

citons   med.

1. Nervu šūnas ķermenis.

Avoti: TM

citopātija   med.

1. Patoloģiskas pārmaiņas šūnā.

Avoti: TM

citopatoģenēze   med.

1. Patoloģisku pārmaiņu rašanās šūnā.

Avoti: TM

citopēnija   med.

1. Nepietiekams šūnu daudzums asinīs.

Avoti: TM

citopigments   med.

1. Katrs pigments šūnā.

Avoti: TM

citoplasma   novec.

1. Citoplazma.

Avoti: SV33

citoplastīns   med.

1. Šūnas hialoplazma.

Avoti: TM

citoplate   novec.

1. Grāmatrūpniecībā mašīna rotācijas plātņu automātiskai noliešanai un apstrādāšanai.

Avoti: KV

citoplazma   -as, s.; parasti vsk.

1. Augu vai dzīvnieku šūnu protoplazma (bez kodola), kurā sintezējas specifiskas olbaltumvielas - fermenti, kas realizē šūnas ģenētisko informāciju.

Avoti: LLVV, ĢT

citoplazmatisks   -ais; s. -a, -ā; biol.

1. Tāds, kas attiecas uz augu vai dzīvnieku šūnām.

Citoplazmatiskā membrāna— baktērijas ārāejā slāņa struktūra, ko veido proteīni un poras, kas regulē vielu plūsmu un atbild par enerģijas ražošanu.

Citoplazmatiskā predeterminācija— mātes efekts.

Citoplazmatiskā vīrišķā sterilitāte— putekšņu funkcijas traucējums, nespēja apaugļot olšūnu, ko parasti nosaka iedzimtības faktori.

Avoti: IZ-88-40, ĢT

citoplazmons   biol.

1. Citoplazmatiskās iedzimtības materiālo nesēju (plazmogēnu) kopums, kas atrodas citoplazmā.

Avoti: SV69

citopoēze   med.

1. Šūnas veidošanās un attīstība.

Avoti: TM

citoproksimāls   med.

1. Attiecīgs uz to aksona daļu, kas atrodas tuvāk šūnai.

Avoti: TM

citoprotektori   biol.

1. Vielas, kas veicina šūnu atjaunošanās procesus.

Avoti: ZTV

citoredukcija   med.

1. Šūnu skaita samazināšanās, piem., audzējā.

2. Lielākās bojāto audu daļas izoperēšana, piem., audzēja daļas ekstirpācija, pirms ķīmijterapijas un staru terapijas.

Avoti: MSV

citoretikuls   med.

1. Endoplazmatiskais tīklojums šūnas citoplazmā.

Avoti: TM

citosiderīns   med.

1. Intracelulārs, dzelzi saturošs pigments, kas rodas, sabrūkot eritrocītu hemoglobīnam.

Avoti: TM

citoskelets   med.

1. Olbaltumvielu pavedienu tīkls šūnas iekšienē.

Avoti: VE

citosols   med.

1. Citoplazmas šķidrā vide, t. i., citoplazma bez organellām un nešķīstošiem komponentiem.

Avoti: MSV

citosoma   med.

1. Šūnas ķermenis, atskaitot kodolu.

Avoti: MSV

citosporas

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma sferopsīdu dzimtas ģints ("Cytospora"), saprofīti vai parazīti, kas aug uz koku un krūmu zariem, retāk uz lakstaugiem, ~400 s., Latvijā konstatētas >20 sugas.

Avoti: LD

citostatisks   biol.

1. Citostatiskas (citotoksiskas) vielas kavē dažādu šūnu ļaundabīgo attīstību un vairošanos.

Avoti: ZTV

citostāze   med.

1. Kapilāru aizsprostojums ar leikocītiem iekaisuma agrīnā stadijā.

Avoti: TM

citostoma   med.

1. Šūnas mute, vienšūnas organismu atvere barības uzņemšanai.

Avoti: TM

citotakse   med.

1. Šūnu kustība kairinājuma virzienā vai prom no tā.

Avoti: TM

citotaksigēns   med.

1. Viela, kas veicina šūnu hemotaksi, netieši veicinot hemotaksīnu veidošanos.

Avoti: MSV

citoterapija   med.

1. Ārstēšana ar dzīvnieku šūnām vai to preparātiem.

2. Ārstēšana ar citolītisko vai citotoksisko serumu.

Avoti: TM

citotēze   med.

1. Bojātu šūnu atjaunošanās process.

Avoti: TM

citotoksikoze   med.

1. Citotoksīna radīts slimīgs stāvoklis.

Avoti: TM

citotoksīns   med.

1. Toksīns vai antiviela ar specifisku toksisku iedarbību uz noteikta orgāna šūnām.

Avoti: TM

citotoksisks   biol.

1. Citotoksiskas (citostatiskas) vielas kavē dažādu šūnu ļaundabīgo attīstību un vairošanos.

Avoti: ZTV

citotrofija   med.

1. Šūnas augšana un dzīvības uzturēšana.

Avoti: TM

citotrofoblasts   med.

1. Trofoblasta iekšējais šūnu slānis, kas pārklāj horiju un horija bārkstis grūtniecības pirmajā pusē.

Avoti: TM

citotropisms   med.

1. Vīrusu, baktēriju, medikamentu īpašība ietekmēt noteiktas organisma šūnas.

Avoti: TM

citoyen   novec.

1. Pilsonis, pilsētas iedzīvotājs; Francijā revolūcijas laikā 1792. g. ar dekrētu ieviesta uzruna.

Avoti: KV

citozīms   med.

1. Viela, kas atbrīvojas no asinsķermenīšiem un, savienojoties ar serozīmu, veido trombīnu.

Avoti: TM

citozīns   ķīm.

1. Organiska bāze, pirimidīna atvasinājums C4H5N3O, ietilpst visu nukleīnskābju sastāvā.

Avoti: ZTV

citozojs   med.

1. Parazītisks protozojs, kas dzīvo šūnā.

Avoti: TM

citozols   med.

1. Šūnas iekšējā, intracelulārā daļa.

Avoti: Tr-28-7

citpagastnieks

1. Cilvēks, kas dzīvo vai ir dzīvojis citā pagastā.

Avoti: Sin

citpakaļ   apv.

1. Viens pēc otra (vairāk nekā divas personas).

Avoti: ME

Citpasaule   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - teiksmaina gudrības, līksmības un pārpilnības zeme, laimes miera un izpriecu valstība, no 31. oktobra līdz 1. novembrim izplūst robeža starp pasaulēm un apkārt klejo tās gari.

Avoti: PmV

citpavasar   apv.

1. Kādu pavasari; dažu pavasari.

Avoti: ViV

citpēcpusdien   apv.

1. Kādu pēcpusdienu; dažu pēcpusdienu.

Avoti: ViV

citplanēta   astr.

1. Ārpus Saules sistēmas esoša planēta, kas riņķo ap citu zvaigzni; eksoplanēta.

citplanētieši

1. Hipotētiski citu planētu iedzīvotāji.

citpusdien   apv.

1. Kādu pusdienu; dažu pusdienu.

Avoti: ViV

citpuse

1. Cituriene.

Avoti: Sin

citrakonskābe   med.

1. Kristāliska skābe, kas iegūta, destilējot citronskābi.

Avoti: TM

citrāls

1. Organisks savienojums, viens no svarīgākajiem aldehīdiem; atrodas citronmelisu, dažu eikaliptu sugu un citu augu ēteriskajās eļļās; lieto parfimērijā, kā arī hipertonijas un acu slimību ārstēšanā.

Avoti: SV69

citramons   med.

1. Nesteroidāls pretiekaisuma līdzeklis, kombinēts preparāts.

Avoti: VE

citrāti   ķīm.

1. Citronskābes sāļi.

Avoti: ZTV

citreiz   apst.

1. Ne tagad, ne šajā reizē; citā reizē.

2. Citkārt.

Avoti: LLVV

citreize   apv.

1. Seni, pagājuši laiki.

Avoti: ME, VeAT

citreizējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas bijis, noticis citreiz.

Avoti: LLVV

citrēts   med.

1. Tāds, kam pievienota citronskābe vai kāds citrāts.

Avoti: TM

citrīns

1. Dzeltens kalnu kristāls.

2. P vitamīna sastāvdaļa; novērš kapilāru palielinātu caurlaidību.

Avoti: LEV

citrīt   apv.

1. Kādu rītu; dažurīt.

Avoti: ViV

citrofens   novec.

1. Citrionskābes trifenetidids, balts kristālisks pulveris, viegli šķīst karstā ūdenī.

Avoti: KV

citronāde   novec.

1. Atspirdzinošs dzēriens, ko pagatavo pieliekot ūdenim citronu sulu un ledu.

Avoti: LME

citronāts   novec.

1. Negatavas un tāpēc zaļas, ļoti biezas citronaugu mizas, ietaisītas ar cukuru.

Avoti: KV

citronaugs   novec.

1. dsk. Citruss - divdīgļlapju augu ģints rūtu dzimtā.

Avoti: KV

citrondzeltens   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir citrona mizas krāsa.

Avoti: LLVV

citronelāls   med.

1. Nepiesātināts aldehīds, ar citrona smaržu; atrodams daudzās ēteriskajās eļļās.

Avoti: TM

citronellāls   novec.

1. Citrāla dihidroatvasinājums, optiski aktīvs, iegūts no citroneļļas, mākslīgi iegūst oksidējot citronellolu.

Avoti: KV

citronellols   novec.

1. Nepiesātināts alkohols, atrodams rožu un gerāniju eļļās, arī citroneļļā un vienmēr kopā ar geraniolu, no kura to grūti atdalīt.

Avoti: KV

citroneļļa   novec.

1. Eļļa, ko iegūst izspiežot citronu mizas, dabā līdz 0,3% no citrona svara.

Avoti: KV

citronenes   žarg.

1. Garās bikses.

Avoti: SLG

citrongenāze   med.

1. Ferments muskuļos, kas katalizē acetetiķskābes un augstāko betaketoskābju kondensāciju ar oksāletiķskābi, veidojot citronskābi vai citas trikarboksilskābes.

Avoti: TM

citroniņš

1. Dem. --> citons.

2. žarg., neakt. Milicijas dienesta automašīna dzeltenā krāsā.

Avoti: SLG

citronkoks   -a, v.

1. Neliels mūžzaļš augļu koks ar dzelteniem, aromātiskiem, skābiem augļiem,- citrons (1).

Avoti: LLVV

citronliāna   -as, s.

1. Divdīgļlapju klases dzimta vīteņaugs ar sarkanām, ķekaros sakārtotām skābām ogām.

Avoti: LLVV

citronliānaugi

1. Divdīgļlapju klases ilīciju rindas dzimta, mūžzaļas vai vasarzaļas liānas, vijīgi vai ložņājoši krūmi, 2 ģ., Latvijā 1 s. introducēta.

Avoti: PDE

citronmelisa   -as, s.

1. Ārstniecības melisa ("Melissa officinalis"), daudzgadīgs lakstaugs, kas satur ēterisku eļļu, kurai ir citrona smarža.

Avoti: Aug2, LLVV

citronmētra

1. Ārstniecības melisa ("Melissa officinalis") - panātru dzimtas melisu ģints suga, daudzgadīgs lakstaugs.

Avoti: Aug2, LPE

citrons   -a, v.

1. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases rūtu rindas rūtu dzimtas citrusu ģints suga ("Citrus limon"), neliels mūžzaļš augļu koks ar dzelteniem, aromātiskiem, skābiem augļiem; citronkoks.

2. Šī koka auglis.

3. žarg. Policists; milicis.

4. žarg., vēst. Milicijas mašīna.

5. žarg. Rokas granāta.

6. žarg. Vēders.

Avoti: LLVV, SLG

citronskābe   -es, s.; parasti vsk.

1. Organiska skābe, kas ietilpst citronu, kā arī dažu citu augļu un ogu sastāvā un ko plaši lieto garšvielu un medikamentu rūpniecībā.

Avoti: LLVV

citronvaniļa   novec.

1. Patentēts līdzeklis pret neuraļģiju un migrēnām.

Avoti: KV

citroņumētra   apv.

1. Ārstniecības melisa ("Melissa officinalis").

Avoti: Aug2

citrovaniļa   novec.

1. Līdzeklis pret nervu un galvas sāpēm.

Avoti: SV33

citruden   apv.

1. Kādu rudeni; dažruden.

Avoti: ViV

citrulīns

1. Aizstājama aminoskābe, svarīga nozīme urīnvielas un arginīna biosintēzē.

Avoti: LPE

citrulinūrija   med.

1. Arginīnsukcināta sintetāzes deficīts.

2. Augsta citrulīna koncentrācija urīnā.

Avoti: MSV

citrullus   lat.

1. Arbūzi.

Citrullus colocynthis— rūgtais arbūzs.

Citrullus colocynthoides— lopbarības arbūzs.

Citrullus edulis— kultūras arbūzs.

Avoti: PDE

citruna   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Citas personas (ne teksta autora) runa vai domas.

Avoti: LLVV

citrus   lat.

1. Citrusi.

Citrus aurantifolia— īstais laims.

Citrus aurantium ssp. aurantium— pomerance.

Citrus aurantium ssp. bergamia— bergamote.

Citrus grandis— pampelmūze.

Citrus limetta— laims.

Citrus limon— citrons.

Citrus medica— cedrāts.

Citrus paradisi— greipfrūts.

Citrus reticulata— mandarīns.

Citrus sinensis— apelsīns.

Citrus tancan— tankans.

Avoti: PDE

citrusaugi   -u, vsk. citrusaugs, -a, v.

1. Citrusi.

Avoti: LLVV

citrusaugļi   -u, v., dsk.

1. Aromātiski citrusaugu augļi (citroni, apelsīni, mandarīni, greipfrūti u. tml.).

Avoti: MLVV

citruss   -a, v.

1. dsk. Rūtu dzimtas ģints ("Citrus"), augļu koki un krūmi (piemēram, citroni, apelsīni, mandarīni) ar aromātiskiem augļiem, kuru miza satur ēteriskās eļļas.

Avoti: LLVV, LD

cīts   apv.

1. Ciets.

Avoti: BsV

-cīts   med.

1. Salikteņu beigu daļā norāda uz šūnu.

Avoti: MSV

cits   nenoteiktais vietn. -a, v.

1. Savādāks, jauns, arī nezināms (salīdzinot ar esošo, minēto, zināmo).

2. adj. nozīmē. Citāds, savādāks, atšķirīgs (parasti labāks).

3. lietv. nozīmē. Dažs, kāds, arī nezināms cilvēks (salīdzinājumā ar minēto, zināmo); ne pats (minētais).

// parasti savienojumā ar "nekas", "neviens" un verbu nolieguma formā. Kaut kas (kāds) ārpus minētā, zināmā.

4. parasti dsk.; lietv. nozīmē. Apkārtējie, pārējie (pretstatā kam vienam, noteiktam).

// adj. nozīmē.

// savienojumos "un citi", "vēl citi", "daži - citi" u. tml. Pārējie; daži no pārējiem; tie, kas ir bez jau minētā.

// arī vsk. Dažs, viens, kāds (no pārējiem).

5. lietv. nozīmē; atkārtotā lietojumā. Norāda uz vairāku cilvēku, priekšmetu, parādību savstarpēju sakaru, secību.

Avoti: LLVV

citsestdien   apv.

1. Kādu sestdienu; dažu sestdienu.

Avoti: ViV

citskāds   apv.

1. Kāds cits.

Avoti: ViV

citskas   apv.

1. Kaut kas cits.

Avoti: ViV

citsvētdien   apv.

1. Kādu svētdienu; dažsvētdien.

Avoti: ViV

cittautas   apv.

1. Citas tautas.

Avoti: EH

cittautībnieks   -a, v.

1. Cittautietis.

Avoti: LLVV

cittautieši   dsk., v.

1. Pie citām tautām piederīgie.

Avoti: MLVV

cittautietis   -ša, v.

1. Citas tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

cittautu   ģen., nelok.

1. Citu tautu; arī ārzemju.

Avoti: LLVV

citticībnieks   -a, v.

1. Citas ticības piederīgais.

cittresdien   apv.

1. Kādu trešdienu; dažu trešdienu.

Avoti: ViV

cittrešdien   apv.

1. Kādu trešdienu; dažu trešdienu.

Avoti: ViV

citudien   apst.

1. Nākošajā dienā; citā dienā.

Avoti: LLVV

citugad   apst.

1. Nākošajā gadā; citā gadā.

Avoti: LLVV

citula   med.

1. Apaugļota olšūna.

Avoti: TM

cituloplazma   med.

1. Ovoplazmas un spermoplazmas savienojums citulā.

Avoti: TM

citur   apst.

1. Citā vietā.

Avoti: LLVV

citūr   apv.

1. Citur.

Avoti: EH

citureiz   apv.

1. Citreiz.

Avoti: KiV

cituriena   apv.

1. Cituriene.

Avoti: EH

citurene   apv.

1. Cita vieta.

Avoti: KnV

cituriene   -es, s.; tikai vsk.

1. Cita vieta.

Avoti: LLVV

citurienietis   novec.

1. Tāds, kas atnācis no citas puses, citas zemes.

Avoti: LV93

citūrija   med.

1. Šūnas urīnā.

Avoti: TM

citurīt   apst.

1. Nākošajā rītā; citā rītā.

Avoti: LLVV

citurkur   apv.

1. Kaut kur citur.

Avoti: ViV

citurž   apv.

1. Citur.

Avoti: EH

cituviet   novec.

1. Citur, citā vietā.

Avoti: LV93

citvakar   apv.

1. Kādu vakaru; dažu vakaru.

Avoti: ViV

citvalodisms   val.

1. Aizgūts vārds vai cita leksiska vai frazeoloģiska vienība, kuras cilme saistīta ar konkrētu nacionālo valodu un kurā atšķirībā no aizguvējvalodā asimilētajiem aizguvumiem parasti ir saglabājušās devējvalodai raksturīgas citvalodiskās pazīmes.

Avoti: VsV

citvalodu   ģen., nelok.

1. Citu valodu; svešvalodu.

Avoti: LLVV

citvarsēklas

1. Izžāvēti neizplaukušu cērmju vērmeles ziedu kurvīši, ko lieto par prettārpu līdzekli askaridozes ārstēšanā.

Avoti: LPE

citvasar   apv.

1. Kādu vasaru; dažu vasaru.

Avoti: ViV

citversakne   novec.

1. Kaltēta dzeltenā ingvera sakne, lietota rūgtu tinktūru pagatavošanai (pret vāju gremošanu), kā arī kā garšviela liķiera ražošanā.

Avoti: KV

citversēklas   novec.

1. Citvarsēklas.

Avoti: KV

citviet   apst.

1. Citā vietā; citur.

Avoti: LLVV

city   angļu

1. Pilsētas darījumu centrs vai vecpilsēta.

The City of London— apzīmē arī britu finansistu aprindas.

Avoti: LEV

citydress   angļu

1. Uzvalks, kas sastāv no svītrainām biksēm, vestes un melnas žaketes; priekšpusdienas apģērbs (darbam).

Avoti: LEV

citzeme

1. Cituriene.

Avoti: Sin

citzemju   ģen., nelok.

1. Citu zemju, citu valstu; ārzemju.

Avoti: LLVV

citzemnieks   -a, v.

1. Citas zemes, citas valsts iedzīvotājs.

Avoti: LLVV

citziem   apv.

1. Kādu ziemu; dažu ziemu.

Avoti: ViV

Ciukīne   vietv.

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Cūkine" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ciukori   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

CIV

1. saīs., vietv. Kotdivuāra, valsts trīsburtu kods.

2. Skaitļa 104 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: PuA

civeta

1. Viveru dzimtas suga ("Civettictis civetta"), vidēji liels plēsējs, Āfrikas dienvidu daļā, atgādina milzīgu raibu mājas kaķi.

Avoti: LPE, LD

civetkaķis

1. Civeta.

Avoti: LPE

civettictis   lat.

1. Viveru dzimtas ģints.

Civettictis civetta— civeta jeb civetkaķis, šīs ģints suga.

Avoti: LD

Civi   vietv.

1. Upe Gruzijā, Rioni labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

civil-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz civiltiesībām.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais nav saistīts ar bruņotajiem spēkiem.

Avoti: LLVV

civilaģents   novec.

1. Aģents, kura pakalpojumiem nav tiešs tirdzniecisks raksturs, piem., koncerta vai teātra aģents.

Avoti: TV

civilapģērbs   -a, v.

1. Privāts apģērbs (pretstatā formas tērpam).

Avoti: LLVV

civilatbildētājs

1. Lietā personīgi ieinteresētais procesa dalībnieks, kas par tādu atzīts ar procesa virzītāja motivētu lēmumu; par civilatbildētāju var atzīt vecākus, aizbildņus, aizgādņus vai citas personas, kā arī uzņēmumus, iestādes un organizācijas, kuras saskaņā ar likumu ir materiāli atbildīgas par zaudējumu, kas nodarīts apsūdzētā noziedzīgas rīcības rezultāta dēļ.

Avoti: JtV

civilatbildība   jur.

1. Viens no juridiskās atbildības veidiem; juridiskās sekas tam, ka persona nepildīja vai nepienācīgi pildīja civiltiesību normās paredzētos pienākumus, kas saistīti ar citas personas subjektīvo civiltiesību pārkāpšanu.

Avoti: JtV

civilbūves   novec.

1. Tā dzelzceļu saimniecībā sauca ēkas ar dažādiem uzdevumiem: pasažieru ēkas dzīvokļi darbiniekiem, darbnīcas, noliktavas u. c., pretstatā tiltiem, caurtekām.

Avoti: KV

civildienests   -a, v.

1. Valsts profesionāli sagatavotu ierēdņu nepolitisks kopums, ar kura palīdzību tiek panākta uzdoto valsts funkciju un politisku lēmumu realizācija.

Avoti: JtV

civiliedzīvotājs   jur.

1. Persona, kas neieņem valsts amatu, nav policijas vai bruņoto spēku sastāvā vai arī ir, bet savā darbībā ārpus amata pienākumu un tiesību vai pilnvaru realizācijas darbojas privātā kvalitātē, piemēram, savā vārdā slēdz civiltiesiskus darījumus, attiecībās ar saviem līdzcilvēkiem un sabiedrībā uzstājas kā privātpersona.

Avoti: JtV

civiliestāde   jur.

1. Valsts prezidenta Kanceleja, Saeimas Kanceleja, Valsts kanceleja, Latvijas Banka, visas valsts pārvaldes un pašvaldību iestādes, tiesu, prokuratūras un Valsts kontroles iestādes, kā arī citas saskaņā ar Satversmi, likumiem, Ministru kabineta noteikumiem vai pilsētas domes, rajona padomes vai pagasta padomes lēmumu nodibinātas valsts vai pašvaldība institūcijas, kuras tiek finansētas no valsts vai pašvaldība budžeta.

Avoti: JtV

civilinženieris   novec.

1. Dažādās zemēs dažādi lietots termins; cariskajā Krievijā - būvinženieris; Francijā - inženieris, kas strādā privātā kompānijā; Vācijā bija civilie un kara inženieri.

Avoti: KV

civilistika   neakt.

1. Civiltiesību zinātne.

Avoti: SV69

civilists   -a, v.; sar.

1. Civilpersona.

Avoti: LLVV

civilizācija   -as, s.

1. Sabiedrības garīgās un materiālās kultūras attīstības pakāpe, ko sasniegusi attiecīgā sabiedriski ekonomiskā formācija ; sabiedrība noteiktā (parasti augstā) attīstības pakāpē.

Ārpuszemes civilizācija— hipotētiska civilizācija, kas pastāv ārpus Zemes uz kāda kosmiskā objekta, piemēram, planētas, kas riņķo ap zvaigzni.

2. Noteiktā sabiedrības garīgās un materiālās kultūras attīstības pakāpē radītās materiālās vērtības, sadzīves apstākļi.

3. Sabiedrības attīstības trešais periods 19. gs. izplatītajā evolucionārajā shēmā "mežonība, barbarisms, civilizācija".

Avoti: LLVV, IVkV

civilizators   -a, v.

1. Civilizācijas izplatītājs.

// iron. Kolonizators.

Avoti: LLVV

civilizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Tuvināt (piemēram, tautu) augstāk attīstītu tautu kultūras līmenim.

Avoti: LLVV

civilizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos.

1. Refl. --> civilizēt.

Avoti: LLVV

civilizēts

1. Tāds, kas sasniedzis augstu garīgās un materiālās kultūras līmeni.

Avoti: SV69

civilkodeks   novec.

1. Civilkodekss.

Avoti: LV93

civilkodekss   -a, v.; jur.

1. Likumu krājums, kurā noteiktā sistēmā sagrupētas tiesību normas, kas regulē mantiskās un personiskās nemantiskās attiecības starp valsts, kooperatīvām un sabiedriskām organizācijām, kā arī starp pilsoņiem.

Avoti: LLVV

civillaulība   -as, s.

1. jur. Laulība, kas noslēgta valsts civilstāvokļa aktu reģistrācijas iestādē (pretstatā baznīcas laulībai).

2. sar. Vīrieša un sievietes kopdzīve, nereģistrējot laulību.

Avoti: MLVV, LLVV

civillieta   -as, s.; jur.

1. Tiesas lieta civiltiesiskā procesā.

2. Dokumenti, kas attiecas uz tiesā iesniegtu prasību un tās tālāko gaitu (civiltiesiskajā procesā).

Avoti: LLVV

civillikums   -a, v.; jur.

1. Likumu krājums, kurā sakopotas civiltiesību normas.

Avoti: MLVV

civilliste

1. Konstitucionālas monarhijas likumā noteikta summa, ko ik gadus izsniedz monarham personīgām vajadzībām un viņa galma uzturēšanai.

Avoti: SV69

civiloquia   novec.

1. Īsos teikumos sastādīti pilsētas rīkojumi un noteikumi, ko zināmās dienās rātes kungi nolasīja no rātūža balkona sapulcētiem pilsoņiem.

Avoti: KV

civilpersona   -as, s.

1. Aktīvajā karadienestā neiesaistīta persona.

Avoti: LLVV

civilprasība   -as, s.; jur.

1. Prasība civilprocesā; prasība kriminālprocesā par to zaudējumu atlīdzību, kuri nodarīti noziegumā cietušajiem.

Avoti: LLVV

civilprasītājs

1. Fiziska vai juridiska persona, kam ar noziegumu nodarītti materiāli zaudējumi un kas uz šā pamata pieteikusi civilprasību un ar lēmumu krimināllietā par tādu atzīta.

Avoti: LPE

civilprocess   -a, v.; jur.

1. Tiesāšanas kārtība civillietās.

Civilprocesa kodekss— likumdošanas akts, kurā noteiktā kārtībā sakopotas civilprocesuālo tiesību normas un kurš nosaka civillietu izskatīšanas un tiesas spriedumu izpildes kārtību.

2. Civillietas izskatīšana tiesā.

Avoti: LLVV

civilprocesuāls   -ais; s. -a, -ā; jur.

1. Tāds, kas attiecas uz civilprocesu.

Civilprocesuālās tiesības— tiesību nozare, kas regulē sabiedriskās attiecības, kuras rodas sakarā ar jurisdikcijas realizēšanu civillietās.

Avoti: LLVV

civilraksts

1. Kirilicas modifikācija, kas pēc vairākkārtējām modifikācijām un reformām ir kļuvi par tagadējo krievu rakstu.

Avoti: LPE

civils   -ais; s. -a, -ā;

1. jur. Tāds, kas attiecas uz civiltiesībām.

2. Tāds, kas nav saistīts ar bruņotajiem spēkiem; pretstats: militārs.

Civilā aizsardzība— miera laikā izveidota valsts pasākumu sistēma, kuru mērķis ir aizsargāt iedzīvotājus un tautas saimniecības objektus pret masveida iznīcināšanas ieročiem, veikt glābšanas, avāriju likvidēšanas un izpostīto objektu atjaunošanas darbus.

// ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Civilpersona.

// apst. nozīmē; lok.: civilā; sar. Civilapģērbā.

3. novec. Tāds, kas nav saistīts ar baznīcu, reliģiju; laicīgs.

Avoti: LLVV

civilsieva   -as, s.; sar.

1. Sieviete, kas dzīvo civillaulībā (2).

Avoti: LLVV

civilspriedums   v., jur.

1. Spriedums civillietā.

Avoti: MLVV

civilstāvoklis   -ļa, v.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kurā atrodas pilsonis laulības, ģimenes un aizbildniecības tiesību ziņā.

Civilstāvokļa akti— akti, kas apliecina dzimšanu, adopciju, miršanu, laulību, laulības šķiršanu, uzvārda un vārda maiņu.

Avoti: LLVV

civilstrīds   -a, v.; jur.

1. Civiltiesisks strīds.

Avoti: LLVV

civiltērps   -a, v.

1. Civilapģērbs.

Avoti: LLVV

civiltiesa   -as, s.; neakt.

1. Tiesa, kas izskata civillietas.

Avoti: LLVV

civiltiesības   -u, s.; tikai dsk.; jur.

1. Tiesību nozare, kas regulē īpašumtiesiskās, līgumiskās, mantošanas, ģimenes un citas attiecības sabiedrībā.

Avoti: LLVV

civiltiesisks   -ais; s. -a, -ā; jur.

1. Tāds, kas attiecas uz civiltiesībām.

Civiltiesiskās atbildības apdrošināšana— apdrošināšana, kad tiek apdrošināta personas civiltiesiskā atbildība par tās darbības vai bezdarbības rezultātā radītajiem zaudējumiem trešajai personai.

Avoti: LLVV

civiluzvalks   -a, v.

1. Privāts uzvalks (pretstatā formas tērpam).

Avoti: LLVV

civilvīrs   -a, v.; sar.

1. Vīrietis, kas dzīvo civillaulībā (2).

Avoti: LLVV

Civiļska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čuvašijas Republikā, Boļšojciviļas labajā krastā, 13500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

civirksne   apv.

1. Meža cirslis ("Sorex araneus").

Avoti: ME

civis   novec.

1. Romas komūnas (vēlāk valsts) vai citas Itālijas komūnas loceklis.

Avoti: KV

civita   novec.

1. Pilsēta.

Avoti: KV

civitas   novec.

1. Komūna, kā pilsoņu kopība, arī tauta, tās nometne un vēlāk pati pilsonības tiesība.

Avoti: KV

Civkori   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ciukori" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Civoļko   vietv.

1. Civoļko salas - salu grupa Nordenšēlda arhipelāgā, Karas jūras dienvidaustrumos, Krievijas Krasnojarskas novadā.

Avoti: PZT

cixiidae   lat.

1. Tīklcikāžu dzimta.

Avoti: LD

cixius   lat.

1. Tīklcikāžu dzimtas ģints.

Cixius cunicularius— tīklcikāžu suga.

Cixius nervosus— tīklcikāžu suga.

Avoti: LD

Cīzara   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ziesar"), Brandenburgas federālajā zemē, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

cizāzītis   apv.

1. Sienāzis.

Avoti: NeV

cizelēt   novec.

1. Zelta un sudraba lietas izgreznot ar izcilām, kumpām figūrām.

Avoti: SV33

cizēt   apv.

1. Saka par sienāža vai kāda cita kukaiņa radītām skaņām; arī par vēja vai augu vējā radītām skaņām.

Avoti: NeV

cizināt   apv.

1. Čirkstēt.

Avoti: Sin

cizis   žarg.

1. Tūļa, lempis.

Avoti: SLG

cīzītis   apv.

1. Ķivulis.

Avoti: ME

cjace   apv.

1. Rotaļlieta.

Avoti: KiV

cjani

1. Tauta, dzīvo Ķīnā, Sičuaņas provinces kalnu rajonos, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, reliģija - budisms (lamaisms), izplatīta senā tibetiešu reliģija, arī animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Cjapši   vietv.

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Tjapši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

cjaukāt   apv.

1. Vaukšķēt.

Avoti: KiV

Cjiliaņšaņs   vietv.

1. Kalnu grēda ("Qilin Shan") Naņšana kalnos, Ķīnas ziemeļu daļā, stiepjas ~500 km garumā; Rihthofena grēda.

2. Augstākā virsotne šajā grēdā, Gaņsu provincē, Ķīnā, augstums - 5547 m.

Avoti: LģE, LpA

Cjindao   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas austrumu daļā ("Qingdao"), Šaņdunas provincē, 1,7 mlj iedzīvotāju (2007. g.), osta Dzeltenās jūras krastā.

Avoti: LģE, PZT, PuA

Cjinhai   vietv.

1. Province Ķīnas vidienē ("Quinghai"), platība - 720000 kvadrātkilometru, administratīvais centrs Sjinina, augstkalnu reljefs, ieplakas - 2500-4500 m vjl., augstākā virsotne - 7720 m.

Avoti: PZT, PuA

Cjiņhuandao   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Qinhuangdao"), Hebei provincē, Bohai jūras piekrastē, 549100 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Cjiņlins   vietv.

1. Kalnu grēda Ķīnas austrumu daļā (ķīn. val. "Qin Ling"), Jandzi un Huanhe baseinu ūdensšķirtne, garums - ~1000 km, augstums - līdz 4113 m.

Avoti: LģE

cjocja   apv.

1. Pieaugusi sieviete; tante (bērnu valodā).

Avoti: KiV

cjoska   apv.

1. Vārdamāsa vai vārdabrālis.

Avoti: KiV

cjotka   apv.

1. Tēva vai mātes māsa.

Avoti: KiV

Cjuandžova   vietv.; novec.

1. Cjuaņdžou - pilsēta Ķīnā, Fudzjaņas provincē.

Avoti: PZT

Cjuaņdžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Quanzhou"), Fudzjaņas provincē, 764100 iedzīvotāju (2002. g.).

2. Pilsēta Ķīnā, Guansji Džuanu autonomajā reģionā.

Avoti: LpA, PuA

Cjuaņvaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Honkongas (Sjanganas) īpašajā administratīvajā reģionā, 276900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

cjuc   apv., interj.

1. Lieto, lai pielabinātu suni.

Avoti: KiV

cjukavāt   apv.

1. Presēt (sienu, salmus u. tml.); arī likt ķīpās.

Avoti: KiV

Cjukiši   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Stivriņi" otrs nosaukums.

Avoti: LC

cjuks   apv.

1. Ķīpa.

Avoti: KiV

cjurma   apv.

1. Cietums.

Avoti: KiV

Cjurupinska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Hersonas apgabalā, 25100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Ck   saīs.

1. Civilkodekss.

Avoti: i1

CK   saīs.

1. vietv. Kuka Salas, teritorijas divburtu kods.

2. Centrālā komiteja.

Avoti: i1

Ckaltubo   vietv.

1. Pilsēta Gruzijas rietumu daļā, Imeretijā, Lielā Kaukāza dienvidu priekškalnē, 17200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi, PZT

CKB   saīs.

1. Centrālais konstruktoru birojs.

Avoti: i1

CKK   saīs.

1. Centrālā kontroles komisija.

Avoti: i1

Cl   saīs.

1. Hlors (ķīm. elements).

Avoti: i1

cl   saīs.

1. Mērvienības centilitrs apzīm. (1/100 l).

Avoti: i1

CL

1. saīs., vietv. Čīle, valsts divburtu kods.

2. Skaitļa 150 apzīmējums romiešu cipariem.

3. novec., saīs. Civillikums.

Avoti: TV

cladina   lat.

1. Kladīnas.

Cladina arbuscula— kladīnu suga.

Cladina ciliata— kladīnu suga.

Cladina mitis— kladīnu suga.

Cladina portentosa— kladīnu suga.

Cladina rangiferina— kladīnu suga.

Cladina stellaris— kladīnu suga.

Cladina tenuis— kladīnu suga.

Avoti: LD

cladium   lat.

1. Aslapes.

Cladium mariscus— dižā aslape.

Avoti: LD

cladocera   lat.

1. Kladoceras.

Avoti: LD

cladonia   lat.

1. Kladonijas.

Cladonia bacillaris— kladoniju suga.

Cladonia botrytes— kladoniju suga.

Cladonia cariosa— kladoniju suga.

Cladonia cenotea— kladoniju suga.

Cladonia coccifera— kladoniju suga.

Cladonia cornuta— kladoniju suga.

Cladonia deformis— kladoniju suga.

Cladonia digitata— kladoniju suga.

Cladonia fimbriata— kladoniju suga.

Cladonia foliacea— lapveida kladonija.

Cladonia furcata— kladoniju suga.

Cladonia gracilis— kladoniju suga.

Cladonia incrassata— paresninātā kladonija.

Cladonia macilenta— kladoniju suga.

Cladonia subulata— kladoniju suga.

Cladonia unicalis— kladoniju suga.

Cladonia vertcillata— kladoniju suga.

Avoti: LD

cladoniaceae   lat.

1. Kladoniju dzimta.

Avoti: LD

cladophora   lat.

1. Kladoforas.

Cladophora crispata— kladoforu suga.

Cladophora fracta— trauslā kladofora.

Cladophora globulina— kladoforu suga.

Cladophora glomerata— kamolainā kladofora.

Cladophora rivularis— kladoforu suga.

Cladophora rupestris— kladoforu suga.

Avoti: LD

cladophoraceae   lat.

1. Kladoforu dzimta.

Avoti: LD

cladopodiella   lat.

1. Zemzarītes.

Cladopodiella fluitans— peldošā zemzarīte.

Avoti: LD

cladosporium   lat.

1. Kladosporijas.

Cladosporium aecidicola— kladosporiju suga.

Cladosporium exoasci— kladosporiju suga.

Cladosporium exobasidii— kladosporiju suga.

Cladosporium fulvum— kladosporiju suga.

Cladosporium herbarum— kladosporiju suga.

Avoti: LD

cladotrix   lat.

1. Trihobaktēriju ģints "Sphaerotilus" nosaukuma sinonīms.

Cladotrix natans— trihobaktēriju sugas "Sphaerotilus natans" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

cladrastis   lat.

1. Dzeltenkoki.

Cladrastis kentukea— Amerikas dzeltenoka "Cladrastis lutea" nosaukuma sinonīms.

Cladrastis lutea— Amerikas dzeltenkoks.

Avoti: LD

clairet   novec.

1. Viegls, gaiši sarkans franču vīns.

Avoti: KV

clairette   novec.

1. Gaiši sarkans liķieris, īpaši ķiršu; Francijā arī viegls, putojošs baltvīns.

Avoti: KV

clairvoyance   fr.

1. Gaišredzība, spēja somnambulā vai transa stāvoklī pareģot nākotni.

Avoti: KV

clamatores   lat.

1. Kliedzējputni.

Avoti: ZvP

clambidae   lat.

1. Rituļvaboļu dzimta.

Avoti: LD

clambus   lat.

1. Rituļvaboļu dzimtas ģints.

Clambus punctulum— punktveida rituļvabole.

Avoti: LD

clan   novec.

1. Klans.

Avoti: KV

clangula   lat.

1. Pīļu apakšdzimtas ģints.

Clangula hyemalis— kākaulis.

Avoti: LD

claque   novec.

1. Klaķieri; algotu applaudētāju kopa.

Avoti: KV

clar.   saīs., mūz.

1. Klarnete (it. "clarinetto").

Avoti: Mūz

claret   novec.

1. Anglijā senāk mākslīga aromātiska vīna nosaukums; vēlāk sarkanā Bordo vīna nosaukums.

Avoti: KV

clarette   novec.

1. Gaiši sarkans liķieris, īpaši ķiršu; Francijā arī viegls, putojošs baltvīns.

Avoti: KV

clarinetto   mūz.

1. Klarnete.

Avoti: Mūz

clarino   it.

1. Trompete; agrāk partitūras solo trompete ar šaurāku piemutni, augstā skaņojumā.

Avoti: KV

clarkia   lat.

1. Klarkijas.

Clarkia elegans— gleznā klarkija.

Clarkia unguiculata— nagainā klarkija.

Avoti: LD, DaE

clarone   it.

1. Basklarnete.

Avoti: KV

classicum   lat.

1. Seno romiešu kara signāls; signāla taure.

Avoti: KV

clastidium   lat.

1. Hamesifonu klases rindas "Dermocarpales" ģints.

Clastidium setigerum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

clathraceae   lat.

1. Tīkleņu 2(1) dzimta.

Avoti: LD

clathroporinaceae   lat.

1. Asku ķērpju klases pirenulu rindas dzimta.

Avoti: LD

clathrus   lat.

1. Tīklenes 2(2).

Clathrus ruber— sarkanā tīklene.

Avoti: LD

clausilia   lat.

1. Vārpstiņgliemežu dzimtas ģints.

Clausilia dubia— margainais vārpstiņgliemezis.

Clausilia pumila— vālīšveida vārpstiņgliemezis.

Avoti: LD

clausiliidae   lat.

1. Vārpstiņgliemežu dzimta.

Avoti: LD

claustrales   lat.

1. Mūki.

Avoti: KV

claustrenses   lat.

1. Mūķenes.

Avoti: KV

claustrum   lat.

1. Klosteris.

Avoti: KV

clausula   mūz.

1. Nobeigums, kadence.

Avoti: Mūz

clavaria   lat.

1. Vālenes - bazīdijsēņu nodalījuma dzimta.

Clavaria ligula— mēles dižvālenes "Clavariadelphus ligula" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

clavariaceae   lat.

1. Bazīdiju ķērpju klases vāleņu dzimta.

Avoti: LD

clavariaceae   lat.

1. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases afilloforu rindas vāleņu dzimta.

Avoti: LD

clavariadelphus   lat.

1. Dižvālenes.

Clavariadelphus contortus— izlocītā dižvālene.

Clavariadelphus fistulosus— dobā dižvālene.

Clavariadelphus ligula— mēles dižvālene.

Clavariadelphus pistillaris— milzu dižvālene.

Clavariadelphus tuncatus— nošķeltā dižvālene.

Avoti: LD

clavecin   fr.

1. Klavieres.

Avoti: KV

claviceps   lat.

1. Vāleņstromsēņu dzimtas ģints.

Claviceps purpurea— melnie graudi.

Avoti: LD, PDE

clavicipitaceae   lat.

1. Vāleņstromsēņu dzimta.

Avoti: LD

clavicipitales   lat.

1. Vāleņstromsēņu rinda.

Avoti: LD

clavicorona   lat.

1. Vāleņu dzimtas ģints.

Avoti: LD

clavidiusculum   lat.

1. Hialoscifu dzimtas ģints "Cistella" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

clavis   lat.

1. Leksiski paskaidrojumi seno klasiķu vai bībeles tekstam.

2. Atslēga.

3. Klavieru vai ērģeļu taustiņš.

4. Pūšamo instrumentu vārstulis.

Avoti: KV, Mūz

clavulina   lat.

1. Vāleņu dzimtas ģints.

Avoti: LD

clavus   lat.

1. Purpura apšuve tunikas malā.

2. Varžacis.

Avoti: KV

clearing   novec.

1. Klīrings.

Avoti: TV

clearing-house   novec.

1. Norēķinu centrāle (bankās).

Avoti: LME

clematis   lat.

1. Mežvīteņi.

Clematis alpina— alpu atragēnes "Atragene alpina" nosaukuma sinonīms.

Clematis douglasii var. scottiae— Skotijas mežvītenis.

Clematis integrifolia— vesellapu mežvītenis.

Clematis jouiana— mežvīteņu suga.

Clematis macropetala— lielziedu mežvītenis.

Clematis montana— kalnu mežvītenis.

Clematis orientalis— austrumu mežvītenis.

Clematis recta— taisnais mežvītenis.

Clematis sibirica— alpu atragēnes "Atragene sibirica" nosaukuma sinonīms.

Clematis tangutica— Tangūtijas mežvītenis.

Clematis vitalba— baltais mežvītenis.

Clematis viticella— violetais mežvītenis.

Clematis x bronnstedtii— Bonšteta mežvītenis.

Clematis x durandii— Djuranda mežvītenis.

Avoti: LD, DaE

clementia   lat.

1. Lēnprātība, laipnība.

Avoti: KV

clenoninae   lat.

1. Dižsmeceri.

Avoti: LD

cleome   lat.

1. Kleomes.

Cleome hassleriana— dzeloņainā kleone.

Cleome serrulata— kleomju suga.

Cleome spinosa— dzeloņainās kleomes "Cleome hassleriana" nosaukuma sinonīms.

Avoti: DaE

clerc   fr.

1. Garīdznieka kārtai piederīgs; viduslaikos lasīt un rakstīt pratējs, mācīts cilvēks.

Avoti: KV

clericus   lat.

1. Katoļu garīdznieks.

Avoti: KV

cleridae   lat.

1. Skrudulīšu dzimta.

Avoti: LD

clerk   angļu val.

1. Komijs, nepatstāvīgs tirgotāja palīgs, kas ir tirgotāja dienestā uz pakalpojuma līguma pamata.

Avoti: KV

clerodendrum   lat.

1. Klerodendri.

Clerodendrum paniculatum— skarainais klerodendrs.

Clerodendrum thomsoniae— Tomsona klerodendrs.

Clerodendrum trichotomum— trīsdaļīgais klerodendrs.

Clerodendrum ugandense— Ugandas klerodendrs.

Avoti: DaE, TaE

clethra   lat.

1. Kletras.

Clethra alnifolia— alkšņlapu kletra.

Clethra barbinervis— kletru suga.

Avoti: DaE

clethrionomys   lat.

1. Kāmju dzimtas ģints.

Clethrionomys glareolus— rūsganā mežstrupaste.

Avoti: LD

cliche   fr.

1. Klišeja.

Avoti: KV

clientes   novec.

1. Senās Romas atkarīgi ļaudis, kam bij savi patroni (aizstāvji); tos neskaitīja par pilsoņiem, kaut gan faktiski viņi bij brīvi.

Avoti: KV

Clievenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Klievenhof - Klīves muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Elejas pagastā.

Avoti: KV

climaciaceae   lat.

1. Kociņsūnu dzimta.

Avoti: LD

climacium   lat.

1. Kociņsūnas.

Climacium dendroides— parastā kociņsūna.

Avoti: LD

climacocystis   lat.

1. Piepju sēņu dzimtas ģints.

Climacocystis borealis— piepju sēņu suga, kas izraisa koksnes balto trupi.

Avoti: LD

climacodon   lat.

1. Klimakodonas - bazīdiju sēņu afilloforu rindas adateņu dzimtas ģints.

Climacodon septentrionale— ziemeļu klimakodona.

Avoti: LPE

climacteridae   lat.

1. Stumbrložņu dzimta.

Avoti: ZvP

climacteris   lat.

1. Stumbrložņas.

Climacteris affinis— baltuzacu stumbrložņa.

Climacteris leucophaea— baltrīkles stumbrložņa.

Climacteris picumnus— rudā stumbrložņa.

Climacteris placens— Jaungvinejas stumbrložņa.

Avoti: ZvP

clinopodium   lat.

1. Smaržmētras.

Clinopodium vulgare— parastā smaržmētra.

Avoti: LD

cliostomum   lat.

1. Lecideju dzimtas ģints.

Cliostomum graniforme— šīs ģints suga.

Cliostomum griffithii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

clisodon   lat.

1. Pūkbišu dzimtas ģints.

Clisodon furcatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

clithris   lat.

1. Clithris quercina - hipodermu dzimtas sugas "Colpoma quercina" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

clitocybe   lat.

1. Piltuvenes.

Clitocybe clavipes— biezkāta piltuvene.

Clitocybe dealbata— lauka piltuvene.

Clitocybe geotropa— dzeltenpelēkā piltuvene.

Clitocybe radicellata— apsarmotā piltuvene.

Clitocybe rivulosa— pļavas piltuvene.

Avoti: LD

clitopilus   lat.

1. Plūmenes - sārtlapīšu dzimtas sēņu ģints.

Clitopilus prunulus— zīdainā plūmene.

Avoti: LD

clitoria   lat.

1. Klitorijas.

Clitoria ternatea— Ternatas klitorija.

Avoti: TaE, Wi

clivia   lat.

1. Klīvijas.

Clivia miniata— klīviju suga.

Clivia miniata— mīnija klīvija.

Clivia nobilis— cēlā klīvija.

Avoti: PDE, DaE, TaE

clivina   lat.

1. Racējskrejvaboļu apakšdzimta, >400 s., Latvijā konstatētas 2 s.

Avoti: LD

CLL   med.

1. Hroniska limfocitārā leikoze (angļu "chronic lymphocytic leukemia").

Avoti: MSV

cloacotaenia   lat.

1. Pundurlenteņu dzimtas ģints.

Cloacotaenia megalops— kloākas pundurlentenis.

Avoti: LD

cloeon   lat.

1. Betīdu dzimtas ģints.

Cloeon dipterum— divspārnu viendienīte.

Avoti: LD

clossiana   lat.

1. Purvraibeņi.

Clossiana freija— mazais purvraibenis.

Clossiana frigga— lielais purvraibenis.

Clossiana selene— parastais purvraibenis.

Avoti: LD

closterium   lat.

1. Klostērijas.

Closterium abruptum— klostēriju suga.

Closterium acerosum— klostēriju suga.

Closterium acutum— klostēriju suga.

Closterium archerianum— klostēriju suga.

Closterium costatum— klostēriju suga.

Closterium ehrenbergii— klostēriju suga.

Closterium gracile— klostēriju suga.

Closterium intermedium— klostēriju suga.

Closterium jenneri— klostēriju suga.

Closterium kuetzingii— klostēriju suga.

Closterium leibleinii— klostēriju suga.

Closterium libellula— klostēriju suga.

Closterium lunula— klostēriju suga.

Closterium moniliferum— klostēriju suga.

Closterium parvulum— klostēriju suga.

Closterium rostratum— klostēriju suga.

Closterium striolatum— klostēriju suga.

Closterium turgidum— klostēriju suga.

Avoti: LD

clostridium   lat.

1. Klostrīdijas.

Clostridium acidiurmici— klostrīdiju suga.

Clostridium botulinum— klostrīdiju suga, Botulisma nūjiņa.

Clostridium butyricum— klostrīdiju suga.

Clostridium chauvoei— klostrīdiju suga.

Clostridium felsineum— klostrīdiju suga.

Clostridium histolyticum— klostrīdiju suga, gāzes gangrēnas izraisītājs.

Clostridium novyi— klostrīdiju suga.

Clostridium pasteurianum— klostrīdiju suga.

Clostridium perfringens— klostrīdiju suga, gāzes gangrēnas izraisītājs.

Clostridium septicum— klostrīdiju suga.

Clostridium tetani— klostrīdiju suga, stingumkrampju izraisītājs.

Avoti: LD, PDE

cloze   žarg.

1. Apģērbs.

Avoti: JV

CLP   saīs.

1. Čīles peso; Čīles Republikas valūtas kods, sīknauda - sentavo.

Avoti: PnR

clubiona   lat.

1. Maiszirnekļu dzimtas ģints.

Clubiona lutescens— šīs ģints suga.

Clubiona phragmitis— šīs ģints suga.

Clubiona reclusa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

clubionidae   lat.

1. Maiszirnekļu dzimta.

Avoti: LD

clupea   lat.

1. Siļķu dzimtas ģints.

Clupea harengus— Atlantijas siļķe.

Clupea harengus membras— Atlantijas siļķes pasuga, kas mīt Baltijas jūrā, jeb reņģe.

Avoti: LD, PDE

clupeidae   lat.

1. Siļķu dzimta.

Avoti: LD

clupeiformes   lat.

1. Siļķveidīgie.

Avoti: PDE

clussia   lat.

1. Klusijas.

Avoti: PDE

clypeosphaeria   lat.

1. Klipeosfēriju dzimtas ģints.

Clypeosphaeria mamillana— šīs ģints suga.

Clypeosphaeria notarisii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

clytra   lat.

1. Lapgraužu dzimtas ģints.

Clytra quadripunctala— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Cm   saīs.

1. Kirijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

cm   saīs.

1. Centimetrs (1/100 m).

Avoti: i1

CM

1. saīs., vietv. Kamerūna, valsts divburtu kods.

2. Skaitļa 900 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: LpA

Cmelova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Sventokšiskas vojevodistē, 3180 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1505.-1869. g. un kopš 1962. g.

Avoti: Wi

CMIIW   saīs.

1. Palabo mani, ja kļūdos (angļu "correct me if I'm wrong"; īsziņās).

Avoti: īsz

CML

1. med. Hroniska mielogēnā leikoze (saīs. no angļu "chronic mvelogenous leukemia").

2. Skaitļa 950 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: MSV

cmm.   saīs., novec.

1. Kubikmilimetrs.

Avoti: KV

CMP   saīs.

1. Celtniecības un montāžas pārvalde (kopā ar nosaukumu, kārtas numuru, piem., 42. Olaines CMP).

Avoti: i1

CMR   saīs., vietv.

1. Kamerūna, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

CMV

1. saīs., med. Citomegalovīrusi.

2. Skaitļa 905 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: VE

CMYK   poligr.

1. Krāsu sistēma, kas sastāv no četrām krāsām: C - (Cyan) zila, M - (Magenta) sarkanā jeb fuksīna, Y - (Yellow) dzeltena, K - (black) melnā; ciānfuksīndzeltenmelnā krāsu sistēma.

Avoti: ZTV

CN   saīs., vietv.

1. Ķīna, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

Cna   vietv.

1. Upe Krievijā, Tambovas un Rjazaņas apgabalā, Mokšas kreisā krasta pieteka, garums 465 km.

Avoti: PZT

cnidaria   lat.

1. Knidārijas.

Avoti: PDE

cnidium   lat.

1. Knīdijas.

Cnidium dubium— mānīgā knīdija.

Avoti: LD

cnidosporidia   lat.

1. Dzeļsporaiņi.

Avoti: LD

Cnori   vietv.

1. Pilsēta Gruzijas austrumos, Alazani upes ielejā, 6700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

CNN   saīs.

1. ASV kabeļtelevīzijas kompānija (angļu "Cable News Networks").

Avoti: i1

CNS   med.

1. Centrālā nervu sistēma (angļu "central nervous system").

Avoti: MSV

cnt   saīs.

1. Centners (arī c, q).

Avoti: i1

CNY   saīs.

1. Juaņa renminbi; Ķīnas Tautas Republikas valūtas kods, sīknauda - dzjao (1/10) un fiņa (1/100).

Avoti: PnR

Co   saīs.

1. Kobalts (ķīm. elements).

Avoti: i1

CO   saīs.; ķīm.

1. ķīm. Oglekļa oksīds jeb tvana gāze.

Avoti: CaF

CO   saīs.; vietv.

1. vietv. Kolumbija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

Co.   saīs.

1. Kompānija (firmu nosaukumos).

Avoti: i1

coach   angļu

1. Treneris, mājskolotājs, komandas vadītājs.

Avoti: LEV

coastcon   novec.

1. Standartčārtera nosaukums ogļu kravu pārvadājumiem Anglijas piekrastē un Ziemeļu jūrā.

Avoti: TV

cobaea   lat.

1. Kobejas.

Cobaea scandens— kāpelējošā kobeja.

Avoti: PDE, DaE

cobalkāja   apv.

1. Cobalkāju vista - vista ar apspalvotām kājām.

Avoti: EH

cobals   apv.

1. Vista ar apspalvotām kājām.

Avoti: EH

cobele   apv.

1. No koka mizas gatavota vācele ogošanai.

Avoti: ME

cobelis   novec.

1. Sabulis.

Avoti: KV

coberis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cobers   apv.

1. Sekmju vērtējums, atzīme - divnieks.

Avoti: ViV

cobēt   apv.

1. Lēnām nākt, čāpot.

Avoti: EH

cobiķis   apv.

1. Lēns, neveikls cilvēks.

2. Dusmīgs, nepatīkams cilvēks.

Avoti: ME, EH

cobiķis   apv.

1. Nesaticīgs cilvēks.

2. Ādenis.

Avoti: EH

cobitidae   lat.

1. Zivju klases karpveidīgo kārtas akmeņgraužu dzimta.

Avoti: LD

cobitis   lat.

1. Zivju klases karpveidīgo kārtas akmeņgraužu dzimtas ģints.

Cobitis taenia— akmeņgrauzis, šīs ģints suga.

Avoti: LD

cobliņš   apv.

1. Lēnīgs cilvēks.

Avoti: EH

COBOL   inf.

1. Programmēšanas valoda, kas izmantojama, lai risinātu ekonomiskus un komerciālus datu apstrādes uzdevumus, kuros ir liela apjoma faili.

Avoti: D89

cobums   apv.

1. Caurums.

Avoti: BsV

Coca-Cola

1. Kokakola.

Avoti: PL

cocans   apv.

1. Kāds, kas ir satīstīts daudzās drēbēs un tāpēc neveikli pārvietojas.

2. Paaudzies bērns.

Avoti: EH

coccidia   lat.

1. Kokcīdiju kārta.

Avoti: PDE

coccidiomorpha   lat.

1. Kokcīdiju klase.

Avoti: LD

coccinella   lat.

1. Mārīšu dzimtas ģints.

Coccinella septempunctata— septiņpunktu mārīte.

Avoti: LD

coccinellidae   lat.

1. Mārīšu dzimta.

Avoti: LD

coccodea   lat.

1. Bruņutis.

Avoti: LD

coccomonas   lat.

1. Fakotu dzimtas ģints.

Coccomonas orbicularis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

coccomyces   lat.

1. Hipodermu dzimtas ģints.

Coccomyces hiemalis— šīs ģints suga, kas ir sēnes "Cylindrosporium hiemale" teleomorfa.

Avoti: LD

coccomyxa   lat.

1. Ankistrodesmu dzimtas ģints.

Coccomyxa dispar Chod.— šīs ģints suga.

Coccomyxa lacustris— šīs ģints suga.

Coccomyxa solorinae— šīs ģints suga.

2. Gleocistu dzimtas ģints.

Coccomyxa dispar Schmidle— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cocconeis   lat.

1. Kramaļģu nodalījuma ahnantu dzimtas ģints, 50 s., Latvijā konstatētas 3 sugas.

Cocconeis placentula— šīs ģints suga.

Cocconeis pediculus— šīs ģints suga.

Cocconeis scutellum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

coccothraustes   lat.

1. Dižknābji.

Coccothraustes carnipes— kadiķu dižknābis.

Coccothraustes coccothraustes— parastais dižknābis.

Coccothraustes migratorius— Ķīnas dižknābis.

Coccothraustes personatus— Japānas dižknābis.

Coccothraustes vesperinus— Amerikas dižknābis.

Avoti: LD

coccus   lat.

1. Bruņutu apakškārtas ģints.

Coccus hesperidum— mīkstā augmāju bruņuts.

Avoti: LD

coceris   apv.

1. Kārba adatām.

Avoti: ME

cochleria   lat.

1. Trūkumzāles.

Cochleria officinalis— arktiskā trūkumzāle.

Avoti: DaE

cochlicopa   lat.

1. Gludgliemežu dzimtas ģints.

Cochlicopa lubrica— parastais gludgliemezis.

Avoti: LD

cochlicopidae   lat.

1. Gludgliemežu dzimta.

Avoti: LD

cochlidion   lat.

1. Gliemežtauriņu dzimtas ģints.

Cochlidion limacodes— lielais gliemežtauriņš.

Avoti: LD

cochlodina   lat.

1. Vārpstiņgliemežu dzimtas suga.

Cochlodina orthostoma— taisnmutes vārpstiņgliemezis.

Avoti: LD

cochylidae   lat.

1. Māņtinēju dzimta.

Avoti: LD

cochylis   lat.

1. Māņtinēju dzimtas ģints.

Cochylis epilinana— linu pogaļu tinējs.

Avoti: LD

cocili

1. Indiāņu tauta, dzīvo Meksikas dienvidaustrumos, valoda pieder pie maijosoku saimes maiju zara, tuvu radniecīgi celtaliem, reliģija - katolicisms, stipras seno kultu paliekas.

Avoti: PZT

cocis   apv.

1. Suns (bērnu valodā).

Avoti: ME

cockney   angļu

1. Londonas dialekts; nievājoša to Londonas iedz. iesauka, kuri runā šajā dialektā.

Avoti: LEV

COCOM   saīs.

1. Eksporta kontroles koordinācijas komiteja (angļu "Coordinating Committee for East-West Trade Policy").

Avoti: i1

cocoris   apv.

1. Kārba adatām.

Avoti: ME

cocos   lat.

1. Kokospalmas.

Cocos nucifera— kokospalma.

Avoti: PDE

COD   saīs., vietv.

1. Kongo Demokrātiskā Republika, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

coda   mūz.

1. Skaņdarba noslēgums, beigu posms.

2. Klasiskajā dejā ātra tempa nobeiguma daļa.

Avoti: Mūz

Code   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Bauskas novadā 7 km no Bauskas, pagasta centrs.

2. Codes pagasts - pagasts Bauskas novadā, robežojas ar Mežotnes, Dāviņu, Vecsaules, Ceraukstes pagastu un Bauskas pilsētu, kā arī ar Rundāles un Iecavas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Zohden, krieviski - Codenskaja.

Codes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā neliela daļa pirmskara Codes pagasta teritorijas tika pievienota tagadējam Mežotnes pagastam (Bērzu unJumpravas apkaime), savukārt Codes pagastā iekļāva bijušā Bauskas pagasta ziemeļu daļu Lielupes un Mēmeles labajā krastā ar Derpeles un Rudzukroga apkaimi.

Avoti: LPag, LC, LE1

Codenskaja   vietv., vēst.

1. Bauskas novada Codes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Codest   saīs.

1. Eiropas Zinātnes un tehnoloģiju attīstības komiiteja (fr. "Comite de developpment europeen de la science et de la technologie").

Avoti: PnR

codex   lat.

1. Likumu grāmata; Senajā Romā ar šo vārdu apzīmēja grāmatu no vairākiem vaskotiem dēlīšiem; vēlāk papirusa un pergamenta grāmatas.

Codex Alexandrinus— viens no nozīmīgākajiem Bībeles rokrakstiem, uzrakstīts 5. gs., ietver Veco Derību un lielu daļu Jaunās Derības.

Codex Bezae— evaņģēliju un Apustuļu darbu grieķu un latīņu teksta, kā arī 3. Jāņa vēstules fragmenta latīņu teksta manuskripts, kuru 1581. g. Kembridžas universtātei uzdāvināja šveiciešu rakstnieks T. Bēza.

Codex Ephraemi— Bībeles sengrieķu 5. gs. manuskripts, kas tagad atrodas Parīzē, Nacionālajā bibliotēkā; satur visas Jaunās Derības grāmatas izņemot Pāvila 2. vēstuli tesaloniķiešiem un Jāņa 2. vēstuli.

Codex Sinaiticus— viens no nozīmīgākajiem Jaunās Derības rokrakstiem, kas uzrakstīts 4. gs. un ietver visu Jauno Derību un Vecās Derības otro pusi.

Codex Vaticanus— vecākais zināmais pergamenta Bībeles teksta manuskripts, kas uzrakstīts ap 350. gadu, kopš 1475. g. glabājas Vatikāna bibliotēkā.

Avoti: KV, RtV

codiaeum   lat.

1. Kodijas - eiforbiju dzimtas ģints.

Codiaeum variegatum— raibā kodija.

Avoti: TaE

codicilli   lat.

1. Nelieli vaskoti galdiņi, ko Romā lietoja testamentu papildinājumu uzrakstiem.

Avoti: KV

codieši

1. Bauskas novada Codes pagasta apdzīvotās vietas "Code" iedzīvotāji.

Avoti: V1

codium   lat.

1. Kodijas - briopsīdu rindas zaļaļģu ģints.

Codium bursa— kodiju suga.

Codium fragile— kodiju suga.

Codium ritteri— kodiju suga.

Codium vermilara— kodiju suga.

Avoti: TaE

codonopsis   lat.

1. Kodonopši.

Codonopsis clematidea— mežvīteņu kodonopsis.

Avoti: DaE

coeducation   novec.

1. Kopmācība zēniem un meitenēm.

Avoti: KV

coelastrum   lat.

1. Celastras.

Coelastrum cambricum— šīs ģints suga.

Coelastrum cubicum— šīs ģints suga.

Coelastrum microporumum— šīs ģints suga.

Coelastrum proboscideum— šīs ģints suga.

Coelastrum reticulatum— šīs ģints suga.

Coelastrum sphaericum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

coelenterata   lat.

1. Zarndobumaiņi.

Avoti: LD

coelioxys   lat.

1. Griezējbišu dzimtas ģints.

Avoti: LD

coelocaulon   lat.

1. Usneju dzimtas ģints.

Coelocaulon aculeatum— šīs ģints suga.

Coelocaulon muricatum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

coeloglossum   lat.

1. Dobziedes.

Coeloglossum viride— zaļā dobziede.

Avoti: LD

coelogyne   lat.

1. Celogīnes.

Coelogyne cristata— sekstainā celogīne.

Coelogyne lawrenceana— Lorensa celogīne.

Avoti: PDE, TaE

coelomycetes   lat.

1. Celomicētes.

Avoti: LD

coelosphaerium   lat.

1. Hrookoku klases rindas "Chroococcales" zilaļģu ģints.

Coelosphaerium anomalum— šīs ģints suga.

Coelosphaerium dubium— šīs ģints suga.

Coelosphaerium kuetzingianum— šīs ģints suga.

Coelosphaerium minutissimum— šīs ģints suga.

Coelosphaerium natans— šīs ģints suga.

Avoti: LD

coemeterium   lat.

1. Kapsēta, atpūtas, atdusas vieta.

Avoti: KV

coemptio   lat.

1. Senajā Romā viens no likumīgās jeb romiešu laulības noslēgšanas veidiem, ar ko sieva nokļuva vīra varā ar visu savu mantu un bērniem, kas piedzima šai laulībā.

Avoti: KV

coenaculum   lat.

1. Ēdamistaba un arī augšstāvs seno romiešu ģimenes mājās.

Avoti: KV

coenagrion   lat.

1. Krāšņspārītes.

Coenagrion hastulatum— kršņspārīšu dzimta.

Coenagrion pulchellum— kršņspārīšu dzimta.

Avoti: LD

coenagrionidae   lat.

1. Krāšņspāru dzimta.

Avoti: LD

coenobium   lat.

1. Kopdzīves vieta, klosteris.

Avoti: KV

coenococcus   lat.

1. Gleocistu dzimtas ģints.

Coenococcus planctonica— šīs ģints suga.

Avoti: LD

coenonympha   lat.

1. Sīksamteņi.

Coenonympha glycerion— sīksamteņu suga.

Coenonympha hero— meža sīksamtenis.

Coenonympha pamphilus— parastais sīksamtenis.

Avoti: LD

coereba   lat.

1. Austrumķauķu dzimtas ģints.

Coereba flaveola— cukurķauķis.

Avoti: ZvP

coffea   lat.

1. Kafijkoki.

Coffea arabica— Arābijas kafijkoks.

Coffea canephora— Kongo kafijkoks.

Avoti: PDE

Cofingene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (fr. "Zofingue", vācu un it. "Zofingen"), Ārgavas kantonā, 11100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

COG   saīs., vietv.

1. Kongo, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

cogans   apv.

1. Iedomīgs, spītīgs un nesaticīgs cilvēks, kurš ir augstās domās par sevi.

Avoti: ME, EH

cognatio   lat.

1. Asins radniecības saites, ko nodibina vai nu laulība, vai kas pastāv arī bez tās.

Cognatio spiritualis— garīga radniecība.

Avoti: KV

cognatus   lat.

1. Asins radinieks, saistīts ar dzimšanu.

Avoti: KV

cognitio   lat.

1. Atziņa, izziņa, izpratne.

Cognitio innata— iedzimtā atziņa.

Avoti: RtV

cognomen   lat.

1. Pievārds, pavārds.

Avoti: KV

cohums   žarg.

1. Caurums.

Avoti: Žrg

coiffeur   fr.

1. Frizieris.

Avoti: KV

coins   žarg.

1. Lielisks.

Avoti: SLG

cointreau   fr.

1. Baltais liķieris, kontro.

Avoti: LEV

coitus   lat.

1. Dzimumu satiksme.

Coitus a la vache— dzimumakts no aizmugures, sievietei tupot uz ceļiem.

Coituas a tegro— visas dzimumakta pozas, ko izdara no mugurpuses.

Coitus fecundus— dzimumakts, kas beidzas ar apaugļošanos.

Coitus interruptus— pirms sēklas noiešanas pārtraukts dzimuma satiksmes akts (lai novērstu grūtniecību).

Coitus per anum— anālie dzimumsakari.

Coitus per os— felācija.

Coitus reservatus— dzimumakts, kura laikā vīrietis sēklas izšļākšanos vai nu stipri novilcina, vai apspiež pavisam.

Avoti: KV, MeE, LME

coizīts   lat.

1. Rombiskas singonijas minerāls HCa2Al3Si3O13, epidota grupas ar dzelzi nabagākais loceklis, pelēks, no dzelteni pelēka līdz zaļam.

Avoti: LD

COK   saīs., vietv.

1. Kuka salas, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

cokara   apv.

1. Savērptas dzijas, diegu grodums.

Avoti: ME, VeAT

cokars   apv.

1. Savērptas dzijas, diegu grodums.

Avoti: ME, VeAT

cokols   -a, v.

1. arhit. Pamatu, arī pagraba sienu virszemes daļa (ēkai), kas atšķiras ar materiālu vai apdari.

2. tehn. Detaļa (spuldzes, elektronu lampas) pareizai un drošai ieslēgšanai apgaismošanas tīklā vai radiotehniskā shēmā.

Avoti: LLVV

cokolstāvs   -a, v.; arhit.

1. Nedaudz zemē iedziļināts (ēkas) apakšējais stāvs, kas var atšķirties ar apdari.

Avoti: LLVV

coks   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

cokteris   žarg.

1. Caurums.

Avoti: SLG

cokums   žarg.

1. Caurums.

Avoti: SLG

coķis   žarg.

1. Caurums.

Avoti: SLG

col   mūz.

1. Ar.

Avoti: Mūz

COL   saīs., vietv.

1. Kolumbija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

cola   lat.

1. Kolas 1.

Cola acuminata— nosmailotā kola.

Cola nitida— spožā kola.

Avoti: PDE

colacium   lat.

1. Eiglēnaļģu nodalījuma ģints.

Colacium calvum— šīs ģints suga.

Colacium cyclopicola— šīs ģints suga.

Colacium sideropus— šīs ģints suga.

Colacium vesiculosum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

colchicum   lat.

1. Vēlziedes.

Colchicum aggripinum— Agripinas vēlziede.

Colchicum autumnale— rudens vēlziede.

Colchicum byzantinum— Bizantijas vēlziede.

Colchicum cilium— skropstainā vēlziede.

Colchicum luteum— dzeltenā vēlziede.

Colchicum speciosum— krāšņā vēlziede.

Avoti: LD, DaE

colembola   lat.

1. Kolembolas.

Avoti: PDE

coleochaetaceae   lat.

1. Ulotrihu rindas dzimta.

Avoti: LD

coleochaete   lat.

1. Ulotrihu rindas dzimtas "Coleochaetaceae" ģints.

Coleochaete pulvinata— šīs ģints suga.

Coleochaete scutata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

coleochlamys   lat.

1. Harāciju dzimtas ģints.

Coleochlamys apoda— šīs ģints suga.

Avoti: LD

coleophora   lat.

1. Makstkožu dzimtas ģints.

Coleophora anatipenella— ābeļu makstkodes "Coleophora bernoulliella" nosaukuma sinonīms.

Coleophora bernoulliella— ābeļu makstkode.

Coleophora laricella— lapegļu makstkode.

Avoti: LD

coleophoridae   lat.

1. Makstkožu dzimta.

Avoti: LD

coleoptera   lat.

1. Vaboles.

Avoti: LD

coleosporiaceae   lat.

1. Koleosporiju dzimta.

Avoti: LD

coleosporium   lat.

1. Koleosporijas.

Coleosporium campanulae— koleosporiju suga.

Coleosporium clematidis— koleosporiju suga.

Coleosporium petasitis— koleosporiju suga.

Coleosporium sonchi— koleosporiju suga.

Coleosporium tussilaginis— koleosporiju suga.

Avoti: LD

coleroa   lat.

1. Ventūriju dzimtas ģints.

Coleroa robertiani— šīs ģints suga.

Coleroa vaccinii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

coleus   lat.

1. Skaistnātres.

Coleus blumei— greznā skaistnātre jeb Blūma koleja.

Avoti: DaE

coli

1. Indiāņu cilts no tukanu cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas un Kolumbijas robežrajonos, kā arī Peru ziemeļos, Ekvadoras un Kolumbijas robežrajonā, valoda pieder pie īpašas tukanu valodu saimes, spēcīgas tēvas ģints paražas, animistiski ticējumi, šamanisms.

Avoti: PZT

colla   -as, s.

1. Garuma mērvienība - 2,54 centimetri (angļu un vecajā krievu mērvienību sistēmā) vai 2,36 centimetri (vācu mērvienību sistēmā), arī 1/12 pēdas = 24,74 mm; un decimālcolla = 1/10 pēdas = 29,69 mm.

2. žarg. Pārnesums (piem., divritenim).

Avoti: LLVV, SLG

collāt   apv.

1. Lēnām iet (par cilvēkiem un dzīvniekiem).

Avoti: ME

colle   novec.

1. Colla.

Avoti: LME

collega   lat.

1. Kolēģis.

Avoti: KV

college   angļu val.

1. Koledža.

Avoti: KV

collegia   lat.

1. Garīgas mācību iestādes misionāru sagatavošanai katoļu ticības izplatīšanai.

Avoti: KV

collema   lat.

1. Kolēmu dzimtas ģints.

Collema auriculatum— šīs ģints suga.

Collema callopismum— šīs ģints suga.

Collema crispum— šīs ģints suga.

Collema flaccidum— šīs ģints suga.

Collema nigrescens— šīs ģints suga.

Collema tenax— šīs ģints suga.

Collema tunnaeforme— šīs ģints suga.

Avoti: LD

collemataceae   lat.

1. Kolēmu dzimta.

Avoti: LD

collembola   lat.

1. Kolembolas.

Avoti: LD

collēt   apv.

1. Zagt (ko sīku, nelielu).

2. Ātri iet.

Avoti: ViV, EH

colletes   lat.

1. Zīdbišu dzimtas ģints.

Colletes daviesanus— šīs ģints suga.

Colletes fodiens— šīs ģints suga.

Colletes succinctus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

colletidae   lat.

1. Zīdbišu dzimta.

Avoti: LD

colletotrichum   lat.

1. Melankoniju dzimtas ģints, kuras vairāku sugu anamorfas aprakstītas kā gnomoniju dzimtas sugas, bet citas kā gleosporiju ģints.

Colletotrichum gloeosporioides— šīs ģints suga.

Colletotrichum lindemuthianum— šīs ģints suga.

Colletotrichum lini— šīs ģints suga.

Avoti: LD

collīgs   apv.

1. Collu biezs.

Avoti: ViV

Collikona   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Zollikon"), Cīrihes kantonā, 12300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

collmērs   -a, v.

1. Mērs ar iedaļām collās (un centimetriem otrā pusē).

2. žarg. Galdnieka lineāls.

Avoti: LLVV, SLG

collocalia   lat.

1. Salangsvīres.

Avoti: LD

colls   apv.

1. Colla (aptuveni 2,54 cm).

Avoti: KiV

collštoks   apv.

1. Galdnieka collmērs.

2. žarg. Lineāls.

Avoti: ViV, Žrg, SLG

collumērs   apv.

1. Collmērs.

Avoti: KiV

collybia   lat.

1. Vērdiņsēnes.

Collybia butyracea— sviesta vērdiņsēne.

Collybia cirrhata— skropstainā vērdiņsēne.

Collybia dryophila— nobiru vērdiņsēne.

Collybia velutipes— samtainās ziemenes "Flammulina velotipes" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

colmērs   apv.

1. Collmērs.

Avoti: ĒiV

colobaea   lat.

1. Gliemežmušu dzimtas ģints.

Avoti: LD

colocasia   lat.

1. Kolokāzijas.

Colocasia esculenta— ēdamā kolokāzija jeb taro 1.

Avoti: DaE, PDE

colonel   fr.

1. Pulkvedis.

Avoti: KV

colonus   lat.

1. Sākumā zemnieks, vēlāk dzimtcilvēks.

Avoti: KV

colpoma   lat.

1. Hipodermu dzimtas ģints.

Colpoma quercina— šīs ģints suga.

Avoti: LD

COLREGS   saīs., jūrn.

1. Starptautisko noteikumu sistēma, kas nosakakuģa vadītāja rīcību, lai izvairītos no kuģu sadursmes jūrā (angļu "International Regulations for the Prevention of Collisions at Sea").

Avoti: JūV

coltricia   lat.

1. Himenohēšu dzimtas ģints.

Coltricia perennis— viengadīgā sausene.

Avoti: LD

colubridae   lat.

1. Zalkšu dzimta.

Avoti: LD

columba   lat.

1. Baložu ģints.

Columba livia— klinšu balodis.

Columba oenas— meža balodis.

Columba palumbus— lauka balodis.

Avoti: LD

columbarium   lat.

1. Kapu telpa ar mazām nišām sienās pīšļu urnu novietošanai.

Avoti: KV

columbicola   lat.

1. Grauzējutu apakškārtas ģints.

Columbicola columbae— baložu spalvgrauzis.

Avoti: LD

columbidae   lat.

1. Baložu dzimta.

Avoti: LD

columbiformes   lat.

1. Baložveidīgie.

Avoti: LD

columella   lat.

1. Cilindrgliemežu dzimtas ģints.

Columella edentula— bezzobainais cilindrgliemezis.

Avoti: LD

columna   lat.

1. Kolonna, tektonisks atbalsta elements.

Avoti: KV

columnea   lat.

1. Kolumnejas.

Columnea hirta— īsmatainā kolumneja.

Columnea microphylla— sīklapu kolumneja.

Avoti: TaE

colutea   lat.

1. Kolutejas.

Colutea arborescens— kokveida koluteja.

Colutea x media— vidējā koluteja.

Colutea orientalis— austrumu koluteja.

Avoti: LD

colydiidae   lat.

1. Spraugložņu dzimta.

Avoti: LD

colymbetes   lat.

1. Dīķenieces.

Avoti: LD

coļs   sar.; nevēl.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

COM   saīs.

1. vietv. Komoras, valsts trīsburtu kods.

2. inf. Kopējais objekta modelis (angļu "Common Object Model") - firmas "Microsoft" izstrādāta specifikācija tādu programmatūras komponentu veidošanai, kurus var apvienot programmās vai ar kuriem var papildināt programmas, kas darbojas operētājsistēmas "Microsoft Windows" vidē.

COM pieslēgvieta— seriālā pieslēgvieta datu apmaiņai personālajos datoros.

COM ports— COM pieslēgvieta.

Avoti: D3

com!   saīs.

1. Komilitonis; studentu korporācijas biedra, kas saņēmis krāsas, uzruna rakstveidā.

com!com!   saīs.

1. Komilitoņi; studentu korporācijas biedru uzruna rakstveidā (daudzskaitlī).

comarum   lat.

1. Vārnkājas.

Comarum palustre— purva vārnkāja.

Avoti: LD

comatrichia   lat.

1. Stemonītu dzimtas ģints.

Comatrichia typhoides— šīs ģints suga.

Avoti: LD

come   it.

1. Kā.

Come prima— kā sākumā.

Come sopra— kā augšā.

Avoti: KV

COMECON   saīs., vēst.

1. Savstarpējās ekonomiskās palīdzības padome (angļu "Council for Mutual Economic Aid"), SEPP - institūcija Austrumu bloka valstu ekonomiskās politikas koordinācijai; dib. 1949 (c. Maskavā), likvidēta 1991.

Avoti: LEV

Comedi   saīs.

1. Komerciālu elektronisko datu apmaiņa ("commerce electronic data exchange").

Avoti: PnR

comedia   sp.

1. Spāniešu teātra ziedu laikos laicīgu drāmu nosaukums, neatkarīgi no tā, vai saturs ir jautrs vai nopietns.

Avoti: KV

comes   lat.

1. Pavadonis.

2. mūz. Atbilde fūgā.

Avoti: KV, Mūz

Comext   saīs.

1. ES Ārējās tirdzniecības statistikas datubāze.

Avoti: PnR

comico   mūz.

1. Komiski; jocīgi.

Avoti: ML

cominciare   mūz.

1. Iesākt.

Avoti: Mūz

comitātus   lat.

1. Grāfiste.

Avoti: KV

comitia   lat.

1. Trīs līmeņu (tautas vai pārstāvju) sapulces Romas komūnu organizācijā.

Avoti: KV

commedia   it.

1. Itāliešu literatūra, sākumā katrs itāliešu valodā sacerēts dzejas darbs ar bēdīgu sākumu un priecīgām beigām.

Avoti: KV

commelina   lat.

1. Komelīnas.

Commelina communis— parastā komelīna.

Avoti: LD

commelinaceae   lat.

1. Komelīnu dzimta.

Avoti: LD

commelinales   lat.

1. Komelīnu rinda.

Avoti: LD

commelinidae   lat.

1. Komelīnu apakšklase.

Avoti: LD

commemoratio   lat.

1. Pieminēšana.

Commemoratio omnium fidelium— visu dvēseļu (mirušo piemiņas) diena.

Commemoratio omnium sanctorum— visu svēto diena.

Avoti: KV

commendamus   lat.

1. Mēs ieteicam; formula, ar ko pāvests apstiprināja izvēlēto kardinālu.

Avoti: KV

commentarii   lat.

1. Melnraksts, īpaša veida piezīmes, sagatavošanās darbi, runas uzmetums.

Avoti: KV

commercium   lat.

1. Romiešu pilsoņu tiesība iegūt un paturēt romiešu īpašumu šī vārda stingrā nozīmē.

Avoti: KV

commilito   lat.

1. Komilitonis.

Avoti: KV

commiphora   lat.

1. Mirškrūmi.

Avoti: PDE

commis   lat.

1. Komijs.

Avoti: KV

commixtio   lat.

1. Īpašuma iegūšana.

Avoti: KV

commodatum   lat.

1. Romiešu līgums, ar ko lietu nodeva citai personai ar noteikumu, atdot to atpakaļ tai pašā stāvoklī.

Avoti: KV

commodite   fr.

1. Ateja (ērtība).

Avoti: KV

commodo   mūz.

1. Ērti, mierīgi.

Avoti: Mūz

commodum   lat.

1. Viss tas, kas vēlāk pievienojas pirmam prasījuma priekšmetam.

Avoti: KV

Commomwealth   angļu

1. Britu sadraudzība.

Avoti: LEV

commonitorium   lat.

1. Atgādinājuma raksts.

Avoti: KV

communique   fr.

1. Oficiāls ziņojums.

Avoti: KV

comodo   it.

1. Ērti.

A suo comodo— pēc patikas, kā ērtāk.

Avoti: KV

comp.   saīs., fr.

1. Sabiedrība (franču "Compagnie").

Avoti: TV

comparatio   lat.

1. Salīdzinājums, salīdzināšana.

Avoti: KV

compensatio   lat.

1. Parāda dzēšana ar tādas pašas šķiras pretprasījuma ieskaitu.

Avoti: KV

complaisance   fr.

1. Laipnība, pakalpība.

Avoti: KV

complaisant   fr.

1. Pakalpīgs.

Avoti: KV

complet   fr.

1. Saskaņots apģērbs.

Avoti: KV

compluvium   lat.

1. Seno romiešu ģimenes mājās ātrija neapjumtā vidējā daļa.

Avoti: KV

compositae   lat.

1. Kurvjziežu dzimtas "Asteraceae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

compositio   lat.

1. Seno romiešu sodu sistēmā atlīdzība, ko vainīgajam un viņa dzimtai jāmaksā cietušajam vai viņa dzimtai.

Avoti: KV

compromissum   novec.

1. Kompromiss.

Avoti: TV

compte   fr.

1. Rēķins.

Compte rendu— rēķina noslēgums, darbības pārskats.

Avoti: KV

comptoir   fr.

1. Kantoris.

Avoti: KV

computus   lat.

1. Aprēķins, rēķins.

2. Viduslaikos mācību priekšmets, kur aritmētikas un astronomijas elementi bija savienoti ar baznīcas svētku aprēķiniem.

Avoti: KV

comte   fr.

1. Grāfs.

Avoti: LEV

comtesse   fr.

1. Grāfiene.

Avoti: KV

con   mūz.

1. Ar.

Con affetto— ar kaisli, degsmi.

Con anima— ar sirdi, sirsnīgi.

Con brio— ar degsmi.

Con grazia— ar grāciju, graciozi.

Avoti: Mūz

conatus   lat.

1. Dziņa, tieksme.

Avoti: KV

conc.   saīs.

1. Sagriezts (lat. "concisus").

2. Koncentrēts (lat. "concentratus").

Avoti: KV

concausae   lat.

1. Līdzcēloņi, cēloņu kopsumma.

Avoti: KV

concedo   lat.

1. Atļauju, piekrītu.

Avoti: KV

concepi   lat.

1. Autorības apstiprinājums ar parakstu (burtiski: "es sacerēju").

Avoti: KV

conceptus   lat.

1. Jēdziens.

Avoti: KV

concertino   mūz.

1. Mazs koncerts, parasti viendaļīgs.

2. Nelielas harmonikas.

Avoti: Mūz

concerto   mūz.

1. Koncerts.

Avoti: Mūz

concetti   it.

1. Izmeklēti asprātīgi izteicieni; izsmalcinātā, afektētā veidā izteikta atjauta.

Avoti: KV

concha   lat.

1. Arhitektūrā: gliemeža veida spriešļi virs nišas vai kora, nišas veida pandantifs, niša, apsīda.

2. Viduslaikos: priesteru šķīstīšanās bļoda, eljes trauks.

Avoti: KV

conchifera   lat.

1. Čaulgliemji.

Avoti: PDE

conchostracha   lat.

1. Divvākčauļi.

Avoti: LD

concierge   fr.

1. Durvju sargs.

Avoti: KV

concitato   it., mūz.

1. Uztraukti.

Avoti: KV

conclusio   lat.

1. Slēdziens, secinājums.

Avoti: RtV

concordia   novec.

1. Vienprātība, konkordija.

Avoti: LME

concubinatus   lat.

1. Legalizēta vīrieša un sievietes kopdzīve, pretstatā visiem gadījuma sakariem starp vīrieti un sievieti.

Avoti: KV

concupiscentia   lat.

1. Zemākā (neapzinīgā) dziņa.

Avoti: KV

condominium   lat.

1. Kopīpašums.

Avoti: KV

condottieri   it.

1. Kondotjeri.

Avoti: KV

cone   apv.

1. Auns.

Avoti: ME

confarreatio   lat.

1. Romiešu likumīgās laulības vecākā forma.

Avoti: KV

confer   lat.

1. Saīsināti.

Avoti: KV

confessio   lat.

1. Atzīšanās, atziņa.

Avoti: KV, RtV

confiteor   lat.

1. Katoļu dievkalpojumā vispārējā grēku sūdzēšana (burtiski: "es atzīstos").

Avoti: KV

confrater   lat.

1. Amata brālis, līdzbrālis.

Avoti: KV

confraternitates   lat.

1. Brālības.

Avoti: KV

confrere   fr.

1. Amata vai korporācijas biedrs.

Avoti: KV

confusio   lat.

1. Sakritums, saistību izbeigšanās veids, kreditora un parādnieka apvienošanās vienā personā.

Avoti: KV

congi

1. Tauta Mozambikā, DĀR, Zimbabvē, valoda pieder pie bantu saimes dienvidaustrumu grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi; daļa - kristieši.

Avoti: EV, PZT

congressus   mit.

1. Congressus subtilis - viduslaiku kristietības demonoloģijas termins, kas nozīmē dzimumaktu ar garīgu, nevis fizisku būtni, piemēram, ar inkubu, sukubu vai mirušā garu.

Avoti: MrJ

congs   apv.

1. Vēja pūsma.

Avoti: KiV

coniferae   lat.

1. Priežu jeb skuju koku apakšklases "Pinidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

coniferophytina   lat.

1. Mikrofilo kailsēkļu, priežaugu jeb skuju koku evolūcijas zara "Pinophytina" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

coniocybe   lat.

1. Asku ķērpju klases kalīciju dzimtas ģints, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Coniocybe furfuracea— šīs ģints suga.

Coniocybe gracilenta— šīs ģints suga.

Avoti: LE1

coniophora   lat.

1. Konioforas.

Coniophora puteana— brūnā pagrabu klājpiene, konioforu suga.

Coniophora cerebella— brūnās pagrabu klājpienes "Coniophora puteana" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

coniophoraceae   lat.

1. Konioforu dzimta.

Avoti: LD

conioselinum   lat.

1. Stobuļi.

Conioselinum tataricum— Tatārijasstobulis.

Coniselinum vaginatum— Tatārijas stobuļa "Conioselinum tataricum" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

coniothyrium   lat.

1. Atsevišķu leptosfēriju un pleosporu sugu anamorfas.

Coniothyrium vagabundum— leptosfērijas "Leptosphaeria vagabunda" anamorfa.

Coniothyrium wernstoffiae— sferopsīdu dzimtas suga, kas rada brūnus plankumus uz rožu mizas, aprakstīta arī kā pleosporu anamorfa.

Avoti: LD

conisterium   lat.

1. Antīkā palaistrā īpaša telpa, kur ieeļļoto ķermeni apputekšņoja, lai tas nebūtu pārāk glums.

Avoti: KV

conium   lat.

1. Suņstobri.

Conium mulatum— plankumainais suņstobrs.

Avoti: LD

conj.   saīs.

1. Konjunktīvs.

Avoti: KV

conjugatophyceae   lat.

1. Konjugātu klase.

Avoti: LD

conjunctiva   lat.

1. Cīpslene.

Avoti: KV

connarales   lat.

1. Konāriju rindu.

Avoti: PDE

connochaetes   lat.

1. Gnu.

Connochates gnou— baltastes gnu.

Connochates taurinus— zilganais gnu.

Avoti: PDE

connubium   lat.

1. Romiešu laulība kā īpaša pilsoņu tiesība, kas bija nepieciešama, lai laulība būtu likumīga.

Avoti: KV

conocephalaceae   lat.

1. Konusgalvīšu dzimta.

Avoti: LD

conocephalum   lat.

1. Konusgalvītes.

Conocephalum conicum— parastā konusgalvīte.

Avoti: LD

conocybe   lat.

1. Samtmicītes.

Avoti: LD

conophytum   lat.

1. Konofīti.

Avoti: TaE

conopidae   lat.

1. Lielgalvju dzimta.

Avoti: LD

conopophagidae   lat.

1. Māņpitu dzimta.

Avoti: ZvP

conopophaga   lat.

1. Māņpitu dzimtas ģints.

Conopophaga aurita— brūnkrūšu māņpita.

Avoti: ZvP

conradiella   lat.

1. Sinūru dzimtas ģints.

Conradiella calva— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Conradsruhe   vietv., vēst.

1. Līgatnes sākotnējais vāciskais nosaukums no 1814. g.

Avoti: LPil

conringia   lat.

1. Tīrumkāpostiņi - krustziežu dzimtas ģints.

Avoti: LD

conscientia   lat.

1. Sirdsapziņa.

Avoti: RtV

consecutio   lat.

1. Seka, sekošana.

Consecutio temporum— darbības vārdu laika formu saskaņa saliktā teikumā.

Avoti: KV

conseil   fr.

1. Padome, padoms.

Conseil d Etat— valsts padome.

Conseil general— ģenerālpadome, departamentu priekšstāvība.

Conseil de famille— ģimenes padome.

Avoti: KV

consensus   lat.

1. Vienošanās, saskaņa; konsenss.

Avoti: RtV

consilium   lat.

1. Padome.

Avoti: KV

consolatio   lat.

1. Mierinājums, iepriecinājums; mierinājuma runa vai raksts pakaļpalicējiem; senatnē izkopta literāriska forma.

Avoti: KV

consolida   lat.

1. Zilauši.

Consolida orientalis— austrumu zilausis.

Consolida regalis— tīruma zilausis.

Avoti: LD

consonanza   mūz.

1. Labskanīga, saliedēta saskaņa.

Avoti: Mūz

consp.   saīs.; lat.

1. Uz receptēm saīsināts "consperge", apkaisi.

Avoti: KV

constitutio   lat.

1. Romiešu tiesību avota uzrādījums (constitutio generalis).

Avoti: KV

constrictor   lat.

1. Žņaudzējčūsku dzimtas ģints.

Constrictor constrictor— boa.

Avoti: PDE

cont.   saīs.; lat.

1. Uz receptēm saīsināts "contusus", sagrūzts.

Avoti: KV

contano   it., mūz.

1. Aizrādījums partitūrās, kāda skaņdarba sākuma vai vidu, ka zināms instruments sākumā klusē, un tādēļ tam ierādīta atsevišķa nošu sistēma tikai vēlāk, kad tas sāk spēlēt.

Avoti: KV

contarinia   lat.

1. Pangodiņu dzimtas ģints.

Contarinia pyrivora— bumbieru pangodiņš.

Avoti: LD

conte

1. it. Grāfs.

2. fr. Stāsts, pasaka.

Avoti: KV

contemplativo   mūz.

1. Vērojot; apcerot.

Avoti: Mūz

contessa   it.

1. Grāfiene.

Avoti: KV

continno   it., mūz.

1. Nepārtraukts.

Basso continno— nepārtraukts bass.

Avoti: KV

contra   lat.

1. Pret.

Avoti: LEV

contrabasso   mūz.

1. Kontrabass.

Avoti: Mūz

contractus   lat.

1. Romiešu civiltiesiskie līgumi kā īpaša līgumsaistību izcelšanās formāla sistēma.

Avoti: KV

contrapunctum   mūz.

1. Kontrapunkts.

Avoti: Mūz

contrarium   lat.

1. Pretstats.

Avoti: KV

contrasto   it.

1. Itāļu literatūrā dzejolis dialoga formā, kur katrai personai piekrīt pa strofai vai sonetām; satur strīdu par kādu jautājumu.

Avoti: KV

contre   fr.

1. Pret.

Avoti: KV

contre-coup   fr.

1. Atsitiens, pretsitiens: netiešā nozīmē notikums, kas izcēlies kā kāda agrāka notikuma sekas.

Avoti: KV

conubium   lat.

1. Romiešu laulība kā īpaša pilsoņu tiesība, kas bija nepieciešama, lai laulība būtu likumīga.

Avoti: KV

convallaria   lat.

1. Kreimenes.

Convallaria majalis— parastā kreimene.

Avoti: LD

conventus   it., mūz.

1. Saiešana, sapulce.

Conventus generalis— Vidzemes landtāga nosaukums poļu laikos.

Avoti: KV

conversio   mūz.

1. Apvērsums, pārstatījums.

Avoti: Mūz

convivium   lat.

1. Dzīres.

Avoti: KV

convoi   fr.

1. Konvojs.

Avoti: KV

convolvulaceae   lat.

1. Tīteņu dzimta.

Avoti: LD

convolvulus   lat.

1. Tīteņi.

Convolvulus arvensis— tīruma tītenis.

Convolvulus sabatius— Savonas tītenis.

Convolvulus tricolor— trejkrāsu tītenis.

Avoti: LD, TaE

coņ   apv.

1. Coņ, nu! - sauciens, ar kuru nomierina govi, slaucot.

Avoti: KnV

cool   angļu

1. Pats labākais, visīstākais; izcils.

Avoti: PL

COP   saīs.

1. Kolumbijas peso; Kolumbijas Republikas valūtas kods, sīknauda - sentavo.

Avoti: PnR

copa   apv.

1. Saka par kādas dzīvnieku sugas lielu (arī resnu) indivīdu.

Avoti: ĒiV

copāns   apv.

1. Saka par kādas dzīvnieku sugas lielu (arī resnu) indivīdu; copa.

Avoti: ĒiV

copāt   apv.

1. Iet.

Avoti: EH

cope   apv.

1. Matu savijums pakausī vai virs ausīm.

Avoti: ViV, KnV

cope   sar.

1. Makšķerēšana.

2. Makšķeres raustīšana, zivij aiztiekot ēsmu.

Avoti: Žrg

COPEC   saīs.

1. Sieviešu un vīriešu līdztiesības attīstības apvienotā komiteja (fr. "comite paritaire de l'egalite des chances").

Avoti: PnR

copeognatha   lat.

1. Ķērpjutu "Psocoptera" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

copepoda   lat.

1. Airkājvēži jeb peldkājvēži - žokļkājvēžu apakšklases kārta.

Avoti: LD

copernicia   lat.

1. Kopernīcijas.

Avoti: PDE

coperto   mūz.

1. Apsegts, aizklāts; ar surdīni apslāpēta skaņa.

Avoti: Mūz

copēt   sar.

1. Makšķerēt.

2. Zivij raustīt makšķeres ēsmu.

Avoti: Žrg, ME, VeAT

copfstils

1. Parūkas stils, 18 g. s. otrā pusē vācu zemēs ievadītais arhitektūras virziens, kas uzskatāms par protestu vaļīgā rokoka pārmērībām; raksturo pedantiska vienkāršība un sausa, sastingusi forma.

Avoti: KV

copis   apv.

1. Matu savijums pakausī.

Avoti: ĒiV

copla   sp.

1. Neliels dzejolītis.

Avoti: KV

copmanis   žarg.

1. Makšķernieks.

Avoti: SLG

copnēt   apv.

1. Ātri grābt.

Avoti: EH

coppe   apv.

1. Frizūra dāmām ar matu savijumu pakausī.

Avoti: BsV

coprinaceae   lat.

1. Tinteņu dzimta.

Avoti: LD

coprinus   lat.

1. Tintenes.

Coprinus atramentarius— pelēkā tintene.

Coprinus comatus— porcelāna tintene.

Coprinus dunarum— kāpu tintene.

Coprinus micaceus— bara tintene.

Avoti: LD

cops   žarg.

1. Makšķeres raustīšana, zivij aiztiekot ēsmu.

Avoti: SLG

copsychus   lat.

1. Žagaterickiņi.

Copsychus malabaricus— gaišais žagaterickiņš.

Copsychus saularis— melnbaltais žagaterickiņš.

Copsychus sechellarum— Seišalu žagaterickiņš.

Avoti: ZvP

copula   lat.

1. Saite, siksna, cilpa, valgs.

2. Zooloģijā apaugļošana, divu dažāda dzimuma dzīvnieku savienošanās sēklas ievadīšanai sievišķos dzimumorgānos.

Avoti: KV

COPUOS   saīs.

1. ANO Visuma telpas izmantojuma komiteja (angļu "Committee on the Peaceful Uses of Outer Space").

copyright   angļu

1. Autortiesības, apzīmē ar (©).

Avoti: LEV

cor   lat.

1. Sirds.

Avoti: KV

cor.   saīs., mūz.

1. Mežrags (it. "corno").

Avoti: Mūz

cora

1. Pašā šķūņa jumtgalē atstāts caurums, pa kuru nobāž siena augškārtu.

Avoti: KV

coracias   lat.

1. Krāšņvārnu dzimtas ģints.

Coracias garrulus— zaļvārna.

Avoti: LD

coraciidae   lat.

1. Krāšņvārnu dzimta.

Avoti: LD

coraciiformes   lat.

1. Krāšņvārnveidīgie.

Avoti: LD

coracina   lat.

1. Dzelkņspalveņu dzimtas ģints.

Coracina typica— Maurīcijas dzelkņspalvenis.

Avoti: ZvP

corallium   lat.

1. Koraļļu klases ģints.

Corallium rubrum— sarkanais korallis.

Avoti: PDE

corallorhiza   lat.

1. Koraļļsaknes.

Corallorhiza innata— treidaivu koraļļsaknes "Corallorhiza trifida" nosaukuma sinonīms.

Corallorhiza trifida— treidaivu koraļļsakne.

Avoti: LD

coram   lat.

1. Klātbūtnē, visu priekšā.

Coram populo— tautas priekšā.

Coram publico— atklāti, publiski.

Avoti: KV

corbadži   novec.

1. Turkiem janičāru komandiers.

2. Bulgāriem bagātnieks, naudas maiss.

Avoti: SV33

corchorus   lat.

1. Džuta.

Avoti: PDE

corcorax   lat.

1. Strazduļu dzimtas ģints.

Corcorax melanorhamphos— melnais strazdulis.

Avoti: ZvP

corda   it., mūz.

1. Stīga.

Una corda— klavieru spēlē nozīmē piespiest kreiso pedāli.

Avoti: KV

cordaitales   lat.

1. Kordaītu rinda.

Avoti: PDE

cordaitidae   lat.

1. Kordaīti.

Avoti: LD

cordariales   lat.

1. Brūnaļģu nodalījuma izogenerātu klases rinda.

Avoti: LE1

cordialiter   lat.

1. Sirsnīgi.

Avoti: KV

CORDIS   saīs.

1. Kopienas Pētniecības un attīstības informācijas dienests ("Community Research and Development Information Service").

Avoti: PnR

cordulegaster   lat.

1. Strautspāru dzimtas ģints.

Cordulegaster annulatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cordulegasteridae   lat.

1. Strautspāru dzimta.

Avoti: LD

cordulia   lat.

1. Smaragdspāru dzimtas ģints.

Avoti: LD

corduliidae   lat.

1. Smaragdspāru dzimta.

Avoti: LD

cordyceps   lat.

1. Milnenes.

Cordyceps clavulata— milneņu suga.

Cordyceps militaris— kara milnene.

Cordyceps ophioglossoides— čūsku milnene.

Avoti: LD

cordyline   lat.

1. Kordilīnes.

Cordyline australis— dienvidu kordilīne.

Cordyline fruticosa— krūmu kordilīne.

Cordyline terminalis— galotņu kordilīne.

Cordyline rubra— sarkanā kordilīne.

Avoti: DaE, TaE

cordylophora   lat.

1. Hidrozoju klases ģints.

Cordylophora caspia— Kaspijas kordilofora.

Avoti: LD

core

1. Vingrinājumu sistēma, ko izpilda uz īpaša kustīga dēlīša, attīsta koordināciju un līdzsvara sajūtu.

2. žarg., niev. Sieviete.

Avoti: PL, SLG

coregonidae   lat.

1. Sīgu dzimta.

Avoti: LD

coregonus   lat.

1. Sīgu dzimtas ģints.

Coregonus albula— repsis.

Coregonus autumnalis migratorius— Baikāla omulis.

Coregonus lavaretus— sīga.

Coregonus lavaretus lavaretus— jūras sīga.

Coregonus maraeoides— ezera sīga.

Coregonus muksun— muksuns.

Coregonus nasus— čirs.

Coregonus peled— pelede.

Avoti: LD

coreidae   lat.

1. Krāšņblakšu dzimta.

Avoti: LD

CorelDraw   inf.

1. Firmas "Corel" grafikas programmu pakotne, kas darbojas "Microsoft Windows" vidē.

Avoti: D3

coreopsis   lat.

1. Brūnactiņas.

Coreopsis basalis— bazālā brūnactiņa.

Coreopsis grandiflora— lielziedu brūnactiņa.

Coreopsis lanceolata— lancetiskā brūnactiņa.

Coreopsis rosea— sārtā brūnactiņa.

Coreopsis tinctoria— krāsu brūnactiņa.

Coreopsis verticillata— šaurlapu brūnactiņa.

Avoti: LD, DaE

Coreper   saīs.

1. Pastāvīgo pārstāvju komiteja.

Avoti: PnR

cori   novec.

1. Kuršu nosaukums dažos 16. gs. dokumentos.

Avoti: KV

coriandrum   lat.

1. Koriandri.

Coriandrum sativum— sējas koriandrs.

Avoti: LD

coriarachne   lat.

1. Krabjzirnekļu dzimtas ģints.

Coriarachne depressa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

coris   apv.

1. Pakaļa.

Avoti: ME

corispermum   lat.

1. Kamieļzāles.

Corispermum algidum— salcietīgā kamieļzāle.

Corispermum declinatum— noliektā kamieļzāle.

Corispermum hyssopifolium— izoplapu kamieļzāle.

Corispermum intermedium— jūrmalas kamieļzāle.

Corispermum leptoterum— plānspārnu kamieļzāle.

Corispermum sibiricum— plānspārnu kamieļzāles "Corispermum leptoterum" senāks nosaukums.

Avoti: LD

cormophyta   lat.

1. Augstākie augi jeb kormofīti.

Avoti: PDE

cornaceae   lat.

1. Kizilu dzimta.

Avoti: LD

cornales   lat.

1. Grimoņu rinda.

Avoti: PDE

cornea   lat.; novec.

1. Radzene 2 - tagad "Cerastium".

Avoti: KV

cornetto   it., mūz.

1. Kornets.

Avoti: KV

cornichons   fr.

1. Piparu gurķīši.

Avoti: KV

cornifikācija   med.

1. Pārragošanās.

Avoti: TM

corno   it., mūz.

1. Mežrags.

Avoti: KV

cornus   lat.

1. Kizili.

Cornus alba— baltā grimoņa "Swida alba" nosaukuma sinonīms.

Cornus alternifolia— pamīšlapu grimoņa "Swida alternifolia" senāks nosaukums.

Cornus canadensis— Kanādas pundurgrimoņa "Chamaepericlymenum canadense" nosaukuma sinonīms.

Cornus florida— krāšņā suņkoka "Benthamidia florida" nosaukuma sinonīms.

Cornus mas— parastais kizils.

Cornus sanguinea— asinssarkanā grimoņa "Swida sanguinea" nosaukuma sinonīms.

Cornus stolonifera— atvašu grimoņa "Swida sericea" nosaukuma sinonīms.

Cornus suecica— Zviedrijas pundurgrimoņa "Chamaepericlymenum suecicum" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD, DaE

cornutus   lat.

1. Ragains, Eubūlida sofisms: tas, ko tu neesi pazaudējis, tev vēl ir: tu neesi pazaudējis ragus; tā tad tev ir ragi.

Avoti: KV

corokia   lat.

1. Korokijas.

Corokia cotoneaster— klinteņu korokija.

Avoti: DaE

coronaria   lat.

1. Spulgnaglenes.

Coronaria flos-cuculi— pļavas spulgnaglene.

Avoti: LD

coronella   lat.

1. Zalkšu dzimtas ģints.

Coronella austriaca— gludenā čūska.

Avoti: LD

coronilla   lat.

1. Vainadzītes.

Coronilla varia— mainīgā vainadzīte.

Avoti: LD

coronophoraceae   lat.

1. Koronoforu dzimta.

Avoti: LD

coronophorales   lat.

1. Koronoforu rinda.

Avoti: LD

coronopus   lat.

1. Vārnaspēdas - krustziežu dzimtas ģints.

Avoti: LD

corozo   lat.

1. Eļļaspalmu rindas ģints.

Corozo oleifera— Amerikas eļļaspalma.

Avoti: PDE

Corp.   saīs.

1. Angļu "Corporation", akciju sabiedrība (ASV).

Avoti: LEV

corporale   lat.

1. Katoļu baznīcā izrakstīta linu sega, uz kā novietoja hostijas traukus konsekrācijai.

Avoti: KV

corps   fr.

1. Ķermenis, korpuss, korporācija.

Corps comulaire— kopīgs apzīmējums visiem ārzemju konsuliem, kas atrodas vienā valstī.

Corps diplomatique— diplomātiskais korpuss.

Avoti: LEV

corps-de-logi   fr.

1. Pils vai muižas galvenā ēka.

Avoti: LEV

corpus   lat.

1. Ķermenis, kopība, krājums.

Corpus Christi— Kristus miesa; Romas katoļu baznīcā altāra sakramentā klātesošā Kristus miesa.

Corpus Paulinum— apzīmējums Pāvila vēstuļu krājumam Jaunajā Derībā.

Avoti: KV, RtV

corral   sp.

1. Lopu aploks; iežogojums pie vēršu cīņu arēnas, kurā pirms iziešanas arēnā atrodas vērši.

Avoti: LEV

corridos

1. Balādisks dziedāšanas stils ASV Meksikas pierobežā.

Avoti: PL

corrodentia   lat.

1. Ķērpjutu "Psocoptera" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

corso   it.

1. Prospekts; karnevāla gājiens.

Avoti: LEV

cortaderia   lat.

1. Pampuzāle.

Cortaderia selloana— Sello pampuzāle.

Avoti: DaE

cortege   fr.

1. Kortežs, goda pavadonība.

Avoti: KV

cortes   sp.

1. Tautas priekšstāvība Spānijā un Portugalē (kortesi).

Avoti: KV

cortex   lat.

1. Miza; anatomijā ārējā, pelēki sarkanā smadzeņu kārta (kortikālviela).

Avoti: KV

corticaria   lat.

1. Sarainīši.

Corticaria umbilicata— sarainīšu suga.

Avoti: LD

corticarina   lat.

1. Sīksarainīši.

Corticarina fuscula— sīksarainīšu suga.

Corticarina gibbosa— sīksarainīšu suga.

Avoti: LD

corticiaceae   lat.

1. Kortīciju dzimta.

Avoti: LD

corticium   lat.

1. Kortīciju dzimtas ģints "Thanetephorus" nosaukuma sinonīms atsevišķām sugām.

Corticium solani— kortīciju sugas "Thanetephorus cucumeris Donk" nosaukuma sinonīms.

Corticium vagum— kortīciju sugas "Thanetephorus cucumeris Berk. et Curt." nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

cortinariaceae   lat.

1. Tīmekleņu dzimta.

Avoti: LD

cortinarius   lat.

1. Tīmeklenes.

Cortinarius armillatus— sarkanjoslu tīmeklene.

Cortinarius mucosus— sila tīmeklene.

Cortinarius traganus— āžu tīmeklene jeb āžu biezkāte.

Avoti: LD

corvidae   lat.

1. Vārnu dzimta.

Avoti: LD

corvinella   lat.

1. Čakstu dzimtas ģints.

Corvinella melanoleuca— melnbaltā čakste.

Avoti: ZvP

corvus   lat.

1. Vārnu dzimtas ģints.

Corvus albus— baltvēdera krauklis jeb raibā vārna.

Corvus corax— parastais krauklis jeb krauklis.

Corvus corone— Eirāzijas vārna jeb vārna.

Corvus corone corone— melnā vārna.

Corvus corone cornix— pelēkā vārna.

Corvus dauuricus— Austrumāzijas kovārnis.

Corvus frugilegus— krauķis jeb sējas vārna.

Corvus macrorhynchos— resknābja vārna.

Corvus monedula— parastais kovārnis jeb kovārnis.

Corvus ruficollis— tuksneša krauklis.

Avoti: ZvP

corydalis   lat.

1. Cīrulīši.

Corydalis angustifolia— šaurlapu cīrulītis.

Corydalis bulbosa— dobā cīrulīša "Corydalis cava" nosaukuma sinonīms.

Corydalis cava— dobais cīrulītis.

Corydalis cheilantifolia— paparžlapu cīrulītis.

Corydalis diphyla— divlapu cīrulītis.

Corydalis fabacea— vidējā cīrulīša "Corydalis intermedia" nosaukuma sinonīms.

Corydalis intermedia— vidējais cīrulītis.

Corydalis halleri— blīvāā cīrulīša "Corydalis solida" nosaukuma sinonīms.

Corydalis lutea— dzeltenais cīrulītis.

Corydalis orcholeuca— dzeltenbaltais cīrulītis.

Corydalis solida— blīvais cīrulītis.

Avoti: LD, DaE

corylophidae   lat.

1. Trūdgaružu dzimtas "Orthoperidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

corylopsis   lat.

1. Palazdas.

Corylopsis pauciflora— sīkziedu palazda.

Corylpsis spicata— vārpainā palazda.

Avoti: DaE

corylus   lat.

1. Lazdas.

Corylus avellana— parastā lazda.

Corylus colurna— kokveida lazda.

Corylus cornuta— snuķaugļu lazda.

Corylus maxima— dižlazda.

Avoti: LD, DaE

corymbites   lat.

1. Sprakšķu dzimtas ģints.

Corymbites pectinicornis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

corynebacterium   lat.

1. Korinebaktērijas.

Corynebacterium diphtheriae— korinebaktēriju suga, kas ierosina diftēriju.

Corynebacterium fascians— korinebaktēriju suga, kas kopā ar nematodi ierosina zemeņu saslimšanu.

Corynebacterium pseudotuberculosis— korinebaktēriju suga, kas ierosina aitu pseidotuberkulozi.

Avoti: LD

corynephorus   lat.

1. Kāpsmildzenes.

Corynephorus canescens— iesirmā kāpsmildzene.

Avoti: LD

coryneum   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu ģints, diaportu dzimtas sugu anamorfas.

Avoti: LD

corypha   lat.

1. Palmu dzimtas ģints.

Corypha umbraculifera— saulessarga korifa.

Avoti: PDE

corythopis   lat.

1. Māņpitu dzimtas ģints.

Corythopis torquata— melnkrūšu māņpita.

Avoti: ZvP

cos   saīs.

1. Kosinuss.

Avoti: LEV

Cosa   it.

1. Cosa Nostra - (itāļu "mūsu (ģimenes) lieta") - gangsteru sindikāts.

Avoti: PL

coscinodiscaceae   lat.

1. Koscinodisku dzimta.

Avoti: LD

coscinodiscus   lat.

1. Koscinodisku dzimtas ģints.

Coscinodiscus granii— šīs ģints suga.

Coscinodiscus lacustris— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Cosene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zossen"), Brandenburgas federālajā zemē, 17600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Cosine   saīs.

1. Sadarbība atvērtu sistēmu starpsavienojumu tīklu izveidei Eiropā ("Eureka" programmas projekts; "cooperation for open systems interconnection networking in Europe").

Avoti: PnR

cosmarium   lat.

1. Kosmārijas.

Cosmarium amoenum— kosmāriju suga.

Cosmarium botrytis— kosmāriju suga.

Cosmarium connatum— kosmāriju suga.

Cosmarium crenatum— kosmāriju suga.

Cosmarium cucurbita— kosmāriju suga.

Cosmarium difficiale— kosmāriju suga.

Cosmarium humile— kosmāriju suga.

Cosmarium margaritiferum— kosmāriju suga.

Cosmarium meneghinii— kosmāriju suga.

Cosmarium obsoletum— kosmāriju suga.

Cosmarium portianum— kosmāriju suga.

Cosmarium praegrande— kosmāriju suga.

Cosmarium punctulatum— kosmāriju suga.

Cosmarium reniforme— kosmāriju suga.

Cosmarium undulatum— kosmāriju suga.

Avoti: LD

cosmoastrum   lat.

1. Desmīdiju dzimtas ģints.

Cosmoastrum polytrichum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cosmocladium   lat.

1. Desmīdiju dzimtas ģints.

Cosmocladium pusillum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cosmos   lat.

1. Kosmejas.

Cosmos bipinnatus— divplūksnu kosmeja.

Cosmos sulphureus— sērdzeltenā kosmeja.

Avoti: LD, DaE

COSPAR

1. Kosmiskās pētniecības komiteja (angļu "Committee on Space Research"), starptautiska zinātniska organizācija, dibināta 1958. g., ietilpst UNESCO starptautisko zinātnisko savienību padomē.

Avoti: LPE

cossidae   lat.

1. Urbēju dzimta.

Avoti: LD

cossus   lat.

1. Urbēju dzimtas ģints.

Cossus cossus— vītolu urbējs.

Avoti: LD

cossypha   lat.

1. Sārtčakstītes.

Cossypha dichroa— skaļā sārtčakstīte.

Cossypha heuglini— baltuzacu sārtčakstīte.

Cossypha niveicapilla— baltgalvas sārtčakstīte.

Cossypha semirufa— rudmuguras sārtčakstīte.

Avoti: ZvP

COST   saīs.

1. Eiropas sadarbība zinātnes un tehnoloģiju jomā ("European cooperation in science and technology").

Avoti: PnR

cotinga   lat.

1. Kotingu dzimtas ģints.

Cotinga maculata— krāšņais kotings.

Avoti: ZvP

cotingidae   lat.

1. Kotingu dzimta.

Avoti: ZvP

cotinus   lat.

1. Parūkkoki.

Cotinus coggygria— parastais parūkkoks.

Cotinus obovatus— Amerikas parūkkoks.

Avoti: LD

cotoneaster   lat.

1. Klintenes.

Cotoneaster adpressus— piespiestā klintene.

Cotoneaster bullata— pūšļu klintene jeb lodveida klintene.

Cotoneaster conspicuus— uzkrītošā klintene.

Cotoneaster dammeri— Dammera klintene.

Cotoneaster dielsianus— Dīlsa klintene.

Cotoneaster franchetii— Franšē klintene (arī Franšeti klintene).

Cotoneaster horizontalis— klājeniskā klintene.

Cotoneaster integerrimus— gludmalu klintene.

Cotoneaster lucidus— spožā klintene.

Cotoneaster x matrensis Domokos— austrumu klintenes "Cotoneaster orientalis" nosaukuma sinonīms.

Cotoneaster melanocarpus— melnā klintene.

Cotoneaster microphyllus— sīklapu klintene.

Cotoneaster multiflora— daudzziedu klintene.

Cotoneaster niger— melnās klintenes "Cotoneaster melanocarpus" nosaukuma sinonīms.

Cotoneaster orientalis— austrumu klintene.

Cotoneaster praceox— agrā klintene.

Cotoneaster racemiflorus var. soongoricus— ķekarziedu klintene.

Cotoneaster salicifolius— kārkllapu klintene.

Cotoneaster splendens— košā klintene.

Cotoneaster sternianus— Sterna klintene.

Cotoneaster wardii— Vorda klintene.

Cotoneaster x watereri— Voterera klintene.

Avoti: LD, DaE

cottidae   lat.

1. Platgalvju dzimta.

Avoti: LD

cottus   lat.

1. Platgalves.

Cottus gobio— parastā platgalve.

Cottus poecilopus— raibā platgalve.

Cottus scorpius— ziemeļu platgalves jeb ziemeļu jūrasbuļļa "Myoxocephalus scorpius" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

cotula   lat.

1. Kotulas.

Cotula coronopifolia— kotulu suga.

Cotula dioica— divmāju kotula.

Cotula hispida— sarainā kotula.

Cotula potentillina— retēju kotula.

Cotula pyrethrifolia— zeltpīpeņlapu kotula.

Cotula squalida— skarbā kotula.

Avoti: DaE

coturnix   lat.

1. Fazānu dzimtas ģints.

Coturnix coturnix— paipala, šīs ģints suga.

Coturnix coturnix coturnix— paipalu pasuga, kas satopama arī Latvijā.

Avoti: LD

cotylosauria   lat.

1. Kotilozauri.

Avoti: PDE

couloir   fr.

1. Kuluārs.

Avoti: KV

country

1. Lauku; lauku videi raksturīgs; lauku izcelsmes.

2. ASV laukos radies balto iedzīvotāju muzicēšanas stils; kantri stils.

Avoti: PL

county   angļu

1. Grāfiste, apgabals ar vietējo pašpārvaldi Lielbritānijā un ASV.

Avoti: LEV

coup   fr.

1. Sitiens, grūdiens.

Coup d Etat— apvērsums.

Coup de theatre— negaidīta situācijas maiņa, pārsteigums.

Avoti: KV

couplet   fr.

1. Kupleja.

Avoti: KV

coupon   fr.

1. Kupons.

Avoti: KV

courtoisie   fr.

1. Vispār atzīti paradumi, kas uz ieradumu tiesību pamata nodibinājušies valstu starptautiskā satiksmē; to neievērošana gan vēl nenozīmē tiesību pārkāpumu, bet to uzskata par nedraudzīgu aktu un valsts cieņas aizkaramu; daudzi diplomātiskā ceremoniāla noteikumi.

Avoti: KV

cous-cous   angļu val.

1. Kus-kus jeb kuskuss - ēdiens Ziemeļāfrikā, speciāli apstrādāti mannas putraimi.

Avoti: PL

cousinia   lat.

1. Kuzīnijas.

Avoti: LD

coutumes   fr.

1. Ieradumi, parašas: ieradumu tiesības.

Avoti: KV

couveuse   fr.

1. Mākslīga perinātava; sildāmā kaste.

Avoti: KV

covatušīni

1. Bacbi - etnogrāfiska grupa Gruzijas ziemeļaustrumu daļā.

Avoti: PZT

cover-coat   novec.

1. Koverkots.

Avoti: LME

covi

1. Gaošanu grupas cilts, Taivānas salas pirmiedzīvotāji, dzīvo gk. salas kalnainajā austrumu daļā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, ģints iekārtas paliekas, animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

cow   angļu val.

1. Govs.

Cow Parade— govju parāde, publiskās mākslas un mecenātisma projekts.

Avoti: PL

cow-boy   novec.

1. Kovbojs.

Avoti: LME

coxiella   lat.

1. Riketsiju baktēriju ģints.

Coxiella burnetii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

coza   apv., niev.

1. Tante.

Avoti: ĒiV

CP   saīs.

1. Celtniecības pārvalde (kopā ar nosaukumu vai kārtas numuru, piem., 43. CP).

Avoti: i1

Cp   saīs.

1. Elementa lutēcija nosaukuma versijas "kasiopejs" (Cassiopeium) simbols ķīmijā.

Avoti: KV

CPF   saīs.

1. Celulozes un papīra fabrika (parasti Slokas CPF).

Avoti: i1

Cpk   saīs.

1. Civilprocesa kodekss.

Avoti: i1

CPKTB   saīs.

1. Centrālais projektu konstruktoru un tehnoloģiskais birojs.

Avoti: i1

CPL   novec., saīs.

1. Civilprocesa likums.

Avoti: TV

CPT   fiz.

1. CPT teorēma - kvantu teorijas teorēma, saskaņā ar kuru tās matemātiskie vienādojumi nemainās (paliek invarianti), ja vienlaicīgi veic šādas transformācijas: daļiņu aizvieto ar tās antidaļiņu (operācija, ko nosacīti apzīmē ar C), maina telpisko koordinātu algebrisko zīmi (koordinātu inversija jeb operācija P) un maina laika algebrisko zīmi (laika inversija jeb operācija T).

Avoti: FF

CPT   saīs.; jur.

1. Transportēšana apmaksāta līdz (angļu "carriage paid to") - pārdevējs maksā frakti par preču aizvešanu uz noteikto galamērķa ostu.

Avoti: LatV

CPU   saīs., inf.

1. Centrālais procesors (angļu "Central Processing Unit").

Avoti: LEV

CPV   saīs., vietv.

1. Karboverde, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

CPVO   saīs.

1. Kopienas Augu šķirņu birojs ("Community Plant Variety Office").

Avoti: PnR

Cr   saīs.

1. Hroms (ķīm. elements).

Avoti: i1

CR

1. saīs., vietv. Kostarika, valsts divburtu kods.

2. mil. Kairinošo indīgo kaujasvielu grupas cieta kristāliska dzeltena ķīmiska kaujasviela.

Avoti: MIL

cr.   saīs.

1. Tekoša (gada vai mēneša) diena (latīņu "currentis").

Avoti: KV

cracidae   lat.

1. Kokvistputni.

Avoti: PDE

crack   angļu val.

1. Zirgu skriešanās sportā labākais zirgs.

Avoti: KV

cracovienne   fr., mūz.

1. Krakovjaks.

Avoti: KV

cracticidae   lat.

1. Stabulētājputnu dzimta.

Avoti: ZvP

cracticus   lat.

1. Stabulētājputnu dzimtas ģints.

Cracticus nigrogularis— melnrīkles stabulētājputns.

Cracticus torquatus— pelēkmuguras stabulētājputns.

Avoti: ZvP

crambe   lat.

1. Sālsķērsas.

Crambe cordifolia— sirdslapu sālsķērsa.

Crambe maritima— jūrmalas sālsķērsa.

Avoti: LD, DaE

crambidae   lat.

1. Zāļsviļņu dzimta.

Avoti: LD

crambus   lat.

1. Zāļsviļņu dzimtas ģints.

Crambus nemorellus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

crangon   lat.

1. Peldvēžu apakškārtas dzimtas "Crngonidae" ģints.

Crangon crangon— Ziemeļjūras garnele.

Avoti: LD

crangonidae   lat.

1. Peldvēžu apakškārtas dzimta.

Avoti: LD

craniata   lat.

1. Mugurkaulnieku "Vertebrata" nosaukuma sinonīms.

Avoti: PDE

craniota   lat.

1. Mugurkaulnieku "Vertebrata" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

crash   angļu val.

1. Sagraut.

"Crash" tests— automobiļa (vai citas ierīces) izturības pārbaude, tam triecoties pret šķērsli.

Avoti: PL

crassula   lat.

1. Krasulas.

2. Crassula aquatica - ūdeņu biezlapītes "Tillaea aquatica" nosaukuma sinonīms.

Crassula ovata— olveida krasula.

Crasula schmidtii— Šmita krasula.

Avoti: LD, TaE

crassulaceae   lat.

1. Biezlapju dzimta.

Avoti: LD

crataegus   lat.

1. Vilkābeles.

Crataegus alemanniensis— Vācijas vilkābele.

Crataegus arnoldiana— Arnolda vilkābele.

Crataegus calycina— Lindmaņa vilkābeles "Crataegus lindmanii" nosaukuma sinonīms.

Crataegus x curonica— Kurzemes vilkābele.

Crataegus curvisepala— vēdekļlapu vilkābeles "Crataegus rhipidophilla" nosaukuma sinonīms.

Crataegus x dunensis— Daugavas vilkābele.

Crataegus flabellata— vēdekļa vilkābele.

Crataegus horrida— asērkšķu vilkābele.

Crataegus laevigata— divirbuļu vilkābele.

Crataegus lavallei— Lavāla vilkābele.

Crataegus lindmanii— Lindmaņa vilkābele.

Crataegus maximowiczii— Maksimoviča vilkābele.

Crataegus monogyna— vienirbuļa vilkābele.

Crataegus oxyacantha— divirbuļu vilkābeles "Crataegus laevigata" nosaukuma sinonīms.

Crataegus pedicellata— vilkābeļu suga.

Crataegus plagiosepala— šķībkausa vilkābele.

Crataegus punctata— punktainā vilkābele.

Crataegus rhipidophylla— vēdekļlapu vilkābele.

Crataegus rusanovii— Rusanova vilkābele.

Crataegus sanguinea— asinssarkanā vilkābele.

Crataegus submollis— pamīkstā vilkābele.

Crataegus wattiana— Vata vilkābele.

Crataegus x prunifolia— plūmjlapu vilkābele.

Crataegus x uhrovae— Uhrovas vilkābele.

Avoti: LD, DaE

craterellus   lat.

1. Gaileņu dzimtas ģints.

Cratarellus cornucopioides— rudens taurene.

Craterelus crispus— gaileņu dzimtas sugas "Pseudocraterellus sinuosus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

craterium   lat.

1. Fizāru dzimtas ģints.

Craterium leucocephalum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cratichneumon   lat.

1. Kukaiņu klases iežmauglapseņu kārtas jātnieciņu dzimtas ģints.

Cratichneumon viator— šīs ģints suga.

Avoti: LE1

cratoneuron   lat.

1. Avotspalves.

Cratoneuron commutatum— mainīgā avotspalve.

Cratoneuron filicinum— paparžu avotspalve.

Avoti: LD

crawl   novec.

1. Krauls.

Avoti: LME

crazy   angļu val.

1. Jucis, traks.

Avoti: LEV

CRC   saīs.

1. Kostarikas kolons; Kostarikas Republikas valūtas kods, sīknauda - sentimo.

Avoti: PnR

creadion   lat.

1. Maoristrazdu dzimtas ģints.

Creadion carunculatus— mazais maoristrazds.

Avoti: ZvP

creatio   rel.

1. Radīšana.

Creatio ex nihilo— radīšana no nekā.

Avoti: RtV

creatophora   lat.

1. Strazdu dzimtas ģints.

Creatophora cinerea— bārdstrazds.

Avoti: ZvP

credit   lat.

1. Kredīts.

Avoti: KV

Credo   mūz.

1. Viena no mesas daļām; vienmēr seko pēc "Gloria".

Avoti: ML

creeks   angļu val.

1. Krīki, nelielas, seklas smilšainas upju gultnes Austrālijā, kurās ūdens tek tikai pēc lielām lietus gāzēm; citā laikā tās pavisam sausas, vai satur tikai atsevišķas peļķes ar stāvošu ūdeni.

Avoti: KV

creme   novec.

1. Krēms, ziede ādas kopšanai; liķieru nosaukumos apzīmē biezu liķieri.

Avoti: LME

Cremun   vietv., vēst., vācu val.

1. Krimuldas pils.

Avoti: LE1

crenobia   lat.

1. Planāriju kārtas ģints.

Crenobia alpina— alpīnā planārija.

Avoti: LD

crenothrix   lat.

1. Makstaino daudzšūnu baktēriju dzelzsbaktēriju ģints.

Crenothrix polyspora— šīs ģints suga.

Avoti: LD

crepe   novec.

1. Kreps, smalks viegls zīda, puszīda vai vilnas audums, kam ar īpašu apretūras paņēmienu izveidota grubuļaina virsma.

Crepe de Chine— krepdešīns, "Ķīnas kreps", par parasto biezāks kreps.

Crepe georgette— kreps ar graudainu virsmu.

Crepe marocain— kreps viļņotā audumā.

Avoti: LME

crepidotaceae   lat.

1. Sēdeņu dzimta.

Avoti: LD

crepidotus   lat.

1. Sēdenes.

Crepidotus applanatus— plakanā sēdene.

Crepidotus mollis— mīkstā sēdene.

Crepidotus variabilis— mainīgā sēdene.

Avoti: LD

crepis   lat.

1. Cietpienes.

Crepis biennis— divgadīgā cietpiene.

Crepis mollis— mīkstā cietpiene.

Crepis paludosa— purva cietpiene.

Crepis praemorsa— krūmu cietpiene.

Crepis tectorum— tīruma cietpiene.

Avoti: LD

Cresa   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Cres"), Piejūras-Kalnu županijā, lielākā apdzīvotā vieta tāda paša nosaukuma salā, 2900 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Sala Adrijas jūras ziemeļaustrumos ("Cres"), Dalmācijas salu ziemeļu grupā (Horvātijā), platība - 336 kvadrātkilometri, garums - 68 km, ziemeļos - klinšaina pussala (līdz 650 m vjl.).

Avoti: PZT, Wi

cresc.   saīs., mūz.

1. Crescendo.

Avoti: Mūz

crescendo   it.

1. Mūzikas termins - pakāpeniski pastiprinot skaņu.

Avoti: LEV

CREST   saīs.

1. Komiteja zinātniskās un tehniskās pētniecības jautājumos (fr. "comite de la recherche scientifique at technique").

Avoti: PnR

cretonne   novec.

1. Kretons, ļoti izturīgs kokvilnas audums.

Avoti: LME

crex   lat.

1. Dumbriņvistu dzimtas ģints.

Crex crex— grieze 1.

Avoti: LD

cri   fr.

1. Kliedziens, sauciens.

Cri de guerre— kaujas sauciens, lozungs.

Dernier cri— pēdējais modes jaunums.

Avoti: KV

CRI   saīs., vietv.

1. Kostarika, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

cribraria   lat.

1. Kribrāriju dzimtas ģints.

Cribraria argillacea— šīs ģints suga.

Cribraria macrocarpa— šīs ģints suga.

Cribraria purpurea— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cribrariaceae   lat.

1. Kribrāriju dzimta.

Avoti: LD

cricetidae   lat.

1. Kāmju dzimta.

Avoti: LD

Crikvenica   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Crikvenica"), Piejūras-Kalnu županijā, 11100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

crinoidea   lat.

1. Jūraslilijas.

Avoti: PDE

crinum   lat.

1. Krīnijas.

Crinum powelii— Pauela krīnija.

Avoti: DaE

crioceris   lat.

1. Sparģeļgrauži.

Avoti: LD

cristatella   lat.

1. Kristatella.

Cristatella mucedo— gļotainā kristatella.

Avoti: LD

cristispira   lat.

1. Spirohetu klases komensālu vienšūnu baktēriju ģints.

Avoti: LD

CRK   saīs.

1. Centrālais riteņbraukšanas klubs.

Avoti: i1

Crļeni   vietv.

1. Veļiki Crļeni - pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Belgradas apgabalā, 4200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

CRM   saīs.

1. Klientu attiecību vadība jeb pārvaldība (angļu "customer relationship management"), vadības nozare, kas pēta uzņēmuma vai iestādes darbu (sadarbību) ar klientiem un šo aktivitāšu lomu rentabilitātes palielināšanā, efektivitātes celšanā un attiecību cilvēciskošanā.

2. inf. Klientu attiecību pārvaldība (angļu "customer relationship management") - integrēta informācijas sistēma, kas izveidota, lai plānotu un vadītu pirmspārdošanas un pēcpārdošanas darbības organizācijā.

Avoti: PL, D3

Crna   vietv.

1. Upe Maķedonijā ("Crna reka"), Vardaras labā krasta pieteka, garums - 201 km.

Avoti: PZT, LpA

crocodilia   lat.

1. Krokodilu kārta.

Avoti: PDE

crocodilidae   lat.

1. Krokodilu dzimta.

Avoti: PDE

crocodilus   lat.

1. Krokodili.

Crocodilus niloticus— Nīlas krokodils.

Crocodilus porosus— šķautņgalvas porosus.

Avoti: PDE

crocodilus   lat.

1. Krokodili.

Crocodilus niloticus— Nīlas krokodils.

Crocodilus porosus— šķautņgalvas porosus.

Avoti: PDE

crocosmia   lat.

1. Krokosmija jeb montbrēcija.

Crocosmia masonorum— Meisona montbrēcija.

Crocosmia x crocosmiiflora— dārza jeb parastā montbrēcija.

Avoti: LD, DaE

crocus   lat.

1. Krokusi.

Crocus chrysanthus— zeltziedu krokuss.

Crocus corsicus— Korsikas krokuss.

Crocus goulimyi— krokusu suga.

Crocus karduchorum— krokusu suga.

Crocus pulchellus— jauktais krokuss.

Crocus sativus— safrāna krokuss.

Crocus speciosus— krāšņais krokuss.

Crocus tommasinianus— Tomazini krokuss.

Crocus vernus— pavasara krokuss.

Crocus versicolor— dažādkrāsu krokuss.

Crocus x cultorum— cildotais krokuss.

Avoti: LD, DaE

crocuta   lat.

1. Hiēnu dzimtas ģints.

Crocuta crocuta— plankumainā hiēna.

Avoti: PDE

croesia   lat.

1. Tinēju dzimtas ģints.

Croesia bergmanniana— šīs ģints suga, kuras kāpuri barojas ar rožu pumpuriem un lapām.

Avoti: LD

croissant   fr.

1. Cepums no kārtainās mīklas; radziņš.

Avoti: LEV

cronartiaceae   lat.

1. Kronarciju dzimta.

Avoti: LD

cronartium   lat.

1. Kronarcijas.

Cronartium asclepiadeum— kronarciju suga.

Cronartium flaccidum— kronarciju suga.

Avoti: LD

Cronos   saīs.

1. Makroekonomisko laikrindu datubāze ("Eurostat").

Avoti: PnR

crooner   angļu

1. Sentimentālu estrādes dziesmu izpildītājs.

Avoti: LEV

croskauntri   novec.

1. Kross - sporta disciplīna.

Avoti: Ang

cross-country   novec.

1. Sporta skrējiens pa lauku, gk. 10 km distancē.

Avoti: LME

crossopterygii   lat.

1. Bārkšspuru apakšklase.

Avoti: PDE

crossover   angļu val.

1. Alternatīvās rokmūzikas paveids - dažādu atšķirīgu muzicēšanas stilu apvienojums.

Avoti: PL

crotalidae   lat.

1. Klaburčūskas.

Avoti: PDE

crotalus

1. Klaburčūsku dzimtas ģints.

Crotalus durissus— Dienvidamerikas klaburčūska.

Crotalus horridus— joslainā klaburčūska.

Avoti: PDE

crow   angļu

1. Siu valodā runājoši nomadu mednieki, R no Misūri, dzīvo rezervātā Montānas štatā.

Avoti: LEV

cruciata   lat.

1. Krustmadaras.

Cruciata laevipes— skropstainā krustmadara.

Cruciata glabra— kailā krustmadara.

Avoti: LD

crucibulum   lat.

1. Piestenītes.

Crucibulum laeve— parastā piestenīte.

Avoti: LD

cruciferae   lat.

1. Krustziežu dzimtas "Brassicaceae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

crucifixus   lat.

1. Krucifikss.

Avoti: KV

crucigenia   lat.

1. Scenedesmu dzimtas ģints.

Crucigenia fenestrata— šīs ģints suga.

Crucigenia irregularis— šīs ģints suga.

Crucigenia quadrata— šīs ģints suga.

Crucigenia rectangularis— šīs ģints suga.

Crucigenia tetrapedia— šīs ģints suga.

Avoti: LD

crustacea   lat.

1. Vēži.

Avoti: LD

crustulina   lat.

1. Labirintzirnekļu dzimtas ģints.

Crustulina guttata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

crux   lat.

1. Grūtības, šķērslis.

Avoti: LEV

Crvenka   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Crvenka"), Vojvodinas Rietumbačkas apgabalā, 9000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

cryocephalus   lat.

1. Koksngraužu dzimtas ģints.

Cryocephalus rusticus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cryophytum   lat.

1. Cryophytum crystallinum - kristālu pusdienziedes "Mesembryanthemaceae crystallinum" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

cryphoeca   lat.

1. Piltuvjzirnekļu dzimtas ģints.

Cryphoeca silvicola— šīs ģints suga, kas bieži sastopama meža zemsedzē.

Avoti: LD

crypsis   lat.

1. Viendīgļlapju klases graudzāļu dzimtas ģints.

Crypsis schoenoides— melnceru kripse.

Avoti: LD

cryptanthus   lat.

1. Kriptantes.

Cryptanthus zonatus— joslainā kriptante.

Avoti: TaE

cryptobranchidae   lat.

1. Segžauņi.

Avoti: PDE

cryptocephalus   lat.

1. Slēpgalvji.

Cryptocephalus sericeus— zaļais slēpgalvis.

Avoti: LD

cryptochrysis   lat.

1. Kriptofītaļģu nodalījuma ģints.

Cryptochrysis commutata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cryptococcaceae   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu blastomicēšu klases rindas "Cryptococcales" dzimta, Latvijā konstatētas 6 ģ., 29 sugas.

Avoti: LD

cryptococcales   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu blastomicēšu klases rinda.

Avoti: LD

cryptodiaporthe   lat.

1. Diaportu dzimtas ģints, no kuras Latvijā konstatēta 1 suga, kuras anamorfas aprakstītas kā fomopšu sugas.

Avoti: LD

cryptognathidae   lat.

1. Plēsīgo ērču dzimta.

Avoti: LD

cryptomeria   lat.

1. Kriptomērijas.

Cryptomeria japonica— Japānas kriptomērija.

Avoti: DaE

cryptomonas   lat.

1. Kriptofītaļģu nodalījuma ģints.

Cryptomonas erosa— šīs ģints suga.

Cryptomonas lucens— šīs ģints suga.

Cryptomonas marsonii— šīs ģints suga.

Cryptomonas obovata— šīs ģints suga.

Cryptomonas ovata— šīs ģints suga.

Cryptomonas ozolinii— šīs ģints suga.

Cryptomonas parapyrenoidosa— šīs ģints suga.

Cryptomonas platyuris— šīs ģints suga.

Cryptomonas reflexa— šīs ģints suga.

Cryptomonas rufescens— šīs ģints suga.

Cryptomonas tetrapyrenoidosa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cryptomyces   lat.

1. Kriptomicēšu dzimtas ģints.

Cryptomices pteridis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cryptomycetaceae   lat.

1. Kriptomicēšu dzimta.

Avoti: LD

cryptomyzus   lat.

1. Laputu apakškārtas ģints.

Cryptomyzus ribis— jāņogulāju sarkanpangu laputs.

Avoti: LD

cryptonemiales   lat.

1. Kriptonēmiju rinda.

Avoti: LD

cryptophagidae   lat.

1. Pelējumgraužu dzimta.

Avoti: LD

cryptophagus   lat.

1. Pelējumgrauži.

Cryptophagus pseudodentatus— Latvijā biežāk sastopamā pelējumgraužu suga.

Avoti: LD

cryptophyceae   lat.

1. Kriptoficeju klase.

Avoti: PDE

cryptophyta   lat.

1. Kriptofītaļģes.

Avoti: LD

cryptorrhynchus   lat.

1. Vaboļu kārtas smecernieku dzimtas ģints.

Cryptorrhynchus lapathi— alkšņu smecernieks.

Avoti: LD

cryptospora   lat.

1. Diaportu dzimtas ģints, Latvijā konstatēta 1 suga.

Avoti: LD

cryptosporella   lat.

1. Diaportu dzimtas ģints, Latvijā konstatēta 1 suga.

Avoti: LD

cryptosporiopsis   lat.

1. Melankoniju dzimtas ģints, kas reizēm tiek pieskaitīta gleosporiju ģintij.

Cryptosporiopsis curvispora— šīs ģints suga.

Cryptosporiopsis malicorticis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

crypturgus   lat.

1. Pundurmizgrauži.

Crypturgus cinereus— priežu pundurmizgrauzis.

Avoti: LD

CS   mil.

1. Kairinošas iedarbības balta vai gaiši dzeltena kristāliska ķīmiska kaujasviela ar piparu smaku.

Avoti: MIL

Cs   saīs.

1. Cēzijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

CSDD   saīs.

1. Ceļu satiksmes drošības direkcija.

Avoti: PL

CSF   saīs.

1. Kopienas atbalsta shēma ("Community support framework").

Avoti: PnR

CSN   saīs.

1. Ceļu satiksmes noteikumi.

2. Centrālais sporta nams (kopā ar nosaukumu, piem., "Daugavas" CSN).

Avoti: i1

CSP   saīs.

1. Centrālā statistikas pārvalde.

Avoti: i1

cst   izsauk.

1. Lieto, lai noklusinātu skaļu runāšanu, kliegšanu vai lai panāktu pilnīgu klusumu.

Avoti: LLVV

CSU   saīs.

1. Kristīgi sociālā savienība, konservatīva politiska partija Bavārijā, Vācijā (vācu "Christlich-Soziale Union").

Avoti: LEV

CŠK   saīs.

1. Cementa un šīfera kombināts (rāj.; parasti Brocēnu CŠK).

Avoti: i1

ct   saīs.

1. Karāts - ārpussistēmas mērvienība dārgakmeņu un pērļu masas mērīšanai.

2. Karāts - cēlmetālu sakausējumu raudzes mērvienība.

Avoti: i1

CT   saīs., vēst.

1. PSRS centrālā televīzija.

Avoti: i1

CTAK   saīs.

1. Korejas Centrālā informācijas aģentūra (krievu "Centraļnoje teļegrafnoje agenstvo Koreji").

Avoti: i1

ctenanthe   lat.

1. Ktenantes.

Ctenanthe lubbersiana— Lubersa ktenante.

Ctenanthe oppenheimiana— Openheima ktenante.

Ctenanthe pilosa— matainā ktenante.

Avoti: TaE

ctenidium   lat.

1. Ķemmzares.

Ctenidium molluscum— mīkstā ķemmzare.

Avoti: LD

cteniopus   lat.

1. Praulvaboļu dzimtas ģints.

Cteniopus flavus— dzeltenā praulvabole.

Avoti: LD

ctenocephalides   lat.

1. Blusu kārtas ģints.

Ctenocephalides canis— suņu blusa.

Ctenocephalides felis— kaķu blusa.

Avoti: LD

ctenophora   lat.

1. Ktenoforas.

Avoti: PDE

ctenophtalmus   lat.

1. Blusu kārtas ģints.

Ctenophtalmus agyrtes— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ctenuchidae   lat.

1. Melnraibeņu dzimtas "Syntomidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

CTI   saīs., inf.

1. Datora un telefona integrācija (angļu "Computer Telephone Integration") - telefona pakalpojumu paplašināšana, apvienojot datu un balss pārraidi.

Avoti: D3

CTIF   saīs.

1. Ugunsgrēku novēršanas un dzēšanas starptautiskā tehniskā komiteja (franču "Comite technique international de prevention et d'extinction du feu").

Avoti: i1

CTK   saīs.

1. Centrālais tenisa klubs (kopā ar nosaukumu, piem., "Daugavas" CTK).

Avoti: i1

CTPS   saīs., vēst.

1. Centrālā taksometru pasūtījumu stacija (Rīgā).

Avoti: i1

c-ts   saīs.

1. Ciemats.

Avoti: i1

cu   apv.

1. Izsauksmes vārds, ko lieto (atkātojumā vai savienojumā "cu, cuk") cūku pasaukšanai.

Avoti: ME

Cu   saīs.

1. Varš (ķīm. elements).

Avoti: i1

Cu   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Tsu"), Honsju salas dienvidos, Ises līča rietumu krastā, Mie prefektūras administratīvais centrs, 286000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

CU   saīs.

1. vietv. Kuba, valsts divburtu kods.

2. Uz tikšanos (angļu "see you"; īsziņās).

Avoti: LpA, īsz

CUB   saīs., vietv.

1. Kuba, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

cube   apv.

1. Vista (bērnu valodā).

Avoti: EH

cūbele   apv.

1. No koka mizas darināts trauks ogošanai.

Avoti: ME

cubiculum   lat.

1. Vispārīgi istaba, īpaši guļamā; telts jumts, ķeizara loža amfiteātrī; mocekļa kaps katakombās, kur senie kristīgie sapulcējās uz lūgšanām, kādēļ tas ir arī lūgšanas nams, kapella.

Avoti: KV

CUC   saīs.

1. Konvertējams peso; Kubas Republikas konvertējamās valūtas kods, sīknauda - sentavo.

Avoti: PnR

cucaliņa   apv.

1. Nicīgs apzīmējums sievietei.

Avoti: EH

cūcaurums   apv.

1. Anālā atvere (sūdcaurums).

Avoti: ViV

cūce   apv.

1. Dibens (bērnu runā).

Avoti: EH

cūce   apv.

1. Suns (bērnu runā).

Avoti: EH

cūcele   apv.

1. Dem. --> cūka.

Avoti: EH

cūcenāji   novec.

1. Divdīgļlapju klases rožziežu dzimtas suga ("Rubus corylifolius"), krūms ar divgadīgiem stumbriem un melniem aveņveidīgiem augļiem; aug saulainās, sausās vietās; ar šo vārdu apzīmētie augi īstenībā ir daudzas sugas un sīksugas.

Avoti: KV

cūcenājs   apv.

1. Kazenājs ("Rubus nessensis").

2. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: ViV

Cūcēnciems   vietv.

1. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Muzikanti" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

cūcene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Bērzlapju dzimtas pienaiņu ģints suga ("Lactarius necator syn. Lactarius turpis"), ēdama sēne ar tumšu, zaļganbrūnu cepurīti.

2. Krokainā cūcene - kazeņu ģints suga ("Rubus plicatus"), Latvijā aizsargājama.

3. apv. Cūcenāju oga.

4. apv. Kazenājs ("Rubus nessensis").

5. apv. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

6. apv. Pupas ("Faba bona").

7. sar. Negaidīta laime; laimīgs gadījums.

Avoti: LLVV, ĒiV, ViV, Aug2, Žrg

cūcene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; sar.

1. Sivēnmāte; cūka (2).

Avoti: KnV

Cūcene   žarg.

1. Latvijas Lauksaimniecības universitātes (agrāk - Lauksaimniecības akadēmijas) studentu ēdnīca Jelgavā.

Avoti: SLG

cūcenes

1. Vairākas kazeņu ģints ("Rubus") sugas, daudzgadīgi krūmi, stumbri stāvi vai ložņājoši ar dzeloņiem.

2. dsk. Cūcene.

Avoti: PDE

cūcēns   -a, v.; sar.

1. Sivēns.

Avoti: LLVV

cūceņa   apv.

1. Aizauss siekalu dziedzeru iekaisums.

Avoti: KiV

cucere   apv.

1. Anālā atvere.

Avoti: ME

cūces   apv.

1. Cūcenes ("Rubus nessensis").

Avoti: Aug2

cuci   apv.

1. Lieto (parasti savienojumā "cuci, ļuli"), aijājot, šūpojot bērnu.

Avoti: KiV

cūcība   -as, s.; sar.

1. Ļoti liela netīrība, nekārtība.

2. Nelietīga, zemiska rīcība; nekrietnība, nejēdzība.

Avoti: LLVV

cūcībiņa

1. Dem. --> cūcība; sīka nelietība.

cūcietis   apv.

1. Cūka, ruksis.

2. Lamuvārds.

Avoti: LV93

cūcīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Ļoti netīrīgs, nevīžīgs.

2. Nelietīgs, zemisks; nekrietns.

Avoti: LLVV

cūcīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> cūcīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

cuciks   žarg.

1. Veiksminieks.

Kā cuciks— bez grūtībām; bez sarežģījumiem.

Avoti: SLG

cūcīna   apv.

1. Dem. --> cūka.

2. Cūciņa (slimība).

Avoti: ĒiV

cūcināt   apv.

1. Bieži lietot cūkas vārdu, apsaukāt kādu par cūku.

Avoti: EH

cūcināties   apv.

1. Bieži apsaukāt kādu par cūku.

Avoti: EH

cūcine   apv.

1. Cūkgana pātaga.

Avoti: EH

cūcine   apv.

1. Cūcene ("Lactarius turpis").

Avoti: KiV

cūcines   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

cūcinieks   apv.

1. Nekārtīgs, netīrīgs cilvēks.

Avoti: KiV

cūciņa   -as, s.

1. Dem. --> cūka.

2. Savienojumā ar "jūras": neliels grauzēju kārtas dzīvnieks.

3. parasti dsk. Akūta infekcijas slimība - aizauss siekalu dziedzera iekaisums; epidēmiskais parotīts.

Avoti: LLVV, KnV

cūcis   apv.

1. Jauna, nenobarota cūka.

2. Suns (bērnu valodā).

Avoti: ĒiV, KnV, EH

cucis   apv.

1. Suns (parasti bērnu valodā).

2. mīlin. Bērns.

Avoti: KiV

cūcisks   apv.

1. Netīrs, nekārtīgs.

Avoti: KiV

cūciškai   apv.

1. Cūciski, nekārtīgi.

Avoti: EH

cūcītis   apv.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: Aug2

cūcīts   apv.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: Aug2

cucubalus   lat.

1. Melnodzenes.

Cucubalus baccifer— melnodzene.

Avoti: LD

cucujidae   lat.

1. Plakņu dzimta.

Avoti: LD

cuculidae   lat.

1. Dzegužu dzimta.

Avoti: LD

cuculiformes   lat.

1. Dzegužveidīgie.

Avoti: LD

cucullia   lat.

1. Kapucpūcītes.

Cucullia argentea— sudrabainā kapucpūcīte.

Cucullia artemisiae— vībotņu kapucpūcīte.

Cucullia umbratica— parastā kapucpūcīte.

Avoti: LD

cucullus   lat.

1. Kapuce.

Cucullus non facit monachum— kapuce nepadara par mūku.

Avoti: KV

cuculus   lat.

1. Dzegužu dzimtas ģints.

Cuculus canorus— parastā dzeguze.

Cuculus saturatus— austrumu dzeguze.

Avoti: LD

cucumis   lat.

1. Gurķi.

Cucumis melo— melone.

Cucumis sativus— sējas gurķis.

Avoti: PDE

cucurbita   lat.

1. Ķirbji.

Cucurbita maxima— lielaugļu ķirbis.

Cucurbita moschata— muskata ķirbis.

Cucurbita pepo— parastais ķirbis.

Cucurbita pepo var. giraumontia— kabacis.

Cucurbita pepo var. patison— patisons.

Cucurbita turbaniformis— dekoratīvais ķirbis.

Avoti: LD, PDE

cucurbitaceae   lat.

1. Ķirbju dzimta.

Avoti: LD

cucurbitales   lat.

1. Ķirbju rinda.

Avoti: PDE

cucurbitaria   lat.

1. Pleosporu dzimtas ģints.

Cucurbitaria berberidis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Cucuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Lauderu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LC

cucurieši

1. Zilupes novada Lauderu pagasta apdzīvotās vietas "Cucuri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cucuris   sar.

1. Cukurs.

Avoti: SLG

Cucurki   vietv.

1. Ludzas novada Istras pagasta apdzīvotās vietas "Cucuri" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

cucurs   apv.

1. Anālā atvere.

2. Bērna dibens.

Avoti: ME, EH

cucurs   sar.

1. Cukurs.

Avoti: SLG

cucūzis   apv.

1. Anālā atvere.

Avoti: ME

cūčiņa   apv.

1. Dem. --> cūka.

Avoti: EH

cučka   apv.

1. Sivēnmāte.

Avoti: ME

cudonia   lat.

1. Kudonijas.

Avoti: LD

cudoniella   lat.

1. Leociju dzimtas ģints, no kuras Latvijā konstatētas 2 sugas.

Cudoniella clavus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Cūga   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (fr. "Zoug", vācu "Zug", it. "Zugo"), kantona administratīvais centrs, 28000 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Cūgas kantons Šveices Konfederācijā, platība - 239 kvadrātkilometri, 110800 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Cugaru   vietv.; nelok.

1. Cugaru šaurums - atrodas starp Honsju un Hokaido salām (jap. val. "Tsugaru Kaikyo"), savieno Japāņu jūru ar Kluso okeānu, garums - 96 km, platums - 18-110 km, dziļums - līdz 110 m, plūdmaiņas - līdz 2 m.

Avoti: LģE

Cūgšpice   vietv.

1. Augstākā virsotne ("Zugspitze") Bavārijas Kaļķakmens Alpos, uz Austrijas un Vācijas (Bavārijas) robežas, augstums - 2963 m vjl.

Avoti: PZT

cuģītis   apv.

1. Mazs sivēns; tauks sivēns.

Avoti: EH

cui   izsauk.

1. Izsauciens, ar kuru rīda suni.

Avoti: LLVV

cuī   izsauk.

1. Izsauciens, ar kuru rīda suņus.

Avoti: ME

cuidināt   apv.

1. Rīdīt (suni).

Avoti: EH

cuidīt   apv.

1. Rīdīt (suni).

Avoti: MiV

cuināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju,

1. Rīdīt (suni).

Avoti: LLVV

cuināties   apv.

1. Vairākkārt rīdīt, sakot "cui!".

Avoti: ViV

Cujama   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Tsuyama"), Honsju salas rietumos, 108000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

cujināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Rīdīt (suni).

Avoti: LLVV

cuk   apv., parasti atkārtojumā

1. Lieto dažu skaņu atdarināšanai (motora darbība, katla vārīšanās u. c.).

2. Sauciens, ar kuru aicina cūkas (piemēram, pie ēdiena, kūtī).

3. Sauciens, ar kuru aicina cāļus.

Avoti: ME, ĒiV, EH

cūk   apv., parasti atkārtojumā

1. Sauciens, ar kuru aicina cūkas (piemēram, pie ēdiena, kūtī).

Avoti: ĒiV

cuka   apv.

1. Dūmvads (skurstenī); krāsns, plīts, sildmūru dūmeja.

2. sar. Dūmu vilkme.

Avoti: ViV, MalV, Žrg

cūka   -as, s.

1. Zīdītāju klases pārnadžu kārtas dzimta ("Suidae"), 6 ģ., 8 s., Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

Meža cūka— cūku dzimtas suga ("Sus scrofa"), savvaļas dzīvnieks ar masīvu ķermeni un īsām kājām.

2. Pārnadžu kārtas lauksaimniecības dzīvnieks ar masīvu ķermeni un īsām kājām (audzē gaļas ieguvei), kas vēsturiski izveidots pieradinot meža cūkas.

Apsvilināt cūku— nosvilināt kautai cūkai sarus.

Cūku bēres— cūku kaušana un sekojošais mielasts.

Cūku pupas— pupu šķirne ar lielām sēklām.

Cūkas āboliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Cūkas ābuliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Cūku āboliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Cūku āboltiņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Cūku ābuliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Cūku amols— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Cūku dāboliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Cūku dābols— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Cūku retējumi— tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Cūku bezds— lauku mētra ("Mentha arvensis").

Cūku mētra— lauku mētra ("Mentha arvensis").

Cūku mētras— lauku mētra ("Mentha arvensis").

// pārn.; vienk. Netīrs, nevīžīgs, arī nekrietns, nelietīgs cilvēks.

3. Šo dzīvnieku mātīte.

4. apv. Lamuvārds dzērājam.

Avoti: LLVV, SLG

cukabānis   apv.

1. Vilciens.

Avoti: KnG

cūkābele   apv.

1. Vilkābele.

Avoti: ME

cūkāboliņš   apv.

1. Baltais āboliņš ("Trifolium repens").

2. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

cūkābols   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

cūkabra   apv.

1. Cūku plaucējamā sile.

Avoti: ViV

cūkābuliņš   apv.

1. Baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Baltais cūkābuliņš— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Avoti: Aug2

cūkabuliņš   apv.

1. Baltais āboliņš.

Avoti: ViV

cūkacīši   apv.

1. Cūkactiņas.

Avoti: EH

cūkactiņas

1. Adījuma raksts, kas atgādina acis.

Avoti: MiV

cūkāda   -as, s.

1. Izstrādāta cūkas āda.

Avoti: LLVV

cukāde   apv.

1. Sukāde - sacukuroti augļi vai augļu mizas.

Avoti: VV

cūkaine

1. Rūgtā ziepenīte ("Polygala amara").

Avoti: ME

cūkaines   apv.

1. Rūgtā ziepenīte ("Polygala amarella").

Avoti: Aug2

cūkainis   apv.

1. Rūgtā ziepenīte ("Polygala amara").

Avoti: ME

cūkaiņi   apv.

1. Rūgtā ziepenīte ("Polygala amarella").

Avoti: Aug2

cūkalēns   apv., niev.

1. Sivēns.

Avoti: KiV

cūkamoliņš   apv.

1. Baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Avoti: Aug2

cūkamols   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

cūkans

1. Tēls kanādiešu rakstnieces Mārgaretas Atvudas (dz. 1939. g.) romānā "Oriksa un Kreiks" - būtne, kas radīta kā orgānu donors.

Avoti: PL

cūkaploks   apv.

1. Aploks cūkām.

Avoti: ĒiV

cūkāre   apv.

1. Cūku ganības.

Avoti: ME

cukari   apv.

1. Sausiņi.

Avoti: ME

cūkaris   apv.

1. Kārīgs cilvēks.

Avoti: EH

cūkas

1. dsk. Cūka.

2. sar. Kāda kāršu spēle.

Avoti: SLG

cūkaste   apv.

1. Cūkas aste.

2. Platlapu bezgale ("Laserpitium latifolium").

Avoti: ĒiV, Aug2

cūkastiņa   apv.

1. Dem. --> cūkaste.

2. Adījuma raksta veids.

Avoti: ME

cūkāt   apv.

1. Mānīt, krāpt, muļķot (kādu); ļauni izjokot (kādu).

2. Bojāt.

3. Darīt netīru, notraipīt.

4. Lamāt.

Avoti: ĒiV, KiV

cukāt   žarg.

1. Braukt; virzīties uz priekšu.

Avoti: Žrg

cūkāties   apv.

1. Mānīties, muļķoties; arī ļauni izjokot (kādu).

2. Nekārtīgi, nevīžīgi (ko) darīt; darot (ko) mazsvarīgu, nevajadzīgu, traucēt, kavēt (darāmo darbu).

3. Laiku pa laikam nedaudz līt (tā, ka traucē darbu).

Avoti: ĒiV

cūkause   apv.

1. Cūkas auss.

2. Purva cūkausis ("Calla palustris"), daudzgadīgs kallu dzimtas augs.

Avoti: ĒiV, Aug2

cūkausis   -ša, v.; apv.

1. dsk. Kallu dzimtas ģints ("Calla"), daudzgadīgi augi ar spīdīgām sirdsveida lapām un dzelteniem ziediem vālītē, ko ietver viena balta seglapa.

Purva cūkausis— cūkaušu suga ("Calla palustris").

2. Netīrību un nekārtību raksturojošs lamu vārds.

3. apv. Purva purene ("Caltha palustris").

4. sar.; parasti dsk. Atliekušies burtnīcu vai grāmatu lapu stūri.

Avoti: LLVV, ViV, ME, Aug2

cūkauss   apv.

1. Cūkas auss.

2. Purva cūkausis ("Calla palustris"), daudzgadīgs kallu dzimtas augs.

Avoti: ĒiV, Aug2

cūkaustiņa   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

Cūkauši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Eglaines pagastā.

Avoti: LC

cūkbēres   apv.

1. Cūku kaušana un sekojošais mielasts.

Avoti: ViV

cūkbūda   apv.

1. Nodalījums (kūtī) cūku ievietošanai.

Avoti: ViV

cūkcaurums   apv.

1. Cūcaurums.

Avoti: EH

cūkceijers   apv., niev.

1. Slikts (blēdīgs, arī nepieklājīgs, nevīžīgs u. tml.) cilvēks.

Avoti: ViV

cūkcepure   apv., niev.

1. Slikts (blēdīgs, arī nepieklājīgs, nevīžīgs u. tml.) cilvēks.

Avoti: ViV

cūkčamariņš   apv.

1. Kāda rūgta sakne, ko dod cūkām un govīm (lai palielinātu piena atdevi).

Avoti: ME

cūkdeguni   apv.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: Aug2

cūkdeguniņi   apv.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: Aug2

cūkdelfīns

1. Vaļveidīgo kārtas delfīnu dzimtas suga ("Phocoena phocoena"), Latvijas piekrastē pēdējo reizi konstatēts 1974. g.; jūrascūka.

Avoti: LD

cūkdzenītis   apv.

1. Dzilnītis.

Avoti: ViV

cūkēdesis   apv.

1. Cūkēdiens, cūkbarība.

Avoti: EH

cūkēdiens

1. Ēdiens, ko dod cūkām.

Avoti: LV93

cūkeglīte   apv.

1. Purva jāņeglīte ("Pedicularis palustris"); purveglīte; jāņeglīte; dumbri; utene; utubunga; blakšu zāle.

Avoti: Aug2, KV

cūkeglītes   apv.

1. Purva jāņeglīte ("Pedicularis palustris").

Avoti: Aug2

cukerka   apv.

1. Konfekte.

Avoti: KiV

cuketo   rel.

1. Maza, apaļa cepurīte, ko valkā noteikti Romas katoļu baznīcas garīdznieki; krāsa atkarīga no hierarhijas pakāpes: pāvests valkā baltu, kardināli - sarkanu, bīskapi - violetu, pārējie - melnu.

Avoti: RtV

cūkgaļa   -as, s.; parasti vsk.

1. Cūkas gaļa.

Avoti: LLVV

cūkgans   -a, v.

1. Cūku gans.

Avoti: LLVV

cūkganšepte   apv.

1. Cūku ganīšana, cūkgana darbs.

Avoti: ViV

cūkgurnis

1. Šķiņķis - dzīvnieka (parasti cūkas) liemeņa gurns.

Avoti: VpJ

cūkģīmis   apv., niev.

1. Neglīts cilvēks (kam seja it kā atgādina cūkas purnu).

Avoti: ViV

Cukijomi   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - mēness dievs, pirmatnējā radītāja Idzanagi dēls, saules dievietes Amaterasu un vētru dieva Susano brālis.

Avoti: PmV

Cūkine   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Vecumu pagastā.

Avoti: LC

cukīni   nelok., v.

1. Ķirbjaugs - Itālijas kabacis.

Avoti: MLVV, LeK-15

cukini   nelok., v.; novec.

1. Cukīni.

Avoti: MLVV

cūkkāposti   apv.

1. Ēdiens (kāposti ar cūkgaļu).

Avoti: EH

cūkkartiņi   apv.

1. Mazie, bojātie kartupeļi, kas paredzēti cūku barībai.

Avoti: ViV

cūkklēvs   apv.

1. Cūkkūts.

Avoti: EH

cūkkopējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas kopj cūkas.

Avoti: LLVV

cūkkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Cūku audzēšana gaļas ieguvei; attiecīgā lopkopības nozare.

Avoti: LLVV

cūkkopis   -pja, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar cūkkopību; cūkkopības speciālists.

2. Cūkkopējs.

Avoti: LLVV

cūkkumele   apv.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: Aug2

cūkkumeles   apv.

1. Maura kumelīte ("Matricaria discoidea").

Avoti: Aug2

cūkkumeliņi   apv.

1. Maura kumelītes ("Matricaria matricarioides").

Avoti: ViV

cūkkumelīte   apv.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: Aug2

cūkkumelnīca   apv.

1. Maura kumelīte ("Matricaria discoidea").

Avoti: Aug2

cūkkumeltīni   apv.

1. Nesmaržīgā kumelīte ("Matricaria perforata").

Avoti: Aug2

cūkkumeltiņi   apv.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: Aug2

cūkkūts   -kūts, dsk. ģen. -kūšu, s.

1. Kūts cūku turēšanai.

Avoti: LLVV

cūklēpe   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

cūkmāte   apv.

1. Vaislas cūka; cūcene.

Avoti: ViV

cūkmentrs   apv.

1. Mētras ("Mentha").

Avoti: Aug2

cūkmēta   apv.

1. Lauku mētra ("Mentha arvensis").

Avoti: Aug2

cūkmētra   apv.

1. Mētras ("Mentha").

2. Lauku mētra ("Mentha arvensis").

Avoti: Aug2

cūkmētras   apv.

1. Mētras ("Mentha").

2. Lauku mētra ("Mentha arvensis").

3. Krūzmētras ("Mentha crispata").

Avoti: Aug2, ViV

cūkmezgls   apv.

1. Nenoturīgs savienojamais mezgls.

Avoti: ViV

cūkmicis   apv.

1. Kāda dārza nezāle.

Avoti: EH

cūkmidzis   apv.

1. Tīruma gauris ("Spergula arvensis").

Avoti: Aug2

cūkmiesa   apv.

1. Cūkgaļa.

Avoti: ViV

cūknātra   apv.

1. Cūknātre.

Avoti: LE

cūknātraugi

1. Cūknātru dzimta ("Scrophulariaceae").

Avoti: PDE

cūknātre

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Scrophulariaceae"), ~250 ģintis, ~3000 sugas, vairums no tām krūmi un lakstaugi, gk. mērenajā joslā; Latvijā savvaļā konstatētas 15 ģ., 68 s., tikai lakstaugi (piem., cūknātres, nārbuļi, deviņvīruspēki, lauvmutītes, veronikas).

2. dsk. Cūknātru dzimtas ģints ("Scrophularia"), lakstaugi, retāk nelieli puskrūmi, ~150 sugas, Latvijā tikai daudzgadīgi lakstaugi, konstatētas 2 sugas.

Gumainā cūknātre— cūknātru suga ("Scrophularia nodosa"), sastopama visai bieži visā Latvijā mitrās un purvainās pļavās, mitros mežos un krūmājos, grāvjos.

Spārnainā cūknātre— cūknātru suga ("Scrophularia umbrosa syn. Scrophularia alata", arī " Scrophularia aquatica"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: EV, LD, Aug2

cūkogas   apv.

1. Melnā naktene ("Solanum nigrum").

Avoti: Aug2

cūkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; vienk.

1. Ļauni izjokot (kādu), tīši, ļaunprātīgi kaitēt.

2. Bojāt (parasti tīšām).

Avoti: LLVV

cūkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; vienk.

1. Izturēties, rīkoties neestētiski (piemēram, ēdot).

2. Izturēties, rīkoties nekrietni (kādu ļauni izjokojot, sagādājot nepatikšanas u. tml.).

Avoti: LLVV

cūkpiene   -es, dsk. ģen. -ņu, s., apv.

1. Pienenes ("Taraxacum").

2. Ārstniecības pienene ("Taraxacum officinale").

3. Māllēpe ("Tussilago farfara").

4. Vēlpiene ("Leontodon").

5. Rudens vēlpiene ("Leontodon autumnalis").

6. Sarainā vēlpiene ("Leontodon hispidus").

Avoti: LLVV, Aug2

cūkpienene   apv.

1. Ārstniecības pienene ("Taraxacum officinale").

Avoti: Aug2

cūkpienenes   apv.

1. Ārstniecības pienene ("Taraxacum officinale").

Avoti: Aug2

cūkpienes   apv.

1. Ārstniecības pienene ("Taraxacum officinale").

Avoti: Aug2

cūkpieni   apv.

1. Ārstniecības pienene ("Taraxacum officinale").

Avoti: Aug2

cūkpieniņi   apv.

1. Ārstniecības pienene ("Taraxacum officinale").

Avoti: Aug2

cūkpienis   apv.

1. Cūkpiene ("Taraxacum officinale").

Avoti: ViV

cūkpienīši   apv.

1. Ārstniecības pienene ("Taraxacum officinale").

Avoti: Aug2

cukpienīte   apv.

1. Ārstniecības pienene ("Taraxacum officinale").

Avoti: Aug2

cukpiens   apv.

1. Ārstniecības pienene ("Taraxacum officinale").

Avoti: Aug2

cūkpiens   apv.

1. Cūkpiene.

Avoti: BB

cūkpipari   apv.

1. Parastā kumeļpēda ("Asarum europaeum").

Avoti: ME

cūkpipars   apv.

1. Akmeņlauzīte ("Saxifraga").

Avoti: Aug2

cūkpogas   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

cūkpriede   apv.

1. Zema priede (kas parasti aug mežmalās, purvmalās).

Avoti: ĒiV

cūkpupa   apv.

1. Pupas ("Faba bona").

Avoti: Aug2

cūkpupas   apv.

1. Pupas ("Faba bona").

Avoti: Aug2

cūkpurns   apv.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: Aug2

cukrabiets   apv.

1. Cukurbiete.

Avoti: KiV

cūkrieksts   apv.

1. Maura retējs ("Potentilla anserina").

Avoti: Aug2

cukrinīca   apv.

1. Cukurtrauks.

Avoti: KiV

cukrinieši

1. Jēkabpils novada Dunavas pagasta apdzīvotās vietas "Cukrine" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cūkroka   apv.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: EH

cukroks   apv., hip.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: Aug2

cūkroze   apv.

1. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: Aug2

cukrs   apv.

1. Cukurs.

Avoti: KiV

cūkrudene   apv.

1. Kāda sēne.

Avoti: EH

cūksaknes   apv.

1. Sakņu pelūde ("Hypochoeris radicata").

Avoti: LE1

cūksari   apv.

1. Cieta zāle.

2. Vārpata ("Elytrigia").

Avoti: ME, Aug2

cūksers   apv.

1. Asa, cieta zāle; vilkkūla.

Avoti: ViV

cūksili   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

cūksiliņi   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

cūksiliņš   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

2. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

cūksīpols   apv.

1. Norietis; saulrietenis ("Sempervivum").

Avoti: ViV

cuksis   žarg.

1. Ļauns vīrietis, kurš uzvedas nekulturāli.

Avoti: NeV

cūksla   apv.

1. Ar sūnu klāts cinis.

Avoti: ME

cūkstallis   apv.

1. Cūku kūts.

Avoti: ViV

cūkstēt   apv.

1. Čūkstēt.

Avoti: ME

cūksūds   apv.

1. Cūkas izkārnījumu gabals.

Avoti: EH

cūktabaka   apv.

1. Cūknātre ("Scrophularia"), daudzgadīgs lakstaugs.

2. Gumainā cūknātre ("Scrophularia nodosa"), daudzgadīgs lakstaugs.

Avoti: Aug2

cūktabaks   apv.

1. Gumainā cūknātre ("Scrophularia nodosa"), daudzgadīgs lakstaugs.

Avoti: Aug2

cūktreikne   apv.

1. Parastā virza ("Stellaria media").

Avoti: Aug2

Cūku   vietv.; nelok.

1. Cūku purvs - augstais purvs Viesītes novada Viesītes pagastā, platība - 810 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 3,4 m, veidojies Viesītes ezera ieplakā nepietiekamas noteces dēļ.

2. vēst. Cūku sēta - teritorija starp Rīgas pilsētas mūriem un Daugavu 14.-15. gs., kad pilsētas iedzīvotāji tur izgāza dažādus atkritumus.

Avoti: LE1

cūkubezdes   apv.

1. Krūzmētra.

Avoti: ME, VeAT

Cukujomi   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - dieva Idzanagi dēls, kas piedzimis no ūdens lāsēm un ir mēness dievs, saules dievietes Amaterasu un vētras un ūdens stihijas dieva Susano brālis, viņam pieder valstība, kurā valda nakts.

Avoti: Mit

Cūkuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Turku pagastā.

Avoti: LC

cūkunātre   apv.

1. Gumainā cūknātre ("Scrophularia nodosa"), daudzgadīgs lakstaugs.

Avoti: Aug2

cūkupiene   apv.

1. Ārstniecības pienene ("Taraxacum officinale").

Avoti: Aug2

cukurābele   apv.

1. Cukuriņš (2).

Avoti: ĒiV

cukurains   -ais; s. -a, -ā;

1. apv. Ar cukuru notriepts (parasti trauks).

2. sar. Pārspīlēti laipns; arī pieglaimīgs.

Avoti: ĒiV, LLVV

cukuraiņš   apv.

1. Ar cukuru notriepts (parasti trauks).

Avoti: ĒiV

cukurāties   apv.

1. Cukuroties.

Avoti: KiV

cukurbeķeris   sar.

1. Konditorejas izstrādājumu gatavošanas meistars.

Avoti: Leģ-75-22

cukurbietes   -šu, vsk. cukurbiete, -es, s.

1. Bietes, no kuru saknēm iegūst cukuru; biešu suga ("Beta vulgaris", arī "Beta altissima").

2. Šo augu sakne.

Avoti: LLVV, Aug2

cukurbiets   apv.

1. Cukurbiete.

Avoti: KiV

cukurbiķeris   apv.

1. Cukurtrauks.

Avoti: VV

Cukurciems   vietv.

1. Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Pārolaine" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LC

cukurdoze   apv.

1. Cukurtrauks.

Avoti: ĒiV

cukurenieši

1. Jēkabpils novada Dunavas pagasta apdzīvotās vietas "Cukurene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

cukurēties   apv.

1. Cukuroties.

Avoti: KnV

cukurfabrika   -as, s.

1. Fabrika, kurā ražo cukuru.

Avoti: LLVV

cukurgailītis   -ša, v.

1. Konditorejas izstrādājums - uz kociņa uzsprausta karamele, kas pēc formas atgādina gaili.

Avoti: LLVV

cukurgalva   -as, s.; novec.

1. Paliels, konusveidā sapresēts cukura gabals.

Avoti: LLVV

cukurgraudiņš

1. Dem. --> cukurgrauds.

Avoti: LV93

cukurgrauds   -a, v.

1. Graudu cukura atsevišķs gabals.

Avoti: LLVV

Cukurīne   vietv.

1. Jēkabpils novada Dunavas pagasta apdzīvotās vietas "Cukuriņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

cukurinieši

1. Jēkabpils novada Dunavas pagasta apdzīvotās vietas "Cukurine" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Cukuriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Dunavas pagastā.

Avoti: LC

cukuriņš   -a, v.

1. Dem. --> cukurs (1).

2. Ābele ar nelieliem, sarkansvītrotiem, cietiem, saldiem āboliem; attiecīgā ābeļu šķirne.

3. Šīs ābeles auglis.

Avoti: LLVV

cukurītis   apv.

1. Cukuriņš (2).

2. Cukuriņš (3).

Avoti: KnV

cukurkliņģeri   novec.

1. No ūdens un miltiem (arī no salda krējuma, olām, miltiem, garšvielām) gatavoti un ar cukuru pārkaisīti kliņģeri.

Avoti: KV

cukurkļava

1. Kļavu ģints suga ("acer saccharum"), Kanādā sastopams koks, Latvijā paretam audzē kā krāšņumaugu.

Avoti: LV93

cukurķauķis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas austrumķauķu dzimtas suga ("Coereba flaveola").

Avoti: ZvP

cukurmīlis   novec.

1. Bezspārnains kukainis ap 8 mm garš, klāts baltām spīdošām zvīniņām, 2 gariem galvas tausteklīšiem, veiklām kājām un 3 garām astēm, bieži sastopams lauku mājās, barojas ar cukuru, miltiem, maizi, arī putekļiem utt.

Avoti: KV

cukurnīca   apv.

1. Cukurtrauks.

Avoti: EH

cukurniedra   novec.

1. Cukurniedre.

Avoti: KV

cukurniedre

1. Graudzāļu dzimtas tropu augu ģints daudzgadīgs saknenis ar 2-6 m augstu stumbru un platām kukurūzas tipa lapām, zied tikai tropu zemēs; sulā ir 5-20% cukura.

Avoti: LxE

cukurniedres   -u, vsk. cukurniedre, -es, s.

1. Tropu augi, no kuru sulas iegūst cukuru.

Avoti: LLVV

cukurnieks   apv.

1. Cukurābols.

2. Cukura ražotājs.

Avoti: ME

cukuroposums

1. Somaiņu kārtas oposumu dzimtas suga, neliels dzīvnieciņš (līdz 160 g), ar lidplēvi, naktīs medī kukaiņus, pa dienu guļ, sastopams tropos, gk. Austrālijā un Indonēzijā.

cukurot   pārt.

1. Gatavot cukurā, cukura sīrupā, stipri saldināt ar cukuru.

Avoti: ZTV

cukuroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Kļūt biezam, izkristalizējoties cukuram (par medu, ievārījumu).

Avoti: LV87

cukurots   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti salds, ar lielu cukura piedevu; pārkaisīts ar cukuru vai gatavots cukura sīrupā.

// pārn.; sar. Pārspīlēti laipns; arī pieglaimīgs.

Avoti: LLVV

cukurpalma

1. Palmu dzimtas ģints, vienmājnieks, 7-12 m augsta palma, stumbrs 40-50 cm diametrā, lapas līdz 9 m garas; no Āzijas dienvidiem līdz Austrālijas ziemeļu daļai.

Avoti: LPE

cukurrūpniecība   novec.

1. Cukura ieguve no augiem rūpnieciskā veidā; Latvijā cukurbiešu pārstrāde cukurā.

Avoti: LLx

cukurs   -a, v.

1. tikai vsk. Pārtikas produkts - balta, kristāliska, salda viela, ko iegūst, piemēram, no cukurbietēm, cukurniedrēm.

Galvu cukurs— cukurs lielos gabalos.

2. Organiska viela ogļhidrātu grupā.

Avoti: LLVV

cukursakne   novec.

1. Cukura sakne - čemurziežu dzimtas cemeru ģints suga ("Sium sisarum"), maz izplatīts un maz pazīstams daudzgadīgs virtuves sakņaugs.

Avoti: Aug2, KV

cukursīraps   apv.

1. Cukursīrups.

Avoti: ĒiV

cukursīrups   apv.

1. Koncentrēts sīrups bišu piebarošanai sliktas medus ražas gadījumā.

Avoti: ĒiV

cukurskābe   med.

1. COOH(CHOH)4COOH, divvērtīga skābe, kas rodas, oksidējot glikozi.

Avoti: TM5

cukurslimība   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Vielmaiņas regulācijas traucējumu izraisīta slimība, kuras pamatā ir aizkuņģa dziedzera nepietiekama darbība; diabēts.

Avoti: LLVV

cukurslimnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas slimo ar cukurslimību; diabētiķis.

Avoti: LLVV

cukurtrauks   -a, v.

1. Neliels trauks cukura pasniegšanai galdā.

Avoti: LLVV

cukurūdens   -ūdens, v.; parasti vsk.

1. Ar cukuru saldināts ūdens.

Avoti: LLVV

cukurvāvere

1. Cukuroposums.

cukurvāverīte

1. Cukuroposums.

cukurvielas   -u, cukurviela, -as, s.; ķīm.

1. Ogļhidrāti.

Avoti: LLVV

cukurzirnīši

1. Sējas zirņu kultivēta forma ar ēdamām pākstīm.

Avoti: LEV

cukurzirņi   -u, vsk. cukurzirnis, -ņa, v.

1. Zirņi ar lielām pākstīm un saldām sēklām; attiecīgā zirņu šķirne.

2. Šo zirņu sēklas.

3. apv. Sējas zirnis ("Pisum sativum").

Avoti: LLVV, Aug2

Cūkusala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

Cūkusola   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Cūkusala" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

cūkutabaks   apv.

1. Gumainā cūknātre ("Scrophularia nodosa"), daudzgadīgs lakstaugs.

Avoti: Aug2

cūkutis   apv.

1. Cūku utis - dūrējutu apakškārtas suga ("Haematopinus suis").

Avoti: EH

cūkziepes   apv.

1. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

Avoti: Aug2

CUL8R   saīs.

1. Tiksimies vēlāk (angļu "see you later"; īsziņās).

Avoti: īsz

culex   lat.

1. Odu dzimtas ģints.

Culex pipiens— parastais ods.

Avoti: LD

culicidae   lat.

1. Odu dzimta.

Avoti: LD

cūlīgs   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

cullēt   apv.

1. Spēcīgiem soļiem iet.

Avoti: EH

culocoides   lat.

1. Miģeļu dzimtas ģints.

Culocoides pulicaris— šīs ģints suga.

Avoti: PDE

culpa   lat.

1. Civiltiesībās, plašākā nozīmē jebkura vaina; šaurākā (tehniskā) nozīmē neuzmanība kā pretstats ļaunam nolūkam un gadījumam.

Avoti: KV

Culukidze   vietv.; vēst.

1. Honi pilsētas Gruzijā nosaukums 1936.-1991. g.

Avoti: PZT

cuļļa   apv.

1. Smulis.

Avoti: ME

cuļļāties   apv.

1. Nosmērēties, notriepties.

Avoti: ME

cumacea   lat.

1. Kumaceju kārta.

Avoti: LD

Cumeba   vietv.

1. Pilsēta Namībijā ("Tsumeb"), Ošikoto reģiona administratīvais centrs, 14100 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

cumlaks   žarg.

1. Igaunis.

Avoti: SLG

cumminsiella   lat.

1. Pukcīniju dzimtas ģints, no kuras Latvijā konstatēta 1 suga.

Avoti: LD

cumpurnis   apv.

1. Vieta, kur cepšanas laikā ir saskārušies divi maizes klaipi.

Avoti: EH

cumpurs   apv.

1. Cumpurnis.

Avoti: EH

cumte   apv.

1. Cunfte.

Avoti: ViV

cumtīgi   apv.

1. Cienīgi; lepni.

Avoti: ViV

cumtīgs   apv.

1. Tāds, kas pieder pie cunftes; arī cienīgs, lepns.

Avoti: ViV

cunami   jūrn., met.

1. Garie jūras viļņi, kas veidojas okeānos un jūrās zemestrīču un vulkānu izvirdumu rezultātā, galvenokārt Klusā okeāna piekrastes un salu rajonos; viļņu garums - ap 300 km, ātrums - 400-800 km/h, augstums var sasniegt 30 m.

Avoti: ZTV

cūnāps   apv.

1. Kaunuma mati.

Avoti: ME

cunaxidae   lat.

1. Plēsīgo ērču grupas dzimta.

Avoti: LD

Cunces   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Ārlavas pagastā.

Avoti: LC

cuncula   apv.

1. Pinne.

Avoti: KiV

cunculāts   apv.

1. Piņņains.

Avoti: KiV

cundars   apv.

1. Runga, nūja.

Avoti: ME

cunduris   apv.

1. Runga, nūja.

Avoti: ME

cunduris   apv.

1. Dibens.

Avoti: EH

cundurēt   apv.

1. Cundurot.

Avoti: EH

cundurot   apv.

1. Dusmoties, lamāties.

Avoti: ME

cundurs   apv.

1. Runga, nūja.

Avoti: ME

cundurs   sar.

1. Negaidīts, interesants notikums.

Avoti: Žrg

cūneši   apv.

1. Sunīši.

Avoti: ME

cuneus   novec.

1. Arhitektūrā ķīļveidīgs sektors (vadzis), kādos sadalījās skatītāju vietas.

Avoti: KV

cunfte   -es, dsk. ģen. -šu vai -tu, s.; vēst.

1. Vienas nozares vai vairāku radniecīgu nozaru amatnieku organizācija (feodālismā, kapitālismā).

Avoti: LLVV

cunftīgs   žarg.

1. Profesionāli kvalificēts; izveicīgs arodā.

// pārn. Labs, kvalitatīvs.

Avoti: SLG

cunis   apv.

1. Gabals.

Avoti: ME

cunninghamella   lat.

1. Kunningamellu dzimtas ģints.

Cunninghamella japonica— šīs ģints suga.

Cunninghamella verticillata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cunninghamellaceae   lat.

1. Kunningamellu dzimta.

Avoti: LD

cuņ

1. Cuņs - ķīniešu garuma mērs - t. s. proporcionālais nogrieznis, kura garums ir ļoti individuāls un tā precīzai zināšanai ir ļoti svarīga loma akupunktūrā un adatu terapijā; cuņ atbilst attālumam starp maksimāli saliekta vidējā pirksta krokām (vīriešiem to mēra pēc kreisās rokas pirksta, sievietēm - pēc labās rokas pirksta).

Avoti: PL

cuņķis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cuņs

1. Ķīniešu garuma mērs - t. s. proporcionālais nogrieznis, kura garums ir ļoti individuāls un tā precīzai zināšanai ir ļoti svarīga loma akupunktūrā un adatu terapijā; cuņs atbilst attālumam starp maksimāli saliekta vidējā pirksta krokām (vīriešiem to mēra pēc kreisās rokas pirksta, sievietēm - pēc labās rokas pirksta); cuņ.

Avoti: PL

cup   apv., interj.

1. Lieto (parasti atkārtojumā), lai atdarinātu taustīšanu, parasti ko meklējot.

2. Lieto (savienojumā "cup lup"), lai atdarinātu strauju (bieži vien paviršu) darbību vai kustību.

Avoti: KiV

CUP   saīs.

1. Kubas peso; Kubas Republikas valūtas kods, sīknauda - sentavo.

Avoti: PnR

cupāt   apv.

1. Smagi iet, parādīties (galvenokārt par bērniem).

Avoti: ME, VeAT

cuphaea   lat.

1. Kufejas.

Cuphaea hyssopifolia— izoplapu kufeja.

Cuphaea miniata— kufeju suga.

Avoti: DaE, Wi

cupiņ   apv., interj.

1. Lieto (parasti atkārtojumā), lai atdarinātu taustīšanu, parasti ko meklējot.

Avoti: KiV

cupis   apv.

1. Matu kušķis.

Avoti: ME

cupo   mūz.

1. Drūmi, domīgi; dziļi.

Avoti: Mūz

cupressaceae   lat.

1. Ciprešu dzimta.

Avoti: LD

cupressales   lat.

1. Ciprešu rinda.

Avoti: PDE

cupressocyparis   lat.

1. Hibrīdās cipreses.

Cupressocyparis leylandii— hibrīdā ciprese.

Avoti: DaE

cupressus   lat.

1. Cipreses.

Cupressus macrocarpa— lielaugļu ciprese.

Cupressus sempervirens— mūžzaļā ciprese.

Avoti: PDE, TaE

cupst   apv., interj.

1. Lieto (parasti atkārtojumā), lai atdarinātu taustīšanu, parasti ko meklējot.

2. Ātras darbības raksturojums.

Avoti: KiV, EH

cura   apv.

1. Aizgādnība.

Avoti: KV

curculionidae   lat.

1. Smecernieku dzimta.

Avoti: LD

curcuma   lat.

1. Kurkumas.

Curcuma longa— mājas jeb garā kurkuma.

Curcuma zedoaria— Cedoārijas kurkuma.

Avoti: PDE, TaE

cūrēt   apv.

1. Glūnēt.

Avoti: ME

cūrēties   apv.

1. Lūkoties, ieskatīties.

Avoti: EH

curiae   lat.

1. Īpaša veida pamata organizācijas, no kurām sastāvēja senā romiešu komūna.

Avoti: KV

curriculum

1. Ceļš.

Curriculum vitae— dzīves ceļš; īss dzīves apraksts, īsa biogrāfija.

Avoti: SV08

curtonotus   lat.

1. Skrejvaboļu dzimtas ģints, ko dažkārt apvieno ar blāvuļu ģinti.

Avoti: LD

Curuga   vietv.

1. Pilsēta Japānā, Honsju salas dienvidrietumos, Fukui prefektūrā, osta Japāņu jūras Curugas līča krastā, 68400 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT, Wi

cūrulis   apv.

1. Cūruls - ēdiens, kurā ietilpst ūdenī iedrupināta maize, garšas dēļ pielikti sīpoli un sāls.

Avoti: VV

curulis   apv.

1. Tīruma gaurs ("Spergula arvensis").

Avoti: Aug2, ĒiV

curulis   apv.

1. Mezgls, samezglojums.

Avoti: ME

cūruls   apv.

1. Ēdiens, kurā ietilpst ūdenī iedrupināta maize, garšas dēļ pielikti sīpoli un sāls.

Avoti: NeV

Curuoka   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Tsuruoka"), Honsju salas ziemeļrietumos, Jamagatas prefektūrā, 129600 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

curzulis   apv.

1. Mezgls, samezglojums.

Avoti: ME

cuscuta   lat.

1. Vijas.

Cuscuta campestris— tīruma vija.

Cuscuta epilinum— linu vija.

Cuscuta epithymum— āboliņa vija.

Cuscuta europaea— Eiropas vija.

Avoti: LD

cuscutaceae   lat.

1. Viju dzimta.

Avoti: LD

Cusima   vietv.

1. Cusimas salas - salu grupa ("Tsushima") Korejas šaurumā, Japānas teritorija, platība - ~700 kvadrātkilometru, reljefs paugurains, augstums - līdz 649 m.

2. Cusimas straume - siltā straume Japāņu jūras austrumos (plūst no dienvidiem uz ziemeļiem), Kurosio straumes atzars, ātrums 0,5-1 km/h.

3. Cusimas šaurums - Korejas šauruma austrumu daļa starp Cusimas salām rietumos, Iki un Okinosimu austrumos, mazākais platums - 46 km, mazākais dziļums kuģuceļā - 92 m; Austrumu šaurums; Krūzenšterna ceļš.

Avoti: LģE, PZT

cuspidata   lat.

1. Sfagnu ģints sekcija.

Avoti: LD

cūška   apv.

1. Čūska.

Avoti: ME

cuža   apv.

1. Vāja, liesa cūka.

2. Neglīts cilvēks.

Avoti: ME, EH

cv   novec., saīs.

1. Zirgspēks (franču "cheval vapeur").

Avoti: TV

CV

1. saīs. Dzīves un darba gājums, īsa biogrāfija (latīņu "curriculum vitae").

2. saīs. Centrālā valde (kopā ar nosaukumu).

3. Skaitļa 105 pieraksts ar latīņu cipariem.

4. saīs., vietv. Karboverde, valsts divburtu kods.

Avoti: SV99, i1, LpA

cvābelis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvāberis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvābers   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvābis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvāģeris   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvai   žarg., nelok.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvaibaks   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvaiķis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvainers   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvainieks   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvainis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvaiņāgs   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvāķis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvani

1. Bečuāni, tauta DĀR, Botsvānā, Zimbabvē, valoda pieder pie Nigēras-Kordofanas valodām, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - kristieši.

Avoti: EV

cvaņķis   žarg.

1. Skolas atzīme 2.

Avoti: Žrg

CVE   saīs.

1. Kaboverdes eskudo; Kaboverdes Republikas valūtas kods, sīknauda - sentavo.

Avoti: PnR

cvēbaks   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvečes

1. Mājas plūmju šķirņu grupa, viena no četrām.

Avoti: PDE

cvei   žarg., nelok.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cveibers   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

Cveibrikene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zweibruecken"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 34100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

cveišpeneris   apv.

1. Divjūgs.

Avoti: KnV

cvelve   apv.

1. Drosme; dūša.

2. Augstprātis, varonis.

Avoti: ME

cvelvīgs   apv.

1. Enerģisks, žigls.

Avoti: ME

Cvēnica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zwoenitz"), Saksijas federālajā zemē, 12500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Cvenkava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zwenkau"), Saksijas federālajā zemē, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Cvergi   mit.

1. Ģermāņu un skandināvu mitoloģijā - punduri, rūķi, kas mīt zemes dzīlēs, tāpēc dēvēti par melnajiem alfiem atšķirībā no baltajiem alfiem, kuri mita virszemē.

Avoti: Mit

Cvetle   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Zwettl"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 11100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

cvets   žarg.

1. Kriminālvide.

Avoti: KZ

cvībaks   apv.

1. Cepums.

2. Sausiņš.

Avoti: MalV, VV

cvika   apv.

1. Paliela kurpnieku nagla zābaku, kurpju virsas pagaidu piestiprināšanai pie liestes.

Avoti: ViV

Cvikava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zwickau"), Saksijas federālās zemes rietumos, Cvikavas Muldes ielejā, 91600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

cviknegla   apv.

1. Paliela kurpnieku nagla zābaku, kurpju virsas pagaidu piestiprināšanai pie liestes; cvika.

Avoti: ViV

cvikot   apv.

1. Vilkt uz liestes un stiprināt klāt (zābaku, kurpju virsas) ar kurpnieka naglām - cvikām.

Avoti: ViV

Cvikova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 4400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

cvikstengas   apv.

1. Kurpnieka knaibles.

Avoti: ViV

cvilve   apv.

1. Augstprātis.

Avoti: ME

Cvingenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zwingenberg"), Hesenes federālajā zemē, 6700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

cvingers   arhit.

1. Mūros ieslēgta pieeja jeb priekšlaukums nocietinātas viduslaiku pilsētas vārtiem.

2. Viduslaiku pilī - josla starp ārējo un iekšējo mūri.

Avoti: MkV

cvingliānisms

1. Viens no reformācijas virzieniem, nosaukts tā dibinātāja Cvinglija vārdā; radās 16. gs. Šveices pilsētu buržuāzijas vidū.

Avoti: SV69

cvinglisms   novec.

1. Cvingli nodibināta, kalvinismam radniecīga reliģiska mācība.

Avoti: KV

Cvīzele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zwiesel"), Bavārijas federālajā zemē, 9300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

cvo   žarg., nelok.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvoibāns   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

cvoibers   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

CVORA   saīs., vēst.

1. Latvijas PSR Centrālais Valsts Oktobra revolūcijas arhīvs.

Avoti: i1

CVORSC   saīs., vēst.

1. Centrālais Valsts Oktobra revolūcijas un sociālistiskās celtniecības arhīvs.

Avoti: i1

CVS   saīs.; biol.

1. Citoplazmatiskā vīrišķā sterilitāte.

Avoti: ĢT

cvulis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

CW2CU   saīs.

1. Nevaru sagaidīt, kad tevi satikšu (angļu "can't wait to see you"; īsziņās).

Avoti: īsz

cwt   novec., saīs.

1. Centweight, 100 mārciņas, jeb 50,802 kg.

Avoti: LME

cwts   novec., saīs.

1. Daudzskaitlis no centweight jeb cwt.

Avoti: LME

CX

1. saīs., vietv. Ziemassvētku Sala, teritorijas divburtu kods.

2. Skaitļa 110 pieraksts ar latīņu cipariem.

Avoti: LpA

CXR   saīs., vietv.

1. Ziemassvētku Sala, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Cy   novec., saīs.

1. Ciāna ķīmiskais simbols.

Avoti: LME

CY   saīs., vietv.

1. Kipra, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

CYA   saīs.

1. Uz tikšanos (angļu "see you"; īsziņās).

Avoti: īsz

cyanea   lat.

1. Scifozoju klases ģints.

Cyanea capillata— ziemeļu cianeja.

Avoti: LD

cyanocitta   lat.

1. Vārnu dzimtas ģints.

Cyanocitta cristata— cekulainais zilsīlis.

Avoti: ZvP

cyanocorax   lat.

1. Vārnu dzimtas ģints.

Cyanocorax caeruleus— azūra zilkrauklis.

Cyanocorax crysops— kapuces zilkrauklis.

Cyanocorax yncas— zaļais zilkrauklis jeb inku zilkrauklis.

Avoti: ZvP

cyanomonas   lat.

1. Kriptofītaļģu ģints.

Cyanomonas americana— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cyanophyta   lat.

1. Zilaļģu nodalījums.

Avoti: LD, PDE

cyanopica   lat.

1. Vārnu dzimtas ģints.

Cyanopica cyana— zilspārnu žagata.

Avoti: ZvP

cyanosylvia   lat.

1. Zilrīklītes.

Avoti: PDE

cyathea   lat.

1. Ciatejas.

Cyathea medullaris— serdes ciateja.

Avoti: TaE

cyathipodia   lat.

1. Cyathipodia macropus - rumpuču dzimtas sugas "Helvella macropus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

cyathus   lat.

1. Kausenītes.

Cyathus olla— gludā kausenīte.

Cyathus striatus— svītrainā kausenīte.

Avoti: LD

Cybla   vietv.; latg.

1. Ciblas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Cibla" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Cybli   vietv.; latg.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Cibļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

cybocephalidae   lat.

1. Pundurspīduļu dzimta.

Avoti: LD

Cybuli   vietv.; latg.

1. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Cibuļi" nosaukums latgaliski.

2. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Cibuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

cycadaceae   lat.

1. Cikadeju dzimta.

Avoti: LD

cycadales   lat.

1. Cikadeju rinda.

Avoti: LD

cycadatae   lat.

1. Cikadeju klase.

Avoti: LD

cycadiae   lat.

1. Megafilo kailsēkļu "Cycadophytina" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

cycadophytina   lat.

1. Megafilie kailsēkļi.

Avoti: LD

cycas   lat.

1. Cikas.

Cycas revoluta— atritinātā cika.

Avoti: DaE

cyclachaena   lat.

1. Cyclahena xanthiifolia - smaillapu skarziedes "Iva xanthiifolia" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

cyclamen   lat.

1. Cikllamenas jeb Alpu vijolītes.

Cyclamen cilicum— Kilikijas ciklamena.

Cyclamen coum— Kosas ciklamena.

Cyclamen hederifolium— efejlapu ciklamena.

Cyclamen neapolitanum— efejlapu ciklamenas ("Cyclamen hederifolium") nosaukuma sinonīms.

Cyclamen persicum— Persijas ciklamena.

Avoti: LD, DaE

cyclarhis   lat.

1. Vireonu dzimtas ģints.

Cyclarhis gujanensis— pelēkgalvas papagaiļvireons.

Avoti: ZvP

cyclolobeae   lat.

1. Balandu apakšdzimta.

Avoti: LD

cyclonexis   lat.

1. Ohromonāžu dzimtas ģints.

Cyclonexis annularis— šīs ģints suga, kas veido piltuvveida kolonijas, mīt Lielupes attekā pie Slokas.

Avoti: LD

cyclopoida   lat.

1. Ciklopoīdi.

Avoti: LD

cyclops   lat.

1. Ciklopoīdu āpakškārtas ģints.

Avoti: LD

cyclopteridae   lat.

1. Zaķzivju dzimta.

Avoti: LD

cyclopterus   lat.

1. Zaķzivju dzimtas ģints.

Cyclopterus lumpus— zaķzivs, šīs ģints suga.

Avoti: LD

cyclosporophyceae   lat.

1. Ciklosporu klase.

Avoti: LD

cyclostomata   lat.

1. Apaļmutnieki.

Avoti: LD

cyclotella   lat.

1. Ciklotellas.

Cyclotella comta— šīs ģints suga.

Cyclotella kuetzingiana— šīs ģints suga.

Cyclotella meneghiniana— šīs ģints suga.

Cyclotella ocellata— šīs ģints suga.

Cyclotella planctonica— šīs ģints suga.

Cyclotella stelligera— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cydonia   lat.

1. Cidonijas.

Cydonia oblonga— cidonija.

Avoti: PDE

cygnus   lat.

1. Gulbji.

Cygnus atratus— melnais gulbis.

Cygnus columbianus— mazais gulbis.

Cygnus cygnus— ziemeļu gulbis.

Cygnus olor— paugurknābja gulbis.

Avoti: LD, PDE

cylindrocarpon   lat.

1. Tuberkulāriju dzimtas ģints.

Cylindrocarpon mali— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cylindrocolla   lat.

1. Tuberkulāriju dzimtas ģints.

Cylindrocolla urticae— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cylindrocystis   lat.

1. Mezotēniju dzimtas ģints.

Cylindrocystis brebissonii— šīs ģints suga.

Cylindrocystis crassa— šīs ģints suga.

Cylindrocystis jenneri— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cylindrosporella   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu ģints, gnomoniju dzimtas sēņu anamorfa.

Avoti: LD

cylindrosporium   lat.

1. Cilindrosporijas.

Cylindrosporium heraclei— cilindrosporiju suga.

Cylindrosporium hiemale— cilindrosporiju suga.

Cylindrosporium oxyacanthae— cilindrosporiju suga.

Cylindrosporium robiniae— cilindrosporiju suga.

Avoti: LD

cymatopleura   lat.

1. Surirellu dzimtas ģints.

Cymatopleura elliptica— šīs ģints suga.

Cymatopleura solea— šīs ģints suga.

Avoti: LD

CYM   saīs., vietv.

1. Kaimanu Salas, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

cymbalaria   lat.

1. Cimbalārijas.

Cymbalaria aquitriloba— trīsdaivu cimbalārija.

Cymbalaria hepaticifolia— vizbulīšana cimbalārija.

Cymbalaria muralis— mūru cimbalārija.

Avoti: DaE

cymbales   mūz., fr.

1. Šķīvji.

Avoti: Mūz

cymbella   lat.

1. Cimbellas.

Cymbella aspera— cimbellu suga.

Cymbella chelveyica— cimbellu suga.

Cymbella cistula— cimbellu suga.

Cymbella gracilis— cimbellu suga.

Cymbella lanceolata— cimbellu suga.

Cymbella naviculiformis— cimbellu suga.

Cymbella parva— cimbellu suga.

Cymbella perpusilla— cimbellu suga.

Cymbella prostrata— cimbellu suga.

Cymbella pusilla— cimbellu suga.

Cymbella turgida— cimbellu suga.

Cymbella ventricosa— cimbellu suga.

Avoti: LD

cymbidium   lat.

1. Cimbīdijas.

Cymbidium eburneum— ziloņkaula cimbīdija.

Cymbidium lowianum— Lova cimbīdija.

Avoti: TaE

cynara   lat.

1. Artišoki.

Cynara scolymus— dzeloņainais artišoks.

Avoti: PDE

cynipidae   lat.

1. Panglapseņu dzimta.

Avoti: LD

cynips   lat.

1. Panglapseņu dzimtas ģints.

Cynips longiventris— ozolu sarkansvītru panglapsene.

Cynips quercus-foli— ozolu ābolveida panglapsene.

Avoti: LD

cynodon   lat.

1. Suņzobes.

Cynodon dactylon— pirkstveida suņzobe.

Avoti: LD

cynoglossum   lat.

1. Suņmēles.

Cynoglossum amabile— maigā suņmēle.

Cynoglossum officinale— ārstniecības suņmēle.

Avoti: LD

cynomys   lat.

1. Prērijsunīši.

Avoti: PDE

cynosurus   lat.

1. Sekstaines.

Cynosurus cristatus— parastā sekstaine.

Avoti: LD

cynthia   lat.

1. Raibeņu dzimtas ģints.

Cynthia cardui— dadžu raibenis.

Avoti: LD

CYP   saīs., vietv.

1. Kipra, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

cyperaceae   lat.

1. Grīšļu dzimta.

Avoti: LD

cyperales   lat.

1. Grīšļu rinda.

Avoti: PDE

cyperus   lat.

1. Dižmeldri.

Cyperus alternifolius— pamīšlapu dižmeldrs.

Cyperus diffusus— skrajais dižmeldrs.

Cyperus esculentus— zemesmandele.

Cyperus fuscus— brūnais dižmeldrs.

Cyperus longus— garais dižmeldrs.

Cyperus papyrus— papirusniedre.

Avoti: LD, DaE, TaE

cyphelium   lat.

1. Cifēlija - asku ķērpju klases kalīciju dzimtas ģints.

Cyphelium sessile— sēdošā cifēlija.

Avoti: LE1

cyphon   lat.

1. Dumbrvaboles.

Cyphon padi— ievu dumbrvabole.

Cyphon variabile— mainīgā dumbrvabole.

Avoti: LD

cyphorhinus   lat.

1. Paceplīšu dzimtas ģints.

Cyphorhinus arada— ziemeļu paceplītis.

Avoti: ZvP

cypraeidae   lat.

1. Kauri gliemeži.

Avoti: PDE

cyprinidae   lat.

1. Karpu dzimta.

Avoti: LD

cypriniformes   lat.

1. Karpveidīgie.

Avoti: PDE

cyprinoctus   lat.

1. Gliemeņvēžu apakšklases ģints.

Cyprinoctus incongruens— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cyprinodontiformes   lat.

1. Zobkarpveidīgo kārta.

Avoti: LD

cyprinus   lat.

1. Karpu dzimtas ģints.

Cyprinus carpio— karpa, šīs ģints suga.

Avoti: LD

cypripedium   lat.

1. Dzegužkurpītes.

Cypripedium calceolus— dzeltenā dzegužkurpīte.

Avoti: LD

cypris   lat.

1. Gliemeņvēžu apakšklases ģints.

Cypris pubea— šīs ģints suga.

Avoti: LD

cypseloidinae   lat.

1. Svīru dzimtas apakšdzimta.

Avoti: LD

Cyrmani   vietv.; latg.

1. Krāslavas novada Piedrujas pagasta apdzīvotās vietas "Cirmani" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

cyrtomium   lat.

1. Aslapu papardes, arī cirtomijas.

Cyrtomium falcatum— sirpjveida cirtomija jeb metālpaparde.

Cyrtomium fortunei— Fortina aslapu paparde.

Avoti: DaE, TaE

cyrmuls   apv., latg.

1. Ķirmis.

Avoti: TiA

cyska   apv., latg.

1. Augštilbs.

Avoti: TiA

Cyskāni   vietv.; latg.

1. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Ciskāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Cyskodi   vietv.; latg.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Ciskodi" nosaukuma variants latgaliski.

2. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Tiskādi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Cyskods   vietv.; latg.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Ciskodi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Cyskova   vietv.; latg.

1. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Ciskova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Cysovka   vietv.; latg.

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Cisovka" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ciskova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

cystitis   lat.

1. Cistīts.

Avoti: LLx

cystocoleus   lat.

1. Cistokolejas.

Cystocoleus ebeneus— melnā cistokoleja.

Cystocoleus niger— cistokoleju sugas "Cystocoleus ebeneus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

cystoderma   lat.

1. Graudcepurītes.

Avoti: LD

cystopteris   lat.

1. Pūslīšpapardes.

Cystopteris fragilis— trauslā pūslīšpaparde.

Avoti: LD

cystopus   lat.

1. Baltkrevju dzimtas ģints "Albugo" nosaukuma sinonīms.

Cystopus candidus— baltkrevju sugas "Albugo candida" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

cytisus   lat.

1. Slotzari.

Cytisus scoparius— parastais slotzaris.

Cytisus x kewensis— Kjū slotzaris.

Cytisus x praecox— agrais slotzaris.

Cytisus purpureus— purpursarkanais slotzaris.

2. Cytisus nigricans - melnējošā ķekarcītiza "Lembotropis nigricans" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD, DaE

cytophoma   lat.

1. Valsu dzimtas ģints.

Avoti: LD

cytospora   lat.

1. Citosporas.

Cytospora chrysosperma— citosporu suga.

Cytospora leucostoma— citosporu suga.

Cytospora pinastri— citosporu suga.

Cytospora rubescens— citosporu suga.

Cytospora syringae— citosporu suga.

Avoti: LD

cytosporina   lat.

1. Nepilnīgi pazīstzmo sēņu ģints, diatropu dzimtas vairāku sugu anamorfas (konīdijstadijas).

Avoti: LD

Cyukīne   vietv.; latg.

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Cūkine" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Cyukuli   vietv.; latg.

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Cūkuļi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Cyukuori   vietv.; latg.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ciukori" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Ciukori" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

CZ   saīs., vietv.

1. Čehija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

czaofani

1. Dzaofani - strādājošo jauniešu vienību locekļi Ķīnas "kultūras revolūcijas" laikā, pastāvēja 1966.-70. g.

Avoti: LPE

CZE   saīs., vietv.

1. Čehija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Czenczi   vietv., vēst.

1. Ezereņu muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Skaistas pagastā.

Avoti: KV

Czin   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - substance, kas piemīt katrai dzīvai būtnei.

Avoti: MitJ

czjao

1. Ķīnas Tautas Republikas sīknaudas vienība, vienāda ar 0,1 juaņu (10 fiņām).

Avoti: SV69

CZK   saīs.

1. Čehijas krona; Čehijas Republikas valūtas kods, sīknauda - hellers.

Avoti: PnR

CZPL   saīs.

1. Centrālā zinātniskās pētniecības laboratorija.

Avoti: i1

č

1. Alfabēta piektais burts.

čaba   apv.

1. Čabēšana.

Avoti: ME

čaba   apv.

1. Dažos apvidos varde.

Avoti: KV

čaba   apv.

1. Čība.

2. Pļāpa.

Avoti: KiV, Sin

čaba   apv.

1. Nevīžīga sieviete; neveikls, lācīgs cilvēks.

Avoti: EH

čāba   apv.

1. Neizveicīga, neveikla sieviete.

Avoti: ME

čāba   apv.

1. Vieglprātīgs, pļāpīgs cilvēks.

Avoti: ME

čāba   žarg.

1. Neveiklis, lempis.

Avoti: SLG

čabans   -a, v.

1. Aitu gans (piemēram, Vidusāzijā, Kaukāzā).

Avoti: LLVV

čabāns   apv.

1. Kāds, kam ir pārāk lieli apavi.

2. Lēns, muļķīgs, biezi saģērbies cilvēks.

Avoti: EH

čābāns   apv.

1. Kaut kas liels.

Avoti: ME

Čabara   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Čabar"), Piejūras-Kalnu županijā, 3800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

čabas   -u, vsk. čaba, -as, s.; sar.

1. Čabatas.

// apv. Sarkanbrūni vai dzeltenbrūni zābaki ar platiem purniem un gariem stulmiem.

2. Kāpnes.

3. Tas, kas čab; pabiras, mazvērtīga labība.

Avoti: LLVV, ĒiV, TlV

čabaste   apv.

1. Pļāpa, tarkšķis, melša.

Avoti: ME

čabāt   apv.

1. Čaukstēt, čabēt; (neveikli) iet.

2. Piejaukt netīrumus pie graudiem.

Avoti: ME, EH

čābāt   apv.

1. Čaukstēt, čabēt; neveikli, lēnām iet.

Avoti: ME

čabāties   apv.

1. Lēnām, nesteidzīgi iet.

Avoti: EH

čābāties   apv.

1. Tūļāties, vilcināties; tirgoties ar grabažām.

Avoti: ME

čabata   -as, s., vsk.

1. apv., niev. Neizskatīgs, arī neuzvedīgs cilvēks.

// žarg. Neveikla, tūļīga sieviete.

2. dsk. Čabatas.

Avoti: LLVV, PL, ViV, SLG

čabata   -as, s., apv.

1. Rati.

Avoti: LLVV, ME

čabata   -as, s., vsk.

1. Itāļu maize, ko cep no raudzētas mīklas, kas aizdarīta ar olīveļļu; kukulīša forma atgādina čību.

Avoti: PL, T

čabatas   -u, s.

1. sar. Neizskatīgi, lieli, parasti neprasmīgi darināti, apavi.

2. apv. Apaļi sniega apavi.

Avoti: LLVV, ME

čabati   apv.

1. Neizskatīgi, lieli, parasti neprasmīgi darināti, apavi.

Avoti: EH

Čabatrava   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Čabatrova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Čabatrova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

čabats   apv.

1. Neizskatīgs, liels, parasti neprasmīgi darināts apavs (piemēram, zābaks); nonēsāts apavs.

Avoti: SiV, MalV

čabe   apv.

1. Pilsētas dāma, (krāšņās) pilsētnieku drēbēs tērpusies persona.

Avoti: ME, VeAT

čabene   apv.

1. Cepure, pārsegs.

Avoti: ME

čābeniski   apv.

1. Nederīgi, slikti.

Avoti: ME

čabēt   čabu, čabi, čab, pag. čabēju; intrans.

1. Radīt paklusu, neskaidru troksni (par ko vieglu, sausu, kas saskaras ar ko); atskanēt šādam troksnim.

// pārn.; sar. Pļāpāt; atskanēt, izplatīties (piemēram, par valodām).

Avoti: LLVV

čabgraba   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: EH

čabgrabiņš   apv.

1. Pļāpa (vīrietis).

Avoti: EH

čabi   apv.

1. Mīksti apavi, čības.

Avoti: KnV

čābīgs   žarg.

1. Slikts, nelāgs.

Avoti: Žrg, SLG

čabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) atkārtoti čab.

// intrans.

2. intrans.; pārn.; sar. Pļāpāt.

3. apv. Lēnām (ko) darīt, gatavot.

Avoti: LLVV, ViV

čabināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi čabināt.

2. Ilgstoši, intensīvi čabēt (par ko vieglu, sausu).

3. apv. Lēnām darboties, rīkoties (ko gatavojot, labojot u. tml.); lēni darīt.

Avoti: LLVV, ViV

čabiņa   apv.

1. Kāja (bērnu valodā).

2. Pļāpīga, vieglprātīga sieviete.

Avoti: EH, KV

čabiņš   apv.

1. Pļāpa, auša.

2. Kāds, kas ir vieglprātīgs, lētticīgs.

Avoti: ME

čabis   apv.

1. Mēlnesis, pļāpa.

2. Mīksta kāpostu galviņa.

Avoti: ME, KV

čābisks   apv.

1. Nederīgs, slikts.

Avoti: SLG

čabīte   apv.

1. Maza auguma sieviete.

Avoti: EH

čabjānis   apv.

1. Nabadzīgi ģērbies, neizskatīgs vīrietis; ar čabām apāvies vīrietis.

Avoti: ViV

čablaka   apv., niev.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs cilvēks (nekārtīgi ģērbies, ar neglītiem, netīriem apaviem - čabām).

Avoti: ViV

čablaks   apv.

1. Vecs zābaks.

2. Nekārtīgs, nevīžīgs cilvēks (nekārtīgi ģērbies, ar neglītiem, netīriem apaviem - čabām); čablaka.

Avoti: SiV

čablas   apv.

1. Netīras kājas.

Avoti: ME

čablis   apv.

1. Vājš, vārgs cālis.

Avoti: ME

čaboņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> čabēt.

Avoti: LLVV

čabot   apv.

1. Čaukstēt, čabēt; (neveikli) iet.

Avoti: ME

čāboties   apv.

1. Tūļāties, vilcināties; tirgoties ar grabažām.

Avoti: ME

čabraki   apv.

1. Sieviešu svārki.

Avoti: EH

čabraki   apv.

1. Atkritumi.

Avoti: EH

čabraks   žarg.

1. Klaidonis, bezpajumtnieks, saulesbrālis.

Avoti: Žrg

čābris   apv.

1. Palama neveiklam cilvēkam.

Avoti: ME

čabs   izsauk.; parasti atkārtojumā.

1. Lieto, lai aprakstītu čaukstošu, šalcošu troksni.

Avoti: ME, T

Čabs   vietv.

1. Aprimis vulkāns, augstākā virsotne Ungavas pussalā, Labradoras pussalas ziemeļos, Kanādā, augstums - 678 m.

Avoti: PZT

čābt   apv.

1. Rūgstot celties, pieaugt tilpumā.

Avoti: ME

čabu   izsauk.; parasti savienojumā "čibu, čabu" vai atkārtojumā "čabu, čabu".

1. Lieto, lai atdarinātu neskaidru soļu troksni.

Ne čibu, ne čabu— saka, ja ir ļoti kluss, ja nav dzirdama ne skaņa.

Avoti: LLVV

čabulas   apv.

1. Kāpnes; cabuli 2.

Avoti: TlV

čabuli   apv.

1. Kāpnes; cabuli 2.

Avoti: TlV

čabuliņas   apv.

1. Kāpnes, kāpnītes.

2. Tas, kas čab; pabiras, mazvērtīga labība.

Avoti: ME, EH

čabulis   apv.

1. Sīki un nekvalitatīvi graudu, ko lietoja lopbarībai.

2. Slikti izauguši dārzeņi.

3. Niecīga, nenozīmīga būtne (ari mazs bērns vai cālis).

4. Vecs, vājš cilvēks.

5. Neveikls cilvēks.

Avoti: ME

čābulis   apv.

1. Cālis.

Avoti: ME

čābulis   apv.

1. Bērns, kurš tikko sāk staigāt.

Avoti: ME

čābulis   apv.

1. Novārdzis cilvēks.

Avoti: ME

čabulītis

1. sar. Mīļš cilvēks (bieži uzrunas funkcijā).

2. Mazs, mīlīgs dzīvnieks.

Avoti: SLG, KnV

čabuls   apv.

1. Runīgs cilvēks.

Avoti: ME

čabuļi   apv.

1. Mazvērtīgākie, vieglākie auzu graudi (kopā ar nezāļu sēklām, ušņu pogaļām u. tml.).

Avoti: ViV

čabum   izsauk.; parasti atkārtojumā.

1. Lieto, lai atdarinātu neskaidru, peles radītu troksni.

Avoti: ME, T

čāburains   apv.

1. Izpleties; samākslots, neīsts.

Avoti: ME

čaburis   apv.

1. Kāds, kurš daudz un skaļi runā muļķības.

Avoti: ME

čāburis   apv.

1. Neliela, mīksta kāpostgalva.

Avoti: ME

čāburītis   apv.

1. Gailis.

Avoti: ME

čaburs   apv.

1. Sazarojums, žuburojums, cers.

Avoti: ME

čāburs   apv.

1. Neveikls, lempīgs cilvēks.

Avoti: ME

čacieši

1. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Čači" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Griškānu pagasta apdzīvotās vietas "Čači" iedzīvotāji.

Avoti: V1

čača   apv.

1. Īpaši pagatavots koka zārds, uz kura žāvē āboliņu, zirņus, pupas.

2. No egles vai kārkla zara pagatavots mieturis, ko lietoja biezputras u. c. maisīšanai, lai nepiedeg; citkārt, lai nesaskābst.

3. Ķekars, čemurs.

4. Spīļarkls.

5. Čāča 2 - stiprs brendija tipa gruzīnu dzēriens.

Avoti: NeV, VV, EH, Sin, PL

čāča

1. apv. Vista, kas čāčina.

2. apv. Tūļīgs, gauss, neizdarīgs cilvēks (parasti sieviete).

3. sar. Muļķis; nepraša.

Avoti: ME, Žrg

čāča   sar.

1. Stiprs brendija tipa gruzīnu dzēriens, ko gatavo no vīnogu spiedpaliekām; čača (5).

Avoti: PL

čāča   apv.

1. Slikti izcepusies maize.

Avoti: ME

čāča   apv.

1. Sievietes dzimumorgāns.

Avoti: ME

ča-ča-ča   nelok., s.

1. Latīņamerikas tautu deja; sarīkojumu deja, kurā izmantoti šīs dejas elementi.

čačača   nelok., s.

1. Latīņamerikas tautu deja; sarīkojumu deja, kurā izmantoti šīs dejas elementi.

Avoti: LLVV

Čačaka   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Čačak"), Centrālās Serbijas Moravicas apgabalā, Zapadna Moravas labajā krastā, 73300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, Wi

čačalas   apv.

1. Nicīgs apzīmējums čigāniem.

Avoti: EH

Čačani   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Rietumkordiljerā, Peru, Arekipas provincē, augstums - 6075 m.

Avoti: PZT, LpA

čačas   apv.

1. Zārds; miets ar šķērskokiem.

Avoti: EH

čače   apv.

1. Ķekars.

Avoti: VV

čačeklis   apv.

1. Priekšmets uz kura uztin pinamas dzijas.

Avoti: ME

čačenīce   apv.

1. Nicīgs apzīmējums meitenei.

Avoti: EH

čāčeris   novec.

1. Koka dakšas alus vai miltu jaukšanai.

Avoti: KV

Čačerska   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Gomeļas apgabalā, piestātne Sožas labajā krastā, 8000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

čači   apv.

1. Zarainu kāršu statnes zirņu, āboliņa u. c. kaltēšanai.

Čaču arkls— spīļu arkls.

Avoti: KV, LLx

Čači   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Stabulnieku pagastā.

3. Losu Čači - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Lošu Čaci— Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Losu Čači" nosaukuma variants.

Luošu Čaci— Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Losu Čači" nosaukuma variants latgaliski.

Luosu Čaci— Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Losu Čači" nosaukuma variants latgaliski.

4. Trūpu Čači - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

čāčīgs   apv.

1. Neveikls.

Avoti: Sin

čačināt   apv.

1. Pļāpāt.

2. Uzslavēt, cildināt.

Avoti: KnG, EH

čāčināt   apv.

1. Radīt skaņas "čā-čā" (parasti par vistu).

Avoti: ViV

čāčiņa   apv.

1. Dem. --> čāča.

Avoti: ME

čāčiņš   apv.

1. Cālis.

2. Kartupelis (bērnu runā).

Avoti: ME, EH

čačis   apv.

1. Koka dakšas alus vai miltu jaukšanai.

2. No egles vai kārkla zara pagatavots mieturis, ko lietoja biezputras u. c. maisīšanai, lai nepiedeg; citkārt, lai nesaskābst.

3. Sekumi.

Avoti: KV, VV, EH

čačis   apv.

1. Vecs vīrietis, vecs zirgs.

Avoti: ME

čāčis   apv.

1. Spīļarkls.

Avoti: Sin

čāčis   apv.

1. Muļķis, nepraša.

2. Kartupelis (bērnu ruunā).

Avoti: ME, EH

čāčītis   apv.

1. Mazs vīriņš.

Avoti: ME

čačkas   apv.

1. Pa dzelzceļu stumjami zemi un plati ratiņi Krievijā.

Avoti: EH

čačot   apv.

1. Āboliņu, zirņus u. tml. izkraut zārdos žāvēšanai.

Avoti: EH

čāčule   apv.

1. Lempīga sieviete.

Avoti: ME

čačus   apv.

1. Čačis 1(2).

2. Žāvēšanai zārdos sakrauts āboliņš.

Avoti: EH

čačvans

1. Vidusāzijas sievietēm - tīkliņš no zirgu astriem, ar kuru aizsedza seju; čačvanu valkāja kopā ar parandžu.

Avoti: SV69

čada   žarg.

1. Jauda.

Dot čadu— palielināt jaudu.

Avoti: SLG

Čada   vietv.

1. Čadas Republika - valsts Centrālajā Āfrikā (fr. val. "Tchad"), platība - 1284000 kvadrātkilometru, 10329200 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Ndžamena, administratīvais iedalījums - 18 reģioni, robežojas ar Lībiju, Sudānu, Centrālāfrikas Republiku, Kamerūnu, Nigēriju un Nigēru.

2. Čada ezers - beznotekezers Āfrikā (fr. val. "Tchad", angļu val "Chad"), atrodas Čadas, Nigērijas, Nigēras un Kamerūnas teritorijā, 250 m vjl., platība - 1400 kvadrātkilometru, samazinājusies kopš 20. gs. 60. gadiem, kad tā sausuma periodā bija 10000 kvadrātkilometru, bet lietus periodā - 25000 kvadrātkilometru.

3. Čada ieplaka - beznoteces baseins Āfrikā (Čadā, Nigērā, Nigērijā, Kamerūnā), Āfrikas platformas lēzena ieliece ar kvartāra upju un ezeru sanesām un Čada ezeru vidusdaļā, līdzens reljefs, malas lēzeni paceltas (400-900 m), atsevišķi masīvi >3000 m.

Avoti: LģE, PZT

Čadana   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tivas Republikā, 8850 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1945. g.

2. Jeņisejas kreisā krasta pieteka Krievijā, Tivas Republikā.

Avoti: Wi, PZT

čādas   apv.

1. Mazlabība.

Avoti: KV

čadāt   apv.

1. Ilgoties, alkt, tīkot.

Avoti: EH

Čadca   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Žilinas apgabalā, 24700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

čadieši   -u, v.

1. Čadas Republikas pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

čadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Rosīgs, darbīgs.

2. apv. Manīgs, tramīgs.

Avoti: MLVV, EH

čadīgs   apv.

1. Tāds, kur ir tvana gāze (par gaisu).

Avoti: KiV

čādināt   apv.

1. Kaitināt.

Avoti: EH

Čadirlunga   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Gagauzijas autonomajā teritorijā, 22800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

čadīt   apv.

1. Mest, sviest.

Avoti: EH

čādīt   apv.

1. Steigā samest kopā.

Avoti: ME

čadīties   apv.

1. Būt pakļautam tvana gāzes iedarbībai.

Avoti: KiV

čadors

1. Musulmaņu sievietes apģērbs, garš apmetnis, ko tradicionāli valkā Irānā, augums ir apsegts, seja redzama.

čadra   -as, s.

1. Viegls plīvurs, kurā musulmaņu sievietes, izejot no mājas, ietinas, atstājot šauru spraugu acīm.

Avoti: LLVV

čads   apv.

1. Tvana gāze.

Avoti: KiV

čaduks   apv.

1. Instruments vīzu pīšanai.

Avoti: EH

čadulis   apv.

1. Čaduks.

Avoti: EH

čaga   apv.

1. Pirmais ledus, kas ir trausls un nenoturīgs.

2. Mīksta kāpostgalva.

3. Tukšas vārpas, graudu apvalki, pelavas.

Avoti: ME, EH

čaga   apv.

1. Runga, nūja ar nelīdzenu kātu.

Avoti: ME

čaga   med.

1. Melnā bērzu piepe; tautas medicīnā lieto vēža ārstēšanai.

Avoti: TM

čāga   apv.

1. Slikta pārtika vai negaršīgs ēdiens.

Avoti: ME

čagainis   apv.

1. Čūska.

Avoti: ME

Čagaji   vietv.

1. Čagaju kalni - atrodas Irānas kalnienes dienvidaustrumu daļā ("Chagai"), Pakistānas rietumos un Afganistānā, augstums līdz 2462 m, aprimušu vulkānu grēda, tuksnesis.

Avoti: PZT

čaganība   -as, s.; parasti vsk.

1. Čauganība.

Avoti: LLVV

čagans   -ais; s. -a, -ā;

1. Čaugans.

2. apv. Vājš (par veselību).

Avoti: LLVV

čagans   apv.

1. Čakls, veikls.

Avoti: ME

čagans   apv.

1. Čakārnis.

Avoti: ME

čagans   apv.

1. Nobīdāms jumts uz četriem stabiem virs siena kaudzes.

Avoti: ME

čagans   apv.

1. Rupjš, nelaipns.

Avoti: EH

čagāns   apv.

1. Veselīgs, dūšīgs bērns.

Avoti: ME

čāgans   apv.

1. Neveikls pļāvējs; neveiklis.

Avoti: ME, EH

čāgans   apv.

1. Čaugans.

Avoti: ME

čāgāns   apv.

1. Bezspēcīgs vīrietis.

2. Paviršs strādnieks.

Avoti: ME, EH

čāgāns   apv.

1. Dažos apvidos rāpulis (čūska).

Avoti: KV

čāgāns   apv.

1. Neliela, mīksta kāpostgalva.

Avoti: ME

čaganums   -a, v.; parasti vsk.

1. Čauganums.

2. apv. Žiglums, mudīgums, veiklība.

Avoti: LLVV, ME

Čāgas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Avoti: LC

čagas   -u, s.; tikai dsk.

1. Apstrādātu ogu, augļu atliekas.

2. Pelavas, sīkie, nederīgie graudi.

// apv. Linsēklu atlikumi pēc eļļas iegūšanas.

3. apv. Viss čaganais: ledus vizas, mīkstas kāpostgalviņas, pelavaina labība.

4. dsk. Čaga.

Avoti: LLVV, KV

čagāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; intrans.; reti.

1. Čagināt.

2. apv. Pļaustīt, pavirši pļaut.

3. Negribīgi ēst, izmeklējot kumosus.

Avoti: LLVV, MiV, EH

čāgāt   apv.

1. Smādējot saspiest (ēdienu), izmeklēt sev tikai labos kumosus un atstājot sliktākos; (par vistām) uzlasīt tikai labākos graudus.

Avoti: ME, VeAT

čāgāt   apv.

1. Neizveicīgi, nepietiekami prasmīgi strādāt.

Avoti: ME, EH

čagi   apv.

1. Ledus vižņi upē pēc ledus iešanas.

2. Ogļu izdegumi, sārņi.

Avoti: ME, EH

čagi

1. Vadžagi - tauta Tanzānijā.

Avoti: PZT

čagināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.; pareti.

1. Radīt raksturīgas paskarbas balss skaņas (parasti par žagatām); žadzināt.

Avoti: LLVV

čagiņas   apv.

1. Gaļas krikumi, kas paliek pāri pēc tauku grauzdēšanas.

Avoti: VV

Čāglajandžerita   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kahramanmarašas ilā, 12100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čagodošča   vietv.

1. Upe Krievijā, Vologdas apgabalā, Mologas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Čagosi   vietv.

1. Čagosu arhipelāgs - atrodas Indijas okeānā ("Chagos Archipelago"), uz dienvidiem no Maldivu salām, 5 koraļļu salu grupas, lielākā - Djego Garsijas atols, kopējā platība 110 kvadrātkilometru, >1000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

Čagra   vietv.

1. Upe Krievijas Samaras apgabalā, Volgas kreisā krasta pieteka, ietek Saratovas ūdenskrātuvē.

Avoti: PZT

čagu   apv.; izsauk.

1. Lieto atdarinot klusu soļu skaņas.

Avoti: ME

čagums   apv.

1. Pietūkums, kuplums.

2. Šķūnī vaļīgi novietots siens, nenomīdīts.

3. Kaķa skausts.

Avoti: EH

čagums   apv.

1. Matu kušķis, čuprs.

2. Kuplums, kroka, krokojums.

Avoti: ĒiV, NeV

čagums   apv.

1. Jumta kore.

Avoti: KV

čagums   apv.

1. Sazarojums, zaru stakle.

Avoti: EH

čagums   apv.

1. Koka celms ar atsegtām saknēm.

Avoti: EH

čāguris   apv.; hip.

1. Lempīgs, neizveicīgs vīrietis; čēguris.

Avoti: ME

Čagvanasa   vietv.

1. Pilsēta Trinidādas un Tobāgo Republikā, Trinidādas salā, 61900 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

čahohbili

1. Kaukāziešu ēdiens - sautēti vistas (vai jēra, truša) gabaliņi ar tomātu mērci un sīpoliem.

Avoti: SV99

čai   žarg., nelok.

1. Tēja.

Avoti: SLG

čaiba   apv.

1. Trauks (miltu, putraimu u. tml.) grābšanai, ievietošanai.

2. Vielas daudzums, kas ietilpst šādā traukā.

3. Čaibaļa.

Avoti: ViV, EH

čaibaļa   apv.

1. Kāds, kurš šķoba seju, taisa grimases.

Avoti: EH

čaibāties   apv.

1. Čaibīties.

Avoti: EH

čaibīgs   apv.

1. Deformēts, izkropļots (par seju); klīrīgs, dīvains (uzvedībā).

Avoti: ME

čaibiņš   apv.

1. Čaibaļa.

Avoti: EH

čaibīties   apv.

1. Šķobīties.

Avoti: EH

čaibstala   apv.

1. Čaibaļa.

Avoti: EH

čaibstīgs   apv.

1. Čaibīgs.

Avoti: EH

čaibstulīgs   apv.

1. Čaibīgs.

Avoti: EH

čaibulīgs   apv.

1. Čaibīgs.

Avoti: EH

čaibulis   apv.

1. Čaibaļa.

Avoti: EH

čaibuļa   apv.

1. Čaibaļa.

Avoti: EH

čaibus   apv.

1. Kuilis.

Avoti: EH

čaiča   apv.

1. Nenormāls cilvēks.

Avoti: ME

čaihana   -as, s.

1. Tējnīca (Vidusāzijā, Irānā).

Avoti: LLVV

čaika   apv.

1. Trauks (miltu, putraimu u. tml.) grābšanai, ievietošanai; čaiba.

2. Vielas daudzums, kas ietilpst šādā traukā.

Avoti: ViV

Čaikovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas novadā, osta Votkinskas ūdenskrātuves dienvidrietumu krastā, 82900 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1962. g.

Avoti: Wi, PZT

čaikovskis   žarg., hum.

1. Tēja.

Avoti: SLG

čailds   žarg.

1. Bērns.

Avoti: SLG

čainajs   apv.

1. Tējnīca.

Avoti: KnV

čainiks   žarg.

1. Tējkanna.

2. Galva.

3. Muļķis.

4. Gonoreja.

Avoti: SLG, KZ

čaiņiks   žarg.

1. Tējkanna.

2. Galva.

3. Muļķis.

4. Gonoreja.

Avoti: SLG, KZ

čairikers

1. Vidusāzijā - algādzis, pusgraudnieks.

Avoti: LLVV

čaitanja   mit.

1. Ezoterismā stāvoklis, kad garīgā apziņa ir tikko atmodusies, kad cilvēks ir modrs un gatavs mainīties uz augšu, sperot pirmos soļus, lai atmestu kauzālo ķermeni.

Avoti: SG

čaitija

1. Budistu un džainistu templis vai klosteris; jēdzienu galvenokārt attiecina uz klintī iecirstu tempļa vai klostera lūgšanu telpu senajā Indijā, kuru divas kolonnu rindas sadalīja trīs jomos, iepretī ieejai dziļumā parasti novietoja stūpu.

Avoti: MkV

čaitja   arh.

1. Budisma arhitektūrā alu būves tipa saiešanas nami; budistu klinšu templis.

Avoti: KV, AtV

čaja   apv.

1. Tēja.

2. žarg. Dzeramnauda.

Avoti: KiV, SLG

Čaja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Afjonkarahisaras ilā, 14400 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Upe Krievijā, Tomskas apgabalā, Obas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi, PZT, LpA

Čajbaši   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ordu ilā, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čajdžuma   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Zonguldakas ilā, 24700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čajeli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Rizes ilā, 24800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čajiralana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Jozgatas ilā, 6100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čajirli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Erzindžanas ilā, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čajirova   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kodžaeli ilā, 98400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čajkara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Trabzonas ilā, 2000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čajnaja   apv.

1. Tējnīca, krogs.

Avoti: KnG

Čajniče   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Cajniče"), Serbu Republikā, Fočas reģionā, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čajnieks   apv.

1. Tējkanna.

Avoti: KiV

čajniks   apv.

1. Tējkanna.

Avoti: KnG

čajoks   žarg.

1. Tēja.

Avoti: SLG

čajs

1. apv. Tēja.

2. sar. Dzeramnauda.

Avoti: KnG, SLG

čak   izsauk.; parasti atkārtojumā.

1. Lieto, lai atdarinātu vieglu, neskaidru soļu troksni.

2. Lieto, lai atdarinātu raksturīgas paskarbas, parasti putnu, balss skaņas.

3. apv. Lieto, lai atdarinātu cirvja cirtiena troksni.

Avoti: LLVV, T, KiV

čaka   apv.; izsauk.

1. Savienojumā ar "ne" raksturo klusumu.

Avoti: ME

čaka   apv.

1. Zaraina runga, nūja.

Avoti: ME

čakalis   apv.

1. Sauss zars, skals.

Avoti: TlV

čakaļi   apv.

1. Šakaļi - īsos četrkantīgos gabalos sazāģēti koka gabali, ko visbiežāk izmanto malkai vai iekuram; kokmateriāla atgriezumi.

Avoti: TlV

čakans   apv.

1. Zobena epitets.

2. Koka āmurs.

3. Tas, kas ir kupli sazarots; dakšas.

4. Kāda augļa kāts.

5. Divzaru dzelzs dakšas.

Avoti: KV, KnG, EH

čakāns   apv.

1. Koka āmurs.

2. Tas, kas ir kupli sazarots; dakšas.

Avoti: KV, KnG

Čakao   vietv.

1. Čakao šaurums - atdala Čilojes salas ziemeļu galu no Dienvidamerikas kontinenta, savieno Kluso okeānu ar Ankudas līci.

Avoti: PZT

čākarains   apv.

1. Krokains, grumbains.

Avoti: ME

čakarēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; vienk.

1. Bikstīt, rušināt.

2. Rakņāt (parasti, ko meklējot).

3. žarg. Mānīt, muļķot; apkrāpt.

4. žarg. Bojāt; traumēt; darīt pāri.

5. Izdarīt dzimumaktu.

Avoti: LLVV, KnV, SLG, KZ

čakarēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; vienk.

1. Ilgstoši, intensīvi čakarēt.

2. Vilcinoši, nemākulīgi rīkoties.

3. žarg. Veikt seksuālas darbības.

Avoti: LLVV, SLG

čakaris   apv.

1. Nerātns bērns.

Avoti: EH

čakārne   apv.

1. Sakārnis 1.

Avoti: EH

čakarnens   apv.

1. Nelīdzens, grumbuļains.

Avoti: EH

čakarnieks   apv.

1. Darbinieks, kas ar kārti vai ķeksi lejtecē pārbauda upes gultni, meklējot nogrimušos pludinātos baļķus.

Avoti: EH

čakarnis   apv.

1. Sakārnis 1.

Avoti: EH

čakārnis   -ņa, v.; apv.

1. Sakārnis 1.

2. pārn.; niev. Ļoti vecs, vājš cilvēks.

Avoti: LLVV

čakārniski   apv.

1. Līdzīgi čakārnim.

Avoti: EH

čakārns   apv.

1. Sakārnis 1.

Avoti: ĒiV

čakārņains   apv.

1. Tāds, kur ir sakārņi.

Avoti: ViV

čakars   sar.

1. Mānīšanās, muļķošana.

2. Neveiksme; traucējums.

3. Piņķerīgs pasākums; piņķerīgs darbs.

Avoti: SLG

čākars   apv.

1. Īpaši pagatavots koka zārds, uz kura žāvē āboliņu, zirņus, pupas.

2. Ķekars.

3. Sakārnis.

Avoti: NeV, ME

čakārznis   apv.

1. Sakārnis 1.

Avoti: EH

čakāt   apv.

1. Bikstīt, rušināt, rakņāt (parasti, ko meklējot).

2. Bakstot ar kādu rīku virzīt (kur iekšā).

Avoti: ĒiV

čākāt   apv.

1. Pavirši aizvākt.

Avoti: ME, VeAT

čakāties   žarg.

1. Knibināties.

Avoti: SLG

čakatis   apv.

1. Čakats.

Avoti: EH

čakats   apv.

1. Kapājamais rīks.

Avoti: MalV

čakaūzis   apv.

1. Vieta, kur samet visu, kas nav vairs vajadzīgs; mēslu bedre.

Avoti: EH

čakažiņa   apv.

1. Nicīgs apzīmējums sievietei.

Avoti: EH

čakene   sar.

1. Aleksandra Čaka iela Rīgā.

Avoti: SLG

čakermanis   sar.

1. Piņķerīgs darbs.

Avoti: SLG

čaki   apv.

1. Ērmi, spoki, dīvaiņi.

Avoti: ME

čaki   rel.

1. Lietus dievi maiju teoloģijā, kas parasti tika attēloti grupās pa četri, un katra no dievībām tika saistīta ar vienu no debespusēm un sev raksturīgu krāsu.

Avoti: R1

čakiņš   apv.

1. Kāds putniņš.

Avoti: ĒiV

čaklība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> čakls, šīs īpašības konkrēta izpausme; čaklums.

Avoti: LLVV

čakls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas daudz un labi strādā, dara ko; strādīgs, darbīgs.

Čakls kā skudra (arī bite)— ļoti čakls.

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

3. parasti apst. Ātri, raiti, naski.

Avoti: LLVV

čaklums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> čakls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Bites čaklums— ļoti liels čaklums.

Avoti: LLVV

Čakmarija   sar.

1. Savienojumā "Čakmarijas iela" - Aleksandra Čaka un Marijas iela Rīgā.

Avoti: SLG

Čako   vietv.

1. Čako province - Argentīnas Republikas administratīvi teritoriāla vienība ("Chaco" / "Provincia del Chaco"), administratīvais centrs - Resistensija, platība - 99633 kvadrātkilometri, 1071100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA

čakona   -as, s.; mūz.

1. Instrumentāls skaņdarbs, kas radies no senas spāņu dejas ar tādu pašu nosaukumu.

Avoti: LLVV

čakoties   apv.

1. Māžoties, niekoties.

Avoti: ME

Čakova   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Timišas žudecā, 5300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Čakoveca   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Čakovec"), Piejūras-Kalnu županijā, 27100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

čakra

1. vēst. Metamais ierocis senajā Indijā, metāla riņķis (12-15 cm diametrā) ar asu ārmalu, kuru uzmauca uz rokas vidējā pirksta, sagrieza un meta uz pretinieku.

2. mit. Viens no vairākiem hipotētiskiem enerģijas pārvades centriem cilvēka ķermenī, no kuriem pēc tibetiešu un indiešu priekšstatiem plūst visa fiziskā enerģija.

Ādžņa čakra— smalkais saprāta elementu fizioloģiskais centrs, kas atrodas rajonā starp uzacīm un fizioloģiski atbilst hipofīzei.

Ānahata čakra— smalks fizioloģiskais taustes, līdzcietības un apziņas centrs; atrodas krūšu vidusdaļā sirds līmenī (pēc budistu ieskatiem - kakla līmenī); fizioloģiski atbilst aizkrūts dziedzerim.

Manipūra čakra— smalks enerģētiskais centrs, kas atrodas nabas apvidū, dažkārt to identificē ar virsnierēm.

Mūlādhāra čakra— smalks enerģētiskais centrs, kas atrodas starpenes vai asteskaula rajonā, dažkārt to identificē ar sēkliniekiem vai olnīcām.

Sahasrāra čakra— smalks enerģētiskais centrs, kas atrodas galvvidū (vai četru pirkstu platumā virs galvas), dažkārt to identificē ar epifīzi.

Svadhistāna čakra— smalks enerģētiskais centrs, kas atrodas vidū starp kaunuma kalnu un nabu, saistīts ar garšu, veselību un piesardzību.

Višudha čakra— smalks enerģētiskais centrs, kas atrodas kakla apvidū, dažkārt to identificē ar vairogdziedzeri.

3. psih. Koncentrācijas punkts meditācijā.

4. Mistisks iesvētīto tantristu loks, kas veido "dievišķu" savienību, rituāli tādā lokā tiek uzskatīti par sevišķi iedarbīgiem.

Čakra pudža— kopīgs tantrisma rituāls, kurā piedalās no astoņiem līdz četrdesmit astoņiem pāriem, tas tiek rīkots naktī stājoties dzimumsakaros.

Avoti: LPE, SV99, R1, MrJ, PsA

Čakravarti   mit.

1. Budisma mitoloģijā - ideālais valdnieks, kas visā pasaulē iedibinās taisnību.

Avoti: MitJ

Čakravatins   mit.

1. Budisma mitoloģijā - ideāls valdnieks, kas visā pasaulē nodibina taisnīguma valstību.

Avoti: Mit

čaks   apv.

1. Plankums, kas paliek uz ķermeņa, piemēram, pēc augoņa, iekaisuma.

2. Citāda dzīvnieku apmatojuma, apspalvojuma krāsa.

Avoti: KiV

Čaks   rel.

1. Maiju lietus dievs.

Avoti: R1

čaksieši

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Čakši" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Čakši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

čākste   apv.

1. Mīksta kāpostu galviņa.

Avoti: KV

čakste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. dsk. Zvirbuļveidīgo kārtas dzimta ("Laniidae"), 13 ģ., ~80 sugas, Latvijā konstatēta 1 ģints.

Kailgalvas čakste— čakstu dzimtas suga ("Pityriasis gymnocephala").

Melnbaltā čakste— čakstu dzimtas suga ("Corvinella melanoleuca").

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Lanius"), 23 sugas, Latvijā konstatētas 4 sugas, neliels putns ar spēcīgu, līku knābi, sarkanbrūnu vai pelēkbrūnu mugurpusi un bālganu vēderu.

Brūnā čakste— čakstu ģints suga ("Lanius collurio"), Latvijā sastopama ne visasi bieži.

Dienvidāzijas čakste— čakstu ģints suga ("Lanius vittatus").

Garastainā čakste— čakstu ģints suga ("Lanius schach").

Ķīļastes čakste— čakstu ģints suga ("Lanius sphenocercus").

Lielā čakste— čakstu ģints suga ("Lanius excubitor"), Latvijā sastopama samērā reti.

Maskainā čakste— čakstu ģints suga ("Lanius nubicus").

Melnpieres čakste— čakstu ģints suga ("Lanius minor"), Latvijā sastapta reti.

Rudā čakste— čakstu ģints suga ("Lanius cristatus").

Rudastes čakste— čakstu ģints suga ("Lanius isabellinus"), Latvijā sastapta reti.

Rūsganā čakste— čakstu ģints suga ("Lanius bucephalus").

Sarkangalvas čakste— čakstu ģints suga ("Lanius senator").

Sirmā čakste— melnpieres čakste.

Svītrainā čakste— čakstu ģints suga ("Lanius tigrinus").

Ziemeļamerikas čakste— čakstu ģints suga ("Lanius ludovicianus").

Avoti: LLVV, LD, PnL, ZvP

čākstele   apv.

1. Čākstere.

Avoti: EH

čakstene   apv.

1. Kāda dārza puķe ar sausiem, čaukstošiem ziediem.

Avoti: EH

čakstens   apv.

1. Kāds putns, kas mīt akmeņainās vietās.

Avoti: EH

čakstēns   apv.

1. Čakstu mazulis, jauns putnēns.

Avoti: ME

čaksteņi   apv.

1. Kāds augs.

Avoti: EH

čakstelēns   apv.

1. Cakstēns.

Avoti: EH

čākstere   apv.

1. Strūkla, šļakatas; pilienu kopums.

Avoti: ME

čakstēt   parasti 3. pers., čakst, pag. čakstēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, paklusu, neskaidru troksni (par ko vieglu, sausu, kas saskaras ar ko); atskanēt šādam troksnim.

2. pareti. Čakstināt (2).

Avoti: LLVV

čākstēt   apv.

1. Čaukstēt, šalkt, čabēt, gurkstēt.

2. Pļāpāt, arī tukšu runāt.

3. Ķerkstēt, sēkt (par balsi).

4. Sākt bojāties, iepūt.

Avoti: NeV, ME

čakstiens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> čakstēt (2).

Avoti: LLVV

čakstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) atkārtoti čakst (1).

2. Pele čakstina salmos.

3. parasti 3. pers.; intrans. Radīt raksturīgas paskarbas balss skaņas (parasti par putniem).

Avoti: LLVV

čakstināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi čakstināt (1).

Avoti: LLVV

čakstins   apv.

1. Čakste.

Avoti: EH

čakstīns   apv.

1. Čakstīte.

Avoti: KiV

čākstiņa   apv.

1. Vaļīga, mīksta kāpostgalviņa.

Avoti: EH

čakstiņš   apv.

1. Čakstīte.

Avoti: LE

čakstis   apv.

1. Kabatas pulkstenis.

Avoti: ME

čakstīt   apv.

1. Bukstīt, dunkāt.

Avoti: ME

čakstīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. dsk. Zvirbuļveidīgo kārtas dziedātājputnu apakškārtas mušķērāju dzimtas mežastrazdu apakšdzimtas ģints ("Saxicola"), neliels dziedātājputns ar brūni plankumainu muguru un balti rūsganu pavēderi.

Kalnu čakstīte— čakstīšu suga ("Saxicola insignis").

Luksta čakstīte— čakstīšu suga ("Saxicola rubetra"), Latvijā sastopama samērā bieži.

Lukstu čakstīte— luksta čakstīte.

Melnā čakstīte— čakstīšu suga ("Saxicola caprata").

Tumšā čakstīte— čakstīšu suga ("Saxicola torquata"), Latvijā rets ieceļotājs.

2. Dem. --> čakste.

Avoti: LLVV, LD, LV93, ZvP

čakstītis   apv.

1. Čakstīte.

Avoti: ME

čakstputni

1. Zvirbuļveidīgo kārtas dziedātājputnu apakškārtas dzimta, nelieli putni (garums - 16-36 cm, masa - 22-120 g), raksturīgs āķveidīgi noliekts augšknābja gals, 12-13 ģ., 72-80 s., Latvijā konstatēta 1 ģ., 3 sugas.

Avoti: PDE

čaksts   apv.

1. Čakste.

Avoti: ViV

čāksts   apv.

1. Vārgs cilvēks; vārgulis.

Avoti: ViV

čaksturis   apv.

1. Gara kārts ar ko palaidnīgi bērni posta putnu ligzdas.

2. Čauksturis.

Avoti: ME

čaksturs   apv.

1. Gara kārts ar ko palaidnīgi bērni posta putnu ligzdas.

2. Čauksturis.

Avoti: ME

čakstvireons

1. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas vireonu dzimtas ģints ("Vireolanius").

Smaragda čakstvireons— čakstvireonu suga ("Vireolanius pulchellus").

Avoti: ZvP

Čakši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Mazie Čakši— Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Čakši" bijušais nosaukums.

Mozī Čakši— Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Čakši" bijušais nosaukums latgaliski.

2. Gola Čakši - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

3. Lielie Čakši - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Lelī Čakši— Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Čakši" nosaukums latgaliski.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

čakšis   apv.

1. Kāds putns.

Avoti: EH

čākšis   apv.

1. Tāds, kas nevar skaidri izrunāt (dēļ kakla iekaisuma).

Avoti: EH

čaku   izsauk.; parasti savienojumā "čiku, čaku".

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, kam čakstot (1).

Ne čiku, ne čaku— saka, ja ir ļoti kluss, ja nav dzirdama ne skaņa; saka, ja kas noticis, nevienam nezinot, nemanot.

Ne čaku, ne grabu— saka, ja ir ļoti kluss, ja nav dzirdama ne skaņa; saka, ja kas noticis, nevienam nezinot, nemanot.

Avoti: LLVV

čakumi   apv.

1. Sīki salmu atkritumi.

Avoti: EH

čakurēt   apv.

1. Taustīt.

Avoti: EH

čakurs   apv.

1. Čukurs.

Avoti: EH

Čākvāra   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Fejēras meģē, 2000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

čala   -as, s.

1. Troksnis, kas rodas, sarunājoties, tērzējot vairākiem vai daudziem cilvēkiem reizē.

2. Plūstoša ūdens troksnis; čaloņa (2).

Avoti: LLVV

čala   apv.

1. Ledus gabals.

Avoti: ME

čala   apv.

1. Caurums.

Avoti: ME

Čala   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Denizli ilā, 3900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čāla   vietv.

1. Upe Afganistānā, Kondozas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

čalabāns   žarg.

1. Galva.

Avoti: SLG

čalada   apv.

1. Bezbēdīga triekšana, runāšanās ar patiku, bez steigas.

Avoti: NeV

čaladīt   apv.

1. Pļāpāt, tērzēt.

Avoti: EH

čaladriki   apv.

1. Iesauka čigāniem.

Avoti: EH

Čalankanoa   vietv.

1. Pilsēta Ziemeļu Marianas Salās, 3110 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

čālapauts   apv., niev., hip.

1. Lamuvārda nozīmē: neveikls cilvēks; arī pļāpīgs cilvēks.

Avoti: ViV

čālaps   apv.

1. Lempis, tūļa.

Avoti: ME

čalas   apv.

1. Runas, pļāpas.

Avoti: ViV

čalāt   apv.

1. Čalot.

Avoti: EH

čalata   apv.

1. Sieviete, kas mēdz daudz runāt, pļāpāt.

2. Čala 1(1).

Avoti: ViV, EH

čalatīt   apv.

1. Daudz un skaļi pļāpāt.

Avoti: EH

čalava   apv.

1. Vientiesis.

2. Čala 1(1).

3. Kāds, kas pļāpā, (neskaidri murminot) runā.

Avoti: ME, EH

čalavāt   apv.

1. Čalot.

Avoti: EH

čalaviņš   apv.

1. Bērns, kas daudz runā.

Avoti: EH

čalavīt   apv.

1. Čalot.

Avoti: EH

čalavot   apv.

1. Čalot.

Avoti: EH

čalaža   apv.

1. Kāda, kas daudz runā.

Avoti: EH

čalažāt   apv.

1. Čalot.

Avoti: EH

čalba   apv.

1. Liela, plata kāja ar lieliem (un izmirkušiem) apaviem.

Avoti: EH

čalbāt   apv.

1. Neveikli (ar lielām, pavirši apautām kājām) mīdīties, bradāt.

Avoti: EH

čalbīt   apv.

1. Pļāpāt, murmināt, čaukstēt.

Avoti: ME

Čalčiutlikue   mit.

1. Acteku upju un ezeru dieviete, lietus dieva Tlaloka sieva.

Avoti: Mit

Čaldirana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Vanas ilā, 14400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čaldrens   novec.

1. Ogļu tilpuma mērvienība - 1,3 kubikmetri.

Avoti: Ang

čalendžs   žarg.

1. Izaicinājums.

Avoti: SLG

čalene   žarg.

1. Draudzene.

2. Meitene.

Avoti: SLG

čalenēt   apv.

1. Kādu brīdi pļāpāt, tērzēt, trokšņot.

Avoti: EH

čalgas   apv.

1. Plāni, sadrupuša ledus gabaliņi.

Avoti: ME

čalīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti

1. Tāds, kas čalo (par cilvēkiem).

Avoti: LLVV

čalināt   apv.

1. Čalot.

Avoti: ViV

čaliņa   apv.

1. Cilvēks, kas daudz runā.

Avoti: ViV

čaliņš   apv.

1. Cilvēks, kas daudz runā.

Avoti: ViV

čalis   žarg.

1. Puisis, jauns vīrietis.

2. Paziņa, draugs; mīļākais.

Avoti: SLG

čalīt   apv.

1. Trokšņot.

2. Čalot.

Avoti: ME, EH

čalītis   žarg.

1. Puisis (bieži uzrunas funkcijā).

2. Aizdomīgs jauneklis.

Avoti: SLG

čalk   apv.; izsauk.

1. Lieto atsevišķu īslaicīgu skaņu aprakstīšanai.

Avoti: ME

čalka   apv.

1. Nievājošs apzīmējums meitenei.

Avoti: ME

čalka   apv.

1. Samazgas.

2. Degvīns ar ūdeni.

Avoti: ME

čalkāt   apv.

1. Skalot, mazgāt.

2. Ūdeni maisīt.

Avoti: ME

Čalkova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

čalkstēt   apv.

1. Šķindēt, tirkšķēt.

Avoti: ME

čalkstināties   apv.

1. Plunkšķēt, skaloties.

Avoti: ME

čalma   -as, s.

1. Austrumnieku (parasti musulmaņu) vīriešu galvassega - drēbes gabals, ko aptin parasti ap cepuri.

Avoti: LLVV

čalmene   novec.

1. Kārts salmu nostiprināšanai jumta segumā.

Avoti: KV

čalojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Stāstījums bez nopietna satura.

2. Rezultāts --> čalot (2).

Avoti: LLVV

čaloņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> čalot (1); čala (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> čalot (2); čala (2).

Avoti: LLVV

čalot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Sarunāties, tērzēt daudziem reizē; ātri, jautri runāt, arī pļāpāt.

2. parasti 3. pers. Plūstot radīt skanīgu, dzidru troksni (par upi, ūdeni u. tml.).

Avoti: LLVV

čaloties   apv.

1. Čalot.

Avoti: EH

Čalpi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC

čaltiks

1. Aizkaukāzā - neattīrīti rīsi.

Avoti: SV69

čalu   apv.; izsauk.

1. Lieto savienojumā ar "čilu", lai aprakstītu juceklīgas pļāpāšanas troksni.

2. Savienojumā "čalu čalumis" raksturo sarunāšanos, pļāpāšanu, trokšņošanu.

Avoti: ME

čalus   apv.

1. Pļāpas, tenkas.

Avoti: ME

čaļiķ   žarg.

1. Skatīties.

2. Kaut ko nest.

Avoti: KZ

čaļitsja   žarg.

1. Izciest sodu, sēdēt cietumā.

Avoti: KZ

čaļuks   žarg.

1. Puisis.

Avoti: SLG

čama   apv.

1. Viena saujiņa.

Avoti: ME

čama   apv.

1. Tāds, kas savu darbu dara pavirši.

2. Lempīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

čama   apv.

1. Bedre atkritumiem un samazgām.

2. Juku jukām sajaukti ēdieni.

Avoti: ME

čāma   apv.

1. Lempis; cilvēks bez zobiem.

Avoti: ME

čamains   apv.

1. Ietiepīgs, nesapratīgs.

Avoti: ME

čamakoki

1. Indiāņu cilts no samuki grupas, klejo Grančako (Paragvajā, Bolīvijā), arī Brazīlijā, animistiski ticējumi, daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

čamala   apv.

1. Čaula, čaumala.

Avoti: ME, EH

čamalēt   apv.

1. Radīt neartikulētas skaņas, bērnam mācoties runāt.

Avoti: NeV

čamali

1. Tauta Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas rietumos, viena no andocezu tautām, valoda pieder pie dagestāņu grupas avāru-andocezu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

čamāns   apv.

1. Kāds, kas lēnām un pavirši strādā.

2. Kāds, kas ir nekārtīgi apģērbies (cieši satinies).

Avoti: EH

čamara   novec.

1. Čehu divrindu svārki.

Avoti: SV33

čamarags   apv.

1. Divdīgļlapju augu ģints gundegu dzimtā, visas sugas narkotiski indīgi augi (sevišķi zemes stumbri un apakšējās lapas).

Avoti: KV

čamarags   apv.

1. Muļķis.

Avoti: ME

Čamardi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Nīgdes ilā, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čamarēt   apv.

1. Meklēt (paslepeni).

2. Slepus ar kādu sarunāties.

Avoti: EH

čamariņš   apv.

1. Zāļu sakne, kuru sažāvētu lieto dažās lopu slimībās.

Avoti: DžP

čamars   apv.

1. Galvas augšējā daļa.

Avoti: ME

čamas   apv.

1. Riekstu čaulas.

2. Miza.

Avoti: ME

Čamaša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ordu ilā, 7800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čamāt   apv.

1. Nederīgas lietas ar derīgām sajaukt.

2. Izdarīt nepareizi, sajaukt.

Avoti: NeV

čāmāt   apv.

1. Lēnām, negribīgi strādāt.

Avoti: ME

čambains   apv.

1. Neattīrīts (par graudiem), ar pelavu piejaukumu.

Avoti: ME

Čambala   vietv.

1. Džamnas labā krasta pieteka (Gangas baseinā) Indijā (angļu val. "Chambal"), garums - ~960 km, sākas Vindjas kalnos.

Avoti: LģE

Čambaraka   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Geharkunikas marzā, 7400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

čambas   apv.

1. Atliekas pēc graudu attīrīšanas.

Avoti: ME

čambas   apv.

1. Netīras kājas.

Avoti: ME

čambi

1. Tauta Nigērijā, Kamerūnā; valoda pieder pie Nigēras-Kordofanas valodām, ticīgie - musulmaņi.

Avoti: EV

čamburis   apv.

1. Vieta, kur dažādas lietas ir nekārtīgi samestas.

Avoti: EH

čamda   apv.

1. Aptaustīšana; pārmeklēšana, kratīšana; apzagšana.

Avoti: EH

čamdas   apv.

1. Kopā sagrābtā labība.

Avoti: ME, VeAT

čamdēt   apv.

1. Plosīties, šurp un turp mētāties.

Avoti: EH

čamdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Taustīt, grābstīt (parasti, ko meklējot).

Avoti: LLVV

čamdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. intrans. Ilgstoši vai intensīvi čamdīt; taustīties, grābstīties.

Avoti: LLVV

Čamdo   vietv.; novec.

1. Čhamdo - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

Čameli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Denizli ilā, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čamerīgs   apv.

1. Modrs, uzmanīgs.

Avoti: EH

čami

1. Tautība, dzīvo Mekongas ielejā Vjetnamā un Kambodžā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, tuvu radniecīgi malajiešiem, reliģija - islāms (ar hinduisma elementu piejaukumu); tjami.

2. Kalnu čami - tautību un cilšu grupa, dzīvo Vjetnamas dienvidu daļas kalnu rajonos, arī Kambodžā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, vietējie tradicionālie kulti.

Avoti: PZT

čami   apv.

1. Časkas.

Avoti: EH

čamīgs   apv.

1. Rosīgs, centīgs.

2. Trausls (par miegu).

3. Tramīgs (zirgs).

Avoti: ME, ViV

Čamjuva   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Antaljas ilā, 4000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čamlidere   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ankaras ilā, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čamlihemšina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Rizes ilā, 1270 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čamlijajla   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Mersinas ilā, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čamlika   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnodaras novadā, Labas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

čamma   apv.

1. Nekārtīgs, neveikls cilvēks; tūļa.

2. Cilvēks, kas daudz un neestētiski, bez īpašas izvēles ēd.

Avoti: SiV

čamma   apv.

1. Riekšava, sauja.

Avoti: ME

čamma   apv.

1. Dzīvnieks, kas ēd visu.

Avoti: ME

čammains   apv.

1. Ar pelavu piemaisījumu.

2. Netīrs, nekopts.

Avoti: ME

čammas   apv.

1. Pelavas.

Avoti: ME

čammāšanās   apv.

1. Tūļāšanās.

Avoti: KnV

čammāt   apv.

1. Tūļīgi, neveikli, arī nekārtīgi ko darīt; nevīžīgi vākt (piemēram, ko kopā).

2. Gružus taisīt.

Avoti: ĒiV, KnV

čammāties   apv.

1. Tūļīgi, neveikli, arī nekārtīgi rīkoties, darboties; tūļāties.

Avoti: ViV

čammīgs   apv.

1. Tūļīgs, neveikls, arī nekārtīgs.

Avoti: ĒiV

čammoties   apv.

1. Tūļāties, nekārtīgi darboties.

Avoti: ME

Čamoluka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Giresunas ilā, 1760 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čamorri

1. Tauta, Mariānu salu (Klusā okeāna rietumos) pamatiedzīvotāji, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - katoļticība, arī budisms.

Avoti: PZT

čampa   apv.

1. Tāds, kas ir lempīgs, smagnējs.

Avoti: ME

čampa   apv.

1. Nekārtīgs, netīrīgs, tāds, kas bez vajadzības iet pa netīrumiem un piemēslo visur.

Avoti: ME

čampa   apv.

1. Riekšava, sauja.

Avoti: ME

čampāns   apv.

1. Neveikls cilvēks.

Avoti: EH

čamparains   apv.

1. Čamparains koks - koks, kura zari ir savijušies, sapinušies.

Avoti: ME

čamparkāja   apv.

1. Tūļīga, neveikla kāja; kāds, kuram ir šādas kājas.

Avoti: ME

čampāt   apv.

1. Nepieklājīgi skaļi ēst.

2. Neveikli mīcīt.

Avoti: ME

čampāt   apv.

1. Brist pa dubļiem, mēsliem u. tml.

Avoti: KiV

čampata   apv.

1. Tāds, kas ir lempīgs, smagnējs.

Avoti: EH

čampatāt   apv.

1. Neveikli kustēt.

Avoti: EH

čampāties   apv.

1. Tūļāties, vilcināties, kavēties; neveikli iet.

2. Lēnām un neveikli kaut ko darīt; pavirši izdarīt.

Avoti: ME, EH

čampēt   apv.

1. Iekāpt dubļos, aptraipīt sevi, notašķīties, izejot caur dubļiem.

Avoti: ME, VeAT

čampīgs   apv.

1. Netīrs, nekārtīgs.

Avoti: EH

Čampīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ciampino"), Lacio reģiona Romas provincē, 37300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

čampiņš   žarg.

1. Čempions.

Avoti: SLG

čampu   apv.

1. Čampu, čampām iet - ļodzīgi, nolaidīgi, netīrīgi staigāt.

Avoti: ME

čamrags   apv.

1. Čamarags 1.

Avoti: EH

čamri

1. Tauta, dzīvo Vjetnamas dienvidu daļas kalnos, pieder pie kalnu khmeriem.

Avoti: PZT

čams   apv.

1. Kušķis, pušķis; ķekars.

2. Vairāki rieksti kopā (ja mazs, tad čamulis); čemurs.

3. Galvas kauss.

4. Celms ar atvasēm (purvā).

5. Bišu spiets.

6. Nelietis, zaglis.

Avoti: KV, ME

čams   apv.

1. Skārda trauks.

Avoti: ME

čams   mit.

1. Zināmu laiku ilgstoša vientulība, kas ieteicama visiem lamām, un obligāta mistiķiem un augstāko pakāpju iesvētītajiem.

2. Ikgadējās svētku mistērijas, kurās piedalās gelugpas sektas tempļu mūki - krāšņas speciālās maskās tērptu mūku izrādes par budisma mitoloģijas un doktrīnu tēmām.

Avoti: MrJ

čamsa   arābu val.

1. "Fatimas roka" - talismans, kas simbolizē piecus ticības pīlārus, piecas lūgšanas dienā, piecas svētās naktis.

Avoti: Tc

čamsli   apv.

1. Koksnes atkritumi.

Avoti: ME

čamstēt   apv.

1. Čāpstināt.

Avoti: EH

čamstināšana   apv.

1. Čāpstināšana.

Avoti: KnV

čamstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Čāpstināt.

// intrans.

Avoti: LLVV

čamulis   apv.

1. Neliels čemurs, čams.

Avoti: KV

čamurici   apv.

1. Grabažas, nieki.

Avoti: ME

čamuriski   apv.

1. Ar krusteniski novietotām svirām stumt baļķi uz priekšu.

Avoti: ME, VeAT

čamurs   novec.

1. Čemurs.

2. Kušķis, vairāki rieksti kopā.

Avoti: KV

čan   mit.

1. Ezoterismā pretstats mākslīgajam, pretstats nenormālajam.

Avoti: SG

Čana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Čanakales ilā, 29200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čanādpalota   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Čongrādas meģē, 2900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Čanakale   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, ila administratīvais centrs, 111100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Čanakči   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Giresunas ilā, 1700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čanbaišans   vietv.

1. Čambaišana plakankalne - Mandžūrijas-Korejas kalni sistēmas augstākā daļa ("Changbaishan"), Ķīnā un Ziemeļkorejā, augstums 1500-1800 m, vulkāns Baitoušans - 2750 m.

Avoti: PZT

Čančuņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļaustrumu daļā (ķīn. val. "Changchun"), Itunhes krastos, Dzjiliņa provinces centrs, 2,6 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

čandalā   sanskr.

1. Indijā viszemākā jaukta ļaužu šķira (kasta).

Avoti: KV

čandars   apv.

1. Lempis, neveiklis.

Avoti: ME

Čande   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Changde"), Hunaņas provincē, pie Juandzjanas ietekas Duntinhu ezerā, 437000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čandigara   vietv.

1. Čandīgarha - Indijas savienotā teritorija.

Avoti: LģE

Čandigara   vietv.

1. Čandīgarha - Indijas savienotā teritorija.

Avoti: LģE

Čandīgarha   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Chandigarh"), tāda paša nosaukuma teritorijas, kā arī Harjānas un Pendžābas štata administratīvais centrs (ārpus štata teritorijas), 1063000 iedzīvotāju (2008. g.).

2. Indijas teritorija (angļu val. "Chandigarh"), Himalaju piekājē, platība - 114 kvadrātkilometri, 1063000 iedzīvotāju (2008. g.), valodas - pendžābu, hindi, angļu.

Avoti: PuA, LģE

Čandira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Jozgatas ilā, 3880 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čāndlera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chandler"), Arizonas štatā, 254200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Čandra   vietv.

1. Činābas upes nosaukums tās augštecē.

Avoti: LģE

Čandra   mit.

1. Indiešiem mēness personifikācija.

Avoti: SV33

Čandzjana   vietv.

1. Jandzi - upe Ķīnā.

Avoti: PZT

Čandži   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas austrumu daļā ("Changzhi"), Šaņsji provinces dienvidaustrumos, 484200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Čandžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas dienvidaustrumu daļā (ķīn. val. "Changzhou"), Dzjansu provinces dienvidos, osta Lielā kanāla krastā, 978000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LģE

Čandžova   vietv.; novec.

1. Čandžou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

Čane   mit.

1. Mēness dieviete ķīniešu mitoloģijā.

Avoti: Mit

čaneke   mit.

1. Centrālamerikas indiāņu mitoloģijā - mazas būtnes, kas dzīvo mežos, izskatās kā rūķi un ir visumā labvēlīgas cilvēkiem, lai gan reizēm izspēlē kādu joku, jāpielabina ar upuriem.

Avoti: Mit

čanga   apv.

1. Cilvēks, kas maisa ēdienu (ēdot no kopējā katla).

Avoti: EH

čangalis   -ļa, dsk. ģen. -ļu, v.

1. Latgales iedzīvotāja nievājošs nosaukums.

2. sar. Slikts cilvēks.

3. sar. Prasta, neizglītota persona.

4. sar. Nejēga, muļķis.

Avoti: ME, SLG

čangaļi   apv.

1. Sijāšanas atkritumi.

Avoti: EH

čangas   apv.

1. Čagas.

Avoti: EH

čangāt   apv.

1. Čagāt.

Avoti: EH

Čangbeja   vietv.

1. Čangbejas kalni (angļu val. "Changbai Mountins, Changbai Shan") - Mandžurijas-Korejas kalni.

Avoti: LģE

Čangugu   vietv.

1. Pilsēta Ruandā, 59400 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

čanguļi   apv.

1. Čangaļi.

Avoti: EH

čangurs   apv.

1. Čemurs.

Avoti: EH

čangvads   vēst.

1. Province - administratīvi teritoriālā iedalījuma vienība Taizemē.

Avoti: PZT

čani

1. Indiāņu cilts Dienvidamerikā, pieder pie tupogvaranu dienvidu zara - gvaraniem, runā tupogvaranu saimes gvarani valodā, gk. animistiski ticējumi.

2. Lazi - gruzīnu etnogrāfiska grupa.

Avoti: PZT

Čani   vietv.

1. Čani ezers - beznotekezers Barabas stepē 106 m vjl., Krievijā, Novosibirskas apgabalā, platība - 1700-2200 kvadrātkilometru - atkarībā no sezonālajām un gada svārstībām (ūdens līmeņa svārstības ~5 m), garums - 91 km, platums - 88 km, dziļums - līdz 10 m, vidējais dziļums - 2,2 m, ~60 salu.

Avoti: LģE

čanīgs   apv.

1. Žigls, mudīgs, ātrs.

Avoti: ME

čānis   žarg.

1. Galva.

Avoti: SLG, Žrg

čanisms   mit.

1. Ezoterismā teorija par to, ka cilvēks pēkšņas apskaidrības rezultātā, kā zibens uzliesmojumā, var sasniegt Budas stāvokli.

Avoti: SG

čanka   apv.

1. Neliels (skārda) trauks (piemēram, neliela kārba, krūze u. tml.) smelšanai, liešanai.

2. Atspole.

Avoti: ViV

čankars   apv.

1. Vecu mantu tirgotājs, tūļa.

Avoti: ME

čankas   apv.

1. Bāršanās, pļāpāšanās.

Avoti: ME

čankāt   apv.

1. Biedēt, trenkāt, skubināt.

Avoti: EH

Čankiri   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, ila administratīvais centrs, 74200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

čankstēt   apv.

1. Činkstēt; arī gausties, žēloties.

Avoti: ViV

čankstīt   žarg.

1. Taustīt, čamdīt.

Avoti: NeV

čanksts   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz činkstēt, gausties, žēloties.

Avoti: ViV

čankšēt   apv.

1. Činkstēt; arī gausties, žēloties.

Avoti: ViV

čankurains   apv.

1. Ar pušķiem rotāts, pušķveidīgs.

Avoti: ME

čankurs   apv.

1. Ķekars, pušķis, čemurs.

2. Krūms, cers.

3. Mazs cinis.

4. Sasalusi zemes pika.

Avoti: ME

Čanša   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas dienvidaustrumu daļā (ķīn. val. "Changsha"), Hunaņas provinces administratīvais centrs, osta Sjandzjanas krastā, 2,19 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Čanšu   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Changshu"), Šanhajas provincē, 565200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čanthaburī   vietv.

1. Pilsēta Taizemē, provinces administratīvais centrs, 86500 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

čanu   nelok.

1. Čanu valoda - kartvelu valodu grupas valoda, runā ap 30 tk cilvēku Turcijā (Lazistānā), arī Adžārijā (Gruzijā), aglutinatīva valoda, rakstības nav.

Avoti: LPE

čaņ   mit.

1. Vārds, kuru lieto japāņu dzenbudisti un tagad nozīmē meditāciju.

Avoti: SG

čaņbudisms

1. Dzenbudisms.

Avoti: SV99

Čaņgaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Dunguaņas piepilsēta Guandunas provincē, 584500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čaojana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Chaoyang"), Guandunas provincē, Šaņtou piepilsēta, 791700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

čaoli

1. Relikta aborigēna cilts no maukeni grupas Malakas pussalā, Taizemes dienvidrietumu piekrastē, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, izplatīti gk. senie animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

čap   izsauk.; parasti atkārtojumā.

1. Lieto, lai atdarinātu paklusu, neskaidru soļu troksni.

Avoti: LLVV, T

čapa   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu dobju, apspiestu troksni.

Avoti: ME

čapa   apv.

1. Bērna kāja (bērnu valodā).

2. Cilvēks ar lielām pastalām, resnām kājām.

Avoti: ME

čapa   apv.

1. Pauna.

2. Saujiņa.

Avoti: ME

čapa   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs, netīrīgs cilvēks.

2. Cilvēks, kas neveikli iet, čāpo; arī tūļīgs, neveikls cilvēks (kam neveicas darbs).

Avoti: ME, SiV

čapa   apv.

1. Kurvjveida zivju smeļamā ierīce.

Avoti: TlV

čāpa   apv.

1. Pēda (bērna).

Avoti: ME

čāpa   apv.

1. Sauja.

Avoti: ME

čāpa   apv.

1. Biezputra.

Avoti: MalV

čāpa   apv.

1. Tūļīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: KnV

čāpa   apv.

1. Maza auguma paveca sieviete.

Avoti: EH

čapainis   apv.

1. Cilvēks, kas neveikli iet, čāpo.

Avoti: ViV

čāpainis   apv.

1. Tāds, kas lēnām iet, rāpo; bērns, kas mācās staigāt, čāvainis.

Avoti: ME

čāpains   apv.

1. Bedrains, dangains.

Avoti: ME

Čapajeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta Kazahstānā, Rietumkazahstānas apgabalā, Žajikas (Urālas) labajā krastā.

Avoti: Wi, PZT, PuA

Čapajevka   vietv.

1. Upe Krievijā, Samaras apgabalā, Volgas kreisā krasta pieteka, garums 320 km, sākas Obščijsirta ziemeļrietumos, augštecē vasarā vietām izžūst.

Avoti: PZT

Čapajevska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Samaras apgabalā, 72400 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1927. g.

Avoti: Wi

čapaklis   apv.

1. Kapājamā dzelzs lopbarības sasmalcināšanai.

Avoti: ME

čapaklis   apv.

1. Vecu mantu tirgotājs.

Avoti: ME

čāpaklis   apv.

1. Nevīžīgs, nekārtīgs cilvēks.

Avoti: ME

čapakls   apv.

1. Zirgu aploks ar krūmāju un celmiem.

Avoti: EH

čapakuri

1. Indiāņu cilšu grupa (mori, matavi, vaņami u. c.), dzīvo Gvapores baseinā (Bolīvijā un Brazīlijā), valoda veido īpašu saimi, animistiski ticējumi, šamanisms.

Avoti: PZT

Čapala   vietv.

1. Čapalas ezers - lielākais ezers Meksikā ("Lago de Chapala"), atrodas Meksikas kalnienes dienvidu daļā 1500 m vjl., platība 1038 kvadrātkilometri, dziļums līdz 33 m.

Avoti: PZT

čapana   apv.

1. Čupa, kaudze.

Avoti: EH

čapans

1. apv. Tas kas ir mīksts, neveikls, mazkustīgs.

2. novec. Plašs kirgīzu mētelis no kamieļu vilnas.

Avoti: KnG, SV33

čāpans   apv.

1. Neveikls dzīvnieks.

Avoti: KnV

čapāns   apv.

1. Smagnējs, tūļīgs, neveikls cilvēks.

2. Liels dzīvnieks vai augs.

3. Vecs, nespēcīgs zirgs.

Avoti: ME, SiV, EH

čāpāns   apv.

1. Smagnējs, tūļīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

čaparahosi

1. Čapši - ādas aizsargbikses jātniekiem.

Avoti: PL

čaparels

1. Biezas, necaurejamas krūmveida ozolu un dzeloņkrūmu audzes Ziemeļamerikā.

čāparis   apv.

1. Kaut kas ļoti sazarots, koks, krūms, saknes u. tml.

Avoti: ME

čāparis   apv.

1. Kāds, kas lēnām iet.

Avoti: EH

čāparkājis   apv.

1. Vēzis.

Avoti: ME

čapārni   apv.

1. Krievu tirgotāji vezumnieki, kas pārvadāja preces ratos.

Avoti: ME

čapārnis   apv.

1. Rāpulis, nejauks, kustībās neveikls dzīvnieks.

Avoti: EH

čapas   apv.

1. Kāpostu lapas liellopiem.

Avoti: ME

čāpas   apv.

1. Tas, kas izžūstot ūdenim zem tā, ir kļuvis satrunējis un nelīdzens, grumbuļains.

Avoti: ME, VeAT

čapasti   apv.

1. Dzīvnieku iekšas, ko izmanto ziepju vārīšanai.

Avoti: SiV, KnG

čapasts   apv.

1. Pūšļotājs.

Avoti: TiA

čāpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Čāpot.

// apv. Rāpot (par kukaiņiem).

Avoti: LLVV, KiV

čapāt   apv.

1. Mazgājoties pērt ar pirtsslotu (bērnu valodā).

Avoti: ME

čapāt   apv.

1. Nekārtīgi izmētāt.

Avoti: ME

čapāt   apv.

1. Čāpāt.

Avoti: EH

čapata   apv.

1. Melša, niekablis.

Avoti: ME

čapatas   apv.

1. Lūku apavi.

Avoti: ME

čapatas   apv.

1. Neliela mēslu čupa.

Avoti: ME

čapatas   apv.

1. Dradži.

Avoti: ME

čapāties   apv.

1. Neveikli iet, vilkties.

2. Rakņāties.

Avoti: ME

čapele   apv.

1. Veca, slikta kaste.

Avoti: ME

Čapelhila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chapel Hill"), Ziemeļkarolīnas štatā, 59400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

čapene   apv.

1. Vienkārša, neizskatīga kurpe bez papēža.

Avoti: SiV

čapi   apv.

1. Šapi.

Avoti: EH

čapenieks   žarg.

1. Labs garastāvoklis.

Avoti: NeV

čāpīgs   apv.

1. Tāds, kas neveikli iet, čāpo.

Avoti: ViV

čapināt   apv.

1. Lēni, sīkiem solīšiem iet.

Avoti: Sin

čapināties   apv.

1. Lēnām un rūpīgi strādāt.

Avoti: EH

čāpiņš   apv.

1. Cilvēks, kas neveikli iet, čāpo.

Avoti: ViV

čāpis   apv.

1. Slinks zirgs, lēns cilvēks.

Avoti: ME

čāpīte   apv.

1. Maza bērna kāja.

2. Maza meitene, kas tikko iemācījusies staigāt.

Avoti: EH

čāpītis   apv.

1. Cilvēks, kas lēni, neveikli iet.

Avoti: KiV

čapkas   žarg., parasti dsk.

1. Čības.

Avoti: SLG

Čapkova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

Avoti: LC

čaplaks   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs cilvēks (nekārtīgi ģērbies, ar neglītiem, netīriem apaviem - čabām).

Avoti: ViV

Čapligina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ļipeckas apgabalā, 12100 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1778. g., līdz 1948. g. saucās - Ranenburga.

Avoti: Wi, PZT

Čaplineka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožeas vojevodistē, 7200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1286. g.

Avoti: Wi

Čaplinščina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

čaplis   apv.

1. Vecāks cilvēks, kas lēnāks ejot un darbā.

Avoti: ME

Čapļina   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Čapljina"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Hercegovinas-Neretvas kantonā, 28100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Čapļinščina   vietv.

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Čaplinščina" nosaukuma variants.

Avoti: LC

čāpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Lēni, arī smagi, neveikli iet.

Avoti: LLVV

čapraks   novec.

1. Vilnas sega, ko paklāj zem sedliem zirgam uz muguras.

Avoti: KV

čapres   apv.

1. Rupjš siens matrača aizpildīšanai.

Avoti: EH

čapris   apv.

1. Vecs, slikts zirgs.

Avoti: ME

čaprs   apv.

1. Slikts, vārgs.

Avoti: ME

čaps   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai aprakstītu šalcošu troksni.

2. Lai aprakstītu strauju ķeršanas, grābšanas kustību.

3. Lai aprakstītu kritiena troksni.

Avoti: ME

čapsi

1. Čapši - ādas aizsargbikses jātniekiem; čaparahosi.

Avoti: PL

čāpstans   apv.

1. Cilvēks, kas čāpstina.

Avoti: SiV

čapste   apv.

1. Piga.

Avoti: EH

čāpste   apv.

1. Cilvēks, kas ēdot skaļi čāpstina.

2. Darbā neveikla meitene.

Avoti: KnV, EH

čāpstienis   apv.

1. Skaņa, ko rada elsošana.

Avoti: EH

čāpstināšana   -as, s.; parasti vsk.; apv.

1. Darbība --> čāpstināt.

Avoti: KnV

čāpstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Ar skaņu vairākkārt atvērt (muti), pavērt (lūpas).

// intrans.

Avoti: LLVV

čāpstināties   apv.

1. Sūdzēties par sīkumiem.

Avoti: EH

čapstīt   apv.

1. Čāpstināt.

Avoti: Sin

čāpstīt   apv.

1. Čāpstināt.

Avoti: Sin

čāpstīties   apv.

1. Šāpstīties.

Avoti: EH

čāpsts   apv.

1. Atsevišķa skaņa, kas var rasties paverot muti.

Avoti: EH

čapši

1. Ādas aizsargbikses jātniekiem; čapsi; čaparahosi.

Avoti: PL

čāpt   apv.

1. Rūgt, piebriest.

Avoti: ME

čāpt   apv.

1. Nošmaukt, zagt.

Avoti: ME

čāpt   apv.

1. Lēni iet.

Avoti: ME

čāpt   apv.

1. Pīkstēt, čiepstēt.

2. Pļāpāt niekus.

Avoti: ME

čāpt   novec.

1. Elsāt, smagi elpot, ciept.

Avoti: LV93

čapte   apv.

1. Nenoteikts, neliels daudzums; šķipsniņa.

2. Bars.

Avoti: VV, ViV

čapts   apv.; izsauk.

1. Lai aprakstītu strauju ķeršanas, grābšanas kustību vai lēcienu.

Avoti: ME

čapu   izsauk.; parasti savienojumā "čipu, čapu" vai atkārtojumā "čapu, čapu".

1. Lieto, lai atdarinātu paklusu, neskaidru soļu troksni.

Avoti: LLVV

čāpu   apv.

1. Rāpus.

Avoti: ME

čāpulis   apv.

1. Tāds, kas pārvietojas lēnām, rāpo.

Avoti: ME

čāpurains   apv.

1. Piepildīts, nobērts ar ledus (krusas) gabaliem.

Avoti: ME

čāpuri   apv.

1. Krusa; ledus gabaliņi.

Avoti: ME

čāpuris   apv.

1. Rāpulis, ložņātājs; kāds, kas ir neveikls.

Čāpuris upē— vēzis.

Avoti: ME

čapus   apv.; hip.

1. Liekēdis, parazīts.

Avoti: ME

čara   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai aprakstītu pļāpāšanu.

Avoti: ME

Čara   vietv.

1. Upe Krievijā, Aizbaikāla novadā, Irkutskas apgabalā un Sahas Republikā (Jakutijā), Oļokmas kreisā krasta pieteka, garums - 851 km, sākas Kodara dienvidu nogāzē.

Avoti: PZT

čāraimaki

1. Tautu grupa (džemšidi, firuzkuhi, hazareji, dehizeinati, taimeni, teimuri), dzīvo Afganistānas vidienē un ziemeļrietumos, Irānas ziemeļaustrumos, valodas pieder pie indoeiropiešu saimes irāņu grupas (ar tjurku un mongoļu vārdu piejaukumu), jauktas (mongoļu, tjurku, irāņu, varbūt arī arābu) izcelsmes tautas, kas savstarpēji tuvas pēc kultūras un sadzīves tradīcijām, reliģija - gk. islāms (sunnisms; teimuri - šiīti); aimaki.

Avoti: PZT

čarans   apv.

1. Tas, kas ir kupli sazarots.

Avoti: KnG

čaravāt   apv.

1. Burt.

Avoti: KiV

čaravnīca   apv.

1. Burve.

Avoti: KiV

čaravnieks   apv.

1. Burvis.

Avoti: KiV

čaraža   apv.

1. Pļāpa; nicinošs nosaukums jaunai meitenei.

Avoti: ME

čaraža   apv.

1. Monotona, vienmuļa dziesma.

Avoti: ME

čaraža   apv.

1. Ielāps.

Avoti: ME

čaražot   apv.

1. Dziedāt, jodelēt.

Avoti: ME

čarba   apv.

1. Tas, kas ir irdens, čaugans, pussatrunējis.

Čarba zeme— slikta, smilšaina augsne.

2. Tāds, kas ir sliktas kvalitātes, sēnalains (par maizi).

3. Veci apavi (piemēram, pastalas).

Avoti: ViV, ME

čārba   apv.

1. Neauglīga smiltszeme.

Avoti: EH

čārbalains   apv.

1. Zarains.

Avoti: EH

čārbene   apv.

1. Čārba.

Avoti: EH

čārbls   apv.

1. Slikts, nelāgs, nederīgs.

Avoti: EH

čarda   ung.

1. Krodziņš ungāru stepē.

Avoti: KV

Čardaka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Denizli ilā, 4700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čardara   vietv.

1. Šardara - pilsēta Kazahstānas dienvidos.

Avoti: PZT

čardašs   -a, v.

1. Ungāru tautas deja divdaļu taktsmērā.

Avoti: LLVV

Čardžova   vietv.

1. Tirkmenabata - pilsēta Turkmenistānā.

Avoti: LpA

Čardžuja   vietv.

1. Tirkmenabata - pilsēta Turkmenistānā, tās nosaukums līdz 1940. g.

Avoti: PZT

Čarencavana   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Kotajkas marzā, Ararata ielejā, 25100 iedzīvotāju (2011. g.), līdz 1970. g. saucās Lusavana.

Avoti: PZT, Wi

čargjahs   mūz.

1. Azerbaidžāņu tautas mūzikas skaņkārtu (mugama) viena no 7 pamatskaņkārtām, kas ar savu tēlainību un noskaņu izraisa satraukumu.

Avoti: ML

Čarikara   vietv.; novec.

1. Čārīkāra - pilsēta Afganistānā.

Avoti: PZT

Čārīkāra   vietv.

1. Pilsēta Afganistānas austrumos ("Chārīkār"), Hindukuša kalnu dienvidrietumu ielejā >5000 m vjl., Parvānas vilajeta administratīvais centrs.

Avoti: PZT, LpA

čarināt   apv.

1. Pļāpāt, tarkšķēt.

Avoti: ME

čarinēt   apv.

1. Žadzināt.

Avoti: KiV

Čariša   vietv.

1. Upe Krievijā, Altaja Republikā un Altaja novadā, Obas kreisā krasta pieteka, garums 547 km, sākas Korgonas grēdas nogāzēs.

Avoti: PZT

čark   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu skaņu, kas rodas, piemēram, zābakiem čīkstot.

Avoti: ĒiV

čarka   -as, s.

1. Tilpuma mērvienība (šķidruma mērīšanai) - 0,122989 litri (19. gs. krievu mērvienību sistēmā); attiecīgais šķidruma daudzums; 18. gs. - 0,191 litrs.

// parasti vsk.; novec. Degvīns.

// apv. Kausiņš; mēriņš.

// apv. Glāze degvīna; graķītis.

2. žarg. Narkotiku deva.

Avoti: LLVV, KnV, VV

čarka   apv.

1. Čarka zeme - gēste.

Avoti: ME

Čarki   vietv.

1. Upe Jakutijā (Saha Republikā), Krievijā, Adičas labā krasta pieteka, garums ~300 km.

Avoti: PZT

čarkstēt   parasti 3. pers., čarkst, pag. čarkstēja; intrans.; reti.

1. Čerkstēt (1).

2. Čerkstēt (2).

Avoti: LLVV

čārkstēt   parasti 3. pers., čārkst, pag. čārkstēja; intrans.; apv.

1. Radīt paskarbas, pazemas balss skaņas (par putniem).

Avoti: KnV

čarkstīgs   apv.

1. Kraukšķīgs.

Avoti: ĒiV

čarkstināt   apv.

1. Tarkšķēt, pļāpāt.

Avoti: ME

čarkstis   apv.

1. Grantaina zeme.

Avoti: ME

čarkstoņa   apv.

1. Čērkstošas, metāliskas skaņas.

Avoti: KnV

čarksts   apv.

1. Putns (parasti vista), kas čarkst.

Avoti: ViV

čarkšēt   apv.

1. Radīt paskarbas, pazemas balss skaņas (par putniem).

Avoti: ViV

Čārlstauna   vietv.

1. Pilsēta Senkitsā un Nevisā ("Charlestown"), Nevisas salas administratīvais centrs, 1820 iedzīvotāju (2001. g.).

2. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā ("Charlestown"), Mpumalanas provincē, ~10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA

Čārlstona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Charleston"), Dienvidkarolīnas štatā, 130100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Charleston"), Ilinoisas štatā, 21800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Charleston"), Rietumvirdžīnijas štata administratīvais centrs, 50400 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Charleston"), Misisipi štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Charleston"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

čarlstons   -a, v.

1. Amerikāņu sarīkojumu deja 4/4 taktsmērā.

Avoti: LLVV

čarltenhauss   novec.

1. Raksturīgs 16 gs. angļu pils paraugs ar E veida plānu.

Avoti: KV

čarma   apv.

1. Sarma.

Avoti: ME

čarmaiņš   apv.

1. Sarmains.

Avoti: ME

čarmot   apv.

1. Sarmot.

Avoti: ME

čārmūkslis   apv.

1. Sērmūkslis.

Avoti: ME

čarmulis   apv.

1. Samezglojums, samudžinājums.

Avoti: ĒiV

Čarna   vietv.

1. Čarna Struga - upe Polijā ("Czarna Struga"), Lielpolijas vojevodistē, Vartas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Čarne   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 6100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1395. g.

Avoti: LpA, Wi

Čarnkova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 11300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš XIV gs. pirmās puses.

Avoti: LpA, Wi

čaroīts

1. Silikātu klases minerāls, violets, šķiedraini agregāti, rotakmens, atradnes Irkutskas apgabalā Krievijā.

Avoti: LPE

čarpa   apv.

1. Netīrs cilvēks.

Avoti: ME

čārpa   apv.

1. Baltās smilts augsne.

Avoti: EH

čarpājs   apv.

1. Vieta, kur zemes virskārta klāta ar akmeņainu granti.

Avoti: ME

čarpaks   apv.

1. Pirtī - gara uzlejamais trauks garākā kātā.

2. Zivju smeļamais tīkls, ķesele.

Avoti: TlV

čarpata   apv.

1. Čarpatas zeme - neauglīga smilts zeme.

Avoti: ME

čarpāties   apv.

1. Nosmērēties, rakņāties pa netīrumiem.

Avoti: ME

čarpe   apv.

1. Vieta, kur zemes virskārta klāta ar akmeņainu granti.

Avoti: ME

čars   apv.

1. Koka sakņu samezglojums.

Avoti: ME

Čarska   vietv.

1. Šara - pilsētas Kazahstānā krieviskais nosaukums.

Avoti: PZT, Wi

Čaršamba   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Samsunas ilā, 65400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čaršibaši   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Trabzonas ilā, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čarterēt   novec.

1. Čartēt - nomāt kuģi vai kuģa telpu.

Avoti: Ang

čarterētājs

1. Kuģa vai tā daļas nomātājs.

Avoti: Ang

čarteris   novec.

1. Čarterpartija - jūras kravu pārvadājuma līgums.

Avoti: Ang

čarterlidmašīna

1. Lidmašīna, kas lido čarterreisā.

Avoti: PL

čarterlidojums

1. Lidojums, ko veic pēc nomas līguma, ārpus regulāro reisu saraksta.

Avoti: PL

čarterpartija   novec.

1. Rakstīts līgums, ko slēdz izfraktētājs: kuģa īpašnieks, viņa pārstāvis vai subizfraktētājs ar nofraktētāju, kravas vai preču īpašnieku, un ar ko pirmais apņemas pārvadāt pilnu kuģa kravu otra mantas pa jūru vai sagādāt preču pārvadāšanai kuģi par līgumā norunātu atlīdzību; tā priekšmets var būt visas kravas telpas kopā, atsevišķa telpa un telpas daļa; čarters.

Avoti: KV

čarterreiss

1. Reiss, ko transportlīdzeklis (gk. lidmašīna) veic pēc nomas līguma.

Avoti: SV99

čarters   transp.

1. Pārvadājuma līgums, saskaņā ar kuru fraktētājs izmanto transportlīdzekļa (kuģa vai gaisakuģa) ietilpību kravu vai pasažieru pārvadāšanai vienā vai vairākos reisos, kurus izpilda ārpus regulāro reisu saraksta.

Avoti: ZTV

čartēt

1. Nofraktēt, nonomāt kuģi vai kuģa telpu kravas pārvadāšanai pa jūras ceļu.

Avoti: KV

čarti   žarg., parasti dsk.

1. Populārāko mūzikas ierakstu saraksti.

Avoti: SLG

čartisms   -a, v.; parasti vsk.; vēst.

1. Politiska un sociāla masu kustība Anglijā 19 gs. pirmajā pusē.

Avoti: LLVV

čartists   -a, v.

1. Finanšu analītiķis, kas specializējies biržu kursu evolūcijas prognozēšanā, pamatojoties uz grafiku aprēķiniem (kursu kustības grafikiem).

2. vēst. Čartisma piekritējs, Anglijā 19. gs. pirmajā pusē.

Avoti: SbV, LLVV

čarva   apv.

1. Plīsums vai dobums augošā kokā.

Avoti: EH

čarvaka

1. Materiālistisks virziens senās Indijas filozofijā, lokājatas paveids.

Avoti: SV69

čarvāns   apv.

1. Gruzis, atkritums, pabira.

2. Piegružotājs.

3. Melnīgsnējs cilvēks.

4. Bērnelis, tāds, kas visu laiku "karājas astē".

5. Tāds, kas visu laiku velkams, stumdāms, uzmanāms.

Avoti: SiV, NeV

čarža   apv.

1. Pļāpa, aprunātājs, klačotājs.

Avoti: ME

časa   apv.

1. Časkas (1).

Avoti: EH

časers   sar.

1. Pulkstenis.

Avoti: SLG

časiki   sar.

1. Pulkstenis.

Avoti: SLG

časiks   sar.

1. Pulkstenis.

Avoti: SLG

časis   sar.

1. Pulkstenis.

Avoti: SLG

Časivjara   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 14000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

časka   apv.

1. Apvalki, mizas (graudiem); arī graudu atkritumi, sīkie graudi.

2. Netīrīgs, nekārtīgs cilvēks.

3. Kaut kas mazvērtīgs vai nejēdzīgs.

Avoti: ViV, VV

čāska   apv.

1. No koka mizas gatavota turza, tūta (ogošanai).

Avoti: ME

Časka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chaska"), Minesotas štatā, 24800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

časkains   apv.

1. Tāds, kam ir apvalks, miza (par graudiem); tāds, kur ir graudu atkritumi.

Avoti: ViV

časkas   apv.

1. Labības atsijas, dažādas nezāles ar pelavu piemaisījumu, ogu apvalki, mizas.

2. Kaut kas mazvērtīgs vai nejēdzīgs.

Avoti: TlV

Časlava   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 10140 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

časls   apv.

1. Sauss, plāns, viegls.

2. Trausls, vārīgs.

Avoti: ME

časnāgi   apv.; hip.

1. Ķiploks ("Allium vineale"), sīpolu suga.

Avoti: Aug2

časnāgs   apv.

1. Gruzis 1(1).

Avoti: EH

časnakas   apv.

1. Časkas - labības atsijas.

Avoti: ME

časnāki   apv.

1. Časkas - labības atsijas.

Avoti: ME

časnaki   apv.; hip.

1. Ķiploks ("Allium vineale"), sīpolu suga.

Avoti: Aug2

časnaks   apv.; hip.

1. Ķiploks ("Allium vineale"), sīpolu suga.

Avoti: Aug2

Časovjara   vietv.

1. Časivjara - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

čass   žarg.

1. Pulksteņa laiks.

2. Pulkstenis.

Avoti: SLG

častai   apv.

1. Bieži.

Avoti: KiV

časte   vēst.

1. Tilpuma mērs Krievijā, 0,109323 l.

Avoti: TV

častoks   žarg.

1. Cietums.

Avoti: SLG

častuška   -as, s.

1. Krievu tautas mutvārdu daiļradē - īsa (parasti četrrindu) dziesma ar aktuālu saturu.

Avoti: LLVV

čaškas   apv.

1. Časkas - labības atsijas.

Avoti: ME

čaškas   žarg., parasti dsk.

1. Detaļas, kas savieno automašīnas amortizatoru ar karkasu.

Avoti: SLG

čašņa   apv.

1. Telpa, kur tiek uzglabāta zirgu barība.

Avoti: EH

čašņi   apv.

1. Dzīvnieku ēdiena atlikumi (siena un salmu sīkumi).

Avoti: EH

Čašņiki   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Ullas labajā krastā, 9200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Čata   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Erzurumas ilā, 4500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čatagama   vietv.

1. Čitagonga - pilsēta Bangladešā.

Avoti: PZT

Čatagāma   vietv.

1. Čitagonga - pilsēta Bangladešā.

Avoti: LģE

Čatahūčī   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Chattahoochee"), Floridas štata ziemeļos, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Upe ASV dienvidaustrumu daļā ("Chattahoochee River"), Apalačikolas labā satekupe, garums 660 km.

Avoti: PZT, LpA

Čataka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Vanas ilā, 6500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čataldža   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Stambulas ilā, 36900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čatalpinara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ordu ilā, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čatalzejtina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kastamonu ilā, 2400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čatanūga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chattanooga"), Tenesī štatā, osta Tenesī kreisajā krastā, 173800 iedzīvotāju (2014. g.), universitāte (dib. 1886. g.).

Avoti: WA16, LpA, PZT

čatbots   sar.

1. Tērzēšanas robots, kas var risināt sarunas internetā, analizējot tam adresētos teikumus un sniedzot atbildes no datubāzē sameklētiem atbilstīgiem ierakstiem.

Avoti: IZ-89-51

čateris

1. Čata dalībnieks; cilvēks, kas iesaistījies virtuālajā tērzēšanā.

Avoti: PL

Čatirdags   vietv.

1. Platoveida masīvs Krimas kalnu Galvenajā grēdā pie Aluštas, augstums - 1527 m.

Avoti: PZT

Čatirkels   vietv.

1. Beznoteces ezers Centrālā Tjanšana ieplakā 3530 m vjl., Kirgizstānā, platība - 175 kvadrātkilometri, dziļums līdz 3,8 m.

Avoti: PZT

Čatkala   vietv.

1. Upe Kirgizstānā un Uzbekistānā, Sirdarjas labā krasta pietekas Čirčikas kreisā satekupe, garums - 240 km.

2. Čatkalas grēda - Talasas Alatava atzars Rietumtjanšanā, uz ziemeļiem no Fergānas ielejas, Kirgizstānā un Uzbekistānā, garums - ~200 km, vidējais augstums - 3500 m, lielākais - 4503 m.

Čatkalas rezervāts— atrodas Uzbekistānā, Čatkalas grēdas rietumu atzaros, platība 353 kvadrātkilometri, augstums 1000-3200 m, dibināts 1947. g., lai saglabātu kalnu augāju un savvaļas dzīvniekus.

Avoti: PZT

čatni   nelok., v.

1. Čatnijs.

Avoti: PL

čatnijs   -a, v.

1. Indiešu ēdienu piedeva, ko gatavo no vārītiem vai svaigiem sasmalcinātiem augiem, augļiem, dārzeņiem un kas atkarībā no sastāvdaļām var būt skābs, sāļš, saldskābs, maigs vai ass.

Avoti: MLVV

čatot

1. Apmainīties ar īsziņām internetā (pļāpāt) reālā laikā.

čatotājs

1. Čata dalībnieks; cilvēks, kas iesaistījies virtuālajā tērzēšanā.

Avoti: PL

čatovij   žarg.

1. Čatotājs; cilvēks, kas iesaistījies virtuālajā tērzēšanā.

Avoti: KZ

čatovijs   žarg.

1. Čatotājs; cilvēks, kas iesaistījies virtuālajā tērzēšanā.

Avoti: KZ

čats

1. Internetā reālā laikā notiekoša informācijas apmaiņa ("saruna") starp tīkla lietotājiem.

Avoti: SV99

čaturanga

1. Seno indiešu sākotnējā šaha spēle četratā.

Avoti: SV69

čau   izsauk.

1. sar. Lieto sasveicinoties un atvadoties.

2. apv. Lieto raksturojot ātras kustības.

3. apv. Lieto, lai atdarinātu vālodzes balss skaņas.

Avoti: SLG, ME

Čau   vietv.; novec.

1. Čhau - plisēta Birmā.

Avoti: PZT

čauba   apv.

1. Kāposts, kura lapas neveido cieši sakļāvušos kāposta galviņu.

Avoti: ME, VeAT

čaubens   apv.

1. Trausls.

Avoti: EH

čaubiņš   apv.

1. Kāposts, kura lapas neveido cieši sakļāvušos kāposta galviņu; čauba.

Avoti: ME, VeAT

čauce   apv.

1. Diegu spolīte šujmašīnā.

Avoti: EH

čaucis   apv.

1. Čauče.

Avoti: EH

čaucīte   apv.

1. Aušanai satīta spolīte.

Avoti: KnV

čauča   apv.

1. Audēju spolīte jeb niedra, uz kuras tin dziju vai diegus aušanai; kauce.

Avoti: TlV

čaučalīte   apv.

1. Nicīgs apzīmējums sievietei.

Avoti: EH

čaučāt   apv.

1. Tīt uz spoles.

Avoti: EH

čau-čau

1. Vidēja lieluma suns ar garu, rudu, melnu vai baltu apmatojumu un zilganmelnu mēli; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: SV99

čauče   apv.

1. Čauča.

Avoti: EH

čaučere   apv.

1. Vājš, kalsns cilvēks.

2. Čauča.

Avoti: ME, EH

čaučerīte   apv.

1. Mīksta kāpostu galviņa.

Avoti: KV

Čaučila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chowchilla"), Kalifornijas štatā, 18900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

čaučis   apv.

1. Rijas kretulis, siets.

Avoti: KV

čaudrans   apv.

1. Čaugans; irdens.

Avoti: KiV

čaudrs   apv.

1. Nelīdzens; rupjš.

Avoti: ME

čauga   apv.

1. Irdens, drupans.

2. Mīksta kāpostu galviņa.

3. Galva, apzīmējums sliktas atmiņas gadījumā, kad nevar kaut ko atcerēties.

4. Gļēvulis.

Avoti: ME, KV

čaugains   apv.

1. Čaugans - irdens, neblīvs; viegli lūstošs.

Avoti: VV

čaugana   apv.

1. Mīksta kāpostu galviņa.

Avoti: ME

čauganība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> čaugans, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

čaugans   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura daļiņas nav cieši saistītas, neveido blīvu masu; irdens, mīksts.

2. Gļēvs, pamīksts; tāds, kam trūkst uzskatu stingrības.

3. apv. Labi izrūdzis, porains.

Avoti: LLVV, KnV

čauganums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> čaugans, šīs īpašības konkrēta izpausme; irdenums.

Avoti: LLVV

čaugiņi   apv.

1. Šaušalas, drebuļi.

Avoti: ME

čaugiņš   apv.

1. Mīksta kāpostu galviņa; čaugana.

Avoti: ME

čaugot   apv.

1. Kļūt irdenam, mīkstam, birstošam.

Avoti: ME

čaugrans   apv.

1. Mīksts, čaugans.

Avoti: ME

čaugs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Čaugans.

Avoti: LLVV

čaugsta   novec.

1. Krāsns slota.

Avoti: KV

čaugstere   apv.

1. Maizes krāsns slaukāmā slota, ko sēja saliektu, lai varētu labi izslaucīt pelnus.

Avoti: TlV

čaugstēt   apv.

1. Čaukstēt, čabēt.

Avoti: AB2

čaugsturis   apv.

1. Maizes krāsns slaukāmā slota, ko sēja saliektu, lai varētu labi izslaucīt pelnus.

Avoti: TlV

čaugzne   apv.

1. Mīksta kāpostgalva.

Avoti: EH

Čauhara   vietv.

1. Pilsēta Somālijā, 73400 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

čauka   apv.

1. Mīksts kāposts ar brīvām lapām.

2. Irdens, sačākstējis sniegs pavasarī.

Avoti: ME

čaukala   apv.

1. Mīļākā.

Avoti: ME

čaukaliņa   apv.

1. Dem. - čaukala.

Avoti: ME

čaukas   apv.

1. Melnie graudi, vilkazobi.

Avoti: ME, VeAT

čaukāt   apv.

1. Maisīt, jaukt.

2. Dzert (parasti alkoholiskus dzērienus).

Avoti: EH, SLG

čaukāties   apv.

1. Mēģināt, apņemties.

Avoti: EH

Čaukciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Engures novada Lapmežciema pagastā.

Avoti: LC

čauki   apv.

1. Sausas, nokaltušas lapas.

Avoti: EH

čauklis   apv.

1. Sapuvis, praulains koks.

Avoti: EH

čaukoties   apv.

1. Koķetēt, uzturēt slepenas mīlestības saites.

Avoti: ME

čauksta   apv.

1. Krāsns slota.

2. Mīksta kāpostu galviņa.

Avoti: ME

čaukstains   apv.

1. Čaukstošs.

Avoti: EH

čaukstans   apv.

1. Maza, čaugana kāpostgalva.

Avoti: SiV

čaukstas   apv.

1. Čaukstošs, čabošs, spraukšķošs troksnis.

Avoti: EH

čaukste   apv.

1. Līgava, mīļākā.

Avoti: ME

čaukste   apv.

1. Mīksta kāpostgalva.

2. Pļāpīgs, bezrūpīgs cilvēks.

3. Kāds, kas ir novājējis.

Avoti: KnV, ME, EH

čaukstene   apv.

1. Pļāpa, tenkotāja.

Avoti: Sin, ME

čaukstere   apv.

1. Maizes krāsns slota.

2. Mīksta kāpostu galviņa.

Avoti: KV

čauksteris   apv.

1. Maizes krāsns slota.

2. Mīksta kāpostu galviņa.

Avoti: KV

čauksters   apv.

1. Irdens, saplaisājis, drupans.

Avoti: ME

čaukstes   apv.

1. Vīrišķie (sausie) kaņepju augi.

2. Lielāki ledus gabali.

Avoti: KV, ME

čaukstēt   čaukstu, čauksti, čaukst, pag. čaukstēju; intrans.

1. Radīt pasmalku, paklusu troksni (par ko vieglu, sausu, kas saskaras ar ko); atskanēt šādam troksnim.

// pārn.; sar. Pļāpāt, čalot (1); klusu atskanēt (par sarunām).

Avoti: LLVV

čauksti   apv.

1. Sausas lapas.

2. Izburbis ledus, vižņi.

3. Šalkas.

Avoti: ME

čaukstīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz čaukstēt.

Avoti: KnV

čaukstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt čaukst.

// intrans. Ilgstoši, intensīvi čaukstināt.

Avoti: LLVV

čaukstināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi čaukstināt.

Avoti: LLVV

čaukstine   apv.

1. Mīksta kāpostgalva.

Avoti: EH

čaukstini   apv.

1. Plaukšķenes ("Silene").

Avoti: Aug2

čaukstiņš   apv.

1. Neliela, čaugana kāpostgalviņa.

Avoti: ViV

čaukstīte   apv.

1. Draudzīga veca kundzīte.

Avoti: EH

čaukstītis   apv.

1. Kāds mazs putniņš.

Avoti: ME

čaukstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> čaukstēt.

Avoti: LLVV

čaukstošais   žarg.

1. Nauda.

Avoti: SLG

čaukstrs   apv.

1. Satrunējis, drupans, caurumains.

Avoti: EH

čauksts   -a, v.; pareti.

1. Īslaicīgs, pasmalks, pakluss troksnis, kas rodas, kam vieglam, sausam saskaroties (ar ko).

Avoti: LLVV

čaukstulis   apv.

1. Kaut kas, kas rada čaukstoņu.

Avoti: ME

čauksture   apv.

1. Maizes cepjamās krāsns slota.

Avoti: ME

čauksturis   apv.

1. Krāsns slaukāmā slota.

2. Slotas kāts.

3. Mīksta kāpostgalviņa.

Avoti: NeV, ME, EH

čaukstuve   apv.

1. Maizes cepjamās krāsns slota.

Avoti: EH

čaukurs   apv.

1. Vieglprātīgs, aušīgs cilvēks.

Avoti: ME

čaula   -as, s.

1. Ciets apvalks (sēklām, augļiem, pumpuriem).

// apv. Tukšās pupu vai zirņu pākstis.

2. Apvāks (aparātam, ierīcei, to detaļām).

// arhit. Telpiska pārseguma plāna konstrukcija.

3. Cilindrveida caurule, kurā iepilda sprāgstvielu, iestiprina lodi vai šāviņu un kapsulu.

4. Ārējā forma, kas slēpj būtību.

5. inf. Programmatūras funkcionāli ārējais slānis (papildprogrammas), kas nodrošina izvēlņvadāmu vai ikonorientētu lietotāja saskarni ar sistēmu un atvieglo tās lietošanu.

Avoti: LLVV, KnV

čaula   apv.

1. Raudulīgs cilvēks.

Avoti: ME

čaulainis   apv.

1. Vēzis.

Avoti: Sin

čaulains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir čaula (1).

2. apv. Stūrgalvīgs, spītīgs.

Avoti: LLVV, ME

čaulamēba   biol.

1. dsk. Sakņkāju klases kārta ("Testacea"), vienšūņi, kuru ķermeni apņem čaula ar hitīnam līdzīgu organisku vielu, kurā var būt ieslēgti smilšu graudi, ~200 sugu, Latvijā maz pētītas, konstatētas >15 sugas.

Avoti: ZTV

čaulāt   apv.

1. Lobīties.

Avoti: ME

čaulgliemji   biol.

1. Gliemju apakštips; gliemji, kuriem čaula parasti sedz visu ķermeni.

Avoti: ZTV

čauliņš   apv.

1. Grauda plānais apvalks.

Avoti: KnV

čaulīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Neliela čaula (3).

2. Ārējais (papirosa) apvalks.

Avoti: LLVV

čauls   apv.

1. (Olas) čaumala.

2. Tukšās pupu vai zirņu pākstis.

Avoti: KnG

čaulveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas pēc formas līdzīgs čaulai.

Avoti: LLVV

čaumala   -as, s.

1. Ciets, kaļķi saturošs apvalks (olai).

Avoti: LLVV

čaumalāt   apv.

1. Lobīties.

Avoti: ME

čaumalot   apv.

1. Lobīties.

Avoti: ME

čaumula   apv.

1. Čaumala.

Avoti: EH

čauna   apv.

1. Āmrija.

Avoti: ME

čauna   apv.

1. Cauna.

Avoti: ME

Čauna   vietv.

1. Čaunas līcis - grīvlīcis Austrumsibīrijas jūras dienvidaustrumos, no kuras to atdala Ajonas sala, garums - 150 km, lielākais platums - 100 km, dziļums - līdz 25 m, ietek Čaunas upe.

Avoti: LģE

čaunāda   apv.

1. Caunāda.

Avoti: ViV

čaunaks   apv.

1. Šujmašīnas detaļa - ierīce diegu spolītes ievietošanai.

Avoti: KiV

Čaunāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Stabulnieku pagastā.

Avoti: LC

čaunānieši

1. Riebiņu novada Sīļukana pagasta apdzīvotās vietas "Čaunāni" iedzīvotāji.

2. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Čaunāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

čaunāt   apv.

1. Ēst, rīt.

Avoti: ME

čaune   apv.

1. Cauna.

Avoti: ViV

čaunīt   apv.

1. Ēst, čāpstinot.

Avoti: ME

čaupata   apv.

1. Vieglprātīgs cilvēks.

Avoti: ME

čaupe   apv.

1. Izrotājums, greznojums.

Avoti: NeV

čaupēdis   apv.

1. Mīkstčaulis, mīkstpēdiņš.

Avoti: MalV

Čaupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

čaupieši

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Čaupi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

čaupināt   apv.

1. Rotāt, greznot.

Avoti: NeV

čaurans   apv.

1. Irdens, čaugans, caurumains.

Avoti: EH

čaurumelis   apv.

1. Neliels caurums.

Avoti: ME

čausties   apv.

1. Apņemties, sagatvoties.

Avoti: EH

čausts   apv.

1. Mugura, skausts.

Avoti: ME

Čaušica   vietv.

1. Sarjankas labā krasta pieteka Dagdas novadā, garums - 21 km, kritums - 41 m, lejtecē 2 km posmā ir Latvijas un Baltkrievijas robežupe, tur to sauc par Tovšu.

Avoti: LD

čaušs   novec.

1. Turku rotmistrs karaspēkā, agrāk sevišķa turku gvarde.

Avoti: SV33

čauvēt   apv.

1. Traucēt.

Avoti: ME

čauzēt   apv.

1. Skaļi ēst.

Avoti: ME

čava   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai aprakstītu pļāpāšanu, arī riešanu.

Avoti: ME

čava   apv.

1. Zaglis.

2. Čigāns.

Avoti: ME, SLG

čava   apv.

1. Muļķis.

Avoti: ME

čāva   apv.

1. Lāva, gulta.

Avoti: EH

čāvainis   apv.

1. Mazs bērns, kas mācās staigāt.

Avoti: ME

čavainīte   apv.

1. Satuntuļots bērns vai veca sieviete.

Avoti: ME

čavains   apv.

1. Zaglīgs, kārumnieks.

Avoti: ME

čavala   apv.

1. Čaula.

Avoti: ME

čavans   apv.

1. Cilvēks, kura runa atgādina (ūdens) čalošanu.

2. Saknes gals.

Avoti: SiV, EH

čavara   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: NeV

čavarains   apv.

1. Nelīdzens, grumbains, krunkains.

Avoti: EH

čavarīgs   apv.

1. Pļāpīgs.

Avoti: EH

čavarīt   apv.

1. Daudz runāt, pļāpāt.

Avoti: EH

čavarot   apv.

1. Čavarīt.

Avoti: EH

čavars   apv.

1. Puķu, ziedu kopojums, kārtojums; kaut kas sasiets pušķī.

Avoti: NeV

čavāt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: ME

čavāt   apv.

1. Viesoties.

Avoti: ME

čāvāt   apv.

1. Lēnām iet, rāpot.

Avoti: ME

čāvāt   apv.

1. Daudz un nesakarīgi runāt.

Avoti: ME

čavata   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: NeV

čavāties   apv.

1. Tūļāties, blēņoties, pļāpāt.

Avoti: ME

Čavdarhisara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kitahjas ilā, 2340 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čavdira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Burduras ilā, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čāvi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

čaviks   žarg.

1. Čau-čau šķirnes suns.

Avoti: SLG

Čavina   vēst.

1. Apdzīvota vieta un reliģiskais centrs Dienvidamerikā (9.-2. gs. p. m. ē.).

Čavinas kultūra— viena no Andu kultūrām Dienvidamerikā, kuras reliģiskais centrs bija Čavina, iespējams, ka šī kultūra bija olmeku kultūras atzarojums.

Avoti: MkV

čavināt   apv.

1. Omulīgi pļāpāt, čivināt, riet.

Avoti: ME

čāvināt   apv.

1. Omulīgi pļāpāt, čivināt, riet.

Avoti: ME

čavini   vēst.

1. Tauta, kas no 9.-2. gs. p. m. ē. dzīvoja Dienvidamerikā un bija viena no Andu kultūras nesējām ar reliģisko centru Čavinā.

Avoti: MkV

čaviņā   žarg.

1. Lieto sasveicinoties un atvadoties.

Avoti: SLG

čaviņa   žarg.

1. Lieto, sasveicinoties ar sievieti un atvadoties no sievietes.

Avoti: SLG

čaviņki   žarg.

1. Lieto sasveicinoties un atvadoties.

Avoti: SLG

čaviņš   apv.

1. Gultas vieta, kas izveidota kareivim saimes ļaužu kopējā istabā.

Avoti: EH

čavīt   apv.

1. Zagt.

Avoti: ME

čavu   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu riešanu.

Avoti: ME

Čavusi   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Mogiļovas apgabalā, 10600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

čāzeris   žarg.

1. Pulkstenis.

Avoti: SLG

čāzers   žarg.

1. Pulkstenis.

Avoti: SLG

čazga   apv.

1. Ledus gabals.

Avoti: EH

čāzis   žarg.

1. Pulkstenis.

Avoti: SLG

Čazma   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Čazma"), Bjelovaras-Bilogoras županijā, 8100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

čāža   apv.

1. Kaut kas nenozīmīgs, mazvērtīgs.

Avoti: ME

če   apv., interj.

1. Še.

Avoti: ViV

Čebarkuls   vietv.

1. Ezers Krievijā, Čeļabinskas apgabalā.

Avoti: PZT

Čebarkuļa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, Čebarkula ezera krastā, 40900 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1951. g.

Avoti: Wi, PZT

čeberēt   apv.

1. Kustēties, mīņāties.

Avoti: EH

čeberkājis   apv.

1. Soliņš ar nestabilām kājām.

Avoti: ME

čebes   apv.

1. Žibulītis ("Euphrasia").

Avoti: Aug2

čebiņš   apv.

1. Pusķieģelis.

Avoti: EH

Čeboksari   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čuvašijas Republikas galvaspilsēta, 468700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA

čeboli

1. Rūpniecības, finanšu un tirdzniecības grupas Dienvidkorejā, kas pieder atsevišķām ģimenēm (korejiešu val. "če" - bagātība, "bol" - ģimene, klans).

Avoti: D-27.06.2012.-12

čebrs   apv.

1. Čemurs, krūmājs.

Avoti: EH

čebureks

1. Pīrādziņš no neraudzētas mīklas ar jēra gaļas un garšvielu pildījumu.

Avoti: SV99

čeburkājis   apv.

1. Instruments auduma uzvilkšanai.

Avoti: ME, VeAT

čeburs   apv.

1. Ļoti zarains koks, ļoti blīvs krūms.

Avoti: ME

čechi   novec.

1. Čehi.

Avoti: LV93

čechoslovaki   novec.

1. Čehoslovaki.

Avoti: LV93

čečeni   -u, v.

1. dsk., v. Tautība Ziemeļkaukāzā (Krievijā), runā čečenu valodā, ticīgie - musulmaņi.

2. arī vsk. Šīs tautības piederīgais.

Čečenu valoda— kaukāziešu valodu saimes nahu-dagestāniešu valodu grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

Avoti: LLVV

čečenieši   vsk. čečenietis, -ša, v.

1. dsk., v. Tauta, kas dzīvo Ziemeļkaukāzā (Krievijā).

2. Šīs tautas piederīgie.

Avoti: LV87

Čečenija   vietv.

1. Čečenijas Republika - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas valsts Eiropas daļas dienvidos, Ziemeļkaukāzā, platība - 15600 kvadrātkilometru, 1238000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PuA

Čečenija-Ingušija   vietv.

1. Čečenijas-Ingušijas Autonomā Padomju Sociālistiskā Republika - administratīva vienība PSRS sastāvā, kuras teritorija aptver tagadējās Čečenijas Republikas un Ingušijas Republikas teritoriju Krievijas sastāvā.

Avoti: PZT, PuA

čečens

1. vsk. Čečeni.

2. žarg. Bruņots laupītājs.

Avoti: KZ

čečerītis   apv.

1. Nicīgs apzīmējums vīrietim.

Avoti: EH

čēčerītis   apv.

1. Nemākulis.

Avoti: ME

Čečerska   vietv.; novec.

1. Čačerska - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

Čečīna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cecina"), Toskānas reģiona Livornas provincē, 28100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

čečināt   apv.

1. Radīt šņācošas balss skaņas (par dažiem putniem).

2. Neskaidri runāt.

Avoti: ViV

čečna   novec.

1. Čečenijas novads Ziemeļkaukāzā.

Avoti: LME

Čečora   vietv.

1. Rēzeknes upes kreisā krasta pieteka Rēzeknes novada rietumu daļā, Rēzeknes pazeminājumā, garums - 19 km, kritums - 40 m, iztek no pārpurvotas pļavas Rāznavas paugurainē.

Avoti: LD

čedars   sar.

1. Čedaras siers - Lielbritānijas izcelsmes cietais siers; nosaukums no Čedaras ciema.

Avoti: PL, LeK-15

Čedžu   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Čedžudo salā, Čedžudo īpašās autonomās provinces administratīvais centrs, 405500 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čedžudo   vietv.

1. Korejas Republikas (Dienvidkorejas) īpašā autonomā province, aizņem tāda paša nosaukuma salu Austrumķīnas jūrā, administratīvais centrs - Čedžu, platība - 1846 kvadrātkilometri, 563400 iedzīvotāju (2008. g.).

2. Sala Austrumķīnas jūras ziemeļos (angļu val. "Cheju-do", korejiešu val. "Jeju-do"), 1846 kvadrātkilometri, 575000 iedzīvotāju (2006. g.), augstākā virsotne - Hallasana vulkāns (1950 m).

Avoti: PuA, LģE

Čefalu   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cefalu"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 14400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

čefiriķ   žarg.

1. Lietot čefīru.

Avoti: KZ

čefīrs   žarg.

1. Ļoti stipra tēja (ko lieto, lai apreibinātos).

// pārn. Pārāk stipra tēja.

Avoti: SLG

čefka   apv.

1. Smeļamais spainītis ar garu kātu; virloks.

Avoti: AB2

čega   apv.

1. Čuprs, zirgaste, skausts.

Avoti: ME

čēga   apv.

1. Slimīga, vārga būtne.

Avoti: ME

čegana   apv.

1. Čuprs, skausts; čega.

Avoti: ME

čegāns   apv.

1. Kovārnis.

Avoti: EH

čegāns   apv.

1. Kāds dakšu veids.

Avoti: EH

čēgas   apv.

1. Mati.

Avoti: EH

čegāt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām pļaut.

2. Sagatavoties, lai apmierinātu savu seksuālo dziņu (par gaili un zostēviņu).

Avoti: KiV, EH

čēgāt   apv.

1. Ģļēvi, jēli, mīksti runāt: "čēks, čēks".

Avoti: EH

čegauna   apv.

1. Čuprs, skausts; čega.

Avoti: ME

čegaunis   apv.

1. Mugura, kupris.

2. Vieta starp govs ragiem.

Avoti: ME, EH

Čegema   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kabardas-Balkārijas Republikā, 17800 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 2000. g.

Avoti: Wi

čēgiņa   apv.

1. Dem. --> čēga.

Avoti: EH

čegna   apv.

1. Skausts, čuprs.

Avoti: EH

čegnīties   apv.

1. Cītīgi strādāt bez ievērojamiem panākumiem.

Avoti: EH

čegone   apv.

1. Kāpostgalva vai kaut kas līdzīgs tai.

2. Galvas augšējā daļa.

Avoti: ME, EH

čegonis   apv.

1. Galvas augšējā daļa.

Avoti: EH

čegums   apv.

1. Jumta kore.

2. Čuprs, skausts; čega.

3. Vieta, kur beidzas kakls (spranda) un sākas mugurkauls.

Avoti: ĒiV, ME, EH

čeguna   apv.

1. Čuprs, skausts; čega.

Avoti: ME

čeguns   apv.

1. Sedlu čeguns - sedlu priekšgala paaugstinājums.

Avoti: EH

čēguris   apv.; hip.

1. Lempīgs, neizveicīgs vīrietis.

Avoti: ME

čegus   apv.

1. Čuprs, skausts; čega.

Avoti: ME

čeģelīties   apv.

1. Ar kosmētiskiem līdzekļiem censties darīt sevi skaistāku.

Avoti: KiV

čeharhaftlengi

1. Bahtiaru cilšu grupa Irānas dienvidrietumos, tās daļa, kas gk. ir pusnomadi un nomadi.

Avoti: PZT

čehi   -u, v.

1. dsk., v. Rietumslāvu tauta, Čehijas pamatiedzīvotāji.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Čehu valoda— ide valodu saimes slāvu valodu grupas (rietumslāvu apakšgrupa) valoda, Čehijas oficiālā valoda, rakstības pamatā latīņu alfabēts.

Avoti: LLVV

Čehija   vietv.

1. Čehijas Republika (čehu valodā "Česko"), valsts Centrāleiropā, galvaspilsēta - Prāga, platība - 78866 kvadrātkilonmetri, 10212000 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais iedalījums - 13 novadi un 1 galvaspilsēta, robežojas ar Poliju, Slovākiju, Austriju un Vāciju.

Avoti: PuA, LģE

Čehijas-Morāvijas   vietv.; nelok.

1. Čehijas-Morāvijas augstiene - atrodas Čehu masīva dienvidu daļa (čehu val. "Českomoravska vrchovina"), Čehijas vidienē, garums - ~150 km, lielākais platums - 100 km, augstākā virsotne - Javoržices kalns - 837 m.

Avoti: LģE

čehols   žarg.

1. Pārvalks; apvalks.

Avoti: SLG

čehoslovāki   -u, v.; sar. arī vsk., vēst.

1. Čehoslovākijas (1918-1993) pamatiedzīvotāji - čehi un slovāki.

Avoti: LLVV

Čehoslovākija   vietv.; vēst.

1. Bijusī republika Centrāleiropā, 1918.-1992. g., 15,6 mlj iedzīvotāju, galvaspilsēta - Prāga, pēc vēlēšanām sadalījās Čehijā un Slovākijā.

Avoti: LEV

Čehova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 67600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1954. g.

2. Apdzīvota vieta Krievijā, Sahalīnas apgabala dienvidos, Japāņu jūras krastā, 10000 iedzīvotāju.

Avoti: Wi, PZT

Čehovice   vietv.; vēst.

1. Ursus - pilsēta Polijā, tās nosaukums līdz 1954. g., kopš 1977. g. tā ir Varšavas pilsētas rajons.

Avoti: PZT

Čehovice-Dzedzice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 35500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1950. g.

Avoti: Wi

Čehu   vietv.; nelok.

1. Čehu masīvs - kalnu masīvs Čehijas rietumu daļā, arī Polijā, Vācijā un Austrijā, garums - >400 km, lielākais platums - 300 km, augstākā virsotne - Snežka - 1602 m.

2. Čehu mežs - cilu kalnu grēda Čehu masīva dienvidrietumu daļā, Čehijā un Vācijā, garums ~80 km, augstums līdz 1042 m.

Avoti: LģE, PZT

čeidināt   apv.

1. Ķircināt, kaitināt; mocīt.

Avoti: EH

čeigrs   apv.

1. Skarbs, rupjš, cietsirdīgs, bargs, strups, nelaipns.

Avoti: ME, VeAT

Čeimbersbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chambersburg"), Pensilvējas štatā, 20600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

čeindžers

1. Mainītājs (angļu val. "changer").

Avoti: PL

čeindžs   žarg.

1. Nauda; valūta.

2. Maiņa.

Avoti: SLG

Čeini   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cheney"), Vašingtonas štatā, 11400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

čeins

1. Angļu garuma mērs, vienāds ar 20,1 m (1 ķēde = 100 locekļi = 22 jardi).

Avoti: SV69, Ang

čeijeni

1. Ziemeļamerikas indiāņu algonkinu cilšu grupas rietumu teritoriālās grupas cilts.

Avoti: PZT

Čeirāni   vietv.

1. Sila Čeirāni - apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

Syla Čeirāni— Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Sila Čeirāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

čeiris   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čeka   vēst.

1. Pēc 1917. g. oktobra apvērsuma Krievijā nodibinātā politiskā policija "Viskrievijas ārkārtējā komisijā cīņai ar kontrrevolūciju, sabotāžu un spekulāciju" ar ļoti plašām izsekošanas, izmeklēšanas un sodīšanas pilnvarām (krievu "Črezvičajnaja komissija po borbe s kontrrevoļucijej i spekuļacijej", saīs. ČK).

Čekas maisi— PSRS Valsts drošības komitejas arhīva daļa (čekas kartotēka), kas pēc Latvijas valstiskās neatkarības atgūšanas un PSRS valsts drošības iestāžu darbības izbeigšanās Latvijas Republikas teritorijā nonāca Latvijas varas iestāžu pārziņā.

Avoti: LLVV

čeka   apv.

1. Ķekars, kušķis, pušķis.

Avoti: ME

čeka   apv.

1. Ceturtdienā dzimusi govs.

Avoti: ME

čēka   apv.

1. Čēga.

Avoti: EH

Čeka   vietv.

1. Upe Krievijas Novosibirskas apgabalā, Taras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

čekains   apv.

1. Ķekarveidīgs, pilns ar čemuriem.

Avoti: ME

Čekaļina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tulas apgabalā, 1000 iedzīvotāju (2014. g.), līdz 1944. g. saucās - Ļihvina.

Avoti: Wi, PZT

Čekāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ceccano"), Lacio reģiona Frozinones provincē, 23200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Čekanovsks   vietv.

1. Čekanovska skrausts - atrodas Vidussibīrijas plakankalnes ziemeļaustrumu daļā, uz dienvidrietumiem no Ļenas deltas, Sahas Republikā (Jakutijā), garums 320 km, augstums līdz 529 m, smilšakmeņi, merģeļi, nogāzēs akmeņu tundra.

Avoti: Wi, PZT

Čekereka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Jozgatas ilā, 10700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čekists   -a, v.; vēst.

1. Darbinieks Viskrievijas ārkārtējā komisijā cīņai ar kontrrevolūciju, sabotāžu un spekulāciju (no 1917. līdz 1921. gadam) un jebkuru vēlāko PSRS drošības dienestu darbinieks (neoficiāls apzīmējums).

2. žarg. Operatīvais darbinieks.

Avoti: LLVV, KZ

čekls   apv.

1. Čakls.

2. Glīts, jauks, patīkams.

Avoti: ME, EH

čekmens   novec.

1. Persiešu un tatāru virssvārki, apjožami, pagatavoti no rupjas vilnas, un spalvaini, lai nelaistu cauri slapjumu.

Avoti: KV

čekot   sar.

1. Pārbaudīt, uzmanīt, būt lietas kursā.

Avoti: SLG, PL

čeks   -a, v.

1. Dokuments - rakstisks rīkojums, ko dod noguldītājs bankai, lai tā izmaksā vai pārskaita noteiktu naudas summu no rīkojuma devēja tekošā rēķina.

2. Talons, uz kura pārdevējs uzraksta naudas summu, kas pircējam jāsamaksā kasē.

3. žarg. Narkotiku (parasti heroīna) standartdeva; tās iepakojuma vienība.

4. žarg. Nāve.

5. žarg. Narkotiku mērvienība, to pārdodot vai pērkot (līdz 10 g).

Avoti: LLVV, SLG, KZ

čekspēja   jur.

1. Spēja uzņemties saistības, tiesības un pienākumus ar čeku.

Avoti: JtV

čēkstēt   apv.

1. Radīt sēcošu, mazliet gārdzošu troksni (par elpošanas orgāniem); atskanēt šādam troksnim (krūtīs, kaklā).

Avoti: ViV

čēkšēt   apv.

1. Radīt sēcošu, mazliet gārdzošu troksni (par elpošanas orgāniem); atskanēt šādam troksnim (krūtīs, kaklā); čēkstēt.

Avoti: ViV

čēkšs   apv.

1. Sēcošs, mazliet gārdzošs troksnis (elpošanas orgānos).

Avoti: ViV

čekur   apv.

1. Šekur.

Avoti: ĒiV

čeķorka   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

Čeladza   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 33300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1262. g.

Avoti: Wi

Čelakovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 11620 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Čelama   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Salem"), Tamlinādas štatā, 829300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Čelāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Celano"), Abruco reģiona L'Akvilas provincē, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

čelbt   apv.

1. Grābt saslaucītos mēslus.

Avoti: EH

Čelebi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kirikales ilā, 780 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čelekena   vietv.

1. Pussala Kaspijas jūras austrumu piekrastē, Turkmenistānā, platība ~500 kvadrātkilometru, augstums līdz 100 m.

2. vēst. Hazara - pilsēta Turkmenistānā, Čelekenas pussalā.

Avoti: Wi, PZT

čelendžers   žarg.

1. Starptautisks tenisa turnīrs ar samērā nelielu balvu fondu.

Avoti: SLG

Čelerena   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ankaras ilā, 1950 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čelesta   -as, s.

1. Pianīnveida mūzikas instruments, kura skanējums atgādina zvaniņu skanējumu.

Avoti: LLVV

Čeliča   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā, Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Tuzlas kantonā, 12100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čelikhana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Adijamanas ilā, 8200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čelinaca   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Čelinac"), Serbu Republikā, Baņa Lukas reģionā, 16900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čelje   vietv.

1. Čelje Mesapīka - pilsēta Itālijā ("Ceglie Messapica"), Apūlijas reģiona Brindizi provincē, 5200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Čelkara   vietv.; novec.

1. Šalkara - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

Čelkars   vietv.

1. Šalkars - sālsnogulu ezers Kazahstānā.

Avoti: PZT

Čellamāre   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cellamare"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 5600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

čellis   žarg.

1. Jauns vīrietis.

Avoti: SLG

čellists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē čellu.

Avoti: LLVV

čellkoncerts   mūz.

1. Instrumentāls koncerts čellam un orķestrim.

Avoti: MūV

čello   nelok., v.

1. Čells.

Avoti: LLVV

čells   -a, v.

1. Stīgu lociņinstruments, kas pēc skanējuma un apmēriem ir vidējs starp altu un kontrabasu.

Avoti: LLVV

Čelmsforda   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Chelmsford"), Anglijā, uz ziemeļaustrumiem no Londonas, Eseksas grāfistes administratīvais centrs. 168300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

čelovek   žarg.

1. Cilvēks.

Čelovek v ģunah— cilvēks, kas slepeni sadarbojas ar cietuma drošības dienestu.

Avoti: KZ

Čeltika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Konjas ilā, 4100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čeltikči   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Burduras ilā, 2200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čeltnema   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Cheltenham"), Anglijas rietumu daļā, 116500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Čeluga   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Baras kopienā, 1400 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

Čeļabinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Dienvidurālos, Miasas krastos, apgabala administratīvais centrs, 1169000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Čeļabinskas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, platība - 87900 kvadrātkilometru, 3509000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: LģE, PuA

Čeļuskina   vietv.; nelok.

1. Čeļuskina rags - Eirāzijas kontinenta sauszemes galējais ziemeļu punkts Taimiras pussalā, polārā stacija kopš 1932. g.

Avoti: LģE

čema   apv.

1. Čemurs.

Avoti: ME

čemainīte   apv.

1. Kāda puķe.

Avoti: EH

čemains   apv.

1. Čemurains.

Avoti: ViV

čemarains   apv.

1. Čemurains.

Avoti: ME

čemauris   apv.

1. Sakropļots koks.

Avoti: EH

čemb.   saīs.

1. Čembalo (kārtojuma nosaukumā un bibliogrāfiskajās piezīmēs).

Avoti: i1

čembalo   nelok., v.; reti.

1. Klavesīns.

Avoti: LLVV

čembals

1. Itāliešu nosaukums klavesīnam.

Avoti: SV08

Čembara   vietv.

1. Upe Krievijā, Voronas kreisā krasta pieteka.

2. vēst. Beļinska - pilsēta Krievijas Penzas apgabalā, tās nosaukums līdz 1948. g.

3. vēst. Beļova - pilsēta Krievijā, Tulas apgabalā.

Avoti: PZT

čemberlens   sar.

1. Vīriešu lietussarga paveids.

Avoti: Ang

čembris   apv.

1. Vecs, slikts zirgs.

2. Bezspēcīgs, vecs cilvēks.

Avoti: ME

čemburs   apv.

1. Iegarens, grumbuļains veidojums (parasti augiem).

Avoti: ĒiV

čemeres   apv.

1. Sniegrozes ("Helleborus") jeb ziemziedes.

Avoti: EH

čemija   žarg.

1. Ķīmija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

čemiķis   žarg.

1. Čemodāns.

Avoti: SLG

čemiņš   apv.

1. Dem. --> čems.

Avoti: EH

čemodāns   -a, v.

1. Kastes veida soma nelielu priekšmetu pārnešanai, pārvadāšanai; koferis.

2. sar. Mežacūkas jaunulis līdz 1 gada vecumam.

3. žarg. Soma.

4. žarg. Cilvēka ķermeņa lejasdaļa, dibens.

Avoti: LLVV, Vng, SLG

čemoferis   žarg.

1. Portfelis "diplomāts".

Avoti: SLG

čemp.   saīs.

1. Čempions.

Avoti: i1

čempijs   novec.

1. Čempions - uzvarētājs sacīkstēs.

Avoti: Ang

Čempiņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 5300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1561. g.

Avoti: Wi

čempiņš   žarg.

1. Čempions.

Avoti: SLG

čempionāts   -a, v.

1. Sacensības labākā sportista vai labākās komandas noskaidrošanai.

Avoti: LLVV

čempions   -a, v.

1. Uzvarētājs, pirmās vietas ieguvējs čempionātā vai Olimpiskajās spēlēs; nosaukums, ko piešķir uzvarētājam, pirmās vietas ieguvējam čempionātā vai Olimpiskajās spēlēs.

2. reti Ievērojams sportists.

Avoti: LLVV

čempis   žarg.

1. Čempions.

2. Čempionāts.

Avoti: SLG

čempuris   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: EH

čempuroties   apv.

1. Tūļāties, kūtri strādāt.

Avoti: EH

čems   -a, v.

1. Čemurs (2).

2. Čemurs (3).

Avoti: LLVV

čēms   apv.

1. Ķēms.

Avoti: KiV

čemukslis   apv.

1. Čemurs, mudžeklis.

Avoti: Sin

Čemulpo   vietv.

1. Inčhona - pilsēta Dienvidkorejā.

2. Čemulpo līcis - Kanvamans, līcis Dzeltenās jūras ziemeļaustrumu daļā.

Avoti: PZT

čemuls   apv.

1. Ķekars, kušķis, pušķis.

Avoti: ME

čemuraini   apst.

1. Čemurains.

Avoti: LV87

čemurainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> čemurains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

čemurains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas veido čemurus (3).

2. bot. Tāds (zieds, augs), kas veido čemuru (1).

Avoti: LLVV

čemurainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> čemurains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

čemuraiņš   apv.

1. Tāds, kam ir čemuri; tāds, kur vai kam ir savijumi, samudžinājumi.

Avoti: ĒiV

čemurene

1. dsk. Piepju sēņu grupas poriju dzimtas ģints ("Grifola"), Latvijā konstatētas 3 sugas, visas aizsargājamas, saprofīti un parazīti pie lapu koku stumbru pamatnes vai to tuvumā.

Čemurainā čemurene— čemureņu suga ("Grifola umbellata syn. Dendropilyporus umbellatus").

Daivainā čemurene— čemureņu suga ("Grifola frondosa").

Milzu čemurene— čemureņu suga ("Grifola gigantea").

Avoti: LD

čemuriņš   -a, v.

1. Dem. --> čemurs.

2. bot. Salikta ziedu čemura daļa čemurziežiem - vairāku ziedu sakopojums čemura (1) kātu galos.

Čemuriņa stari— čemuriņa kāti, kuru galos ir ziedi.

Avoti: LLVV

čemurkode

1. dsk. Tauriņu kārtas dzimta ("Epermeniidae"), sīki tauriņi (spārnu plētums - 8-17 mm), galva klāta ar pieguļošām zvīņām, >70 s., Latvijā konstatētas 5 sugas.

Avoti: LD

čemurneļķe

1. Neļķu suga ("Dianthus barbatus"), Latvijā dārzbēglis.

Avoti: Aug2, LE1

čemuroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; pareti.

1. Veidot čemurus; augt kupli, savijot zarus (par kokiem, krūmiem).

Avoti: LLVV

čemurots   apv.

1. Tāds, kam ir čemuri; ar čemuriem rotāts.

2. Tāds, kam ir daudz un biezi zari.

Avoti: ME

čemurpūkaine

1. dsk. Pūkaiņu dzimtas ģints ("Lyophyllum"), sēņu augļķermeņi skrimšļaini, aug ceros, bieži vien kātiņi pie pamatnes saauguši, cepurītes diametrs - 3-25 cm, 25 s., Latvijā konstatētas 7 sugas.

Baltā čemurpūkaine— čemurpūkaiņu suga ("Lyophyllum connatum").

Brūnā čemurpūkaine— čemurpūkaiņu suga ("Lyophyllum decastes syn. Lyophyllum aggregatum").

Konrtāda čemurpūkaine— čemurpūkaiņu suga ("Lyophyllum konradianum").

Avoti: LD

čemurs   -a, v.

1. bot. Ziedkopa, kurā atsevišķu ziedu kāti sākas vienā vietā.

Čemura stari— atsevišķie ziedu kāti vienkāršā čemurā.

Čemuru neļķes— neļķes, kuru ziedi sakopoti čemuros.

2. Ziedu, ogu, augļu, sēklu sakopojums uz kopēja kāta; ķekars.

3. Kupla, cieši, blīvi saaugusi (augu vai to daļu) kopa; kupls lakstaugs; arī cers.

Avoti: LLVV

čemurveidā   apst.

1. Tā, ka veido čemuru (1).

Avoti: LLVV

čemurveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ir līdzīgs čemuram (1).

Avoti: LLVV

čemurveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Čemurveida.

Avoti: LLVV

čemurvīns   bot.

1. dsk. Divdīgļlapju klases vīnkoku dzimtas ģints ("Ampelopsis"), ko Latvijā dažkārt audzē kā krāšņumaugus.

Īskātu čemurvīns— čemurvīnu suga ("Ampelopsis brevipedunculata").

Kurpīšlapu čemurvīns— čemurvīnu suga ("Ampelopsis aconitifolia").

Avoti: LD, DaE

čemurziedains   novec.

1. Tāds, kam ziedi čemuros, piem., čemurziedainās mauragas.

Avoti: LME

čemurzieži   -u, vsk. čemurziedis, -ža, v.

1. Divdīgļlapju klases dzimta ("Apiaceae syn. Umbelliferae"), pie kuras pieder lakstaugi, retumis krūmi ar sīkiem ziediem čemuros vai galviņās.

Čemurziežu kaitēkļi— kaitēkļi, kas bojā čemurziežus.

Čemurziežu dzeltenā blakts— čemurziežu kaitēklis, 4-5 mm gara blakts, ķermenis dzeltens līdz dzeltensarkans ar melnu vai brūnu zīmējumu.

Čemurziežu-kārklu laputs— migrējošas laputu sugas, kuru starpsaimnieks ir kārkli (pavasarī), bet vasarā pārceļotājas mātītes atrodamas uz dažādiem savvaļas un kultivētiem čemurziežiem.

Čemurziežu laputs— ar vieglu vaska izsvīdumu pārklāta gaiši zaļa laputs, ap 1,5 mm gara, sastopama uz burkāniem, ķimenēm, dillēm, selerijām, koriandra un savvaļas čemurziežiem.

Čemurziežu zaļganā blakts— ķermenis zaļgans ar tumšu zīmējumu, uzturas ziedu čemuros un barojas izsūcot šūnsulu no ziediem, ziedu kātiņiem.

Avoti: LLVV

Čemušgezeka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Tundželi ilā, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čenčele   apv.

1. Neliela dzijas šķipsna.

Avoti: EH

čenčerains   apv.

1. Daudzās vietās stipri izliekts.

Avoti: EH

čenčere   apv.

1. Tāds, kuram darbs nepadodas.

Avoti: ME, VeAT

čenčere   apv.

1. Čemurs, egles čiekurs.

Avoti: ME

čenčere   apv.

1. Izliecies koks ar līkiem zariem.

Avoti: EH

čenčerēt   apv.

1. Čunčurēt.

Avoti: ME

čenčeris   apv.

1. Pārģērbusies persona, maska.

Avoti: ME, VeAT

čenčeris   apv.

1. Čenčere 3.

Avoti: EH

čenčeris   apv.

1. Cieši kopā savēlies juceklis.

Avoti: EH

Čenčeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Goliševas pagastā.

Avoti: LC

Čenčupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LC

Čendu   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas dienvidrietumu daļā (ķīn. val. "Chengdu"), Mindzjanas upes ielejā, Sičuaņas provinces centrs, 3,9 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

čendžot   žarg.

1. Mainīt.

Avoti: SLG

Čenela   vietv.

1. Čenela salas - atrodas Klusā okeāna ziemeļaustrumu daļā ("Channel Islands"), Ziemeļamerikas piekrastē, pretī Losandželosai (ASV), kalnainas, augstums līdz 753 m, lielākās: Santakrusa -254 kvadrātkilometri, Santarosa - 218 kvadrātkilometri, Santakatalina - 192 kvadrātkilometri.

2. Čenela salas - Normandijas salas Lamanšā.

Avoti: PZT

čenga   apv.

1. Čemurs; ķekars.

Avoti: ViV

čengains   apv.

1. Čemurains; ķekarains.

Avoti: ViV

Čengera   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Csenger"), Sabolčas-Satmāras-Beregas meģē, 4900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

čengs   novec.

1. Ķīniešu pūšams instruments.

Avoti: SV33

čengurains   apv.

1. Čemurains.

Avoti: ME

čengurs   apv.

1. Čemurs.

Avoti: ĒiV

čenkars   apv.

1. Sauss zars, sakne, slikta kāpostgalva utt.

Avoti: EH

čenkslis   apv.

1. Bicepsa cīpsla.

Avoti: EH

čenkstere   apv.

1. Neliela auguma sieviete.

Avoti: ME

čenksteres   apv.

1. Dzijas samezglojumi.

Avoti: ME

čenkurains   apv.

1. Cekulains, pušķains, čemurains.

Avoti: ME

čenkurot   apv.

1. Krūmot, čemurot.

Avoti: ME

čenkurs   apv.

1. Čemurs.

Avoti: ĒiV

Čennai   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidos (angļu val. "Chennai"), osta Bengālijas līča krastā, Tamilnadas štata centrs, 4,4 mlj iedzīvotāju (2007. g.), līdz 1996. g saucās - Madrasa.

Avoti: LģE

Čenresi   rel.

1. Tibetiešu vārds, kas apzīmē Avalokitešvaru, lielo Bodhisatvu, kurš ir Tibetas patrons un kura reinkarnācija ir dalailama.

Avoti: R1

Čenstohova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 234500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1356. g.

Avoti: LpA, PuA, Wi

čentesimo   novec.

1. Itālijas vara monēta, 100. daļa liras; čentezimo.

Avoti: SV33

čentezimo   vēst.

1. Sīka naudas vienība, monēta: Itālijā = 0,01 lira, bija apgrozībā līdz 2002. g.; Somālijā = 0,01 somalo, bija apgrozībā līdz 1960. g.

Avoti: LLVV

čentezims   novec.

1. Čentezimo.

Avoti: KV

Čento   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cento"), Emīlijas-Romanjas reģiona Ferrāras provincē, 35400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Čentola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Centola"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 5100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

čeņ   mit.

1. Ezoterismā godīgums un vienkāršība, kas piemīt patiesīgiem cilvēkiem.

Avoti: SG

Čepagati   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cepagatti"), Abruco reģiona Peskāras provincē, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

čēpāt   apv.

1. Lēnām, neveikli iet.

Avoti: EH

Čepca   vietv.

1. Upe Krievijā, Udmurtijas Republikā un Kirovas apgabalā, Vjatkas kreisā krasta pieteka, garums - 501 kilometrs, sākas Augškamas augstienes dienvidu nogāzē.

Avoti: PZT, PuA

čepčiks   apv.

1. Traktorista palīgs, kas regulē traktora arklu darbību.

Avoti: KiV

čē-pē   žarg.

1. Ārkārtējs (parasti nepatīkams) gadījums.

Avoti: SLG

čēpē   žarg.

1. Ārkārtējs (parasti nepatīkams) gadījums.

Avoti: SLG

Čepela   vietv.

1. Sala Donavas vidustecē ("Csepel"), Ungārijā, platība 257 kvadrātkilometri, garums 48 km, ziemeļu daļa ietilpst Budapeštas teritorijā.

Avoti: PZT

Čepelare   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Čepelare"), Smoļanas apgabalā, 5300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

čepelnieks   apv.

1. Īpašas dakšas pannas ielikšanai krāsnī un izvilkšanai no tās.

Avoti: KiV

čepeslāt   apv.

1. Burt, pesteļot.

Avoti: EH

čepeslāties   apv.

1. Burties, nodarboties ar buršanu.

Avoti: EH

čepēsls   apv.

1. Jokdaris.

2. Tas, kas ir komisks, jocīgs.

3. Kāds, kas grib otram pāri darīt.

Avoti: KiV, EH

čepešbļoda   s.

1. Iegarens, lēzens trauks cepeša uzlikšanai un pasniegšanai galdā.

Avoti: LV87

Čēpinga   vietv.

1. Apdzīvota vieta Zviedrijas centrālajā daļā ("Koeping"), 17400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

čepīt   apv.

1. Potēt (piemēram, bakas).

2. Acot.

Avoti: KiV

čepitāls   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

Čeprāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ceprano"), Lacio reģiona Frozinones provincē, 8900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Čeprega   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Csepreg"), Vašas meģē, 3300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

čepste   apv.

1. Piga.

2. Kušķis, žūksnis.

Avoti: EH

čēpuks   apv.

1. Parastais lāčpurnis ("Morchella esculenta").

2. Velnēns.

Avoti: KiV, EH

čēpurains   apv.

1. Zarains.

Avoti: EH

čer   izsauk.; parasti atkārtojumā.

1. Lieto, lai atdarinātu paskarbas, pazemas putnu balss skaņas.

Avoti: LLVV, T

Čerapundži   vietv.

1. Apdzīvota vieta Indijas ziemeļaustrumos ("Cherapunji"), Asamas štatā, Šillonga plato 1300 m vjl., viena no lietainākajām vietām pasaulē, vidēji ~12000 mm gadā.

Avoti: PZT

Čerāzo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ceraso"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 2500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Čerbakova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

Čerčena   vietv.

1. Upe Ķīnas rietumu daļā ("Cherchen"), garums ~725 km, sākas Arkataga grēdā, lejtecē izsīkst, palu laikā (jūlijā-augustā) aizplūst līdz purviem Lobnora ezera dienvidrietumos.

Avoti: PZT

Čerčeta   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Birjusas kreisā krasta pieteka.

2. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Birjusas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

Čērčila   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Churchill"), Manitobā, pie tāda paša nosaukuma upes grīvas, osta Hudzona līča rietumu krastā, ~4000 iedzīvotāju.

2. Upe Kanādā ("Churchill"), Saskačevanas un Manitobas provincē, garums - 1610 km, ietek Hudzona līcī, pavasarī pali, vasarā uzplūdieni, ledus sega ~8 mēneši.

Avoti: LģE

čerdačņiks   žarg.

1. Bēniņu, šķūnīšu apzadzējs.

Avoti: KZ

Čerdiņa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas novadā, 4600 iedzīvotāju (2014. g.), piestātne Kolvas labajā krastā, pilsētas tiesības kopš 1535. g.

Avoti: Wi, PZT

Čeremhova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Irkutskas apgabalā, 51300 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1917. g.

Avoti: Wi

čeremisi   novec.

1. Volgas somu cilts Krievijā; marieši.

Avoti: KV

Čeremoša   vietv.

1. Upe Ukrainā, Ivanofrankivskas un Čerņivcu apgabalā, Prutas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Čeremšana   vietv.

1. Boļšojčeremšana - upe Krievijā.

Avoti: PZT

čerepaha   žarg.

1. Bruņurupucis.

2. Pulkstenis.

Avoti: SLG

Čerepanova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Novosibirskas apgabala dienvidaustrumos, 18500 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1925. g.

Avoti: Wi

Čerepoveca   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vologdas apgabalā, 316700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1777. g.

2. Čerepovecas ūdenskrātuve - atrodas Krievijā, Vologdas apgabalā, paltība - 1670 kvadrātkilometru, garums - 160 km, vidējais dziļums - 4 m, ūdenslīmeņa svārstības - 1,7 m, izveidota transporta vajadzībām (ietilpst Volgas-Baltijas ūdensceļa sistēmā).

Avoti: Wi, PZT

čereps   žarg.

1. Galva.

2. Galvaskauss.

Avoti: SLG

čeres   apv.

1. Priežu saknes, no kurām dedzina darvu.

Avoti: ME, VeAT

Čerešs   vietv.

1. Čerešu ezers - Cirišs jeb Ciriša ezersLatgales augstienē.

Avoti: PZT

čerēži   apv.

1. Akmeņu krāvums uz pirts vai rijas krāsns virsmas.

Avoti: ZrvI

Čerhovs   vietv.

1. Čerhova kalns - augstākā virsotne Čehu Meža kalnu grēdā, augstums 1042 m.

Avoti: PZT

Čeri   vietv.

1. Kārsavas novada Mērdzenes pagasta apdzīvotās vietas "Čieri" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

Čeribona   vietv.

1. Čirebona - pilsēta Indonēzijā.

Avoti: PZT

čeri-brendi   novec.

1. Ķiršu liķieris.

Avoti: KV

čerīgs   apv.

1. Runīgs, asprātīgs.

2. Izveicīgs.

Avoti: ME

Čerikava   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Mogiļovas apgabalā, Sožas krastos, 8200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Čerikova   vietv.; novec.

1. Čerikava - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

Čerikrīka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cherry Creek"), Kolorādo štatā, 11100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

čerimoija   -as, s.

1. Tropos augošs 5 līdz 9 metrus augsts augļu koks ("Annona cherimola") ar divrindu lapām un zaļiem konusveida augļiem, kas pēc konsistences atgādina saldējumu, bet to garša līdzinās vaniļas, mango, banāna, bumbiera un ananāsa sajaukumam.

Avoti: MLVV

čerimoja   -as, s.

1. Amerikas tropu augļukoks un tā auglis, kas ārēji līdzinās kastanim, bet pēc garšas atgādina anansu, mango un zemenes.

Avoti: PL

čerināt   apv.

1. Radīt noteiktas skaņas, kas raksturīgas pelēkā strazda balss skaņām.

Avoti: NeV

Čerinjola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cerignola"), Apūlijas reģiona Fodžas provincē, 56800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

čēris   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čerjonka   žarg.

1. Mazs trauciņš.

Avoti: KZ

čerk   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu skaņu, kas rodas, piemēram, zābakiem čīkstot.

Avoti: ĒiV

čerka   apv.

1. Glāze degvīna.

Avoti: EH

Čerkasi   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, apgabala administratīvais centrs, 285600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

čerkazs   apv.

1. Pašausts audums, kam ir diedziņu velki, bet vilnas audi.

Avoti: KiV

čerkesi   -u, v.

1. dsk., v. Tautība Kaukāzā, kabardiešu-čerkesu valoda, ticīgie - musulmaņi.

2. arī vsk. Šīs tautības piederīgais.

Avoti: LLVV

čerkeska   -as, s.

1. Kaukāza tautu vīriešu nacionālais apģērbs - garš, viduklī pieguļošs mētelis bez apkakles.

Avoti: LLVV

Čerkeska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Karačajas-Čerkesijas apgabalā, Kubaņas labajā krastā, 125000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1931. g., līdz 1939. g. saucās - Batalpašinska.

Avoti: Wi, PZT

Čerkeša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Čankiri ilā, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čerkezkeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Tekirdāgas ilā, 84200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čērksnis   apv.

1. Tāds, kas sācis (mēdz) čērkstēt.

Avoti: EH

čerkstele   apv.

1. Samezglojums dzijā; liekums, līkums, ieliekums.

2. Šaura, ierobežota telpa.

Avoti: ME, VeAT

čērkstele   apv.

1. Samudžinājums dzijā, džerkste.

Avoti: ME

čērkstele   apv.

1. Strūkla.

Avoti: ME

čērkstele   apv.

1. Cilvēks, kas runā čērkstošā balsī.

Avoti: ME

čerkstēt   parasti 3. pers., čerkst, pag. čerkstēja, intrans.

1. Radīt paskarbas, pazemas balss skaņas (par putniem).

2. Radīt neskaidru, sēcošu, mazliet gārdzošu troksni (par elpošanas orgāniem, parasti plaušām); atskanēt šādam troksnim (krūtīs, kaklā).

3. apv. Neskaidri runāt.

Avoti: LLVV, EH

čērkstēt   parasti 3. pers., čērkst, pag. čērkstēja; intrans.

1. Radīt paskarbas, pazemas balss skaņas (par putniem).

2. Radīt neskaidru, sēcošu, mazliet gārdzošu troksni (par elpošanas orgāniem, parasti plaušām); atskanēt šādam troksnim (krūtīs, kaklā).

Avoti: LLVV

čerkstināt   apv.

1. Atkārtoti radīt, izraisīt čerkstošu skaņu.

Avoti: ĒiV

čērkstis   apv.

1. Čērksnis.

Avoti: EH

čērkstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> čerkstēt, čērkstēt (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> čerkstēt, čērkstēt (2).

Avoti: LLVV

čerkstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> čerkstēt, čērkstēt (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> čerkstēt, čērkstēt (2).

Avoti: LLVV

čērkša   apv.

1. Tāds, kas čērkš.

Avoti: EH

čērkšt   apv.

1. Ķērkt, kaukt.

Avoti: EH

Čermančeta   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Birjusas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

Čermasana   vietv.

1. Upe Krievijā, Baškortostānas Republikā, Kamas pietekas Belajas kreisā krasta pieteka; Semesena.

Avoti: PZT, LpA

čērmauksis   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čērmaukslis   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čērmaukste   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čermaukša   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čērmaukša   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čērmaukts   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

Čermika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Dijarbakiras ilā, 18500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čērmogža   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čērmokste   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čermokša   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

Čermoza   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijā, Permas apgabalā, izveidojot Kamas ūdenskrātuvi, daļēji pārvietota.

Avoti: PZT

čērmūgža   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čermūkste   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čērmukste   apv.

1. Pīlādzis; čērmūkša.

Avoti: TlV

čērmūkste   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čermukstis   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čērmūkša   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čērmūkšķis   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čermulis   apv.

1. Samezglojums, samudžinājums.

2. Parastais lāčpurns ("Morchella esculenta").

Avoti: ĒiV, EH

čermuļains   apv.

1. Nelīdzens, grumbuļains.

Avoti: ME

čērmūska   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čermuška   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

čērmūška   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: EH

čermušks   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

Černamordi   vietv.

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Černomordi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Černa   vietv.

1. Černa pie Tisas - pilsēta Slovākijā, Košices apgabalā, 3800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Černaja   vietv.

1. Upe Krievijas Ļeņingradas apgabalā, Volhovas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

Černauski   vietv.

1. Černausku akmens - atrodas Siguldas novada Allažu pagastā, ~100 m uz dienvidiem no Černausku-Vildu ceļa, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., kopš 1983. g. arheoloģiskais piemineklis, garums - 5,2 m, platums - 4,6 m, augstums - 1,7 m.

Avoti: LE1

Černavi   vietv.

1. Černavu ezers - atrodas Augšzemes augstienes Skrudalienas paugurainē, Daugavpils novada Demenes pagastā, 148 m vjl., platība - 86,2 ha, garums - 1,4 km, lielākais platums - 1 km, lielākais dziļums - 8,5 m, 3 salas; Drisvjatas ezers.

Avoti: LE1

Černavode   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Konstancas žudecā, 17000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

čērne   apv.

1. Senākos laikos krējuma glabāšanai, raudzēšanai un sviesta kulšanai paredzēts konusveida koka vai māla trauks ar paplatinātu lejas daļu un ar vāku augšdaļā; ķērne.

Avoti: VV

Černiki   vietv.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Čerņiki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Černišovs   vietv.

1. Černišova skrausts - atrodas Austrumeiropas līdzenuma ziemeļaustrumu daļā, Krievijas Arhangeškas apgabalā un Komi Republikā, garums - 300 km, augstums līdz 205 m, kaļķakmeņi, smilšakmeņi, ziemeļos - tundra, dienvidos - lapegļu un egļu taiga.

Avoti: PZT

Černivci   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, apgabala administratīvais centrs, 258800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LeK-1-16/9, Wi

Černobiļa

1. Ekoloģiskas katastrofas simbols; 1986. gada 26. aprīlī Černobiļas atomelektrostacijā notika kodolavārija ar ļoti postošām sekām videi, cilvēku veselībai un ekonomikai, atrodas Ukrainā, Kijevas apgabalā.

2. vēst. Pilsēta Ukrainā, Kijevas apgabala ziemeļu daļā, rajona administratīvais centrs, piestātne Pripetes labajā krastā, 700 iedzīvotāji (2016.g.; pirms avārijas 1986. g. - ~15000), vēstures dokumentos pirmo reizi minēta 1193. g.

Avoti: PL, Wi

Černobo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cernobbio"), Lombardijas reģiona Komo provincē, 6800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Černogolovka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 21800 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 2001. g.

Avoti: Wi

Černogorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Hakasijas Republikā, 73200 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1936. g.

Avoti: Wi

černomets   žarg.

1. Melno metāllūžņu uzpirkšanas vieta.

Avoti: SLG

Černomordi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LC

Černomoreca   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Burgasas apgabalā, 2180 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Černoste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

3. Černostes ezers - atrodas Latgales augstienes Feimaņu paugurainē, Rēzeknes novada Pušas pagastā, 163 m vjl., platība - 213 ha, garums - 2,1 km, lielākais platums - 1,4 km, lielākais dziļums - 4 m.

Avoti: LC, LE1

černostieši

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Černoste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Černošice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 6450 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Černošīna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 1200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Černova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Žīguru pagastā.

Avoti: LC

Černovci   vietv.

1. Černivci - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Černovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 1830 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Černovici   vietv.

1. Čerņivci - pilsētas nosaukums līdz 1944. g.

Avoti: PZT

černovieši

1. Viļakas novada Žīguru pagasta apdzīvotās vietas "Černova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

černoviks   žarg.

1. Melnraksts.

Avoti: SLG

černuha   žarg.

1. Depresīva satura daiļdarbs (parasti filma).

2. Drūma dzīve; dzīves negatīvās puses.

Avoti: SLG

Černusko   vietv.

1. Černusko sul Naviljo - pilsēta Itālijā ("Cernusco sul Naviglio"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 31100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Černuška   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas novadā, 32700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1966. g.

Avoti: Wi

čerņaška   žarg.

1. Rupjmaize.

Avoti: KZ

Čerņahovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kaļiņigradas apgabalā, 37900 iedzīvotāju (2014. g.), līdz 1946. g. saucās - Insterburga, pilsētas tiesības kopš 1336. g.

Avoti: Wi, PZT

Čerņavski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LC

čerņavskieši

1. Ludzas novada Istras pagasta apdzīvotās vietas "Čerņavski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Čerņejevo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 2660 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1390. g.

Avoti: Wi

Čerņigova   vietv.

1. Pilsēta Ukrainas ziemeļu daļā, apgabala administratīvais centrs, osta Desnas labajā krastā, 296000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

Čerņiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

Čerņivci   vietv.; novec.

1. Černivci - pilsēta Ukrainā.

Avoti: LpA, Wi

čerpāgs   apv.

1. Trauks (parasti ar garu kātu) smelšanai.

Avoti: MiV

čerpaks

1. apv. Smeļamais spainītis ar garu kātu; virloks.

2. žarg. Muldētājs.

3. žarg. Ēdiena izdalītājs cietumā.

Avoti: SLG

čerpaķ   žarg.

1. Arestēt.

Avoti: KZ

čerpeks   apv.

1. Zvejas rīks - neliels tīkliņš (ar garu kātu), kas piestiprināts pie lokaniem kokiem.

2. Apaļš koka trauks ar garu kātu šķidruma smelšanai.

Avoti: KiV

Čerpinski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LC

čērpuks   apv.

1. Apaļš trauks.

Avoti: EH

čerra   apv.

1. Kāds, kam ir savēlušies mati, pinkainis.

Avoti: ME

čerra   apv.

1. Sausa zāle.

Avoti: EH

čerra   apv.

1. Čers.

Avoti: EH

čerrāt   apv.

1. Sarauties, červuļoties (žāvējot).

Avoti: EH

čers   apv.

1. Grants ar smiltīm.

Avoti: ME

čēršļi   apv.

1. Kāda bērnu slimība.

Avoti: EH

Čerska   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 10000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1386.-1772. g. un kopš 1926. g.

2. Čerska grēdājs - kalnu sistēma Āzijas ziemeļaustrumos, Krievijā (Magadanas apgabalā un Jakutijā), stiepjas no Janas lejteces līdz Kolimas augštecei ~1500 km garumā, platums - līdz 400 km, augstākā virsotne - 3147 m.

3. Čerska grēda - atrodas Krievijā, Aizbaikāla novadā, garums - ~800 km, augstākā virsotne - 2119 m.

Avoti: LģE, LpA, Wi

Čertala   vietv.

1. Upe Krievijā, Rietumsibīrijas līdzenumā, Vasjuganas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

čerterpartija   novec.

1. Čarterpartija.

Avoti: TV

Čertoks   vietv.

1. Čertoka ezers - dabas liegums, Aglonas novada Šķeltovas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g. (līdz 1999. g. kompleksais dabas liegums), platība - 53 ha (ezera platība - 1,9 ha), ezerā ūdens ļoti dzidrs (redzamība >12 m), satur sāļus; augu un dzīvnieku maz; Velnezers.

Avoti: LE1

čertovščina   žarg.

1. Sarežģījumi, "velna būšana".

Avoti: SLG

Červaro   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cervaro"), Lacio reģiona Frozinones provincē, 7800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

červas   apv.

1. Nestuves.

Avoti: EH

červelains   apv.

1. Negluds, nelīdzens; krunkains; grumbuļains.

Avoti: ViV

červele   apv.

1. Grumba, rieva.

Avoti: ME

červele   apv.

1. Neparasta, dīvaina (bieza, mezglota, nevienmērīga) sakne (parasti dārzeņu).

Avoti: EH

červelēt   apv.

1. Kļūt červeļainam; čokuroties, rauties.

Avoti: ViV

červelēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; pareti.

1. Kļūt červeļainam; sarauties, savilkties.

Avoti: LLVV

červelis   -ļa, v.; pareti.

1. Nelīdzenums, negludums, krunka, kroka.

2. Ķēvpups, bisiņš.

Avoti: LLVV, EH

červeļaini   apst.

1. Červeļains.

Avoti: LV87

červeļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Nelīdzens, negluds, krunkains, krokains.

Avoti: LLVV

červeļainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> červeļains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Červenbrjaga   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Červen Brjag"), Plevenas apgabalā, 14000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Červeni   vietv.

1. Červeni Kosteleca - pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 8530 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Červeņa   vietv.; novec.

1. Červjeņa - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

Červeņska   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 4200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1550. g.

Avoti: Wi

Červeteri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cerveteri"), Lacio reģiona Romas provincē, 36500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Červija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cervia"), Emīlijas-Romanjas reģiona Ravennas provincē, 28800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Červinjāno   vietv.

1. Červinjāno del Friuli - pilsēta Itālijā ("Cervignano del Friuli"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Udīnes provincē, 13700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Červjakovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

Avoti: LC

Červjeņa   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabalā, 10100 iedzīvotāju (2014. g.), līdz 1924. g. - Igumeņa, pilsētas tiesības kopš 1795. g.

Avoti: PuA, Wi, PZT

Červjonka-Leščini   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 28500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1962. g.

Avoti: Wi

červoncieši

1. Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Červonka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

červoncs   -a, v.

1. Naudas vienība (PSRS no 1922. līdz 1947. gadam) - 10 rubļi; attiecīgā naudas zīme.

2. Zelta monēta 3 rubļu vērtībā (Krievijā 1701.-1917. g.).

Avoti: LLVV

červonicieši

1. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Červoniki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Červoniki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

Avoti: LC

červonikieši

1. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Červoniki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Červonka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Daugavpils novadā 20 km no Daugavpils, izveidojusies bijušās muižas teritorijā, Vecsalienas pagasta centrs; Vecsaliena.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

Červonoarmeiska   vietv.

1. Radiviļiva - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums 1940.-1992. g.

Avoti: PZT

Červonograda   vietv.

1. Červonohrada - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PuA

Červonohrada   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, Bugas kreisajā krastā, 68000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Červonopartizanska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā, 15660 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

červoņecs

1. Červoncs.

2. žarg. Desmit gadi cietumsoda.

Avoti: KV, KZ

Červoņiki   vietv.

1. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Červoniki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

červs   apv.

1. Spēļu kārts ar sirds attēlu; ercens.

Avoti: KiV

červulains   apv.

1. Nelīdzens, negluds, krunkains, krokains.

Avoti: ĒiV

červulaiņš   apv.

1. Nelīdzens, negluds, krunkains, krokains.

Avoti: ĒiV

červuļains   apv.

1. Grumbuļains, negluds.

Avoti: KnG

Čērzenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Barkavas pagastā.

Avoti: LC

Čērzinieki   vietv.

1. Madonas novada Barkavas pagasta apdzīvotās vietas "Čērzenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

čerzinieki

1. Madonas novada Barkavas pagasta apdzīvotās vietas "Čerzinieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

česaķ   žarg.

1. Kasīt, sukāt.

Česaķ lohmatovo— Melot, apmānīt.

Česaķ repu— domāt.

Avoti: KZ

Česapīka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chesapeake"), Virdžīnijas štatā, 2334000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Česapīka līcis - atrodas Atlantijas okeāna ziemeļrietumu daļā (angļu val. "Chesapeake Bay"), ASV piekrastē, garums - 315 km, platums - 6-30 km, lielākais dziļums - 27 m.

Avoti: WA16, LpA, LģE

česatsja   žarg.

1. Domāt, atrast risinājumu.

Avoti: KZ

česīt   žarg.

1. Iet; doties.

2. Skriet.

Avoti: SLG

česītis   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

česka   apv.

1. Trauks smelšanai.

Avoti: ME, VeAT

Česka   vietv.

1. Česka Skalice - pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 5200 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Česka Līpa - Pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 36800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Česke   vietv.

1. Česke Budejovice - pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 96050 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Česke Velenice - pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 3400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Česki   vietv.

1. Česki Broda - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 6860 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Česki Dubapilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 2800 iedzīvotāju (2012. g.).

3. Česki Krumlova - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 13290 iedzīvotāju (2012. g.).

4. Česki Tešīna - pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 25150 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

čēsma   apv.

1. Nelādzība, nepatikšanas.

Avoti: ME

česnēks   apv.

1. Ķiploks; cesnēks.

Avoti: VV

česno   apst.

1. Patiešām; godīgi.

Avoti: SLG

Česnokovka   vietv.

1. Novoaltaiska - pilsētas Krievijā, Altaja novadā, nosaukums līdz 1962. g.

Avoti: PZT

česnoks   apv.; hip.

1. Ķiploks ("Allium vineale"), sīpolu suga.

Avoti: Aug2

čess   apv.

1. Mazs gruzis.

Avoti: EH

Čestera   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chester"), Pensilvānijas štatā, 34100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Chester"), Virdžīnijas štatā, 21000 iedzīvotāju (2010. g.).

3. Pilsēta Lielbritānijā ("Chester"), Anglijas rietumu daļā, Dī upes krastos, Češīras grāfistes administratīvais centrs, 81300 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Chester"), Dienvidkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Chester"), Ilinoisas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Chester"), Kalifornijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Chester"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, PZT, LpA

Česterfīlda   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chesterfield"), Misūri štatā, 47800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Lielbritānijā ("Chesterfield"), Anglijā, uz dienvidiem no Šefīldas, 104300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

česterfīlds

1. Vīriešu mētelis ar samta apkakli.

Avoti: EpV

Čestertona   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chesterton"), Indiānas štatā, 13400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

česters   novec.

1. Siera šķirne.

Avoti: Ang

čestra-siers   novec.

1. Česters - siera šķirne.

Avoti: Ang

česuls   apv.

1. Mazs spics darbarīks caurumu urbšanai.

Avoti: ME, VeAT

Češīra   -as, s.; vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Cheshire"), Anglijas rietumu daļā, administratīvais centrs - Čestera, platība - 2343 kvadrātkilometri, 1054100 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: Wi

češīt   žarg.

1. Iet; doties.

2. Skriet.

Avoti: SLG

češkas   žarg., parasti dsk.

1. Čehijā ražoti apavi.

2. Vingrošanas čībiņas.

Avoti: SLG

Češli   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Češļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Češļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

Češme   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Izmiras ilā, 21700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

četa   novec.

1. Laupītāju banda Balkanu pussalā.

Avoti: SV33

Četaldo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Certaldo"), Toskānas reģiona Florences provincē, 16000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

čete   apv.

1. Kreiļa kreisā roka.

2. Kreilis.

Avoti: KiV, ME

čete   apv.

1. Ogu čemurs.

Avoti: ME

Četema   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chatham"), Ilinoisas štatā, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Lielbritānijā ("Chatham"), Anglijas dienvidaustrumos, osta pie Medvejas grīvas, 76800 iedzīvotāju (2011. g.).

3. Četema salas - atrodas Klusā okeāna dienvidu daļā ("Chatham Islands"), 860 km austrumiem no Jaunzēlandes (pieder Jaunzēlandei), platība - 966 kvadrātkilometri, 652 iedzīvotāji (2005. g.).

Avoti: WA16, LpA, PZT, LģE

četi

1. Dienvidslāvu partizānu vienību pamatšūniņas 15.-19. gs. cīņā pret turkiem.

četiri   žarg., nelok.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

četjorka   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

četniki

1. Serbu monarhistisko nacionālo vienību dalībnieki, kuru sākotnējais mērķis bija visu serbu apvienošana vienā valstī.

Avoti: PL

četņiki

1. Bulgāru un dienvidslāvu partizānu vienību (četu) dalībnieki (gk. haiduki), kas cīnījās pret turku jūgu 15.-19. gs.

2. Serbu monarhistiski nacionālistiskas organizācijas locekļi 1918.-45. g.

Avoti: LPE

četorts   apv.

1. Ceturtais.

Avoti: ME

četr-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajā ietilpst četras sastāvdaļas.

// savienojumā ar lietv. dsk. ģen. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktie ir četri.

2. savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība pastāv vai izpaužas četros veidos, četrās sastāvdaļās.

Avoti: LLVV

četracis

1. Četrinieks kāršu spēlē; tāda spēļu kārts, kurai ir četras acis (6).

Avoti: LV93

četradesmit   apv.

1. Četrdesmit.

Avoti: EH

četrāds   apv.

1. Četrejāds.

Avoti: EH

četrai   apv.

1. Četri.

Avoti: EH

četrakantīgs   apv.

1. Četrkantīgs.

Avoti: EH

četrapadsmit   apv.

1. Četrpadsmit.

Avoti: EH

četrapus   apv.

1. Četrarpus.

Avoti: ĒiV

četrarpus   nelok.; daļu skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 4 1/2.

2. Daudzums, skaits 4 1/2.

Avoti: LLVV

četrās   apv.

1. Četratā.

Avoti: KiV

četrasu   ģen., nelok.

1. Ar četrām asīm.

Avoti: LLVV

četratā   apst.

1. Pa četriem (cilvēkiem) kopā.

Avoti: LLVV

četratsperu   apv.

1. Tāds, kam ir četras atsperes.

Avoti: EH

četrbalsīgs   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Tāds (skaņdarbs), kas rakstīts četrām balsīm; tāds (skaņdarba izpildījums), ko veic četri izpildītāji.

Avoti: LLVV

četrbalsu   ģen., nelok.; mūz.

1. Četrbalsīgs.

Avoti: LLVV

četrcēlienu   ģen. nelok.

1. Tāds, kas sastāv no četriem cēlieniem (par lugu, izrādi u. tml.).

Avoti: LLVV

četrcilindru   ģen. nelok.

1. Ar četriem cilindriem (par iekšdedzes dzinēju).

2. Tāds, kam ir šāds dzinējs (piemēram, par transportlīdzekli).

Avoti: LLVV

četrcīņa   -as, s.; parasti vsk.; fizk.

1. Daudzcīņa četrās disciplīnās.

Avoti: LLVV

četrcīņnieks   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies četrcīņa.

Avoti: LLVV

četrciparu   ģen. nelok.

1. Tāds (skaitlis), kas sastāv no četriem cipariem.

Avoti: LLVV

četrcuku   apv.

1. Tāds, kur ir četri dūmvadi.

Avoti: ĒiV

četrdaļīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir četras daļas.

Avoti: LLVV

četrdaļu   ģen. nelok.

1. Tāds, kas sastāv no četrām daļām.

Avoti: TM5

četrdesmit   nelok.; pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 40.

2. Daudzums, skaits 40.

// lietv. nozīmē četrdesmiti, dat., instr. četrdesmitiem, lok. četrdesmitos, v.; sar. Četrdesmit gadu (cilvēkam).

Avoti: LLVV

četrdesmitais   skait.; s. -ā.

1. Kārtas skait. --> četrdesmit (40.).

Avoti: LLVV

četrdesmitgadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir četrdesmit gadu.

Avoti: LLVV

četrdiapazonu   ģen. nelok.

1. Tāds (radiouztvērējs), kam ir četri frekvenču diapazoni.

Avoti: LLVV

četrdienu   ģen. nelok.

1. Tāds, kas ilgst četras dienas; tāds, kas paredzēts četrām dienām.

Avoti: LLVV

četrdimensiju   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir četras dimensijas.

Četrdimensiju telpa— jēdziens, kuru izmanto relativitātes teorijā, lai aprakstītu fizikālos procesus telpā un laikā.

Avoti: LPE

četrdurvju   ģen. nelok.

1. Ar četrām durvīm.

Avoti: LLVV

četrdzīvokļu   ģen. nelok.

1. Tāds, kurā ir četri dzīvokļi.

Avoti: LLVV

četrējāds   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir četri veidi.

Avoti: LLVV

četrēji   s. -as; pamata skait.

1. Četri, arī četri dažādi.

Avoti: LLVV, T

četreniski   apv.

1. Četrrāpus, rāpus.

2. Četrkārtīgi.

3. Četrās daļās.

Avoti: Sin, ME, EH

četrenīši   apv.

1. Četrīši (četri bērni).

Avoti: ME

četrgade   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Četrus gadus ilgs laika posms.

Avoti: LLVV

četrgadējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ilgst četrus gadus.

Avoti: LLVV

četrgadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir četri gadi.

Avoti: LLVV

četrgadu   ģen. nelok.

1. Tāds, kas ilgst četrus gadus, tāds, kas paredzēts četriem gadiem.

Avoti: LLVV

četrgaņģu   žarg.

1. Tāds, kam ir četri ātrumi.

Avoti: SLG

četri   s. -as; pamata skait.

1. nelok. Skaitlis, cipars 4.

// lokāms; sar. Skaitlis 4.

2. dsk. Daudzums, skaits 4.

3. Pulksteņa laika moments: četras stundas pēc pusnakts.

// parasti savienojumā ar "pēc pusdienas". Pulksteņa laika moments: četras stundas pēc divpadsmitiem; sešpadsmit.

4. mit. Skaitlis, kas latviešu tradīcijā simbolizē laika cikla, telpas pabeigtību, noslēgumu.

Avoti: LLVV, T

četrieši   apv.

1. Četratā.

Avoti: ME

četrikājas   apv.

1. Tāds, kam ir četras kājas.

Avoti: EH

četrinieks   -a, v.

1. Cipars 4.

2. Četru (cilvēku, priekšmetu u. tml.) kopa.

// fizk. Sportistu komanda, kurā ir četri locekļi; laiva ar četriem airētājiem.

3. apv. Transportlīdzeklis, kas pienāk vai atiet pulksten četros.

Avoti: LLVV, KiV

četriniski   apv.

1. Četrkārtīgi.

2. Četrrāpus, rāpus.

Avoti: ME

četrisimt   nelok.; pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 400; četri simti.

2. Daudzums, skaits 400.

Avoti: LLVV

četrisimtais   skait.; s. -ā;

1. Kārtas skait. --> četrsimt (400.).

Avoti: LLVV

četriski   apst.; pareti.

1. Četrrāpus.

Avoti: LLVV

četristabu   ģen. nelok.

1. Tāds, kurā ir četras istabas.

Avoti: LLVV

četrīši   -u, v.

1. Četri bērni, kas reizē piedzimuši vienai mātei.

2. vsk. Četrītis.

Avoti: LLVV

četrītis

1. vsk. Četrīši.

2. žarg. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

četrjūgs   -a, v.

1. Pajūgs, kurā iejūgti četri zirgi.

Avoti: LLVV

četrkāja   apv.

1. Ķirzaka ("Lacerta").

Avoti: EH

četrkājainis   -ņa, v.; pareti.

1. Četrkājis.

Avoti: LLVV

četrkājains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir četras kājas, cilvēka četrkājainie draugi.

// ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Dzīvnieks.

2. apv. Tāds (priekšmets, piemēram, mēbele), kam ir četras kājas.

Avoti: LLVV, ViV

četrkājērce

1. dsk. Ērču kārtas kohorta ("Tetrapodili"), ļoti sīkas, savdabīgas ērces ar tārpveidīgu, līdz 0,2 mm garu ķermeni, tikai 2 pāri kāju un tās atrodas ķermeņa priekšgalā, Latvijā konstatētas ~60 sugas.

Avoti: LD

četrkāji

1. Mugurkaulnieku virsklase, kurā ietilpst abinieki, rāpuļi, putni un zīdītāji.

Avoti: ZTV

četrkājis   -a, v.

1. Dzīvnieks, kam ir četras kājas.

Avoti: LLVV, EH

četrkanšu   ģen. nelok.; savienojumā ar "mieži".

1. Mieži ar trim auglīgām vārpiņām pie vārpas ass loceklīša, no kurām viena ir uz īsāka kātiņa, divas - uz vienāda garuma garākiem kātiņiem.

Avoti: LLVV

četrkantains   apv.

1. Četrstūrains, četršķautņains.

Avoti: ĒiV

četrkantaiņš   apv.

1. Četrstūrains, četršķautņains.

Avoti: ĒiV

četrkantīgs   apv.

1. Četrstūrains, četršķautņains.

Avoti: ĒiV

četrkāršojums   -a, v.

1. Rezultāts --> četrkāršot.

Avoti: LLVV

četrkāršot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Palielināt četras reizes.

Avoti: LLVV

četrkāršoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās.

1. Refl. --> četrkāršot; tikt četrkāršotam.

Avoti: LLVV

četrkāršs   -ais; s. -a, -ā;

1. Četras reizes lielāks; četrkārtīgs (1).

Četrkāršas atskaņas— atskaņas, ar kurām atskaņotas četras rindas.

2. Tāds, kas sastāv no četrām kārtām; četrkārtīgs (2).

Avoti: LLVV

četrkāršu   apv.

1. Tāds, kas veidots no četrām kārtīm.

Avoti: ĒiV

četrkārt   apst.

1. Četrreiz.

2. Četrām kārtām, četrkārtīgi.

Avoti: LLVV

četrkārtains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no četrām kārtām.

Avoti: LLVV

četrkārtējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atkārtojas vai ko atkārto četras reizes; četrreizējs.

Avoti: LLVV

četrkārtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Četras reizes lielāks.

2. Tāds, ko veido četras kārtas.

Avoti: LLVV

četrklasīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar četrām klasēm (par skolām).

Avoti: LLVV

četrklašu   ģen. nelok.

1. Tāds, kam pamatā ir četru klašu kurss, programma.

Avoti: LLVV

četrkrāsains   -ais; s. -a, -ā;

1. Četrās krāsās.

Avoti: LLVV

četrkrāsu   ģen. nelok.

1. poligr. Tāds, kurā izmantotas četras krāsas, lai iegūtu daudzus krāsu toņus.

2. Četrkrāsains.

Avoti: LLVV

četrlampu   ģen. nelok.

1. Ar četrām lampām (piemēram, par radiouztvērēju).

Avoti: LLVV

četrlapis

1. Āboliņš, kam parasto trīs lapiņu vietā ir četras, pēc tautas ticējuma četrlapu āboliņš nes laimi ("laimes āboliņš"). ?

Avoti: LEV

četrlapīte   apv.

1. Četrlapu čūskoga ("Paris quadrifolia").

Avoti: Aug2

četrlauku   ģen. nelok.; lauks.

1. Tāds, kur (auga sekā) ir četri lauki.

Avoti: LLVV

četrlemesis   apv.

1. Četrlemešu arkls.

Avoti: EH

četrlemešu   ģen. nelok.; lauks.

1. Ar četriem lemešiem.

Avoti: LLVV

četrlocis   poligr., novec.

1. Lokšņu locīšanas paņēmiens, 32 lappušu divkāršloksni loka 4 locījumos grāmatas veidā.

Avoti: GV

četrmēnešu   ģen. nelok.

1. Tāds, kas ilgst četrus mēnešus; tāds, kas paredzēts četriem mēnešiem.

Avoti: LLVV

četrminas   apv.

1. Aužamās stelles ar četrām paminām.

Avoti: EH

četrmotorīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Četrmotoru.

Avoti: LLVV

četrmotoru   ģen. nelok.

1. Ar četriem motoriem.

Avoti: LLVV

četrnedēļu   ģen. nelok.

1. Tāds, kas ilgst četras nedēļas; tāds, kas paredzēts četrām nedēļām.

Avoti: LLVV

četrnīšu   ģen. nelok.

1. Ar četrām nītīm; tāds, kura raksts veidots ar četrām nītīm.

Avoti: LLVV

četros   apv.

1. Četratā.

Avoti: KiV

četroties   apv.

1. Nomesties četrrāpus; pārvietoties četrrāpus.

Avoti: ME

četrotne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; pareti.

1. Četru cilvēku kopa.

Avoti: LLVV

četrpadsmit   nelok.; pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 14.

2. arī locījumu formas: dat., instr. četrpadsmitiem, lok. četrpadsmitos. Daudzums, skaits 14.

3. Pulksteņa laika moments: divas stundas pēc divpadsmitiem.

Avoti: LLVV

četrpadsmitais   skait.; s. -ā.

1. Kārtas skait. --> četrpadsmit (14.).

Avoti: LLVV

četrpadsmitgadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir četrpadsmit gadu.

Avoti: LLVV

četrpadsmitlīniju   apv.

1. Tāds (cilindrs), kam ir četrpadsmitā lieluma izmērs; tāda (lampa), kurai ir četrpadsmitā lieluma izmēra cilindrs.

Avoti: ĒiV

četrpakāpju   ģen. nelok.

1. Ar četrām pakāpēm, ar četriem posmiem.

Avoti: LLVV

četrpēdu   ģen. nelok.; literat.

1. Tāds, kam ir četras pēdas (parasti par dzejas rindu).

Avoti: LLVV

četrpols   el.

1. Elektriskās ķēdes daļa vai ierīce ar četrām pieslēgspailēm.

Avoti: ZTV

četrposmains   novec.

1. Tāds, kas sastāv no četriem posmiem.

Avoti: KV

četrprocentīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas veido četrus procentus (no kā).

2. Tāds, kas satur četrus procentus (kādas vielas).

Avoti: LLVV

četrpusējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir četras puses.

2. Tāds, kas attiecas uz četriem dalībniekiem; tāds, kurā piedalās, kurā iesaistīti četri dalībnieki.

Avoti: LLVV

četrrāpiski   apv.

1. Četrrāpu.

Avoti: EH

četrrāpu   apv.

1. Četriski, četrrāpus.

Avoti: LV93

četrrāpus   apst.

1. Balstoties uz rokām un ceļgaliem.

Avoti: LLVV

četrreiz   apst.

1. Četras reizes.

Avoti: LLVV

četrreizējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atkārtojas vai ko atkārto četras reizes; četrkārtējs.

Avoti: LLVV

četrrinda   -as, s.

1. Četrrinde.

Avoti: LLVV

četrrinde   -es, dsk. ģen. -žu, s.; literat.

1. Pants, dzejolis, kam ir četras rindas.

Avoti: LLVV

četrrindenis   -ņa, v.; literat.

1. Pants, dzejolis, kam ir četras rindas; četrrinde.

Avoti: LLVV

četrrindu   ģen. nelok.

1. Ar četrām rindām; tāds, kas veido četras rindas.

2. literat. Tāds (pants, dzejolis), kam ir četras rindas.

Avoti: LLVV

četrriteņu   ģen. nelok.

1. Ar četriem riteņiem; tāds, kam ir četri riteņi.

Avoti: ME

četrrocīgs   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Tāds (skaņdarbs), kas rakstīts diviem izpildītājiem atskaņošanai ar vienām klavierēm; tāds (skaņdarba izpildījums), ko veic divi izpildītāji ar vienām klavierēm.

Avoti: LLVV

četrrocis   apv.

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir četras priekšējās ekstremitātes.

Avoti: ME

četrroku   ģen. nelok.

1. Tāds, kura garums ir četri plaukstas platumi.

Avoti: ViV

četrrūšu   ģen. nelok.

1. Ar četrām rūtīm (par logu).

Avoti: LLVV

četrsējumu   ģen. nelok.

1. Tāds, kas sastāv no četriem sējumiem.

Avoti: LLVV

četrsimt   nelok.; pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 400; četri simti.

2. Daudzums, skaits 400.

Avoti: LLVV

četrsimtais   skait.; s. -ā;

1. Kārtas skait. --> četrsimt (400.).

Avoti: LLVV

četrskaldnis   -ņa, v.; mat.

1. Daudzskaldnis, ko ierobežo četras plaknes.

Avoti: LLVV

četrskaldņu   ģen. nelok.

1. Ar četrām skaldnēm.

Avoti: LLVV

četrslīpju   ģen. nelok.

1. Ar četrām slīpēm (parasti par jumtu).

Avoti: LLVV

četrspārnis   apv.

1. Kukainis ar četriem spārniem, no kuriem 2 pirmie piestiprināti pie viduskrūtīm, 2 pēdējie pie pakaļkrūtīm.

Avoti: KV, EH

četrstāvu   ģen. nelok.

1. Ar četriem stāviem.

Avoti: LLVV

četrstīgu   ģen. nelok.

1. Ar četrām stīgām (par mūzikas instrumentu).

Avoti: LLVV

četrstūrains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir četrstūra veids; tāds, kam ir taisnstūra veids.

2. Tāds, kam ir četrskaldņa veids.

Avoti: LLVV

četrstūris   -ra, v.

1. mat. Daudzstūris ar četrām virsotnēm.

2. Tas, kam ir šāda daudzstūra forma.

Avoti: LLVV

četrstūrveida   ģen. nelok.

1. Četrstūrains (1).

2. Četrstūrains (2).

Avoti: LLVV

četrstūrveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Četrstūrveida (1); četrstūrains (1).

2. Četrstūrveida (2); četrstūrains (2).

Avoti: LLVV

četršķautains   apv.

1. Četrstūrains (1).

Avoti: EH

četršķautņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Četršķautņu.

Avoti: LLVV

četršķautņu   ģen. nelok.

1. Ar četrām šķautnēm.

Avoti: LLVV

četrtaisnleņķvienādmalis   sar.

1. Kvadrāts.

četrtā   apv.

1. Četratā.

Avoti: EH

četrtaktu   ģen. nelok.

1. mūz. Tāds, ko veido četras taktis; tāds, kas ilgst četras taktis.

2. tehn. Tāds (dzinējs), kura pilns darba cikls norisinās četros gājienos.

Avoti: LLVV

četrtāžains   apv.

1. Tāds (piemēram, svārki, kleita), kam ir četras (pakāpeniskas) daļas.

Avoti: ViV

četrtik   apst.; sar.

1. Četrreiz tikpat (daudz, liels u. tml.).

Avoti: LLVV

četrtonnīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura celtspēja ir četras tonnas.

2. Tāds, kurā var iepildīt četras tonnas.

Avoti: LLVV

četrudesmit   apv.

1. Četrdesmit.

Avoti: KiV

četrudesmitais   apv.

1. Četrdesmitais.

Avoti: KiV

četrudesmits   apv.

1. Četrdesmitais.

Avoti: KiV

četrukanču   apv.

1. Četrkanšu (par miežiem).

Avoti: KiV

četrukanšu   apv.

1. Četrkanšu (par miežiem).

Avoti: KiV

četrukantīgs   apv.

1. Tāds, kam ir četras skaldnes.

Avoti: KiV

četrupadsmit   apv.

1. Četrpadsmit.

Avoti: KiV

četrupadsmitais   apv.

1. Četrpadsmitais.

Avoti: KiV

četrupadsmits   apv.

1. Četrpadsmitais.

Avoti: KiV

četrustūrainis   apv.

1. Četrstūrains.

Avoti: KiV

četrvalodu   ģen. nelok. īp. nozīmē.

1. Tāds, kas ir četrās valodās.

Avoti: MLVV

četrvalodu   ģen. nelok. īp. nozīmē.

1. Tāds, kas ir četrās valodās.

Avoti: MLVV

četrvērtīgs   -ais; s. -a, -ā; ķīm.

1. Tāds (ķīmiskais elements), kura vērtība ir četri.

Avoti: LLVV

četrvietīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir četras vietas.

2. Tāds, pie kura ir vieta četriem.

Avoti: LLVV

četrvilcis   -ča, v.

1. Šaha uzdevums, kas jāatrisina četros gājienos.

Avoti: LLVV

četrzarains   -ais; s. -a, -ā;

1. Četrzaru.

Avoti: LLVV

četrzaru   ģen. nelok.

1. Ar četriem zariem.

Avoti: LLVV

četrzilbīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir četras zilbes.

Avoti: LLVV

četrzilbju   ģen. nelok.

1. Četrzilbīgs.

Avoti: LLVV

četrzīmju   ģen. nelok.; mat.

1. Tāds (skaitlis), kas rakstāms ar četriem ticamiem cipariem.

Avoti: LLVV

četrzirgu   apv.

1. Četrzirgu zeme - zemes platība, ko var apstrādāt ar četriem zirgiem.

Avoti: ViV

četrzobe

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Tetraphidaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 suga.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Tetraphis"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Praulu četrzobe— četrzobju suga ("Tetraphis pellucida").

Avoti: LD

četrzvaigžņu   ģen. nelok. īp. nozīmē.

1. Tāds, kas pēc sava labuma, kvalitātes pakāpes ir novērtēts ar četrām zvaigznītēm (piem., par viesnīcām, kempingiem).

Avoti: MLVV

četržuburains   -ais; s. -a, -ā;

1. Četržuburu.

Avoti: LLVV

četržuburu   ģen. nelok.

1. Ar četriem žuburiem.

Avoti: LLVV

četstūris   apv.

1. Četrstūris.

Avoti: KnV

Četumala   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Chetumal"), Kintana Roo pavalsts administratīvais centrs, 151200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

četvergs   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

2. Ceturtdiena.

Avoti: SLG

četveriks   vēst.

1. Tilpuma mērs Krievijā, 26,2387 l.

Avoti: TV, MsL

četverka   vēst.

1. Graudu un citu beramu vielu tilpuma mērs Krievijā 18. gs., 19. gs. un 20. gs. sākumā - 6,55942 litri.

Avoti: TV, MsL

četverte   vēst.

1. Graudu un citu beramu vielu tilpuma mērs Krievijā, 209,909 litri.

2. Šķidrumu tilpuma mērs cariskajā Krievijā - 3,074 litri.

3. vsk. Četvertes.

Avoti: TV, MsL

četvertes

1. Centrālās valsts iestādes Krievijā 16.-17. gs., kas veica finanšu un tiesu administrācijas funkcijas noteiktā valsts teritorijā, arī savāca nodokļus no iedzīvotājiem.

Avoti: LPE

četverts   vēst.

1. Sens tilpuma mērs Krievijā, 210 litri.

četvjora   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

četvjorka   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

četvorka   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

Čeva   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ceva"), Pjemontas reģiona Kuneo provincē, 5800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

čevapčiči   novec.

1. Serbu ēdiens no maltas liellopu gaļas un maltas cūkgaļas ar garšvielām.

Avoti: MtL

čeverains   apv.

1. Sakrokojies.

Avoti: KnG

čeverēt   apv.

1. Slikti pīt vai lāpīt.

Avoti: ME

čeverēt   apv.; hip.

1. Neskaidri un daudz runāt.

Avoti: ME

Čeveri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā.

Avoti: LC

čeveris   apv.

1. Runīgs cilvēks.

Avoti: ME

čeveris   apv.

1. Tāds, kas darbu veic slikti.

Avoti: KnG

čeveris   apv.

1. Labi piešūts auduma gabals.

2. Grumbuļains izaugums uz koka stumbra.

3. Kropls bumbuļveida izaugums (uz kāpostu saknēm un stublāja), kuru dēļ kāposti pārstāj augt, dzeltē vai iznīkst.

4. Sakrokojušās burkāmnu lapas.

Avoti: ME, KnG, KnV

čeverītis   apv.

1. Mazs kropls cilvēks.

Avoti: ME

Čeverova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

čevers   apv.

1. Puķu, ziedu kopojums, kārtojums; kaut kas sasiets pušķī.

Avoti: NeV

Čevjoti   vietv.

1. Čevjotu kalni - kalnu grēda Lielbritānijā ("Cheviot Hills"), Skotijas dienvidaustrumos, garums - ~600 km, augstums - līdz 816 m, slānekļi, smilšakmeņi, granīti.

Avoti: PZT

čevongi

1. Senoju grupas cilts Malaizijā, Malakas pussalas vidienē, vissenāko Indoķīnas iedzīvotāju pēcteči, antropoloģiskā ziņā - vedoīdi, valoda pieder pie monkmeru saimes, saglabājušies spēcīgi matriarhāta elementi.

Avoti: PZT

čevurains   apv.

1. Grumbuļains, negluds.

2. Krokots.

Avoti: KnV

Čezāno   vietv.

1. Čezāno Maderno - pilsēta Itālijā ("Cesano Maderno"), Lombardijas reģiona Moncas un Briancas provincē, 37300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Čezēna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cesena"), Emīlijas-Romanjas reģiona Forli-Čezēnas provincē, 97000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Čezenatiko   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cesenatico"), Emīlijas-Romanjas reģiona Forli-Čezēnas provincē, 25700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Čhamdo   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Chamdo"), Tibetas autonomajā reģionā, Dzačhu (Mekongas) krastos, 3230 m vjl., 715300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Čhanvona   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Korejas pussalas dienvidaustrumu daļā, 503900 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čhatīsgarha   vietv.

1. Indijas Republikas štats, administratīvais centrs - Raipura, platība - 135191 kvadrātkilometrs, 23646000 iedzīvotāju (2008. g.), valodas - čhatīsgarhu, hindi.

Avoti: PuA

čhatīsgarhi

1. Čhatisgarhu valoda - hindi valodas dialekts, kurā runā gk. Čhatīsgarhas štatā.

Avoti: PZT

Čhau   vietv.

1. Pilsēta Birmā ("Kyauk"), Iravaldi kreisajā krastā, naftas ieguves rajona centrs.

Avoti: PZT, PuA

čhēla

1. Hinduismā tā sauc guru (skolotāja) sekotāju vai skolnieku.

Avoti: IdV

čhetrums

1. Sīknaudas vienība Butānas Karalistē, vienāda ar 0,01 ngultrumu.

Avoti: PnR

Čhīanmai   vietv.

1. Pilsēta Taizemē, valsts ziemeļu daļā, provinces administratīvais centrs, 174400 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čhodžu   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Čhunčhonpukto provinces administratīvais centrs, 623900 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čhonana   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Čhunčhonnamdo provincē, 532000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čhonburī   vietv.

1. Pilsēta Taizemē, Bangkokas līča austrumu piekrastē, provinces administratīvais centrs, 183300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čhondžina   vietv.

1. Pilsēta Korejas Tautas Demokrātiskajā Republikā (Ziemeļkorejā), Hamgjonpukto provinces administratīvais centrs, osta Japāņu jūras krastā, 614900 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, Wi

Čhova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 2400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1355.-1928. g un kopš 2000. g.

Avoti: Wi

Čhunčhona   vietv.

1. Pilsēta Dienvidkorejas ziemeļos ("Chunchon"), netālu no Sojanganas ietekas Pukanganā, Kanvondo provinces administratīvais centrs, 277400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Čhundžu   vietv.

1. Pilsēta Dienvidkorejas vidienē ("Chyngju"), Čhunčhonpukto provincē, Sobeksana grēdas ziemeļrietumu nogāzē, 211400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

či   apv.; izsauk.

1. Savienojumā "či, čī" lieto lai atdarinātu zīlītes balss skaņas.

Avoti: ME

či   mit.

1. Ezoterismā vitāls spēks, kas izpaužas materiālajā pasaulē.

Avoti: SG

čī   apv.; izsauk.

1. Savienojumā "či, čī" lieto lai atdarinātu zīlītes balss skaņas.

Avoti: ME

Čiandžura   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā, Javas salā, Rietumjavas provincē, 141300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čiangmaja   vietv.

1. Pilsēta Taizemes ziemeļos ("Chiang Mai"), Pingas labajā krastā, 148500 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, Wi

Čiatura   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Imeretijas mharē, Kvirilas upes aizā, 14200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

čib   apv., interj., parasti savienojumā ar citām līdzīgām interjekcijām.

1. Sauciens, ar kuru aicina (piemēram, pie ēdiena) vistas, cāļus.

Avoti: ĒiV

čiba   apv.

1. Ciba.

Avoti: ME

čiba   apv.

1. Pušķis, vīstoklis.

Avoti: EH

Čiba   vietv.

1. Pilsēta Japānā, Honsju salas dienvidaustrumos, osta Tokijas līča krastā, 929400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

čība   sar.

1. vsk. Čības (1).

2. Sieviete (parasti negatīvi vērtēta, piem., tūļīga, neizdarīga).

3. Pļāpīga sieviete.

4. Nejēga.

Avoti: SLG, EH

čibarīši   apv.

1. Rāceņu epitets tautas dziesmās.

Avoti: KV

čibarītis   apv.

1. Kaut kas raupjš, nelīdzens ar zvīņainu, grumbuļainu mizu, garozu.

Avoti: ME

čības   -u, vsk. čība, -as, s.

1. Viegli, no mīksta materiāla izgatavoti apavi bez papēžiem (piemēram, valkāšanai mājās, sportam).

Avoti: LLVV

čības   -u, vsk. čība, -as, s.; apv.; parasti dsk.

1. Kausētu tauku pārpalikumi; dradži.

Avoti: ViV, EH

čibči

1. Indiāņu tautu grupa Kolumbijā, Ekvadorā, runā čibču valodā, ticīgie - katoļi.

Avoti: EV

čibēt   apv.

1. Čaukstēt, kaut kam sakustoties, sarosoties.

2. "Vistu valoda", t. i., mīļi, mīlīgi glaimot, lišķēt.

3. Čabēt, švīkstēt.

Avoti: ME, VeAT

čibēt   apv.; parasti savienojumā ar "laukā"

1. Plīst, lūzt, bojāties u. tml.

2. Beigt pastāvēt; beigties, zust (piemēram, par attiecībām starp cilvēkiem).

Avoti: ViV

čibināt   apv.

1. Viegli kutināt.

Avoti: LV93

čibināt   apv.

1. Strādāt kādu nelielu darbu viegli, bez piepūles.

Avoti: ME

čibināt   apv.

1. Viegli purinot, cilājot, darīt irdenu.

Avoti: KnV

čibināties   apv.

1. Lēni, garlaikojoties ko darīt.

Avoti: MiV

Čibinda   mit.

1. Čibinda Ilunga - lubu un lundu (dzīvojuši mūsdienu Zairas dienvidaustrumos un Angolas ziemeļaustrumos) valdnieka dēls, lubu valdnieka dzimtas pirmtēva Mbidi Kiluves mazdēls, kura seja esot bijusi balta un mirdzoša kā mēness.

Avoti: PmV

čibiņi   apv.

1. Vistiņas.

Čibiņos iet— spēlēties rotaļā "vistiņu ķeršna".

Avoti: ME

čibirkste   apv.

1. Dzirkstele.

Avoti: EH

čibīt   žarg.

1. Zagt (parasti ko nelielu).

Avoti: SLG

čibīte   apv.

1. Vista; lieto kā mīlinošu uzrunu saucot; cibīte; ciba 2.

Avoti: ME

čibot   apv.

1. Žigli iet.

Avoti: ME

Čibrafruime   mit.

1. Čibču-muisku (Kolumbija, Venecuēla) mitoloģijā - kara dievs, karotāju kārtas aizgādnis, dieva Bočikas palīgs.

Avoti: Mit

čibu   izsauk.; parasti savienojumā "čibu, čabu".

1. Lieto, lai atdarinātu neskaidru soļu troksni.

Ne čibu, ne čabu— saka, ja ir ļoti kluss, ja nav dzirdama ne skaņa.

Avoti: LLVV

čibucieši

1. Ķeguma novada Rembates pagasta apdzīvotās vietas "Čibuki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

čibuks   -a, v.

1. Pīpe ar garu kātu un mazu galviņu; pīpes galviņa; pīpes kāts.

Avoti: LLVV

čibulītis   apv.

1. Mazs bērniņš (runājot ar bērniem).

Avoti: KnV

čibuļi   apv.

1. Sīpoli.

Avoti: ME

čiburi   apv.

1. Kausētu tauku atlikumi, dradži.

Avoti: ME

čīburītis   apv.

1. Gailis.

Avoti: ME

čiča

1. Dienvidamerikā - salds dzēriens ar niecīgu alkohola saturu.

Avoti: SV08

čīča   apv.

1. Mazrunīgs cilvēks.

2. Skopulis.

Avoti: NeV, EH

čīča   apv.

1. Zirņi, pupas (bērnu valodā).

Avoti: ME, EH

čīča   apv.

1. Miesa, gaļa.

Avoti: ME

čīčakstiņš   apv.

1. Akmeņu čakstīte.

Avoti: ME

čīčakšis   apv.

1. Čīčakstiņš.

Avoti: EH

čīčas   apv.

1. Zirņi.

Avoti: NeV

čičavica   apv.

1. Lēcas, to sēklas.

Avoti: KiV

čičavičas   apv.

1. Augs - ēdamās lēcas ("Lens culinaris").

Avoti: ViV

Čičekdāgi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kiršehiras ilā, 6400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čīčēkls   apv.

1. Kāds, kam darbs neiet uz priekšu.

Avoti: EH

Čičenica   vēst., vietv.

1. Sena pilsēta Meksikā ("Chichen Itza"), Jukatanas pavalstī, ko ap 534. g. nodibināja maiju cilts ici; ap 980. g. pilsētu iekaroja tolteki un no 11. gs. tā bija tolteku galvaspilsēta, bet 1178. g. to sagrāva.

Avoti: MkV

čičerone

1. Pavadonis, kas sniedz tūristiem paskaidrojumus ievērojamu vietu, muzeju un dažādu objektu apskatē (Rietumeiropas valstīs, it īpaši Itālijā).

Avoti: LLVV

čičerons   novec.

1. Čičerone.

Avoti: TV

Čičestera   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Chichester"), Anglijā, Vestaseksas grāfistes administratīvais centrs, 25700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Čičevaca   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Čičevac"), Centrālās Serbijas Rasinas apgabalā, 4700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

čiči   apv.

1. Krūtsgali.

2. Piena dziedzeri (dzīvniekiem).

Avoti: ME

čīči   apv.

1. Sausi, kaltēti zirņi.

Avoti: EH

čiči-gaga   žarg.

1. Sarunāties.

Avoti: KZ

Čičika   vietv.

1. Pilsēta Panamā ("Chichica"), Ngobes-Bugles pamatiedzīvotāju komarkas administratīvais centrs, 6130 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

čičināt   apv.

1. Čivināt, čalot.

Avoti: KnV

čīčiņa   apv.

1. Mārīte.

Avoti: Sin

čīčis   apv.

1. Pernica.

Avoti: EH

čičisbejs

1. Pastāvīgais pavadonis bagātai, dižciltīgai sievietei (16.-18. gs. Itālijā); arī precētas sievietes mīļākais.

Avoti: SV99

čičkoks   apv.

1. Krāsns kruķis, bigulis.

Avoti: ME

čičņiks   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čičunča   -as, s.; parasti vsk.

1. Nekrāsots, blīvs, izturīgs dabiskā zīda audums dzeltenīgā krāsā; čičunčā.

Avoti: LLVV, PL

čičunčā   nelok., v.; parasti vsk.

1. Čičunča - nekrāsots, blīvs, izturīgs dabiskā zīda audums dzeltenīgā krāsā.

Avoti: LLVV, PL

čīdīt   apv.

1. Tiepties, kaitināt, spītēt.

Avoti: EH

čieba   apv.

1. Noklīdis vai slims cālis, kas daudz čiepst.

Avoti: ME

čieba   apv.

1. Kāds, kurš kaulējas.

Avoti: ME

čiebaļa   apv.

1. Nokīdis cālis.

Avoti: EH

čiebaļāt   apv.

1. Bieži vaimanāt, žēloties.

Avoti: EH

čiebāt   apv.

1. Vairākkārtīgi čiepstēt.

Avoti: EH

čiebējs   apv.

1. Ierāvējs, zaglis.

Avoti: ME

čiebene   apv.

1. Čiepstoša balss.

2. Sieviete, kas bieži vaimanā.

Avoti: EH

čiebīgs   apv.

1. Bieži vaimanāt, žēloties.

Avoti: EH

čiebināt   apv.

1. Panākt, ka čiepst.

Avoti: EH

čiebt   apv.

1. Pagrābt, nozagt.

Avoti: ME

čiebt   apv.

1. Čiepstēt, čīkstēt, pinkšķēt.

Avoti: VkG, ME

čiebulis   apv.

1. Cilvēks, kas pastāvīgi sūdzas par savu nabadzību.

2. Kāds, kurš kaulējas.

3. Bieži čiepstošs cālis vai bērns.

Avoti: ME

čiebulīgs   apv.

1. Čiebīgs.

Avoti: EH

čiebuļot   apv.

1. Čiebaļāt.

Avoti: EH

Čiecis   žarg.

1. Čiekurkalna tirgus (Rīgā).

Avoti: SLG

čiečināt   apv.

1. Pīkstēt, činkstēt, smilkstēt.

Avoti: ME

čiegāt   apv.

1. Mīdīt vistu (par gaili).

Avoti: ME

čiegot   apv.

1. Plūkt matus, plucināt spalvu.

2. Apaugļot (putnu mātīti).

Avoti: ME, VeAT, MiV

čiekot   apv.

1. Mīdīt vistu (par gaili).

Avoti: ME

čiekoties   apv.

1. Joņot, ālēties, plosīties, izplūkties.

Avoti: ME, VeAT

čieksta   apv.

1. Paveca, vāja sieviete.

2. Sprauga, plaisa.

Avoti: MiV

čiekste   apv.

1. Paveca, grumbaina sieviete.

Avoti: EH

čiekste   apv.

1. Ilgstoši ūdenī mircis vai zemē gulējis koks; veci gulšņi.

Avoti: EH

čiekstena   apv.

1. Paveca, grumbaina sieviete.

2. Vecs, līks koks.

3. Sprauga, plaisa.

Avoti: MiV

čiekstene   apv.

1. Gareniska šķirba koka sienas baļķī.

2. Vecs, līks koks.

Avoti: KV, MiV

čiekstene   apv.

1. Paveca, grumbaina sieviete.

Avoti: ME

čiekstiņš   apv.

1. Izdilis, slimīgs cilvēks.

Avoti: ME

čiekstiņš   apv.

1. Nomaldījies cālis.

Avoti: ME, VeAT

čiekurains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz čiekuru.

Avoti: LLVV

čiekuraugi   -u, v.; parasti dsk.; bot.

1. Koki vai krūmi ar mūžzaļām vai vasarzaļām skujām un ar čiekuriem vai čiekurogām.

Avoti: LLVV

čiekuriņš   -a, v.

1. Dem. --> čiekurs.

2. bot. Putekšņlapu kopa (skuju kokiem).

Avoti: LLVV

čiekuris   apv.

1. Čiekurs.

Avoti: EH

čiekurkalnieši

1. Rīgas pilsētas daļas "Čiekurkalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Čiekurkalns   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Ziemeļu rajonā, starp Ķīšezeru, Ezermalas, Viskaļu ielu un Rīgas-Lugažu dzelzceļa līniju, par apdzīvotu vietu sāka veidoties 19. gs. 2. pusē uz Šreienbušas muižas zemes, 1924. g. iekļauts Rīgas pilsētā.

2. Dzelzceļa stacija Rīgā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Lugaži, 6 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1889. g. ar nosaukumu "Rīga-Sortirovočnaja II", 1911.-1919. g saucās "Kaiserwald", 1919.-1929. g. - "Krūzesmuiža".

Avoti: LE1

čiekurkalte   mežs.

1. Speciāli iekārtotas celtnes sēklu izkulšanai no čiekuriem - sausā, siltā gaisa plūsmā (18-36 stundu laikā čiekuri atveras, un no tiem izkrata sēklas).

Avoti: ZTV

čiekuroga   -as, s.; bot.

1. Ogai līdzīga sēklu kopa ar saaugušām čiekura zvīņām (piemēram, paeglim).

Avoti: LLVV

čiekurots   -ais; s. -a, -ā;

1. Čiekurains.

Avoti: LLVV

čiekurs   -a, v.

1. Ieapaļš vai iegarens veidojums - skuju koku vairošanās orgāns, kurā nogatavojas sēklas.

2. žarg. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: LLVV, SLG

Čiekuru   vietv.; nelok.

1. Čiekuru kadiķis - aug Talsu novada Ģibuļu pagasta Labdzeņu māju zemē, otrs lielākais kadiķis Latvijā, stumbra apkārtmērs - 1,9 m, vainaga projekcija - 2,5 x 5 m, augstums - 9 m (1999. g.); Labdzeņu paeglis.

Avoti: La1, LE1

Čiekurupe   vietv.

1. Engures ezera pietekas Melnupes nosaukums tās augštecē.

Avoti: LD

čiekurveida   ģen. nelok.

1. Tāds, kas pēc uzbūves vai formas līdzīgs čiekuram.

Avoti: LLVV

čiekurveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Čiekurveida.

Avoti: LLVV

čiekurzis   apv.

1. Čiekurs.

Avoti: SiV

Čiengmaja   vietv.; novec.

1. Čiangmaja - pilsēta Taizemē.

Avoti: PZT

čiep   apv.

1. Lieto, lai attdarinātu cāļa balss skaņas.

Avoti: ĒiV

čiepa   apv.

1. Čuprs.

Avoti: ME

čiepa   žarg.

1. Jauna meitene.

Avoti: SLG

čiepiens   apv.

1. Čiepstiens.

Avoti: ĒiV

čiepiņš   apv.

1. Mazs cālis.

2. Mazs bērns; meitene, meita.

Avoti: ViV

čiepste   apv.

1. Mazs,nesen izšķīlies putniņš.

Avoti: KnV

čiepstējķauķis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas ķauķu apakšdzimtas ģints ("Cisticola").

Cisticola bodessa— Etiopijas čiepstējķauķis.

Cisticola juncidis— purvaiņu čiepstējķauķis.

Avoti: ZvP

čiepstēt   čiepstu, čiepsti, čiepst, pag. čiepstēju; intrans.

1. Radīt sīku, smalku balss skaņu (parasti par putnu mazuļiem).

// pārn. Runāt smalkā balsī (parasti par bērniem).

2. žarg. Klusi runāt.

Avoti: LLVV

čiepstiens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> čiepstēt.

Avoti: LLVV

čiepstīgs   apv.

1. Čiebīgs.

Avoti: EH

čiepstināt   apv.

1. Likt čiepstēt.

Avoti: KnV

čiepstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> čiepstēt.

Avoti: LLVV

čiepsts   -a, v.

1. reti Čiepstiens.

2. apv. Cālis.

Avoti: LLVV, ViV

čiepstulis   apv.

1. Tas, kas čiepst; cālis.

Avoti: SiV, Sin

čiepšāt   apv.

1. Pīkstēt, čiepstēt (kā cālis).

Avoti: EH

čiept   čiepju, čiep, čiepj, pag. čiepu; trans.; sar.

1. Zagt (ko tādu, kam ir neliela vērtība).

Avoti: LLVV

čiept   apv.

1. Čiepstēt.

Avoti: ĒiV

Čieri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mērdzenes pagastā.

Avoti: LC

Čieris   vietv., sar.

1. Čiekurkalns (Rīgā).

Avoti: SLG

Čierītis   vietv., sar.

1. Čiekurkalns (Rīgā).

Avoti: SLG

Čievesdryva   vietv.

1. Baltinavas novada apdzīvotās vietas "Ķēvesdruva" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Čifena   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Iekšējās Mongolijas autonomajā reģionā, 492100 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čifrehana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Nīgdes ilā, 1250 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čīfs   žarg.

1. Kuģa vecākais (pirmais) mehāniķis.

2. Kuģa kapteiņa pirmais palīgs.

Avoti: SLG

Čiftelera   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Eskišehiras ilā, 11300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čiftlika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Nīgdes ilā, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čiftlikeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Jalovas ilā, 21900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čiga   apv.; izsauk.

1. Savienojumā "čiga, čigu!" lieto lai atdarinātu čerkstošu troksni.

Avoti: ME

čiga   apv.

1. Kumeļš (bērnu valodā).

Avoti: EH

čīga   žarg.

1. Vijole.

Avoti: SLG

čigainene   apv.

1. Čigāniete.

Avoti: EH

čigainis   apv.

1. Čigāns.

Avoti: EH

čigaiņlapa   apv.

1. Lielā ceļteka ("Plantago major").

Avoti: Aug2

čigalēns   apv.

1. Čigānēns.

Avoti: KiV

čigāne   apv.

1. Čigāniete.

Avoti: ME

čigānene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas tīmekleņu dzimtas ģints ("Rozites"), 1 suga, ēdama sēne ar dzeltenīgi baltu cepurīti un plēvainu gredzenu ap kātu.

Cirtainā čigānene— čigāneņu suga ("Rozites caperata").

Avoti: LLVV, LD

čigānēns   -a, v.

1. Čigānu bērns; jauns čigāns.

Melns (arī brūns) kā čigānēns (arī čigāns)— saka par melnīgsnēju vai ļoti iedegušu cilvēku.

Avoti: LLVV, ĒiV

čigānēt   apv.

1. Lūgt (parasti neatlaidīgi, uzmācīgi); diedelēt.

Avoti: ViV

čigānēties   apv.

1. Lūgties (parasti neatlaidīgi, uzmācīgi); diedelēties.

Avoti: ViV

čigāngājums   apv.

1. Čigānu izcelsme, tautība.

Avoti: ViV

Čigani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Pušmucovas pagastā.

Avoti: LC

čigāni   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, kas cēlusies no Ziemeļindijas klejotāju ciltīm un dzīvo dažādās pasaules zemēs.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Čigānu valoda— indoāriešu valodu grupas valoda, radniecīga dažu Indijas ziemeļrietumu tautību valodām, no kurām tā atdalījās, visticamāk 5. gs., kad čigāni izceļoja.

Melns (arī brūns) kā čigāns (arī čigānēns)— saka par melnīgsnēju vai ļoti iedegušu cilvēku.

Čigānu (arī čigāna) dzīve— saka, ja nav pastāvīgas dzīvesvietas.

3. parasti dsk., v. Ķekatas, budēļi.

Avoti: LLVV, TlV

čigānīca   apv.

1. Meža sārmene ("Stachys sylvatica").

2. Čigāniete.

Avoti: Aug2, ME

čigānīce   apv.

1. Čigāniete.

Avoti: EH

čigāniece   apv.

1. Čigāniete.

Avoti: ME

čigānietes

1. s. Čigāni.

2. apv. Silenes.

Avoti: LE

čigānis   apv.

1. Čigāns.

Avoti: EH

čigānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs čigāniem; raksturīgs čigānu valodai, saistīts ar to.

Avoti: LLVV

čiganka   apv.

1. Čigāniete.

2. Ziemas ābolu šķirne; šīs šķirnes ābols.

Avoti: KiV

čiganka   apv.

1. Dzelzceļš.

Avoti: KiV

čigānlaulība   apv.

1. Civillaulība; gadījuma rakstura intīmas attiecības.

Avoti: ViV

čigānoties   apv.

1. Lūgt, pieprasīt, būt uzmācīgam, nepiekāpīgam.

Avoti: EH

Čiganova   vietv.

1. Balvu novada Lazdulejas pagasta apdzīvotās vietas "Ciganova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

čigans   apv.

1. Čigāns.

Avoti: EH

čigans   apv.

1. Čuguns.

Avoti: EH

čigānsaule   apv.

1. Mēness.

Avoti: ViV

čigānšņabis   apv.

1. Ēteriskā baldriāna tinktūra; atšķaidīts ēteris.

Avoti: ViV

čīgas   apv.

1. Vijole (slikta).

2. Nemākulīga spēlēšana (parasti vijole).

3. Bērna raudāšana.

Avoti: Sin, ME, KnV

čīgāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Slikti, arī apnicīgi spēlēt (parasti lociņinstrumentu).

// intrans.

2. apv. Čīgot.

3. Čirkstēt (par circeni).

Avoti: LLVV, Sin

čīgāt   apv.

1. Plucināt, plūkt (vilnu), raustīt, plūkāt matus kādam.

Avoti: ME, VeAT

čīgātājs   niev.

1. Vijolnieks.

Avoti: Sin

čīgāties   apv.

1. Kauties; strīdēties.

Avoti: MiV

Čigčiga   vietv.

1. Džigdžiga - pilsēta Etiopijā.

Avoti: LpA

čigijs   sar.

1. Suņu šķirņu sajaukums - čivavas un korgija krustojums.

Avoti: MāV-663-54

čīgināt   apv.

1. Radīt augstas, stieptas skaņas.

Avoti: ME

čigiņi   žarg., parasti dsk.

1. Čigāni.

Avoti: SLG

čigiņlapa   apv.

1. Lielā ceļteka ("Plantago major").

Avoti: Aug2

Čigirina   vietv.; novec.

1. Čihirina - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

čigīši   žarg., parasti dsk.

1. Čigāni.

Avoti: SLG

čigne   apv.

1. Gabals, pika.

Avoti: ME

čignīties   apv.

1. Nopūlēties.

Avoti: ME

čīgot   apv.

1. Raustīt; plūkt matus.

2. Apaugļot (putnu mātīti).

Avoti: MiV

čīgoties   apv.

1. Kauties; strīdēties.

Avoti: MiV

čigotne   apv.

1. Kodīgais laimiņš ("Sedum acre").

Avoti: Aug2

čīgotne   apv.

1. Kodīgais laimiņš ("Sedum acre").

2. Lielais laimiņš ("Sedum maximum").

Avoti: Aug2

čīgotnes   apv.

1. Kodīgais laimiņš ("Sedum acre").

Avoti: Aug2

čigrigās   apv.

1. Uz muguras, kukaragās.

Avoti: ME

čigriņš   apv.

1. Maza, iegarena siena kaudze.

Avoti: ME

čigris   apv.; hip.

1. Cilpa, mezgls.

Avoti: ME

čigu   apv.; izsauk.

1. Savienojumā "čiga, čigu!" lieto lai atdarinātu čerkstošu troksni.

Avoti: ME

čigums   apv.

1. Sprauga ēkas zelminī (jumtgalē), starp ārējo kabi vai spāri un lubu segumu, dūmu novadīšanai no bēniņiem.

2. Jumta kore.

Avoti: KV

čiguns   apv.

1. Čuguns.

Avoti: KiV

čiguri   apv.

1. Cigoriņi ("Cichorium").

Avoti: KnG

čiguris   apv.

1. Gailis.

Avoti: ME

čiguris   apv.

1. Neliels, ieapaļš uzkalniņš.

Avoti: ME

čiguris   apv.

1. Cigoriņi.

Avoti: ME

čiguzis   novec.

1. Dažos apvidos mājas zvirbulis.

Avoti: KV

Čihirina   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerkasu apgabalā, Tjasminas labajā krastā, 9370 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

čihotka   žarg.

1. Tuberkuloze.

Avoti: Žrg

čihuahua

1. Čivava - suņu šķirne, ļoti mazs sunītis; dzimtene - Meksika.

Avoti: PL

Čija   mit.

1. Čibču-muisku (Kolumbija, Venecuēla) mitoloģijā - mēness dieviete, saistība ar zemes auglību, viņa rada mākoņus un lietu.

Avoti: Mit

Či-Ju   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - dumpīgais milzis, kuram piemita pārcilvēcisks spēks, ieroču izgudrotājs.

Avoti: Mit

čik   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īsu, asu troksni.

// apv. Lieto, lai atdarinātu dažu putnu balss skaņas.

2. žarg. Lieto, lai apzīmētu ātru īslaicīgu darbību.

Avoti: LLVV, KiV, SLG

čika

1. apv. No dēļiem gatavota vienkārša gulta.

2. žarg. Meitene.

Avoti: ĒiV

čika   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumā, lai aprakstītu čerkstošu troksni.

Avoti: ME

čīka   apv.

1. hum. Vijole.

2. Nemierīgs bērns.

Avoti: ME

Čikāga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chicago"), Ilinoisas štatā, Mičigana ezera dienvidrietumu krastā, 2722000 iedzīvotāju (2014. g.), trešā lielākā ASV pilsēta.

Avoti: LģE, WA16

čīkala   apv.

1. Ūdens piliens.

Avoti: ME

čīkala   apv.

1. Lieta, kas čīkst.

Avoti: EH

čikaliņa   apv.

1. Nesmalkjūtīgs apzīmējums meitenēm un sievietēm.

Avoti: ME

čikāls   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

čikano

1. No meksikāņiem cēlies amerikānis.

Avoti: LEV

Čikapa   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Kasai provincē, 366500 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

čīkari   apv.

1. Kausētu tauku atlikumi, dradži.

Avoti: ME

čikasi

1. Indiāņu cilts (muskogu grupā), dzīvo ASV, Oklahomas štatā, valoda pieder pie hokosiu saimes.

Avoti: PZT

Čikaša   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chickasha"), Oklahomas štatā, 16300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

čikāt   apv.

1. Kustināt, šūpot (galvu), lai atsvabinātos no dunduriem.

Avoti: EH

čīkāt   apv.

1. Kustināt, šūpot (ko), radot čīkstošu skaņu.

2. Čīgāt (vijoli).

Avoti: ViV

čīkāt   apv.

1. Plucināt, plūkāt spalvu, matus.

Avoti: ME, VeAT

čīkāt   apv.

1. Lēnām zāģēt.

2. Aizvērt, aizdarīt (durvis).

3. Noslinkot (kādu laiku).

Avoti: EH

čīkata   apv.

1. Veca, čīkstoša gulta.

2. Veci, čīkstoši rati.

3. Vecas harmonikas.

Avoti: ViV

čikāties   sar.

1. Lēni braukt.

2. Nodarboties ar seksu.

3. Lozēt uz pirkstiem; pēc kārtas skaitīties.

Avoti: SLG, JV

čīkāties   apv.

1. Savā starpā plēsties, cīnīties.

Avoti: ME, VeAT

čikatilisks

1. Tāds, kas nogalina sievietes; pēc sērijslepkavas Čikatilo uzvārda.

Avoti: PL

čikaturīt   apv.

1. Klāt ar apmetumu.

Avoti: KiV

čikaturka   apv.

1. Apmetums.

Avoti: KiV

čik-čik   žarg.

1. Lieto, lai apzīmētu ātru īslaicīgu darbību.

Avoti: SLG

čikčiras   novec.

1. Šauras jātnieku bikses, taisītas ar ādas oderi.

Avoti: SV33

čikināt   žarg.

1. Slinkot.

Avoti: JV

čikinieks   žarg.

1. Kārtība, sakārtotība; atbilstība prasībām.

Būt čikiniekā— būt kārtībā.

Avoti: SLG

čikiņā   žarg.

1. Labi, veiksmīgi.

Avoti: JV

Čiklaja   vietv.; novec.

1. Čiklajo - pilsēta Peru.

Avoti: PZT

Čiklajo   vietv.

1. Pilsēta Peru ("Chiclayo"), Lambajekes reģiona administratīvais centrs, 524400 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čiklana   vietv.

1. Čiklana de la Frontera - pilsēta Spānijā ("Chiclana de la Frontera"), Andalūzijas autonomā apgabala Kadisas provincē, 82300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

čikle

1. Kāda sapotu dzimtas koka sacietējusi piensula, ko izmanto kožļājamās gumijas ražošanā.

Avoti: LPE

čiknīt   apv.

1. Bakstīt; stampāt.

Avoti: KnG, KnV

čiknīties   apv.

1. Stīvēties, pūlēties.

Avoti: ME

Čiko   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chico"), Kalifornijas štatā, 89100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Argentīnā, Čubutas labā krasta pieteka.

Avoti: WA16, LpA

Čikoja   vietv.

1. Upe Krievijā, Aizbaikāla novadā un Burjatijas Republikā (daļēji Krievijas un Mongolijas robežupe), Selengas labā krasta pieteka, garums 769 km.

Avoti: PZT

Čikomekoatla   rel.

1. Acteku kukurūzas dieviete.

Avoti: R1

čīkoņa   apv.

1. Čīkstošs troksnis.

2. Cilvēks, kas čīkst.

Avoti: ME

čīkot   apv.

1. Tūļīgi strādāt.

Avoti: EH

čikoties   žarg.

1. Lozēt uz pirkstiem.

Avoti: SLG

čikrigās   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: EH

čiks   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īsu, asu troksni.

Avoti: LLVV

čiks   -a, v.; parasti vsk.; folkl.

1. Dzelzs gabaliņš, kas palicis pāri pēc vairākkārtējas pārkalšanas un, karsts iesviests ūdenī, radījis īsu, asu troksni.

2. pārn.; iron. Plašas ieceres niecīgs, arī neveiksmīgs iznākums.

Avoti: LLVV

čiks   žarg.

1. Kāda (naudas) spēle.

2. Nieks, nenieka.

3. Labs.

Čiki briki— labi.

4. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG, TlV

čīks   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai aprakstītu čerkstošu troksni.

Avoti: ME

čiksa   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

čikse   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

Čīksereda   vietv.

1. Mjerkurjačuka - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

čiksīte   žarg.

1. Meitene.

Avoti: JV

čikslis   apv.

1. Gurns, ciska.

Avoti: ME

čiksta   apv.

1. Neliela caurmēra apaļkoks.

Avoti: ME

čiksta   žarg.

1. Meitene.

Avoti: JV

čīkstāda   apv.

1. Īpaša āda, ko iestrādā zābakos, lai tie čīkstētu.

Avoti: ViV

čīkstala   apv.

1. Raudulīgs, neapmierināts cilvēks.

Avoti: ME

čīkstas   apv.

1. Cīkstenes.

Avoti: ME

čikste   apv.

1. Runga, nūja.

Avoti: ME

čikste   apv.

1. Pļavu skarene.

Avoti: KV

čikste   apv.

1. Purva pļava.

Avoti: EH

čīkste   apv.

1. Čīkstoša kurpe.

2. Locītavu sāpes.

Avoti: ME

čīkste   apv.

1. Cilvēks, kas bieži žēlojas, gaužas, raud.

Avoti: SiV, ME

čiksteklis   apv.

1. Krāsns kruķis, bigulis.

Avoti: ME

čīksteklis   apv.

1. Čīkstošs priekšmets.

2. Raudulīgs bērns, raudulis.

Avoti: SiV

čikstelis   novec.

1. Krāsns rušināmais koks.

Avoti: KV

čikstene   apv.

1. Kodīgais laimiņš ("Sedum acre").

2. Čīkstuļu laimiņš ("Sedum telephium").

Avoti: Aug2

čīkstene

1. Čīkstuļu laimiņš ("Sedum telephium") - augs ar gaļīgām lapām un dzeltenzaļiem, baltiem vai gaišsarkaniem ziediem; Latvijā audzē kā krāšņumaugu, retāk savvaļā.

2. apv. Kodīgais laimiņš ("Sedum acre").

3. apv. Lielais laimiņš ("Sedum maximum").

4. apv. Kāda tīruma nezāle.

Avoti: LEV, Aug2, EH

čikstenes   apv.

1. Platlapu plaukšķene ("Silene vulgaris").

Avoti: Aug2

čīkstenes   apv.

1. Laimiņi ("Sedum").

2. Kodīgais laimiņš ("Sedum acre").

3. Lielais laimiņš ("Sedum maximum").

4. Platlapu plaukšķene ("Silene vulgaris").

Avoti: Aug2

čīkstenis   apv.

1. Čīkstulis.

Avoti: MiV

čikstere   apv.

1. Vērpjamā ratiņa rociņa no paminas uz riteni.

Avoti: ME

čikstēt   apv.

1. Tikšķēt.

2. Čiepstēt.

3. Stenēt, kunkstēt.

Avoti: ME, EH

čikstēt   apv.

1. Bakstīt, bikstīt.

Avoti: EH

čīkstēt   čīkstu, čīksti, čīkst, pag. čīkstēju; intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt stieptu, asu troksni (piemēram, par priekšmetiem, kuri beržas gar ko); atskanēt šādam troksnim.

2. parasti 3. pers. Radīt asu, sēcošu troksni (parasti par plaušām); atskanēt šādam troksnim.

3. sar. Činkstēt (2).

// trans.

4. sar. Činkstēt (1).

Avoti: LLVV, KnV

čīkstētājs   apv.

1. Tas, kas rada čīkstošas skaņas.

2. Sāpes eketremitātēs, reimatisms.

Avoti: ME

čīkstēties   apv.

1. Cīkstēties, cīnīties.

Avoti: EH

čikstiens   apv.

1. Žagaru tilts vai ceļš, žagaru klājums uz slīkšņainiem, zemiem ceļa posmiem; čiksts.

Avoti: TlV

čīkstiens   -a, v.; pareti.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> čīkstēt (1).

Avoti: LLVV

čīkstīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. sar. Tāds, kas bieži žēlojas, gaužas; arī raudulīgs.

2. reti. Tāds, kas čīkst (1).

Avoti: LLVV

čīkstīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> čīkstīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

čikstiklis   apv.

1. Rīks stumšanai, bakstīšanai.

2. Krāsns kruķis.

Avoti: ME

čikstināt   apv.

1. Graužot, skrubinot radīt raksturīgu troksni (par ķirmi koka sienā vai mēbelē).

Avoti: EH

čīkstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) atkārtoti čīkst (1).

Avoti: LLVV

čīkstināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi čīkstināt.

2. parasti 3. pers. Ilgstoši, intensīvi čīkstēt (1).

Avoti: LLVV

čīkstine   apv.

1. Kāds dārza augs.

Avoti: EH

čīkstins   apv.

1. Instruments, ar kuru čīkstina.

2. Cilvēks, kas čīkst.

Avoti: EH

Čīkstiņciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Laucienes pagastā.

Avoti: LC

čīkstiņi   apv.

1. Izžuvušu upju krastos augoši augi.

Avoti: EH

čikstis   apv.

1. Kabatas pulkstenis.

Avoti: EH

čīkstis   apv.

1. Materiāls, ko iestrādāja zābakos, lai tie čīkstētu.

2. Raudulīgs bērns.

Avoti: ĒiV, EH

čikstīt   apv.

1. Stampāt.

2. Bikstīt, rušināt (degošas pagales).

Avoti: KnG

čīkstīte   apv.

1. Dem. --> čīkste.

Avoti: SiV

čīkstīties   apv.

1. Spēkoties, cīnīties.

Avoti: EH

čīkstkāposts   apv.

1. Augs - čīkstene; čīkstuļu laimiņš ("Sedum telephium").

Avoti: ViV

čīkstoles   žarg.

1. Čīkstīgas šūpoles.

2. Jebkurš čīkstošs, čīkstošas skaņas radošs priekšmets, lieta.

Avoti: NeV

čīkstolis   žarg.

1. Čīkstīgas šūpoles.

2. Jebkurš čīkstošs, čīkstošas skaņas radošs priekšmets, lieta.

Avoti: NeV

čīkstone   apv.

1. Raudulīgs bērns.

Avoti: ME

čīkstonis   apv.

1. Raudulis.

2. Cīkstonis.

Avoti: Sin, ME

čīkstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> čīkstēt (1).

Avoti: LLVV

čiksts   -a, v.; apv.

1. Purvaina, zema vieta; ar žagariem, kokiem klāts ceļš šādā vietā.

2. Sekla vieta upē, kuru var izmantot kā braslu.

Avoti: LLVV

čiksts   apv.

1. Neliela caurmēra apaļkoks.

Avoti: ME

čīksts   -a, v.

1. reti Čīkstiens.

2. apv. Materiāls, ko iestrādā zābakos, lai tie čīkstētu.

3. Cilvēks, kas bieži činkst, gaužas, žēlojas.

4. Čīkstošs koks.

Avoti: LLVV, ME

čīksts   apv.

1. Cīpslas izmežģījums (plaukstas locītavā).

Avoti: ME, VeAT

čīksts   apv.

1. Kāds, kas mīl kaulēties.

Avoti: EH

čīkstulīgs   apv.

1. Raudulīgs.

Avoti: Sin

čīkstulis   -ļa, v.; niev.; sar.

1. sar.; niev. Cilvēks, kas bieži žēlojas, gaužas; arī cilvēks, kas bieži raud.

2. apv. Materiāls, ko iestrādāja zābakos, lai tie čīkstētu.

3. apv. Tas, kas rada čīkstošu skaņu.

Avoti: LLVV, EH

čīkstzābaki   apv.

1. Zābaki, kuros iestrādāts čīkstošs materiāls; čīkstoši zābaki.

Avoti: ViV

Čīktovaga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cheektowaga"), Ņujorkas štatā, 75200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

čiku   izsauk.; parasti savienojumā "čiku, caku".

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, kam čakstot (1).

Ne čiku, ne grabu— saka, ja ir ļoti kluss, ja nav dzirdama ne skaņa; saka, ja kas noticis, nevienam nezinot, nemanot.

Ne čiku, ne čaku— saka, ja ir ļoti kluss, ja nav dzirdama ne skaņa; saka, ja kas noticis, nevienam nezinot, nemanot.

Avoti: LLVV

čīku   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai aprakstītu čerkstošu troksni.

Avoti: ME

čikudus

1. No koka pagatavots, skrejritenim (2) līdzīgs braucamrīks, ko plaši izmanto jaunieši Kongo Demokrātiskajā Republikā.

čīkulis   apv.

1. Vārgulis (piemēram, par sivēnu).

Avoti: EH

čikums   apv.

1. Salmu jumta augšējā galotne.

Avoti: EH

čikundi

1. Malāvu tautu grupas daļa Malāvijā, Mozambikā, Zambijā, Tanzānijā, valoda pieder pie bantu saimes austrumu grupas, rakstība latīņu alfabētā, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: PZT

Čikurački   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Paramuširā (Kuriļu salās), Krievijā, Sahalīnas apgabalā, augstums 1816 m.

Avoti: PZT

čīkurains   apv.

1. Tāds, kam ir sīki raibumi.

Avoti: ME

čikurigū   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai aprakstītu gaiļa dziedāšanu.

Avoti: ME

Čikuriļņiks   žarg.

1. Čiekurkalna tirgus (Rīgā).

Avoti: SLG

čīkuriņš   apv.

1. Sīkraibs audums.

Avoti: ME

čikuris   apv.

1. Telpas daļa pie griestiem.

Uzvilkt lampu čikurī— uzvilkt iedegtu lampu pie griestiem.

Avoti: EH

čīkutiņš   apv.

1. Nievājošs apzīmējums jaunākam puisim.

Avoti: ME

čiķis   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čilans   rel.

1. Maiju pareģis, kurš uz vairākām dienām noslēdzās tumšā telpā, kur, sasniedzis ekstātisku stāvokli, izteicis savus pareģojumus.

Avoti: R1

čilauts   žarg.

1. Atpūtas telpa (klubā, naktsklubā).

Avoti: SLG

Čildira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ardahanas ilā, 1680 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čildrens   žarg.

1. Bērns.

Avoti: JV

Čīle   vietv.

1. Čīles Republika - valsts Dienvidamerikas dienvidrietumu daļā (sp. val. "Chile"), aizņem 4300 km garu un 15-355 km platu Klusā okeāna piekrastes joslu un piegulošās salas, platība - 756626 kvadrātkilometri, 16746500 iedzīvotāju, administratīvais iedalījums - 15 reģioni, robežojas ar Peru, Bolīviju un Argentīnu.

2. Čīles arhipelāgs - kopīgs nosaukums vairākām salu grupām Dienvidčīles piekrastē, starp Klusā okeāna Čakao šaurumu ziemeļos un Kobērna šaurumu dienvidos, sastāv no vairākām lielām salām un tūkstošiem sīku saliņu un klinšu, kalnainas, augstum līdz 1341 m.

3. Čīles lielieplaka - atrodas Klusā okeāna dienvidaustrumu daļā, dziļums līdz 5738 m, gultnē sarkanais māls.

Avoti: LģE

čili

1. Stipru garšvielu sajaukums, kurā galv. sastāvd. ir Kajenas pipari, parasta piedeva meksikāņu virtuvē.

Avoti: LEV

Čiliba   vietv.

1. Pilsēta Somālijā, Čubas lejteces labajā krastā, ~125000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, Wi

čīlieši   -u, v.

1. Čīles Republikas pamatiedzīvotāji.

Avoti: LLVV

čilijs   apv.

1. Nātrija (Čīles) salpetris.

Avoti: KnV

Čilikoti   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chillicothe"), Ohaio štatā, 21700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Chillicothe"), Ohaio štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Čililabombve   vietv.

1. Pilsēta Zambijā, Koperbelta provincē, ~40000 iedzīvotāju, kalnrūpniecības centrs, vara ieguve.

Avoti: PZT, Wi

Čilimli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Dizdžes ilā, 6400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čilināt   apv.

1. Laukirbes radīto skaņu apzīmējums.

Avoti: EH

čilipienieši

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Čilipiene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Čilipīne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

Avoti: LC

čilipīnieši

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Čilipīne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

čilis   apv.

1. Nātrija (Čīles) salpetris.

Avoti: ĒiV

čīlis   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čilizalpetris   apv.

1. Kālija salpetris.

Avoti: KiV

Čiljana   vietv.

1. Pilsēta Čīlē ("Chillan"), Biobio reģionā, 148000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

čilka   apv.; izsauk.

1. Lieto atsevišķu īslaicīgu skaņu aprakstīšanai.

Avoti: ME

čilkstēt   apv.

1. Čiepstēt, čivināt.

Avoti: Sin

čilksts   apv.

1. Mazs, pelēks putniņš.

2. Neliela auguma, kalsns vīrietis.

3. Neliela auguma cilvēks ar smalku, spalgu balsi.

Avoti: ME

Čiloe   vietv.

1. Čiloje - sala Čīles arhipelāgā.

Avoti: LģE

Čiloje   vietv.

1. Lielākā sala Čīles arhipelāgā (sp. val. "Chiloe"), Čīles teritorija, platība - 8300 kvadrātkilometru, augstums - līdz 820 m, kartupeļu dzimtene.

Avoti: PZT, PuA, LpA

Čilpansingo   vietv.

1. Pilsēta Meksikas dienvidrietumos ("Chilpancingo"), Gerrero pavalsts administratīvais centrs, 187250 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, Wi

Čilpīne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

čilu   apv.; izsauk.

1. Lieto savienojumā ar "čalu", lai aprakstītu juceklīgas pļāpāšanas troksni.

Avoti: ME

Čiļana   vietv.

1. Čiljana - pilsēta Čīlē.

Avoti: PZT

čiļims   žarg.

1. Pīpes uzgalis.

Avoti: KZ

čima   apv.

1. Drosmīgs cilvēks.

Avoti: ME

čima   apv.

1. Matu kušķis.

Avoti: ME

Čimahi   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā, Javas salā, Rietumjavas provincē, Bandunas piepilsēta, 546900 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čimalkans   mit.

1. Čibču-muisku (Kolumbija, Venecuēla) mitoloģijā - dievība, ko sākotnēji attēloja kā sikspārni, vēlāk tas pārtapa par spalvoto čūsku - Kecalkoatlu.

Avoti: Mit

Čimaltenango   vietv.

1. Pilsēta Gvatemalā, tāda paša nosaukuma departamenta administratīvais centrs, 62900 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čimalvakana   vietv.

1. Pilsēta Meksikā, Mehiko piepilsēta, 524200 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

čimāt   apv.; hip.

1. Plēst aiz matiem.

Avoti: ME

Čimbaja   vietv.

1. Čimboja - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

čimbaks   apv.

1. Kāja.

Avoti: ME

Čimboja   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Karakalpakstānas Republikas centrālajā daļā, ~20000 iedzīvotāju, Šimbaja.

Avoti: PuA, PZT

čimbole   novec.

1. Seno tautu mūzikas instruments, sastāv no divām, viena pret otru sitamām metāla puslodēm - bļodām.

2. Viduslaikos sitams mūzikas instruments ar noskaņotiem zvaniņiem.

3. Klavieru priekštecis.

4. Mazs, asi skanošs ērģeļu reģistrs.

Avoti: KV

Čimboraso   vietv.

1. Aprimis vulkāns (sp. val. "Chimborazo") Andu Rietumkoldirjēras austrumu nogāzē, augstākā virsotne Ekvadorā (6310 m), virs 4700 m - mūžīgais sniegs un ledāji, 14 šļūdoņi.

Avoti: LģE, PuA

Čimborass   vietv.; novec.

1. Čimboraso - aprimis vulkāns Ekvadorā.

Avoti: PZT

Čimbote   vietv.

1. Pilsēta Peru ("Chimbote"), Ankašas reģionā, osta Klusā okeāna krastā, 334600 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

čimbulis   žarg.

1. Tramvajs.

Avoti: SLG

čīmija   žarg.

1. Ķīmija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

čimine   apv., hip.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

čimines   apv.

1. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2

čimini   apv., hip.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

Čiminigagua   mit.

1. Čibču-muisku (Kolumbija, Venecuēla) mitoloģijā - dievs - demiurgs, kas radīja gaismu, izplatīja to pasaulē, radīja cilvēkus, dzīvniekus, sauli un mēnesi.

Avoti: Mit

Čimišlija   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 26300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Čimkenta   vietv.; novec.

1. Šimkenta - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

čimpa   apv.

1. Kāds, kas gaudo, kauc un raud.

Avoti: ME, VeAT

čimpāt   apv.

1. Raudāt (par bērnu).

Avoti: ME

čimpulis   apv.

1. Atstabs - Viens no lubu jumta apaļkokiem gareniski nolikto jumta siju atbalstam.

Avoti: KV

čimslas   apv.

1. Pārpalikumi, atkritumi.

2. Iztecināti, sacepti cūku tauki.

Avoti: ME, VV

čimslis   apv.

1. Pakaļkājas cīpsla, Ahileja cīpsla, augšstilbs, ciska.

Avoti: ME, VeAT

čimstalas   apv.

1. Tauku kausēšanas atlikumi.

Avoti: EH

čimuni   apv., hip.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

čimurains   apv.

1. Ciņains.

Avoti: ME

čimurs   apv.

1. Cinis.

2. Čemurs, kušķis.

Avoti: ME

čimusi   rel.

1. Peru ziemeļu piekrastes iedzīvotāji, kuru galvenā dievēba bija mēness; viņu valsts pastāvēja no 1200. g. līdz 1460 gadam, kad to iekaroja inki.

Avoti: R1

čina   -as, s.

1. novec. Dienesta pakāpe (cariskajā Krievijā).

2. sar.; iron. Ieņemamais amats, dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

Čina   vietv.

1. Pavalsts Mjanmas Savienībā (Birmā) ("Chin"), mežains augstkalnu apvidus, administratīvais centrs - Hakha, platība - 36019 kvadrātkilometru, 495000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: PZT, PuA

Čināba   vietv.

1. Upe Indijā un Pakistānā (angļu val. "Chenab", augštecē Čandra, lejtecē Trimaba), Satledžas labā krasta pieteka, garums - 1100 km, sākas Himalaju rietumu daļā.

Avoti: LģE, PZT

Činandega   vietv.

1. Pilsēta Nikaragvā, tāda paša nosaukuma departamenta administratīvais centrs, 95600 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

činara   bot.

1. Austrumu platāna.

Avoti: SV08

Činardžika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Jalovas ilā, 12100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Činari   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Dijarbakiras ilā, 12000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

činariks   žarg.

1. Izsmēķis.

Avoti: KZ

Činautla   vietv.

1. Pilsēta Gvatemalā, galvaspilsētas Gvatemalas piepilsēta, 77100 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Činavezi   mit.

1. Dienvidāfrikas un Centrālafrikas tautu mitoloģijā - pirmatnējā kosmosa čūska, visa esošā māte, sadalīja pasauli ar savu vīru Nkubu ("zibeni"), viņa bija zemes un ūdens saimniece.

Avoti: PmV

činavnieks   -a, v.

1. novec. Ierēdnis (Krievijā līdz 1917).

2. sar.; iron. Dienesta persona.

Avoti: LLVV

Činaza   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Taškentas vilajetā, ~10000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

čincano

1. Itāliešu vermuts.

Avoti: SV08

Činča   vietv.

1. Činč Alta - pilsēta Peru, Ikas reģionā, 153600 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

činčas   apv.

1. Biezpiena kunkuļi putrā.

Avoti: BB

činčēt   apv.

1. Šķindēt.

Avoti: ME

činči   apv.

1. Feodālās rentes nodoklis naudā, arī natūrā.

Avoti: KiV

činčiks   žarg.

1. Cigarete.

2. Izsmēķis.

Avoti: SLG

činčiļļa   novec.

1. Grauzēju dzīvnieku ģints zaķa peļu dzimtā, dzīvo vienīgi D Amerikā Kordiļeru klintīs (spraugās un plaisās), vienādu smalku un ļoti mīkstu vilnu sudraboti pelēkā krāsā.

Avoti: KV

činčināt   apv.

1. Šķindināt.

Avoti: ME

činčināt   apv.

1. Neveikli (piemēram, ar vāju zirgu), virzīties uz priekšu.

Avoti: EH

Čindžu   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā; "Chinju"), Kjonsannamdo provincē, Namganas krastos, 337900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Čine   vietv.

1. Pilsēta Dienvidkorejā ("Chinhae", "Jinhae-gu"), osta Korejas šauruma Činemana līča krastā, 172000 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta Turcijā, Ajdinas ilā, 20200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

čingalis   apv.

1. Gaļas gabals ar kaulu; čingulis.

Avoti: ME

čingari   apv.

1. Dradži.

Avoti: EH

čingāt   apv.

1. Raudāt.

2. Kaut ko lūgt.

Avoti: ME, EH

čingāt   apv.

1. Smagi strādāt (fiziski, kaut ko smagu pārvietojot, cilājot).

Avoti: ME

čingāties   apv.

1. Lūgties (parasti neatlaidīgi, uzmācīgi).

2. Kaulēties.

Avoti: ViV

čingāties   apv.

1. Smagi strādāt.

Avoti: ME

Čingiša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Dijarbakiras ilā, 2440 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čingola   vietv.

1. Pilsēta Zambijā, Koperbeltas provincē, 147400 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čingoli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cingoli"), Marke reģiona Mačeratas provincē, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

čingot   apv.

1. Būt sliktā garastāvoklī.

Avoti: EH

čingulis   apv.

1. Gaļas gabals ar kaulu.

Avoti: ME

čingurs   apv.

1. Cinis.

Avoti: EH

čingurs   apv.

1. Sīksts gaļas gabals no locītavas.

Avoti: EH

Činhoji   vietv.

1. Pilsēta Zimbabvē, Rietummašonalendas provinces administratīvais centrs, 61700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

čini   novec.

1. Mongoloīdu tauta Birmas rietumdaļā, Rakaina grēdas apvidū, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, saglabājušās patriarhālās ģints iekārtas paliekas, animistiskie ticējumi, daļa (~30%) - kristīgie (katoļi, baptisti).

Avoti: KV

Čīni   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cheney"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

činīgs   apv.

1. Tāds, kas ieņem augstu amatu, dienesta pakāpi.

Avoti: ViV

činīt   sar.

1. Taisīt, gatavot.

2. Labot.

Avoti: SLG

čīnīt   apv.

1. Ar grūtībām vilkt (ko).

Avoti: ME

čīnīties   apv.

1. Cīnīties.

Avoti: ME

Činizi   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cinisi"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

činka   apv.

1. Stilbu kauls zem ceļgala locītavas; gurns, stilbs.

Avoti: NeV

činka   apv.

1. Cinis.

2. niev. Matu šķipsna.

Avoti: MiV

činka   apv.

1. Uzmācīgs, neatlaidīgs, tāds, kas kaulējas, uzplijas.

Avoti: NeV, DžP

činkaliņa   apv.

1. Nievājošs apzīmējums sievietei.

Avoti: EH

činkatas   apv.

1. Izkarsētas taukas gaļas atlikumi pēc tauku noliešanas, kam pievienoti pipari un sīpoli.

Avoti: NeV

činkāties   apv.

1. Kaulēties.

Avoti: EH

činklis   apv.

1. Cūkas šķiņķis.

Avoti: ME

činkoties   apv.

1. Kaulēties.

Avoti: DžP

činks   ģeol.

1. Stāva, vietām vertikāla krauja, kas radusies denudācijas procesā.

Avoti: ZTV

činksla   apv.

1. Ikri.

2. Ceļgala lielā cīpsla.

3. Cinkslis - kājas aizmugurējā daļa.

Avoti: ME

činkslis   apv.

1. Kājas ikri; cinkslis.

Avoti: LV93

činkstenis   apv.

1. Raudulis.

Avoti: Sin

činkstēt   činkstu, činksti, činkst, pag. činkstēju; intrans.

1. Kaprīzi, paklusi raudāt.

2. sar. Gausties, žēloties; žēli, raudulīgi lūgties.

// trans.

3. apv. Džinkstēt.

Avoti: LLVV, KnV

činkstināt   apv.

1. Skandināt, džinkstināt.

Avoti: ME

činkstināties   apv.

1. Raudot kaut ko lūgt, mēģināt izlūgties.

Avoti: EH

činkstis   apv.

1. Pikucis tauku.

2. Raudulīgs bērns.

3. Zoslēns, kas staigā apkārt gāginādams.

Avoti: ĒiV

činksts   apv.

1. Raudulīgs bērns.

Avoti: EH

činkstulis   apv.

1. Tāds, kurš bieži mēdz raudāt.

Avoti: EH

činkulains   apv.

1. Nelīdzens, pinkuļains.

Avoti: ME

činkulis   apv.; hip.

1. Pinka - savēlusies (piemēram, matu, bārdas, vilnas) šķipsna.

Avoti: ME

činkulis   apv.

1. Spītīgs cilvēks, kam vienmēr ir iebildumi.

Avoti: ME

činkulis   apv.

1. Kukurznis.

Avoti: ME

činkulis   apv.

1. Lopa ciska, žāvētas gaļas gabals.

Avoti: ME, VV

činkurains   apv.

1. Grumbuļains, ciņains; noskrandis.

Avoti: ME

Činkuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

činkurs   apv.

1. Ar zāli apaudzis cinis.

2. Nievājoša iesauka cilvēkam.

Avoti: EH, ME

činkvečentisti   novec.

1. Činkvečento laikmeta mākslinieki.

Avoti: KV

činkvečento

1. 16. gs. itāliešu renesanses māksla un literatūra.

Avoti: SV99

Činnaja   vietv.

1. Krasnogorska - apdzīvota vieta Krievijā, Sahalīnas apgabalā, tās nosaukums līdz 1947. g.

Avoti: PZT

Činoveli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chino Valley"), Arizonas štatā, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

čins   novec.

1. Tituls sakarā ar civila vai kara ierēdņa dienesta pakāpi.

Avoti: KV

činšs

1. Regulāra produktu vai naudas nodeva feodālajā Austrumeiropā, ko atkarīgie zemnieki maksāja feodālim par zemes lietošanu, Austrumlatvijā (Latgalē) ieviesās 16. gs. 2. p.; pastāvēja līdz 19. gs. v.

Avoti: EV

činuks

1. Silts, sauss vējš, kas pūš Klinšu kalnu austrumu nogāzēs (ASV un Kanādā).

2. Silts, mitrs vējš, kas ASV rietumu piekrastē pūš no Klusā okeāna.

Avoti: SV99

činvats   mit.

1. Zooastrieū mitoloģijā tilts u debesīm, pa kuru jāiet mirušo dvēselēm, augšdaļā šaurs kā zobena asmens, un ļaunās dvēseles no tā krīt un nokļūst ellē.

Avoti: MrJ

Činzello   vietv.

1. Činzello Balzamo - pilsēta Itālijā ("Cinisello Balsamo"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 71900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

čiņ   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumā, lai atdarinātu augstāku toņu zvana skaņas.

Avoti: ME

Čiongšona   vietv.

1. Čiongšona grēda - Čionsona grēda Indoķīnas pussalas austrumu daļā.

Avoti: LģE

Čiongšons   vietv.; novec.

1. Čiongšona grēda Annamas kalnos Indoķīnas pussalas austrumos.

Avoti: PZT

Čionsona   vietv.

1. Čionsona grēda - zemu un vidēji augstu kalnu sistēma Indoķīnas pussalas austrumu daļā, Vjetnamā un Laosā, garums - 1300 km, augstums - līdz 2711 m; Čiongšona grēda; Annamas kalni.

Avoti: LģE, LpA

čip   apv., interj., parasti savienojumā ar citām līdzīgām interjekcijām.

1. Sauciens, ar kuru aicina (piemēram, pie ēdiena) vistas, cāļus.

Avoti: ĒiV

čipa   apv.; izsauk.

1. Lieto savienojumā "čipa, čapa", lai atdarinātu dobju, ritmisku, apspiestu troksni.

Avoti: ME

Čipāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Sutru pagastā.

Avoti: LC

čipars   apv.

1. Delveris, sprukstiņš.

Avoti: ME

čīpas   apv.

1. Cīpsteles.

Avoti: ME

čipata   apv.

1. Sīkumi, drupatas, atbirumi.

2. Izkausētu tauku atlikumi, dradži, gruzdumi.

Avoti: ME

Čipata   vietv.

1. Pilsēta Zambijā, Austrumu provinces administratīvais centrs, 73100 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

čipatas   apv.

1. Dradži, izkausēti cūku tauki.

Avoti: VV

Čipati   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LC

čipatieši

1. Ludzas novada Pureņu pagasta apdzīvotās vietas "Čipati" iedzīvotāji.

Avoti: V1

čipats   apv.

1. Neliels daudzums, šķipsna.

Avoti: EH

čipeits   apv.

1. Ķipītis - neliels koka trauks teļu dzirdīšanai.

Avoti: TiA

čipendeils

1. 18. gs. mēbeļu stils; tam raksturīga vienkārša uzbūve, izsmalcināts dekors, kurā izmantoti dažādu mākslas stilu elementi; pēc angļu mēbeļu meistara Tomasa Čipendeila (Chippendale, 1718-79) vārda.

2. Lielbritānijā dibināta ASV firmas seksapīlu vīriešu trupa, tās dalībnieks (angļu "Chippendales").

Avoti: SV99, PL

čipendels   novec.

1. Čipendeils - 18. gs. mēbeļu stils.

Avoti: Ang

čipēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Ievadīt (dzīvniekam) zem ādas mikroshēmu.

Avoti: MLVV

Čipevafolsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chippewa Falls"), Viskonsinas štatā, 14000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

čipevi

1. Odžibvi - indiāņu cilšu grupa ASV.

Avoti: PZT

Čipinšeta   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Birjusas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

čipirksnis   apv.

1. Neliels daudzums, tik cik var saņemt starp pirksu galiem.

Avoti: ME

čipkarte

1. Plastikāta karte, kurā ir iestrādāta mikroshēma jeb čips; viedkarte.

Avoti: PL

čipolīns   novec.

1. Celtniecībā lietots vērtīgs marmors.

Avoti: KV

čipot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Ievadīt (dzīvniekam) zem ādas mikroshēmu.

Avoti: MLVV

Čipoti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pureņu pagastā.

Avoti: LC

čīpoties   apv.

1. Pa jokam cīkstēties.

Avoti: EH

čipotieši

1. Ludzas novada Pureņu pagasta apdzīvotās vietas "Čipoti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Čiprovci   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Čiprovci"), Montanas apgabalā, 1840 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

čips   inf.

1. Integrētā mikroshēma; elektronisko elementu kopums, kas izvietots vienā pusvadītājkristālā.

Avoti: SV99

čipsi   pārt.

1. Skraukšķīgi, plānās šķēlēs cepti kartupeļi.

Avoti: ZTV

čīpsla   apv.

1. Dzīsla, cīpsla.

2. Dradži.

3. Skaida pie nelīdzeni saskaldīta koka gabala.

Avoti: ME, VeAT

čipslains   apv.; hip.

1. Dzīslains, cīpslains.

Avoti: ME

čīpslains   apv.

1. Cīpslains, dzīslains.

Avoti: EH

čipslas   apv.

1. Izkausētu tauku atliekas.

Avoti: ME

čipslis   apv.

1. Zaraina malkas pagale.

Avoti: ME

čipsnas   apv.

1. Kausētu tauku atlikumi.

Avoti: ME

čipsnis   apv.

1. Čipirksnis, šķipsna.

Avoti: EH

čipsoties   žarg.

1. Mīlināties.

Avoti: SLG

čīpstala   apv.

1. Cīpsla; dzīsla.

Avoti: SiV

čipste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Zvirbuļveidīgo kārtas cielavu dzimtas ģints ("Anthus"), neliels, slaids dziedātājputns ar zaļganbrūnu, smilšu krāsas vai olīvbrūnu mugurpusi.

Austrumāzijas čipste— čipstu suga ("Anthus godlewskii").

Akmeņu čipste— čipstu suga ("Anthus petrosus").

Koku čipste— čipstu suga ("Anthus trivialis").

Lielā čipste— čipstu suga ("Anthus novaeseelandiae").

Piešainā čipste— čipstu suga ("Anthus novaeseelandiae").

Pļavas čipste— čipstu suga ("Anthus pratensis").

Pļavu čipste— pļavas čipste.

Sarkanrīkles čipste— čipstu suga ("Anthus cervinus").

Sibīrijas čipste— čipstu suga ("Anthus gustavi").

Stepes čipste— čipstu suga ("Anthus campestris").

Ūdens čipste— čipstu suga ("Anthus spinoletta").

Zaļganā čipste— čipstu suga ("Anthus hodgsoni").

Avoti: LLVV, ZvP, LP, PnL

čipste   apv.

1. Šķipsna.

Avoti: EH

čipsteles   apv.

1. Paliekas, atliekas.

Avoti: ME

čipstēt   apv.

1. Pīkstēt, vāji čiepstēt.

2. Šķindēt, skandināt.

Avoti: EH, ME

čīpstēt   apv.

1. Čiepstēt.

Avoti: EH

čipstiens   apv.

1. Čiepstiens.

Avoti: Sin

čīpstināt   apv.

1. Panākt, ka pīkst, rada pīkstienus.

Avoti: EH

čipstiņš   apv.

1. Pļavas čipste ("Anthus pratensis").

Avoti: ME

čipstīte

1. Dem. --> čipste.

Avoti: LV93

čipsts   apv.

1. Pļavas čipste ("Anthus pratensis").

Avoti: ME

čipt   apv.; izsauk.

1. Lieto savienojumā "ne čipu, ne čapu", lai pateiktu, ka nekas nav dzirdēts.

Avoti: ME

čipu   izsauk.; parasti savienojumā "čipu, čapu".

1. Lieto, lai atdarinātu paklusu, neskaidru soļu troksni.

2. apv. Lieto, lai atdarinātu pēršanās troksni.

Avoti: LLVV, KiV

čir   izsauk.; parasti atkārtojumā.

1. Lieto, lai atdarinātu pazemas, ritmiskas putnu balss skaņas vai dažu kukaiņu radītas ritmiskas skaņas.

Avoti: LLVV, T

čira   apv.; izsauk.

1. Lieto savienojumā "čira čiri", lai atdarinātu atsevišķu putnu balss skaņas vai dažu kukaiņu radītas skaņas.

2. Lieto savienojumā "čira čura", lai atdarinātu slīpēšanas, pulēšanas, strīķēšanas skaņas.

Avoti: ME

Čira   vietv.

1. Upe Krievijā, Rostovas un Volgogradas apgabalā, Donas labā krasta pieteka, garums 360 km, sākas Donas grēdas austrumos, ietek Cimļanskas ūdenskrātuvē.

Avoti: PZT

Čirahčaja   vietv.

1. Upe Krievijas Dagestānas Republikā, Gjuļgeričajas kreisā satekupe, sākas Lielā Kaukāza Samuras grēdas ziemeļaustrumu nogāzē.

Avoti: PZT

čirai   apv.

1. Tieši; arī precīzi.

2. Tiešām, patiešām.

Avoti: KiV

čirakvi

1. Indiāņu cilts no samuki grupas, klejo Grančako (Paragvajā, Bolīvijā), arī Brazīlijā, animistiski ticējumi, daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

čiras   apv.

1. Čivināšana.

Avoti: ME

Čirčika   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Taškentas vilojatā, 141700 iedzīvotāju (2001. g.).

2. Upe Uzbekistānā, Sirdarjas labā krasta pieteka, veidojas satekot Piskomai un Čatkalai, garums 173 km (kopā ar Čatkalu - 413 km), sniegūdeņu pieplūde, izmanto enerģētikā un apūdeņošanai.

Avoti: LpA, PuA, PZT

Čirebona   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā, Javas salas ziemeļu piekrastē, Rietumjavas provincē, 296400 iedzīvotāju (2010.g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

čirgailis   apv.

1. Ķirzaka; čirgata.

Avoti: TlV

čirgālis   apv.

1. Ķirzaka; čirgata.

Avoti: TlV

čirgata   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: TlV

čirgatēns   apv.

1. Ķirzakas mazulis.

Avoti: ME

čirgats   apv.

1. Ķirzaka; čirgata.

Avoti: TlV

čiri   apv.

1. Lieto, parasti savienojumā "čira, čiri, lai atdarinātu, ritmiskas putnu balss skaņas vai dažu kukaiņu radītas skaņas.

Avoti: ME

Čirie   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cirie"), Pjemontas reģiona Turīnas provincē, 18500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

čirīgi   apv.

1. Tiešām, patiešām.

Avoti: KiV

čirīgs   apv.

1. Patiess.

Avoti: KiV

čirigvani

1. Indiāņu cilts Dienvidamerikā, pieder pie tupogvaranu dienvidu zara - gvaraniem, runā tupogvaranu saimes gvarani valodā, gk. animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

čiriks   žarg.

1. Desmit rubļu vai latu; attiecīgā naudas zīme.

2. Desmitnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čirināt   apv.

1. Čivināt.

Avoti: ViV

Čirisans   vietv.

1. Čirisana kalns - augstākā virsotne Korejas pussalā ("Chiri-san"), augstums - 1915 m, ietilpst Sobeksana grēdā Austrumkorejas kalnu dienvidaustrumu atzarā Dienvidkorejā.

Avoti: PZT, LpA

Čirivelja   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Chirivella"), Valensijas apgabala Valensijas provincē, 30400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

čirk   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu griezes balss skaņas.

Avoti: ĒiV

čirk   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu slaukšanas troksni, kas rodas, pienam tekot slaucenē, parasti īsām, spēcīgām strūklām.

Avoti: ĒiV

čirka   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumā (arī "čirks, čirku"), lai atdarinātu govs slaukšanas skaņas.

Avoti: ME

čirka   apv.

1. Neliels daudzums.

2. Meitene ar cirtainiem matiem.

3. Samezglojums, savijums grodi savērptā dzijā.

4. sar. Mazs bērns; meitene; puika.

Avoti: ĒiV, ViV, SLG

čirkains   žarg.

1. Sprogains, cirtains.

Avoti: SLG

čirkala   apv.

1. Strūkla, čērkstele 2.

Avoti: ME

čirkalkas   žarg.

1. Sērkociņi.

Avoti: KZ

čirkalki   žarg.

1. Sērkociņi.

Avoti: KZ

čirkanuķ   žarg.

1. Rakstīt.

Avoti: KZ

čirkas   apv.

1. Vienkopus savākti kunkuļi.

Avoti: ME, VeAT

Čirkas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

čirkāt   žarg.

1. Rakstīt.

2. Cirtot; sprogot.

Avoti: SLG

čirkata   apv.

1. Čērkstele 2.

Avoti: EH

čirkāties   apv.

1. Veidoties samezglojumam, savijumam (grodi savērptā dzijā).

Avoti: ViV

čirkināt   apv.

1. Čirkatām slaukt (govi).

Avoti: EH

čirkiņa   apv.

1. Čērkstele 2.

Avoti: EH

čirks   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu paīsu griezīgu troksni.

Avoti: LLVV

čirkse   apv.

1. Cirslis.

Avoti: EH

čirksta   apv.

1. Grodi savērptas dzijas samezglojums.

Avoti: ĒiV

čirkstains   apv.

1. Cirtains, sprogains.

Avoti: ViV

čirkstala   apv.

1. Čērkstele 2.

Avoti: EH

čirkstans   apv.

1. Čirkstains.

Avoti: EH

čirkstas   apv.

1. Skaņas, kas rodas cepot gaļu vai beržoties cietiem priekšmetiem.

Avoti: EH

čirkste   apv.

1. Īsa strūkla, piemēram, slaucot.

Avoti: ME

čirkste   apv.

1. Kaulu sāpes, kaulu reimatisms; dzirkste.

Avoti: ME

čirkstele   apv.

1. Čērkstele 2.

Avoti: EH

čirkstelis   apv.

1. Tāds, kas runā aizsmakušā, ķērkstošā balsī.

Avoti: EH

čirksteļains   apv.

1. Cirtains, sprogains.

Avoti: ME

čirkstēt   parasti 3. pers., čirkst, pag. čirkstēja; intrans.

1. Radīt griezīgu, parasti paskarbu, troksni (piemēram, par to, kas beržas gar ko); atskanēt šādam troksnim.

2. Radīt raksturīgas pazemas balss skaņas (par putniem).

Avoti: LLVV

čirkstēt   apv.

1. Griezties 1.

Avoti: ME, VeAT

čirkstiens   apv.

1. Skaņa, kas rodas slaucot pienu.

Avoti: ME

čirkstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) atkārtoti čirkst (1).

2. intrans.; parasti 3. pers. Čirkstēt (2).

// trans.

Avoti: LLVV

čirkstināt   apv.

1. Panākt, būt pa cēloni, ka cirtojas.

Avoti: EH

čirkstine   apv.

1. Plaisa, ieskrambājums (sienā).

Avoti: EH

čirkstis   apv.

1. Čivināšana.

Avoti: ME

čirkstīt   apv.

1. Dzirksteļot, dzirkstīt.

Avoti: ME

čirkstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> čirkstēt (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> čirkstēt (2).

Avoti: LLVV

čirkstoties   apv.

1. Veidoties samezglojumam, savijumam (grodi savērptā dzijā).

Avoti: ViV

čirksts   apv.

1. Loka, matu cirta.

Avoti: EH

čirkstuns   apv.

1. Kāda nezāle, kas sastopama dārzos.

Avoti: EH

čirkšēt   apv.

1. Čirkstēt 1(2).

Avoti: EH

čirkšināt   apv.

1. Čirkstēt 1.

Avoti: EH

čirkšķis   apv.

1. Žubīte ("Fringilla coelebs").

Avoti: EH

čirkulis   apv.

1. Panīcis, slikti barots sivēns.

Avoti: ME

Čirkys   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Čirkas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Čiro   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ciro"), Kalabrijas reģiona Krotones provincē, 3100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Čiro Marina - pilsēta Itālijā ("Ciro Marina"), Kalabrijas reģiona Krotones provincē, 15100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

čiroki

1. Ziemeļamerikas indiāņu cilts, 1838.-1839. g. lielākā cilts daļa bija spiesta pārcelties uz "indiāņu teritoriju" Oklahomā.

Avoti: LEV

čīru   apv.; izsauk.

1. Lieto savienojumā "čīru, čūru", lai aprakstītu skaņu, kas rodas ielejot alu.

Avoti: ME

čirpa   apv.

1. Sīks gaļas gabals.

Avoti: MiV

Čirpana   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Čirpan"), Stara Zagoras apgabalā, 16500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

čirpatiņas   apv.

1. Kaut kā atliekas, paliekas, drumslas.

2. Ēdiens, kas satur izkausētas taukas gaļas pārpalikumus pēc tauku noliešanas.

Avoti: NeV

čirpstēt   parasti 3. pers., čirpst, pag. čirpstēja; intrans.

1. Čirkstēt (2).

Avoti: LLVV

čirpstīgs   apv.

1. Tāds, kas čirpst, čirpstina.

Avoti: EH

čirpstināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.

1. Čirkstēt (2).

Avoti: LLVV

čirpstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> čirpstēt; čirkstoņa (2).

Avoti: LLVV

čirpt   apv.

1. Sasalt.

Avoti: EH

čirpuļi   apv.

1. Kausētu tauku atlikumi.

Avoti: ME

čirs   zool.

1. Zivju klases lašveidīgo kārtas sīgu dzimtas suga ("Coregonus nasus"), 1960. gados it kā ielaista dažās Latvijas ūdenskrātuvēs, bet iedzīvošanās nav zināma.

Avoti: LD, Wi

čirstaklis   apv.

1. Virs galvgaļa pagarināti gultas stabiņi, starp kuriem piestiprināta kārts drēbju pakāršanai.

Avoti: KV

Čirvinīki   vietv.

1. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Červoniki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Čirvolnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

Avoti: LC

Čirvoļnīki   vietv.

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Čirvolnieki" nosaukuma variants.

2. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Červoniki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

čirzgalis   apv.

1. Ķirzaka ("Lacerta").

Avoti: EH

čisciki   apv.; hip.

1. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: Aug2

čiskas   apv.

1. Izķidātas zivju iekšas.

Avoti: EH

čišķele   apv.

1. Dem. --> ciska (nicīgi).

Avoti: EH

čisķiķ   žarg.

1. Zagt no kabatām.

Avoti: KZ

čisla   apv.

1. Datums.

Avoti: KiV

čīsla   apv.

1. Zaraina vieta vai saaugums malkas pagalē, kas traucē to saskaldīt.

2. Tauku lēna.

Avoti: ME

čīslains   apv.

1. Šķiedrains.

Avoti: EH

Čisnedije   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Sibiu žudecā, 14300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

čisnīt   apv.

1. Labi pacienāt.

Avoti: ME

čista   žarg.

1. Noteikti; droši.

2. Tīri; tikai.

3. Kārtībā; labi.

Avoti: SLG

čistaki   apv.; hip.

1. Efeju sētložņa ("Glechoma hederaceae").

2. Meža sprigane ("Impatiens noli-tangere").

Avoti: Aug2

Čisterna   vietv.

1. Čisterna di Latīna - pilsēta Itālijā ("Cisterna di Latina"), Lacio reģiona Latīnas provincē, 36000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Čisternīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cisternino"), Apūlijas reģiona Brindizi provincē, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

čistidzieši

1. Alūksnes novada Pededzes pagasta apdzīvotās vietas "Čistigi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Čistigi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Pededzes pagastā.

Avoti: LC

čistigieši

1. Alūksnes novada Pededzes pagasta apdzīvotās vietas "Čistigi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

čistije   žarg.

1. Skaidra nauda.

Avoti: KZ

čistīt   žarg.

1. Tīrīt.

Avoti: SLG

Čistjakova   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Tasejevas kreisā krasta pieteka.

2. Toreza - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums līdz 1964. g.

Avoti: Wi

čistogans   žarg.

1. Skaidra nauda.

Avoti: KZ

Čistopole   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikā, 61100 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1781. g.

Avoti: Wi

čit   mit.

1. Ezoterismā apziņa, drīzāk gan tukša apziņa, jebkuru specifisku zināšanu trūykums.

Avoti: SG

čita   mit.

1. Ezoterismā zemākais saprāts.

Avoti: SG

Čita   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Aizbaikāla novadā, 335800 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1851. g.

2. Upe Krievijā, Aizbaikāla novadā, Ingodas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi, PZT

Čita   vietv.

1. Čita della Pjēva - pilsēta Itālijā ("Citta della Pieve"), Umbrijas reģiona Perudžas provincē, 7800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Čita di Castello - pilsēta Itālijā ("Citta di Castello"), Umbrijas reģiona Perudžas provincē, 40000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Čita Ssntandželo - pilsēta Itālijā ("Citta Sant'Angelo"), Abruco reģiona Peskāras provincē, 14600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Čitadella   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cittadella"), Venēcijas reģiona Padujas provincē, 20100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Čitagonga   vietv.

1. Pilsēta Bangladešas dienvidaustrumos (angļu val. "Chittagong"), apgabala centrs, jūras osta Karnapuli krastā, 15 km no Bengālijas līča, 3,9 mlj iedzīvotāju (2007. g.); Čatagāma.

Avoti: LģE

čitaks   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

Čitimukulu   mit.

1. Zambijas bembu valsts dibinātājs un pirmais valdnieks.

Avoti: PmV

Čitluka   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Čitluk"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Hercegovinas-Neretvas kantonā, 18600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čitonga

1. Viena no bantu saimes centrālās grupas valodām, kurā runā tongi Zambijas dienvidos un Zimbabves ziemeļrietumos.

Avoti: PZT

čitraka

1. Hinduistu sektas zīme uz pieres, kas tās nēsātājam ik dienas jāatjauno.

Avoti: SV08

čitralieši

1. Tauta, dzīvo Pakistānas ziemeļos, valoda pieder pie indoeiropiešu saimes dardu grupas, reliģija - islāms (gk. ismailītu sekta).

Avoti: PZT

Čitre   vietv.

1. Pilsēta Panamas Republikā, Erreras provincas administratīvais centrs, 7700 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

čitrīnija

1. Skaistas sievietes apzīmējums indiešu literatūrā.

Avoti: PL

čits   apv.

1. Siltuma mūris, kas veido plīts aizmugurējo (augstāko) sienu.

Avoti: KiV

Čitunviza   vietv.

1. Pilsēta Zimbabvē, Harares piepilsēta, 274900 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

čitvjorka   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čitvjorkins   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čitvorka   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čiu   žarg.

1. Lieto sasveicinoties un atvadoties.

Avoti: SLG

Čiučiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Lauderu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

Avoti: LC

čiukstēt   parasti 3. pers., čiukst, pag. čiukstēja; intrans.; reti.

1. Čiepstēt.

2. Radīt īslaicīgu, smalku troksni, saskaroties ar ko (par lodēm).

Avoti: LLVV

čiukstīgs   apv.

1. Tāds, kas čiukst.

Avoti: ĒiV

čiukšēt   apv.

1. Čiukstēt, čiepstēt.

Avoti: EH

čiuļi   -u, v., dsk.; apv.

1. Latvijas citu novadu iedzīvotāji pretstatā latgaliešiem.

Avoti: MLVV

Čiužuli   vietv.

1. Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Čivžuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Čiužuļi   vietv.

1. Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Čivžuļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

čiv   izsauk.; parasti atkārtojumā.

1. Lieto, lai atdarinātu īsas, pasīkas, parasti ritmiskas, putnu balss skaņas.

Avoti: LLVV, T

čiva   apv.

1. Tāds, kas mīl kā putns čivināt.

Avoti: NeV

čivarēt   apv.

1. Čivināt.

Avoti: ME

čivava

1. Suņu šķirne (angļu val. "Chihuahua"), ļoti mazs īsspalvains sunītis; dzimtene - Meksika.

Avoti: PL, EpV

Čivava   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Chihuahua"), pavalsts administratīvais centrs 1423 m vjl., 748500 iedzīvotāju (2005. g.), universitāte (dib. 1954. g.).

2. Pavalsts Meksikā - Brīvā un Suverēnā Čivavas Valsts ("Chihuahua" / "Estado Libre y Soberano de Chihuahua"), platība - 247487 kvadrātkilometri, 3241400 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

čivčieši

1. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Čivčieši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Čivčiši   vietv.

1. Zilupes novada Lauderu pagasta apdzīvotās vietas "Čiučiši" kļūdains nosaukuma variants.

2. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Čiučiši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

čivčiši

1. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Čivčiši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

čivenda

1. Valoda, pieder pie bantu saimes dienvidaustrumu grupas, tajā runā bavendi tauta, kas dzīvo Āfrikas dienvidu daļā abos Limpopo vidusteces krastos.

Avoti: PZT

čivene   žarg.

1. Košļājamā gumija.

Avoti: SLG

Čividāle   vietv.

1. Čividāle del Friuli - pilsēta Itālijā ("Cividale del Friuli"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Udīnes provincē, 11400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

čiviens   apv.

1. Īslaicīga, vienreizēja skaņa, kas rodas čivinot.

Avoti: ĒiV

čiviēts   novec.

1. Ševiots.

Avoti: Ang

čivināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Radīt īsas, pasīkas, parasti ritmiskas, balss skaņas (par putniem).

// pārn. Priecīgi, bezbēdīgi runāt, pļāpāt (parasti par bērniem, sievietēm).

// trans.

Avoti: LLVV

čīvināt   apv.

1. Čivināt.

Avoti: EH

čivināties   apv.

1. Ilgstoši, intensīvi čivināt.

Avoti: ĒiV

čivinēt   apv.

1. Čivināt.

Avoti: EH

čīviste   apv.

1. Ķīvīte.

Avoti: EH

Čivita   vietv.

1. Čivita Kastellāna - pilsēta Itālijā ("Civita Castellana"), Lacio reģiona Viterbo provincē, 16500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Čivitanova   vietv.

1. Čivitanova Marke - pilsēta Itālijā ("Civitanova Marche"), Markes reģiona Mačeratas provincē, 40500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Čivitavečija   vietv.

1. Čivitavekija - pilsēta Itālijā.

Avoti: Wi

Čivitavekija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Civitavecchia"), Lacio reģiona Romas provincē, 51400 iedzīvotāju (2014. g.), Romas priekšosta Tirēnu jūras krastā.

Avoti: Wi, LpA

Čivitella   vietv.

1. Čivitella del Tronto - pilsēta Itālijā ("Civitella del Tronto"), Abruco reģiona Terāmo provincē, 5300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Čivitella Roveto - pilsēta Itālijā ("Civitella Roveto"), Abruco reģiona L'Akvilas provincē, 3300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

čivjets   novec.

1. Ševiots - vilnas uzvalku audums.

Avoti: Ang

čivjots   novec.

1. Ševiots.

Avoti: Ang

čivlis   apv.

1. Nievājošs nelatgaļu nosaukums, ko lieto Latgales pamatiedzīvotāji pretstatā vārdam "čangalis".

2. Nepiederīgs kādai sabiedrības kārtai (piem., nekatolis, Latgalē).

Čivrila   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Denzili ilā, 18100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čivulis   apv.

1. Čivulītis.

Avoti: EH

čivulītis   apv.

1. Tāds, kam ir smalka balss, kas runājot it kā čivina.

2. Mīļākais.

Avoti: ME

čivuļot   apv.

1. Čivināt.

Avoti: Sin

čivžulieši

1. Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Čivžuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Čivžuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

čīz   žarg.

1. Saka, mudinot smaidīt (parasti fotografēšanas laikā).

Avoti: SLG

čīzburgers

1. Gaļas hamburgers ar siera šķēli.

Avoti: SV99

čizelis

1. Smags kultivators augsnes dziļirdināšanai.

Avoti: SV69

čizmis   apv., hip.

1. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2

čizna   apv., hip.

1. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2

čiznis   apv., hip.

1. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2

čiža   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumā, attēlojot braukšanu ar zirgu, imitējot zirga soļus sniegā.

Avoti: ME

Čižapka   vietv.

1. Upe Krievijā, Rietumsibīrijas līdzenumā, Vasjuganas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

čīžāt   apv.

1. Uzrūgt, rūgstot izplesties (par alu).

Avoti: ME

Čiževa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 2600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1738.-1870. g. un kopš 2011. g.

Avoti: Wi

Čižiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

čižiks   apv.

1. Klaidonis.

2. žarg. Mazs puika.

Avoti: ViV, SLG

čižināt   apv.

1. Skaņu verbs, cāļu saimes radīto balss skaņu aprakstam.

Avoti: EH

čižma   apv., hip.

1. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2

čižmi   apv., hip.

1. Parastais biškrēsliņš ("Tanacetum vulgare").

Avoti: Aug2

čja   rel.

1. Ķīniešu domāšanas, filozofijas skolas.

Avoti: R1

čjao   rel.

1. Ķīniešu valodā - mācība, reliģija.

Avoti: R1

Čjapasa   vietv.

1. Meksikas pavalsts - Brīvā un Suverēnā Čjapasas Valsts ("Chiapas" / "Estado Libre y Soberano de Chihuahua"), atrodas valsts dienvidos, administratīvais centrs - Tustlagutjerresa, platība - 73681 kvadrātkilometrs, 4293500 iedzīvotāju (2005. g.).

Čjapasas Sjerramadre— kalnu grēda Kordiljeros ("Sierra Madre de Chiapas"), Klusā okeāna piekrastē, Meksikas dienvidaustrumos, augstums līdz 4092 m.

Avoti: PZT, PuA

Čkalova   vietv.

1. Orenburga - pilsētas nosaukums 1938.-1957. g.

Avoti: PZT

Čkalovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabalā, osta Gorkijas ūdenskrātuves krastā, 11900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Člopa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 2400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1245. g.

Avoti: Wi

Čluhova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 14600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1348. g.

Avoti: LpA, Wi

Čļ   saīs.

1. Čeļabinska (sporta informācijā).

Avoti: i1

čļens   žarg., iron.

1. Biedrs; loceklis.

Avoti: SLG

čmirjs   žarg.

1. Dzērājs.

Avoti: KZ

čmo   žarg.

1. Netīrs cilvēks, kas ložņā pa izgāztuvēm.

Avoti: KZ

Čo   vietv.

1. Čo Oju - virsotne Lielo Himalaju centrālajā daļā (angļu val. "Cho Oyu"), uz Ķīnas un Nepālas robežas, 6 augstākā pasaules virsotne - 8201 m; Čooja.

Avoti: LģE

Čobanlara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Atjonkarahisaras ilā, 9000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čobele   apv.

1. Tūta no koka mizas ogu lasīšanai.

Avoti: ME

čobele   apv.

1. Maza, veca celtne.

Avoti: KiV

čoblaka   apv., niev.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs cilvēks (nekārtīgi ģērbies, ar neglītiem, netīriem apaviem - čabām); čablaka.

Avoti: ViV

čoblaks   apv.

1. niev. Nekārtīgs, nevīžīgs cilvēks (nekārtīgi ģērbies, ar neglītiem, netīriem apaviem - čabām); čablaka.

2. Vecs, izplūdis zābaks.

Avoti: ViV, EH

čocis   apv.

1. Maza bērna dibens.

Avoti: EH

čoča   apv.

1. Cilvēks, kas lēni, neveikli kustas.

Avoti: ViV

čočas   apv.

1. Pastalas.

Avoti: EH

čočele   apv.

1. Grozs.

Avoti: ME

čočene   žarg.

1. Košļājamā gumija.

Avoti: SLG

čočerains   apv.

1. Krokains.

Avoti: ME

čočēt   apv.

1. Lāpīt.

2. Pīt (grozu); labot (vecu pīto žogu).

Avoti: ME

čočīna   apv.

1. Netīrīga veca sieviete, kas nestrādā.

Avoti: EH

čočiņa   apv.

1. Dem. --> čočis 2.

Avoti: ME

čočis   apv.

1. Pīts grozs.

2. Ratu kulba, ratu kurvis.

3. Neliels trauciņš; koka mizas kārbiņa; ķocis.

Avoti: KV, TlV

čočis   apv.

1. Glemežvāks.

Avoti: ME

Čočoļugjuna   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Ožoginas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Čodarāni   vietv.

1. Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Čodorāni" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Čodorāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Blontu pagastā.

Avoti: LC

čods   mit.

1. Pašiesvētīšanās rituāls dažās Tibetas budisma skolās, kas norisinās kapos vai citā vientuļā vietā.

Avoti: MrJ

Čogara   vietv.

1. Upe Krievijas Habarovskas novadā, Udas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Čogori   vietv.

1. Augstākā virsotne Karakorumā (angļu val. "Chogori"), uz Ķīnas un Pakistānas robežas, augstums - 8611 m (otra augstākā virsotne pasaulē); Godvina Ostena kalns ("Godwin Austen"); K-2.

Avoti: LģE

čoha   žarg.

1. Sajēga, izpratne.

Avoti: SLG

čohnīt   žarg.

1. Sajēgt, izprast.

Avoti: SLG

čohs

1. Sīka monēta ar kvadrātveida caurumu vidū; tā bija apgrozībā Ķīnas ziemeļrietumu provincēs līdz otrajam pasaules karam.

2. žarg. Cietums.

Avoti: LLVV

Čoibalsana   vietv.

1. Pilsēta Mongolijā ("Čojbalsan"), Austrumu aimaka administratīvais centrs, 41700 iedzīvotāju (2000. g.); Sanbeise - līdz 1921. g.; Bajantumena - 1921.-1941. g.

Avoti: LpA, PuA, PZT

čoinīgs   žarg.

1. Jauks, ļoti labs.

Avoti: SLG

čoins   žarg.

1. Jauks, ļoti labs.

Avoti: SLG

čoiss   žarg.

1. Izvēle.

Avoti: SLG

čok   izsauk.; parasti atkārtojumā.

1. trans. Lieto, lai atdarinātu dažiem dzīvniekiem (parasti vāverei) raksturīgas aprautas balss skaņas.

Avoti: LLVV, T

čoka

1. apv. Nekārtīgs, netīrīgs cilvēks.

2. apv. Netīrs, notašķīts caurums.

3. sar. Cietums.

Avoti: ViV, EH, SLG

čoka   apv.

1. Vīrieša dzimumorgāns.

Avoti: ME

čoka   apv.

1. Joks, brīnums.

Avoti: ME

Čoka   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Vojvodinas Ziemeļbanatas apgabalā, 4000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

čokāli   žarg., parasti dsk.

1. Acis.

Avoti: SLG

čokāls   žarg.

1. Ļoti labs.

Avoti: SLG

čokāns   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

čokarains   apv.

1. Sprogains, cirtains, samezglojies, sarāvies, savilcies, kruzuļots.

Avoti: ME

čokarāties   apv.

1. Sacirtoties, samudžināties, veidot mudžekli.

Avoti: ME

čokarēt   apv.

1. Bikstīt, rušīnāt, rakņāt.

Avoti: ViV

čokariski   apv.

1. Sarāvies, sagubis.

Avoti: ME

čokars   apv.

1. Režģis, pinka, ieloks.

2. Neveikls tūļīgs cilvēks.

3. Egles čiekurs.

Avoti: KV, ME

čokāt   apv.

1. Bikstīt, rušināt, rakņāt (parasti, ko meklējot).

2. Bakstot ar kādu rīku, virzīt (kur iekšā).

Avoti: ĒiV

čokāties   apv.

1. Lēni darīt (parasti ko nenozīmīgu).

2. Bakstīties, rakņāties; grūstīties.

Avoti: ĒiV, ViV

čokers

1. Cilpenis - palīgierīce baļķu vilkšanai mežcirtēs.

Avoti: Ang

čokert   apv.

1. Čakarēt, durstīt.

Avoti: EH

čoki   jūrn.

1. Taisnstūraini koka kluči vai stutes, uz kuriem krastā balstās jahtas ķīlis.

Avoti: JūVM

čoklits   žarg.

1. Šokolāde.

Avoti: SLG

čoknīt   žarg.

1. Sajēgt, izprast.

Avoti: SLG

čoknīties   žarg.

1. Atcerēties, saprast, apjēgt.

2. Jukt prātā.

Avoti: SLG

čoknīts   sar.

1. Jucis; jocīgs.

Avoti: SLG

čoko

1. Indiāņu cilts no karibu cilšu grupas, kas dzīvo Dienvidamerikā tropu mežu un savannu zonā, uz ziemeļiem no Amazones.

Avoti: PZT

čoks   -a, v.

1. Sašaurinājums medību bises stobra galā.

Stiprs čoks— sašaurinājums stobra kanāla galā līdz 1,25 mm.

2. Gaisa vārsts karburatorā; šī vārsta vadības poga.

3. Koka paliktnis laivas novietošanai.

4. žarg. Tapas veida detaļa (dažādiem mehānismiem).

5. sar. Cietums; apcietinājums.

6. žarg. Labs.

Avoti: LLVV, SLG, KiV

čokstere   apv.

1. Grumbains, krokains.

Avoti: EH

čokstere   apv.

1. Pikta sieviete.

Avoti: EH

čoksterēties   apv.

1. Kļūt krunkainam.

Avoti: EH

čoksteris   apv.

1. Egles čiekurs.

Avoti: ME

čokstēt   apv.

1. Čukstēt.

Avoti: EH

čokstināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.

1. Radīt raksturīgas aprautas balss skaņas (parasti par vāveri).

// trans.; pareti.

Avoti: LLVV

čokstirē   apv.

1. Čokurā.

Avoti: EH

čokstīties   apv.

1. Tūļāties.

Avoti: EH

čoksts   apv.

1. Pakaļa.

2. Sprauga starp ciskām, dibens.

3. Neliela istaba.

Avoti: ME, NeV, EH

Čoktals   vietv.

1. Augstākā virsotne Kungejalatava kalnu grēdā Ziemeļtjanšanā, augstums - 4770 m.

Avoti: PZT

čoktavi

1. Indiāņu cilts (muskogu grupā), dzīvo ASV, Oklahomas štatā, valoda pieder pie hokosiu saimes.

Avoti: PZT

čoktavs

1. Čoktavu zirgs - zirgu šķirne, ko 17. gs. izveidoja Amerikas indiāņu ciltis krustojot dažādu šķirņu spāņu zirgus.

Avoti: NGL-18-98

čokurains   -ais; s. -a, -ā;

1. Sarāvies, savilcies; krokains, grumbains, krunkains; nelīdzens.

Avoti: LLVV

čokurainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> čokurains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

čokuris   apv.

1. Režģis, pinka, ieloks.

Avoti: EH

čokuroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Kļūt nelīdzenam, grumbuļainam; sarauties, savilkties (piemēram, no karstuma); krokoties, grumboties (piemēram, par ādu, drēbi).

Avoti: LLVV

čokurs   -a, v.

1. parasti vsk. lok., retāk dsk. lok., apst. nozīmē. Grumbās; arī krokās.

// pārn. Tā, it kā kāda ķermeņa daļa būtu savilkta (aiz asām sāpēm vai bada).

2. Mudžeklī, pikā, mezglā.

3. pareti. Čemurs (3).

4. Čukurs.

5. apv. Egles čiekurs.

Avoti: LLVV, ME

čol   žarg.

1. Skat!

Avoti: SLG

čola   apv.

1. Bullis.

Avoti: ME

čola   apv.

1. Vecs vīrietis, omulīgs sarunu uzturētājs.

Avoti: ME

čola   apv.

1. Maza sekli peldoša vienkoča laiviņa.

Avoti: LE

čolanka   apv.

1. Atspole.

Avoti: KnG

čolāt   apv.

1. Omulīgi sarunāties.

Avoti: ME

čole   apv.

1. Vienkoča laiva.

Avoti: TlV

Čolēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Avoti: LC

čolēt   žarg.

1. Glūnēt; lūrēt.

Avoti: SLG

čoliņa   apv.

1. Vienkocis, laiviņa no izdobta koka.

Avoti: EH

čolka

1. apv. Neliela upīte, strauts.

2. apv. Negaršīgs, šķidrs (nereti no dažādiem pārpalikumiem salaistīts) ēdiens, arī dzēriens.

3. sar. Mati uz pieres (frizūras elements).

4. sar. Netīkama meitene.

Avoti: EH, ĒiV, SLG

čolkāties   apv.

1. Lēni, gausi (ko) darīt; rīkoties, kārtoties, veicot (sīkus) saimniecības darbus.

Avoti: ZrvI

čolla   apv.

1. Bezgaumīgi tērpta persona.

2. Netīrīgs, neglīts cilvēks.

Avoti: EH

čollas   apv.

1. Negaršīgs, šķidrs (nereti no dažādiem pārpalikumiem salaistīts) ēdiens, arī dzēriens.

Avoti: ZrvI

čollāt   apv.

1. Nekārtīgi, ar niecīgām sekmēm strādāt.

Avoti: ZrvI

čollāties   apv.

1. Lēni, gausi (ko) darīt; rīkoties, kārtoties, veicot (sīkus) saimniecības darbus.

Avoti: ĒiV

čollīgs   apv.

1. Tāds, kas čollājas.

Avoti: ĒiV

čolmugra   med.

1. Dienvidāzijas koka "Taraktogenos kurzii" sēklas, no kurām iegūst eļļu lepras ārstēšanai.

Čolmugras skābe— piesātināta taukskābe čolmugras eļļā.

Avoti: TM

Čoloma   vietv.

1. Pilsēta Hondurasā ("Choloma"), Kortesas departamentā, 243000 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

čolpāt   apv.

1. Bradāt (pa ūdeni).

Avoti: EH

Čolponata   vietv.

1. Pilsēta Kirgizstānā, Isikula apgabalā, piestātne Isikula ziemeļu krastā, 10500 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PZT, Wi

Čoluteka   vietv.

1. Pilsēta Hondurasā ("Choluteca"), departamenta administratīvais centrs, 157300 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

čoma   apv.

1. Tāds, kas strādā lēnām, vilcinādamies.

Avoti: ME

čoma   apv.

1. Apvalks, miza (graudiem).

Avoti: ViV

čomaks   sar.

1. Draugs, paziņa.

2. Puisis, zēns.

Avoti: SLG

čomāties   apv.

1. Tūļāties.

Avoti: EH

čombori   apv., hip.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

čombri   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

čomene   žarg.

1. Meitene.

2. Draudzene.

Avoti: SLG

čomerēties   apv.

1. Čomīties.

Avoti: EH

čomeris   apv.

1. Čoma.

Avoti: EH

čomīgs   žarg.

1. Draudzīgs.

Avoti: SLG

čomiks   žarg.

1. Zēns.

Avoti: SLG

čomiņš   žarg.

1. Zēns (bieži uzrunas funkcijā).

Avoti: SLG

čomisks   žarg.

1. Draudzīgs.

Avoti: SLG

čomīties   apv.

1. Lēnām, vilcinoties, tūļājoties darīt.

Avoti: ME

čomma   apv.

1. Tūļīgs, neveikls, arī nekārtīgs cilvēks.

2. Cilvēks, kas nekārtīgi, neglīti ēd.

Avoti: ViV

čommāt   apv.

1. Tūļīgi, neveikli, arī nekārtīgi (ko) darīt; nekārtīgi (ko) likt, novietot (tā, ka saburzās, saspaidās u. tml.).

2. Ēst (parasti nekārtīgi, viļājot pa muti).

Avoti: ViV

čommāties   apv.

1. Tūļīgi, neveikli, arī nekārtīgi rīkoties, darboties; tūļāties.

Avoti: ViV

čomniks   apv.

1. Trauciņš (visbiežāk metāla) šķidru zāļu dzeršanai.

Avoti: KnG

Čomolungma   vietv.

1. Everests, arī Džomolungma - Himalaju kalnu virsotne uz Ķīnas un Nepālas robežas (tibetiešu val. "Chomolungma"), augstākā virsotne pasaulē - 8848 m.

Avoti: PZT

čomoties   žarg., iron.

1. Biedroties; būt draudzīgās attiecībās.

Avoti: SLG

čompi

1. Strādnieki, vilnas kārsēji, kas 1378. g. Florencē sacēlās pret tirgotājiem, bagātiem meistariem utt.; centās panākt uzņemšanu cunftēs un politiskās tiesības.

Avoti: SV69

čoms   žarg.

1. Draugs, pazīstams vīrietis.

Savs čoms— tuvs draugs; draugs, ar kuru ir īpaši familiāras attiecības.

Avoti: SLG

Čona   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā un Sahas Republikā (Jakutijā), Viļujas labā krasta pieteka, garums 802 km, ietek Viļujas ūdenskrātuvē.

Avoti: PZT

Čonburī   vietv.

1. Pilsēta Taizemē ("Chon Buri"), osta Bangkokas līča austrumu krastā, 180000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PZT, Wi

čondogjo   rel.

1. Korejā 18. gs. vidū, kā reakcija uz krietietību, nodibināta jauna reliģija.

Avoti: R1

Čondona   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), garums 606 km, sākas Polousnija skrausta ziemeļu nogāzē, tek pa Janas-Indigirkas zemieni, ietek Laptevu jūrā.

Avoti: PZT

Čondžina   vietv.; novec.

1. Čhondžina - pilsēta Korejas Tautas Demokrātiskajā Republikā (Ziemeļkorejā).

Avoti: PZT

Čondžu   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Čollapukto provinces administratīvais centrs, 633300 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Čongrāda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, tāda paša nosaukuma meģē, 16700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Meģe Ungārijas dienvidos ("Csongrad"), platība - 4263 kvadrātkilometri, 425800 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Segeda.

Avoti: LpA, PZT, Wi

čonguri

1. Gruzīnu tautas stīgu instruments.

Avoti: SV69

čongurs   apv.

1. Ogu tūta.

Avoti: EH

čoni

1. Indiāņu cilšu grupa Dienvidamerikas dienvidos, valoda veido īpašu saimi, animistiski ticējumi (ļauno garu kults), šamanisms.

Čonu arhipelāgs— atrodas Čīles arhipelāgā uz ziemeļiem no Taitao pussalas ("Archipielago de los Chonos"), kalnainas salas (augstākā virsotne - 1660 m), no kontinenta atdala Moraledas šaurums.

Avoti: PZT

čonīgs   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

Čonkas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Ilzenes pagastā.

Avoti: LC

čons

1. Monēta Ziemeļkorejā, vienāda ar 0,01 Ziemeļkorejas vonu.

2. Senāk lietota monēta Dienvidkorejā, bija vienāda ar 0,01 Dienvidkorejas vonu, nav apgrozībā.

Avoti: PnR

Čooja   vietv.; nevēl.

1. Čooju.

Avoti: LģE

Čooju   vietv.

1. Čo Oju - virsotne Lielo Himalaju centrālajā daļā (angļu val. "Cho Oyu"), uz Ķīnas un Nepālas robežas, astotā augstākā pasaules virsotne - 8201 m.

Avoti: LpA

čopa   apv.

1. Čupa.

Avoti: ME

čopa   apv.

1. Mute, sejas apakšdaļa.

Avoti: ME

čopa   apv.

1. Tūļīga sieviete, kurai neveicas darbs.

Avoti: ViV

čopa   apv.

1. Dobums, padziļinājums.

Avoti: ME

čopa   apv.

1. Zaglis.

Avoti: ME

čopa   apv.

1. Saujiņa.

Avoti: ME

Čopa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Aizkarpatu apgabalā, 9000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

čopāt   apv.

1. Lēni, neveikli iet; čāpot.

Avoti: ViV

čopāties   apv.

1. Kopoties.

Avoti: ME

čopāties   apv.

1. Lēni, gausi (ko) darīt, strādāt; tūļāties.

Avoti: ViV

Čopava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Zschopau"), Saksijas federālajā zemē, 9700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

čopene   apv.

1. Sieviete, kas uzlasa un izmanto visu, ko kāds cits ir izmetis.

Avoti: EH

čoperis

1. Motocikla tips ar pagarinātiem un paaugstinātiem stūres rokturiem.

Avoti: PL

čoperists

1. Motociklists, kas brauc ar čoperi.

Avoti: PL

čopers

1. vēst. Pats primitīvākais akmens darbarīks, ko izgatavoja, nedaudz apskaldot oli no vienas puses.

2. sar. Motocikls ar augstu stūri; čoperis.

Avoti: MkV, SLG

čopīgs   apv.

1. Gādīgs, rūpīgs.

Avoti: EH

čopiņa   apv.

1. Neliela graudu kaudze.

Avoti: ME

čopīt   apv.

1. Nošmaukt, zagt.

Avoti: EH

čopīties   apv.

1. Rūpēties, piekopties, savākties.

Avoti: EH

čopka   apv.

1. Maza kastīte.

Avoti: EH

čoplaks   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs cilvēks (nekārtīgi ģērbies, ar neglītiem, netīriem apaviem - čabām).

Avoti: ViV

čops   apv.

1. Čopīgs.

Avoti: EH

čopt   apv.

1. Zagt, nozagt.

Avoti: ME

čora   apv.

1. Neliela, šaura istaba.

2. Sakritusi būda, slikta pajumte.

3. Līmeniskā (jumta) plakņu savienojuma šķautne.

4. Trauciņš no koka mizām ogu glabāšanai.

Avoti: KV

čora   apv.

1. Rievas, ievainojuma vietas koka mizā; aizaugusi nocirsta zara vieta.

Avoti: EH

čora   apv.

1. Jumta kore.

2. Brodiņš.

Avoti: EH

Čora   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Iļimas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

čorains   apv.

1. Nelīdzens, grubuļains.

Avoti: EH

čorāt   apv.

1. Lēnām braukt.

Avoti: ME

čorba   apv.

1. Tas, kas ir irdens, čaugans, pussatrunējis.

2. Tāds, kas ir sliktas kvalitātes, sēnalains (par maizi).

3. Veci apavi (piemēram, pastalas).

Avoti: ViV

čorba   arābu val.

1. Tunisijā iecienīta zupa ar makaroniem, parasti no cāļa buljona.

Avoti: Tc

čorbadži

1. Janičāru virsnieks Osmaņu impērijā, atbilda rotas komandiera pakāpei.

2. Lauku iedzīvotāju virsslānis, turīgie zemnieki, vecākie Osmaņu impērijā, strādāja tiesu un administrācijas institūcijās, bija nodokļu ievācēji.

Avoti: LPE

čore   apv.

1. Jumta kore.

2. Nama čukurs, liektais dzirkšņu aizsargs virs pavarda.

3. Brodiņš.

4. Trauciņš no koka mizām ogu glabāšanai.

Avoti: KV, TlV

čore   apv.

1. Krāsns rieris.

Avoti: EH

čorgijs   sar.

1. Suņu šķirņu sajaukums - čivavas un korgija krustojums.

Avoti: MāV-663-54

čoriņa   apv.

1. Dūmvads.

Avoti: ME

čoriņš   apv.

1. Dūmvads, mūrītis.

2. Neliels, sīks gliemežvāks.

Avoti: KV, Sin

čoris   apv.

1. Pakaļa.

Avoti: ME

čoris   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čorīte   apv.

1. Matu pīne ap galvu.

Avoti: ME

čorīte   apv.

1. Dem. --> čore.

Avoti: EH

čorītis   apv.

1. Krāsns rieris.

Avoti: EH

čorka   apv.

1. Zvejnieku māja.

2. Palama.

3. Atteka, strautiņš, ieleja.

4. Aizaudzis dīķis, mārks.

5. Tekošs ūdens pļavā.

Avoti: ZrvI

čorkāties   apv.

1. Vienatnē un nopietni kaut ko darīt, nepievēršot uzmanību apkārtnei.

Avoti: ME

čorkstēt   apv.

1. Radīt paskarbas, pazemas balss skaņas (par putniem); čurkstēt.

Avoti: ViV

čorkšēt   apv.

1. Radīt paskarbas, pazemas balss skaņas (par putniem); čurkstēt.

Avoti: ViV

Čorlu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Tekirdāgas ilā, 235400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Čormoza   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas novadā, 3600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Čorna   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Csorna"), Ģēras-Mošonas-Beregas meģē, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Čornā   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Čornaja" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Čornaja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novadā, izveidojusies Dūkstigala muižas ("Duksztygal") teritorijā 17 km no Rēzeknes, saukta arī - Čornā, Čornuo, Dūkstigals un Rāzna, pagasta centrs.

2. Čornajas pagasts - pagasts Rēzeknes novadā Rāznas ezera ziemeļu malā, līdz 1945. g. pagasta teritorijas lielākā daļā iekļāvās bijušā Rēznas pagasta dienvidu daļā un neliela daļa (dienvidaustrumu stūris) Kaunatas pagastā, robežojas ar Griškānu, Stoļerovas, Kaunatas, Mākoņkalna, Lūznavas un Ozolaines pagstiem.

3. Zascenku Čornaja - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

4. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Zascenku Čornaja" nosaukuma variants.

5. Upe Kreivijas Arhangeļskas apgabalā, viena no Piņegas sateupēm, garums - ~40 km.

6. Upe Krievijas Ņižņijnovgorodas apgabalā, Ustas labā krasta pieteka.

Avoti: LPag, LC, LE1, LpA

čornajieši

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Čornaja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Čornī   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Čornie" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Čornie   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

Čornije   vietv.

1. Čornije Zemļi - Piekaspijas zemienes dienvidrietumu daļa starp Jergeņiem, Stavropoles augstieni, Volgas lejteci un Kaspijas jūras ziemeļrietumu krastu, Krievijas Kalmikijas Republikā, pustuksnesis, aitu ziemas ganības.

Avoti: PZT

Čornoje   vietv.

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Melnā" bijušais nosaukums.

2. Čornojes ezers - Melnezers, atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē, 128,6 m vjl., Krāslavas novada Indras pagastā, garums - 2,7 km, lielākais platums - 0,2 km, lielākais dziļums - 14 m, eitrofs ezers, aizaugums - niecīgs.

Avoti: LC, LE1

čornojieši

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Čornoje" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Čornomorska   vietv.

1. Černomorske - pilsēta Ukrainā.

Avoti: Wi

Čornomorske   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā, 59700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

Čornuo   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Čornaja" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Čoroha   vietv.

1. Čoruha - upe Turcijā un Gruzijā.

Avoti: PZT

čorrā   apv.

1. Kopā.

Avoti: EH

čors   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čort   žarg.

1. Lieto negatīvu emociju paušanai.

Čort zin, arī čort znajet— kas to lai zina; nezin cik.

Čort jevo znajet— kas to lai zina.

Avoti: SLG

čortakaza   apv.

1. Biezs kokvilnas audums.

Avoti: KiV

čortāt   apv.

1. Lamāt, bārt, pelt.

Avoti: ViV

čortāties   apv.

1. Lamāties.

Avoti: ĒiV

čortena   rel.

1. Tibetas budistu svētnīca, ko veido uz kvadrātveida pamata novietots konusveidīgs kupols ar disku tā smailē, visbiežāk celtas ceļmalās, alejās, uz lauka.

Avoti: R1

čortēt   apv.

1. Lamāt, bārt, pelt.

Avoti: ViV

čortēties   apv.

1. Lamāties.

Avoti: ĒiV

Čortkiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ternopiļas apgabalā, 29640 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Čortkova   vietv.; novec.

1. Čortkiva - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Čortoks   vietv.

1. Čortoka ezers ar apkārtējo ainavu - kompleksais dabas liegums Aglonas novada Grāveru pagastā, dibināts 1977. g., platība - 53 ha, aizsargājams sufozijas izcelsmes ezers (platība - 1,9 ha, dziļums - 17 m), ūdenī neliels sāļu daudzums, tāpēc maz ūdensaugu un ūdensdzīvnieku.

Avoti: LD

čortoties   žarg.

1. Lamāties, sūdzēties.

Avoti: Žrg

čorts   žarg.

1. Velns.

2. Cilvēks, kas izliekas par kriminālvidei piederīgu.

3. Cilvēks, kas zaudējis cieņu, nevīžīgs.

4. Iesācējs narkomāns.

5. Neziņas vai nepatikas izsauciens.

Čorts ar visu— vienalga.

Čorts ar viņu, arī čorts ar to, arī čorts sņim— saka, lai izteiktu noraidošu, arī vienaldzīgu attieksmi.

Avoti: SLG

Čoruha   vietv.

1. Upe Turcijā un Gruzijā, garums 438 km, ietek Melnajā jūrā pie Batumi, Gruzijā tikai lejteces 26 km.

Avoti: PZT

čoruks   žarg.

1. Skolas atzīme 4.

Avoti: Žrg

Čoruma   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, ila administratīvais centrs, 231100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Čorvāsa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bēkēšas meģē, 4900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

čosīt   žarg.

1. Skatīties, blenzt.

Avoti: JV

čoska   apv.

1. Apvalki, mizas (graudiem); arī graudu atkritumi, sīkie graudi.

2. Netīrīgs, nekārtīgs cilvēks.

Avoti: ViV

čoskāties   apv.

1. Slinki, nevīžīgi (ko) darīt; arī tūļīgi, gausi (ko) darīt, strādāt.

Avoti: ViV

čosnaks   apv.

1. Ķiploks.

Avoti: MalV

Čoša   vietv.

1. Čošas līcis - grīvlīcis Barenca jūras dienvidaustrumos, pie Kaņina pussalas (Krievijā), garums - 110 km, lielākais platums130 km, dziļums - līdz 55 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 4,3 m.

Avoti: LģE

čošņaks   apv.

1. Ķiploks ("Allium sativum").

Avoti: KnG

čošs   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

Čotanagpūra   vietv.

1. Plato Dekānas plakankalnes ziemeļaustrumos ("Chota Nagpur"), Indijā, vidējais augstums - 600 m, augstākā virsotne - 1366 m.

Avoti: PZT

čotāties   apv.

1. Strīdēties, kārtot kādas lietas.

Avoti: KnV

čotka   apv.

1. Suka.

2. sar. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čotka   apst.

1. Ļoti labi; lieliski, veiksmīgi.

2. Precīzi.

3. Tiešām.

Avoti: SLG, JV

čotkāls   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

čotkavāt   apv.

1. Tīrīt ar suku.

Avoti: KiV

čotko   apst.

1. Ļoti labi.

2. Precīzi.

Avoti: SLG

čotna   apst.

1. Pilnīgi.

Avoti: SLG

čoukst   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu momentānu darbību.

Avoti: KiV

čovoks   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čoza   apv.

1. Krāsns spelte; maza iere krāsns pakājē.

Avoti: EH

čozas   apv.

1. Gruži, atkritumi, drazas; arī mizas, (graudu, sēklu) apvalki u. tml.

Avoti: ViV

čozēnija

1. Vītolu dzimtas ģints ("Chosenia"), liels, ātraudzīgs, vītoliem līdzīgs koks, Austrumāzijā, 1 suga.

2. Šīs ģints suga ("Chosenia arbutifolia"), kas 20. gs. 60. gados introducēta Latvijā.

Avoti: LPE, LE1

čoža   apv.

1. Dūmvads, mūrītis drēbju kaltēšanai; iere.

2. Atvērums, sprauga virs rijas krāsns kurtuves; vieta, telpa starp šīs krāsns virsu un velvjveida segumu; spelte.

3. Sievietes dzimumorgāns (bērnu runā).

Avoti: KV, ViV, EH

čožas   žarg.

1. Saulespuķu sēkliņu čaulas.

Avoti: NeV

čožāties   apv.

1. Vilcināties, kavēties.

Avoti: EH

čožīgs   apv.

1. Tūļīgs, neveikls.

Avoti: EH

ČP   saīs.

1. Ārkārtējs notikums (krievu "črezvičainoje proisšestvije").

Črnomeļa   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Črnomelj"), Dienvidaustrumslovēnijas reģionā, 5700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

ČSFR   saīs., vēst.

1. Čehijas un Slovākijas Federatīvā Republika.

Avoti: i1

ČSR   saīs., vēst.

1. Čehoslovakijas Republika.

Avoti: TV

ČSSR   saīs., vēst.

1. Čehoslovakijas Sociālistiskā Republika.

Avoti: i1

čte   apv.

1. Šeit.

Avoti: ME

ČTK   saīs., vēst.

1. Čehoslovakijas informācijas aģentūra (čehu "Československa tiskova kancelar").

Avoti: i1

ču   apv.; izsauk.

1. Savienojumā "čū! ču!" lieto kāuzsaucienu jauniem sunīšiem, kucēniem.

Avoti: ME, VeAT

Ču   vietv.; novec.

1. Šu - upe Kirgizstānā un Kazahstānā.

2. Šu - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT, LģE

čū   apv.; izsauk.

1. Savienojumā "čū! ču!" lieto kāuzsaucienu jauniem sunīšiem, kucēniem.

Avoti: ME, VeAT

čuani

1. Bečuāni - tauta Bostvānā, DĀR un Zimbabvē.

Avoti: PZT

čuba   apv.

1. Vīstoklis, pušķis.

2. Salmu vai siena maiss gulēšanai.

3. Lopbarība.

Avoti: ME

čuba   apv.

1. Sēžamvieta, pakaļa.

Avoti: ME

čuba   apv.

1. Bļoda.

Avoti: ME

Čuba   vietv.

1. Upe Āfrikas ziemeļaustrumos (somāliešu val. "Jubba"), Etiopijā un Somālijā, garums - 1600 km (kopā ar Genali); Džūba.

Avoti: PuA, LģE

čubains   apv.

1. Tāds, kurš aplipis ar salmiem vai sienu.

Avoti: ME

čubaks   apv.

1. Gruzis, puteklis.

Avoti: ME

čūbals   apv.

1. Tūta no bērzu tāss ogu lasīšanai; čubule.

Avoti: TlV

čūbarāt   apv.

1. Rūgt.

2. Kāst.

Avoti: ME

čubas   -u, s.; tikai dsk.; apv.

1. Cisas.

Čubu maiss— cisu maiss.

Avoti: LLVV, DžP

čubasko   novec.

1. Dienvidrietumu vētras Meksikas piekrastē.

Avoti: KV

čūbāt   apv.

1. Čaukstēt, čabēt; (neveikli) iet; čabāt.

Avoti: ME

čubata   apv.

1. Veca celtne, būda.

2. Netīrs, nevīžīgs cilvēks; arī neizglītots cilvēks.

Avoti: ViV

čubatains   apv.

1. Tāds, kur ir daudz izkaltuša siena vai salmu atkritumu.

Avoti: EH

čubatas   apv.

1. Izkaltuša siena vai salmu atkritumi.

Avoti: EH

čūbāties   apv.

1. Tūļāties, vilcināties.

Avoti: EH

čube   apv.

1. Mīļvārdiņš - mans dārgais, mana dārgā.

Avoti: ME

čubele   apv.

1. Mīļvārdiņš - mans dārgais, mana dārgā; čube.

Avoti: ME

čūbele   apv.

1. Čubule - tūta no bērzu tāss ogu lasīšanai.

Avoti: VV

čubelīte   apv.

1. Mīļvārdiņš mazai meitenei.

Avoti: ME

čubenīte   apv.

1. Mīļvārdiņš - mans dārgais, mana dārgā; čube.

Avoti: ME

čuberis   apv.

1. Maza auguma cilvēks.

Avoti: ME

čubēt   apv.; hip.

1. Čumēt.

Avoti: EH

čubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Paceļot vai nolīdzinot ar rokām, darīt (piemēram, guļasvietu) mīkstāku.

Avoti: LLVV

čubināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Darīt ko, darboties, kustēties, radot čabošu troksni.

Avoti: LLVV

čubiņa   apv.

1. Mīļvārdiņš - mans dārgais, mana dārgā.

Avoti: ME

čubis   apv.

1. Paēdiens karstam vasaras laikam.

2. Pienā iedrupināts biezpiens.

Avoti: VV

čubīte   apv.

1. Mīļvārdiņš - mans dārgais, mana dārgā; čube.

Avoti: ME

čubītes   apv.

1. Pienā iedrupināts biezpiens.

2. Ēdiens no miltiem, piena, speķa, sīpoliem un sāls; arī no maizes, cukura un ūdens.

Avoti: BB, ME, KV

čubmaiss   apv.

1. Čubu maiss.

Avoti: EH

čubraks   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

čubraks   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

čubriks   žarg.

1. Muļķis.

2. Paziņa; draugs.

Avoti: SLG

čubt   apv.

1. Ķert, saķert, noķert.

Avoti: EH

Čubuka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ankaras ilā, 78000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čubukčijs   novec.

1. Turku zēns, kura uzdevums ir aizsmēķēt un padot pīpes.

Avoti: SV33

čubuks   -a, v.

1. Čibuks - pīpe ar garu kātu un mazu galviņu; pīpes galviņa; pīpes kāts.

Avoti: LLVV

čubule   apv.

1. Tūta no koka mizas ogu lasīšanai.

Avoti: ME

čubulis   apv.

1. Tūta no bērzu tāss ogu lasīšanai; čubule.

2. Somiņai līdzīgs trauciņš, kas gatavots no četrkantaina lazdas vai jauna alkšņa mizas gabala, kas gareniski vidū pārliekts uz pusēm; kurzītis.

3. Mīksta kāpostgalva.

Avoti: AB2, EH

čubulītis   apv.

1. Mīlulis.

Avoti: ME

čubuls   apv.

1. Tūta no koka mizas ogu lasīšanai; čubule.

Avoti: AB2

čūbuls   apv.

1. Tūta no koka mizas ogu lasīšanai.

Avoti: ME

čuburīgs   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs; arī kūtrs.

Avoti: ViV

čuburis   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs cilvēks.

Avoti: ViV

Čubu-Sangaku   vietv.

1. Čubu-Sangaku nacionālais parks - atrodas Japānā, Honsju salas vidienē, Hidas grēdā, platība - 1697 kvadrātkilometri, augstums - līdz 3190 m, dibināts 1934. g., skujkoku meži un alpīnās pļabas, Himalaju lāči, Japānas makaki, mežcūkas.

Avoti: PZT

Čubuta   vietv.

1. Čubutas province - Argentīnas Republikas administratīvi teritoriāla vienība ("Chubut" / "Provincia del Chubut"), administratīvais centrs - Rosona, platība - 224686 kvadrātkilometri, 470700 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Upe Argentīnā, garums 810 km, sākas Andu austrumu nogāzē, šaurā, dziļā ielejā šķērso Patagonijas plato un piekrastes zemieni, ietek Atlantijas okeānā.

Avoti: PZT, PuA

čubūzis   apv.

1. Neliela, veca, neērta telpa, celtne; būda.

Avoti: ViV

čubziks   žarg.

1. Bērns.

Avoti: JV

čuciņš   apv.

1. Ķauķis.

Avoti: ME

čuča   apv.

1. Guļa, gulēšana (bērnu valodā).

Avoti: ME

čuča   apv.

1. Krāsns rušināmais kruķis, koks.

Avoti: ME

čūča   apv.; niev.

1. Čūčele, sivēns; čūčis.

Avoti: ME

čučabīkšķis   apv.

1. Krāsns rušināmais koks.

Avoti: KV

čučabīšķis   apv.

1. Krāsns rušināmais koks.

Avoti: KV

čučakoks   apv.

1. Bigulis, kruķis.

Avoti: Sin

čučala   apv.

1. Putnubiedēklis.

2. Lēns, tūļīgs, arī netīrīgs, nevīžīgs cilvēks.

Avoti: Sin

čūčala   apv.

1. Lēns, tūļīgs, arī netīrīgs, nevīžīgs cilvēks.

2. Putnu biedēklis.

Avoti: ĒiV

čučalata   apv.

1. Nekārtīgs, nolaidīgs, neizskatīgs cilvēks.

Avoti: SiV

čūčalāties   apv.

1. Lēni, tūļīgi, arī netīrīgi, nevīžīgi ko darīt.

Avoti: ĒiV

čūčalīgs   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs; arī tūļīgs, slinks.

Avoti: ViV

čūčals   apv.

1. Kāds, kam ir netīrs un saplēsts apģērbs.

Avoti: EH

čučarags   apv.

1. Krāsns rušināmais koks.

Avoti: KV

čučargs   apv.

1. Čučarags.

Avoti: EH

čučāt   apv.

1. Čučēt.

Avoti: EH

čučela   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čūčele   apv.

1. Dem. --> cūka.

Avoti: ME

čūčelīte   apv.

1. Sivēnmāte, kurai pirmo reizi ir sivēni.

Avoti: EH

čučenieki

1. Dobeles novada Dobeles pagasta apdzīvotās vietas "Čučas" (senāk - "Čuču muiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

čučeris   apv.

1. Krāsns kruķis.

Avoti: ME

čučēt   čuču, čuči, čuč, pag. čučēju; intrans.; sar.

1. Gulēt (parasti par bērnu).

// trans.; reti

Avoti: LLVV

čučināt   apv.

1. Midzināt.

Avoti: ViV

čučiņāt   apv., mīlin.

1. Gulēt (parasti par bērnu).

Avoti: ViV

čučiņš   apv.

1. Kucēns (bērnu valodā).

Avoti: ME

čūčiņš   apv.

1. Šunelis (bērnu valodā).

Avoti: EH

čūčis   apv.; niev.

1. Cūka līdz gada vecumam, suķis.

Avoti: ME

čučka   apv.

1. Mazs suns.

2. Sivēnmāte.

Avoti: ME

čučkoks   apv.

1. Koks, miets (ogļu maisīšanai krāsnī).

Avoti: ViV

čučmeks   žarg.

1. Dienvidnieks vai aziāts.

Avoti: SLG

čučmuiža   apv.

1. Gulēšana.

Iet uz čučumuižu— iet gulēt.

Avoti: ViV

čučrags   apv.

1. Krāsns rušināmais koks.

Avoti: ME

Čūčs   vietv.

1. Aprimis vulkāns Balatona ezera Tihaņas pussalā, Ungārijā, augstums - 232 m vjl.

Avoti: PZT

ču-ču   apst.

1. Mazliet.

2. Gandrīz.

Avoti: SLG

čuču   apv.

1. Lieto, iemidzinot bērnu.

Avoti: KiV

čučukoks   apv.

1. Koks, miets (parasti ogļu maisīšanai krāsnī); dalbis.

Avoti: ĒiV

čūčuks   apv.

1. Dem. --> čūčis.

Avoti: EH

čučumuiža   apv.

1. Gulēšana; guļvieta.

Avoti: KiV

čučurbikstis   apv.

1. Krāsns kruķis.

Avoti: EH

čudaks   apv.

1. Cilvēks, kas ērmojas, joko.

Avoti: KiV

Čudarāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

Čūdarāni   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Čudarāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Čudari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

Čūdari   vietv.

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Čudari" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Čudarīne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas pagastā.

Avoti: LC

čūdarīnieši

1. Baltinavas novada apdzīvotās vietas "Čūdarīne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

čudāt   apv.

1. Gatavoties iet, braukt.

Avoti: EH

čuderēties   apv.

1. Grūstīties, drūzmēties.

Avoti: ME

čuderis   apv.

1. Kāds, kurš mēdz vadīt (darbus).

2. Spiegs, izokšķerētājs.

Avoti: EH

čūderiski   apv.

1. Atmuguriski, pa galvu, pa kaklu.

Avoti: EH

čudi

1. Somugru ciltis, kas minētas senkrievu hronikās, Novgorodas zemēs uz austrumiem no Oņegas ezera.

2. mit. Slāvu mitoloģijā - milži cilvēkēdāji, kas mita mežos un klinšu aizās un aplaupīja ceļiniekus.

Avoti: LPE

čudīt   apv.

1. Kūdīt, rīdīt.

2. Mudināt, skubināt.

3. Brīnīties.

4. Burt.

5. Ērmoties.

Avoti: ME, KnG

čūdīt   apv.

1. Dzīt, skubināt.

Avoti: EH

čūdīt   apv.

1. Brīnīties.

2. Burt.

3. Ērmoties.

Avoti: TlV

čudīties   apv.

1. Ērmoties.

Avoti: KiV

čudnai   apv.

1. Dīvaini; savādi.

Avoti: KiV

čudns   apv.

1. Dīvains; savāds.

Avoti: KiV

Čudņiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Žitomiras apgabalā, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Čudova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Novgorodas apgabalā, 15000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1937. g.

Avoti: Wi

čuds   apv.

1. Tas, kas ir komisks, jocīgs.

Avoti: KiV

Čudu   vietv.

1. Čudu ezers - Peipuss.

Avoti: PZT

čudurēties   apv.

1. Bakstīties.

Avoti: ME

čufa

1. Zemes mandele - daudzgadīgs eļļas bumbuļaugs no grīšļu dzimtas; dienvidu augs.

Avoti: LLVV

Čufutkale   vietv.

1. Viduslaiku alu pilsēta Krimā, Bahčisarajas vēstures un arheoloģijas muzeja rezervāts, sāka veidoties X-XI gs., saglabājušās klintīs izcirstas alas, mošejas un nocietinājumu drupas, ielas, tatāru mauzolejs (XV gs.) u. c. būves.

Avoti: PZT

Čugači   vietv.

1. Kalni Kordiljeros, Aļaskas dienvidos (ASV), garums ~300 km, augstākā virsotne 4016 m, mūžīgais sniegs, Beringa šļūdonis - 170 km, Kolumbijas šļūdonis - ~58 km.

Avoti: PZT

čugaisters   mit.

1. Jetija jeb sniega cilvēka nosaukums ukraiņu mitoloģijā.

Avoti: PlN-5-15

čugans   apv.

1. Čuguns.

Avoti: KnV

čugas   apv.

1. Ledus gabali, ledus sablīvējumi.

Avoti: NeV

čugnejs   apv.

1. Ķets; čuguns.

Avoti: ViV

čugiņa   apv.

1. Mīļvārdiņš cūkai.

Avoti: EH

čugiņi   apv.

1. Šaušalas, drebuļi.

Avoti: ME

Čugujeva   vietv.; novec.

1. Čuhujiva - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

čugumgals   apv.

1. Jumta kores gals; telpa, vieta (kūtī, šķūnī) pie jumta kores.

Avoti: ViV

čugums   apv.

1. Sprauga ēkas zelminī (jumtgalē), starp ārējo kabi vai spāri un lubu segumu, dūmu novadīšanai no bēniņiem.

2. Jumta kore.

Avoti: KV

čugunceplis   novec.

1. Ceplis dzelzsrūdas reducēšanai par netīru dzelzi vai čugunu.

Avoti: KV

čuguninis   apv.

1. Tāds, kas ir gatavots no čuguna.

Avoti: KiV

čuguns   -a, v.; parasti vsk.

1. Trausls dzelzs un oglekļa sakausējums; ķets.

2. žarg. Meli.

Liet čugunu— melot.

Čuguna lējējs— melis; pļāpa.

Avoti: LLVV

Čugura   vietv.

1. Upe Moldovā, Prutas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

čuguriņš   apv.

1. Neliela siena kaudze.

Avoti: EH

čuha   novec.

1. Kaukāzā vīriešu virsuzvalks, pāršķeltām piedurknēm.

Avoti: SV33

čuhaķ   žarg.

1. Bēgšana.

Avoti: KZ

Čuhloma   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kostromas apgabalā, 5100 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1381. g.

Avoti: Wi

Čuhnāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

Čuhnova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

čuhņa   žarg.

1. Province, lauki.

2. Nostūris, nomale.

3. Sīkumi, nieki.

Avoti: SLG

Čuhujiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Harkovas apgabalā, 32280 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

čuiba   apv.

1. Cilvēks, kas neveikli, neprasmīgi ko dara, strādā; muļķīgs cilvēks.

Avoti: SiV

čuibas   apv.

1. Tupeles.

2. Kaut kas mazvērtīgs.

Avoti: ME

čuibis   apv.

1. Muļķīgs cilvēks.

Avoti: EH

čuibus   apv.

1. Neizkastrēts kuilis.

Avoti: ME

čuidiņa   apv.

1. Viegls dzēriens, kā tēja.

Avoti: ME

čuidīt   apv.

1. Rīdīt (suni); cuidīt.

Avoti: MiV

čuikāt   apv.

1. Nepareizi sagriezt, griežot sabojāt.

Avoti: ME

čuilis   apv.

1. Neass nazis.

Avoti: ME

čuilīt   apv.

1. Čuinīt.

Avoti: EH

čuinis   apv.

1. Cilvēks, kas runā svešā izloksnē vai valodā.

Avoti: TlV

čuinisms   apv.

1. Izteiciens svešā izloksnē vai valodā.

čuinīt   apv.

1. Griezt ar neasu nazi.

Avoti: ME

Čuja   vietv.

1. Upe Krievijā, Altaja Republikā, Katuņas labā krasta pieteka, garums 320 km.

2. Šu upes augšteces nosaukums Krgizstānā.

3. Čujas Belki - Centrālā Altaja grēdas, kas paceļas virs sniega līnijas.

4. Čujas stepe - ieplaka Altaja dienvidaustrumos, 1750-2000 m vjl., Krievijas Altaja Republikā, garums rietumu-austrumu virzienā - ~70 km, platums - līdz 40 km, paugurains līdzenums, kalnu pļavu augsnes.

Avoti: PZT

čujāks   apv.

1. Lamuvārds vājam gara auguma cilvēkam.

Avoti: EH

čujs   žarg.

1. Sajūta, nojauta.

Čujs, ņuhs un poņa— nojauta un saprašana.

Avoti: SLG

čuk   apv.

1. Uzsauciens, bieži atkārtojumā, ko lieto saucot cūkas, piemēram, barošanas reizēs.

Avoti: ME

čuka   apv.

1. Bakstāmais koks (ar ko krāsnī ogles apjaukt).

2. Īss miets.

Avoti: EH

čuka

1. Japāņu virtuvē iecienītas jūraszāles, sauktas arī par jūras nūdelēm.

Avoti: PL

Čūka   vietv.

1. Štats Mikronēzijā, platība - 127 kvadrātkilometri, 53000 iedzīvotāju, administratīvais centrs - Moena.

Avoti: LpA, PuA

čūkala   apv.

1. Neliels daudzums kāda netīra šķidruma.

Avoti: EH

čukarēt   apv.; hip.

1. Meklēt, zaglīgi skatīties.

Avoti: ME

čukāt   apv.

1. Bikstīt, rakņāt; bakstīt.

2. Braukt; virzīties uz priekšu.

Avoti: ViV, Žrg

čukāties   apv.

1. Bakstīties, rakņāties; grūstīties.

Avoti: ViV

čukbānītis   hum.

1. Vilciens.

Avoti: Sin

čukča

1. Krievijas Tālo Austrumu vai Ziemeļu tautu piederīgais.

2. žarg. Muļķis.

Avoti: SLG

Čukčagirs   vietv.

1. Čukčagiras ezers - atrodas Krievijā, Habarosvskas novadā, 70 m vjl., platība - 366 kvadrātkilometri, dziļums - līdz 6 m, daudz augstu (līdz 60 m) mežainu salu.

Avoti: PZT

čūkčamariņš   apv.

1. Cūkčamariņš.

Avoti: EH

čūkčemeriņš   apv.

1. Cūkas deguns.

Avoti: EH

čukči   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Krievijas Čukču nacionālā apgabala pamatiedzīvotāji.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Čukču valoda— čukču-kamčatkiešu valodu saimes valoda, rakstības pamatā no 1936. g. krievu alfabēts (1931.-1936. g. - latīņu); luoravetlanu valoda.

Avoti: LLVV, LPE

čuk-čuk   žarg.

1. Tvaika lokomotīves skaņas atdarinājums.

Čuk-čuk bānītis— tvaika vilciens.

Avoti: SLG

Čukču   vietv.; nelok.

1. Čukču jūra - Ziemeļu Ledus okeāna malas jūra starp Ziemeļamerikas un Āzijas krastiem un Vrangeļa salu, ziemeļos robeža pa 200 m izobatu, platība - 595000 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 71 m, lielākais dziļums - 1256 m.

2. Čukču kalniene - vidēji augstu grēdu un masīvu sistēma Āzijas ziemeļaustrumos, Krievijā (Čukotkas autonomajā apvidū), lokveidā stiepjas Čaunas līča līdz Beringa šaurumam, garums - 700 km, vidējais augstums - 1000 m, lielākais augstums - 1887 m.

3. Čukču pussala - atroda Āzijas ziemeļaustrumu daļā, Krievijā (Čukotkas autonomajā apvidū), platība - 49000 kvadrātkilometru, apskalo Čukču jūra, Beringa šaurums, Beringa jūras Anadiras līcis.

Avoti: LģE

čukčukbānītis   hum.

1. Vilciens.

Avoti: Sin

Čukikamata   vietv.

1. Pamesta pilsēta Čīles ziemeļos ("Chuquicamata"), Atakamas tuksnesī 3000 m vjl., vara ieguves centrs; 2007. g. iedzīvotāji pārvietoti.

Avoti: PZT

čukiņa   apv.

1. Dem. --> čuka (2).

Avoti: EH

čukna   apv.

1. Tumša, netīra vieta, telpa.

2. Nekārtīgs, netīrīgs, arī neizglītots tumsonīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV, KV, SiV

čuknīt   sar.

1. Mudināt.

2. Rakņāt.

Avoti: Sin

čuknīties   apv.

1. Neveikli, lempīgi ar kaut ko nodarboties.

Avoti: EH

čukņa   žarg.

1. Nomale, attāla vieta.

Avoti: SLG

Čukņupe   vietv.

1. Kalnupe Tukuma un Engures novadā.

Avoti: LD

Čukočja   vietv.

1. Boļšaja Čukočja - upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Kolimas zemienē, garums - 758 km, ietek Austrumsibīrijas jūrā.

Avoti: PZT

Čukotka   vietv.

1. Čukotkas autonomais apvidus - Krievijas Federācijas subjekts, ietver Čukču pussalu un teritoriju uz ziemeļaustrumiem no tās, platība - 721500 kvadrātkilometru, 49500 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais centrs - Anadira.

Avoti: LģE

Čukotskijnoss   vietv.

1. Dežņova rags - tā nosaukums līdz 1879. g. - Čukču pussalas galējais austrumu punkts.

Avoti: LPE

čukra   apv.

1. Cūkas gaļas treknums.

Avoti: VV

čukris   apv.

1. Dusmīga (neapmierināta) persona.

Avoti: EH

čuks   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai apzīmētu ātru kustību.

Avoti: ME

čuks   apv.

1. Bakstāmais kociņš.

Avoti: EH

čuks   sar.

1. Vilciens.

Avoti: SLG

čuksla   apv.

1. Čuksts, sačukstēšanās.

Avoti: ME

čūksla   apv.

1. Ar sūnu klāts cinis; cūksla.

Avoti: ME

čūkslains   apv.

1. Krūmiem, brikšņiem aizaudzis.

Avoti: ME

čūkslājs   -a, v.

1. Sīkiem, bieziem krūmiem un sūnām aizaugusi, slīkšņaina vieta.

Avoti: LLVV

čūksle   apv.

1. Lēnām runājoša sieviete.

Avoti: EH

čūksliena   -as, s.; apv.

1. Čūkslājs - sīkiem, bieziem krūmiem un sūnām aizaugusi, slīkšņaina vieta.

Avoti: LLVV

čukslis   apv.

1. Ar sūnām un vītolu krūmiem apaudzis purvs.

Avoti: EH

čūkslis   apv.

1. Biezoknis, biežņa.

2. Bīstams muklājs.

3. Nomaļa vieta, kas atrodas tālu no ciemata centra.

Avoti: NeV, KnG

čūkslis   apv.

1. Uzmesta lūpa.

Čūksli uzmest— apvainoties; kļūt neapmierinātam, dusmīgam; uzmest lūpu.

Avoti: ME

čūksnājs   apv.

1. Sīkiem, bieziem krūmiem aizaugusi, slīkšņaina vieta.

Avoti: ViV

čuksnāt   apv.

1. Čuksnīt.

Avoti: EH

čūksnis   apv.

1. Nekopta, piegružota vieta; biezoknis.

2. Veca, pussagruvusi celtne; tumša, netīra vieta, telpa.

Avoti: SiV, ViV

čūksnis   apv.

1. Lielāks daudzums (piemēram, naudas); žūksnis.

Avoti: ViV

čuksnīt   apv.

1. Bakstīt, bikstīt.

Avoti: ME

čūksta   apv.

1. Mitra (aizpuvusi) pagale, kas deg tikai čūkstēdama.

2. Intīma čukstēšana.

Avoti: ME

čukstaļa   apv.

1. Kāds, kas runā čukstus.

Avoti: EH

čukste   apv.

1. Nenogatavojusies zirņu pāksts.

Avoti: ME

čukste   apv.

1. Mērce.

Avoti: EH

čukstējiens   apv.

1. Īss čuksts, čukstiens.

Avoti: EH

čūkstele   apv.

1. Sakniebtas, izstieptas lūpas.

Avoti: ME, VeAT

čukstelnieks   apv.

1. Kāds, kas mēdz runāt čukstus.

Avoti: EH

čuksteniski   apv.

1. Čukstot, čukstus runājot.

Avoti: ME

čukstēt   čukstu, čuksti, čukst, pag. čukstēju; trans.

1. Runāt bez balss saišu vibrācijas; runāt ļoti klusu.

// intrans.

// intrans. Stāstīt (par ko) ļoti klusu.

Avoti: LLVV

čūkstēt   parasti 3. pers., čūkst, pag. čūkstēja; intrans.

1. Radīt klusu, šņācošu troksni (par šķidrumu, kurš saskaras ar ko karstu); atskanēt šādam troksnim.

// pareti. Izdaloties gaisam, radīt raksturīgu vieglu, klusu skaņu (par putām, mīklu); čaukstēt.

Avoti: LLVV

čukstēties   parasti dsk., čukstamies, čukstaties, čukstas, pag. čukstējāmies; refl.

1. Sarunāties čukstus.

Avoti: LLVV

Čuksti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Alsviķu pagastā.

Avoti: LC

čukstiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> čukstēt.

Avoti: LLVV

čukstin   apv.

1. Lieto savienojumā "čukstin čukst" vārda "čukstēt" pastiprinājumam.

Avoti: ME

čukstināt   apv.

1. Sačukstēties, ilgstoši čukstēt.

Avoti: ME

čukstināt   apv.

1. Bikstīt (parasti ugunskura ogles).

Avoti: KiV

čūkstināt   apv.

1. Cepināt, radot šņācošu troksni.

Avoti: ViV

čukstins   apv.

1. Nekas; tukšs.

Avoti: ME

čukstiņš   apv.

1. Kāds, kas runā čukstus.

Avoti: EH

čūkstis   apv.

1. Tāds, kas nevar labi parunāt.

Avoti: EH

čukstiski   apv.

1. Čuksteniski.

Avoti: EH

čukstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; apv.

1. Bakstīt (1).

Avoti: LLVV

čukstīt   apv.

1. Čukstēt.

Avoti: ME

čukstīties   apv.

1. Bakstīties, durstīties.

Avoti: ViV

čūkstoņa   apv.

1. Zaru vai malkas atkritumi.

Avoti: KiV

čukstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> čukstēt.

Avoti: LLVV

čūksts   apv.

1. Sprauga starp ciskām, dibens.

Avoti: NeV

čuksts   -a, v.

1. Izteikums, kas izrunāts čukstus.

Avoti: LLVV

čuksts   apv.

1. Čūkslis.

Avoti: ME

čuksts   apv.

1. Kāds, kas mēdz čukstēt.

Avoti: EH

čūkstule   apv.

1. Čūkstele.

Avoti: EH

čūkstulīgs   apv.

1. Saviebies.

Avoti: EH

čūkstulis   apv.

1. Čūkstele.

Avoti: EH

čuksturēties   apv.

1. Čukstēties.

Avoti: ME

čukstus   apst.

1. Ļoti klusu, bez balss saišu vibrācijas (runāt).

Avoti: LLVV

čukstustulkošana   val.

1. Sinhronā tulkošana, kurā tulks sēž (vai stāv) blakusklausītājam un sinhroni čukst pārtulkoto tekstu.

Avoti: VsV

čūkšēt   apv.

1. Čukstēt.

Avoti: EH

čūkšļains   apv.

1. Čūkslains.

Avoti: EH

čukšļi   apv.

1. Biezi un nekārtīgi saauguši krūmi.

Avoti: ME

čukšņa   apv.

1. Nomale, attāla vieta.

Avoti: Sin

čukšņi   apv.

1. Biezi un nekārtīgi saauguši krūmi.

Avoti: ME

čukt   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai apzīmētu darbību, kas rada īsu čūkstošu, šņācošu skaņu.

Avoti: ME

čukuks   -a, v.

1. Čibuks.

čukumgals   apv.

1. Jumta kores gals; telpa, vieta (kūtī, šķūnī) pie jumta kores.

Avoti: ViV

čukums   apv.

1. Jumta kore; dūmu jumtiņš virs pavarda; čugums.

Avoti: LE

čukurains   apv.

1. Ķeburains.

Avoti: Sin

Čukurdža   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Hakari ilā, 8200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čukurēt   apv.

1. Jumta kori taisīt, jumt.

2. Taisīt stirpas augšdaļu.

Avoti: KV, EH

čukurēt   apv.

1. Bakstīt, bikstīt.

Avoti: ME

Čukuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

čukurgals   apv.

1. Jumta kores gals.

Avoti: EH

čukuris   apv.

1. Kūlenis.

Avoti: EH

čukuriski   apv.

1. Kūleniski.

Avoti: EH

čukurngals   apv.

1. Jumta kores gals; telpa, vieta (kūtī, šķūnī) pie jumta kores.

Avoti: ViV

čukurnis   apv.

1. Jumta kores gals; telpa, vieta (kūtī, šķūnī) pie jumta kores.

Avoti: ViV

čukurot   apv.

1. Čukurēt 1.

Avoti: EH

Čukurova   vietv.

1. Zemiene Turcijas dienvidos, starp Taura kalniem un Vidusjūru, Seihanas lejteces apvidū, augstums - 25-80 m; Kilikijas zemiene; Adanas zemiene.

Avoti: PZT

čukurs   -a, v.

1. Jumta plakņu savienojuma līmeniskā šķautne; kore.

2. apv. Saišķis, kūlis, krūms.

3. apv. Skursteņa iekšpuse, iekštelpa; dūmu lūka (jumtā).

4. apv. Izcilnis.

5. apv. Kūkums, čokurs.

6. apv. Cekuls.

Avoti: LLVV, EH

čukurs   apv.

1. Koks, ar ko sabiksta ogles krāsnī.

Avoti: EH

čukūzis   apv.

1. Neliela, veca, neērta telpa, celtne; būda; čubūzis.

Avoti: ViV

čuķ-čuķ   žarg.

1. Mazliet.

2. Gandrīz.

Avoti: SLG

čuķčuķ   žarg.

1. Mazliet.

2. Gandrīz.

Avoti: SLG

čula   apv.

1. Čaula, čaulmala, apvalks; miza; krevele.

Avoti: TlV

čūla   -as, s.

1. Bojājums (ādā, gļotādā); lēni dzīstoša, parasti strutojoša, brūce.

Čūlas slimība— hroniska slimība, kad rodas kuņģa, divpadsmitpirkstu zarnas sienu bojājumi.

2. Vīrietis, arī bērns, kurš allaž raud.

Avoti: LLVV, ME

čūla   apv.

1. Raupja šuve, vīle.

Avoti: ME

čūlaga   apv.

1. Čūksta.

2. Raudulis.

Avoti: EH

čūlains   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar čūlām pārklāts; tāds, kas čūlo (1).

Avoti: LLVV

čulans   žarg.

1. Soda izolators.

Avoti: KZ

čūlāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; intrans.

1. Čūlot (1).

2. Čūlot (2).

3. apv. Raudāt.

4. apv. Burbuļot.

5. apv. Slaukt.

Avoti: LLVV, ME, EH

čūlāties   apv.

1. Pampt, tūkt; briest.

Avoti: ME

Čulavista   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Chula Vista"), Kalifornijas štatā, 261000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

čulbilghana   rel.

1. Lamas reinkarnācijas meklēšanas sistēma: pēc valdošā lamas nāves Tibetā pa visu zemi tiek sūtīti vēstneši, lai atrastu to bērnu, kurš ir mirušā lamas reinkarnācija.

Avoti: R1

čulča   apv.

1. Susla.

Avoti: ME

čulčināt   apv.

1. Sīkiem solīšiem lēnām rikšot, čunčināt.

Avoti: ME

čuldīgs   apv.

1. Rosīgs, centīgs.

Avoti: EH

čuldīt   apv.

1. Čudīt, skubināt.

Avoti: EH

čūlēt   apv.

1. Sīki un ilgstoši līt.

Avoti: EH

čūlēties   apv.

1. Tūļīgi un neveikli sagatavoties.

Avoti: EH

čulga   -as, s.

1. Ūdeņaina tulzna.

Avoti: LLVV

čulgains   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar čulgām pārklāts.

Avoti: LLVV

čulgainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> čulgains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

čulgaiņš   apv.

1. Ar čulgām pārklāts.

Avoti: ĒiV

čulgāt   apv.

1. Tulznot, pārklāties ar tulznām.

Avoti: ME

čulgot   apv.

1. Tulznot, pārklāties ar tulznām (par ķermeņa daļām).

Avoti: NeV

Čulima   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijā, Novosibirskas apgabalā, Barabas stepē, 10000 iedzīvotāju.

2. Obas labā krasta pieteka Krievijā (Krasnojarskas novadā un Tomskas apgabalā), garums - 1799 km, veidojas satekot Belaja Ijusai un Čornaja Ijusai, kuras sākas Kuzņeckas Alatau austrumu nogāzē.

3. novec. Čulimas tatāri - čulimi.

Avoti: LģE

Čulimas-Jeņisejas   vietv.

1. Čulimas-Jeņisejas ieplaka - ieplaka Dienvidsibīrijas kalnājos, starp Kuzņeckas Alatau rietumos un Austrumsajāniem austrumos, Krievijā, Krasnojarskas novadā, augstums 200-550 m vjl., paleozoja un mezozoja nogulumieži.

Avoti: PZT

čulimi

1. Etnogrāfiska grupa, dzīvo Krievijā, Čulimas (Obas labā krasta pieteka) piekrastē, valoda pieder pie tjurku grupas, tuvu radniecīgi hakasiem.

Avoti: PZT

čulimu   ģen., nelok.

1. Čulimu valoda - altajiešu valodu saimes tjurku valodu grupas austrumu atzara uiguru-oguzu grupas valoda.

Avoti: LPE

čulināt   apv.

1. Pieskatīt, uzmanīt; arī lutināt.

Avoti: KiV

čuliņa   apv.

1. Dzēriens lopiem.

Avoti: ME

čuliņa   apv.

1. Čaula, čaulmala, apvalks; miza; krevele; čula.

Avoti: TlV

čulis   žarg.

1. Kādai sabiedrībai nepieņemams cilvēks.

Avoti: Žrg

čulis   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čūlis   apv.

1. Neizveicīgs cilvēks.

2. Nievājošs nelatgaļu nosaukums, ko lieto Latgales pamatiedzīvotāji pretstatā vārdam "čangalis".

3. Nepiederīgs kādai sabiedrības kārtai (piem., nekatolis, Latgalē).

Avoti: EH, T

čūlis   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

Čulišmana   vietv.

1. Čulišmanas grēda - atrodas Altaja ziemeļaustrumu daļā, Krievijā, Altaja Republikā, garums - ~125 km, augstums - līdz 3051 m.

2. Čulišmanas plakankalne - atrodas Altaja ziemeļaustrumu daļā, Krievijā, Altaja Republikā, garums - ~150 km, vidējais augstums 1800-2200 m, lielākais - 3148 m.

Avoti: PZT

čulītis   apv.

1. Mīļvārdiņš: mans draugs, mana mīlestība.

Avoti: ME

čulka   apv.

1. Ūdeņaina tulzna; čulga.

Avoti: KnG

čulkains   apv.

1. Tulznains, čulgains.

Avoti: ME

Čulki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

čulkieši

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Čulki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

čulkste   apv.

1. Sieviete, parasti meitene, kas runā niekus.

Avoti: MiV

Čulkstēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Klintaines pagastā.

Avoti: LC

čulkstēt   apv.

1. Runāt ko izdomātu, niekus.

Avoti: MiV

čulkstiņš   apv.

1. Kāds, kas runā niekus.

Avoti: EH

čulmaki   apv.

1. Veci, sacietējuši zābaki.

Avoti: EH

čulna   apv.

1. Apdeguma tulzna.

Avoti: ME

čūlot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Ilgi nedzīt; būt tādam, no kura sūcas limfa, asinis (par ievainojumu, ievainotu ķermeņa daļu).

2. Izdalot mitrumu, slikti degt (par mitru malku).

Avoti: LLVV

čulpt   apv.

1. Zīdīt, zīst.

2. Sūkt.

Avoti: ME

čultri   novec.

1. Svētceļotāju halle Indijas jaunbrahmaņu arhitektūrā.

Avoti: KV

čuļča   apv.

1. Tabakas atkritumi, kas sakrājušies pīpes apakšā un caurulē.

Avoti: ME

Čuļima   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Novosibirskas apgabalā, 11300 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1947. g.

Avoti: Wi

čuļļa   apv.

1. Netīrīgs cilvēks.

Avoti: ME

čuļļāties   apv.

1. Apsmulēties, aptašķīties.

Avoti: ME

Čuļmana   vietv.

1. Upe Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā), Timptonas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

čum   žarg.

1. Daudz.

Avoti: Žrg

čum   apv.

1. Kādas skaņas atdarināšanas vārds.

Avoti: ME

čuma   apv.

1. Bars mudžošu objektu (mūdžu, čūsku).

Avoti: ME, VeAT

čuma   apv.

1. Čaumala, apvalks.

Avoti: ME

čumā   apv.

1. Ļoti daudz.

Avoti: ĒiV

čumadāns   žarg.

1. Čemodāns; soma.

2. Galva.

3. Vēders.

Avoti: SLG

čumāks   žarg.

1. Draugs.

Avoti: SLG

čumala   apv.

1. Neizdarīgs cilvēks, novilcinātājs, kavētājs, tūļa, kas netiek galā ar savu darbu.

Avoti: ME, VeAT

čumala   apv.

1. Riekstu čaula, čagas.

2. Izlobītas pākstis.

Avoti: MiV

čumalēt   apv.

1. Lobīt (riekstus, zirņus, pupas).

Avoti: MiV

čumalka   apv.

1. Vecs, sarūsējis trauks.

Avoti: EH

čumals   apv.

1. Galvaskausa augšējā daļa.

Avoti: EH

Čumals   vietv.

1. Ezers Talsu novada Lībagu pagastā, 130,6 m vjl., platība - 5,3 ha, garums - ~80 m, lielākais platums - ~40 m, lielākais dziļums - 11,5 m; Izsušu ezers.

Avoti: LD, La1

čumāt   apv.

1. Čumēt.

Avoti: ME

čumburs   apv.

1. Pika; čumurs.

Avoti: SiV

čumdināt   apv.

1. Mudināt, kūdīt.

Avoti: EH

čumeklis   apv.

1. Kustīgs, ņudzošs pūlis; mudžeklis, juceklis.

2. Tūļa.

Avoti: ME

čumekslis   apv.

1. Tūļa.

Avoti: ME

čumelēties   apv.

1. Tūļāties, neveikli darīt.

Avoti: ME

čumelis   apv.

1. Tūļa.

Avoti: ME

čumerēns   apv.

1. Grumbains; čumurains.

Avoti: ME

čumēt   parasti 3. pers., čum, pag. čumēja; intrans.; parasti savienojumā "čumēt un mudžēt".

1. Būt daudziem vienkopus, atrasties kustībā (par sīkiem dzīvniekiem); ņudzēt, mudžēt.

// sar. Būt izplatītam, bieži sastopamam (kur).

2. Būt pārpilnam ar sīkiem, kustīgiem dzīvniekiem.

// sar. Būt tādam, kur ir kopā daudz cilvēku, kas kustas, pārvietojas.

Avoti: LLVV

čumete   apv.

1. Neveikls vai slinks cilvēks.

Avoti: EH

čumī   žarg.

1. Daudz.

Avoti: SLG

čumidāns   apv.

1. Čemodāns.

Avoti: ĒiV

čumidants   apv.

1. Čemodāns.

Avoti: ViV

čumināt   apv.

1. Kustēties juku jukām, ņudzēt.

2. Taustīties, grābstīties.

Avoti: ME

čumināties   apv.

1. Lēni strādāt.

2. Sīkus darbus strādāt.

Avoti: ME

Čumine   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

Avoti: LC

čuminieši

1. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Čumine" iedzīvotāji.

Avoti: V1

čumiņa   apv.

1. Dem. --> čuma.

2. Mudžeklis, jūklis; kukurznis, čupa.

Avoti: ME

čumiņa   apv.

1. Biguze, čubītes.

Avoti: ME

Čumiša   vietv.

1. Upe Krievijā, Altaja novadā, Obas labā krasta pieteka, garums 644 km, sākas Salairas skraustā.

Avoti: PZT

čumiza   -as, s.

1. Prosas pasuga, ko audzē graudu un zaļās masas ieguvei; šīs pasugas augs.

Avoti: LLVV

čumma   apv.

1. Savilktas lūpas; cilvēks, kas uzmetis lūpu (apvainojies, dusmīgs) un nerunā.

Avoti: ME

čumovojs   žarg.

1. Kokaīna lietotājs.

Avoti: KZ

čumpa   apv.

1. Nelīdzenums, negludums (dzijā).

2. Līka mugura, kupris.

Avoti: ĒiV, ME

čumpains   apv.

1. Nelīdzens, bumbuļains.

Avoti: ĒiV

čumpaiņš   apv.

1. Nelīdzens, bumbuļains.

Avoti: ĒiV

čumpis   apv.

1. Kuprītis.

Avoti: ME

čumpulis   apv.

1. Atstabs - viens no lubu jumta apaļkokiem gareniski nolikto jumta siju atbalstam.

Avoti: AB1

Čumra   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Konjas ilā, 30200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

čums

1. Dažu ziemeļu tautu mājoklis - pārnēsājams konusveida kāršu karkass, kas ziemā pārklāts ar briežādām, vasarā ar tāsīm vai mizām.

2. Kore - šķautne jumta plakņu sadurvietā.

Avoti: SV69, AtV

čums   apv.

1. Draugs.

Avoti: ME

čums   apv.

1. Kartupeļu ziedkopās izveidojušies augļi.

Avoti: KnG

čumudāns   žarg.

1. Čemodāns; soma.

Avoti: SLG

čumūksnis   apv.

1. Netīra, pieblīvēta telpa, vieta; arī biezoknis.

Avoti: ViV

čumulains   apv.

1. Krūmveidīgs, pušķveidīgs; saviebts; zarains, žuburots.

Avoti: ME

čumulēt   apv.

1. Neglīti kaut ko darīt; būt gausam, tūļīgam, neizdarīgam.

Avoti: ME

čumulīgs   apv.

1. Krokains; grumbains.

Avoti: ME

čumuls   apv.

1. Ķekars, kušķis, kaudzīte.

2. Kamolā satīta vai mudžeklī savēlusies dzija, kopā savākušos bišu kamols, apaļa lapu kaudzīte.

3. Gliemežvāks.

Avoti: ME, VeAT, EH

čumults   apv.

1. Samudžinājusies dzija.

Avoti: ME

čumums   apv.

1. Pūlis, liels skaits.

Avoti: ME

čumurains   apv.

1. Krūmveidīgs, pušķveidīgs; saviebts; zarains, žuburots.

Avoti: ME

čumuris   apv.

1. Čumurs.

Avoti: EH

čumuroties   apv.

1. Čokuroties.

Avoti: Sin

čumurs   -a, v.; pareti.

1. Čemurs (2).

2. parasti vsk. lok., apst. nozīmē. Čemurs (3).

3. Čokurā (1).

Avoti: LLVV

Čuna   vietv.

1. Tasejevas satekupe (Angaras baseins) Krievijā (Irkutskas apgabalā un Krasnojarskas novadā), garums - 1203 km, sākas Austrumsajānos Udas grēdā; augštecē saucas Uda.

Avoti: LģE

čūna   apv.

1. Neveikla sieviete.

Avoti: EH

Čuncina   vietv.; novec.

1. Čuncjina.

Avoti: PZT

Čuncjina   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas dienvidrietumu daļā ("Chongqing"), Sičuaņas provincē, osta Jandzi krastā, 4,3 mlj iedzīvotāju (2007. g.); Juičena; Basjana.

Avoti: LģE

čunča

1. apv. Mūrītis, gar krāsni mūrēts sols, kas krāsni kurinot sasilst.

2. sar. Kaut kas mīlīgs, ko gribas bužināt un, kuru ieraugot, gribas smaidīt.

Avoti: KV

čunča   apv.

1. Kāds, kas ir satuntulējies, ietinies.

2. Kāds, kas ir slikti vai bezgaumīgi saģērbies.

3. Neveikls cilvēks.

Avoti: ME, VeAT, EH

čunčāt   apv.

1. Nepārtraukti raudāt.

Avoti: ME

čunčāties   apv.

1. Lēnām, nevīžīgi strādāt.

Avoti: EH

čunčelēt   apv.

1. Ietīt, ietīstīt.

Avoti: ME

čunčelīte   apv.

1. Nicinošs apzīmējums sievietei.

Avoti: EH

čunčeniski   apv.

1. Rikšus.

Avoti: ME, VeAT

čunčeriskis   apv.

1. Rikšus.

Avoti: ME, VeAT

čunčināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. sar. Lēni virzīties (parasti pajūgā).

2. apv. Rikšot, pārvietoties pusrikšus, skriet.

Avoti: LLVV, ME, VeAT

čunčināt   apv.

1. Lolot, lutināt, glāstīt.

Avoti: ME

čunčināties   apv.

1. Lēnām slinki pie darba iet.

Avoti: ME

čunčiņos   apv.

1. Sīkos rikšos; čunčiņus.

Avoti: ME

čunčiņš   -a, v.

1. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas mušķērāju dzimtas ķauķu apakšdzimtas ķauķīšu ģints suga ("Phylloscopus collybitus"), mazs, zaļganpelēks dziedātājputns.

Avoti: LLVV

čunčiņus   apv.

1. Sīkiem rikšiem.

Avoti: ME

čunčis   apv.

1. Mazs silts mūrītis kur žāvēt zeķes un cimdus.

Avoti: EH

Čunčona   vietv.; novec.

1. Čhunčhona - pilsēta Dienvidkorejā.

Avoti: PZT

čunčot   apv.

1. Nepārtraukti raudāt; čunčāt.

2. Ietīt, ietīstīt.

Avoti: ME

čunčuks   žarg.

1. Kaut kas mīlīgs, ko gribas bužināt un, kuru ieraugot, gribas smaidīt.

Avoti: NeV

čunčulāties   apv., niev.

1. Biezi saģērbties; vīstīties, tīties (piemēram, lupatās).

Avoti: KiV

čunčulēt   apv.

1. Ietīt, ietīstīt.

2. Kūtri, nevīžīgi un nekārtīgi kaut ko mazliet darīt.

Avoti: ME

čunčulēties   apv.

1. Kūtri, nevīžīgi un nekārtīgi kaut ko mazliet darīt; čunčulēt (2).

Avoti: ME

čunčuliņš   apv.

1. Ēdiens no ūdenī iedrupinātas rupjmaizes ar cukuru; čunčulis.

Avoti: ME

čunčulis   apv.

1. Ēdiens no ūdenī iedrupinātas rupjmaizes ar cukuru.

Avoti: ME

čunčuloties   apv.

1. Kūtri, nevīžīgi un nekārtīgi kaut ko mazliet darīt; čunčulēt (2).

Avoti: ME

čunčuļoties   apv.

1. Kūtri, nevīžīgi un nekārtīgi kaut ko mazliet darīt; čunčulēt (2).

Avoti: ME

čunčurāt   apv.

1. Ietīstīties, biezi saģērbties.

Avoti: ME

čunčure   apv.

1. Tūļa.

2. Pārāk biezi saģērbies cilvēks.

Avoti: ME

čunčure   apv.

1. Samudžinājusies dzija.

Avoti: ME

čunčure   apv.

1. Ar mazām gubām, ar maziem pauguriņiem blīvi klāta pļava.

Avoti: ME, VeAT

čunčurēt   apv.

1. Sajaukt, samudžināt.

Avoti: ME

čunčurēties   apv.

1. Samudžināties, ietīstīties.

Avoti: ME

čunčuris   apv.

1. Kaut kas ietīts, pinkains, kamols; kunkulis, kāds, kam patīk ģērbties ļoti siltās drānās; kāds, kas nestrādā labi.

Avoti: ME, VeAT

čunčuriski   apv.

1. Salīcis, sarāvies.

Avoti: EH

čunčurītis   apv.

1. Saldā, karstā tējā iedrupināta maize.

Avoti: EH

čunčurniski   apv.

1. Streipuļojot, ļogoties, kūleņojot.

Avoti: EH

čunčuroties   apv.

1. Samudžināties, ietīstīties.

2. Tūļāties darbu darot.

Avoti: ME

čunčurs   apv.

1. Kaut kas ietīts, pinkains, kamols; kunkulis, kāds, kam patīk ģērbties ļoti siltās drānās; kāds, kas nestrādā labi.

Avoti: ME, VeAT

čunčurs   apv.

1. Īsa pātaga.

Avoti: ME

čunčurs   apv.

1. Čunčulis.

Avoti: EH

čunčurs   apv.

1. Neliels, ar zāli apaudzis cinis.

Avoti: EH

čundas   apv.

1. Raudas.

Avoti: ME

čundāt   apv.

1. Raudāt.

Avoti: ME

čunduroties   apv.

1. Dusmoties, ļaunoties.

Avoti: EH

Čundžu   vietv.; novec.

1. Čhundžu - pilsēta Dienvidkorejā.

Avoti: PZT

čunga   žarg.

1. Nauda.

Avoti: SLG

čungarāties   apv.; hip.

1. Klanīties.

Avoti: ME

čungurēties   apv.

1. Čokuroties.

Avoti: ViV

čunguroties   žarg.

1. Daudz pelnīt.

čungurs   apv.

1. Čokurs.

2. Ogu tūta.

3. sar. Nauda.

Slaukt čunguru— pelnīt daudz naudas.

Avoti: SLG

čunkas   apv.

1. Vecas drēbes, lupatas, skrandas.

Avoti: ME

čunkāt   apv.

1. Lolot, lutināt, rūpēties.

Avoti: DžP

čunkslis   apv.

1. Locītava, pacele.

Avoti: EH

čunkstēt   apv.

1. Čūkstēt (par slapju kurināmo).

Avoti: ViV

Čunku   vietv.

1. Čunku ezers - Svētaiņu ezers Saldus novada Zvārdes pagastā.

2. Ņižņaja Čunku - upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Čuņas labā krasta pieteka.

3. Verhņaja Čunku - upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Čuņas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

čunkurains   apv.

1. Krokots.

2. Mezglains.

Avoti: ME, EH

čunkuroties   apv.

1. Sarauties čokurā.

2. Cirtoties, mezgloties, samudžināties.

Avoti: ME

čunkurs   apv.

1. Jumta kore.

2. Čokurs.

Avoti: KV, ViV

čunteriskis   apv.

1. Rikšus.

Avoti: ME, VeAT

Čuņa   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Podkamennaja Tungunskas labā krasta pieteka, garums - 1000 km, veidojas satekot Severnaja Čuņai un Južnaja Čuņai.

Avoti: PZT

čuņčī   apv.

1. Saliektā stāvoklī.

Avoti: EH

čuņčiņš

1. Lapuķauķu ģints suga, neliels putns (masa - ap 7 g), Latvijā ļoti bieži mežos ar bagātīgu pamežu, parkos, dārzos.

Avoti: EV

čuņčurains   apv.

1. Tāds, kas ir savijies, samezglojies; čokurains.

2. Grumbains.

Avoti: ViV, KnG

čuņčurāties   apv.

1. Burzīties.

Avoti: KnV

čuņčurēt   apv.

1. Mezgloties (par dziju).

Avoti: ViV

čuņčurēties   apv.

1. Mezgloties (par dziju).

2. Burzīties.

Avoti: ViV, KnV

čuņčuris   apv.

1. Samezglojums, savijums (pavedienā).

Avoti: ViV

čuņčuris   apv.

1. Kaut kas ietīts, pinkains, kamols; kunkulis, kāds, kam patīk ģērbties ļoti siltās drānās; kāds, kas nestrādā labi.

Avoti: ME, VeAT

čuņčurot   apv.

1. Krokot.

Avoti: KnV

čuņčurs   apv.

1. Savilkums, samezglojums.

Avoti: KnV

čuņs   žarg.

1. Padumjš.

2. Nevīžīgs.

Avoti: KZ

čupā   žarg.

1. Izjucis; sabojāts, salauzts.

Avoti: LLVV

čupa   -as, s.

1. sar. Kaudze.

2. vsk. lok., apst. nozīmē; sar. Pūlī, barā (par cilvēkiem, dzīvniekiem).

3. vsk. lok., apst. nozīmē; vienk. Pagalam.

Grūst čupā— spēlēt akordeonu.

Avoti: LLVV

čupa   apv.

1. Matu kušķis.

2. Čuprs, skausts.

Avoti: ME

čupāgrūdējs   žarg.

1. Akordeonists.

Avoti: SLG

čupāgrūžamais   žarg.

1. Akordeons.

Avoti: SLG

čupains   apv.

1. Pušķos, kušķos.

Avoti: EH

čupakobra   žarg., iron.

1. Meitene ar brillēm.

Avoti: SLG

čupām   sar.

1. Bariem.

Avoti: Sin

čupana   apv.

1. Kaudze.

Avoti: EH

čupāt   apv.

1. Pulcēties kopā.

Avoti: ME

čupata   apv.

1. Neliels daudzums (piemēram, siena, salmu).

2. Neliela kaudzīte.

Avoti: ĒiV, EH

čupatka   apv.

1. Kaudzīte, čupiņa.

Avoti: EH

Čupči   vietv.

1. Čepca - upe Krievijas Udmurtijas Republikā un Kirovas apgabalā, Vjatkas kreisā krasta pieteka, tās nosaukums udmurtu valodā.

Avoti: LpA

čupāties   apv.

1. Krāties kaudzēs.

Avoti: ME

čupele   apv.

1. Neliela kaudze; kaudzīte.

Avoti: ĒiV

čupengrūžamais   žarg.

1. Akordeons.

Avoti: SLG

čūpēt   apv.

1. Čūkstēt.

Avoti: Sin

čupināt   apv.

1. Aptaustīt, apčamdīt; grābstīties.

2. Sabužināt (matus), raustīt aiz matiem, nerrot, pazobot.

Avoti: ME, VeAT, EH

čupināt   apv.

1. Kraut kaudzītēs.

Avoti: ME

čūpināt   apv.

1. Sūkāt.

Avoti: EH

čupinēt   apv.

1. Aptaustīt, apčamdīt.

Avoti: EH

čupinīt   apv.

1. Taustīt; arī grābstīt.

Avoti: KiV

čupinīties   apv.

1. Knibināties; nodarboties ar niekiem.

Avoti: KiV

čupiņa   -as, s.; sar.

1. Dem. --> čupa.

Avoti: LLVV

čupis   apv.

1. Matu kušķis.

Avoti: ME

čūpīte   apv.

1. Pavisam maza meitene (pa jokam).

Avoti: EH

čūpīties   apv.

1. Atstāt tikai spēlēties ar rotaļlietām, bez kāda darba.

Avoti: EH

čupītis   apv.

1. Dem. --> kušķis.

Avoti: EH

čūplis   apv.

1. Šūplis, šūpulis.

Avoti: ME

čupot   apv.

1. Pulcēties kopā.

Avoti: ME

čupoties   žarg.

1. Pulcēties.

2. Biedroties, draudzēties.

3. Mīlēties.

Avoti: SLG, NeV

čuprains   apv.

1. Blīvi aplapots, krūmains, ķekarveida.

Avoti: ME, VeAT

čupre   apv.

1. Čuprs.

Avoti: EH

Čuprija   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Čuprija"), Centrālās Serbijas Pomoravļes apgabalā, 19400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

čuprs   -a, v.

1. Kakls un muguras sākuma daļa (cilvēkam vai dzīvniekiem); skausts.

2. pareti. Matu cekuls.

Avoti: LLVV

čups   apv.

1. Čupa, kaudze.

Sūdu čups— mēslu kaudze.

2. Pūlis (par bitēm).

3. adv. noz. Pūlī, barā (par cilvēkiem un dzīvniekiem).

Avoti: SiV, KnV

čups   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai apzīmētu ātru kustību.

Avoti: ME

čūpslis   apv.

1. Knupis.

Avoti: Sin

čūpsteklis   apv.

1. Knupis.

Avoti: ME

čūpstelis   apv.

1. Knupis.

Avoti: Sin

čūpstene   apv.

1. Baltā panātre ("Lamium album").

Avoti: Aug2

čupstene   apv.

1. Nātres.

2. Baltā panātre ("Lamium album").

Avoti: KV, Aug2

čūpstenes   apv.

1. Baltā panātre ("Lamium album").

Avoti: Aug2

čupstināt   apv.

1. Čūpstināt.

Avoti: EH

čūpstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, pārej.

1. Skaļi sūkāt; radīt ar lūpām troksni, kāds rodas (ko) sūkājot.

Avoti: LV87

čūpstīt   apv.

1. Sūkāt.

Avoti: ViV

čupt   apv.

1. Dabūt, iegūt, dažreiz ne pārāk labā veidā (ar varu, viltību, ātrumu, roku veiklību).

Avoti: NeV

čupums   apv.

1. Pūlis, čupa.

Avoti: ME

čupurs   apv.

1. Kukaragas.

Avoti: ME

čupurs   apv.

1. Čupra.

Avoti: ME

čur   apv.

1. Lieto, lai rotaļā izteiktu aizliegumu (piemēram, kustēties, skatīties).

Avoti: KiV

čura

1. sar. Peļķe, ar ūdeni pildīta neliela ieplaka (tīrumā, pļavā).

2. Neliels strauts, urga.

3. Bērns, kas bieži apslapinās.

Avoti: ME

čura   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumā, lai atdarinātu cepšanas vai vārīšanās skaņas.

Avoti: ME

čura   apv.

1. Neveikls, lempīgs cilvēks.

Avoti: ME

čura   apv.

1. Raudulīgs cilvēks.

Avoti: ME

čura

1. apv. Kalsna, vāja sieviete.

// žarg. Sieviete (pazemojošs apzīmējums).

Avoti: ME, KZ

čura   apv.

1. Krastu čurkste ("Riparia riparia").

Avoti: ME

čura   apv.

1. Pele.

Avoti: ME

čura

1. apv. Šķidrs ēdiens, kura sastāvā galvenokārt dārzeņi (sīpoli, rutki).

2. apv. Dradži.

Avoti: VV

čūra   apv.

1. Neveikls, lempīgs cilvēks.

Avoti: DžP

čūra   apv.

1. Čurkste.

Avoti: ME

čūra   apv.

1. Nelielu krūmu biežņa.

Avoti: ME

čūra   apv.

1. Bērns, kas bieži slapinās.

Avoti: ME

čūraga   apv.

1. Piliens, neliels šķidruma daudzums.

Avoti: ME

čurains   apv.

1. Pārklāts ar vasaras raibumiem.

Avoti: ME

čuras   sar.

1. Urīns.

Avoti: KiV

čuras   apv.

1. Kausētu tauku pārpalikumi; dradži.

Avoti: KiV

čuras   apv.

1. Kruzuļaini svārki.

Avoti: ME

čuras   apv.

1. Mūsainums; vasaras raibumi.

Avoti: EH

čurāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, sar.

1. Urinēt.

Avoti: MLVV

čurāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, apv.

1. Cepoties sprakšķēt.

Avoti: ME

čūrāt   apv.

1. Urinēt (par bērnu).

Avoti: EH

čūrāt   apv.

1. Neatlaidīgi un neapnicis strādāt.

Avoti: EH

čūrāt   apv.

1. Slaukt.

Avoti: EH

čūrāties   apv.

1. Te piecelties, te atkal nolaisties ceļos, tūļāties, [uz grīdas uzvesties kā bērnam]; minstināties, vilcināties, sarauties.

Avoti: ME, VeAT

čūrāties   apv.

1. Urinēt.

Avoti: ME, VeAT

čuražiņa   apv.

1. Čaraža - monotona, vienmuļa dziesma.

Avoti: ME

čurba   apv.

1. Ar ūdeni pilna bedre (gramba) uz ceļa.

Avoti: EH

čurbāns   sar.

1. Galva.

2. Galvassega, cepure.

3. Slikts cilvēks.

Avoti: SLG

čurbināt   apv.

1. Klusu un nesaprotami runāt.

Avoti: EH

čurbulis   apv.

1. Pienā vai ūdenī iedrupināta maize.

Avoti: EH

čurbuļains   apv.

1. Nelīdzens, grubuļains.

2. Porains, šūnains.

Avoti: EH

čurbuļi   apv.

1. Nelieli sapuvuši koka gabali.

Avoti: ME

čurčhela

1. Saldēdiens no riekstiem un vīnogu sīrupa.

Avoti: SV08

čurčulis   apv.

1. Drānas savilkums, mezgls; samezglojums, mudžeklis.

Avoti: SiV

čurčuls   apv.

1. Pigarica.

Avoti: EH

čurdīt   apv.

1. Kurināt.

Avoti: ME

čure   apv.

1. Čurkste, bezdelīga.

Avoti: ME

čure

1. apv. Šķidrs ēdiens, kura sastāvā galvenokārt dārzeņi (sīpoli, rutki).

2. apv. Dradži.

Avoti: VV

čūrēgs   apv.

1. Gariem matiem apaudzis cilvēks.

Avoti: EH

čureks   novec.

1. Neraudzētas baltmaizes plācenis Kaukāzā.

Avoti: KV

čurene   etn.

1. Mētru suga ("Mentha crispata").

Avoti: ME

čūreniski   apv.

1. Šķībi, greizi.

Avoti: ME

čurēt   apv.

1. Šķidrumam plūst ar troksni.

2. Urinēt (par bērnu).

3. Čurkstēt.

4. Kļūt biezam (vārot putru).

Avoti: ME, EH

čurēt   apv.

1. Palikt salīkušam.

Avoti: ME

čurga

1. Strautiņš, urga.

Avoti: ME, Sin

Čurgo   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Šomoģas meģē, 5200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

čurgulains   apv.; hip.

1. Ūdenī iedarbībā kļuvis caurumains (izrūsējis).

Avoti: ME

čurgulis   apv.

1. Kādā atverē aizplūstošs ūdens.

Avoti: ME

čuri   apv.

1. Urīns (bērnu valodā).

Avoti: EH

čurināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, sar.

1. Likt bērnu urinēt.

2. apv. Kausēt (taukus).

3. Radīt skaņu, kas līdzinās šķidruma strūklas atsitiena radītai skaņai.

4. Lēni izplūst ar nelielu troksni (par šķidrumu).

Avoti: Sin, KnV, ME

čūrināt   apv.; hip.

1. Dziedoši čivināt.

2. Izstiept, izvirzīt.

3. Slaukt; tecināt kādu šķidrumu.

4. Glāstīt.

Avoti: ME

čūrināt   apv.

1. Dedzināt slapju koku.

Avoti: EH

čurināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, sar.

1. Lēni izplūst ar nelielu troksni (par šķidrumu).

2. Lēnām uzkarsēt; īsu brīdi vārīt.

3. Pērties, perināties.

Avoti: ME, EH

čurine

1. apv. Šķidrs ēdiens, kura sastāvā galvenokārt dārzeņi (sīpoli, rutki).

2. apv. Dradži.

Avoti: VV

čuringa   mit.

1. Austrālijas aborigēnu reliģijā mītiska būtne vai rituāls koka vai akmens priekšmets, kas personificē šo būtni.

2. Noslīpēti plakani ovālas formas akmeņi, kuros iegravēti svētie zīmējumi, arī 5 cm līdz 3 m gari koka dēlīši ar mītiskiem ornamentiem, ko Austrālijas aborigēni parasti izmanto slepenos vīriešu rituālos.

Avoti: MrJ

čurings

1. Dažu austrāliešu cilšu kulta priekšmets - ornamentēts dēlītis vai plakans akmens, kam piedēvē pārdabiskas spējas.

Avoti: SV99

čuriņa   apv.

1. Maza, slikta mājele vai istaba.

Avoti: KV

čuriņa   apv.

1. Ēdiens no ūdenī iegrieztas maizes un sīpoliem.

Avoti: ME

čuriņa   apv.

1. Sievišķais dzimumorgāns (bērnu valodā).

2. Dem. --> čura 1.

Avoti: EH

čuriņas   apv.

1. Dradži.

Avoti: Sin

čūris

1. apv. Uzmesta lūpa.

2. sar. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: KV, SLG

čuriski   apv.

1. Četriski iet, gulēt.

Avoti: ME

čūriski   apv.

1. Četriski iet, gulēt; tupus, ar galvu tuvu ceļiem.

2. Kūleniski, riteniski.

Avoti: KV

čūriski   apv.

1. Slikti, nepareizi.

Avoti: ME, ViV

čurka   apv.

1. Irbulis ar noasinātiem abiem galiem.

Avoti: EH

čurka   apv.

1. Žurka.

Avoti: EH

čurka   sar.

1. Dienvidnieks vai aziāts.

2. Padumjš, neattīstīts, neapķērīgs cilvēks.

Avoti: SLG

čurkaliņš   apv.

1. Neliels daudzums šķidruma.

Avoti: ME

čurkals   apv.

1. Neliels šķidruma daudzums.

Avoti: ViV

čurkāties   apv.

1. Lēni, tūļīgi, arī ilgstoši (ko) darīt; lēni, tūļīgi darīt kaut ko tādu, kas izraisa čurkstēšanu (piemēram, slaukt).

Avoti: ĒiV

čurki-palki   sar.

1. Domino.

Avoti: KZ

čurknēt   apv.

1. Sakupušam, salīkušam sēdēt, tupēt.

Avoti: EH

čurks   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, piemēram, šķidrumam līstot, tekot tievā strūklā un (at)sitoties pret ko, arī gaļai cepoties.

Avoti: LLVV

čurksis   apv.

1. Māju čurkste.

Avoti: ME

čurksla   apv.

1. Čala.

Avoti: Sin

čurksle

1. Urga.

Avoti: Sin

čurkslēns   apv.

1. Mājas čurkstes mazulis.

Avoti: EH

čurkslis   -šļa, v.; apv.

1. Māju čurkste.

Avoti: LLVV

čurksnis   novec.

1. Netīra istaba vai mājoklis.

Avoti: KV

čurksta   apv.

1. Krastu bezdelīga; čurkste.

Avoti: ViV

čurkstalas   apv.

1. Čurkstas.

Avoti: EH

čurkstas   apv.

1. Dradži.

Avoti: Sin

čurkste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Zvirbuļveidīgo kārtas divas bezdelīgu dzimtas ģintis ("Delichon, Riparia"), slaidi dziedātājputni ar mazliet iešķeltu asti, 7 sugas, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Krastu čurkste— čurkstu suga ("Riparia riparia"), putns ar mazliet iešķeltu asti, kas ligzdo stāvos krastos.

Mājas čurkste— čurkstu suga ("Delichon urbica").

Mazā čurkste— čurkstu suga ("Riparia paludicola"), Latvijā nav konstatēta.

2. Vista, kas taisās perēt.

Avoti: LLVV, LD, LE1, ZvP, KnV

čurkste   apv.

1. Strautiņš, urga.

Avoti: ME

čurkste   apv.

1. Piena strūkla slaucot.

Avoti: EH

čurksteles   apv.

1. Kausētu tauku pārpalikumi.

Avoti: ME

čurkstens   apv.

1. Tāds, kam ūdens iztek cauri (par zemi).

Avoti: EH

čurkstēns   novec.

1. Bezdelīdzēns, jauna bezdelīga.

Avoti: KV

čurkstes   apv.

1. Kausētu tauku pārpalikumi.

2. dsk. Čurkste.

Avoti: KiV

čurkstēt   parasti 3. pers., čurkst, pag. čurkstēja; intrans.

1. Radīt nepārtrauktu troksni (piemēram, par šķidrumu, kas līst, tek tievā strūklā un (at)sitas pret ko); atskanēt šādam troksnim.

2. Radīt nepārtrauktu troksni (piemēram, par gaļu, taukiem, kas cepas); atskanēt šādam troksnim.

3. Radīt pazemas balss skaņas (par putniem).

Avoti: LLVV

čurkstētājs   apv.

1. Tas, kas rada čurkstošas skaņas.

Avoti: ME

čurkstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) čurkst (2).

// intrans.

2. pareti. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) čurkst (1).

// intrans.

Avoti: LLVV

čurkstināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi čurkstēt (1).

2. Ilgstoši, intensīvi čurkstēt (2).

Avoti: LLVV

čurkstiņš   apv.

1. Māju čurkste.

Avoti: ME

čurkstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> čurkstēt (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> čurkstēt (2).

Avoti: LLVV

čurkstis   apv.

1. Svīre.

Avoti: EH

čurksts   apv.

1. Krastu bezdelīga; čurkste.

Avoti: ViV

čurkstulis   apv.

1. Kaut kas sapinies, savijies.

Avoti: ME

čurkstuls   apv.

1. Vīrišķais dzimumloceklis.

Avoti: EH

čurkšēt   apv.

1. Čurkstēt (2).

Avoti: EH

čurkšķi   apv.

1. Krastu čurkstes, alenes.

Avoti: EH

čurķis   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

čurķis   žarg.

1. Cietums.

Avoti: SLG

čūrlūpis   apv.

1. Cilvēks ar biezām lūpām.

Avoti: ME

čurma   apv.

1. Pūlis, bars, kaudze.

Čurmu čurmām— jaukti.

Avoti: KV, Sin

čurmalains   apv.

1. Tāds, kas savilkts krokās; nelīdzens, sačokurojies.

Avoti: ĒiV

čurmalaiņš   apv.

1. Tāds, kas savilkts krokās; nelīdzens, sačokurojies.

Avoti: ĒiV

čurmulis   apv.

1. Tas, kas ir sačokurojies, samudžinājies; mudžeklis.

2. Ķervelis.

3. Bars.

4. Nieks (runājot par dzīvu būtni).

Avoti: ĒiV, KnG, MiV, Sin, DžP

čurnēt   čurnu, čurni, čurn, pag. čurnēju; intrans.; sar.

1. Atrasties (ilgi) vienā un tai pašā vietā vai (parasti neērtā) pozā; nīkt.

// pārn. Būt, atrasties (kur) - par zemām, vecām ēkām, panīkušiem kokiem u. tml.

Avoti: LLVV, MalV

čurnīt   apv.

1. Sēdēt sakņupušā stāvoklī; čurnēt.

Avoti: ViV

čurnīt   apv.

1. Mazliet berzt, spaidīt (mazgājot).

Avoti: ViV

čūroties   apv.

1. Tūļāties.

Avoti: DžP

čūroties   apv.

1. Raudāt, gausties.

Avoti: ME

čūroties   apv.

1. Urinēt.

Avoti: ME, VeAT

čurra   apv.

1. Pilsētas bezdelīga ("Hirundo urbica").

Avoti: ME

čurrāties   apv.

1. Ratu riteņiem beržoties čīkstēt.

Avoti: EH

čurrigerisms

1. Eksotiski grezns baroka arhitektūras stils Spānijā, nosaukts arhitekta Hosē Benito de Čurrigeras (1665.-1725. g.) vārdā.

čuru   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumā, lai atdarinātu, piemēram, govs slaukšanas skaņas.

Avoti: ME

Čuruksa   vietv.

1. Upe Krimā, Kačas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

čurulis   apv.

1. Peļķe, muklājs.

Avoti: ME

čurulis   apv.

1. Mudžeklis.

2. Lāčpurns ("Morchella").

Avoti: EH

čuruls

1. apv. Šķidrs ēdiens, kura sastāvā galvenokārt dārzeņi (sīpoli, rutki).

2. apv. Dradži.

Avoti: VV

čuruls   apv.

1. Vīrišķais dzimumloceklis.

Avoti: EH

čuruļus   apv.

1. Ar troksni, strūklu.

Avoti: EH

čurums   apv.

1. Tumša un šaura vieta.

Avoti: ME

čurums   apv.

1. Ūdens caurlaidīgs trauks, priekšmets.

2. Cilvēks, kas nevajadzīgi pārstāsta visu.

Avoti: ME

čurums   apv.

1. Dradži.

Avoti: ME

čūrus   apv.

1. Noliecies, ar seju uz leju.

Avoti: EH

čuružiņa   apv.

1. Čaraža 1.

Avoti: EH

čurvjaki

1. Krimā, Kaukāzā un citos rajonos valkāti mīkstas ādas apavi bez papēža, ar šūtu zoli.

Avoti: SV08

čus   žarg.

1. Lieto atvadoties.

Avoti: SLG

čūs   žarg.

1. Lieto atvadoties.

Avoti: SLG

čusiņš   apv.

1. Čūska.

Avoti: KV

čūska   -as, s.

1. Rāpuļu klases zvīņrāpuļu kārtas apakškārta ("Ophidia syn. Serpentes"), dzīvnieks bez kājām ar garu, veltenisku ķermeni (piemēram, odze, zalktis), 12 dzimtas, ~2700 sugu, Latvijā konstatētas 2 dzimtas, 3 sugas; čūskveidīgie.

Briļļu čūska— kobra.

Čūsku dīdītājs— triku meistars (īpaši Indijā), kas uzstājās ar čūsku (parasti kobru), ko viņš "apbur", spēlējot flautu.

Gludenā čūska— zalkšu dzimtas suga ("Coronella austrica"), Latvijā sastopama reti, aizsargājama.

// pārn.; sar. Ļaunprātīgs, viltīgs cilvēks.

2. Mitoloģisks tēls teju vai visu tautu reliģijās, saistīta ar auglība, sievišķību, zemi, ūdeni, uguni, un citām parādībām un norisēm.

Čūsku ķēniņš— pēc tautas ticējumiem - čūska baltā krāsā vai arī ar kroni galvā, tiek uzskatīts, ka viņš ir čūsku valdnieks un ka viņam pieder akmens, kas dara brīnumus.

Avoti: LLVV

Čūska

1. Plašs ekvatoriālais zvaigznājs, atrodas uz D no Herkulesa; Latvijā vislabāk novērojama vasarā.

Avoti: EV

čūskāda   -as, s.

1. Izstrādāta čūskas āda.

Avoti: LLVV

čūskakmens   ģeol.

1. Serpentinīts.

Avoti: LD

čūskastes

1. Ofiūras - adatādaiņu klase, piecstaraini simetriski jūras dzīvnieki, ķermenis sastāv no diska (1-10 cm diametrā) un 5-10 kustīgiem stariem, kuru garums 20-30 reižu pārsniedz diska diametru.

2. apv. Šaurlapu ugunspuķe ("Chamaenerion angustifolium").

Avoti: LPE

čuskāt   apv.

1. Bakstīt, bikstīt.

Avoti: EH

čūskegle

1. Parastā egle ar īpatnēji izlocītiem un nedaudz zarotiem dzinumiem, kas atgādina čūskas.

Avoti: IZ-88-17

čūskenaji   apv.

1. Dzegužpirkstītes ("Dactylorhiza").

Avoti: Aug2

čūskenāji   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata", arī "Orchis maculata").

Avoti: Aug2, EH

čūskenājs   apv.

1. Parastā zalktene ("Daphne mezereum").

Avoti: Aug2

čūskenes   apv.

1. Šaurlapu ugunspuķe ("Chamaenerion angustifolium").

2. Parastā zalktene ("Daphne mezereum").

Avoti: Aug2

čūskērglis   -ļa, v.

1. Putnu klases piekūnveidīgo kārtas vanagu dzimtas suga ("Circaetus gallicus"), Latvijā aizsargājams.

Avoti: LLVV

čūskiņa   -as, s.

1. Dem. --> čūska.

Avoti: LLVV

čūskķirzakas

1. Rāpuļu klases zviņrāpuļu kārtas ķirzaku apakškārtas dzimta ("Pygopodidae"), dažāda lieluma (garums - 12-75 cm) čūskām līdzīgas ķirzakas ar nometamu asti, 13 s., Austrālijas zooģeogrāfiskajā apgabalā.

Avoti: LPE, PDE

čūsklains   apv.; hip.

1. Čūkslains.

Avoti: EH

čūskliena   -as, s.

1. Čūkslājs.

Avoti: LLVV

čūskloki   apv.

1. Ķiploku sīpols ("Allium scorodoprasum").

Avoti: Aug2

čūskmēle   apv.

1. Paparžu klases augs - parastā čūskmēlīte ("Ophioglossum vulgatum").

Avoti: ViV

čūskmēlene

1. Čūsku zemesmēlīte ("Geoglossum ophiglossoides") - asku sēņu nodalījuma diskomicēšsu klases zemesmēlīšu dzimtas zemesmēlīšu ģints suga.

Avoti: LE1

čūskmēlīte

1. Paparžu nodalījuma klase ("Ophioglossopsida").

2. Šīs klases rinda ("Ophioglossales").

3. dsk. Šīs klases dzimta ("Ophioglossaceae"), daudzgadīgi dažādsporu lakstaugi, 3 ģintis, ~90 s., Latvijā konstatētas 2 ģintis, 6 sugas.

4. Šīs dzimtas ģints ("Ophioglossum"), ~50 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastā čūskmēlīte— čūskmēlīšu suga ("Ophioglossum vulgatum").

Avoti: LPE, Aug, LD

Čūsknesis

1. Ekvatoriālais zvaigznājs, atrodas Piena Ceļā; dala 2 daļās Čūskas zvaigznāju; nav zodiaka zvaigznājs, taču Saule tajā atrodas ik gadus 27.XI-17.XII, Latvijā novērojams vasarā.

Avoti: EV

čūskogas   -u, vsk. čūskoga, -as, s.

1. Liliju dzimtas augu ģints ("Paris") ar zilganmelnām ogām, ~20 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga; saknēs un augļos ir indīgi glikozīdi - paridīns un panistiptīns.

Četrlapu čūskoga— čūskogu suga ("Paris quadrifolia"), sastopama samērā bieži visā Latvijā gk. ēnainos un mitros mežos, krūmājos.

2. Šī auga ogas.

Avoti: LLVV, TM5, Aug2

čūskpuķes   apv.

1. Šaurlapu ugunspuķe ("Chamaenerion angustifolium").

Avoti: Aug2

čūskraibs   apv.

1. Tāds, kam ir zigzagveida raksts.

Avoti: ViV

čūskulājs   -a, v.

1. Purvains krūmājs, brikšņi, biezoknis; vieta, kur ir daudz čūsku.

Avoti: LLVV

čūskulājs   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

2. Stāvlapu dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza incarnata").

Avoti: ME, Aug2

čūskulēns   apv.

1. Čuskas mazulis.

Avoti: ME

čūskupuķe   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

čūskvārdi   apv.

1. Maģiski vārdi, ar kuriem (pēc ticējumiem) var izārstēt čūskas kodumu.

Avoti: ViV

čūskveida   ģen. nelok.

1. Čūskai līdzīgs; tāds, kas pēc izskata atgādina čūsku.

Avoti: LLVV

čūskveidīgie

1. Zvīņrāpuļu apakškārta ("Ophidia syn. Serpentes"), dažāda lieluma rāpuļi ar pagarinātu ķermeni ~2700 s., Latvijā 3 sugas; čūskas.

Avoti: LPE

čūskveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Čūskveida.

Avoti: LLVV

čūskzivs

1. Zivju klases adatzivjveidīgo kārtas adatzivju dzimtas suga ("Nerophis ophidion"), garums - 25-30 cm, planktonofāga, Atlantijas okeānā, Vidusjūrā un Melnajā jūrā, arī Baltijas jūrā, bet Latvijas piekrastē reti.

Avoti: LPE, LD

čusla   apv.

1. Susla.

Avoti: ME

čūslains   apv.

1. Dūkstains, ar nelieliem purviem starp ciņiem.

Avoti: ME

čuslājs   apv.

1. Sūnains purvs.

2. Vieta, kur mājo čūskas.

Avoti: EH

čūslājs   -a, v.; apv.

1. Čūskulājs.

Avoti: LLVV

čūslējs   apv.

1. Netīra, piedrazāta vieta.

2. Aizaugusi, purvaina vieta.

Avoti: EH

čūslenis   apv.

1. Veldrē sagriezta gar zāle vai labība; veldrēw sagriezti lini.

Avoti: EH

čūslenis   apv.

1. Čūsliens.

Avoti: EH

čuslēt   apv.

1. Sākt pārpurvoties.

Avoti: EH

čūsliens   apv.

1. Brikšņi, čūkslājs.

Avoti: Sin

čuslijs   apv.

1. Čuslis 2.

Avoti: EH

čuslis   apv.

1. Krāsns rušināmais koks.

Avoti: KV

čuslis   apv.

1. Biezoknis; purvains krūmājs vai mežs, kur mīt čūskas.

Avoti: ME, SiV

čuslis   apv.

1. Čūska.

Avoti: EH

čuslis   apv.

1. Nekārtīga istaba, kur daudzas lietas nekārtībā samestas.

2. Skrandains, nekārtīgs, netīrīgs cilvēks.

Avoti: EH

čūslis   apv.

1. Neliels purvs, staigna vieta.

2. Brikšņi, čūkslājs.

Avoti: ME

čūslis   apv.

1. Čūska.

Avoti: ME

čuslīt   apv.

1. Bakstīt, bikstīt.

Avoti: ME

čuslīt   apv.

1. Sākt pārpurvoties.

Avoti: EH

čuslīties   apv.

1. Iekurt uguni, kad nav malkas.

Avoti: ME

čusls   apv.

1. Sauss, raupjš.

Avoti: ME

čusna   apv.

1. Tūļīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

čusnēns   apv.

1. Jauna čūska.

Avoti: EH

čusnis   apv.

1. Čūska.

Avoti: EH

čūsnis   apv.

1. Zalktis; čusnis.

Avoti: TlV

čusnīt   apv.

1. Lēnām iet.

Avoti: EH

čusnīties   apv.

1. Tūļāties, neveikli, gausi darīt darbu.

Avoti: ME

Čusovaja   vietv.

1. Upe Krievijā, Čeļabinskas un Sverdlovskas apgabalā un Permas novadā, Kamas kreisā krasta pieteka, garums 592 km, sākas Vidusurālu austrumu nogāzē, ietek Kamas ūdenskrātuvē.

Avoti: PZT

Čusovoja   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas novadā, 45900 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1933. g.

Avoti: Wi

Čusta   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Namanganas vilajetā, >50000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

čustiņš   apv.

1. Čūska.

Avoti: EH

čustūzis   apv.

1. Nekārtīga, piemēslota vieta.

Avoti: KnG

čustva   apv.

1. Saprāts.

Avoti: KiV

čuš   apv.

1. Izsauciens, ko lieto, kad kāds pasākums neizdodas, kāds darbs tiek pamests pusdarīts.

Čuš vien iznāk— saka gadījumos, kad nekas neizdodas, nesanāk.

Avoti: ĒiV

čuša   apv.

1. Pakaļa.

Avoti: ME

čuša   apv.

1. Tāds, kas klusu izlaiž smakojošas vēdera gāzes.

Avoti: ME

čuša   apv.

1. Tāds, kas visu dara vilcinoties, mierīgi lēnām.

Avoti: ME

čušāt   apv.

1. Ļti ilgi un lēnām vārīt.

2. Bezdēt.

Avoti: EH, ME

čušāties   apv.

1. Tūļājotie, lēnām un mierīgi darīt (kaut ko).

Avoti: ME

čušēt   apv.

1. Izdzist, nodzist.

Avoti: EH

čušināt   apv.

1. Šņākt, šņākuļot.

Avoti: ME

čušiņs   apv.

1. Zalktis; čusnis.

Avoti: TlV

čūšiņš   apv.

1. Čūska.

Avoti: KV

čuška   sar.

1. Nolaidīgs cietumnieks, kam viss vienaldzīgs un kam liek darīt visus netīros darbus, pārējie viņam nedrīkst pieskarties.

Avoti: KZ

čūška   apv.

1. Čūska.

Avoti: EH

čūškājs   apv.

1. Vieta, ku ir daudz čūsku.

Avoti: EH

čūškalēns   apv.

1. Čūskulēns.

Avoti: EH

Čušli   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Čušļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Čušļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

čušnaks   apv.

1. Čūska.

Avoti: ME

čušņaks   apv.

1. Čūska.

Avoti: EH

čušņāties   apv.

1. Tūļāties, neveikli, gausi darīt darbu.

Avoti: ME

čušs   apv.

1. Kāds, kas izdala smakojošas vēdera gāzes; bezdals.

Avoti: ME

čušs   apv.

1. Vecs plikādas kažoks.

Avoti: ME

čušs   apv.

1. Beigts, pazudis, pagalam.

Avoti: ME

čut   apv.

1. Tikko.

2. Mazliet, druscīt.

Čut, čut— mazliet.

Avoti: KiV, KnG, KnV

čut-čut   žarg.

1. Mazliet.

2. Gandrīz.

Avoti: SLG

čutas   apv.

1. Dedzināšanai sakrautas velēnas tīrumā.

Avoti: ME

čutene   žarg.

1. Nojauta, intuīcija.

Avoti: SLG

čutes   apv.

1. Dedzināšanai sakrautas velēnas tīrumā.

Avoti: ME

čutēt   apv.

1. Dzirdēt, manīt.

Avoti: EH

čuti   apv.

1. Līdumā sakrauta žagaru, velēnu u. tml. kaudze, ko dedzināja, lai iegūtu pelnus augsnes mēslošanai.

Avoti: ZrvI

čutināt   apv.

1. Mudināt.

Avoti: ME

čutjo   žarg.

1. Sajūta, nojauta.

Avoti: SLG

čutku   žarg.

1. Mazliet.

Avoti: SLG

čutna   apv.

1. Gandrīz.

Avoti: KiV

čutnit   apv.

1. Manīt; jaust.

Avoti: KiV

čutnītiēs   apv.

1. Manīt; jaust.

Avoti: KiV

čuttik   apv.

1. Tikko.

Avoti: KiV

čuva   žarg.

1. Prostitūta.

Avoti: KZ

čuvaks   žarg.

1. Zēns.

Avoti: SLG

čuvani

1. Etnogrāfiska grupa Krievijas galējos ziemeļaustrumos, Anadiras baseinā, parasti tiek pieskaitīti pie čukčiem.

Avoti: PZT

čuvaši   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Čuvašijas (Krievijā) pamatiedzīvotāji.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Čuvašu valoda— altajiešu val. saimes tjurku val. gr. valoda, rakstības pamatā kr. alfabēts.

Avoti: LLVV

Čuvašija   vietv.

1. Čuvašijas Republika - Krievijas Federācijas subjekts, administratīvais centrs - Čeboksari, platība - 18300 kvadrātkilometru, 1280000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PuA

čuvene   žarg.

1. Košļājamā gumija.

Avoti: SLG

čuviha   žarg.

1. Tuva paziņa.

2. Nepilngadīga draudzene.

Avoti: KZ

čuvirlo   žarg.

1. Nepatīkams cilvēks.

Avoti: KZ

čuvjaki

1. Mīkstas ādas apavi bez papēža, ar šūtu zoli, valkā Krimā, Kaukāzā un dažos citos rajonos.

Avoti: LPE

Čuvuta   vietv.; novec.

1. Čubuta - upe Argentīnā.

Avoti: PZT

čūziņš   apv.; hip.

1. Čūska.

Avoti: EH

čuzis   apv.

1. Cekuls, čuprs.

Avoti: ME

čuzis   apv.

1. Tārps.

Avoti: TlV

čūzis   apv.

1. Tārps.

Avoti: TlV

čuža   -as, s.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Pentaphylloides syn. Dasiphora"), ko mēdz apvienot ar retēju ģinti ("Potentilla"), 10 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Fridrihsena čuža— čužu suga ("Pentaphylloides x friedrichsenii"), ko Latvijā paretam audzē kā krāšņumaugu.

Krūma čuža— čužu suga ("Pentaphylloides fruticosa syn. Dasiphora fruticosa"), kas Latvijā ir aizsargājama, dažos avotos tā tiek dēvēta par retēju sugu ("Potentilla fruticosa"), dekoratīvi krūmi ar dzelteniem ziediem.

2. apv. Neveikla, netīrīga sieviete.

Avoti: LLVV, LD, Aug2, EH

čuža   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs cilvēks; tūļīgs, neveikls, arī nemākulīgs cilvēks.

2. Iere.

3. dsk. Gruži, saslaukas, atkritumi.

Avoti: ViV, KiA

čuža   apv.

1. Čūska.

Avoti: EH

čūža   apv.

1. Nepatīkama, neērta situācija; nepatīkami apstākļi.

Avoti: ME

čūža   apv.

1. Iere.

Avoti: KnG

čužas   apv.

1. Saslaukas, gruži, dažādi atkritumi.

Avoti: MLVV

čužas   apv.

1. Ledus gabali, ledus sablīvējumi.

Avoti: EH

čūžāt   apv.

1. Šalkt.

2. Lēni, monotoni līt.

Avoti: ME

čūželis   apv.

1. Čūska.

Avoti: KV

čūžēt   apv.

1. Šņākt, degot čūkstēt, čukstēt.

Avoti: ME

čuži   apv.

1. Veci salmi vai siens guļammaisā.

Avoti: ME

čuži   apv.

1. Tārpi, rāpuļi.

Avoti: ME

Čuzika   vietv.

1. Upe Krievijā, Tomskas apgabalā, Parabeļas kreisā satekupe.

Avoti: PZT

čužināt   apv.

1. Čukstēt.

Avoti: ME

čužināt   apv.

1. Uzčubināt; rušināt.

Avoti: LV93, Sin

čūžināt   apv.

1. Cept.

Avoti: ME

čužināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; sar.

1. Lēni, neveikli ko darīt; tūļāties, vilcināties.

Avoti: LLVV, Sin

čužiņa   apv.

1. Dem. --> čuža.

Avoti: KiA

čūžiņš   apv.

1. Čūska.

Avoti: KV

čužis   apv.

1. Čūska.

Avoti: EH

čūžis   apv.

1. Eifēmisms čūskas vārdam.

Avoti: ME

čužļi   apv.

1. Sasmalcinātu žagaru atkritumi.

Avoti: ME

čužņas   apv.

1. Čužas 1.

Avoti: EH

čužu   apv.; izsauk.

1. Lieto braukšanas apzīmēšanai.

Avoti: ME

čužuļi   apv.

1. Čuži 1.

Avoti: EH

Čužupurvs   vietv.

1. Dabas liegums (kopš 1999. g.) krūma čužas aizsardzībai, atrodas Kandavas novada Kandavas pagastā, Abavas senlejā upes kreisā krasta terasē, valsts aizsardzībā kopš 1927. gada, 1977. g. aizsargājamā platība palielināta līdz 131,2 ha, bagāta flora, sastopamas daudzas aizsargājamas sugas.

Avoti: LE1

čvarka   apv.

1. Kubikmetra ceturtā daļa.

Avoti: KiV

čvartaks   apv., vēst.

1. Laukuma mērvienība - aptuveni 25 ha.

Avoti: KiV

čverte   apv.

1. Zivju skaita mērvienība - ceturtā daļa no kapas, t. i. 15 gabali.

Avoti: TlV

čverts   apv.

1. Ceturtdaļa.

Avoti: KiV

d

1. Alfabēta sestais burts; balsīgs priekšmēles zobu slēdzenis, ko darina, mēles priekšgalu piespiežot pie augšzobiem, parastā izrunā gan vairāk pie augšzobu alveolām, un pēc tam slēgumu spēji pārtraucot; izplatīta skaņa visās indoeiropiešu valodās.

2. saīs. Sens angļu sīknaudas penija (lat. "denarius") apzīmējums.

3. saīs. Daltons (atommasas vienība).

Avoti: i1

D

1. Romiešu skaitlis 500.

2. Smagā ūdeņraža (ūdeņraža izotopa 2H) deitērija ķīmiskais simbols.

3. Valsts piederības apzīmējums uz transporta līdzekļu reģistrācijas numuriem Vācijā.

4. Dobsons - ozona koncentrācijas atmosfērā mērvienība.

5. saīs. Dāma (šaha figūra).

6. saīs. Deitons (atoma neelementārdaļiņa, saistīta sistēma, kas sastāv no viena neitrona un viena protona).

7. saīs. Dienvidi; dienvidu-; dienvidos.

8. saīs. Dioptrija (optisko sistēmu optiskā stipruma mērvienība).

D "Delta"— starptautisks signāls - nozīmē "turieties no manis tālāk, eju ar grūtībām".

D p.— dienvidu platums.

Avoti: LLVV, i1

D-   saīs.

1. Dienvid-.

d-

1. lat. Ķīmisku savienojumu priekšā nozīmē optiski aktīvu vielu, kas griež polarizēta stara plakni pa labi (lat. "dexter" - labais).

2. Priedēklis fizikālo lielumu mērvienību daļu nosaukumu veidošanai; nozīmē 0,1 jeb deci-.

Avoti: KV, FF

d.   saīs.

1. Deci-.

2. Daļa.

3. Diena.

D. k.— (1) darba kārtība; (2) dienas kārtība.

4. Diennakts.

5. Dēls (kopā ar tēva vārdu).

Avoti: i1, Wi

D.C.   saīs.

1. Kolumbijas apgabals (ASV) (angļu "District of Columbia").

D.Mark

1. Vācu marka - Vācijas naudas vienība līdz 2002. g. (vācu "Deutsche Mark").

Avoti: LEV

da   saīs.

1. Deka-.

Avoti: i1

da

1. apv. Prepozīcija ar nozīmi "līdz", izplatīta sevišķi augšzemnieku izloksnēs Vidzemē, Augškurzemē un Latgalē; saistās ar ģenitīvu un datīvu; tālāk uz rietumiem izplatīts kā verbālais prefikss ar nozīmi "pie-, aiz-".

2. Norāda uz aptuvenu daudzumu.

3. sar. Kaut vai; taču.

Da lampočki— vienalga.

4. it., mūz. No.

Da capo— no sākuma.

Avoti: KV, SLG

da   apv., konj.

1. Saista vienlīdzīgus teikuma locekļus, īpaši pastiprinot pirmā locekļa izteikto nojēgumu.

2. Saista viena un tā paša vārda atkārtojumu.

3. Norāda uz pretstatu; taču.

Avoti: KiV

da   apv., part.

1. Izsaka apgalvojumu; jā.

2. Pastiprina kādu vārdu izteikumā; gan.

3. Pastiprina noliegumu; taču.

4. Norāda (savienojumā ar nenoteiktajiem pronomeniem, dažiem adverbiem, numerāli "viens", substantīvu "reizē") uz nenoteiktu, nezināmu, arī vēl neminētu dzīvu būtni, priekšmetu, parādību, norisi.

Avoti: KiV

Da   mit.

1. Da Zodži - fonu un dahomeju (Togo, Āfrika) mitoloģijā - zemes dievu panteona augstākais dievs.

Avoti: Mit

DA   saīs.

1. Dienvidaustrumi; dienvidaustrumu-; dienvidaustrumos.

Avoti: i1

da-

1. Deka- - priedēklis fizikālo lielumu mērvienību daudzkārtņu nosaukumu veidošanai - desmitkārt lielāks par.

2. žarg. Lieto, darinot verbus ar pabeigtas darbības nozīmi.

Avoti: FF, SLG

DAAD   saīs.

1. Vācijas Akadēmiskās apmaiņas dienests (vācu "Deutsche Akademische Austausch Dienst").

Avoti: PL

daadīt   apv.

1. Pieadīt pie kā.

2. Pabeigt adīt (kā) daļu.

3. Noadīt līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

daaicināt   apv.

1. Pieaicināt, ieaicināt.

Avoti: ME

daairēt   apv.

1. Aizairēt, pieairēt.

Avoti: ME

daairēties   apv.

1. Aizairēties, pieairēties.

Avoti: ME

daārdīt   apv.

1. Izārdīt līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

daarpavāt   apv.

1. Pabeigt vētīt (kā) daļu.

Avoti: KiV

daārstēt   apv.

1. Ārstējot pieļaut, ka veselība pasliktinās.

Avoti: KiV

daart   apv.

1. Aizart, uzart līdz kādai vietai.

2. Pabeigt art (kā) daļu.

3. Pieart papildus.

Avoti: KiV, ME

daat   mit.; ebreju - zināšanas

1. Papildu zefirota, kas atrodas starp "hokma" un "bina" un tās harmonizē, pēc dažiem uzskatiem simbolizē intelektuālo starojumu.

Avoti: MrJ

daaudzēt   apv.

1. Izaudzēt (augus) līdz vēlamajai gatavības pakāpei.

2. Audzēt (mājlopus) papildus.

Avoti: KiV

daaugt   apv.

1. Pieaugt pie kā.

2. Augot kļūt lielākam, augot sasniegt (kāda) lielumu.

3. Rūgt līdz vēlamajai gatavības pakāpei.

Avoti: KiV

daaust   apv.

1. Pabeigt aust (kā) daļu.

Avoti: KiV

daba   -as, s.; parasti vsk.

1. Viss, kas eksistē, bet nav cilvēka radīts; apkārtējās vides parādību kopums (reljefs, klimats, augu un dzīvnieku valsts u. tml.), kas radies bez cilvēka līdzdalības.

Dabas aizsardzība— valsts un sabiedrības pasākumu komplekss dabas bagātību saglabāšanai, racionālai izmantošanai, atjaunošanai un vairošanai.

Dabas katastrofa— dabas parādību postoša izpausme (piemēram, zemestrīces, plūdi, vētras).

Dabas liegums— aizsargājamo dabas objektu kategorija, kas parasti ir cilvēka darbības maz pārveidota teritorija, kurā sastopamas īpaši aizsargājamas augu un dzīvnieku sugu atradnes un īpaši aizsargājami biotopi; liegumos noteikts daļējs dabas aizsardzības režīms un saimnieciskā darbība atļauta tikai tādā apjomā, kas nav pretrunā ar šī lieguma mērķiem un uzdevumiem.

Dabas mācība— mācību priekšmets, kas sniedz zināšanas par parastākajām dabas parādībām un to likumsakarībām.

Dabas parks— ģeogrāfiski ierobežota teritorija, kas raksturīga ar noteikta apvidus dabas un kultūrvēsturiskām vērtībām.

Dabas piemineklis— ar likumu aizsargāts rets, savdabīgs dabas objekts, kas saglabājams nākamajām paaudzēm.

Dzīvā daba— dzīvnieku un augu kopums.

// parasti vsk. lok., apst. nozīmē. Reālos apstākļos, nosacījumos (pretstatā plānam, maketam).

2. Galveno, raksturīgo īpašību kopums (kādai parādībai, norisei); būtība.

Avoti: LLVV, LE1, VzsV

dabādēt   apv.

1. Apnikt, neciešamam kļūt.

Avoti: EH

dabalināt   apv.

1. Balināt (ko), līdz (tas) iegūst vēlamās īpašības.

Avoti: KiV

dabar   apv.

1. Tagad.

Avoti: EH

dabarāt   apv.

1. Barot (dzīvnieku) papildus.

2. Barot (dzīvnieku), līdz (tas) nobarojas.

Avoti: KiV

Dabari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Līvānu novada Turku pagastā.

2. Dabaru ezers - atrodas Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā, viens no Lodes-Taurenes ezeriem, platība - 17,8 ha, garums 1,2 km, platums - 0,3 km, lielākais dziļums - 5,3 m.

Avoti: LC

dabasbērns   -a, v.

1. Jūtu izpausmē un uzvedībā vienkāršs un patiess cilvēks, kas dzīvo ciešā saskarē ar dabu.

Avoti: LLVV

dabasgāze   -es, dsk. ģen. -zu, s.

1. Gāzveida ogļūdeņražu maisījums, kas veidojas no organiskajām vielām un uzkrājas Zemes garozā.

Avoti: EV

dabassaimniecība   ekol.

1. Zemes ģeogrāfiskā apvalka un tā saimnieciskās izmantošanas sociāli ekoloģisks komplekss.

Avoti: ZTV

dabasskats   -a, v.

1. Kāda apvidus, vietas kopskats (ārpus pilsētas, ārpus apdzīvotas vietas).

Avoti: LLVV

dabaszinātnes   -ņu, s.; tikai dsk.

1. Zinātņu nozares, kas pētī dabas parādības un likumsakarības.

Avoti: LLVV

dabaszinātnieks   -a, v.

1. Speciālists kādā dabaszinātņu nozarē.

Avoti: LLVV

dabaszinātnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dabaszinātnēm, tām raksturīgs; tāds, kas pamatojas uz dabaszinātnēm.

Avoti: LLVV

dabaszinības   s.; tikai dsk., sar.

1. Zināšanas par dabu; dabaszinātnes.

Dabaša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Dabas"), Peštas meģē, 16600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Dabašans   vietv.

1. Dabašana grēda - Cinlina grēdas dienvidaustrumu atzars Ķīnas vidienē ("Dabashan"), garums - ~200 km, augstums līdz 2708 m (Šanšupina kalns), saposmota dziļām ielejām, virsotnes noapaļotas.

Avoti: PZT

dabāt   apv.

1. Izpatikt, piemēroties cita dabai.

Avoti: KV

dabavīt   apv.

1. Pielikt, pievienot; arī papildināt.

Avoti: KiV

dabāzt   apv.

1. Piebāzt pie kā.

2. Bāzt (ko) papildus.

Avoti: KiV

dabēgt   apv.

1. Bēgot pievirzīties pie kā.

Avoti: KiV

dabeigt   apv.

1. Pabeigt.

2. Sabojāt.

Avoti: KiV

dabene   žarg.

1. Dabas mācība.

Avoti: SLG

dabērt   apv.

1. Piebērt.

Avoti: KiV

daberzt   apv.

1. Pabeigt berzt (kā) daļu.

2. Mazgāt, spodrināt (ko), līdz (tas) iegūst vēlamās īpašības.

Avoti: KiV

dabēsija   bot.

1. dsk. Ēriku dzimtas ģints ("Daboecia"), dekoratīvi krūmi, naz ziemcietīgi.

Kantabrijas dabēsija— dabēsiju suga ("Daboecia cantabrica").

Avoti: DaE

Dabešans   vietv.

1. Dabešana grēda - atrodas Lielā Ķīnas līdzenuma dienvidu daļā ("Dabieshan"), uz dienvidaustrumiem no Cinlina grēdas, Jandzi un Huaihes ūdensšķirtne, garums - 250 km, vidējais augstums - ~1000 m, lielākais - 1860 m (Fanšana kalns).

Avoti: PZT

dabi

1. Mandari grupas cilts Kamerūnas ziemeļos un Nigērijas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas, reliģija - gk. islāms.

Avoti: PZT

dabīdīt   apv.

1. Aizbīdīt līdz noteiktai vietai, piebīdīt.

Avoti: ME

dabīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atbilst (cilvēka) dabai, raksturam; tāds, kurā izpaužas (cilvēka) daba, raksturs; nemākslots, neviltots.

2. Dabisks (2).

3. Dabisks (4).

Avoti: LLVV

dabīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dabīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Dabiskums (2).

Avoti: LLVV

dabirdināt   apv.

1. Piebērt.

Avoti: ME

dabirt   apv.

1. Piebirt pie kā.

Avoti: KiV

dabisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas radies dabā vai eksistē dabā (pretstatā cilvēka radītajam).

Dabiskās robežas— pasaules daļu, valstu, apgabalu robežas, ko veido, piemēram, jūras, upes, kalni.

Dabiskā šķiedra— šķiedra, ko iegūst no augu vai dzīvnieku valsts izejvielām.

Dabiskās krāsvielas— krāsvielas, ko iegūst no augu valsts izejvielām.

Dabiskie sveķi— dažādu augu un kukaiņu dzīvības procesu produkti, kurus izmanto laku un krāsu rūpniecībā un citur.

Dabiskā radioaktivitāte— radioaktivitāte, kas piemīt dažiem dabā sastopamajiem ķīmiskajiem elementiem, galvenokārt smagajiem elementiem, kuri atrodas periodiskās sistēmas beigās (urāna, aktīnija un torija saimes).

2. Dabas likumiem atbilstošs; dabas likumu nosacīts.

Dabiskie zudumi— zudumi, kas rodas, uzglabājot lauksaimniecības ražojumus.

Dabiskā nāve— nāve no vecuma vai slimības (pretstatā, piemēram, nogalināšanai).

Dabiskā ēdināšana— zīdaiņa ēdināšana ar mātes pienu.

Dabiskā izlase— viens no dzīvās dabas attīstības faktoriem - dzīves apstākļiem labāk piemēroto indivīdu izdzīvošana un vairošanās un mazāk piemēroto indivīdu bojā eja.

Iedzīvotāju dabiskais pieaugums— iedzīvotāju skaita pieaugums, ko nosaka dzimstība.

Iedzīvotāju dabiskā kustība— iedzīvotāju skaita un sastāva izmaiņas sakarā ar dzimstību un mirstību.

3. Tāds, kas piemīt jau no dzimšanas (pretstatā vēlāk iegūtam, apgūtam); iedzimts.

Dabiskā imunitāte— iedzimta vai pēc slimības iegūta imunitāte.

4. Tāds, kas saskan ar lietu un parādību dabu, atbilst parastai, normālai notikumu attīstības gaitai; likumsakarīgs, normāls.

Avoti: LLVV, VsV

dabiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dabisks (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> dabisks (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dabistiski   žarg.

1. Protams.

Avoti: SLG

dabīt   apv.

1. Dabūt.

Avoti: ME

dabīte   apv.

1. Īpašība, suga; piemēram, labdabītes tabaciņš.

2. Dem. --> daba.

Avoti: KV, EH

dablandīties   apv.

1. Klīstot, klaiņojot piebiedroties.

2. Aizklīst (līdz noteiktai vietai).

Avoti: ME

dablīgs   apv.

1. Kupls, spēcīgs.

Avoti: KV

Dablina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dublin"), Džordžijas štatā, 16200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Dublin"), Kalifornijas štatā, 54700 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Dublin"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Dablmauntinforka   vietv.

1. Upe ASV ("Double Mountain Fork Brazos River"), Teksasas štatā, Brazosas labā satekupe.

Avoti: PZT, Wi

dabls   apv.

1. Tāds, kam zināmas īpašības, daba; piem., labdabli zirņi, nedablas (indīgas) zāles; arī slaiks.

2. Blīvi saaudzis, krūmains.

Avoti: KV, EH

dābls   apv.

1. Bagātīgi saaudzis.

Avoti: ME, VeAT

dabļīgs   apv.

1. Kupls; krāšņs, grezns.

Avoti: ME

dabļš   apv.

1. Kupls, spēcīgs.

Dabļi audzis— kupli audzis.

Avoti: KV

daboecia   lat.

1. Dabēsijas.

Daboecia cantabrica— Kantabrijas dabēsija.

Avoti: DaE

Dabogs   mit.

1. Dienvidu slāvu mitoloģijā - dievs devējs, laimes, labklājības un bagātības dievs.

Avoti: Mit

dābolaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; apv.

1. Ābolaine.

Avoti: LLVV

dābolainis   apv.

1. Ābolains (par zirgu).

Avoti: KiV

dābolains   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Ābolains - tāds (zirgs), kura spalvā ir ieapaļi, gaišāki plankumi.

2. Tāds, kur aug āboliņš.

Avoti: LLVV

dābolaita   -as, s.; apv.

1. Ābolains.

Avoti: LLVV

dābolaite   apv.

1. Lauks, kur ir audzis āboliņš.

Avoti: KiV

dābolājs   apv.

1. Ābolājs.

Avoti: Sin

dāboleņš   apv.

1. Āboliņš ("Trifolium").

Avoti: KiV

dāboliņi   apv.

1. Balti dāboliņi - matainnais āboliņš ("Trifolium arvense").

Avoti: Aug2

dāboliņš   -a, v.; parasti vsk.; apv.

1. Āboliņš ("Trifolium").

Dāboliņu zāle— āboliņš ("Trifolium").

Sarkanais dāboliņš— sarkanais āboliņš ("Trifolium pratense").

2. apv. Baltais āboliņš ("Trifolium repens").

3. apv. Dzeltenais āboliņš ("Trifolium strepens").

4. apv. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

5. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

6. Šķavu pelašķis ("Achillea ptarmica").

Avoti: LLVV, Aug2

dābols   -a, v.; parasti vsk.; apv.

1. Āboliņš.

2. apv. Baltais āboliņš ("Trifolium repens").

Baltie dāboli— baltais āboliņš ("Trifolium repens").

3. apv. Bastarda āboliņš ("Trifolium hibridum").

4. apv. Matainais āboliņš ("Trifolium arvense").

5. apv. Sarkanais āboliņš ("Trifolium pratense").

Sarkanais dābols— sarkanais āboliņš ("Trifolium pratense").

Avoti: LLVV, Aug2

dāboltiņš   apv.

1. Āboliņš ("Trifolium").

Avoti: Aug2

dāboļi   apv.

1. Āboliņš ("Trifolium").

Avoti: Aug2

dabon   žarg.

1. Saņem, iegūst.

Avoti: SLG

dabonams   žarg.

1. Dabūjams.

Avoti: SLG

Dabors   vietv.

1. Dabora kalns - atrodas Augšzemes augstienes Sēlijas paugurvaļņa ziemeļu daļā, Salas novada Sēlpils pagastā, 5 km uz dienvidrietumiem no Pļaviņām, absolūtais augstums - 158 m vjl., relatīvais augstums - 40-45 m, diametrs - līdz 500 m, nogāzes stāvas; Tabora kalns.

Avoti: LE1

Dabračina   vietv.

1. Dagdas novada Svariņu pagasta apdzīvotās vietas "Dobročina" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dabrānieši

1. Dagdas novada Dagdas pagasta apdzīvotās vietas "Dabra" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dabraukalēt   apv.

1. Vairākkārt braucot, ierasties kur.

Avoti: KiV

dabraukt   apv.

1. Piebraukt pie kā.

2. niev. Pieglaimoties.

Avoti: KiV

dabrava   apv.

1. Kāds ar notraipītām drēbēm.

Avoti: ME

dabravecis   apv.

1. Krietns, saprātīgs cilvēks.

Avoti: KV

dabriest   apv.

1. Briest līdz kādai gatavības pakāpei.

Avoti: KiV

dabrieši

1. Dagdas novada Dagdas pagasta apdzīvotās vietas "Dabra" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dabrist   apv.

1. Piebrist pie kā.

2. Aizbrist līdz (kam).

Avoti: KiV, ME

dabsaimniecība

1. Dabas resursu racionāla lietošana, atjaunošana un aizsardzība: tā apvieno visas attiecīgās teritorijas saimniecības nozares un ļauj sabalansēt resursu lietošanu un vides aizsardzības prasības.

Avoti: EbV

dabt   apv.

1. Sist, cirst.

Avoti: KV

dābt   apv.

1. Sist.

Avoti: Sin

dābt   apv.

1. Izpatikt, piemēroties cita dabai.

Avoti: ME

Dabu   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Honkongas (Sjanganas) īpašajā administratīvajā reģionā, 310800 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

dabudavāt   apv.

1. Piebūvēt.

Avoti: KiV

dabuit   apv.

1. Dabūt.

Avoti: EH

dabūjams   apv.

1. Sasniedzams, aizsniedzams, pieejams.

2. Brīvs, neprecējies.

Avoti: Sin

dabūjums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Rezultāts --> dabūt (1); tas, kas ir dabūts, iegūts.

Avoti: LLVV

dābulaine   apv.

1. Ar āboliņu bagātīgs.

Avoti: EH

dābulains   apv.

1. Ābolains.

Avoti: ME

dābulaite   apv.

1. Āboliņa lauks.

Avoti: EH

dābulājs   apv.

1. Bagātīga apaudzis ar āboliņu.

Avoti: EH

dābuliņš   apv.

1. Āboliņš ("Trifolium").

Avoti: Aug2

dabūls   apv.

1. Āboliņš.

Avoti: EH

dābuls   apv.

1. Āboliņš.

Avoti: KV

dābūls   apv.

1. Āboliņš.

Avoti: EH

dabūn   žarg.

1. Saņem, iegūst.

Avoti: SLG

dabūnams   žarg.

1. Dabūjams.

Avoti: SLG

dabūt   dabūju, dabū, dabū, pag. dabūju; trans.

1. Iegūt (ko) savā īpašumā, rīcībā u. tml.

// intrans.

2. Izdarīt, paveikt (parasti ar pūlēm) fizisku darbību.

3. Gūt iespēju, izdevību (ko darīt).

4. Tikt pakļautam (fiziskai iedarbībai, nepatīkamiem pārdzīvojumiem u. tml.).

Dabūt žagarus— dabūt pērienu.

// intrans.; sar. Saņemt sitienu(s), belzienu(s), arī pērienu vai stingru sodu.

// sar. Tikt piespiestam (ko darīt, izjust).

Avoti: LLVV, Sin

dabūtenis   -ņa, v.; novec.

1. Ārlaulības bērns.

Avoti: LLVV

dabūties   apv.

1. Iegūt kaut ko pietiekošā apjomā.

Avoti: EH

dabūvēt   apv.

1. Piebūvēt.

2. Būvēt papildus.

Avoti: KiV

Dabyli   vietv., vēst.

1. Dubuļu muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Kaunatas pagastā.

Avoti: KV

dabzinātnes   -ņu, s.; tikai dsk.; pareti.

1. Dabaszinātnes.

Avoti: LLVV

dabzinātnieks   -a, v.

1. Dabaszinātnieks.

Avoti: LLVV

dabzinātnisks   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Dabaszinātnisks.

Avoti: LLVV

dacans

1. Lamaistu klosteris, templis.

Avoti: SV69

dacelt   apv.

1. Piecelt (pie kā).

2. Pacelt (līdz noteiktam augstumam).

Avoti: KiV, ME

dacept   apv.

1. Cepties, tikt ceptam līdz vēlamajai gatavības pakāpei.

2. Izcept (ko) papildus.

Avoti: KiV

daciest   apv.

1. Ciest, līdz nonāk kādā, parasti psihiskā, stāvoklī.

Avoti: KiV

dacietināt   apv.

1. Piestiprināt.

Avoti: EH

dacilāt   apv.

1. Pabeigt apvērst (apžuvušā siena) daļu.

Avoti: KiV

dacīnīt   apv.

1. Ar grūtībām pievilkt, pievirzīt.

Avoti: ME

dacirpt   apv.

1. Pabeigt cirpt (kā) daļu.

Avoti: KiV

dacirst   apv.

1. Pabeigt cirst (kā) daļu.

2. Iesist (ar pātagu).

3. Ar troksni aizvērt.

4. Pabeigt pļaut (kā) daļu.

Avoti: KiV

dacīte   žarg.

1. Vientiesīga sieviete; naiva meitene.

Avoti: SLG

dācīties   apv.

1. Dīvaini izturēties, ķēmoties.

Avoti: LE

dacītporfirīts

1. Paleotipa efuzīvs iezis, plagiogranītu un kvacdiorītu analogs, struktūra porfīriska, tekstūra masīva, dažreiz poraina.

Avoti: LPE

dacīts

1. Kainotipa efuzīvs iezis; kriptokristālisks, ar laukšpata, ragmāņa, biotīta fenokristāliem, pelēks, izmanto celtniecībā.

Avoti: EV

Dacjina   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Heilundzjanas provincē, 879300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

dacne   lat.

1. Piepjvaboļu dzimtas ģints.

Dacne bipustulata— sarkankrūšu piepjvabole.

Avoti: LD

dacrymycetaceae   lat.

1. Dakrimicēšu dzimta.

Avoti: LD

dacrymycetales   lat.

1. Dakrimicēšu rinda.

Avoti: LD

dactylis   lat.

1. Kamolzāles.

Dactylis aschersoniana— Ašersona kamolzāles "Dactylis polygama" nosaukuma sinonīms.

Dactylis glomerata— parastā kamolzāle.

Dactylis polygama— Ašersona kamolzāle.

Avoti: LD

dactylococopsis   lat.

1. Hrookoku klases ģints.

Dactylococopsis arcicularis— šīs ģints suga.

Dactylococopsis rhaphidioides— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dactylogyrus   lat.

1. Daktilogīri.

Dactylogyrus extensus— daktilogīru suga.

Dactylogyrus nanus— sīkais daktilogīrs.

Dactylogyrus vastator— daktilogīru suga.

Avoti: LD

dactylorhiza   lat.

1. Dzegužpirkstītes.

Dactylorhiza baltica— Baltijas dzegužpirkstīte.

Dactylorhiza cruenta— asinssarkanā dzegužpirkstīte.

Dactylorhiza fuchsii— Fuksa dzegužpirkstīte.

Dactylorhiza incarnata— stāvlapu dzegužpirkstīte.

Dactylorhiza maculata— plankumainā dzegužpirkstīte.

Dactylorhiza praetermissa— dzegužpirkstīšu suga.

Dactylorhiza russowii— Rusova dzegužpirkstīte.

Dactylorhiza baltica— Baltijas dzegužpirkstīte.

Avoti: LD

Dacvari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Annas pagastā.

Avoti: LC

daczibao

1. Lielo hieroglifu avīze - 20. gs. 50.-70. gados Ķīnā izplatītie plakāti un ar roku rakstītās lapiņas.

Avoti: SV08

dāča   barb.

1. Vasarnīca; dārza māja.

Avoti: SLG

dača   barb.

1. Vasarnīca; dārza māja.

2. Pienesums cietumā.

Avoti: SLG, KZ

dačāpāt   apv.

1. Aizčāpot līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

dačāpot   apv.

1. Lēnām, bez steigas tuvoties, pienākt.

Avoti: EH

Dačice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 7640 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

dačka   barb.

1. Pienesums cietumā.

Avoti: KZ

dačkas   apv.

1. Mazi (zemi) krūmāji, biezi krūmi.

Avoti: EH

dadadzis   apv.

1. Ārstniecības ancītis ("Agrimonia eupatoria").

2. vsk. Dadadži.

Avoti: ME, NeV

dadadži   apv.

1. Sīki dadži, dadzīši.

Avoti: NeV

dadaisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Tēlotājas mākslas un literatūras virziens (Rietumeiropā 20. gadsimta desmitajos un divdesmitajos gados), kuram raksturīga jebkuru estētisko vērtību noliegšana un patvaļas absolutizēšana daiļradē.

Avoti: LLVV

dadaists   -a, v.

1. Dadaisma pārstāvis.

Avoti: LLVV

Dadaja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kastamonu ilā, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dadalīt   apv.

1. Dalot pievienot.

Avoti: KiV

dadancāt   apv.

1. Nodejot līdz kādam laikam.

Avoti: KiV

dadarēt   apv.

1. Piederēt.

Avoti: EH

dadari

1. Viena no Sudānā, Kordofanas plato dzīvojošām ciltīm, kas pieder pie kalnu nubu etniskās grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

dadarināt   apv.

1. Nodarināt (ko) papildus.

Avoti: KiV

dadarīt   apv.

1. Pabeigt darīt (kādu darba) daļu.

2. Gatavot (alu) papildus.

3. Nokrāsot (dziju, audumu) papildus.

Avoti: KiV

dādas   apv.

1. Nelīdzena, bedraina vieta.

Avoti: EH

dadasi   apv.

1. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

Avoti: Aug2

dadasiņa   apv.

1. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

Avoti: Aug2

dadasiņas   apv.

1. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

Avoti: Aug2

dadasiņi   apv.

1. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

Avoti: ME

dadasis   apv.

1. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

Avoti: EH

dadastiņa   apv.

1. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

Avoti: Aug2

dadaudzināt   apv.

1. Izslavēt, izcildināt, beigt slavēt.

Avoti: KiV, EH

dadauzīt   apv.

1. Dauzot sasmalcināt (ko) vēl smalkāku.

Avoti: KiV

dadaza   apv.

1. Ārstniecības ancītis (Agrimonia eupatoria").

Avoti: ME

dadaziņa   apv.

1. Augs, dedestiņas.

Avoti: KV

dadazis   apv.

1. Ārstniecības ancītis ("Agrimonia eupatoria").

Avoti: ME

dadegt   apv.

1. Cepoties sakalst tā, ka izveidojas par daudz cieta garoza.

2. Vāroties, cepoties pielipt, parasti pie trauka dibena.

Avoti: KiV

dāderbiksis   apv.

1. Nemierīgs, kustīgs, pārāk steidzīgs cilvēks.

Avoti: SiV

dāderbisins   apv.

1. Dundurs.

2. Tāds, kas ir gaisīgs, nenoturīgs.

Avoti: EH

dāderēt   apv.

1. Dūkt.

2. Kladzināt.

Avoti: KV

dāderis   apv.

1. Gailis, kas dāderē.

2. Ātrs, pārsteidzīgs cilvēks.

Avoti: KV

dāderkarš   apv.

1. Sievu ķīviņš.

2. Mājputnu klaigas.

Avoti: ME

dāders   apv.

1. Rūcējs.

2. Dundurs.

Avoti: ME

dadēstīt   apv.

1. Pabeigt dēstīt (kā) daļu.

Avoti: KiV

Dadhikra   mit.

1. Vēdisma mitoloģijā - ļoti straujš kaujas zirgs, no kura bailēs dreb ienaidnieki.

Avoti: Mit

dadēt   apv.

1. Dējot būt par cēloni tam, ka palielinās (olu) daudzums.

Avoti: KiV

dadiegt   apv.

1. Piešūt ar lieliem dūrieniem.

Avoti: KiV

dadīgt   apv.

1. Dīgstot būt par cēloni tam, ka palielinās (augu) daudzums.

Avoti: KiV

dādināt   apv.

1. Kladzināt.

Avoti: ME

dādiņa   apv.

1. Ķīviņš, troksnis.

Avoti: ME

dādiņi   apv.

1. Austrumlatvieši.

Avoti: ME

dādiņš   apv.

1. Neapdomīgs, aprobežots cilvēks.

Avoti: ME

dadīrāt   apv.

1. Pabeigt dīrāt (kā) daļu.

Avoti: KiV

Dadli   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Dudley"), Anglijas centrālajā daļā, 79400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

dadomāt   apv.

1. Iedomāties.

2. Atcerēties.

Avoti: KiV

dadot   apv.

1. Iedot (ko) papildus.

2. Dot barības papildu devu mājlopiem vai mājputniem.

Avoti: KiV

Dādra   vietv.

1. Dādra un Nagarhaveli - Indijas Republikas teritorija, atrodas valsts rietumu daļā, Arābijas jūras piekrastē, administratīvais centrs - Selvāsa, platība - 491 kvadrātkilometrs, 262000 iedzīvotāju (2008. g.), valodas - marathu, gudžaratu.

Avoti: PuA

dadrāzt   apv.

1. Pabeigt drāzt (kā) daļu.

2. Ātri atsteigties (skriešus vai braukšus).

Avoti: KiV

dadrāzties   apv.

1. Ātri atsteigties (skriešus vai braukšus).

Avoti: ME

dadrikšķināt   apv.

1. Ar smalku bērza žagaru iepērt.

Avoti: EH

dādu   apv.

1. Sieviešu ķildas.

2. Mājputnu kladzināšana.

Dādu karš— tracis, skaļš strīds.

Avoti: KV, LE

daduns   apv.

1. Spāre (kukainis).

Avoti: KiV

dadurnēt   apv.

1. Piebikstīt, parasti dodot kādu zīmi.

2. Slepus paziņot, pateikt.

Avoti: KiV

dadurt   apv.

1. Pieskarties, piemēram, ar pirkstu, roku.

2. Pavirši piešūt.

3. Piebikstīt, parasti dodot kādu zīmi.

Avoti: KiV

dadzert   apv.

1. Piedzerties; dzert līdz noreibumam.

2. Ēdot dzert klāt (ko).

3. Dzerot alkoholisku dzērienu, saskandināt un novēlēt veselību.

Avoti: KiV

dadziedēt   apv.

1. Ļaut sadzīt (par brūci).

Avoti: ME

dadzīgs   apv.

1. Derīgs.

Avoti: EH

dadzilis   apv.

1. Ķeģis ("Acanthis"), žubīšu dzimtas putnu ģints.

Avoti: ME

dadzirdēt   apv.

1. Uzzināt (ko runātu).

2. Sadzirdēt.

Avoti: KiV

dadzirdīt   apv.

1. Piedzirdīt.

2. Dot papildus dzert, lai uzturētu, uzbarotu mājlopus vai mājputnus.

Avoti: KiV

dadzirst   apv.

1. Uzzināt (ko runātu).

Avoti: KiV

dadzis   -dža, v.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Cirsium"), Latvijā konstatētas 6 sugas, daudzgadīgi vai viengadīgi lakstaugi ar dzeloņaini zobainām lapām.

Asais dadzis— dadžu suga ("Cirsium vulgare syn. Cirsium lanceolatum").

Purva dadzis— dadžu suga ("Cirsium palustre").

Dažādlapu dadzis— dadžu suga ("Cirsium heterophyllum").

Zemais dadzis— dadžu suga ("Cirsium acaule").

2. Šī auga (arī dažu citu augu) ziedkopa.

Kā dadzis (arī skabarga) acī— saka par kaut ko nepatīkamu, par tādu, kas traucē.

3. apv. Diždadži ("Arctium").

4. apv. Pļavas dzelzene ("Centuera jacea").

Avoti: LLVV, Aug2, LD

dadzīši   apv.

1. Ārstniecības ancītis (Agrimonia eupatoria").

2. Tīruma pēterene ("Knautia arvensis").

3. Trejdaivu sunītis ("Bidens tripartitus").

4. dsk. Dadzītis.

Avoti: Aug2

dadzīt   apv.

1. Piedzīt pie kā.

2. Dzenoties (kādam) pakaļ, panākt (to).

3. Ilgāku laiku, daudz dzenot (dzīvnieku), ļoti nogurdināt, arī novājināt (to).

4. Negatīvi ietekmēt (par dzīves apstākļiem).

5. Ilgi tecinot (piemēram, alu), panākt, ka (tas) satur maz alkohola.

6. Pienaglot.

Avoti: KiV

dadzīt   apv.

1. Sadzīt (par brūci).

Avoti: ME

dadzītis   -ša, v.

1. Dem. --> dadzis.

2. apv. Ārstniecības ancītis (Agrimonia eupatoria").

3. apv. Pļavas dzelzene ("Centuera jacea").

4. apv. Ārstniecības suņmēle ("Cynoglossum officinale").

Avoti: LLVV, Aug2

dadzītis   -ša, v.

1. Zvirbuļveidīgo kārtas žubīšu dzimtas ķivuļu ģints suga ("Carduelis carduelis", senākā klasifikācijā žubīšu ģintī "Fringilla carduelis"), neliels putns ar raibām (melnām, baltām, sarkanām) spalvām un melodisku balsi, daudzveidīga dziesma, Latvijā sastopams visu gadu, bieži; ciglis.

Avoti: PDE, LEV

dadzīvāt   apv.

1. Dzīvojot sasniegt (piemēram, vecumu, kādu mūža posmu).

2. Kļūt kāda notikuma līdzdalībniekam, kādas parādības vērtētājam.

3. Kļūt bagātam, turīgam, iegūt materiālas vērtības.

4. Radīt (parasti ārlaulības bērnu).

Avoti: KiV

dadzīvāties   apv.

1. Ar laiku kļūt spējīgam (kaut ko nopelnīt).

Avoti: EH

dadzs   apv.

1. Diždadži ("Arctium").

Avoti: Aug2

Dadzu   vietv.; nelok.

1. Dadzu kalns - atrodas Alūksnes augstienes ziemeļu daļā, Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā, 1 km uz dienvidiem no Apekalna, absolūtais augstums - 225 m vjl., relatīvais augstums - 50 m, kupolveida paugurs, apaudzis ar kokiem un labi izceļas apkārtējā ainavā; Daudzu kalns.

Avoti: LE1

Dadža   vietv.; vēst.

1. Uhana - pilsēta Ķīnā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

dadžains   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar dadžiem apaudzis, pieaudzis.

Avoti: LLVV

Dadžāls   mit.

1. Islāma mitoloģijā - cilvēku kārdinātājs, kas parādīsies neilgi pirms pasaules gala.

Avoti: MitJ

dadži   apv.

1. Kurvjziežu dzimtas daudzgadīgs lakstaugu ģints ("Cirsium"), ko senāk sauca arī par usnēm, ~200 sugas, Latvijā konstatētas 6 sugas.

Avoti: LD, Aug2

dadžlapa   apv.

1. Lielais diždadzis ("Arctium lappa").

Avoti: Aug2

dadžot   apv.

1. Parādīties asumiem; arī pārnestā nozīmē, piemēram, sarunā.

Avoti: ME

Dadžžāls   mit.

1. Islāma mitoloģijā - kārdinātājs, viltus mesija, musulmaņu antikrists.

Avoti: Mit

daecēt   apv.

1. Ecēt, līdz sasniedz vēlamo rezultātu.

2. Pabeigt ecēt (kā) daļu.

Avoti: KiV

daedalea   lat.

1. Piepju sēņu dzimtas ģints.

Daedalea quercina— ozolu piepe.

Avoti: LD

daēst   apv.

1. Ēst klāt ko, piemēram, maizi, piedevas, šķidram vai taukvielām bagātam ēdienam.

2. Apēst, noēst (daļu no ēdiena).

3. Ēst un pabeigt ēst.

4. nolieg. formā. Pietiekami nepaēst.

5. Apnikt.

Avoti: KiV

DAF   saīs., vēst.

1. Darbaļaužu apvienotā fronte.

2. Vācu darba fronte (vācu "Deutsche Arbeitsfront").

Avoti: i1

DAF   saīs.; jur.

1. Piegādāts līdz robežai (angļu "delivered at frontier") - pārdevējs izpilda saistības piegādāt preces, kad tās, nomuitotas eksportam, nogādātas noteiktā punktā vai vietā uz robežas pirms blakus valsts muitas robežas.

Avoti: LatV

dafiga   žarg.

1. Ļoti daudz; pārāk daudz.

Avoti: SLG

dafli

1. Lobi (2) grupas cilts, dzīvo kalnos Bramaputras izliekuma apvidū, Tibetas dienvidaustrumos, Indijas ziemeļaustrumos (Arunāčalas Pradēšas un Asamas štatā) un Butānas austrumos, valoda pieder pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, antropoloģiskā ziņā - mongoloīdi, stipras ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie cilšu kulti.

Avoti: PZT

Dafne   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 22900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Dafne   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Gajas un upju dieva Pēneja meita, kas, glābdamās no Apolona mīlestības, lūdza tēvam palīdzību, un dievi viņu pārvērta par lauru koku.

Avoti: LEV

Dafnīds   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dieva Hermeja un kādas nimfas dēls bukoliskās dzejas aizsācējs.

Avoti: Mit

dafnija   -as, s.; zool.

1. Vēžu klases kladoceru apakškārtas dzimta ("Daphniidae"), 7-8 ģintis, ~70 sugas, Latvijā konstatētas 4 ģintis, 20 sugas.

2. Šīs dzimtas ģints ("Daphnia"), Latvijā konstatētas 6 sugas; ūdensblusa.

Avoti: LLVV, LD

dafnīns   med.

1. Gaistošs un stipri kairinošs glikozīds zalkteņu mizā.

Avoti: TM

Dafnis

1. astr. Saturna pavadonis ("Daphnis"), vidējais attālums no planētas - 136500 km, izmēri - 7 km.

Avoti: ZvD-203-25

dafnisms   med.

1. Saindēšanas ar zalktenēm: hemorāģisks gastroenterīts, delīrijs un kolapss.

Avoti: TM

dafnomantija

1. Pareģošana vērojot degošas lauru lapas.

dag   novec., saīs.

1. Dekagrams.

Avoti: TV

daga   apv.

1. Duncis.

Avoti: ME

daga   apv.

1. Ugunsgrēka vieta.

2. Sveķainas priedes malkas kvēpi.

Avoti: KV, ME

dagadāt   apv.

1. Atcerēties.

Avoti: KiV

dagadāt   apv.

1. Iegādāties.

Avoti: KiV

dagādāt   apv.

1. Nogādāt, aizgādāt.

2. Atgādāties.

Avoti: ME, EH

dagādāties   apv.

1. Nokļūt (aizgādāt sevi).

Avoti: ME

dagaidīt   apv.

1. Sagaidīt.

Avoti: KiV

daganīt   apv.

1. Noganīt līdz kādam, laikam.

Avoti: KiV

dagari

1. Tauta Ganas ziemeļu daļā un Burkinfaso, pieder pie bantu saimes guru grupas.

Avoti: PZT

dagats   apv.

1. Deguts.

Avoti: EH

dagāzt   apv.

1. niev. Pieliet (ko) papildus.

2. Stipri pielīt.

Avoti: KiV

Dagda   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Latgales dienvidaustrumos, no 2009. gada novada centrs (1963.-2008. g. Krāslavas rajonā, 1950.-1962. g. rajona centrs, 1920.-1949. Daugavpils apriņķī, 1802.-1918. Vitebskas guberņā, 1772.-1802. Pleskavas guberņā, 1582.-1772. g. Polijas sastāvā, 1209.-1558. g. Livonijas ordeņa sastāvdaļa) 301 km no Rīgas (pa autoceļu caur Krāslavu) un 36 km no Krāslavas, pilsētas tiesības kopš 1992. gada, pilsētciemats no 1950. g.

2. Dagdas novads - novads Latgales austrumu daļā, sastāv no Dagdas pilsētas, Andrupenes, Andzeļu, Asūnes, Bērziņu, Dagdas, Ezernieku, Konstantinovas, Ķepovas, Svariņu un Šķaunes pagasta, robežojas ar Krāslavas, Aglonas, Rēzeknes, Ludzas un Zilupes novadu, kā arī ar Baltkrieviju.

3. Dagdas pagasts - pagasts Dagdas novadā ar administratīvo centru Ozoliņos (Ūzuleņos), gandrīz aptver Dagdas pilsētu (izņemot to pilsētas daļu, kas ir tieši Dagdas ezera krastā), robežojas ar Andzeļu, Ezernieku, Svariņu, Asūnes, Konstantinovas un Andrupenes pagastu.

Dagdas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Dagdas pagasta teritorijas pievienota tagadējam Konstantinovas, Andrupenes, Asūnes pagastam un Dagdas pilsētai, savukārt Dagdas pagastā iekļauta daļa bijušā Ezernieku pagasta.

4. Dagdas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Dagdas pagastā.

5. Dagdas ala - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas pie Dagdas pilsētas robežas Dagdas pagastā, Narūtas pietekas Guščicas labajā krastā, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., garums - 5 m, platums - 4,5 m, augstums - 1 m, veidojusies dabiski sacementētos grants iežos.

6. Dagdas ezers - atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē, uz austrumiem no Dagdas pilsētas, 158,2 m vjl., garums - 7,5 km, lielākais platums - 1 km, lielākais dziļums - 19,2 m, krasti slīpi vai stāvi, daudzveidīga ihtiofauna (arī zandarti un zuši), bagāta ornitofauna.

7. Dagdas pauguraine - dabas apvidus Latgales augstienes dienvidu daļā, platība - 236700 ha, robežojas ar Jersikas līdzenumu, Feimaņu un Rāznavas pauguraini, Zilupes līdzenumu un Augšdaugavas pazeminājumu.

Avoti: LPil, LPag, LE1, LC

Dagda   mit.

1. Viens no galvenajiem Īrijas ķeltu dieviem, mirušo valstības valdnieks, cilvēku cilts radītājs, gudrības un zināšanu dievs, druīdu patrons.

Avoti: R1

dagdaha   apv.

1. Neliels persiešu ugunstemplis (taisnības vieta), kurā svētā uguns deg tieši uz klona.

Avoti: KV

dagdānieši

1. Dagdas novada Dagdas pagasta apdzīvotās vietas "Dagda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dagda-See   vietv., vācu val.

1. Dagdas ezers.

Avoti: FV

dagdasmuizieši

1. Dagdas novada Dagdas pagasta apdzīvotās vietas "Dagdasmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dagdieši

1. Dagdas novada Dagdas pagasta apdzīvotās vietas "Dagda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dagerotipija   -as, s.; parasti vsk.

1. Sākotnējais fotografēšanas paņēmiens, ar kuru attēlu ieguva uz plates, kas pārklāta ar sudraba jodīdu.

Avoti: LLVV

dagerotips   -a, v.

1. Ar dagerotipijas paņēmienu iegūts fotouzņēmums.

Avoti: LLVV

dagest.   saīs.

1. Dagestāņu-.

Avoti: i1

Dagestāna   vietv.

1. Dagestānas Republika - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Ziemeļkaukāzā, administratīvais centrs - Mahačkala, platība - 50300 kvadrātkilometru, 2712000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

dagestāņi   -u, v.

1. Dagestānas (Krievijā) pamatiedzīvotāji.

Avoti: LLVV

Dageten   vietv., vācu val.

1. Dagda.

Avoti: FV

dagla   -as, s.; apv.

1. Sausa bērza piepe, arī poss; deglis.

Avoti: LLVV, LE

daglabinēt   apv.

1. Rūpēties ar kādu līdz kādam laikam.

Avoti: KiV

daglains   apv.

1. Dagls, balti un tumši raibs; sevišķi dagla cūka.

Avoti: KV

daglas   apv.

1. Deguma brūces.

Avoti: KV

Daglasa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Douglas"), Arizonas štatā, 16700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Douglas"), Džordžijas štatā, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Menas Salā, šīs Lielbritānijas kroņa zemes administratīvais centrs, 26200 iedzīvotāju (2006. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Douglas"), Vaiomingas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA, PuA

daglaust   apv.

1. Pieglaust (matus, ausis).

Avoti: KiV

dagle   apv.

1. Raiba cūka.

Avoti: ME

daglis   -ļa, v.; apv.

1. Sausa bērza piepe, arī poss; deglis.

2. apv. Sauss biezpiens bez krējuma aizdara.

Avoti: LLVV, LE, KnV

daglis   apv.

1. Raibs suns.

2. Tumšrūsgani plankumains kuilis.

Avoti: KV, EH

dagliši   apv.

1. Parastais daglītis ("Echium vulgare").

Avoti: Aug2, LD

daglīte   apv.

1. Dem. --> dagle.

Avoti: ME

daglītis   -ša, v.; apv.

1. dsk. Skarblapju dzimtas augu ģints ("Echium") ar asām lapām un ziliem vai sārtiem ziediem ~30 sugas, Latvijā 1 s.

Ceļteku daglītis— dadglīšu suga (Echium plantagineum").

Parastais daglītis— dadglīšu suga (Echium vulgare").

Zilais daglītis— parastais daglītis.

2. Dem. --> daglis.

Avoti: LLVV, Aug2, DaE, ME

daglīts   novec.

1. Divgadīgs, 30-100 cm augsts augs, pārklāts ar rupjām spalviņām, ziedi sākumā iesarkani, vēlāk zilgani; daglīši ir nezāles, bet dažkārt tos kultivē kā vērtīgus medusaugus, jo 1 ha daglīšu var dot tikpat daudz nektāra, cik 25 ha griķu.

Avoti: LLx

dagls   -ais; s. -a, -ā;

1. Baltraibs vai melnraibs (parasti par cūku, arī suni).

2. apv. Savārdzis, pusdzīvs.

Avoti: LLVV

dago

1. Tauta, dzīvo Kordofanas dienvidrietumos un Darfuras plato (Sudānā un Čadā), valoda pieder pie Austrumsudānas grupas, reliģija - islāms (sunnisms).

2. Nicinoša spāņu, itāliešu, portugāļu vai latīņamerikāņu iesauka, gk. ASV.

Avoti: LEV

Dago   vietv.

1. Hījumā - sala Monnzunda arhipelāgā, Igaunijā.

Avoti: LģE

dagoba

1. Budisma sakrālās celtnes stūpas nosaukums Šrilankā, kas ir zvanveidīga celtne un parasti tajā glabājas budistu relikvijas.

Avoti: LPE

dagombi

1. Tauta Ganas ziemeļu daļā un Burkinfaso, pieder pie bantu saimes guru grupas.

Avoti: PZT

Dagons   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā minētais filistiešu labības dievs, kura kults jau minēts Asīrijā, Babilonijā ap 2400 p. m. ē.; viņu tēlo pa pusei zivs, pa pusei cilvēka veidā.

Avoti: KV

dagopa

1. Dagoba - topas iekštelpa vai vispār budistu svētnīca.

Avoti: SV08

dagors   apv.

1. Anastigmats.

Avoti: KV

dagrābt   apv.

1. Grābt, raust (ko) papildus.

Avoti: KiV

dagriezt   apv.

1. Pieskrūvēt.

2. Nogriezt, nospiest pilnīgi sausu (veļu).

3. Braucot iegriezt, ievirzīt (iejūgtu zirgu, transportlīdzekli).

Avoti: KiV

dagriezt   apv.

1. Griezt (ko) papildus.

2. Pabeigt zāģēt (kā) daļu.

3. Zāģēt (ko) papildus; zāģējot papildināt (kā jau nozāģēta kopumu).

4. Piešķirt, iedalīt (piemēram, zemi) papildus.

Avoti: KiV

dagrožāt   apv.

1. Piesiet ar grožiem (zirgu ar neizjūgtu pajūgu).

Avoti: EH

dagrūst   apv.

1. Grūžot pievirzīt pie kā.

2. Ar vieglu grūdienu pieskarties, parasti pie kādas ķermeņa daļas.

3. Grūžot ievirzīt kur iekšā.

4. Sniegot papildināt sniega kopumu.

Avoti: KiV

dagudrāties   apv.

1. Gudrojot atrast rezultātu.

Avoti: EH

dagudrēt   apv.

1. Izgudrot.

Avoti: KiV

dagudrot   apv.

1. Piedomāt klāt.

Avoti: EH

daguldīt   apv.

1. Panākt, ka guļ līdz kādam laikam; guldināt (mājlopus).

Avoti: KiV

dagulēt   apv.

1. Nogulēt līdz kādam laikam.

Avoti: KiV

dagulēt   apv.

1. Nogulēt līdz kādam laikam.

Avoti: KiV

dagult   apv.

1. Nogulties pie kāda, blakus kādam.

2. Piekļauties, piegulēt.

Avoti: KiV, EH

dagulties   apv.

1. Atgulties.

2. Apgulties blakus.

Avoti: ME

Dagumnīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Rikavas pagastā.

2. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Degumnieki" nosaukuma variants.

3. Madonas novada Ošupes pagasta apdzīvotās vietas "Degumnieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dagunavieši

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Dagunava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dagunova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

dagunovieši

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Dagunova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

daguns   apv.

1. Deguns.

Avoti: BsV

dagušavieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Dagušava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

daguševieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Daguševa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dagušova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

dagūt   apv.

1. Iegūt papildus.

Avoti: ME

daģis   apv.

1. Dadzis.

Avoti: NeV

dahabija

1. Primitīvas, vecmodīgas vietējo iedzīvotāju buru laivas Nilā, ar augstām smailām trijstūru burām; senāk - garš, šaurs Nīlas kuģis ar burām, pārsegu un kajīti.

Avoti: KV, SV08

Dahava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dachau"), Bavārijas federālajā zemē, 45600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Dahla   vietv.

1. Pilsēta Rietumsahārā, 58100 iedzīvotāju (2004. g.).

2. Oāžu grupa Lībijas tuksneša austrumos, Ēģiptē, atrodas ieplakā (garums - ~180 km, platums - līdz 32 km), audzē dateļpalmas, eļļas augus, citrusus, graudaugus.

Avoti: LpA, PZT

Dahlaka   vietv.

1. Dahlakas salas - arhipelāgs Sarkanās jūras dienvidrietumos ("Dahlak"), pie Āfrikas krasta, Eritrejas teritorija, lielākā sala - ~750 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

Dahlen   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķekavas pagasta bijušais nosaukums.

2. Dole.

3. Doles muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Doles pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

dahlia   lat.

1. Dālijas.

Avoti: LD

Dahme   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dahme/Mark"), Brandenburgas federālajā zemē, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dahomeja   vietv.

1. Benina - valsts nosaukums līdz 1975. g. novembrim.

Avoti: PZT

Dahra   vietv.

1. Naftas atradņu centrs Lībijas ziemeļos ("Dahra"), naftas vads (136 km) uz Sideras un Raslanufas ostu.

Avoti: PZT

Dahšteins   vietv.

1. Kalnu masīvs Alpu austrumu daļā ("Dachstein"), Zalckammergūta masīva augstākā daļa Austrijas vidienē, platība - 870 kvadrātkilometru, kaļķakmeņi, karsta parādības, šļūdoņi.

2. Augstākā virsotne šajā kalnu masīvā, augstums - 2996 m.

Avoti: PZT

dahujā   vulg.

1. Ļoti daudz; pārāk daudz.

Avoti: SLG

Dahūka   vietv.

1. Pilsēta Irākā, Kurdistānas reģionā, Dahūkas muhāfazas administratīvais centrs, 237000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

dahuri

1. Tautība, dzīvo Ķīnas ziemeļaustrumos, pie Nundzjanas upes, valoda pieder pie mongoļu grupas, pēc izcelsmes - mongolizēti evenki, saglabājies šamanisms.

Avoti: PZT

dai   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumā prieka, izbrīna izteikšanai.

Avoti: ME

Daiamantina   vietv.

1. Periodiski izsīkstoša upe (krīks) Austrālijas vidienes pustuksnešos, Lielajā Artēziskajā baseinā, garums ~900 km, tek no Selvina grēdas uz dienvidiem, pazūd smiltīs, nesasniegusi Kūperskrīku.

Avoti: PZT

daibatsu

1. Japāņu nosaukums lieliem Būdas bronzas tēliem.

Avoti: SV08

Daibe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pārgaujas novada Stalbes pagastā.

Daibes muiža— Pārgaujas novada Stalbes pagasta apdzīvotās vietas "Daibe" bijušais nosaukums.

Daibes purvs— augstais purvs Pārgaujas novada Stalbes pagastā, Gaujas pietekas Lenčupes baseinā, platība - 762 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 9 m.

2. Tukuma novada Tumes pagasta apdzīvotās vietas "Daibes" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Daiben   vietv., vēst., vācu val.

1. Daibes muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Kūduma pagastā.

Avoti: KV

daibenieki

1. Tukuma novada Irlavas pagasta apdzīvotās vietas "Daibji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Daibes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Tukuma novada Tumes pagastā.

Avoti: LC

daibieši

1. Pārgaujas novada Stalbes pagasta apdzīvotās vietas "Daibe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

daibutsu   novec.

1. Japāņu nosaukums lieliem Budas bronzas tēliem.

Avoti: KV

daiceklis   apv.

1. Sīki piekarināti daiciņi.

Avoti: KV

daiciņi   apv.

1. Dem. --> daikas.

Avoti: KV

daiči   apv.

1. Priekšmeti (dažādi).

Avoti: ME

Daidals   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - prasmīgs meistars, arhitekts un tēlnieks, kas Krētas salas valdniekam uzbūvē slaveno labirintu.

Avoti: SV99

daiderēt   apv.

1. Streipuļot, nebūt stabilam.

Avoti: ME

daideris   apv.

1. Streipuļojošs dzērājs.

Avoti: ME

daidzenieki

1. Durbes novada Dunalkas pagasta apdzīvotās vietas "Daidzes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

daidzīt   apv.

1. Sadiegt.

2. Vērt diegu adatā.

3. Ātri skriet.

4. Ar daigām (3) sniegt, īpaši āboliņu.

5. Sist, pērt.

Avoti: KV, EH

daidžests

1. Krājums, kas saīsinātā formā ietver interesantākos rakstus no žurnāliem un avīzēm.

Avoti: SV99

Daiera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dyer"), Indiānas štatā, 16150 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

Daiersbro   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dyersburg"), Tenesī štatā, 16800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

daiet   apv.

1. Pienākt pie kā.

2. Aiziet līdz kādai vietai.

3. Aizvirzīties, aizplūst (par liesmu, uguni).

4. Iestāties (par laikposmu).

5. Būt nepieciešamam; vajadzēt.

6. Pabeigt (skolu).

7. žarg. Kļūt saprotamam, tikt saprastam.

Avoti: KiV, SLG

daiga   apv.

1. Gara kārts.

2. Žebērklis ar 2 žuburiem.

3. Aptuveni pusotra metra garš, parasti egles, zars.

4. dsk. No egles zariem pīts žogs.

Avoti: KV, KiV

daiga   apv.

1. Kāda mušu suga.

Avoti: ME

daigas   apv.

1. Zars.

2. Zaru žogs.

3. Žebērklis ar diviem žuburiem, ko labības kūļus pacelt.

Avoti: NeV

daigles   apv.

1. Žebērklis ar 2 žuburiem.

Avoti: KV

Daigone   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Pūres pagastā.

2. Daigones skola - Tukuma novada Pūres pagasta apdzīvotās vietas "Meiniķi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

daigonieki

1. Tukuma novada Pūres pagasta apdzīvotās vietas "Daigone" iedzīvotāji.

Avoti: V1

daigs   apv.

1. Gara kārts.

2. Žebērklis ar 2 žuburiem (daigles).

Avoti: KV

daija   apv.

1. Stienis, pālis upītes aizsprostiem, dambjiem.

Avoti: ME, VeAT

daijoties   apv.

1. Šaubīties.

Avoti: KV

daika   ģeol.

1. Intrūzija - dzīsliežu ķermenis, kas veidojies, magmai piepildot Zemes garozas plaisas.

Avoti: ZTV

daikari   apv.

1. Grabažas.

2. Dažādi apvalkāti apģērbu gabali.

Avoti: ME, EH

daikas   apv.

1. Dāvana, piedeva.

Avoti: KV

daiki   apv.

1. Dāvana, piedeva.

Avoti: KV

daikiri

1. Kokteilis no ruma, citronu sulas (u. c.).

Avoti: SV99

daiks

1. apv. Lieta, rīks.

2. novec. Daika, intrūzija.

Avoti: KV

daikši   apv.

1. Gruži, atbiras, saslaukas.

Avoti: ME, VeAT

daikte   apv.

1. Zirglietas, lieta, priekšmets, veca dzelzs lieta.

Avoti: ME

daikti   apv.

1. Kukaiņi.

Avoti: ME

daikts   -a, v.; sar.

1. Rīks; arī lieta.

2. Dzimumloceklis.

Avoti: LLVV, SLG

Daiķi   vietv.

1. Daiķu īvju audze - dabas liegums, atrodas Dundagas novada Dundagas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1962. gada (līdz 1999. g. botāniskais liegums; nosaukums - Vidales parastās īves atradne), platība - 51 ha (līdz 1987. g. 7,1 ha), apmēram 70% lieguma teritorijas aizņem ošu audzes, 11% - egļu audzes, 19% - purvs, liegumā konstatētas ~210 sēklaugu un paparžaugu sugas (t. sk. aizsargājamas).

Avoti: LE1

daiķis   apv.

1. Dzimumloceklis.

Avoti: EH

dailaudzīte   apv.

1. Skaistule; skaista, izlutināta meitene.

Avoti: ME

dailaugums   apv.

1. Daiļaugums.

Avoti: EH

daile   -es, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Skaistums, daiļums.

2. Māksla, daiļrade.

3. apv. Daiļa jaunava.

Avoti: LLVV, LE

dailene   apv.

1. Skaistule.

Avoti: ME

dailenieks   apv.

1. Mākslinieks.

Avoti: ME

dailēt   apv.

1. Izglītot apmācot un audzinot.

Avoti: ME

dailēties   apv.

1. Pušķoties, greznoties, uzposties.

Avoti: EH

dailgurne   apv.

1. Tāda, kurai ir skaisti gurni.

Avoti: EH

Dailidova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

dailietis   apv.

1. Skaistulis.

Avoti: Sin

dailīgs   apv.

1. Graciozs, skaists (visādā ziņā).

2. Maigs, liegs, glāstošs.

Avoti: ME, EH

dailinājums   apv.

1. Izgreznojums, rotājums.

Avoti: ME

dailināt   apv.

1. Rotāt, greznot.

Avoti: LV93

dailināties   apv.

1. Skaistināties, sevi izdaiļot.

Avoti: LV93

dailinieks   apv.

1. Mākslinieks.

Avoti: LV93

dailiņš   apv.

1. Dem. --> daiļš.

Avoti: ME

dailis   apv.

1. Skaistulis.

Avoti: Sin

dailnieks   apv.

1. Mākslinieks.

Avoti: LE

dailonīte   apv.

1. Dailulīte.

Avoti: EH

dails   apv.

1. Daiļš.

2. Liels.

3. Ilgs.

Avoti: LE, EH

dailule   apv.

1. Skaistule.

Avoti: Sin

dailulis   apv.

1. Skaistulis.

Avoti: Sin

dailulīte   apv.

1. Dem. --> dailule; skaista meitene.

Avoti: ME

daiļ-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajam piemīt daiļums.

// savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajai īpašībai piemīt daiļums.

2. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais saistīts ar mākslu.

Avoti: LLVV

daiļais   apv.

1. Daiļais dzimums - sieviete, sievietes.

Avoti: Sin

daiļamata   ģen., nelok.

1. Saistīts ar daiļamatniecību.

Tautas daiļamata meistars— nosaukums, ko padomju laikā piešķīra par nozīmīgiem sasniegumiem lietišķajā mākslā.

Avoti: LLVV

daiļamatniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Amatniecības nozares, kuru darinājumiem ir mākslinieciska vērtība.

Avoti: LLVV

daiļamatnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar daiļamatniecību.

Avoti: LLVV

daiļaudzis   apv.

1. Skaistulis.

Avoti: Sin

daiļaudzīte   apv.

1. Skaistule; skaista, izlutināta meitene.

Avoti: ME

daiļaugums   apv.

1. Skaists izskats, stalts augums.

Avoti: ME

daiļaušana   apv.

1. Aušana, kā daiļamatniecības jeb lietišķās mākslas veids.

Avoti: MtL

daiļava   -as, s.; novec.

1. Skaista sieviete; skaistule.

Avoti: LLVV

daiļdarbs   -a, v.

1. Daiļliteratūras sacerējums.

// pareti. Skaņdarbs, tēlotājas mākslas darbs.

Avoti: LLVV

daiļdārzniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Dārzkopības nozare, kas aptver apstādījumu ierīkošanu, kopšanu, krāšņumaugu audzēšanu, telpu dekorēšanu ar augiem.

Avoti: LLVV

daiļdārznieks   -a, v.

1. Daiļdārzniecības speciālists.

Avoti: LLVV

daiļdārzs   -a, v.

1. Mākslinieciski izveidoti apstādījumi.

Avoti: LLVV

Daiļidova   vietv.

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Dailidova" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

daiļināt   apv.

1. Dailināt.

Avoti: EH

daiļinieks   -a, v.; novec.

1. Mākslinieks (piemēram, gleznotājs, tēlnieks).

Avoti: LLVV

daiļjūtība   apv.

1. Skaistuma, dailes izjūta.

Avoti: ME

daiļjūtīgs   apv.

1. Skaistumu, mākslu izprotošs, uztverošs.

Avoti: ME

daiļkrāsošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Dekoratīvi krāsošanas darbi.

Avoti: LLVV

daiļkrāsotājs   -a, v.

1. Amatnieks, kas veic dekoratīvus krāsošanas darbus (piemēram, zīmē izkārtnes, dažādus uzrakstus, veic iekštelpu apdari).

Avoti: LLVV

daiļlasīšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Daiļdarba māksliniecisks priekšnesums; daiļruna.

Avoti: LLVV

daiļlasītājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas uzstājas ar daiļlasīšanu; daiļrunātājs; deklamators.

Avoti: LLVV

daiļlēcējs   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies daiļlēkšanā.

Avoti: LLVV

daiļlēkšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Sporta veids - lēkšana ūdenī no tramplīna vai torņa.

Avoti: LLVV

daiļliteratūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Mākslas veids, kurā dzīves tēlainā atspoguļojuma līdzeklis ir valoda.

Avoti: LLVV, VsV

daiļnieks   -a, v.; novec.

1. Mākslinieks (piemēram, gleznotājs, tēlnieks).

Avoti: LLVV

daiļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Darīt daiļu, patīkamu.

Avoti: LLVV

daiļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Greznoties, posties, lai kļūtu daiļš.

Avoti: LLVV

daiļproza   -as, s.; parasti vsk.

1. Proza (daiļliteratūrā).

Avoti: LLVV

daiļrade   -es, s.; parasti vsk.

1. Mākslinieka radošā darbība; mākslas darba radīšanas process.

2. Šīs darbības rezultāts; mākslinieka darbu kopums.

Avoti: LLVV

daiļradis   -ža, v.; reti.

1. Mākslinieks (rakstnieks, retāk komponists, gleznotājs).

Avoti: LLVV

daiļrakstīšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Prasme skaidri un skaisti rakstīt; kaligrāfija.

// novec. Glītrakstīšana (mācību priekšmets).

Avoti: LLVV

daiļrakstniecība   apv.

1. Daiļliteratūra.

Avoti: Sin

daiļraksts   -a, v.

1. Skaidrs un skaists raksts; kaligrāfisks rakstības veids.

Avoti: LLVV

daiļruna   -as, s.

1. parasti vsk. Daiļdarba māksliniecisks priekšnesums; daiļlasīšana.

Avoti: LLVV

daiļrunāt   apv.

1. Deklamēt.

Avoti: Sin

daiļrunātājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas uzstājas ar daiļrunu; daiļlasītājs.

Avoti: LLVV

daiļrunība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> daiļrunīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> daiļrunīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

daiļrunīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas skaisti, pārliecinoši, jūsmīgi runā; tāds, kam piemīt šādas spējas.

// pārn. Tāds, kas satur izteiksmīgus, arī jūsmīgus vārdus; skaists, izteiksmīgs un jūsmīgs (par vārdiem, runu).

2. Tāds (žests, skatiens, izturēšanās u. tml.), kas nepārprotami, izteiksmīgi ko pauž.

Avoti: LLVV

daiļrunīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Daiļrunība (1).

2. Daiļrunība (2).

Avoti: LLVV

daiļskaists   apv.

1. Brīnišķīgs, graciozs un skaists.

Avoti: ME

daiļskanība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> daiļskanīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

daiļskanīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzirdei tīkams, melodisks, skanīgs.

Avoti: LLVV

daiļskanīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Daiļskanība.

Avoti: LLVV

daiļskaņa   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Daiļskanība (parasti valodai).

Avoti: LLVV

daiļslidošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Sporta veids - dažādu figūru, arī deju izpilde uz ledus ar slidām.

Avoti: LLVV

daiļslidotājs   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies daiļslidošanā.

Avoti: LLVV

daiļspiestuve   apv.

1. Ar attiecīgiem burtiem un mašīnām ierīkota spiestuve daiļdarbu pagatavošanai.

Avoti: KV

daiļš   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izraisa estētisku baudījumu; tāds, kas izceļas (starp līdzīgiem) ar formas pareizumu, krāsu, toņu, līniju u. tml. harmoniju; ļoti skaists.

2. folkl. Tikumīgs, čakls; patīkams, piemīlīgs un krietns.

3. Tāds, kam ir vērtīgs, dziļš saturs; pilnvērtīgs.

4. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Tas, kas atbilst estētiskajam ideālam; šī ideāla iemiesojums.

// ar nenot. galotni; pareti.

Avoti: LLVV

daiļums   -a, v.

1. parasti vsk. Vispārināta, īpašība --> daiļš (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; skaistums.

2. parasti vsk.; folkl. Vispārināta īpašība --> daiļš (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; tikums, krietnums.

3. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> daiļš (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. parasti dsk.; sar.; iron. Skaistas (sievietes) ķermeņa formas.

Avoti: LLVV

daiļvijīgs   apv.

1. Lokans, graciozi vijīgs.

Avoti: Sin

daimjo

1. Japānas feodālā aristokrātija, kuras rokās līdz 1868. gada apvērsumam (t. sauc. Meidzi revolūcijai) atradās valsts vara.

Avoti: SV69

daimoni   apv.

1. Dēmoni, ļauni, nešķīsti gari, sātana kalpi.

Avoti: KV

daimonijs   apv.

1. Tā Sokrāts sauca Dievu sevī, un šā Dieva balsi viņš uzlūkoja par pavēli, brīdinājumu vai aicinājumu, kam jāklausa.

Avoti: KV

daimonisks   apv.

1. Grieķu reliģijas mācībā sevišķs stāvoklis cilvēkā, kad viņš vai nu laba, vai ļauna gara pārņemts.

Avoti: KV

daimonisms   apv.

1. Ticība ļauniem gariem, daimoniem.

2. Rakstura īpašība, kad cilvēks atrod patiku citu ciešanās.

3. Literatūras virziens, kas gk. tēlo daimoniskas dabas cilvēkus, lepnus, drūmus, vīlušos, vientuļus, citu un visas pasaules nīdējus.

Avoti: KV

daimonolatrija   apv.

1. Daimonu pielūgšana.

Avoti: KV

daimonoloģija   apv.

1. Mācība par daimoniem un viņu satiksmi ar cilvēkiem.

Avoti: KV

daimonomachija   apv.

1. Cīņa ar daimoniem.

Avoti: KV

daimonomaģija   apv.

1. Burvības ar ļaunu garu palīdzību.

Avoti: KV

daimonomānija   apv.

1. Ārprāta veids, kad slimais sevi jūt nezināma laba vai ļauna gara apsēstu.

Avoti: KV

daimons   novec.

1. Ļauns gars.

Avoti: LV93

daims

1. Desmitcentu monēta (ASV).

Avoti: SV99

daina   -as, s.

1. Latviešu klasiskā tautas dziesma.

// poēt. Dziesma.

Avoti: LLVV

Dainas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Skrundas novada Rudbāržu pagastā.

Dainu melnalksnis— Rudbāržu melnalksnis Skrundas novada Rudbāržos pie Dainu mājām.

Avoti: LD, La1

daināt   apv., folkl.

1. Dziedāt.

Avoti: KiV

Dainava   vietv.

1. Dzūkija - Lietuvas kultūrvēsturisks novads, tā nosaukums līdz 19. gs.

Avoti: Wi

dainēt   apv.

1. Spēlēt.

2. Dziedāt.

Avoti: KV

dainoloģija   literat.

1. Latviešu tautas dziesmu pētniecība no visdažādākajiem kā satura, tā formas aspektiem.

Avoti: DzV

dainot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; poēt.

1. Dziedāt, skandēt.

// intrans.

Avoti: LLVV

dainoties   apv.

1. Izrādīties, greznoties.

Avoti: ME

daiņa   -as, s.; apv.

1. Daina.

Avoti: LLVV

daiņa   apv.

1. Nemierīgs, nevaldāms cilvēks.

Avoti: EH

daiņa   apv.

1. Savā daiņā - savā nodabā.

Avoti: EH

daiņāt   apv.

1. Dziedāt.

Avoti: ME

daiņāties   apv.

1. Nemierīgi staigāt uz priekšu un atpakaļ.

Avoti: EH

daiņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; novec.

1. Dainot.

// intrans.

Avoti: LLVV

daiņoties   apv.

1. Izrādīties, greznoties.

Avoti: ME

dairas   -u, s.; tikai dsk.; novec.

1. Nenoteiktas bailes, baiļu, nomāktības izjūta.

Avoti: LLVV

dairas   apv.

1. Koka gadriņķi.

Avoti: ME

dairas   apv.

1. Lielas skaidas (malku skaldot).

Avoti: ME

Dairena   vietv.; novec.

1. Daliaņa - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

daires   -ru, s.; apv.

1. Baiga sajūta, vieglāka par bailēm.

2. Koka šķēpeles.

Avoti: KV

dairēties   apv.

1. Vairīties, bēgt (parasti aiz bailēm).

2. Mīņāties uz vietas, arī kavēties, vilcināties.

Avoti: ME

dairi

1. Viena no Sudānā, Kordofanas plato dzīvojošām ciltīm, kas pieder pie kalnu nubu etniskās grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

dairīgs   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Bailīgs, bikls, izvairīgs.

Avoti: LLVV

dairīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. novec. Vairīties, bēgt (parasti aiz bailēm).

2. novec. Mīņāties uz vietas, arī kavēties, vilcināties.

3. apv. Slaistīties apkārt, stāvēt dīkā.

Avoti: LLVV, EH

dairīties   apv.

1. Sadalīties, plaisāt, skaldīties.

Avoti: ME

dairs   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. poēt. Baiss, nezināms.

2. apst. Savienojumā ar "būt", "tikt", "tapt", "kļūt" formām apzīmē tādu stāvokli, kas saistīts ar baiļu, nomāktības izjūtu.

3. Kautrīgs, piesardzīgs.

4. Kaismīgs.

Avoti: LLVV, TĢ

dairt   apv.

1. Atairēt, pieirties.

Avoti: ME

Daisecudzans   vietv.

1. Nacionālais parks Hokaido salas centrālajā daļā, Japānā, platība 2319 kvadrātkilometru, augstums - 400-2290 m vjl., dibināts 1934. g.

Avoti: PZT

daitjas   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - dēmonu - asuru grupa, milži kas cīnās pret dieviem, vairākums tika nogalināti okeāna sakulšanas laikā.

Avoti: Mit, PmV

daiva   -as, s.

1. Katra no vienveidīgām, norobežotām daļiņām, kas veido veselo.

Avoti: LLVV

daivains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir daivas, tāds, ko veido daivas.

Avoti: LLVV

daiveris

1. Daivinga speciālists, nirējs, zemūdens peldētājs.

daivings

1. Niršana, zemūdens peldēšana.

Avoti: PL

daiviņa   apv.

1. Viens ķiploku galviņas posmiņš.

Avoti: KnV

dajaki

1. Mongoļu izcelsmes tautu grupa (klemantani, ibani u. c.) Indonēzijā, Malaizijā, valoda pieder pie indonēziešu valodām, ticīgie - musulmaņi.

Avoti: EV

dajāt   apv.

1. Piejāt (pie kā).

2. Aizjāt līdz kādai vietai.

3. niev. Nostrādināt.

Avoti: KiV

dajāties   apv.

1. Aizjāt līdz kādai vietai.

Avoti: EH

dajaucēt   apv.

1. Pieradināt.

Avoti: KiV

dajaukt   apv.

1. Piejaukt.

2. Jaukt (ko) papildus.

Avoti: KiV

dajaut   apv.

1. Piejaukt, piejaut papildus.

Avoti: ME

dajebkas   žarg.

1. Pilnīgi jebkas.

Avoti: SLG

dajebkur   žarg.

1. Pilnīgi jebkur.

Avoti: SLG

dajebkurš   žarg.

1. Pilnīgi jebkurš.

Avoti: SLG

dajemt   apv.

1. Ēdot, dzerot paņemt klāt (kādas piedevas).

2. Ļaut (kādam) piedalīties darbā, rotaļās u. tml.

Avoti: KiV

dajēst   apv.

1. Paēst līdz sāta sajūtai.

2. Apēst (ēdiena atlikumu).

Avoti: KnG

dajoš   žarg.

1. Dod! Gādā! Sāc (ko darīt)!

Avoti: SLG

dajot   apv.

1. Dejot.

Avoti: ME

dajoties   apv.

1. Šūpoties, līgoties, zvalstīties, ļodzīties.

Avoti: NeV

dajozt   apv.

1. Pieskriet (pie kā).

Avoti: KiV, ME

dajūgt   apv.

1. Piejūgt (zirgu).

Avoti: KiV

Dajuilins   vietv.

1. Dajuilina grēda ("Dayuling") atrodas Nanlina kalnu austrumu daļā, Ķīnas dienvidaustrumos, garums - ~100 km, augstums - līdz 1466 m.

Avoti: PZT

dajukt   apv.

1. Piemaisīties pie kā.

Avoti: KiV

dajūkt   apv.

1. Pierast.

Avoti: KiV

dajumīt   apv.

1. Pabeigt jumt (kā) daļu.

Avoti: KiV

Daka   vietv.

1. Bangladešas galvaspilsēta (bengāļu val. "Dhaka"), 6,9 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

dakabināt   apv.

1. Piekabināt.

Avoti: KiV

dakainis   apv.

1. Koka rullis labības kulšanai.

Avoti: TlV

dakaisīt   apv.

1. Uzkaisīt (ko) papildus.

Avoti: KiV, ME

dakalēties   apv.

1. Strīdēties, runāt čigāniski.

2. Darīt blēņas, būt nerātnam.

Avoti: ME, VeAT, EH

dakalst   apv.

1. Piekalst.

Avoti: KiV

dakālt   apv.

1. Kaļot piestiprināt, pievienot.

Avoti: KiV

dakāltēt   apv.

1. Izkaltēt.

Avoti: KiV

dakamāt   apv.

1. Nostrādināt.

2. niev. Ar pūlēm, grūtībām pabeigt (darbu).

Avoti: KiV

dakapāt   apv.

1. Pabeigt kapāt (kā) daļu.

Avoti: KiV

dakaplēt   apv.

1. Pabeigt kaplēt (kā) daļu.

Avoti: KiV

dakāpt   apv.

1. Uzkāpt līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

Dakara   vietv.

1. Senegālas galvaspilsēta (angļu val. "Dakar") un apgabala centrs, atrodas Atlantijas okeāna krastā, lielākā Rietumāfrikas osta, 2,4 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

dakarēt   apv.

1. Diedelēt; lūgt (dāvanas).

2. Dejot kā čigānam.

3. Taustīties, meklēt.

4. Dukurēt - zvejot ar dukuru.

Avoti: ĒiV, ViV, ME, VeAT

dākarēties   apv.

1. Blēņoties.

Avoti: Sin

dakarēties   apv.

1. Diedelēties.

Avoti: ĒiV

dakari

1. Viena no gondu cilšu grupām, dzīvo Indijas centrālajā daļā, valoda pieder pie dravīdu valodām.

Avoti: PZT

Dakari   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Riebiņi" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LC

dakaris   apv.

1. Mīļvātrdiņš mazam bērnam.

Avoti: EH

dakārst   apv.

1. Pabeigt kārst (kā) daļu.

Avoti: KiV

dakārt   apv.

1. Piekārt (pie kā).

Avoti: KiV

dakārtavāt   apv.

1. Spēlēt un pabeigt spēlēt kārtis.

Avoti: KiV

dakaru   apv.

1. Izsauksmes vārds dobja, smagnēja trokšņa apzīmēšanai.

Avoti: ME, VeAT

dakāsēt   apv.

1. Mazliet klepot.

Avoti: KiV

dakasīt   apv.

1. Piekasīt.

Avoti: ME

dakāst   apv.

1. Kāst (ko) papildus.

Avoti: KiV

dakast   apv.

1. Sagrābt līdz kādai vietai (sienu, labību).

2. Izrakt (kartupeļus) līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

dakāt   apv.

1. Ar koka gabalu spaidīt, spiest.

Avoti: EH

dakāties   apv.

1. Nemierīgi mīņāties.

Avoti: EH

dakaulēt   apv.

1. Vēl papildus kaut ko nosacīt, norunāt.

Avoti: ME, VeAT

dakaūstīt   apv., niev.

1. Piestiprināt (detaļu).

Avoti: KiV

dakaūt   apv.

1. Nokaut (piemēram, saslimušu dzīvnieku).

Avoti: KiV

dakerēt   apv.

1. Diedelēt.

Avoti: EH

dakhma

1. Trīs koncentrētos apļos ierīkots, augšā vaļējs tornis, kurā parsi savus mirušos atstāja maitasputniem; klusuma tornis.

Avoti: SV08

daki

1. Trāķiešu cilts, kas vairākus gs. p. m. ē. un mūsu ēras pirmajos gadsimtos dzīvoja uz Z no Donavas tagadējās Rumānijas teritorijā.

Daku valoda— viena no senās trāķiešu valodas izloksnēm.

Dakija

1. Senās Romas province (106-271), atradās tagadējā Rumānijas teritorijā, to izveidoja imperators Trajāns, dzīvoja trāķiešu cilts - daki līdz iekaroja barbari.

Avoti: LEV

dakines   mit.

1. Indiešu mitoloģijā - niknas un nežēlīgas sieviešu dzimuma dēmones, kas spēj lidot pa gaisu, parasti tās ir dievietes Kali pavadones.

Avoti: MitJ

Dākinī   mit.

1. Hindu mitoloģijā - neganti un cietsirdīgi sieviešu kārtas dēmoni, nāves dievietes Kālī pavadones, tās palīdz budisma piekritējiem un spēj cilvēkiem atklāt dharmas noslēpumus.

Avoti: Mit

dakiņas   mit.

1. Tradiconālajā hindu mitoloģijā dēmoniskas sievišķās būtnes dievietes Kālī svītā, kuras attēlo baismīgā un kroplīgā izskatā.

2. Tantrisko skolu mācībā tās ir dievu un debesu iemītnieku pavadones, kas simbolizē viņu būtības enerģētisko spēku - prādžņu.

3. Vadžrajānas tantriskajā praksē par dakiņu sauc sievieti lamu, kas iesvētīta par vangu.

Avoti: MrJ

dakiravāt   apv.

1. Uzmanīt, uzraudzīt.

Avoti: KiV

dakišs   žarg.

1. Viltība, apmāns.

Avoti: KZ

dākla   apv.

1. Kārumnieks, rīma.

Avoti: EH

daklāt   apv.

1. Noklāt līdz kādai vietai - izmērcētos linus.

2. Pabeigt klāt (kā) daļu.

Avoti: KiV

daklaust   apv.

1. Iztaujājot uzzināt.

Avoti: KiV

daklebečēt   apv.

1. Aizklibot līdz kādai vietai.

2. Klibojot nodzīvot.

Avoti: KiV

daklejāt   apv.

1. Pielīmēt.

Avoti: KiV

daklibāt   apv.

1. Mazliet klibot.

Avoti: KiV

dakliegt   apv.

1. Sakliegt.

Avoti: KiV

daklis   apv., hip.

1. Pļavas dzelzene ("Centuera jacea").

Avoti: Aug2

Dāklis   vietv.

1. Ūdenskrātuve Talsu novada Ģibuļu pagastā, ietilpst Mordangas ezeru ziemeļu grupā, 37,7 m vjl., platība - 8 ha.

Avoti: LE1

daklīst   apv.

1. Pieklīst pie cita bara (par dzīvniekiem).

Avoti: KiV

daklupt   apv.

1. Pieklupt.

Avoti: KiV

dakļauties   apv.

1. Piekļauties, pieglausties.

Avoti: ME

dākļoties   apv.

1. Blēņoties, ākstoties izlikties.

Avoti: EH

dakļūt   apv.

1. Piekļūt, aizkļūt.

Avoti: ME

dakniedēt   apv.

1. Sakniedēt; pabeigt kniedēt.

Avoti: ME

daknomānija   med.

1. Uzmācīga tieksme nogalināt.

Avoti: TM

dakņāt   apv.

1. Mīdīt, mīcīt.

2. Bikstīt.

Avoti: ME, EH

dakodīt   apv.

1. Sakodīt (ko) un pievienot (to) pie zīdaiņa barības.

Avoti: KiV

dakolīt   apv.

1. Vairākkārt, arī bieži lielīt (kādu).

Avoti: KiV

dakopt   apv.

1. Vairākkārt, arī bieži kopt (ko).

Avoti: KiV

dakost   apv.

1. Ēst klāt (ko).

Avoti: KiV

Dakota   vietv.

1. Džeimsa - upe ASV, Misūri pieteka.

Avoti: PZT

dakoti

1. Lielākā siu cilšu indiāņu grupa Z-Amerikā, agrāk apdzīvoja lielas teritorijas ap Misūri; 17. gs. tika atspiesti prērijā.

Avoti: LEV

dakrampēt   apv.

1. Piestiprināt, nostiprināt ar krampi.

Avoti: KiV

dakrāsāt   apv.

1. Krāsot (ko) papildus.

Avoti: KiV

dakrāt   apv.

1. Krāt (ko) papildus.

Avoti: KiV

dakratīt   apv.

1. Izkliedēt papildus (piemēram, kūtsmēslus).

Avoti: KiV

dakraut   apv.

1. Pabeigt zārdot (kā) daļu.

2. Kraujot (ko), piepildīt (ar to).

Avoti: KiV

dakri-

1. Salikteņu daļa - saistīts ar asarām vai asaru maisu.

Avoti: SV99

dakriadenoskirs   med.

1. Ciets asaru dziedzera audzējs.

Avoti: TM

dakriagogatrēzija   med.

1. Aizsprostots vai nepilnīgi attīstīts asaru kanāliņš.

Avoti: TM

dakriagogs   med.

1. Viela, kas veicina asaru izvadīšanu.

Avoti: TM

dakrigeloze   med.

1. Stāvoklis, ko raksturo pārmaiņus raudas un smiekli.

Avoti: TM

dakrimicēte

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases fragmobazīdijsēņu apakšklases rinda ("Dacrymycetales").

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Dacrymycetaceae"), Latvijā konstatētas 3 ģ., 4 s.

Avoti: LD

dakrio-

1. Salikteņu daļa - saistīts ar asarām vai asaru maisu.

Avoti: SV99

dakrioadenalģija   med.

1. Sāpes asaru dziedzerī.

Avoti: TM

dakrioadenektomija   med.

1. Asaru dziedzera izgriešana.

Avoti: TM

dakrioadenīts   med.

1. Asaru dziedzera iekaisums.

Avoti: TM

dakriocistalģija   med.

1. Sāpes asaru maisā.

Avoti: TM

dakriocistektāzija   med.

1. Asaru maisa paplašināšanās.

Avoti: TM

dakriocistektomija   med.

1. Asaru maisa sienas izgriešana.

Avoti: TM

dakriocistīts

1. Asaru maisa iekaisums.

Avoti: LPE

dakriocistocēle   med.

1. Asaru maisa trūce.

Avoti: TM

dakriocistoptoze   med.

1. Asaru maisa noslīdējums.

Avoti: TM

dakriocistorinostenoze   med.

1. Deguna un asaru vada sašaurinājums.

Avoti: TM

dakriocistorinostomija   med.

1. Operācija, kuras laikā tiek radīts tiešs savienojums starp asaru maisu un deguna dobumu, apejot deguna un asaru vadu.

Avoti: TM

dakriocistorinotomija   med.

1. Zondes ievadīšana deguna dobumā caur asaru maisu.

Avoti: MSV

dakriocistosiringotomija   med.

1. Asaru maisa un deguna un asaru vada pārgriešana.

Avoti: TM

dakriocistostenoze   med.

1. Asaru maisa sašaurinājums.

Avoti: MSV

dakriocistostomija   med.

1. Grieziens asaru maisā, lai radītu drenāžu.

Avoti: TM

dakriocistotomija   med.

1. Asaru maisa pārgriešana.

Avoti: TM

dakriocistotoms   med.

1. Instruments asaru maisa striktūru pārgriešanai.

Avoti: TM

dakriogēns   med.

1. Tāds, kas ierosina asarošanu.

Avoti: MSV

dakriohelkoze   med.

1. Asaru maisa un asaru kanāliņa čūlošana.

Avoti: TM

dakriohemoreja   med.

1. Asiņainu asaru atdalīšanas.

Avoti: MSV

dakrioīds   med.

1. Asarām līdzīgs.

Avoti: TM

dakriolīns   med.

1. Šķīstošs proteīns asarās.

Avoti: TM

dakriolitiāze   med.

1. Konkrementu veidošanās asaru ceļos.

Avoti: TM

dakriolīts   med.

1. Asaru akmens, konkrements asaru ceļos.

Avoti: TM

dakrioma   med.

1. Asarām pildīta cista, kā asaru dziedzera izvadkanāliņu aizsprostojuma sekas.

2. Asaru punkta aizsprostojums, kas izraisa asarošanu.

Avoti: TM

dakrions   med.

1. Kraniometrisks punkts frontomaksilārās, lakrimomaksilārās un frontolakrimālās šuves savienojuma vietā.

Avoti: TM

dakriopioreja   med.

1. Strutu un asaru atdalīšanās.

Avoti: TM

dakriopioze   med.

1. Asaru aparāta strutošana.

Avoti: TM

dakriopss   med.

1. Retencijas cista, kas attīstās asaru dziedzerī vai tā izvadkanālā.

2. Hroniska acs asarošana.

Avoti: TM

dakrioscintigrāfija   med.

1. Asaru kanāliņa scintigrāfija.

Avoti: MSV

dakriosinusīts   med.

1. Deguna un asaru vada un sietiņkaula dobumu iekaisums.

Avoti: TM

dakriosolenīts   med.

1. Asaru kanāliņa vai deguna un asaru vada sašaurinājums.

Avoti: TM

dakriostenoze   med.

1. Asaru kanāliņa vai deguna un asaru vada sašaurinājums.

Avoti: TM

dakrist   apv.

1. Strauji sākt darīt (ko).

2. Tikt kāda rīcībā (par mantas, īpašuma daļu).

3. Būt piemērotam, atbilstošam; piestāvēt.

4. Sagadīties (darīt ko) ar kādu kopā.

5. Sniegot būt par cēloni tam, ka palielinās (sniega) daudzums.

6. Pakrist, apgāzties.

Avoti: KiV, ME

dakriūrija   med.

1. Reflektoriska urinēšana raudu vai histērijas lēkmē.

Avoti: TM

dakrons   ķīm.

1. Viens no poliesteru šķiedras veidiem.

Avoti: ZTV

dāks   apv.

1. Joku taisītājs, blēņu stāstītājs, āksts, ķekatnieks; dēkainis.

2. Spoks.

Avoti: KV, TlV

Daksa   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Dax"), Akvitānijas reģiona Landas departamentā, Adūras kreisajā krastā, 20700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

dakstēnieši

1. Strenču novada Jērcēnu pagasta apdzīvotās vietas "Daksti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dakstēņš   apv.

1. Kārniņš.

Avoti: KiV

daksti   apv.

1. Dakstiņi - no māla izgatavotas ēku jumta plātnes.

Avoti: TlV

Daksti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Burtnieku novada Ēveles pagastā.

Avoti: LC

dakstinis   apv.

1. Dakstiņš.

Avoti: EH

dakstīns   apv.

1. Kārniņš.

Avoti: ĒiV

dakstiņi   -u, vsk. dakstiņš, -a, v.

1. Kārniņi - māla vai cementa nelielas plakanas vai izliektas plāksnes (jumta segumam).

Avoti: LLVV

dakstiņveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ir izveidots no daļēji vienai otru pārsedzošām plāksnēm, līdzīgi kā dakstiņi (piemēram, bruņgliemju čaula).

Avoti: LD

dakstīt   apv.

1. Dot nežēlojot, pasniegt; dāsni ko piešķirt; izdāvāt; dāļāt.

2. Vieglprātīgi atdot, izdāļāt citiem.

Avoti: KV, LE, ĒiV, NeV

dakstīt   apv.

1. Spraust, spraudīt.

Avoti: EH

dākstīt   apv.

1. Dot nežēlojot, pasniegt; dāsni ko piešķirt; izdāvāt; dāļāt.

Avoti: ME

dakša   -as, s.

1. parasti dsk. Metāla darba rīks ar diviem vai vairākiem (parasti paralēliem) zariem (piemēram, siena, salmu uzņemšanai un pacelšanai) un pagaru kātu.

2. Detaļa (mehānismos, ierīcēs), veidojums, kas sastāv no diviem (parasti paralēliem) kopā sastiprinātiem zariem.

3. sar. Briežu buļļa ragu stangas augšdaļa.

Avoti: LLVV, Vng

Dakša   mit.

1. Vēdisma un hindu mitoloģijā - āditju grupas dievs, viens no dievietes Aditi dēliem, "Rigvēdā" dēvēts par dievu tēvu.

Avoti: Mit, MrJ

dakšainis   apv.

1. Spīļarkls.

Avoti: KiV

dakšainītis   apv.

1. Arkls ar diviem lemešiem.

Avoti: EH

dakšas   apv.

1. Dakša.

Divstaru dakšas— koka dakšas ar diviem zariem.

Pelavu dakšas— īpašas dakšas, kuras lietoja baro pelavu atšķiršanai.

Trīsstaru dakšas— koka dakšas ar trīs zariem siena mešanai kaudzē.

Trīszaru siena dakšas— trīsstaru dakšas.

Avoti: AB2, KnV

dakšastes

1. Zobspārņu dzimtas ģints ("Cerura"), tauriņu priekšspārni pelēki vai netīri balti ar zigzagveida zīmējumu, pakaļspārni pelēki, aktīvi naktī, Latvijā konstatētas 2 sugas, kāpuri dzīvo uz vītoliem, retāk uz apsēm.

Avoti: LD

dakšasti   apv.

1. Dakšastes.

Avoti: ME

dakšastis   apv.

1. Uzmācīgs cilvēks.

2. Kāda kukaiņu suga.

Avoti: KV, ME

dakšāt   apv.

1. Strādāt ar dakšām.

Avoti: ME

dakšīgs   apv.

1. Veikls, izveicīgs; strādīgs.

Avoti: ViV

dakšīna   apv.

1. Dem. --> dakša.

2. Dakšiņa (2).

Avoti: ĒiV

dakšina   rel.

1. Naudas ziedojums braminam par rituālo pakalpojumu veikšanu.

Avoti: R1

dakšinagņi   mit.

1. Vēdiskajā rituālā viena no trijām obligātajām upurēšanas ugunīm, ko iededz upurēšanas laukuma dienviddaļā; visuma trejādībā tā atbilst zemei, bet uguns izcelsmes trejādībā - arani, dēlīšiem, kurus berzējot ieguva uguni.

Avoti: MrJ

dakšiņa   -as, s.

1. Dem. --> dakša.

2. Galda piederums ar diviem, trim vai četriem paralēliem zariem ēdiena paņemšanai.

Avoti: LLVV

dakšiņarkls   apv.

1. Mazs arkls.

Avoti: EH

dakšnieks   apv.

1. Tas, kas strādā pie siena sagatavošanas ar dakšām.

Avoti: ME

dakšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Kraut ar dakšām.

2. žarg. Melot; mānīt.

Avoti: LLVV

dakšragu

1. Dakšragu antilope - pelēki dzeltens dobradžu dzimtas dzīvnieks ar baltu vēderu un dibengalu, vītņveida ragiem, Ziemeļamerikas prērijās.

Avoti: LEV

dakšveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas pēc formas, izskata līdzīgs dakšai (1).

Avoti: LLVV

dakšveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Dakšveida.

Avoti: LLVV

dakte

1. apv. Dakts.

2. žarg. Kaklasaite.

Avoti: ĒiV, Žrg

dakterene   apv.

1. Ārste.

Avoti: ĒiV

dakterēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Ārstēt.

Avoti: LLVV

dakterēties   apv.

1. Ārstēties.

Avoti: Sin

dakteris   -a, v.

1. Ārsts.

Kaktu dakteris— dziednieks.

Lopu dakteris— veterinārārsts.

Avoti: LLVV, KnV

dakterīša   apv.

1. Ārste.

Avoti: EH

dakterišķe   apv.

1. Ambulance.

Avoti: EH

Dakterišķe   vietv.

1. Ruņas kreisā krasta pieteka Vaiņodes novada Vaiņodes pagastā, garums - 12 km.

Avoti: LD

dakterlielkungs   apv.

1. Ārsts; muižas ārsts (parasti uzrunā, pagodinot).

Avoti: ĒiV

dakterlielskungs   apv.

1. Ārsts; muižas ārsts (parasti uzrunā, pagodinot).

Avoti: ĒiV

dakternieki

1. Jelgavas novada Zaļenieku pagasta apdzīvotās vietas "Dakternieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dakters   apv.

1. Ārsts.

Avoti: KnG

daktil-   med.

1. Salikteņos norāda uz pirkstu.

Avoti: MSV

daktilagra   med.

1. Podagriskas sāpes pirkstos.

Avoti: TM

daktilalģija   med.

1. Sāpes pirkstā (neiralģiskas, vazopātiskas).

Avoti: TM

daktiledēma   med.

1. Roku vai kāju pirkstu tūska.

Avoti: TM

daktiliografs   novec.

1. Iegriezējs akmenī.

Avoti: SV33

daktiliotēka   apv.

1. Grieztu dārgakmeņu, gemmu krātuve, ko ierīkoja jau Romas laikā.

Avoti: KV

daktilisks   -ais; s. -a, -ā; literat.

1. Tāds, kas, atbilst daktila pantmēram; tāds, kas sacerēts daktila pantmērā.

Daktiliskās atskaņas— atskaņas rindas pēdējās trīs zilbēs ar uzsvaru trešajā zilbē no rindas beigām.

Avoti: LLVV

daktilīts   med.

1. Pirkstu iekaisums, kam bieži par cēloni ir sifiliss.

Avoti: KV

daktilkampsodīnija   med.

1. Sāpīgs pirkstu izliekums.

Avoti: TM

daktilo-

1. Salikteņu daļa - ar pirkstiem saistīts (piem., daktiloloģija, daktiloskopija).

Avoti: SV99

daktilogīri

1. Monogeneju klases ģints ("Dactylogyrus"), sīki, parazītiski, hermafrodītiski plakantārpi, kas dzīvo uz zivju žaunām, ~500 s., Latvijā konstatētas 44 sugas.

Avoti: LD

daktilogiroze   vet.

1. Zivju helmintozes veids, ko ierosina "Dactylogyrus" ģints sūcējtārpu vairākas sugas, kas parazitē gk. karpu žaunās.

Avoti: LxE

daktilogrāfija

1. Sazināšanās līdzeklis: rakstīšana ar pirkstu uz jebkuras piemērotas virsmas (galda, sarunu biedra delnas u. c.); lieto saziņai ar nedzirdīgiem (arī neredzīgiem).

Avoti: EV

daktilografs   novec.

1. Mašīnrakstītājs.

Avoti: TV

daktilogramma   med.

1. Pirkstu nospiedums, ko lieto personas identifikācijai.

Avoti: TM

daktilogripoze   med.

1. Pastāvīgs pirkstu saliekums vai izliekums.

Avoti: TM

daktiloģija   -as, s.

1. Mācība par skaņu valodas aizstāšanu (kurlmēmajiem) ar roku pirkstu kustībām.

Avoti: MLVV

daktiloīds   med.

1. Pirkstveida.

Avoti: TM

daktilokartotēka   jur.

1. Pirkstu nospiedumu kartotēka.

Avoti: JtV

daktiloloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Mācība par skaņu valodas aizstāšanu (kurlmēmajiem) ar žestu valodu.

Avoti: LLVV

daktilomantija

1. Zīlēšana pēc svārsta kustībām.

Avoti: SV08

daktilomegālija   med.

1. Nenormāli lieli kāju vai roku pirksti.

Avoti: TM

daktiloskopija   -as, s.; parasti vsk.

1. Kriminālistikas tehnikas trasoloģijas nozare, kas pēta un izstrādā cilvēku roku pirkstu nospiedumu atrašanas, izņemšanas, saglabāšanas un izmeklēšanas metodes un līdzekļus noziegumu atklāšanai un izmeklēšanai, personu, kuras izdarījuša noziegumu, reģistrācijai un pirkstu un nospiedumu un atstājēju identifikācijai; pirkstu nospiedumu noņemšana.

Avoti: LLVV, JtV

daktiloskopisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar daktiloskopiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

daktilospazma   med.

1. Pirkstu krampji.

Avoti: TM

daktilotēka   med.

1. Gumijas uzpirkstenis, pirksta aizsargs.

Avoti: TM

daktils   -a, v.

1. literat. Pantmērs, kam ir trīszilbīga pēda, kurā pirmā zilbe ir uzsvērta (sillabotoniskajā vārsmošanas sistēmā) vai gara (antīkajā vārsmošanas sistēmā).

2. mūz. Mūzikas teorijā trīs daļu metriskā pēda ar uzsvaru uz pēdas pirmās daļas.

3. mūz. Skaņu grupa, kas sastāv no vienas garas skaņas un divām īsākām skaņām.

Avoti: LLVV

daktiņš   apv.

1. Kārniņš.

Avoti: ViV

daktoloģija   med.

1. Paņēmiens kā kurlmēmiem runu aizstāt ar pieņemtām zīmēm, ko rāda ar pirkstiem; pirkstu valoda.

Avoti: MSV

dakts   dakts, dsk. ģen. daktu, s.

1. Auduma sloksne vai diegu vijums (parasti apgaismošanas ierīcē), pa kuru degšanas vietā pieplūst šķidrā degviela.

2. sar. Kaklasaite.

Avoti: LLVV, Žrg

dakukāt   apv.

1. Kūkot līdz kādam laikam.

2. Kūkojot izraisīt nelaimi.

Avoti: KiV

dakūkāt   apv.

1. Kūkot līdz kādam laikam.

Avoti: EH

dakult   apv.

1. Pabeigt kult (kā) daļu.

2. Kuļot, putojot pievienot.

3. Sastāstīt kādam ko, parasti nepatiesību, lai sakūdītu, sanaidotu.

Avoti: KiV

dakurēties   apv.

1. Kurināt, līdz kļūst pietiekami karsts.

Avoti: EH

dakurināt   apv.

1. Pastāvīgi kurināt, lai nepārstātu degt, neizdzistu.

Avoti: KiV

dakurt   apv.

1. Pastāvīgi kurt, lai nepārstātu degt, neizdzistu.

Avoti: KiV

dakusinēt   apv.

1. Uzrīdīt (suni).

2. Uzkūdīt (kādu).

Avoti: KiV

dakust   apv.

1. Ļoti nogurt, piekust.

Avoti: KnV

dakutīt   apv.

1. Tiekot plaucētam (par daudz karstā ūdenī), pielipt pie nokautā dzīvnieka ķermeņa (par apmatojumu, apspalvojumu).

Avoti: KiV

daķert   apv.

1. Aizķert.

Avoti: EH

daķerties   apv.

1. Pieķerties, turēties klāt.

2. Aizķerties.

Avoti: ME, EH

daķis   žarg.

1. Dators.

Avoti: SLG

daķitavāt   apv.

1. Pietepēt.

Avoti: KiV

dal   saīs.

1. Dekalitrs.

Avoti: i1

dal.   saīs.

1. Dalīts, dalījums.

Dal. pag.— dalīta paginācija (bibliogrāfijā).

Dāla   vietv.; novec.

1. Dālelvena - upe Zviedrijā.

Avoti: PZT

dalabāt   apv.

1. Regulāri labot.

Avoti: KiV

dalabināt   apv.

1. Pielabināt, noskaņot labvēlīgi (dzīvnieku).

Avoti: KiV

dalabināties   apv.

1. Pielabināties, pieglaimoties.

Avoti: ME

dalailama   ģen. -as, dat. -am, v.

1. Tibetas augstākais garīdznieks, senāk arī laicīgais valdnieks.

Avoti: LLVV

Dalainors   vietv.

1. Ezers Bargas plakankalnē, Ķīnas ziemeļaustrumu daļā (ķīn. val. "Hulun Nur"), platība - mainīga, vidēji ~1100 kvadrātkilometri, lielākais dziļums - 6-9 m; Huluņči.

Avoti: LģE

dalaist   apv.

1. Ļaut (kādam) tuvoties, ļaut pienākt pie kā.

2. Nolaist, parasti ar slīdošu kustību kādā virzienā (piemēram, kāju, roku).

3. Pieļaut, ka (kas) notiek, norisinās.

4. Aplecināt.

5. Novietot tā, lai iederētos, iekļautos; izveidot salaidumu (piemēram, dēļiem, baļķiem).

Avoti: KiV

dalaistīt   apv.

1. Vairākkārt, arī bieži laistīt.

Avoti: KiV

dalakstīt   apv.

1. Aizlēkt līdz kādai vietai.

2. Lēkājot nogurt.

Avoti: KiV

dalāmais   novec.

1. Skaitlis, ko dala.

Avoti: LV93

Dalamana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Muglas ilā, 24800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dalāmība   -as, s.; parasti vsk.

1. Īpašība, spēja dalīties, tikt sadalītam.

2. mat. Vesela skaitļa spēja dalīties bez atlikuma ar kādu citu skaitli.

Avoti: LLVV

dalāms   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> dalīt.

2. Tāds, ko var sadalīt sastāvdaļās.

3. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē; mat. Skaitlis, ko dala.

Mazākais kopīgais dalāmais— mazākais skaitlis, kas dalās ar visiem dotajiem skaitļiem.

Avoti: LLVV

Dalandzadagada   vietv.

1. Pilsēta Mongolijā, 1470 m vjl., Dienvidgobi aimaka administratīvais centrs, 18700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

dalāpīt   apv.

1. Salāpīt.

Avoti: KiV

Dālarna   vietv.

1. Lēne Zviedrijā, platība - 28194 kvadrātkilometri, 276800 iedzīvotāju (2011. g.), administratīvais centrs - Fāluna.

Avoti: Wi

Dalasa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dallas"), Džordžijas štatā, 12600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Dallas"), Oregonas štatā, 15100 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Dallas"), Teksasas štata ziemeļaustrumos, 1281000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, LģE

dalasi

1. Naudas vienība Gambijas Republikā, sīknauda - bututs.

Avoti: PnR

dalasīt   apv.

1. Salasīt, savākt (kā) daļu.

2. Izlasīt, izvēlēties.

Avoti: KiV, EH

dalasīt   apv.

1. Pabeigt lasīt (grāmatu).

Avoti: KnV

Dalata   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamā, valsts dienvidu daļā, 128900 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

dalaulāt   apv.

1. Pielaulāt.

Avoti: KiV

dalauzt   apv.

1. Lauzt un pabeigt lauzt (piemēram, celmus).

Avoti: KiV

dalauzties   apv.

1. Ar varu izkļūt caur drūzmu.

Avoti: ME

dālava   apv.

1. Dāvana; talants.

Avoti: KV, NeV

dālavas   apv.

1. Dāvanas.

Avoti: ME

dalavīties   apv.

1. Paslepus pievirzīties, piezagties.

Avoti: EH

dālaža   apv.

1. Dāvanas.

Avoti: KV

dalba   apv.

1. Koka stumbrs.

2. Zivju dunkuris.

3. Kārts plostu un laivu dzīšanai.

4. Bomis, svereklis.

5. Krāsns kruķis.

6. Kopiņu kraujamā dakša.

7. Dobums koka serdē.

8. Cilvēks vai kustonis, kas neturas pie ceļa.

9. Sitamais koks.

Avoti: KV, EH

dalbajobs   vulg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

dalbāt   apv.

1. Rīkoties ar dalbu: sienu mest ar dakšām kaudzē; apgriezt ārdos kaltējamo labību.

Avoti: KV

dalbe   apv.

1. Koka stumbrs.

2. Zivju dukurs.

3. Kārts plostu un laivu dzīšanai.

4. Sitamais koks.

5. Krāsns kruķis.

6. Divzaru dakšas.

Avoti: EH

Dalbe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ozolnieku novada Cenu pagasta ziemeļu daļā, pie robežas ar Olaines novadu 15 km no Jelgavas.

2. vēst. Dalbes pagasts - tagadējā Olaines pagasta bijušais nosaukums.

3. Dzelzceļa pieturpunkts Ozolnieku novada Cenu pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Meitene-Rīga, 29 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāts 1920. g.

Avoti: LPag, LC, LE1

dalbenieki

1. Ozolnieku novada Cenu pagasta apdzīvotās vietas "Dalbe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dalbenieši

1. Ozolnieku novada Cenu pagasta apdzīvotās vietas "Dalbe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dalberģija   bot.

1. Indijas rožkoks.

Avoti: SV08

Dalbes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunjelgavas novada Seces pagastā.

Avoti: LC

dalbēt   apv.

1. Jaukt, maisīt ar dalbi.

2. Sist.

3. Vadīt laivu ar ķekša palīdzību.

Avoti: ĒiV, JūVM

dalbināt   apv.

1. Izdobt, drāzt, kasīt.

Avoti: KV

dalbiņš   apv.

1. Koks, miets (rakņāšanai, irdināšanai u. tml.).

2. Divzaru dakšas.

3. Labības statiņš vai zārds.

Avoti: ViV, EH

dalbis   apv.

1. Koks, miets (parasti ogļu maisīšanai krāsnī).

2. Spēcīgs puķes asns, jauns dzinums.

Avoti: ĒiV, EH

dalbīt   apv.

1. Nevajadzīgi runāt.

Avoti: EH

dalbot   apv.

1. Rīkoties ar dalbu: sienu mest ar dakšām kaudzē; apgriezt ārdos kaltējamo labību.

Avoti: KV

dalbs   apv.

1. Koka stumbrs.

2. Zivju dunkuris.

3. Kārts plostu un laivu dzīšanai.

4. Bomis, svereklis.

5. Krāsns kruķis; miets sera irdināšanai rijas ārdos.

6. Kopiņu kraujamā dakša.

7. Dobums koka serdē.

8. Cilvēks vai kustonis, kas neturas pie ceļa.

Avoti: KV

dalcis   apv.

1. Kāds, kurš kaut ko sadala, izdala.

Avoti: ME, VeAT

daldarainis   apv.

1. Audums, arī lakats ar lielām rūtīm.

Avoti: EH

daldarains   apv.

1. Tāds, kam ir lielas rūtis.

Avoti: EH

daldāt   apv.

1. Klaiņot.

Avoti: KiV

dalderains   apv.

1. Dālderains.

Avoti: ME

dālderains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Ar apaļiem raibumiem.

Avoti: LLVV

dalderaiņi   apv.

1. Adīti cimdi ar rūtainu rakstu.

Avoti: EH

dālderiņš   apv.

1. Dem. --> dālderis.

Avoti: EH

dalderis   apv.

1. Dālderis.

Avoti: ME

dālderis   -a, v.

1. vēst. Sena (parasti sudraba) monēta.

Alberta dālderis— 16.-18. gs. plaši izplatīts dālderu veids, sāka kalt 1598. g. Austrijas hercogs un Nīderlandes pārvaldnieks Albrehts kopā ar Spānijas princesi Izabellu ārējās tirdzniecības vajadzībām, bija visvairāk izplatītā nauda Latvijas teritorijā; Kurzemē dalīja 20 zeseros, Vidzemē - 90 grašos, Krievijas valdība to pielīdzināja 125 kapeikām; Latvijas teritorijā izņēma no apgrozības 1815. g.

2. vēst. Kadastrāls zemes mērs Vidzemē; 17. gs. beigās arklā sāka skaitīt 60 dālderus.

3. žarg. Naudas gabals.

4. apv. Vidējā ceļteka ("Plantago media").

5. apv. Adījumu un audumu raksts, arī zirga spalvas raibums (ābolains).

Avoti: LLVV, Aug2, KV

dālderītis

1. Dem. --> dālderis 1(1).

Avoti: LV93

dāldernīca   apv.

1. Kāda zināma dārza puķe.

Avoti: EH

dālderpuķe   biol.

1. Vasaras mēnesene ("Lunaria annua").

Avoti: LD

dālderroze   apv.

1. Dārza cietķērsa jeb kressalāts ("Lepidium sativum").

Avoti: EH

dalders   novec.

1. Sena monēta; dālderis 1(1).

Avoti: LME

daldinia   lat.

1. Ksilāriju dzimtas ģints.

Daldinia concentrica— šīs ģints suga.

Avoti: LD

daldzenīca   apv.

1. Izkapts.

Avoti: KV

dale   apv.

1. Daļa.

Avoti: EH

dalēkt   apv.

1. Pielēkt (pie kā).

2. Aizlēkt līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

dalekt   žarg.

1. Kļūt saprotamam.

Avoti: SLG

Dālelvena   vietv.

1. Upe Zviedrijas vidusdaļā, izveidojas, satekot Vesterdālelvenai un Esterdālelvenai, garums - 240 km (kopā ar Esterdālelvenu - 520 km), ietek Botnijas līcī.

Avoti: PZT, PuA

Dālene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dahlen"), Saksijas federālajā zemē, 4400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dalenis   -ņa, v.

1. Plāksne (ar attiecīgiem uzrakstiem), kuru novieto plauktā starp grāmatām, lai nodalītu vienu kārtojuma daļu no otras.

Avoti: LLVV

dalepāt   apv.

1. Pielīmēt, pielipināt.

Avoti: TiA

dalepīt   apv.

1. Pielipināt.

Avoti: KiV

dalepuškāt   apv.

1. Irdināt un pabeigt irdināt ar raukni augsni, iekopjot līdumu.

Avoti: KiV

Dalešice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Sventokšiskas vojevodistē, 2930 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1569.-1869. g. un kopš 2007. g.

Avoti: Wi

dālet   val.

1. Ebreju alfabēta ceturtais burts.

Avoti: MrJ

dālēt   apv.

1. Bez darba pastaigāties.

Avoti: EH

dālēties   apv.

1. Ālēties, trakot.

Avoti: KV

Dalfsena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Dalfsen"), Overeiselas provincē, 27600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dalgis   apv.

1. Īskāta izkapts jeb vienroce.

Avoti: AB2

Dalgopole   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Dalgopol"), Varnas apgabalā, 4800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

dalgs   apv.

1. Izkapts.

Avoti: KV

Dali   vietv.

1. Pilsēta Kipras Republikā, 7560 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

Dalī   mit.

1. Gruzīnu mitoloģijā - medību dieviete, savvaļas dzīvnieku aizgādne.

Avoti: Mit

Daliaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļaustrumu daļā, Liaodunas pussalā, osta Dzeltenās jūras krastā, 2,1 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

dalība   -as, s.; tikai vsk.

1. Līdzdarbošanās (kādā notikumā, pasākumā); iesaistīšanās, ieinteresētība, piedalīšanās (kur); līdzdalība.

// jur. Fakts, ka kādai komercsabiedrībai tiešā vai netiešā veidā pieder vismaz 20 procenti no komercsabiedrības pamatkapitāla vai balsstiesīgo akciju (daļu) skaita (Finanšu konglomerātu likums).

// jur. Apzināta noziedzīga darbība, kurā tīšu noziedzīgu nodarījumu kopīgi, to apzinoties, tieši izdarījuša divas vai vairākas personas, t. i., grupā, tāpēc katra no viņām ir noziedzīga nodarījuma dalībnieks, līdzizdarītājs.

Avoti: LLVV, JtV

dalībfinansēšana

1. Ārējās finansēšanas veids, ja uzņēmējdarbībā tiek iesaistīti citi dalībnieki un to kapitāls.

Avoti: GrV

dalībnieks   -a, v.

1. Tas, kas piedalās (kur).

// jur. Kapitālsabiedrības akciju vai kapitāla daļu un kooperatīvās sabiedrības paju īpašnieks vai jebkura cita persona, kurai ir citas no parādu saistībām neizrietošas tiesības piedalīties attiecīgās kapitālsabiedrības vai kooperatīvās sabiedrības peļņas sadalē.

Dalībnieku sapulce— akciju sabiedrības akcionāru pilnsapulce vai sabiedrības ar ierobežotu atbildību dalībnieku sapulce.

Avoti: LLVV

dalībnieks   jur.

1. Iestāde, centrālais darījumu starpnieks, norēķinu aģents vai klīringa centrs.

Avoti: JtV

dalībvalsts   s.

1. Valsts, kas piedalās kādas starptautiskas apvienības, organizācijas u. tml. darbībā.

Avoti: MLVV

dalībvalsts   jur.

1. Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas valsts.

Citas dalībvalsts apliekamā persona— persona, kura attiecīgajā darījumā izmanto (lieto) reģistrācijas numuru citas dalībvalsts ar pievienotās vērtības nodokli apliekamo personu reģistrā.

Citas dalībvalsts neapliekamā persona— persona, kura nav reģistrējusies kā ar pievienotās vērtības nodokli apliekamā persona kādā Eiropas Savienības dalībvalstī un kuras juridiska adrese vai deklarētā dzīvesvieta ir citā Eiropas Savienības dalībvalstī.

Avoti: JtV

dalīdzināt   apv.

1. Nolīdzināt.

Avoti: KiV

daliekt   apv.

1. Pieliekt.

Avoti: KiV

daliena

1. Teritorija (arī valsts), kas izveidojusies lielākas teritorijas (valsts) sadales rezultātā.

Dalienu kņazistes— feodāļu zemes īpašumi Krievijā 12.-16. gs., kas izveidojās, sadrumstalojoties lielajām kņazistēm.

Avoti: EV

daliet   apv.

1. Lejot pievienot.

Avoti: KiV

dalīgs   apv.

1. Piederīgs, piemērots.

2. Dalāms.

Avoti: NeV, EH

dalīgt   apv.

1. Salīgt, nolīgt papildus; panākt papildus vienošanos.

Avoti: ME

dalija   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

dālija   -as, s.

1. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Dahlia"), daudzgadīgs lakstaugs (Latvijā nepārziemo) ar krāšņiem, dažādas krāsas ziediem, ~28 sugas; Latvijā izplatīti krāšņumaugi, audzē ~900 šķirnes.

Avoti: LLVV, LD

dāliji   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

dalījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> dalīt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> dalīt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> dalīt (4).

4. mat. Skaitlis, ko atrod dalīšanas (2) rezultātā.

Avoti: LLVV

dalikatns   apv.

1. Pieklājīgs, delikāts (par cilvēku).

2. Labas kvalitātes, piemērots (par apģērbu, apaviem).

Avoti: KiV

daliklis   apv.

1. Daļa, tiesa 3.

Avoti: EH

dalikt   apv.

1. Pievirzīt pie kā (parasti ķermeņa daļu).

2. Pievienot (piemēram, garšvielas, aizdaru).

3. Piesaistīt, piestiprināt.

4. Piemaksā.

Avoti: KiV

dalikties   apv.

1. Nolikt pa reizei vienu, otru lietu zināmā vietā.

2. Pievienoties.

Avoti: EH

Dalila

1. Ebreju mitoloģijā - filistiešu skaistule, kas ar viltu uzzināja Samsona spēka noslēpumu (tas bija viņa matos) un nodeva viņu, slepus apgriežot tam matus.

Avoti: LEV

dalīmēt   apv.

1. Pielīmēt.

Avoti: KiV

dalinieks   apv.

1. Dalībnieks.

2. Pušelnieks.

Avoti: ME, EH

dālinieši

1. Bauskas novada Codes pagasta apdzīvotās vietas "Dāliņi" iedzīvotāji.

2. Burtnieku novada Valmieras pagasta apdzīvotās vietas "Dāliņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dāliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Codes pagastā.

Avoti: LC

Daliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Burtnieku novada Valmieras pagastā.

Avoti: LC

dāliņš   sar.

1. Liels gājējs; soļotājs.

Avoti: Žrg

dalipināt   apv.

1. Pielipināt.

Avoti: KiV

dalipt   apv.

1. Pielipt, inficēties (ar kādu slimību).

Avoti: KiV, EH

dalis   novec.

1. Paja, daļa.

Avoti: VpJ, ME

dalīst   apv.

1. Pielīst.

Avoti: KiV

dalīšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> dalīt.

2. mat. Aritmētiska darbība, kuras rezultātā atrod vienu no reizinātājiem, zinot reizinājumu un otru reizinātāju.

Dalīšana zilbēs— zilbju robežu noteikšana.

Avoti: LLVV

dalīšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Process, arī darbība --> dalīties (1, 3-6).

2. biol. Vienkāršo organismu šķelšanās bezdzimuma vairošanās procesā; process --> dalīties (2).

Ekvacionālā dalīšanās— ģeneratīvās šūnas otrā mejotiskā dalīšanās, kas notiek līdzīgi mitozei.

Heterotipiskā dalīšanās— reduktīvā dalīšanās.

Homeotipiskā dalīšanās— ekvacionālā dalīšanās.

Reduktīvā dalīšanās— ģeneratīvās šūnas pirmā mejotiskā jeb reduktīvā dalīšnās, kad notiek hromosomu skaita redukcija.

Šūnas mejotiskā dalīšanās— mejoze.

Avoti: LLVV

dalīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pārveidot, šķelt (veselo) tā, ka rodas vairākas atsevišķas daļas, vienības.

Dalīt vārdu zilbēs— parādīt zilbes robežas (runā vai rakstos).

2. Piešķirt, noteikt katram daļu (no kopuma).

// pārn. Veltīt (laiku, uzmanību, jūtas u. tml.) reizē vairākiem objektiem.

3. Dot, piešķirt citam daļu (no kā sava); kopīgi lietot, izmantot; dalīties (4).

// pārn. Kopīgi pārdzīvot (piemēram, priekus, bēdas), darīt zināmus citiem (piemēram, savus pārdzīvojumus, domas).

4. Šķirot (domās) pēc kādām pazīmēm; iedalīt, grupēt; klasificēt.

5. divd. formā: dalīts. Atšķirīgs, pretējs.

6. Veikt (kāda skaitļa) dalīšanu.

Avoti: LLVV

dalīt   apv.

1. Līstot būt par cēloni tam, ka palielinās (mitruma) daudzums (par lietu).

2. Līstot pieplacināt (sienu, labību).

Avoti: KiV

dalītājdisks   materiālt.

1. Dalītājgalvas diskveida detaļa ar caurumiem pagrieziena leņķa fiksēšanai.

Avoti: ZTV

dalītājgalva   materiālt.

1. Izpildietaise leņķiskai dalīšanai, mehāniska vai optiska.

Avoti: ZTV

dalītājs   -a, v.

1. Darītājs --> dalīt.

2. v. Instruments, ierīce (kā) sadalīšanai, pārdalīšanai.

3. v.; mat. Skaitlis, ar ko dala.

Lielākais kopīgais dalītājs— lielākais skaitlis, ar kuru dalās visi dotie skaitļi.

Avoti: LLVV

dalīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> dalīt (1).

2. parasti 3. pers.; biol. Šķelties bezdzimuma vairošanās procesā (par vienkāršajiem organismiem).

3. parasti 3. pers. Būt tādam, kurā ir vairākas daļas; būt tādam, ko iespējams dalīt (4).

4. Dot, piešķirt citam daļu (no kā sava); kopīgi lietot, izmantot.

// pārn. Kopīgi pārdzīvot (piemēram, priekus, bēdas), darīt zināmus citiem (piemēram, savus pārdzīvojumus, domas).

5. parasti 3. pers. Būt atšķirīgiem, pretējiem (par spriedumiem, domām u. tml.).

6. parasti 3. pers. Būt tādam, kas dalāms bez atlikuma (par skaitli).

Avoti: LLVV

dalkata   apv.

1. Zivju dukuris; purga - nūja zivju un vēžu dzīšanai tīklā, kurvī.

2. Kāds, kas runājot bieži novirzās no temata vai nevar īsi un konkrēti atbildēt; dolkata.

Avoti: ME, VeAT

dalkata   apv.

1. Pļāpa, muļķīgs cilvēks.

Avoti: EH

dalkatoties   apv.

1. Aušoties.

Avoti: EH

dalkoties   apv.

1. Aušoties.

Avoti: EH

Dallvillabī   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 1100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dalma

1. Tīteņi no maltās gaļas (parasti aitas gaļas), kas ietīti vīnogu lapās; dolma.

Avoti: SV08

dalmācietis

1. Liels suns ar baltu, īsu apmatojumu un tumšiem plankumiem; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: SV99

Dalmācija   vietv.

1. Vēsturiski ģeogrāfisks novads Horvātijā, Adrijas jūras piekraste un salas, platība - ~15500 kvadrātkilometru.

2. Dalmācijas salas - arhipelāgs (~1000 salas) Adrijas jūrā, Horvātijas teritorijā, kopējā platība - ~2500 kvadrātkilometru, lielākais augstums - 778 m.

Avoti: PZT, LģE

dalmātieši

1. Horvātu etnogrāfiska grupa Dalmācijā, seno ilīrieši dalmātu cilts pēcteči, romiešu laikā romanizēti, pēc slāvu ienākšanas (VI-VII gs.) pakāpeniski pārslāvojušies, runā serbohorvātu valodas čakaviešu dialektā, ticīgie - gk. katoļi.

Avoti: PZT

dalmatika   apv.

1. No Dalmācijas cēlies, romiešu tunikai līdzīgs tērps, ko lietoja Romā sākot ar 2. gs.; vēlāk katoļu garīdznieku amata tērpa daļa.

Avoti: KV

Dalmatova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kurgānas apgabalā, Isetas krastos, 13500 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1947. g.

Avoti: Wi

Dalmīne   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Dalmine"), Lombardijas reģiona Bergamo provincē, 23000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Daloa   vietv.

1. Pilsēta Kotdivuārā, Augšsasandras reģiona administratīvais centrs, 227900 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

dalocīt   apv.

1. Atkārtoti pielocīt.

Avoti: ME

dalocīties   apv.

1. Izdabāt, klanīties.

Avoti: ME

daloties   novec.

1. Ķīvēties, ķildoties, naidoties.

Avoti: VpJ

Dalrimpls   vietv.

1. Dalrimpla ezers - atrodas Austrālijā, Kvīnslendas austrumos, ietek Keipa un Beljando, caurtek Bērdekina.

Avoti: LpA

dāls   apv.

1. Dēls.

Avoti: BsV

dalsāt   apv.

1. Pastaigāties, klaiņot.

Avoti: EH

dalsāt   apv.

1. Rupji runāt, bez iemesla.

Avoti: EH

Daltona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dalton"), Džordžijas štatā, 33500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

daltonīdi   ķīm.

1. Nemainīga sastāva ķīmiskie savienojumi (lielum liels vairākums visu savienojumu).

Avoti: SV99

daltoniķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kam ir redzes defekts - daltonisms.

Avoti: LLVV

daltoniņš   žarg.

1. Autobusa talons.

Avoti: SLG

daltonisms   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Redzes defekts - acu nespēja atšķirt vienu spektra krāsu vai visas spektra krāsas; krāsu aklums.

Avoti: LLVV

daltonists   novec.

1. Cilvēks, kuram ir daļējs krāsu aklums.

Avoti: Ang

daltons   ķīm.

1. Agrāk lietota atommasas vienība, kas vienāda ar 1/12 daļu no oglekļa izotopa 12C atoma masas.

Avoti: ZTV

dalu   apv.

1. Dalu dalumis - trokšņot, skaļi ķildoties.

Avoti: EH

dalūgt   apv.

1. Uzlūgt, pieaicināt.

Avoti: ME

Dalverzina   vietv.

1. Dalverzinas stepe - atrodas Fergānas ielejā, Sirdarjas labajā krastā, Uzbekistānā un Tadžikistānā, austrumos to norobežo Kuramas grēdas atzari, rietumos - Sirdarja, līdzenums 300-500 m vjl.

Avoti: PZT

dalza   apv.

1. Nemierīgs, slikti audzināts cilvēks.

2. Nicīgs apzīmējums kādam cilvēkam.

Avoti: ME, EH

dalzāt   apv.

1. Nemierīgi kustēties.

2. Dauzīties apkārt.

Avoti: LE

dālzonis   apv.

1. Nemierīgs, neauzdināts, arī palaidnīgs cilvēks; dauzoņa.

Avoti: SiV

daļ   apv.

1. Dēļ.

Avoti: EH

daļa   -as, s.

1. Kāds daudzums no kopuma, no veseluma; ne viss, ne visi.

Pa daļām— pakāpeniski; ne visu uzreiz, ne visi uzreiz.

Pa daļai— daļēji; nepilnīgi.

Pa lielākai daļai— galvenokārt; gadījumu vairumā.

2. Katrs no vairākiem vienlīdzīgiem lielumiem, kuri kopā veido veselo (lielumu).

3. parasti dsk. Nepieciešamas (kādas sistēmas) sastāvdaļas, kam ir noteikta vieta, uzdevums (sistēmā).

4. Atsevišķa vienība (iestādē, uzņēmumā).

// mil. Vienas ieroču šķiras administratīvi un saimnieciski patstāvīga vienība (piemēram, motorizēto strēlnieku pulks, atsevišķais sapieru bataljons).

5. parasti vsk. Tas, kas (kādam) pienākas, pieder (no kopējā, veselā), tas, uz ko ir tiesības.

// pārn. Pienākumi, pārdzīvojumi u. tml. (cilvēka mūžā); arī liktenis.

Avoti: LLVV

dāļa   apv.

1. Dāļa rīkle - kliedzējs, klaigātājs.

Avoti: EH

daļai   apv., izsauk.

1. Raksturo ātru kustību.

Avoti: EH

Daļana   vietv.; novec.

1. Daliaņa - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

daļapeja   inf.

1. Stacijas atvienošana no gredzentīkla, izmantojot daļpiekļuves bloku, lai varētu veikt stacijas remontu, kā arī apmainīt vai pārveidot staciju, nepārtraucot tīkla darbību.

Avoti: D3

dāļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Dalīt (bagātīgi), dot daudziem.

Avoti: LLVV

daļējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas aptver tikai daļu (no kā), tāds, kas attiecas tikai uz daļu (no kā); nepilnīgs.

Avoti: LLVV

daļenieks   literat.

1. Metrs toniskās vārsmošanas sistēmā, kur metriski neuzsvērto zilbju skaits starp uzsvērtajām nav stingri noteikts, bet mainās robežās no vienas līdz divām.

Avoti: DzV

daļenieks   apv.

1. Dalībnieks, akcionārs.

Avoti: ME

Daļenskaja   vietv., vēst.

1. Ķekavas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

daļģe   -es, dsk. ģen. -ģu, s.; apv.

1. Rūpnīcā izgatavota un iesieta izkapts.

2. Kārts zivju baidīšanai, lai sadzītu tās tīklā.

Avoti: LLVV, ME

daļģene   apv.

1. Rūpnīcā izgatavota un iesieta izkapts.

Avoti: EH

daļģenīca   apv.

1. Rūpnīcā izgatavota un iesieta izkapts.

Avoti: EH

daļģēt   apv.

1. Sarakāt, sajaukt, ar kājām mīdīt (mīkstu zemi).

Avoti: ME, VeAT

daļģēt   apv.

1. Baidīt zivis, lai sadzītu tās tīklā vai murdā.

Avoti: ME

daļģis   apv.

1. Vienroča izkapts.

2. Kārts zivju baidīšanai, lai sadzītu tās tīklā.

Avoti: LV93, ME

daļī   apv.

1. Lieto, lai norādītu uz kādas darbības (parasti skriešanas, bēgšanas) strauju izpausmi.

Avoti: ViV

daļinieks

1. apv. Dalībnieks, akcionārs.

2. ek.; novec. Pušelnieks.

Avoti: ME, Ztv1

daļiņa   -as, s.

1. Dem. --> daļa.

2. fiz. Sastāvdaļa (piemēram, vielai, atomam); mikrodaļiņa.

Daļiņu izkliede— daļiņu (piemēram, fotona, elektrona, neitrona) kustības virziena maiņa, kuru izraisa to mijiedarbība ar citām daļiņām vai ar ārējo lauku.

Daļiņu paātrinātājs— iekārta, kurā paātrina lādētās daļiņas, izmantojot to mijiedarbību ar elektrisko vai magnētisko lauku.

Daļiņnu difrakcija— elastīgs mikrodaļiņu (elektronu, atomu utt.) izkliede vielā, kuras dēļ no sākotnējās daļiņu plūsmas veidojas difraģētu daļiņu kūļi.

Daļiņu polarizācija— mikrodaļiņu magnētisko īpašmomentu - spinu - orientācija noteiktā virzienā.

Avoti: LLVV, FF

daļķis   apv.

1. Nēģu makšķere.

Avoti: EH

daļlaiks

1. Laika vienība, kas tiek atvēlēta kādam atsevišķam procesam, regulāri pildot dažādas darbības.

Avoti: T

daļnieks   apv.

1. Daļenieks.

Avoti: EH

Daļņegorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Piejūras novadā, 36000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1989. g.

Avoti: Wi

Daļņerečenska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Piejūras novadā, 26600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1917. g.

Avoti: Wi

Daļņija   vietv.; novec.

1. Daliaņa - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

daļoties   apv.

1. Dalīties.

Avoti: ME

daļplāns   mežs.

1. Meža uzmērīšanas pamatdokuments ar robežām, kvartālu un vizūru tīklu un (neiekrāsotiem) meža nogabaliem mērogā 1:10 000.

Avoti: ZTV

daļsaiste   inf.

1. Staciju pievienošana gredzentīklam un atvienošana no tā, nepārtraucot tā darbību.

Avoti: D3

daļskaitlis   -ļa, v.; mat.

1. Skaitlis, kas apzīmē vieninieka daļu vai vairākas vienādas vieninieka daļas.

Daļskaitļa saucējs— skaitlis, kas rāda, cik vienādās daļās ir sadalīts vieninieks.

Daļskaitļa skaitītājs— skaitlis, kas rāda, cik vienādo daļu ir ņemts.

Īsts daļskaitlis— daļskaitlis, kam skaitītājs ir mazāks par saucēju.

Neīsts daļskaitlis— daļskaitlis, kam skaitītājs ir vienāds ar saucēju vai lielāks par to.

Daļskaitļa paplašināšana— daļskaitļa skaitītāja un saucēja reizināšana ar vienu un to pašu skaitli.

Daļskaitļa saīsināšana— daļskaitļa skaitītāja un saucēja dalīšana ar vienu un to pašu skaitli.

Avoti: LLVV

daļveida

1. Tāds, kas ietver daļskaitli vai dalījumu.

daļžons   apv.

1. Ore.

Avoti: KiV

dam   novec., saīs.

1. Dekametrs (10 metru).

Avoti: TV

dāma   -as, s.

1. novec. Dižciltīgu vai turīgu aprindu sieviete.

2. Sieviete.

Modes dāma— sieviete, kas pievērš pārspīlētu uzmanību savam apģērbam.

Kā liela dāma— saka par meiteni, kura cenšas izlikties pieaugusi.

// dsk. ģen., adj. nozīmē Tāds, kas paredzēts sievietēm.

Dāmu salons— sieviešu frizētava vai sieviešu nodaļa frizētavā.

Dāmu istaba— sieviešu tualetes telpa.

3. Spēļu kārts ar sievietes attēlu.

4. Šaha figūra, kurai ir vislielākā vērtība (spēles sākumā).

Avoti: LLVV

Dāma   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekules novada Gramzdas pagastā.

Avoti: LC

damācīt   apv.

1. Iemācīt (ko) veikt, darīt, rīkoties u. tml.

2. Mācīt (ko), līdz (tas) tiek apgūts.

3. Mācot ietekmēt, panākt, ka (ko) dara, izturas (kādā veidā).

Avoti: KiV

damaisīt   apv.

1. Maisīt un pabeigt maisīt.

2. Piemaisīt, piejaukt.

Avoti: KiV, ME

damaisīties   apv.

1. Piemaisīties, piejaukties.

Avoti: ME

Damajantī   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - un eposā "Mahābhārata" valdnieka Nalas sieva.

Avoti: Mit

damajāt   apv.

1. Piemājot.

Avoti: KiV

damājāt   apv.

1. Piemājot.

Avoti: EH

damaksāt   apv.

1. Piemaksāt.

2. Samaksāt (kā) daļu.

Avoti: KiV

damaksnējs   apv.

1. Vecs, liels mežs, džungļi.

2. Ar zāli un krūmiem aizaugusi, purvaina vieta.

Avoti: ME

damaksnis   -šņa, v.

1. Priežu un egļu vai egļu un priežu audze ar bērzu piemistrojumu un vidēji biezu pamežu; attiecīgais meža augšanas apstākļu tips.

Avoti: LLVV

damaksnis   apv.

1. Vecs, liels mežs, džungļi.

2. Ar zāli un krūmiem aizaugusi, purvaina vieta.

Avoti: ME

damakša   apv.

1. Vecs, liels mežs, džungļi.

2. Ar zāli un krūmiem aizaugusi, purvaina vieta.

Avoti: ME

damākša   apv.

1. Vecs, liels mežs, džungļi.

2. Ar zāli un krūmiem aizaugusi, purvaina vieta.

Avoti: ME

damakšņa   apv.

1. Vecs, liels mežs, džungļi.

2. Ar zāli un krūmiem aizaugusi, purvaina vieta.

Avoti: ME

Damala   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Damal"), Ardahanas ilā, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

damaldīties   apv.

1. Aizmaldīties (līdz noteiktai vietai).

2. Maldoties pieklīst.

Avoti: ME

damalēties   apv.

1. Trakot, jokot.

Avoti: EH

damalīgs   apv.

1. Damelīgs.

Avoti: EH

damalt   apv.

1. Pabeigt malt (kā) daļu.

Avoti: KiV

damalurskābe   novec.

1. C7H12O2, organiska skābe, ož pēc baldriānskābes, sastopama govs urīnā.

Avoti: KV

Damāna   vietv.

1. Pilsēta Indijas rietumos, Arābijas jūras Khambhātas līča krastā, 35700 iedzīvotāju (2001. g.).

2. Damāna un Diu - Indijas Republikas teritorija, atrodas valsts rietumu daļā, sastāv no divām atsevišķām daļām, no kurām katra atrodas savā Arābijas jūras Khambhātas līča krastā, administratīvais centrs - Damāna, platība - 112 kvadrātkilometru, 188000 iedzīvotāju (2008. g.), valodas - gudžaratu, angļu.

Avoti: PuA

Damanhura   vietv.; novec.

1. Demenhūra - pilsēta Ēģiptē.

Avoti: PZT

damanīt   apv.

1. Iemanīties.

Avoti: EH

damānīt   apv.

1. Pievilināt.

Avoti: KiV

damanīties   apv.

1. Piemanīties.

2. Iemanīties.

Avoti: EH

damaņa   apv.

1. Izveicīgums, prasme.

Avoti: EH

damara

1. Damarsveķi - dažu tropu koku sveķi.

Avoti: SV69

Damara   vietv.

1. Sala Indonēzijā, Bandas jūras dienvidu daļā, viena no Baratdajas salām.

2. novec. Damaralenda - kalniene Āfrikā.

Avoti: PZT, PuA, LpA

dāmara   novec.

1. Bantu nēģeru cilts dienvidrietumu Āfrikā; hereri.

Avoti: KV

Damaralenda   vietv.

1. Kalniene Āfrikas dienvidrietumos, Namībijas vidienē, Namiba tuksnesī, iežu masīvs ar plakanu virsmu (augstums 1000-1500 m), augstākā virsotne 2600 m.

Avoti: PZT

damari

1. Kalnu damari - tauta, dzīvo Namībijas vidienē, valoda pieder pie hotentotu grupas, cēlušies no hereru daļas, kas senatnē nonākuši hotentotu pakļautībā un pieņēmuši to valodu un kultūru, vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

Damarī   vietv.

1. Damarī Lelisa - pilsēta Francijā ("Dammarie-les-Lys"), Ildefransas reģiona Sēnas un Marnas departamentā, 20700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

damarsveķi   ķīm.

1. Tropisku koku sveķi, lieto nitrocelulozes laku ražošanā.

Avoti: ZTV

damascējums   vēst.

1. Ar vieglu melnu kontūru zīmēti ornameti vai tīklveida shēmas, ko izmantoja heraldikā tukšo laukumu aizpildīšanai.

2. Zelta vai sudraba iekalums zobena spalā.

Avoti: HeL, SV33

damascēšana

1. Ieroču asmeņu izgatavošana no kopā sametinātām tērauda šķirnēm.

Avoti: LEV

damascēt

1. Īpašā veidā apstrādāt tēraudu, izgatavojot Damaskas tēraudu.

Avoti: SV99

Damaska   vietv.

1. Sīrijas galvaspilsēta, 1,6 mlj iedzīvotāju (2007. g.), pirmās ziņas par šo pilsētu saglabājušās no 16. gs. p. m. ē., mūsu ēras 635 g. to ieņēma arābi, 1516.-1918. g. ietilpa Turcijā.

Sv. Damaskas Jānis— bizantiešu baznīcas darbinieks (ap 675.-749. g.), filozofs un dzejnieks, viens no Baznīcas tēviem.

Damaskas tērauds— augstvērtīgs tērauds, uz kura virsmas redzams īpašs raksts.

Avoti: MkV

damaskini

1. 17.-18. gs. bulgāru literatūras pieminekļi: svēto dzīves aprakstu, sprediķu, apokrifu, didaktisku stāstu krājumi rokrakstā.

Avoti: LPE

damasts   -a, v.

1. Blīvs (parasti zīda vai kokvilnas) audums ar ieaustiem ornamentiem.

Avoti: LLVV

damaška   apv.

1. Platāka adīta vai austa josta.

Avoti: AB2

Damaturu   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Damaturu"), Jobes štata administratīvais centrs, 196100 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA, LpA

damaukša   apv.

1. Vecs, liels mežs, džungļi.

2. Ar zāli un krūmiem aizaugusi, purvaina vieta.

Avoti: ME

damaut   apv.

1. Aizpeldēt līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

damazgāt   apv.

1. Pilnīgi, tīri, viscaur izmazgāt; nomazgāties; vairākkārt, bieži mazgāt.

2. Pabeigt mazgāt (kā) daļu.

Avoti: KiV

Dambeiši   vietv.

1. Balvu novada Vectilžas pagasta apdzīvotās vietas "Dambīši" nosaukuma variants.

2. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Dambīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dambenieki

1. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Dambji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dambenieši

1. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Dambji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

damberdzieši

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Dambergi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dambergi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

Avoti: LC

Dambesz   vietv., vēst.

1. Rentovas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Vārkavas pagastā.

Avoti: KV

dambēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Savienojumā ar "ciet": aizsprostot (tecējumu) ar dambi.

Avoti: LLVV

Dambi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekuļu novada Mārsnēnu pagastā.

Avoti: LC

dambis   -bja, v.

1. Hidrotehniska būve tekoša ūdens aizturēšanai un tā līmeņa celšanai; aizsprosts.

2. apv. Ceļa uzbērums, nostiprinājums (parasti zemā, mitrā vietā).

3. apv. Stiprs vīrietis.

Avoti: LLVV, ĒiV, EH

Dambis   vietv.

1. Dambja iezis un Bruņa ala - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Amatas labajā krastā Amatas novada Drabešu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., Dambja iezis ir >30 m augsts Pļaviņu svītas dolomīta atsegums, kurā izveidojusies vienīgā tektoniskas izcelsmes ala Latvijā, kura ir 2 m augsta, šaura (dažviet tikai 25 cm plata) un 21 m gara plaisa, uz dolomītu sienām lāseņu notecējumi, salaktītu aizmetņi, alā mīt sikspārņi.

Avoti: LE1

dambīši   apv.

1. Nelieli saceptas cūkgaļas speķa gabaliņi.

Avoti: ME

dambīši

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Dambīši" iedzīvotāji.

2. dsk. Dambītis (1).

Avoti: V1

Dambīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vectilžas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Lubānas novada Indrānu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

Dambīte   vietv.

1. Pededzes labā krasta pieteka Alūksnes novadā, garums - 12 km.

Avoti: LD, La1

dambītis   apv.

1. Neliels dīķis.

2. vsk. Dambīši (1).

Avoti: KnG

Dambjapurvs   vietv.

1. Dambjapurva ezers - atrodas Rīgā, Šmerļa meža malā starp Mežciemu un Juglas dzīvojamo masīvu, platība - 1,7 ha, garums - ~200 m, lielākais platums - ~160 m, lielākais dziļums - 3 m, krasti smilšaini.

Avoti: LD, La1

Dambjezers   vietv.

1. Dambjapurva ezers Rīgā, Šmerļa meža malā starp Mežciemu un Juglas dzīvojamo masīvu.

Avoti: LD

Dambji   vietv.

1. Jelgavas novada Valgundes pagasta apdzīvotās vietas "Kalnciema vidusskola" otrs nosaukums.

2. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Mārupe" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

3. Dambju ozols - aug Burtnieku novada Burtnieku pagastā pie Dambju mājām, stumbra apkārtmērs - 8,4 m, vainaga proerkcija - 19,5 x 19 m, augstums - 21 m (1993. g.); ozols aug uz gravas krants un tam ir unikāla virszemes sakņu sistēma un paplašināts sakņu kakls (tā apkārtmērs - 20 m).

Avoti: LC, LE1

Dambjupīte   vietv.

1. Dambjupītes alas - četras nelielas alas Salacas kreisā krasta sāngravā pie Lībiešu pilskalna, Mazsalacas novada Skaņkalnes pagastā, 3 alas veidojušās sufozijas procesos augšdevona Burtnieku svītas irdenajos smilšakmeņos, lielākā no tām ir 5,2 m gara, 5 m plata un 2,4 m augsta, divas alas ir daudz šaurākas, 8 un 6,5 m garas; ceturtā ala ir mākslīgi izveidota telpa (garums - 4,2 m, platums - 3,3 m augstums - līdz 2,7 m), ar nosaukumu "Dambjupītes pirtiņa".

Avoti: LE1

dambra   apv.

1. Dumbra, staigna vieta; purvs.

Avoti: LE, Sin

dambrains   apv.

1. Mitrs, staigns; purvains.

Avoti: ME

dambrava   apv.

1. Purvs, muklājs, staigna vieta.

Avoti: ME

dambrēt   apv.

1. Dambēt ciet.

Avoti: EH

dambrete   -es, s.; parasti vsk.

1. Spēle ar baltiem un melniem kauliņiem, kurus pārvieto pa galdiņu, kas sadalīts 64, 100 vai 144 lauciņos.

Avoti: LLVV

dambretists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies dambretes spēlē.

Avoti: LLVV

dambriedis   -ža, v.

1. Briežu dzimtas dzīvnieks ar lāpstveida paplašinājumu ragu augšdaļā.

Avoti: LLVV

dambris   apv.

1. Dambis.

Avoti: EH

Damdama   vietv.

1. Kolkatas pilsētas Indijā rajons, tās ziemeļaustrumos, kas senāk bija atsevišķa pilsēta.

Avoti: PZT, Wi

damdīt   apv.

1. Mīdīt ar kājām.

Avoti: ME

Dame   angļu

1. Anglijā tituls sievietēm, kurām piešķirtas, piem., Viktorijas vai Impērijas ordeņu augst. pakāpes; arī baronetu un kavalieru sievas (parasti gan lieto titulu "lēdija").

Avoti: LEV

damēgt   apv.

1. Nevēlami ietekmēt (par ļoti smagu darbu).

2. Sitot, perot panākt (ko).

Avoti: KiV

damelāt   apv.

1. Runājot, stāstot (ko), vairākkārt, bieži melot.

Avoti: KiV

damelēt   apv.

1. Ubagot, diedelēt.

Avoti: EH

damelēties   apv.

1. Draiskoties, plosīties.

Avoti: EH

damelīgs   apv.

1. Nerātns, nemierīgs.

Avoti: EH

damelsts   apv.

1. Uzmācīgs (par dzīvnieku, arī cilvēku).

Avoti: KiV

Dāmenezers   vietv.

1. Ezers Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā, 9 km uz ziemeļiem no Pļaviņām, platība - 15,3 ha, garums - 650 m, platums - 350 m, vidējais dziļums - 0,4 m, dūņains, akačainos krastos, nepieejams, aizaug.

Avoti: LD

dāmenīts   novec.

1. Spridzināma viela, sastāv no 90 daļām ammonija nitrāta, 65 daļām naftalīna un 35 daļām kālija bichromāta.

Avoti: KV

damērīt   apv.

1. Šujot, adot (ko), vairākkārt uzlaikot (to).

2. Mērījot iedalīt, piešķirt vairāk, nekā paredzēts.

3. Piemērot.

Avoti: KiV, EH

damest   apv.

1. Berot, metot pievienot (ko) papildus.

2. Mazliet samaksāt, atlīdzināt.

Avoti: KiV, ME

damest   apv.

1. Uzlikt papildus velkus (uz velku kokiem).

Avoti: KiV

damesties   apv.

1. Pievienoties; iejukt (negaidīti un ātri).

2. Pielipt (par infekciju).

Avoti: ME

dametināt   apv.

1. Piesiet (iejūgtu zirgu).

2. Viegli iejūgt (zirgu).

3. Pieāķēt.

Avoti: KiV

Damgalnūna   mit.

1. Šumeru-akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - dieva Enki sieva, arī dieva Marduka māte, identiska ar dievieti Ninhursagu.

Avoti: Mit

Dāmi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Launkalnes pagastā.

Avoti: LC

damiana   apv.

1. Droga, kas sastāv gk. no kāda specifiska auga (lat. "Turnera diffusa Ward. var. aphrodisiaca") lapiņām un jauniem zariņiem, kam vēl piejaukti šo augu ziedi un sēklas.

Avoti: KV

damīcīt   apv.

1. Mīcīt (mīklu) līdz vēlamai gatavības pakāpei.

Avoti: KiV

damīdīt   apv.

1. Samīdīt (sienu, labību u. tml.), lai (to) varētu ievietot, ietilpināt (kādā telpā).

Avoti: KiV

damiegt   apv.

1. Piespiest.

2. Pievērt (plakstiņus).

Avoti: KiV

damiegties   apv.

1. Piespiesties.

Avoti: ME

damielāt   apv.

1. Uzcienāt.

Avoti: KiV

damīgs   apv.

1. Dobjš, skaļš.

Avoti: ME

dāmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas raksturīgs, piestāv dāmai.

Avoti: MLVV

damigt   apv.

1. Piemigt.

Avoti: KiV

damijas   biol.

1. Ūdensblusu apakškārtas sīki saldūdens vēžveidīgie.

Avoti: SV96

dāmiņa   žarg.

1. Sieviete, kas iztaisās smalka, vai kas izvairās no darba.

2. Draudzene; mīļākā.

Avoti: Žrg, SLG

Dāmira   vietv.

1. Pilsēta Sudānā, Nīlas vilājas administratīvais centrs, 12990 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dāmis   vietv.

1. Smiltenes novada Launkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Dāmi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

damīt   apv.

1. Uzmīt (uz kā).

2. Mīdot, minot (ar zirgiem), izkult.

3. Piemīt.

Avoti: KiV, EH

dāmīte   žarg.

1. Vieglas uzvedības sieviete.

2. Pārspīlēti moderna meitene vai sieviete.

3. Draudzene; mīļākā.

Avoti: SLG

Damjeta   vietv.; novec.

1. Dumjāta - pilsēta Ēģiptē.

Avoti: PZT

dāmlini   apv.

1. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: Aug2

Dammāma   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijā, Šerkījas mintakas administratīvais centrs, osta Persijas līča krastā, 766000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

dammarsveķi   apv.

1. Damarsveķi.

Avoti: KV

Damme   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā, Flandrijas reģiona Rietumflandrijas provincē, 10800 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Damme"), Lejassaksijas federālajā zemē, 16500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

damnifikācija

1. Kaitēšana, zaudējumu nodarīšana.

Avoti: SV99

damno

1. Īpaša maksa, ko banka no klienta iekasē (virs komisijas naudas, procentiem un pasta izdevumiem) par citpilsētu inkaso vekseļa diskontēšanu.

2. Zaudējums, kas rodas, ja vērtspapīrus pārdod lētāk par to nominālvērtību.

Avoti: SV99

damnum   lat.

1. Kaitējums, zaudējums.

Avoti: KV

Damodara   vietv.

1. Upe Indijā, garums 580 km, sākas Čotanagpūras plato, ietek Gangas attekā Hugli, musonu režīms, pali vasarā.

Avoti: PZT

Damokla   nelok.; ģen.

1. Damokla zobens - Dāmokla zobens.

Avoti: KV

Dāmokla   nelok.; ģen.

1. Dāmokla zobens - tēlains apzīmējums draudīgas situācijas raksturošanai.

Avoti: KV

damolskābe   apv.

1. C12H22O2, organiska skābe, sastopama govs urīnā.

Avoti: KV

dāmons   apv.

1. Dāmons un Fintijs, divi sengrieķi Sirākūzās, kuru draudzība bija tik liela, ka tā tikusi par sakāmu vārdu.

Avoti: SV33

DAMP

1. Bažas, nemiers un koncentrēšanās grūtības bērniem (angļu "deficit in attention, motor control and perception").

Avoti: LEV

Dampadrova   vietv.

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Dampadruva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dampadruva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Avoti: LC

dampalaiks   apv.

1. Laika posms rudenī, kad kuļ labību ar kuļmašīnu (ko darbina lokomobile).

Avoti: ĒiV

dampašķūnis   apv.

1. Šķūnis, kas paredzēts labības kulšanai ar kuļmašīnu (ko darbina lokomobile).

Avoti: ĒiV

Dampeļi   vietv.

1. Dampeļu atsegums - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Ventspils dienvidu nomalē, Ventas kreisajā krastā, 300 m lejpus Dampeļu mājām, valsts aizsardzībā kopš 1957. g., 1,4 km garā un 3 m augstā kraujā atsedzas Ancilus ezera Ventspils lagūnā veidojušies zilganpelēki māli un aleirīti, virs kuriem ieguļ dažus centimetrus biezs sapropeļa slānis; atsegumā redzamas zemes slāņu veidošanās likumsakarības.

Avoti: LE1

damperis

1. Tvaikonis.

2. Dempfers - ierīce vibrācijas novēršanai vai to amplitūdas mazināšanai.

Avoti: Sin, PL

dampēt   apv.

1. Kult labību ar kuļmašīnu, ko darbina lokomobile.

Avoti: ĒiV

Dampezers   vietv.

1. Dambjapurva ezers Rīgā, Šmerļa meža malā starp Mežciemu un Juglas dzīvojamo masīvu.

Avoti: LD

dampīgs   apv.

1. Drukns, resns; spēcīgs.

Avoti: ViV

dampinieks   apv.

1. Cilvēks, kas strādā pie kuļmašīnas (dampja).

Avoti: ĒiV

dampis   -pja, v.

1. apv. Lokomobile.

2. apv. Kuļmašīna kopā ar lokomobili.

3. apv. Resns cilvēks (parasti sieviete).

4. žarg. Automašīna; motocikls.

5. žarg. Ierīce, iekārta, darbagalds.

Avoti: LLVV, ViV, SLG

dampjadruvieši

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Dampjadruva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dampjalaiks   apv.

1. Laika posms rudenī, kad kuļ labību ar kuļmašīnu (ko darbina lokomobile).

Avoti: ĒiV

dampjašķūnis   apv.

1. Šķūnis, kas paredzēts labības kulšanai ar kuļmašīnu (ko darbina lokomobile).

Avoti: ĒiV

dampjkučeris   apv., hum.

1. Lokomobiles vadītājs.

Avoti: ViV

dampjmelderis   apv.

1. Tvaika dzirnavu vadītājs, malējs.

Avoti: ViV

dampkučeris   apv., hum.

1. Lokomobiles vadītājs.

Avoti: ViV

dampmelderis   apv.

1. Tvaika dzirnavu vadītājs, malējs.

Avoti: ViV

Damradi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Olaines novada Olaines pagastā.

Avoti: LC

Damrožu   vietv.; nelok.

1. Damrožu upe - Dzestrenes labā krasta pieteka Veclaicenes novada Dzērbenes pagastā un Jaunlaicenes novada Zosēnu pagastā, garums - ~3,5 km.

Avoti: LD, La1

damsīte   žarg., iron.

1. Sieviete.

Avoti: SLG

damsītis   žarg., iron.

1. Sieviete.

Avoti: SLG

Damu   mit.

1. Šumeru-akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - veselības dievs, dievietes dziedinātājas Nininsinas dēls.

Avoti: Mit

damukt   apv.

1. Izbēgt, pabēgt.

Avoti: ME

damurga   apv.

1. Purvaina vieta.

Avoti: ME

damzis   apv.

1. Lempīgs, neaptēsts cilvēks.

2. Tāds, kas naktīs klaiņo apkārt.

Avoti: ME, EH

danaīdas   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - Argosas valdnieka Danaja 50 meitas, kas kāzu naktī nogalina savus vīrus un saņem dieva sodu - pēc nāves pazemes valstība liet ūdeni mucā, kam nav dibena.

Danaīdu muca— nepadarāms, nevajadzīgs un neauglīgs darbs.

Avoti: SV99, SV08

danaīdas   biol.

1. Tauriņu dzimta ("Danaidae"), kurā ietilpst aptuveni 300 tropisko un subtropisko tauriņu sugu, spārnu platums - līdz 15 cm, izplatīti no Ķīnas dienvidiem līdz Filipīnām un dažās Indonēzijas salās.

Avoti: EpV

Danaja   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Argas valdnieka Akrisija meita; tika ieslodzīta tornī, bet Zevs to slepus apmeklēja zelta lietus veidā, un Danajai piedzima dēls Persejs.

Avoti: LEV

danaji

1. Senākās grieķu ciltis Argosā; Homēra eposā "Iliāda" - grieķi, kas ieņēma Troju, izmantojot koka zirgu.

Danaju dāvana— dāvana ar ļaunu, nodevīgu nodomu, kas saņēmējam nes nelaimi.

Avoti: LPE, LEV

Danajs   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - valdnieka Bēla dēls, Aigipta dvīņubrālis, kuram bija 50 meitas.

Avoti: MitJ

Danakila   vietv.

1. Afaras ieplaka - tektoniska ieplka Austrumāfrikā.

Avoti: PZT

danakili

1. Afāri - tauta, dzīvo Eritrejā, Etiopijā un Džibuti.

Avoti: EV, PZT

danākt   apv.

1. Ejot, braucot panākt (kādu).

Avoti: KiV

Dananga   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamā, valsts vidusdaļā, osta Dienvidķīnas jūras krastā, 459400 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

danasāt   apv.

1. Vairākkārt pienest (ko) pie kā.

2. Valkāt (apģērbu, apavus), līdz (tie) pilnīgi nolietojas.

Avoti: KiV

dānavas   mit.

1. Vēdisma un hindu mitoloģijā - dēmonu - asaru grupa, Danu un Kāšjapas bērni.

Avoti: Mit

Danberi   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Danbury"), Ņujorkas štatā, 83800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Danboina   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Dunboyne"), Lensteras provincē, 7000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

danca   apv.

1. Deja, dejošana.

Avoti: EH

dancaris   apv.

1. Dejotājs.

Avoti: KiV

dancāt   apv.

1. Dejot.

2. Strauji kustēties, lēkāt, skraidīt (parastik par dzīvniekiem).

Avoti: KiV

danceniski   apst.

1. Augsti ceļot kājas, it kā dejas solī (parasti par zirga gaitu).

Avoti: LLVV

Danciga   vietv.

1. Polijas pilsētas Gdaņskas vāciskais nosaukums līdz 1945. g.

Avoti: LEV, PZT

dancīgs   apv.

1. Tāds, kas strauji kustas, lēkā, skraida (parasti par dzīvnieku).

Avoti: ĒiV

dancināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. novec. Aicināt uz deju un vadīt dejā (partneri).

2. sar. Likt dejot (arī lēkāt), panākt, ka dejo (lēkā).

3. sar. Kalpināt (kādu), liekot veikt dažādus uzdevumus, liekot izpildīt pavēles, iegribas.

4. apv. Mazliet mētāt bērnu uz ceļgaliem.

Avoti: LLVV, KnV

dancings   novec.

1. Dansings - kafejnīca vai restorāns ar deju zāli.

Avoti: Ang

dancis   -ča, v.; novec.

1. Deja (2).

2. Latviešu etnogrāfiska deja.

3. žarg. Balle.

Avoti: LLVV, Žrg

dancis   apv.

1. Loks, riteņa gabals.

2. Vērpjamā ratiņa daļa (dancītis).

Avoti: KV

dancis   apv.; hip.

1. Jāņugunis; Jāņu ugunskurs.

Avoti: ME

danciski   apv.

1. Augsti cilājot kājas, ar palēcieniem, dejas solī.

Avoti: ME

dancītis   apv.

1. Vērpjamā ratiņa sastāvdaļa, kas griež ratu.

2. Spoļu tītaviņas.

Avoti: KV, ViV, EH

dancka   apv.

1. Peļķe.

Avoti: EH

dancka   apv.

1. Kas daudz dejo, trako (runājot par bērnu).

Avoti: EH

dancka   apv.; hip.

1. Ārstniecības ziepjusakne ("Saponaria officinalis").

Avoti: Aug2

dancot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. novec. Dejot (1).

// trans.

2. sar. Izdarīt straujas, lēkājošas kustības (par dzīvniekiem).

3. sar. Bez ierunām paklausīt (kādam), nevilcinoties izpildīt pavēles.

Avoti: LLVV

dancotāja   apv.

1. Dejotāja.

Avoti: ĒiV

dancotājs   apv.

1. Dejotājs.

Avoti: ĒiV

dancoti   apv.

1. Dejot.

Avoti: BsV

Danči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

dančka   apv.

1. Peļķe.

Avoti: KV

danda   apv.

1. Čigāna pātaga.

Avoti: KV

dandala   apv.

1. Čigāna pātaga.

2. Nerātns, trokšņains bērns (retāk pieaudzis cilvēks), arī tāds dzīvnieks.

Avoti: KV, EH

dandalāties   apv.

1. Vicināt pātagu.

2. Nerātni uzvesties (par bērnu).

Avoti: ME, EH

dandalāties   apv.

1. Ar grūtībām braukt pa bedrēm.

Avoti: ME

dandalāties   apv.

1. Rīkoties.

Avoti: EH

dandalēties   apv.

1. Strīdētiues un kaulēties zirgu pērkot.

Avoti: EH

dandalot   apv.

1. Pērt ar pātagu.

Avoti: ME

dandals   apv.

1. Koka runga pašaizsardzīnai, parasti 4-8 pēdas gara.

Avoti: EH

dandara   apv.

1. Pātaga.

Avoti: ME

dandariji

1. Meotu cilšu grupa, kas 1. gt. p. m. ē. dzīvoja starp Kubaņas lejteci un Azovas jūru.

Avoti: LPE

dandariski   apv.

1. Pa kaklu, pa galvu.

Avoti: KV

dandars   apv.

1. Stūrains, neveikls cilvēks.

Avoti: KV

Dandaru   vietv.; nelok.

1. Dandaru upe - Dzedrupes satekupes Šķēdes paralēls nosaukums Talsu novadā.

Avoti: LD

dandas   apv.; hip.

1. Nenoteiktība, svārstīgs stāvoklis.

Avoti: ME

Dandekrola   vietv.

1. Dandekrola ala - atrodas Priekšalpos ("Reseau de la Dent de Crolles"), Francijas dienvidaustrumos (Izēras departamentā), kopējais garums - 25,7 km, dziļums - 658 m.

Avoti: PZT

dandele   apv.

1. Čigāna pātaga.

Avoti: EH

dandelēt   apv.

1. Dandalot.

Avoti: EH

Dandī   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Dundee"), Skotijā, 148200 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

dandiski   apv.; hip.

1. Nenoteikti, svārstīgi.

Avoti: ME

Dandolka   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Dundalk"), Lensteras provincē, Lautas grāfistes administratīvais centrs, 37800 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Dundalk"), Merilendas štatā, 63600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, WA16

dandri   žarg.

1. Sūdi.

2. Nepatikšanas.

Avoti: KZ

Danduna   vietv.; novec.

1. Daņduna - pilsēta Ķīnas ziemeļaustrumu daļā.

Avoti: PZT

dandy   angļu val.

1. Dendijs.

Avoti: KV

dandzenieki

1. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Dangas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dandziņa   novec.

1. Dem. --> danga.

Avoti: LV93

dandzis   apv.

1. Viena gabala riteņa loks; ritenis.

2. Vaiņags.

3. Bedre, nelīdzenums, negludums.

4. Cilvēku loks, pulciņš.

Avoti: KV

Dandzītes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Puzes pagastā.

Avoti: LC

dandzīties   apv.

1. Locīties, raustīties.

Avoti: EH

dandzītnieki

1. Ventspils novada Puzes pagasta apdzīvotās vietas "Dandzītes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dane   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dahn"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 4450 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

danebrogs

1. Dānijas nacionālais karogs ar baltu krustu uz sarkana fona.

Avoti: LEV

Danefelde   vietv.

1. Ilūkstes novada Bebrenes pagasta apdzīvotās vietas "Apšukolns" bijušā nosaukuma variants.

Avoti: LC

Danels   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - gudrs un taisnīgs valdnieks, kuram dievi lieguši dēlus.

Avoti: Mit

danenieks   apv.

1. Dāņas zemnieks.

Avoti: KV

dānenieks   apv.

1. Rentnieks.

Avoti: ME

danest   apv.

1. Aiznest līdz kādai vietai.

2. Apmelot; arī uzrādīt.

Avoti: KiV

Danevirke

1. Viduslaiku nocietinājumu mūri Šlezvigā dāņu seno dienvidu robežu aizsardzībai, tagadējā Vācijas teritorijā.

Avoti: LEV

Danfērmlina   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Dunfermline"), Skotijā, uz ziemeļaustrumiem no Edinburgas, 50400 iedzīvotāju (2012. g.), skotu karaļa rezidence (XI gs.), benediktiešu klosteris (1072. g.) u. c. XI gs. arhitektūras pieminekļi, pilsēta dibināta 1067. g.

Avoti: PZT

danga   apv.

1. Iebraukta gramba.

2. Ziemas ceļa nosvaidas; bedre uz ceļa.

3. Kakts, stūris.

4. Cietzemes mēle purvā, pussala.

5. Gatve.

6. Eja, koridors.

7. Līcis.

Avoti: KV

danga   apv.

1. Noslēgts putras trauks; cieši aiztaisāma muciņa, kuras abi gali izskatās vienādi, putras nešanai uz lauka.

Avoti: ME

danga   apv.

1. Dubļu peļķe; mīksta, purvaina zeme.

Avoti: ME

danga   apv.

1. Dienvidrietumu vējš.

Avoti: ME

danga   apv.

1. Runga, nūja.

Avoti: ME

danga   apv.

1. Brīvs lauks (mežā).

Avoti: EH

danga   apv.

1. Gara rinda.

Avoti: EH

dangains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir dziļi iebrauktas ratu sliedes, grambas, bedres (par ceļu).

Avoti: LLVV

dangari

1. Oraoni - tauta Indijas dienvidaustrumos.

Avoti: PZT

Dangārvana   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Dungarvan"), Mansteras provincē, 8000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

dangas   -u, vsk. danga, -as, s.

1. Dziļi iebrauktas ratu sliedes, grambas, bedres (ceļā).

2. parasti vsk.; apv. Muklājs.

Avoti: LLVV

dangāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Izbraukt vai izmīdīt tā, ka rodas dziļi iebrauktas ratu sliedes, grambas, bedres (ceļā).

Avoti: LLVV

dangāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ar grūtībām iet, braukt pa dangainu vietu; arī dangāt.

2. apv. Slapjā vietā mīdīties.

Avoti: LLVV, EH

dangot   apv.

1. Padarīt nelīdzenu; izbraukt, izdeldēt (zemi, ceļu).

2. Trokšņaini dauzīt.

Avoti: NeV

dangra   apv.

1. Lopu iemīta pēda.

Avoti: KV

Dangrajums   vietv.

1. Beznotekas sālsezers ("Tangra Yum Tso") Tibetas kalnienes dienvidos, starpkalnu ieplakā 4434 m vjl., Ķīnas rietumu daļā, platība ~920 kvadrātkilometru, ietek Targocangpo upe.

Avoti: PZT

Dangreka   vietv.

1. Dangreka kalni - atrodas Indoķīnas pussalā ("Dang Raek"), uz Taizemes un Kampučijas robežas, Koratas plato dienvidu malas kuestu kāple, garums ~300 km, vidējais augstums - 500-700 m, virsotne - 761 m.

Avoti: PZT

Dangriga   vietv.

1. Pilsēta Belizā, 10800 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

dangs   apv.

1. Viena gabala riteņa loks; dandzis (1).

Avoti: ME

danģināt   apv.

1. Raidīt, sūtīt.

Avoti: NeV

dāni

1. Ģermāņu cilts, kas 5.-6. gs. pārcēlās uz Dānijas arhipelāga salām, no tās veidojusies dāņu tautība.

Avoti: LEV

dani

1. Viena no Izraēla ciltīm, pēc Vecās Derības Jēkaba dēla - Dana pēcteči.

Avoti: LEV

dani

1. Tauta, dzīvo Kotdivuārā, valoda pieder pie mandu saimes dienvidu (mandefu) grupas.

Avoti: PZT

Danīdina   vietv.

1. Pilsēta Jaunzēlandē, Dienvidsalas dienvidaustrumos, Otago reģiona administratīvais centrs, 111000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

dāniēlieši

1. Raunas novada Raunas pagasta apdzīvotās vietas "Dāniēļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dāniēls   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, un ebreju mitoloģijā - Babilonijas gūstā aizvests pravietis un gudrais, kurš, prazdams izskaidrot valdnieka Nebukadnecara sapņus, ieguva tā labvēlību.

Avoti: Mit

Danienfelde   vietv.

1. Ilūkstes novada Bebrenes pagasta apdzīvotās vietas "Apšukolns" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

danieši

1. Bauskas novada Ceraukstes pagasta apdzīvotās vietas "Dane" iedzīvotāji.

Avoti: V1

danieši   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija) mitoloģijā - galvenā dievu grupa, dievietes mātes Danu pēcteči, kas ieradās Īrijā no noslēpumainām salām ziemeļos, un pēdējā no dievišķajām ciltīm, kas dzīvojusi Īrijā.

Avoti: Mit

Dānija   vietv.

1. Dānijas Karaliste - valsts Eiropas ziemeļrietumos (dāņu valodā "Danmark"), tajā ietilpst Jitlandes pussalas lielākā daļa un aptuveni 500 salu, galvaspilsēta - Kopenhāgena, administratīvais iedalījums - 5 reģioni (t. sk. 2 autonomi - Grenlane un Fēru salas), robežojas ar Vāciju, kā arī ar Ziemeļjūru un Baltijas jūru, bet ar Zviedriju savieno tilts pāri Ēresuna (Zunda) šaurumam.

2. Dānijas arhipelāgs - atrodas starp Baltijas jūru un Ziemeļjūru - Zēlande, Fīna, Lollanna, Langelanna, Falstera, Mena, Alsa.

3. Dānijas šaurumi - šaurumu sistēma starp Skandināvijas un Jitlandes pussalām, savieno Baltijas jūru ar Ziemeļjūru, ietver Lielo un Mazo Beltu, Ēresundu, Kategatu, Skageraku.

Avoti: PuA, LģE, PZT

danīla   apv.

1. Bērns vai mājlops, kas nepārtaukti pieprasa uzmanību un savu vēlmju izpildi.

Avoti: EH

Danilovgrada   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, kopienas administratīvais centrs, 5200 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi, LpA

Danilovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

Daniļeviči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

danirkšt   apv.

1. Skatoties mazliet pievērt, savilkt (plakstiņus).

Avoti: KiV

danis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

dānis   -ņa, v., vsk.

1. Dāņi.

dānis   apv.

1. Salmu, meldru vai niedru pītenis lecekšu segšanai.

2. Uz rijas ārdiem novietoti dēļi (graudu, linsēklu žāvēšanai).

3. Kukulis, dāvana.

Avoti: ViV, NeV

dānis   apv.

1. Dāņa.

Avoti: ME

Danišeuka   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Daniševka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

daniševcieši

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Daniševka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Daniševka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

daniševkieši

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Daniševka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

danka   apv.

1. Kakts, stūris.

Avoti: EH

Dankana   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Duncan"), Oklahomas štatā, 23200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

dankarēt   apv.

1. Sviestu kult.

2. Lakstoties ap daudzām meitām.

Avoti: KV, NeV

dankaroties   apv.

1. Brūtēties, lakstīties.

Avoti: KV

dankars   apv.

1. Tāds, kas ap visām meitām lakstojas, glaimotājs, sievu mīlētājs.

Avoti: NeV, KV

dankars   apv.

1. Knapsiera gabals.

Avoti: ME

dankāties   apv.

1. Mīņāties, mīdīties.

2. Smagi pļaut.

3. Skalot, mazgāt.

Avoti: EH

dankeri   -u, v.; rel.

1. Vecā vācu baptistu brālība - dibināta 1723. g. ASV, lielākā sekta, kas atdalījusies no sākotnējā baptistu virziena vāciski runājošās valstīs, mūsdienās ASV ap 4000 dalībnieku.

Avoti: Leģ-144-41

Dankeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Laucesas pagastā.

Avoti: LC

dankerieši

1. Pļaviņu novada Aiviekstes pagasta apdzīvotās vietas "Dankeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dankērka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dunkirk"), Ņujorkas štatā, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

dankoties   apv.

1. Ārstēties, veikt medicīniskas pārbaudes.

Avoti: ME

Dankova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ļipeckas apgabalā, 19900 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1957. g.

2. Dankova smaile - virsotne Centrālajā Tjanšanā, Kokšaltava grēdā, uz Kirgizstānas un Ķīnas robežas, augstums - 5982 m, mūžīgais sniegs, šļūdoņi.

Avoti: Wi, PZT, LpA

Danķeri   vietv.

1. Daugavpils novada Laucesas pagasta apdzīvotās vietas "Dankeri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Danlēri   vietv.; novec.

1. Dūnliera - pilsēta Īrijā.

Avoti: PZT

Danliera   vietv.; novec.

1. Dūnliera - pilsēta Īrijā.

Avoti: Wi

Danli   vietv.

1. Pilsēta Hondurasā, Elparaiso departamentā, 58000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Danmora   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dunmore"), Pensilvānijas štatā, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Dannenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dannenberg"), Lejassaksijas federālajā zemē, 8100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Dannenfeld   vietv., vēst., vācu val.

1. Danpeltes muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Sēlpils pagastā.

2. Danpeltes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Bebrebnes pagastā.

Avoti: KV

Dannenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Priežu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Rendas pagastā.

2. Zaku muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vadakstes pagastā.

Avoti: KV

Dannental   vietv., vēst., vācu val.

1. Dandāles muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vecsvirlaukas pagastā.

Avoti: KV

dans

1. Viens no divpadsmit meistarības līmeņiem džudo cīņā.

Avoti: SV99

Dans   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, un ebreju mitoloģijā - patriarha Jēkaba un Rāheles kalpones Bilhas dēls, ciltstēvs vienai no izraēliešu 12 ciltīm.

Avoti: Mit

dansa   novec.

1. Provansiešu dejas dziesma.

Avoti: KV

danse   mūz.

1. Deja.

Dance macabre— nāves deja.

Avoti: Mūz

danseuse   fr.

1. Baleta vai varietē dejotāja.

Avoti: KV

dānsings   žarg.

1. Dejas, dejošana.

Avoti: SLG

dansings

1. Deju zāle (kafejnīcā vai restorānā).

Avoti: SV96

danska   apv.

1. Purvs.

Avoti: KV

danska   apv.; hip.

1. Ārstniecības ziepjusakne ("Saponaria officinalis").

Avoti: Aug2

Danska   vietv.; novec.

1. Polijas pilsētas Gdaņskas vāciskā nosaukuma "Danciga" latviskojums.

Avoti: KV

Danskī   vietv.

1. Baltinavas novada apdzīvotās vietas "Danski" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Danski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

Avoti: LC

Danskie   vietv.

1. Baltinavas novada apdzīvotās vietas "Danski" nosaukuma variants.

Avoti: LC

danskieši

1. Baltinavas novada apdzīvotās vietas "Danskie" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dantals   apv.

1. Paliela, rokas resnuma runga aizstāvībai.

Avoti: ME

dantonisti   apv.

1. Dantona piekritēji franču lielās revolūcijas laikā, pēc žirondistu gāšanas mēģināja darīt galu teroram, bet paši 1794. g. aprīlī tika nonāvēti uz ešafota.

Avoti: KV

D'Antrkasto   vietv.

1. D'Antrkasto salas - Antrekasta salas.

Avoti: PZT

dānts   apv.

1. Zobs.

Avoti: NeV

Danu   mit.

1. Ķeltu zemes un pārpilnības dieviete, visu īru dievu māte.

2. Senindiešu mitoloģijā - dieva Dakšas meita, dēmonu - dānavu māte, saistīta ar ūdeņiem, kopā ar savu vecāko māsu Diti ir asuru ciltsmāte.

Avoti: R1, Mit

Danubius   lat.

1. Donavas latīniskais nosaukums.

Avoti: KV

danza   it.; mūz.

1. Deja.

Avoti: Mūz

danzis   apv.

1. Dandzis.

Avoti: EH

daņ   mit.

1. "Nemirstības eliksīra" alegorisks nosaukums daoisma "iekšējā alķīmijā".

Avoti: MrJ

dāņa   apv.

1. Dāvana; kukulis.

2. Alga naturālijās.

3. Nodeva.

Avoti: KV, NeV

daņava   apv.

1. Peļķe; vircas bedre.

Avoti: LE

daņčiks   žarg.

1. Košļājamās gumijas papīrītis.

Avoti: SLG

daņčka   apv.

1. Ar ūdeni pildīta ieplaka (uz ceļa); peļķe.

Avoti: ViV

Daņduna   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Lianoninas provincē, 602000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

daņemt   apv.

1. Paņemt papildus.

Avoti: ME

dāņenieks   apv.

1. Rentnieks, dāņas zemnieks.

Avoti: ULW

daņģēties   apv.

1. Pieglaimoties, pielabināties; ārstēties, veseļoties.

Avoti: ME, VeAT

daņģināt   apv.

1. Skubināt, triekt.

Avoti: ME, EH

daņģināties   apv.

1. Pārvākties, mainīt dzīves vietu.

Avoti: EH

daņģinēt   apv.

1. Pārvākties, mainīt dzīves vietu.

Avoti: ME

daņģinēties   apv.

1. Pārvākties, mainīt dzīves vietu.

Avoti: EH

daņģis   apv.

1. Kāds, kas iekāpj dubļos, netīrumos un tos ar kājām stmpā, mīca.

Avoti: ME, VeAT

daņģis   apv.

1. Aizgalds cūkkūtī.

Avoti: ME

daņģīt   apv.

1. Raidīt, sūtīt; daņģināt.

Avoti: NeV

dāņi   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Dānijas pamatiedzīvotāji.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Dāņu valoda— ide val. saimes ģermāņu val. grupas valoda, ofic. val. Dānijā, rakstības pamatā lat. alfabēts.

Dānis Holgers— teiksmains dāņu varonis, kurš it kā guļot velvē zem Kronborgas pils un celšoties augšā, kad Dānijai draudēs lielas briesmas.

Avoti: LLVV, VjV

Daņileviči   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Daniļeviči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Daņilova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Jaroslavļas apgabalā, 15200 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1777. g.

Avoti: Wi

Daņilovka   vietv.

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Danilovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Daņiļeviči   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Daniļeviči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

daņ-tjaņ   mit.

1. Daoisma metafizikā cilvēka smalkās fizioloģijas trīs centri.

Augšējais daņ-tjaņ— atrodas galvā epifīzes rajonā.

Vidējais daņ-tjaņ— atrodas krūšu kaula lejasdaļā, aiz saules pinuma.

Apakšējais daņ-tjaņ— atrodas vēdera dobuma lejasdaļā.

Avoti: MrJ

Dāņu   vietv.; nelok.

1. Dāņu šaurums - atrodas starp Grenlandi un Islandi (angļu val. "Denmark Strait"), savieno Grenlandes jūru ar Atlantijas okeānu, garums - 530 km, platums - 287 km, mazākais dziļums kuģuceļā - 120 m.

Avoti: LģE

dao   filoz.

1. Viena no ķīniešu klasiskās filozofijas pamatkategorijām, sākotnējā nozīme - "ceļš", vēlāk - "lietu dabiskā kārtība", "likumsakarība", "pareiza rīcība".

Avoti: SV96

daodedzin   rel.

1. Reliģisks ķīniešu teksts, kas sastādīts 4. gs. p. m. ē. un apraksta dao kā realitātes pamatprincipu, ko ir iespējams apjēgt tikai caur pasivitāti.

Avoti: R1

daoisms

1. Ķīniešu klasiskās filozofijas virziens, mācība par dao.

2. Viena no ķīniešu reliģijām.

Avoti: SV96

daoists   v.

1. Daoisma pārstāvis.

Avoti: MLVV

DAP   saīs.

1. Darba un aizsardzības padome.

Avoti: i1

dapaisīt   apv.

1. Pilnīgi izpaisīt.

Avoti: EH

dapalīdzēt   apv.

1. Mazliet palīdzēt, laiku pa laikam palīdzēt.

Avoti: KiV

dapasēt   apv.

1. Būt piemērotam, atbilstošam; piestāvēt (parasti par apģērbu).

Avoti: KiV

dapazēt   apv.

1. Izveidot gropi un savienot (ko) gropes vietās.

Avoti: KiV

dapeldēt   apv.

1. Piepeldēt.

2. Aizpeldēt (līdz kādai noteiktai vietai).

Avoti: ME

dapelis   apv.

1. Rudenī dzimusi aita.

Avoti: ME

dapelnīt   apv.

1. Nopelnīt (ko) papildus.

Avoti: KiV

dapelnīties   apv.

1. Papildus pelnīties.

Avoti: ME

daphne   lat.

1. Zalktenes.

Daphne cneorum— rozmarīna zalktene.

Daphne giraldii— Žiralda zalktene.

Daphne laureola— laurveida zalktene.

Daphne mezereum— parastā zalktene.

Daphne odorata— smaržīgā zalktene.

Daphne pontica— Pontes zalktene.

Daphne tangutica— Tangūtijas zalktene.

Daphne x beerkwoodii— Berkvuda zalktene.

Avoti: LD, DaE

daphnia   lat.

1. Dafnijas jeb ūdensblusas.

Daphnia cristata— dafniju suga.

Daphnia cucullata— dafniju suga.

Daphnia longispina— dafniju suga.

Daphnia magna— dafniju suga.

Daphnia pulex— dafniju suga.

Avoti: LD

daphniidae   lat.

1. Dafniju dzimta.

Avoti: LD

daphnis   lat.

1. Sfingu dzimtas ģints.

Daphnis nerii— oleandru sfings.

Avoti: LD

dapifers

1. Vēlā romiešu ķeizaru laikā galma ierēdnis, kas pārraudzīja ēdienus; viduslaikos galma virtuves un galda pārzinis (lat. "ēdienu nesējs").

Avoti: KV

dapildīt   apv.

1. Uzpildīt.

Avoti: ME

dapiļnavāt   apv.

1. Vairākkārt, arī bieži uzmanīt, uzraudzīt.

Avoti: KiV

dapirkt   apv.

1. Nopirkt (ko) papildus.

Avoti: KiV

dapirkties   apv.

1. Piepirkties.

Avoti: ME

dapīt   apv.

1. Pinot piesaistīt, pievienot.

Avoti: KiV

daplakt   apv.

1. Pieplakt, saplakt.

Avoti: ME

daplaūkt   apv.

1. Plaukt un pabeigt plaukt.

Avoti: KiV

daplēst   apv.

1. Pabeigt plūkt (kā) daļu.

2. Plūcot pievienot.

Avoti: KiV

daplikšināt   apv.

1. Vairākkārt, arī bieži plikšķināt; uzpliķēt (kādam uz pleca).

Avoti: KiV

daplikšt   apv.

1. Pieplacināt pie zemes (piemēram, sienu, labību) - par lietu.

2. Noliekt (uz leju, pie zemes).

Avoti: KiV

daplis   apv.

1. Gadu vecs jērs.

Avoti: EH

daplūkt   apv.

1. Plūcot nokļūt līdz kādai vietai.

Avoti: ME

daplūst   apv.

1. Aizplūst līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

dapļaustīt   apv.

1. Nopļaut to, kas palicis nenopļauts ar pļaujmašīnu.

Avoti: KiV

dapļaut   apv.

1. Pabeigt pļaut (kā) daļu.

2. Piepļaut.

3. Aizpļaut līdz kādai noteiktai vietai.

Avoti: KiV, ME, KnV

dapļauties   apv.

1. Ātri pieskriet.

Avoti: ME

Daponga   vietv.

1. Pilsēta Togo Republikā, 49000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA

daprasavāt   apv.

1. Gludināt, līdz sasniedz vēlamo rezultātu.

Avoti: KiV

daprasīt   apv.

1. Izlūgties (kādu).

Avoti: KiV

daprasīties   apv.

1. Izlūgties.

Avoti: EH

dapravīt   apv.

1. Vairākkārt, arī bieži labot.

Avoti: KiV

daps   apv.

1. Truls, nejutīgs.

Avoti: ME

daptriinae   lat.

1. Piekūnu dzimtas apakšdzimta, kas dzīvo Dienvdamerikā un Ziemeļamerikas dienvidu daļā.

Avoti: LD

dapūst   apv.

1. Aizpūst līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

daputināt   apv.

1. Pieputināt (sniegu).

2. Mazliet piebērt (miltus).

Avoti: KiV

dar   apv.

1. Dēļ, priekš.

Avoti: EH

dar   arābu val.

1. Nams, pils vai rezidence.

Avoti: Tc

DĀR   saīs.

1. Dienvidāfrikas Republika.

Avoti: i1

Darabani   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Botošanu žudecā, 9900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

darabuka

1. Arābu bungas.

Avoti: SV08

daradināt   apv.

1. Pieradināt.

Avoti: KiV

daraims   apv.

1. Līdums.

Avoti: EH

darakstit   apv.

1. Uzrakstīt līdz kādai vietai.

2. Pabeigt rakstīt (kā) daļu.

Avoti: KiV

darakt   apv.

1. Uzrakt līdz kādai vietai.

2. Pabeigt rakt līdz kādam laikam.

Avoti: KiV

daram   apv.

1. Bez maksas; par brīvu.

2. Veltīgi.

Avoti: KiV

darāmais   v.

1. Tas, kas jādara, jāveic; tas pie kā pašlaik strādā.

Darāmā kārta— verbu kārta, kas norāda, ka darbība iziet no darītāja (subjekta) un pāriet uz priekšmetu (objektu).

2. apv. Adīklis.

Avoti: MLVV, ME

darāms   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> darīt.

2. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Tas (darbs), kas jāpadara, jāpaveic, tas (darbs), ko dara.

Avoti: LLVV

darancieši

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Darankas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Darankas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

Avoti: LC

darāpāt   apv.

1. Aizrāpot līdz kādai vietai.

2. Rāpojot pievirzīties pie kā.

Avoti: KiV

darapti   apv.

1. Trešās slēdzienu figūras pirmais modus; virsteikums vispār apgalvojošs, tāpat apakšteikums, slēdziens partikulāri apgalvojošs, piem., visi zirgi ir zīdītāju kustoņi; visi zirgi ir mugurkaulainie; tā tad daži mugurkaulainie ir zīdītāji.

Avoti: KV

darāpties   apv.

1. Pierāpot, pielīst.

2. Aizrāpot, aizlīst.

Avoti: ME

darast   apv.

1. Pierast.

Avoti: KiV

dāraukslis   apv.

1. Skalu malka (kluči, reti kad garāki par 60-80 cm).

Avoti: ME, VeAT

daraust   apv.

1. Piekasīt.

Avoti: ME

darausties   apv.

1. Pierāpties, pielīst.

Avoti: ME

daraut   apv.

1. Raujot pievirzīt pie kā.

2. Paralizēt (ķermeņa daļu).

Avoti: KiV

darauties   apv.

1. Tuvoties, pietuvināties.

2. Nedaudz baidīties, respektēt.

Avoti: EH

dāravāt   apv.

1. Dāvināt.

Avoti: KiV

darb.   saīs.

1. Darbinieks.

2. Darbības vārds.

Avoti: i1, MLVV

darbabiedrs   -a, v.

1. Cilvēks, ar ko strādā kopā (vienā iestādē, uzņēmumā).

Avoti: LLVV

darbabite   bišk.

1. Nepilnīgi attīstīta bišu māte, kas nav spējīga pāroties ar traniem, bet ievāc nektāru, ziedputekšņus, propolisu un ūdeni, ligzdā darbabite veic visus darbus: baro māti un perus, velk šūnas, pārstrādā nektāru medū, ziedputekšņus - bišu maizē, regulē temperatūras un gaisa mitruma režīmu ligzdā, kā arī aizsargā ligzdu no svešām bitēm u. c. dzīvniekiem; attīstās no apaugļotām olām 20-22 dienās; ziemošanas periodā dzīvo 7-8 mēnešus, vasarā - 7-8 nedēļas.

Avoti: ZTV

darbadevējs   -a, v.; sar.

1. Darba devējs - (a) līgumslēdzēja puse, kas ar darba līgumu dod pasūtījumu darbuzņēmējam; (b) cilvēks (parasti saimnieks, privātīpašnieks), kas kādu nodarbina.

darbadiena   -as, s.

1. Diennakts daļa, kas paredzēta darbam (darbavietā); darba diena.

// vēst. Izstrādes diena, darbdiena (3).

2. Visas dienas, izņemot vispāratzītās brīvdienas un ar likumu noteiktās svētku dienas; vispāratzītās brīvdienas ir sestdiena un svētdiena.

Avoti: LLVV, JtV

darbagalds   -a, v.

1. Darbgalds; darbmašīna.

Avoti: LLVV

darbaholiķis

1. Cilvēks, kas pārāk daudz laika un enerģijas ziedo darbam; vārds veidots pēc analoģijas ar "alkoholiķis".

Avoti: PL

darbaholisms   v.

1. Pārmērīga aizraušanās ar darbu, tieksme pārmērīgi daudz strādāt.

Avoti: MLVV

darbakārtība   reti

1. Darba kārtība.

Avoti: Va

darbaksle   apv.

1. Skalu šķila.

Avoti: ME

darbakslis   apv.

1. Skalu šķila.

Avoti: ME

darbākslis   apv.

1. Skalu šķila.

Avoti: EH

darbalaiks   -a, v.; parasti vsk.

1. Laiks, kas paredzēts darbam (uzņēmumā, iestādē); darbadienas (1) ilgums.

2. Laika posms, kurā veic lietderīgu darbu.

Karsts darbalaiks— saka, ja ir ļoti daudz steidzama darba.

Avoti: LLVV

darbalauks   -a, v.; parasti vsk.

1. Nozare (arī vide, apstākļi), kurā (kāds) darbojas; darba veids.

Avoti: LLVV

darbaļaudis   -žu, v.; tikai dsk.

1. Cilvēki, kuri eksistences līdzekļus, ienākumus iegūst ar savu darbu, strādnieki.

Avoti: LLVV

Darbanga   vietv.; novec.

1. Darbhanga - pilsēta Indujā.

Avoti: PZT

darbarīks   -a, v.

1. Rīks, ar kuru cilvēks iedarbojas uz kādu priekšmetu; rīks, kas paredzēts noteikta veida darbam.

Avoti: LLVV

darbarokas   -u, s.; tikai dsk.

1. Darba darītāji.

Avoti: MLVV

darbars

1. Durbars - svinīga valdības sanāksme Indijā, Afganistānā, Irānā, kurā notiek svarīgu valsts aktu pasludināšana, sūtņu pieņemšana utt.

Avoti: SV69

darbarūķis   -ķa, v.; poēt.

1. Čakls, strādīgs cilvēks; krietns, centīgs strādnieks.

Avoti: LLVV

darbaspējas   -u, s.; tikai dsk.

1. Spējas strādāt; darba veikšanai nepieciešamās fiziskās un psihiskās spējas.

Avoti: LLVV

darbaspējīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt darbaspējas (par cilvēku).

Avoti: LLVV

darbaspējīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> darbaspējīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

darbaspēks   -a, v.; parasti vsk.

1. ekon. Cilvēka fizisko un psihisko spēku kopums, ko izmanto ražošanas procesā.

2. Strādnieku, darbinieku kopums; arī strādnieks, darbinieks.

Avoti: LLVV

darbasvētki

1. Darba sasniegumu novērtēšana un svinīga atzīmēšana, kā arī atsevišķu profesiju svētku dienas.

Avoti: LE1

darbatauta   -as, s.; parasti vsk.

1. Kādas valsts, zemes darbaļaudis.

Avoti: LLVV

darbāties   apv.

1. Darboties.

Avoti: KiV

darbatmiņa   inf.

1. Datora speciāla atmiņa vai daļa no tā operatīvās atmiņas, kas tiek rezervēta skaitļošanas starprezultātu glabāšanai.

Avoti: D3

darbatteice   tehn.

1. Iekārtas stāvokļa saglabāšanās, neraugoties uz komandu šo stāvokli mainīt.

Avoti: EepV

darbaudzināšana

1. Vispusīga jaunās paaudzes gatavošana darbam.

2. Amata prasmju ilgstoša apmācība darba vietā.

Avoti: LPE

darbaudzinātājs

1. Speciālists, kas veic amata apmācību darba vietā.

Avoti: LPE

darbavāties   apv.

1. Darboties.

Avoti: EH

darbavieta   -as, s.

1. Uzņēmums, iestāde, kur (cilvēks) ir saistīts algotā darbā.

2. pareti. Vieta, kur veic darbu; darba vieta.

Avoti: LLVV

darbavīrs   novec.

1. Čakls, darbīgs cilvēks.

Avoti: LV93

darbderīgs   inf.

1. Plaša lietojuma programmatūras vai aparatūras izstrādājumi, ko lietotāji var tūlīt izmantot vai kuru adaptācija nav darbietilpīga.

Avoti: D3

darbdevis   apv.

1. Darba devējs.

Avoti: Sin

darbdiena   -as, s.

1. Diena, kas nav brīvdiena vai svētku diena.

// parasti vsk. Ikdiena.

2. Intensīva darba cēliens (parasti dienas daļa); arī darbadiena (1).

3. vēst. Darba uzskaites vienība kolhozā.

Avoti: LLVV

darbdienējs   apv.

1. Tāds, ko valkā, lieto darbdienā; darbdienas.

Avoti: ViV

darbdienīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ikdienišķs, parasts; pretstats: svētdienīgs.

Avoti: LLVV

darbeklis   apv.

1. Iestrādāts sieviešu rokdarbs, adīklis.

Avoti: LE

darbekls   apv.

1. Rokdarbs, adīklis.

Avoti: TlV

darbene   žarg.

1. Darbmācība.

Avoti: SLG

darbenīca   apv.

1. Strādniece (klaušās).

Avoti: EH

darbenīce   apv.

1. Strādniece (klaušās).

Avoti: EH

darbenieks   apv.

1. Cilvēks, kas pilda klaušas - darbinieks.

Avoti: SiV

darbēns   apv.

1. Neliels, ne visai nozīmīgs darbs.

Avoti: ĒiV

dārbens   apv.

1. Kāds komplicēti aužams raksts.

Avoti: EH

darbgalds   -a, v.; tehn.

1. Ierīce kāda materiāla apstrādei vai kādu izstrādājumu izgatavošanai; darbmašīna.

Avoti: LLVV

darbgalds   -a, v.; tehn.

1. Ierīce kāda materiāla apstrādei vai kādu izstrādājumu izgatavošanai; darbmašīna.

Avoti: LLVV

darbgalva   tehn.

1. Automātisku līniju un agregātmašīnu mehānismu bloks apstrādes vai salikšanas operāciju veikšanai.

Avoti: ZTV

darbgatavība   tehn.

1. Elementa stāvoklis, kurā tas var izpildīt tam paredzētās funkcijas.

Avoti: EepV

Darbhanga   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Darbhanga"), Bihāras štatā, 371400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Dārbi   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Darby"), Pensilvānijas štatā, 10700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Lielbritānijā ("Derby"), Anglijas vidienē, 248800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: WA16, LpA, PuA, Wi

darbība   -as, s.

1. Kustība, pāreja no kāda stāvokļa citā.

2. Spēju, enerģijas izmantošana, lai ko pārveidotu, lai radītu (ko jaunu).

3. parasti vsk. Darbošanās kādā sabiedriskās vai kultūras dzīves nozarē.

4. jur. Gribas izpaudums, kam saskaņā ar likumu ir tiesiskas sekas.

5. parasti vsk. Raksturīga norise (cilvēka vai dzīvnieka organismā, tā daļās).

6. Darbošanās, darba process (ierīcēm).

7. parasti vsk. Īpašību izpausme (vielām, fizikālām vai ķīmiskām parādībām).

8. parasti vsk. Notikumu, norišu kopums, kas veido (daiļdarba) sižetu.

9. mat. Aprēķināšanas, skaitļošanas veids.

Avoti: LLVV

darbietilpība   -as, s.; parasti vsk.; ekon.

1. Rādītājs, kas raksturo patērētā darba daudzumu produkcijas vienības ražošanai; darba daudzums, kas jāpatērē, lai izgatavotu noteiktus izstrādājumus vai veiktu noteikta veida darbības.

Avoti: LLVV

darbietilpīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir liela darbietilpība.

Darbietilpīgās kultūras— lauksaimniecības kultūras, kuru audzēšanai un novākšanai jāpatērē daudz darba.

Avoti: LLVV

darbietilpīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> darbietilpīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

darbīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas daudz un čakli strādā; strādīgs, čakls.

// pārn. Tāds (laiks, cilvēka mūža posms), kam raksturīgs spraigs, intensīvs darbs.

2. Rosīgs, enerģisks, vienmēr gatavs darboties, rīkoties (par cilvēku).

3. Tāds, kas darbojas vai (jebkurā brīdī) var sākt darboties (par parādībām dabā).

Avoti: LLVV

darbīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> darbīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> darbīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> darbīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

darbiks   žarg.

1. Darbmācība.

Avoti: SLG

darbināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka darbojas (mehānisms, ierīce), arī ļaut darboties (mehānismam, ierīcei).

2. parasti 3. pers. Būt par enerģijas avotu (mehānismam, ierīcei).

Avoti: LLVV

darbinīca   apv.

1. Darbnīca.

Avoti: KiV

darbinieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas ir nodarbināts kādā (piemēram, tautas saimniecības vai kultūras dzīves) nozarē.

2. Cilvēks, kas veic nozīmīgu darbu, aktīvi darbojas sabiedrības labā (kādā sabiedriskās: vai kultūras dzīves nozarē).

3. vēst. Cilvēks, kas pilda klaušas.

Darbiniekos iet— klaušās iet.

Avoti: LLVV, Sin

darbistaba   -as, s.

1. Telpa (istaba) darbam (parasti garīga darba strādniekam).

Avoti: LLVV

darbisti   vēst.

1. Plimutas brāļi - radikāla protestantu sekta, kas 19. gs. pirmajā pusē izveidojās Anglijā un Īrijā.

Avoti: MrJ

Dārbišīra   -as, s.; vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Derbyshire"), Anglijas vidienē, administratīvais centrs - Metloka, platība - 2625 kvadrātkilometri, 1049000 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: Wi

darbķermenis   siltumt.

1. Kopīgs nosaukums gāzveida vai šķidrām vielām (ūdens tvaiks, dūmgāzes, gaiss, amonjaks u. c.), ko lieto enerģijas pārveidošanas mašīnās.

Avoti: ZTV

darblapa   inf.

1. Izklājprogrammās - divdimensionāla rindiņu un kolonnu matrica, kurā var ievadīt nosaukumus, ciparus formulas.

Avoti: D3

darbļaudis   -žu, v.; tikai dsk.

1. Darbaļaudis.

Avoti: LLVV

darbmācība   -as, s.; parasti vsk.

1. Mācību priekšmets vispārizglītojošā skolā: rokdarbi, praktiskie darbi.

Avoti: LLVV

darbmaisījums   tehn.

1. Motora cilindrā izveidojies degmaisījuma un sadegušo gāzu atlieku maisījums.

Avoti: ZTV

darbmašīna   -as, s.; tehn.

1. Ierīce kāda materiāla apstrādei vai kādu izstrādājumu izgatavošanai; darbgalds.

Avoti: LLVV

darbmūžs   -a, v.; parasti vsk.; tehn.

1. Laika posms, kurā (izstrādājums, ierīce) saglabā noteiktas īpašības, spēju darboties.

Avoti: LLVV

darbnespēja

1. Daļējs vai pilnīgs darbspējas zaudējums slimības, nelaimes gadījuma vai citu iemeslu dēļ.

Avoti: EV

darbnespējīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Cilvēks, kam ir daļējs vai pilnīgs darbspēju zudums; darba nespējīgs.

Avoti: MLVV

darbnespējīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> darbnespējīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

darbnīca   -as, s.

1. Telpa ar amatnieka darbam nepieciešamo iekārtu, darba rīkiem; amatnieka darba vieta.

2. Uzņēmums vai rūpnīcas, uzņēmuma nodaļa, kur labo vai izgatavo dažādus izstrādājumus (parasti sadzīves priekšmetus); arī ateljē.

3. Speciāli iekārtota telpa mākslinieka darbam.

Avoti: LLVV

darbnīcauto

1. Autofurgons, kurā izveidota darbnīca gk. spēkratu tehnisko apkopju un remonta darbu veikšanai ekspluatācijas vietās.

Avoti: LPE

darbnīcautomobilis   tehn.

1. Kravas automobilis, kas aprīkots ar remontdarbu instrumentiem, ierīcēm un iekārtām.

Avoti: ZTV

darbnieks   apv.

1. Darbinieks.

Avoti: EH

darbņēmis   ek.; novec.

1. Darba ņēmējs, līgumdarbinieks.

Avoti: Ztv1

Darbogaža   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Nīgdes ilā, 1900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

darbokla   novec.

1. Uzņēmuma tehniska vienība, piem., darbnīca, nodaļa vai darba vieta, kas strādā uzņēmuma darba veikšanai.

2. Ar materiāliem, darba rīkiem vai mašīnām apgādāts cilvēks savā strādāšanas vietā vai cilvēku kopa savās darba vietās, kas darbojas, lai realizētu mērķus, kas saistās ar vajadzību apmierināšanu.

3. Nodarbe.

Avoti: TV

darbokslis   apv.

1. Sauss, izžāvēts skals uguns iekuram vai telpas apgaismošanai.

Avoti: TlV

dārbokslis   apv.

1. Skals (sīkāk saskaldīta skalu malka).

Avoti: ME, VeAT

darbonis   -ņa, v.

1. novec. Darbinieks (2).

2. Cilvēks, kura darbība no kāda viedokļa vērtējama negatīvi.

Avoti: LLVV

darbot   apv.

1. Darboties.

Avoti: EH

darboties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Veikt darbību (1), neatrasties miera stāvoklī.

2. Veikt darbību (2).

3. Rīkoties, veikt noteiktus pasākumus (parasti ilgākā laika posmā), lai sasniegtu kādu (parasti sabiedriski nozīmīgu) mērķi.

4. Būt iesaistītam sižeta attīstībā (par daiļdarba tēlu).

5. Darīt kādu darbu (ilgāku laiku), būt aizņemtam, nodarboties (ar ko).

6. parasti 3. pers. Būt nodibinātam, iekārtotam, pastāvēt un veikt paredzētos uzdevumus (parasti par iestādi, uzņēmumu).

7. parasti 3. pers. Veikt noteiktus uzdevumus (par cilvēka vai dzīvnieka organismu, tā daļām).

8. parasti 3. pers. Būt tādam, kurā noris kāds (parasti pārmaiņu) process; aktīvi izpausties (par parādībām, norisēm dabā).

9. parasti 3. pers. Būt ieslēgtam, iedarbinātam; būt darba kārtībā.

Avoti: LLVV

dārboties   apv.

1. Darboties.

Avoti: EH

darbrats   tehn.

1. Skrejrats - turbomašīnas rotors ar lāpstām.

Avoti: ZTV

darbs   -a, v.

1. parasti vsk. Cilvēka mērķtiecīga darbība, kurā viņš noteiktā nolūkā pārveido dabas priekšmetus, kā arī sabiedriskās attiecības, uzskatus.

Darba līdzekļi— lietu kopums, ar kuru palīdzību cilvēks iedarbojas uz darba priekšmetu.

Roku darbs— Nemehanizēts darbs.

2. parasti vsk. Cilvēka lietderīga darbība, vērtību radīšana kādā tautas saimniecības vai kultūras dzīves nozarē.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir saistīts ar algotu darbu, nodarbošanos.

Darba alga— samaksa par strādnieka vai kalpotāja padarīto darbu.

Darba nespējas lapa— dokuments, ko ārstniecības iestādes izsniedz strādājošiem pārejošas darba nespējas gadījumos un uz kura pamata piešķir pārejošās darba nespējas pabalstu; slimības lapa.

3. Cilvēka lietderīgās darbības rezultāts; veikums, paveiktais.

4. Tas, kas jāprot un jāveic kādas specialitātes amatniekam, strādniekam, kalpotājam; profesija, arods.

5. Amata pienākumi, to veikšana,- arī ieņemamais amats.

6. Pienākums, uzdevums; tas, kas jāpadara.

7. parasti dsk. Noteiktu, raksturīgu darbību kopums (piemēram, kādā gadalaikā, kādā nozarē).

Rakstu darbi— Uzdevumi, kas skolēniem jāizpilda rakstveidā.

8. parasti vsk. Pasākumu, darbību kopums, kas veicams ilgākā laika posmā, darbojoties kādā (parasti ar sabiedrisko, kultūras dzīvi saistītā) nozarē; darbība (3).

9. parasti vsk. Pasākumu kopums, kas raksturīgs kādas iestādes, organizācijas u. tml. darbībai.

10. Rīcība.

Pāriet (no vārdiem) pie darbiem— sākt darīt ko.

Briesmu darbi— briesmīgi notikumi, nežēlīga rīcība.

Brīnuma darbi— brīnumaini, neticami notikumi.

// sar. Parasti savienojumā ar datīvu norāda uz aktīvu darbību, rīcību vai tās nepieciešamību.

11. vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas saistīts ar materiālo vai garīgo vērtību radīšanu.

Darba vīrs— strādīgs cilvēks, arī strādnieks.

12. parasti vsk.; fiz. Fizikāls lielums, kas raksturo ārējo iedarbību uz kādu ķermeni vai sistēmu.

Mehāniskais darbs— ārējā iedarbība, kuru rada mehānisks spēks.

13. parasti dsk.; novec. Klaušas.

14. žarg. Darbmācība.

Avoti: LLVV, VjV

darbseminārs   v.

1. Seminārs, kurā notiek intensīvas diskusijas par kādu jautājumu, darbs (nereti grupās) pie kāda projekta.

Avoti: MLVV

darbspēja

1. tehn. Mašīnas spēja veikt noteiktas funkcijas, tehniskajiem raksturotājiem paliekot normas robežās; raksturo sistēmas drošumu.

Darbspējas laiks— laika intervāls, kurā datoru sistēma strādā bez kļūmēm.

2. Organisma, kā arī tā atsevišķu orgānu un sistēmu spēja izpildīt noteiktu, tiem raksturīgu funkciju, darbu.

Avoti: ZTV, D3, SpT

darbspējas   psih.

1. Cilvēka spēja ilgu laiku saglabāt pietiekamu darba produktivitāti (ražīgumu).

Avoti: Psh

darbspējīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas spēj strādāt algotu darbu.

Avoti: MLVV

darbspējīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> darbspējīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

darbstacija   inf.

1. Datu apstrādes sistēma, kas parasti apgādāta ar kāda noteikta tipa uzdevumu risināšanai nepieciešamajām iekārtām, programmatūru un sakaru līdzekļiem.

Bezdiska darbstacija— lokālā tīkla d. vai personālais dators, kam nav savas diskatmiņas; izmantojot bezdiska darbstacijas, visas datnes tiek uzglabātas datoru tīkla datņu serverī.

Avoti: ZTV

darbtauta   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbatauta.

Avoti: LLVV

darbudien   apv.

1. Darbdienā.

Avoti: EH

darbuka

1. Sitaminstruments, atgādina ēģiptiešu tablas.

Avoti: PL

darbuzdevums

1. Rīkojuma dokuments pildīt noteiktu darbu; norāda darba apjomu, izpildes laiku, samaksu; darba uzdevums.

Avoti: GrV

darbuzņēmējs   -a, v.; jur.

1. Persona vai organizācija, kas pēc darbuzņēmuma līguma apņemas veikt noteiktu darbu.

Avoti: LLVV

darbuzņēmums   -a, v.; jur.

1. Savienojumā ar "līgums": līgumsaistības, ar ko viena no pusēm apņemas izpildīt otrai kādu darbu par noteiktu samaksu.

Avoti: LLVV

darbvārpsta   materiālt.

1. Vārpstveida rotācijas izpildietaise ar bāzējošiem elementiem instrumenta vai speciālu ierīču - patronas, plānripas u. c. - uzstādīšanai.

Darbvārpstas kārba— Korpusveida detaļa darbvārpstas iebūvēšanai.

Avoti: ZTV

darbvedība   -as, s.

1. parasti vsk. Ar iestādes, uzņēmuma darbu saistīto dokumentu kārtošana (reģistrēšana, izsniegšana u. tml.); lietvedība.

2. Nodaļa (iestādē, uzņēmumā), kur veic šo darbu; šīs nodaļas telpas.

Avoti: LLVV

darbvedis   -ža, v.

1. Cilvēks, kas pārzina (iestādes, uzņēmuma) darbvedību (1).

Avoti: LLVV

darbvērtība

1. Klasiskajā ekonomikas zinātnē - ražojuma cena (vērtība), kas tieši atspoguļo patērēto darba daudzumu.

Avoti: IdV

darbviela

1. tehn. Viela vai vielu kopums, kas pēc fizikāli ķīmiskām pārmaiņām, kuras ar tām notiek raķešdzinējā, ar lielu ātrumu tiek izsviestas pa raķešdzinēja sprauslu un rada raķešdzinējā vilci.

2. siltumt. Siltumnesējs - kustīga šķidra vai gāzveida vide, ar ko realizē siltumapmaiņu.

Avoti: ZTV

darbvieta

1. Mērķtiecīgi iekārtota telpas daļa noteikta darba (operācijas) veikšanai.

Avoti: LPE

darbvirsma   inf.

1. Displeja ekrāna apgabals, kas imitē galda virsmu, dod iespēju lietotājam pārvietot objektus, sākt un beigt uzdevumu izpildi tāpat kā uz reālas galda virsmas.

Virtuālā darbvirsma— par displeja ekrāna fiziskajām robežām lielāka darbvirsma, kurā ir, piem., teksts, attēli, logi.

Avoti: ZTV

darbzemējums   el.

1. Zemējums, kas nodrošina iekārtas vai sistēmas normālu darbību (transformatoru neitrālo ķēžu un radiotehnisko antenu iezemēšana).

Avoti: ZTV

darbzemēšana   tehn.

1. Elektrotīkla iekārtu neitrāles zemēšana, kas nepieciešama šo elektroiekārtu un visa tīkla pareizai darbībai.

Avoti: EepV

dārcis   apv.

1. Lāsains, raibs zirgs.

Avoti: KV

darči   apv.

1. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: ME

dārči   apv.

1. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: Aug2

dārda   apv.

1. Pļāpa, tenkotājs.

Avoti: KV

dardace   apv.

1. Dardedze.

Avoti: EH

dardacis   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: KiV

dardadze   apv.

1. Dardedze, varavīksne.

Avoti: ME

dardadzis   apv.

1. Varavīksne; dardacis.

Avoti: KiV

dārdadzis   apv.

1. Dārdedzis.

Avoti: EH

dardaks   apv.

1. Ūdenskritums.

Avoti: NeV

Dardaneļi   vietv.

1. Jūras šaurums starp Eiropu (Galliopoli pussala) un Āziju (Mazāzijas pussala), kas savieno Marmora un Egejas jūru (angļu val. "Dardanelles", turku val. "Canakkale-Bogazi", senatnē saukts par Hellespontu), garums 120,5 km, platums - 1,3-18,5 km, dziļums - 53-106 m.

Avoti: LģE

Dardans   apv.

1. Grieķu mitoloģiju Zeva dēls, Trojas valdnieku ciltstēvs un Dardanijas dibinātājs, ieveda Samotrākā mistērijas.

Avoti: KV

dārde   apv.

1. Dārds, dārdoņa.

Avoti: ME

dardecs   apv.

1. Dardedze.

Avoti: EH

dardedze   -es, dsk. ģen. -džu, s.; apv.

1. Varavīksne.

Avoti: LLVV

dardedzis   apv.

1. Dardedze, varavīksne.

Avoti: ME

dardeģis   apv.

1. Deģis, darvdeģis.

Avoti: Sin

dārdeklis   apv.

1. Dārdiens, grāviens, dārds.

Avoti: ME

dardeļi   apv.

1. Bargs rājiens.

Avoti: ME

dardēt   apv.

1. Dārdēt.

Avoti: ME

dārdēt   parasti 3. pers., dārd, pag. dārdēja; intrans.

1. Radīt spēcīgu, dobju, nevienmērīgu troksni (par parādībām dabā, parasti par pērkonu, arī par ūdeņiem).

2. Radīt spēcīgu, dobju, nevienmērīgu troksni (piemēram, par ko grūstošu, krītošu).

3. Radīt spēcīgu, dobju, nevienmērīgu troksni (par motoriem, ierīcēm).

4. Spēcīgi, nevienmērīgi skanēt (par cilvēka balsi, runu u. tml.).

5. Būt zemam, dobjam, nevienmērīgam (par skaņu).

6. Būt tādam, kur skan spēcīgs, dobjš, nevienmērīgs troksnis (parasti par vietu, telpu).

Avoti: LLVV

dārdi   -u, vsk. dārds, -a, v.

1. Spēcīgs, dobjš, nevienmērīgs troksnis, ko rada parādības dabā, parasti pērkons, arī ūdeņi.

2. Spēcīgs, dobjš, nevienmērīgs troksnis, ko rada kas grūstošs, krītošs.

3. Spēcīgs, dobjš, nevienmērīgs motoru, ierīču troksnis.

4. Spēcīgs, nevienmērīgs cilvēka balss, runas skanējums.

5. Spēcīgs, dobjš, nevienmērīgs troksnis, kas skan kādā vietā, telpā.

Avoti: LLVV

dārdiens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> dārdēt (1).

2. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> dārdēt (2).

3. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> dārdēt (3).

4. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> dārdēt (4).

5. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> dārdēt (6).

Avoti: LLVV

dārdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) dārd (1).

// intrans. Vairākkārt dārdēt (1).

2. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) dārd (2).

// intrans. Vairākkārt dārdēt (2).

3. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) dārd (3).

// intrans. Vairākkārt dārdēt (3).

4. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) dārd (4).

// intrans. Vairākkārt dārdēt (4).

5. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) dārd (6).

Avoti: LLVV

dārdinēt   apv.

1. Dārdināt.

Avoti: EH

dārdoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dārdēt (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dārdēt (2).

3. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dārdēt (3).

4. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> dārdēt (4).

5. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> dārdēt (5).

6. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dārdēt (6).

Avoti: LLVV

dards   apv.

1. Vecs, sasists katls vai šāds pulkstenis.

Avoti: ME

dards   apv.

1. Lāsains, raibs.

Avoti: ME

dārds   novec.

1. Spēcīgs, dobjš troksnis.

Avoti: LV93

dārdūņe   apv.

1. Dārdoņa.

Avoti: EH

dardzēt   apv.

1. Rībēt, dārdēt.

Avoti: KV

dārdzēt   apv.

1. Rībēt, dārdēt.

Avoti: ME

dārdzēt   apv.

1. Turēt ko dārgu.

Avoti: EH

dārdzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dārgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Dzīves dārdzība— augsts cenu līmenis.

Avoti: LLVV

dārdzīgs   apv.

1. Skaļš.

Avoti: ME

dārdzināt   apv.

1. Padarīt vērtīgāku, celt cenu; vairot cieņu.

Avoti: ME

dārdzināt   apv.

1. Dārdināt.

Avoti: EH

dārdzināties   apv.

1. Daudzkārt novērtēt, piedāvāt.

Avoti: ME

dārdzinēt   apv.

1. Dārdināt.

Avoti: EH

dārdzinieks   apv.

1. Pārdevējs, kurš uztur augstas cenas.

Avoti: ME

Dārdžilinga   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Darjiling"), Rietumbengāles štatā, Himalaju austrumu priekškalnē >1800 m vjl.

Avoti: PZT

Dare   vietv.

1. Pilsēta Austrumtimorā, 17100 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

dāre   apv.

1. Pirts lodziņš dūmu un siltuma novadīšanai.

2. Rijas lodziņš.

3. Kalte, žāvētava.

Avoti: KV

dāre   apv.

1. Salmu paklājs koka rāmī lecekšu segšanai.

Avoti: ME

daredzēt   apv.

1. Saskatīt.

Avoti: EH

dāreiki   vēst.

1. Persijas zelta nauda no 6 un 5 gs. p. m. ē., ko pirmie kaluši ķeizari Kīrs un Dārejs; vienā pusē ķeizars, nometies ceļos kā strēlnieks, otrā pusē kvadrātveidīgs iedobums; bij apgrozībā Mazāzijas valstīs līdzīgi grieķu naudām līdz Sengrieķijas sabrukumam.

Avoti: KV

dareklis   apv.

1. Darāmais darbs.

2. Rokdarbs.

Avoti: NeV

Dārelbeida   vietv.

1. Kasablanka - pilsēta Marokas rietumos (sp. val. "Casablanca", arābu val. "Ad-Dār al Baidā").

Avoti: LģE

Darema   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Durham"), Ņūhempšīras štatā, 15700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Durham"), Ziemeļkarolīnas štatā, 251900 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Lielbritānijā ("Durham"), Anglijas ziemeļu daļā, grāfistes administratīvais cents, 94400 iedzīvotāju (2011. g.).

4. Grāfiste Lielbritānijā ("Durham"), Ziemeļaustrumanglijas reģionā, platība - 2676 kvadrātkilometru, 902500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: WA16, LpA, Wi

Darende   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Darende"), Malatjas ilā, 9800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dāresalāma   vietv.

1. Pilsēta Tanzānijā (arābu val. "Dar as-Salām"), valdības mītne, apgabala centrs, osta Indijas okeāna krastā, 2,9 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Darfo   vietv.

1. Darfo Boario Terme - pilsēta Itālijā ("Darfo Boario Terme"), Lombardijas reģiona Brešas provincē, 15600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Darfūra   vietv.

1. Darfūras plato - atrodas Āfrikas ziemeļaustrumu daļā, Sudānā (angļu val. "Plateau Darfur"), ir Āfrikas platformas kupolveida pacēlums ar izteiktām nogāzēm, plakanu virsu (augstums - 1000-1500 m), dažiem atliku kalniem (līdz 3000 m).

Avoti: LģE

dārga   apv.

1. Asa purva zāle.

Avoti: EH

Dargačita   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Mardinas ilā, 17300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dārgai   apv.

1. Dārgi (piemēram, maksāt).

Avoti: KiV

dārgakmens   -akmens, v., vsk.

1. Dārgakmeņi.

Avoti: LV87

dārgakmeņi   -akmeņu, vsk. dārgakmens, -akmens, v.

1. Dabā reti sastopami minerāli ar izcilām optiskām īpašībām (krāsu, dzidrumu, starlauzību) un lielu cietību; vērtīgākie ir dimants, rubīns, safīrs un smaragds - minerāli, kam ir noteikts caurspīdīgums un raksturīgas formas kristāli; pie tiem mēdz pieskaitīt arī citus minerālus, piemēram, ametistu un hrizoberilu, kā arī pērles un opālus, lai gan tiem nav kristāliskas struktūras.

Avoti: LLVV, IZ-79-4

dargani

1. Tauta Dagestānā (Krievijā), runā darganu valodā, ticīgie - musulmaņi.

Darganu valoda— kaukāziešu valodu saimes nahu-dagestāniešu valodu grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

Avoti: EV

Dargeļeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

dargeļevieši

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Dargeļeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dargi

1. Tauta, dzīvo Krievijas Dagestānas Republikas kalnu daļas austrumos un priekškalnu apvidos, valoda pieder pie dagestāņu grupas, rakstība izstrādāta XX gs., sākotnēji izmantoja arābu alfabētu, no 1928. g. - latīņu alfabētu, bet kopš 1938. g. - uz krievu alfabēta pamata, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

dārglietas   -u, vsk. dārglieta, -as, s.

1. Juvelierizstrādājumi no dārgmetāliem, dārgakmeņiem, pusdārgakmeņiem (parasti rotas lietas, pulksteņi).

Avoti: LLVV

dārgmetalls   novec.

1. Kopējs apzīmējums platīnam, zeltam, sudrabam.

Avoti: TV, LV93

dārgmetāls   -a, v.

1. Metāls ar cēlmetāla īpašībām (piemēram, zelts, sudrabs, platīns), ko parasti izmanto juvelierizstrādājumos.

Avoti: LLVV

dārgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti vērtīgs.

// pārn. Tāds (cilvēks), kuram daudz jāmaksā, kurš prasa lielu maksu (par darbu, precēm u. tml.).

2. Tāds, kam ir ļoti liela nozīme (cilvēka, sabiedrības dzīvē), tāds, ko ļoti augstu vērtē.

// ar not. gal., pārākajā vai vispārākajā pak., v., lietv. nozīmē. Visvērtīgākais, vissvarīgākais, visnozīmīgākais (cilvēka dzīvē).

3. Tāds, ar ko ir saistītas dziļas jūtas.

// ar not. galotni, parasti savienojumā ar pieder. vietn. Lieto uzrunā, lai paustu sirsnību, mīlestību, apliecinātu (kādam) dziļas simpātijas.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, pret kuru izjūt sirsnību, mīlestību; ļoti tuvs cilvēks.

4. apv. Dārgs, dārgi.

Avoti: LLVV

dārgt   apv.

1. Kļūt dārgam.

Avoti: EH

dārgulis   apv.

1. Dārgums.

Avoti: EH

dārgumiņš   v.

1. Dem. --> dārgums.

2. sar. Cilvēks, pret kuru izjūt lielu sirsnību, mīlestību; pret ko izturas ar lielu sirsnību, mīlestību.

Avoti: MLVV

dārgums   -a, v.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> dārgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. parasti vsk. Tas, kas (kādam) ir ļoti nozīmīgs, vērtīgs.

3. parasti dsk. Ļoti vērtīgi priekšmeti; arī dārglietas.

Avoti: LLVV

Darguna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dargun"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 4400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dārgzāle   apv.

1. Garšviela, īpaši augu vai to daļu veidā.

Avoti: ME

Darhana   vietv.

1. Pilsēta Mongolijā, Darhanūlas aimaka administratīvais centrs, 72400 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

dārģis   apv.

1. Salmu pārklājs lecekšu segšanai.

Avoti: ME

dari

1. Tauta, tuvu radniecīga masiem, dzīvo Čadā un Kamerūnā, Longones vidusteces apvidū, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas, reliģija - islāms, daļa saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus.

Avoti: PZT

darī

1. Ide valodu saimes irāņu valodu grupas valoda, 9. gs. b. - 16. gs. sāk. persiešu, tadžiku u. c. irāņu literārā valoda, vēlāk izveidojās 3 varianti: literārā persiešu valoda, literārā tadžiku valoda un literārā darī (saukta arī fārsī-kābulī), oficiālā valoda (līdzās puštu) Afganistānā, lieto arābu rakstu.

Avoti: EV

darība   apv.

1. Darījums, pasākums; rīcība.

Avoti: TlV

Darica   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Darica"), Kodžaeli ilā, 157300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dariena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Darien"), Ilinoisas štatā, 22300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Darien"), Konnektikutas štatā, 21700 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Darien"), Džordžijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

darienis   apv.

1. Vienā raudzēšanas, darīšanas reizē iztecinātais alus.

Avoti: KiV

dāriens   apv.

1. Dārnī izbērta labība.

2. Labības klājiens uz rijas ārdiem uzliktiem dēļiem.

Avoti: KV

dariest   apv.

1. Pabeigt riest (kā) daļu (aušanas procesā).

Avoti: KiV

Dariganga   vietv.

1. Paugurains līdzenums Gobi ziemeļaustrumos, Mongolijas austrumu daļā, augstums 1300-1400 m, aprimušu vulkānu konusi, bazalta lavas lauki, solončaki, takiri, sāļezeri, sausā stepe.

Avoti: PZT

darīgs   apv.

1. Rosīgs, iespaidīgs, efektīvs.

Avoti: LV93

darii   novec.

1. Pirmās slēdzienu figūras trešais modus: virsteikums vispār apgalvojošs, apakšteikums un slēdziens partikulāri apgalvojošs.

Avoti: KV

darījiens   apv.

1. Darījums.

Avoti: ME

darījumceļojums

1. Lietišķu darījumu motivētas personas pārvietošanās ārpus savas pastāvīgās dzīvesvietas, ko parasti pilnībā samaksā darba devējs, kurš ir šā ceļojuma iniciators vai arī daļu no izdevumiem sedz uzņemošā puse.

Avoti: TvV

darījums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> darīt (1); tas, kas ir izdarīts, paveikts.

2. Tas, kas ir (kādam) darīts.

3. jur. Darbība, ar kuru rada, maina vai izbeidz civiltiesiskās attiecības (starp pilsoņiem vai organizācijām).

4. Vienošanās kādā (parasti komerciālā) jautājumā.

Darījumu partneri— fiziska vai juridiskā persona vai uz līguma pamata izveidota fizisko un juridisko personu apvienība, kas saskaņā ar likuma noteikumiem ir deklarējamās darījumu attiecībās ar valsts amatpersonu.

5. apv. Pļava nolīstā līdumā.

Avoti: LLVV, JtV, LE

darījumtūrisms

1. Tūrisma veids, kurā ceļojuma galvenais nolūks ir dienesta darījumu kārtošana, komercdarbības jautājumu risināšana, piedalīšanās konferencēs un sanāksmēs, izstāžu apmeklēšana, ko parasti pilnībā apmaksā darba devējs vai arī daļu no izdevumiem sedz darba devējam solidārā uzņemošā puse; lietišķais tūrisms.

Avoti: TvV

darījumtūrists

1. Persona, kura veic darījuma ceļojumu darba laikā un kuras ceļojuma izdevumus parasti apmaksā uzņēmums.

Avoti: TvV

darījumviesis

1. Persona, kura atrodas citā pilsētā vai apdzīvotā vietā darījumceļojumā.

Avoti: TvV

darījumviesnīca

1. Viesnīca, kas ir specializējusies darījumtūristu apkalpošanā, to raksturo lietišķi iekārtoti numuri, operatīvas sakaru iespējas, darījumu veikšanai piemērotas telpas, tehnoloģiski aprīkots darījumu centrs un uz darījumviesiem orientēts pakalpojumu klāsts.

Avoti: TvV

darīklis   apv.

1. Adīklis; dareklis.

2. Iesākts darbs.

Avoti: ME, VeAT

darimais   apv.

1. Darāmais.

Avoti: ME

darīms   apv.

1. Līdumā izveidta pļava.

Avoti: EH

darinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> darināt (1).

2. val. Rezultāts --> darināt (2).

3. val. Kopīgs nosaukums atvasinātiem vārdiem un salikteņiem.

Avoti: LLVV

darināšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> darināt (1, 3).

2. val. Jaunu vārdu veidošana, izmantojot valodā esošos vārdus vai morfēmas; darbība --> darināt (2).

Avoti: LLVV

darināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Veicot noteiktas darbības, ar noteiktiem paņēmieniem veidot (priekšmetu); gatavot, taisīt.

Darināt pūru— gatavot audumus un apģērbus līgavas pūram.

// t. poēt. Veidot, riest (lapas, pumpurus, ziedus).

// t. poēt. Veidot, radīt (ar vēlamām īpašībām).

2. val. Veidot (jaunus vārdus), izmantojot valodā esošos vārdus vai morfēmas.

3. Apstrādāt (parasti nocirstu, nozāģētu koku), nocērtot, nozāģējot zarus.

Avoti: LLVV

dāriņnieki

1. Talsu novada Virbu pagasta apdzīvotās vietas "Dāriņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dāris   apv.

1. Rijas lodziņš.

2. Aila pirts griestos dūmu novadīšanai.

3. Bļauris; skaļš, pērkoņdimdošs.

Dāra rīkle— tāds, kas bieži kliedz.

Avoti: KV

darīšana   -as, s.

1. parasti vsk. Darbība --> darīt.

2. parasti dsk. Oficiālas attiecības, saistības, vajadzības.

3. Uzdevums, pienākums, vajadzība.

Avoti: LLVV

darīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Veikt (darbību).

2. Rīkoties, izturēties (kādā veidā).

// intrans.

3. Radīt ar savu rīcību, izturēšanos (piemēram, kādu pārdzīvojumu, stāvokli).

4. Gatavot (parasti alu).

// novec. Gatavot (pārtikas produktus).

5. novec. Veidot, taisīt; darināt.

6. novec. Vērt.

Avoti: LLVV

darītājlietvārds   val.

1. Deverbāls lietvārds, kam ir darbības veicēja nozīme.

Avoti: VsV

darītājs   -a, v.

1. Darbības veicējs.

// val. Semantiskā loma - aktīvs, parasti ar gribu un apziņu apveltīts situācijas dalībnieks, darbības veicējs, viens no subjekta veidiem, ko parasti izsaka ar teikuma priekšmetu; agenss.

2. novec. Cilvēks, kas gatavo (parasti alu).

Avoti: LLVV, VsV

darītājvārds   -a, v.; val.

1. Lietvārds, kas apzīmē darītāju, darbības veicēju.

Avoti: LLVV

darītava   -as, s.

1. apv. Vieta, kur kaut kas tiek darīts.

2. Pārtikas rūpniecības uzņēmums, kur ražo, parasti alu un iesalu, arī vīnu, bezalkoholiskos dzērienus.

Avoti: ME, LLVV

dārītes   apv.

1. Kamaniņu pamatne no smalkiem, apaļiem kociņiem.

Avoti: ME, VeAT

darīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos.

1. Refl. --> darīt (1).

2. Darīt ko ilgāku laiku; darboties (ar ko).

3. sar. Rīkoties; apieties; izturēties.

Avoti: LLVV

Darjala   vietv.

1. Darjala aiza - Terekas upes aiza Lielā Kaukāza Sānu grēdā, garums - 16 km, dziļums 3 km garā posmā - 1000 m, Gruzijas Kara ceļa posms no Kazbegi līdz Verhņijlarsai, senatnē pazīstama ar nosaukumu "Kaukāza Vārti" (Alanu Vārti).

Avoti: PZT

Darjena   vietv.

1. Darjenas līcis - atrodas Karību jūras dienvidrietumu daļā ("Golfo del Darien"), Kolumbijas un Panamas piekrastē, garums - 165 km, dziļums - >2000 m, neregulāras pusdiennakts plūdmaiņas - 0,6 m.

Avoti: PZT

dārks   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Raibs, ābolains (par dzīvnieku, parasti zirgu).

Avoti: LLVV

darksle   apv.

1. Skalu šķila.

Avoti: ME

dārkslis   apv.

1. Skalu šķila.

Avoti: ME

darkšēt   apv.

1. Tarkšķēt, grabēt.

Avoti: ME

darkšķēt   apv.

1. Tarkšķēt, grabēt.

Avoti: ME

dārkt   apv.

1. Dūkt.

Avoti: EH

darkwave   angļu val.

1. "Goth" un "electronic" virzieniem tuva mūzika, ko reizēm dēvē arī par gotikas atzaru, kurā ir mazāk roka, bet vairāk jūtu un emociju (angļu "tumšais vilnis").

Avoti: PL

dārķis   apv.

1. Zirgs (parasti dārks, raibs).

Avoti: Sin

darling   angļu val.

1. Dārgumiņš.

Avoti: LME

Dārlinga   vietv.

1. Upe Austrālijas dienvidaustrumos ("Darling"), Marejas lielākā pieteka, Austrālijas garākā upe - 2739 km, sākas Jaunanglijas grēdas rietumu nogāzē, ietek Marejā 245 km no tās grīvas.

Avoti: LģE

Dārlingtona   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Darlington"), Anglijas ziemeļaustrumos, Skernas krastos, 106000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Darlovo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 14300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1321. g.

Avoti: LpA, Wi

darluca   lat.

1. Sferopsīdu dzimtas ģints.

Darluca filum— šīs ģints suga, kas parazitē uz rūsas sēņu sporu spilventiņiem.

Avoti: LD

darma

1. Indiešu filozofijā un hinduismā: pārpasaulīgs mūžīgs morāles likums; sociāltikumiski "pareizas dzīves" principi.

2. Budismā: pati Budas mācība; esamības pirmelementi.

3. apv. Bez maksas; par brīvu.

Avoti: SV99, KiV

darmašastras

1. Senās Indijas reliģisku un tiesisku nolikumu (bez likuma spēka) krājumi, ko radījušas dažādas reliģiskās skolas vēdu ietekmē.

Avoti: LPE

darmavais   apv.

1. Tāds, kas nekā nemaksā, kas ir par brīvu.

Avoti: KiV

darmera   lat.

1. Liellapes.

Darmera peltata— vairogveida liellape.

Darmera trichophylla— skropstlapu liellape.

Avoti: DaE

darmidons   žarg.

1. Netīrīgs notiesātais, var būt arī notiesātais, kuru izmanto kā pasīvo pederastu.

Avoti: KZ

darmoviks   žarg.

1. Pasīvs nozieguma līdzdalībnieks, kas saņem tādu pašu laupījuma daļu kā pārējie.

Avoti: KZ

darmstadijs

1. Mākslīgi sintezēts ķīmiskais elements, atomskaitlis 110, simbols Ds.

Avoti: EpV

Darmštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Darmstadt"), Hesenes federālajā zemē, 149700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Darmštates priežu audze - dabas liegums, atrodas Jūrmalas pilsētas teritorijā, Priedaines-Salas ceļa malā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., šī audze ir 90-100 g. veca, priedes sētas 20. gs. sākumā, izmantojot nezināmas izcelsmes parastās priedes sēklas, ko ievedusi kāda Darmštates (Vācijā) sēklu tirdzniecības firma.

Avoti: Wi, LpA, LE1

dārnis   apv.

1. Labības kalte.

2. Salmu, meldru vai niedru pītenis lecekšu segšanai.

3. Pirts lodziņš.

Avoti: KV, ViV, LE

Darohi   vietv.

1. Starija Darohi - pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabalā, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

darotīt   apv.

1. Piešūt (auduma gabalu), lai padarītu garāku apģērbu.

Avoti: KiV

dārs   apv.

1. Pirts lodziņš (parasti griestos) dūmu un siltuma novadīšanai, arī siltuma ielaišanai pirts griestos ierīkotā iesala kaltē.

2. Rijas lodziņš.

3. Dārnis.

4. Labs, mierīgs, krietns, teicams.

Avoti: KV, NeV

dārs   apv.

1. Jauks (par laika apstākļiem).

2. Spēcīgs, izveicīgs (darbā).

Avoti: EH

Darsa   vietv.

1. Darsas-Cingstes pussalas vidusdaļa, platība - 60 kvadrātkilometru, stipri mežaina.

Avoti: PZT

Darsa-Cingste   vietv.

1. Pussala Baltijas jūras dienvidos ("Darss-Zingst"), uz ziemeļaustrumiem no Rostokas, Vācijā, Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, bijusī piekrastes josla, kurai grimstot aizmugurē applūdušas ieplakas - jomas.

Avoti: PZT

Darsen   vietv., vēst., vācu val.

1. Barmaņa muiža, kas atradās Cēsu pilsētas lauku teritorijā.

Avoti: KV

darsī   fiz.

1. Ārpussistēmu mērvienība porainas vides (piem., iežu) caurlaidības raksturošanai; lieto galvenokārt naftas ģeoloģijā.

Avoti: ZTV

darsonvalizācija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Viens no elektroterapijas veidiem - augstsprieguma un augstfrekvences strāvas lietošana ārstniecībā.

Avoti: LLVV

darsonvalizators   -a, v.; med.

1. Darsonvalizācijas ierīce.

Avoti: LLVV

daršana

1. Seno indiešu filozofijas jēdziens, kas apzīmē spēju redzēt, pārdzīvojumu, pieredzi, sapratni, doktrīnu.

2. mit. Rituāls hinduismā un budismā slepenu zināšanu saņemšanai no apskaidrota, iesvētīta gudrā.

Avoti: VfV, MrJ

daršanašāstras   mit.

1. Hinduisma raksti ar filozofiskām koncepcijām (daršana) un dažu vēdisko un tamtrisko skolu prakses aprakstiem.

Avoti: MrJ

Dārte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Vandzenes pagastā.

Dārtes muiža— Talsu novada Vandzenes pagasta apdzīvotās vietas "Dārte" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

dārti

1. Šautriņmešana - sporta veids, kurā mazas šautriņas jāmet apaļā, punktu zonās sadalītā mērķī.

Avoti: SV08

Dartija   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Iecavas novadā.

Avoti: LC

dartijieši

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Dartija" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dārtiņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Tirzas pagastā.

Avoti: LC

Dārtmūra   vietv.

1. Augstiene Kornvolas pussalas dienvidos ("Dartmoore"), Lielbritānijā, augstums līdz 621 m vjl., nacionālais parks (945 kvadrātkilometri).

Avoti: PZT

Dartmuta   vietv.

1. Pilsētā Kanādā ("Dartmouth"), Jaunskotijā, osta Helifeksas līča krastā, 67600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

dārtnieki

1. Talsu novada Vandzenes pagasta apdzīvotās vietas "Dārte" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dārts

1. Šautriņu mešana - sporta veids, kurā mazas šautriņas jāmet apaļā, punktu zonās sadalītā mērķī.

Avoti: SV99

Dārtsmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Irlavas pagastā.

Avoti: LC

dārtums   apv.

1. Datums.

Avoti: ViV

dārugs   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

darūgt   apv.

1. Rūgt līdz vēlamajai gatavības pakāpei.

Avoti: KiV

Daruma   rel.

1. Bodhidharmas vārds japāņu valodā; arī populāra japāņu bērnu lelle.

Avoti: R1

dārums   apv.; hip.

1. Veltīgi.

Avoti: EH

darunāt   apv.

1. Pierunāt.

2. Runāt un pabeigt runāt.

Avoti: KiV

darunāties   apv.

1. Runājot panākt nodomāto.

Avoti: EH

Daruvara   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Daruvar"), Bjelovaras-Bilogoras županijā, 11600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

darva   -as, s.; parasti vsk.

1. Cieto kurināmo sausās pārtvaices produkts - eļļains, parasti melns, šķidrums ar asu, īpatnēju smaku.

Dedzināt darvas mucu— dedzināt sveķainu malku traukā, kas piestiprināts kārts galā.

Melns kā darva— ļoti melns.

2. apv. Sadalītas siekstas vidusdaļa.

Avoti: LLVV, EH

darva   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: ME

darvains   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar darvu notriepts, arī pārklāts.

2. apv. Sveķains.

Avoti: LLVV

darvaklis   apv.

1. Trauks ar darvu.

Avoti: ME

darvakslis   apv.

1. Sveķains koks darvas pārtvaicēšanai.

2. Skalu šķila.

3. Darvas bedre.

Avoti: KV

darvākslis   apv.

1. Sveķains priedes koka gabals iekuram; skalu malka.

2. Lāpa.

Avoti: TlV

darvāksnis   apv.

1. Sveķaina malka.

2. Lāpa.

Avoti: ME

Darvas   vietv.; nelok.

1. Darvas ezers - atrodas Valkas novada Zvārtavas pagastā, ietilpst Aumeisteru ezeru grupā, platība - 2,3 ha.

2. Darvas ezers - Pāķu ezers Krustpils novada Vīpes pagastā.

Avoti: LD

Darvasbrenči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

darvaspuķe   apv.

1. Spulgnaglene, sveķene.

Avoti: Sin

darvāt   apv.

1. Darvot.

Avoti: KiV

darvaukslis   apv.

1. Skalu šķila.

Avoti: EH

darvaukšus   apv.

1. Skalu malka.

Avoti: ME

Darvaza   vietv.

1. Darvazas grēda - atrodas Pamira ziemeļrietumu daļā, starp Obihingovu, Pjandžu un Vanču, Tadžikistānā, garums - ~200 km, augstums - līdz 6083 m, nogāzēs stepe, paegļu audzes, augstāk - alpīnās pļavas, virs 4200-4500 m - sniegs un ledāji.

Avoti: PZT

darvdedzis   -dža, v.; novec.

1. Tas, kas nodarbojas ar darvas tecināšanu; darvdeģis, deģis.

Avoti: LV93

darvdeģene   apv.

1. Darvdeģa sieva.

Avoti: EH

darvdeģis   -ģa, v.; novec.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar (koku) darvas tecināšanu; deģis.

Avoti: LLVV

darvekslis   apv.

1. Sveķains priedes koka gabals iekuram; skalu malka.

2. Lāpa.

Avoti: TlV

darveksnis   apv.

1. Sveķains priedes koka gabals iekuram; skalu malka.

2. Lāpa.

Avoti: TlV

darveksis   apv.

1. Skalu malka.

Avoti: ME

darvene   apv.

1. Darvas muca.

2. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

Avoti: Sin, Aug2

Darvenieki   vietv.

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Dravinieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

darvenieki

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Darvenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

darvenieks

1. apv. Deģis.

2. vsk. Darvenieki.

Avoti: ME

darvesis   apv.

1. Skalu koks.

Avoti: EH

darvīgs   apv.

1. Sveķains.

Avoti: ME

darvīna   apv.

1. Skalu malka, skalu pagale.

Avoti: ME

Dārvina   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā ("Darwin"), kontinenta ziemeļu piekrastē, Ziemeļu Teritorijas administratīvais centrs, 90500 iedzīvotāju (2006. g.), dibināta 1869. g. kā Palmerstona, pārdēvēta 1911. g.

Avoti: LpA, PZT

Darvinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Varakļānu novada Murmastienes pagastā.

Avoti: LC

darvinieki

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Darvinieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

darvinieks

1. apv. Deģis.

2. vsk. Darvinieki.

Avoti: Sin

Darvinīki   vietv.

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Dravinieki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

darvinisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Čarlza Darvina izstrādātā mācība par dzīvās dabas attīstību (evolūciju) dabiskās atlases ceļā.

Avoti: LLVV

darvinists   -a, v.

1. Darvinisma piekritējs.

Avoti: LLVV

darvinžube

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas stērstu dzimtas stērstu apakšdzimtas dzeņžubju ģints nosaukuma sinonīms atsevišķām sugām.

Mazā darvinžube— mazā dzeņžuba.

Papagaiļknābja darvinžube— papagaiļknābja dzeņžube.

Avoti: ZvP

darviņa   apv.

1. Skalu malka, skalu pagale.

Avoti: ME

darvnīca   apv.

1. Darvas dedzinātava.

Avoti: ME

darvojs   apv.

1. Darvu saturošs.

Avoti: EH

darvojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> darvot.

2. Darvas kārta, ar ko pārklāta kāda virsma.

Avoti: LLVV

darvoklis   apv.

1. Skalu malka.

Avoti: ME

darvokslis   apv.

1. Sveķains priedes koka gabals iekuram; skalu malka.

2. Lāpa.

Avoti: TlV

darvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārklāt ar darvas, bitumena kārtu, piesūcināt, ieziest ar darvu, bitumenu.

Avoti: LLVV

darvs   apv.

1. Darva 1.

Avoti: EH

Dārza   vietv.; nelok.

1. Dārza ezers - atrodas Augšzemes augstienē, Daugavpils novada Demenes pagastā, 149,3 m vjl., platība - 51,1 ha, garums 1,7 km, lielākais platums - 0,6 km, vidējais dziļums - 4,8 m, eitrofs, aizaugums - ~15%, dūņas.

Avoti: LD

dārzagals   apv.

1. Vieta dārza galā; dārza gals.

Avoti: ĒiV

dārzāji   -u, vsk. dārzājs, -a, v.

1. Dārzeņi (1).

2. Dārzeņi (2).

Avoti: LLVV

dārzamala   apv.

1. Vieta dārza malā, dārza tuvumā; dārza mala.

Avoti: ĒiV

dārzapakaļa   apv.

1. Vieta aiz dārza.

Avoti: ĒiV

dārzapuža   apv.

1. Pakraste lejpus dārza.

Avoti: ViV

dārzaugi   -u, vsk. dārzaugs, -a, v.

1. Visi dārzā audzējamie kultūraugi.

Avoti: ZTV

dārzaugļi   novec.

1. Ābolaugļi, kauliņaugļi un ogas.

Avoti: LLx

dārzbēglis

1. Augu suga, kas parasti tiek audzēta dārzā, bet ar laiku mēdz izplatīties arī apkārtnē ārpus dārza.

Avoti: LD

dārzciemieši

1. Apes novada Gaujienas pagasta apdzīvotās vietas "Dārzciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dārzciems   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Latgales priekšpilsētā uz dienvidaustrumiem no Rīgas dzelzceļa loka, robežojas ar Purvciema, Pļavnieku, Šķirotavas, Maskavas forštates un Avotu ielas apkaimēm.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Apes novada Gaujienas pagastā.

Dārzciema dolomīta atradne— augšdevona Pļaviņu svītas dolomīta iegula Apes novada Gaujienas pagastā pie Dārzciema, derīgā slāņkopa sastāv no 3 daļām: augšējo (tās biezums - 4,3 m) un apakšējo (9,1 m) veido kavernozi, plaisaini, pelēki dolomīti, kas derīgi šķembu un dolomītmiltu ieguvei, bet vidējo daļu (2,5 m) - gaišpelēks, biezplātņains dolomīts, kas derīgs apdares materiālu ražošanai.

3. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Limbažu novada Umurgas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Jelgavas novada Kalnciema pagastā.

5. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Virbu pagastā.

Avoti: LC, LE1

dārzenieks   apv.

1. Dārznieks.

2. parasti dsk. Brocēnu novada Gaiķu pagasta apdzīvotās vietas "Dārzi" iedzīvotājs.

Avoti: EH, V1

dārzenis   -ņa, v.

1. Lakstaugs, kura sulīgās daļas (saknes, lapas, lapu kātus, augļus) lieto uzturā.

2. Šī lakstauga daļas, kas lietojamas uzturā.

3. pārn. Cilvēks, kuram raksturīgi smagi psihes traucējumi (neadekvāta uztvere un uzvedība, emocionāls trulums), kas var būt iedzimti vai iegūti (pēc traumas, vai psihotropo vielu ietekmē).

Avoti: LLVV, Wi

dārzeņaudzētājs   v.

1. Cilvēks, kas audzē dārzeņus.

Avoti: MLVV

dārzeņkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Dārzeņu audzēšana iedzīvotāju patēriņam; attiecīgā dārzkopības nozare.

2. Attiecīgā zinātnes nozare.

Avoti: LLVV

dārzeņkopis   -pja, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar dārzeņkopību; dārzeņkopības speciālists.

Avoti: LLVV

dārzeņpipars

1. Viengadīgā paprika - nakteņu dzimtas suga, lakstaugs, siltumprasīgs dārzenis, garšaugs, augļi dzelteni, sarkani līdz melni.

Avoti: LPE

dārzgals   apv.

1. Vieta dārza galā; dārza gals.

Avoti: ĒiV

dārzinīca   apv.

1. Dārzniece; dārzkope.

Avoti: KiV

dārzinieks   apv.

1. Dārznieks; dārzkopis.

Avoti: KiV

Dārziņi   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Daugavas labajā krastā, Latgales priekšpilsētā, atrodas Rīgas pilsētas dienvidaustrumu daļā starp Ogres virziena dzelzceļa līniju un Daugavu, robežojas ar Rumbulas apkaimi, kā arī ar Stopiņu un Salaspils novadu.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems, izzudis) Stopiņu novadā.

3. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ilūkstes novada Šēderes pagastā.

4. Ogres novada Ogresgala pagasta vasarnīcu ciema "Ogre" otrs nosaukums.

5. Dzelzceļa pieturpunkts Salaspils novadā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Indra-Krustpils-Rīga, 14 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāts 1967. g. Salaspils memoriālā ansambļa apmeklētāju vajadzībām.

Avoti: Wi, LC, LE1, La1

dārziņš   -a, v.

1. Dem. --> dārzs (1).

2. Aplis, ko veido rotaļas vai dejas dalībnieki (parasti, sadodoties rokās).

3. Gaišs loks, apmale ap mēnesi vai zvaigznēm.

4. Nimbs.

Avoti: LLVV

dārzk.   saīs.

1. Dārzkopība; dārzkopis, -e.

Avoti: ZTV

dārzkalnieši

1. Ventspils novada Popes pagasta apdzīvotās vietas "Dārzkalni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dārzkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Augļu, ogu, dārzeņu, krāšņumaugu ražošana, to stādāmā materiāla audzēšana, kā arī parku un apstādījumu ierīkošana; attiecīgā lauksaimniecības nozare.

2. Attiecīgā zinātnes nozare.

Avoti: LLVV

dārzkopis   -pja, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar dārzkopību; dārzkopības speciālists.

Avoti: LLVV

dārzlēcas   apv.

1. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

Avoti: Aug2

dārzlietas   apv.

1. Dārzeņi.

Avoti: ViV

dārzmala   apv.

1. Vieta dārza malā, dārza tuvumā; dārza mala.

Avoti: ĒiV

dārzmale   apv.

1. Dārzmala.

Avoti: EH

dārzmalis   apv.

1. Dārzmala.

Avoti: EH

dārzmētra   apv.

1. Piparmētra ("Mentha piperita"), mētru suga.

Avoti: Aug2

Dārznīca   vietv.

1. Dārznīcas kalns - pilskalns Madonas novada Aronas pagastā, ~1 km uz austrumiem no Viesienas, tas ir savrups, ~30 m augsts, iegarens paugurs ar dabiski stāvām dienvidu, rietumu un ziemeļrietumu nogāzēm, augšdaļā nogāzes mākslīgi izveidotas stāvākas, plakums - slīps ~110 m garš un 40-50 m plats; iespējams, ka šeit atradusies 1212. g. Jersikas dalīšanas dokumentā minētā Negestes pils.

Avoti: LE1

dārzniecene   apv.

1. Dārznieka sieva.

Avoti: ĒiV

dārzniecība   -as, s.

1. Dārzkopības uzņēmums.

2. apv. Dārzkopība.

Avoti: LLVV, EH

Dārznieks   vietv.

1. Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Carnikava" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasarnīcu ciems.

Avoti: LC

dārznieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas pārzina dārzu kultūras, to kopšanu, vada darbus dārzā vai dārzniecībā; dārzkopības speciālists.

Dārznieka nazis— nazis ar līku galu (piemēram, zaru izgriešanai).

Avoti: LLVV

dārzpakaļa   apv.

1. Vieta aiz dārza; dārza aizmugurējā daļa.

Avoti: ĒiV, ViV

dārzpilsēta

1. Bagātīgi apzaļumots paraugpilsētas tips lauku vidē.

Avoti: LPE

dārzpriekša   apv.

1. Vieta dārza priekšā; dārza priekšējā daļa.

Avoti: ViV

dārzpūcīte

1. Pūcīšu dzimtas ģints ("Mamestra"), tauriņu priekšspārni brūngani, pelēcīgi vai melnīgsnēji, kāpuri dzīvo uz lakstaugu lapām, Latvijā konstatētas 11 sugas.

Avoti: LD

dārzs   -a, v.

1. Īpaši ierīkots zemes gabals dažādu sugu, šķirņu kultūraugu (piemēram, dārzeņu, augļaugu, krāšņumaugu) audzēšanai; īpaši ierīkots zemes gabals vienas sugas, šķirnes augļaugu audzēšanai.

// reti. Vieta, kur (kas, parasti savvaļas koki) aug vairumā.

2. Apstādījumi ar celiņiem pastaigai; arī parks.

Ainavu dārzs— dārzs, kuram raksturīgs brīvs plānojums, radoši pārveidoti dabas motīvi (piemēram, pļavas ar gleznainām koku un krūmu grupām).

Ģeometriskais dārzs— dārzs, kuram raksturīga stingri ģeometriska kompozīcija un funkcionāls sadalījums.

Arhitektoniskais dārzs— dārzs, kurā ēkas un apstādījumi veido kopēju ansambli.

Dārzu arhitektūra— arhitektūras nozare, kas veido dārzu un citu apstādījumu plānu un telpisko kompozīciju.

3. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas saistīts ar dārza (1, 2) ierīkošanu, apstrādāšanu; tāds, kas paredzēts dārzam (1, 2) vai atrodas tajā.

4. Aploks.

Koku dārzs— nožogojums ūdenskrātuvē pludināmajiem kokiem.

5. Apdārzs.

Avoti: LLVV

Dārzs   vietv.

1. Dārza ezers - atrodas Augšzemes augstienē, 149,3 m vjl., Daugavpils novada Demenes pagastā, garums 1,7 km, lielākais platums - 0,6 km, lielākais dziļums - 8,9 m, eitrofs ezers, 15% aizaugums, tajā mīt gk. karpu dzimtas zivis; Gatiņu ezers.

Avoti: LE1

dārzsaimniecība   apv.

1. Ar 1920. g. agrārās reformas likumu dibināta līdz 10 ha platībā, gk. sadalāmo muižu augļu dārzos iekārtota lauku saimniecība.

Avoti: KV

dārzsaknes   apv.

1. Dārzeņi.

Avoti: Sin

dārzuprimula   apv.

1. Ausainā prīmula ("Primula auricula").

Avoti: Aug2

dārzvabole

1. Skarabeju dzimtas suga ("Phyllopertha horticola"), Latvijā sastopama ļoti bieži, vaboles ķermenis ovāls, nedaudz saplacināts, 8-11 mm garš, tā apakšpuse un kājas melnas, segspārni brūni, spīdīgi.

Avoti: LD

dārzzeme   apv.

1. Dārza zeme.

Avoti: ME

darželis   apv.

1. Dem. --> dārzs.

Avoti: EH

dāržene   apv.

1. Dāržine.

Avoti: EH

dāržine   apv.

1. Neliels siena šķūnis attālā pļavā.

Avoti: EH

dāržinieks   apv.

1. Dārznieks.

Avoti: EH

dāržnīca   apv.

1. Dārzniece.

2. Dārzniecība.

Avoti: EH

das   saīs.; novec.

1. Dekasters.

Avoti: TV

dasa   apv.

1. Desa.

Avoti: BsV

dasabarāties   apv.

1. Uzbaroties, lai kļūtu tuklāks.

Avoti: KiV

dasabāzties   apv.

1. Pievirzīties pie kā.

Avoti: KiV

dasabeigties   apv.

1. Sabeigties, pārpūlēties.

Avoti: KiV

dasaberīties   apv.

1. Pielavīties.

Avoti: KiV

dasabērties   apv.

1. Nejauši tikt piebērtam vairāk, nekā vajadzīgs.

Avoti: KiV

dasabīties   apv.

1. Nobīties vēl vairāk.

Avoti: KiV

dasablandīties   apv.

1. Klaiņot līdz kādam laikam.

Avoti: KiV

dasabraukties   apv.

1. Izmantojot braukšanai, tikt nolietotam (par transportlīdzekli, tā detaļām).

2. Nejauši piebraukt.

Avoti: KiV

dasacelties   apv.

1. Ceļot krēslu, pievirzīties pie kā.

2. Pārcelties ar laivu līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

dasacepties   apv.

1. Cepties līdz vēlamajai gatavības pakāpei.

Avoti: KiV

dasacilāties   apv.

1. Grīļojoties pienākt.

Avoti: KiV

dasacirsties   apv.

1. Spēcīgi (nejauši) iecirsties kur iekšā.

2. Ar sparu aizvērties.

Avoti: KiV

dasacīt   apv.

1. Runājot bieži lietot liekus vārdus.

Avoti: KiV

dasadabāties   apv.

1. Tikt sagādātam.

2. Nejauši inficēties.

Avoti: KiV

dasadarīties   apv.

1. Apdarīt mājas darbus.

2. Veikt, darīt darbus līdz kādam laikam.

Avoti: KiV

dasadomāties   apv.

1. Atcerēties (ko) pēc kāda laika.

Avoti: KiV

dasadoties   apv.

1. Tikt dotam papildus (parasti par barību).

Avoti: KiV

dasadurties   apv.

1. Piedurties, pieskarties.

2. Vērsties pie kāda ar kādu vajadzību.

Avoti: KiV

dasadzīties   apv.

1. Aizdzīt (mājdzīvniekus) kur, līdz kādai vietai.

2. Dzenoties pakaļ, panākt.

Avoti: KiV

dasadzīvāties   apv.

1. Nonākt trūkumā; nodzīvoties.

2. Iegādāties (ko); kļūt bagātākam.

Avoti: KiV

dasagādāties   apv.

1. Pēkšņi atcerēties.

Avoti: KiV

dasaganīties   apv.

1. Ganoties uzbaroties.

Avoti: KiV

dasagriezties   apv.

1. Tikt piegrieztam, pieskrūvētam.

Avoti: KiV

dasagrūsties   apv.

1. Piegrūsties.

2. Uzbāzties kādam.

Avoti: KiV

dasagudrēties   apv.

1. Tikt izgudrotam.

Avoti: KiV

dasagulēties   apv.

1. Aizgulēties.

Avoti: KiV

dasagulties   apv.

1. Nogulties pie kā.

Avoti: KiV

dasaieties   apv.

1. Nogatavoties (par sēklām, augļiem u. tml.).

2. Vajadzēt; būt nepieciešamam.

Avoti: KiV

dasajemšana   apv.

1. Paradums.

Avoti: KiV

dasajemties   apv.

1. Iemācīties uztvert runas saturu; ievingrināties kādā darbā, apgūt darba prasmi.

Avoti: KiV

dasakabināties   apv.

1. Aizāķēties.

Avoti: KiV

dasakantēties   apv., niev.

1. Iegūt kāda draudzību, simpātijas.

Avoti: KiV

dasakasinēties   apv., iron.

1. Trūcīgi iztikt, piemēram, ar dzīvnieku barību.

Avoti: KiV

dasaklausīties   apv.

1. Ieklausīties citu runā.

Avoti: KiV

dasaklausties   apv.

1. Taujājot, jautājot uzzināt.

Avoti: KiV

dasakolīties   apv.

1. Bieži lielīties.

Avoti: KiV

dasakopties   apv.

1. Vairākkārt, arī bieži mēgt ko darīt, izturēties (kādā veidā).

Avoti: KiV

dasakrāties   apv.

1. Vairākkārt izdarot pārkāpumus, nopelnīt sodu par tiem.

Avoti: KiV

dasakrauties   apv.

1. Nejauši tikt piekrautam (par lielu vezumu).

2. niev. Uzbāzīgi pievirzīties pie kā.

Avoti: KiV

dasakulties   apv.

1. Ar pūlēm iegādāties, izgādāt.

2. Ar pūlēm, grūtībām aizkļūt līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

dasaķerties   apv.

1. Pieķerties.

Avoti: KiV

dasala   apv.

1. Nenopietns, pārspīlējošs cilvēks.

Avoti: EH

dasalabināties   apv.

1. Pielabināties.

Avoti: KiV

dasalaisties   apv.

1. Dzenot (mājdzīvniekus), lēni aizvirzīties (līdz kādai vietai).

2. Lidojot uz īsu brīdi uzmesties uz kā (par putniem).

3. Kļūt nekārtīgam, nevīžīgam.

Avoti: KiV

dasalavīties   apv.

1. Pielavīties.

Avoti: KiV

dasaldēt   apv.

1. Ļaut sasalt.

Avoti: ME

dasalīdzināties   apv.

1. Censties panākt, ka ir līdzvērtīgs kādam.

Avoti: KiV

dasaliekties   apv.

1. Pieliekties.

Avoti: KiV

dasalikties   apv.

1. Tikt pievienotam, piestiprinātam (par priekšmeta detaļām).

2. Pievienot (piemēram, naudu) papildus.

3. Ar kādiem paņēmieniem (piemēram, ar glaimiem) panākt darījuma noslēgšanu.

4. Uzsākt kādu darbu.

Avoti: KiV

dasalipties   apv.

1. Nejauši pielipt.

Avoti: KiV

dasālīt   apv.

1. Pievienot (sāli) papildus.

2. Sālīt vairāk, nekā vajadzīgs.

Avoti: KiV

dasalt   apv.

1. Piesalt.

Avoti: KiV

dasalūgties   apv.

1. Izlūgties piedošanu, attaisnojumu u. tml.

2. Izlūgties (ko).

Avoti: KiV

dasamaļavāties   apv.

1. Bieži uzkrāšoties ar kosmētiskiem līdzekļiem.

Avoti: KiV

dasamanīties   apv.

1. Iemanīties piekļūt pie kā, iegūt ko.

2. Ievingrināties kādā darbā; apgūt darba prasmi.

Avoti: KiV

dasamelsties   apv.

1. Būt uzstājīgam, neatlaidīgam, uzbāzīgam.

Avoti: KiV

dasamesties   apv.

1. Nejauši tikt piebērtam vairāk, nekā vajadzīgs.

Avoti: KiV

dasamesties   apv.

1. Uzmesties (par kukaiņiem, putniem).

2. Strauji iesēsties, ieklupt transportlīdzeklī.

3. Izraisīties (par slimību).

Avoti: KiV

dasamiegties   apv.

1. Piespiesties pie kā.

Avoti: KiV

dasamirsties   apv.

1. Piemirsties.

Avoti: KiV

dasamočīties   apv.

1. Pārpūlēties; aiz pārpūles kļūt nespēcīgam, slimīgam.

Avoti: KiV

dasanesties   apv.

1. Aiznest līdz kādai vietai.

2. Strauji pieskriet.

Avoti: KiV

dasapelnīties   apv.

1. Nopelnīt sev (ko) papildus. Vairākkārt izdarot pārkāpumus, nopelnīt sodu par tiem.

Avoti: KiV

dasapirkties   apv.

1. Nopirkt sev (ko) papildus.

Avoti: KiV

dasaplēsties   apv.

1. Pārpūlēties, nomocīties (ar ko); pūloties kļūt nespēcīgam, slimīgam.

Avoti: KiV

dasaprasīties   apv.

1. Izlūgties (ko).

Avoti: KiV

Dasara   rel.

1. Hinduistu rudens svētki par godu dievietei Kālī.

Avoti: R1

dasarauties   apv.

1. Pievirzīties pie kā.

2. Atturēties no kādas darbības, rīcības; arī savaldīties.

Avoti: KiV

dasarunāties   apv.

1. Runājot uzzināt, noskaidrot, arī izveidot kādu priekšstatu par ko.

Avoti: KiV

dāsas   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - dieviem naidīgi dēmoni, kā arī ciltis, kas negodāja dievus, t. i. neārieši.

Avoti: Mit

dasasafgāties   apv.

1. Piesargāties.

Avoti: KiV

dasasegties   apv.

1. Apsegties.

Avoti: KiV

dasasēsties   apv.

1. Apsēsties pie kā.

Avoti: KiV

dasasieties   apv.

1. Tikt piesietam nejauši, negribēti.

2. Uzmākties kādam.

3. Izraisīties (par slimību).

Avoti: KiV

dasasisties   apv.

1. Pieskarties (kam) tā, ka (tas) saplīst.

2. Pieklauvēt.

3. Izraisīties (par slimību).

4. Pievienoties, piebiedroties, parasti nevēlami.

5. Pārpūlēties; aiz piepūles kļūt nespēcīgam, slimīgam.

6. reti Intensīvi strādājot, iegūt līdzekļus (kā) iegādei.

Avoti: KiV

dasasmieties   apv.

1. Izsmiet, izzobot.

Avoti: KiV

dasasniegties   apv.

1. Aizsniegties.

Avoti: KiV

dasasolīties   apv.

1. Piesolīt (savu palīdzību).

Avoti: KiV

dasaspiesties   apv.

1. Piespiesties pie kā.

2. Piespiest (sevi) paveikt (ko).

Avoti: KiV

dasastāties   apv.

1. Piestāties; nostāties pie kā.

2. Uzsākt kādu darbu.

Avoti: KiV

dasasvetīties   apv.

1. Ar grūtībām uzzināt (parasti par ko pazudušu).

Avoti: KiV

dasasviesties   apv.

1. Pievienoties, piebiedroties kādā pasākumā.

2. Dot dzīvniekam vairāk barības nekā parasti.

Avoti: KiV

dasataisīties   apv.

1. Pievērties.

2. Gatavoties uzsākt kādu darbu.

Avoti: KiV

dasatīties   apv.

1. Ietīties, satīties.

2. Virzoties riņķveida, satīt virvi, ķēdi, piemēram, ap mietu (par piesietu dzīvnieku).

Avoti: KiV

dasaukt   apv.

1. Saucot pieaicināt.

2. Sasaukt.

Avoti: KiV

dasaut   apv.

1. Nošaut (ievainotu, slimu dzīvnieku).

2. Aizbīdīt (aizbīdni).

Avoti: KiV

dasavelties   apv.

1. Veļoties pievirzīties pie kā.

Avoti: KiV

dasavērties   apv.

1. Pieskatīt, uzmanīt.

Avoti: KiV

dasaveselāties   apv.

1. Dzerot alkoholisku dzērienu, saskandināt un novēlēt veselību.

Avoti: KiV

dasavilkties   apv.

1. Uzģērbt sev vairākus apģērba gabalus.

2. Novilcināties.

3. Lēni, ar grūtībām aiziet līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

dasavuicīties   apv.

1. Mācīties vēl uzcītīgāk.

2. Iemācīties (ko) no kāda cita.

Avoti: KiV

dasazvelties   apv.

1. Zveļoties pievirzīties pie kā.

Avoti: KiV

dascillidae   lat.

1. Sakņmīļu dzimta.

Avoti: LD

dascillus   lat.

1. Sakņmīļu dzimtas ģints.

Dascillus cervinus— parastais sakņmīlis.

Avoti: LD

dasēdēt   apv.

1. Nosēdēt līdz kādam laikam.

Avoti: KiV

dasēdināt   apv.

1. Likt sēdēt blakus.

Avoti: ME

dasegt   apv.

1. Uzsegt (ko) papildus.

Avoti: KiV

dasekt   apv.

1. Izpētīt, izdibināt.

Avoti: ME

Dasele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dassel"), Lejassaksijas federālajā zemē, 9900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dasēst   apv.

1. Apsēsties pie kā.

Avoti: KiV

dasēsties   apv.

1. Nosēsties blakus.

Avoti: ME

dasēt   apv.

1. Pabeigt sēt (kā) daļu.

Avoti: KiV

dasiet   apv.

1. Piesiet.

Avoti: KiV

dasieties   apv.

1. Piesieties.

Avoti: ME

dasiphora   lat.

1. Čužu ģints "Pentaphylloides" nosaukuma sinonīms.

Dasiphora fruticosa— čužu sugas "Pentaphylloides fruticosa" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

dasist   apv.

1. Pieklauvēt.

2. Aužot pievilkt, pievirzīt (atspoli vai mustavas), lai blīvētu audeklu.

3. Piestiprināt ar naglām, tapām.

4. Piekult ēdienam (olu).

5. Ar triecienu pieskaroties, izraisīt sāpes.

Avoti: KiV

dasisties   apv.

1. Pievienoties (neparedzēti).

Avoti: ME

daskaitīt   apv.

1. Pieskaitīt pie kā.

Avoti: KiV

daskaitīt   apv.

1. Pabeigt lasīt (tekstu).

Avoti: KiV

daskriet   apv.

1. Pieskriet.

2. Aizskriet līdz kādai vietai.

3. Mazliet, uz neilgu laiku iegriezties kur, pie kā.

4. Daudz strādājot, sabojāt veselību.

Avoti: KiV

daskrūvēt   apv.

1. Pieskrūvēt.

Avoti: KiV

daskust   apv.

1. Pabeigt skūt; arī noskūt.

2. Pabeigt mizot (nevārītus kartupeļus).

Avoti: KiV

daslaucīt   apv.

1. Slaukot pievirzīties (pie kā).

2. Slaucīt un pabeigt slaucīt.

Avoti: KiV

daslaukt   apv.

1. Slaukt un pabeigt slaukt.

Avoti: KiV

daslēgt   apv.

1. Pieslēgt, aizslēgt (piemēram, durvis).

2. Pieskrūvēt.

Avoti: KiV, KnV

dasliegt   apv.

1. Piesliet.

Avoti: ME

dasliet   apv.

1. Piesliet.

2. Pielikt kam (balstu).

Avoti: KiV

Dasmariņasa   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās, Lusonas salā, 556300 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

dasnaust   apv.

1. Pasnaust.

Avoti: KiV

dasnēgt   apv.

1. Aizsniegt.

Avoti: KiV

dāsnība   -as, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Vispārināta īpašība --> dāsns, šīs īpašības konkrēta izpausme; dāsnums.

Avoti: LLVV

dasniegt   apv.

1. Aizsniegt, sasniegt.

Avoti: EH

dāsnīgs   apv.

1. Bagātīgs, devīgs.

Avoti: Sin

dasnigt   apv.

1. Sniegot papildināt (jau ko piesnigušu).

Avoti: KiV

dāsns   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Devīgs.

Ar dāsnu roku— ļoti labprāt, bagātīgi.

Avoti: LLVV

dāsnums   -a, v.; parasti vsk.; poēt.

1. Vispārināta īpašība --> dāsns, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Dasova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dassow"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 4000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

daspēt   apv.

1. Pagūt ierasties laikā.

2. Nogatavoties.

Avoti: KiV

daspiest   apv.

1. Piespiest, atspiest ar balstu.

2. Spiežot pievirzīties pie kā.

3. Likt (kādam) ko darīt pret (tā) gribu.

Avoti: KiV

dasprādzēt   apv.

1. Piesprādzēt.

Avoti: ME

daspraust   apv.

1. Piespraust.

Avoti: KiV

dasprēdzēt   apv.

1. Piesprādzēt.

Avoti: KiV

dāss   apv.

1. Devīgs, dāsns.

2. Tāds, kas vieglprātīgi izdāļā.

Avoti: NeV

dastaigāt   apv.

1. Vairākkārt, arī bieži aiziet kur, pie kā.

2. Grūtniecības stāvoklī iznēsāt (augli).

Avoti: KiV

Dastakerta   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Sjunikas marzā, 300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

dastans   literat.

1. Austrumu episkās literatūras žanrs, kura pamatā tautas pasaku un teiku sižeti, kas izstāstīti prozas, dzejas vai jauktā formā.

Avoti: DzV

dastāstīt   apv.

1. Izstāstīt.

Avoti: KiV

dastāt   apv.

1. Sparīgi sākt (ko darīt).

2. Apstāties, nespējot tālāk pavilkt ratus, vezumu u. tml.

Avoti: KiV

dastāties   apv.

1. Piestāties blakus.

Avoti: ME

dastatīt   apv.

1. Pabeigt veidot (labības status kādā platībā).

2. Likt (kādam) ko darīt pret (tā) gribu.

3. Piegādāt.

Avoti: KiV

dastāvēt   apv.

1. Ilgāku laiku stāvēt pie kā.

2. Būt izturīgam (piemēram, par dziju, audumu).

3. Būt nemainīgam (par laikapstākļiem).

Avoti: KiV

dasteigties   apv.

1. Piesteigties.

Avoti: ME

dasti   apv.

1. Dakšas.

Avoti: ME

dastiept   apv.

1. Aiznest ko smagu līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

dastīgs   apv.

1. Devīgs, dāsns.

2. Tāds, kas vieglprātīgi izdāļā.

Avoti: NeV

dāstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; apv.

1. Dāļāt (parasti neapdomīgi, vieglprātīgi).

Avoti: LLVV

dastmērs   -a, v.; mežs.

1. Ierīce (augošu) koku caurmēra mērīšanai.

Avoti: LLVV

dastošana   mežs.

1. Koku caurmēra mērīšana ar dastmēru un grupēšana pa sugām un caurmēra pakāpēm.

2. Iezīmēšana cirtei - izcērtamo koku iesvītrošana krūšaugstumā (1,3 m), sadalot labuma kategorijās un noteikumos prasītajos gadījumos zīmogojot pie sakņu kakla.

3. Cirtē atstājamo koku iezīmēšana ar krāsu.

Avoti: ZTV

dastot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; mežs.

1. Mērīt ar dastmēru.

2. Iezīmēt kokus cirtei.

Avoti: LLVV

dastrādāt   apv.

1. Strādāt līdz kādam laikam.

2. Strādāt tik ilgi, līdz rodas iespēja saņemt pensiju.

Avoti: KiV

dastrēbt   apv.

1. Strēbt un izstrēbt.

2. Piedzert (klāt).

Avoti: ME, KnV

dastrēbties   apv.

1. Pietiekami sastrēbties.

Avoti: ME

dasts   apv.

1. Koka kārts ar āķveida galu salmu saišķu pacelšanai.

Avoti: EH

dastumt   apv.

1. Piestumt.

Avoti: KiV

dastumties   apv.

1. Piestumties.

Avoti: ME

dasturs   rel.

1. Parsu priesteris, kurš ir atbildīgs par rituāliem uguns tempļos un kurš valkā baltu turbānu; šis priestera amats tiek mantots.

Avoti: R1

dasukāt   apv.

1. Sukāt un pabeigt sukāt.

Avoti: KiV

dasūkties   apv.

1. Izsūkties.

Avoti: ME

dasums   apv.

1. Aiztaupījums, nolikums, naudas vai cita uzkrājuma veidā.

Avoti: NeV

dasust   apv.

1. Tikt sautētam līdz vēlamai gatavības pakāpei.

Avoti: KiV

dasūtīt   apv.

1. Sūtīt (ko) papildus.

Avoti: KiV

dasvātāt   apv.

1. Ieteikt darīt, rīkoties kādā veidā.

Avoti: KiV

dasvērt   apv.

1. Svērt un pabeigt svērt.

2. Nosvērt ar uzviju; sverot pielikt vairāk, nekā paredzēts.

Avoti: KiV

dasviest   apv.

1. Piesviest (ko) papildus.

2. Iedot vairāk, nekā paredzēts.

Avoti: KiV

dasviesties   apv.

1. Ātri un negaidīti piesteigties.

Avoti: ME

dasychira   lat.

1. Otiņmūķenes.

Dasychira pudibunda— lapkoku otiņmūķene.

Avoti: LD

dasypoda   lat.

1. Grumbuļbišu dzimtas ģints.

Dasypoda hirtipes— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dasypodidae   lat.

1. Bruņnešu dzimta.

Avoti: PDE

dasypus   lat.

1. Bruņneši.

Dasypus novemcinctus— deviņjoslu bruņnesis.

Avoti: PDE

dasyscyphus   lat.

1. Hialoscifu dzimtas ģints "Lachnum" nosaukuma sinonīms.

Dsyscyphus bicolor— šīs ģints sugas "Lachnum bicolor" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

dasytes   lat.

1. Pļavnagaiņu dzimtas ģints.

Dasytes niger— melnais pļavnagainis.

Avoti: LD

dasytidae   lat.

1. Pļavnagaiņu dzimta.

Avoti: LD

dasyuridae   lat.

1. Plēsējsomaiņu dzimta.

Avoti: PDE

dasyurus   lat.

1. Somaino caunu ģints.

Avoti: PDE

dašanavāt   apv.

1. Saudzēt, nepārpūlēt.

2. Rūpēties (par kādu).

Avoti: KiV

Dašaratha   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - svētās Ajodhjas pilsētas valdnieks un Rāmas (dieva Višnu septītās avatāras) tēvs.

Avoti: Mit

dašaut   apv.

1. Aiztraukties.

2. Piesteigt.

Avoti: ME

dašauties   apv.

1. Ātri piesteigties.

Avoti: ME

Dašava   vietv.

1. Apdzīvota vieta Ukrainā ("Dashava"), Ļvovas apgabala dienvidos, dabasgāzes atradnes, gāzes vads arī uz Rīgu.

Avoti: PZT

daši

1. Berti tautas cilts, dzīvo Sudānas austrumos.

Avoti: PZT

Dašice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 2400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

dāšīties   apv.

1. Strīdēties, sākt kaulēties, ķildoties.

2. Nopūlēties, ālēties.

Avoti: EH

daška   apv.

1. Dakša.

Avoti: ME

daškaldīt   apv.

1. Pabeigt skaldīt (kā) daļu.

Avoti: KiV

Daškesana   vietv.; novec.

1. Daškesena - pilsēta Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

Daškesena   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, rajona administratīvais centrs, 9500 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, Wi

dašķe   apv.

1. Dakša.

Avoti: ME

dašķeterēt   apv.

1. Šķeterēt un pabeigt šķeterēt.

Avoti: KiV

dašķiest   apv.

1. niev. Pieliet (ko) papildus.

2. Stipri pielīt.

Avoti: KiV

dašķirt   apv.

1. Piešķirt.

2. Pievienot.

Avoti: ME, KiV

dašnakcutjuns

1. Armēņu politiskā partija, kas radās 19. gs. 90. gadu sākumā Kaukāzā un Turcijā, uzstājās par armēņu pašnoteikšanos, sākotnēji par R Armēnijas autonomiju Turcijas sastāvā.

Avoti: SV69

dašnaki

1. Armēņu nacionālās partijas "Dašnakcutjun" (Savienība) partijas biedri 1890-1921, cīnījās par neatkarību no Krievijas; partija turpināja darbību emigrācijā.

Avoti: LPE

Dašoguza   vietv.

1. Pilsēta Turkmenistānā, Dašoguzas vilajeta administratīvais centrs, 210000 iedzīvotāju (2004. g.); Tašauza.

Avoti: LpA, PuA

dašpilkāt   apv.

1. Piestiprināt ar saspraužamo adatu.

Avoti: KiV

dašpļaut   apv.

1. Mazliet piespļaut.

Avoti: KiV

Daštekavirs   vietv.

1. Tuksnesis Irānas kalnienes ziemeļos (persiešu val. "Dasht-e Kavir"), Irānā, platība - 550000 kvadrātkilometru, garums 600 km, lielākais platums - 350 km.

Avoti: LģE

Dašteluts   vietv.

1. Tuksnesis Irānas kalnienes centrālajā daļā (persiešu val. "Dashte-e Lut"), Irānā, platība - 80000 kvadrātkilometru, garums 550 km, platums - līdz 200 km.

Avoti: LģE

Daštimarga   vietv.

1. Tuksnesis Afganistānas dienvidrietumos, starp Helmandas un Hāšrūdas upi, 500-700 m augsts līdzenums, pārsvarā mālu un šķembu lauki, vietām sālszāles un vērmeles, dienvidrietumu daļā smilšu masīvi, solončaki, takiri, malās oāzes.

Avoti: PZT, PuA

dašumdīt   apv.

1. Sakūdīt.

Avoti: KiV

dašūt   apv.

1. Piešūt.

Avoti: KiV

dāt   apv.

1. Rīt, ēst (nicīgi).

Avoti: EH

dat.   saīs.

1. Datīvs.

Avoti: i1

datagramma   inf.

1. Pakete datu pārraides tīklos, kas ir neatkarīga no citām paketēm un kas satur nepieciešamo informāciju tās pārsūtīšanai no datu avota datu saņēmējam.

Avoti: D3

dataisīt   apv.

1. Izgatavot (ko) piestiprināšanai pie kā.

2. Uzbūvēt.

3. Sagatavot.

4. Pievērt.

5. Būt nolemtam, noburtam.

Avoti: KiV

dātala   -as, s.; apv.

1. Dāvana, dāvanas; dātali.

Avoti: NeV

dātali   -u, v.; apv.

1. Dāvinājumi.

Avoti: ME

datapt   apv.

1. Piekļūt.

2. Aizkļūt.

Avoti: ME

Datča   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Muglas ilā, 11300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

datčiks   žarg.

1. Devējs (mehānismam, aparātam).

Avoti: SLG

datecēt   apv.

1. Pieskriet.

Avoti: KiV

datējums   -a, v.

1. Rezultāts --> datēt.

Avoti: LLVV

dateka   apv.

1. Pieteka.

Avoti: ME

datele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Dateļpalmas auglis.

Avoti: LLVV

Datelne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Datteln"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 34300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dateļpalma   -as, s.

1. dsk. Palmu dzimtas ģints (Phoenix"), tropu un subtropu koks ar augstu stumbru un saldiem augļiem.

Īstā dateļpalma— dateļpalmu suga ("Phoenix dacttylifera").

Kanāriju dateļpalma— dateļpalmu suga ("Phoenix canariensis").

Robelēna dateļpalma— dateļpalmu suga ("Phoenix robeleni").

Avoti: LLVV, DaE

dateļplūme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Kaukāza hurma ("Diospyros lotus"), tropu un subtropu koks ar oranžsārtiem, saldiem augļiem.

2. Šī koka auglis.

Avoti: LLVV

datemburkavāt   apv.

1. Pabeigt tamborēt (kā) daļu.

Avoti: KiV

dāterēt   apv.

1. Ātri un neskaidri runāt.

Avoti: KV

dāteris   apv.

1. Tāds, kas ir pieradis ātri un neskaidri runāt.

Avoti: ME

datēst   apv.

1. Tēst un pabeigt tēst.

Avoti: KiV

datēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ierakstīt datumu (piemēram, dokumentā, vēstulē); noteikt (kā rašanās, norises u. tml.) datumu.

Avoti: LLVV

dati   -u, v.; tikai dsk.

1. Ziņas (piemēram, fakti, skaitļi), kas raksturo ko, noder par pamatu secinājumiem.

Individuālie statistiskie dati— informācija par privātpersonām vai valsts institūcijām, kuru Centrālā statistikas pārvalde vai kāda cita valsts institūcija, kas nodarbojas ar valsts statistiku, statistiskiem nolūkiem saņem tieši no respondentiem vai reģistriem, datubāzēm vai citiem avotiem.

Anonimizēti dati— individuālie statistiskie dati, kas ir pārveidoti, lai novērstu privātpersonu un valsts institūciju identifikāciju.

2. Skaitliska vai citāda informācija, ko apstrādā ar datoru.

Datu banka— automatizēta datu krātuve (bibliotēku kopums) ar lietotājiem vajadzīgiem attiecīgās nozares datiem.

Datu bāze— savstarpēji saistītu informacionālu objektu tematisks kopums, kas ar speciālas pārvaldības sistēmas starpniecību organizēts tā, lai nodrošinātu ērtu informācijas izguvi, izdarītu tās atlasi un kārtošanu.

Datu nesējs— materiāls, kurā var ierakstīt datus un no kura tos var izgūt.

Datu apmaiņa— datu pārsūtīšana starp funkcionāliem blokiem saskaņā ar noteikumiem par datu pārraidi un to apmaiņas koordinēšanu.

Datu komunikācija— datu pārsūtīšana starp funkcionāliem blokiem saskaņā ar noteikumiem par datu pārraidi un to apmaiņas koordinēšanu.

Avoti: LLVV, VSL, D3, TK-58

datiekavāt   apv.

1. Izsekot (kādu).

Avoti: KiV

datiesāt   apv.

1. Likumā paredzētajā kārtībā piespriest (sodu).

Avoti: KiV

datikt   apv.

1. Piekļūt; nokļūt (kaut kur).

2. Tikt klāt.

3. Nonākt (kāda) rīcībā, lietošanā.

4. Pielipt (par infekcijas slimību).

5. Saņemt pērienu.

Avoti: KiV, KnV, KnG

datisi   apv.

1. Trešās slēdzienu figūras ceturtais modus: virsteikums vispār apgalvojošs, apakšteikums un slēdziens pa daļai apgalvojošs.

Avoti: KV

datīt   apv.

1. Tīt un pabeigt tīt.

2. Pietīt pie kā.

Avoti: KiV

dativēt   apv.

1. Nokļūt kur, līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

datīvisms   novec.

1. Psihologa L. Gabriloviča mācībā sevišķs apzīmējums jēdzienu priekšstatiem, kas pēc viņa domām ir tikai vienkāršas zīmes.

Avoti: KV

datīvs   -a, v.; parasti vsk.; val.

1. Nomenu un pronomenu locījuma forma, kas atbild uz jautājumu: kam?

Ētiskais datīvs— datīva lietojums, kas parasti teikumā netieši norāda uz autora tekstā paustās negatīvās, retāk pozitīvās, attieksmes niansi un vienlaikus ieinteresētību teksta satura īstenošanā.

Avoti: LLVV

datizrace   inf.

1. Datu bāzes datu analīze, kas paredzēta apslēptu sakarību meklēšanai kādā datu grupā.

Avoti: D3

datne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; inf.

1. Datu kopa, tekstuāls vai grafisks dokuments, kas datorā tiek uzglabāts vai apstrādāts kā atsevišķa vienība ar savu nosaukumu; fails.

Avoti: MLVV

datnesis   inf.

1. Materiāls, kurā var ierakstīt datus un no kura tos var izgūt.

Avoti: TK-58

datņkope   inf.

1. Datora datņu sakārtošana, t. sk., īslaicīgo datņu un dublējumdatņu dzēšana, atmiņas sadrumstalotības likvidēšana.

Avoti: D3

datņturis   inf.

1. Operētājsistēmās "MS-DOS", "OS/2" un "Windows NT" lietots skaitlis, kurā sistēmas pārvērtušas datnes vārdu, ko tās izmanto, lai realizētu piekļuvi datnei.

Avoti: D3

dato

1. Sākot ar šās dienas datumu.

Dato vekselis— vekselis, kura maksāšanas termiņu aprēķina pēc tā izrakstīšanas dienas.

Avoti: SV99

datogramma   inf.

1. Pakete datu pārraides tīklos, kas ir neatkarīga no citām paketēm un kas satur nepieciešamo informāciju tās pārsūtīšanai no datu avota datu saņēmējam.

Avoti: ZTV

datolīts

1. Minerāls, balts, gaišdzeltens, iezaļgans; veidojas efuzīvo iežu tukšumos, bora rūda.

Avoti: EV

dator.   saīs.

1. Datorzinātne.

Avoti: MLVV

dator-

1. Salikteņu daļa - saistīts ar datoriem, datu elektronisku apstrādi (piem., datorzinātne, datorgrafika).

Avoti: SV99

datoratkarība

1. Pārspīlēta un slimīga tieksme darboties ar datoru, nespēja pārtraukt iesāktās datornodarbības, depresijas sajūta, ja netiek pie datora.

Avoti: PL

datorcentrs   v.

1. Ar datoru iekārtām apgādāta speciāla telpa vai vairākas telpas (uzņēmumā, iestādē); šāds atsevišķs uzņēmums, iestāde.

Avoti: MLVV

datorcilvēks

1. Hipotētisks datora un cilvēka apvienojums.

Avoti: Tr-2-20

datorgrafika   inf.

1. Informācijas apstrāde, kurā ar atbilstošu programmu un ierīču (piem., grafisko displeju un ploteru) palīdzību var attēlot informāciju grafiskā veidā.

Avoti: ZTV

datoriekārta

1. Iekārta, kas darbojas datoru tīklā vai ir tieši pieslēgta datoram.

Avoti: BiP

datorika

1. Informātika - zinātnes nozare, kas pētī datorsistēmu uzbūves un izmantošanas matemātiskos un tehnoloģiskos pamatus.

Avoti: SV99

datorinženierija   inf.

1. Datorzinātnes nozare, kas ietver datoru aparatūras pamatprincipu izstrādi un projektēšanu.

Avoti: D3

datorizācija   inf.

1. Datoru plaša lietošana un efektīvas izmantošanas apguve dažādās sabiedrības dzīves sfērās, arī atsevišķa uzņēmuma, iestādes vai nozares apgāde ar datortehniku.

Avoti: ZTV

datorizdevniecība   inf.

1. Datora un specializētas programmatūras izmantošana, lai, apvienojot tekstu un grafiku, izveidotu materiālu, ko var tiražēt.

Avoti: ZTV

datorizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Apgādāt ar datoriem un ieviest datorsistēmas; automatizēt ar datora palīdzību.

Avoti: MLVV, TK-58

datorizēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tiek veikts ar datoru.

Datorizēta iespieddarbu gatavošana— elektroniska iespieddarbu gatavošana ar mikrodatoru.

Avoti: MLVV

datorkarte

1. Ģeotelpisko datu kopums speciālas programmatūras sastāvā.

Avoti: ĢmV

datorkartogrāfija

1. Kartogrāfijas nozare, kas pētī digitālu kartogrāfisku produktu veidošanas un izmantošanas teoriju un praksi.

Avoti: ĢmV

datorkartometrija   ģeod.

1. Pēc kartes dotumiem garumu, leņķu, laukumu mērīšana, virsmu apjomu aprēķināšana, izmantojot datortehnoloģijas.

Avoti: ĢmV

datorkopne   inf.

1. Kopne datorā, kas paredzēta dažādu tā ierīču pieslēgšanai, kā arī vairākprocesoru un vairākdatoru sistēmu veidošanai.

2. Firmas "DEC" minidatoram izmantotā kopnes struktūra.

Avoti: D3

datorlauzis   inf.

1. Tehniski izglītots datoru entuziasts, kas savas zināšanas un prasmi izmanto, lai nepilnvaroti piekļūtu aizsargātiem resursiem.

Avoti: TK-58

datorlingvistika   val.

1. Starpdisciplināra zinātnes nozare, kurā pēta un pilnveido valodas izmantošanu un reproducēšanu elektroniskajos informācijas tehnoloģijas līdzekļos, kā arī pēta dažādus valodas aspektus, izmantojot datortehnoloģiju.

Avoti: VsV

datormodelēšana

1. Reālās dzīves situācijas atveidošana datora programmā.

2. Matemātiskās modelēšanas nozare, kurā procesi un parādības tiek pētīti, tos aizstājot ar modeļiem, kas izstrādāti ar datora palīdzību.

Avoti: IdV

datornoziegums   inf.

1. Noziegums, ko izdara, izmantojot datoru.

Avoti: D3

datoroperators   v.

1. Speciālists, kas strādā ar datoru, ievadot tajā informāciju.

Avoti: MLVV

datorpakalpojums

1. Darbs, ko ar datoru veic klientu vajadzībām.

Avoti: BiP

datorpele   inf.

1. Pele (2) - kursora pozicionēšanas ierīce, ar kuru tiek vadīta displeja ekrāna kursora kustība.

Avoti: D3

datorpirātisms

1. Datorprogrammu nelegāla izplatīšana un lietošana, tādējādi pārkāpjot intelektuālā īpašuma autortiesības.

Avoti: PL

datorprasme   sar.

1. Datorpratība.

Avoti: MLVV

datorpratība   inf.

1. Izpratne par datora lietošanu un spēja to efektīvi izmantot.

Avoti: D3

datorprezentācija   inf.

1. Pasniegšanas grafikas programmās esošās slīdrādes iespēju izmantošana, lai displeja ekrānā izspīdinātu diagrammas vai citu ilustratīvu materiālu, kas atrodas datorā.

Avoti: D3

datorpriekšstāde   inf.

1. Pasniegšanas grafikas programmās esošās slīdrādes iespēju izmantošana, lai displeja ekrānā izspīdinātu diagrammas vai citu ilustratīvu materiālu, kas atrodas datorā.

Avoti: D3

datorprogramma   s.

1. Kodēta instrukciju, norāžu sistēma datora darbības nodrošināšanai.

Avoti: MLVV

datorresurss   inf.

1. Jebkura datu apstrādes sistēmas sastāvdaļa, kas nepieciešama vajadzīgo darbību veikšanai.

Avoti: TK-58

dators   inf.

1. Tehniska sistēma (ierīču komplekts), kas saskaņā ar uzdotu programmu veic automātisku datu apstrādi un ievadizvadi.

Datora arhitektūra— datora galveno ierīču un funkcionālo bloku apvienojums, kā arī starp tiem esošā vadības un informacionālo sakaru struktūra, kas nodrošina plānoto funkciju izpildi.

Datoru vīruss— ar nolūku izveidota programma, kas spēj iespiesties citās programmās un tās iznīcināt.

Pārnēsājamais dators— mikrodators, ko var ērti pārnēsāt, lai to izmantotu dažādās vietās.

Avoti: ZTV, TK-58

datorsistēma   inf.

1. Datora un tā perifērijas ierīču (t. sk. diskdziņu, monitora, dažādu ievadizvades ierīču u. c.) pilna konfigurācija, kas operētājsistēmas vadībā kopīgi veic datu apstrādi.

Avoti: D3

datorspeciālists   v.

1. Speciālists, kas pārzina datoru uzbūvi un to darbību.

Avoti: MLVV

datorspēle   inf.

1. Spēle, ko spēlē, izmantojot datoru interaktīvā režīmā, izplatīts izklaidēšanās veids.

Avoti: ZTV

datorščiks   sar.; nevēl.

1. Datoru speciālists.

Avoti: SLG

datortehnika   inf.

1. Datori un to perifērās iekārtas (printeri, skeneri, u. c.).

2. Datorzinātnes nozare, kurā ietilpst datoru aparatūras pamatprincipu izstrāde un projektēšana.

Avoti: ZTV

datortīkls   inf.

1. No savstarpēji savienotiem datu apstrādes mezgliem izveidots tīkls datu apmaiņai.

Avoti: TK-58

datortomogrāfija   med.

1. Staru diagnostikas metode, kurā ar datoru iegūst dažādu orgānu slāņu attēlu; kompjūtertomogrāfija.

Aksiālā datortomogrāfija— rentgentomogrāfijas veids, kad ar šauru rentgenstaru kūli iegūst izmeklējamā orgāna slāņu attēlu uz ekrāna, kurā ir jonizējošā starojuma detektori; ekrāns pievienots datoram, kas apstrādā rentgentomogrāfisko ēnu attēlu, iegūstot attēlu uz monitora ekrāna vai papīra.

Avoti: ZTV, TM5

datorvadība   materiālt.

1. Ar datoru realizējama ciparvadība.

Avoti: ZTV

datorvaloda   inf.

1. Valoda, kuru pazīst un kuras komandas izpilda datora centrālais procesors.

Avoti: D3

datorvārds   inf.

1. Informācijas vienība, kas sastāv no rakstzīmēm, bitiem vai baitiem un ko apstrādā un uzglabā datora atmiņā kā vienotu veselumu.

Avoti: D3

datorvide

1. Datorā veidota mākslīga vide informācijas apstrādei un glabāšanai.

Datorvides māksla— māksla, kuras darbi tiek radīti datora atmiņā un demonstrēti ar datora palīdzību; virtuālā māksla.

Avoti: MkV

datorvīruss

1. Programma, kas spēj pati pārkopēties un izplatīties no datora uz datoru, tā lietotājam par to neko nezinot.

Avoti: IdV

datorzāle   dsk. ģen. -ļu, s.

1. Telpa (parasti liela), kurā izvietoti datori.

Avoti: MLVV

datorzinātne   inf.

1. Zinātnes nozare, kas pētī datoru un datu apstrādes sistēmu uzbūves principus un to izmantošanu.

Avoti: ZTV

datotēka

1. Fails, datu kopa - noteiktā veidā sakārtots ierakstu kopums, ko izmanto datu apstrādē ar datoru.

Avoti: LPE

datrākalēt   apv.

1. Piešūt ar lieliem dūrieniem.

Avoti: KiV

datrakāt   apv.

1. Uzdzīvot; vieglprātīgi izturēties.

Avoti: KiV

datrāpīt   apv.

1. Notrāpīt.

Avoti: KiV

datraukt   apv.

1. Notraukt, nokratīt (piemēram, ābolu no koka).

Avoti: ME

datrenkt   apv.

1. Notrenkt (zirgu).

Avoti: KiV

datrīt   apv.

1. Uzasināt.

2. Drupinot pievienot.

Avoti: KiV

datrūkt   apv.

1. Mazliet pietrūkt.

2. Būt tādam, kam ir nepilnīgi attīstīts prāts, spējas u. tml.

Avoti: KiV

datrupināt   apv.

1. Piedrupināt (ko) papildus.

Avoti: KiV

datubāze   -es, dsk. ģen. -zu, s.

1. Vienā vai vairākās lietošanas jomās izmantojams datu kopojums, kas organizēts saskaņā ar kādu jēdzienisku struktūru, kura atspoguļo šo datu īpašības un tiem atbilstošo entitāšu savstarpējās attieksmes.

Avoti: TK-58, LeK-15

datums   -a, v.

1. Skaitlisks (mēneša dienas, arī gada) apzīmējums; mēneša attiecīgā diena.

Datuma maiņas līnija— iedomāta līnija, kas iet pa 180 grādu ģeogrāfiskā garuma meridiānu ar nelielām novirzēm ap salām un kontinentiem; šķērsojot to austrumu virzienā, nākamajai dienai paliek iepriekšējās dienas datums, bet rietumu virzienā - nākamās dienas datumu izlaiž.

Avoti: LLVV

Datuna   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļu daļā (ķīn. val. "Datong"), 1,1 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

datupināt   apv.

1. Satupt.

Avoti: ME

datupties   apv.

1. Notupties.

Avoti: ME

datura   lat.

1. Velnāboli.

Datura metel— Indijas velnābols.

Datura stramonium— parastais velnābols jeb dzeloņainais velnābols.

Datura tatula— violetais velnābols.

Avoti: LD, TaE

datura   bot.

1. Velnābols ("Datura").

Avoti: TaE

datūra

1. Eņģeļtaure, krāšņumaugs, kas pa vasaru nesams ārā, bet ziemās kopjams telpās.

Avoti: PL

daturēt   apv.

1. Satverot un turot (ko, kādu), panākt, ka (tas) paliek uz vietas, nekustas, negrozās.

2. Pavilcināt dzīvības laiku ar zālēm.

3. Panākt, ka paliek, uzkavējas pie kāda; aizkavēt (kādu).

4. Audzējot, barojot dzīvnieku, noturēt to (līdz kādam laikam).

Avoti: KiV

daturīns   med.

1. Velnābola alkaloīds, identisks hiosciamīnam, atropīna izomērs.

Avoti: TM

daturisms   med.

1. Saindēšanās ar velnābolu: kuņģa un zarnu darbības traucējumi, krampji, murgi, redzes pavājināšanās, elpošanas paralīze.

Avoti: TM

datuve   inf.

1. Datu glabātuve, kurā savākti operatīvie dati, kas nepieciešami noteiktai lietotāju grupai.

Avoti: D3

dau   apv.

1. Daudz.

Avoti: ME

dauba   apv.

1. Grava, aiza.

Avoti: KV

daubentonia   lat.

1. Aijaiju dzimtas ģints.

Daubentonia madagascariensis— aijaijs.

Avoti: PDE

daubentoniidae   lat.

1. Aijaiju dzimta.

Avoti: PDE

daube   apv.

1. Grava, aiza.

Avoti: NeV

daucīns   med.

1. Savvaļas burkānu lapu alkaloīds; radniecisks pirolidīnam.

Avoti: TM

daucus   lat.

1. Burkāni.

Daucus carota— savvaļas burkāns.

Daucus carota ssp. sativus— sējas burkānu pasuga.

Daucus sativus— sējas burkāns.

Avoti: LD

Dauda   vietv.

1. Gaujas kreisā krasta pieteka Siguldas novada Siguldas pagastā, Gaujas nacionālā parka Nurmižu gravu rezervāta zonā.

Daudas un Jodupītes ieleja— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais piemineklis, atrodas Siguldas novada Siguldas pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1974. g., to veido kanjonveidīga grava (dziļums - līdz 40 m), kurā ir ~30 m dziļš un 20 m plats piltuvveida iegruvums (t. s. Raganu katls), kas izveidojies, ūdeņiem tekot no Daudas kreisā stāvkrasta un izraisot erozijas un sufozijas procesus Gaujas un Amatas svītas smilšakmeņos, gravas kraujās ir līdz 35 m augsti smilšakmens atsegumi.

2. Daudas ūdenskritums - atrodas Daudas upē pie Siguldas, divpakāpju, kopējais augstums - 2,6 m, platums - 4,5 m; Vecdreļļu ūdenskritums.

3. Daudu dižakmens - atrodas ~50 m no Gaujas senlejas Daudas gravas augšmalā, Siguldas novada Siguldas pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, atsegta tikai viena vertikālā šķautne (augstums - 2,7 m, garums 5 m), pārējā dižakmens daļa paslēpta gravas nogāzē.

Avoti: LE1, LD

daudaliņa   apv.

1. Jautrs bērns.

Avoti: KV

Dauderi   vietv.

1. Latvijas kultūras muzejs - atrodas Rīgā, Sarkandaugavas ielā 30, dibināts 1990. g., izveidots savrupmājā, kas celta 1897.-1898. g., tā ir eklektisma stila mūra ēka arskatu torni; muzeja ekspozīcija atspoguļo kultūras dzīvi Latvijā 20. gs. 20.-30. gados, kā arī iepazīstina ar latviešu kultūras norisēm ārpus Latvijas.

Avoti: LE1

Daūds   mit.

1. Islāma mitoloģijā - pravietis, atbilst Bībeles Dāvidam, Korānā dēvēts par Allāha vietnieku, tika uzskatīts par metālapstrādes amatu aizgādni.

Avoti: Mit

Daudsewa   vietv., vēst., vācu val.

1. Jaunjelgavas novada Daudzeses pagasta bijušās Daudzevas muižas nosaukums vāciski.

Avoti: LE1

Daudsewas   vietv., vēst., vācu val.

1. Jaunjelgavas novada Daudzeses pagasta bijušais nosaukums.

2. Daudzevas muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Daudzeses pagastā.

Avoti: LPag

daudz   nelok.; ar lietv. ģen.

1. Nenoteiktā, (samērā) lielā daudzumā.

// lietv. nozīmē. Skaits, apjoms, masa (priekšmetiem, parādībām).

Avoti: LLVV

daudz   apst.

1. Savienojumā ar verbu norāda uz ilgu, biežu, intensīvu darbību.

2. Savienojumā ar adjektīvu vai apstākļa vārdu norāda, ka minētā pazīme ir ievērojami palielināta, pastiprināta.

Avoti: LLVV

daudz-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktie ir daudzi vai vairāki.

2. savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība pastāv vai izpaužas daudzos vai vairākos veidos, daudzās vai vairākās sastāvdaļās.

Avoti: LLVV

daudzace

1. Melnā daudzace - skropstiņtārpu klases planāriju kārtas suga ("Polycelis nigra").

Avoti: LD

daudzacis   sar.

1. Zvejas tīkls.

daudzāds   apv.

1. Daudzkrokains, daudzkārtējs.

Avoti: EH

daudzāk   apv.

1. Vairāk.

Avoti: ĒiV

daudzarājs   apv.

1. Arājs, kas daudz ar.

Avoti: EH

daudzāri   apv.

1. Daudz āru.

Avoti: EH

daudzasu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir vairāk nekā divas asis.

Avoti: LPE

daudzauglība   -as, s.; parasti vsk.; lauks.

1. Spēja vienā atnešanās reizē dot vairāk nekā vienu pēcnācēju (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

daudzauglīgs   -ais; s. -a, -ā; lauks.

1. Tāds (dzīvnieks), kam raksturīga daudzauglība.

Avoti: LLVV

daudzbalsība   -as, s.; parasti vsk.; mūz.

1. Dažāda augstuma melodiju salikums; vairākbalsība.

Avoti: LLVV

daudzbalsīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas rodas, vienlaicīgi skanot daudzām balsīm.

2. mūz. Tāds (skaņdarbs), kas rakstīts vairākām balsīm; tāds (skaņdarba izpildījums), ko veic vairāki izpildītāji; vairākbalsīgs.

Avoti: LLVV

daudzbalsīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> daudzbalsīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. mūz. Vispārināta īpašība --> daudzbalsīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; vairākbalsīgums.

Avoti: LLVV

daudzbērnīgs   apv.

1. Tāds, kam ir daudz bērnu.

Avoti: EH

daudzbērnu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir daudz bērnu.

Avoti: LLVV

daudzcēlienu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastāv no vairākiem cēlieniem (par lugu, izrādi u. tml.).

Avoti: LLVV

daudzcīņa   -as, s.; parasti vsk.; fizk.

1. Sporta sacensības, arī sporta vingrinājumu komplekss, kurā ietilpst vairākas kāda sporta veida disciplīnas vai vairāki sporta veidi.

Avoti: LLVV

daudzcīņnieks   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies daudzcīņa.

Avoti: LLVV

daudzciparu   ģen., nelok.

1. Tāds (skaitlis), kas sastāv no vairākiem cipariem.

Avoti: LLVV

daudzdarbis   -bja, v.; lauks.

1. Universāls kultivators.

Avoti: LLVV

daudzdarbu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas paredzēts vairāku operāciju izpildei.

Avoti: LPE

daudzdaris   apv.

1. Tāds, kas iesāk darīt vairākas lietas, bet tās nepabeidz (ar nopeļošu nozīmi).

Avoti: ME, VeAT

daudzdienas   žarg.

1. Daudzdienu velobrauciens.

Avoti: SLG

daudzdienu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ilgst vairākas vai daudzas dienas; tāds, kas paredzēts vairākām vai daudzām dienām.

Avoti: LLVV

daudzdievība   -as, s.; parasti vsk.

1. Reliģija;, kuras pamatā ir daudzu dievu kults.

Avoti: LLVV

daudzdimensiju   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir vairāk par trim dimensijām.

Avoti: LLVV

daudzdimensionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Daudzdimensiju.

Avoti: LLVV

daudzdomība   apv.

1. Daudznozīmība.

Avoti: EH

daudzdzemdētāja   med.

1. Sieviete, kas dzemdējusi divus vai vairākus bērnus.

Avoti: TM5

daudzdzērējs   apv.

1. Tāds, kas daudz dzer, žūpa, plītnieks.

Avoti: ME

daudzdzīvokļu   ģen., nelok.

1. Tāds, kurā ir daudzi dzīvokļi.

Daudzdzīvokļu māja— dzīvojamā māja, kurā saskaņā ar mājas inventarizācijas plānu ir vairāk nekā viens dzīvoklis, mākslinieka darbnīca vai neapdzīvojamā telpa, kā arī mājai funkcionāli piederīgās palīgēkas un būves.

Avoti: LLVV

daudzēda   apv.

1. Negausis.

Avoti: Sin

daudzēdājs   apv.

1. Negausis.

Avoti: Sin

daudzēdelība   apv.

1. Negausība.

Avoti: ME

daudzēdis   apv.

1. Negausis.

Avoti: Sin

daudzējādība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> daudzējāds, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

daudzējāds   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir daudzi veidi, tāds, kurā izpaužas daudzas atšķirības.

Avoti: LLVV

daudzējība   novec.

1. Daudzums.

Avoti: VkG

daudzeju

1. Tāds, kur ir daudzas ejas; tāds, kas ir saistīts ar daudzām ejām, vai veido tās.

Daudzeju mizgrauzis— brūni spīdīga vabole ar iegarenu, 3,5-4,5 mm garu ķermeni, kas uzbrūk vidēji veciem un veciem novājinātiem kokiem un kokmateriāliem.

Avoti: LxE

daudzeklis   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz klaiņot, staigāt apkārt; klaidonis.

2. Vieglprātīgs, izlaidīgs cilvēks (kas saietas ar vairākiem pretējā dzimuma pārstāvjiem).

Avoti: ViV

daudzekrānu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir vairāki ekrāni.

Daudzene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

2. Daudzenes kalns - atrodas Lubāna līdzenumā Rugāju novadā, 4 km uz rietumiem no Rugājiem, paceļas līdz 109 m vjl.

Avoti: LC, LD

daudzenieši

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Daudzene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Daudzese   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jaunjelgavas novadā (līdz 2009. g. - Aizkraukles rajonā) 16 km uz dienvidiem no Aizkraukles, izveidojusies bijušās muižas "Daudzsewa" teritorijā.

2. Daudzeses pagasts - pagasts Jaunjelgavas novadā ar administratīvo centru Daudzevā, robežojas ar Sērenes un Seces pagastu, kā arī ar Viesītes, Neretas un Vecumnieku novadu; bijušie nosaukumi: Daudzevas pagasts, vāciski - Daudsewas, krieviski - Daudzevaskaja.

Daudzeses pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā Daudzeses pagastam pievienota daļa pirmskara Sērenes, Mazzalves un Zalves pagasta.

Avoti: LPag, LC, LE1

daudzesieši

1. Jaunjelgavas novada Daudzeses pagasta apdzīvotās vietas "Daudzese" iedzīvotāji.

Avoti: V1

daudzēška   apv.

1. Tāds, kurš pārmērīgi ēd, negausis.

Avoti: ME

Daudzeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Jaunjelgavas novadā 15 km no Aizkraukles, Daudzeses pagasta administratīvais centrs, vēstures avotos pirmo reizi minēta 15. gs.

2. vēst. Daudzevas pagasts - Jaunjelgavas novada Daudzeses pagasta bijušais nosaukums.

3. Dzelzceļa stacija Jaunjelgavas novada Daudzeses pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Zilupe-Jelgava-Ventspils, 261 km no Ventspils dzelzceļa stacijas, atklāta 1904. g. ar nosaukumu "Daudsewa", tagadējais nosaukums kopš 1919. g.

Avoti: LPag, LC, LE1

Daudzevaskaja   vietv., vēst.

1. Jaunjelgavas novada Daudzeses pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

daudzevieši

1. Jaunjelgavas novada Daudzeses pagasta apdzīvotās vietas "Daudzeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

daudzēža   apv.

1. Tāds, kurš pārmērīgi ēd, negausis.

Avoti: ME

daudzfāzu   ģen., nelok.

1. Ar vairākām fāzēm.

Avoti: LLVV

daudzfotonu   ģen., nelok.

1. Tāds process, kur katrā elementāraktā tiek izstaroti vai absorbēti vairāki fotoni.

daudzfunkcionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurš pilda dažādas funkcijas.

Avoti: MLVV

daudzg.   saīs.

1. Daudzgadīgs.

Avoti: i1

daudzgadējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ilgst daudzus gadus.

2. Tāds, kas pastāv, eksistē daudzus gadus.

Avoti: LLVV

daudzgadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (lakstaugs vai puskrūms), kas aug trīs vai vairākus gadus.

Avoti: LLVV

daudzgadu   ģen. nelok.

1. Tāds, kas ilgst daudzus gadus; tāds, kas paredzēts daudziem gadiem.

Avoti: LLVV

daudzgalvains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir daudzas galvas.

2. Tāds (kopums), kur ir daudz cilvēku vai dzīvnieku.

Avoti: LLVV

daudzgalvu   ģen. nelok.

1. Tāds, kam ir daudzas galvas.

Avoti: LV93

daudzgriba   apv.

1. Kāds, kurš daudz grib; negausis.

Avoti: ME

daudzgribis   apv.

1. Negausis.

Avoti: Sin

daudzgulētājs   apv.

1. Tāds, kas daudz guļ; guļava.

Avoti: Sin

daudzgulis   apv.

1. Tāds, kas daudz guļ; guļava.

Avoti: Sin

daudzi   -ie; s. -as, -ās;

1. Nenoteiktā, (samērā) lielā skaitā.

2. ar nenot. gal., lietv. nozīmē. Liels (parasti cilvēku) skaits.

Avoti: LLVV

daudzība   apv.

1. Daudzums.

Avoti: ME

daudzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Bieži minēt, atkārtot (runā, rakstos).

2. Cildināt, slavināt.

3. apv. Pieminēt.

Avoti: LLVV, KnV

Daudzine   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Daudzene" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Daudzis   vietv., žarg.

1. Daugavpils.

Avoti: SLG

Daudziši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

daudzīt   apv.

1. Dauzīt.

Avoti: EH

daudzīt   apv.

1. Dem. --> daudz 1.

Avoti: ĒiV

daudzīties   apv.

1. Dauzīties.

Avoti: ME

daudzkājainis   apv.

1. Daudzkājis.

Avoti: EH

daudzkājains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir daudzas (parasti vairāk nekā četras) kājas.

Avoti: LLVV

daudzkāji   -ju, vsk. daudzkājis, -ja, v.; zool.

1. Posmkāju tipa traheātu apakštipa klase ("Myriapoda"), pie kuras pieder dzīvnieki ar posmotu tārpveida ķermeni un daudziem kāju pāriem, >11000 sugu, Latvijā maz pētīti, konstatētas 39 sugas.

Avoti: LLVV

daudzkanālu

1. Daudzkanālu sakari - elektrosakaru veids, kurā vienu sakaru līniju un tās iekārtu izmanto liela skaita dažādu ziņojumu vienlaicīgai pārraidei, raidot katru pa savu sakaru kanālu.

Avoti: EV

daudzkāršojums   -a, v.

1. Rezultāts --> daudzkāršot.

2. literat. Blakus atrodošos vārdu vai teicienu atkārtojums vairākas reizes.

Avoti: LLVV

daudzkāršot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Palielināt daudzas reizes.

Avoti: LLVV

daudzkāršotājs   el.

1. Savienojumā "frekvences daudzkāršotājs" - ierīce, kas pārveido dotās frekvences svārstības svārstībās ar vesela skaitļa reizes lielāku frekvenci.

2. Savienojumā "sprieguma daudzkāršotājs" - ierīce, kas palielina spriegumu vesela skaitļa reizes.

Avoti: ZTV

daudzkāršoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās.

1. Refl. --> daudzkāršot; tikt daudzkāršotam.

Avoti: LLVV

daudzkārt   apst.

1. Daudzreiz.

2. savienojumā ar adj. vai apst. Norāda uz īpašības vai pazīmes pastiprinājumu.

3. Daudzām kārtām, daudzkārtīgi.

Avoti: LLVV

daudzkārtains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no daudzām kārtām.

Avoti: LLVV

daudzkārtējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atkārtojas vai ko atkārto daudzas reizes; daudzreizējs.

Avoti: LLVV

daudzkārtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Atkārtots; arī biežs.

2. Daudzas reizes lielāks.

3. Tāds, ko veido daudzas kārtas.

Avoti: LLVV

daudzkārtnis   -ņa, v.; mat.

1. Vesels skaitlis, kas dalās ar doto skaitli vai dotajiem skaitļiem bez atlikuma.

Avoti: LLVV

daudzkārtu   ģen., nelok.

1. Daudzkārtains.

Avoti: LLVV

daudzkas   ģen. -kā, dat. -kam, akuz., instr. -ko; nenoteiktais vietn.

1. Daudz kas.

Avoti: LLVV

daudzkausu   ģen., nelok.; tehn.

1. Ar daudziem kausiem.

Avoti: LLVV

daudzkomponentu   ģen., nelok.

1. Ar daudziem komponentiem.

Avoti: LLVV

daudzkrāsainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> daudzkrāsains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> daudzkrāsains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

daudzkrāsains   -ais; s. -a, -ā;

1. Daudzās krāsās.

2. Daudzveidīgs.

Avoti: LLVV

daudzkrāsainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> daudzkrāsains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

daudzkrāsu   ģen., nelok.

1. Daudzkrāsains (1).

Avoti: LLVV

daudzkriteriāls

1. Tāds, ko vērtē vienlaicīgi pēc daudziem kritērijiem.

Avoti: LPE

daudzkulturāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurš pārzina dažādas kultūras.

Avoti: MLVV

daudzkur   apst.

1. Vairākās vai daudzās vietās.

Avoti: MLVV

daudzlampu   ģen., nelok.

1. Ar daudzām lampām (piemēram, par radiouztvērēju).

Avoti: LLVV

daudzlapains   apv.

1. Tāds, kam ir daudz lapu, kupls lapojums.

Avoti: ME

daudzlape

1. dsk. Daudzlapju dzimtas ģints ("Myriophyllum"), daudzgadīgi ūdensaugi ar 0,2-3 m garu, ļoganu, nedaudz zarotu stublāju, kas ar piesaknēm nostiprināts ūdenstilpes dibenā, ~40 s., Latvijā konstatētas 3 sugas.

Brazīlijas daudzlape— daudzlapju suga ("Myriophillum brasiliensis").

Mieturu daudzlape— daudzlapju suga ("Myriophillum verticillatum").

Pamīšziedu daudzlape— daudzlapju suga ("Myriophillum alterniflorum"), Latvijā reti sastopama, aizsargājama.

Ūdens daudzlape— daudzlapju suga ("Myriophillum aquaticum").

Vārpainā daudzlape— daudzlapju suga ("Myriophillum spicatum").

Avoti: LD, DaE

daudzlapji

1. Divdīgļlapju klases dzimta ("Haloragaceae"), purvu augi, ūdensaugi un retumis sausu vietu augi, 160 s., Latvijā konstatēta 1 ģints - daudzlapes - ar 3 sugām.

Avoti: LPE

daudzlapu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir daudz lapu, kupls lapojums.

Avoti: ME

daudzlauku   ģen., nelok.; lauks.

1. Tāds, kur (augu sekā) ir vairāk par četriem laukiem.

Avoti: LLVV

daudzlaulāts   apv.

1. Bieži laulāts.

Avoti: EH

daudzlaulība   apv.

1. Poligāmija.

Avoti: ME

daudzlemešu   ģen., nelok.; lauks.

1. Ar vairākiem lemešiem.

Avoti: LLVV

daudzmāju   ģen., nelok.; bot.

1. Tāds (augs), kam ir gan viendzimuma, gan divdzimumu ziedi.

Avoti: LLVV

daudzmāķis   apv.

1. Tāds, kas pieprot dažādus amatus.

Avoti: NeV

daudzmaz   apst.

1. Nedaudz, nelielā mērā, kaut cik.

Avoti: LLVV

daudzmiljonu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastāv no daudziem miljoniem vienību.

Avoti: LLVV

daudzmotoru   ģen., nelok.

1. Ar trim vai vairākiem motoriem.

Avoti: LLVV

daudznāciju   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastāv no daudzām nācijām, tautībām, tāds, ko veido daudzas nācijas, tautības.

Avoti: LLVV

daudznacionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko veido daudzas nācijas, tautības, tāds, ko pārstāv daudzas nācijas, tautības.

Avoti: LLVV

daudznadži   novec.

1. Novecojusies sistemātiska vienība, kura aptvēra gk. lielus, neveiklus nagu dzīvniekus ar biezu ādu: cūkas, nīlzirgus, degunradžus, tapirus, ziloņus un klinšāpšus.

Avoti: KV

daudznīšu   ģen., nelok.

1. Ar daudzām nītīm; tāds, kura raksts veidots ar daudzām nītīm.

Avoti: LLVV

daudznozaru   ģen., nelok.

1. Tāds, kurā ir daudzas nozares.

Avoti: LLVV

daudznozīmība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> daudznozīmīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. val. Vispārināta īpašība --> daudznozīmīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; polisēmija.

Avoti: LLVV

daudznozīmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (piemēram, skatiens, smaids), kas ļauj saprast ko dažādi.

2. val. Daudznozīmju.

Avoti: LLVV

daudznozīmīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Daudznozīmība (1).

2. val. Vairāku savstarpēji saistītu nozīmju piemitība vienai valodas vienībai (morfēmai, vārdam, vārdformai, frazeoloģismam, teikumam).

Avoti: LLVV, VsV

daudznozīmju   ģen., nelok.; val.

1. Tāds, kuram ir vairākas nozīmes; polisēmisks.

Avoti: LLVV

daudzokņa   apv.

1. Dauzoņa.

Avoti: ME

daudzpakāpju   ģen., nelok.

1. Ar vairākām pakāpēm, ar vairākiem posmiem.

2. Tāds, kas notiek vairākās pakāpēs, stadijās, tāds, kam ir vairākas pakāpes, stadijas.

Avoti: LLVV

daudzpartiju   ģen., nelok.

1. Tāds, ko veido vairākas partijas.

Avoti: MLVV

daudzpaugurzobji

1. Izmirusi savrupzvēru apakšklases zīdītāju grupa, nelieli, grauzējiem līdzīgi fitofāgi; dzīvojuši no triasa perioda līdz terciārā perioda vidum.

Avoti: LPE

daudzpavalstniecība   jur.

1. Personas tiesiska saikne vienlaikus ar vairāku valstu pilsonību, pavalstniecību.

Avoti: JtV

daudzpirkstība   med.

1. Palielināts pirkstu vai pirkstu falangu skaits rokām vai kājām; pieder pie embrionālās attīstības traucējumiem.

Avoti: VE

daudzplaknis   novec.

1. Daudzskaldnis, poliedrs.

Avoti: LV93

daudzplakņu   ģen., nelok.; mat.

1. Savienojumā "daudzplakņu kakts": telpas daļa, ko ierobežo vairākas plaknes, kārām ir kopējs punkts.

Avoti: LLVV

daudzplākšņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Daudzveidīgs.

Avoti: MLVV

daudzpols

1. Elektriskā ķēde vai tās daļa, kam citu ķēdi var pieslēgt tikai noteiktos punktos (polos).

Avoti: LPE

daudzpunkte   -es, dsk. ģen. -kšu, s.; val.

1. Pieturzīme (...), ko lieto stilistiskos nolūkos; šāda zīme, ko lieto, lai parādītu vārdu vai burtu izlaidumu.

Avoti: LLVV

daudzpunkts   -a, v.

1. Daudzpunkte.

Avoti: LLVV

daudzpusēji   apst.

1. Daudzpusējs.

Avoti: LV87

daudzpusējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz daudziem dalībniekiem; tāds, kurā piedalās, kurā iesaistīti daudzi dalībnieki.

Avoti: LLVV

daudzpusība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> daudzpusīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

daudzpusīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas aptver daudzas nozares, daudzus viedokļus; plašs, bagātīgs.

Avoti: LLVV

daudzpusīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> daudzpusīgs, šīs īpašības, konkrēta izpausme; daudzpusība.

Avoti: LLVV

daudzrakstītājs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas sarakstījis daudz darbu.

Avoti: LLVV

daudzreiz   apst.

1. Daudzas reizes; arī bieži.

Avoti: LLVV

daudzreizējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atkārtojas vai ko atkārto daudzas reizes; daudzkārtējs.

Avoti: LLVV

daudzrija

1. Literatūrā sastopams nosaukums tinim.

Avoti: KV

daudzrindu   ģen., nelok.

1. Ar daudzām vai vairākām rindām; tāds, kas veido daudzas vai vairākas rindas.

Avoti: LLVV

daudzripzāģmašīna   sar.

1. Zāģmašīna, kurai iespējams uzstādīt vairākus ripzāģus.

Avoti: IuB

daudzrunātājs   apv.

1. Tāds, kas daudz runā; pļāpa.

Avoti: ME

daudzrunība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> daudzrunīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; daudzrunīgums.

Avoti: LLVV

daudzrunīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas daudz runā.

Avoti: LLVV

daudzrunīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> daudzrunīgs, šīs īpašības, konkrēta izpausme; daudzrunība.

Avoti: LLVV

daudzsaikļu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas satur daudzus saikļus.

daudzsānis   apv.

1. Daudzstūris.

Avoti: ME

daudzsareņi   biol.

1. Daudzsartārpi ("Polychaeta"), posmtārpu tipa klase.

Avoti: ZTV

daudzsartārpi

1. Posmtārpu tipa klase ("Polychaeta"), ķermeni veido 5-800 posmi, tā garums no 2 mm līdz 3 m, Latvijas ūdeņos sastopamajiem - daži centimetri, >5300 s., Baltijas jūras dienvidu piekrastē >100 s., Latvijas piekrastē kmonstatētas 4 sugas; daudzsareņi.

Avoti: LD

daudzsējumu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastāv no daudziem sējumiem.

Avoti: LLVV

daudzsekciju   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastāv no daudzām sekcijām.

Avoti: LLVV

daudzsēriju   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastāv no daudzām sērijām.

Avoti: LLVV

Daudzsewa   vietv., vēst.

1. Jaunjelgavas novada Daudzeses pagasta bijušās Daudzevas muižas nosaukuma variants.

Avoti: LPag

daudzsievība   -as, s.; parasti vsk.; neakt.

1. Laulības forma - vīrieša kopdzīve ar vairākām sievām; arī poligāmija.

Avoti: LLVV

daudzskaitlība   s.

1. Vispārināta īpašība --> daudzskaitlīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: MLVV

daudzskaitlīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir liels skaits vienību.

Avoti: MLVV

daudzskaitlīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> daudzskaitlīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

daudzskaitlinieks   -a, v.; val.

1. Lietvārds, kas lietojams tikai vai galvenokārt daudzskaitlī (piemēram, "durvis").

Avoti: LLVV

daudzskaitlis   -ļa, v.; parasti vsk.; val.

1. Vārda gramatiskā forma, kas norāda, ka ir vairāk nekā viens priekšmets, viena persona u. tml.

Avoti: LLVV

daudzskaldnis   -ņa, v.; mat.

1. Ģeometrisks ķermenis, ko ierobežo vairākas plaknes.

Avoti: LLVV

daudzskaldņu   ģen., nelok.

1. Ar daudzām skaldnēm.

Avoti: LLVV

daudzskanīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no daudzām dažādām skaņām.

Avoti: LLVV

daudzsliežu   ģen., nelok.

1. Tāds, kur ir vairāki paralēli sliežu ceļi.

Avoti: LLVV

daudzslokšņains   jūrn.

1. Daudzkārtains.

Avoti: JūVM

daudzsološs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kurš (ar savām spējām, zināšanām) var gūt panākumus (kādā darbības nozarē).

2. Tāds, kas ļauj cerēt uz ko; tāds, kurā izpaužas solījumi.

Avoti: LLVV

daudzsoļu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas izpildāms vairākos soļos.

daudzspārne

1. dsk. Zaļsūnu apakšklases potiju dzimtas ģints ("Pterygoneurum").

Ovālā daudzspārne— daudzspārņu suga ("Pterygoneurum ovatum"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LE1

daudzstarains   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar daudziem stariem.

Avoti: LLVV

daudzstāvene   žarg.

1. Daudzstāvu ēka.

Avoti: SLG

daudzstāvīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar vairākiem vai daudziem stāviem.

Daudzstāvīgs lamu vārds— ļoti rupjš lamu vārds.

Avoti: MLVV

daudzstāvu   ģen., nelok.

1. Ar daudziem stāviem.

Avoti: LLVV

daudzstīgu   ģen., nelok.

1. Ar daudzām stīgām (par mūzikas instrumentu).

Avoti: LLVV

daudzstobru   ģen., nelok.

1. Ar vairākiem stobriem (par šaujamieroci).

Avoti: LLVV

daudzstūrains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir daudzstūra veids.

Avoti: LLVV

daudzstūris   -ra, v.; mat.

1. Ģeometriska figūra, ko ierobežo noslēgta lauzta līnija.

Avoti: LLVV

daudzstūrveida   ģen., nelok.

1. Daudzstūrains.

Avoti: LLVV

daudzstūrveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Daudzstūrveida, daudzstūrains.

Avoti: LLVV

daudzšķautņainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> daudzšķautņains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

daudzšķautņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar daudzām šķautnēm.

2. Tāds, kas aptver daudzas dažādas, bieži pretējas kvalitātes, daudzus dažādus viedokļus.

Avoti: LLVV

daudzšķautņu   ģen., nelok.

1. Daudzšķautņains (1).

2. reti. Daudzšķautņains (2).

Avoti: LLVV

daudzšūnu   ģen., nelok.; biol.

1. Tāds, kas sastāv no daudzām šūnām.

Avoti: LLVV

daudzšūņi   -u, vsk. daudzšūnis, -ņa, v.; zool.

1. Dzīvnieku valsts nodalījums ("Metazoa"), organismi, kuri sastāv no daudzām šūnām.

Tipiskie daudzšūņi— daudzšūņu nodalījuma apakšnodalījums ("Eumetazoa"); eimetozoji.

Avoti: LLVV, LD, PDE

daudztautību   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastāv no daudzām tautībām, tāds, ko veido daudzas laulības.

Avoti: LLVV

daudztautu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastāv no daudzām tautām, tāds, ko veido daudzas tautas.

Avoti: LLVV

daudztāžains   apv.

1. Tāds (piemēram, svārki, kleita), kam ir vairākas, daudzas (pakāpeniskas) daļas, joslas.

Avoti: ViV

daudztūkstošu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastāv no daudziem tūkstošiem vienību.

Avoti: LLVV

daudzum   apst.

1. Savienojumā ar "daudz", "daudzi": norāda uz lielu daudzumu.

Avoti: LLVV

daudzums   -a, v.

1. Skaits, apjoms, masa.

Avoti: LLVV

Daudzupīte   vietv.

1. Vijas labā krasta pieteka Valkas novada Vijciema pagastā, garums 12 km.

Avoti: LD, La1

daudzvalodība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad cilvēks prot vairākas vai daudzas valodas.

2. Stāvoklis, kad (valstī), parasti ar vienlīdzīgām tiesībām, tiek lietotas vairākas vai daudzas valodas.

Avoti: LLVV

daudzvalodīgs   apv.

1. Tāds, kas runā daudzās valodās.

Avoti: EH

daudzvalodu   ģen., nelok.

1. Tāds, ko veido cilvēki, kas runā daudzās valodās.

2. Tāds, kas sastādīts daudzās valodās.

Avoti: LLVV

daudzvārdainis   apv.

1. Tāds, kam ir daudz vārdu.

Avoti: ME

daudzvārdains   apv.

1. Tāds, kam ir daudz vārdu.

Avoti: EH

daudzvārdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> daudzvārdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

daudzvārdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas runā gari un daudz lieka.

Avoti: LLVV

daudzvārdīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Daudzvārdība.

Avoti: LLVV

daudzvārdis   apv.

1. Tāds, kam ir daudz vārdu.

Avoti: ME

daudzvārpstu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir daudzas vārpstas.

daudzveidība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> daudzveidīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> daudzveidīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

daudzveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pastāv un izpaužas daudzos dažādos veidos.

2. Dažāds, atšķirīgs.

Avoti: LLVV

daudzveidīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Daudzveidība (1).

2. Daudzveidība (2).

Avoti: LLVV

daudzveidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Padarīt daudzveidīgu (2), dažādot.

Avoti: LLVV

daudzveidoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Kļūt daudzveidīgam (2); tikt daudzveidotam.

Avoti: LLVV

daudzvērtību

1. Tāds, ko raksturojot lieto vairāk par divām vērtībām.

Daudzvērtību loģika— formālās loģikas sistēma izteikumu loģikas matemātisko modeļu pētīšanai, kas izteikumu interpretācijā lieto vairāk par divām patiesumvērtībām.

Avoti: LPE

daudzvērtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. ķīm. Tāds (ķīmiskais elements), kas spēj savienoties ar vairākiem (cita elementa) atomiem vai aizstāt vairākus atomus, vairākas atomu grupas ķīmiskos savienojumos.

2. mat. Tāds, kam iespējamas vairākas vērtības.

Avoti: LLVV

daudzviet   apst.

1. Daudzās vietās.

Avoti: LLVV

daudzvietīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir daudzas vietas.

Avoti: LLVV

daudzvilcis   -ča, v.

1. Šaha uzdevums, kas jāatrisina vairāk nekā četros gājienos.

Avoti: LLVV

daudzvīrība   -as, s.; parasti vsk.; neakt.

1. Laulības forma - sievietes kopdzīve ar vairākiem vīriem; poliandrija.

Avoti: LLVV

daudzzarains   -ais; s. -a, -ā;

1. Daudzzaru.

Avoti: LLVV

daudzzaris   apv.

1. Mieturis - no samērā tievas zarainas egles galotnes izgatavots priekšmets maisīšanai, putošanai.

Avoti: VV

daudzzaru   ģen., nelok.

1. Ar daudziem zariem.

Avoti: LLVV

daudzziedains   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar daudziem ziediem vai ziedkopām (par augiem).

Avoti: LLVV

daudzziedu   ģen., nelok.

1. Daudzziedains.

Avoti: LLVV

daudzzilbīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Vairākzilbīgs.

Avoti: LLVV

daudzzilbju   ģen., nelok.

1. Vairākzilbju.

Avoti: LLVV

daudzzīmīgs   apv.

1. Tāds, kam ir vairākas nozīmes.

Avoti: ME

daudzzīmju   ģen., nelok.; mat.

1. Tāds (skaitlis), kas rakstāms ar vairākiem ticamiem cipariem.

Avoti: LLVV

daudzzinātnieks   apv.

1. Tāds, kas daudz zin.

Avoti: ME

daudzzinis   apv.

1. Tāds, kas daudz zin.

Avoti: ME

daudzzobis   apv.

1. Tāds, kuram ir daudz zobu.

Avoti: ME

daudzžuburains   -ais; s. -a, -ā;

1. Daudzžuburu.

Avoti: LLVV

daudzžuburu   ģen., nelok.

1. Ar daudziem žuburiem.

Avoti: LLVV

daudž   apv.

1. Daudz.

Avoti: EH

daudžāk   apv.

1. Vairāk.

Avoti: EH

daug   apv.

1. Daudz.

Avoti: EH

Dauga   apv.

1. Daugava.

Avoti: EH

Daugārda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1060 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Daugasne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

daugasnieši

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Daugasne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Daugava   vietv.

1. Lielākā Latvijas upe, garums 1005 km (Krievijā 325 km, Baltkrievijā 328 km, Latvijā 352 km), kritums - 221 m (Latvijā 99 m).

Daugavas dabas parks— aizņem Daugavas ieleju Aizkraukles un Skrīveru novadā, kā arī Jaunjelgavas novada Sērenes pagastā, platība - 674 ha, dibināts 1977. g., lai aizsargātu Daugavas senlejas raksturīgāko posmu, kas vēl palicis nepārveidots būvējot Pļaviņu HES.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Kalkūnes pagastā.

3. Daugavas stacija - apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Sēlpils pagastā.

4. Dzelzceļa stacija Jēkabpils rajona Sēlpils pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Zilupe-Jelgava-Ventspils, 291 km no Ventspils dzelzceļa stacijas, atklāta 1928. g.

5. Daugavas svīta - augšdevona Frānas stāva stratigrāfiskā vienība Latvijā (izņemot ziemeļu un dienvidaustrumu daļu), virsas augstums - no 95 m vjl. līdz 245 m zjl., biezums - līdz 60 m.

6. Mazā Daugava - Daugavas vidējais atzars Rīgā, visā Zaķusalas kreisā krasta garumā (3,5 km), Daugavas galvenajai gultnei pievienojas lejpus dzelzceļa tilta, kopā ar Daugavas kreiso atteku Blieķengrāvi atzarojas iepretī Bišumuižai, pie Salu tilta ir 150 m, lejāk - līdz 300 m plata, dziļums - 3-4 m.

7. Sausā Daugava - Daugavas kreisā sānupe, Ķekavas un Salaspils novadu robežupe, no Daugavas atdala Doles sala, pēc Rīgas HES uzcelšanas augšgals applūdināts, tagad garums 8,5 km, Rīgas HES nevienmērīgās darbības dēļ reizēm mainās ūdens plūsmas virziens.

Avoti: LC, LE1, LD

Daugavgrīva   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Kurzemes rajonā, tāda paša nosaukuma salas (kas saukta arī "Buļļu sala") ziemeļaustrumu galā, nosaukums pirmoreiz minēts 1205. g., kad bīskaps Alberts toreizējās Daugavas grīvas labajā krastā sāka celt cisterciešu klosteri; 17. gs., kad Daugava bija mainījusi gultni, tās kreisajā krastā tika uzbūvēts Daugavgrīvas cietoksnis, ap kuru izveidojās apdzīvota vieta, pievienota Rīgai 1924. g.

2. Daugavgrīvas sala - atrodas starp Rīgas līci un Buļļupi no Daugavas līdz Lielupei, garums 8,5 km, platums - 1-2 km, vidējais augstums - 2-4 m vjl., lielākais augstums - 14 m vjl.; Buļļu sala.

Avoti: LE1

daugavgrīvieši

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Daugavgrīva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Daugavieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ķeguma novada Birzgales pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

3. Piedruja - Krāslavas novada Piedrujas pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LC, LE1

daugavieši

1. Salas novada Sēlpils pagasta apdzīvotās vietas "Daugava" iedzīvotāji.

2. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Daugavas ciemats" iedzīvotāji.

3. Krāslavas novada Piedrujas pagasta apdzīvotās vietas "Daugavieši" iedzīvotāji.

4. Ķeguma novada Birzgales pagasta apdzīvotās vietas "Daugavieši" iedzīvotāji.

5. Ogres novada Ogresgala pagasta apdzīvotās vietas "Daugavieši" iedzīvotāji.

6. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Daugavieši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

daugavietis

1. apv. Tāds, kas dzīvo pie Daugavas.

2. vsk. Daugavieši.

Avoti: ME

Daugavīši   vietv.

1. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Daugavieši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Daugavīte   apv.; s.

1. Dem. --> Daugava.

Avoti: EH

Daugavkrasti   vietv.

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Vimbukrogs" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

daugavkrastieši

1. Lielvārdes novada Jumpravas pagasta apdzīvotās vietas "Daugavkrasti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Daugavmala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā.

2. ar mazo sākumburtu Daugavas krastmala.

3. vēst. Rīgas daļa Daugavas labajā krastā ārpus pilsētas mūriem.

Daugavmalas tirgus— tirdzniecības vieta Rīgā Daugavas labajā krastā ārpus pilsētas mūriem, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1571. g., bija lielākais pārtikas produktu tirgus Rīgā, likvidēts 1930. g., kad tika atklāts Centrālais tirgus.

Avoti: LC, LE1

daugavmala

1. Daugavas krastmala.

Daugavmalas meitene— ielas meita.

Avoti: SLG

daugavmalietis   apv.

1. Tāds, kas dzīvo Daugavas malā, krastā.

Avoti: ME

daugavmale   apv.

1. Daugavas mala, krasts.

Avoti: ME

daugavpilieši

1. Daugavpils pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

Daugavpils   vietv.

1. Otrā lielākā Latvijas pilsēta, atrodas Latgales dienvidu daļā, Daugavas krastos, republikas pilsēta un novada centrs 232 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1582. gada, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1275. gadā kā Dinaburga, 1656.-1667. g. saucās Borisogļebska, 1893.-1920. g. - Dvinska.

2. Daugavpils novads - novads Latgales dienvidos, ietver Ambeļu, Biķernieku, Demenes, Dubnas, Kalkūnes, Kalupes, Laucesas, Līksnas, Maļinovas, Medumu, Naujenes, Nīcgales, Salienas, Skrudalienas, Sventes, Tabores, Vaboles, Vecsalienas un Višķu pagastu, robežojas ar Ilūkstes, Jēkabpils, Līvānu, Vārkavas, Preiļu, Riebiņu, Aglonas un Krāslavas novadu, kā arī ar Baltkrieviju un Lietuvu.

3. vēst. Daugavpils rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra (1990.-2009. g.) Daugavpils un Ilūkstes pilsētu, Subates pilsētu ar lauku teritoriju, Ambeļu, Bebrenes, Biķernieku, Demenes, Dubnas, Dvietes, Eglaines, Kalkūnes, Kalupes, Laucesas, Līksnas, Maļinovas, Medumu, Naujenes, Nīcgales, Pilskalnes, Salienas, Skrudalienas, Sventes, Šēderes, Tabores, Vaboles, Vecsalienas un Višķu pagastu, robežojās ar Jēkabpils, Preiļu un Krāslavas novadu, kā arī ar Baltkrieviju un Lietuvu.

4. vēst. Daugavpils apriņķis - pastāvēja 1566.-1949. g., ietvēra (1935. g.) Aiviekstes, Asūnes, Aulejas, Biķernieku, Dagdas, Izvaltas, Jāsmuižas, Kalupes, Kapiņu, Krāslavas, Krustpils, Līksnas, Līvānu, Naujenes, Piedrujas, Preiļu, Pustiņas, Rudzētu, Skaistas, Ungurmuižas, Vārkavas, Vīpes un Višķu pagastu, robežojās ar Ilūkstes, Madonas un Rēzeknes apriņķi, kā arī ar Krieviju un Poliju.

Avoti: LPil, AtvL, P35

Daugavsala   vietv.

1. Sala Daugavā, Jēkabpils pilsētas daļa, garums 2,2 km, platums - līdz 0,9 km, apdzīvota, 2 mājas; Vidsala; Stimbāna sala; Sala.

Avoti: La1, LD

Daugavzeme   vietv.

1. Pēc ainavrajonēšanas iedalījuma viena no 16 Latvijas ainavzemēm, kas ietver 5 ainavapvidus ap Daugavu.

Avoti: LD

Daugeln   vietv., vēst., vācu val.

1. Dauguļu pagasta (pastāvēja līdz 1949. g., tagad teritorija iekļauta Kocēnu novada Dikļu pagastā un Pārgaujas novada Stalbes pagastā) bijušais nosaukums.

2. Dauguļi.

3. Dauguļu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Dauguļu pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

Daugeļnskaja   vietv., vēst.

1. Dauguļu pagasta (pastāvēja līdz 1949. g., tagad teritorija iekļauta Kocēnu novada Dikļu pagastā un Pārgaujas novada Stalbes pagastā) bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

dauggulis   apv.

1. Tāds, kas mīl daudz gulēt.

Avoti: EH

Daugi   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Alītas apriņķī, Alītas rajona pašvaldībā, 1140 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1792. g.

2. Daugu ezers - Didžulis.

Avoti: PuA, Wi, PZT

Daugivene   vietv.

1. Mūsas labā krasta pieteka Lietuvā, garums 64 km.

Avoti: LD

daugmala   apv.

1. Daugmale.

Avoti: EH

daugmale   apv.

1. Daugavas mala, krasts.

Avoti: ME

Daugmale   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ķekavas novadā 35 km no Rīgas, izveidojusies bijušās Līvesmuižas ("Dunhof") teritorijā, pagasta centrs, bijušais nosaukums - Līve.

2. Daugmales pagasts - pagasts Ķekavas novadā, robežojas ar Ķekavas pagastu, Salaspils un Ikšķiles novadu Daugavas (Rīgas HES ūdenskrātuves) otrā krastā, kā arī ar Ķeguma un Baldones novadu; bijušie nosaukumi: Līves-Bramberģes pagasts, vāciski - Dunhob-Brambedrgshof, krieviski - Djungob-Brambergskaja.

Daugmales pagasta teritorija— 1990. g. atjaunotais pagasts ietver arī daļu no pirmskara Ikšķiles un Salaspils pagastu teritorijas, savukārt pēc Rīgas HES ūdenskrātuves uzbūvēšanas daļa Daugavas ielejas applūdusi.

3. Daugmales pilskalns - atrodas Daugmales pagastā, Daugavas kreisajā krastā pie Varžupītes ietekas, ~30 km no Daugavas grīvas, pilskalnam izraudzīta ~25 m augsta krauja, tās austrumu pusē uzbērts līdz 7 m augsts valnis, pakājē atradusies ~2 ha liela senpilsēta, kas lielāko uzplaukumu sasniegusi 10. gs. beigās un 11. gs. pirmajā pusē.

4. Dzelzceļa pieturas punkts Rīgā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Ingra-Krustpils-Rīga, 7 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas.

Avoti: LPag, LC, LE1

daugmalieši

1. Ķekavas novada Daugmales pagasta apdzīvotās vietas "Daugmale" iedzīvotāji.

Avoti: V1

daugmalietis   apv.

1. Tas, kas dzīvo Daugavas krastā.

2. vsk. Daugmalieši.

Avoti: LE

Dauguli   vietv.

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Dauguļi" nosaukums latgaliski.

2. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Dauguļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

daugulieši

1. Kocēnu novada Dikļu pagasta apdzīvotās vietas "Dauguļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

daugulis   ģeol.

1. Kupolpaugurs - ieapaļš vai iegarens kupolveida vai konusveida paugurs, kas veidojies ledāja mēļu sateces zonā.

Avoti: ZTV

daugulis   apv.

1. Daugavas ielejas apdzīvotājs.

Avoti: LE

Dauguļeva   vietv.

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Dauguļova" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dauguļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kocēnu novada Dikļu pagastā, izveidojusies bijušās muižas "Daugeln" teritorijā 25 km no Valmieras, bijušais pagasta centrs līdz 1949. g.

2. vēst. Dauguļu pagasts - pagasts Valmieras apriņķī līdz 1949. g., padomju laika reformu rezultātā lielākā daļa teritorijas iekļauta tagadējā Kocēnu novada Dikļu pagastā, bet neliela daļa Kocēnu novada Zilākalna pagastā, Limbažu novada Umurgas pagastā un Pārgaujas novada Stalbes pagastā, bijušie nosaukumi: vāciski - Daugeln, krieviski - Daugeļnskaja.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

5. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekuļu novada Mārsnēnu pagastā.

6. Dauguļu Kapču kalns - pilskalns Dagdas novada Andzeļu pagastā, atrodas garena paugura dienvidaustrumu galā, plakums - ovāls ~50 m garumā un ~20 m lielākais platums, no pārējā paugura to norobežo 4 vaļņi un grāvji, ko apliec terases, visas izbūves labi saglabājušas sākotnējo veidu.

Avoti: LPag, LC, LE1

Dauguļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

Avoti: LC

daugums   apv.

1. Daudzums.

Avoti: ME

Dauguņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Dauguņu kalns— atrodas Vidzemes augstienē, Ineša ezera dienvidu krastā, Vecpiebalgas novada Inešu pagastā, Vecpiebalgas aizsargājamo ainavu apvidū, tā garums ir ~1 km, platums - 0,5 km, tas ir sarežģītas konfigurācijas masīvs ar vairākām virsotnēm, kuru absolūtais augstums - ir no 205 m vjl. līdz 213 m vjl., relatīvais augstums - 25 m.

Avoti: LC

Dauģēni   vietv.

1. Dauģēnu klintis un alas - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Salacas labajā krastā, ~4 km lejpus Mazsalacas, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., klintis veido >10 m augsta un ~300 m gara Burtnieku svītas irdeno, iesarkano un slīpkārtaino smilšakmeņu krauja (kopējais krasta augstums ~16 m), klintīs ir 2 dabiski izveidojušās alas, kurās var iekļūt tikai mazūdens periodā; lielākās alas eju kopgarums 315 m, lielākā grota tajā - t. s. Sikspārņu pils (platums - 7,7 m, augstums - 7 m), mazākā ala atrodas ~100 m augšpus lielākās, tās eju kopgarums 125 m.

Avoti: LE1

daukarīns   med.

1. Dārza burkāna augļu (sēklu) ekstrakts; rada sirds asinsvadu paplašināšanos.

Avoti: TM

dauksta   apv.

1. Izbraukta vieta ceļā, staigns ceļa posms.

Avoti: NeV

daukstēnieši

1. Gulbenes novada Daukstu pagasta apdzīvotās vietas "Daukste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Daukstes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Gulbenes novadā 15 km no Gulbenes, izveidojusies bijušas Krapas muižas "Kroppenhof" teritorijā.

2. Daukstu pagasts - pagasts Gulbenes novada dienvidu daļā ar administratīvo centru Staros, robežojas ar Gulbenes pilsētu, Stradu, Līgo, Jaungulbenes un Galgauskas pagastu, kā arī ar Rugāju un Lubānas novadu.

Daukstu pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, apvienojot daļu bijušā Jaungulbenes un Galgauskas pagasta austrumu daļu un daļu bijušā Vecgulbenes pagasta teritorijas.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Turku pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

5. Krustpils novada Vīpes pagasta apdzīvotās vietas "Podvinka" daļa, kas agrāk bija atsevišķs mazciems.

Avoti: LC, LPag, LE1

daukstieši

1. Gulbenes novada Daukstu pagasta apdzīvotās vietas "Daukstes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Daukstis   vietv.

1. Meža Daukstis - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Meža Daukšti" nosaukuma variants.

2. Sekļa Daukstis - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Sekļa Daukšti" nosaukuma variants.

3. Sila Daukstis - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Sila Daukšti" nosaukuma variants.

Syla Daukstis— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Sila Daukšti" nosaukums latgaliski.

4. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Daukstes" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Daukštāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

Daukšti   vietv.

1. Meža Daukšti - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Sekļa Daukšti - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

3. Sila Daukšti - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Syla Daukšti— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Sila Daukšti" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Daukšupe   vietv.

1. Dūkšupe - Tilžas kreisā krasta pieteka Baltinavas un Balvu novadā, garums 16 km, kritums - 14 m.

Avoti: LD

Daulagiri   vietv.; novec.

1. Dhaulāgiri - virsotne Lielo Himalaju centrālajā daļā.

Avoti: LģE

dauless   novec.

1. Kokvilnas audums, kuru gk. izmanto gultas veļai.

Avoti: Ang

Daumanti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Elejas pagastā.

Avoti: LC

daumantnieki

1. Jelgavas novada Elejas pagasta apdzīvotās vietas "Daumanti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dauna   nelok.

1. Dauna slimība - aprakstīta 1866. gadā; iedzimtas plānprātības forma, kam pamatā hromosomu patoloģija; raksturīga psihiska atpalicība un novirzes no normālas ķermeņa uzbūves.

Avoti: SV08

Dauna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Daun"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 8000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

daunhilists

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar daunhilu.

Avoti: PL

daunhils

1. Riteņbraukšana lejup no kalna ar speciāli aprīkotu riteni.

Avoti: PL

Dauni   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Downey"), Kalifornijas štatā, 114100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Dauningstrīta   novec.

1. Dauningstrīts - Anglijas valdība vai ārlietu ministrija, pēc ielas nosaukuma.

Avoti: Ang

Dauningstrīts   sar., pārn.

1. Anglijas valdība vai ārlietu ministrija, pēc ielas nosaukuma.

Avoti: Ang

daunis   žarg.

1. Muļķis; stulbenis.

2. Slimnieks ar garīgo atpalicību.

Dauna slimība— oligofrēnijas forma, kurā garīgās un fiziskās attīstības atpalicība saistīta ar īpatnēju somatisku sindromu un slimnieka izskatu, iekšējās sekrēcijas dziedzeru funkcijas traucējumiem, bieži arī ar dažādām kroplībām.

Avoti: SLG

daunīte   žarg.

1. Muļķe.

Avoti: SLG

Daunsi   vietv.

1. Paugurainas kaļķakmeņu kuestu grēdas Lielbritānijas dienvidaustrumos, lielākais augstums - 294 m, garums - līdz 120 km.

Avoti: PZT

Dauntauna   vietv.

1. Pilsēta Tērksu un Kaikosas Salās, 13000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

dauņāt   apv.; hip.

1. Burzīt.

Avoti: ME

dauphin   novec.

1. Dofins.

Avoti: LME

daura   apv.

1. Kakts, stūris.

Avoti: KV

daureižu   apv.

1. Daudzreiz.

Avoti: EH

dauri

1. Dahuri - tautība, dzīvo Ķīnas ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT

Daurija   vietv.

1. Daurijas zeme - krievu dotais nosaukums Aizbaikālam un daļēji Pieamūrai (Šilkas, Arguņas, Zejas, Burejas, daļēji Sungari un Usuri baseins), kurā līdz XVII gs. vidum dzīvoja gk. dauri (dahuri); vēlāk šis nosaukums saglabājās gk. Aizbaikālam.

Baikāla Daurija— teritorija no Baikāla līdz Jablonu grēdai.

Ņerčas Daurija— teritorija uz austrumiem no Jablona grēdas.

Selengas Daurija— Baikāla Daurijas dienvidu daļa uz austrumiem no Selengas.

Avoti: PZT

Dauru   vietv.

1. Dauru grēda - atrodas Krievijas Aizbaikāla novadā, garums - ~300 km, augstums - līdz 2523 m, granīti un kristāliski slānekļi, nogāzēs priežu un lapegļu meži.

Avoti: PZT

dausa   mit.; arābu - mīdīšana ar kājām

1. Mistiska ceremonija, ko viduslaikos praktizēja sūfistu brālība Saadija - brālības vadonis jāja zirgā pāri cilvēkiem, kuri ekstāzē metās zem zirga kājām.

Avoti: MrJ

Dausona   vietv.; novec.

1. Dosona - pilsēta Kanādā.

Avoti: PZT

Dauškāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Apes novada Apes pagastā.

Avoti: LC

Dauvāra   vietv.

1. Kefr ed Dauvāra - pilsēta Ēģiptē, Aleksandrijas muhāfazā, 273400 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

dauza   apv.

1. Slinka, vieglprātīga sieviete.

2. Nemierīgs, trakulīgs cilvēks.

3. Klaiņojošs dzīvnieks.

Avoti: KnG, EH, KnV

dauzaka   apv.

1. Nemierīgs, trakulīgs cilvēks.

Avoti: EH

dauzaknis   apv.

1. Dauzoņa.

Avoti: ME

dauzakņa   apv.

1. Dauzoņa.

Avoti: ME

dauzāks   apv.

1. Dauzoņa.

Avoti: ME

dauzata   apv.

1. Nemierīgs, trakulīgs cilvēks.

Avoti: EH

dauzeklis   apv.

1. Nemierīgs bērns; nevaldāms cilvēks.

2. Cilvēks, kas mēdz klaiņot, staigāt apkārt; klaidonis.

3. Vieglprātīgs, izlaidīgs cilvēks (kas saietas ar vairākiem pretēja dzimuma pārstāvjiem).

Avoti: LE

dauzelēties   apv.

1. Plosīties, plūkties, blēņoties.

Avoti: EH

dauzīgs   apv.

1. Draisks.

Avoti: Sin

dauziķis   apv.

1. Dauzeklis.

Avoti: EH

Dauziņi   vietv.

1. Madonas novada Ļaudonas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnāji" daļa, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

Avoti: LC

dauzīt   -u, -i, -a, pag. -īju.

1. trans. Vairākkārt, arī ilgāku laiku sist (pa ko).

Dauzīt bumbu— sist, spert pa bumbu (spēlējot).

// intrans.

// trans. Vairākkārt, arī ilgāku laiku sist (ko pret ko).

2. trans. Vairākkārt stipri sist (kādu); arī pērt.

// intrans.

3. trans. Vairākkārt sist (ar kādu rīku pa priekšmetu, arī priekšmetu pret ko), lai atbrīvotu, attīrītu no kā, atdalītu ko.

4. trans. Vairākkārt sist (ko), lai sašķeltu, sadrupinātu.

// intrans.

5. intrans. Skaļi klauvēt, klaudzināt.

// trans. Vairākkārt spēcīgi sist (ko pa ko), lai radītais troksnis pievērstu uzmanību.

// intrans.

// trans. Strauji, arī nevērīgi (ko) likt, vērt u. tml., radot troksni.

// trans.; sar. Skaļi (parasti nemākulīgi) spēlēt (piemēram, klavieres, bungas).

6. trans. Virzīt, pārvietot tā, ka vairākkārt, arī ilgāku laiku strauji sitas (pret ko).

7. parasti 3. pers.; intrans.; pareti. Dauzīties (3).

Avoti: LLVV

dauzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Dauzīt (5).

2. Vairākkārt strauji sisties, triekties (pret ko).

3. parasti 3. pers. Strauji, spēcīgi pukstēt (par sirdi), paātrināti, spēcīgi pulsēt (par asinīm).

4. sar. Trokšņot, skraidīt, spēkoties u. tml.

5. sar. Klaiņot, blandīties.

6. apv. Meklēties.

Avoti: LLVV, MiV

dauzka   apv.

1. Dauzeklis (1).

Avoti: EH

dauzna   apv.

1. Trauks, kurā (ko) dauza, grūž; duņķis (4).

Avoti: KV

dauzoknis   apv.

1. Dauzoņa.

Avoti: ME

dauzonība   -as, s.; parasti vsk.

1. Traču, skandālu, kautiņu rīkošana; arī klaiņošana.

Avoti: LLVV

dauzonīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izturas kā dauzoņa; tāds, kurā izpaužas dauzoņām raksturīgas īpašības.

Avoti: LLVV

dauzonis   -ņa, v.

1. Dauzoņa.

Avoti: LLVV

dauzoņa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. Cilvēks, kas rīko tračus, skandālus, kautiņus; kauslis; arī klaidonis.

// sar. Cilvēks (parasti bērns), kas mēdz dauzīties (4).

Avoti: LLVV

dauzs   apv.

1. Dauzeklis (1).

Avoti: EH

dauzt   apv.

1. Sasist gabalos.

Avoti: ME

dauzties   apv.

1. Dauzīties (5).

Avoti: EH

dauzulis   apv.

1. Draiskulis, dauzoņa.

Avoti: Sin

dauža   apv.

1. Dauzoņa; netikle.

Avoti: Sin

daužaka   apv.

1. Dauzeklis (1).

Avoti: EH

daužava   apv.

1. Dauzeklis (1).

Avoti: EH

Dava   vietv.

1. Upe Lielbritānijā, Anglijā, Trentas kreisā krasta pieteka.

2. Dire Dava - pilsēta Etiopijā, tāda paša nosaukuma kilila administratīvais centrs, 293000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, LpA, PuA

davagāt   apv.

1. Vairākkārt, arī bieži vagot.

Avoti: KiV

davai   žarg.

1. Lieto kā atvadu frāzi, nobeidzot telefonsarunu.

2. Lieto, lai pamudinātu uz kādu darbību, rīcību.

3. Lieto, izsakot piekrišanu (kādai darbībai).

Davai tango!— Tūlīt! Bez kavēšanās!

Avoti: SLG

davaicāt   apv.

1. Izjautāt.

Avoti: KiV

davalēt   apv.

1. Piesviest, sviežot (ko), piepildīt (ar to).

Avoti: KiV

davālija   bot.

1. dsk. Paparžaugu nodalījuma ģints ("Davallia"), kuras atsevišķas sugas arī Latvijā audzē kā telpaugus.

Kanāriju davālija— davāliju suga ("Davallia canariensis").

Pūslīšu davālija— davāliju suga ("Davallia bullata").

Avoti: TaE

davalka   žarg.

1. Vieglas uzvedības sieviete.

Avoti: KZ

davallia   lat.

1. dsk. Davālijas.

Davallia canariensis— Kanāriju davālija.

Davallia bullata— pūslīšu davālija.

Avoti: TaE

davana   apv.

1. Dāvana.

Avoti: ME

dāvana   -as, s.

1. Tas, ko dāvina, tas, kas ir uzdāvināts.

2. parasti dsk. Dotības.

Runas dāvanas— spēja izteikties brīvi, daiļrunīgi.

Gara dāvanas— intelektuālās spējas, apdāvinātība.

Avoti: LLVV

dāvāna   apv.

1. Dāvana.

Avoti: EH

dāvanāt   apv.

1. Dāvināt.

Avoti: ME

dāvanēt   apv.

1. Dāvināt.

Avoti: KiV

dāvaniņa

1. Dem. --> dāvana.

Avoti: LV93

dāvanlasis   apv.

1. Ubags.

Avoti: Sin

davans   apv.

1. Dāvana.

Avoti: EH

dāvans   apv.

1. Dāvana.

Avoti: EH

Davao   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās (angļu val. "Davao"), atrodas Mindanao salas dienvidaustrumos, reģiona administratīvais centrs, jūras osta, 876000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LģE, PuA

davārīt   apv.

1. Vēl kaut ko pievārīt (papildus).

Avoti: ME

dāvāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Dāvināt.

// poēt. Dot, sniegt; ļaut izjust.

// pareti. Dot (piemēram, aiz žēlastības, līdzjūtības).

2. novec. Solīt, piedāvāt.

Avoti: LLVV

dāvāt   apv.

1. Dēvēt.

Avoti: ME

dāvāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; novec.

1. Refl. --> dāvāt (2).

Avoti: LLVV

davedējs   apv.

1. Okšķeris.

Avoti: KiV

dāvekls   apv.

1. Br;ekulis, bļāvējs, bļauris.

Avoti: EH

davelt   apv.

1. Pievelt (pie kā).

2. Savelt (vadmalu).

Avoti: KiV

davērpt   apv.

1. Pievērpt.

Avoti: ME

davērt   apv.

1. Verot cauri (ko) piesaistīt (ar to).

2. Aizvērt.

Avoti: KiV, ME

davērties   apv.

1. Skatīties, uzmanīt.

Avoti: EH

davest   apv.

1. Paņemot, pieturot aiz rokas, aizvest līdz kādai vietai; aizvest pie kā.

2. Pabeigt vest (kā) daļu.

Avoti: KiV

Dāvi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Olaines novada Olaines pagastā.

Avoti: LC

davība   apv.

1. Devība.

Avoti: ME

davībe   apv.

1. Devība.

Avoti: ME

Davida   vietv.

1. Pilsēta Panamas Republikā, Čiriki provinces administratīvais centrs, 77100 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Davidenki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

Avoti: LC

Davidgorodoka   vietv.; novec.

1. Davidharadoka - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

Davidharadoka   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabala austrumos, piestātne Hariņas krastos, 6500 iedzīvotāju (2014. g.), kā apdzīvota vieta dibināta XII gs.

Avoti: PuA, Wi

davidia   lat.

1. Dāvidijas.

Davidia involucrata— dāvidiju suga jeb dāvidija.

Avoti: DaE

dāvidija

1. Kizilu dzimtas ģints ("Davidia"), vidēja lieluma koki ar lielām lapām, dažkārt (Anglijā) dēvēts arī par kabatlakatiņu koku, dārzos tiek audzēta suga ("Davidia involucrata").

Avoti: DaE

davidovcieši

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Davidovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Davidovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

Avoti: LC

davidovkieši

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Davidovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dāvids   vēst.

1. Izraēlas un Jūdejas valsts valdnieks (11. gs. beigas -ap 950. g. p. m. ē.); iekaroja seno kanaāniešu pilsētu Jeruzalemi, kas kļuva par valsts galvaspilsētu; Dāvids ebreju folklorā attēlots kā drosminieks, kas uzvarējis milzi Goliātu.

Avoti: SV08

Dāvids   vietv.

1. Dāvida dzirnavu avoti - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Vaives kreisā krasta nogāzē pie bijušajām Dāvida dzirnavām Cēsu novada Vaives pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1974. g., tajā ir avotu virkne (>25 avoti), kas izplūst nogāzē un veido 7-8 m augstu krāčveidīgu ūdenskritumu, ūdenī ir daudz dzelzs savienojumu, kas avotu gultni iekrāsojuši rūsganu.

2. Dāvida pils - pilskalns Dundagas novada Dundagas pagastā, Slīteres nacionālā parka teritorijā, ~30 m augstas Zilo kalnu kraujas malā, ~2 km uz austrumiem no bijušās Slīteres muižas, plakums - trīsstūrveidīgs (garums 75 m, lielākais platums - 45 m), nostāti vēstī, ka šajā kalnā nogrimusi pils un ka tur dzīvojis jūras laupītājs Dāvids, kurš vētras laikā no stāvā krasta maldinājis jūrniekus un pēc tam avarējušos kuģus aplaupījis.

Avoti: LE1, La1

davienāt   apv.

1. Pievienot.

Avoti: KiV

daviks   apv.

1. Devējs.

Avoti: NeV

davilkt   apv.

1. Velkot nogādāt, aizgādāt līdz kādai vietai.

2. Velkot pievirzīt pie kā.

3. Novilcināt darbību, norisi, līdz rodas kāds nevēlams stāvoklis.

4. Slimojot, nīkuļojot saglabāt dzīvību kādu laiku.

Avoti: KiV

dāvinājums   -a, v.

1. pareti. Rezultāts --> dāvināt; dāvana (1).

2. jur. Sava īpašuma piešķīrums citam bez atlīdzības.

Avoti: LLVV

dāvināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Dot (ko) bez atlīdzības (parasti svētkos, svinībās).

// pareti. Dot, sniegt; ļaut izjust; dāvāt.

Avoti: LLVV

dāvinātājs   novec.

1. Tas, kas aiz devības piešķir otram bez atlīdzības kādu mantu.

Avoti: TV

dāvinieši

1. Bauskas novada Dāviņu pagasta apdzīvotās vietas "Dāviņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dāvins   apv.

1. Dāvana.

Avoti: EH

Daviņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Kocēnu novada Bērzaines pagastā.

Daviņu Lielais akmens— atrodas Kocēnu novada Bērzaines pagastā, ~200 m uz ziemeļrietumiem Daviņu mājām, tā garums 4 m, platums - 2,8 m, augstums - 1,4 m, tā dienvidaustrumu stūris ir atlūzis, samērā līdzenajā akmens virspusē izveidoti 19 konusveida iedobumiņi (diametrs - 4-15 cm, dziļums - 1-7 cm), kas ir raksturīga pazīme Ziemeļeiropā izplatītam kultakmeņu veidam.

Avoti: LE1

Dāviņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Bauskas novadā 13 km no Bauskas, pagasta centrs; bijušais nosaukums Birzes.

2. Dāviņu pagasts - pagasts Bauskas novadā, kas izveidojies padomju laika teritoriālo pārkārtojumu rezultātā un aizņem bijušā Bruknas pagasta ziemeļu daļu, Misas pagasta dienvidu daļu un Vecsaules pagasta ziemeļu galu, robežojas ar Vecsaules un Codes pagastu, kā arī ar Iecavas un Vecumnieku novadu.

Avoti: LPag, LC, LE1

davirināt   apv.

1. Metinot pievienot.

Avoti: KiV

davirt   apv.

1. Vārīt līdz noteiktai gatavības pakāpei.

2. Izvārīt (ko) papildus.

Avoti: KiV

davirzīties   apv.

1. Pievirzīties.

Avoti: ME

dāvīt   apv.

1. Mocīt.

Avoti: KiV

davīt   apv.

1. Novīt (ko) papildus.

2. žarg. Izdarīt (uz kādu) spiedienu.

Avoti: KiV, SLG

dāvīties   apv.

1. Ālēties; plosīties.

2. Skaļi, nejauki kliegt.

Avoti: KiV

Dāvji   vietv.

1. Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Dāvi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Davļekanova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Baškortostānas Republikā, Djomas krastos, 24000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Davoli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Davoli"), Kalabrijas reģiona Katandzāro provincē, 5500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

davoļnijs   žarg.

1. Apmierināts.

Avoti: SLG

Davosa   vietv.

1. Pilsēta un kūrorts Šveices Alpos ("Davos"), Graubindenes kantonā, Rētijas Alpu ielejā, 1560 m vjl., Eiropas augstākā pilsēta, 11200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

Davosa   vietv.

1. Pilsēta un kūrorts Šveices Alpos ("Davos"), Graubindenes kantonā, Rētijas Alpu ielejā, 1560 m vjl., Eiropas augstākā pilsēta, 11200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

dāvs   apv.

1. Kāds, kas mēdz kliegt.

Avoti: EH

davuicīt   apv.

1. Iemācīt (ko nevēlamu).

Avoti: KiV

davuikt   apv.

1. Apgūt, iemācīties.

Avoti: EH

Dāvukalns   vietv.

1. Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Dāvi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

dawiks   prūšu val.

1. Devējs.

Avoti: NeV

dawwar   arābu val.

1. Lokā saslietas teltis, kuras cilts locekļi ceļ ap vadoņa mītni, tāda kā maza pavalsts, suverēna un autonoma.

Avoti: Tc

daza   apv.

1. Virkne.

Avoti: EH

dazagt   apv.

1. Nozagt (ko) papildus.

Avoti: KiV

dazagties   apv.

1. Pielavīties.

Avoti: ME

dazi

1. Tubu tautas grupa Centrālajā Sahārā, dzīvo gk. Čadas ziemeļrietumu daļā un Nigēras austrumos, valoda pieder pie nilotu saimes kanuru grupas, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT, LpA

daziepēt   apv.

1. Saziepēt (ko) papildus.

Avoti: KiV

dazimetrs

1. med. Ierīce gāzes blīvuma mērīšanai.

2. novec. Aparāts papīra izturības izmēģināšanai raujot.

Avoti: TM, KV

dazināt   apv.

1. Uzzināt, izzināt.

Avoti: KiV, EH

dazināties   apv.

1. Atzīties.

Avoti: EH

Dazkiri   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Dazkiri"), Afjonkarahisaras ilā, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dāzns   apv.

1. Dāsns.

Avoti: ME

dazums   apv.

1. Liels daudzums.

2. Sastāvdaļa.

3. Ietaupījums, atlicinājums.

Avoti: ME

dazvelties   apv.

1. Sparīgi atgāzties.

Avoti: ME

daž.   saīs.

1. Dažādās nozīmēs, dažādi.

Avoti: i1

dažādība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dažāds, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Liels daudzums (kā atšķirīga, nevienāda); (formu, veidu) bagātība; daudzveidība (2).

Avoti: LLVV

dažādīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Dažāds.

Avoti: MLVV

dažādīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dažādīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dažādlape

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases zīmlapju dzimtas ģints ("Callicladium"), Latvijā konstatēta 1 s.

Haldāna dažādlape— dažādlapju suga ("Callicladium haldanianum").

Avoti: LD

dažādmalu   ģen., nelok.

1. Ar dažāda garuma mātām.

Dažādmalu trīsstūris mat.— trīsstūris, kam malu garums ir dažāds.

Avoti: LLVV

dažādot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Novērst vienveidību, vienmuļību; padarīt daudzveidīgu (2).

Avoti: LLVV

dažāds   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ar vienu vai vairākām īpašībām, pazīmēm nav līdzīgs citiem.

Avoti: LLVV

dažādvairodži

1. Vēlā devona vidū izmiruši bezžokleņi ("Heterstraci"), kas bija 3-150 cm gari ūdensdzīvnieki ar vārpstveidīgu vai plakanu ķermeni un raksturīgu ārējo skeletu no kaula plātnēm un vairogiem, Latvijā konstatētas 50 sugas.

Avoti: LD

dažādvārpu   nelok., ģen.; biol.

1. Ar dažādām vārpām.

Avoti: LE1

dažai   apv.

1. Dažkārt.

Avoti: ME

dažaidība   apv.

1. Dažādība.

Avoti: EH

dažaidīgs   apv.

1. Dažāds.

Avoti: EH

dažaidiņ   apv.

1. Dažādi.

Avoti: EH

dažaids   apv.

1. Dažāds.

Avoti: EH

dažamējs   apv.

1. Tāds, kas pieder kādam, dažam; tāds, kas attiecas uz kādu, dažu.

Avoti: ViV

dāžāt   apv.

1. Piedāvāt.

Avoti: ME

dažbēd   apv.

1. Dažreiz, brīžiem, dažkārt.

Avoti: EH

Dažbogs   mit.

1. Slāvu mitoloģijā - saules un uguns dievs, Svaroga dēls.

Avoti: EV

dažbrīd   apst.

1. Brīžiem; dažreiz.

Avoti: LLVV

daždažāds   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti dažāds; visāds.

Avoti: LLVV

daždien   apst.

1. Dažreiz; dažu dienu.

Avoti: LLVV

daždienīgs   apv.

1. Vienkāršs, parasts.

Avoti: EH

dažējāds   apv.

1. Daudzveidīgs.

Avoti: ME

dažkārt   apst.

1. Dažreiz.

Avoti: LLVV

dažkārtējs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas notiek, atkārtojas dažas reizes; dažreizējs.

Avoti: LLVV

dažlabdien   apv.

1. Dažu labu dienu.

Avoti: ViV

dažlabgad   apv.

1. Dažu labu gadu.

Avoti: ViV

dažlabnakt   apv.

1. Dažu labu nakti.

Avoti: ViV

dažlabrīt   apv.

1. Dažu labu rītu.

Avoti: ViV

dažlabs   apv.

1. Dažs labs.

Avoti: EH

dažlabvakar   apv.

1. Dažu labu vakaru.

Avoti: ViV

dažlabziem   apv.

1. Dažu labu ziemu.

Avoti: ViV

dažnedažāds   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Daždažāds.

Avoti: LLVV

dažreiz   apst.

1. Reizēm; šad un tad.

Avoti: LLVV

dažreizējs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas notiek, atkārtojas dažas reizes; dažkārtējs.

Avoti: LLVV

dažs   nenot. vietn. -a, v.

1. dsk.; skait. nozīmē. Kāds nenoteikts, vārdā nenosaukts, arī nezināms (no visiem vai daudziem līdzīgiem).

2. Nenoteikts, neliels skaits; nedaudz.

Dažos vārdos— īsi, īsumā.

3. lietv. nozīmē. Kāds nenoteikts, vārdā nenosaukts, arī nezināms cilvēks.

// dsk. Nedaudzi.

Avoti: LLVV

dažubān   apv.

1. Dažreiz, dažkārt, bieži.

Avoti: ME

dažubrīd   apst.

1. Dažbrīd.

Avoti: LLVV

dažudien   apst.

1. Daždien.

Avoti: LLVV

dažugad   apst.

1. Dažu gadu.

Avoti: LLVV

dažunakt   apst.

1. Dažu nakti.

Avoti: LLVV

dažur   apv.

1. Vietām, dažuviet; dažviet.

Avoti: LE, NeV

dažureiz   apst.

1. Dažreiz.

Avoti: LLVV

dažurīt   apst.

1. Dažu rītu.

Avoti: LLVV

dažuviet   apst.

1. Dažviet.

Avoti: LLVV

dažvid   apv.

1. Dažu brīdi; dažreiz.

Avoti: ViV

dažviet   apst.

1. Dažā vietā, dažās vietās; vietumis.

Avoti: LLVV

dB   saīs.

1. Mērvienības decibels apzīmējums.

Avoti: LEV

Db   saīs.

1. Dubnijs (ķīm. elements).

2. novec. Obligācija (angļu "Debenture").

Avoti: TV

dBase   inf.

1. Firmas "Ashton-Tate Corporation" izveidota datu bāzes pārvaldības sistēma IBM saderīgiem personālajiem datoriem.

Avoti: D3

DBVS   inf.

1. Datu bāzes vadības sistēma.

Avoti: D89

dc   saīs.

1. Decimāls (mēru apzīmējumos).

Avoti: KV

DC

1. saīs. Pasažieru un transporta lidmašīnu marka, kuras ražo "McDonnell Douglas Co.", ASV.

2. Skaitļa 600 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: LEV

DCAA   saīs.

1. Dānijas centrālā arodbiedrību apvienība.

Avoti: i1

dcg   novec., saīs.

1. Decigrams, 0,1 g.

Avoti: LME

dcl   novec., saīs.

1. Decilitrs, 0,1 l.

Avoti: LME

DCOM   saīs., inf.

1. Dalītais programmkomponentu objektmodelis (angļu "Distributed Component Object Model") - COM tehnoloģijas paplašinājums, kas nosaka informācijas apmaiņu datoru tīklos, kuros tiek izmantota operētājsistēma "Microsoft Windows".

Avoti: D3

Dd   novec.

1. Doktorants, persona, kas liek doktora pārbaudījumus.

Avoti: TV

DD   saīs., inf.

1. Dubultblīvums (angļu "doble density").

DD diskete— diskete, kurā var ierakstīt divreiz vairāk informācijas nekā agrāk lietotajā vienblīvuma disketē; parasti DD tipa 3,5 collu disketes ietilpība ir 720 kilobaiti.

Avoti: D3

D-diena

1. mil. Nenosaukta diena, kurā tiek plānota kāda noteikta kaujas operācija.

2. 1944. g. 6. VI, diena, kad sabiedroto karaspēks izcēlās krastā Normandijā (Francijā); (angļu "D-day").

Avoti: MIL, LEV

DDP   saīs.; jur.

1. Piegādāts ar nodevas samaksu (angļu "delivered duty paid") - pārdevējs izpilda saistības piegādāt preces, kad tās ir padarītas pieejamas noteiktajā vietā valstī, uz kuru preces importē.

Avoti: LatV

DDR   saīs., vēst.

1. Vācijas Demokrātiskā republika (bij. A-Vācija); (vācu "Deutsche Demokratische Republik").

Avoti: LEV

DDT   saīs.; ķīm., ekol.

1. Dihlordifeniltrihloretāns - balta, kristāliska viela ar raksturīgu smaku; 20. gs. 40.-60. gados plaši lietots insekticīds, toksisks, bīstams zīdītājdzīvniekiem un cilvēkiem; tagad aizliegts.

Avoti: ZTV

DDU   saīs.; jur.

1. Piegādāts bez nodevas samaksas (angļu "delivered duty unpaid") - pārdevējs izpilda savas saistības piegādāt preces, kad tās ir padarītas pieejamas noteiktajā vietā valstī, uz kuru preces importē.

Avoti: LatV

DE   saīs., vietv.

1. Vācija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

de-

1. Priedēklis, kas izsaka (a) atdalīšanu, likvidēšanu, atcelšanu, (b) lejupslīdošu kustību, pazemināšanu.

Avoti: SV96

de

1. No.

2. Tūlīt pēc.

3. Saskaņā ar.

4. Par.

De facto— faktiski, īstenībā.

De iure— juridiski, tiesiski, oficiāli; formāli.

De jure— juridiski; starptautiskajās tiesības - pilnīga valsts vai valdības atzīšana.

De iūre— de jure.

De cetero— kas attiecas uz pārējo, turpmāk.

De fide— dogmatiski nemaināms apgalvojums, kas skaitās patiess un to noliegt ir herētiski.

Avoti: LLV, RtV

dea   lat.

1. Dieve.

Avoti: KV

deacidifikācija   med.

1. Skābes neitralizācija vai atņemšana.

Avoti: TM

deaerācija   tehnol., pārt.

1. Gāzu (visbiežāk gaisa) atdalīšana no šķidruma vai cieta materiāla, piem., sagatavojot barošanas ūdeni tvaika katlam, lai novērstu cauruļvadu un iekārtas metāla koroziju; lieto termiskos, ķīmiskos un desorbcijas deaeratorus.

Avoti: ZTV

deaerators   tehnol.

1. Aparāts ūdenī izšķīdušo gāzu (skābekļa un oglekļa dioksīda) izdalīšanai, jo tās izraisa iekārtas koroziju; lieto termoelektrostacijās un katlu mājās katlu barošanas ūdens sagatavošanai.

Avoti: ZTV

deaferentācija   med.

1. Aferento, sensorisko nervšķiedru funkciju pārtraukums, kā operācijas vai saslimšanas sekas.

Avoti: TM

DEĀK   saīs.

1. Darba ekspertīzes ārstu komisija.

Avoti: i1

dealerģizācija   med.

1. Alergēna neitralizēšana vai inaktivēšana ar kādu terapeitisku līdzekli.

Avoti: TM

dealkoholizācija   med.

1. Atspirtošana; (histoloģiska preparāta) atbrīvošana no alkohola.

Avoti: TM

deambulatorijs   arhit.

1. Atsevišķām garīgām darbībām paredzētu telpu vainags ap altārtelpu.

Avoti: SV96, MkV, RtV

deantroponimizācija   val.

1. Personvārda, respektīvi, antroponīma, pārtapšana par cita veida īpašvārdu vai sugasvārdu.

Avoti: VsV

deantroponimizēšanās   val.

1. Personvārda, respektīvi, antroponīma, pārtapšana par cita veida īpašvārdu vai sugasvārdu.

Avoti: VsV

dearterializācija   med.

1. Arteriālo asiņu pārvēršanās venozajās.

Avoti: TM

deartikulācija   med.

1. Locekļa izlobīšana, atdalīšana locītavas vietā.

Avoti: TM

debajgramma   fiz.

1. Rentgenogramma polikristālam, kas uzņemta pēc Debaja-Šerera metodes.

Avoti: ZTV

debajs

1. Elektriskā dipolmomenta ārpussistēmas mērvienība, ar ko mērī molekulu elektrisko dipolmomentu.

Avoti: SV99, MfV

Debaļceva   vietv.; novec.

1. Debaļceve - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Debaļceve   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 25770 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Debara   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Dienvidaustrumu reģionā, 14600 iedzīvotāju (2002. g.); Dibra.

Avoti: Wi, LpA

debarkadera   novec.

1. Uzmetums, paaugstinājums, pie kura apstājas dzelzceļa braucieni.

Avoti: SV33

debarkaders   -a, v.

1. Peldoša kuģu piestātne, pontons, pie kura var pietauvoties kuģi.

Avoti: LLVV

debarya   lat.

1. Zignēmu dzimtas ģints.

Debarya glyptosperma— šīs ģints suga.

Debarya laevis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

debaryomyces   lat.

1. Saharomicēšu dzimtas ģints.

Avoti: LD

debate   literat.

1. Dzejolis - strīds starp diviem viedokļiem, ko izsaka divi dažāda rakstura putni, dzīvnieki (pūce un lakstīgala, zaķis un vilks) vai divi atšķirīgi cilvēki, kas pārstāv katrs savu taisnību.

Avoti: DzV

debates   -šu, s.; tikai dsk.

1. Pārrunas, domu apmaiņa par kādu jautājumu sanāksmē.

// sar. Dedzīgas, dzīvas (savstarpējas) pārrunas, arī strīds (par kādu jautājumu).

Avoti: LLVV

debatēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Apspriest, pārrunāt (ko), apmainīties domām (par kādu jautājumu) sanāksmē, sēdē.

// sar. Dedzīgi, dzīvi pārrunāt (ko), arī strīdēties (par kādu jautājumu).

Avoti: LLVV

Debeda   vietv.

1. Upe Armēnijā un Gruzijā, Kūras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Debeleca   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Veliko Tarnovas apgabalā, 3900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Dēbelna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Doebeln"), Saksijas federālajā zemē, 20700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

Dēbelne   vietv.; novec.

1. Dēbelna - pilsēta Vācijā.

Avoti: PZT

debellācija   jur.

1. Valsts iekarošana.

Avoti: JtV

debentūra

1. Muitas apliecinājums par muitas nodevas atmaksāšanu.

Avoti: SV08

debentures   novec.

1. Obligācijas apzīmējums angļu valodā.

Avoti: TV

Dēberne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Doebern"), Brandenburgas federālajā zemē, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

debesbraukšana   mit.

1. Kristietības reliģiskajā mitoloģijā - Jēzus Kristus atgriešanās dievišķajā esamības sfērā pēc zemes dzīves.

Avoti: Mit

Debesbraukšanas   vietv.

1. Dabesbraukšanas sala - atrodas okeāna centrālajā daļā (angļu val. "Ascension Island"), Lielbritānijas aizjūras teritorijas "Sv. Helēnas sala" sastāvdaļa, platība - 88 kvadrātkilometri, 1100 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LģE

debesbrūganis   apv.

1. Svētulīgs vīrietis.

Avoti: ViV

debesbrūgans   apv.

1. Svētulīgs vīrietis.

Avoti: ViV

debesbrūte   apv.

1. Svētulīga sieviete.

Avoti: ViV

debesbrūtganis   apv.

1. Svētulīgs vīrietis.

Avoti: ViV

debesbrūtgans   apv.

1. Svētulīgs vīrietis.

Avoti: ViV

debesgabals   apv.

1. Gļotaina viela, kuras gabalus reizēm varot atrast uz laukiem, rugājiem; tauta domāja, ka tie esot nokrituši mākoņu gabaliņi.

Avoti: ME

debesi   apv.

1. Debess 1(1).

Avoti: EH

debesietis

1. Debesīs mītošs dievs.

Avoti: TĢ

debesīgs   apv.

1. Brīnišķīgs.

Avoti: ME

debesines   apv.

1. Kāds zināms augs ar ziliem ziedēm.

Avoti: EH

debesis   -ša, v.

1. novec. Liels, parasti draudīgs, mākonis; debess 1(3).

2. mit. Dieva, dievību un citu garīgo būtņu mājvieta.

Avoti: LLVV, MrJ

debesītis

1. Dem. --> debesis.

Avoti: LV93

debesjosta   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: Sin

debesjums   -a, v.; parasti vsk.; poēt.

1. Debess velve, debess kupols.

Avoti: LLVV

debeskaza   apv.

1. Mērkaziņa.

Avoti: Sin

debesloks   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Debesjums.

Avoti: LLVV

debesmala   -as, s.; parasti vsk.

1. Debesu un zemes virsmas šķietamā robeža; horizonts.

Avoti: LLVV

debesmanna   -as, s.

1. Mannas uzputenis.

Avoti: MLVV

debesmannā   žarg.

1. Mannas uzputenis.

// pārn., hum. Skolotāja dusmas.

Avoti: SLG

Debesnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

Avoti: LC

Debesnīki   vietv.

1. Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Debesnieki" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

debespuse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ziemeļi, dienvidi, austrumi vai rietumi.

Uz visām (četrām) debespusēm (arī debess pusēm)— uz visām pusēm; uz kuru pusi grib, kur patīk, kur vēlas.

Avoti: LLVV

debess   debess, dsk. ģen. debesu, s.; dsk. formas parasti lietojamas vsk. formu nozīmē.

1. Izplatījuma vai atmosfēras daļa, kas redzama novērotājam no Zemes.

// parasti dsk. Atmosfēras daļa virs valsts teritorijas.

2. vsk.; astr. Izplatījums, kosmoss.

Debess ass— debess sfēras diennakts šķietamās griešanās ass.

Debess ekvators— debess sfēras lielais riņķis, kas ir perpendikulārs debess asij un dala debess sfēru divās puslodēs - ziemeļu un dienvidu puslodē.

Debess mehānika— astronomijas nozare, kas pētī debess ķermeņu kustību un deformāciju dažādu, gk. gravitācijas spēku ietekmē.

Debess meridiāns— debess sfēras lielais riņķis, kas iet caur debess poliem un novērotāja vietas zenītu.

Debess paralēle— debess sfēras mazais riņķis, kura plakne paralēla debess ekvatora plaknei.

Debess pols— punkts, kurā debess siera krustojas ar debess asi.

Debess sfēra— patvaļīga rādiusa hipotētiska lode, uz kuras projicējas zvaigznes.

Debess velve— debess forma, kāda tā šķiet novērotājam no kādas planētas; debess kupols.

3. novec. Liels, parasti draudīgs, mākonis; Debesis.

4. parasti dsk.; rel.; mit. Dieva (dievu, mitoloģisku būtņu) mājoklis, svētlaimes vieta, kur pēc nāves nonāk labo cilvēku dvēseles; arī paradīze.

Uzņemšana debesīs— kristietībā Jēzus Kristus uzcelšana debesīs 40. dienā pēc Augšāmcelšanās.

Avoti: LLVV

debess   debess, v.; parasti vsk.; apv.

1. Debess 1(1).

Avoti: LLVV

debessbrūgans   apv.

1. Pārlieku reliģiozs vīrietis.

Avoti: KnV

debessbrūte   apv.

1. Pārlieku reliģioza sieviete.

Avoti: KnV

debessbrūtgans   apv.

1. Pārlieku reliģiozs vīrietis.

Avoti: KnV

debesskrāpis   -pja, v.

1. Vairāku desmitu stāvu augstceltne.

Avoti: LLVV

debesstēvs   apv.

1. Pērkons.

Avoti: KnV

debestiņa   -as, s.

1. Dem. --> debess 1.

Avoti: LLVV

debestiņš   -a, v.

1. pareti. Debestiņa.

2. novec. Dem. --> debesis.

3. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

Avoti: LLVV, Aug2

debesup   nevēl.

1. Uz debesīm, augšup.

Avoti: VpJ

debesvārti   žarg., hum.

1. Tualete.

Avoti: SLG

debeszils   -ais; s. -a, -ā;

1. Zils kā debess; debess zilumā.

Avoti: LLVV

debešains   apv.

1. Mākoņains.

Avoti: ViV

debeši   apv.

1. Lietus mākoņi.

Avoti: LE

debešķīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Ļoti skaists; ļoti labs; brīnišķīgs.

Avoti: LLVV

debešup   apv.

1. Augšup.

Avoti: Sin

debešzils   apv.

1. Debeszils.

Avoti: ĒiV

debetējums

1. Darījuma summas ierakstīšana bilances konta kreisajā pusē - debetā.

Avoti: GrV

debetēšana

1. Darījuma summas ierakstīšana bilances konta kreisajā pusē - debetā.

Avoti: GrV

debetēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ierakstīt debetā.

Avoti: LLVV

debetkarte

1. Maksājumu kartīte, kurā iestrādāts mikroprocesors; atšķirībā no kredītkartes tajā ir ierakstīts, cik daudz naudas vēl atlicis, ko tērēt, un norēķināšanās brīdī nav jāsaistās ar banku.

Avoti: SV99

debetlēse   novec.

1. Lēses veida paziņojums par klienta kontā izdarīto debetējumu.

Avoti: TV

debetnota   novec.

1. Paziņojums par klienta kontā izdarīto debetējumu.

Avoti: TV

debets   -a, v.

1. Grāmatvedības grāmatā - konta kreisā lappuse, kurā ieraksta summas, kas iemaksātas kontā, kā arī parādus un izdevumus, kas attiecināti uz šo kontu.

Debeta avizo— avizo par debeta darījumiem kontā.

Avoti: LLVV

debija   -as, s.

1. Pirmā uzstāšanās (uz skatuves, filmā u. tml.), pirmā piedalīšanās (piemēram, sporta sacensībās).

Avoti: LLVV

debile   mūz.

1. Vāji.

Avoti: Mūz

debīlene   žarg.

1. Muļķe.

Avoti: SLG

debīliķis   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

debilitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Iedzimta psihiskās attīstības nepilnīguma visvieglākā forma.

Avoti: LLVV

debils   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir iedzimts psihiskās attīstības nepilnīgums visvieglākajā formā.

2. žarg. Stulbs, muļķīgs (bieži tiek lietots kā epitets kopā ar iesauku vai personvārdu ekspresijas pastiprināšanai).

3. žarg. Slikts.

Avoti: LLVV, SLG

Debilta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("De Bilt"), Utrehtas provincē, 42100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

debiļņiks   žarg.

1. Mobilais telefons.

Avoti: KZ

Debina   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Smoļanas apgabalā, 6600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Krievijā, Kolimas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi, PZT

debirs

1. Bībelē - Zālamana tempļa vissvētākā vieta, kur glabājās derības šķirsts.

Avoti: SV08

debīt   apv.

1. Dabūt.

Avoti: EH

debitants   -a, v.

1. Persona, kas debitē.

Avoti: LLVV

debitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Pirmo reizi uzstāties (uz skatuves, filmā u. tml.), pirmo reizi piedalīties (piemēram, sporta sacensībās).

Avoti: LLVV

debitīvs   -a, v.; val.

1. Vajadzības izteiksme - darbības vārda izteiksme, kas norāda uz nepieciešamu, obligāti īstenojamu darbību.

Avoti: LLVV, VsV

debitors   -a, v.

1. Parādnieks.

Avoti: LLVV

debitorvalsts   novec.

1. Valsts kuras ārējā kapitāla bilancē ir pasīva pārsniegums.

Avoti: TV

debits   -a, v.; tehn.

1. Vielas (parasti ūdens, naftas, gāzes) daudzums, ko dod tās avots kādā laika vienībā.

Avoti: LLVV

deblokēšana   novec.

1. Darbība pret bloķētāju karaspēku vai floti nolūkā atbrīvot bloķējamo objektu.

Avoti: KV

debloķēšana

1. Atbrīvošana vai atbrīvošanās no blokādes.

Avoti: PV

debloķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; mil.

1. Izbeigt aplenkt (piemēram, cietoksni, nocietinātu rajonu, apdzīvotu vietu).

2. Atbrīvot (piemēram, cietoksni, nocietinātu rajonu, apdzīvotu vietu) no pretinieka blokādes, aplenkuma.

Avoti: LLVV

Debņa   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Varnas apgabalā, 9200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

debole   mūz.

1. Vāji.

Avoti: Mūz

deboļševizācija

1. Sabiedrības, valsts iekārtas atbrīvošanās no komunistiskās partijas un komunistiskās ideoloģijas ietekmes, no bijušajiem kompartijas funkcionāriem.

Avoti: SV99

Debora   mit.

1. Bībeles personāžs, ebreju tiesnese un praviete, kurai ap 1150. g. p. m. ē. izdevās apvienot senebreju ciltis Palestīnas iekarošanai cīņā pret kanaāniešiem.

Avoti: LEV

debordēt   novec., mil.

1. Izstiept kaujas līniju tik tālu, lai karaspēks varētu apiet ienaidnieka izvietojumu no flangiem.

Avoti: SV69

debošs   novec.

1. Trakošana, skandāls, kautiņš.

Avoti: SV51

Debre   vietv.

1. Debre Zejita - pilsēta Etiopejā, 137000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

Debrecena   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Debrecen"), Hajdū-Biharas meģes administratīvais centrs, 203900 iedzīvotāju (2014. g.), universitāte (dib. 1912. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT, Wi

debrīfings   psih.

1. Rezumējoša apspriede pēc veiktajiem eksperimentiem.

Avoti: PsA

debs   apv.

1. Dižs, dižens.

Avoti: NeV

Debuleni   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Dolžas žudecā, 12200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

debums   apv.

1. Dižums, lielums.

Avoti: NeV

debušēt   novec., mil.

1. Izvest karaspēku no šauruma vai aizsegtas vietas (piem., no kalnu aizas) atklātā apvidū.

Avoti: SV69

Debžno   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 5240 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1354. g.

Avoti: LpA, Wi

DEC   inf.

1. Firma "Digital Equipment Corporation".

Avoti: D3

dec.   saīs.

1. Decembris.

Avoti: i1

decabranchia   lat.

1. Desmittaustekļu galvkāju kārta.

Avoti: PDE

decaisnea   lat.

1. Dekenejas.

Decaisnea fargesii— Fārdžesa dekeneja.

Avoti: DaE

decapoda   lat.

1. Desmitkājvēži.

Avoti: LD

Decca

1. Radionavigācijas sistēma garajos viļņos kuģniecības un gaisa satiksmē; sastāv no daudziem uz zemes bāzētiem radioraidītājiem un balstās uz hiperboliskās navigācijas principu.

Avoti: LEV

decemberis   apv.

1. Decembris.

Avoti: ĒiV

decembris   -ra, v.

1. Gada divpadsmitais mēnesis; vilku mēnesis.

2. Savienojumā ar kārtas skaitli: šī mēneša diena, datums.

Avoti: LLVV, LV93

decemviri

1. Senajā Romā - valsts pārvaldes kolēģija, kurā bija 10 cilvēku; visvairāk pazīstami decemviri, kas bija ievēlēti likumu izdošanai. 5. gs. p. m. ē. viņu darba rezultātā tika sagatavoti 12 tabulu (plākšņu) likumi.

Avoti: SV96, VjV

decence   lat.

1. Pieklājība.

Avoti: KV

decennālijas   lat.

1. Ķeizara Augusta ievestie svētki Romā, ik pēc 10 gadiem.

Avoti: KV

decennijs   novec.

1. 10 gadu laiks.

Avoti: SV33

decennium   lat.

1. Desmitgade, desmit gadu ilgs periods.

Avoti: LEV

decentrācija

1. Attālināšana no centra.

2. psih. Spēja iziet ārpus sava redzējuma un iedomāties, kā cits indivīds uztver un pārdzīvo notiekošo.

Avoti: TM, Psh

decentrālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Pārvaldes sistēma, kurā daļu no centrālo institūciju funkcijām izpilda vietējās pašpārvaldes institūcijas.

Avoti: LLVV

decentralizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, darbība --> decentralizēt (1).

2. Process, darbība --> decentralizēt (2).

Avoti: LLVV, ĢmV

decentralizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sadalīt (ko) sīkākās daļās, grupās un novietot tās katru atsevišķi.

2. Daļēji sadalīt (varu, pārvaldi), piešķirt (tās) funkcijas kādām pakļautajām iestādēm, organizācijām.

Avoti: LLVV

decentralizētība

1. Tāda firmas organizatoriskā uzbūve, kur ar firmas darbības jautājumu izlemšanu nodarbojas indivīdi vai grupas no visas organizācijas, nevis tikai no tās centra.

Avoti: IdV

decents   lat.

1. Pieklājīgs, tikumīgs.

Avoti: KV

decerācija   med.

1. Parafīna daļas izņemšana no audiem, kas gatavoti mikroskopiskai apskatei.

Avoti: MSV

decerebelācija   med.

1. Eksperimentāla smadzenīšu izņemšana to funkciju pētīšanas nolūkā.

Avoti: TM

decerebrācija

1. med. Galvas smadzeņu funkciju zudums, kas radies pēc smaga ievainojuma, asiņošanas vai skābekļa trūkuma.

2. Metode, ko praktizēja zīdītājdzīvnieku organisma funkciju eksperimentālā pētīšanā; izdarot decerebrāciju, pārgriež galvas smadzeņu stumbra daļu starp četrkalnes priekšējiem un pakaļējiem pauguriem, reizē ar to starpsmadzenes un visas tās galvas smadzeņu daļas, kas atrodas augstāk, tiek atdalītas no pārējām smadzeņu daļām.

Avoti: VE, SV69

decernents   novec.

1. Lietu apstrādātājs iestādēs.

Avoti: TV

decesija   med.

1. Atkāpšanās, samazināšanās.

Avoti: MSV

dechlorēt   novec.

1. Atdalīt hloru.

Avoti: LV93

deci-

1. Metrisko mērvienību salikto nosaukumu daļa, kas nozīmē desmitkārtēju samazinājumu, piem., decimetrs - 0,1 m, decigrams - 0,1 g.

Avoti: SV96

deciars

1. Metriskās sistēmas laukuma mērs, 0,1 ara.

Avoti: KV

decibels   -a, v.

1. Bela desmitdaļa, skaņas intensitātes mērvienība.

Avoti: LLVV

decidua   lat.

1. Pati virsējā dzemdes gļotādas kārta zīdītājiem, kas raisoties placentai dzemdību beigās atdalās no dzemdes un tiek no tās izrauta līdz ar placentu.

Avoti: KV

deciduācija   med.

1. Nolobīšanās process.

Avoti: TM

deciduīts   med.

1. Atlobenes iekaisums.

Avoti: TM

deciduoma   med.

1. Atlobenes audu audzējs; dzemdes audzējs, kurā ir atlobenes elementi.

Avoti: TM

deciduomatoze   med.

1. Atlobenes audu veidošanās sievietei, kas nav grūtniece.

Avoti: MSV

deciduoze   med.

1. Stāvoklis, kurā atlobenes audi attīstās pārmērīgi vai neparastās vietās.

Avoti: TM

decigrams

1. Masas mērvienība, grama desmitā daļa.

Avoti: LEV

decilaldehids

1. Ēteriskās eļļās ļoti mazos daudzumos sastopams kaprīnaldehids; iegūst sintētiski un izmanto mākslīgu ēterisko eļļu un puķu smaržu pagatavošanai.

Avoti: KV

decile

1. Pētāmās parādības pazīmes vērtības, kas dala sakārtotu variācijas rindu desmit vienādās daļās tā, ka katrā no tām nonāk 10% kopas vienību.

Avoti: ZTV

decilitrs

1. Tilpuma mērvienība, dl; 1 dl = 0,1 litrs.

Avoti: LEV

decilmiristāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), mīkstinātājs, izmanto kā ādas kondicionētāju kosmētikā, var veicināt piņņu veidošanos.

Avoti: Zkp

deciloleāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmas), mīkstinātājs, emulgators, izmanto roku krēmos un iedeguma līdzekļos, var veicināt piņņu veidošanos.

Avoti: Zkp

decilpoliglikoze

1. Kosmētikas sastāvdaļa (decilspirts un glikoze), virsmaktīva viela, izmanto kosmētikā, var izraisīt jutīgas ādas kairinājumu.

Avoti: Zkp

decilspirts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (atvasināts no šķidra parafīna), putu dzēsējs, fiksācijas viela, izmanto kosmētikā, smaržās, var būt nedaudz toksisks dzīvnieku ādai.

Avoti: Zkp

decima   -as, s.

1. mūz. Intervāls, kura virsotne ir desmitā pakāpe attiecībā pret pamatni.

2. literat. Pants ar desmit rindām.; desmitrinde.

3. mūz. Diatoniskās gammas desmitā pakāpe.

Avoti: LLVV, Mūz

Decima   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - likteņa dieviete, viena no parkām, kas gādāja, lai bērns piedzimtu devītajā vai desmitajā mēnesī.

Avoti: Mit

decimācija

1. Senatnē - katra desmitā noziedznieka sodīšana ar nāvi; nāvei nolemtos lozēja.

2. Katra desmitā cilvēka sodīšana, par ko izšķiras, ja neatrod vainīgo; "desmitās tiesas" iekasēšana.

Avoti: SV99, JtV

decimālcipars   -a, v.; mat.

1. Cipars, kas decimāldaļskaitļa pierakstā atrodas pa labi aiz komata.

Avoti: LLVV

decimāldaļa   mat.

1. Ar komatu (datortehnikā - ar punktu) izteikts daļskaitlis, kura saucējs ir skaitļa 10 pakāpe.

Avoti: SV96

decimāldaļskaitlis   -ļa, v.; mat.

1. Daļskaitlis, kam saucējs ir 10 vai pakāpe no 10 un kas uzrakstīts īpašā veidā bez saucēja.

Avoti: LLVV

decimāllogaritms   -a, v.; mat.

1. Tāda skaitļa logaritms, kura bāze ir 10.

Avoti: LLVV

decimāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir desmit sastāvdaļas.

Decimālā skaitīšanas sistēma— skaitīšanas sistēma, kurā katra augstākā vienība sastāv no desmit zemākajām vienībām.

Decimālā klasifikācija— grāmatu klasifikācijas sistēma (bibliotēkās), kura balstās uz galveno nozaru iedalīšanu desmit pamatnodaļās ar desmit apakšnodaļām katrā.

Avoti: LLVV

decimālsvari   -u, v.; tikai dsk.

1. Svari, kurus līdzsvaro ar desmitreiz vieglākiem atsvariem.

Avoti: LLVV

decimēt   vēst.

1. Sodīt ar nāvi katru desmito cilvēku, ja apspiežot nemierus uzskata, ka visi vainīgi.

Avoti: KV

decimetrs   -a, v.

1. Metra desmitā daļa.

Avoti: LLVV

decimets   mūz.

1. Desmit izpildītāju liels ansamblis.

2. Skaņdarbs, iecerēts desmit izpildītājiem, ar patstāvīgu partiju katram.

Avoti: Mūz

decimilimetrs

1. Milimetra desmitā daļa.

decimolārs   med.

1. Šķīdums, kas vienā litrā satur 1/10 izšķīdinātās vielas mola.

Avoti: TM

decinormāls   med.

1. Šķīdums, kas vienā litrā satur 0,1 gramekvivalentu šķīdinātās vielas.

Avoti: TM

dēciņa

1. Dem. --> dēka.

Avoti: LV93

deciso   it., mūz.

1. Noteikti, droši.

Avoti: KV

decisters   apv.

1. Stera desmitā daļa.

Avoti: KV

declamando   it., mūz.

1. Deklamējoši, t. i. piegriežot dziedāšanā galveno vērību skaidrai izteiksmīgai teksta izrunai.

Avoti: KV

decr.   saīs., mūz.

1. Decrescendo.

Avoti: Mūz

decresc.   saīs., mūz.

1. Decrescendo.

Avoti: Mūz

decrescendo   it., mūz.

1. Pakāpeniski noklusinot, samazinot skaņas stiprumu.

Avoti: KV

DECT   saīs.

1. Eiropas digitālās bezvadu telekomunikācijas ("digital European cordless telecommunications").

Avoti: PnR

decticus   lat.

1. Sienāžu apakškārtas ģints.

Decticus verrucivorus— dižsienāzis.

Avoti: LD

decuma   lat.

1. Desmitā daļa, Romas fiska ienākums no valsts zemēm, ko sākumā ņēma graudā, parasti 1/10 ražas, bet vēlāk ļāva arī izpirkt naudā.

Avoti: KV

Dečīna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 50300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

dečš   apv.

1. No lupatām austa sega, ko klāja kamanās un ar ko apsedz zirgu.

Avoti: TiA

deda   apv.

1. Dedestiņa.

2. hip. Dzeltenie vīķi.

Avoti: ME

Dedals

1. Sengrieķu mitoloģijā - prasmīgs meistars, arhitekts un tēlnieks, kas Krētas salas valdniekam Mīnojam izbūvēja slaveno labirintu.

Avoti: SV96

dēdas   apv.

1. Sods par mīklas neatminēšanu.

Avoti: EH

dēdējumgaroza   ģeol.

1. Zemes garozas pati virsējā kārta, kurā izpaužas iežu dēdēšanas procesi.

Avoti: ZTV

dēdeklis   apv.

1. Ierīce desas nostiprināšanai un pakāpeniskai aizpildīšanai.

2. Dēšanas vieta.

Avoti: ME, EH

Dedeliški   vietv.

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Dedelišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dedelišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

dedentīcija   med.

1. Zobu zaudēšana.

Avoti: TM

dedere   apv.

1. Divdīgļlapju augs krustziežu dzimtā, lauku nezāle ar dzeltenām dzīslotām ziedlapiņām; idra 1.

Avoti: KV, ME

dedere   apv.

1. Ekzēma, ādas izsitums.

Avoti: KV, ME

dēderēt   apv.

1. Kladzināt (par vistām).

Avoti: LE

dederons   ķīm.

1. Viena no poliamīdu šķiedrām.

Avoti: SV96

dederve   apv.

1. Ekzēma, ādas izsitums.

Avoti: EH

dedesa   apv.

1. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

Avoti: ME

dedesas   apv.

1. Dedestiņas ("Lathyrus").

Avoti: Aug2

dedesiņi   apv.

1. Dedestiņas ("Lathyrus").

2. Vanagu vīķis ("Vicia cracca").

Avoti: KnG

dedesiņš   apv.

1. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

Avoti: Aug2

dedess   apv.

1. Dedestiņa ("Lathyrus").

Avoti: KiV

dedess   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

dedestīns   apv., hip.

1. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

Avoti: Aug2

dedestiņa   -as, s., vsk.

1. dsk. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Lathyrus"), viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi ar dažādas krāsas ziediem ~110 sugas, Latvijā konstatētas 12 sugas.

Bumbuļu dedestiņa— dedestiņu suga ("Lathyrus tuberosus").

Jūrmalas dedestiņa— dedestiņu suga ("Lathyrus maritimum").

Melnā dedestiņa— dedestiņu suga ("Lathyrus niger").

Meža dedestiņa— dedestiņu suga ("Lathyrus sylvestris").

Kalnu dedestiņa— dedestiņu suga ("Lathyrus montanus").

Pavasara dedestiņa— dedestiņu suga ("Lathyrus vernus").

Platlapu dedestiņa— dedestiņu suga ("Lathyrus latifolius").

Pļavas dedestiņa— dedestiņu suga ("Lathyrus pratensis").

Purva dedestiņa— dedestiņu suga ("Lathyrus palustre").

Skarbā dedestiņa— dedestiņu suga ("Lathyrus hirsutus").

Smaržīgā dedestiņa— dedestiņu suga ("Lathyrus odoratus").

Ungāru dedestiņa— dedestiņu suga ("Lathyrus pannonicus").

Vītņu dedestiņa— dedestiņu suga ("Lathyrus aphaca").

Zirņveida dedestiņa— dedestiņu suga ("Lathyrus pisiformis").

2. apv. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

Avoti: LLVV, LD, Aug2, DaE

dedestiņi   -u, v.; apv.

1. Dedestiņas ("Lathyrus").

2. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

3. Vanagu vīķis ("Vicia cracca").

Avoti: Aug2

dedestiņš   -a, v., vsk.

1. Dedestiņi.

2. Dedestiņas ("Lathyrus").

3. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

4. Vanagu vīķis ("Vicia cracca").

Avoti: Aug2

dēdēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, arī stāvoklis --> dēdēt (1,2).

2. Process --> dēdēt (3).

Mehāniskā dēdēšana— iežu sadrupšana, sairšana, sadalīšanās fizikālu faktoru ietekmē.

Bioloģiskā (arī organiskā) dēdēšana— iežu sadrupšana, sairšana, sadalīšanās augu (piemēram, koku sakņu), dzīvnieku (piemēram, slieku, kurmju) iedarbes rezultātā.

Ķīmiskā dēdēšana— iežu sairšana ķīmisku procesu ietekmē.

Dēdēšanas garoza— iežu komplekss (formācija), kas veidojas litosfēras virspusē iegulušo iežu dēdēšanas procesā.

Avoti: LLVV, LD

dedēt   apv.

1. Gāgināt, kladzināt.

Avoti: EH

dēdēt   dēdu, dēdi, dēd, pag. dēdēju; intrans.

1. Vārgt, nīkuļot, arī novājēt (slimības, novecošanas dēļ).

Dēdēt ārā— novājēt.

2. Nīkt (bezdarbībā).

3. parasti 3. pers. Drupt, dalīties, irt fizikālu vai ķīmisku procesu ietekmē (parasti par iežiem).

4. apv. Izkalst, kļūt sausam.

Avoti: LLVV, KnV

dediferenciācija   med.

1. Diferenciācijas zudums; specifiskā rakstura zaudējums, atgriežoties primitīvākā morfoloģiskā stāvoklī.

Avoti: TM

dedikācija

1. Veltījums.

Avoti: SV69

dedināt   apv.

1. Gāgāt, kladzināt.

2. Skaļi pļāpāt.

Avoti: ME

dēdināt   apv.

1. Vedināt, likt dēt.

Avoti: ME

dēdināt   apv.

1. Izdobt dori.

Avoti: ME

dēdināt   apv.

1. Pielikt dēkli cirvja zobiem vai lemesim.

Avoti: ME

dēdināt   apv.

1. Gāgāt, kladzināt.

2. Skaļi pļāpāt.

Avoti: ME

dēditīciji   apv.

1. Tie senās Romas pilsoņi, kuru pilsoniskā brīvība bija vismazākā, salīdzinot ar pašu romiešu un latīņu brīvību.

Avoti: KV

dedkoks   jūrn.

1. Koka pildījums starp ķīļplanku un pakaļvadni.

Avoti: JūVM

dedlains   žarg.

1. Termiņš; pēdējais termiņš.

Avoti: SLG

Dedoplisa   vietv.

1. Dedoplisa Ckaro - pilsēta Gruzijas austrumos, Širaku stepē, 7400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

dēdot   apv.

1. Klaigāt, bļaut.

Avoti: ME

Dedovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 29500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dedre   apv.

1. Lauku nezāle ar dzeltenām dzīslotām ziedlapiņām.

Avoti: ME

dēdre   apv.

1. Lauku nezāle ar dzeltenām dzīslotām ziedlapiņām.

Avoti: ME

dedri   novec.

1. Vijeņziežu ģints ar sīkiem rožsārtiem ziediem pa vienam lapu žākļos.

Avoti: LME

deds   apv.

1. Vecs vīrs.

// iron. Vecāks, parasti precēts, vīrs.

2. Bubulis, ķēms.

Avoti: KV, KiV

dēds   apv.

1. Vecs vīrs.

2. Bubulis, ķēms.

Avoti: ME

deducēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izsecināt jaunas zināšanas par kādu atsevišķu lietu vai parādību, izmantojot vispārīgus atzinumus.

Avoti: LLVV

dedukcija   -as, s.; parasti vsk.

1. Jaunu zināšanu izsecināšana par kādu atsevišķu lietu vai parādību, izmantojot vispārīgus atzinumus.

Avoti: LLVV

deduktīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur izmantota dedukcija; tāds, kas balstās uz dedukciju.

Avoti: LLVV

Dedums   vietv.

1. Gaujas kreisā krasta pieteka Beverīnas novada Trikātas un Brenguļu pagastā, garums 13 km.

Avoti: La1, LD

dedveits   jūrn.

1. Kuģa pilnā kravnesība.

Avoti: ZTV

dedvejtonna

1. Kuģa kravnesības mērvienība - 1000 vai 1016 kg.

Avoti: Ang

dedze   apv.

1. Izdegusi pļava vai nora.

Avoti: KV

dedzeklis   apv.

1. Dedzināmais dzelzis, dedzīkla; dzelzs iesms caurumu izdedzināšanai kokā.

2. Nemierīgs, kustīgs, straujš cilvēks (parasti bērns).

Avoti: LE, ViV, SiV

dedzelība   apv.

1. Dedzība.

Avoti: EH

dedzelīgs   apv.

1. Dedzīgs.

Avoti: EH

dedzeļi   apv.

1. Dedzināmi minerāli.

Avoti: KV

dedzenis   apv.

1. Sērs.

2. Izdegusi vieta.

Avoti: KV

dedzēt   apv.

1. Degt.

Avoti: EH

dedzētuvis   apv.

1. Dedzīkla.

Avoti: EH

dedzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dedzīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dedzieda   apv.

1. Vecaine, atmata, nora.

Avoti: KV

dedzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir spēcīgas, kvēlas, aktivizējošas jūtas.

2. reti. Steidzams, neatliekams.

3. reti. Smeldzošs, skaudrs, karsējošs, grūti paciešams (par sāpēm); dedzinošs.

4. apv. Ļoti karsts.

5. apv. Svarīgs, ievērojams.

Avoti: LLVV, EH

dedzīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dedzīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; dedzība.

2. reti. Vispārināta īpašība --> dedzīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. reti. Vispārināta īpašība --> dedzīgs (3), šīs darbības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dedzīkla   apv.

1. Rīks, ar ko izdedzina kokā caurumus.

Avoti: KV

dedzīklis   apv.

1. Rīks, ar ko izdedzina kokā caurumus.

Avoti: KV

dedzin   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "degt" formām izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: ME

dedzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pieliekot uguni, panākt, ka (kas) deg.

Dedzināt darvas mucu— dedzināt sveķainu malku traukā, kas piestiprināts kārts galā.

Dedzināt līdumu— nolīstā līdumā dedzināt krūmus, kokus.

// intrans.

2. Panākt, ka (kas) deg, lai rastos gaisma, siltums.

Dedzināt gaismu— panākt, ka (kas) izstaro gaismu.

Dedzināt eglīti— dedzināt svecītes eglītē.

3. parasti 3. pers. Iznīcināt, bojāt, ievainot (par uguni, par ko degošu).

4. Pakļaut uguns, karstuma iedarbei apstrādes vai izgatavošanas procesā (piemēram, kaļķus, mālu).

// novec. Iegūt ar pārtvaici (darvu, spirtu).

5. parasti 3. pers. Izraisīt smeldzošas sajūtas (par ko karstu vai aukstu).

// intrans.

// intrans. Par stipriem, asiem ēdieniem, dzērieniem, kodīgām zālēm.

// intrans. Par slāpēm.

6. parasti 3. pers. Izraisīt spēcīgu nepatīkamu pārdzīvojumu (par smagām atmiņām, apvainojumiem u. tml.).

Avoti: LLVV

dedzinātāja   s.

1. Dedzinātājs.

Avoti: LV87

dedzinātājs   v.

1. Tas, kas dedzina (1, 3).

2. Tas, kas ļaunprātīgi dedzinājis (mājas vai tml.).

Avoti: LV87, KnV

dedzinātava   -as, s.; novec.

1. Vieta, arī neliels uzņēmums, kur ar pārtvaici iegūst (piemēram, spirtu, darvu).

Avoti: LLVV

dedzināties   apv.

1. Pārlieku karsēties (saulē); sauļoties.

Avoti: ĒiV

dedzinis   apv.

1. Sērs, vai cita degšanu veicinoša viela.

Avoti: ME

dedzinošs   apv.

1. Dedzīgs, karsts.

Avoti: Sin

dedziņš   apv.

1. Deguntiņš.

Avoti: EH

dedzis   apv.

1. Deģis.

Avoti: EH

dedzīt   apv.

1. Dedzināt (mirdzēt) ļauties.

Avoti: ME

dedzītava   apv.

1. Dzelzs iesms caurumu izdedzināšanai kokā.

Avoti: MiV

dedzītes   apv.

1. Gundegas ("Ranunculus").

Avoti: Aug2

dedzītis   apv.

1. Dedzīkla.

Avoti: EH

dedzītuvis   apv.

1. Metāla rīks, ar kuru izdedzina caurumus koka priekšmetos.

Avoti: KiV

deemulgators   ķīm. tehnol.

1. Viela vai aparāts, kas izraisa deemulģēšanu vai kur notiek deemulģēšana.

Avoti: ZTV

deemulģēšana   ķīm.

1. Emulsijas izjaukšana, šķidruma sadalīšana divos slāņos.

Avoti: ZTV

deeskalācija

1. Kāda procesa (piem., bruņota konflikta) pakāpeniska ierobežošana.

Avoti: SV99

deetimoloģizācija   val.

1. Vārddarināšanas motivācijas zudums, piemēram, ir zudusi motivācija starp vārdu "tūkt" un tā motivēto vārdu "tauki".

Avoti: VsV

deetimoloģizēšanās   val.

1. Vārddarināšanas motivācijas zudums, piemēram, ir zudusi motivācija starp vārdu "tūkt" un tā motivēto vārdu "tauki".

Avoti: VsV

Defaiansa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Defiance"), Ohaio štatā, 16800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

defaults   inf., barb.

1. Noklusējums - aparatūras un programmatūras darbība vai standartiestatījums gadījumos, kad lietotājs nav uzdevis nekādu alternatīvu.

defaunācija   med.

1. Dzīvnieku populācijas samazināšana vai iznīcināšana; parazītu izdzīšana no zarnām.

Avoti: TM

defecēt

1. Izkārnīties; ķēzīties.

Avoti: ViV

defekācija   -as, s.; parasti vsk.

1. fiziol. Zarnu izkārnīšanās, iztīrīšanās.

2. tehn. Cukura rūpniecībā - svaigas cukurbiešu sulas attīrīšana no nevajadzīgām sastāvdaļām (ar kaļķiem un ogļskābi).

Avoti: LLVV

defekalgeziofobija   med.

1. Slimīgas bailes no sāpēm defekācijas laikā.

Avoti: TM

defekcija   jur.

1. Pāreja no vienas politiskas partijas uz citu, dezertēšana.

Avoti: JtV

defekogrāfija   med.

1. Secīga rentgenogrammu vai fluorogrammu ierakstīšana videolentē izkārnīšanās laikā, pirms tam ievadot bāriju; izmanto izkārnījumu nesaturēšanas diagnosticēšanā.

Avoti: MSV

defektācija

1. Defektu, nepilnību noskaidrošanas procedūra.

Avoti: PL

defektēšana

1. Bojājumu meklēšanas process agregātos un detaļās, lai noteiktu to tehnisko stāvokli un derīgumu turpmākai ekspluatācijai.

Avoti: MIL

defektīvi   apst.

1. Defektīvs.

Avoti: LV87

defektīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir psihiski trūkumi, traucējumi.

2. Bojāts (priekšmets).

Avoti: LLVV

defektologs   -a, v.

1. Defektoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

defektoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par defektīvu bērnu attīstību, audzināšanu un mācīšanu.

Avoti: LLVV

defektoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar defektoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

defektoskopija   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikālu metožu kopums defektu konstatēšanai materiālos un izstrādājumos no tiem.

Avoti: LLVV

defektoskopists   -a, v.

1. Speciālists, kas strādā ar defektoskopu.

Avoti: LLVV

defektoskops   -a, v.

1. Aparāts defektu konstatēšanai materiālos, konstrukcijās (piemēram, metalurģijā, celtniecībā, mašīnbūvē).

Avoti: LLVV

defekts   -a, v.

1. Nepilnīgums, trūkums, bojājums (priekšmetā).

Avoti: LLVV

defeminācija   med.

1. Pieaugušas un attīstītas sievietes sekundāro dzimumpazīmju zudums un mazināšanās.

Avoti: TM

defeminizācija   med.

1. Pieaugušas un attīstītas sievietes sekundāro dzimumpazīmju zudums vai mazināšanās.

Avoti: MSV

defenestrācija   -as, s.; nevēl.

1. Lietas vai cilvēka izmešana pa logu.

2. Ātra atbrīvošana no darba vai izslēgšana no politiskās partijas.

Avoti: ODE

defenestrēt   nevēl.

1. Izgrūst vai izsviest pa logu (latīņu "fenestra") cilvēku vai kādu lietu.

Avoti: PL

defensija   med.

1. Atvairīšana, aizsargāšana.

Avoti: TM

defensīva   -as, s.; parasti vsk.

1. Aizsardzība, aizstāvēšanās; aizsardzības, aizstāvēšanās taktika.

Avoti: LLVV

defensīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam pamatā aizsargāšanās, aizstāvēšanās.

Avoti: LLVV

defensīvtorpēda   novec.

1. Peldoša vai noenkurota mīna, kas sprāgst tai uzbraucot virsū.

Avoti: LME

deferenciāls   med.

1. Attiecīgs uz sēklvadu.

Avoti: TM

deferentektomija   med.

1. Sēklavada izgriešana.

Avoti: TM

deferentīts   med.

1. Sēklvada iekaisums.

Avoti: TM

deferents   astr.

1. Ptolemaja pasaules sistēmā - riņķis, pa kuru pārvietojas epicikla centrs.

Avoti: SV96

deferizācija

1. Dzelzs atdalīšana - ūdens attīrīšana no tā dzelzs sāļiem.

Avoti: SV99

defervescence   med.

1. Drudža temperatūras krišanās; bezdrudža periods.

Avoti: TM

defētisms   novec.

1. Pirmā pasaules kara laikā apzīmējums šaubām par uzvaru.

2. Mazdūšības izplatīšana un veicināšana nopietnu politisku vai saimniecisku sarežģījumu gadījumos.

Avoti: LME

defētisti   novec.

1. Pirmā pasaules kara laikā ap 1916 Francijā radies nosaukums tiem pilsoņiem, kas neticēja Francijas uzvarai, bet bij sagatavoti uz pilnīgu neveiksmi: vispār pesimisti.

Avoti: KV

defi   fr.

1. Izaicinājums.

Avoti: KV

defibrerakmens   papīrr.

1. Defibrera rotējošā daļa - rievains, rupjgraudains akmens, pret kuru beržoties nomizotām koksnes šķilām, atdalās koksnes šķiedras.

Avoti: ZTV

defibrers   papīrr.

1. Koksnes smalcinātājs - mašīna, kas mehāniski sasmalcina koksni šķiedrainā masā.

Avoti: ZTV

defibrēšana   papīrr.

1. Koksnes šķiedru iegūšana, beržot koka šķilas defibrerā ūdens klātbūtnē.

Avoti: ZTV

defibrēt

1. Koksni sasmalcināt šķiedrainā masā (papīra un celulozes rūpniecībā).

Avoti: SV99

defibrilācija   med.

1. Defibrillācija - sirds muskuļu fibrillācijas pārtraukšana.

2. Audu sasmalcināšana histoloģiskam preparātam.

Avoti: SV96, TM

defibrilators   -a, v.

1. Defibrillators - aparāts sirds muskuļaudu fibrilācijas novēršanai.

Avoti: LLVV

defibrillācija   med.

1. Sirds muskuļu fibrillācijas pārtraukšana.

Avoti: ZTV, PP

defibrillators   med.

1. Aparāts sirds muskuļu fibrillācijas novēršanai.

Avoti: SV99, PP

defibrinēšana   med.

1. Asiņu un limfas atbrīvošana no fibrīna.

Avoti: TM

defibrinēt

1. Atbrīvot no fibrīna.

defibrinizācija   med.

1. Asins vai limfas atbrīvošana no fibrīna.

Avoti: MSV

deficience

1. Hromosomu pārveide, neliela hromosomas terminālā iecirkņa zaudējums.

Avoti: ĢT

deficīts   -a, v.; parasti vsk.

1. ekon. Stāvoklis, kad izdevumi pārsniedz ienākumus; iztrūkums.

2. Nepietiekams daudzums; trūkums.

Pulsa deficīts— sirds pukstienam atbilstoša pulsa sitiena trūkums.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds (produkts, viela, prece), kura piegāde neapmierina pieprasījumu.

Avoti: LLVV

deficīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura nav pietiekamā daudzumā.

Avoti: LLVV

defilāde   mil.

1. Aizsegs, defilē.

Avoti: MIL

defilē

1. Aiza, šaura eja starp augstienēm vai ūdens šķēršļiem (kalnu defilē, ezeru defilē).

2. Skatuves gaita; iet pa vienam rindā.

Avoti: SV69, PL

defilēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Iet (parasti lēnām, svinīgi kam garām, gar ko).

Avoti: LLVV

definējums   -a, v.

1. Rezultāts --> definēt.

Avoti: LLVV

definēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Norobežot un precīzi raksturot (jēdzienu).

Avoti: LLVV, JtV

definīcija   -as, s.

1. Jēdziena satura, priekšmeta būtisko pazīmju īss formulējums.

Avoti: LLVV

definitīvs

1. Izšķirošs, noteicošs, galīgs, noteikts.

Definitīvais saimnieks— dzīvnieks vai cilvēks, kura organismā parazīts sasniedz dzimumgatavību.

Definitīvā funkcija— apzīmētājfunkcija, viena no divām terminoloģijas teorijā aprakstītajām termina pamatfunkcijām, kas izpaužas kā jēdziena satura iezīmēšana.

Definitīvās normas— normas, kas satur tiesisko parādību definīcijas, jēdzienus.

Avoti: ZTV, JtV

definīts   mat.

1. Noteikts, zīmi nemainošs.

Avoti: SV96

definitum   lat.

1. Izskaidrojošais jēdziens jeb izskaidrojošā teikuma subjekts.

Avoti: KV

defise   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Tehniska rakstu zīme (-); savienojuma zīme.

Avoti: LLVV

defiskopa   val.

1. Salikta leksiska vienība (vārdu savienojums), kurā komponenti parasti saistīti sakārtojumā un savienoti ar defisi.

Avoti: VsV

defiskoptermins   val.

1. Salikts termins, kas izteikts ar defiskopu.

Avoti: VsV

defisrakstījums   val.

1. Saliktas leksiskas vai sintaktiskas vienības rakstījums, sastāvdaļu sasistīšanai izmantojot defisi.

Avoti: VsV

defissavienojums   val.

1. Salikta leksiska vienība, kurā starp komponentiem (vārdiem, vārddaļām, atsevišķiem burtiem, cipariem vai citām rakstzīmēm) vienotājfunkcijā lietota defise.

Avoti: VsV

defišence

1. Neliela hromosomas terminālā iecirkņa apzīmējums.

Avoti: Ang

deflācija   -as, s.; parasti vsk.

1. ekon. Apgrozībā esošās papīrnaudas daudzuma, kā arī neapmaināmo banknošu skaita samazināšana.

2. ģeol. Vēja noārdošā ģeoloģiskā darbība, novērojama gk. tuksnešos un piekrastu joslās; no sairušiem iežiem un to plaisām vējš izpūš irdeno materiālu un pamazām noārda lielus tuksnešu klintājus.

Avoti: LLVV, KV

deflagrācija

1. Sprāgstvielu sadegšana bez sprādziena.

Avoti: SV69

deflatēšana   novec.

1. Paņēmiens naudā izteiktu lielumu pārlēšanai naudā ar vienādu pirktspēju.

Avoti: TV

deflatēts   novec.

1. Tāds, kas pārvērsts naudā ar vienādu pirktspēju.

Avoti: TV

deflators

1. Ražotās produkcijas un pakalpojumu cenu un tarifu izmaiņas pārskata periodā attiecībā pret iepriekšējo periodu.

2. Koeficients norēķinu cenās aprēķināto ekonomisko rādītāju pārrēķināšanai bāzes (nemainīgās) cenās.

Avoti: SV96, SbV

deflegmācija   ķīm. tehnol.

1. Paņēmieni destilāta sastāvdaļu daudzuma attiecību izmainīšanai - pārtvaicē iegūto tvaiku daļēja kondensēšana, iegūstot flegmu.

Avoti: ZTV

deflegmators   ķīm.

1. Aparāts, ko lieto šķidrumu pārtvaicē, lai sadalītu vielas ar tuvām vārīšanās temperatūrām.

Avoti: SV96

defleksija

1. med. Noliekšanās uz sāniem; atliekšana.

2. psih. Novēršanās no savas patības.

Avoti: TM, PsA

deflektors

1. Velkmes ierīce, kas veicina netīrā vai sakarsētā gaisa aizplūdi no telpām.

2. Ierīce gāzes, šķidruma u. c. plūsmu virziena mainīšanai.

3. Ierīce magnētiskā kompasa deviācijas mērīšanai un likvidēšanai.

4. Speciāls elektrods elektronstaru lampā elektronu kūļa novirzīšanai.

Avoti: SV99

deflokulācija   med.

1. Pārslu izšķīdināšana; šķīduma attīrīšana no pārslām; pārslu izzušana.

Avoti: TM

deflorācija

1. Sievietes jaunavības plēves pārplēšana pirmā dzimumakta laikā.

Avoti: LEV

defloranti

1. Ķīmiskas vielas, kuru iedarbībā augiem nobirst ziedi.

Avoti: SV96

deflorescence   med.

1. Izsitumu izzušana.

Avoti: TM

Defni   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Daphne"), Alabamas štatā, 24400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

defoliācija   lauks.

1. Augu lapu mākslīga atdalīšana ar defoliantu palīdzību; parasti izmanto, lai atvieglotu mehanizētu ražas novākšanu.

Avoti: ZTV

defolianti   ķīm., lauks.

1. Vielas, kas veicina augu lapu priekšlaicīgu nobiršanu (piem., kalcija ciānamīds, magnija hlorāts, butifoss); lieto, lai atvieglotu ražas novākšanu.

Avoti: ZTV

defolts   barb.

1. inf. Noklusējums - aparatūras un programmatūras darbība vai standartiestatījums gadījumos, kad lietotājs nav uzdevis nekādu alternatīvu.

2. Saistību nepildīšana - aizņēmēja jeb emitenta nespēja izpildīt kredīta vai parāda vērtspapīra noteikumos paredzētās saistības.

Avoti: GrV

deformācija   -as, s.

1. Formas un tilpuma maiņa (fizikālam ķermenim) ārēja spēka iedarbībā (nemainoties ķermeņa masai).

Elastīgā deformācija— deformācija, kas izzūd līdz ar ārēja spēka iedarbības izbeigšanos.

Plastiskā deformācija— deformācija, kas paliek pēc ārēja spēka iedarbības izbeigšanās.

2. fiz. Sakropļojums, bojājums (organismā vai tā daļā).

// pārn. Ievērojami pārveidots (priekšmeta, parādības) attēlojums mākslas darbā.

Avoti: LLVV

deformējošs   med.

1. Izkropļojošs.

Avoti: TM

deformēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārveidot (fizikālu ķermeni), mainot tā formu un tilpumu, bet ne masu.

2. Sakropļot, sabojāt (organismu vai tā daļu).

// pārn. Ievērojami pārveidoti attēlot mākslas darbā (priekšmetu, parādību).

Avoti: LLVV

deformēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās.

1. Refl. --> deformēt (1); tikt deformētam.

2. Refl. --> deformēt (2); tikt deformētam (2).

Avoti: LLVV

deformēts   med.

1. Kroplīgs.

Avoti: TM

defosforācija

1. Fizikālķīmisku procesu kopums fosfora daudzuma samazināšanai izkausētos metālos to ieguves gaitā.

Avoti: LPE

defosforilācija   med.

1. Fosforgrupas atšķelšana no organiskas vielas.

Avoti: MSV

defragmentācija   dat.

1. Viena datu kopuma dažādu fragmentu pārvietošana vienkopus.

Avoti: SV96

defragmentēšana   inf.

1. Datņu pārrakstīšana tā, lai visas datnes daļas būtu ierakstītas blakus esošajos diska sektoros.

Avoti: D3

defrakcija   fiz.

1. Viļņu (skaņas u. c.) nestacionāra mijiedarbība ar vidi.

Triecienviļņa defrakcija— triecienviļņa nestacionāra mijiedarbība ar ķermeņa atstaroto vilni un turbulento applūsmu.

Avoti: ZTV

defraudācija   novec.

1. Ar muitu vai akcīzi apliekamu preču vai ražojumu nelikumīga laišana apgrozībā, šos maksājumus neizdarot.

2. Piesavināšanās.

Avoti: TV

defraudants   novec.

1. Krāpnieks, cilvēks, kas piesavinājies cita naudu.

Avoti: TV

defrostācija

1. Saldētu produktu atlaidināšana.

Avoti: SV99

defrosters   tehn.

1. Iekārta sasaldētu produktu atlaidināšanai.

2. Ierīce, kas pasargā automobiļa priekšējo stiklu no apledošanas.

Avoti: ZTV

defrostēšana   pārt.

1. Sasaldēto pārtikas produktu atkausēšana ūdenī vai gaisā, atlaidināšana.

Avoti: ZTV

defrostēt   apv.

1. Atkausēt.

Avoti: Sin

defrostieris   novec.

1. Iekārta sasaldētu produktu atlaidināšanai.

2. Automašīnas ierīce, kas pasargā priekšējā loga stiklu no apledošanas.

Avoti: Ang

defunctus   lat.

1. Miris, mirušais.

Avoti: KV

defundācija   med.

1. Dzemdes dibena izgriešana līdz ar olvadiem.

Avoti: TM

defunkcionalizācija   med.

1. Funkcijas traucējums vai zudums.

Avoti: TM

defurfurācija   med.

1. Blaugznošanās, ādas klijveida lobīšanās.

Avoti: TM

defuzis   žarg.

1. Deficīta prece.

Avoti: SLG

dega   -as, s.; pareti.

1. Izdegusi vieta (piemēram, mežā, tīrelī); izdegums.

Avoti: LLVV, Sin

dēgā   apv.

1. Iet labumā, būt priekšrocībai, labumam.

Avoti: ME, VeAT

degadēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, pārej.

1. Apstrādāt (vilnas audumu) ar tvaiku vai karstu ūdeni.

Avoti: LV87

Degahlen   vietv., vēst., vācu val.

1. Degoles muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Irlavas pagastā.

Avoti: KV

degaine   apv.

1. Izdegusi vieta; izdegums.

Avoti: KV, Sin

degakmens   -akmens, dsk. -akmeņi, v.

1. Merģeļains, mālains vai kaļķains sīkporains iezis, kas satur bitumenu un ko izlieto, piemēram, kurināšanai; atsevišķs šī ieža gabals.

Avoti: LLVV

degamība   -as, s.; parasti vsk.

1. Spēja degt (piemēram, priekšmetiem, vielām).

Avoti: LLVV

Deganavida   mit.

1. Irokēzu (ASV Oklahoma, Kanādas dienvidi) mitoloģijā - pravietis, kas dzimis no dieva mirstīgai sievietei no huronu cilts, viņam piedēvē irokēzu cilšu savienības izveidošanu un tās likumu sastādīšanu.

Avoti: Mit

deganglionizācija   med.

1. Nervu mezglu izņemšana.

Avoti: TM

Degas   vietv.

1. Dzelzceļa pieturas punkts Madonas novada Dzelzavas pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Pļaviņas-Gulbene, 187 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāts 1931. g.

Avoti: LE1

degaukla   -as, s.

1. Ūdensnecaurlaidīga, tieva caurule, kurā iepildītas degošas vielas un kuru lieto par ugunsvadu (piemēram, spridzināšanas darbos).

Avoti: LLVV

degazācija   -as, s.

1. Darbība, process --> degazēt.

Avoti: LLVV

degazators

1. Degazācijas aparāts.

2. Ķīmisks produkts, kas gāzi padara nekaitīgu, piem., aktīvā ogle.

3. Cilvēks, kas izdara degazāciju, degazētājs.

Avoti: SV69

degazēšana   s.

1. Darbība --> degazēt.

Avoti: LV87

degazēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Likvidēt, neitralizēt kaitīgu vielu (piemēram, kādā telpā, uz kādas virsmas).

Avoti: LLVV

degazētājs   v.

1. Speciālists, kas veic degazāciju.

Avoti: MLVV

degbumba   -as, s.; mil.

1. Aviobumba ugunsgrēka izraisīšanai.

Avoti: LLVV

Degendorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Deggendorf"), Bavārijas federālajā zemē, 31900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

deggāze   -gāzes, dsk. ģen. -gāzu, s.

1. Gāzveida viela, gāzu maisījums, kas spēj degt.

Avoti: LLVV

Deggenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Deģu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Zaļenieku pagastā.

Avoti: KV

Degini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pureņu pagastā.

Avoti: LC

Degiņi   vietv.

1. Ludzas novada Pureņu pagasta apdzīvotās vietas "Degini" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dēgirmendere   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kodžaeli ilā, 31000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Degirmenlika   vietv.

1. Pilsēta Ziemeļkipras Turku Republikā, 6820 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

degkamera   tehn.

1. Slēgta telpa iekšdedzes motorā gāzveida, šķidrās vai cietās degvielas sadedzināšanai.

Avoti: ZTV

degkociņi   apv.

1. Sērkociņi.

Avoti: KV

degla   apv.

1. Dagla.

Avoti: EH

deglaciācija   ģeol.

1. Teritorijas atbrīvošanās no ledāja, tam sarūkot.

Avoti: ZTV

deglains   apv.

1. Piepains (koks).

2. Viegli degoša (zeme).

3. Uguns krāsā, ar uguns plankumiem (cūka, lapsa).

Avoti: KV

deglājs   apv.

1. Zema vieta, kur mežs izdedzis.

Avoti: ME

deglavieši

1. Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Deglava" (arī "Degļeva") iedzīvotāji.

Avoti: V1

deglavs   apv.

1. Sarkans, uguns krāsā; rūsgani melniem plankumiem (par cūkām).

Avoti: KV, LE

deglēnieši

1. Madonas novada Mētrienas pagasta apdzīvotās vietas "Degļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

deglens   apv.

1. Uguns krāsā, ar uguns plankumiem (cūka, lapsa, lācis u. tml.).

Avoti: EH, KV

Degli   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Degļi" nosaukums latgaliski.

2. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Degļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

deglīgs   apv.

1. Ar gangrēnu (brantu) saslimis.

Avoti: EH

deglis   -ļa, v.

1. Ierīce šķidru vai gāzveida vielu sadedzināšanai, lai iegūtu siltumu vai gaismu.

2. Ierīce, degaukla u. tml., kuru izmanto sprādziena izraisīšanai vai (kā) aizdedzināšanai; degošs priekšmets, kuru izmanto (kā) aizdedzināšanai.

Laika deglis— deglis, kas izraisa sprādzienu vai aizdedzina noteiktā laika momentā.

3. pareti. Dakts.

Avoti: LLVV

dēglis   apv.

1. Izdegusi ar ūdeni pildīta vieta; dīķis.

Avoti: KV

Degliši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LC

deglītis   apv.

1. Melnbalti plankumains sivēns.

Avoti: EH

deglode   -lodes, dsk. ģen. -ložu, s.; mil.

1. Lode ugunsgrēka izraisīšanai.

Avoti: LLVV

degls   apv.

1. Dažādu krāsu salikums, kuru vidū ir melns, melnraibs (visvairāk par cūkām, sivēniem); sākotnējā nozīme - tāds, kam ir apdegumi, apdedzis; dagls.

Avoti: NeV

degls   apv.

1. Deglis (2).

Avoti: EH

deglutīcija   med.

1. Rīšana, norīšana.

Avoti: TM

Degļeva   vietv.

1. Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Degļova" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dēgļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Mētrienas pagastā.

Avoti: LC

Degļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Stabulnieku pagastā.

Avoti: LC

Degļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ciblas novada Blontu pagastā.

Avoti: LC

degmaisījums   -a, v.

1. Viegli uzliesmojošu vielu maisījums.

Degmaisījuma pudele— degpudele.

Avoti: LLVV

degmāls   novec.

1. Terakota, dedzināts, nevāpēts māls.

Avoti: LV93

Degmuiža   vietv.

1. Dobeles novada Krimūnu pagasta apdzīvotās vietas "Degu muiža" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Degole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Tukuma novadā 11 km no Tukuma, izveidojusies bijušajā muižas teritorijā.

2. Degoles pagasts - pagasts Tukuma novadā ar administratīvo centru lielciemā Vienība, aizņem pirmskara Praviņu pagasta rietumu daļu, daļu bijušā Irlavas pagasta un nelielu daļu bijušā Lestenes un Tumes pagasta teritorijas, robežojas ar Slampes, Lestenes, Irlavas un Tumes pagastu, kā arī ar Engures novadu.

Avoti: LPag, LC, LE1

degolnieki

1. Tukuma novada Degoles pagasta apdzīvotās vietas "Degole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

degona   apv.

1. Steiga, liela dedzība, neatliekama darīšana.

Avoti: KV

degons   apv.

1. Deguns.

Avoti: ME

degontiņš   apv.

1. Dem. --> deguns.

Avoti: EH

degoņa   apv.

1. Steiga, liela dedzība, neatliekama darīšana.

Avoti: Sin

Degorna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("De Goorn"), Ziemeļholandes provincē, 2800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

degoši   žarg.

1. Ļoti steidzami, neatliekami.

Avoti: SLG

degošs   žarg.

1. Steidzams, neatliekams.

Degošs jautājums— steidzama dienas jautājuma apzīmējums Vācijas parlamentā, sākot ar 19 gs. 40. gadiem.

Avoti: KV

degot   apv.

1. Kvēlot, kaitēt.

Avoti: ME

degots   apv.

1. Deguts.

Avoti: ĒiV

degpudele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; mil.

1. Pudele, kurā iepildīts degmaisījums (cīņai pret tankiem, kādu objektu aizdedzināšanai).

Avoti: LLVV

degpunkts   -a, v.; parasti vsk. lok.

1. Nozīmīgākā, centrālā daļa, arī spraigākais moments (kādā norisē).

Uzmanības degpunktā— uzmanības centrā.

Avoti: LLVV

degra   novec.

1. Apretūras viela, ar ko ietauko ādas, sevišķi ziemišķa un hroma, lai tās uzturētu mīkstas.

Avoti: KV

degradācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Pasliktināšanās, pagrimšana, panīkums.

2. Pazemināšana dienesta pakāpē.

Avoti: LLVV

degradējums   novec.

1. Dienesta pakāpes atņemšana virsniekam vai instruktoram.

Avoti: KV

degradēšana   novec.

1. Dienesta pakāpes atņemšana virsniekam vai instruktoram.

Avoti: KV

degradēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pazemināt, pamazināt (kā) nozīmīgumu, vērtību; pakļaut (ko) degradācijai.

2. Pazemināt (kādu) dienesta pakāpē.

Avoti: LLVV

degradēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos.

1. Refl. --> degradēt (1).

Avoti: LLVV

degranulācija   med.

1. Granulu zaudēšanas process, piem., heparinocītu metahromatisko granulu pāriešana saistaudos.

Avoti: TM

degresija   novec.

1. Atkāpšanas; novirzīšanās; digresija.

Avoti: SV69

degslāneklis   -ļa, v.

1. Degakmens - merģeļains, mālains vai kaļķains sīkporains iezis, kas satur bitumenu un ko izlieto, piemēram, kurināšanai; atsevišķs šī ieža gabals.

Degslānekļa darva— naftai līdzīgs šķidrais kurināmais, degslānekļa sausās pārtvaices produkts.

Avoti: LLVV

degsme   -es, s.; parasti vsk.

1. Dedzīga, kaisla, kvēla aizraušanās; aizrautība, dedzība.

Avoti: LLVV

degsmīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti

1. Dedzīgs, kaisls, kvēls.

Avoti: LLVV

degsmīgums   apv.

1. Vispārināta īpašība --> degsmīgs; dedzība.

Avoti: Sin

dēgsna   apv.

1. Izdegusi vieta purvainā mežā.

Avoti: ME

degsninieks   apv.

1. Kāds, kurš apmeties uz dzīvi degsnī.

Avoti: ME, VeAT

degsnis   -šņa, v.; pareti.

1. Izdegusi vai izdedzināta vieta (purvā, mežā), kas aizaugusi ar zāli vai (skujkoku) jaunaudzi.

Avoti: LLVV

degša   apv.

1. Izdedzis mežs vai purvs, kas apaudzis ar zāli vai jaunu mežiņu.

Avoti: KV

degšana

1. Kādas vielas un skābekļa reakcija, kas izraisa siltuma izdalīšanos.

Avoti: LEV

degšīferis   novec.

1. Degslāneklis.

Avoti: KV

degšinieca   apv.

1. Degsnis.

Avoti: EH

degšņa   apv.

1. Izdedzis mežs vai purvs, kas apaudzis ar zāli vai jaunu mežiņu.

Avoti: KV

dēgšņa   apv.

1. Izdegusi vieta purvā vai mežā.

Avoti: ME, VeAT

degt   degu, dedz, deg, pag. degu; intrans.

1. parasti 3. pers. Būt uguns iedarbībā (par vielām, priekšmetiem u. tml.).

2. parasti 3. pers. Radīt siltumu, gaismu (par uguni, liesmām, gaismu).

// pārn. Spoži spīdēt (par debess spīdekļiem).

3. parasti 3. pers. Izcelties ar spožumu, ar košu, parasti sarkanu, krāsu (par priekšmetiem).

4. Būt, atrasties spēcīgu jūtu, pārdzīvojuma varā.

5. parasti 3. pers. Strauji norisēt (par cīņām, kaujām u. tml.).

6. parasti 3. pers.; sar. Būt ļoti steidzamam.

7. Just neciešamu karstumu.

8. parasti 3. pers.; sar. Par daudz sakarst (par to, ko cep vai uz kā cep).

9. parasti 3. pers.; sar. Sakarst (mitrumā) - par sienu, zaļbarību, nopļautu zāli u. tml.

Avoti: LLVV

degt   dedzu, dedz, dedz, pag. dedzu; trans.

1. Panākt, ka sāk degt 1(2).

Avoti: LLVV

Degteri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Ciblas pagastā.

Degteru pilskalns— atrodas Ciblas pagasta Degteros, tas ir savrups, iegarens, 10-12 m augsts paugurs, apmēram 30 x 50 m lielo plakumu apjož valnis, pēc atrastajām trauku lauskām tiek vērtēts, ka tas bijis apdzīvots 1. gt. p. m. ē. un 1. gt. m. ē.

2. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Dehteri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

degteris   apv.

1. Degvīna deģis.

2. Lampas dakts.

Avoti: KV, ME

degtin   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "degt" formām izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: ME

Degterova   vietv.

1. Kārsavas novada Mērdzenes pagasta apdzīvotās vietas "Dekterova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Degtjarska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabala dienvidrietumos, 15900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

degtspēja   -as, s.; parasti vsk.

1. Spēja degt (vielai).

Avoti: LLVV

degtuve   apv.

1. Kurtuve.

Avoti: Sin

degtvertne   mil.

1. Aviācijas munīcija, kas paredzēta pretinieka dzīvā spēka un kara tehnikas iznīcināšanai ar aizdedzinošām vielām.

Avoti: MIL

degu   zool.

1. Mazs, brūns grauzējs, ap 10 cm garš, sver apmēram 200-300 g, dzīvo Čīles zemienēs, Eiropā ievests un izplatījies kā mājdzīvnieks (rotaļdzīvnieciņš), saukts arī degu pele, Dienvidamerikas žurka, Čīles vāvere, lielā smilšu pele.

Avoti: Wi

Degu   vietv.

1. Degu muiža - apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Krimūnu pagastā.

Avoti: LC

degučnieks   apv.

1. Vabole.

Avoti: EH

Deguhnen   vietv., vēst., vācu val.

1. Daigones muiža, kas atradās Talsu apriņķa Kandavas pagastā.

Avoti: KV

degulis   apv.

1. Ķimpene - parazītisku sēņu ģints, kas veido piepes pie lapu koku stumbriem un melnos graudus labības vārpās.

Avoti: ME

deguls   apv.

1. Ķimpene - parazītisku sēņu ģints, kas veido piepes pie lapu koku stumbriem un melnos graudus labības vārpās.

Avoti: ME

deguļnieki

1. Jelgavas novada Zaļenieku pagasta apdzīvotās vietas "Deguļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

degumdzeguzene   apv.

1. Deguma dzegužpuķe ("Orchis ustulata").

Avoti: Aug2

Degumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Mārkalnes pagastā.

Avoti: LC

degumieši

1. Alūksnes novada Mārkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Degumi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

degumizācija

1. Līmvielas atdalīšana no dabiskā zīda; to izdara, jēlzīdu vārot ziepju šķīdumā.

Avoti: SV69

Degumnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Tilžas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Madonas novadā 40 km no Madonas, izveidojusies bijušās Meirānu muižas "Meiran" teritorijā, Ošupes pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LPag, LC, LE1

degumnieki

1. Dobeles novada Krimūnu pagasta apdzīvotās vietas "Degummuiža" iedzīvotāji.

2. Madonas novada Ošupes pagasta apdzīvotās vietas "Degumnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Degumnīki   vietv.

1. Madonas novada Ošupes pagasta apdzīvotās vietas "Degumnieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

degums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> degt 1(1).

2. parasti dsk.; reti. Izdegusi vai izdedzināta vieta (piemēram, mežā).

3. Sadegušu, arī degošu priekšmetu atliekas.

Avoti: LLVV

Degums   vietv.

1. Deguma ezers - atrodas Austrumlatvijas zemienē, Lielajā Pelēčāres purvā, Līvānu novada Rudzātu pagastā, 105,2 m vjl., platība - 59 ha, garums 1 km, lielākais platums - 0,8 km, lielākais dziļums - 1,1 m, virsūdens aizaugums - 5%.

Avoti: LD

degumzāle   apv.

1. Pļavas zeltene ("Lysimachia nummularia").

Avoti: Aug2

degunapuža   apv.

1. Padegune.

Avoti: ViV

degunavieši

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Degunava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

deguncaurums   apv.

1. Nāss.

Avoti: ViV

degungals   -a, v.

1. Deguna priekšējā daļa.

Avoti: LLVV, ĒiV

deguniņš   apv.

1. Dem. --> deguns.

Avoti: ME

degunis   apv.

1. Deguns.

Avoti: ViV

degunkniebis   -bja, v.

1. Brilles, kuras ar īpašu kniebli nostiprina uz deguna; pensnejs.

Avoti: LLVV, Sin

degunlācītis

1. dsk. Plēsēju kārtas jenotu dzimtas ģints ("Nasua"), 3 sugas, ķermeņa garums līdz 40-67 cm, aste līdz 70 cm, masa - ~11 kg, īsas kājas, slaids purns, dzīvo Amerikā; koats.

Avoti: LEV, PDE

degunlāči   novec.

1. Koati.

Avoti: KV

degunlakats   apv.

1. Kabatlakats.

Avoti: ĒiV

degunnieks   apv.

1. Kabatlakats.

Avoti: EH

degunpērtiķis

1. Primātu kārtas pērtiķu apakškārtas mērkaķu dzimtas degunpērtiķu vienīgā suga ("Nasalis larvatus"), mīt mangrovju mežos Kalimantānas salā Indinēzijā, tēviņiem garš deguns, kas nokarājas pāri mutei.

Avoti: LEV, PDE

degunpriekša   -as, s.; parasti vsk.; sar.

1. Ļoti tuva vieta.

Avoti: LLVV

degunradzis   -dža, v.

1. dsk.; zool. Nepārnadžu kārtas dzimta ("Rhinocerotidae"), lieli masīvi neatgremotāji, uz pieres un deguna 1 vai 2 ragi, kas ir ādas epidermas veidojumi, 5 s.

Baltais degunradzis— degunradžu suga ("Ceratotherium simum"), izplatīts Āfrikā.

Javas degunradzis— degunradžu suga ("Rhinoceros sondaicus"), kas saglabājusies tikai Javas salā.

Matainais degunradzis— degunradžu suga ("Rhinoceros tichorinus"), kas dzīvoja vēlajā pleistocēnā, atliekas atrastas arī Latvijā, iznīcināts ~10. gs.

Melnais degunradzis— degunradžu suga ("Diceros bicornis"), izplatīts Āfrikā.

Avoti: LLVV, PDE

degunradzīši   novec.

1. Vaboļu ģints, tēviņam vidū uz galvas līks atpakaļvērsts rags.

Avoti: KV

degunradžsienāzis

1. Sienāžu ģints ("Copiphora rhinoceros") ar savdabīgu ragu uz galvas un košās krāsās, sastopams tropos, vienpatnis.

degunradžvabole

1. Skarabeju dzimtas suga ("Oryctes nasicornis"), liela vabole (garums 26-41 mm), segspārni kastaņbrūni, spīdīgi.

Avoti: EV

degunragputni

1. Putni ar lielu knābi, augšknābja pamats ar lielu ragveida izaugumu, 45 sugas, dzīvo Āfrikas, Dienvidāzijas un Jaungvinejas tropiskajos mežos.

Avoti: LEV

deguns   -a, v.

1. Izvirzījums, izcilnis virs mutes (kur sākas elpošanas ceļš un atrodas ožas orgāna receptori).

Deguna riņķis— riņķis, ko iestiprina dzīvniekam nāsīs (parasti, lai to varētu savaldīt).

Caur degunu (arī degunā)— ar nazālu pieskaņu (piemēram, runāt, dziedāt).

Līdz degunam— Ļoti dziļi (piemēram iegrimt).

Piebāzt degunu— ļoti tuvu pievirzīt galvu (piemēram, aplūkojot).

(Ie)sisties degunā— būt pēkšņi sajūtamam (par spēcīgu smaržu, smaku).

Līst (arī sisties, cirsties u. tml.) degunā (arī nāsīs)— būt stipri sajūtamam (parasti par nepatīkamu smaku).

Deguns ir ciet— saka, kad iesnu dēļ ir apgrūtināta elpošana.

Deguns atnācis vaļā— saka, kad pēc iesnām ir atjaunojusies normāla elpošana.

Deguns kā gurķis— saka par resnu, apaļu degunu.

2. Sašaurināta priekšējā vai augšējā daļa (parasti transportlīdzekļiem).

3. apv. Graudu, augļu tievākais gals.

4. apv. Priekšmeta smailais, izvirzītais gals.

5. apv. Gandrene ("Geranium").

Avoti: LLVV, SLG

degunspindeles

1. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Oestridae"), ķermeņa garums 9-18 mm, daudzām sugām biezi klāts ar matiņiem, pārnadžu un nepārnadžu parazīti, Latvijā nav pētīta, varētu būt 2-3 sugas.

Avoti: LD

deguntelis   apv.

1. Dem. --> deguns.

Avoti: EH

deguntiņš   apv.

1. Dem. --> deguns.

Avoti: ME

degustācija   -as, s.

1. Darbība, process --> degustēt.

Avoti: LLVV

degustators   -a, v.

1. Degustācijas speciālists.

Avoti: LLVV

degustēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārbaudīt (pārtikas produktus) pēc izskata, garšas, smaržas, lai noteiktu (to) kvalitāti ražošanas gaitā.

Avoti: LLVV

deguta   apv.

1. Deguts.

Avoti: EH

degutnīca   apv.

1. Darvas dedzinātava.

Avoti: EH

degutnieki

1. novec. Karabidi - vaboļu dzimta.

2. dsk. Degutnieks.

Avoti: KV

degutnieks   apv.

1. Skrejvabole ("Carabidae").

2. Darvas dedzinātājs, deguta pārdevējs.

3. Spainis deguta ieliešanai.

Avoti: ME, KiV

degutpuķe   apv.

1. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

Avoti: Aug2

deguts   -a, v.; parasti vsk.

1. Bērza tāss darva.

Avoti: LLVV

deguzīte   apv.

1. Maza lampa.

Avoti: KV

degviela   -as, s.

1. Degoša viela, ko lieto par enerģijas avotu dzinējos (piemēram, benzīns, petroleja, benzols, solāreļļa).

Avoti: LLVV, JūVM

degvīnpuķe   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

degvīns   -a, v.

1. Stiprais alkoholiskais dzēriens - ar ūdeni atšķaidīts etilspirts.

Avoti: LLVV

degzeme   apv.

1. Kūdra.

Avoti: EH

degzīme   -zīmes, dsk. ģen. -zīmju, s.

1. Dzīvnieka ādā iededzināta atšķirības zīme.

Avoti: LLVV

degzna   apv.

1. Apdega, dega, izdega, neliels svilums.

Avoti: EH

dēgzna   apv.

1. Kaut kas smalks, plāns.

Avoti: ME

dēgžņa   apv.

1. Kaut kas smalks, plāns.

Avoti: ME

dēģelis   novec.

1. Panna.

Avoti: VV

deģene   apv.

1. Deģa sieva.

Avoti: EH

deģenerācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, stāvoklis --> deģenerēties (1).

2. Process, stāvoklis --> deģenerēties (2).

3. Kvantu mehānikā lietojamais jēdziens, kuru izmanto tajā gadījumā, kad sistēmas noteiktajam enerģētiskajam stāvoklim atbilst vairākas viļņu funkcijas; to skaits nosaka attiecīgā enerģijas līmeņa deģenerācijas kārtu.

Deģenerācijas kārta— jēdziens, kas raksturo attiecīgajai enerģijai atbilstošo kvantu stāvokļu skaitu.

4. Statistiskajā fizikā lietojamais jēdziens, kuru izmanto tajā gadījumā, kad dotās fizikālās sistēmas aprakstam nevar izmantot klasisko statistiku, bet jāizmanto kvantu statistika.

Deģenerācijas temperatūra— temperatūra, zemākā par kuru izpaužas ideālas gāzes kvantu īpašības, ko nosaka mikrodaļiņu neatšķiramības (identitātes) princips.

Avoti: LLVV, MfV, FF

deģenerants   novec.

1. Cilvēks garīgas izvirtības stāvoklī, izvirtulis.

Avoti: KV

deģeneratīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs deģenerācijai (1); tāds, kam ir deģenerācijas (1) pazīmes.

Deģeneratīvā māksla— modernās mākslas apzīmējums nacistiskajā Vācijā.

Avoti: LLVV

deģenerāts   -a, v.

1. Cilvēks ar fiziskām vai psihiskām deģenerācijas pazīmēm.

Avoti: LLVV

deģenerescence   med.

1. Deģenerācijas sākuma stadija.

Avoti: TM

deģenerētā   fiz.

1. Deģenerētā sistēma - fizikāla sistēma, kurā izpaužas identisku daļiņu kvantmehāniska mijiedarbība.

2. Deģenerētā gāze - gāze, kuras fizikālās īpašības būtiski nosaka kvantu fizikas īpatnības.

Deģenerētā elektronu gāze— elektronu gāze, kuras statistiskajai aprakstei nevar lietot klasisko statistiku, bet jāizmanto kvantu statistika.

Avoti: FF

deģenerēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. biol. Pasliktināties, zaudēt pielāgošanās spējas vai saimnieciski derīgās īpašības (par augiem, dzīvniekiem).

2. Izvirst, pagrimt, demoralizēties (par parādībām sabiedrībā).

Avoti: LLVV

deģis   -ģa, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar (darvas, ogļu, spirta u. tml.) dedzināšanu.

Avoti: LLVV

deha   mit.

1. Ezoterismā ar šo vārdu apzīmē to, kam ir ķermenis.

Avoti: SG

dehelmintizācija   med.

1. Ārstnieciski profilaktisku pasākumu komplekss parazītisko tārpu (helmintu) iznīcināšanai.

Avoti: ZTV

dehematizācija   med.

1. Ķermeņa daļas atasiņošana, lietojot spiedienu vai asins nolaišanu.

Avoti: TM

dehemoglobinizācija   med.

1. Eritrocītu atbrīvošana no hemoglobīna.

Avoti: TM

dehepatizācija   med.

1. Aknu izoperēšana.

Avoti: MSV

dehermetizācija

1. Hermētiskuma izjaukšana vai zušana.

Avoti: SV96

dehermetizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās, refl.

1. Zaudēt hermētiskumu.

Avoti: MLVV

dehidr-   med.

1. Salikteņos norāda uz ūdeņraža atoma atšķelšanu; uz dehidrogenizāciju.

Avoti: MSV

dehidrācija   -as, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Darbība, process --> dehidrēt.

Avoti: LLVV

dehidratācija   -as, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Darbība, process --> dehidratizēt.

Dehidratācijas ūdens— ūdens, ko atdala no kāda savienojuma.

Avoti: LLVV

dehidrātēšana   novec.

1. Ūdens atskaldīšana no kāda ķīmiska savienojuma.

Avoti: KV

dehidratizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; ķīm.

1. Atdalīt ūdeni (no kāda savienojuma).

Avoti: LLVV

dehidrāzes

1. Fermenti, kas oksidējamai organiskai vielai atšķeļ ūdeņradi un nodod to skābeklim vai īpašām vielām - ūdeņraža akceptoriem.

Avoti: SV69

dehidrēšana   novec.

1. Ūdeņraža atskaldīšana no kāda ķīmiska savienojuma.

Avoti: KV

dehidrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; ķīm.

1. Atdalīt ūdeņradi (no kāda savienojuma).

Avoti: LLVV

dehidrizācija   tehnol.

1. Ūdens atdalīšana no minerāliem, iežiem un augsnes.

Avoti: ZTV

dehidro-   med.

1. Salikteņos norāda uz ūdeņraža atoma atšķelšanu; uz dehidrogenizāciju.

Avoti: MSV

dehidroaskorbīnskābe   med.

1. Skābe, kas rodas, askorbīnskābei zaudējot divus ūdeņraža atomus, ja tā oksidējas gaisa vai cita aģenta ietekmē.

Avoti: TM

dehidrobenzols

1. Reaģētspējīga ķīmiska daļiņa, kas nav izolējama brīvā veidā; rodas kā starpprodukts daudzās benzola atvasinājumu reakcijās.

Avoti: LPE

dehidroepiandrosterons

1. Dabisks hormons, ko izstrādā nieres; t. s. izdzīvošanas hormons; DHEA.

Avoti: PL

dehidrogenācija   med.

1. Oksidācijas reakcija, kas norisinās dzīvos audos, atšķeļot ūdeņraža atomus ar dehidrogenāžu starpniecību.

Avoti: TM

dehidrogenāzes

1. Oksidoreduktāžu klases fermenti, kas katalīzē ūdens atšķelšanos no organiskiem savienojumiem.

Avoti: LPE

dehidrogenēšana

1. Ūdeņraža atšķelšanas reakcija, kas ir dinamiskā līdzsvarā ar hidrogenēšanu.

Avoti: LPE

dehidrogenizācija   ķīm.

1. Ūdeņraža atomu atšķelšana no organiska savienojuma.

Avoti: LEV

dehidroholesterīns   med.

1. Provitamīns cilvēka ādā, pienā u. c.; apstarojot ar ultravioletajiem stariem, tas pārveidojas par D3 vitamīnu.

Avoti: TM

dehidroholskābe   med.

1. Skābe, kas rodas, ja holskābes trīs hidroksilgrupas oksidējas par ketogrupām; kā pašu skābi, tā arī tās nātrija sāļus lieto kā žults dzinēju līdzekli.

Avoti: TM

dehidrokoridalīns   med.

1. Kristālisks alkaloīds cīrulīšu ("Corydalis") saknēs, koridalīna oksidācijas produkts; pazemina arteriālo spiedienu.

Avoti: TM

dehidrokortikosterons   med.

1. Steroīds, kas atrodams virsnieru dziedzeru garozā; bioloģiskā aktivitāte līdzīga kortikosteronam.

Avoti: TM

dehidropolikondensācija   ķīm.

1. Polikondensācija oksidantu ietekmē, kuras gaitā izdalās ūdeņradis.

Avoti: ZTV

dehipnotizācija   med.

1. Uzmodināšana vai atmošanās no hipnozes stāvokļa.

Avoti: TM

dehiscence   med.

1. Plaisāšana; brūces vaļējs stāvoklis.

Avoti: TM

Dehivala   vietv.; vēst.

1. Dehivalas-Mauntlavīnijas vēsturiska daļa.

Avoti: PZT

Dehivala-Mauntlavīnija   vietv.

1. Pilsēta Šrilankas dienvidrietumos, Kolombo dienvidu piepilsēta, 216700 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

dehizeinati

1. Tauta Afganistānā, pieder pie čāraimaku tautu grupas.

Avoti: PZT

dehkans

1. Irānā un Vidusāzijas zemēs - sākotnēji - zemes īpašnieks, feodālis, vēlāk - zemnieks.

Avoti: SV08

dehlorācija

1. Hlora atdalīšana no hlororganiskiem savienojumiem.

2. Ūdensvada ūdens attīrīšana no hlora, kas tajā palicis pēc hlorēšanas, dehlorēšana.

Avoti: SV69

dehlorēšana

1. Dehlorācija - hlora atdalīšana no hlororganiskiem savienojumiem.

2. Ūdensvada ūdens attīrīšana no hlora, kas tajā palicis pēc hlorēšanas.

Avoti: SV69

dehloridācija   med.

1. Hlorīdu daudzuma samazināšanās (ķermeņa audos un šķidrumos).

Avoti: TM

dehlorurācija   med.

1. Hlora daudzuma samazināšanās urīnā.

Avoti: TM

Dehna   vietv.

1. Tuksnesis Arābijas pussalas ("Dahna"), austrumu daļā, Sauda Arābijā, smilšu tuksneša josla starp kuestu augstienēm no Nafuda ziemeļrietumos līdz Rubelhali tuksnesim dienvidaustrumos, garums ~1200 km, platums 20-80 km, vidējais augstums ~450 m.

Avoti: PZT

deholesterinizācija   med.

1. Holesterīna līmeņa pazemināšanās asinīs.

Avoti: TM

Dehraduna   vietv.; novec.

1. Dehrādūna - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Dehrādūna   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Dehra Dun"), Utarakhandas štata administratīvais centrs, 447800 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dehteri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

Avoti: LC

dehumanizācija

1. Cilvēcīguma, humanitātes zaudēšana (par indivīdiem un sociālo vidi) vai iznīdēšana.

Avoti: SV99

dei   apv.

1. Ko.

2. Atkārtojumā "dei dei" - tikko.

Avoti: ME

deibiņa   apv.

1. Strauta forele.

Avoti: KV

deicija

1. dsk. Hortenziju dzimtas ģints ("Deutzia"), dekoratīvi krūmi Ķīnā, Japānā, Meksikā, 50-55 sugas, dažas sugas un šķirnes Latvijā introducētas 19. gs.

Kalmijlapu deicija— deiciju suga ("Deutzia x kalmiiflora").

Lemuāna deicija— deiciju suga ("Deutzia x lemoinei"), kas ir ziemcietīgākā no Latvijā audzētajām.

Robotā deicija— deiciju suga ("Deutzia crenata"), ko Lartvijā audzē visbiežāk.

Skarbā deicija— deiciju suga ("Deutzia scabra").

Smuidrā deicija— deiciju suga ("Deutzia gracilis").

Taivānas deicija— deiciju suga ("Deutiza taiwanensis").

Avoti: EV, LD, DaE

Deičmani   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Deičmaņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

deičmanieši

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Deičmaņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Deičmaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

Dēidamija   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Skīras salas valdnieka Likomēda meita, pie kura jūras dieva Nereja meita Tetīda pirms Trojas kara slēpa savu dēlu Ahileju.

Avoti: Mit

deidarēt   apv.

1. Staigāt (nestabili).

Avoti: EH

deidars   apv.

1. Augs, stāds ar kroplu stublāju.

Avoti: ME

deidars   apv.

1. Lempis, kas staigā gāzelēdamies.

Avoti: ME

deidelnība   apv.

1. Klaidonība un nīkulība.

Avoti: EH

deidelnieks   apv.

1. Klaidonis, sliņķis, panīcis cilvēks.

Avoti: EH

deideoloģizācija

1. Atbrīvošana, atbrīvošanās no ideoloģijas ietekmes.

2. Filozofiska un socioloģiska koncepcija 20. gs. 50.-60. gados, kas vērsās pret jebkādu ideoloģiju un ideoloģisko cīņu.

Avoti: SV99

deiderēt   apv.

1. Šurp turp skraidīt, līgodamies iet.

2. Lēni, neveikli, klibojot iet.

3. Klaiņot.

Avoti: LE, ViV

deideris   apv.

1. Piedzēries cilvēks.

2. Mazs bērns.

3. Vājš cilvēciņš.

4. Cilvēks, kas lēni, neveikli iet, klibo.

Avoti: KV

deideriski   apv.

1. Streipuļojot, grīļojoties.

Deideru deideriski— klūpot, krītot; streipuļu streipuļiem.

Avoti: ViV

deideru   apv.

1. Deideru deideriem - klūpot, krītot; streipuļu streipuļiem.

Avoti: ViV

Deidesheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Deidesheim"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

deidēt   apv.

1. Vārgt, nīkuļot, arī novājēt (slimības, novecošanas dēļ); dēdēt.

Avoti: ME

deidīti   apv.

1. Dīdīt.

Avoti: BsV

deidot   apv.

1. Veltīgi kaut ko gaidīt.

Avoti: ME, VeAT

Deidre   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija) mitoloģijā - Olsteras valdnieka Konhobara barda Fedlimida meita, kurai druīdu priesteris pareģoja, ka viņa atnesīs pilsētai postu un iznīcību.

Avoti: Mit

deidvuds   jūrn.

1. Uz koka kuģiem - vadņu pildklucis, novietots starp priekšvadni un pakaļvadni un ķīli.

2. Priekšvadņa un pakaļvadņa savienojums ar ķīli.

Avoti: ZTV

deidzēt   apv.

1. Dīgt.

Avoti: EH

deifikācija

1. Ceļš, kurā indivīdam iespējams kļūt par dievu.

2. Dieva īpašību ieraudzīšana kādā parādībā, dievināšana.

Avoti: IdV, KV

Dēifobs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Trojas valdnieka Priama un viņa sievas Hekabes dēls, varoņa Hektora brālis.

Avoti: Mit

Deikalions   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - cilvēku ciltstēvs, titāna Prometeja dēls, kurš kopā ar savu sievu Pirru izdzīvoja Zeva uzsūtītajos grēku plūdos.

Avoti: Mit, MitJ

Deiki-Brenči   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Deiķi-Brenči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

deiktisks   val.

1. Vārds, kura referenci nosaka, balstoties uz runas situāciju.

Avoti: VsV

Deiķi-Brenči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

Deilabāra   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Deuil-la-Barre"), Ildefransas reģiona Valduāzas departamentā, 21500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Deilsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Daly City"), Kalifornijas štatā, 106000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Dale City"), Virdžīnijas štatā, 66000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Deimani   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Deimaņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

deimanieši

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Deimaņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Deimaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā.

Avoti: LC

Deimoss

1. Mazākais un tālākais Marsa pavadonis.

Avoti: EV

deindustrializācija

1. Rūpniecības īpatsvara samazināšanās valsts tautsaimniecībā.

Avoti: IdV

deinebriācija   med.

1. Atskurbšana; atbrīvošana no alkohola intoksikācijas stāvokļa.

Avoti: TM

deinis   apv.

1. Dejotājs, lēcējs.

2. Audekla šķēri, meti.

3. Sagriežamais sprungulis, sprūds.

Avoti: KV

deinis   apv.

1. Ierīce bišu kāpšanai ar āķi un trijžuburī iekārtu sēdekli.

Avoti: ME

Deinze   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā, Flandrijas reģiona Austrumflandrijas provincē, 29700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Deiona   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - viena no trīs māsām grajām - "briesmīgā".

Avoti: Mit

Deir   vietv.

1. Deir ez Zora - pilsēta Sīrijas austrumos ("Deir ez Zor"), Eifratas labajā krastā, muhāfazas administratīvais centrs.

Avoti: PZT

Deirdre   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - Olsteras karaļa Konhobara barda Fedlimida meita, kurai mazai esot druīds Katbads pareģoja, ka viņa būs ļoti skaista, bet nesīs postu un nāvi Olsterai.

Avoti: PmV

Deirelbeleha   vietv.

1. Pilsēta Palestīnā, Gazas joslā, muhāfazas administratīvais centrs, 45900 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Deirezora   vietv.; novec.

1. Deir ez Zora - pilsēta Sīrijā.

Avoti: PZT

deīse

1. Lūgšanas ainas ikonogrāfisks attēlojums gk. Bizantijas un senkrievu glezniecībā.

Avoti: LPE

deisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Reliģiski filozofiska mācība (17. un 18. gadsimtā), kas Dievu vai dievišķu spēku atzīst par bezpersonisku pasaules pirmcēloni, Visuma arhitektu, kurš pēc pasaules radīšanas akta vairs neiejaucas dabas, sabiedrības un cilvēces dzīvē.

Avoti: LLVV, MrJ

deistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar deismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

deists   -a, v.

1. Deisma piekritējs.

Avoti: LLVV

deitafakss

1. Teleinformācijas dienests korespondences attēlu pārraidei starp abonentu faksimilsakaru aparātiem, izmantojot komutējamos telefona, datu pārraides vai tiešo savienojumu kanālus.

Avoti: EV

deiter-   med.

1. Salikteņos norāda uz otro vai sekundāro no divām vielām vai apstākļiem.

Avoti: MSV

deiterācija   med.

1. Viena vai vairāku deitērija atomu ievešana ķīmiskā savienojumā līdzīga skaita parastā ūdeņraža (protija) atomu vietā.

Avoti: TM

deiteragonists

1. Otrais aktieris; sengrieķu traģēdijā aktieris, kas netēlo galveno lomu.

Avoti: SV69

deiteranomālija   med.

1. Trihromātiska anomālija ar samazinātu zaļās krāsas spektra vālīšu jutību; iedzimst saistībā ar X hromosomu; visbiežāk sastopamā krāsu redzes nepilnība.

Avoti: MSV

deiteranopija   med.

1. Krāsu akluma veids, kurā neuztver zaļo krāsu.

Avoti: TM

deitērijs   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Ūdeņraža stabilais izotops ar masas skaitli 2.

Deitērija bumba— ūdeņraža bumba, kurā sprādzienam izmanto smagā ūdeņraža - deitērija kodolu sintēzes rezultātā (veidojoties hēlija atomu kodoliem) atbrīvojušos enerģiju.

Avoti: LLVV

deitero-   med.

1. Salikteņos norāda uz otro vai sekundāro no divām vielām vai apstākļiem.

Avoti: MSV

Deiterocaharija   rel.

1. Otrais Caharija; pēc daudzu teologu domām, Caharijas grāmatas 9.-11. nodaļas autors.

Avoti: RtV

deiteroģenēze   med.

1. Embrionālās attīstības otrā fāze, kurā ietilpst augšana garumā un bilaterālās simetrijas izveidošanās.

Avoti: TM

deiterohemīns   med.

1. Hemīna derivāts, kas izveidojas hematoporfirīna sintēzes procesā; hemīna noārdīšanās produkts pūšanas procesā zarnās.

Avoti: TM

deiterojesaja   rel.

1. Otrais Jesaja; pēc daudzu teologu domām, nezināms Babilonijas eksila pravietis, Jesajas grāmatas 40.-66. (citi uzskata 40.-55.) nodaļu iespējamais autors.

2. Jesajas grāmatas 40.-66. (vai 40.-55.) nodaļas.

Avoti: RtV

deiterokanonisks   rel.

1. Apzīmējums rakstiem, kuru piederība Bībeles kanonam bija vai joprojām ir apstrīdēta.

Avoti: RtV

deiteroplazma   med.

1. Citoplazmas pasīvās rezerves sastāvdaļas (pigmentu, cietes graudiņi, tauku pilieni u. c.).

2. Barības dzeltenums olšūnā.

Avoti: TM

deiteroporfirīns   med.

1. Hemoglobīna noārdīšanās produkts zarnās pūšanas baktēriju ietekmē.

Avoti: TM

deiterotocija   med.

1. Bezdzimumvairošanās, kurā mātīte rada abu dzimumu pēcnācējus.

Avoti: MSV

deiterotoksīns   med.

1. Toksīns, kuram piemīt mēreni izteikta afinitāte pret antitoksīnu.

Avoti: TM

deithialosoma   med.

1. Nobriedis ovocīta kodols.

Avoti: MSV

deito-   med.

1. Salikteņos norāda uz otro vai sekundāro no divām vielām vai apstākļiem.

Avoti: MSV

Deitona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dayton"), Ohaijo štatā, 141000 iedzīvotāju (2014. g.).

Deitonas latviešu kopiena— sāka veodoties 1950. g., kad tur apmetās ~150 latviešu bēgļu, 20. gs. 70. gados Deitonā dzīvoja 25 latviešu ģimenes, ir latviešu evanģēliski luteriskā draudze, bibliotēka, darbojas vairākas interešu kopas.

2. Apdzīvota vieta ASV ("Dayton"), Ohaio štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Dayton"), Tenesī štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Dayton"), Vaiomingas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Dayton"), Vašingtonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, LE1, WA16

Deitonbīča   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Daytona Beach"), Floridas štatā, 63000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

deitons

1. Deitrons - deitērija atoma kodols; saistīta sistēma, kas sastāv no viena neitrona un viena protona.

Avoti: SV96

deitoplazma   med.

1. Citoplazmas pasīvās rezerves sastāvdaļas (pigmenti, cietes graudiņi, tauku pilieni u. c.).

2. Barības dzeltenums olšūnā.

Avoti: MSV

deitoplazmolīze   med.

1. Deitoplazmas līze.

Avoti: MSV

deitoskolekss   med.

1. Sekundārais skolekss, kas radies pumpurošanās ceļā lenteņa pūšļveida stadijā.

Avoti: TM

deitrons   ķīm.

1. Deitērija atoma kodols.

Avoti: ZTV

deivalāt   apv.

1. Dzērumā neskaidri runāt jaucot krievu un vācu valodas.

Avoti: ME

deivaloties   apv.

1. Trakulīgi dejot, mežonīgi uzvesties.

Avoti: ME

deive   apv.

1. Dāvana.

Avoti: KV

deivelēt   apv.

1. Ilgstoši nepareizi izmantot.

2. Pātagot (dzīvnieku) šurp un turp dzenājot.

Avoti: ME

deivelis   apv.

1. Straujš, dedzīgs cilvēks vai tāds dzīvnieks.

Avoti: EH

Deividsona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Davidson"), Ziemeļkarolīnas štatā, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Deivisa   vietv.; nelok.

1. Pilsēta ASV ("Davis"), Kalifornijas štatā, 66700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Deivisa jūra - malas jūra Indijas okeānā (angļu val. "Davis Sea"), atrodas Antarktīdas piekrastē starp 82. un 97. austrumu platuma grādu, platība - 21000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 1369 km.

3. Deivisa šaurums - atrodas starp Grenlandi un Bafina Zemi, savieno Bafina jūru ar Labradoras jūru, garums 1170 km, mazākais platums - 360 km, dziļums - 104-600 m.

Avoti: LģE

Deivisa   sports; nelok.

1. Deivisa kauss - galvenā balva prestižās starptautiskās nacionālo izlašu sacensībās tenisā.

Avoti: PL

deizidaimonija   apv.

1. Izbailes no Dieva.

2. Bailes no dēmoniem un spokiem; māņticība.

Avoti: KV

deja   -as, s.

1. parasti vsk. Horeogrāfiskās mākslas veids, kura galvenie izteiksmes līdzekļi ir ķermeņa harmoniskas kustības, kas ritmiski izkārtotas noteiktā kompozīcijā, tempā, dinamikā.

2. Šī mākslas veida darbs (ar noteiktu kustību kompozīciju, tempu, dinamiku); attiecīgo kustību kopums.

Deju mūzika— mūzika, kas paredzēta deju pavadījumam.

// pārn. Strauja (parasti kukaiņu) lidināšanās.

// pārn. Strauja (piemēram, sniega pārslu, dzirksteļu, koku lapu) griešanās, virpuļošana.

3. parasti dsk. Dejošana.

4. Deju mūzika; skaņdarbs šādas mūzikas ritmā, tempā, stilā.

Avoti: LLVV, VE

dējala   apv.

1. Bitēm izdobts vai izdobjams koks.

2. Dzelzs rīks tāda koka izdobšanai.

Avoti: KV

dējals   apv.

1. Mātes piens.

2. Zivju pieņi.

3. Dējala.

Avoti: KV, TlV

Dējaneira   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Kalidonas valdnieka Oineja un Alfejas meita, varoņa Hērakla sieva.

Avoti: Mit

dējave   apv.

1. Lizda, sevišķi vistu perēklis.

Avoti: KV

deja-vu

1. Dežavū.

dejējs   apv.

1. Dejotājs.

Avoti: ME

dējējs   apv.

1. Tas, kas dēj olas.

Avoti: ME

dējējs   apv.

1. Tas, kas izdobj kokā dobumu.

Doru dējējs— tas, kas izdobj kokā dobumu.

Avoti: ME

dējējvista   -as, s.

1. Vista, ko audzē olu ieguvei.

Avoti: LLVV

dējējzīdītāji   biol.

1. Primitīvāko zīdītāju apakšklase; tiem saglabājušās vairākas rāpuļu pazīmes (kloāka, vairošanās ar olām).

Avoti: ZTV

dejekcija

1. med. Atdalījumu (krēpju, izkārnījumu) izvadīšana.

2. novec. Patvarīga izstumšana no valdīšanas.

Avoti: TM, KV

dējeklis   -ļa, v.; zool.

1. Cauruļveida orgāns olu dēšanai (zivīm, kukaiņiem).

Avoti: LLVV

dējele   apv.

1. Biškopībā bitēm īpaši izdobts koks.

2. Rīks bišu koka izdobšanai.

Avoti: TlV

dējelis   apv.

1. Dēliņš.

2. Dējala.

Avoti: ME

dejene   žarg.

1. Dejošana (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

dejeuner   fr.

1. Brokastis; Francijā pusdienas maltīte starp pīkst. 12 un 2 pēcpusdienā.

Avoti: KV

dējība   -as, s.; parasti vsk.

1. Spēja dēt, ko raksturo ar gada laikā izdēto olu skaitu.

Avoti: LLVV

dējīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas daudz dēj.

Avoti: LLVV

dējīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dējīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dejisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar deju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

dejiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dejisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dejojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> dejot (1).

Avoti: LLVV

dējolis   apv.

1. Dēliņš.

2. Dējala.

Avoti: ME

dējols   apv.

1. Biškopībā bitēm īpaši izdobts koks.

2. Rīks bišu koka izdobšanai.

Avoti: TlV

dejonizācija   ķīm.

1. Jonu koncentrācijas samazināšana.

Avoti: ZTV

dejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Veikt dejas kustības (parasti mūzikas pavadījumā).

// trans.

2. trans. Atveidot (baleta tēlu).

3. pārn. Veikli, rotaļīgi kustēties (par dzīvniekiem).

4. pārn. Strauji lidināties (parasti par kukaiņiem).

5. pārn. Strauji kustēties, locīties (piemēram, par liesmām, ēnām); griezties, virpuļot (par sniega pārslām, dzirkstelēm u. tml.).

6. Darboties par baleta mākslinieku (kādā mākslas iestādē), būt par dalībnieku (kādā deju kolektīvā).

7. Piedalīties baleta izrādē, dejiskā uzvedumā.

Avoti: LLVV

dejotājmuša

1. dsk. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Empididae"), ķermeņa garums 1,5-5 mm, bieži veido spietus virs strautiem un upēm, Latvijā nav pētītas.

Avoti: LD

dejotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas dejo.

2. Baleta mākslinieks; dalībnieks deju kolektīvā.

Stieples (arī virves) dejotājs— cirka mākslinieks, kas izpilda vingrojumus uz gaisā izstieptas stieples (virves).

Avoti: LLVV

dējots   apv.

1. Dējīgs.

Avoti: EH

dejums   apv.

1. Deja.

Avoti: ME

dējums   -a, v.

1. Rezultāts --> dēt 1.

Avoti: LLVV

dējums   -a, v.; novec.

1. Rezultāts --> dēt 2.

Avoti: LLVV

DEK   saīs.

1. Dzīvokļu ekspluatācijas kantoris / kooperatīvs.

Avoti: i1

deka-

1. Priedēklis pamatmērvienību daudzkārtņu nosaukumu veidošanai - desmitkārt lielāks par (piem., dekalitrs - 10 litru).

Avoti: SV99

deka   -as, s.

1. Korpusa daļa (stīgu instrumentam), kura reflektē un pastiprina skaņu.

Avoti: LLVV

deka   -as, s.

1. Skaņu aparatūras bloks (parasti ar plaknisku virsmu), kurā atrodas ierakstes/atskaņošanas mehānisms.

Avoti: SV99

dēka   -as, s.

1. Starpgadījumiem vai dīvainiem notikumiem bagāts piedzīvojums; šāda rakstura pasākums.

Avoti: LLVV

dēka   apv.

1. Apzināti, ar nolūku, pēc savas gribas.

2. Personas daba, rakstura īpašība.

Avoti: ME, VeAT

dēka   apv.

1. Juku jukām sasviests kopums, mantu jūklis, sarežģītas, sajauktas attiecības.

Avoti: ME, VeAT

dēka   apv.

1. Dēkla.

Avoti: EH

dekabris   apv.

1. Decembris.

Avoti: KiV

dekabristi   -u, vsk. dekabrists, -a, v.; vēst.

1. Pret dzimtniecību un patvaldību Krievijā vērstās 1825. gada 14. decembra sacelšanās dalībnieki.

Avoti: LLVV

dekada   novec.

1. Skaitļu sistēma ar 10 pamatā; sevišķi desmit mēnešu, nedēļu, dienu kopa.

Avoti: KV

dekāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Desmit dienu ilgs laika posms.

2. Laika posms (aptuveni desmit dienas), kurā notiek kāds īpašs pasākums.

Avoti: LLVV

dekadence   -es, s.; parasti vsk.

1. Morāles un kultūras krīze, pagrimums, kas parasti seko attīstības augstākajam punktam, kulminācijai.

2. Tāda literatūras un mākslas strāva, kas atsakās no reālisma, sociālajām un nacionālajām idejām, pievēršas subjektīvajam, anormālajam, amorālajam, misticiskajam; tradicionāli par dekadenci sauc 19. gs. beigu un 20. gs. sākuma norises Eiropas literatūrā un mākslā.

Avoti: SV99

dekadenti

1. 19. gs. beigu un 20. gs. sākuma radošās inteliģences pārstāvji, kuru darbos asi iezīmējas pesimisma un bezcerības noskaņas, neticība demokrātijas ideāliem, misticisms, subjektīvisms, amorālisms (Š. Bodlērs. P. Verlēns, O. Vailds, S. Malarmē; Latvijā - V. Eglītis, H. Eldgasts, Fallijs).

Avoti: LEV

dekadentisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dekadenci vai dekadentu, raksturīgs dekadencei vai dekadentam.

Avoti: LLVV

dekadentisms   -a, v., parasti vsk.; reti.

1. Dekadences pamatpazīmju kopums.

Avoti: LLVV

dekadents   -a, v.

1. Mākslinieks, kura darbos izpaužas dekadence.

Avoti: LLVV

dekadrachma   gr.

1. Sengrieķu 10 drahmas liela sudraba nauda.

Avoti: KV

dekaedrs

1. Desmitskaldnis; ķermenis, ko ierobežo desmit plaknes.

Avoti: SV69

dekagons

1. Desmitstūris.

Avoti: SV69

dekagrams   novec.

1. Desmit gramu.

Avoti: KV

dēkainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dēkains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dēkainis   -ņa, v.

1. Dēku, dēkainu piedzīvojumu meklētājs; cilvēks, kas piedzīvojis daudz dēku.

Avoti: LLVV

dēkains   -ais; s. -a, -ā;

1. Dēkām bagāts.

Avoti: LLVV

dēkainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dēkains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Dekalba   vietv.

1. Pilsēta ASV ("DeKalb"), Ilinoisas štatā, 44000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

dekalcinācija   med.

1. Kaļķu izvilkšana no audiem (no kaulaudiem, zobiem u. c), kurus paredzēts izpētīt.

Avoti: SV69

dekalēt   novec.

1. Zaudēt svaru nožuvuma dēļ.

Avoti: TV

dekalīns   ķīm.

1. Dekahidronaftalīns; lieto tauku, sveķu un polimēru šķīdināšanai, apavu krēmu un grīdas vasku stabilizēšanai.

Avoti: ZTV

dekalitrs   -a, v.

1. Desmit litru.

Avoti: LLVV

dekalkogrāfija   poligr., novec.

1. Cinka izkodinājuma paņēmiens, grafītētu plāksni noklāj ar gumijas kārtu, zīmējumu ieasē, pārlej ar taukainu krāsu un attīsta ūdenī; pēc tam zīmējumu apkaisa ar asfaltu, kausē un izcili kodina.

Avoti: GV

dekalkomānija

1. Attēla pārnešana no papīra vai plastikāta, kas gruntēts ar līmi, uz citu materiālu.

2. poligr., novec. Novelkamo attēlu iespiedums.

Avoti: LEV, GV

dekalo

1. Žūšanas radīts preču svara zudums.

Avoti: SV99

dekalogs

1. Bībeles Vecās Derības desmit baušļi.

Avoti: SV99

dekalvācija   med.

1. Galvas matu izkrišana.

Avoti: TM

Dekamerons   novec.

1. 10 dienu stāsti, Bokačo noveļu krājums.

Avoti: SV33

dekametrs

1. Desmit metru.

Avoti: KV

Dekāna   vietv.

1. Plakankalne Indostānas pussalas dienvidu daļā (angļu val. "Deccan Plateau"), Indijā, augstums - 300-900 m, ierobežo Rietumgati, Austrumgati un Satpūra kalni.

Avoti: LģE

dekanāts   -a, v.

1. Administrācija (fakultātē), ko vada dekāns.

2. rel. Katoļu baznīcas administratīva vienība, kurā ietilpst vairākas draudzes.

Avoti: LLVV

dekanormāls   med.

1. Šķīdums, kas vienā litrā satur 10 gramekvivalentu šķīdinātās vielas.

Avoti: TM

dekāns   -a, v.

1. Fakultātes vadītājs augstākā mācību iestādē.

2. v. Garīdznieks, kura pārziņā ir dekanāts (2); katedrāles vecākais garīdznieks.

Avoti: LLVV

dekāns

1. Piesātināts ogļūdeņradis, bezkrāsains šķidrums; dīzeļdegvielas un dažu citu degvielu sastāvdaļa.

Avoti: SV99

dekantācija   ķīm.

1. Šķidruma atdalīšana no nogulsnēm, to nolejot pēc nostādināšanas vai pēc izgulsnēšanas ar centrifūgu.

Avoti: SV69

dekantēšana   ķīm.

1. Šķidruma noliešana no nogulsnēm.

Avoti: ZTV

dekantēt

1. Noliet šķidrumu no nogulsnēm, kas nosēdušās trauka dibenā.

Avoti: KV

dekanulācija   med.

1. Kādas kaniles (sevišķi traheotomijas kaniles) izņemšana.

Avoti: TM

dekapeptīds   med.

1. Polipeptīds, kura molekula sastāv no desmit aminoskābēm.

Avoti: TM

dekapēšana

1. Plānas oksīdu kārtiņas (plāvas) noņemšana no metālu virsmas, to kodinot ar vājas koncentrācijas skābju (sērskābes, sālsskābes u. c.) šķīdumiem, lai virsmu sagatavotu pārklāšanai ar citu metālu pēc galvanostēģijas paņēmiena.

Avoti: SV69

dekapitācija   lopk.

1. Galvas nociršana, atdalīšana no ķermeņa.

Avoti: ZTV

dekapitalizācija   ek.

1. Darbība, kuras rezultātā kompānija zaudē savu kapitālu.

Avoti: SbV

dekapitators   med.

1. Instruments dekapitācijai.

Avoti: TM

dekapitēt   novec.

1. Atdalīt galvu no ķermeņa.

Avoti: SV33

dekapodi   biol.

1. Desmitkāji - vēžveidīgie (upes vēži, krabji, omāri, krevetes) un daļa galvkāju gliemju (tinteszivis, kalmāri).

Avoti: SV96

dekapods   dzc.

1. Dzelzceļa lokomotīves tips, kam 5 sakabinātas asis un tām priekšā 1 skrejriteņu ass.

Avoti: KV

Dekapole   vēst.

1. Desmit neatkarīgu pilsētu savienība Ziemeļpalestīnā un Austrumjordānijā (63. g. p. m. ē. - apmēram 200. g.).

Avoti: RtV

dekapsulacija   med.

1. Kapsulas noņemšana.

Avoti: TM

dekarboksilācija   med.

1. Oglekļa dioksīda atšķelšana no organisko skābju (sevišķi aminoskābju) karboksila grupas.

Avoti: TM

dekarboksilāzes

1. Liāžu klases fermenti, kas katalīzē CO2 atšķelšanos no organisko skābju karboksilgrupām.

Avoti: LPE

dekarboksilēšana   ķīm.

1. Karboksila grupas -COOH atšķelšana.

Avoti: ZTV

dekarbonācija   med.

1. Oglekļa dioksīda atdalīšana no kāda savienojuma vai šķīduma.

Avoti: TM

dekarbonatizācija   ķīm.

1. Karbonātu sadalīšanās un atbrīvošanās no oglekļa dioksīda (CO2).

Avoti: ZTV

dekarbonizācija   ķīm. tehnol.

1. Materiāla atbrīvošana no oglekļa dioksīda.

Avoti: ZTV

dekarbonizators   tehn.

1. Iekārta tvaika katlu barošanas ūdens atbrīvošanai no oglekļa dioksīda.

Avoti: ZTV

dekars   novec.

1. Desmit aru, hektāra desmitā daļa.

Avoti: KV

dēkas   apv.

1. Baumas, tenkas.

Avoti: ME

dekasters   novec.

1. Desmit steru.

Avoti: KV

dekastylos   gr.

1. Būve, īpaši antīkais templis, ar 10 kolonnām galvenā skatā.

Avoti: KV

dekāt   apv.

1. Mīdīt.

Avoti: EH

dekatēšana   tekst.

1. Vilnas auduma apstrāde ar karstu ūdeni un (vai) tvaiku, kurai seko auduma atdzesēšana ar aukstu ūdeni; novērš šķiedru iekšējos spriegumus, fiksē auduma izmērus un struktūru.

Avoti: ZTV

dekatēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apstrādāt ar tvaiku vai karstu ūdeni (piemēram, vilnas drānu), lai uzlabotu kvalitāti, nodrošinātu pret savelšanos, saraušanas.

Avoti: LLVV

dekatieris

1. Dekatēšanas aparāts.

Avoti: SV96

dekatlons

1. Desmitcīņa.

Avoti: PL

dekatrons

1. Daudzelektrodu elektronu lampa elektrisku impulsu uzskatāmai skaitīšanai decimālā sistēmā.

Avoti: TM

Dekeitera   vietv.; novec.

1. Dikeitura - pilsēta ASV, Ilinoisas štatā.

Avoti: PZT

Dekelija   vietv.

1. Viens no diviem Lielbritānijas suverēniem bāzu apgabaliem Kiprā (Akrotiri un Dekelijas suverēnie bāzu apgabali).

Avoti: PuA

Dekemhare   vietv.

1. Pilsēta Eritrejā, 25400 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA

dekeneja   bot.

1. Gundegu rindas ģints ("Decaisnea"), dekoratīvi, stāvi krūmi ar lielām, plūksnaini saliktām lapām.

Fārdžesa dekeneja— dekeneju suga ("Decaisnea fargesii").

Avoti: DaE

dekers   apv.

1. Kaut kas skaitā desmit; dēķins.

Avoti: TlV

dēkla   apv.

1. Papildus pievienotā dzelzs daļa, kuru pieliek nodilušiem cirvja zobiem vai nodilušiem lemešiem.

Avoti: ME

Dēkla   mit.

1. Senlatviešu likteņlēmēja dievība, pēc ticējumiem noteikusi bērna likteni, bieži minēta kopā ar Laimu, dažkārt tās vietā.

Avoti: EV

Dēklaiņi   vietv.

1. Dēklaiņu kalns - atrodas Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē, Ezerlauku ezera rietumu krastā, Madonas novada Vestienas pagastā, Gaiziņa dabas parka teritorijā, tas ir 1 km garš lielpaugurs, absolūtais augstums - 275,8 m vjl., relatīvais augstums - 32 m, virsotne apaugusi ar kokiem.

Avoti: LE1

deklamācija   -as, s.

1. parasti vsk. Daiļdarba māksliniecisks priekšnesums; daiļlasīšana, daiļruna.

2. Process --> deklamēt (1).

// mūz. Dziedājums, kura melodijā ir runas intonācijas iezīmes; arī rečitatīvs.

3. iron. Samākslotu valodisko izteiksmes līdzekļu kopums (parasti daiļdarbā); teksts, kurā izmantoti šādi izteiksmes līdzekļi.

Avoti: LLVV

deklamatorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar deklamāciju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar deklamāciju (2), tai raksturīgs.

3. iron. Tukši patētisks; bezsaturīgs, liekvārdīgs.

Avoti: LLVV

deklamators   -a, v.

1. Deklamētājs.

Avoti: LLVV

deklamēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izteiksmīgi, mērķtiecīgi runāt (daiļdarbu).

// intrans.

2. iron. Manierīgi, samāksloti (ko) runāt.

Avoti: LLVV

deklamētājs   -a, v.

1. Daiļlasītājs, daiļrunātājs.

Avoti: LLVV

deklarācija   -as, s.

1. Oficiāls, arī svinīgs (parasti valdības, partijas) principiālu atzinumu, lēmumu paziņojums; dokuments, kurā ietverts šāds paziņojums.

// sar. Paziņojums (par kādām domām, ieskatiem).

2. Paziņojums par kādām vērtībām, ienākumiem u. tml.

3. Domas izklāsts bez tēlainības, bez pamatojuma (daiļdarbā).

4. inf. Programmēšanas valodas mehānisms valodas objekta specificēšanai, identifikatora piekārtošanai un parametru piešķiršanai.

5. inf. Programmēšanas valodu semantiska izteiksme, kas ietekmē citu šīs valodas izteiksmju interpretāciju.

Avoti: LLVV, D3

deklaratīvisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Deklarācijai (3) raksturīgo pazīmju kopums.

Avoti: LLVV

deklaratīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar deklarāciju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar deklarāciju (2), tai raksturīgs.

3. Saistīts ar deklarāciju (3), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

deklaratīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> deklaratīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

deklarēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Paziņot (ko) deklarācijas veidā.

// sar. Paziņot, pasludināt (kādas domas, ieskatus).

2. Bez tēlainības, pamatojuma apgalvot (daiļdarbā).

Avoti: LLVV

deklarētājs   jur.

1. Fiziska persona, uzņēmums (uzņēmējsabiedrība), apvienība, iestāde vai cita organizācija, kas sniedz ziņas par precēm un citiem priekšmetiem.

Avoti: JtV

deklasēšanās

1. Iepriekšējās sociālās piederības un eksistences nosacījumu zaudēšana, neiegūstot jaunus stabilas eksistences avotus.

Avoti: PV

deklasēties

1. Zaudēt sociālās piederības un eksistences nosacījumus, neiegūstot jaunus stabilas eksistences avotus.

Avoti: SV96

deklasēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas ir zaudējis savu agrāko sociālo stāvokli, morāli pagrimis.

Avoti: LLVV

deklasifikācija   novec.

1. Zemākas tarifa klases noteikšana, tarifa pazemināšana.

Avoti: TV

dēkle   apv.

1. Baltā burve (feja?).

Avoti: EH

dēklene   apv.

1. Dēle.

Avoti: ME

deklinācija   -as, s.

1. val. Locījumu formu sistēma (nomeniem).

2. astr. Ekvatoriālā koordināte, kas izsaka debess sfēras punkta leņķisko attālumu no debess ekvatora.

Deklinācijas riņķis— debess sfēras riņķis, kas iet caur debess poliem un spīdekli.

3. fiz. Kompasa magnētadatas novirze no meridiāna līnijas.

4. med. Novirze, nosliece; cikloforija.

Avoti: LLVV, IVkV

dēklīnātorijs   novec.

1. Instruments magnētiskās deklinācijas mērīšanai.

Avoti: KV

deklinators

1. Magnētiskās deklinācijas mērīšanas aparāts.

Avoti: SV69

deklinēšana   val.

1. Nomenu (lietvārdu, īpašības vārdu, skaitļa vārdu) un to nozīmē lietotu vārdu (vietniekvārdu, lokāmo divdabju) locīšana.

Avoti: VsV

deklinēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; val.

1. Locīt (nomenu).

Avoti: LLVV

dēklis   apv.

1. Vistas perēklis.

2. Tērauda vai dzelzs gabals, ko pieliek (uzdēj) nodilušiem cirvja zobiem vai lemesim.

3. novec. Afikss.

4. apv. Padēklis (1).

Avoti: LE, KV, LV93, EH

dekoagulants   med.

1. Līdzeklis, kas kavē asins sarecēšanu, samazinot recinošo vielu (koagulantu vai prokoagulantu) daudzumu.

Avoti: TM

dekoders

1. Ierīce informācijas dekodēšanai.

2. Elektroniska ierīce, kas izvēlas un lieto vienu no datu pārraides veidiem.

Avoti: EV

dekodēšana

1. inf. Kodētas informācijas pārveidošana izejas formā (kodēšanai pretēja operācija).

2. psih. Atšifrēšana, atsaukšana.

Avoti: ZTV, PsA

dekodēt   inf.

1. Kodētus datus pārveidot sākotnējā formā; dešifrēt.

2. Saskaņā ar programmu pārveidot signālus.

Avoti: SV99

dekodētājs

1. Dekodēšanas ierīce vai programma.

Avoti: SV96

dekodieris   novec.

1. Modulēto svārstību pārveidotājs stereouztvērējā.

2. Dekoders - ierīce daļējai vai pilnīgai automātiskai informācijas dekodēšanai kodētu signālu pārraides sistēmās.

Avoti: Ang

dekokts

1. Ārstniecības augu novārījums.

Avoti: SV69

dekolaborācija

1. Process, kurā tiek mazināta kādas iedzīvotāju grupas kolaborācija ar pašmāju vai svešzemju uzurpatoru režīmu, likvidējot kolaborācijas ietekmi uz sabiedrību.

Avoti: MIL

dekolāža

1. Tehnisks paņēmiens jaunākajā avangarda mākslā, kas izpaužas kā uzlīmēta papīra atraušana, atplēšana, kā darbība, kas ir pretēja kolāžai.

2. Destrukcija, pakāpeniska iznīcināšana.

Avoti: MtV

dekolonizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Koloniālās atkarības likvidācija.

Avoti: LLVV

dekolonizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Likvidēt koloniālo atkarību (kādā teritorijā).

Avoti: LLVV

dekolorācija

1. Krāsojuma iznīcināšana, izbalināšana; atkrāsošana.

Avoti: SV69

dēkolorimetrs   novec.

1. Aparāts kaula ogļu atkrāsošanas spēju mērīšanai, sevišķi lietots cukura rūpniecībā.

Avoti: KV

dekolorizācija

1. Krāsojuma iznīcināšana, izbalināšana, at-krāsošana.

Avoti: SV08

dekols

1. Uz speciāla papīra ar keramiskajām krāsām poligrāfiski izgatavots zīmējums, kuru samitrina un uzlīmē dekorējamā stikla vai keramikas izstrādājuma virsmai; nostiprina, apdedzinot 780-820 Celsija grādu temperatūrā.

Avoti: ZTV

dekoltē   nelok., v.

1. Sieviešu tērpa izgriezums, kas atsedz kaklu, plecus, muguru.

Avoti: LLVV

dekoltēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir dekoltē (par tērpu).

2. Tāda, kas ģērbusies tērpā ar dekoltē (par sievieti).

Avoti: LLVV

dekompensācija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Kompensācijas izbeigšanās.

Avoti: LLVV

dekompensēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.; med.

1. Nespēt kompensēt.

Avoti: LLVV

dekompensēts   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds (orgānu vai tā daļu) bojājums, funkciju traucējums, ko organisms nespēj kompensēt.

Avoti: MLVV

dekompozīcija

1. Saskaldīšana - matemātiska metode, problēmas struktūras vienkāršošana, sadalot to mazāka apjoma sastāvdaļās.

2. med. Saskaldīšana, sairšana, sadalīšanās; pūšana.

Avoti: LPE, TM

dekompresija   -as, s.; parasti vsk.

1. Spiediena samazināšanās.

2. med. Organisma stāvoklis, ko izraisa (piemēram, gaisa, ūdens) spiediena strauja pazemināšana.

Avoti: LLVV

dekompresors

1. Iekšdedzes dzinēja cilindra galvā iebūvēta ierīce, kas dod iespēju motora iedarbināšanas vai apstādināšanas brīdī samazināt kompresijas pakāpi cilindrā.

Avoti: SV99

dekoncentrācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, darbība --> dekoncentrēt.

Avoti: LLVV

dekoncentrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sadalīt (ko) pa vairākām vietām.

Avoti: LLVV

dekongestīvs   med.

1. Tāds, kas mazina vai novērš asins sastrēgumu.

Avoti: TM

dekonservācija

1. Konservācijas izbeigšana; darbības, darba atsākšana.

Avoti: SV99

dekonstrukcija   literat.

1. Radikāls strukturālisma virziens, kura skatījumā teksts ir "decentrēta" struktūru saspēle, kurai nepiemīt nekāda galīgi noteicama jēga.

Avoti: IdV

dekonstrukcionisms   arhit.

1. Stilistisks virziens, kas savstarpēji nobīda parastos grīdu, sienu un griestu būvelementus, tādējādi fragmentēdams formas un telpu, lai rastos dezorientācijas un kustības iespaids.

Avoti: IdV

dekontaminācija   med.

1. Priekšmeta vai telpas atbrīvošana no kaitīgiem bioloģiskiem, ķīmiskiem vai radioaktīviem aģentiem.

Avoti: TM

dekonts   novec.

1. Atvilkums, lēses summas samazinājums.

2. Pretlēse, kas koriģē kādu agrāk saņemtu vai izrakstītu lēsi.

Avoti: TV

dekor.   saīs.

1. Dekoratīvs.

Avoti: LD

dekorācija   -as, s.

1. Izgreznojums, izrotājums (piemēram, kādā vietā, telpā).

2. Skatuviskais ietērps.

Avoti: LLVV

dekoratīvisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Dekoratīvajai mākslai raksturīgo izteiksmes līdzekļu, metožu, paņēmienu kopums; dekorativitāte.

2. Dažādu tēlotājas un lietišķās mākslas veidu pašmērķīga aizraušanās ar dekoratīviem izteiksmes līdzekļiem.

Avoti: LLVV

dekoratīvistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dekoratīvismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

dekorativitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Dekoratīvajai mākslai raksturīgo izteiksmes līdzekļu, metožu, paņēmienu kopums; dekoratīvisms (1).

Avoti: LLVV

dekoratīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dekorāciju (1), tai raksturīgs.

Dekoratīvā māksla— mākslas veidu kopums, kuriem galvenā ir dekoratīvā funkcija.

Dekoratīvā būvplastika— tēlniecības veids, ēku un citu arhitektūras objektu skulpturāls dekors.

2. Saistīts ar dekorāciju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

dekoratīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dekoratīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dekorators   -a, v.

1. Mākslinieciskais noformētājs.

2. Scenogrāfs.

Avoti: LLVV

dekorējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> dekorēt; arī dekorācija (1).

Avoti: LLVV

dekorēšana

1. Greznošana, rotāšana.

2. Ornamentu, zīmējumu, dažādu izrotājumu izveidošana uz izstrādājuma virsmas.

Avoti: ZTV

dekorēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Greznot, rotāt (telpu, vietu).

Avoti: LLVV

dekors   -a, v.; arhit.

1. Arhitektūrā un lietišķajā mākslā - rotājumu kopums; dekoratīva apdare.

Avoti: LLVV

dekortēt   novec.

1. Atņemt.

Avoti: TV

dekortikācija

1. Šķiedru atdalīšana no šķiedraugu stublājiem.

2. med. Smadzeņu lielo pusložu garozas atdalīšana.

Avoti: SV99

dekortikators

1. Mašīna, ar ko atdala šķiedru no pārkoksnējušos stublāju daļām šķiedraugu sausās apstrādes procesā.

Avoti: SV69

dekorts

1. Cenas atlaide par maksāšanu pirms termiņa vai par preces daudzuma vai kvalitātes neatbilstību darījuma noteikumiem.

Avoti: SV99

dekorums   novec.

1. Ārēja pieklājība.

Avoti: SV33

dekorzīme   inf.

1. Nelieli grafiski elementi, ko izmanto dokumenta dekoratīvai noformēšanai.

Avoti: D3

dēkot   apv.

1. Doties piedzīvojumos, meklēt piedzīvojumus.

Avoti: NeV

dekrements

1. fiz. Lielums, kas raksturo rimstoša procesa pavājināšanās pakāpi.

2. biol. Bezmugurkaulnieka nervu ierosas viļņa pakāpeniska norimšana, tam izplatoties pa nervu.

Avoti: SV99

dekreolizācija   val.

1. Hipotētiska parādība (notikums), kad pēc ilgāka laika kreoliskā valoda atgūst savu sākotnējo pirmspidžina valodas stāvokli.

Avoti: VsV

dekrešendo   mūz.

1. Dinamikas apzīmējums - samazinot skaļuma līmeni, pieklusinot; diminuendo.

Avoti: MūV

dekretālijas

1. Autoritāri Romas pāvestu lēmumi vēstījumu veidā baznīcu tiesību strīda jautājumos.

Avoti: EV

dekretalisti   novec.

1. Viduslaikos juristi, kas nodarbojās ar kanoniskajām tiesībām.

Avoti: KV

dekretēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Ieviest (ko) ar likumu, dekrētu.

Avoti: LLVV

dekretisti   novec.

1. Viduslaikos juristi, kas nodarbojās ar kanoniskajām tiesībām.

Avoti: KV

dekrēts   -a, v.

1. Lēmums, ko pieņem uz likuma pamata valsts augstākā varas institūcija un kam ir likuma spēks.

Dekrēta laiks— ar likumu noteikts laiks, kas atšķiras no joslas laika.

Dekrēta atvaļinājums— grūtniecības un dzemdību atvaļinājums.

Avoti: LLVV

dekrētums

1. Pāvesta dekretāliju kopums.

Avoti: IdV

dekriminalizācija   jur.

1. Likumdošanas process, kad kādu darbību vai bezdarbību, kas pēc spēkā esošā likma atzīta par noziedzīgu nodarījumu, atzīst par krimināli nesodāmu.

Avoti: JtV1

dekristianizācija

1. Kristietības likvidācijas politika Lielās franču revolūcijas gados (gk. 1793).

Avoti: EV

dekrudescence   med.

1. Simptomu intensitātes mazināšanās.

Avoti: TM

dekrustācija   med.

1. Garozas, kreveles atlobīšanās.

Avoti: TM

deks   -a, v.

1. jūrn. Klājs (kuģim).

2. žarg. Kultūras nams.

Avoti: LLVV, SLG

deksametazons   med.

1. Medikaments, fluorizēts kortikosteroīdu savienojums.

Avoti: VE

deksapolkorts   med.

1. Aerosola veida medikaments, pretapdeguma līdzeklis.

Avoti: VE

Deksne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kuldīgas novadā 6 km no Kuldīgas, izveidojusies bijušās muižas "Dexten" teritorijā, Padures pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LPag, LC, LE1

deksnenieki

1. Kuldīgas novada Padures pagasta apdzīvotās vietas "Deksne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

deksnieši

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Dekšņi" iedzīvotāji.

2. Neretas novada Zalves pagasta apdzīvotās vietas "Dekšņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

deksnis   novec.

1. Degsnis.

Avoti: LV93

dekspantenols

1. Kosmētikas sastāvdaļa (pantenols, var būt dzīvnieku izcelsmes), pretiekaisuma viela, izmanto matu kopšanas līdzekļos, kosmētikā, tiek uzskatīts, ka piemīt labvēlīga ietekme uz veselību.

Avoti: Zkp

dekstralizācija   med.

1. Sensomotorisko refleksu apvidus attīstīšanās smadzeņu garozas kreisajā pusē personām, kas darbojas gk. ar labo roku.

Avoti: TM

dekstrāls   med.

1. Labās puses-; kas strādā ar labo roku, labrocis; labējais.

Avoti: TM

dekstrāns   med.

1. Glukozes lielmolekulārs polimērs, ko sintezē no saharozes baktērijas "Leuconostoc mesenteroides"; tā 6% šķīdumu izotonikā vārāmās sāls šķīdumā lieto kā plazmas aizvietotāju.

Avoti: TM

dekstrānsaharāze   med.

1. Baktēriju ferments, kas pārvērš saharozi dekstrānā.

Avoti: TM

dekstrinoze   med.

1. Normālam metabolismam neraksturīgu polisaharīdu uzkrāšanās audos.

Avoti: MSV

dekstrīns   -a, v.

1. Cietes hidrolīzes starpprodukts.

Avoti: LLVV, GV

dekstrinūrija   med.

1. Dekstrīns urīnā.

Avoti: TM

dekstro-   med.

1. Salikteņos norāda uz labējo, uz labo pusi.

Avoti: MSV

dekstroaurāls   med.

1. Dzirdīgāks ar labo ausi.

Avoti: TM

dekstrocerebrāls   med.

1. Tāds, kas novietots labajā smadzeņu puslodē.

2. Tāds, kam labā smadzeņu puslode ir funkcionālā pārsvarā.

Avoti: MSV

dekstrodeviācija   med.

1. Novirze pa labi.

Avoti: TM

dekstrodukcija   med.

1. Redzes ass novirze pa labi.

Avoti: TM

dekstrofobija   med.

1. Bailes no priekšmetiem vai personām, kas atrodas pa labi.

Avoti: TM

dekstroforija   med.

1. Redzes asu tieksme novērsties pa labi.

Avoti: TM

dekstrogastrija   med.

1. Kuņģa atrašanās labajā pusē, parasti sakarā ar dekstrokardiju.

Avoti: MSV

dekstrokardija   med.

1. Sirds atrašanās labajā pusē sakarā ar iedzimtu attīstības anomāliju; šādas sirds struktūra ir it kā normālas sirds spoguļa attēls.

Avoti: TM

dekstrokardiogramma   med.

1. Sirds elektriskās ass novirze pa labi.

Avoti: TM

dekstroklinācija   med.

1. Abu acu vertikālo meridiānu augšējo polu rotācija pa labi.

Avoti: MSV

dekstrokondilisms   med.

1. Apakšžokļa locītavas pauguru novirze pa labi.

Avoti: TM

dekstropedāls   med.

1. Attiecīgs uz labo kāju.

Avoti: TM

dekstropozīcija   med.

1. Pārvietošanās uz labo pusi.

Avoti: TM

dekstrorotācija   med.

1. Polarizācijas plaknes rotācija pa labi.

Avoti: TM

dekstrosinistrāls   med.

1. Tāds, kas iet no labās uz kreiso pusi.

Avoti: MSV

dekstrotorsija   med.

1. Griešana, vīšana uz labo pusi.

Avoti: TM

dekstrotrops   med.

1. Tāds, kas griežas pa labi.

Avoti: MSV

dekstroversija   med.

1. Pagrieziens uz labo pusi.

Avoti: TM

dekstroze   biol.

1. Glikoze - monosaharīdu grupas ogļhidrāts.

Avoti: SV69

Dekszina   vietv., vēst.

1. Dekšinas muiža, kas atradās Jaunlatgales apriņķa Linavas pagastā.

Avoti: KV

Dekšāres   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Viļānu novadā 34 km no Rēzeknes, pagasta centrs, saukta arī - Dekšores.

2. Dekšāres pagasts - pagasts Viļānu novada ziemeļu daļā, aizņem pirmskara Varakļānu pagasta teritorijas daļu, robežojas ar Viļānu pagastu un Riebiņu, Varakļānu, Madonas un Rēzeknes novadu.

Avoti: LPag, LC, LE1

Dekšāri   vietv.

1. Dekšāru pagasts - Dekšāres pagasta nosaukuma variants.

Avoti: LC

dekšārieši

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Dekšāre" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dekšni   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Dekšņi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Dekšņi" nosaukums latgaliski.

3. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Dekšņi" nosaukums latgaliski.

4. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Dekšņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dekšņciems   vietv.

1. Talsu novada Virbu pagastā pagasta apdzīvotās vietas "Ezerciems" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Dekšņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Jaunannas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Biķernieku pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Pušas pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

Dekšores   vietv., vēst.

1. Viļānu novada apdzīvotās vietas "Dekšāres" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dekšuoris   vietv.

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Dekšāres" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dekteri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

2. Ciblas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Degteri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dekterieši

1. Ciblas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Dekteri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dekterova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mērdzenes pagastā.

Avoti: LC

dekts   apv.

1. Darva, deguts.

Avoti: TiA

deku   apv.; izsauk.

1. Savienojumā "diku, deku" raksturo ātru skrējienu vieglā solī.

Avoti: ME

dekubācija   med.

1. Periods infekcijas slimības gaitā no simptomu mazināšanās līdz slimības ierosinātāju izzušanai.

Avoti: TM

dēkubits   novec.

1. No spiediena radies audu atmirums slimniekiem, kam ilgi jāguļ gultā.

Avoti: SV33

dekubitus   lat.

1. Nekroze, kas attīstās no spiediena; visbiežāk novērojama vājiem, izdilušiem slimniekiem tais ķermeņa vietās, kur visvairāk izspiežas skeleta daļas, piem., krustos, mugurkaulā u. c.

Avoti: KV

dekulators

1. Iekārta papīrmasas deaerācijai papīra ražošanas procesā.

Avoti: ZTV

dēkulis   novec.

1. Dēku meklētājs, klaidonis.

Avoti: KV

dekupāža

1. Virsmas dekorēšana ar papīra izgriezumiem, kurus pēc tam pārklāj ar laku.

Avoti: PL

dekūrija   vēst.

1. Kavalērijas zemākā apakšvienība Senajā Romā, kas sastāvēja no 10 jātniekiem.

Avoti: VtV

dekurioni

1. Dekūriju priekšnieki Senās Romas karaspēkā.

2. Senās Romas Republikas laikā - to iedzīvotāju kārta, kuri veidoja pilsētas padomi.

3. Romas impērijas laikā - kūrijas (senāta) locekļi.

Avoti: SV99

dekurions   novec.

1. 10 vīru nodaļas komandieris, vadītājs.

Avoti: KV

dekurtācija   med.

1. Saīsināšana.

Avoti: TM

dekusācija   med.

1. Krustojums.

Avoti: TM

dekusorijs   med.

1. Instruments cietā smadzeņu apvalka atbīdīšanai, galvaskausu trepanējot.

Avoti: TM

dekuvērs

1. Starpība starp īpašuma novērtējumu un apdrošināšanas summu, kas paliek apdrošinātāja risks.

Avoti: SV08

dekvalifikācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Kvalifikācijas zaudēšana.

Avoti: LLVV

dekveris   apv.

1. Mitra, staigna vieta; arī neizbraucama dūksts uz ceļa.

Avoti: KnG

deķapuža   apv.

1. Vieta zem segas; segas apakša.

Avoti: ViV

deķbaļķis   jūrn.

1. Klājsija - sija zem kuģa klāja.

Avoti: KV

deķelis   apv.

1. Studenta korporācijas biedru galvassega, cepure.

2. Sedziņa.

Avoti: KnG, Žrg

deķēns   apv.

1. Neliela sega.

Avoti: ViV

dēķens   novec.

1. Skaita kopa, 10 gabali; līdz 19. gs. lietoja ādu tirdzniecībā.

Avoti: TV

dēķens   novec.

1. Dekāns.

Avoti: KV

deķeris   apv.

1. Koks ar izcirstu rievu uz kā balstīja lubu jumta apakšējo malu; lubstājs (2).

Avoti: AB1

deķeris   novec.

1. 10 priekšmetu vienība; viduslaiku tirdzniecībā tā sauca 10 ādu saini, ko pārdeva vienā gabalā.

Avoti: KV

dēķins   novec.

1. 10 priekšmetu vienība; viduslaiku tirdzniecībā tā sauca 10 ādu saini, ko pārdeva vienā gabalā.

Avoti: KV

deķis   -a, v.; novec.

1. Sega.

Zirga deķis— zirgsega.

Lupatu deķis— sega, kur linu vai pakulu velkos ieaustas strēmelēs sagrieztas lupatas.

2. žarg., pārn. Materiālās vērtības.

3. žarg. Tehnikums.

Avoti: LLVV, SLG

deķis   -a, v.; sar.

1. Deks (kuģa klājs).

Avoti: LLVV

deķītis   apv.

1. Dem. --> deķis; sedziņa.

Avoti: ME

deķīts   apv.

1. Dem. --> deķis; neliela sega.

Avoti: KiA

deķlādiņš   novec.

1. Kuģa krava, ko novieto uz klāja.

Avoti: KV

deķot   apv.

1. Segt ar segu.

2. Pārklāt ar jumtu.

Avoti: ViV, EH

del.   saīs.

1. Korektūrā - iznīcināms, izdzēšams (lat. "deleatur").

2. Vara gravējumu parakstos - viņš (to) zīmējis (lat. "delineavit").

Avoti: KV

Dēla   vēst.

1. Sena pilsēta tāda paša nosaukuma salā Egejas jūrā, liels sengrieķu tirdzniecības un reliģiskais centrs, nopostīta 85. g. p. m. ē.

Dēlas savienība— pirmā Atēnu piejūras pilsētu un Egejas jūras salu savienība, kas tika nodibināta 478. g. p. m. ē., lai apvienotu polisas cīņā pret Persiju; sapulces notika Dēlas salā Apollona templī; likvidēta 404. g. p. m. ē.

Avoti: PZT, VjV

dēladēls   -a, v.

1. Dēla dēls.

Avoti: LLVV

delafondioze   novec.

1. Zirgu helmintoze, ko ierosina "Delafondia vulgaris" kāpuri, kas lokalizējas apzarņa priekšējā artērijā un tās atzarojumos.

Avoti: LxE

Delagoa   vietv.; novec.

1. Delagoas līcis - Maputu līcis, atrodas Indijas okeāna rietumu daļā (senāk "Bafa Delagoa"), Āfrikas dienvidaustrumu piekrastē, Mozambikas teritorijā, no okeāna to atdala Iņakas pussala un Iņakas sala, garums - ~40 km, dziļums - līdz 10 m, osta Maputu.

Avoti: PZT, PuA

delakrimācija   med.

1. Pārmērīga un nenormāla asaru izdalīšanās.

Avoti: MSV

delaktācija   med.

1. Bērna atņemšana no krūts.

2. Piena sekrēcijas izbeigšanās.

Avoti: TM

delamais   -ā, v.; apv.

1. Tāds, kas izraisa ilgstošu slimošanu.

2. lietv. nozīmē Ilgstoša, smaga slimība; arī tuberkuloze.

Avoti: LLVV

dēlameita   -as, s.

1. Dēla meita.

Avoti: LLVV

dēlamējs   apv.

1. Tāds, kas pieder dēlam; tāds, kas attiecas uz dēlu; dēla.

Avoti: ViV

dēlamējs   apv.

1. Tāds, kas pieder dēlam; tāds, kas attiecas uz dēlu; dēla.

Avoti: ViV

delaminācija   med.

1. Noslāņošanās, sadalīšanās kārtās.

Avoti: TM

dēlamreize   apv.

1. Dēla reize (ko darīt).

Avoti: ViV

delapsija   med.

1. Noslīdēšana (kāda orgāna).

Avoti: TM

delarte

1. Masku komēdija - itāliešu teātra veids, kas radās 16. gs. vidū; raksturīga teksta improvizācija un tipveida maskas - personāži, kas atkārtojas katrā izrādē; delartiskā komēdija.

Avoti: PL

delartiskā   nelok.

1. Delartiskā komēdija - masku komēdija - itāliešu teātra veids, kas radās 16. gs. vidū; raksturīga teksta improvizācija un tipveida maskas - personāži, kas atkārtojas katrā izrādē.

Avoti: SV99

dēlasieva   -as, s.

1. Dēla sieva; vedekla.

Avoti: LLVV

dēlatis   apv.

1. Dēlietis.

Avoti: EH

delātors   lat.

1. Romā tādu noziegumu privāts uzrādītājs, par kuriem draudēja mantas konfiskācija; daļu no tās bij tiesība saņemt uzrādītājam par savām pūlēm.

Avoti: KV

delators

1. Senajā Romā - slepens ziņotājs, kas uzrādīja noziegumus, par kuriem draudēja mantas konfiskācija; bija tiesīgs saņemt daļu konfiscētās mantas.

Avoti: SV99

delavari

1. Algonkinu grupas indiāņu cilts, dzīvo ASV, Oklahomas štatā, valoda pieder pie algonkinvakašu saimes; agrāk, līdz XVII gs., dzīvoja Delavēras, Ņūdžersijas, daļēji Ņujorkas un Pensivānijas štata teritorijā, nodarbojās ar medībām, zveju, arī zemkopību, pastāvēja matriarhāts, ģints iekārta, lietoja piktogrāfisku rakstību.

Avoti: PZT

Delavēra   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Delaware"), Ohaio štatā, 37400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. ASV štats ("Delaware"), atrodas ASV austrumu daļā, Delmarvas pussalas ziemeļaustrumos, Atlantijas okeāna un Delavēras līča piekrastē, platība - 6446 kvadrātkilometri, 885200 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais centrs - Dovera.

3. Upe ASV, garums 600 km, sākas Ketskila kalnos (Apalačos) 600 m vjl., ietek Atlantijas okeāna Delavēras līcī, plūdmaiņas 210 km augšpus grīvas.

4. Delavēras līcis - atrodas Atlantijas okeānā ("Delaware Bay"), ASV austrumu piekrastē, Delavēras estuāra turpinājums, garums - 80 km, platums pie ieejas - 18,5 km, dziļums kuģuceļā 11,8 m.

Avoti: WA16, LpA, PZT

delba   apv.

1. Koka stumbrs vai dobums koka serdē.

2. Koka vai dzelzs miets; mietiņš zvejas aprīkojuma žāvēšanai.

3. Kārts laivas vai plosta stumšanai.

4. Krāsns kruķis.

5. Dukuris - zivju duramais rīks.

6. Divzaru koka dakšas.

Avoti: TlV

delbis   apv.

1. Divzaru koka dakšas.

Avoti: KV

Delbrīka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Delbrueck"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 30800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

delbs   -a, v.; apv.

1. Delms - rokas daļa no pleca līdz plaukstai.

2. Roka starp plecu un elkoni; augšdelms.

Avoti: LLVV, LE

Delčeva   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Austrumu reģionā, 11500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: Wi, LpA

Deldena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Delden"), Overeiselas provincē, 7400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

delderis   apv.

1. Sadrupis, drebulīgs, sakritis cilvēks.

Avoti: EH

delderis   apv.; hip.

1. Delveris.

Avoti: EH

deldēšana

1. Darbība, process --> deldēt.

2. novec. Ilgtermiņa parādu vai pašu kapitālu pakāpeniska atmaksa vai līdzekļu krāšana vienreizējai atmaksai.

Avoti: TV

deldēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pieļaut, būt par cēloni, ka dilst.

2. Mazināt, arī likvidēt, iznīcināt.

Avoti: LLVV

deldināt   apv.

1. Deldēt.

Avoti: Sin

deldze   apv.

1. Deldēšana.

Avoti: Sin

dēle   dēles, dsk. ģen. dēļu, s.

1. dsk. Posmtārpu tipa klase ("Hirudinea"), kas parasti dzīvo saldūdenī, pārtiek no citiem bezmugurkaulniekiem vai sūc mugurkaulnieku asinis, ~400 sugu, Latvijā konstatētas 4 dzimtas, 15 sugas.

Medicīnas dēle— žokļdēļu dzimtas suga ("Hirudo medicinalis"), kuras izmanto asiņu atsūkšanai, Latvijā aizsargājama.

2. apv. Gliemezis.

Avoti: LLVV, ViV

dēle   apv.

1. Dēlis.

Avoti: ME

delēcija   ģenēt.

1. Kāda hromosomas iecirkņa zudums, kas rodas, tai pārtrūkstot.

Avoti: SV99

delegācija   -as, s.

1. Cilvēku grupa, kas pilnvarota pārstāvēt valdības, iestādes, organizācijas intereses kongresā, konferencē, kādā organizācijā u. tml.

2. novec. Pilnvarojums, piešķirtā tiesība vai kompetence.

Avoti: LLVV, TV

delegants   novec.

1. Parādnieks, kas pārnes savu parādu tālāk ar kreditora piekrišanu.

Avoti: TV

delegātārijs   novec.

1. Kreditors, kurš piekritis parāda pārnešanai no deleganta jaunam delegātam.

Avoti: TV

delegāts   -a, v.

1. Valsts, iestādes, organizācijas, kolektīva pilnvarots pārstāvis.

2. novec. Jaunais parādnieks, kam delegants pārnesis savu parādu.

Avoti: LLVV

deleģēšana

1. Pārstāvju pilnvarošana.

2. Pilnvaru uzticēšana citai personai vai organizācijai.

Avoti: PV

deleģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izraudzīt, izvēlēt, arī sūtīt (kādu) par delegātu.

Avoti: LLVV

Deleino   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Delano"), Kalifornijas štatā, 52600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Delemona   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (fr., it. "Delemont", vācu "Delsberg"), Juras kantona administratīvais centrs, 12200 iedzīvotāju (2013.).

Avoti: PuA

Delenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("DeLand"), Floridas štatā, 29200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

dēlene   apv.

1. Vedekla, dēla sieva.

Avoti: KV

dēlene   apv.

1. Dēle.

Avoti: ME

dēlēns   -a, v.

1. Dem. --> dēls (1); nepieaudzis dēls (1).

Avoti: LLVV

Deles   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

dēles

1. Posmtārpu klase; saplacināts ķermenis, abos galos piesūcekņi; hermafrodīti, parasti dzīvo saldūdeņos; ap 500 s., Latvijā 4 dz., 15 s.

Avoti: EV

deletārs   med.

1. Iznīcinošs; kaitīgs.

Avoti: TM

Delfi   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 1000 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Sengrieķu pilsēta un templis Parnasa kalnā Grieķijas vidienē, Fokīdas novadā, ievērojams reliģiskais centrs, kura nozīmīgākā celtne bija templis, kas tika uzskatīts par Zemes centru.

Delfu orākuls— pareģošanas vieta, ko esot dibinājis Apollons un kas kļuva par vispāratzītu grieķu padomdevēju politiskajos, koloniju dibināšanas un citos jautājumos.

Delfu metode— metode, ar kuras palīdzību grupas locekļi nesatiekoties apmainās ar idejām - katrs dalībnieks uzraksta savas domas par attiecīgo problēmu un iesniedz koordinatoram, kurš apkopo saņemtos komentārus un nosūta tos katram grupas loceklim.

Avoti: PuA, LEV, VjV, LatV

delfinārijs

1. Speciāls baseins, kurā tur, pētī un demonstrē delfīnus.

Avoti: SV99

delfīnija

1. dsk. Gundegu dzimtas ģints ("Delphinium"), krāšņumaugs, izveidotas daudzas šķirnes, Latvijā brīvdabā sastopamās dēvē par gaiļpiešiem.

Ajaksa delfīnija— delfīniju suga ("Delphinium ajacis").

Lielziedu delfīnija— delfīniju suga ("Delphinium grandiflorum").

Kailstumbra delfīnija— delfīniju suga ("Delphinium nudicaule").

Ruisa delfīnija— delfīniju suga ("Delphinium x ruysii").

Avoti: LD, SV99, DaE

delfinīns   med.

1. Indīgs alkaloīds, iegūts no zilaušiem ("Delphinium staphisagria"); iedarbības ziņā atgādina akonitīnu.

Avoti: TM

delfīns   -a, v.

1. Vaļveidīgo kārtas zobvaļu apakškārtas dzimta ("Delphinidae"), zīdītājs ar tumšu mugurpusi un gaišu vēderpusi, 40 sugas, Baltijas jūrā konstatētas 8 sugas, no kurām 2 sugas - afalīna un cūkdelfīns - ieklīst arī Latvijas piekrastes ūdeņos.

Amazones baltais delfīns— delfīnu suga ("Sotalia fluviatilis"), garums 1,3-2 m, svars - 35-45 kg, dzīvo pie Dienvidamerikas ziemeļaustrumu krasta, kā arī Amazones upes baseinā, reti ienirst ilgāk par minūti.

Atlantijas plankumainais delfīns— delfīnu suga ("Stenella frontalis"), garums 1,7-2,3 m, svars - 100-140 kg, dzīvo Atlantijas okeāna tropiskajā daļā.

Baltpurna delfīns— delfīnu suga ("Lagenorhynchus albirostris"), garums 2,8 m, svars - 180-350 kg, dzīvo Atlantijas ziemeļdaļā, visplašāk mizplatītais delfīns Ziemeļjūrā.

Frēzera delfīns— Malaizijas delfīna otrs nosaukums.

Garpurna delfīns— delfīnu suga ("Stenella longirostris"), garums 1,3-2 m, svars - 45-75 kg, dzīvo tropiskajās jūrās, prasmīgs akrobāts, kas veic pat 14 lēcienus no vietas, vairākas reizes apgriežoties ap savu asi.

Garpurna parastais delfīns— delfīnu suga ("Delphinus capensis"), garums 2,3-2,6 m, svars - 70-110 kg, dzīvo mērenās joslas un tropiskajās jūrās.

Hektora delfīns— delfīnu suga ("Cephalorhynchus hectori"), garums 1,2-1,5 m, svars - līdz 60 kg, dzīvo pie Jaunzēlandes, populācijā atlicis mazāk par 4000 īpatņu.

Hevisaida delfīns— delfīnu suga ("Cephalorhynchus heavisidii"), garums līdz 1,8 m, svars - 40-75 kg, dzīvo Dienvidāfrikas un Namībijas rietumu piekrastē.

Iravadi delfīns— delfīnu suga ("Orcaella brevirsotris"), garums 2,1-2,8 m, svars - 90-150 kg, dzīvo Dienvidaustrumāzijā un Austrālijas ziemeļos, izbāzis galvu no ūdens mēdz izšļākt iespaidīgu ūdens strūklu.

Īsspuru delfīns— delfīnu suga ("Globicephala macrorhynchus"), garums 3,6-6,5 m, svars - 1000-4000 kg, dzīvo baros pa vairākiem simtiem īpatņu, tropiskajās, subtropiskajās un mērenās joslas jūrās.

Klimenes delfīns— delfīnu suga ("Stenella clymene"), garums līdz 2 m, svars - 50-90 kg, dzīvo tropiskajās un subtropiskajās Atlantijas okeāna daļās.

Klusā okeāna baltsānu delfīns— delfīnu suga ("Lagenorhynchus obliquidens"), garums 2,1-2,5 m, svars - 75-90 kg, dzīvo Klusā okeāna ziemeļos, rada putu šļakatas, kas bieži redzamas krietni ātrāk pirms paša delfīna.

Komersona delfīns— delfīnu suga ("Cephalorhynchus commersonii"), garums 1,4-1,7 m, svars - līdz 90 kg, dzīvo pie Dienvidamerikas dienviddaļas, Folklenda salām un Kergelēna salām.

Krusta delfīns— delfīnu suga ("Lagenorhynchus cruciger"), garums līdz 1,9 m, svars - 90-120 kg, dzīvo Dienvidu okeāna aukstajos apgabalos.

Laplatas delfīns— delfīnu suga ("Pontoporia blainvillei"), garums līdz 1,7 m, svars - 30-55 kg, dzīvo Dienvidamerikas dienvidaustrumu piekrastē, raksturīgs garš purns, kas aizņem 15% ķermeņa garuma.

Lielzobu delfīns— delfīnu suga ("Steno bredanensis"), garmus līdz 2,5 m, svars - 100-150 kg, dzīvo tropiskajās un subtropiskajās jūrās, ilgi uzturas zem ūdens, vienā reizē ienirst pat uz 15 min.

Malaizijas delfīns— delfīnu suga ("Lagenodelphys hosei"), garums līdz 2,7 m, svars - līdz 210 kg, dzīvo tropiskajās un subtropiskajās jūrās.

Parastais delfīns— delfīnu suga ("Delphinus delphis").

Pelēkais delfīns— delfīnu suga ("Grampus griseus"), garums līdz 3,8 m, svars - 300-500 kg, dzīvo tropiskajās, subtropiskajās un mērenās joslas jūrās.

Platpurna delfīns— delfīnu suga ("Peponocephala electra"), garums līdz 2,8 m, svars - līdz 200 kg, dzīvo tropiskajās un subtropiskajās jūrās, barību meklē pat 1500 m dziļumā.

Raibais delfīns— Komersona delfīna otrs nosaukums.

Subtropu plankumainais delfīns— delfīnu suga ("Stenella attenuata"), garums 1,6-2,6 m, svars - 90-120 kg, dzīvo tropiskajās un subtropiskajās jūrās, bieži redzams kopā ar tunču baru un jūras putniem.

Svītrainais delfīns— delfīnu suga ("Stenella coeruleoalba"), garums 1,8-2,5 m, svars - 110-165 kg, dzīvo tropiskajās, subtropiskajās un mērenās joslas jūrās.

Tumšais delfīns— delfīnu suga ("Lagenorhynchus obscurus"), garums 1,7-2,1 m, svars - 70-85 kg, dzīvo jūrās pie Jaunzēlandes, Dienvidāfrikas un Dienvidamerikas.

Avoti: LLVV, LD, PDE, IZ-27-68

Delfīns

1. Mazs debess Z puslodes zvaigznājs starp Pegazu un Ērgli; Latvijā vislabāk novērojams vasarā.

Avoti: EV

delfīnstils

1. Peldēšanas paņēmiens - peldēšana uz krūtīm, izdarot viļņveidīgas kustības ar kājām.

Avoti: SV96

delfīnveidīgie

1. Vaļveidīgo kārtas dzimta, nelieli un vidēji lieli zobvaļi (ķermeņa garums 1,2-10 m, masa - no 20 kg līdz 8 t), dzīvo baros, 24 ģ., >50 s.

Avoti: PDE

Delfta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandes rietumos ("Delft"), Dienvidholandes provincē, osta pie kanāla, kas savieno Roterdamu un Hāgu, 99700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Delfzeila   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Delfzijl"), Groningenas provincē, 25600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

delga   apv.

1. Tāds, kas uzbāžas ar runām un lūgumiem.

Avoti: LE

Delgado   vietv.

1. Pilsēta Salvadorā, 87700 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

delgavot   apv.

1. Gari runāt, vilkt darbu garumā.

2. Sūdzēties par savām lietām, uzplīties; uzstājīgi lūgt.

Avoti: KV, NeV

delgt   deldzu, deldz, deldz, pag. deldzu; intrans.; novec.

1. Uzmākties, nedot mieru.

// trans.

2. apv. Uzstājīgi, uzbāzīgi sūdzēties.

3. apv. Pareģot, pasludināt.

Avoti: LLVV, LE, EH

Deli   vietv.

1. Indijas galvaspilsēta (angļu val. "Delhi") un administartīvā teritorija, atrodas Džamnas labajā krastā, Aravalī grēdas piekājē 216 m vjl., platība - 1483 kvadrātkilometri, 18917000 iedzīvotāju (2010. g.), valodas - hindi, angļu.

2. Pilsēta ASV ("Delhi"), Kalifornijas štatā, 10750 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LģE, WA16, LpA

dēlī   žarg.

1. Pagalam; sabojāts, salauzts.

Avoti: SLG

delia   lat.

1. Pamušu dzimtas ģints.

Delia brassicae— agrā kāpostu muša.

Avoti: LD

delibašs

1. Drosmīgs karavīrs, brašs jātnieks; senajā sultānu Turcijā - turku pašā sargs.

Avoti: SV69

deliberācija   lat.

1. Apsvēršana, apdomāšanās.

Deliberācijas termiņš— laiks apdomāties, ko dod mantiniekam, lai viņš varētu izšķirties, vai mantojumu pieņemt vai ne.

Avoti: KV

deliberato   mūz.

1. Noteikti, droši.

Avoti: Mūz

delicato   it., mūz.

1. Delikāti, t. i. uzmanīgi, smalki.

Avoti: KV

delichon   lat.

1. Čurkstes.

Delichon urbica— mājas čurkste.

Avoti: LD

deliciae   lat.

1. Laimība, prieks - 17 gs. iemīļots nosaukums dzejas krājumiem.

Deliciae generis humani— cilvēces rota, lēnprātīgā ķeizara Tita pievārds.

Avoti: KV

Dēliča   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Delitzsch"), Saksijas federālajā zemē, 25000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Delidže   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Delice"), Kirikales ilā, 2300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dēlietis   -ša, v.; sar.

1. Jauns (parasti spēcīgs) vīrietis, puisis.

Avoti: LLVV

delignificēšana   tehn.

1. Lignīna, hemiceluložu un ekstraktvielu izdalīšana no šķeldām, tās ķīmiski apstrādājot paaugstinātā temperatūrā un spiedienā.

Avoti: ZTV

delikatese   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ar izsmalcinātu gaumi izmeklēts ēdiens.

Avoti: LLVV

delikāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Iejūtīgs, pieklājīgs.

// pārn. Tāds, ar kuru jārīkojas uzmanīgi, rūpīgi.

Avoti: LLVV

delikātums   v.

1. Vispārināta īpašība --> delikāts, šīs īpašības konkrēta izpausme.

delikts   -a, v.; jur.

1. Prettiesisks nodarījums, kas izraisa nodarītāja atbildību; likuma pārkāpums; interešu aizskārums.

Starptautisks delikts— starptautisko tiesību normu pārkāpums, kas rodas valsts prettiesiskas rīcības vai prettiesiskas bezdarbības rezultātā.

Avoti: LLVV

delikvents   -a, v.; jur.

1. Delikta izdarītājs.

Avoti: LLVV

delikvescence   med.

1. Izkušana; izplūšana, saistot ūdeni no gaisa.

Avoti: TM

delimācija   med.

1. Novīlēšana.

Avoti: TM

dēlimeitas   apv.

1. Bērni - dēli un meitas.

Avoti: ViV

Delimemmedli   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, Goranbojas rajonā, 5000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

delimitācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Valsts teritorijas robežu apraksts saskaņā ar vienošanos starptautiskā līgumā, šīs teritorijas iezīmējums līgumam pievienotajās kartēs.

Avoti: LLVV

delimitēt

1. Vienošanās ceļā izlemt oficiālās valstu robežlīnijas un tās iezīmēt ģeogrāfiskā kartē.

Avoti: SV99

dēlināt   apv.

1. Runāt par dēlu.

Avoti: EH

dēlināt   apv.

1. Kaitināt, muļķot, izzobot.

Avoti: EH

dēline   apv.

1. Dēle.

Avoti: ME

delinkvence   med.

1. Pārkāpums, piem., melošana, zagšana, seksuālā perversitāte.

// psih. Sodāma rīcība.

Avoti: MSV, PsA

delinkvents   jur.

1. Likuma pārkāpējs.

Avoti: SV99

Dēliņkalns   vietv.

1. Kalns Alūksnes novadā uz Jaunlaicenes un Ziemera pagasta robežas, absolūtais augstums - 271,5 m vjl., relatīvais augstums - ~71 m.

2. Dabas liegums, atrodas Alūksnes novada Jaunlaicenes un Ziemera pagastā, Veclaicenes aizsargājamo ainavu apvidū, valsts aizsardzībā kopš 1962. g. (līdz 1999. g. kompleksais dabas liegums), platība - 47 ha, raksturīga krāšņa pauguraines ainava - stāvas, egļu mežiem klātas nogāzes, tālas skatu perspektīvas.

Avoti: LD, LE1

dēliņš   -a, v.

1. Dem. --> dēls.

Memmes dēliņš— saka par gļēva rakstura, izlutinātu zēnu, arī jaunekli.

Avoti: LLVV

delipidācija   med.

1. Tauku ekstrahēšana ar tauku šķīdinātājiem no audiem vai mikroskopiskiem griezumiem.

Avoti: TM

delirācija   med.

1. Ārprāts, trakums; murgi.

Avoti: TM

delirants   med.

1. Ārprātīgais.

Avoti: TM

delīrijs   -a, v.; med.

1. Psihiska uzbudinājuma stāvoklis ar murgiem, redzes halucinācijām.

Avoti: LLVV

dēlis   -ļa, v.

1. Zāģmateriāls, kas iegūts, garenvirzienā sazāģējot baļķi (apaļkoku) dažus centimetrus biezās plāksnēs.

Līdzens (arī gluds) kā dēlis— ļoti līdzens (gluds).

2. Plāksne (parasti zīmējumu, ziņojumu, arī dažu ierīču piestiprināšanai).

Sadales dēlis— ierīce elektriskās strāvas sadalei.

3. žarg. Tāfele.

4. žarg., niev. Meitene, kam nav sievišķīgas figūras.

5. žarg. Neveiksme.

6. žarg., dsk. Skatuve.

Avoti: LLVV, SLG

dēlis   apv., novec.

1. Zīdals.

Avoti: ĒiV

dēlis   apv.

1. Dēls.

Avoti: EH

delistācija   ek.

1. Kotēšanas pārtraukšana - uzņēmuma vērtspapīra izslēgšana no biržas sarakstiem biržas noteikumu neievērošanas vai kotēšanas nosacījumu neizpildes gadījumā, vai arī pēc uzņēmuma paša vēlēšanās.

Avoti: EF

delistings   ek.

1. Atsaukums - vērtspapīru atsaukšana no biržas saraksta ar biržas vai pašas kompānijas lēmumu.

Avoti: SbV

dēlišķis   apv.

1. Jaunietis, puisis.

Avoti: Sin

dēlišķs   apv.

1. Tāds, kas domāts vīrietim; vīriešu.

Avoti: ME

delīt   apv.

1. Dalīt.

Avoti: ME

dēlīt   apv.

1. Rupji apieties, nolietot, mocīt.

Avoti: KV

delitescence   med.

1. Infekcijas vai saindēšanās apslēptais periods.

2. Slimības simptomu pēkšņa izzušana.

3. Audzēja vai bojājuma pazīmju izzušana.

Avoti: TM

dēlīties   apv.

1. Nopūlēties, trokšņot, darīt muļķības.

2. Pūlēties; ņemties.

Avoti: KV, MiV

dēlītis

1. Dem. --> dēlis.

2. kokapstr. Dēlis, kura biezums ir līdz 16 mm.

3. apv. Darbarīks tīklu aušanai.

Avoti: LV93, ZTV, KnV

dēlīts   apv.

1. Luteklis.

Avoti: EH

delkrēdere   ek.

1. Kredītēšanas risks.

2. Garantija pret debitora maksātnespēju.

3. Kredītiestāžu uzkrājumi, no kuriem sedz neatmaksātos kredītus.

4. Atlīdzība, kuru saņem komisionārs par preces pārdošanu komitenta uzdevumā trešajai personai.

Avoti: KsV

delkt   apv.

1. Tirdīt, tramdīt, traucēt.

Avoti: ME

della   apv.

1. Delna.

2. Cimda daļa, kas aptver šo plaukstas daļu.

Avoti: SiV, ViV

Delles   vietv.

1. Krustpils novada Variešu pagasta apdzīvotās vietas "Deles" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

delma   apv.

1. Delms.

Avoti: EH

Delma   vietv.

1. Pilsēta Haiti, tās galvaspilsētas Portoprensas piepilsēta, 604200 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Delmarva   vietv.

1. Pussala ASV ("Delmarva"), starp Atlantijas okeānu un Česapīka līci, platība - 13500 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

delme   apv.

1. Diloņslimnieks.

Avoti: ME

Delmenhorsta   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Delmenhorst"), Lejassaksijas federālajā zemē, 74100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Delmenhorste   vietv.; novec.

1. Delmerhorsta - pilsēta Vācijā.

Avoti: PZT

delms   -a, v.

1. Rokas daļa no pleca līdz plaukstai.

Avoti: LLVV

delna   -as, s.

1. Plaukstas apakšējā daļa.

2. Plauksta.

Avoti: LLVV

delne   apv.

1. Ķepa.

Avoti: ME

Delnice   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Delnice"), Piejūras-Kalnu županijā, 6000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

delniski   apv.

1. Vērsts pret delnu.

Avoti: ME, VeAT

delns   apv.

1. Delna.

2. Cimda daļa, kas aptver delnu.

Avoti: KiV

delokācija   med.

1. Pārvietošana, pārvietošanās.

Avoti: TM

deloknis   apv.

1. Dilonis.

Avoti: ME

delomorfs   med.

1. Ar skaidri saskatāmu formu, piem., kuņģa dibena dziedzeru klājšūnas.

Avoti: TM

Delonga   vietv.

1. Delonga salas - salu grupa Austrumsibīrijas jūras Jaunsibīrijas salās, Sahā Republikā (Jakutijā), Krievijā, lielākās salas - Žanetes, Henrietas, Benneta, Žohova un Viļkicka sala, augstums līdz 426 m vjl., platība 228 kvadrātkilometri, aptuveni pusi teritorijas klāj apledojums.

Avoti: PZT

delonis   apv.

1. Dilonis.

Avoti: ME

delphacidae   lat.

1. Piešcikāžu dzimta.

Avoti: LD

delphinapterus   lat.

1. Narvaļu dzimtas ģints.

Delphinapterus leucas— baltvalis.

Avoti: LD

delphinidae   lat.

1. Delfīnu dzimta.

Avoti: LD

delphinium   lat.

1. Gaiļpieši jeb delfīnijas.

Delphinium ajacis— Ajaksa delfīnija.

Delphinium consolida— tīruma zilauša "Consolida regalis" nosaukuma sinonīms.

Delphinium elatum— augstais gaiļpiesis.

Delphinium grandiflorum— lielziedu delfīnija.

Delphinium nudicaule— kailstumbra delfīnija.

Delphinium x cultorum— dārza delfīnija.

Delphinium x ruysii— Ruisa delfīnija.

Avoti: LD, Aug2, DaE

delphinus   lat.

1. Delfīnu dzimtas ģints.

Delphinus capensis— garpurna parastais delfīns.

Delphinus delphis— parastais delfīns.

Avoti: PDE

Delribīča   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Delray Beach"), Floridas štatā, 65000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Delrio   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Del Rio"), Teksasas štatā, 36100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

dēls   -a, v.

1. Vīriešu dzimuma bērns (attiecībā pret vecākiem).

2. sar. Vecāka cilvēka laipna uzruna jaunākam vīrietim.

3. poēt. Vīrietis - tautas, kolektīva u. tml. loceklis.

Avoti: LLVV

delsemīns   med.

1. Kurārei līdzīgs alkaloīds, iegūts no "Delphinium semibarbatum Bienet".

Avoti: TM

delst   apv.

1. Runāt, stāstīt.

Avoti: ME

delsu   apv.

1. Delsu delsumis - kratīdamies, gāzelēdamies.

Avoti: ME

delt   apv.

1. Slimojot, sirgstot novājēt.

Avoti: EH

delta   -as, s.

1. Zemiene, kas upes grīvā izveidojusies no sanesām un nogulsnēm, un upes sazarojumu kopums šādā zemienē.

Deltas nogulumi— akumulatīvi veidojumi upju grīvās.

Avoti: LLVV

delta   -as, s.

1. Grieķu alfabēta ceturtais burts.

2. Tāds, kas ir kādā no attiecīgās vielas agregātstāvokļiem.

Delta dzelzs— viena no dzelzs alotropiskajām modifikācijām.

Delta daļiņas— starojums ar zemu caurspiedīgumu.

Avoti: LLVV, SV99

Delta   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Delta"), administratīvais centrs - Asaba, platība - 17698 kvadrātkilometri, 4098400 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts dienvidu daļā.

2. Delta Amakuro - štats Venecuēlas ziemeļaustrumos ("Delta Amacuro"), administratīvais centrs - Tukupita, platība - 40200 kvadrātkilometru, 163400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA

deltacisms   med.

1. Skaņu "d" un "t" neskaidra izruna.

Avoti: TM

delta-metāls   novec.

1. Sakausējums no 56% vara, 41% cinka, 1% mangana, 1% dzelzs un 1% svina, ko pielieto kā speciālu misiņa šķirni mašīnu daļām, bet jo sevišķi kuģu apkaļamām plātnēm un skrūvēm.

Avoti: LME

deltaplanierisms

1. Sporta veids - planēšana ar deltaplānu.

Avoti: SV99

deltaplanierists   v.

1. Sportists, kas specializējies deltaplanierismā.

Avoti: MLVV

deltaplāns   aeron.

1. Planieris ar elastīgu trīsstūrveida spārnu; sastāv no cauruļu karkasa, uz kura uzvilkts hermētisks audums.

Avoti: ZTV

deltoedrs

1. Kristalla forma, kas ierobežota 12 vienādiem deltoīdiem (sk.), kristallografijā regulārās (kubiskās) sistēmas pamatforma; deltoīddodekaedrs.

Avoti: KV

deltoīddodekaedrs

1. Kristalla forma, kas ierobežota 12 vienādiem deltoīdiem (sk.), kristallografijā regulārās (kubiskās) sistēmas pamatforma; deltoedrs.

Avoti: KV

deltoīds

1. Romboīds, izliekts četrstūris, kas simetrisks pret vienu no diagonālēm.

2. med. Tāds, kas līdzīgs burtam delta, piem., deltveida muskulis.

Avoti: EV, TM

Deltona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Deltona"), Floridas štatā, 86900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

deltveida

1. Trijstūrveida.

Deltveida muskulis— plecu joslas muskulis, kas aptver pleca locītavu no priekšpuses, sāniem un mugurpuses.

Deltveida spārni— trīsstūrveida spārnu konstrukcija ļoti ātrām lidmašīnām.

Avoti: LEV

delu   apv.

1. Dilstu - tag. 1. pers no "dilt".

Avoti: ME, VeAT

dēluks   apv.

1. Dēliņš.

Avoti: ME

dēlulēns   apv.

1. Dēliņš.

Avoti: EH

deluviāls

1. Tāds, kas radies no noskalotiem sanešiem kalnu un augstieņu nogāzēs.

Avoti: SV99

delūvijs   ģeol.

1. Nogulumi, kas uzkrājušies nogāžu pakājē no lietus vai sniega kušanas ūdeņu noskalotām iežu vai augsnes daļiņām.

Avoti: ZTV

delūzija   med.

1. Murgaina ideja; maldīga pārliecība, kas pastāv, lai gan ir fakti, kas to noliedz.

Avoti: MSV

delve   apv.

1. Ķetna; liela delna.

Avoti: ME, EH

delvēdze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

delvēdzele   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

delvērde   apv.

1. Nerātna, 15-18 gadus veca meitene.

Avoti: ME

delvērde   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: ME

delverdze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

delverdže   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

delvere   -es, dsk. ģen. -ru, s.; sar.

1. Delveris.

Avoti: LV87

delverēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Delverēties.

2. pareti. Iet, nevienādi soļojot, klūpot.

Avoti: LLVV

delverēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Dauzīties, plosīties; niekoties, blēņoties.

Avoti: LLVV

delverība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> delverīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Izturēšanās, rīcība, kurai raksturīga dauzīšanās, plosīšanās, arī niekošanās, blēņošanās.

Avoti: LLVV

delverīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas delverējas.

Avoti: LLVV

delveris   -ra, v.

1. Cilvēks, kas delverējas.

// apv. Nemierīgs, skaļš bērns.

2. apv. Pļāpīgs cilvēks.

Avoti: LLVV, SiV

delverjānis   apv.

1. Delveris.

Avoti: ViV

delvērte   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

delzt   apv.

1. Nepārtraukti runāt, pļāpāt.

Avoti: LE

delzties   apv.

1. Kustēties, glābties, rast patvērumu.

Avoti: EH

deļ   apv.

1. Dēļ.

Avoti: EH

dēļ   priev. (aiz pārvaldāmā vārda) ar vsk. vai dsk. ģen.

1. Norāda uz cēloni, iemeslu.

2. Norāda uz to, kā labā, kā interesēs kas notiek vai tiek darīts.

3. Norāda uz nolūku.

Avoti: LLVV

dēļā   apv.

1. Dēļ.

Avoti: ME

dēļās   apv.

1. Dēļ.

Avoti: EH

dēļapuža   apv.

1. Vieta zem dēļiem.

Avoti: ViV

dēļblāķis   apv.

1. Nekārtīgi sakrauta dēļu grēda.

Avoti: ViV

Dēļdruvas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

dēļgals   apv.

1. Dēļa gals; nomalis.

Avoti: ĒiV

dēļiela   apv.

1. Dēļu grēda.

Avoti: ViV

Deļkju   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Ožoginas satekupe Momas grēdā.

Avoti: PZT

Dēļudruvas   vietv.

1. Krustpils novada Kūku pagasta apdzīvotās vietas "Dēļdruvas" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

dēļuks   apv.

1. Dēliņš.

Avoti: ME

Dēļupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

Dēļusala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

DEM   saīs.

1. Vācijas marka - Vācijas naudas vienība līdz 2002. g. (vācu "Deutsche Mark").

Avoti: LEV

dem.   saīs.

1. val. Deminutīvs.

2. Demokrātija; demokrātisks.

Avoti: LLVV, i1

demācija

1. dsk. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma hifomicēšu klases dzimta ("Dematiaceae"), raksturīgs tumšs, pigmentēts micēlijs un konīdijnesēji, Latvijā konstatētas ~45 ģ., ~130 sugas.

Avoti: LD

demagnetizācija   med.

1. Atmagnetizēšana, molekulu magnētiskās orientācijas izjaukšana feromagnētiskā materiālā.

Avoti: TM

demagnetizēt

1. Atņemt magnētiskās īpašības.

Avoti: SV99

demagogs   -a, v.

1. Cilvēks, kas ar meliem, glaimiem un faktu sagrozīšanu cenšas iegūt popularitāti vai realizēt kādus citus nodomus.

Avoti: LLVV

demagoģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Maldināšana ar pieglaimošanos, ar melīgiem solījumiem, faktu sagrozīšanu u. tml.

Avoti: LLVV

demagoģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar demagoģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

demantoīds

1. Granātu grupas minerāls, spilgti zaļš andradīta paveids.

Caurspīdīgs demantoīds— dārgakmens, Urālu hrizolīts.

Avoti: SV08

Demāra   vietv.

1. Pilsēta Jemenā, tāda paša nosaukuma muhāfazas administratīvais centrs, 167200 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

demarkācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Valsts teritorijas robežas novilkšana un iezīmēšana dabā saskaņā ar starptautiskā līgumā noteikto šīs robežas delimitāciju.

Demarkācijas līnija— pagaidu robeža valstu teritoriju vai to atsevišķu zonu atdalīšanai pēc kara darbības izbeigšanās.

2. med. Atmirušu audu norobežošanās no veselajiem.

Avoti: LLVV

demārketings   ek.

1. Viena no mārketinga darbības formām, ko nosaka preču pieprasījuma pieaugums līdz tādam līmenim, kas pārsniedz to ražošanas iespējas ar esošajiem resursiem.

Avoti: SbV

demaršs   -a, v.

1. Pretrīcība (diplomātijā) sakarā ar kādu notikumu; dokuments, kurā pausta šāda pretrīcība.

Avoti: LLVV

demaskēšana   mil.

1. Maskēšanās noteikumu neievērošana, kuras dēļ pretinieks var atklāt karaspēka izvietojumu, uguns sistēmu u. c.

2. Makēta aobjekta atklāšana.

Avoti: MIL

demaskēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; mil.

1. Atklāt (piemēram, kādu objektu, sava karaspēka novietojumu vai darbību) nepilnīga maskējuma dēļ.

Avoti: LLVV

demaskulinizācija   med.

1. Vīrieša normālā rakstura zaudēšana.

Avoti: TM

dematerializācija   rel.

1. Svēto tēlu dematerializācija - Bizantijas mākslas princips, ka svētie jāattēlo tā, lai attēlos neizpaustos nekādas cilvēciskas jūtas, lai tie izskatītos pārpasaulīgi; tehniski to vislabāk varēja realizēt mozaikā.

Avoti: MkV

dematerializēties   mit.

1. Pārstāt eksistēt materiālā veidā.

Avoti: MkV

dematerializēts   ek.

1. Dematerializēts vērtspapīrs - vērtspapīrs, kas nav drukāts uz papīra un eksistē skriptuāla iegrāmatojuma veidā.

Avoti: GtV

dematiaceae   lat.

1. Demāciju dzimta.

Avoti: LD

Demavends   vietv.

1. Aprimis vulkāns Elbrusa kalnos ("Damavand"), Irānas ziemeļos, augstums - 5604 m (augstākā virsotne Irānā), andezīta lava, nogāzēs izplūst karstas gāzes un sēravoti, nelieli šļūdoņi.

Avoti: PZT

dembelis   žarg.

1. Demobilizācija.

Avoti: SLG

Dembica   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 47200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1358.-1772. g. un kopš 1914. g.

Avoti: LpA, Wi

Demblina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 17300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1954. g.

Avoti: LpA, Wi

Dembno   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 14100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1570. g.

Avoti: LpA, Wi

Dembovci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LC

Demečera   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Demecser"), Saboličas-Satmāras-Beregas meģē, 4200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

demedikācija   med.

1. Audu vai sistēmas atbrīvošana no zāļu līdzekļiem.

Avoti: TM

demeklis   apv.

1. Bļāvējs, raudulis.

Avoti: EH

demekoloģija

1. Populāciju ekoloģija - ekoloģijas nozare, kurā pēta populāciju un vides mijiedarbību.

Avoti: ZTV

demence

1. Dzīves laikā iegūta plānprātība, kuras cēlonis ir smadzeņu bojājumi vai slimības.

Avoti: LEV

Demene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Daugavpils novadā 18 km no Daugavpils, izveidojusies bijušās muižas teritorijā, pagasta centrs; bijušais nosaukums - Taržaks.

2. Demenes pagasts - pagasts Daugavpils novada dienvidu daļā, tajā atrodas Latvijas galējais dienvidu punkts ar zīmi "Saules puķe", robežojas ar Medumu, Laucesas un Skrudalienas pagastu, kā arī ar Baltkrieviju un Lietuvu; bijušie nosaukumi: vāciski - Demmen, krieviski - Demenskaja.

Demenes pagasta teritorija— izveidojusies 19. gs. 80. gados apvienojot Briģenes, Šembergas, Behovas, Feldhovas, Demenes un Demenes mācītājmuižas pagastu, 1990. gadā atjaunojot pagastus teritorijā izveidoja Demenes un Līdumnieku pagastu, kas ietvēra arī daļu pirmskara Silenes pagasta, bet 1998. g. tika pievienots Demenes pagastam.

Demenes ezers— atrodas Augšzemes augstienē, Daugavpils novada Demenes pagastā, 149,4 m vjl., platība - 30,2 ha, garums 0,9 km, lielākais platums - 0,5 km, lielākais dziļums - 17,6 m, aizaugums - 8%, mīt ūdensputni, ondatras, asari, līdakas, līņi, plauži, raudas.

Avoti: LPag, LC, LE1

Demenhūra   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē ("Damanhūr"), Nīlas deltas rietumu malā, muhāfazas administratīvais centrs, 240000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

demenieši

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Demene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

demenišķi

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Demene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Demēnova   vietv.

1. Demēnovas alas - alu sistēma Slovākijā ("Demanpovske Jaskina"), uz dienvidiem no Liptovski Mikulašas, kopgarums - 20,5 km, ietver Demēnovas ledusalu, Slobodas alu (2 km uz dienvidiem) un 1952. g. atklāto Miera grotu, ieeja 870 m vjl., apmeklētājiem pieejamas 1887 m garumā.

Avoti: PZT

Demenskaja   vietv., vēst.

1. Daugavpils novada Demenes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

dementējums   novec.

1. Atsaukums.

Avoti: TV

dementēt

1. Oficiāli atsaukt nepatiesas ziņas, melus; atspēkot melīgus apgalvojumus.

Avoti: SV99

dementija   novec.

1. Demence - iegūta plānprātība (pretstatā iedzimtajai - oligofrēnijai).

Avoti: SV69

dēmeravieši

1. Baltinavas novada apdzīvotās vietas "Dēmerava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

demeredžs   jūrn.

1. Pārvadājuma līgumā paredzētais sods, ko kravas īpašnieks vai kravas nosūtītājs maksā kuģa īpašniekam par kuģa dīkstāvi ostā.

Avoti: ZTV

Demerova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

dēmerovieši

1. Baltinavas novada apdzīvotās vietas "Dēmerova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

demetilācija   med.

1. Vienas vai vairāku metilgrupu atņemšana no savienojuma.

Avoti: TM

demēt   apv.

1. Stipri apsaldēties.

Avoti: ME

demēt   apv.; hip.

1. Ciest badu.

Avoti: ME

demēt   apv.; hip.

1. Gaidīt.

Avoti: ME

Dēmetra   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - auglības, zemkopības un laulības dieviete.

Avoti: SV99

Demezīna   vietv.

1. Pilsēta Sudānā, Zilās Nīlas vilājas administratīvais centrs, 160500 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

demferis

1. Ierīce vibrācijas novēršanai vai amplitūdas samazināšanai.

Avoti: PL

demi-   med.

1. Prefikss, kas norāda uz pusi.

Avoti: MSV

Dēmica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Doemitz"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 3040 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Demidova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Smoļenskas apgabalā, pie Gobzas ietekas Kaspļā, 6700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

demielinizācija   med.

1. Nervu vai nervu šķiedru mielīna apvalka iznīcināšana.

Avoti: TM

-dēmija

1. Vārda daļa, kas norāda uz parādību, kura saistīta ar izplatību tautā.

Avoti: RtV

demikotons

1. Izturīgs atlaspinuma kokvilnas audums.

Avoti: SV69

demiķis   apv.

1. Staigns purvs.

Avoti: EH

demilitarizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, darbība --> demilitarizēt.

Avoti: LLVV

demilitarizēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. Pilnīgi vai daļēji atbruņot (valsti, teritoriju).

Avoti: LLVV

demi-mondaine   fr., novec.

1. Eleganta sieviete ar šaubīgu reputāciju.

Avoti: KV

demi-monde   fr., novec.

1. Elegantas avantūristes, kas kādu morālisku pārkāpumu dēļ izstumtas no labākās sabiedrības; kokotes.

Avoti: KV

demimonds   vēst.

1. 19. gs. Francijā - to sieviešu slānis, kuru sociālo stāvokli un tikumību uzskatīja par apšaubāmiem; šāds sieviešu slānis jebkurā citā sabiedrībā.

Avoti: SV99

demineralizācija

1. tehnol. Apstrādes procesu kopums, kā rezultātā no sistēmas tiek izvadīti minerālsāļi.

2. med. Minerālsāļu samazināšanās organismā vai kaulos; to izvadīšana ar ekskrētiem pārmērīgā daudzumā.

Avoti: ZTV, TM

Deminga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Deming"), Ņūmeksikas štatā, 14600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

deminutīvs   -a, v.; val.

1. Lietvārds vai īpašības vārds pamazinājuma formā; lietvārda vai īpašības vārda pamazinājuma forma.

Avoti: LLVV

Demirdži   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Demirci"), Manisas ilā, 20600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Demirezi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Bajburtas ilā, 2100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Demirhisara   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Pelagonijas reģionā, 2600 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: Wi

Demirkapija   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Vardavas reģionā, 3300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: Wi

Demirkaziks   vietv.

1. Aukstākā virsotne Taura kalnos ("Demirkazik"), atrodas Aladaglara grēdā, Turcijas dienvidos, augstums - 3756 m, nogāzēs līdz 1800 m vjl. - meži, augstāk - krūmi un pļavas; Kaldidags.

Avoti: PZT, LpA

Demirkeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kirkraleri ilā, 3800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

demisezonas   ģen., nelok.

1. Tāds, kas piemērots valkāšanai pavasarī un rudenī (parasti par mēteli).

Avoti: LLVV

demisija   -as, s.

1. Oficiāla (valdības, ministra, amatpersonas vai amatpersonu grupas) atteikšanās turpmāk izpildīt amata pienākumus.

Avoti: LLVV, TV

demisionēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Oficiāli atteikties turpmāk izpildīt amata pienākumus (par valdību, ministru).

Avoti: LLVV

dēmisks   med.

1. Attiecīgs uz cilvēku.

Avoti: TM

demīt   apv.

1. Vilkt.

Avoti: Sin

demitoloģizācija   rel.

1. Teoloģiska Rakstu skaidrošanas metode (20. gs.), kuras lietotāji uzskata, ka Bībele sarakstīta mitoloģiskā valodā, un mēģina tajā ietverto kristīgo vēsti atveidot eksistenciālās filozofijas jēdzienos.

Avoti: TK-80

demiurgs

1. Brīvais amatnieks, tirgotājs, ārsts, mākslinieks Senajā Grieķijā; vēlāk - augstākais valdības ierēdnis doriešu valstīs.

2. mit. Mitoloģisks tēls, kas rada pasaules un Visuma elementus, kā arī kultūras objektus un cilvēkus, viņa darbība ir līdzīga amatnieka darbam.

3. Filozofijā - radošais elements; teoloģijā - Dievs kā pasaules radītājs.

4. Gnosticismā: ļauna, nepilnīga būtne, pasaules radītāja (pretstatā pilnīgajai būtnei - Dievam).

Avoti: LEV, MkV

Demjada   vietv.

1. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Cipas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

Demjanka   vietv.

1. Irtišas labā krasta pieteka, Krievijā, Omskas un Tjumeņas apgabalā, garums 1160 km, sākas Vasjugaņjes purvos.

Avoti: LģE, PZT

Demlo

1. Anglijas ziemeļaustrumu daļa, kurā 9-10. gs. valdīja vikingi; tur spēkā bija Dānijas likumi.

Demlo parāds— nodoklis, ko angļi 991.-1163. g. maksāja vikingiem, lai pasargātu savu zemi no izpostīšanas.

Avoti: LEV

Demmen   vietv., vēst., vācu val.

1. Daugavpils novada Demenes pagasta bijušais nosaukums.

2. Demenes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Demenes pagastā.

Avoti: LPag, KV

Demmen-Pastorat   vietv., vēst., vācu val.

1. Turgales mācītājmuiža muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Demenes pagastā.

Avoti: KV

Demmīne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Demmin"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 11400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

demo   saīs.

1. Demonstrēt; muzikāli vizuāla demonstrācija.

Avoti: PL

demo-

1. Tāds, kas saistīts ar tautu, plašiem iedzīvotāju slāņiem.

Avoti: RtV

demobilizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. mil. Atbrīvošana no karadienesta; kādas valsts bruņoto spēku un tautsaimniecības vai tās atsevišķu nozaru pārkārtošanās no kara gatavības uz miera stāvokli.

2. Process, darbība --> demobilizēt (3).

Avoti: LLVV, JtV

demobilizējošs

1. Divd. --> demobilizēt.

Avoti: Sin

demobilizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. mil. Pārorganizēt (bruņotos spēkus, valsts ekonomiku) no kara laika stāvokļa uz miera laika stāvokli.

2. mil. Atvaļināt (karavīru) no aktīvā karadienesta pēc kara, aktīvā karadienesta laika izbeigšanās vai veselības stāvokļa dēļ.

3. Mazināt, nomākt (iniciatīvu, gatavību darboties).

Avoti: LLVV

demobilizētā   s.

1. Demobilizētais.

Avoti: LV87

demobilizētais   mil.

1. Demobilizēts karavīrs.

Avoti: MIL

demobilizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. mil. Tikt demobilizētam (2).

2. Atteikties no iniciatīvas, darbības.

Avoti: LLVV

demodekoze

1. Invāzijas slimība; ierosina endoparazītiskas ērces (katrai dzīvnieku sugai ir specifiska izraisītāja suga, saslimst arī cilvēki).

Avoti: EV

demodicidae   lat.

1. Matmakstērces.

Avoti: PDE

demodulācija   elektron.

1. Modulācijai pretējs process - tāda signāla iegūšana no modulētas svārstības, ar kādu ir izdarīta modulācija.

Avoti: ZTV

demodulators   elektron.

1. Detektors - demodulācijas ierīce.

Avoti: ZTV

demodulēšana   fiz.

1. Detektēšana - elektrisko svārstību pārveidošana, kurā no modulētām augstfrekvences svārstībām iegūst svārstības ar modulācijas frekvenci (no nesējviļņa atdala signālu).

Avoti: FF

demogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī iedzīvotāju sastāvu, kustību un atražošanas likumsakarības.

Avoti: LLVV

demogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar demogrāfiju, tai raksturīgs.

Demogrāfiskais sprādziens— straujais un satraucošais pasaules iedzīvotāju skaita pieaugums, kāds bijis vērojams pēdējos simt gadus.

Avoti: LLVV, IdV

demogrāfs   -a, v.

1. Demogrāfijas speciālists.

Avoti: LLVV

demoieraksts

1. Demonstrācijas ieraksts, jaunas dziesmas vai grupas (dziedātāja) skaņu ieraksts, kas nosūtīts dīdžejiem, skaņu ierakstu kompānijām utt., lai demonstrētu dziesmas vai dziedātāja labās īpašības, iepazīstinātu, radītu interesi.

Avoti: PL

Demoina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Des Moines"), Aiovas štata administratīvais centrs, 209200 iedzīvotāju (2014. g.), universitāte (dib. 1881. g.).

Demoinas latviešu kopiena— latviešu kopiena ASV, kas sāka veidoties 1949. g., kad ieradās bēgļi no Eiropas, 1950. gadu sākumā Demoinā bija ~400 latviešu, vēlāk skaits samazinājās, darbojas Latviešu biedrības papildskola, vairākas interešu kopas, 1966. g. iegādāts ārpilsētas īpašums "Sauleskalns".

2. Pilsēta ASV ("Des Moines"), Vašingtonas štatā, 31000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, LE1

demoiselle   novec.

1. Dižciltīga sieviete, jaunkundze.

Avoti: LME

demokr.   saīs.

1. Demokrātija; demokrātisks.

Avoti: i1

demokrāte   dsk. ģen. -šu, s.

1. Demokrāts.

Avoti: LV87

demokrātija   -as, s.

1. Politikas režīms, kur augstākā vara pieder tautai (pilsoņu vairākumam), kas tieši vai ar vēlētu pārstāvju starpniecību izlemj svarīgākos valsts dzīves jautājumus.

2. Rīcības princips, pēc kura katrs kolektīva loceklis ir ar līdzīgām tiesībām kāda uzdevuma realizēšanā.

Avoti: LLVV

demokrātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pamatojas uz demokrātiju, demokrātismu.

2. Tāds, kas aptver plašas tautas masas, attiecas uz tām.

Avoti: LLVV

demokrātiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> demokrātisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

demokrātisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Demokrātijas principu atzīšana un realizēšana.

2. Tuvība (parasti mākslā) plašām tautas masām, to interesēm, centieniem.

Avoti: LLVV

demokratizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, darbība --> demokratizēt.

Avoti: LLVV

demokratizators   žarg.

1. Policijas steks.

Avoti: KZ

demokratizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt (ko) demokrātisku vai demokrātiskāku.

Avoti: LLVV

demokratizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Kļūt demokrātiskam vai demokrātiskākam.

Avoti: LLVV

demokrāts   -a, v.

1. Demokrātijas (1) atzinējs, piekritējs.

2. Demokrātiskās partijas biedrs (gk. ASV Demokrātiskās partijas biedrs).

Demokrātu partija— partija ASV, kas radās ap 1830. g., vēršoties pret prezidentiem, kuri bija cēlušies no dižciltīgo vidus, un solīja aizstāvēt mazā cilvēka intereses.

Avoti: LLVV, VjV

demolēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Postīt, ārdīt, graut (parasti par cilvēkiem).

Avoti: LLVV

demonetizācija

1. Naudas funkcijas atņemšana monētām; izdara valsts likumdošanas ceļā vai administratīvā kārtībā; saistīta ar naudas sistēmas maiņu vai politiskiem apsvērumiem.

Avoti: EV

demonetizēšana   novec.

1. Kāda monētu veida izstumšana no likumīgo maksāšanas līdzekļu skaita ar piekritīgās iestādes rīkojumu.

2. Naudas iekārtas atraušana no saistības ar konkrētu metālu.

Avoti: TV

demonetizēt

1. Likumdošanas kārtībā atņemt monētām naudas funkcijas.

Avoti: SV96

dēmonija

1. Ļauno garu izraisīta apsēstība.

Avoti: SV96

dēmonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt noslēpumaina, parasti ļauna, vara, spējas.

Avoti: LLVV

dēmonisms

1. Ticība dēmoniem.

Avoti: SV96

dēmonofobija

1. Bailes no sātana, ļauna gara, nešķīsteņiem.

demonoloģija

1. Reliģijas mācība par dēmoniem, velniem, raganām, džiniem u. c. ļauniem gariem.

2. psih. Neizzināmu spēku interpretācija.

Avoti: LPE, PsA

demonopolizācija   s.

1. Monopoltiesību likvidēšana (uz ko).

Avoti: MLVV

demons   žarg.

1. Cilvēks, kas nebūdams noziedznieks, uzdodas par tādu.

Avoti: KZ

dēmons   -a, v.

1. mit. Sengrieķu mitoloģijā - noslēpumains spēks, kas noteica cilvēku un dievu likteņus.

2. mit. Vairākumā pasaules reliģiju ļauns gars, spēks vai sākotne, kas ir pretējs Augstākajā Dievībā iemiesotajam Absolūtajam Labajam.

3. inf. Fona programma, kas vajadzības gadījumā tiek izmantota pakalpojumu sniegšanai citu programmu izpildes laikā; arī palīgprogramma, kas gaida, kad tās izpilde būs nepieciešama galvenajai programmai.

Avoti: EV

demonstrācija   -as, s.

1. Masu sabiedriskā noskaņojuma, protesta, prasību izpausmei rīkoti masveida gājieni, mītiņi u. tml.

2. Darbība, process --> demonstrēt (1).

3. Spilgti izpausta, parasti izaicinoša, rīcība, izturēšanās.

4. mil. Karaspēka darbība (piemēram, pārvietošanās, uzbrukums), kuras mērķis ir maldināt pretinieku, izlūkot pretinieka uguns sistēmu.

Avoti: LLVV

demonstrants   -a, v.

1. Demonstrācijas (1) dalībnieks.

demonstratīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Spilgti izpausts, izaicinošs (par rīcību, izturēšanos).

Avoti: LLVV

demonstrators

1. Cilvēks, kas kaut ko uzskatāmi rāda, demonstrē.

Avoti: SV69

demonstrējums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> demonstrēt (1).

2. Paveikta darbība --> demonstrēt (2).

Avoti: LLVV

demonstrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. trans. Rādīt (ko), parasti publiski, lai iepazīstinātu (ar to) vai lai ko pierādītu.

2. trans. Atklāti, publiski paust, apliecināt (savu nostāju, jūtas, parasti sabiedriski politiskos jautājumos).

3. intrans. Piedalīties demonstrācijā (1).

Avoti: LLVV

demontāža   -as, s.

1. Darbība, process --> demontēt; demontēšana.

Avoti: LLVV

demontēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izjaukt pa detaļām (ierīci, mašīnu u. tml.); noņemt (mašīnu, ierīci u. tml.) no pamata, uzstādīšanas vietas.

Avoti: LLVV

demoprogrammatūra   inf.

1. Lietojumprogrammatūra, ko programmatūras izstrādātājas firmas izplata, lai demonstrētu savu izstrādājumu iespējas.

Avoti: D3

demoralizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Disciplīnas mazināšanās, darbības, rīcības spēļu pasliktināšanās, zaudēšana.

2. Tikumiska, ētiska pagrimšana.

Avoti: LLVV

demoralizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ietekmēt (cilvēku) tā, ka mazinās disciplīna, pasliktinās, zūd darbības, rīcības spējas.

2. Ietekmēt (cilvēku) tā, ka zūd pozitīvās tikumiskās, ētiskās īpašības.

Avoti: LLVV

demoralizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> demoralizēt (1).

2. Refl. --> demoralizēt (2).

Avoti: LLVV

demorfinizācija   med.

1. Morfīnisma ārstēšana, pakāpeniski samazinot morfija devas.

Avoti: TM

demoskopija   psih.

1. Sistemātiska viedokļu aptauja.

Avoti: PsA

demoskopisks   psih.

1. Saistīts ar demoskopiju; sistemātisā viedokļu aptaujā iegūts.

Avoti: PsA

dēmoss

1. Senajā Grieķijā - brīvie iedzīvotāji, kam bija pilsoņu tiesības; vienkāršie iedzīvotāji pretstatā aristokrātijai.

Avoti: SV99

demotiskais

1. Demotiskais raksts - visai tautai saprotamais Ēģiptiešu burtu raksts (no 8. gs. p. m. ē. līdz m. ē. 5. gs.), kas izveidojās no hieroglifiem un hierātiskā raksta, ko pārzināja tikai priesteri.

Avoti: SV96, SV33

demoversija

1. Demonstrācijas, iepazīšanās versija.

Avoti: PL

demovideokasete

1. Iepazīšanās videokasete, kas nav domāta tirgum, bet priekšstata izveidei, reklāmai.

Avoti: PL

dempe   apv.

1. Demiķis.

Avoti: EH

demperis   apv.

1. Maza augum apaļīgs cilvēks, kas iet ātri cilājot kājas.

Avoti: EH

dempēt   apv.

1. Stampāt.

Avoti: EH

dempfers

1. aeron. Ierīce vibrāciju novēršanai vai to amplitūdas samazināšanai.

2. mūz. Ierīce mūzikas instrumenta skaņas skaļuma mazināšanai, arī tembra maiņai; surdīne.

Avoti: ZTV, MūV

dempings   -a, v.

1. ekon. Preču pārdošana par cenām, kas zemākas par pašizmaksu.

Dempinga cena— mākslīgi pazemināta preču pārdošanas cena, ko lieto kā līdzekli, lai piespiestu konkurentus bankrotēt un palielinātu savu preču noietu.

Avoti: LLVV, SbV, EsV, PmE

demplis   apv.

1. Mazs, nevērtīgs cilvēks.

Avoti: EH

Dempo   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Barisana grēdā Sumatras salas dienvidrietumu daļā, Indonēzijā, augstums 3159 m, nogāzēs līdz 2000 m vjl. - mūžzaļie meži, augstāk - kserofili krūmi.

Avoti: LģE, PZT

Demre   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Demre"), Antaljas ilā, 16300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dēms   antrop.

1. Cilvēku grupa, kas kādā nozīmē uzskatāma par vienu veselumu; cilvēki, kurus vieno kopīga izcelsme, kopīgi apdzīvota teritorija, arī paraža slēgt laulības savā starpā.

Avoti: SV96

Demšas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Liepnas pagastā.

Avoti: LC

demšenieši

1. Alūksnes novada Liepnas pagasta apdzīvotās vietas "Demšas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Demši   vietv.

1. Alūksnes novada Liepnas pagasta apdzīvotās vietas "Demšas" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

demt   apv.

1. Skaļi raudāt.

Avoti: ME

demu   apv.

1. Dimstu - tag. 1. pers. no "dimt 1".

Avoti: ME, VeAT

demukozācija   med.

1. Gļotādas noņemšana.

Avoti: TM

demūksnis   apv.

1. Demiķis.

Avoti: EH

demulcents   med.

1. Mīkstinātājs (kairinājumu mazinātājs) līdzeklis.

Avoti: TM

demulgents   med.

1. Līdzeklis emulsijas pagatavošanai.

Avoti: TM

demultipleksēšana   inf.

1. Procedūra, ko veic saņēmēja pusē, lai atdalītu ar multipleksēšanu apvienotos atsevišķos signālus, kuri pārraidīti pa kopīgu datu pārraides vidi.

Avoti: D3

demultipleksors   elektron.

1. Loģiska iekārta, kas ieejai pievadīto signālu nosūta uz vienu no vairākām izejām.

Avoti: ZTV

demultiplikators   tehn.

1. Visbiežāk divpakāpju papildu pārnesumkārba, kura atrodas aiz automobiļa pārnesumkārbas un kuras mazākais pārnesums paredzēts kustībai ar mazu ātrumu vai bezceļa apstākļos, bet lielākais pārnesums - kustībai ar lielu ātrumu pa cieta seguma ceļiem.

Avoti: ZTV

demunicipalizācija

1. Municipalizācijas likvidēšana; municipalizēto celtņu atdošana vecajiem privātīpašniekiem; municipālo uzņēmumu pārdošana privātām firmām un atsevišķām personām.

Avoti: SV69

demuredžs   novec.

1. Soda maksa par kuģa dīkstāvi ostā virs līgumā noteiktā laika.

Avoti: Ang

demutizācija   med.

1. Kurlmēmo runas apmācība.

Avoti: TM

demzas   apv.

1. Stilbi.

Avoti: EH

den   saīs.

1. DEN - masas vienība - auduma vai trikotāžas izstrādājuma izturības un biezuma/smalkuma rādītājs.

Avoti: PL

DEN   saīs.

1. Masas vienība: auduma vai trikotāžas izstrādājuma izturības un biezuma/smalkuma rādītājs; DEN indekss rāda 9000 m gara diega masu gramos - ja zeķēm ir 15 DEN, tas nozīmē, ka 9000 m garš diegs no šī materiāla sver 15 gramus; den.

Avoti: PL

dēna   apv.; hip.

1. Raksturs, savdabīgums.

Avoti: ME

denacificēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pakļaut nacisma likvidācijai (valsti, teritoriju, arī politiskās, kultūras u. tml. nozares, iestādes).

Avoti: LLVV

denacifikācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, darbība --> denacificēt.

Avoti: LLVV

denacionalizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Nacionalizācijas vai konfiskācijas rezultātā izveidotā valsts īpašuma atdošana privātīpašumā iepriekšējiem īpašniekiem.

Avoti: LLVV, JtV

denacionalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atdot īpašniekam (nacionalizētu īpašumu).

Avoti: LLVV

denacionalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atņemt valsts piederību (pilsonību, pavalstniecību).

Avoti: LLVV

Denakila   vietv.

1. Denakilas ieplaka - atrodas Ziemeļāfrikā, Etiopijā un Eritrejā, sestā pasaulē dziļākā ieplaka - 125 m zjl.

Avoti: LpA

Denali   vietv.

1. Makinlijs - augstākā virsotne Ziemeļamerikā, vietējo iedzīvotāju lietots nosaukums.

Avoti: LģE

denacionalizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Zaudēt savu tautību.

Avoti: LLVV

denārijs

1. Romiešu sudraba monēta.

2. Dažu Rietumeiropas valstu sudraba monēta viduslaikos.

Avoti: SV99

denarkotizācija   med.

1. Narkotisko īpašību atņemšana; narkotisko vielu atņemšana.

Avoti: TM

denāro

1. Agrāk Z Itālijā ļoti izplatīta zelta naudas mazākā vienība, līdzinājās 1/12 soldo; kala arī no vara.

Avoti: KV

denārs

1. Naudas vienība Maķedonijas Republikā.

2. Sudraba monēta dažās Rietumeiropas valstīs viduslaikos, kala no 7. līdz 13. gs.; bija arī vietējie nosaukumi: Anglijā - penijs, Vācijā - feniņš, Francijā - denjē.

Avoti: EV, LE1

denaturācija   ķīm.

1. Jebkuras dabiskās olbaltumvielas molekulas telpiskās struktūras izmaiņas, izņemot primāro kovalento saišu hidrolīzi, kuru rezultātā zūd biopoli - nieru bioloģiskā aktivitāte.

Avoti: ZTV

denaturalizācija

1. Kādas personas pilsonības vai pavalstniecības izbeigšanās vai atņemšana.

Avoti: SV99

denaturalizēšana   novec.

1. Atbrīvošana no līdzšinējās valsts piederības.

2. Cilmes zīmes noņemšana ražojumiem, lai saņēmējs nevarētu konstatēt, kur prece ražota.

Avoti: TV

denaturalizēt

1. Atņemt pavalstniecību (pretstatā naturalizācijai).

Avoti: SV69

denaturants   med.

1. Viela, kas rada denaturāciju.

Avoti: TM

denaturāts   -a, v.

1. Viela (piemēram, spirts), kas ar citām vielām padarīta nederīga dzeršanai, ēšanai.

Avoti: LLVV

denaturēšana

1. Dabisko īpašību atņemšana, ēdamu vai dzeramu vielu padarīšana par nederīgām, bet tā, lai tās varētu lietot citiem, sevišķi rūpnieciskiem mērķiem.

Avoti: KV

denaturēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pakļaut (piemēram, vielu, augļus) tādiem apstākļiem, kuros zūd dabiskās īpašības; apstrādāt (piemēram, vielu, augļus) tā, ka zūd dabiskās īpašības.

Avoti: LLVV

denaturēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās.

1. Refl. --> denaturēt; tikt denaturētam.

Avoti: LLVV

denaturka   žarg.

1. Denaturēts spirts.

Avoti: SLG

Denava   vietv.; novec.

1. Denova - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

dencis   apv.

1. Bērns (parasti zēns); pusaudzis.

Avoti: ĒiV, ViV

dencītis   apv.

1. Dancītis - vērpjamā ratiņa sastāvdaļa, kas griež ratu.

Avoti: ME

dencot   apv.

1. Dejot, dancot.

Avoti: ME

denčiks   žarg.

1. Personīgs apkalpotājs.

Avoti: Žrg

denčis   apv.

1. Neiesvētīts jauneklis (zēns).

Avoti: EH

denderdenderēm   apv.

1. Denderdenderiem.

Avoti: EH

denderdenderiem   apv.

1. Grīļodamies, gāzelēdamies, tenteriski iet (kā piedzēries).

Avoti: ME

denderēt   apv.

1. Grīļoties, trokšņot, trakot.

2. Klaiņot (parasti par piedzērušu cilvēku).

3. Tenterēt, nedroši, klibojot iet.

Avoti: KV, KiV, LE, ViV

denderis   apv.

1. Cilvēks, kas streipuļo, arī trokšņo; nemierīgs cilvēks; klaidonis.

2. Cilvēks, kas lēni, neveikli iet, klibo.

Avoti: SiV

denderiski   apv.

1. Tenteriski; streipuļojot, grīļojoties.

2. Pa galvu pa kaklu.

Avoti: LE, ME

Dendermonde   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Termondenl", vācu "Dendermonde"), Flandrijas reģiona Austrumflandrijas provincē, 44500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dendi

1. Tauta Mali, Nigērā, Burkinafaso, Nigērijā, runā songaju valodā, kas veido atsevišķu bantu saimes grupu.

Avoti: PZT

dendijisms

1. Ārējā izskata samākslotība, pārspīlēti moderns ģērbšanās stils, manieru pārspīlētība, teatrāla izsmalcinātība.

dendijs   -a, v.

1. Izsmalcināti ģērbies, manierīgs cilvēks; frants.

Avoti: LLVV

dendis   apv.

1. Auša, aušīgs cilvēks.

2. novec. Dendijs.

Avoti: ME, VeAT, EH

dendisms   novec.

1. Izsmalcināta gaume apģērbā, ārējās manierēs un satiksmē ar citiem cilvēkiem.

Avoti: KV

Dendoldera   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Den Dolder"), Utrehtas provincē, 3800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dendr-   med.

1. Salikteņos norāda uz koku, kaut ko zarotu līdzīgi kokam; uz dendrītu.

Avoti: MSV

dendraksons   med.

1. Ass cilindrs, kas sazarojas nelielā attālumā no nerva šūnas.

Avoti: TM

dendranthema   lat.

1. Mārtiņrozes.

Dendranthema indicum— mārtiņrožu suga.

Dendranthema morifolium— mārtiņrožu suga.

Avoti: LD

dendrārijs   -a, v.

1. Botāniskā dārza daļa vai speciāls dārzs, kurā kolekcijas veidā iestādīti kokaugi.

Avoti: LLVV

Dendrārijs   vietv.

1. Dzelzceļa pieturpunkts Skrīveru novadā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Indra-Krustpils-Rīga, 66 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas.

Avoti: LE1

dendri-   med.

1. Salikteņos norāda uz koku, kaut ko zarotu līdzīgi kokam; uz dendrītu.

Avoti: MSV

dendriceptors   med.

1. Viens no jutīgiem punktiem dendrīta zaraino izaugumu galos, kas uztver stimulus no citu neironu efektoriem.

Avoti: TM

dendrisks

1. Kokveida-; tāds, kas zarojas kā koks.

Avoti: SV69

dendrīti   -u, v.

1. min. Smalki, sazaroti kristālu saaugumi, kas pēc formas atgādina augus.

2. anat. Nervu šūnas izaugumi, kas pievada šūnai impulsu.

Avoti: LLVV

dendro-

1. Salikteņu daļa, kas norāda uz jēdziena saistību ar kokiem.

Avoti: SV96

dendroaspis   lat.

1. Mambas.

Dendroaspis polylepis— melnā mamba.

Dendroaspis viridis— zaļā mamba.

Avoti: PDE

dendrobaena   lat.

1. Slieku dzimtas ģints.

Dendrobaena caliginosa— parastā tīrumslieka.

Dendrobaena octaedra— astoņšķautņu slieka.

Avoti: LD

dendrobatidae   lat.

1. Raibvaržu dzimta.

Avoti: PDE

dendrobija   bot.

1. Orhideju dzimtas ģints ("Dendrobium").

Dižā dendrobija— dendrobiju suga ("Dendrobium nobile").

Avoti: TaE

dendrobium   lat.

1. Dendrobijas.

Dendrobium nobile— dižā dendrobija.

Avoti: TaE

dendrocoelum   lat.

1. Planāriju kārtas ģints.

Dendrocoelum lacteum— baltā planārija.

Avoti: LD

dendrocolaptes   lat.

1. Kokložņu dzimtas ģints.

Dendrocolaptes certhia— svītrainā kokložņa.

Avoti: ZvP

dendrocolaptidae   lat.

1. Kokložņu dzimta.

Avoti: ZvP

dendrocometes   lat.

1. Dendrokomētas.

Dendrocometes paradoxus— dīvainā dendrokomēta.

Avoti: LD

dendrocopos   lat.

1. Dendrocopos major - dižraibā dzeņa "Picoides major" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

dendrodendrītisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz divu neironu dendrītu sinapsi.

Avoti: MSV

dendrofagocitoze   med.

1. Deģenerētu astrocītu fragmentu absorbcija mikroglijas šūnās.

Avoti: TM

dendrofilija

1. Kāda dzīvnieka (piem., vāveres) uzturēšanās, barošanās, vairošanās saistībā ar kokiem.

2. Psihiatrijā pārspīlēta mīlestība uz kokiem.

Avoti: LD, TM

dendrogrāfs   mežs.

1. Uz koka stumbra stiprināms aparāts, kas reģistrē stumbra caurmēra izmaiņas augšanas gaitā mitruma vai temperatūras svārstību ietekmē.

Avoti: ZTV

dendrogramma   psih.

1. Sazarots grafiks.

Avoti: PsA

dendrohronoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī koku vecumu un to augšanas īpatnības, nosacījumus.

Avoti: LLVV

dendrohronoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dendrohronoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

dendroica   lat.

1. Kokķauķi.

Dendroica coronata— dzeltenuzastes kokķauķis.

Dendroica petechia— dzeltenais kokķauķis.

Dendroica pityophila— priežmežu kokķauķis.

Dendroica tigrina— svītrainais kokķauķis.

Dendroica virens— zaļganais kokķauķis.

Avoti: ZvP

dendroīds   med.

1. Kokam līdzīgs; kokam līdzīgi sazarojies.

Avoti: TM

dendroklimatoloģija   mežs.

1. Klimata izmaiņu noteikšana pēc salīdzinošiem koku gadskārtu platumu un to struktūru mērījumiem.

Avoti: ZTV

dendrokomēta

1. dsk. Skropstaiņu tipa sūcējskropstaiņu klases vienšūņu ģints ("Dendrocometes"), no kuras Latvijā konstatēta 1 suga.

Dīvainā dendrokomēta— dendrokomētu suga ("Dendrocometes paradoxus").

Avoti: LD

dendrolimus   lat.

1. Vērpēju dzimtas ģints.

Dendrolimus pini— priežu vērpējs.

Avoti: LD

dendrolīts

1. Fosils, pārakmeņojies koks.

Avoti: SV08

dendrologs   -a, v.

1. Dendroloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

dendroloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Botānikas nozare, kas pētī kokaugus un to izmantošanu tautas saimniecībā.

Avoti: LLVV

dendroloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dendroloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

dendrometrija

1. Koku mērīšana; mežu taksācijas nozare, kas aptver koku vai veselu audžu koksnes masas noteikšanas paņēmienus.

Avoti: SV69

dendrometrs   novec.

1. Instruments netiešai augošu koku augstuma un caurmēra mērīšanai.

Avoti: KV

dendronanthus   lat.

1. Cielavu dzimtas ģints.

Dendronanthus indicus— mežcielava.

Avoti: ZvP

dendrophagus   lat.

1. Plakņu dzimtas ģints.

Dendrophagus crenatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dendropilyporus   lat.

1. Dendropilyporus umbellatus - čemurainās čemurenes "Grifola umbellata" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

dendrostilbella   lat.

1. Stilbellu dzimtas ģints.

Dendrostilbella ulmicola— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dendrotrons

1. Eksperimentāla iekārta kokaugu dzīvības norišu pētīšanai maināmā vidē.

Avoti: LPE

dendzele   apv.

1. Aukla, apvērtne.

Avoti: ME

dene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Trīsstūrveida sēdeklis laivas priekšdaļā un pakaļdaļā.

2. apv. Strūgas griestu dēļi; liellaivas kajīte.

Avoti: LLVV

Denekampa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Denekamp"), Overeiselas provincē, 8700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Deneliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

Denelišķi   vietv.

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Deneliški" literarizēts nosaukuma variants.

Avoti: LC

denelišķieši

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Denelišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Denēna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Denain"), Noras-Padekalē reģiona Noras departamentā, 20300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

denervācija   med.

1. Kāda orgāna inervācijas pārtraukšana, pārgriežot vai anestezējot atbilstošos nervus.

Avoti: TM

denes   apv.

1. Trīsstūra vai cita veida sēdeklis laivā (parasti tās pakaļgalā).

2. Strūgas griestu dēļi; liellaivas kajīte.

Avoti: TlV

deneška   apv.

1. Grasis, puskapeika.

Avoti: TlV

denēt   apv.

1. Dzeltēt; sausēt.

2. Pūt, trūdēt.

3. Nīkt bezdarbībā.

Avoti: MiV

dēnēt   apv.

1. Nīkuļot, iet bojā.

2. Kļūt plānākam valkājot (par apģērbu, apaviem).

3. Nīkt bezdarbībā.

Avoti: KV

deneturka   žarg.

1. Denaturēts spirts.

Avoti: SLG

denežiņa   apv.

1. Grasis, puskapeika; deneška.

Avoti: TlV

denga

1. Sudraba un vara monēta Krievijā (14.-19. gs.).

Avoti: EV

Dengdīts   mit.

1. Dinku (Dienvidsudāna) mitoloģijā - dievība debesu vērša izskatā, kas sūta zemei lietu.

Avoti: Mit

denge   med.

1. Akūta transmisīva slimība, ko raksturo divas drudža lēkmes, sāpes muskuļos un locītavās un masalām līdzīgi izsitumi otrajā drudža lēkmē.

Avoti: TM

Dengizs   vietv.

1. Tengizs - beznoteksāļezers Kazahstānā.

Avoti: PZT

Denheldera   vietv.

1. Heldera - pilsēta Nīderlandē ("Den Helder").

Avoti: Wi

Denija   vietv.

1. Denja - pilsēta Spānijā.

Avoti: Wi

Dēnīca   vietv.

1. Deņica - Sarjankas labā krasta pieteka Dagdas novadā, garums 12 km.

Avoti: LE1, La1

Denicova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

Avoti: LC

Denīcova   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Denicova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

denidācija   med.

1. Dzemdes gļotādas virsējās kārtas sairšana un atdalīšanās, piem., menstruācijā.

Avoti: TM

denigrācija   med.

1. Nomelnēšana.

2. Nokrāsošana melnā krāsā.

Avoti: TM

denims   tekst.

1. Kokvilnas audums tradicionāli 3/1 trinīša (sarža) pinumā, kas ražots no vidēji rupjas krāsotas šķēru un nekrāsotas audu dzijas; auduma virsmas blīvums aptuveni 270 g/m2.

Avoti: ZTV

denīni   apv.

1. Deniņi.

Avoti: ĒiV

deniņi   -u, v.; tikai dsk.

1. Galvaskausa sānu daļa, kas atrodas virs līnijas no auss līdz acij.

Avoti: LLVV

deniņrota

1. Metāla rota, visbiežāk grezns riņķis, ko sieviete ievija matos; radusies bronzas laikmetā, lietota arī viduslaikos.

Avoti: LPE

denis   apv.

1. Trīsstūrveida sēdeklis laivas priekšgalā un pakaļgalā.

2. Kajītes pārsegums.

Avoti: ME

Denisona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Denison"), Teksasas štatā, 25500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Denison"), Aiovas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Denisova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

denitrācija   med.

1. Nitrātu ekstrakcija no augsnes.

2. Nitrogrupas atņemšana kādam savienojumam.

Avoti: TM

denitrēšana   novec.

1. Ķīmiskā rūpniecībā slāpekļskābes un sērskābes atpakaļiegūšana no skābju pārpalikumiem pēc organisku vielu nitrēšanas.

Avoti: KV

denitrifikācija   ķīm.

1. Slāpekļa savienojumu noārdīšanās, kurā izdalās brīvs slāpeklis.

Avoti: ZTV

denitrogenācija   med.

1. Organisma atbrīvošana no slāpekļa, elpojot gāzi, kurā nav slāpekļa; lieto embolisma (kesona slimības) profilaksē.

Avoti: TM

Denizli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Denizli"), ila administratīvais centrs, 516000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Denja   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Denia"), Valensijas apgabala Alikantes provincē, 44500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

denjē   tekst.

1. Šķiedru, filamentu un pavedienu smalkuma mērvienība, kas rāda 9000 m šķiedras masu gramos; apz. den.

2. Sena Francijas monēta.

Avoti: SV69

denkastes   apv.

1. Denkastes padot - padevīgi sveicināt.

Avoti: EH

Denkerka   vietv.

1. Pilsēta Francijas ziemeļos ("Dunkirk"), Noras-Padekalē reģiona Noras departamentā, osta Ziemeļjūras krastā, 92000 iedzīvotāju (2010. g.), prāmja satiksme ar Duvru Lielbritānijā.

Avoti: Wi

denkoties   apv.

1. Klanīties un lūgt.

2. Pateikties.

Avoti: ME, EH

denks   apv.

1. Labs, labi.

Avoti: ME

denkslis   apv.

1. Nepaklausīgs, trakulīgs, spēcīgs puisis.

Avoti: EH

denkša   apv.

1. Izskatīgs dendijs.

2. Raudulīgs bērns.

Avoti: ME

denkt   apv.

1. Skubināt, piespiest.

Avoti: ME

denkties   apv.

1. Spiesties.

Avoti: EH

denkts   apv.

1. Stiprs, stingrs, iznesīgs.

2. Lepns, augstprātīgs cilvēks, kas uz citiem skatās no augšas.

Avoti: LE

denominācija

1. ekon. Naudas zīmju nominālās vērtības mainīšana, lai stabilizētu valūtu un vienkāršotu norēķinus.

2. antrop. Organizēta reliģisko draudžu kopa.

Avoti: SV96

denomināls   val.

1. Tāds, kas radies (atvasināts) no nomena (parasti no lietvārda).

Denomināls atvasinājums— atvasinājums no lietvārda, īpašības vārda vai skaitļa vārda.

Avoti: SV99, VsV

denominatīvs

1. Tas pats, kas denomināls.

Avoti: SV99

denonsācija

1. Valsts paziņojums otrai valstij, ka starpvalstu līgums vai uzņemtās saistības ir spēkā neesošs, līguma oficiāla laušana.

2. ek. Kontraģenta paziņojums par agrāk noslēgtā līguma laušanu.

Avoti: PV, SbV

denonsēšana

1. Starptautiska līguma izpildes vienpusēja pārtraukšana atbilstoši līgumā paredzētajiem nosacījumiem.

2. ek. Kontraģenta paziņojums par agrāk noslēgtā līguma laušanu.

Avoti: EV, SbV

denonsēt

1. Vienpusēji pārtraukt starptautiska līguma izpildi.

Avoti: SV99

denotācija   val.

1. Valodas vienības jēdzieniskā satura (nozīmes galvenā komponenta) izteikšana.

Avoti: SV99

denotatīvs   val.

1. Tāds, kas saistīts ar valodas vienības jēdzienisko saturu, nozīmes galveno komponentu.

Denotatīvais komponents— vārda leksiskās nozīmes daļa - jēdzieniskais saturs bez stilistiskiem, emocionāliem u. c. nozīmes uzslāņojumiem.

Avoti: SV99

denotāts   val.

1. Vienveidīgu reāliju grupa, ko valodas vienība nosauc, pamatojoties uz vispārinātu priekšstatu par šo grupu.

Avoti: VsV

Denova   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Surhondarjas vilajetā, ~70000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

Denpasara   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā, Bali salā, Bali provinces administratīvais centrs, 574600 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

dens

1. Sīknaudas vienība Maķedonijas Republikā, denāra simtā daļa.

Avoti: PnR

densimetrija

1. Vielu blīvuma noteikšana ar densimetru.

Avoti: SV99

densimetrs   ķīm.

1. Instruments šķidrumu un cietvielu relatīvā blīvuma mērīšanai.

2. Optisks instruments fotoplates, fotolentes, fotopapīra gaismasjutīgā slāņa melnojuma blīvuma noteikšanai.

Avoti: ZTV

densitometrija

1. fiz. Sensitometrijas daļa, kurā pēta optisku blīvumu mērījumu metodiku.

2. med. Kaulu blīvuma noteikšanas metode.

Avoti: ZTV

densitometrs   fiz.

1. Ierīce optiskā blīvuma mērīšanai.

Avoti: ZTV

densogrāfija   med.

1. Sirds ēnas rentgenoloģiska reģistrācija sirds cikla laikā.

Avoti: TM

dent-   med.

1. Salikteņos norāda uz zobiem.

Avoti: MSV

dentagra   med.

1. Zobu sāpes.

2. Zobu maigles.

Avoti: TM

dentālosteoma   med.

1. Cementa un dentīna audzējs, kas sākas no zoba.

Avoti: MSV

dentāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar zobiem.

Dentāls līdzskanis— līdzskanis, kura artikulācijā mēles gals skar zobus.

Dentāla skaņa— skaņa, kuru izrunājot mēle pieskaras zobiem.

Avoti: LLVV

dentaria   lat.

1. Zobainītes.

Dentaria bulbifera— sīpoliņu zobainīte.

Avoti: LD

dentārija   novec.

1. Zobainīte - divdīgļlapju klases krustziežu dzimtas ģints ("Dentaria").

Sīpoliņu dentārija— sīpoliņu zobainīte ("Dentaria bulbifera"), rets augs lapu koku mežos ar veģetatīvās vairošanās pumpuriem lapu padusēs, izmanto ārstniecībā.

Avoti: KV, LD, LLL

dentavas   apv.

1. Tītavas.

Avoti: EH

dentelācija   med.

1. Zobveida izaugumu rašanās.

Avoti: TM

denti-   med.

1. Salikteņos norāda uz zobiem.

Avoti: MSV

dentiatrija

1. Zobārstniecība.

Avoti: LPE

dentīcija   med.

1. Zobu izšķilšanās; zobu novietojums.

Avoti: TM

dentifikācija   med.

1. Zobu attīstība, zobu histioģenēze.

Avoti: TM

dentifons   med.

1. Ierīce, kas dod iespēju akustiskus kairinājumus novadīt pa zobiem un kauliem uz iekšējo ausi (dzirdes uzlabošanai).

Avoti: TM

dentifricia   lat.

1. Zobu tīrīšanas līdzekli.

Avoti: KV

dentikuli   arhit.

1. Nelielu paralēlskaldņu formas izciļņu virkne zem dzegas vai sienu sadalošām joslām, zobiņi.

Avoti: SV96

dentilabiāls   med.

1. Attiecīgs uz zobiem un lūpām.

Avoti: TM

dentilingvāls   med.

1. Attiecīgs uz zobiem un mēli.

Avoti: TM

dentimetrs   med.

1. Instruments zobu izmērīšanai.

Avoti: TM

dentīnalģija   med.

1. Sāpes dentīnā.

Avoti: TM

dentinīts   med.

1. Dentīna kanāliņu vielas iekaisums.

Avoti: TM

dentinoģenēze   med.

1. Dentīna veidošanās.

Avoti: TM

dentinoma   med.

1. Labdabīgs zoba audzējs, kas sastāv gk. no sekundārā dentīna.

Avoti: TM

dentīnosteoīds   med.

1. Audzējs, kurā ir kaula un dentīna elementi.

Avoti: TM

dentīns   -a, v.; anat.

1. Saistaudi, kas veido zoba galveno masu.

Avoti: LLVV

dentipārs   med.

1. Attiecīgs uz zobu veidošanos.

Avoti: TM

dentipellis   lat.

1. Dižadateņu dzimtas ģints.

Dentipellis fragilis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dentists   -a, v.

1. Zobārstniecības speciālists, kam ir tiesības nodarboties ar zobu ārstēšanu un protezēšanu.

Avoti: LLVV

dentitio   lat.

1. Zobu izšķilšanās.

Avoti: KV

dentlnosteoīds   med.

1. Audzējs, kurā ir kaula un dentīna elementi.

Avoti: MSV

dento-   med.

1. Salikteņos norāda uz zobiem.

Avoti: MSV

dentobronhīts   med.

1. Hronisks bronhīts izteiktas dentālas infekcijas gadījumā: ilgstošs klepus, no rīta - lēkmjveidīgs; hroniska dentāla infekcija, parodontoze, limfātiski eksudatīva diatēze.

Avoti: MSV

dentocementāls   med.

1. Attiecīgs uz zoba dentīnu un cementu.

Avoti: TM

dentogrāfija   med.

1. Zobu apraksts.

Avoti: TM

dentoīds   med.

1. Zobam līdzīgs, zobveida-.

Avoti: TM

dentomentāls   med.

1. Attiecīgs uz zobiem un zodu.

Avoti: TM

Dentona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Denton"), Teksasas štatā, 128200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Denton"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

dentonazāls   med.

1. Attiecīgs uz zobiem un degunu.

Avoti: TM

dents   apv.

1. Lepns, augstprātīgs.

Avoti: ME

denudācija   ģeol.

1. Iežu dēdēšanas, noārdīšanās un drupu materiāla pārneses procesu kopums, kas izraisa reljefa izlīdzināšanos un Zemes virsmas pazemināšanos.

2. Dzimumlocekļa galviņas atsegšana, atbīdot priekšādu.

Avoti: ZTV, MeE

denudatīvs   ģeol.

1. Denudācijai pakļauts.

denuncējums   jur.

1. Slepens ziņojums nosūdzēšanas nolūkā.

Avoti: JtV1

denuncēšana   novec.

1. Nepierādīta vai nepatiesa un slepena apsūdzēšana.

Avoti: TV

denuncēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apsūdzēt (kādu), slepeni ziņojot.

Avoti: LLVV

denuncētājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas denuncē.

Avoti: LLVV

denunciācija   -as, s.

1. Darbība, process --> denuncēt; ziņojums ar denuncējošu saturu.

Avoti: LLVV

denunciants   -a, v.

1. Denuncētājs - cilvēks, kas denuncē.

Avoti: LLVV

denunciats

1. Persona, pret kuru vērsta denunciācija.

Avoti: SV96

denutrīcija   med.

1. Nepietiekams uzturs; novājējums no nepietiekama uztura.

Avoti: TM

Denvera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Denver"), Kolorādo štata administratīvais centrs, atrodas Sautplatas krastos, Klinšu kalnu Frontālās grēdas piekājē, 1630 m vjl., 663800 iedzīvotāju (2014. g.).

Denveras latviešu kopiena— atrodas ASV Kolorado štatā, izveidojās 1949. g., kad tur sāka apmesties latviešu bēgļi, 20. gs. 70. gados Denverā dzīvoja ~200 latviešu, 80. gados - ~400.

Avoti: LģE, LE1

Denvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Danville"), Kalifornijas štatā, 43900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Danville"), Ilinoisas štatā, 32200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Danville"), Kentuki štatā, 16600 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Danville"), Virdžīnijas štatā, 42400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

deņa   apv.

1. Koka lievenītis durvju priekšā.

Avoti: NeV

dēņa   apv.

1. Rīcības brīvība, kad drīkst rīkoties pēc saviem ieskatiem.

Avoti: ME

deņčuks   apv.

1. Puišelis; pusaudzis.

Avoti: ViV

Deņeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LC

deņevieši

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Deņeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dēņi   apv.

1. Sēdeklis lavā; dene.

2. Strūgas griestu dēļi; liellaivas kajīte.

Avoti: TlV

Deņica   vietv.

1. Sarjankas labā krasta pieteka Dagdas novadā, garums 12 km; Dēnīca.

Avoti: LE1, La1

deņikiniāde

1. Militāra diktatūra (1918-20), ko nodibināja A. Deņikins Dienvidkrievijā un Ukrainā.

Avoti: EV

Deņisova   vietv.

1. Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Denisova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

deņķelbuks   apv.

1. Naudasmaks; kabatas portfelis.

Avoti: ĒiV, ViV

deņķis   apv.

1. Spēcīgs darbinieks.

Avoti: ME, VeAT

deņņiks   žarg.

1. Zādzība dienā.

2. Zaglis, kas zog dienā.

Avoti: KZ

deokupācija

1. Okupācijas pārtraukšana, pasākumi, kuru mērķis ir likvidēt okupāciju un tās sekas.

Avoti: SV99

deonimizācija   val.

1. Apelativācija vai sugasvārda darināšana no īpašvārda, izmantojot vārddarināšanas afiksus.

Avoti: VsV

deonimizēšana   val.

1. Apelativācija vai sugasvārda darināšana no īpašvārda, izmantojot vārddarināšanas afiksus.

Avoti: VsV

deonīms   val.

1. Vārds, kas radies, īpašvārdam apelativējoties, vai kas darināts no īpašvārda.

Avoti: VsV

deontisks

1. Deontiskā loģika - loģikas nozare, kas aplūko izteicienus, kuri izsaka normatīvās darbības noteicošos jēdzienus, pienākumu, pamudinājumu, aizliegumu, atļauju utt.

Deontiskā modalitāte— modalitātes paveids, kas norāda teksta autora attieksmi pret situācijas norisi, parasti izsakot pavēli, aizliegumu, ieteikumu.

Avoti: SV96, VsV

deontisms   psih.

1. Individuālu pienākumu izvirzīšana.

Avoti: PsA

deontoloģija   filoz.

1. Ētikas nozare, kurā aplūko pienākuma, jābūtības, morālo prasību un profesionālās ētikas problēmas.

Avoti: SV96

deosifikācija   med.

1. Kaulvielas samazināšanās, kaula atmiekšķēšanās.

Avoti: TM

deoskulatorijs   rel.

1. Miera sveiciens (miera skūpsts), kas parasti tiek lietots svētajā misē.

Avoti: RtV

dep.   saīs.

1. Deputāts (kopā ar uzvārdu).

2. Departaments.

Avoti: i1, Wi

Depa   vietv.

1. Upe Krievijas Amūras apgabalā, Zejas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

depankreatizācija   med.

1. Aizkuņģa dziedzera izgriešana.

Avoti: TM

depart.   saīs.

1. Departaments.

Avoti: i1

departaments   -a, v.

1. Administratīvi teritoriāla vienība (Francijā un dažās citās valstīs).

2. Ministrija (Amerikas Savienotajās Valstīs).

Valsts departaments— Amerikas Savienoto Valstu ārlietu ministrija.

3. Iedalījums (parasti augstākais) valsts administratīvajās, kā arī tiesu iestādēs.

Avoti: LLVV

depāt   apv.

1. Sist, pērt ar koka gabalu.

2. Ar maziem soļiem iet (par bērnu).

Avoti: ME, VeAT, EH

depe   apv.

1. Krupis.

2. Ķetna, ķepa.

3. Vēža spīles.

Avoti: KV, Sin, EH

depene   apv.

1. Resna meita.

Avoti: KV

depenizācija   vēst.

1. Dzimumlocekļa piespiedu amputācijakā sods par seksuāliem noziegumiem viduslaiku Eiropā.

2. Sterilizācija; harēmu sargus ne tikai sterilizēja, bet nogrieza arī dzimumlocekli.

Avoti: MV

deperīgs   apv.

1. Dzīvs, kustīgs.

Avoti: EH

deperis   apv.

1. Dzīvs, kustīgs bērns.

Avoti: EH

depersonalizācija   med.

1. Savas personības apziņas zaudēšana.

Avoti: ZTV

depeša   -as, s.

1. Steidzams (parasti diplomātisks) ziņojums; arī telegramma.

2. sar. Nelegāla vēstule cietumā vai no cietuma.

Avoti: LLVV, KZ

depigmentācija   biol.

1. Ādas un to veidojumu normālas krāsas pigmentācijas zudums (piem., putniem intensīvas olu dēšanas periodā vai nepilnvērtīgas ēdināšanas pēc).

Avoti: ZTV

depīgs   apv.

1. Drukns.

Avoti: LE

depilācija   med.

1. Ādas apmatojuma iznīcināšana.

// novec. Matu noiešana, izraušana.

Avoti: ZTV, SV33

depilatorijs   med.

1. Līdzeklis pārejošai atmatošanai.

Avoti: TM

depinieks   apv.

1. Pakaļa, tūplis.

Avoti: ME

depis   apv.

1. Krupis (dzīvnieks).

2. Nobarojies, neveikls jauns puisis.

3. Ūdens gars.

Avoti: KV, TlV

Depkins   vietv.

1. Depkina muiža - Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Rāmava" bijušais nosaukums, 1723. g. šīs muižas īpašnieks bijis Rīgas virsmācītājs B. Depkins un līdz 1804. g. tā piederējusi Depkinu dzimtai; 1808.-1850. g. muižas īpašnieks bijis publicists un rakstnieks G. Merķelis (tāpēc saukta arī par Merķeļa muižiņu); 1998. g. uzsākta ēkas rekonstrukcija.

Avoti: LC, LE1

Depkinshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Depkina muiža, kas atradās Rīgas pilsētas lauku apvidū, mūsdienu Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotā vieta "Rāmava".

Avoti: KV

deplasements   jūrn.

1. Peldoša ķermeņa izspiestā ūdens daudzums.

Avoti: JūVM

deplēcija   med.

1. Šķidruma daudzuma samazināšanās ķermenī.

2. Nespēks pēc asins zaudējuma.

3. Iztukšošanās.

Avoti: TM

deplumācija   med.

1. Skropstu zaudēšana, iznīcināšana.

Avoti: TM

depo   nelok.

1. Noliktava, garāža u. tml.

2. Speciāli iekārtota ēka, teritorija lokomotīvju, dzelzceļa vagonu, tramvaju vagonu, trolejbusu novietošanai un to kārtējam remontam.

3. Ēka ugunsdzēsēju mašīnām un ugunsdzēšanas ierīcēm.

4. med. Vieta, orgāns (organismā), kurā uzkrājas, piemēram, kādas vielas.

5. Apdrošinātāju organizēti fondi turpmākajām apdrošināšanas atlīdzību izmaksām vai jau iesniegtu, bet vēl neapmaksātu apdrošināšanas summu izmaksām.

6. Prēmijas daļa, kas pienākas apdrošinātajam un jāietur pārapdrošinātājam kā pārapdrošināšanas līgumā paredzēto saistību izpildes garantija.

7. Grāmatvedības koppārskats uzskaites informācijas apkopošanai.

8. Vērtspapīri, kas nodoti glabāšanā finanšu iestādei.

Avoti: LLVV, SbV

Depo   vietv.

1. Dzelzceļa pieturpunkts Rīgā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Tukums, 8 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāts 1950. g. Zasulauka lokomotīvju depo darbinieku vajadzībām.

Avoti: LE1

Depoka   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā, Javas salā, Džakartas piepilsēta, 1339300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

depolarizācija   fiz.

1. Polarizācijas samazināšana, izjaukšana.

Avoti: SV96

depolarizators

1. el. Viela, ko izmanto, lai no ķīmisko strāvas avotu elektrodiem tiktu absorbētas gāzes.

2. optikā Ekrāns, aiz kura krītošā polarizētā gaisma kļūst nepolarizēta.

Avoti: FF

depolarizēšana   fiz.

1. Polarizēšanai pretējs process.

Viļņu depolarizēšana— viļņu polarizācijas pakāpes daļēja samazināšanās vai pilnīga izzušana.

Gaismas depolarizēšana— gaismas polarizācijas pakāpes daļēja samazināšanās vai pilnīga izzušana.

Dielektriķa depolarizācija— elektriskās polarizācijas izzušana dielektriķī.

Avoti: FF

depolimerāze   med.

1. Ferments, kas depolimerizē nukleīnskābes ar lielu molekulāro svaru un veido mononukleotīdus, neatšķeļot fosforskābi.

Avoti: TM

depolimerizācija   ķīm.

1. Polimēra fragmentu (elementārposmu) atšķelšana no makromolekulu virknēm - polimerizācijai pretēja reakcija.

Avoti: ZTV

deponējums   novec.

1. Kustamas mantas nodošana tiesas iestāžu vai tādu uzņēmumu glabāšanā, kas nodarbojas ar glabāšanas darījumiem.

Avoti: TV

deponents   -a, v.

1. Persona, kas ir deponējusi (ko).

2. Savienojumā "deponenti verbi" - dažās valodās sastopami darbības vārdi ar ciešamās kārtas formu, bet darāmās kārtas nozīmi.

Deponents darbības vārds— darbības vārds, kam ir tikai ciešamās kārtas formas, bet darāmās vai vidējās kārtas nozīme.

Avoti: LLVV, SV78

deponēšana   jur.

1. Dažādu vērtību, vērtspapīru, naudas līdzekļu nodošana glabāšanā kredītiestādēs vai citās iestādēs.

Avoti: JtV

deponēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Nodot glabāšanai (naudu, vērtīgus priekšmetus u. tml. kādā iestādē, piemēram, bankā, muzejā).

Avoti: LLVV

depopulācija

1. Iedzīvotāju skaita samazināšanās, ko rada mirstības pārsvars pār dzimstību; dažreiz tā apzīmē arī situāciju, kad iedzīvotāju skaits samazinās citu iemeslu (piemēram, migrācijas) dēļ.

Avoti: EV, LE1

deportācija   -as, s.

1. Piespiedu izsūtīšana, pārvietošana, izraidīšana (aiz politiskiem vai krimināliem motīviem uz likuma vai valsts varas iestāžu lēmuma pamata).

Avoti: LLVV

deportēšana   jur.

1. Atsevišķu personu vai personu grupu piespiedu izsūtīšana, pārcelšana, izraidīšana uz citu dzīvesvietu vai citu valsti.

Avoti: JtV1

deportēt

1. Izraidīt trimdā (kādā noteiktā vietā).

Avoti: SV69

deportieris   novec.

1. Persona, kas biržas darījumā pārdod bēsistam prolongācijai nepieciešamos vērtspapīrus.

Avoti: TV

deports   ek.

1. Atlīdzība vērtspapīru īpašniekam par to nodošanu uz laiku kādas personas rīcībā, kurai ir tiesības saņemt kursa starpību no darījuma ar trešo personu.

2. Atlaide par piekrišanu atlikt darījuma norēķinus.

Avoti: SV96, SbV

depozicija   novec.

1. Kustamu lietu nodošana uzglabāšanai un vēlākai izdošanai, sevišķi nodošana tiesas glabāšanā (depozitā) ar nolūku nodibināt zināmas tiesiskas sekas attiecībā uz trešam personām.

Avoti: KV

depozitāre   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Valsts, valdība, kas glabā starptautiska līguma oriģinālu un ar to saistītos dokumentus, pildot pienākumus saskaņā ar starptautiskajām tiesībām.

Avoti: LLVV

depozitārijs

1. Iestāde vai persona, kas pieņem glabāšanā vērtības.

2. Valsts, starptautiskā organizācija vai tās galvenā amatpersona, kam līgumslēdzējas puses nodod glabāšanā līguma vai cita svarīga dokumenta oriģināltekstu.

3. Speciāla bibliotēka vai krātuve, kurā pastāvīgi glabā noteiktus (arī maz pieprasītus) izdevumus.

Avoti: SV96

depozītbibliotēka

1. Bibliotēka, kas pieņem glabāšanā bibliotēkās mazizmantotus iespieddarbus un citus dokumentus.

Avoti: LatV

depozītinstitūcijas   jur.

1. Institūcijas (bankas u. c.), kas likumā noteiktā kārtībā pieņem noguldījumus no iedzīvotājiem.

Avoti: LatV

depozītnoguldījums   v.

1. Naudas vai tās ekvivalentu noguldījums bankā, krājaizdevu sabiedrībā, lai uzglabātu, kā arī lai gūtu noteiktus procentus.

Avoti: MLVV

depozītoperācija   s.

1. Kredītiestāžu (banku u. c.) operācija, kuras mērķis ir panākt naudas noguldīšanu.

Avoti: MLVV

depozitors

1. Deponents.

Avoti: SV96

depozīts   -a, v.

1. Nauda, vērtīgi priekšmeti u. tml., kas nodoti glabāšanai (kādā iestādē, piemēram, bankā, muzejā).

2. Iemaksa tiesu iestāžu vai administratīvo iestāžu kontā.

3. arheol. Vienlaicīgi kādā vietā zemē noglabātās senlietas.

4. žarg. Priekšapmaksa.

Avoti: LLVV, Str

depozītsertifikāts   ek.

1. Sertifikāts, kas apliecina depozīta noguldīšanu pie emitenta un ir tirdzniecības objekts, analoģisks krājgrāmatiņai, ko izdod banka, kad depozīts tiek noguldīts bankas kontā.

Avoti: SbV

depravācija

1. med. Izķēmošana, samaitāšana.

2. psih. Savas personības vērtības apziņa.

Avoti: TM, PsA

depreciācija   novec.

1. Pēc 1931. g. saimnieciskās krīzes devalvācijas vietā lietots termins.

Avoti: TV

depremence   med.

1. Psihoze ar depresiju un atmiņas traucējumiem.

Avoti: MSV

deprēmēt

1. Nepiešķirt (kādam) prēmiju (sodot par pārkāpumu, nodarījumu).

Avoti: SV96

depresanti   ķīm.

1. Ķīmiskas vielas - augstākās nervu sistēmas uzbudinājuma novērsēji vai mazinātāji.

Avoti: ZTV

depresija   -as, s.

1. Psihisks stāvoklis, kam raksturīga nomāktība, drūmums.

Sezonālā depresija— emocionālie traucējumi, kuru pamatā ir psiholoģiski nomācoši sezonālie faktori.

2. ekon. Ražošanas cikla fāze, kas seko krīzei un kam raksturīgs saimniecības sastingums, masu bezdarbs.

Lielā depresija— pasaules ekonomikas krīze 20. gs. 20. gadu beigās - 30. gadus sākumā, ko izraisīja Volstrītas banku sabrukums 1929. gada 29. oktobrī, kad dažās stundās ASV akciju kopējā vērtība nokritās par vairākiem miljoniem dolāru.

3. ģeogr. Sauszemes beznoteces rajons, kas atrodas zemāk par okeāna līmeni.

4. met. Rajons ar pazeminātu atmosfēras spiedienu.

5. Kāda materiāla fizikāli ķīmiskās īpašības parametra pazemināšanās mainoties tā sastāvam.

6. Gaisa retināšana pazemes karjeros, ko izdara ar ventilatoru, lai izvēdinātu karjeru telpu.

7. Zema atmosfēras spiediena apgabals ar noslēgtām (ciklons) vai pusnoslēgtām (bāriskā grava) izobārām.

Avoti: LLVV, ZTV

depresivitāte   psih.

1. Dažādas nomāktības formas.

Avoti: PsA

depresīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar depresiju (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

depresors   med.

1. Muskulis, instruments vai aparāts, kas velk vai spiež uz leju.

2. Nervs, kura kairināšana pazemina arteriālo asinsspiedienu.

Avoti: TM

depressaria   lat.

1. Plakankožu dzimtas ģints.

Depressaria daucella— šīs ģints suga.

Depressaria depressana— šīs ģints suga.

Avoti: LD

deprešņaks   žarg.

1. Depresija.

Avoti: NeV

deprimējošs

1. Nomācošs, nospiedošs.

Avoti: KuL

deprimēt

1. Nospiest, nomākt.

Avoti: SV96

deprivācija   psih.

1. Sociālo saikņu zudums.

Avoti: PsA

deps   apv.

1. Depo.

Avoti: KiV

depsa   apv.

1. Krupis.

Avoti: KV

depsidi   novec.

1. Miecvielu grupa, pēc ķīmiskā sastāva vairāku savstarpēji saistītu fenolkarbonskābju esteri.

Avoti: KV

depsis   apv.

1. Mazs, resns kucēns; arī bērns.

2. Apalītis, resnulis, maza auguma cilvēks.

3. Slinks sivēns, kas daudz guļ un nenāk pie siles.

4. Neveiklis.

Avoti: KV, EH

depša   apv.

1. Nobarojies bērns.

2. Neveiklis.

Avoti: KV

depšelis   apv.

1. Tukls bērns.

2. Lempis.

3. Slinks sivēns, kas daudz guļ un nenāk pie siles.

Avoti: ME, EH

depšis   apv.

1. Mazs, drukns cilvēks, pundurs.

2. Krupis.

3. Ūdens gars; depis.

Avoti: KV

depšķis   apv.

1. Mazs, tauks bērns; resns cilvēks.

Avoti: EH

depucis   apv.

1. Krupis.

2. Ūdens gars; depis.

3. Lempis.

Avoti: TlV, EH

depšus   apv.

1. Pusaugu bērns.

Avoti: EH

depučis   apv.

1. Krupis.

2. Ūdens gars; depis.

3. Depuks.

Avoti: TlV, EH

depuks   apv.

1. Mazs, tukls zēns.

Avoti: ME

depula   med.

1. Embrija attīstības stadija, kurā blastula pārvēršas par gastrulu.

Avoti: TM

depulizācija   med.

1. Blusu iznīdēšana, dzīvokļa atbrīvošana no blusām.

Avoti: TM

depuris   apv.

1. Mazs, plecīgs zēns.

Avoti: ME

deputācija   -as, s.; neakt.

1. Personu grupa, kuru kāda organizācija, iestāde, sapulce izvēlējusi noteikta uzdevuma veikšanai.

Avoti: LLVV

deputātnieks   -a, v.; vēst.

1. Laukstrādnieks, kas samaksu par padarīto darbu saņem naturālijās (pārtikas produktos, malkā u. tml.) vai ļaujot izmantot zemi.

Avoti: LLVV

deputāts   -a, v.

1. Persona, kas ievēlēta kādā valsts varas institūcijā.

Deputātu palāta— parlamenta apakšpalāta, ko ievēlē tauta (piem., Itālijā).

Deputāta imunitāte— valsts likumdošanā noteikta deputātu neaizskaramība pret aizturēšanu, kratīšanu, arestu, tiesāšanu, soda izciešanu u. c. bez parlamenta, tā palātas vai noteiktu amatpersonu piekrišanas.

Deputātu grupas— no deputātu vidus izveidotas grupas (sastāvā ne mazāk kā 3 cilvēki), lai veicinātu sadarbību un uzturētu sakarus ar citiem parlamentiem.

Avoti: LLVV, JtV

deputāts   -a, v.; vēst.

1. Samaksa par padarīto darbu naturālijās (pārtikas produktos, malkā u. tml.) vai ļaujot izmantot zemi.

Avoti: LLVV

DEQ   saīs.; jur.

1. Piegādāts no piestātnes (angļu "delivered ex quay") - pārdevējs izpilda savas saistības piegādāt preces, kad tās, nomuitotas importēšanai, nodotas pircēja rīcībā ostmalā (piestātnē) norunātajā galamērķa ostā.

Avoti: LatV

deradelfs   med.

1. Virs nabas saauguši dvīņi ar vienu galvu, četrām kājām un 3-4 rokām.

Avoti: MSV

deradenīts   med.

1. Kakla limfmezglu iekaisums.

Avoti: TM

deramdiena   -as, s.; vēst.

1. Laukstrādnieku līgšanas diena.

Avoti: LLVV

deramlaiks   apv.

1. Laukstrādnieku līgšanas laiks.

Avoti: ViV

derams   apv.

1. Divd. --> derēt.

Avoti: ME

derancefālija   med.

1. Iedzimta kroplība, kad ir izveidojies kakls, bet nav galvas un smadzeņu.

Avoti: MSV

deranžēt   apv.

1. Sajaukt, sacelt jukas, traucēt.

Avoti: KV

deratizācija   -as, s.

1. Grauzēju (parasti žurku, peļu) iznīcināšana.

Avoti: LLVV

Deražņa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Hmeļņickas apgabalā, 10300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

derba   apv.

1. Kalsens, izbadojies cilvēks.

2. Blandonis.

Avoti: KV

Derbaki   vietv.

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Dzerbaki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Derbeke   vietv.

1. Upe Jakutijā (Saha Republikā), Krievijā, Adičas kreisā krasta pieteka, garums ~250 km.

Avoti: PZT

derbelēt   apv.

1. Ātri un slikti kaut ko darīt.

Avoti: EH

derbelis   apv.

1. Tāds, kas ātri un slikti kaut ko dara.

Avoti: EH

Derbenta   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Dagestānas Republikā, 120500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Turcijā ("Derbent"), Konjas ilā, 2570 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

derbi   novec.

1. Jāšanas sacīkstes.

2. Jāšanas sacensību godalga.

Avoti: Ang

Dērbi   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Derby"), Kanzasas štatā, 23200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Derby"), Konnektikutas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

derbijs   -a, v.

1. Zirgu skriešanas sacensības 1600 m vai 2400 m distancē.

2. pārn. Jebkuras būtiskas sporta sacensības.

Avoti: LLVV, Ox

derbists   -a, v.

1. Zirgs, kas uzvarējis derbijā.

Avoti: LLVV

derby   novec.

1. Epsomas (Anglijā) skriešanās godalga, nosaukta lorda Dabi (Derby) Vārdā, kas šādu sportu veicinājis.

2. Vispār zirgu skriešanās un godalgas.

Avoti: SV33

derdedze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: KV

derdzēties   apv.

1. Strīdēties, ķildoties.

Avoti: ME

derdzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Emocionāls stāvoklis, kuru izraisa kas pretīgs, riebīgs.

Avoti: LLVV

derdzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Pretīgs, riebīgs.

2. apv. Slikts, neēdams (par ēdienu).

Avoti: LLVV

derdzīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Pretīgums, riebums.

Avoti: LLVV

derdzināt   apv.

1. Iedvest riebumu.

Avoti: LE

Derdzini   vietv.

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Derdziņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

derdzinieši

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Derdziņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Derdziņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Avoti: LC

derdzis   apv.

1. Ķilda, strīds, nesaderība.

2. Cīņa.

3. Klaigāšana, ķērciens.

Avoti: KV

derealizācija   med.

1. Sajūta, it kā citi cilvēki vai apkārtne nebūtu reāli.

Avoti: ZTV

Derebudžaka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Derebucak"), Konjas ilā, 2400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Derečke   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Derecske"), Vesprēmas meģē, 4400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

derečo   met.

1. Stipri viesuļi ASV ar pārvietošanās fronti taisnā līnijā; postošā darbība lokāla.

Avoti: SV08

deregulācija

1. Konkurences palielināšanas nolūkā veikta tirgus atbrīvošana no protekcionisma.

Avoti: IdV

dereģistrācija   ek.

1. Vērtspapīru uzskaites pārvietošana no sākotnējā reģistra otrreizējo reģistru Latvijas Centrālajā depozitārijā un uz vērtspapīru kontiem bankās vai brokeru sabiedrībās.

Avoti: EF

dereisms   med.

1. Psihisks stāvoklis, kad slimnieks iegrimst fantāzijā un izslēdz apkārtējo vidi.

Avoti: TM

Dereli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Dereli"), Giresunas ilā, 5900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

derelikcija   novec.

1. Īpašuma atmešana, tīša atteikšanās no īpašuma tiesībām, nepārnesot tās uz kādu citu personu.

2. Kādas valsts galīga atteikšanās no nodoma atgūt kādu savas teritorijas daļu, ko okupējusi cita valsts.

Avoti: KV, TV

derencefalocēle   med.

1. Smadzeņu trūce kakla skriemeļu apvidū.

Avoti: TM

derencefāls   med.

1. Auglis, kura galvaskausa kauli attīstījušies rudimentāri; mazattīstītās galvas smadzenes atrodas šķeltos augšējos kakla skriemeļos, trūkst pakauša kaula mugurējās daļas; anencefālijas veids.

Avoti: MSV

derenieks   apv.

1. Līguma slēdzējs.

2. Saderinātais.

3. Precinieks.

4. Saderināšanās dzīru viesis.

5. Persona, kas ved līgavaini pie mācītāja vai uz baznīcu.

6. Derību slēdzējs, saderētājs.

Avoti: ME

derens   apv.

1. Derīgs, piemērots.

Avoti: NeV

Derepazari   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Derepazari"), Rizes ilā, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

derepyxis   lat.

1. Izohrizīdu dzimtas ģints.

Derepyxis amphora— šīs ģints suga.

Derepyxis anomala— šīs ģints suga.

Derepyxis ollula— šīs ģints suga.

Avoti: LD

derestība   apv.

1. Derības, saderējums.

2. Saderināšanās svinības.

Avoti: KV, EH

derēšana   apv.

1. Salīgšana kādam darbam.

Avoti: KnV

derēt   deru, deri, der, pag. derēju; intrans.

1. parasti 3. pers. Būt derīgam (par priekšmetiem, parādībām).

2. parasti 3. pers. Būt vēlamam (piemēram, par darbību, stāvokli).

3. Būt saskaņotam, saderīgam (ar ko).

Avoti: LLVV

derēt   deru, deri, der, pag. derēju; trans.

1. Slēgt derības (1).

2. Līgt mieru, beigt strīdēties.

3. novec. Līgt (kādu) darbam.

// intrans. Līgt darbā (pie darba devēja).

Avoti: LLVV

derēties   apv.

1. Līgt (pie kāda par kalpu, strādnieku laukos).

2. Saderināties.

Avoti: ĒiV, EH

derevņa   žarg.

1. Lauki.

2. Laucinieks.

Avoti: SLG

Dergači   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

Avoti: LC

Dergilova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

derglains   apv.

1. Muklains.

Avoti: NeV

derglājs   apv.

1. Purvaina, ar zāli un krūmiem pieaugusi vieta.

Avoti: KV

derglīgs   apv.

1. Kārs uz ķengāšanos, paļātkārs.

Avoti: ME

derglis   -ļa, v.; sar.

1. Pretīgs, nekrietns cilvēks.

2. Knēvelis.

3. Tāds, kuram ir nosmērētas drēbes ar dubļiem, netīrs; nejauks, šķebinošs vīrietis.

4. Tas, kas ir nerātns un muļķīgs.

5. Gardēdis, kas vienmēr gatavs pārēsties.

6. Tāds, kurš ir pieradis citus zākāt.

7. Kāds, kurš pret kādu lietu vai parādību izjūt pretīgumu.

Avoti: LLVV, ME, VeAT

derglīt   apv.

1. Plēst skalus.

Avoti: LE

derglīt   apv.

1. Nosmulēt.

Avoti: LE

derglīties   apv.

1. Nosmulēties, aptraipīties.

2. Zākāt, ķengāties (par kādu).

Avoti: ME

dergloties   apv.

1. Blēņoties, muļķoties, skaļi trokšņot.

Avoti: ME

dergls   apv.

1. Muklains.

Avoti: NeV

dergļoties   apv.

1. Rotaļājoties nosmērēties (lai citus biedētu).

Avoti: ME

dergoņa   apv.

1. Riebums, kautras.

2. Riebeklis.

Avoti: KV

Dergs   vietv.

1. Derga ezers - atrodas Īrijā ("Lough Derg"), Centrālajā zemienē, platība - 129 kvadrātkilometri, garums - 35 kilometri, platums 3-16 kilometri, dziļums - līdz 40 m, krasti augsti, cauri tek Šanona; Lohdergs.

Avoti: PZT

dergt   parasti 3. pers., derdz, pag. derdza; intrans.

1. reti Dergties.

2. apv. Nemitīgi sāpēt.

Avoti: LLVV, EH

dergties   parasti 3. pers., derdzas, pag. derdzās; refl.

1. Būt pretīgam, riebīgam; riebties.

Avoti: LLVV

derģis   apv.

1. Strīds, konflikts, sadursme.

Avoti: ME

Derhači   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Harkovas apgabalā, 18150 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Deri   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Derry"), Ņūhempšīras štatā, 33300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Lielbritānijā ("Londonderry"), Ziemeļīrijā, osta Foilas līča krastā, 85000 iedzīvotāju (2008. g.), dibināta kā apmetne VI gs. vidū.

Avoti: WA16, PZT, Wi

derības   -u, s.

1. Savstarpēja vienošanās (parasti ar noteiktu ceremoniju), ka maksās, darīs (ko) tas, kura doma izrādīsies nepareiza.

// jur. Azartspēle, kurā tās dalībnieks piedalās, iemaksājot dalības maksu (likmi) un prognozējot kāda notikuma iespējamību vai neiespējamību, un kurā laimesta lielums ir atkarīgs no spēlētāja prognozes pareizības, iemaksātās likmes un spēles noteikumos paredzētā laimesta aprēķināšanas koeficienta.

2. novec. Iepriekšēja vienošanās par laulībām.

3. parasti vsk. Noruna.

Vecā Derība— Bībeles pirmā daļa.

Jaunā Derība— Bībeles otrā daļa.

Avoti: LLVV, JtV

derībnieks   apv.

1. Līguma slēdzējs.

2. Saderinātais.

3. Precinieks.

4. Saderināšanās dzīru viesis.

5. Persona, kas ved līgavaini pie mācītāja vai uz baznīcu.

6. Derību slēdzējs, saderētājs.

Avoti: KV

Deridera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("DeRidder"), Luiziānas štatā, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

derīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lietojams, izmantojams.

2. Tāds, kas rada kādu labumu.

3. Piemērots.

Avoti: LLVV

derīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> derīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; noderīgums.

2. Vispārināta īpašība --> derīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> derīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme; piemērotība.

Avoti: LLVV

Derija   vietv.

1. Deri - pilsēta Lielbritānijā, Ziemeļīrijā.

Avoti: Wi

Derika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Derik"), Mardinas ilā, 20700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

derikceltnis

1. Celtnis ar grozāmai kolonnai piekārtu izlici.

Avoti: SV96

deriks

1. Derikceltnis - celtnis ar grozāmai kolonnai piekārtu izlici.

2. Vienkāršas konstrukcijas pāļdzinis.

3. Urbšanas tornis.

Avoti: SV96

derimdiena   apv.

1. Deramdiena.

Avoti: ME

Derindže   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Derince"), Kodžaeli ilā, 125500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

derināt   apv.

1. Līgt darbā; līgt darbam.

2. Panākt, ka savstarpēji apsolās slēgt laulību; svinēt šādu solīšanos; būt lieciniekam šādā ceremonijā.

3. Kaulējoties, aplidojot aicināt līdzi.

4. Apņemties kaut ko izdarīt.

5. Padarīt piemērotu.

6. Slēgt derības.

Avoti: ME

derināt   apv.

1. Darināt.

Avoti: ME

derināt   apv.

1. Rūnīt, kastrēt.

Avoti: EH

derinātājs   apv.

1. Saderināšanās ceremonijas vadītājs.

Avoti: ME

derinieks   apv.

1. Līguma slēdzējs.

2. Saderinātais.

3. Precinieks.

4. Saderināšanās dzīru viesis.

5. Persona, kas ved līgavaini pie mācītāja vai uz baznīcu.

6. Derību slēdzējs, saderētājs.

Avoti: KV

Derinkuju   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Derinkuyu"), Nevšehiras ilā, 10800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

derivācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Sāniska (lodes, šāviņa) novirzīšanās no šaušanas plaknes (to) griešanās virzienā.

2. Ūdens novadīšana sānis no upes galvenās gultnes.

Derivācijas kanāls— kanāls, pa kuru ievada ūdeni hidrauliskajās turbīnās.

3. val. Atvasināšana.

Avoti: LLVV

derivatīvs   val.

1. Atvasināts; vārdu darināšanas-.

Derivatīva nozīme— vārda gramatiskā nozīme, ko izsaka ar afiksu pievienošanu saknei.

Derivatīvā galotne— galotne, ko izmanto jaunu vārdu atvasināšanā, atvasinājumsalikteņu darināšanā; sufiksālā galotne.

Derivatīvā nozīme— nozīme, ko atvasinājumam piešķir vārddarināšanas afikss.

Derivatīvais dialektisms— dialektisms, kurš atšķiras no literārās valodas ekvivalenta ar vārddarināšanas afiksu.

2. ek. Atvasinātais instruments - finanšu darījuma dokuments, līgums, kuru noslēdz uz reāla vai nosacīta aktīva pamata un kura vērtība mainās atkarībā no noteiktas procentu likmes, vērtspapīru un preču cenas, ārvalstu valūtas kursa, cenu un likmju indeksa, kredītvērtējuma un kredītindeksa, vai līdzīga mainīgā lieluma izmaiņām.

Avoti: SV96, VsV, EF

derivatogrāfs   tehnol.

1. Aparāts termiskai analīzei, kurā ar noteiktu ātrumu var mainīt temperatūru un vienlaikus reģistrēt analizējamās vielas temperatūras un masas izmaiņas un izmaiņu ātrumu.

Avoti: ZTV

derivatoloģija   val.

1. Vārddarināšanas apakšnozare, kurā pēta atvasināšanas, resp., derivācijas, procesu, atvasinātos vārdus, vārdu atvasināšanas paņēmienus, tipus, modeļus, dažādu vārdšķiru vārdu darināšanas īpatnības u. tml.

Avoti: VsV

derivāts   -a, v.

1. Tas, kas radies no kā cita, primāra.

2. val., ķīm. Atvasinājums.

3. ģeol. Šķidri vai gāzveidīgi magmas diferenciācijas procesa pēdējo stadiju produkti.

Avoti: LLVV

Derjačejenemeks   vietv.

1. Solončaks Deštekevira tuksneša rietumu daļā ("Daryacheh-i-Namak"), Irānas ziemeļos, platība - ~4000 kvadrātkilometru, ziemas periodā pārvēršas seklā ezerā vai ezeru sistēmā (platība - līdz 3000 kvadrātkilometru), Nemeks.

Avoti: PZT

Derjagina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

Avoti: LC

Derketo   mit.

1. Sīriešu mitoloģijā - dieviete, Semiramīdas māte, kas savu meitu bija atstājusi kalnos.

Avoti: Mit

derkstēt   apv.

1. Rūkt, dārdēt, rībēt.

Avoti: ME

derkšķēt   apv.

1. Rūkt, dārdēt, rībēt.

Avoti: ME

derm-   biol.

1. Salikteņa daļa ar nozīmi 'āda'.

Avoti: SV96

derma-   med.

1. Salikteņos norāda uz ādu.

Avoti: MSV

derma   -as, s.; anat.

1. Ādas saistaudu slānis, kas atrodas zem epidermas.

Avoti: LLVV

dermaabrāzija

1. Dermabrāzija - dažādas intensitātes procedūras ar vienu principu - noslīpēt ādas virskārtu, lai tās vietā rastos jauna āda, bez grumbām un citiem kosmētiskiem defektiem.

Avoti: PL

dermabrāzija

1. Dažādas intensitātes procedūras ar vienu principu - noslīpēt ādas virskārtu, lai tās vietā rastos jauna āda, bez grumbām un citiem kosmētiskiem defektiem; dermaabrāzija.

Avoti: PL

dermadroms   med.

1. Iekšķīgo slimību izpausme ādā; kāda sindroma ādas komponents.

Avoti: TM

dermālskelets   novec.

1. Kopapzīmējums veidojumniem, kas radušies zīdītāju dzīvnieku ādā un sastāv no kaula.

Avoti: KV

dermanyssidae   lat.

1. Putnērču dzimta.

Avoti: LD

dermanyssus   lat.

1. Putnērču dzimtas ģints.

Dermanyssus gallinae— šīs ģints suga, kas parzitē gk. uz vistām un baložiem, bet var parazitēt arī uz cilvēka, it īpaši uz bērniem.

Dermanyssus hirundinis— šīs ģints suga, kas atrasta savvaļas putnu ligzdās.

Avoti: LD

dermaptera   lat.

1. Ādspārņi.

Avoti: LD

dermat-

1. Salikteņu daļa - ar ādu, ādas slimībām saistīts.

Avoti: SV99

dermat.   saīs.

1. Dermatoloģija; dermatoloģisks.

Avoti: i1

dermatalģija   novec.

1. Sāpes, kas sajūtamas ādā.

Avoti: KV

dermataneirija   med.

1. Ādas inervācijas defekts, kas rada jutības traucējumus.

Avoti: TM

dermatea   lat.

1. Dermateju dzimtas ģints.

Dermatea carpinea— šīs ģints suga.

Dermatea coryli— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dermateaceae   lat.

1. Dermateju dzimta.

Avoti: LD

dermateja

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases dzimta ("Dermateaceae"), saprofīti uz augu atliekām, arī parazīti, augļķermeņi gk. sīki un grūti pamanāmi, Latvijā konstatētas 13 ģ., 30 sugas.

Avoti: LD

dermateksantēma   med.

1. Izsitumi ādā.

Avoti: TM

dermatēmija   med.

1. Ādas hiperēmija.

Avoti: TM

dermaterms   med.

1. Instruments ādas temperatūras mērīšanai.

Avoti: TM

dermatica   novec.

1. Ādas slimību dziedināšanā lietojamie zāļu līdzekļi.

Avoti: KV

dermatina   lat.

1. Asku ķērpju pleosporu dzimtas ģints.

Dermatina elabens— šīs ģints suga, kas Latvijā konstatēta 19. gs beigās uz skuju kokiem Dundagā un Ķemeros.

Dermatina fuscicinerea— šīs ģints suga, kas konstatēta uz lapu kokiem ēnainās vietās Siguldā.

Avoti: LD

dermatīns   -a, v.

1. Mākslīgā āda - īpašs audums, kas pārklāts ar nitrocelulozes kārtu.

Avoti: LLVV

dermatīts   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Ādas iekaisums.

Aktīniskais dermatīts— dermatīts, ko izraisa ultravioletais starojums vai rentgenstarojums, kā arī radioaktīvo vielu izstarojumi.

Alerģiskais dermatīts— dermatīts, kas attīstījies, alergēnam iedarbojoties uz sensibilizētiem audiem.

Atopiskais dermatīts— neirodermīts - hronisks vai hroniski recidivējošs ādas iekaisums, kura gadījumā ir nieze, apsārtums, mitrošanās, zvīņošanās un kreveļu veidošanās.

Dismenoroiskais dermatīts— alerģiska rakstura izsitumi, kas rodas menstruācijas traucējuma gadījumā.

Esenciālais neirotiskais dermatīts— dermatīts, ko izraisa ādas atrofisko nervu bojājums un kas piešķir atrofiskajai ādai spīdīgu, zīdam līdzīgu izskatu.

Herpesveida dermatīts— polimorfiska dermatoze ar hronisku pārtraukumainu norisi: slimība sākas ar plankumainu, niezošu eritēmu, pēc tam ātri izveidojas herpesveidīgi pūslīši.

Hipostatiskais dermatīts— dermatīts, kas izveidojas vietās ar vājāku asinsriti; parasti apakšstilbu apakšējā daļā.

Nodulārais nekrotiskais dermatīts— nezināmas etioloģijas slimība, kam raksturīgi polimorfi izsitumi, mezgliņi, čūlas, kreveles, rētas un hiperpigmentācija.

Periorālais dermatīts— papulāri izsitumi ar neskaidru izcelsmi, kas progresē par papulāru eritēmu; attīstās ap muti, vērojams jaunām sievietēm.

Avoti: LLVV, MSV

dermato-

1. Salikteņu daļa - ar ādu, ādas slimībām saistīts.

Avoti: SV99

dermatoartrīts   med.

1. Ādas slimība, kas saistīta ar artrītu.

Avoti: MSV

dermatoautoplastika   med.

1. Slimnieka paša ādas pārstādīšana no veselas vietas uz slimo.

Avoti: TM

dermatobijas   med.

1. Dunduru ģints, kuru kāpuri parazitē zem ādas.

Avoti: TM

dermatobioze   med.

1. Dermatobiju invāzija.

Avoti: TM

dermatocarpon   lat.

1. Dermatokarpons.

Dermatocarpum luridum— brūnganais dermatokarpons.

Dermatocarpon weberi— Vēbera dermatokarpons.

Avoti: LD

dermatocēle   med.

1. Ādā izveidojies dobums; cista.

Avoti: TM

dermatocelulīts   med.

1. Ādas un zemādas saistaudu iekaisums.

Avoti: TM

dermatocistoma   med.

1. Ādas cistveida audzējs.

Avoti: TM

dermatodishroja   med.

1. Anomāla ādas pigmentācija.

Avoti: MSV

dermatodisplāzija   med.

1. Stāvoklis, kam raksturīga anomāla ādas attīstība.

Avoti: MSV

dermatofarmakoloģija   med.

1. Farmakoloģijas nozare, kas pētī medikamentus, kurus lieto dermatoloģijā.

Avoti: MSV

dermatofibroma   med.

1. Atsevišķi vai multipli, lēni augoši labdabīgi mezgliņveida audzēji locekļu ādā; sastāv gk. no fibroblastiem.

Avoti: TM

dermatofibrosarkoma   med.

1. Ādas fibrosarkoma.

Avoti: TM

dermatofilakse   med.

1. Ādas aizsardzība pret infekciju.

Avoti: TM

dermatofili   med.

1. Baktēriju ģints; aerobiski vai fakultatīvi anaerobiski, grampozitīvi mikroorganismi, kas veido micēliju saturošus pavedienus; dalās vertikāli un horizontāli, veidojot kokveida šūnas, kas vēlāk pārtop par sporām; patogēnas zīdītājiem.

Avoti: MSV

dermatofilioze   med.

1. Dermatofilu infestācija.

Avoti: TM

dermatofīti   novec.

1. Sēnītes, kam veģetatīvais ķermenis (micēlijs) sastāv no tieviem, zarotiem pavedieniem (hifām) un kas atšķiras no citām sēnītēm ar to, ka tām nav novērota dzimumvairošanās; ieperinoties ādā rada iekaisumu, matu lūšanu, atmiršanu.

Avoti: LxE

dermatofons   med.

1. Stetoskopiska ierīce, ar kuru var uztvert asinsrites skaņas ādā.

Avoti: TM

dermatogēns   med.

1. Ādas veidotājs.

Avoti: TM

dermatoglifika

1. Cilvēka plaukstu un pēdu ādas papillārlīniju un to zīmējumu pētīšana.

Avoti: LPE

dermatogrāfija   med.

1. Ādas anatomisks apraksts.

Avoti: MSV

dermatogrāfisms   med.

1. Ādas asinsvadu reakcija, kas rodas, ādu mehāniski kairinot, lai noteiktu veģetatīvās nervu sistēmas traucējumus.

Avoti: ZTV

dermatogrāfs   med.

1. Instruments, krāsa vai zīmulis, ar ko atzīmēt uz ādas, piem., perkusijas robežu.

Avoti: TM

dermatogramma   med.

1. Pareizāk elektrodermatogramma, elektrofizioloģijas metode veģetatīvās nervu sistēmas funkcionālā stāvokļa pētīšanai, nosakot ādas pretestību līdzstrāvai.

Avoti: TM

dermatoheteroplastika   med.

1. Ādas pārstādīšana, ņemot to no cita cilvēka.

Avoti: TM

dermatojatrija   med.

1. Mācība par ādas slimību ārstēšanu.

Avoti: MSV

dermatokarpons   biol.

1. Asku ķērpju klases verukāriju dzimtas ģints ("Dermatocarpon"), Latvijā konstatētas 2 sugas, abas aizsargājamas.

Brūnganais dermatokarpons— dermatokarponu suga ("Dermatocarpon luridum").

Vēbera dermatokarpons— dermatokarponu suga ("Dermatocarpon weberi").

Avoti: LE1, LD

dermatokonioze   med.

1. Ikviena putekļu izraisīta ādas slimība.

Avoti: MSV

dermatokonjunktivīts   med.

1. Konjunktīvas un plakstiņu ādas iekaisums.

Avoti: TM

dermatolīze   med.

1. Iedzimts ādas šļauganums, kas radies pārmērīgas attīstības dēļ.

2. Ādas fibromatoze, nokārušās ādas masas.

Avoti: MSV

dermatologs   -a, v.

1. Dermatoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

dermatoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par ādas slimībām, to profilaksi un ārstēšanu.

Avoti: LLVV

dermatols   ķīm.

1. Bismuta preparāts, sens antiseptisks līdzeklis.

Avoti: ZTV

dermatomērs   med.

1. Embrionālā metamēra ādas segments.

Avoti: TM

dermatomiāze   med.

1. Ikviena ādas slimība, ko izraisījušas mušas.

Avoti: MSV

dermatomicētes

1. Ādā, matos un nagos parazitējošu sēnīšu kopīgs nosaukums; dermatomicētes rada vairākas slimības, t. sauc. dermatomi-kozes (kraupi, kailo ēdi u. c).

Avoti: SV69

dermatomicēti   med.

1. Patogēnas mikroskopiskās sēnes, ādas un tās derivātu slimību ierosinātājas.

Avoti: TM

dermatomicīns   med.

1. Antigēns dermatomikožu diagnosticēšanai, profilaksei vai ārstēšanai.

Avoti: TM

dermatomikoze

1. Sēnīšu slimības.

Avoti: SV69

dermatomioma   med.

1. Ādas mioma.

Avoti: TM

dermatomiozīts   med.

1. Polimiozīts ar raksturīgām iekaisīgām ādas pārmaiņām.

Avoti: MSV

dermatoms   med.

1. Viens no ādas segmentiem, kuros sadalās visa ķermeņa virsa atkarībā no attiecīgo spinālo saknīšu inervācijas.

2. Embrionālā somīta laterālā daļa.

3. Instruments ādas griešanai.

Avoti: MSV

dermatomukozomiozīts   med.

1. Mutes, deguna un rīkles gļotādu, ādas un muskuļu iekaisums.

Avoti: MSV

dermatoneiroloģija   med.

1. Medicīnas nozare par ādas inervāciju un patoloģiskām pārmaiņām ādā nervu sistēmas slimību gadījumos.

Avoti: MSV

dermatooftalmīts   med.

1. Ādas un acs iekaisums, kas skar konjunktīvu un radzeni.

Avoti: MSV

dermatopātija   med.

1. Jebkura ādas patoloģija.

Avoti: MSV

dermatopatofobija   med.

1. Slimīgas bailes no ādas slimībām.

Avoti: TM

dermatopatoloģija   med.

1. Adas patoloģija.

Avoti: TM

dermatophylus   lat.

1. Aktinomicēšu rindas ģints.

Avoti: LD

dermatoplastika

1. Plastiska ādas operācija; ādas pārstādīšana.

2. novec. Dzīvnieku izbāšana, māksla kolekciju nolūkos piešķirt ādām dzīva dzīvnieka izskatu; taksidermija.

Avoti: KV

dermatoplāzija   med.

1. Ādas reparatīvās spējas.

Avoti: TM

dermatorāģija   med.

1. Ādas asiņošana.

Avoti: TM

dermatoreja   med.

1. Slimīgi pastiprināta ādas sekrēcija.

Avoti: TM

dermatoskleroze   med.

1. Hroniska saistaudu slimība, kolagenoze, kas izpaužas ar saistaudu sacietējumu (sklerozi) un sabiezējumu jebkurā orgānā, bet gk. ādā; sklerodermija.

Avoti: VE

dermatoskopija

1. Ādas izpēte; dermoskopija.

Avoti: PL

dermatosoma   med.

1. Paresninājums katra vārpstas pavediena ekvatora apvidū šūnas dalīšanās procesā.

Avoti: TM

dermatoterapija   med.

1. Ādas slimību ārstēšana.

Avoti: TM

dermatotlāzija   med.

1. Nepārvarama dziņa berzēt, knaibīt vai kasīt ādu.

Avoti: TM

dermatotomija   med.

1. Ādas pārgriešana.

Avoti: TM

dermatotrops   med.

1. Tāds, kam selektīva afinitāte uz ādu un gļotādām; tāds, kas darbojas gk. uz ādu.

Avoti: MSV

dermatovaskulārs   med.

1. Tāds, kas attiecas uz ādas asinsvadiem.

Avoti: MSV

dermatovenerologs

1. Dermatoveneroloģijas speciālists.

Avoti: LE1

dermatoveneroloģija   med.

1. Medicīnas nozare, kas pētī ādas un venēriskās slimības, to profilaksi, attīstību un ārstēšanas iespējas.

Avoti: LE1

dermatoze

1. Ādas slimību vispārējs nosaukums - slimību grupa, kam raksturīgi dažāda veida un izcelsmes izsitumi ādā.

Bulozā dermatoze— buloze - ādas slimību grupa, ko raksturo čulgu veidošanās.

Avoti: EV, TM

dermatozoji   novec.

1. Ādas parazīti, apzīmējums visiem dzīvniekiem, kas parazitē uz ādas un ādā.

Avoti: KV

dermatozoonoze   med.

1. Dzīvnieku valsts parazītu ierosināta ādas slimība.

Avoti: TM

dermea   lat.

1. Dermateju dzimtas ģints, no kuras Latvijā konstatēta 1 suga.

Avoti: LD

Dermenešti   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Bakeu žudecā, 12200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

dermenhīze   med.

1. Zemādas injekcija.

Avoti: TM

dermepentēze   med.

1. Ādas pārstādīšana.

Avoti: TM

dermestes   lat.

1. Vaboļu kārtas ādgraužu dzimtas ģints.

Dermestes lardarius— jostainais ādgrauzis.

Avoti: LD

dermestidae   lat.

1. Ādgraužu dzimta.

Avoti: LD

dermija   med.

1. Salikteņu beigu daļā norāda uz ādu, ādas bojājumu vai slimību.

Avoti: MSV

dermo-   med.

1. Salikteņos norāda uz ādu.

Avoti: MSV

dermoanerģija   med.

1. Ādas reakcijas trūkums uz antigēna injekciju.

Avoti: TM

dermoblasts   med.

1. Mezoblasta daļa, no kuras attīstās īstā āda.

Avoti: TM

dermocybe   lat.

1. Ādgalves.

Dermocybe cinnamomea— kanēļa ādgalve.

Dermocybe sanguinea— sarkanā ādgalve.

Dermocybe semisanguinea— asinssarkanā ādgalve.

Dermocybe cinnamomea— kanēļa ādgalve.

Avoti: LD

dermoflebīts   med.

1. Ādas vēnu iekaisums.

Avoti: TM

dermofluorometrs   med.

1. Instruments kapilāru caurlaidības noteikšanai.

Avoti: TM

dermofūgs   med.

1. Pretsēnīšu līdzeklis, koncentrēts šķīdums, kuru atšķaida atkarībā no slimības ainas.

Avoti: VE

dermoglyphidae   lat.

1. Spalvērču dzimta.

Avoti: LD

dermogrāfisms   med.

1. Asinsvadu reflekss: ādu mehāniski kairinot, kairinātajā vietā parādās sārta, bāla un uztūkuši svītriņa; dermogrāfisma pastiprināšanās norāda, ka traucētas veģetatīvās nervu sistēmas funkcijas.

Baltais dermogrāfisms— baltas svītras rašanās uz ādas pēc mehāniska kairinājuma, kas norāda uz angiospazmu.

Edemātiskais dermogrāfisms— baltas, paaugstinātas svītras rašanās pēc kairinājuma ar neasu priekšmetu.

Reflektoriskais dermogrāfisms— ko vēro, svītrojot ādu ar adatas smaili; raksturīga ir svītra ar nelīdzenām malām, kas sastāv no spilgti sarkaniem plankumiem, starp kuriem ir normālas krāsas vai bālāka āda.

Sarkanais dermogrāfisms— apsarkums svītras veidā, pārvelkot ādai ar neasu priekšmetu.

Avoti: SV69, MSV

dermografometrs   med.

1. Ierīce ādas kairinājuma pakāpes mērīšanai dermogrāfisma pārbaudē un ādas reakcijas lieluma noteikšanai.

Avoti: MSV

dermohigrometrs   med.

1. Instruments ādas pretestības mērīšanai.

Avoti: MSV

dermoīdektomija   med.

1. Ādas cistas izgriešana.

Avoti: MSV

dermoīdi

1. Labdabīgas cistas, novērojamas jau pirmos dzīves gados; parasti apaļas formas veidojums ar biezu, ārpusē gludu, iekšpusē nelīdzenu ādai līdzīgu un matiem pārklātu kapsulu.

Avoti: KV

dermoīds   med.

1. Tāds, kas līdzīgs ādai.

Avoti: MSV

dermolipektomija   med.

1. Liekās ādas un taukaudu izgriešana, parasti vēdera apvidū.

Avoti: MSV

dermolipoma   med.

1. Iedzimts dzeltens taukains audzējs zem konjunktīvas.

Avoti: MSV

dermometrija   med.

1. Ādas īpašību mērīšana, piem., elektriskās pretestības, elastības, temperatūras u. c.

Avoti: TM

dermopapillārs   med.

1. Attiecīgs uz īstās ādas papillām.

Avoti: TM

dermoplastika   novec.

1. Dzīvnieku izbāšana, māksla kolekciju nolūkos piešķirt ādām dzīva dzīvnieka izskatu; taksidermija.

Avoti: KV

dermoptera   lat.

1. Ādlidoņi.

Avoti: PDE

dermosinovīts   med.

1. Gļotsomiņas un ādas iekaisums.

Avoti: TM

dermoskopija

1. Dermatoskopija - ādas izpēte.

Avoti: PL

dermostoze   med.

1. Ādas pārkaulošanās.

Avoti: TM

dermotoksīns   med.

1. Stafilokoku toksīns, kas, injicēts ādā, izraisa nekrozi.

Avoti: TM

dermotonija

1. Dažādas procedūras ādas uzlabošanai, kā piem., ādas elastīguma pastiprināšana, rētu un grumbu izlīdzināšana.

Avoti: PL

dermovakcīna   med.

1. Govju baku vīrusa celms; to iegūst no baku pustulām un saglabā ar ādas pasāžām.

Avoti: TM

Derna   vietv.

1. Pilsētā Lībijas ziemeļos ("Derna"), šebījas administratīvais centrs, osta Vidusjūras krastā, ~80000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

Dernekpazari   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Dernekpazari"), Trabzonas ilā, 1500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dernēt   apv.

1. Ilgāku laiku bezdarbīgi, arī bezmērķīgi uzturēties, atrasties (kur).

Avoti: ĒiV

dernieks   apv.

1. Līguma slēdzējs.

2. Saderinātais.

3. Precinieks.

4. Saderināšanās dzīru viesis.

5. Persona, kas ved līgavaini pie mācītāja vai uz baznīcu.

6. Derību slēdzējs, saderētājs.

Avoti: KV

derodīnija   med.

1. Sāpes kaklā.

Avoti: TM

derogācija   jur.

1. Vecā likuma daļēja atcelšana.

Avoti: JtV

derokslis   apv.

1. Sveķains priedes koka gabals iekuram; skalu malka.

2. Lāpa.

Avoti: TlV

deromels   med.

1. Auglis, kam papildloceklis piestiprināts pie kakla vai žokļa.

Avoti: MSV

deroute   novec.

1. Vērtspapīru pārdošana biržas panikas veidā; saistīta ar ļoti strauju un lielu kursa pazemināšanos.

Avoti: TV

derpelieši

1. Bauskas novada Codes pagasta apdzīvotās vietas "Derpele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

derra   apv.

1. Dusmīgs, kašķīgs cilvēks.

Avoti: ME

Derri   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Derry"), Ziemeļīrijā, 107900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

derrnatocistoma   med.

1. Ādas cistveida audzējs.

Avoti: MSV

dērsts   apv.

1. Dēsts.

Avoti: ME

Dertdivana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Bolu ilā, 2900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dertjola   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Hatajas ilā, 75100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

derumdiena   apv.

1. Kalpu līgšanas diena.

Avoti: ĒiV

Deruta   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Deruta"), Umbrijas reģiona Perudžas provincē, 9500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

derva   apv.

1. Darva.

Avoti: EH

dervākslis   apv.

1. Skalu šķila.

Avoti: EH

Dervāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

Avoti: LC

Dērvaniene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LC

dervanienieši

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Dervaniene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dervaniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

3. Dervanišku ezers - atrodas Augšzemes augstienē, Daugavpils novada Demenes pagastā, 120,4 m vjl., platība - 68,7 ha, garums 2,2 km, lielākais platums - 0,5 km, vidējais dziļums - 5,5 m, lielākais dziļums - 21 m, eitrofs, aizaugums - ~13%; Dervānišķu ezers; Ustaukas ezers.

Avoti: LC, LD, La1

Dervānišķi   vietv.

1. Dervānišķu ezers - Dervanišku ezers Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LD

dervelēt   apv.

1. Pļāpāt; ātri, neskaidri runāt.

2. Grābstīties, ķerstīties.

Avoti: KV, EH

dervelēt   apv.

1. Bez darba dauzīties apkārt.

Avoti: EH

dervelis   apv.

1. Ķildīgs cilvēks.

2. Pļāpa, mēlnesis.

3. Izlaists, nerātns zēns.

Avoti: KV

Dervene   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 830 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Derventa   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Derventa"), Serbu Republikā, Dobojas reģionā, 30200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Dērventa   vietv.

1. Upe Lielbritānijā, Anglijā, Trentas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

dervēt   apv.

1. Stipri sist.

Avoti: EH

dervišs   -a, v.

1. Mistiķis islāmā, kurš pieder kādam no ordeņiem un praktizē nonākšanu ekstātiskā stāvoklī ar kustību, dejas un Dieva vārdu piesaukšanas starpniecību.

Avoti: LLVV, R1

dervot   apv.

1. Darvot.

Avoti: EH

derža   novec.

1. Klaušas, kurās jāpiedalās ar savu zirgu.

2. Grūts darbs.

3. Klaušinieks.

4. Neatlaidīgs cilvēks.

5. Auša, aplamnieks.

6. Pātaga.

7. Priekšauta saite.

8. Salmu palaga sasienamie valdziņi.

9. Ratu šķērskoks.

Avoti: KV, ME, EH

derža   apv.

1. Kāda zirgu slimība ar caureju.

Avoti: EH

Deržavina   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Akmolas apgabalā, Esilas (Išimas) kreisajā krastā, rajona administratīvais centrs, 6300 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1966. g.

Avoti: LpA, Wi

Deržvinska   vietv.

1. Deržavina - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: LpA, Wi

deržavņiki

1. Krievijas sabiedriski politisko kustību pārstāvji, kas aizstāv ideju par Krieviju kā pasaules superlielvalsti.

Avoti: SV99

deržīgs   apv.

1. Čakls, dūšīgs, neatlaidīgs.

Avoti: KV

des   mūz.

1. Skaņas "re bemol" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

DES   saīs.; jur.

1. Piegādāts no kuģa (angļu "delivered ex ship") - pārdevējs izpilda savas saistības piegādāt preces, ja tās, nenomuitotas importēšanai, nodotas pircēja rīcībā uz kkuģa klāja norunātajā galamērķa ostā.

Avoti: LatV

desa   -as, s.

1. Īpaši sagatavota (piemēram, gaļas, subproduktu) masa, kas iepildīta dzīvnieku zarnās, celofānā u. tml.

2. sar. Lamu vārds: muļķis, nelga, vientiesis.

3. etn.; dsk. Kāda spēle.

Avoti: LLVV, SLG, KnV

desādiņa

1. Materiāls, kas tiek izmantots desu iepildīšanai; iegūst no lopu (t. sk. cūku, aitu, teļu) zarnām; izgatavo arī no sintēt. materiāla.

Avoti: LEV

Desagvadera   vietv.

1. Upe Punas plakankalnē ("Desaguadero"), Bolīvijā, garums 290 km, iztek no Titikakas ezera, ietek Popo sāļezerā.

Avoti: PZT

desakralizācija

1. Svētuma oreola noņemšana, atbrīvošanās no svētuma, svētuma noliegšana.

Avoti: PL

desalinācija   med.

1. Vielas atbrīvošana no sāls.

Avoti: MSV

Desamparadosa   vietv.

1. Pilsēta Kostarikā ("Desamparados"), Sanhosē piepilsēta, 31700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

desani

1. Indiāņu cilts no tukanu cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas un Kolumbijas robežrajonos, kā arī Peru ziemeļos, Ekvadoras un Kolumbijas robežrajonā, valoda pieder pie īpašas tukanu valodu saimes, spēcīgas tēvas ģints paražas, animistiski ticējumi, šamanisms.

Avoti: PZT

desantdivīzija   -as, s.; mil.

1. Desantkaraspēka divīzija.

Avoti: LLVV

desantēšana   mil.

1. Karaspēka pārvietošana ar gaisa transportu un izsēdināšana pretinieka teritorijā kaujas uzdevuma veikšanai.

Avoti: MIL

desantēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; mil.

1. Pārvietot (karaspēka vienības, tehniku) desanta veidā.

Avoti: LLVV

desantkaraspēks   -a, v.; parasti vsk.; mil.

1. Desanta operācijām apmācīts un apbruņots karaspēks.

Avoti: LLVV

desantkuģis

1. Karakuģis jūras desanta nogādāšanai un izcelšanai krastā vai ūdenī krasta tuvumā.

Avoti: LPE

desantlaiva   -as, s.; mil.

1. Laiva desanta izcelšanai.

Avoti: LLVV

desantnieks   -a, v.; mil.

1. Desantkaraspēka karavīrs.

Avoti: LLVV

desants   -a, v.; mil.

1. Karaspēka izcelšana pretinieka teritorijā kaujas uzdevuma izpildīšanai.

2. Karaspēka daļa vai apakšvienība, ko paredzēts izcelt vai kas ir izcelta pretinieka teritorijā kaujas uzdevuma izpildīšanai.

Avoti: LLVV

desantvienības

1. Armijas un flotes izlases vienības sauszemes operāciju veikšanai.

Avoti: LEV

desāt   apv.

1. Pērt, sist.

Avoti: LE, ViV, EH

desāt   apv.

1. Skriet, iet.

Avoti: LE, ViV, EH

desatnieki

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Desatnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

desaturācija   med.

1. Piesātināta savienojuma pārvēršana nepiesātinātā.

Avoti: TM

Desava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dessau"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, pie Muldes ietekas Elbā, 83600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

Desava-Roslava   vietv.

1. Desava - pilsēta Vācijā.

Avoti: Wi

desbūda   apv.

1. Kiosks, stends, kur pārdod desas.

Avoti: ViV

descendence   novec.

1. Lejupēja radniecība.

Descendences teorija— mācība, ka visi organismi pamazām attīstījušies no nedaudz pirmveidiem.

Avoti: TV, SV33

descendents

1. Pēcnācējs.

Avoti: SV69

deschampsia   lat.

1. Ciņusmilgas.

Deschampsia caespitosa— parastā ciņusmilga.

Deschampsia flexuosa— liektās sariņsmilgas "Lerchenfeldia flexuosa" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

desciemnieki

1. Ventspils novada Usmas pagasta apdzīvotās vietas "Desuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Desciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Popes pagastā.

Avoti: LC

descurainia   lat.

1. Smalkžodzenes.

Descurainia sophia— Sofijas smalkžodzene.

Avoti: LD

Dese   vietv.

1. Pilsēta Etiopijas ziemeļaustrumos ("Dessie"), 2500 m vjl., 177000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PZT

desegregācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Segregācijas likvidācija.

Avoti: LLVV

deseksualitāte   med.

1. Stāvoklis, kurā seksuālajam impulsam atņemtas seksuālās īpašības, novirzot to uz cita veida aktivitāti.

Avoti: TM

deseksualizācija   med.

1. Dzimumspēju vai pazīmju atņemšana vai izzušana.

Avoti: TM

Dēsele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vaiņodes novada Embūtes pagastā.

Avoti: LC

deselerometrs

1. Ierīce palēninājuma mērīšanai dažādos kustībā esošos objektos.

Avoti: LPE

deselīgs   apv.

1. Devīgs.

Avoti: KV

dēselnieki

1. Vaiņodes novada Embūtes pagasta apdzīvotās vietas "Dēsele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

desemantizēšanās   val.

1. Valodas vienības (parasti vārda vai morfēmas) sākotnējās nozīmes pilnīgs vai daļējs zudums.

Avoti: VsV

desene   apv.

1. Kaķumētra.

Avoti: EH

desenieks   apv.

1. Desinieks.

Avoti: EH

desensibilizācija

1. biol., med. Organisma pastiprināta jutīguma (pret kādu vielu) mazināšana vai novēršana.

2. fotogr. Fotomateriāla mākslīga gaismjutības samazināšana speciālu organisku vielu (desensibilizatoru) šķīdumā; pēc tam fotomateriāla tālāko fotoķīmisko apstrādi var veikt gaismā.

3. med. Psihiska kompleksa likvidēšana.

Avoti: ZTV

desentīna

1. Laukuma mērs Krievijā no 15. gs. līdz 1927. g.; sākotnēji kvadrāts, kura malu garums 0,1 versts, no 1753. g. 2400 kvadrātasis (1,0925 ha).

Avoti: LPE

deseris   apv.

1. Dēlis, ar ko norobežo jumta malu mājas galā.

Avoti: EH

desertaugi   dārzk.

1. Latvijā reti kultivējamie dārzeņi (sparģeļi, artišoki), no kuriem gatavo īpašus ēdienus.

Avoti: ZTV

deserts   -a, v.; parasti vsk.

1. Augļi, rieksti, saldumi, saldēdieni u. tml., ko pasniedz maltītes beigās.

Avoti: LLVV

desertvīns

1. Salds vīns, kurā rūgšanas procesā saglabājas neizrūdzis cukurs.

Avoti: SV96

desēt   apv.

1. Nopērt.

Avoti: KV

desēties   apv.

1. Sarežģīties, sapīties.

Avoti: ME

desetīna   -as, s.

1. Laukuma mērvienība - 1,09225 hektāri (krievu mērvienību sistēmā, 1753.-1927. g.).

Avoti: LLVV, MsL

desetiņa   apv.

1. Desetīna.

Avoti: KnV

desetnieki

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Desetnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

desētnieks   apv.

1. Atsevišķos pagastos Zemgalē pirms Pirmā pasaules kara 10 pagasta māju (desmites) priekšnieks, kura uzdevums bija piegādāt pastu, pagasta valdes rīkojumus un ziņojumus visām desmites mājām, kā arī aicināt to saimniekus šķūtīs, mežu dzēšanas klaušās u. c. kopdarbos.

Avoti: KV

Desetnīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

Avoti: LC

Desfina   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 2000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

deshabille   novec.

1. Nevērīgs mājas apģērbs.

Avoti: LME

deshidrēmija   med.

1. Stāvoklis ar pazeminātu ūdens saturu asinīs.

Avoti: TM

desi

1. Dajaku cilts no klemantanu grupas, dzīvo Kalimantānas rietumos (Indonēzijā un Malaizijā), valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

desideports

1. Plastiski veidots vai kokā griezts virsdurvju rotājums; 18. gs. arī sienā iestrādāts gleznojums.

Avoti: VmV

desiderata   novec.

1. Trūkstošās vai vēlamās lietas.

Avoti: KV

desiderium   novec.

1. Vēlēšanās; dievbijīgi (nepiepildāmi) vēlējumi.

Avoti: KV

desielocis   sar.

1. Maizīte ar iegriezumu, kurā ievietota karsta desa; hotdogs (angļu "hotdog").

Avoti: VV

designācija   ek.

1. Kreditoru personu paraksti.

2. Bojāto preču saraksts.

3. novec. Pagaidu iecelšana.

Avoti: TV

designēt   apv.

1. Apzīmēt.

Avoti: KV

desikācija

1. Izkaltēšana, izžūšana.

2. lauks. Mākslīga augu žāvēšana ar desikantiem, paātrina sēklu nobriešanu, augļu ienākšanos un atvieglo mehanizēto novākšanu.

Avoti: TM, ZTV

desikanti

1. med. Kaltējoši, žāvējoši līdzekļi.

2. lauks. Vielas (piem., kalcija un magnija hlorāti, deboss, reģions), kas paātrina augu izžūšanu.

Avoti: TM, ZTV

desikators   med.

1. Slēgts trauks, kurā glabā vielas vai ierīces, lai tās pasargātu no mitruma.

Avoti: MSV

desile   apv.

1. Tēsele.

Avoti: EH

desimtais   apv.

1. Desmitais.

Avoti: EH

Desīna   vietv.

1. Desīna Šarpjē - pilsēta Francijā ("Decines-Charpieu"), Ronas-Alpu reģiona Ronas departamentā, 25500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

desinapse   -es, s.; biol.

1. Parādība, ka mejozes profāzē hromosomas konjugē normāli, taču krustmija nenotiek.

Avoti: ĢT

desinhronizācija

1. Lēni mainīgu lielas amplitūdas potenciālu aizstāšana elektroencefalogrammā ar potenciāliem, kas mainās ātrāk un ar mazu amplitūdu; desinhronizācija parāda nervu sistēmas aktivitātes pastiprināšanos.

Avoti: SV69

desinieks   -a, v.; novec.

1. Desu gatavotājs; desu tirgotājs.

Avoti: LLVV

desinteressement   novec.

1. Intereses zaudēšana politikā: kādas valdības nodoms vairs nepiedalīties kādas noteiktas internās vai eksternās politikas problēmas risināšanā.

Avoti: TV

desiņa   -as, s.

1. Neliela (noteiktas šķirnes) desa.

2. Dem. --> desa.

Avoti: LLVV, LV93

desīt   apv.

1. Nopērt; desēt.

Avoti: ME

deskits   novec.

1. Laulības šķiršana bez tiesībām no jauna precēties.

Avoti: LV93

deskorts

1. Senprovansiešu lirikas forma nevienāda garuma strofās ar mainīgu ritmu un melodiju.

Avoti: KV

deskripcija   -as, s.

1. Aprakstīšana.

Avoti: LLVV

deskriptīvisms   val.

1. Valodniecības virziens, kurā nodarbojas ar dažādu valodas parādību novērošanu, faktu reģistrāciju un, izmantojot iegūtos datus, - ar valodas likumsakarību aprakstīšanu.

Avoti: LdsV

deskriptīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Aprakstošs, nosaucošs.

Deskriptīvā metode— pētīšanas metode, kuras pamatā ir lietu, parādību, procesu empīriska vērošana un reģistrēšana.

Deskriptīvā lingvistika— valodniecības nozare, kurā apraksta valodas stāvokli sinhronā skatījumā, lietojot distributīvo metodi.

Deskriptīvā tulkojumzinātne— tulkojumzinātnes apakšnozare, kurā apraksta tulkošanas praksi un pēta tulkošanas normas un universālijas, tulkotā teksta lomu un funkcijas mērķauditorijā.

Deskriptīvā kopu teorija— kopu teorijas nozare, kas pētī kopu iekšējo uzbūvi atkarībā no operācijām, ar kurām šīs kopas iegūtās no vienkāršākām kopām.

Avoti: LLVV

deskriptors

1. val. Atslēgvārds.

2. inf. Valodas vārds vai vārdu grupa, ko izmanto informācijas klasificēšanai vai indeksēšanai.

Avoti: VsV, D3

desktops   žarg.

1. Pamatvirsma (datoram).

Avoti: SLG

deskvamācija

1. ģeol. Iežu daļiņu atslāņošanās krasu diennakts temperatūras svārstību ietekmē (gk. tuksnešos un augstkalnu rajonos).

2. med. Ādas lobīšanās.

Avoti: SV99

desluņķis   apv.

1. Desas līkums.

Avoti: ViV

desm-   med.

1. Salikteņos norāda uz lenti, saiti, saistījumu vai saistaudiem.

Avoti: MSV

desmaize   s.

1. Sviestmaize ar desu.

Avoti: MLVV

desmalģija   med.

1. Saišu sāpes.

Avoti: TM

desmana   lat.

1. Krievijas vihuholi.

Desmana moschata— Krievijas vihuhols.

Avoti: Wi

desmanini   lat.

1. Kurmju dzimtas vihuholu cilts.

Avoti: Wi

desmatodon   lat.

1. Biezmale.

Desmatodon cernuus— nokarenā biezmale.

Desmatodon heimii— Heima biezmale.

Desmatodon randii— Randa biezmale.

Avoti: LD

desmektāzija   med.

1. Saišu izstiepšanās.

Avoti: TM

desmene   apv.

1. Tesmenis.

Avoti: EH

desmenis   apv.

1. Tesmenis.

Avoti: ViV

desmens   apv.

1. Tesmenis.

Avoti: ME

desmidiaceae   lat.

1. Desmīdiju dzimta.

Avoti: LD

desmidiales   lat.

1. Desmīdiju rinda.

Avoti: PDE

desmīdija

1. Zaļaļģu nodalījuma konjugātu klases dzimta ("Desmidiaceae"), aļģēm raksturīga liela formu dažādība un skaists šūnas veidojums, ~25 ģintis, Latvijā konstatētas 20 ģintis.

Avoti: LD

desmidium   lat.

1. Desmīdiju dzimtas ģints.

Desmidium schwartzii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

desmīns   apv.

1. Ceolitu grupas monoklīns minerāls, parasti balti kulīšu veidīgi vai staraini kristālu sakopojumi.

2. Tesmenis.

Avoti: KV, ĒiV

desmins   apv.

1. Tesmenis.

Avoti: VkG, EH

desmiognāts   med.

1. Kroplis, kura žoklim piestiprināta neattīstīta parazīta galva.

Avoti: TM

desmit   nelok.; pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 10.

2. Daudzums, skaits 10.

3. arī locījumu formas: dat., instr. desmitiem, lok. desmitos. Pulksteņa laika moments: divas stundas pirms divpadsmitiem.

// parasti savienojumā ar "vakarā". Pulksteņa laika moments: divas stundas pirms pusnakts; divdesmit divi.

Avoti: LLVV, R1

desmit-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajā ietilpst desmit sastāvdaļas.

2. savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība pastāv vai izpaužas desmit veidos, sastāvdaļās.

3. savienojumā ar skait. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosaukto vienību ir desmit.

Avoti: LLVV

desmita   apv.

1. Desmitās tiesas nodeva.

Avoti: LE

desmita   apv.

1. Desmens.

Avoti: EH

desmitace   apv.

1. Tāda (piemēram, spēļu kārts), kam ir desmit acis.

Avoti: EH

desmitais   skait.; s. -ā.

1. Kārtas skait. --> desmit (10.).

Viena desmitā— viena desmitdaļa.

Desmitā tiesa— nodoklis baznīcas uzturēšanai; desmitā daļa no iedzīvotāju ienākumiem (ieskaitot medības un zveju); tā ievākta jau senatnē, Bībelē Vecajā Derībā tā traktēta kā Dieva likums; 5. gs. baznīcas tēvi ieviesa desmitās tiesas dievišķo pamatojumu kristietībā, 6. gs. to sāka ievākt no visiem zemnieku ienākumiem, 12.-13. gs. tā ieviesta arī Baltijā, 16. gs. 2. pusē aizstāta ar tā saucamo kunga tiesu; Rietumeiropā to atcēla 18.-19. gs. revolūciju laikā.

Avoti: LLVV, VjV

desmitcīņa   -as, s.; parasti vsk.; fizk.

1. Daudzcīņa desmit disciplīnās (100 m skrējienā, tāllēkšanā, lodes grūšanā, augstlēkšanā, 400 m skrējienā, 110 m barjerskrējienā, diska mešanā, kārtslēkšanā, šķēpa mešanā un 1500 m skrējienā); dekatlons.

Avoti: LLVV, PL

desmitcīņnieks   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies desmitcīņā.

Avoti: LLVV

desmitdaļa   -as, s.

1. Desmitā daļa.

Avoti: LLVV

desmite   apv.

1. Dažos Vidzemes novados 17.-19. gs. pagasta daļas (apakšiedalījuma), sevišķi baznīcas, nosaukums pēc ciematu skaita šādā pagastā.

2. Desmit gabali.

Avoti: KV, EH

desmite   apv.

1. Dažos Vidzemes novados 17.-19. gs. pagasta daļas (apakšiedalījuma), sevišķi baznīcas, nosaukums pēc ciematu skaita šādā pagastā.

2. Desmit gabali.

Avoti: KV, EH

desmitējāds   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir daudzi (aptuveni desmit) veidi; tāds, kas izpaužas daudzos (aptuveni desmit) veidos.

Avoti: LLVV

desmitgade   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Desmit gadu ilgs laika posms.

Avoti: LLVV

desmitgadējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ilgst desmit gadus.

Avoti: LLVV

desmitgadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir desmit gadu.

Avoti: LLVV

desmitgadu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ilgst desmit gadus; tāds, kas paredzēts desmit gadiem.

Avoti: LLVV

desmītis   apv.

1. Tesmenis.

Avoti: ME

desmitkāji   -ju, vsk. desmitkājis, -a, v.; zool.

1. Vēžveidīgo kārtas dzīvnieki, kam raksturīga ar kaļķiem piesātināta čaula un pieci ejkāju pāri.

2. Galvkāju klases gliemji (piemēram, kalmāri), kam ķermeņa priekšgalā ir desmit taustekļi.

Avoti: LLVV

desmitkājvēži   biol.

1. Augstāko vēžu apakšklases kārta ("Decapoda"), lieli vēžveidīgie ar stipri pārveidotām krūšbruņām, 5 pāri ejkāju, ~8500 sugu, Latvijā sastopamas 2 apakškārtas - peldvēži un rāpotājvēži.

Avoti: ZTV

desmitkapeika   -as, s., vēst.

1. reti. Desmit kapeiku monēta.

2. dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kura vērtība ir desmit kapeiku (par monētu).

Avoti: LLVV

desmitkāršojums   -a, v.

1. Rezultāts --> desmitkāršot.

Avoti: LLVV

desmitkāršot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Palielināt desmit reizes.

Avoti: LLVV

desmitkāršoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās.

1. Refl. --> desmitkāršot; tikt desmitkāršotam.

Avoti: LLVV

desmitkāršs   -ais; s. -a, -ā;

1. Desmit reižu lielāks; desmitkārtīgs (1).

2. Tāds, kas sastāv no desmit kārtām.

Avoti: LLVV

desmitkārt   apst.

1. Desmitreiz.

2. Desmit kārtām, desmitkārtīgi.

Avoti: LLVV

desmitkārtējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atkārtojas vai ko atkārto desmit reižu; desmitreizējs.

Avoti: LLVV

desmitkārtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Desmit reižu lielāks.

2. Tāds, ko veido desmit kārtas.

Avoti: LLVV

desmitklasīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar desmit klasēm (par skolu).

Avoti: LLVV

desmitklašu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam pamatā ir desmit klašu kurss, programma.

Avoti: LLVV

desmitlatnieks

1. Naudas zīme desmit latu vērtībā.

desmitlatu   ģen., nelok.

1. Tāds, kura vērtība ir desmit latu (par naudas zīmi).

desmitlīniju   apv.

1. Tāds (cilindrs), kam ir desmitā lieluma izmērs; tāda (lampa), kurai ir desmitā lieluma izmēra cilindrs.

Avoti: ĒiV

desmitlitru   apv.

1. Tāds (trauks), kura tilpums ir desmit litru.

Avoti: ĒiV

desmitnieks   -a, v.

1. Ciparu kopa 10.

2. Desmits (1).

3. sar. Naudas zīme desmit vienību vērtībā.

4. apv. Vagara palīgs muižā.

Avoti: LLVV, KnV

desmitnieks   -a, v.

1. Kāda desmita (piemēram, 10 māju, 10 cilvēku u. tml.) pārzinis.

2. apv. Spēļu kārts ar desmit acīm.

3. apv. Naudas zīme desmit vienību vērtībā.

Avoti: LLVV, ĒiV, EH

desmitprocentīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur desmit procentus (kādas vielas).

Avoti: LLVV

desmitreiz   apst.

1. Desmit reizes.

Avoti: LLVV

desmitreizējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atkārtojas vai ko atkārto desmit reižu; desmitkārtējs.

Avoti: LLVV

desmitrinda   -as, s.

1. Desmitrinde.

Avoti: LLVV

desmitrinde   -es, dsk. ģen. -žu, s.; literat.

1. Pants, dzejolis, kurā ir desmit rindas.

Avoti: LLVV

desmitrubļu   ģen., nelok.

1. Tāds, kura vērtība ir desmit rubļu (par naudas zīmi).

Avoti: LLVV

desmitrubulis   apv.

1. Naudas zīme desmit rubļu vērtībā.

Avoti: ĒiV

desmits   -a, v.; pamata skait. lietv. nozīmē.

1. Kopa, kas sastāv no desmit vienībām.

2. dsk. dat., dsk. bezpriev. instr. Kopā aptuveni pa desmit vienībām; arī ļoti daudz.

Avoti: LLVV

desmits   apv.

1. Tesmenis.

Avoti: EH

desmīts   med.

1. Saites iekaisums.

Avoti: TM

desmitskaldnis   -ņa, dsk. ģen. -ņu, v.; mat.

1. Ģeometrisks ķermenis - daudzskaldnis, ko ierobežo desmit skaldnes.

Avoti: MLVV

desmitstāvu   ģen., nelok.

1. Ar desmit stāviem.

Avoti: LLVV

desmittiek   apv.

1. Desmit reizes tik daudz.

Avoti: ME

desmo-   med.

1. Salikteņos norāda uz lenti, saiti, saistījumu vai saistaudiem.

Avoti: MSV

desmoblasts   med.

1. Blastodermas tumšā laukuma daļa, no kuras veidojas mezenhīma.

Avoti: TM

desmodontidae   lat.

1. Vampīru dzimta.

Avoti: PDE

desmodus   lat.

1. Vampīru dzimtas ģints.

Desmodus rotundus— parastais vampīrs.

Avoti: PDE

desmoferments   med.

1. Citoplazmā cieši saistīts ferments, pretēji brīvajam liofermentam.

Avoti: TM

desmogēns   med.

1. Tāds, kas veidojies no saitēm vai saistaudiem.

Avoti: TM

desmogleīni   med.

1. Šūnu saistošās vielas.

Avoti: VE

desmoīds   med.

1. Līdzīgs saitei; saistaudu-.

Avoti: TM

desmolāzes

1. Fermentu grupa; desmolāzes saskalda organiskus savienojumus, pārraujot saites starp oglekļa atomiem; tām ir liela nozīme rūgšanas un audu elpošanas procesos.

Avoti: SV69

desmolīze

1. Organisku vielu radikālas sašķelšanās procesi, kas noris audos desmolāžu iedarbībā.

Avoti: SV69

desmoloģija   psih.

1. Psiholoģijas nozare, kas pētī psihiskas aiztures.

Avoti: PsA

desmoneoplazma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no saistaudu elementiem.

Avoti: TM

desmons   med.

1. Kopīgs nosaukums hipotētikām vielām, kas cirkulē starp šūnām un sekmē audu augšanu.

Avoti: TM

desmopātija   med.

1. Saišu slimība.

Avoti: MSV

desmopatoloģija   med.

1. Medicīnas nozare par saišu slimībām.

Avoti: TM

desmopeksija   med.

1. Dzemdes apaļo saišu piestiprināšana pie vēdera vai pie maksts sienas.

Avoti: TM

desmoplāzija   med.

1. Saistaudu veidošanās un prolife- rācija, visbiežāk audzējos.

2. Saaugumu veidošanās.

Avoti: TM

desmopresīns   med.

1. Antidiurētiskā hormona atvasinājums, medikaments, ko lieto, lai ārstētu urīna nesaturēšanu naktīs.

Avoti: VE

desmorekse   med.

1. Saišu pārtrūkšana.

Avoti: TM

desmosomas

1. Kontaktstruktūras starp blakusšūnām dzīvnieku organismā, sevišķi labi izveidotas epitēlijaudos.

Avoti: LPE

desmostadija   med.

1. Skeleta attīstības pārejas stadija.

Avoti: TM

desmotomija   med.

1. Saišu pārgriešana.

Avoti: TM

desmotropija

1. Tautomērija - dažu ķīmisku vielu spēja eksistēt divās formās, kas atšķiras ar molekulas struktūru un fizikāli ķīmiskām īpašībām.

Avoti: SV69

desmoze   med.

1. Pavediens, kas savieno intranukleāros (centrdesmoze) vai ekstranukleāros (paradesmoze) bazālos ķermenīšus mitozes laikā.

Avoti: MSV

desmurģija

1. Praktiskās ķirurģijas nozare - mācība par pārsēju uzlikšanu un izmantošanu.

Avoti: SV99

Desna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 3460 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Dņepras kreisā krasta pieteka Krievijas rietumos (Smoļenskas un Brjanskas apgabalā) un Ukrainas ziemeļu daļā, garums 1130 km, ietek Dņeprā augšpus Kijevas, izteka Smoļenskas augstienē.

Avoti: LģE

dēsna   apv.

1. Runga, spieķis, nūja, rīkste.

Avoti: ME

desnieks   apv.

1. Desu tirgotājs, pārdevējs.

Avoti: ViV

Desnogorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Smoļenskas apgabalā, 28700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

desorbcija   fiz.

1. Adsorbcijai pretējs fizikāls process - adsorbētās vielas (atomu, jonu, molekulu) atdalīšana, noņemšana no adsorbenta.

Avoti: ZTV

desordre   novec.

1. Nekārtība, jukas.

Avoti: KV

desot   žarg.

1. Skriet.

2. Bēgt.

3. Dejot (pie patīkamas mūzikas).

Avoti: SLG

despeciācija   med.

1. Sugas īpatnību zaudēšana.

Avoti: TM

despērātisms   novec.

1. Pārliecība, ka no ciešanām nav iespējams izbēgt un pilnīga atziņa nav sasniedzama.

Avoti: KV

dēspērāts   novec.

1. Visu cerību zaudējis, izsamisis.

Avoti: SV33

Despoina

1. astr. Neptūna pavadonis ("Despina"), vidējais attālums no planētas - 52500 km, izmēri - 148 km.

Avoti: ZvD-203-27

despote   dsk. ģen. -šu, s.

1. Despots.

Avoti: LV87

despotija   -as, s.

1. Patvaldības forma, neierobežota monarhija, kam raksturīga augstākās varas patvaļa un pavalstnieku beztiesiskums; valsts, kurā ir šāda patvaldības forma.

2. Patvaļība, valdonība, varmācība (attiecībās pret citiem cilvēkiem).

Avoti: LLVV

despotisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar despotiju (1), tai raksturīgs.

2. Patvaļīgs, valdonīgs, varmācīgs (attiecībās pret citiem cilvēkiem).

3. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

despotiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> despotisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

despotisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Neierobežotas monarhijas forma.

2. Patvaļīgums, valdonīgums, varmācīgums (attiecībās pret citiem cilvēkiem).

Avoti: LLVV

Despotovaca   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Despotovac"), Centrālās Serbijas Pomoravļes apgabalā, 4200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

despots   -a, v.

1. Neierobežots, nežēlīgs, patvaļīgs valdnieks.

2. Patvaļīgs, valdonīgs, varmācīgs cilvēks; varmāka.

Avoti: LLVV

despumācija   med.

1. Putu noņemšana no šķidruma virsmas.

Avoti: TM

Desseln   vietv., vēst., vācu val.

1. Dēseles muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Embūtes pagastā.

Avoti: KV

dessous   novec.

1. Sieviešu apakšdrēbes.

Avoti: KV

Dēsta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Deest"), Gelderlandes provincē, 1760 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

destabilizatori   aeron.

1. Horizontālais spārnojums, kas novietots pirms spārna virsskaņas lidmašīnās; nodrošina garenstabilitāti un vadību.

Avoti: ZTV

destabilizēt

1. Padarīt nestabilu; traucēt normālu darbību, funkcionēšanu.

Avoti: SV99

destaļinizācija

1. Komunistiskās sistēmas mīkstināšana, ko ievadīja Ņ. Hruščova runa 20. partijas kongresā 1956, kad pirmo reizi tika oficiāli atzīts Staļina īstenotais terors.

Avoti: LEV

Destēga   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("De Steeg"), Gelderlandes provincē, 1120 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dēsteklis   apv.

1. Durteknis.

2. Penis.

Avoti: EH

dēsteknis   apv.

1. Sēklinieks.

Avoti: EH

desties   apv.; hip.

1. Dēties.

Avoti: ME

dēstījums   -a, v.

1. Rezultāts --> dēstīt; tas, kas ir iedēstīts.

Avoti: LLVV

destilācija   -as, s.

1. Darbība, process --> destilēt; pārtvaice.

Sausā destilācija— cietu vielu termiska sadalīšana bezgaisa vidē.

Avoti: LLVV

destilators   -a, v.

1. Destilācijas ierīce.

Avoti: LLVV

destilāts   -a, v.; ķīm.

1. Pārtvaices produkts.

Avoti: ZTV

destilēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārtvaicēt (šķidrumu), lai (to) attīrītu vai lai iegūtu citādu šķīduma koncentrāciju.

Avoti: LLVV

destilēts

1. Destilācijas (pārtvaices) produkts, piem., naftas pārtvaicē iegūtie destilāti ir benzīns, petroleja utt.

Avoti: SV99

destillācija   novec.

1. Destilācija.

Avoti: KV

destillāts   novec.

1. Destillējamā (pārtvaicējamā) šķidruma jau pārtvaicētā daļa.

Avoti: KV

destillēt   novec.

1. Pārtvaicēt, attīrīt; destilēt.

Avoti: LV93

destinācija   psih.

1. Mērķtiecība.

Avoti: PsA

dēstinācija

1. Lēmums, noteikums, uzdevums.

2. Kuģniecībā - virziens, kurp sūta preces, vai kurp sūta kuģi.

Avoti: KV

destinātārs   novec.

1. Kravas saņēmējs kuģniecībā.

Avoti: TV

destiobiotīns   med.

1. Biotīns, kurā sēra atoms aizvietots ar diviem ūdeņraža atomiem; askorbinskābes analogs, kas aizņem tās vietu savienojumos.

Avoti: TM

dēstīšana   apv.

1. Stādīšana.

Avoti: KV

dēstīt   dēstu, dēsti, dēsta, retāk dēstīju, dēstī, dēstī, pag. dēstīju; trans.

1. Stādīt (jaunos augus, parasti nelielus lakstaugus).

Avoti: LLVV

dēstitūcija   novec.

1. Atcelšana no amata.

Avoti: KV

dēstituēt   novec.

1. Atcelt (no amata), atstādināt.

Avoti: KV

destra   it., mūz.

1. Labā (roka).

Avoti: KV

destramente   mūz.

1. Veikli.

Avoti: Mūz

Destrehena   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Destrehan"), Luiziānas štatā, 11500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

destrukcija   -as, s.; parasti vsk.

1. Sairums, sabrukums; normālas struktūras izjaukšana.

Avoti: LLVV

destruktīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Postošs, ārdošs.

2. pārn. Kādas organizācijas vai sistēmas darbību traucējošs.

Avoti: LLVV, PV

destruktori

1. Reducenti - organismi, kas noārda bojāgājušo organismu organiskās vielas līdz neorganiskajām vielām.

Avoti: ZTV

dēsts   -a, v.

1. Jauns augs (parasti neliels lakstaugs), ko attīstības sākumā audzē, piemēram, siltumnīcās, lecektīs, siltajās dobēs un noteiktā attīstības pakāpē stāda paliekošā vietā.

Avoti: LLVV

dēstus   apv.

1. Diedzēt, likt diedzēt.

Avoti: ME, VeAT

desublimācija

1. Vielas agregātstāvokļa maiņa no gāzveida uz cietu, apejot šķidro fāzi.

Avoti: SV69

Desuciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Usmas pagastā.

Avoti: LC

desuetudo   novec.

1. Kādas ieraduma tiesību normas aizstāšana ar citu, ieraduma tiesību kārtībā.

Avoti: TV

desulfovibrio   lat.

1. Vibrionu baktēriju ģints.

Desulfovibrio desulfuricans— šīs ģints suga.

Avoti: LD

desulfurācija

1. Fizikālķīmisku procesu kopums sēra daudzuma samazināšanai izkausētos metālos (piem., čugunā, tēraudā) to ieguves gaitā.

Avoti: EV

desulfurāze   med.

1. Ferments, kas katalizē sēra atņemšanu organiskiem savienojumiem; pieder liāžu klasei.

Avoti: TM

Desventuradasu   vietv.

1. Desventuradasu salas - atrodas Klusajā okeānā ("Islas Desventuradas"), pieder Čīlei, ~900 km uz rietumiem no Dienvidamerikas krasta, neapdzīvota klinšu salu grupa, augstākā virsotne - 479 m vjl. atrodas Sanambrosijas salā, tās platība 1,5 kvadrātkilometri, lielākā sala pēc platības - Sanfeliksa - 1,6 kvadrātkilometri.

Avoti: PZT

deszāle   apv.

1. Piparmētrs.

Avoti: ViV

deša   vēst.

1. Apgabala, valsts nosaukums Senajā Indijā.

Avoti: VtV

dešavīgs   apv.

1. Devīgs.

Avoti: EH

Dešemealti   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Antaljas ilā, 32500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

deševīgs   apv.

1. Devīgs.

Avoti: KV

dešifrators

1. Loģiska elektroniska iekārta ar vairākām (parasti 2^n, kur n ir ieeju skaits) izejām, no kurām tikai vienā veidojas signāls.

2. Telegrāfa aparāta mehāniska daļa, kas noteiktās saņemto strāvas signālu kombinācijas pārveido attiecīgās zīmēs.

Avoti: SV69

dešifrēšana

1. Kodētu tekstu, ciparu u. c. datu pārveides processto sākotnējā vai citā nolasīšanai ērtā formā.

Avoti: MIL

dešifrēt

1. Atšifrēt, izlasīt šifrētas zīmes, speciālā vai svešā valodā rakstītu tekstu.

2. aeron., ģeogr. Identificēt vides objektus, noteikt to kvantitatīvos un kvalitatīvos raksturlielumus pēc aerofotouzņēmumiem.

Avoti: ZTV

dešīgs   apv.

1. Pārāk devīgs.

Avoti: EH

Deštekevirs   vietv.

1. Tuksnesis Irānas kalnienes ziemeļos ("Dasht-i-Kavir"), Irānas ziemeļaustrumos, platība - ~55000 kvadrātkilometru, garums - ~500 km, platums - līdz 250 km, beznoteces ieplakas (600-800 m vjl.), takiri, solončaki, ko šķir šauras grēdas, ziemeļu daļā oāzes.

Avoti: PZT

Dešteluts   vietv.

1. Tuksnesis Irānas kalnienes vidienē ("Dasht-i-Lut"), Irānas austrumos, garums - ~550 km, platums - 100-200 km, beznoteces ieplakas (200-500 m vjl.), ko šķir šauras grēdas (1000-2000 m; augstākā virsotne 2992 m), viens no karstākajiem tuksnešiem pasaulē.

Avoti: PZT

Deštna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 760 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Dešupīte   vietv.

1. Zalvītes kreisā krasta pieteka Viesītes novada Saukas un Viesītes pagastā, garums 10 km.

Avoti: LD, La1

dēt   parasti 3. pers., dēj, pag. dēja; trans.

1. Izvadīt no organisma (attīstījušos olu) - par putniem, dažiem rāpuļiem, gliemjiem, posmkājiem, tārpiem.

// intrans.

Avoti: LLVV

dēt   dēju, dēj, dēj, pag. dēju; trans.; novec.

1. Taisīt, darināt.

Dori dēt— izcirst dori (koka dobumā).

2. apv. Gatavot desas; pildīt sagatavoto masu, parasti zarnās.

Avoti: LLVV, KiV

dēt   apv.

1. Zīst, sūkāt.

Avoti: ME

Deta   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Timišas žudecā, 1000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

detache   mūz.

1. Detašē.

Avoti: ML

detalis   novec.

1. Detaļa.

Avoti: LME

detalisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar detaļu, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

detalizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> detalizēt.

Avoti: LLVV

detalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sīki izstrādāt; sīki iztirzāt, analizēt.

Avoti: LLVV

detalizēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Sīki izstrādāts; sīki iztirzāts, izanalizēts.

Avoti: LLVV

detālplānojums   v.

1. Sīki izstrādāts (kādas teritorijas, apbūves) plānojums; detālais plānojums; detaļplānojums.

Avoti: MLVV, ĢmV

detāls

1. Sīks, ar visām detaļām.

Avoti: SV08

detaļa   -as, s.

1. Atsevišķa sastāvdaļa (piemēram, kādā ierīcē, priekšmetā).

2. Nozīmīga, raksturīga sastāvdaļa (piemēram, mākslas darbā, teksta saturā).

Avoti: LLVV

detaļplānojums   -a, v.

1. Sīki izstrādāts (celtnes, apbūves) plānojums.

Avoti: LLVV

detaļprojekts   -a, v.

1. Sīki izstrādāts (celtnes, apbūves) projekts.

Avoti: LLVV

detanders

1. Iekārta, kas pazemina gāzu temperatūru, liekot gāzei izplesties un veikt ārēju darbu.

Avoti: EV

detante   polit.

1. Starptautiskā saspīlējuma atslābums (gk. runājot par 20. gs. 70. gadiem).

Avoti: SV99

detašē   mūz.

1. Katras skaņas izspēlēšana uz stīgas ar atsevišķu vijīgu lociņa kustību uz augšu vai leju.

Avoti: SV99

dētava   apv.

1. Desu dētava - dasu darbnīca.

Avoti: EH

detekcija

1. Detektēšana, zemfrekvences svārstību izdalīšana no modulētām augstfrekvences svārstībām.

Avoti: LLVV

detektēšana   fiz., elektron.

1. Enerģijas un fizikālo lauku meklēšana, atrašana un pārveidošana citos enerģijas veidos.

2. Signāla atrašana (piem., radiotehnikā).

3. Modulēšana, nesējfrekvences sprieguma vai strāvas signāla pārveidošana modulācijas spriegumā (skaņas vai videofrekvences signālā); informācijas signāla atdalīšana no tā nesējviļņa.

Amplitūdas detektēšana— amplitūdas modulētā signāla detektēšana.

Amplitūdas un fāzes detektēšana— amplitūdas un fāzes modulētā signāla detektēšana.

Fāzes detektēšana— fāzes modulētā signāla detektēšana.

Frekvences detektēšana— frekvences modulētā signāla detektēšana.

Avoti: ZTV

detektēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; tehn.

1. Izdalīt (zemfrekvences svārstības) no modulētām augstfrekvences svārstībām.

Avoti: LLVV

detektīvliteratūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Piedzīvojumu literatūras žanrs, kurā sižetu veido kādu noslēpumu, parasti noziegumu, atklāšana.

Avoti: LLVV

detektīvromāns   -a, v.

1. Piedzīvojumu romāns, kurā attēlota kādu noslēpumu, parasti noziegumu, atklāšana.

Avoti: LLVV

detektīvs   -a, v.

1. Policists, kas veic noziegumu izmeklēšanu.

2. Detektīvžanra darbs.

Avoti: SV99, LLVV

detektīvsižets   -a, v.

1. Sižets (piedzīvojumu filmās, literatūrā), kam pamatā ir kādu noslēpumu, parasti noziegumu, atklāšana.

Avoti: LLVV

detektīvžanrs   -a, v.; parasti vsk.

1. Piedzīvojumu literatūras, kinomākslas žanrs, kam raksturīga kādu noslēpumu, parasti noziegumu, atklāšanas tematika.

Avoti: LLVV

detektofons

1. Aparāts ar slēptu mikrofonu sarunu noklausīšanai.

Avoti: SV08

detektors   -a, v.

1. tehn. Iekārta, kas veic detektēšanu - modulēta signāla izdalīšanu.

2. fiz. Iekārta daļiņu vai starojumu reģistrācijai.

3. Ierīce kādas parādības atklāšanai, konstatēšanai.

4. psih. Nervu vienība, kas atbild tikai uz noteikta veida kairinājumu.

Avoti: LLVV, PL, PsA

Detelbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dettelbach"), Bavārijas federālajā zemē, 6900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

detenders

1. Vārstulis, tvaika spiediena mazinātājs.

2. Virzuļmašīna, kas darbojas ar saspiestu gaisu; izmanto dzesināšanas ierīcēs.

Avoti: SV69

detente   fr.

1. Detante - sasprindzinājuma samazināšana (starp valstīm).

Avoti: LEV

detergenti   med.

1. Vielas vai to maisījumi, kuru ūdensšķīdumus izmanto dažādu materiālu virsmu tīrīšanai.

Avoti: MSV

detergents   ķīm.

1. Viela, kas samazina virsmas spraigumu.

2. Mazgāšanas līdzeklis.

Avoti: ZTV

deteriorācija

1. Pasliktināšanās, bojāšanās; pasliktināšana.

Avoti: SV69

deteriorēts

1. Bojāts, pasliktināts (piem., piesārņots).

determinācija

1. Noteikšana, norobežošana.

2. biol. Sugai raksturīgo struktūru veidošanās organisma individuālajā attīstībā no noteiktām šūnu grupām.

3. psih. Psihes fenomenu savstarpēja sakarība.

Avoti: KV, ZTV, PsA

determinante   novec., mat.

1. Skaitlis, ko iegūst, saskaitot noteiktā kārtībā izveidotus kvadrātiskas tabulas skaitļu reizinājumus.

Avoti: TV

determinants   -a, v.

1. Noteicošais faktors, no kā kaut kas ir atkarīgs.

2. mat. Skaitlis, ko iegūst, saskaitot noteiktā kārtībā izveidotus kvadrātiskas tabulas skaitļu reizinājumus.

3. val. Teikuma komponents, kas paplašina teikuma predikatīvo kodolu vai visu teikumu; parasti atrodas teikuma sākumā.

Avoti: ZTV, LLVV, SV99

determinatīvs   val.

1. Neskaidras nozīmes vārda saknes elements, kas pievienojies ide sākotnējai saknei.

2. Ideogrāfiskā rakstā hieroglifa elements, kas norāda uz apzīmētā nojēguma piedrību pie noteiktas jēdzienu grupas, nosaka vienādi rakstīto vārdu konkrēto saturu.

Determinatīvs saliktenis— Saliktenis, kuru motivē vārdkopa saskaņojumā, pārvaldījumā vai piekļāvumā.

Avoti: LPE

determinato   mūz.

1. Noteikti, nešaubīgi.

Avoti: Mūz

determinēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.; filoz.

1. Cēloniski nosacīt (piemēram, kāda parādību).

Avoti: LLVV

determinēts   jur.

1. Ierobežojošs.

Avoti: JtV

determinisms   -a, v.; parasti vsk.

1. filoz. Atzinums par dabas un sabiedrības parādību vispārīgu, objektīvu likumsakarību un cēlonisku nosacītību.

2. ek. Ekonomisku uzdevumu risināšana, ignorējot nenoteiktības faktorus.

Avoti: LLVV

deterministisks

1. Saistīts ar determinismu, tam raksturīgs.

Avoti: SV96

determinists   -a, v.

1. Determinisma piekritējs.

Avoti: LLVV

determinoloģizācija   val.

1. Process, kurā kādas nozares termins pāriet vispārlietojamā leksikā.

Avoti: VsV

determinoloģizēšanās   val.

1. Process, kurā kādas nozares termins pāriet vispārlietojamā leksikā.

Avoti: VsV

detersija   med.

1. Noslaucīšana; brūču apkopšana.

Avoti: TM

detestēt   novec.

1. Nolādēt, ļaunu vēlēt, nicināt.

Avoti: KV

dēties   dējos, dējies, dējas, pag. dējos; refl.; parasti savienojumā ar "kur"; sar.

1. Rast patvērumu, glābties, palikt.

Avoti: LLVV

dētinis   apv.

1. Tāds, kas savas mantas nevērīgi nomet kur pagadās un mēdz aizmirst.

Avoti: ME

Detmolda   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Detmold"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālās zemes ziemeļaustrumos, 73400 iedzīvotāju (2013. g.), vēstures avotos pirmoreiz minēta 783. g.

Avoti: PZT, Wi, PuA

detoksifikācija   med.

1. Atindēšana; atindēšanas process; izveseļošanās pēc saindēšanās.

Avoti: TM

detoksikācija

1. Atbrīvošana, attīrīšana no indīgām vielām.

2. Organisma attīrīšanas kurss alkoholisma vai narkomānijas ārstēšanā.

Avoti: SV99

detonācija   -as, s.

1. Eksplozija, sprādziens; sprādziens, ko izraisa kāda cita sprādziena radītie gaisa viļņi.

2. Liesmas izplatīšanās vielā ar ātrumu, kas lielāks par skaņas ātrumu šajā vielā.

3. novec. Nepareiza dziedāšana.

Avoti: LLVV, SV33

detonatorkapsele   mil.

1. Ar ierosinošu (iniciējošu) sprāgstvielu pildīts uzspridzināšanas līdzeklis, kas ierosina sprāgstvielas lādiņa detonāciju un kas nepieciešams spridzdegļu izgatavošanai.

Avoti: MIL

detonators   -a, v.

1. Ierīce, mehānisms, kurā rodas impulss sprāgstvielu lādiņa eksplozijai.

Avoti: LLVV

detonēšana   mūz.

1. Novirzīšanās no pareizā toņa dziedāšanā vai arī stīgu vai pūšamo instrumentu spēlē.

Avoti: SV69

detonēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Dziedot vai spēlējot (stīgu vai pūšamo instrumentu), novirzīties no pareizā toņa.

Avoti: LLVV

detonēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Sprāgt kāda cita sprādziena radīto gaisa viļņu ietekmē.

2. Sprāgt detonācijas (2) ietekmē.

Avoti: LLVV

detonometrs

1. Ierīce, kas signalizē par detonācijas parādībām motorā.

Avoti: SV69

detoponimizācija   val.

1. Vietvārda pārtapšana par cita veida īpašvārdu (ne vietvārdu) vai sugasvārdu.

Avoti: VsV

detoponimizēšanās   val.

1. Vietvārda pārtapšana par cita veida īpašvārdu (ne vietvārdu) vai sugasvārdu.

Avoti: VsV

detorsija   med.

1. Nenormāla izliekuma labošana; deformētas daļas atgriešana normālā stāvoklī.

Avoti: TM

detrītēdāji

1. Organismi, kas pārtiek no detrīta.

Avoti: LD

detrītofāgi

1. Organismi, kas pārtiek no detrīta.

Avoti: LD

detrīts   -a, v.

1. Organisku vielu, audu sadalīšanās produkts.

Baku detrīts— teļa vai govs baku izsitumu viela (izmantojama aizsargpotēs pret saslimšanu ar bakām).

Avoti: LLVV

Detroita   vietv.

1. Pilsēta ASV Mičiganas štatā, pie Detroitas upes iztekas no Sentklēras ezera, 680200 iedzīvotāju (2014. g.).

Detroitas latviešu kopiena— sākusi veidoties 20. gs. sākumā, 1949. g. Mičiganas štatā ieceļoja vēl ~700 latviešu bēgļu, 70. gados bija ~800 latviešu (~150 no tiem dzīvoja Detroitas piepilsētā Livonijā, ko 1835. g. dibinājuši ieceļotāji no Vidzemes, domājams vācbaltieši), izveidots latviešu ārpilsētas īpašums "Garezers", darbojas vairākas latviešu organizācijas.

2. Upe Ziemeļamerikā ("Detroit River"), ASV un Kanādas robežupe, garums - 51 km, iztek no Sentklēras ezera, ietek Ēri ezerā.

Avoti: LģE, LE1, PZT

detrūzija   med.

1. Nogrūšana, izstumšana; vemšana, caureja.

Avoti: TM

Detskoje   vietv.

1. Detskoje Selo - tagadējās Sanktpēterburgas pilsētas Krievijā daļas - Puškinas - nosaukums 1917.-1937. g.

Avoti: PZT

detubācija   med.

1. Ievadītas (intubācijas) caurules izņemšana.

Avoti: TM

detumescence   med.

1. Audu piepampuma samazināšanās; dzimumorgānu atbriešana pēc orgasma.

Avoti: TM

detumestence

1. Organisma psihiskā un fizioloģiskā reakcija dzimumakta laikā - uzbudinājuma zudums tūlīt pēc orgasma.

Avoti: MV

dētūns   apv.

1. Gļēvs, galvu nodūris cilvēks.

Avoti: EH

detur   lat.

1. Jādod (uz receptēm).

Avoti: KV

dētuvis   apv.

1. Vieta, kur putns, parasti vista, dēj olas.

Avoti: KiV

dētuvnieks   apv., iron.

1. Cilvēks, kas mēdz nekārtīgi, nevīžīgi ko nolikt.

Avoti: KiV

Detvelija   vietv.

1. Nāves ieleja - tektoniska starpkalnu ieplaka Mohaves tuksneša ziemeļos.

Avoti: LģE

Detva   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabalā, 15000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

DEU   saīs., vietv.

1. Vācija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Deukalions

1. Grieķu mitoloģija Prometeja dēls, kas kopā ar sievu Pirru pēc tēva padoma darinātā šķirstā izglābās no lielajiem plūdiem, kuros Zevs iznīcināja cilvēci.

Avoti: KV

Deukle   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Divkle" nosaukuma variants vietējā izloksnē.

Avoti: LC

deuterolichenes   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamie ķērpji.

Avoti: PDE

deuteromycota   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamās sēnes.

Avoti: LD

deuteroplasma   novec.

1. Dažādi ķermenīši šūniņā, kas uzlūkojami par rezerves vielām vai atdalījumiem.

Avoti: SV33

deuterostomia   lat.

1. Otrmutnieki.

Avoti: PDE

deutoplazma   novec.

1. Bieži šūnu protoplazmā ieslēgtas vielas, kā piem. pigmenta graudiņi, dzeltenuma plāksnītes, olbaltuma un stērķeļu graudi, tauku pilieni (liposomas) u. c.

Avoti: KV

deutzia   lat.

1. Deicijas.

Deutzia crenata— robotā deicija.

Deutzia gracilis— smuidrā deicija.

Deutzia scabra— skarbā deicija.

Deutzia taiwanensis— Taivānas deicija.

Deutzia x kalmiiflora— kalmijlapu deicija.

Deutzia x lemoinei— Lemuāna deicija.

Avoti: LD, DaE

deux   mūz.

1. Divi.

A deux mains— abām rokām.

Avoti: Mūz

deuzeit   vācu val.; saīs.; vēst.

1. Tipveida laika čarterlīgums Vācijā līdz ~20. gs. vidum (vācu "deutscher Zeitfrachtvertrag").

Avoti: TV

deva   -as, s.

1. Noteikts (kādas vielas) daudzums (noteiktam nolūkam).

Zāļu deva— zāļu līdzekļa daudzums, ko ievada organismā.

2. Devums (2).

Avoti: LLVV, VE

deva   mit.

1. Ezoterismā dievišķā būtne, kas ir daudz augstāk attīstīta nekā cilvēks.

Avoti: SG

Deva   vietv.

1. Pilsēta Rumānijas rietumos ("Deva"), Murešas vidusteces kreisajā krastā, Hunedoaras žudeca administratīvais centrs, 61100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi, PuA

devadasi

1. Tempļa dejotāja (sanskritā "dievu kalpone").

Avoti: SV08

devadāsi

1. Hinduisma reliģijas praksē meitenes, kuras vai nu brīvprātīgi, vai piespiedu kārtā savu dzīvi veltī kādam dievam; viņas dzīvoja tempļos, uzturēja tajos tīrību, rūpējās par uguni gaismekļos, viņu pienākumos ietilpa arī kulta dziesmu un deju izpildīšana un svētā prostitūcija, kas deva iespēju jūtami papildināt tempļa budžetu.

Avoti: MrJ

Devadata   rel.

1. Budas brālēns un viens no viņa pirmajiem mācekļiem.

Avoti: R1

devalūcija   psih.

1. Vērtības krišanās.

Avoti: PsA

devalvācija   -as, s.

1. Valūtas (naudas) kursa pazemināšana attiecībā pret zeltu vai citu valūtu kursu.

// pārn. Pazemināšana, samazināšana.

Avoti: MLVV

devalvēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. Pakļaut (naudas vienību, valūtu) devalvācijai.

// pārn. Pazemināt (kā) vērtību, (to) pārāk bieži un bez vajadzības lietojot.

Avoti: MLVV

devanāgari

1. Zilbju raksta zīmes, uz kurām pamatojas lielākā daļa no mūsdienu Ziemeļindijas valodu burtu rakstiem; devanāgari sākums meklējams senindiešu brahmi zilbju alfabētā.

Avoti: SV69

devants   apv.

1. Devītais.

Avoti: ME

devaporācija   med.

1. Tvaiku pārvēršana šķidrumā.

Avoti: TM

devas   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - dievu šķira, kā piem., debesu, gaisa zemes u. c., savu īpašo nozīmi iegūst tad, kad tiek pretstatīti asurām.

2. Zoroastrisma mitoloģijā - dēmoniskas būtnes, kas bija pretstats labajiem gariem ahurām.

3. Irānas folklorā - spalvām klāti milzīgi radījumi ar asiem nagiem un baismām sejām, tie dzīvo kalnu aizās un sargā dārgumus, neieredz cilvēkus un ir stipri, nežēlīgi un ļauni.

Avoti: Mit, MrJ

devaskularizācija   med.

1. Asinsvadu iznīcināšana kādā ķermeņa daļā.

Avoti: TM

devastācija

1. ekol. Komplekss pasākumu kopums infekcijas un invāzijas slimību ierosinātāju iznīcināšanai visās to attīstības stadijās un atrašanās vietās.

2. novec. Izpostīšana.

Avoti: ZTV, LME

dēvasti   apv.

1. Dāvanas; pacienājums; kukuļi.

Avoti: VV

devasti   -u, vsk. devasts, -a, v.; novec.

1. Dāvanas.

Avoti: LLVV

dēvāt   apv.

1. Lepoties, lepni piedāvāt.

Avoti: EH

devatā   sanskr.

1. Dievība.

Išta devatā— dievība hindu tantrismā, kas izraudzīta pielūgšanai, visbiežāk Šiva, Šakti vai Kālī.

Avoti: RtV

Dēvavaņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bēkēšas meģē, 7900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

devazācija   med.

1. Asinsvadu iznīcināšana audos vai orgānā.

Avoti: TM

deve   nevēl.

1. Deva.

Avoti: VpJ

Devečera   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Devecser"), Vesprēmas meģē, 4400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Deveči   vietv.

1. Šabrana - pilsēta Azerbaidžānā, tās nosaukums līdz 2010. g.

Avoti: LpA, PZT, Wi

devējs   -a, v.

1. Darītājs --> dot.

Darba devējs— Līgumslēdzēja puse, kas ar darba līgumu dod pasūtījumu darbuzņēmējam.

Maizes devējs— Apgādnieks (parasti bērns vecākiem).

// apv. Cilvēks, kas kulšanā padod tālāk kūļus.

// apv. Cilvēks, kas labprāt dod ko savu; kas labprāt dalās ar citiem.

2. v. Ierīces daļa, kas uztver kādus procesus, signālus un pārraida tos citām ierīces daļām.

Avoti: LLVV, KiV

devējvaloda   val.

1. Valoda, no kuras citā valodā aizgūta kāda valodas vienība - vārds, vārdkopa, sintaktiska konstrukcija u. tml.

Avoti: VsV

Devekovana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Devekovan"), Ankaras ilā, 520 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

devele   apv.

1. Devītā sējas nedēļa.

Avoti: KV

Develi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Develi"), Kajseri ilā, 37900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

devēnieši

1. Madonas novada Vestienas pagasta apdzīvotās vietas "Devēna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Devenporta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Davenport"), Aiovas štatā, Misisipi labajā krastā, 102400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Davenport"), Vašingtonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Deventera   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Deventer"), Overeiselas provincē, osta Eiselas krastos, 98500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

deveņacis   apv.

1. Spēļu kārts ar deviņām acīm.

Avoti: KiV

deveņdesmit   apv.

1. Deviņdesmit.

Avoti: KiV

deveņdesmitais   apv.

1. Deviņdesmitais.

Avoti: KiV

deveņdesmits   apv.

1. Deviņdesmitais.

Avoti: KiV

deveņi   apv.

1. Deviņi.

2. Pulksteņa laika moments: trīs stundas pirms divpadsmitiem vai trīs stundas pirms divdesmit četriem.

Avoti: KiV

deveņpadsmit   apv.

1. Deviņpadsmit.

Avoti: KiV

devēņpadsmitais   apv.

1. Deviņpadsmitais.

Avoti: KiV

deveņpadsmits   apv.

1. Deviņpadsmitais.

Avoti: KiV

deveņvīraspēcis   apv.

1. Parastais deviņvīruspēks ("Verbascum thapsus").

Avoti: KiV

deveņvīraspēks   apv.

1. Parastais deviņvīruspēks ("Verbascum thapsus").

Avoti: KiV

deverbāls   -ais; s. -a, -ā; val.

1. No darbības vārda atvasināts.

Deverbāls atvasinājums— atvasinājums no darbības vārda.

Avoti: LLVV

deverbatīvs

1. Deverbāls - no darbības vārda atvasināts.

Avoti: SV69

devestitūra   novec.

1. Garīdznieka amata atņemšana.

2. Lēņa tiesību atņemšana.

Avoti: TV

dēvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Piešķirt (kam) vārdu, nosaukumu, apzīmējumu (pēc kādas raksturīgas pazīmes); saukt.

Avoti: LLVV

dēvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Dēvēt sevi (par ko).

Avoti: LLVV

Devī

1. Hinduismā - Šivas sieva un arī viena no Šivas sievišķajām inkarnācijām.

Avoti: SV08

dēvi   mit.

1. Zoroastrisma reliģijā un mitoloģijā - tumsas un ļaunuma valstības gari, ļaunuma valdnieka Ahrimāna kalpi, netikumu un melu radītāji un izplatītāji, cilvēku pazudinātāji un augstākā dieva Ahuramazdas pretinieki.

Avoti: Mit

Dēvi   mit.

1. Dēvi Šri - hindu (Rietumindonēzija un Malaizija) mitoloģijā - auglības un skaistuma dieviete, zemkopības un galvenokārt rīsa audzēšanas aizgādne un aizsācēja.

Avoti: Mit

deviācija   -as, s.

1. Kompasa magnētadatas novirze no magnētiskā meridiāna un žirokompasa rādījumu novirze no ģeogrāfiskā meridiāna.

Deviācijas noteikšana— uz kuģa vai jahtas pēc deviācijas iznīcināšanas paliek tā saucamā atlikusī deviācija, ko nosaka deviators un sastāda deviācijas tabulu ik pa 10 vai 15 grādiem katram kompasam atsevišķi.

Deviācijas kompensēšana— dzelzs priekšmetu izraisītās kuģa kompasa novirzes samazināšana (vai pat iznīcināšana) ar papildu magnētiem vai cietiem speciāliem paņēmieniem.

Deviācijas tabula— atlikušās deviācijas tabula ik pēc katriem 10 vai 15 grādiem.

Deviācijas zīmes— kompasa deviācijas noteikšanai paredzētas speciālas vadlīnijas zīmes krastā.

2. Kustībā esoša ķermeņa (piem., kuģa, šāviņa) novirze no kursa, izrēķinātās trajektorijas.

3. Frekvences maksimālā (t. i. modulējošā signāla maksimumam atbilstošā) novirze no vidējās vērtības.

4. Organisma orgāna individuālajā attīstībā radusies novirze, kuras cēlonis ir eksistences apstākļu maiņa orgāna veidošanās vidējās stadijās.

5. Pēkšņa, neparedzama vērtspapīru kursa, biržas preču cenu novirze nepārvaramas varas apstākļu ietekmē.

6. psih. Uzvedības novirze no normas.

7. Seksoloģijā tādas novirzes no sabiedrībā pieņemtajām dzimumattiecību normām, kas nav uzskatāmas par patoloģiju.

Avoti: SV99, FF, PsA, MV

deviance

1. Rīcības novirzītība no tiesiskajām vai tikumiskajām normām, sabiedrībā pieņemtajiem standartiem.

Avoti: SV99

deviants

1. Tāds, ko raksturo novirze no normas.

// sociol. Persona, kurai piemīt deviance.

Avoti: PL, SsV

deviatīvs   sociol.

1. Tāds, kas novirzījies no normas (indivīds, grupa utt.).

Deviatīva rīcība— rīcība, kas ir pretrunā ar sabiedrībā pieņemtajām tiesiskajām un tikumiskajām normām, noziedzīga vai amorāla rīcība.

Avoti: SsV

deviators   jūrn.

1. Speciālists, kas nosaka kompasa deviāciju.

Avoti: JūVM

devība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> devīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

devids   novec.

1. Devits - ierīce kuģa laivas nolaišanai ūdenī un uzcelšanai uz klāja.

Avoti: Ang

devienis   apv.

1. Deviens.

Avoti: EH

deviens

1. apv. Dāvana, velte, devums.

2. apv. Dāvanas, dotības, talants.

3. med. Deva, Doza.

4. sar. Gāze (lietus), gāziens.

Avoti: ME, Sin

devīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas labprāt citam dod (ko savu); tāds (cilvēks), kas labprāt dalās ar citiem.

Ar devīgu roku— ļoti labprāt, bagātīgi.

// pārn. Auglīgs.

// pārn. Bagātīgs.

Avoti: LLVV

devīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> devīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; devība.

Avoti: LLVV

devintelis   apv.

1. Tirgus ceturtdienā pēc vasarsvētku atsvētes.

Avoti: ME

deviņace   apv.

1. Zivs, nēģis jeb zutiņš.

Avoti: KV

deviņacis   apv.

1. Devītnieks (spēļu kārts).

2. Deviņace - nēģis jeb zutiņš.

Avoti: Sin, ME

deviņāds   novec.

1. Deviņi dažādi, deviņi veidi.

Avoti: LV93

deviņdancis   apv.

1. Kumeļa, zirga epitets.

Avoti: ME

deviņdesmit   nelok.; pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 90.

2. Daudzums, skaits 90.

Avoti: LLVV

deviņdesmitais   skait.; s. -ā.

1. Kārtas skait. --> deviņdesmit (90.).

Avoti: LLVV

deviņējs   apv.; parasti dsk.

1. Deviņi.

Avoti: ME

deviņgadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir deviņi gadi.

Avoti: LLVV

deviņgalvains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir deviņas galvas.

Avoti: LLVV

deviņgalvis   apv.

1. Tāds, kam ir deviņas galvas.

Avoti: ME

deviņgreidu   novec.

1. Deviņu kārtu.

Avoti: LV93

devīņa   apv.

1. Deviņnieks.

Avoti: EH

deviņi   s. -as; pamata skait.

1. nelok. Skaitlis, cipars 9.

// lokāms; sar. Skaitlis 9.

2. dsk. Daudzums, skaits 9.

3. Pulksteņa laika moments: trīs stundas pirms divpadsmitiem.

// parasti savienojumā ar "vakarā". Pulksteņa laika moments: trīs stundas pirms pusnakts; divdesmit viens.

Avoti: LLVV, T

devīņi   apv.

1. Deviņi.

Avoti: ME

deviņkārt   apst.

1. Deviņreiz.

2. Deviņām kārtām, deviņkārtīgi.

Avoti: LLVV

deviņkārtējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atkārtojas vai ko atkārto deviņas reizes; deviņreizējs.

Avoti: LLVV

deviņkārtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Deviņas reizes lielāks.

2. Tāds, ko veido deviņas kārtas.

Avoti: LLVV

deviņkārtu   novec.

1. Deviņu kārtu.

Avoti: LV93

deviņklasīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāda (izglītība), ko iegūst, beidzot skolas pirmās deviņas klases.

Avoti: LLVV

deviņklašu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam pamatā ir deviņu klašu kurss, programma.

Avoti: LLVV

deviņkrustains   apv.

1. Tāds, kam ir deviņi krusti.

Avoti: ME

deviņmezglains   apv.

1. Tāds, kam ir deviņi mezgli.

Avoti: ME

deviņnieks   -a, v.

1. Cipars 9.

2. Priekšmetu kopa, kas sastāv no deviņiem priekšmetiem.

Avoti: LLVV

deviņpadsmit   nelok., pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 19.

2. Daudzums, skaits 19.

3. arī locījumu formas: dat., instr. deviņpadsmitiem, lok. deviņpadsmitos. Pulksteņa laika moments: piecas stundas pirms pusnakts.

Avoti: LLVV

deviņpadsmitais   skait.; s. -ā.

1. Kārtas skaitlis --> deviņpadsmit (19.).

Avoti: LLVV

deviņpadsmitgadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir deviņpadsmit gadu.

Avoti: LLVV

deviņreiz   apst.

1. Deviņas reizes.

Avoti: LLVV

deviņreizējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atkārtojas vai ko atkārto deviņas reizes; deviņkārtējs.

Avoti: LLVV

deviņrinde   literat.

1. Pantforma, kura sastāv vai nu no noteiktā kārtībā izvietotām atskaņām, vai arī no noteikta pantu izkārtojuma.

Avoti: DzV

deviņroku   apv.

1. Tāds, kura garums ir deviņi plaukstas platumi (parasti par izkapti).

Avoti: ViV

deviņsimt   nelok.; pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 900; deviņi simti.

2. Daudzums, skaits 900.

Avoti: LLVV

deviņsimtais   skait.; s. -ā;

1. Kārtas skait. --> deviņsimt (900.).

Avoti: LLVV

deviņspēks   apv.

1. Parastais deviņvīruspēks ("Verbascum thapsus").

Avoti: Aug2, ĒiV

deviņstāvu   ģen., nelok.

1. Ar deviņiem stāviem.

Avoti: LLVV

deviņstūris   apv.

1. Daudzstūris, kam ir deviņi stūri.

Avoti: ME

deviņš   apv.

1. Deviņnieks.

Avoti: ViV

devīņš   apv.

1. Deviņnieks.

Avoti: EH

deviņvīraspēks   apv.

1. Parastais deviņvīruspēks ("Verbascum thapsus").

Avoti: Aug2

deviņvīrpuķe   apv.

1. Parastais deviņvīruspēks ("Verbascum thapsus").

Avoti: Aug2

deviņvīrs   apv.

1. Parastais deviņvīruspēks ("Verbascum thapsus").

Avoti: Aug2

deviņvīrspēks   apv.

1. Parastais deviņvīruspēks ("Verbascum thapsus").

2. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: Aug2

deviņvīru   apv.; ģen., nelok.

1. Deviņu vīru.

Avoti: ME

deviņvīruspēks

1. dsk. Cūknātru dzimtas ģints ("Verbascum") ~350 sugas, Latvijā sastopamas 2 autohtonas un 4 adventīvas sugas.

Astainais deviņvīruspēks— deviņvīruspēku suga ("Verbascum bombyciferum").

Blīvziedu deviņvīruspēks— deviņvīruspēku suga ("Verbascum densiflorum"), kas Latvijā ir adventīvs augs, tiek audzēts arī kā krāšņumaugs.

Heiksa deviņvīruspēks— deviņvīruspēku suga ("Verbascum chaixii").

Melnais deviņvīruspēks— deviņvīruspēku suga ("Verbascum nigrum").

Miltainais deviņvīruspēks— deviņvīruspēku suga ("Verbascum lychnitis"), kas Latvijā ir adventīvs augs.

Olimpa deviņvīruspēks— deviņvīruspēku suga ("Verbascum olympicum").

Parastais deviņvīruspēks— deviņvīruspēku suga ("Verbascum thapsus").

Tarakānu deviņvīruspēks— deviņvīruspēku suga ("Verbascum blattaria"), kas Latvijā ir adventīvs augs.

Violetais deviņvīruspēks— deviņvīruspēku suga ("Verbascum phoeniceum"), kas Latvijā ir adventīvs augs.

2. apv. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

Avoti: Aug2, DaE

deviņvīrzieds   apv.

1. Parastais deviņvīruspēks ("Verbascum thapsus").

Avoti: Aug2

deviņzaru   apv.; ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir deviņi zari.

Avoti: ME

deviņzieds   apv.

1. Parastais deviņvīruspēks ("Verbascum thapsus").

Avoti: Aug2

deviometrs   med.

1. Instruments šķielēšanas leņķa mērīšanai; strabismometra variants.

Avoti: TM

devirilizācija   med.

1. Vīrieša dzimumpazīmju zaudēšana.

Avoti: TM

devītais   skait.; s. -ā.

1. Kārtas skaitlis --> deviņi (9.).

Devītais vilnis— augstākais vilnis, kas atkārtojas jūras viļņošanās ritmā.

Avoti: LLVV

devitalizācija   med.

1. Dzīvības spēju atņemšana.

2. Zoba pulpas iznīcināšana.

Avoti: TM

devītdaļa   -as, s.

1. Devītā daļa.

Avoti: LLVV

dēvīte   novec.

1. Devits - ierīce kuģa laivas nolaišanai ūdenī un uzcelšanai uz klāja.

Avoti: Ang

devitis   novec.

1. Devits - ierīce kuģa laivas nolaišanai ūdenī un uzcelšanai uz klāja.

Avoti: Ang

devītklasnieks   v., sar.

1. Devītās klases skolēns.

Avoti: MLVV

devītnieks   -a, v.

1. Deviņnieks.

Avoti: LLVV

devīts   apv.

1. Devītais.

Avoti: KiV

dēvits

1. Laivceltnis - kuģa ierīce laivas nolaišanai ūdenī un izcelšanai uz klāja.

Avoti: ZTV

devīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Īss teiciens, kurā ietverta galvenā, vadošā doma.

2. Autora apzīmējums (konkursa darbā).

Avoti: LLVV

devīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; fin.

1. Ārzemju valūtā izrakstīts pārvedams vekselis; čeks vai maksājuma uzdevums, kas samaksājams ārzemēs.

Avoti: LLVV

Devjatniki   vietv.

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Devjatņiki" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

Devjatņiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

devocija   novec.

1. Padevība, bijīga Dieva un svēto godināšana.

Avoti: KV

Devoli   vietv.

1. Upe Albānijas vidienē ("Devoll"), Semani labā satekupe, sākas Gramosas grēdas rajonā, garums - 181 km.

Avoti: PZT

devolūcija

1. Varas un pienākumu deleģēšana zemākiem līmeņiem.

2. Pretstats evolūcijai; deģenerācija, izviršana.

Avoti: IdV, TM

Devona   vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Devon", arī "Devonshire"), Anglijas dienvidaustrumos, Kornvolas pussalas vidusdaļā, administratīvais centrs - Eksetera, platība - 6707 kvadrātkilometri, 1185500 iedzīvotāju (2017. g.).

2. Sala Kanādas Arktiskajā arhipelāgā (angļu val. "Devon Island"), lielākā neapdzīvotā sala pasaulē, platība - 55000 kvadrātkilometru, augstums - līdz 1887 m.

Avoti: LģE

devons   -a, v.; parasti vsk.; ģeol.

1. Paleozoja ēras ceturtais periods (pirms ~405-350 mlj. gadu).

Avoti: LLVV

devorācija   med.

1. Norīšana.

Avoti: TM

devots   novec.

1. Godbijīgs, padevīgs, dievbijīgs.

Avoti: KV

Devreka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Devrek"), Zonguldakas ilā, 25400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Devrekani   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Devrekani"), Kastamonu ilā, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

devulkanizācija   ķīm.

1. Vulkanizētās gumijas telpiskās struktūras režģa sabrukšana mehāniskās slodzes, siltuma un skābekļa iedarbības rezultātā.

Avoti: ZTV

devums   -a, v.

1. Tas, kas ir (ie)dots (kādam).

2. Darba produkts, rezultāts (ar sabiedrisku: nozīmīgumu).

Avoti: LLVV

Dewen   vietv., vēst., vācu val.

1. Devēnas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Vestienas pagastā.

Avoti: KV

dexiosoma   lat.

1. Kāpurmušu dzimtas ģints.

Dexiosoma caninum— šīs ģints suga, kuras kāpuri parazitē maijvabolēs.

Avoti: LD

Dexten   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Kuldīgas novada Padures pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Deksne.

Avoti: LE1

dez-

1. Priedēklis - tāds, kas likvidē, atceļ (piem., dezinfekcija).

2. Priedēklis - tāds, kas sagroza (piem., dezinformācija).

3. Priedēklis - tāds, kuram nav attiecīgās sastāvdaļas (piem., dezoksiribonukleīnskābe, kam katrā posmā ir par vienu skābekļa atomu mazāk nekā ribonukleīnskābei).

Avoti: SV99

deza   žarg.

1. Dezinformācija.

Avoti: KZ

Deza   vietv.

1. Upe Irānā, Kārūnas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

dezabijē   novec.

1. Nakts vai mājas apģērbs.

Avoti: KV

dezadaptācija   psih.

1. Adaptācijas traucējumi, zūdot cilvēka spējai pielāgoties sociālajiem apstākļiem.

Avoti: Psh

dezafiksācija   val.

1. Terminu darināšanā - afiksa atmešana, ja tam nav semantiskas slodzes.

Avoti: VsV

dezagregācija   med.

1. Sairšana, sabrukšana atsevišķās sastāvdaļās.

Avoti: TM

dezakarizācija

1. Ērču iznīcināšana.

Avoti: ZTV

dezaktivācija

1. Darbības spējas atņemšana vai zaudēšana.

2. Process, kad molekula zaudē enerģiju un top neaktīva.

3. Vides radioaktīvā piesārņojuma likvidēšana.

Avoti: TM, SV96

dezaktivēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atbrīvot (teritoriju, vielu, priekšmetu) no radioaktīvajām vielām, tās mehāniski notīrot.

Avoti: LLVV

dezaktivizācija   -as, s.

1. Dezaktivācija.

Avoti: LLVV

dezaktivizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Dezaktivēt.

Avoti: LLVV

dezamidāze   med.

1. Ferments, kas katalizē amonija hidrolītisku atšķelšanu no amīdiem.

Avoti: TM

dezaminācija   med.

1. Aminogrupu atšķelšana no aminoskābēm.

Avoti: TM

dezamināze   med.

1. Ferments, kas katalizē aminogrupas atšķelšanu no organiska savienojuma.

Avoti: TM

dezaminēšana

1. Aminogrupas (NH2) atšķelšana no kāda ķīmiska savienojuma.

dezaminooksitocīns

1. Dzemdes līdzeklis; sintētisks peptīds, kas darbojas spēcīgāk par dabisko hormonu oksitocīnu.

Avoti: LPE

dezaneksija   novec.

1. Aneksijas likvidēšana.

Avoti: TV

dezavuēšana

1. Kādas amatpersonas, kas pārsniegusi savas pilnvaras, paziņojuma vai rīcības atsaukšana no tās priekšniecības puses.

Avoti: PV

dezavuēt

1. Starptautiskajās tiesībās - valdības vārdā paziņot, ka nepiekrīt oficiālas (pilnvarotas) personas rīcībai vai paziņojumam.

2. jur. Atsaukt (aktu, rīcību u. tml., ko veikusi zemākstāvoša amatpersona, kas pārsniegusi savas pilnvaras).

Avoti: SV99, JtV

Dezdemona

1. astr. Urāna pavadonis ("Desdemona"), vidējais attālums no planētas - 62700 km, izmēri - 64 km.

Avoti: ZvD-203-27

deze   apv.

1. Pļāpīga persona.

Avoti: EH

dezēklis   apv.

1. Kāds, kas pļāpā muļķības.

Avoti: EH

dezekvilibrācija   med.

1. Līdzsvara traucējums.

Avoti: TM

Dezencāno   vietv.

1. Dezencāno del Garda - pilsēta Itālijā ("Desenzano del Garda"), Lombardijas reģiona Brešas provincē, 27000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

dēzercija   novec.

1. Kareivja aizbēgšana no dienesta.

Avoti: SV33

dezerteris   apv.

1. Dezertieris.

Avoti: KiV

dezertēšana

1. Karaspēka daļas vai dienesta vietas patvaļīga atstāšana, kā arī karavīra neierašanās dienestā iecelšanas vai pārcelšanas gadījumā, pēc komandējuma, atvaļinājuma vai no ārstn. iestādes, lai izvairītos no karadienesta.

Avoti: EV

dezertēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. mil. Patvaļīgi aiziet (no savas karaspēka daļas); izvairīties (no iesaukšanas karadienestā).

2. Neveikt savus pienākumus, patvaļīgi aiziet, aizbēgt (no darba, kolektīva u. tml.).

Avoti: LLVV

dezertieris   -ra, v.

1. Cilvēks, kas dezertē (1).

2. Cilvēks, kas dezertē (2).

Avoti: LLVV

dezēt   apv.

1. Pērt.

Avoti: KV, ME

dezēt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: KV, ME

dēzēt   apv.

1. Pērt.

Avoti: ME

Dezfūla   vietv.

1. Pilsēta Irānā, Hūzestānas ostānā, Dezas krastos, 235800 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

dēzīderātīvs   novec.

1. Iekāru izsaukts priekšmets.

Avoti: KV

deziderāts

1. Priekšmets, grāmata, kas trūkst kādā kolekcijā, bibliotēkā.

Avoti: SV99

deziks   žarg.

1. Dezertieris.

Avoti: KZ

deziķis   žarg.

1. Dezodorants.

Avoti: SLG

dezināt   apv.

1. Dedzināt.

Avoti: ME

dezinfekcija   -as, s.

1. Mikroorganismu iznīcināšana.

Dezinfekcijas līdzekļi— vielas, ko lieto infekcijas slimību izraisītāju iznīcināšanai ārējā vidē (uz ādas, telpās, satiksmes līdzekļos, uz sadzīves priekšmetiem un apģērba, kā arī slimnieka izdalījumos).

Avoti: LLVV, VE

dezinfektors   -a, v.

1. Cilvēks, kas veic dezinfekciju.

Avoti: LLVV

dezinfestācija   med.

1. Dzīvnieku valsts parazītu iznīcināšana.

Avoti: TM

dezinficējošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas iznīcina slimību izraisošos mikroorganismus.

Dezinficējošs šķīdums— var būt ūdens ar sublimāta, karbolskābes, borskābes, karolīna, lizola, lizoforma, formalīna u. tml. vielu nelielu piejaukumu.

Avoti: MLVV

dezinficēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atbrīvot (priekšmetus, vielas, teritoriju) no mikroorganismiem.

Avoti: LLVV

dezinformācija   -as, s.

1. Apzināti sagrozīta, nepareiza informācija.

Avoti: LLVV

dezinformēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sniegt (kādam) nepareizas ziņas, lai apzināti maldinātu ar nepareizu informāciju.

Avoti: LLVV

dezinsekcija   -as, s.

1. Kukaiņu iznīcināšana.

Avoti: LLVV

dezintegrācija

1. Sadalīšanās (sadalīšana) sastāvdaļās; sakaru traucējumi vienotā sistēmā.

Avoti: SV96

dezintegrators   tehnol.

1. Mašīna trauslu, arī plastisku materiālu smalkai malšanai.

2. Aparāts gāzu attīrīšanai no suspendētām šķidrām vai cietām daļiņām (putekļiem); lieto galvenokārt domnu cehos metalurģiskajās rūpnīcās.

Avoti: SV69

dezintermediācija   ek.

1. Kredītu resursu noplūde aiz valsts banku sistēmas robežām.

2. Situācija, kad kredītu finanšu iestādēm nav iespēju izpildīt savas starpnieka funkcijas.

3. Banku atteikšanās no starpniecības kredītu finanšu tirgos par labu tiešai vērtspapīru izlaidei.

4. Situācija, kad klienti izņem noguldījumus no banku kontiem, lai izvietotu šos līdzekļus naudas tirgus instrumentos procenta likmju pieauguma periodos.

Avoti: SbV

dezintoksikācija   med.

1. Organisma atbrīvošana no toksiskām vielām.

Avoti: VE

dezinvāzija   ķīm.

1. Invāzijas slimību ierosinātāju iznīcināšana ārējā vidē.

Avoti: ZTV

dezinvestēšana

1. Savu investīciju izņemšana no kādas valsts sakarā ar politiskiem iemesliem.

Avoti: IdV

Dezio   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Desio"), Lombardijas reģiona Moncas un Briancas provincē, 41000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dezirābilitāte   novec.

1. Derīgums.

Avoti: TV

dezis   žarg.

1. Dezodorants.

Avoti: SLG

dezītis   žarg.

1. Dezodorants.

// pārn., iron. Smaka.

Avoti: SLG

dēzna   apv.

1. Tāds, kas ir ļoti plāns.

Avoti: ME

dezodorācija   -as, s.

1. Smaku likvidēšana.

Avoti: LLVV

dezodorants   -a, v.

1. Ķermeņa smakas (piem., sviedru smakas) novēršanas līdzeklis.

2. Gaisa atsvaidzināšanas līdzeklis.

Avoti: SV99

dezodorators   -a, v.

1. Dezodorācijas ierīce vai viela.

Avoti: LLVV

dezoksans   lopk.

1. Dezinfekcijas līdzeklis, ko (0,2-0,5% šķīdumu) lieto olu slapjai dezinfekcijai.

Avoti: ZTV

dezoksidācija   -as, s.; ķīm.

1. Skābekļa atdalīšana, atņemšana.

Avoti: LLVV

dezoksidešana   novec.

1. Skābekļa atņemšana no kāda savienojuma, neorganiska vai organiska.

Avoti: KV

dezoksiheksoze   med.

1. Heksozes rindas cukurs, kurā skābekļa ir par vienu vai vairākiem atomiem mazāk nekā normālā heksozē.

Avoti: TM

dezoksiholanerēze   med.

1. Dezoksiholskābes daudzuma palielināšanās žultī.

Avoti: TM

dezoksiholskābe   med.

1. Žultsskābe, kas atrodama žultī savienojumā galvenokārt ar glicīnu vai taurīnu.

Avoti: TM

dezoksikortikosterons

1. Virsnieru garozas hormons, regulē ūdens un minerālvielu maiņu organismā; minerālkortikoīds.

Avoti: LPE

dezoksimorfīns   med.

1. Sintētisks morfīna derivāts, kas ir spēcīgāks, bet arī indīgāks par morfīnu; darbojas īsāku laiku.

Avoti: TM

dezoksinukleotīdi

1. Nukleozīdu fosforskābes esteru atvasinājums.

Avoti: LPE

dezoksipentoze   med.

1. Pentoze, kurā ir par vienu skābekļa atomu mazāk nekā normālā pentozē.

Avoti: TM

dezoksipiridoksīns   med.

1. Sintētisks antimetabolīts, kas darbojas kā piridoksīna antagonists.

Avoti: TM

dezoksiribonukleāzes

1. Hidrolāžu klases fermentu grupa, kas piedalās organismā iekļuvušu svešu dezoksiribonukleīnskābju sagremošanā.

Avoti: LPE

dezoksiribonukleīnskābe   -es, s.; parasti vsk.

1. Organisks savienojums - raksturīga šūnu kodolvielas sastāvdaļa, kas dzīvajā dabā nes ģenētieko informāciju; DNS.

Avoti: LLVV

dezoksiribonukleotīdi

1. Nukleozīdu fosforskābes esteri, kas satur dezoksiribozes.

Avoti: PDE

dezoksiriboze

1. Ogļhidrāts, monosaharīds, DNS struktūrelements.

Avoti: EV

dezorganizācija   -as, s.

1. Organizētības trūkums; kārtības jaukšana, disciplīnas neievērošana; nesaskaņotība, sajukums.

Avoti: LLVV

dezorganizatorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dezorganizāciju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

dezorganizators   -a, v.

1. Cilvēks, kas jauc kārtību, disciplīnu, rada dezorganizāciju.

Avoti: LLVV

dezorganizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Traucēt, jaukt (ko); radīt nekārtības.

Avoti: LLVV

dezorientācija   -as, s.

1. Maldināšana, nepareiza orientēšana.

2. Pareiza priekšstata zaudēšana par laiku un telpu.

Avoti: LLVV

dezorientēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Maldināt, nepareizi orientēt; izplatot maldinošu informāciju, idejas, atņemt iespēju pareizi uztvert, saprast.

Avoti: LLVV

dēzt   apv.

1. Pērt.

Avoti: ME

dēzties   apv.

1. Nokarāties.

Avoti: ME

dēzums   apv.

1. Pūlis, daudz sablīvētu priekšmetu.

Avoti: ME

dezurbānisms

1. Virziens 20. gs. pilsētbūvniecībā, noliedz lielo pilsētu pozitīvo sociālo lomu un ierosina brīvi izvietot mājokļus lauku apvidū.

Avoti: EV

Deža   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā ("Dej"), Klužas žudecā, Somešas augšteces kreisajā krastā, 33500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

dežavū   psih.

1. Maldīgas atmiņas, maldi; pirmo reizi notiekošā uztvere kā jau reiz redzēta.

Avoti: SV08

Dežņova   vietv.

1. Dežņova rags - Eirāzijas kontinenta galējais austrumu punkts Čukcu pussalā (līdz 1879. g. saucās "Čukotskijnoss"), izolēts kalnu masīvs, lielākais augstums - 741 m.

Avoti: LģE

dežuks   žarg.

1. Dežurants.

Avoti: SLG

dežura   apv.

1. Dežūra.

Avoti: KnV

dežūra   -as, s.

1. Dienesta vai sabiedrisku pienākumu veikšana pēc kārtas, noteiktā secībā, laikā, vietā.

Avoti: LLVV

dežurants   -a, v.

1. Cilvēks, kas veic dežūru.

Avoti: LLVV

dežūrapakšvienība   mil.

1. Apakšvienība, ko norīko ik dienas ar karaspēka daļas komandiera (priekšnieka) pavēli no daļā ietilpstošo apakšvienību sastāva, saskaņā ar apstiprinātu dežūru grafiku.

Avoti: MIL

dežūraptieka   s.

1. Aptieka, kas darbojas diennakti bez pārtraukuma.

Avoti: LV87

dežūrārste   dsk. ģen. -tu, s.

1. Dežūrārsts.

Avoti: LV87

dežūrārsts   -a, v.

1. Dežurējošais ārsts.

Avoti: LLVV

dežūrbrigāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Dežurējošā brigāde.

Avoti: LLVV

dežūrēdienkarte

1. Ēdienkarte restorānā, kurā iekļauto ēdienu pagatavošanai nepieciešams relatīvi neilgs laiks un ko piedāvā viesiem, kuriem maltītes laiks ir ierobežots, parasti visas darba dienas garumā.

Avoti: TvV

dežūrene   žarg.

1. Dežūrburtnīca.

Avoti: SLG

dežurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Veikt dežuranta pienākumus, uzdevumus.

// pārn. Uzturēties kādā vietā, parasti ko gaidot, vērojot.

Avoti: LLVV

dežūristaba   -as, s.

1. Istaba, kurā, savus pienākumus veicot, uzturas dežurants.

Avoti: LLVV

dežūrkarte   ģeod.

1. Karte, kurā regulāri atzīmē ģeotelpisko datu izmaiņas attēlotajā teritorijā.

Avoti: ĢmV

dežūrkuģis   mil.

1. Speciālam uzdevumam norīkots kuģis, lai ļautu citu jūras spēku kuģu kaujas gatavības pakāpei būt zemākai.

2. Viens no kuģu vienības kuģiem, kas nozīmēts dežūrā un atrodas paaugstinātā kaujas gatavībā.

Avoti: MIL

dežūrmāsa   -as, s.

1. Dežurējošā medicīnas māsa.

Avoti: LLVV

dežūrradio   mil.

1. Uztvērēja pastāvīga uzturēšana ieslēgtā stāvoklī kopā ar kalibrētu un pieejamu raidītāju, kam nav obligāti jābūt pieejamam tūlītējai lietošanai.

Avoti: MIL

dežūrtelpa   -as, s.

1. Telpa, kurā, savus pienākumus veicot, uzturas dežurants.

Avoti: LLVV

dežūrveikals   -a, v.

1. Veikals, kas atvērts arī lād, kad citi šīs kategorijas veikali ir slēgti (piemēram, vēlās vakara stundās, svinamās dienās u. tml.).

Avoti: LLVV

dežūrvirsnieks   -a, v.

1. Dežurējošais virsnieks.

Avoti: LLVV

DF   saīs.

1. Daugavas fonds.

Avoti: i1

dg   saīs.

1. Decigrams, svara mērvienība; 1 dg = 1/10 g.

Avoti: i1

DGIS   saīs., inf.

1. Tiešās grafiskās saskarnes specifikācija (angļu "Direct Graphics Interface Specification").

Avoti: D3

DGN   saīs., vēst.

1. Derīgu grāmatu nodaļa (Rīgas Latviešu biedrības apgāds).

Avoti: i1

dhamma   rel.

1. Budas mācība par esamību, kuras pamatā ir četras cildenās patiesības un cildenais astoņposmu ceļš; dažkārt tiek atveidota kā ritenis ar astoņiem spieķiem.

Avoti: R1

Dhammapada   rel.

1. Viens no pazīstamākajiem Pāli kanona tekstiem, kas pauž theravādas budisma mācības būtību un iedrošina budisma mācekli meklēt pašam savu ceļu uz glābšanos bez kādas ārējas autoritātes vai glābēja palīdzības.

Avoti: R1

Dhaulāgiri   vietv.

1. Virsotne Lielo Himalaju centrālajā daļā (angļu val. "Dhaulagiri"), Nepālā, augstums - 8167 m.

Avoti: LpA, PZT, LģE

Dhanbāda   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Džhārkhandas štatā, 199000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dhangarhi   vietv.

1. Pilsēta Nepālā, Setī zonas administratīvais centrs, 64400 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dharānbāzāra   vietv.

1. Pilsēta Nepālā, Kosī zonas administratīvais centrs, 95300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dhanvantari   mit.

1. Hindu mitoloģijā - dievu dziednieks.

Avoti: Mit

dharma

1. Hinduismā - apziņa, ka tu piederi pie noteiktā veidā kārtotas pasaules un tātad tev ir tikumisks pienākums atzīt visas savas saistības, kas izriet no tavas vietas dzīvē.

2. Budismā - itin viss, kas palielina augstsirdību un gudrību un tādējādi ved pretī apskaidrībai.

Avoti: IdV

dharmačakra

1. Dharmas ritenis -ritenis ar astoņiem spieķīem, budisma mācības simbols.

Avoti: MkV

dharmapālas   mit.

1. Budisma mitoloģijā - dievības, kas aizsargā budisma mācību un katru budistu.

Avoti: Mit

dharmašastra   vēst.

1. Brahmaņu sastādītie noteikumu un priekšrakstu krājumi Senajā Indijā 1.-4. gs., kuros bija reglamentēta cilvēka sabiedriskā un personiskā dzīve atkarībā no viņa piederības noteiktai kastai.

Avoti: VtV

Dhātars   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - dievišķais noteicējs, nodibinātājs, radītājs, kas radījis sauli un mēnesi, debesis un zemi, gaismu un gaisa telpu, laulības aizgādnis un slimību dzidinātājs.

Avoti: Mit

dhauti   mit.

1. Ezoterismā - attīrīšanās.

Avoti: SG

DHEA   saīs.

1. Dehidroepiandrosterons - dabisks hormons, ko izstrādā nieres; t. s. izdzīvošanas hormons.

Avoti: PL

dhjāna   mit.

1. Ezoterismā meditācija jeb dziļa koncentrācija, nepārtraukta domu plūsma, kas vērsta uz koncentrēšanās objektu.

Avoti: SG

DHL

1. Kurjerpasts, starptautiska kompānija, kas nodarbojas ar ekspressūtījumu apkalpošanu (nosaukums pēc dibinātāju uzvārdiem: Dalsijs, Hilbloms, Linns).

Avoti: PL

dhoti

1. Indiešu gurnauts.

Avoti: SV99

dhvani   literat.

1. Jēdziens sanskrita poētikā, kas apzīmēja valodas skaņās ietverto slēpto nozīmi, vēlāk arī tieši neizteikto, dzejas tekstā iekodēto maģisko nozīmi.

Avoti: DzV

di   it., mūz.

1. Lieto ģenitīva apzīmēšanai.

Avoti: Mūz

DI

1. Skaitļa 501 apzīmējums romiešu cipariem.

di-

1. Priedēklis - tāds, kas veidots no 2 daļām, ietver 2 elementus (piem., dilemma).

2. Priedēklis - tāds, kuram ir divas formas, divas galvenās pazīmes (piem., dimorfisms).

3. Priedēklis dia- pirms patskaņa - caur.

Avoti: SV99

dia-

1. Priedēklis - caur., (piem., diaprojektors, diatermija).

Avoti: SV99

diabazs   ģeol.

1. Tumši pelēks vai zaļgans, ciets magmatiskais dziļumiezis; izmanto par būvmateriālu.

Avoti: SV99

diabētiķis   -ķa, v.

1. Diabēta slimnieks; cukurslimnieks.

Avoti: LLVV

diabētisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Saistīts ar diabētu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

diabetofobija   med.

1. Slimīgas bailes saslimt ar diabētu.

Avoti: TM

diabetogēns   med.

1. Tāds, kas izraisa diabētu.

2. Diabēta radīts.

Avoti: TM

diabēts   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Vielmaiņas regulācijas traucējumu izraisīta slimība, kuras pamatā ir aizkuņģa dziedzera nepietiekama darbība; cukurslimība.

Nieru diabēts— slimība, kurai raksturīga liela daudzuma cukuru saturoša urīna atdalīšanās, kaut cukura saturs asinīs ir normāls.

Bezcukura diabēts— slimība, kurai raksturīga liela daudzuma cukuru nesaturoša urīna atdalīšanās, ārkārtīgas slāpes un nespēks.

Fosfātu diabēts— pārmantota vielmaiņas slimība, kas attīstās, ja nieru kanāliņos ir traucēta fosfātu reabsorbcija (atpakaļuzsūkšanās).

Grūtnieču diabēts— cukura diabēts, kas pirmo reizi radies sievietei grūtniecības periodā, biežāk grūtniecības vidējā trešdaļā.

Steroidālais diabēts— reta cukura diabēta forma, kas attīstās, ja organismā ir palielināts virsnieru garozas hormonu kortikosteroīdu daudzums.

Avoti: LLVV

diabolisks

1. Sātanisks, velnišķīgs.

Avoti: SV69

diābolo   novec.

1. No Ķīnas ievesta spēle, sastāv no divām nūjiņām piestiprinātas auklas, uz kā iekustina metāla vai koka spoli, ko uzsviež gaisā un atkal uzķer.

Avoti: KV

diaboloģija   novec.

1. Mācība par velnu.

Avoti: KV

diabolos   novec.

1. Velns.

Avoti: KV

diabolus   grieķu val.

1. Velns, sātans.

Avoti: RtV

diabroze   med.

1. Saēšana, sagraušana; perforējoša čūla.

Avoti: TM

diacetanilīds   med.

1. Acetanilīda derivāts; fizioloģiski darbīgāks par acetanilīdu.

Avoti: TM

diacetāts   med.

1. Acetetiķskābes sāls.

Avoti: TM

diacetēmija   med.

1. Acetetiķskābe asinīs.

Avoti: TM

diacetils   med.

1. Visvienkāršākais diketons; ūdenī šķīstošs šķidrums, kas piešķir sviestam tā īpatnējo smaržu.

Avoti: TM

diacetūrija   med.

1. Acetetiķskābes ekskrēcija ar urīnu.

Avoti: TM

diacēze   vēst.

1. Pilsētas apgabals vai provinces daļa Senajā Romā 1. gs. p. m. ē. - 3. gs. b., vēlāk administratīvi teritoriāla vienība, kurā ietilpa vairākas (līdz 16) provinces.

Avoti: VtV

diachilonplāksteri   novec.

1. Tautā populāri plāksteri pret augoņiem.

Avoti: KV

diachilonziede   novec.

1. Plaši lietots līdzeklis pret ādas izsitumiem.

Avoti: KV

diachromija   novec.

1. Metode ar diapozitīvu palīdzību izgatavot bildes dabiskās krāsās.

Avoti: KV

diāde

1. med. Viena no pārveida hromosomu grupām, kas izveidojas mejozē, daloties tetrādei.

2. psih. Divu vienotība.

Avoti: TM, PsA

diadekse   med.

1. Slimības pārmantošana ar tās rakstura izmaiņu.

2. Izmaiņas slimības lokalizācijā un raksturā.

Avoti: TM

diadema   lat.

1. Jūraseži.

Avoti: PDE

diadēma   -as, s.

1. Galvas rota sievietēm (parasti neliela pusvainaga veidā ar paaugstinājumu priekšpusē).

2. Galvas apsējs (sengrieķu priesteriem); galvas rota (valdniekiem senatnē un viduslaikos).

Avoti: LLVV

diadēms   novec.

1. Valdnieka kronis; galvjas rota vaiņaga veidā ar dārgakmeņiem.

Avoti: SV33

diaderma   med.

1. Embrioloģijā blastoderma ektodermas un entodermas stadijā.

Avoti: TM

diadermisks   med.

1. Tāds, kas iet cauri ādai.

Avoti: TM

diadinamisks   fiz.

1. Diadinamiskās (Bernāra) strāvas - zemfrekvences, modulētas, pastāvīgas polaritātes strāvas impulsu virknes ar frekvenci 50 Hz un 100 Hz; lieto elektroterapijā.

Avoti: ZTV

diadinamoforēze   med.

1. Medikamentu ievadīšana ar diadinamiskajām strāvām.

Avoti: ZTV

diadinamoterapija   med.

1. Fizioterapijas veids - līdzstrāvas impulsveida iedarbība, kuras rezultātā uzlabojas perifērā asinsrite, vielmaiņa un mazinās sāpes.

Avoti: ZTV

diadohi

1. Maķedonijas Aleksandra karavadoņi, kuri pēc viņa nāves (323. g. p. m. ē.) sadalīja impēriju vairākās valstīs.

Avoti: SV96

diadohokimogrāfs   med.

1. Ierīce diadohokinēzes reģistrācijai.

Avoti: TM

diadohokinēze   med.

1. Spēja izdarīt ātrā secībā antagonistiskas kustības nosacītā kārtībā, piem., apakšdelma pronāciju un supināciju.

Avoti: TM

diaea   lat.

1. Krabjzirnekļu dzimtas ģints.

Diaea dorsata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

diafānija

1. Caurspīdīgs attēls uz stikla, to iegūst ar dekalkomānijas palīdzību.

Avoti: SV69

diafanometrija   med.

1. Gāzu, šķidrumu vai cietu vielu caurspīdības noteikšana.

Avoti: TM

diafanometrs

1. Instruments cietu ķermeņu, šķidrumu un gāzu caurspīdīguma pakāpes noteikšanai.

Avoti: SV69

diafanoskopija   med.

1. Dobumu, piem., deguna blakusdobumu, caurgaismošana, lai noteiktu to stāvokli.

Avoti: TM

diafanoskops

1. med. Instruments deguna blakusdobumu izmeklēšanai.

2. Instruments labības un sēklu kvalitātes (miltainuma, stiklveidības u. c.) noteikšanai.

3. Tas pats, kas diafanometrs.

Avoti: SV69

diafans

1. Blāvs porcelāns bez glazūras.

Avoti: SV69

diafemetrisks   med.

1. Attiecīgs uz taustes maņas pakāpes noteikšanu.

Avoti: TM

diafilma   -as, s.

1. Tematiski saistītu fotogrāfisku attēlu virkne uz pozitīvas kinolentes (viens no diapozitīvu veidiem).

Avoti: LLVV

diafīze   biol.

1. Organisma garo kaulu vidusdaļa.

Avoti: ZTV

diafīzektomija   med.

1. Garā kaula diafīzes gabala izgriešana.

Avoti: TM

diafizīts   med.

1. Diafīzes iekaisums.

Avoti: MSV

diafonija   mūz.

1. Disonanses apzīmējums antīkajā mūzikā.

Avoti: SV69

diafons

1. Aparāts spēcīgu skaņas signālu raidīšanai (piem. signalizācijai sliktas redzamības apstākļos, miglā).

Avoti: SV96

diaforāze   med.

1. Flavoproteīns, ferments, kas katalizē I kofermenta oksidāciju.

Avoti: TM

diaforētisks   novec.

1. Tāds, kas sviedrē.

Avoti: SV33

diafragma   -as, s.

1. anat. Muskuļu starpsiena, kas šķir krūšu un vēdera dobumus.

Diafragmas elpošana— dziļa elpošana, kurā piedalās diafragma.

2. bot. Šķērsām novietota audu plātne doba stublājā (parasti purva un ūdens augiem).

3. fiz. Plāksnīte ar atveri, kas ierobežo caur optisku sistēmu ejošu gaismas staru kūli; blende.

Īrisa diafragma— diafragma, kuras atveres lielumu var mainīt.

4. fiz., tehn. Jebkura starpsiena, kas sadala fizikālo sistēmu daļās.

Avoti: LLVV

diafragmalģija   med.

1. Sāpes šķirtnē.

Avoti: TM

diafragmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Mainīt (ar diafragmu) gaismas staru kūļa platumu; blendēt.

Avoti: LLVV

diafragmīts   med.

1. Diafragmas iekaisums.

Avoti: MSV

diagnoscēt

1. med. Noteikt kāda slimība ir pacientam.

2. Noteikt, noskaidrot (ko) pēc kādām pazīmēm.

Avoti: SV99

diagnosticēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. med. Noteikt (slimību).

2. Noteikt, konstatēt (faktu) pēc kādām pazīmēm.

Avoti: LLVV

diagnostika   -as, s.; parasti vsk.

1. med. Slimības noteikšana pēc raksturīgajām pazīmēm; zinātne par slimību pazīmēm un diagnožu noteikšanu.

2. Fakta noteikšana, konstatēšana pēc kādām pazīmēm.

3. tehn. Tehnisko zinātņu nozare, kurā pēta tehnisko sistēmu tehnisko stāvokli, izstrādā tā noteikšanas metodes un līdzekļus; tehnisko sistēmu darbīguma pārbaude un defektu noteikšana.

Avoti: LLVV

diagnostikums   med.

1. Viela, ko lieto diagnostiskā nolūkā, parasti nonāvētu mikrobu suspensija, ko lieto kā antigēnu seroloģiskās reakcijās.

Avoti: TM

diagnostisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar diagnostiku (1).

2. Saistīts ar diagnostiku (2).

Avoti: LLVV

diagnoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; med.

1. Atzinums (par slimību, tās būtību, raksturu, gaitu) pēc slimnieka izmeklēšanas dotumiem.

Avoti: LLVV

diagometrs   novec.

1. Aparāts taukeļļu elektriskās caurlaišanas spējas ātrai un drošai noteikšanai.

Avoti: KV

diagonālaudums   -a, v.

1. Blīvs (vilnas vai kokvilnas) audums ar slīpām rievām.

Avoti: LLVV

diagonāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. mat. Taisnes nogrieznis, kas savieno divas daudzstūra virsotnes, kuras nav uz vienas malas, vai divas daudzskaldņa virsotnes, kas neatrodas vienā plaknē.

2. Līnija, virziens šķērsām vai slīpi pāri (četrstūrveida laukumam).

Avoti: LLVV

diagonālkapitells   novec.

1. Senajā Romā lietota joniskā kapitella forma ar vienlīdzīgiem skatiem no visām 4 pusēm.

Avoti: KV

diagonālkrustbūve   jūrn.

1. Peldlīdzekļa apšuves veids, kur plankojums ir divās savstarpēji perpendikulārās kārtās, bet laides no ķīļplankas iet uz augšu 45 grādu leņķī pret ūdenslīniju.

Avoti: JūVM

diagonāllīnija   poligr., novec.

1. Viena vai divkārša diagonāla līnija (sākot ar 6 punktiem un vairāk) ķīmisku formulu salikumiem.

Avoti: GV

diagonālmatrica

1. Kvadrātmatrica, kura no nulles atšķirīgi ir tikai diagonālie elementi.

Avoti: EV

diagonālplakne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; mat.

1. Plakne, kas novilkta caur daudzskaldņa trim virsotnēm, kuras neatrodas vienā plaknē.

Avoti: LLVV

diagonālribas   novec.

1. No dabiska akmens vai ķieģeļa darinātas krusteniskas spriešļu joslas, raksturīgas gotikai.

Avoti: KV

diagonāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar diagonāli (1), tai raksturīgs.

2. Tāds, kas atrodas šķērsām vai slīpi pāri (četrstūrveida laukumam) - par līniju, virzienu.

Avoti: LLVV

diagonāls   -a, v.; parasti vsk.; sar.

1. Diagonālaudums.

Avoti: LLVV

diagonālsaīsinājums

1. Tāds saliktu jēdzienu saīsinājums, kur ar diagonāli respektīvi slīpsvītru parāda abu saliktā jēdziena daļu nosaukumu saistījumu.

Daži diagonālsaīsinājumi— a/s - akciju sabiedrība; km/h - kilometri stundā; p/n - pasta nodaļa.

Avoti: BLi

diagonalslāņojums   novec.

1. Slāņojuma veids, kur slāņi iet slīpi, šķērsām horizontāliem; sastopams deltu un kāpu nogulumos.

Avoti: KV

diagonālšķēlums   -a, v.; mat.

1. Diagonālplaknes daļa, kas atrodas daudzskaldnī.

Avoti: LLVV

diagonālštaga   jūrn.

1. Divmastu šonera štaga, kas no fokmasta topa iet uz grotmasta stengas apakšgalu.

Avoti: JūVM

diagr.   saīs.

1. Diagramma.

Avoti: i1

diagrāfs   med.

1. Instruments ārējo izmēru mērīšanai; lieto kraniometrijā u. c.

Avoti: MSV

diagrama   novec.

1. Diagramma.

Avoti: LME

diagramma   -as, s.

1. Grafisks attēls, kas uzskatāmi parāda sakarību starp kādiem lielumiem.

Fāžu diagramma— grafiks, kurā attēloti visi iespējamie termodinamiskās sistēmas fāžu stāvokļi telpā; mērījumi ir sistēmas stāvokļa parametri (piem., temperatūra, spiediens).

Hercšprunga-Rasela diagramma— diagramma, kas grafiski attēlo zvaigžņu sadalījumu atkarībā no temperatūras un starjaudas.

Laika diagramma— mainīga lieluma laika atkarības attēls.

Plūsmas diagramma— kāda procesa vai programmas projektēšanai vai dokumentēšanai paredzēts grafisks attēls, kurā process vai problēmas pakāpenisks risinājums parādīts ar anotētām ģeometriskām figūrām, ko savieno plūsmas līnijas; plūsmkarte.

Riņķa diagramma— mainīgo lielumu attēlojošā vektora galapunkta ģeometriskā vieta.

Topogrāfiskā diagramma— komplekso skaitļu plaknes punktu kopums, kas attēlo sinusoidālas maiņstrāvas ķēdes atbilstošo punktu potenciālus.

Vektoru diagramma— vektoru kopums, kas attēlo sinusoidālas maiņstrāvas ķēdes strāvas un spriegumus.

Avoti: ZTV, IVkV, TK-58

diaģenēze   ģeol.

1. Irdenu nogulu pārveidošanās par iezi sablīvēšanās un ķīmisku reakciju rezultātā.

Avoti: ZTV

diahromatika   mūz.

1. Skaņu sistēma, kurā līdzās skaņkārtu galvenajām un blakus pakāpēm pastāv atvasinātās (paaugstinātās un pazeminātās) pakāpes ar relatīvi lielu patstāvību.

Avoti: EV

diahromija   poligr., novec.

1. Melnu sudraba attēlu pārvēršana krāsainos.

Avoti: GV

diahronija   -as, s.; parasti vsk.

1. Secība laika ziņā (parasti valodas attīstībā, izmaiņās).

Avoti: LLVV

diahronisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar diahroniju.

Diahroniskā valodniecība— valodniecības apakšnozare, kurā pēta valodas parādības to pārmaiņu un vēsturiskās attīstības procesā.

Diahroniskā analīze— teksta izcelsmes vēstures pētniecība.

Avoti: LLVV

diaireze   novec.

1. Gramatikā šķirtne starp 2 līdzās stāvošiem patskaņiem (vokāļiem), kas izrunājami atsevišķi.

Avoti: KV

diaita   novec.

1. Diēta, kvantitatīvi un kvalitatīvi pareizs barošanas veids, atkarībā no slima vai vesela organisma vajadzībām un īpatnībām.

Avoti: KV

diaitētika   novec.

1. Mācība par pareizu, saprātīgu un attaisnojamu garīgu dzīvi, kas iespējama pareizi regulējot dvēseles un miesas, prāta un jutekļu attiecības.

Avoti: KV

diakarbs   med.

1. Sulfonamīdu tipa diurētisks līdzeklis.

Avoti: PmE

diakinēze   -es, s.; biol.

1. Dzimumšūnas nobriešanas stadija, kurā hromosomu pāru pavedieni uzbriest, saīsinās un saplūst, veidojot haploīdo skaitu.

Avoti: TM

diakisdodekaedrs   novec.

1. Kristāla forma, kas ierobežota ar 24 trapecām, kristalogrāfijā regulārās (kubiskas) singonijas (sistēmas) pamatforma.

Avoti: KV

diaklasts   med.

1. Instruments augļa galviņas sadragāšanai.

Avoti: TM

diaklāze   med.

1. Kaula ķirurģiska pārlaušana.

Avoti: TM

diaklazes   novec.

1. No tektoniskiem procesiem iežos radušies plaisājumi un plaisas, pa kurām bīdīšanās nav notikusi.

Avoti: KV

diaklāzi

1. Zemes garozas kustību ietekmē radušās tektoniskas plaisas iežos.

Avoti: LPE

diaklazs

1. Tektonisks lūzums vai plaisa, gar kuru nav notikusi iežu pārvietošanās vai nobīde.

Avoti: LD

diaklizma   med.

1. Visa gremošanas trakta (arī kuņģa) iztīrīšana, skalošana ar klizmu.

Avoti: TM

diakodions   novec.

1. No magoņu galviņām pagatavots zāļu līdzeklis.

Avoti: KV

diakolācija   med.

1. Drogu ekstrahēšanas metode, liekot šķīdinātājam sūkties cauri drogai, kas ievietota garā, šaurā traukā.

Avoti: TM

diakonija

1. Baznīcas labdarība, baznīcas sociālās aprūpes darbs.

Avoti: SV96

diakoniks   novec.

1. Seno kristīgo baznīcās īpaša telpa, kas pielīdzināma vēlāka laika sakristejai.

Avoti: KV

diakonisa   novec.

1. Seno kristīgo baznīcā padzīvojusi atraitne vai meita, baznīcas kalpotāju sieviešu uzraudzītāja, palīdze sieviešu kristīšanā, nabago un slimo apgādāšanā utt.

Avoti: KV

diakonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar diakoniju, raksturīgs tai.

Avoti: MLVV

diakons   -a, v.

1. Zemākais kristiešu kulta kalpotājs; katoļu un pareizticīgo mācītāja palīgs.

2. Draudzes darbinieks, kas gādā par nespēcīgu, vientuļu, slimu cilvēku aprūpēšanu.

Avoti: LLVV

Diakoptona   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 7000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

diakritisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Savienojumā ar "zīme": papildu zīme vienādu rakstu zīmju sīkākai diferencēšanai.

Avoti: LLVV

diaksons   med.

1. Nervu šūna ar diviem aksoniem.

Avoti: TM

dialdehidi   novec.

1. Ķīmiski savienojumi ar 2 aldehidgrupām (-CEO) molekulā.

Avoti: KV

dialektāls   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar dialektu, izloksni, raksturīgs dialektam, izloksnei.

Avoti: LLVV

dialektika   -as, s.; parasti vsk.

1. Attīstība, kurai raksturīga pretrunu pārvarēšana, cīņa starp veco un jauno, jaunas kvalitātes rašanās.

2. filoz. Filozofiska izziņas metode, kas lietas, parādības un procesus pētī to kopsakarā, mijiedarbībā un attīstībā.

3. Māksla panākt patiesību strīdā, atklājot pretrunas pretinieka spriedumos.

Avoti: LLVV

dialektiķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kura pasaules izziņas metode ir dialektiska; dialektikas piekritējs.

Avoti: LLVV

dialektisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam raksturīga attīstība pretstatu cīņā, iekšējo pretrunu pārvarēšana.

2. filoz. Saistīts ar dialektiku, tai raksturīgs.

Dialektiskā metode— metode, kas pētī īstenību tās kustībā, attīstībā un pretrunās.

Dialektiskā loģika— zinātne par domāšanas satura organizācijas un attīstības formām un metodēm objektīvās pasaules izziņas procesā.

Dialektiskais materiālisms— filozofisku uzskatu sistēma, ka apziņu rada matērija (materiālisms) un ka viss mainās (dialektika).

Avoti: LLVV

dialektiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dialektisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dialektisms   -a, v.; val.

1. Valodas parādība, īpatnība, kas raksturīga kādam dialektam (vai dialektiem).

Afiksālais dialektisms— dialektisms, kurš atšķiras no literārās valodas ekvivalenta ar vārddarināšanas afiksu.

Derivatīvais dialektisms— dialektisms, kurš atšķiras no literārās valodas ekvivalenta ar vārddarināšanas afiksu.

Avoti: LLVV

dialektogrāfija

1. Valodnieības nozare, kas pētī dialektu parādības ģeogrāfiskās izplatības sakarā.

Avoti: LPE

dialektologs   -a, v.

1. Dialektoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

dialektoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Valodniecības nozare, kas pētī dialektus, izloksnes.

Avoti: LLVV

dialektoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dialektoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

dialektometrija   val.

1. Dialektoloģijas datu sintēze, izmantojot statistikas metodes.

Avoti: VsV

dialekts   -a, v.; val.

1. Plašākā apvidū vēsturiski izveidojies valodas paveids, kurā apvienotas vairākas radniecisku izlokšņu grupas.

2. Valodas paveids, kas raksturīgs kādai sociālajai grupai.

Dialektu atlants— karšu krājuma izdevums, kurā, izmantojot izoglosas un citas kartogrāfiskas zīmes, atspoguļoti dialektālu valodas parādību areāli.

Dialektu kontinuums— samērā plašā teritorijā izplatītu dialektu kopums, kas veido relatīvi vienotu valodas sistēmu, kaut gan teritoriāli attālākie dialekti var būt savstarpēji ļoti atšķirīgi.

3. inf. Algoritmu valodas paveids, kas paredzēts lietošanai konkrētas sērijas skaitļotājos atbilstoši to translatoru konstrukcijai; versija.

Avoti: LLVV, D89

dialiti   novec.

1. Fotogrāfiski objektīvi ar nelīmētām lēcām, lētāki un tomēr labi anastigmati, piem., Celors, Šinlors, Dogmars, Omnars, Unofokals u. c.

Avoti: KV

dializators

1. Ierīce, ar ko izdara dialīzi.

Avoti: SV69

dializāts   med.

1. Šķidrums, kas izgājis cauri dializatora membrānai un kurā ir šķīdināti kristaloīdi.

Avoti: TM

dialīze   ķīm.

1. Lielmolekulāru vielu, arī koloidālu šķīdumu attīrīšana no mazmolekulārām vielām, lietojot puscaurlaidīgas membrānas (piem celofānu, kolodiju, pergamentu); izmanto želatīna, farmaceitisko preparātu, mākslīgo šķiedru u. c. produktu ražošanā un medicīnā (hemodialīzē).

Avoti: ZTV

dializējams   med.

1. Tāds, kas padodas dialīzei, kas spēj iziet cauri dabiskai vai mākslīgai membrānai.

Avoti: TM

diallags   novec.

1. Piroksenu grupas monoklīns minerāls zaļās nokrāsās, atšķiras ar plātņainu uzbūvi parallēli vienai kristālu plāksnei, uz kuras bieži novērojams metālisks vizuļojums.

Avoti: KV

diallēle   novec.

1. Neko neizskaidrojoša aploces definīcija, kur definējamo lieto kā definīciju, pierādāmo kā pierādījumu, par pamatu ņem to, kas vēl jāpierāda.

Avoti: KV

dialogapstrāde   inf.

1. Datu apstrāde, kas notiek reālajā laikā, lietotājam un datoru sistēmai nepārtraukti sazinoties.

Avoti: LLVV

dialoglodziņš   inf.

1. Lodziņš displeja ekrānā, ar kura starpniecību lietotājs nodod pieprasīto informāciju sistēmai vai lietojumprogrammai, lai turpinātu tās izpildes procesu. Sk. arī ziņojumlodziņš.

Avoti: ZTV

dialogrežīms   inf.

1. Datora darbības organizācijas un programmu izpildes veids dialoga formā, kad tiek nodrošināti viena vai vairāku lietotāju abpusēji sakari ar skaitļotāju, izmantojot tastatūru un displeju.

Avoti: EV

dialogruna   val.

1. Dialoga formā veidota runa, kam raksturīgi īsi izteikumi, vienkāršu nepilna sastāva teikumu dažādība, atkāpes no normatīvām sintaktiskām konstrukcijām, plašs neverbālo līdzekļu lietojums (mīmika, žesti), liela loma intonācijai u. tml.

Avoti: VsV

dialogs   -a, v.

1. Saruna starp divām vai vairākām personām; šādas sarunas attēlojums daiļdarbā.

// pārn. Domu apmaiņa, parasti, lai ko izpētītu vai atrisinātu.

2. mūz. Divu frāžu mija, kad tās it kā atbild viena otrai.

Avoti: MLVV, LLVV

dialogsistēma   inf.

1. Datoru sistēma, kurā lietotājs ar termināļa un operētājsistēmas starpniecību var tieši sazināties ar centrālo procesoru.

Avoti: D3

dialoģisks

1. Tāds, kas saistīts ar dialogu.

Dialoģiskās attiecības— attiecības, kurās netiek uzspiesta viena patiesība vai viens uzvedības modelis.

Dialoģiskā vērtīborientācija— vērtīborientācija, kuru vislabāk raksturo vārdu pāris "Es - Tu"; tā apgalvo, ka cilvēka rīcība nav tikai viņa viena paša rīcība, bet to ietekmē arī ap viņu esošie cilvēki, tāpēc cilvēkiem ir jāmācās saprasties, sadarboties, rīkoties kolektīvi.

Avoti: MkV

dialurskābe   med.

1. Aloksāna ketogrupas redukcijas produkts līdz otrējā spirta grupai.

Avoti: TM

diam.   saīs.

1. Diametrs.

Avoti: i1

diamagnētiķis   -ķa, v.; fiz.

1. Viela, ko magnēts atgrūž (piemēram, bismuts, zelts, sudrabs, varš).

Avoti: LLVV

diamagnētisks   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Tāds, ko magnēts atgrūž.

Avoti: LLVV

diamagnētisms   -a, v.; parasti vsk.; fiz.

1. Magnētisko īpašību kopa, kas piemīt diamagnētiķiem.

Avoti: LLVV

Diamante   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Diamante"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 5100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Diamantina   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Diamantina"), Minasžeraisas štatā, Espiņasas grēdās, 1130 m vjl., 45000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, Wi, PuA

diamants

1. Tipogrāfijas burti, kuru biezne (izmērs) ir 4 punkti (apmēram 1,5 mm).

Avoti: SV69

diametrāllīnija   jūrn.

1. Līnija, kas iet peldlīdzekļa garenvirzienā un sakrīt ar tā diametrālo plakni.

Avoti: JūVM

diametrāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Pilnīgi pretējs (tas pats, kas diametrāli pretējs).

Diametrālā plakne— kuģa vai jahtas vertikālā griezuma plakne garenvirzienā tieši pa vidu.

2. Galējs (par pretstatiem).

Avoti: LLVV, SV04, JūVM

diametrs   -a, v.

1. mat. Taisnes nogrieznis, kas savieno divus riņķa līnijas (vai lodes virsmas) punktus un iet caur tās centru.

2. Vislielākais attālums starp diviem (figūras, ķermeņa) punktiem.

Avoti: LLVV

diamidīns   med.

1. Jebkurš savienojums, kas sastāv no divām amidīna grupām, savienotām savā starpā ar ogļūdeņraža virkni.

Avoti: TM

diamīni

1. Organiski savienojumi, ogļūdeņraži ar divām aminogrupām (NH2) molekulā.

Avoti: SV69

diaminooksidāze   med.

1. Ferments, kas katalizē diamīnu oksidatīvo dezamināciju, veidojot attiecīgus aldehīdus, amonjaku un ūdeņraža pārskābi.

Avoti: TM

diamīnoskābes

1. Atšķirīgi no monoamīnoskābēm, satur 2 amīnogrupas un tikai 1 karboksīlgrupu, tādēļ tām daudz vairāk piemīt bāziskas nekā skābas īpašības.

Avoti: KV

diaminūrija   med.

1. Diamīni urīnā.

Avoti: TM

diamofoss

1. Salikti minerālmēsli, kurus, iegūst, neitralizējot fosforskābi ar amonjaku.

Avoti: SV69

Diāna

1. Romiešu mitoloģijā - gaismas, lauku un dzimstības dieviete.

Avoti: SV99

Diāna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Limbažu novada Skultes pagastā.

Avoti: LC

Diānalunda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 4000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dianabols

1. Metandrostenolons - anaboliskais steroīds, palielina ķermeņa masu un spēku.

Avoti: PL

DIANE   saīs.

1. Tiešas piekļuves informācijas tīkls Eiropai ("direct information access network for Europe").

Avoti: PnR

dianētika

1. Psihoterapijas paveids, kuru radījis ASV rakstnieks, zinātniskās fantastikas darbu autors L. Rons Habards (1911.-1986. g.); tā kļuvusi par scientoloģijas pamatu.

Avoti: IdV

Diankehts   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija) mitoloģijā - dievs - zintnieks un dziedinātājs.

Avoti: Mit

dianoētika   novec.

1. Domāšanas mācība.

Avoti: KV

dianoioloģija   novec.

1. Mācība par domāšanas spēku, vērojama Lamberta un Šopenhauera filozofija.

Dianoioloģiskie likumi— O. Lībmaņa atziņas teorijā loģiskās domāšanas likumi.

Avoti: KV

diantebrahija   med.

1. Attīstības anomālija, ko raksturo apakšdelma divkāršošanās.

Avoti: TM

dianthus   lat.

1. Neļķes.

Dianthus allwoodii— hibrīdā neļķe.

Dianthus arenarius— smiltāja neļķe.

Dianthus barbatus— čemurneļķe.

Dianthus detloides— dzirkstelīte, neļķu suga.

Dianthus campestris— lauka neļķe.

Dianthus caryophyllus— dārza neļķe.

Dianthus chinensis— Ķīnas neļķe.

Dianthus deltoides— dzirkstelīte.

Dianthus fischeri— Fišera neļķe.

Dianthus gratianopolitanus— zilganā neļķe.

Dianthus petraeus— klinšu neļķe.

Dianthus plumarius— spalvu neļķe.

Dianthus superbus— krāšņā neļķe.

Dianthus versicolor— dažādkrāsu neļķe.

Avoti: LD, DaE

diantre   novec.

1. Velns; eufēmistisks izsauciens "diable" vietā.

Avoti: KV

diapauze   biol.

1. Dzīvnieku attīstības pārtraukums, kura laikā krasi pazeminās vielmaiņa un palielinās organisma spēja pretoties nelabvēlīgiem vides apstākļiem.

Avoti: ZTV

diapazons   -a, v.

1. Kāda lieluma vērtību kopums starp divām robežvērtībām.

2. Skaņu apjoms (balsij, mūzikas instrumentam).

// pārn. Kopums, ko veido, piemēram, spējas, īpašības, vēriens (darbībai); amplitūda.

3. fiz. Robežas (viļņu garumiem, svārstību frekvencēm).

Avoti: EepV, LLVV

diapedēze

1. Asins šūnu elementu (leikocītu, eritrocītu) plūšana caur nebojātām asinsvadu sieniņām; šāda parādība novērojama cilvēku un dzīvnieku organismā, kad audi ap asinsvadiem ir iekaisuši.

Avoti: SV69

diapensiales   lat.

1. Diapensiju rinda.

Avoti: PDE

diapensija

1. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklases rinda ("Diapensiales"), 1 dz., ~20 s., kalnos.

Avoti: PDE

diaphanosoma   lat.

1. Vēžu klases sidu dzimtas ģints.

Diaphanosoma brachyurum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

diaphoretica   novec.

1. Sviedrēšanās līdzekļu apzīmējums.

Avoti: KV

diapīras

1. Stipri sakrokoti un saplaisājuši iežu ķermeņi, kas, virzoties uz augšu, pārrāvuši vai pacēluši uz augšu virs tiem sagulušos iežu slāņus.

Avoti: LPE

diaplacentārs   med.

1. Tāds, kas iet cauri placentai.

Avoti: TM

diapofīze   med.

1. Skriemeļa šķērsizauguma augšējā jeb partikulārā daļa.

Avoti: MSV

diaporta

1. dsk. Asku sēņu pirenomicēšu klases rinda ("Diaporthales"), Latvijā konstatētas 3 dzimtas.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Diaporthaceae"), saprofīti uz koku un krūmu stumbriem un zariem, lakstaugu stublājiem, dažkārt arī parazīti uz novājinātiem augiem, Latvijā konstatētas 9 ģ., 25 sugas.

Avoti: LD

diaporthaceae   lat.

1. Diaportu dzimta.

Avoti: LD

diaporthales   lat.

1. Diaportu rinda.

Avoti: LD

diaporthe   lat.

1. Diaportu dzimtas ģints.

Diaporthe caraganae— šīs ģints suga.

Diaporthe lirella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

diapozitīvs   -a, v.

1. Pozitīvs fotoattēls uz caurspīdīga materiāla (stikla vai filmas) projicēšanai uz ekrāna vai apskatīšanai pret gaismu.

Avoti: LLVV

diaprojektors   -a, v.

1. Optisks aparāts mazformāta un vidējā formāta diapozitīvu vai diafilmu projicēšanai uz ekrāna.

Avoti: ZTV

diaptomi   med.

1. Kopepodu (airkājvēzīšu) ģints, kurā ir platā lenteņa starpsaimnieki.

Avoti: TM

diareja   med.

1. Caureja - zarnu darbības traucējumi, kam raksturīga paātrināta zarnu iztukšošanās.

2. Jaundzīvnieku slimība, kas noris ar kuņģa un zarnu funkciju traucējumiem.

Avoti: ZTV

diarhija

1. Atbildības dalīšana starp diviem varas veidiem.

Avoti: IdV

diārijs   novec.

1. Dienasgrāmata.

Avoti: TV

diarium   novec.

1. Dienas grāmata; ikdienišķu skolas uzdevumu burtnīca.

Avoti: KV

Diarmaits   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrijā) mitoloģijā - īru karotāja un varoņa Finna līdzgaitnieks, kas iemīlēja karotāja Kormaka meitu Grainu, kas tika atdota par sievu vecīgajam Finnam, bet viņi kopā aizbēga.

Avoti: Mit

Diarmits   mit.

1. Īru karotājs, varoņa Finna cīņubiedrs, kurā iemīlējās pavecā Finna jauniņā līgava Graine un kāzu svinību laikā abi aizbēga.

Avoti: Mit

diarreja   novec.

1. Caureja; diareja.

Avoti: SV33

diartroze   biol.

1. Kustīgs kaulu savienojums.

Avoti: ZTV

diascordium   novec.

1. Agrāk daudz lietots zāļu līdzeklis, kas satur 1% opija.

Avoti: KV

diasfaze   novec.

1. Teoloģisks jēdziens, kas izteic kristīgas ticības atstatumu, distanci no nekristīgiem pretī t. s. sintēzei (ticības un kultūras kopībai).

Avoti: KV

diashīze   med.

1. Šokam līdzīgs funkcijas traucējums atsevišķos nervu centros, kas anatomiski saistīti ar bojāto apvidu nervu sistēmā.

Avoti: TM

diaskopija   med.

1. Dermatoloģijā ādas apskate caur diaskopu; caurskate.

Avoti: TM

diaskops   -a, v.

1. Aparāts diapozitīvu, diafilmu projicēšanai.

2. med. Stikla plātnīte, ko piespiež ādai, lai apskatītu tās virsmu.

Avoti: LLVV, TM

diasostisks   med.

1. Attiecīgs uz higiēnu vai veselības aizsardzību.

Avoti: TM

diaspironekrobioze   med.

1. Diseminēta nekrobioze.

Avoti: TM

diaspora

1. Kādas tautas, etniskas vai reliģiskas grupas daļa, kas atrodas ārpus zemes, kurā tā cēlusies.

2. biol. Auga daļa, kas, dabiski no tā atdalījusies, kļūst par izplatīšanās un vairošanās vienību.

3. rel. Kādas ticības piekritēju dzīvošana citticīgo vidū.

Avoti: SV99, RtV

diaspors

1. Minerāls, balts vai pelēks, boksītu sastāvdaļa.

Avoti: EV

diastaltika   med.

1. Lejupejošs kontrakciju vilnis, ko novēro tievajā zarnā gremošanas laikā.

Avoti: TM

diastāze   ķīm.

1. Ferments, kas šķeļ cieti - amilāze.

Avoti: SV96

diastāze   med.

1. Divu, parasti savstarpēji savienotu, daļu atvirzīšanās.

Avoti: TM

diastazogēns   med.

1. Tāds, kas rada diastāzi.

Avoti: TM

diastazolīns   novec.

1. Iesala ekstrakts, kas satur fermentu diastazi un ko lieto stērķeles pārcukurošanai.

Avoti: KV

diastēma

1. med. Paplašināta sprauga starp priekšzobiem.

2. mūz. Intervāls.

Avoti: ZTV, Mūz

diastemātija   med.

1. Ķermenis ar garenisku šķeltni.

Avoti: MSV

diastematokrānija   med.

1. Galvaskauss ar iedzimtu šķeltni viduslīnijā.

Avoti: TM

diastemomiēlija   med.

1. Iedzimti gareniski šķeltas muguras smadzenes.

Avoti: TM

diastereoizomēri

1. Telpiskie izomēri, kas cits no cita atšķiras pēc viena vai vairāku (bet ne visu) asimetrisko centru konfigurācijas.

Avoti: LPE

diastils   novec.

1. Antīkā arhitektūrā kolonnu kārtojums, ja kolonnas novietotas 3 diametru atstatumā cita no citas, mērījot starp asīm.

Avoti: KV

diastole   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Atslābuma fāze (sirds muskulim), kas ritmiski seko sasprieguma fāzei.

Avoti: LLVV

diastolisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Saistīts ar diastoli.

Diastoliskais asinsspiediens— asinsspiediens, kāds ir asinsvadiem sirds diastolē.

Avoti: LLVV

diastolizācija   med.

1. Diastoles pastiprināšana vai pagarināšana.

2. Hipertrofiskā rinīta ārstēšana, saudzīgi izplešot deguna ejas un masējot tās ar speciālu gumijas buzi.

Avoti: MSV

diastrofisms

1. Ģeoloģijas termins, ar ko apzīmē visus tektoniskos procesus, kuru rezultātā notiek ievērojamas pārmaiņas zemes garozas struktūrā.

Avoti: SV69

diastylis   lat.

1. Kumacejvēžu kārtas ģints.

Diastylis rathkei— šīs ģints suga.

Avoti: LD

diataksija   med.

1. Abpusēja ataksija pretstatā hemiataksijai.

Avoti: TM

diatāze   med.

1. Izstiepums.

Avoti: TM

diatermans   novec.

1. Tāds apvidus, kam siltuma stari iet cauri bez (lielas) absorbcijas.

Avoti: KV

diatermija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Ārstēšanas metode - organisma audu sildīšana, laižot tiem cauri augstfrekvences strāvu.

Avoti: LLVV

diatermokoagulācija   med.

1. Audu koagulācijas metode ar augstfrekvences maiņstrāvu.

Avoti: TM

diatermometrs   med.

1. Ierīce vielas siltuma vadīšanas spējas mērīšanai.

Avoti: TM

diatēze   -es, s.; parasti vsk.

1. med. Iedzimta vielmaiņas procesu anomālija, kas izpaužas organisma patoloģiskās reakcijās un nosliecē uz dažām slimībām.

2. psih. Psihiska uzņēmība pret traucējumiem.

Avoti: LLVV, PsA

diatheke   rel.

1. Derība, savienība.

Avoti: RtV

diatoma   sar.

1. dsk. Mikroskopiskas vienšūnas planktonveida aļģes.

Avoti: PL

diatoma   lat.

1. Fragilāriju dzimtas ģints.

Diatoma anceps— šīs ģints suga.

Diatoma elongatum— šīs ģints suga.

Diatoma vulgare— šīs ģints suga.

Avoti: LD

diatomeja   -as, s.

1. Kramaļģe.

Diatomeju analīze— pētījumu metode nogulumu veidošanās apstākļu un ģeoloģiskā vecuma noskaidrošanai pēc tajos esošo kramaļģu krama čaulu piederības pie ekoloģiskā ziņā atšķirīgām sugām.

Avoti: LLVV, LD

diatomīds   tehnol.; novec.

1. Diatomīts.

Avoti: Tv01

diatomisks   novec.

1. No 2 atomiem salikts; daudzu gāzu (ūdeņraža, skābekļa u. c.) molekulas.

Avoti: KV

diatomīts   ģeol.

1. Viegls, porains nogulumiezis, kas sastāv no kramaļģu (diatomeju) čauliņām; izmanto par adsorbentu, filtru, izolācijas un abrazīvu materiālu, betonu pildvielu.

Avoti: ZTV

diatonika   -as, s.; parasti vsk.; mūz.

1. Muzikālu skaņu sistēma, ko veido tikai skaņkārtas pamatpakāpes.

Avoti: LLVV

diatonisks   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Tāds, kas pamatojas uz skaņkārtas pamatpakāpju secību.

Diatonisks stils— tāds stils, kad skaņdarbā (ar nedaudz izņēmumiem) izmantotas tikai skaņkārtas pamatpakāpes.

Diatoniskā gamma— gamma, kas sastāv no notīm bez diezēm un bēmoliem.

Avoti: LLVV, SV33

diatonisms   -a, v.; parasti vsk.; mūz.

1. Diatonika.

Avoti: LLVV

diatrēma   ģeol.

1. Dzīļu sprādziena piltuve, ar kimberlīta iežiem aizpildīts cauruļveida kanāls, kas izveidojies eksplozīvas gāzu izlaušanās procesā, nereti satur dimantus.

Avoti: ZTV

diatriba

1. Asa, dzēlīga, kašķīga runa ar personiska rakstura uzbrukumiem.

Avoti: SV69

diatribē   rel.

1. Dialoga veids, kurā autors it kā identificējas ar savu oponentu, uzdod jautājumus viņa vietā un pats arī atbild.

Avoti: RtV

diatripa

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma pirenomicēšu klases sfēriju rindas dzimta ("Diatrypaceae"), saprofīti, retāk parazīti uz koku un krūmu zariem, lakstaugu stublājiem, Latvijā konstatētas 4 ģ., 11 sugas.

Avoti: LD

diatrypaceae   lat.

1. Diatripu dzimta.

Avoti: LD

diatrype   lat.

1. Diatripu dzimtas ģints.

Diarype bullata— šīs ģints suga.

Diarype spilomena— šīs ģints suga.

Avoti: LD

diatrypella   lat.

1. Diatripu dzimtas ģints.

Diarypella verruciformis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

diazīns   med.

1. Heterociklisks savienojums ar diviem slāpekļa un četriem oglekļa atomiem gredzenā.

Avoti: TM

diazoamīni

1. Organiski savienojumi, kas satur atomu grupējumu -N=N-NH-.

Avoti: LPE

diazoaminobenzols   med.

1. Zeltaini dzeltens kristālisks pulveris; lieto kā starpproduktu azokrāsvielu sintēzē.

Avoti: TM

diazoaminoli

1. Audumu apdrukāšanas preparāti.

Avoti: LPE

diazogrupa   med.

1. Grupējums, kas sastāv no diviem savstarpēji saistītiem slāpekļa atomiem; ietilpst azosavienojumos un diazosavienojumos.

Avoti: TM

diazoli

1. Stabilizēti diazonija sāļi.

Avoti: LPE

diazoma   novec.

1. Sengrieķu teātrī līdztekus skatītāju soliem iebūvēta plaša līmeniska eja, kas atdalīja apakšējo solu rindas no augšējām.

Avoti: KV

diazometāns

1. Vienkāršākais diazoalkāns CH2N2.

Avoti: LPE

diazonāls   med.

1. Tāds, kas novietots pāri divām zonām vai saista tās.

Avoti: MSV

diazonijs   ķīm.

1. Diazonija savienojumi - organiskas vielas, ko plaši lieto krāsvielu rūpniecībā.

Avoti: ZTV

diazoreakcija   med.

1. Paradiazobenzosulfonskābes reakcija ar hromogēniem urīnā; rada sarkanu krāsu.

Avoti: TM

diazosavienojumi

1. Organiski savienojumi, kuru molekulai raksturīgs ar 1 oglekļa atomu saistīts diazogrupējums.

Avoti: EV

diazotāti

1. Organiski savienojumi, kuru sastāvā ir arilgrupa un metāls.

Avoti: LPE

diazotēšana

1. Pirmējo amīnu reakcija ar slāpekļskābi vai tās atvasinājumiem.

Avoti: LPE

diazotipija

1. Fotogrāfiska attēla iegūšana, kurā izmanto diazosavienojumu, gk. diazonija sāļu gaismjutību.

Avoti: EV

dib.   saīs.

1. Dibināts; dibināta; dibinājis; dibinājusi.

Avoti: i1, Wi

Dibaja   vietv.; novec.

1. Dubaija - pilsēta Apvienotajos Arābu Emirātos.

2. Dibajas Emirāts - Dubaijas Emirāts.

Avoti: PZT

dibaķ   žarg.

1. Meklēt.

2. Skatīties.

Avoti: KZ

dibans   apv.

1. Dibens.

Avoti: EH

dibanelis   apv.

1. Dem. --> dibens.

Avoti: EH

dibas   apv.

1. Soļu troksnis.

Avoti: LE

dibazols   med.

1. Balts kristālisks pulveris ("2-benzyl-benzimidazolum-hydrochloratum"); viegli šķīst karstā ūdenī un alkoholā.

Avoti: TM

dībelēt   apv.

1. Šurp un turp grūstīt, raustīt.

Avoti: ME

dībelis   jūrn.

1. Metāla dībelis - īsa tērauda nagla ar vītņotu caurumu strupgalā; metāla tapa.

Avoti: JūVM

dibenamīns   med.

1. Adrenolītiska un simpatikolītiska viela ("N, N-dibenzyl-betachloraethylaminum"), spazmolītisks (pretspazmu) līdzeklis.

Avoti: TM

dibenbrangas   jūrn.

1. Brangas, kas atrodas zem jahtas grīdas un notur ķīļa konstrukciju pie jahtas korpusa.

Avoti: JūVM

dibendaļa   apv.

1. Pamatne, apakšējā daļa (traukam).

Dībendorfa   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Duebendorf"), Cīrihes kantonā, 25700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dibendurvis   -vju, s.; tikai dsk.

1. Durvis, kas atrodas (ēkas, telpas) dziļumā (parasti pretī ieejai no āra).

Avoti: LLVV

dibenējs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas atrodas tālāk (no ieejas ēkā, dzīvoklī), tāds, kas atrodas aiz kā cita (parasti par telpu).

Avoti: LLVV

dibenēt   apv.

1. Iztaujāt, izdibināt.

Avoti: EH

Dibenezers   vietv.

1. Ezers Aronas paugurlīdzenumā, Madonas novada Praulienas pagastā, 107,6 m vjl., platība - 7,1 ha, garums ~500 m, lielākais platums - ~200 m, ietilpst Lazdonas ezeru Vidusgrupā.

Avoti: LD, La1

dibengals   apv.

1. Dibens.

Avoti: Sin

dibenīca   apv.

1. Pakaļa; tūpļa zarna lopam.

Avoti: ME, EH

dibenīce   apv.

1. Pakaļa.

Avoti: ME

dibenijs   apv.

1. Dibenējs.

Avoti: EH

dibenis   apv.

1. Dibens.

Avoti: ViV

dibenistaba   -as, s.

1. Istaba, kas atrodas tālāk (no ieejas ēkā, dzīvoklī), istaba, kas atrodas aiz kādas citas.

Avoti: LLVV

dibenlaiža   apv.

1. Lišķis, pielīdējs.

Avoti: Sin

dibenledus

1. Iekšledus, kas nostiprinājies ūdenstilpnes dibenā.

Avoti: LPE

dibenmorēna

1. Drupu materiāls, kas atrauts no ledāja (šļūdoņa) gultnes un ko pārvieto ledāja dibenslānis.

Avoti: LPE

dibenplāns   -a, v.

1. Tālākā, dziļākā daļa (piemēram, skatuvei), tālākais plāns (piemēram, gleznai); pretstats: priekšplāns.

Avoti: LLVV

dibenpuse   -es, dsk. ģen. -šu, s.; sar.

1. Dibens (4).

Avoti: LLVV

dibens   -a, v.

1. Pamatne (priekšmetam).

// vsk. lok., apst. nozīmē Apakšējā daļā (piemēram, traukam), apakšā, tuvu pamatnei, uz pamatnes.

2. Pamats (piemēram, ūdenskrātuvēm, zemes iedobumiem).

3. No ieejas tālākā daļa (telpai, ēkai); tālākā, dziļākā daļa (piemēram, skatuvei).

4. sar. Ķermeņa pakaļējā daļa (cilvēkam, dzīvniekam).

Avoti: LLVV

Dibens   vietv.

1. Zelta Dibens - apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

2. Dibena ezers - atrodas Valkas novada Valkas pagasta dienvidu daļā, viens no Taču ezeriem, 52,9 m vjl., platība - 6,9 ha, garums 650 m, lielākais platums - ~150 m; Munču ezers.

Avoti: LC, LD, La1

dibensiena   -as, s.

1. Siena, kas atrodas tālāk (no galvenās ieejas ēkā, telpā); siena, kas atrodas pretim logam, ārsienai.

Avoti: LLVV

dibenstraume   sar.

1. Straume ūdenstilpes apakšējos slāņos.

Avoti: DzS

dibenstringers   jūrn.

1. Garensija peldlīdzekļa iekšpusē kimjoslas rajonā.

Avoti: JūVM

dibentelpa   -as, s.

1. Telpa, kas atrodas tālāk (no ieejas ēkā, dzīvoklī).

2. Telpa (kuģī), kas atrodas zem citām telpām.

Avoti: LLVV

dibentiņš   v.

1. Dem. --> dibens.

Avoti: LV87

dibenzantracēns   med.

1. Policiklisks ogļūdeņradis, karcinogēns.

Avoti: TM

dibenzivs   novec.

1. Jūras dziļūdens zivs.

dibenzoilmetāni

1. Kosmētikas sastāvdaļa, UV staru absorbētājs, izmanto sauļošanās aizsarglīdzekļos, var radīt alerģiskas reakcijas.

Avoti: Zkp

dibenzotiofēns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, piedeva (Itālijā to aizliegts lietot kosmētikā), izmanto šampūnos pret blaugznām un līdzekļos pret pinnēm, var radīt CNS darbības traucējumus, problēmas ar asinsspiedienu, kā arī asinsrites traucējumus.

Avoti: Zkp

diberēt   apv.

1. Strādāt galdnieka darbu, darināt.

Avoti: EH

dīberēt   apv.

1. Izjautāt, izprašņāt, izpētīt.

Avoti: ME

dibēt   apv.

1. Dimdēt, skanēt.

Avoti: LE

dibināšana

1. Jauna uzņēmuma vai organizācijas izveidošana, kam jābūt kapitālam uzņēmējam u. tml.

Dibināšanas līgums— līgums, ko savā starpā slēdz sabiedrības dibinātāji.

Avoti: GrV

dibināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Radīt, veidot (piemēram, organizāciju, iestādi, pilsētu), veicot noteiktus organizatoriskus pasākumus.

2. Veidot (piemēram, noteiktas attiecības, stāvokli uz kāda pamata).

3. Pieņemt (ko) par pamatu (piemēram, spriedumam, klasifikācijai).

Avoti: LLVV

dibinātāja   s.

1. Dibinātājs.

Avoti: LV87

dibinātāji

1. dsk. Dibinātājs.

// jur. Fiziskas vai juridiskas personas, kuras parakstījušas sabiedrības dibināšanas līgumu un statūtus.

Avoti: JtV

dibinātājs   v.

1. Cilvēks, kas veicot organizatoriskus pasākumus, (ko) rada, izveido.

Avoti: LV87

dibināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Tikt dibinātam; rasties, veidoties.

2. Veidoties, tikt veidotam (uz kāda pamata).

Avoti: LLVV

dibināts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> dibināt.

2. Tāds, kam ir noteikts pamats, ko izraisījis noteikts, parasti vērā ņemams, cēlonis; pamatots.

Avoti: LLVV

dibinējs   apv.

1. Dibenējs - tāds, kas atrodas tālāk (no ieejas ēkā, dzīvoklī), tāds, kas atrodas aiz kā cita (parasti par telpu).

Avoti: ME

dibinēt   apv.

1. Iztaujāt, izdibināt.

Dibinēt dibinu— sasniegt pamatu.

Avoti: EH

dibinīgs   apv.

1. Pamatīgs, tāds, kam ir.

2. Tāds, kas mīl izdibināt.

Avoti: ME, VeAT

dibinistaba   apv.

1. Istaba, kas atrodas vistālāk no ieejas; istaba, kas atrodas aiz kādas citas.

Avoti: ĒiV

dibins   apv.

1. Pamatne (priekšmetiem, parasti traukiem u. tml.).

2. adv. noz. No ieejas tālākā telpas daļa, tālāk; apakšā.

3. Zemes pamats (ūdenskrātuvēm).

4. Nogāzes pamats.

5. Ēkas, telpas daļa, kas atrodas vistālāk no ieejas.

6. Cilvēka (arī dzīvnieka) ķermeņa pakaļējā daļa; sēžamvieta.

7. Apģērba pakaļējā daļa.

Avoti: KiV, KnV

dibintiņa   apv.

1. Dem. --> dibins.

Avoti: EH

Dibins   vietv.

1. Zalta Dibins - Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Zelta Dibens" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dibiņš   apv.

1. Dibens (1).

Avoti: EH

dibits   apv.

1. Smalks vilnas audums - tibets.

Avoti: SiV

diblastula   med.

1. Blastula, kura ir gan ektoderma, gan endoderma.

Avoti: MSV

Dibra   vietv.

1. Debara - pilsēta Maķedonijā, tās nosaukums albāņu valodā.

Avoti: Wi, LpA

dibrachs   novec.

1. Antīka divzilbīga pantpēda, kurā abas zilbes īsas; tas pats, kas pirrichijs.

Avoti: KV

dibrahija   med.

1. Attīstības anomālija, kad attīstījušās divkāršas rokas.

Avoti: MSV

dibranchia   lat.

1. Iekščauļi.

Avoti: PDE

dibranchiati   novec.

1. Galvkāju gliemju kārta ar divi žaunām, ar sarukušu (iekšēju) čaulu vai pavisam bez tās, ar 8 vai 10 taustekļiem, kas apbruņoti piezīšanās (piesūkšanās) kārpiņām.

Avoti: KV

Dibrars   vietv.

1. Augstākā virsotne Kaspijas Kaukāzā, Azerbaidžānā, augstums - 2206 m vjl.

Avoti: PZT

dibromfluorescīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, krāsviela (gatavo, karsējot rezorcinolu kopā ar naftalīna atvasinājumiem), izmanto kā noturīgu lūpu krāsu, var radīt pastiprinātu jutīgumu pret gaismu, izsitumus uz ādas, ādas un acu iekaisumus, elpošanas un kuņģa un zarnu trakta darbības traucējumus.

Avoti: Zkp

dibromosalāns

1. Kosmētikas sastāvdaļa (ASV aizliegts lietot kosmētikā), antseptiķis, fungicīds, lieto ziepju, krēmu, losjonu, pūderu ražošanā, var izraisīt pastiprinātu jutīgumu pret gaismu un līdz ar to izsitumus uz ādas un uzpampumu.

Avoti: Zkp

Dīborna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dearborn"), Mičiganas štatā, 95500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

dibuā   žarg., nelok.

1. Dibens.

Avoti: SLG

dibuka

1. Ebreju folklorā - miruša grēkotāja dvēsele, kas iemājojusi dzīva cilvēka ķermenī.

Avoti: IdV

dibukaīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, vietējās anestēzijas līdzeklis, izmanto vaska depilācijas līdzekļos, ļoti toksisks žurkām, ja injicē vēderā.

Avoti: Zkp

Dīburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dieburg"), Hesenes federālajā zemē, 14900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dibutilftalāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (iegūst no falskābes, kas izolēta no sēnēm; Eiropas Savienībā aizliegts izmantot nagu lakās), plēvītes veidotājs, šķīdinātājs, izmanto smaržās, nagu lakās, dezodorantos, pretsviedru līdzekļos, var būt toksisks aknām, nierēm dzimumorgāniem un nervu sistēmai, var radīt vēdergraizes, nelabumu, reiboni.

Avoti: Zkp

Dīca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Diez"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 10700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dicaeidae   lat.

1. Ziedputniņu dzimta.

Avoti: ZvP

dicaeum   lat.

1. Ziedeputniņi.

Dicaeum cruentatum— sarkanais ziedputniņš.

Dicaeum trochileum— ugunsgalvas ziedputniņš.

Avoti: ZvP

dicefālija   med.

1. Attīstības anomālija, kad attīstījušās divas galvas.

Avoti: MSV

dicefalotorakopāgs   med.

1. Auglis, kam ir divas galvas un saauguši krūškurvji.

Avoti: MSV

dicefāls   med.

1. Kroplis ar divām galvām.

Avoti: TM

dīcējs   žarg.

1. Raudulis.

Avoti: SLG

dīceklis   apv.

1. Raudulīgs bērns.

2. Tāds, kam ir paradums bieži kaukt, arī par govi.

3. Zvirbulis.

Avoti: LE, ME

dīceklis   apv.

1. Nedēļas klaušu darbinieks, kas nebij sūtīts vaku grāmatas noteiktās gaitās.

Avoti: ME, KV

dicele   apv.

1. Braucamie divriči.

Avoti: KV, ME

dīcele   apv.

1. Divriču rateļi.

Avoti: EH

dicelēt   apv.

1. Daudz un nevajadzīgi nodarbināt kādu ar sīkiem darbiem un vienmēr izrādīt neapmierinātību par padarīto.

Avoti: ME

Dīcenbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dietzenbach"), Hesenes federālajā zemē, 32800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dīcenieks   apv.

1. Nedēļas klaušu darbinieks, kas nebij sūtīts vaku grāmatas noteiktās gaitās.

Avoti: KV

dicentra

1. dsk. Sirdspuķe - magoņu dzimtas ģints.

Avoti: LPE

dicentra   lat.

1. Sirdspuķes.

Dicentra eximina— izcilā sirdspuķe.

Dicentra formosa— daiļā sirdspuķe.

Dicentra spectabilis— krāšņā sirdspuķe.

Avoti: LD

dicentrisks   med.

1. Ģenētikā anomāla hromosoma ar divām centromērām.

Avoti: MSV

diceros   lat.

1. Degunradžu dzimtas ģints.

Diceros bicornis— melnais degunradzis.

Avoti: PDE

dicēt   apv.

1. Dunēt, dipēt.

Avoti: EH

dichlordietilsulfids   novec.

1. Sinepju gāze, Pirmajā pasaules karā izplatīta kaujas gāze, vairāk pazīstama ar nosaukumu Dzeltenais krusts, jo tāds bij uz šāviņiem.

Avoti: KV

dichlordivinilarsīnchlorids   novec.

1. Gaišs, eļļveidīgs šķidrums, ko iegūst, iedarbojoties ar acetilēnu uz arsēna trihlorīdu alumīnija hlorīda, kā katalizatora, klātbūtnē.

Avoti: KV

dichodon   lat.

1. Diochodon viscidum - šaubīgās radzenes "Cerastium dubium" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

dichotomija   novec.

1. Dihotomija - zarošanās 2 daļās, garenās ass virzienā, augu stublāja (stumbra) vai kā tml. divžuburaina dalīšanās.

Avoti: KV

diciānamīds   novec.

1. Ciānamīda polimerizācijas produkts, balta kristāliska viela, lieto plastmasu, vīnskābes, citronskābes, medicīnisku preparātu, koka un papīra līmes un ugunsizturīgu tērpu gatavošanai.

Avoti: LxE

diciāns   ķīm.

1. Ciāns - skābeņskābes dinitrils, bezkrāsaina gāze ar asu smaku.

Avoti: ZTV

dīcības   novec.

1. Klaušu laikos dīkās nedēļas vai vispār ārkārtējas klaušas.

2. Vēlāk saimniekiem pagasta uzliktās gaitas.

3. Brīvlaiks.

Avoti: KV

dīciens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> dīkt.

// pārn. Žēlīgs, niķīgs (parasti bērna) sauciens, ko lūdzot, prasot.

Avoti: LLVV

dīcīgs   apv.

1. Nīkulīgs.

Avoti: EH

dicināt   apv.

1. Tricināt.

Avoti: EH

dīcināt   apv.

1. Panākt, ka kliedz, brēc, dūc, džinkst.

Avoti: ME

Dīcingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ditzingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 24300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dīciniece   apv.

1. Tele.

Avoti: ME

dīcinieks   novec.

1. Klaušu darbinieks, kas netika sūtīts vakas grāmatas noteiktās gaitās, bet veica ārkārtējas klaušas (dīcības).

2. Epitets zvirbulim.

Avoti: TV, ME

diciņa   apv.

1. Penis.

Avoti: EH

diciņš   apv.

1. Penis.

Avoti: EH

dīcīt   apv.

1. Tukšot.

Avoti: EH

Dickeln   vietv., vēst., vācu val.

1. Kocēnu novada Dikļu pagasta bijušais nosaukums.

2. Dikļi.

3. Dikļu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Dikļu pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

dicksonia   lat.

1. Diksonijas.

Dicksonia antarctica— dienvidu diksonija.

Avoti: DaE

dicoccum   lat.

1. Demāciju dzimtas ģints.

Avoti: LD

dicotyledoneae   lat.

1. Divdīgļlapji.

Avoti: LD

dicranaceae   lat.

1. Divzobju dzimta.

Avoti: LD

dicranella   lat.

1. Divzobītes.

Dicranella cerviculata— kārpainā divzobīte.

Dicranella heteromalla— spurainā divzobīte.

Dicranella varia— mainīgā divzobīte.

Avoti: LD

dicranodontium   lat.

1. Lapmetes.

Avoti: LD

dicranota   lat.

1. Trauslkāju dzimtas ģints.

Avoti: LD

dicranum   lat.

1. Divzobes.

Dicranum affine— sūnekļa divzobe.

Dicranum bonjeanii— Bonžana divzobe.

Dicranum flagellare— vairzaru divzobe.

Dicranum majus— lielā divzobe.

Dicranum montanum— kalnu divzobe.

Dicranum polysetum— viļņainā divzobe.

Dicranum scoparium— slotiņu divzobe.

Dicranum spurium— maldinošā divzobe.

Dicranum viride— zaļā divzobe.

Avoti: LD

dicrocoelium   lat.

1. Sūcējtārpu klases ģints.

Dicrocoelium lanceatum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dicrostonyx   lat.

1. Lemingi, viena no 4 lemingu ģintīm.

Avoti: PDE

dicruridae   lat.

1. Drongu dzimta.

Avoti: ZvP

dicrurus   lat.

1. Drongu dzimtas ģints.

Dicrurus hottentotus— matainais drongo.

Dicrurus macrocerus— melnais drongo.

Dicrurus paradiseus— raķetastes drongo.

Avoti: ZvP

dictamnus   lat.

1. Diktamne.

Dictamnus albus— baltā diktamne.

Avoti: LD

dictidium   lat.

1. Kribrāriju dzimtas ģints.

Dictidium cancellatum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dictum   lat.

1. Izteiciens, vārds, asprātība.

Avoti: KV

dictyna   lat.

1. Kruzuļzirnekļu dzimtas ģints.

Dictyna arundinacea— šīs ģints uga.

Dictyna uncinata— šīs ģints uga.

Avoti: LD

dictynidae   lat.

1. Kruzuļzirnekļu dzimta.

Avoti: LD

dictyocaulus   lat.

1. Diktiokauli.

Dictyocaulus filaria— aitu diktiokauls.

Dictyocaulus viviparus— govju diktiokauls.

Avoti: LD

dictyophora   lat.

1. Plīvurenes.

Dictyophora duplicata— divkāršā plīvurene.

Avoti: LD

dictyosiphonales   lat.

1. Heterogenerātu klases rinda.

Avoti: LD

dictysiphon   lat.

1. Heterogenātu klases brūnaļģu ģints.

Dictysiphon foeniculaceus— šīs ģints suga.

Dictysiphon hippuroides— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dictyuchus   lat.

1. Saprolegniju dzimtas ģints.

Dictyuchus monosporus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Dičesentmartona   vietv.

1. Tirneveni - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

dida   apv.

1. Netikls cilvēks, ielasmeita.

Avoti: ME

dīdaka   apv.

1. Nemierīgs, nebēdnīgs cilvēks.

Avoti: ME

Didahe   rel.

1. "Divpadsmit apustuļu mācība", viens no vecākajiem kristiešu rakstiem, kas noteica draudzes kārtību; agrās kristietības ārtikas normu un baznīcas darbības rokasgrāmata, kas sarakstīta ap 130. gadu Sīrijā.

Avoti: RtV

didaktika   -as, s.; parasti vsk.

1. Pedagoģijas sastāvdaļa, kas aptver mācību teorijas jautājumus, pamato un atklāj mācību saturu, metodes, organizatoriskās formas.

2. Pamācība, pamācīšana (parasti klaja, uzmācīga).

Avoti: LLVV

didaktiķis   -ķa, v.

1. Didaktikas (1) speciālists.

2. Cilvēks, kas pastāvīgi pamāca (parasti klaji, uzmācīgi).

Avoti: LLVV

didaktisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar didaktiku (1), tai raksturīgs.

2. Pamācošs (parasti klaji, uzmācīgi).

Didaktiskā literatūra— pamācoša literatūra, kas izmanto daiļdarba formu, lai paustu zinātnes, ētikas u. tml. atziņas un idejas.

Avoti: LLVV

didaktiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> didaktisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

didaktisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> didaktisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dīdaļa   apv.

1. Dīdoņa.

Avoti: EH

Didama   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Didam"), Gelderlandes provincē, 16800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

didas   apv.

1. Drebuļi, trīsas.

Didas nāk— saka, ja sākas drebuļi.

Avoti: MiV, ME

didaskalijas   novec.

1. Sākumā sengrieķu dramatiskie un kora uzvedumi, vēlākā nozīmē publiski saraksti ar ziņām par dramatisko uzvedumu laiku, vietu, autoriem, panākumiem, piespriestām godalgām utt.

Avoti: KV

dīde   apv.

1. Izlaidīga sieviete.

Avoti: EH

dīdeklis   apv.

1. Tāds, kas dīdās, nemierīgi kustas.

Avoti: LE

Didelanža   vietv.

1. Pilsēta Luksemburgas dienvidos ("Dudelange"), pie Francijas robežas, 17600 iedzīvotāju (2006. g.); Didelenga.

Avoti: LpA

Didelenga   vietv.

1. Didelanža - pilsēta Luksemburgā ("Diddeleng").

Avoti: PZT

dideles   apv.

1. Drebuļi, trīsas.

Avoti: EH

didelēt   apv.

1. Drebēt; drebināties.

2. Činkstēt, raudāt.

Avoti: MiV

dīdelēt   apv.

1. Grūstīt šurp un turp, mocīt.

Avoti: ME

dīdelēties   apv.

1. Būt ļoti nemierīgam, kustīgam (parasti par bērnu).

2. Mīdīties, ļodzīties, būt nemierīgam.

3. Smagi kustēties, šūpoties.

4. Lepni šurp un turp jādelēt.

Avoti: KiV, EH

didelfija   med.

1. Attīstības traucējums, ko raksturo divkārša dzemde un divkārša maksts.

Avoti: TM

didelīgs   apv.

1. Nemierīgs, kustīgs, trakulīgs; drebulīgs no bailēm vai aukstuma.

Avoti: EH

didelis   apv.

1. Kāds, kas drebinās no aukstuma.

2. Nemierīgs, kustīgs cilvēks.

Avoti: ME, VeAT, EH

didelis   apv.

1. Liels un pamuļķīgs cilvēks.

Avoti: ME

dīdelis   apv.

1. Nemierīgs, nevaldāms cilvēks; dīdoņa.

Avoti: Sin

dīdelnieks   apv.

1. Nemierīgs, ļoti kustīgs, dzīvs, parasti bērns; dīdoņa.

Avoti: KiV

didelphidae   lat.

1. Oposumu dzimta.

Avoti: PDE

didelphis   lat.

1. Oposumi.

Didelphis marsupialis— dienvidu oposums.

Didelphis virginiana— ziemeļu jeb parastais oposums.

Avoti: PDE, LEV, Wi

didels   apv.

1. Nepacietīgs un neiecietīgs cilvēks.

2. Bērnu valodā - pakaļa, dibens.

Avoti: ME

dideļot   apv.

1. Drebināties no aukstuma.

Avoti: ME, VeAT

dideļš   apv.

1. Liels, dižs.

Avoti: ME

diderainis   apv.

1. Nemierīgs, trokšņains, traucējošs cilvēks.

Avoti: ME

dīderainis   apv.

1. Nemierīgs, trokšņains, traucējošs cilvēks.

Avoti: ME

diderains   novec.

1. Mezglains, grubuļains, nelīdzens.

Avoti: KV

didereinis   apv.

1. Eglītes veida trideksnis.

Avoti: ME

diderma   lat.

1. Fizāru dzimtas ģints.

Diderma cinereum— šīs ģints suga.

Diderma radiatum— šīs ģints suga.

Diderma spumaroides— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dīdēt   apv.

1. Dejot.

Avoti: EH

dīdīgs   apv.

1. Tāds, kas ir nemierīgs, kustas, spārdās u. tml.

Avoti: ĒiV

dīdika   apv.

1. Nemierīgs, kustīgs cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: ĒiV

dīdīkla   apv.

1. Tāds, kas nevar nosēdēt mierīgs; nemierīgs, nevajadzīgi rosīgs cilvēks.

Avoti: NeV

didilāt   apv.

1. Drebēt salā.

Avoti: ME

didilēt   apv.

1. Drebēt salā.

Avoti: ME

Didima   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Didim"), Ajdinas ilā, 47900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

didimēlija

1. dsk. Divdīgļlapju klases burvjlazdu apakšklases rinda ("Didymelales"), 1 ģ., 2 s., Madagaskarā.

Avoti: PDE

didimohlēna   bot.

1. dsk. Paparžaugu nodalījuma ģints ("Didymochlaena"), kuras atsevišķas sugas arī Latvijā audzē kā telpaugus.

Nošķeltā didimohlēna— didimohlēnu suga ("Didymochlaena truncatula").

Avoti: TaE

Didimotiha   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, 16100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

didims   novec.

1. Ķīmiska viela ko sākotnēji (no 1839) uzskatīja par ķīmisku elementu, bet 1885. to sadalīja 2 jaunos elementos - neodīmā un prazeodīmā.

Avoti: LME

didināt   apv.

1. Drebināties aukstumā.

2. Baidīties, neuzdrīkstēties kaut ko darīt vai uzsākt; vienam otru velti gaidīt.

Avoti: KnG, NeV

dīdināt   apv.

1. Aicināt uz deju, dancināt.

2. Ejot ritmiskiem dejas soļiem, turot cieši rokās, šūpināt bērnu krustības rituālā, ko sauc arī par pādes dīdīšanu.

3. Nedot, nelikt mieru, nebūt mierā.

4. Dresēt, pakļaut dresūrai.

Avoti: NeV

dīdis   apv.

1. Dīdītājs.

Avoti: EH

dīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. novec. Dresēt.

2. sar. Likt (kādam) atkārtoti ko darīt, veikt, atkārtoti mācīt (kādam) ko.

// pārn. Pārņemt (par izjūtām, pārdzīvojumiem).

3. Aicināt uz deju, dancināt.

4. Ejot ritmiskiem dejas soļiem, turot cieši rokās, šūpināt bērnu krustības rituālā, ko sauc arī par pādes dīdīšanu.

Avoti: LLVV, NeV

dīdītājs   -a, v.

1. Darītājs --> dīdīt.

2. novec. Dresētājs.

Avoti: LLVV

dīdītava   apv.

1. Vieta, kur iedīda, dresē.

Avoti: ME

dīdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Būt nemierīgam, nemitīgi kustēties; arī draiskuļoties.

2. Aicināt uz deju, dancināt.

3. Ejot ritmiskiem dejas soļiem, turot cieši rokās, šūpināt bērnu krustības rituālā, ko sauc arī par pādes dīdīšanu.

4. Nedot, nelikt mieru, nebūt mierā.

5. Dresēt, pakļaut dresūrai.

Avoti: LLVV, NeV

didoji

1. Cezi - tauta Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas rietumos, viena no andocezu tautām, valoda pieder pie dagestāņu grupas avāru-andocezu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Dīdona   mit.

1. Feniķiešu dievība; sengrieķu mitoloģijā - Kartāgas dibinātāja; pēc romiešu teikām, Dīdona nonāvējās ar Eneja zobenu, kad Enejs aizbrauca no Kartāgas un viņu atstāja.

Avoti: SV08

dīdoņa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; sar.

1. Nemierīgs, nevaldāms cilvēks.

Avoti: LLVV

didrahma

1. Grieķu monēta, kurai ir divu drahmu vērtība.

Avoti: SV69

Didrichshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Pidriķa muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Valmieras pagastā.

Avoti: KV

didukcija   med.

1. Divu daļu atšķiršana; vienas daļas atņemšana.

Avoti: TM

diduktors   med.

1. Atvilcējs muskulis.

Avoti: TM

didymelales   lat.

1. Didimēliju rinda.

Avoti: PDE

didymella   lat.

1. Dotīdeju dzimtas ģints.

Didymella applamata— šīs ģints suga.

Didymella latvica— šīs ģints suga.

Avoti: LD

didymochlaena   lat.

1. Didimohlēnas.

Didymochlaena truncatula— nošķeltā didimohlēna.

Avoti: TaE

didymocistis   lat.

1. Scenedesmu dzimtas ģints.

Didymocistis plactonica— šīs ģints suga.

Avoti: LD

didymodon   lat.

1. Pabārbulas.

Didymodon insulanus— salu pabārbula.

Didymodon spadiceus— brūnganā pabārbula.

Didymodon tophaceus— tufa pabārbula.

Avoti: LD

Di-Dzanvans   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - pazemes valstības pavēlnieks, kurš glāba dvēseles no pazemes šķīstītavas.

Avoti: Mit

dīdzates   apv.

1. Diedzēti graudi.

Avoti: ME

dīdzējs   apv.

1. Tas, kas dīgst; tas, kas var uzdīgt.

Avoti: ME

dīdzelība   novec.

1. Dīgšanas spēja; dīgtspēja.

Avoti: LV93

dīdzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Diedzēt.

Avoti: LLVV

dīdzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Dīgtspēja.

Avoti: LLVV

dīdzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas labi, ātri dīgst; arī dīgtspējīgs.

Avoti: LLVV

dīdzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Diedzēt.

Avoti: LLVV

Di-Dzjuņs   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - sākotnēji uzskatīts par iņu cilšu pirmsenci, bija pirmais, kas sāka apstrādāt zemi un šo prasmi nodeva tālāk savam dēlam.

Avoti: Mit

dīdzoties   apv.

1. Augt, palielināties.

Avoti: ME

dīdžejs

1. Diskžokejs - popmūzikas raidījumu, ierakstu komentētājs radiofonā; programmas vadītājs un ierakstu komentētājs diskotēkā.

Avoti: SV99

didžeridū

1. Tradicionāls Austrālijas aborigēnu pūšaminstruments, atgādina flautu, tiek uzskatīts par pasaulē vecāko koka pūšaminstrumentu.

Avoti: PL

dīdžoties   apv.

1. Nepacietīgi, strauji mīdīties (parasti par zirgiem).

Avoti: EH

Didžulis   vietv.

1. Ezers Lietuvas dienvidu daļā, Alitas apriņķī, platība - 912,7 ha.

Avoti: PZT, Wi

die   apv.; saīs.

1. Dievs.

Avoti: ME

diebt   diebju, dieb, diebj, pag. diebu; intrans.; sar.

1. Skriet (parasti ātri).

Avoti: LLVV

diecenieks   apv.

1. Dīkdienis.

Avoti: ME, VeAT

diecēt   apv.

1. Tukšot.

Avoti: KiV

diecēze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; rel.

1. Administratīvi teritoriāla vienība Senajā Romā.

2. Administratīvi teritoriāla vienība katoļu un dažās protestantu baznīcās, kurā ietilpst vairākas draudzes un to pārvalda bīskaps.

Avoti: SV99, MrJ

diecības   apv.

1. Dīcības, klaušas.

Avoti: EH

diecinieks   apv.

1. Dīcinieks (1); šķūtnieks, pagasta klaušu strādātājs.

Avoti: EH

diēcisks   novec.

1. Divmāju (piem., augi, dzīvnieki).

Avoti: KV

diēcisms   novec.

1. Divmājība.

Avoti: KV

diedelējošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> diedelēt.

2. Tāds, kurā izpaužas uzmācīgs lūgums (parasti pēc labvēlības).

Avoti: LLVV

diedelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. intrans. Lūgt žēlastības dāvanu, arī ubagot.

// trans.

2. trans. Lūgt, prasīt (ko), parasti neatlaidīgi, uzmācīgi.

// pārn. Censties izraisīt, iemantot (vēlamu attieksmi pret sevi), parasti, pazemojot sevi.

3. apv. Slinkot, dzīvot bez darba.

Avoti: LLVV

diedelēt   apv.

1. Salt, trīcēt, drebēt.

Avoti: ME

diedelētājs   apv.

1. Ubags.

Avoti: KnV

diedelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Atkārtoti, uzmācīgi diedelēt.

Avoti: LLVV

diedelis   apv.

1. Diedelnieks.

Avoti: Lv42

diedelniecība   novec.

1. Dzīvošana bez pienācīga personības dokumenta un noteiktas dzīves vietas, amata, rūpala un nodarbošanās, kā arī bez līdzekļiem dzīvei.

Avoti: KV

diedelnieks   -a, v.

1. Tāds, kas neatlaidīgi ko lūdz; ubags.

2. apv. Nabadzīgs un slinks cilvēks.

3. vienk. Nedarbnieks, palaidnis.

Avoti: LLVV, KnG

diedēt   apv.

1. Dēdēt (1) - vārgt, nīkuļot, arī novājēt (slimības, novecošanas dēļ).

Avoti: ME

diedēt   apv.

1. Dēdēt (2) - nīkt (bezdarbībā).

Avoti: ME

diediena   apv.

1. Dievdiena.

Avoti: EH

diedis   apv.

1. Tāds, kas ir izdilis, izkāmējis.

Avoti: ME

diedrs

1. Divskaldnis, vienkāršā kristalogrāfiskā forma, kas līdzīga divslīpju jumtiem, divas neparalēlas skaldnes.

Avoti: ZTV

dieds   apv.

1. Diegsts, dīgsts.

Avoti: ME

dieds   apv.

1. Ubags; vecs vīrs, vecis.

Avoti: KV, LE

diedzā   apv.

1. Diegstā.

Avoti: EH

diedze   poligr., novec.

1. Lokšņu sasaistīšana ar diegu vai stiepli.

Avoti: GV

diedzeklis   apv.

1. Diegsts, dīgsts.

Avoti: ME

diedzene

1. dsk. Viendīgļlapju klases dzimta ("Zannichelliaceae"), iegrimuši vai peldoši vienmājas, retāk divmāju ūdensaugi iesāļūdeņos un saldūdeņos, 3 ģ., ~15 s., Latvijā konstatēta 1 ģints.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Zannichellia"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Purva diedzene— diedzeņu suga ("Zannichellia palustris"), Latvijā sastopama samērā reti un ir aizsargājama.

Avoti: LD

diedzenieki

1. Kandavas novada Matkules pagasta apdzīvotās vietas "Diegi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

diedzēšana   dārzk.

1. Paņēmiens dažu dārzeņu sēklu dīgšanas vai bumbuļu augšanas paātrināšanai.

Avoti: ZTV

diedzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Radot dīgšanai labvēlīgu vidi, panākt, ka sāk dīgt.

Avoti: LLVV

diedzētava   -as, s.

1. Īpaši iekārtota telpa (sēklu) diedzēšanai.

Avoti: LLVV

diedzēties   apv.

1. Dīgt.

Avoti: EH

diedzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Diedzēt.

Avoti: LLVV

diedzīni   apv.

1. Diedziņi.

Avoti: ĒiV

Diedziņš   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novada Ķeipenes pagastā.

Avoti: LC

diedziņš   -a, v.

1. Dem. --> diegs.

2. parasti dsk. No tekstilšķiedrām iegūti un pēc tam savērpti pavedieni (audumu aušanai).

Avoti: LLVV

diegabikse   apv.

1. Vārgulis.

Avoti: Sin

diegadirsa   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs, arī vieglprātīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV

diegadirša   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs, arī vieglprātīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV

diegadvēsele   apv.

1. Gļēvulis, vārgulis.

Avoti: Sin

diegaine   apv.

1. Puslinu un pusvilnas audums, kam kokvilnas diedziņu meti vai audi.

Avoti: LE

diegains   apv.

1. Linu, nātns, no diegiem darināts.

Avoti: ME

diegazēns   apv.

1. Vārgulis.

Avoti: Sin

diegbiksis   apv., niev.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs, arī vieglprātīgs cilvēks (parasti vīrietis).

Avoti: ViV

diegieloku   ģen., nelok.; apv.

1. Diegieloku vilnainīte - vilnaine ar linu malu.

Avoti: ME

dieglis   apv.

1. Dīglis.

Avoti: ME

diegmentelis   apv.

1. Slinks, nevīžīgs cilvēks; slaists.

Avoti: ViV

diegot   apv.

1. Šūt ar diegu.

Avoti: ME

diegoties   apv.

1. Knapināties.

2. Vilcināties, kavēties.

Avoti: EH

diegs   -a, v.

1. No tekstilšķiedrām (piemēram, kokvilnas, vilnas, zīda) izgatavots un pēc tam savērpts pavediens (parasti šūšanai).

Mulinē diegi— krāsaini diegi izšūšanai.

Piegriezt taisnā diegā— piegriezt drānu taisni audu vai šķēru virzienā.

Piegriezt slīpā diegā— piegriezt drānu audiem un šķēriem slīpā virzienā.

Diegu zeķes— kokvilnas zeķes.

2. apv. Kaulainis, vārgulis.

3. žarg. Bailīga vai nemākulīga persona.

Avoti: LLVV, Sin, Žrg

diegsts   apv.

1. Dīglis, asns.

Avoti: KV

diegt   diedzu, diedz, diedz, pag. diedzu; trans.

1. Šūt lieliem dūrieniem; šūt ātri vai pavirši.

Avoti: LLVV

diegt   diedzu, diedz, diedz, pag. diedzu; intrans.; sar.

1. Ātri, veikli skriet.

Avoti: LLVV

diegti   apv.

1. Dīgstā ielikti graudi.

Avoti: KV

diegtums   apv.

1. Sēklas dīglis.

Avoti: EH

diegums   poligr., novec.

1. Lokšņu sasaistīšana ar diegu vai stiepli.

Avoti: GV

diegveida   ģen., nelok.

1. Līdzīgs diegam (parasti tievs, smalks).

Avoti: LLVV

diegveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Diegveida.

Diegveidīgs pulss— vājš, tikko sataustāms pulss.

Avoti: LLVV

diehoskops   med.

1. Stetoskopa veids, ar kuru iespējams vienlaicīgi uztvert divas dažādas skaņas ķermeņa dažādās daļās.

Avoti: TM

diekai   apv.

1. Tukšā.

2. Nenodarbināts, lieks.

Avoti: EH

diekāt   apv.

1. Tukšot, iztukšot.

Avoti: KV

diekoties   apv.

1. Locīties, klanīties, izdabāt, ārstēties, pieglaimoties.

2. Pateikties, tencināt.

Avoti: KV, ME, VeAT

diekoties   apv.

1. Kauties.

2. Pielabināties, pieglaimoties, apcelt.

Avoti: KV, ME

dieks   apv.

1. Tukšs.

2. Dīks, kas stāv dīkā, bez darba.

3. Sieks.

4. Tāds, kam ir dobums, tukšums.

5. Tāds, kas tiek pavadīts bezdarbībā (par laikposmu).

Avoti: KV, KiV

diekt   apv.

1. Ātri darboties.

Avoti: ME

diel   apv.

1. Pēc, dēļ.

Avoti: BsV

dielāt   apv.

1. Maitāt, bojāt.

Avoti: KV

dielāties   apv.

1. Vilcināties, kavēties, tūļāties.

Avoti: KV

dielāties   apv.

1. Tielēties.

Avoti: EH

dieldrīns   novec.

1. Pieskares inde, insekticīds, lieto lauka kultūru apmiglošanai.

Avoti: LxE

dielektriķis   -ķa, v.; fiz.

1. Viela, kas praktiski nevada elektrisko strāvu.

Avoti: LLVV

dielektrisks   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Saistīts ar dielektriķi, tam raksturīgs; tāds, kas praktiski nevada elektrību.

Dielektriskā caurlaidība— fizikāls lielums, kas raksturo, cik reizes lādiņu elektriskās mijiedarbības spēki dielektriķī ir vājāki nekā vakuumā.

Dielektriskie zudumi— enerģijas zudumi, kas rodas dielektriķī, kurš ievietots mainīgā elektriskajā laukā.

Dielektriskā konstante— dielektriskā caurlaidība.

Dielektriskā polarizācija— stāvoklis, kurā katram dielektriķa tilpuma elementam ir noteikts elektriskais dipolmoments.

Avoti: LLVV

dielektrollze   med.

1. Medikamenta elektrolīze, tam difundējot slimajā ķermeņa daļā; medikamentu iedarbības veicināšanas veids.

Avoti: MSV

dielēt   apv.

1. Dalīt (savā starpā), dalīties.

2. Vilcināties, kavēties.

Avoti: KV, NeV

dielēties   apv.

1. Vilcināties, kavēties, tūļāties.

2. Dalīt, dalīties.

Avoti: KV, NeV

dielēties   apv.

1. Vilcināties, kavēties, tūļāties.

2. Dalīt, dalīties.

Avoti: KV, NeV

dieliņš   apv.

1. Dalība.

Avoti: ME

diels   apv.

1. Dēlis.

Avoti: BsV

dielveris   apv.

1. Dieveris.

Avoti: EH

Dieļupe   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Dēļupe" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dieļusola   vietv.

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Dēļusala" nosaukuma variants.

Avoti: LC

diembrionija   med.

1. Divu embriju veidošanās vai attīstīšanās no vienas olšūnas.

Avoti: TM

Diemerova   vietv.

1. Baltinavas novada apdzīvotās vietas "Demerova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Diemests   vietv.

1. Bezdubeņu ezers Talsu novada Lībagu pagastā.

Avoti: LD

diemžēl   part.

1. Lieto, lai izteiktu nožēlu.

Avoti: LLVV

diemūksnis   apv.

1. Dimūksnis.

Avoti: KnV

dien   apv.

1. Diena.

Avoti: EH

diena   -as, s.

1. Laika posms no saules lēkta līdz rietam, no rīta līdz vakaram.

Balta diena— saka, ja ir kļuvis pavisam gaišs, ir iestājusies diena.

Bez dienas— ļoti agri, pirms saules lēkta.

Dienas gaisma— gaisma, kas ir dienas laikā, dabiskā saules gaisma; dienasgaisma.

Dienas gaismas spuldze— dienasgaismas spuldze.

Dienas vidus— pusdienas laiks, kad Saule ir visaugstāk pie debesīm.

Gaišs kā dienā— ļoti gaišs.

Liela diena— saka par laiku, kad saule jau sen uzlēkusi.

Pie dienas— laikā, kad saule jau uzlēkusi.

Polārā diena— laika posms polārajos apgabalos, kad saule nenoriet.

// vsk. akuz., apst. nozīmē. Šajā laika posmā.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas notiek, darbojas šajā laika posmā.

2. Diennakts, arī kāda diennakts daļa.

Dienas alga— alga, ko aprēķina par katru nostrādāto dienu.

Dienas avīze— avīze, laikraksts, kas iznāk katru dienu.

Dienas darbs— darbs, par kuru samaksā pēc nostrādāto dienu skaita.

Dienas nauda— nauda, kas paredzēta katras atsevišķas dienas izdevumiem (parasti komandējumā).

Dienas laikraksts— avīze, laikraksts, kas iznāk katru dienu.

Dienas režīms— nodarbību sadale visai diennaktij.

Dienu dienā— katru dienu; nepārtraukti, pastāvīgi.

Dienu no dienas— katru dienu; nepārtraukti, pastāvīgi.

Dienu pēc dienas— katru dienu; nepārtraukti, pastāvīgi.

Kalendārā diena— laika periods no pusnakts līdz nākošajai pusnaktij.

No dienas dienā, arī dienu pēc dienas, arī dienu dienā— katru dienu; nepārtraukti, pastāvīgi.

Dienas strādnieks— cilvēks, kas strādā dienas darbu.

Šajās dienās— Kādā no tuvākajām dienām.

3. Diennakts kā noteikta nedēļas septītā daļa.

4. Datums.

5. tikai dsk. Ilgāks laika posms.

No mazām dienām— no agras bērnības.

Meitas (arī puiša) dienas— jaunība, laiks, kad nav vēl apprecējusies (apprecējies).

Mežu un dārzu dienas— laika posms (parasti mēnesis) pavasarī, kad organizēti apkopj un stāda mežus un dārzus.

Mūsu dienās— tagadējos laikos, mūsdienās.

Putnu dienas— laika posms pavasarī (pirms gājputnu atlidošanas), kad plaši veic pasākumus putnu faunas saudzēšanai un bagātināšanai.

// dsk. lok., apst. nozīmē. Ar laiku, pēc gadiem, kādreiz.

Avoti: LLVV, KiV

dienaļa   apv.

1. Dienā dzimusi govs.

Avoti: LE

dienasbrīze

1. Jūru, okeānu, kā arī lielu ezeru piekrastes vējš, kas pūš no jūras uz sasilušo sauszemi.

dienasdeķis   apv.

1. Īpaša gultas sega, ko sedza tikai pa dienu.

Avoti: KnV

dienasgaisma   -as, s.; parasti vsk.

1. Gaisma, kas ir dienas laikā, dabiskā saules gaisma; dienas gaisma.

Dienasgaismas spuldze— luminiscentā spuldze, kura izstaro baltu gaismu.

Avoti: LLVV

dienasgrāmata   -as, s.

1. Piezīmes pa dienām par pieredzēto, padarīto, par saviem pārdzīvojumiem, pārdomām u. tml. (ko raksta atsevišķs cilvēks, retāk kolektīvs).

2. Burtnīca (skolēniem) ar iedaļām katras dienas uzdevumu un atzīmju ierakstīšanai.

Avoti: LLVV

dienaskārtība

1. Saraksts par ziņojumu, atskaišu un priekšlasījumu kārtību sapulcē.

Avoti: LEV

dienasknīze   žarg.

1. Skolēna dienasgrāmata.

Avoti: SLG

dienaskrietiņš   apv.

1. Krītiņš (ar ko vēžo dienā).

Avoti: ViV

dienasnauda

1. Naudas summa, ko darba devēji piešķir darbiniekam, kas dodas komandējumā.

Avoti: GrV

dienaste   apv.

1. Dienests.

Avoti: EH

dienastmeita   apv.

1. Kalpone.

Avoti: ViV

dienastnieks   apv.

1. Apkalpotājs.

Avoti: ME

dienastpuisis   apv.

1. Kalps.

Avoti: ViV

dienasts   apv.

1. Dienests.

Avoti: ME

dienasviducis   apv.

1. Dienas vidus - pusdienas laiks.

2. Diendusa.

Avoti: ĒiV

dienasvidus   -us, v.

1. Dienas vidus, laiks, kad saule ir visaugstāk pie debesīm; dienvidus (1).

2. Diendusa.

Avoti: LLVV

dienaszaglis   -ļa, v.; sar.; niev.

1. Dīkdienis, slaists.

Avoti: LLVV

dienāt   apv.

1. Dienēt.

Avoti: EH

dienauds   apv.

1. Dienas vidus.

Avoti: EH

dienavidi   apv.

1. Dienvidi.

Avoti: KiV

dienavidinis   apv.

1. Dienvidu (par vēju).

Avoti: KiV

dienavids   apv.

1. Dienas vidus.

Avoti: EH

dienavidus   apv.

1. Dienvidus.

2. Diendusa.

Avoti: KiV

diencefalīts   med.

1. Starpsmadzeņu iekaisums.

Avoti: SV96

diencefalopātija   med.

1. Simptomu komplekss perēkļainu hipotalāma bojājumu gadījumā.

Avoti: MSV

diendārze   apv.

1. Diendārzs.

Avoti: EH

diendārzis   apv.

1. Laidars kūts priekšā.

Avoti: KiV

diendārzs   apv.

1. Laidars lopiem uz lauka.

Avoti: LE

dienderis   -ra, v.

1. iron. Cilvēks, kas padevīgi kalpo, iztop.

2. novec. Kalps; sulainis.

Avoti: LLVV

diendesa   apv.

1. Dienas vidus.

Avoti: EH

diendienā   apst.

1. Katru dienu; pastāvīgi, nepārtraukti (ilgāku laiku).

Avoti: LLVV

diendienas   ģen., nelok.; pareti.

1. Tāds, kas ir vai notiek, noris katru dienu; ikdienas.

Avoti: LLVV

diendienība   apv.

1. Ikdienība.

Avoti: Sin

diendienīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Diendienas.

Avoti: LLVV

diendusa   -as, s.

1. Atpūta (parasti miegā) pēc pusdienām.

Avoti: LLVV

diendusis   apv.

1. Diendusa.

Avoti: EH

dienene   žarg.

1. Skolēna dienasgrāmata.

Avoti: SLG

dienenieks   apv.

1. Līgumstrādnieks, kas katru dienu saņem atalgojumu par šajā dienā padarīto.

Avoti: ME

dieneris   apv.

1. Kalps; sulainis; dienderis.

Avoti: TlV

dienesmaita   apv.

1. Kalpone.

Avoti: KnV

dienesnīca   apv.

1. Kalpone.

Avoti: EH

dieneste   apv.

1. Kara dienests.

Avoti: KiV

dienestmeita   -as, s.; novec.

1. Kalpone.

Avoti: LLVV

dienestnīca   apv.

1. Kalpone.

Avoti: KiV

dienestnieks   -a, v.; novec.

1. Kalps, kalpone.

Avoti: LLVV

dienestpersona   novec.

1. Publiskas - valsts vai pašvaldības - iestādes darbinieks, kas iecelts vai ievēlēts amatā un to izpilda uz likuma (ne līguma) pamata.

Avoti: TV

dienestpuisis   apv.

1. Kalps, strādnieks (lauku saimniecībā).

Avoti: ĒiV

dienests   -a, v.

1. parasti vsk. Darbs valsts iestādē.

2. Iestāde, institūts, arī to kopums (speciālam uzdevumam); pasākumu kopums (speciāla uzdevuma veikšanai).

Dienesta suņi— apmācīti suņi, kurus izmanto speciālam uzdevumam (piemēram, apsargāšanai, noziedznieku meklēšanai).

3. parasti vsk.; mil. Karadienests; pasākumu, pienākumu kopums, kas saistīti ar karadienestu.

Iekšējais dienests— pasākumi, kas saistīti ar iekšējās kārtības uzturēšanu karaspēka daļās un apakšvienībās un ar karavīru amata pienākumiem.

Dienesta pakāpe— reglamentā, nolikumā paredzēts nosaukums, ko piešķir karavīriem atbilstoši viņu kvalifikācijai, ieņemamajam amatam, nopelniem.

4. novec. Algots darbs (pie privātas personas).

Avoti: LLVV

dienesttiesīgais   novec.

1. Persona, kas nodarbina kādu citu personu kā strādnieku vai garīga darba darbinieku.

Avoti: TV

dieneškas   apv.

1. Pusdienas.

2. Ēdiens, ko ēd šajā ēdienreizē.

Avoti: KiV

dieneškāt   apv.

1. Pusdienot.

Avoti: KiV

dienešķas   apv.

1. Pusdienas.

Avoti: EH

dienešķis   apv.

1. Pusdienas, pusdienu maltīte.

Avoti: NeV

dienēt   dienu, dieni, dien, pag. dienēju; intrans.

1. Būt aktīvajā karadienestā.

2. novec. Strādāt par kalpu, kalponi; kalpot (pie privātas personas).

Avoti: LLVV

diengale   apv.

1. Diengalis.

Avoti: EH

diengalis   apv.

1. Vecs cilvēks vai ēka, kuru dienām tuvojas gals.

2. Sliņķis.

Avoti: LE, EH

diengrāds   novec.

1. Dienas vidējā ūdens temperatūra.

2. Zivju oliņu (ikru) inkubēšanas ilguma mērvienība.

Avoti: LxE

diengrāmata   apv.

1. Dienasgrāmata.

Avoti: VpJ, EH

Dienīcova   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Denicova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dienīgs   apv.

1. Derīgs, piemērots.

Avoti: ĒiV

dieninieks   -a, v.

1. mil. Diennakts norīkojuma kareivis, matrozis, kas uztur kārtību rotas, baterijas telpās, ir atbildīgs par rotas, baterijas mantu saglabāšanu.

2. novec. Algādzis, kas salīdzis strādāt noteiktu dienu skaitu un saņem samaksu par katru nostrādāto dienu.

Avoti: LLVV

dieniņa   -as, s.

1. Dem. --> diena.

Avoti: LLVV

dienisks   apv.

1. Tāds, kas notiek vai ir vērojams katru dienu; parasts.

Avoti: ME

dieniškas   apv.

1. Dienišķis.

Avoti: EH

dieniškāt   apv.

1. Pusdienot.

Avoti: EH

dienišķas   apv.

1. Pusdienas, pusdienu maltīte.

Avoti: NeV

dienišķīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Dienišķs.

Avoti: LLVV

dienišķis   apv.

1. Pēcpusdienas azaids - launags, pavakariņas.

Avoti: LE

dienišķot   apv.

1. Pusdienot.

Avoti: NeV

dienišķs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas notiek, ir katru dienu; tāds, kas notiek, ir nepārtraukti, pastāvīgi.

Dienišķā maize— nepieciešamais uzturs, arī eksistences līdzekli katrai dienai.

Avoti: LLVV

dienlilija   sar.

1. Dienziede.

Avoti: MLVV

dienmēnešrādnis   sar.

1. Kalendārs.

diennakts   -nakts, dsk. ģen. -nakšu, s.

1. Laika mērvienība - laiks, kurā zemeslode apgriežas ap savu asi, 24 stundu, ilgs laika posms, kas ietver vienu otrai sekojošu dienu un nakti.

Avoti: LLVV

dienofili

1. Nepiesātinātie alifātiskie ogļūdeņraži ar trīskāršo saiti.

Avoti: LPE

diēnogļūdeņraži

1. Alkadiēni - nepiesātinātie alifātiskie ogļūdeņraži ar divām dubultsaitēm.

Avoti: LPE

dienonis   apv.

1. Dienas strādnieks, dieninieks, algādzis.

Avoti: Sin, ME

dienons   apv.

1. Dienā dzimis bērns.

Avoti: ME

dienrādis

1. Dienu rādītājs, kalendārs.

Diensdorf   vietv., vēst., vācu val.

1. Dinsdurbes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Asītes pagastā.

Avoti: KV

diēnsintēze

1. Konjugēto alkadiēnu (arī cikloaladiēnu) iedarbība ar savienojumiem, kas satur aktīvu dubulto saiti vai trīskāršo saiti.

Avoti: LPE

diensvidus   apv.

1. Pusdiena, dienas vidus.

Avoti: ME

dientamēba   med.

1. Parazītisku protozoju ģints, kuru nepatogēna amēbu suga "Dientamoeba fragilis" atrasta cilvēka lokzarnā.

Avoti: TM

dienuds   apv.

1. Dienvidus.

Avoti: EH

dienuvidus   apv.

1. Dienasvidus.

Avoti: EH

Dienvidāfrika   vietv.

1. Dienvidāfrikas Republika - valsts Āfrikas dienvidu daļā (angļu val. "Republic of South Africa", afrikandu val. "Republik van Suid-Afrika"), DĀR, platība - 1,22 mlj kvadrātkilometru, galvaspilsēta - Pretorija, parlamenta rezidence Keiptaunā, administratīvais iedalījums - 9 provinces.

Dienvidāfrikas Savienība— Dienvidāfrikas Republikas nosaukums 1910.-1961. g.

2. Dabas apgabals Āfrikā, uz dienvidiem no 12-13 grādu dienvidu platuma, ietver arī Madagaskaru un Maskarēnu salas, platība ~5000000 kvadrātkilometru.

Avoti: LģE, PZT

dienvidāk   apv.

1. Vairāk uz dienvidiem.

Avoti: EH

Dienvidaličura   vietv.

1. Dienvidaličuras grēda - atrodas Pamira kalnu dienvidu daļā, Tadžikistānā, garums - ~150 km, augstums - līdz 5706 m.

Avoti: PZT

Dienvidalpi   vietv.

1. Kalnu grēda Jaunzēlandē ("Southern Alps"), Dienvidsalā, stiepjas 600 km (gandrīz visas salas garumā), augstākā virsotne - 3754 m.

Avoti: LģE

Dienvidaltajs   vietv.

1. Kalnu grēda Altaja dienvidos, Kazahstānā, daļēji uz Ķīnas robežas, garums - ~130 km, augstums - līdz 3871 m, mūžīgais sniegs, šļūdoņi, apledojums - ~116 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

Dienvidamerika   vietv.

1. Kontinents rietumu un dienvidu puslodē (neliela daļa arī ziemeļu puslodē), kopā ar Ziemeļameriku veido pasaules daļu Ameriku, platība - 17,8 mlj kvadrātkilometru (kopā ar salām), 371 mjn iedzīvotāju (2006. g.), garums 7150 km, lielākais platums - 5150 km.

Avoti: LģE

Dienvidantiļi   vietv.

1. Dienvidantiļu grēda - atrodas Atlantijas okeāna dienvidu daļā, Dienvidamerikas Andu kalnu turpinājums, stiepjas no Ugunszemes arhipelāga caur Dienvidsendviču salām uz Antarktīdas pussalu, garums - >3500 km, dziļums - līdz 3000 m, vietām - 1000 m, virs ūdens paceļas Dienviddžordžija, Dienvidsendviču, Dienvidorkneju un Dienvidšetlendu salas.

2. novec. Dienvidantiļu jūra - Skotijas jūra.

Avoti: PZT

Dienvidatlantija   vietv.

1. Atlantijas okeāna dienvidu daļa.

Dienvidatlantijas grēda— stiepjas paralēli Dienvidamerikas un Āfrikas kontinentam no ekvatora līdz 55 grādiem dienvidu platuma, garums - 4500 km, dziļums - 1800-3400 m, virs ūdens paceļas Debesbraukšanas un Tristana da Kuņjas salas.

2. Dienvidatlantijas autonomais reģions - autonoms reģions Nikaragvas Republikā ("Region Autonoma del Atlantico Sur"), administratīvais centrs - Blūfīldsa, platība - 27260 kvadrātkilometru, 306300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT, PuA

Dienvidaustrālija   vietv.

1. Austrālijas štats starp 129 un 141 austrumu garuma grādu, Lielā Austrālijas, Spensera un Sentvinsenta līča piekrastē, platība - 984400 kvadrātkilometru.

2. Dienvidaustrālijas lielieplaka - atrodas Indijas okeānā, starp Austrāliju, Tasmāniju un Austrālijas-Antarktīdas pacēlumu, vidējais dziļums - ~5000 m, lielākais - 5853 m, gultnē bieza mālainu dūņu kārta.

Avoti: PZT

dienvidaustrenis

1. Dienvidaustrumu vējš.

Avoti: Sin

Dienvidaustrumāzija   vietv.

1. Kopējs apzīmējumsvalstīm, kas atrodas Indoķīnas pussalā, Filipīnām un Indonēzijai.

Avoti: LEV

dienvidaustrumi   -u, v.; tikai dsk.

1. Virziens starp dienvidiem un austrumiem; teritorija, kas atrodas šajā virzienā.

Dienvidaustrumu Āzija— Dienvidāzijas dienvidaustrumu daļa, ietver Idoķīnas pussalu un Malajas arhipelāgu, tajā atrodas Bruneja, Filipīnas, Indonēzija, Kambodža, Laosa, Malaizija, Mjanma (Birma), Singapūra, Taizeme un Vjetnama.

Dienvidaustrumu Lankašīra— konurbācija Lielbritānijā, Anglijā, ietilpst Mančestra (galvenā pilsēta), Boltona, Solforda, Stokporta, Oldema, Midltona u. c. pilsētas.

Dienvidaustrumu Velsa— konurbācija Lielbritānijā, Velsas dienvidos, ietilpst Kārdifa, Svonsi, Ronda, Mērterdvila u. c. pilsētas.

Avoti: LLVV, PZT

dienvidaustrumvējš

1. Dienvidaustrumu vējš.

Dienvidāzija   vietv.

1. Āzijas daļa, ietver Himalajus, Indas-Gangas līdzenumu, Indostānas pussalu, Dienvidaustrumu Āziju (Indoķīnas pussala, Malajas arhipelāgs), Indijas okeāna austrumu daļas salas (Šrilanka, kā arī sīkās vulkāniskās un koraļļu salas), teritorijas garums rietumu-austrumu virzienā - >7000 kilometru, platība - >8000000 kvadrātkilometru.

Dienvidāzijas rase— lielās mongoloīdās rases dienvidu atzars (dienvidmongoloīdi) ar austroloīdās rases piejaukumu, parasti tiek uzskatīta par pārejas formu; malajiešu rase.

Avoti: PZT

dienvidblāzma

1. Neregulāra parādība Zemes atmosfērā - izretināta gaisa luminiscence 90-100 km augstumā dienvidpola tuvumā.

Avoti: EV

Dienvidbuga   vietv.

1. Upe Ukrainā, garums 806 km, sākas Podolijas augstienē, caur Dņepras limānu ietek Melnajā jūrā.

Avoti: PZT

Dienvidčehija   vietv.

1. Apgabals Čehijas Republikā, atrodas valsts dienvidos, administratīvais centrs - Česke Budejovice.

Avoti: PZT

Dienvidčuja   vietv.

1. Dienvidčujas grēda - atrodas Centrālajā Altajā, Krievijas Altaja novadā, garums - 120 km, augstākā virsotne - 3942 m, vairāk nekā 100 šļūdoņi, lielākais - 8 km.

Avoti: PZT

Dienviddakota   vietv.

1. Štats ASV vidusdaļā ("South Dakota", no 1889. g.), administratīvais centrs - Pīra, platība - 199552 kvadrātkilometri, 853000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, WA16

Dienviddžordžija   vietv.

1. Dienviddžordžija un Dienvidsendviču salas - Lielbritānijas aizjūras teritorija Atlantijas okeāna dienvidos (angļu val. "South Georgia and the South Sandwich Islands"), platība - 3903 kadrātkilometri, pastāvīgo iedzīvotāju nav, bet ostu (vaļu medību bāzi) un zinātnisko staciju apkalpo ~13 cilvēki ziemā un ~23 vasarā, tiek pārvaldītas no Folklenda (Malvinu) salām.

2. Lielākā sala šajā teritorijā, sniega līnija ~450 m vjl., augstākais kalns 2934 m, ledājs klāj >50% teritorijas.

Avoti: LģE, PuA

Dienvideiras   vietv.; nelok.

1. Dienvideira ezers - Eira ezera dienvidu daļa, garums 65 km, platums - 24 km, atrodas Austrālijas dienvidu daļā.

Avoti: LģE

dienvidenis   apv.

1. Dienvidvējš.

Avoti: Sin

Dienvidgruzija   vietv.

1. Gruzijas dienvidu daļa.

Dienvidgruzijas kalniene— Aizkaukāza kalnienes daļa Gruzijas teritorijā, ietver Džavahetijas kalnieni, Meshetijas un Trialetas grēdu.

Avoti: PZT

dienvidhalmaheri

1. Tautību un cilšu grupa, dzīvo Indonēzijā, Halmaheras salas dienvidu daļā (mabi, buli, patani, vedi, gani, kajo), Jaungvinejas salas rietumu piekrastē un tuvējās salās (numfori, vandami, varopeni, salavati, mairasi, madiki, kuri, jamuri u. c.), valodas pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms (sunnisms), liela daļa saglabājuši tradicionālos ģints ticējumus.

Avoti: PZT

Dienvidholande   vietv.

1. Nīderlandes province, platība - 2818 kvadrātkilometru, 3601000 iedzīvotāju (2013. g.), administratīvais centrs - Hāga.

Avoti: Wi

dienvidi   -u, v.; tikai dsk.

1. Viena no četrām debespusēm (pretēja ziemeļiem); teritorija, kas atrodas šajā pusē, virzienā.

Zemes dienvidu puslode— Zemes puslode starp ekvatoru un dienvidpolu.

Dienvidu platums— ģeogrāfiskais platums, ko skaita no ekvatora uz dienvidiem.

Dienvidu Hidra— zvaigznājs debess dienvidpola tuvumā, Latvijā nav novērojams.

Dienvidu Krusts— debess dienvidu puslodes zvaigznājs, kura četras spožākās zvaigznes it kā veido krusta galus, Latvijā nav redzams.

Dienvidu Vainags— neievērojams debess dienvidu puslodes zvaigznājs Piena Ceļā uz dienvidiem no Strēlnieka, Latvijā nav novērojams.

Dienvidu Zivs— debess dienvidu puslodes zvaigznājs Valzivs tuvumā, Latvijā nav novērojams.

Dienvidu punkts— viens no četriem galvenajiem horizonta punktiem (pretējs ziemeļu punktam).

2. Siltā klimata zemes.

Avoti: LLVV

Dienvidinilčeks   vietv.

1. Šļūdonis Centrālajā Tjanšanā, Meridionālās grēdas rietumu nogāzē, garums - 59,5 km, platība - >800 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

dienvidinis   apv.

1. Dienvidu (par vēju).

Avoti: KiV

dienvidis   apv.

1. Dienvidvējš.

Avoti: KnV

dienvidītes   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

Dienvidjitlande   vietv.

1. Jitlandes dienvidu daļa Dānijā, bijušās Šlēsvigas-Holšteinas dāņu daļa, kas tautas nobalsošanā 1920. g. iekļāvās Dānijā.

Avoti: LEV

Dienvidkarēlija   vietv.

1. Somijas reģions, platība - 6873 kvadrātkilometri, 131300 iedzīvotāju (2015. g.), administratīvais centrs - Lapēnranta.

Avoti: Wi

Dienvidkarolīna   vietv.

1. Štats ASV dienvidaustrumu daļā ("South Carolina", no 1788. g.), Atlantijas okeāna piekrastē, platība - 80400 kvadrātkilometru, 4832500 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Kolumbija.

Avoti: PZT, WA16

Dienvidkarpati   vietv.

1. Karpatu dienvidu daļa Rumānijā ("Carpatii Meridional"), no Predjalas pārkāpes līdz Dzelzs vārtiem, garums - ~300 km, augstums - līdz 2543 m.

Avoti: PZT

Dienvidkaspija   vietv.

1. Dienvidkaspijas zemiene - atrodas Kaspijas jūras dienvidu piekrastē, Irānas ziemeļos, garums - ~500 km, platums - ~2-6 km, upju deltās - līdz 30-40 km.

Avoti: PZT

Dienvidkoreja   vietv.

1. Korejas Republika - valsts Austrumāzijā (korejiešu val. "Taehan Min'guk"), aizņem Korejas pussalas dienvidu daļu, platība - 99268 kvadrātkilometri, 49,2 mlj iedzīvotāju (2008. g.), galvaspilsēta - Seula, administratīvais iedalījums - 8 provinces, 1 īpaša autonoma province, 1 īpaša pilsēta, 6 lielpilsētas, sauszemes robeža tikai ar Ziemeļkoreju, apskalo Japāņu un Dzeltenā jūra.

Avoti: LģE, PuA

dienvidkorejieši   -u, v.

1. Korejas Republikas pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

Dienvidkvarkens   vietv.

1. Sedrakvarkens - šaurums starp Ālandu salām un Skandināvijas pussalu.

Avoti: PZT

Dienvidkurzeme   vietv.

1. Kurzemes dienvidu daļa.

Dienvidkurzemes zemiene— Vadakstes līdzenums, dabas apvidus Viduslatvijas zemienes galējos dienvidrietumos.

Avoti: LD

Dienvidķīna   vietv.

1. Ķīnas dienvidu daļa.

2. Dienvidķīnas jūra - pusslēgtā jūra Klusā okeāna rietumos (angļu val. "South China Sea") starp Āzijas piekrasti un Taivānas, Lusonas, Palavanas un Sumatras salu, platība - 3530 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 1024 m, lielākais dziļums - 5560 m.

3. Dienvidķīnas kalni - kalnu sistēma Ķīnas dienvidaustrumu daļā uz dienvidiem no Jandzi ielejas, garums >2000 km, augstums - pārsvarā 800-1000 m, lielākais - 2158 m.

Avoti: LģE

dienvidlatgalis   apv.

1. Latgales dienvidu daļas iedzīvotājs.

Avoti: BsV

Dienvidlatvija   vietv.

1. Latvijas dienvidu daļa.

2. Dienvidlatvijas kāple - Baltijas sineklīzes iegrimusī daļa Latvijas dienvidrietumu malā, ziemeļos to norobežo Liepājas-Rīgas-Pleskavas lūzumzona, kristāliskā pamatklintāja virsa pazeminās no 1300 m zjl. pie Jelgavas, līdz 1900 m zjl. pie Papes.

Avoti: LD

dienvidluo

1. Tautu grupa (ačoli, lango, kumani, lvo, aluri), dzīvo Ugandas ziemeļrietumos, arī Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) ziemeļaustrumos un Sudānas dienvidos, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - musulmaņi.

Avoti: LPE

Dienvidmandžūrija   vietv.

1. Dienvidmandžūrijas zemiene - Mandžūrijas līdzenuma dienvidu daļa Ķīnas ziemeļaustrumos, garums - ~360 km, platums - līdz 120 km.

Avoti: PZT

Dienvidmorāvija   vietv.

1. Apgabals Čehijas Republikas dienvidaustrumos, platība - 15000 kvadrātkilometru, administratīvais centrs - Brno.

Avoti: PZT

dienvidniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs dienvidu zemēm, to iedzīvotājiem.

Avoti: LLVV

dienvidnieki   -u, v.

1. Dienvidu zemju iedzīvotāji.

Avoti: LLVV

Dienvidnikosija   vietv.

1. Kipras galvaspilsētas Nikosijas grieķu kontrolētā daļa, 204000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Dienvidorknejas   vietv.

1. Dienvidorkneju salas - neapdzīvotu salu grupa Atlantijas okeānā ("South Orkney Islands"), 600 km uz ziemeļaustrumiem no Antarktīdas pussalas, starp Dieviddžordžiju un Greiama Zemi, stiepjas 140 km garumā, sastāv no 4 lielākām (Koroneišena - ~500 kvadrātkilometru) un ~40 sīkākām salām, ietilpst Britu antarktiskajā teritorijā, kopējā platība - 620 kvadrātkilometru, augstums - līdz 1265 m, darbojas vairākas zinātniskās stacijas.

Avoti: PZT, LEV, LģE

Dienvidosetija   vietv.

1. Pašpasludināta valsts (prezidentāla republika) Krievijas aizbildniecībā, "de iure" Gruzijas sastāvdaļa, administratīvais centrs - Chinvali, 50000 iedzīvotāju (2008. g.), platība - 3900 kvadrātkilometru.

Avoti: LpA, PuA

dienvidot   apv.

1. Atpūsties dienas vidū.

dienvidoties   sar.

1. Tuvoties dienvidiem.

Avoti: DzS

Dienvidpasāti   vietv.

1. Dienvidpasātu straume - pasaules okeānu virsas straume dienvidu puslodes tropu joslā, kas veidojas valdošo vēju (pasātu) ietekmē, plūst austrumu-rietumu virzienā 1-2 km/h (atsevišķos posmos >3 km/h).

Avoti: PZT

Dienvidpohjanmā   vietv.

1. Somijas reģions, platība - 14000 kvadrātkilometru, 192700 iedzīvotāju (2015. g.), administratīvais centrs - Seinejoki.

Avoti: Wi

dienvidpols   -a, v.; parasti vsk.

1. Viens no diviem (debess ķermeņa) poliem (pretējs ziemeļpolam).

Avoti: LLVV

Dienvidpols   vietv.

1. Punkts, kur iedomātā Zemes ass šķērso dienvidu puslodes virsmu, atrodas Antarktīdas austrumu daļā, 600 km no Rosa jūras krasta.

Ģeogrāfiskais dienvidpols— Dienvidpols.

Magnētiskais dienvidpols— punkts, kur saplūst visi magnētiskie meridiāni Dienvidu puslodē.

Ģeomagnētiskais dienvidpols— punkts, kur saplūst visi ģeomagnētiskie meridiāni dienvidu puslodē.

Avoti: LģE, PZT

dienvidpuse

1. Dienvidi.

Avoti: Sin

dienvidrietenis   -ņa, v.; parasti vsk.

1. Dienvidrietumu vējš.

Avoti: LLVV

Dienvidrietumāfrika   vietv.

1. Namībijas nosaukums līdz 1968. g. ("South West Africa").

Avoti: PZT

dienvidrietumi   -u, v.; tikai dsk.

1. Virziens starp dienvidiem un rietumiem; teritorija, kas atrodas šajā virzienā.

Avoti: LLVV

Dienvidrietumsomija   vietv.

1. Somijas reģions, platība - 2800 kvadrātkilometru, 474100 iedzīvotāju (2015. g.), administratīvais centrs - Turku.

Avoti: Wi

dienvidrietumvējš   apv.

1. Dienvidrietumu vējš.

Avoti: NeV

dienvidrītenis   -ņa, v.; parasti vsk.

1. Dienvidaustrumu vējš.

Avoti: LLVV

dienvidrīti   -u, v.; tikai dsk.

1. Dienvidaustrumi.

Avoti: LLVV

Dienvidrodēzija   vietv.; vēst.

1. Zimbabve - valsts Āfrikas dienvidu daļā, tās nosaukums līdz 1980. g.

Avoti: PZT, LģE

Dienvidsala   vietv.

1. Lielākā no divām galvenajām Jaunzēlandes salām, bet mazāk apdzīvotā, platība 150500 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

Dienvidsaskačevana   vietv.

1. Sautsaskačevana - upe Kanādā.

Avoti: PZT

Dienvidsavo   vietv.

1. Somijas reģions, platība - 18768 kvadrātkilometri, 150700 iedzīvotāju (2015. g.), administratīvais centrs - Mikeli.

Avoti: Wi

Dienvidsendviču   vietv.

1. Dienvidsendviču dziļvaga - atrodas Atlantijas okeāna dienvidu daļā, lielākais dziļums - 8428 m zjl., desmitā dziļākā dziļvaga pasaulē.

2. Dienvidsendviču salas - atrodas Atlantijas okeāna dienvidu daļā ("South Sandwich Islands"), administratīvi pakļautas Folklenda salām (Lielbritānija), platība 337 kvadrātkilometri, 16 vulkānisku neapdzīvotu salu virkne, augstums līdz 1372 m, darbīgi vulkāni, salas klāj sniegs un ledāji, daudz putnu un roņu.

Avoti: LpA, PZT

Dienvidsibīrija   vietv.

1. Sibīrjas dienvidu daļu.

Dienvidsibīrijas kalnāji— viena no lielākajām kalnzemēm Krievijā, Austrumsibīrijas dienvidos un Tālajos Austrumos no Altaja rietumiem līdz Džugdžuram austrumos, platība - >1500000 kvadrātkilometru, garums - ~4500 km, ietilpst - Kuzņeckas Alatavs, Salairas skrausts, Sajāni, Piebaikāls, Aizbaikāls, Aldanas kalniene, Stanovaja kalniene un Stanovojs.

2. Dienvidsibīrijas rase - pārejas forma starp mongoloīdo un eiropeīdo lielo rasi, izveidojusies lielās tautu staigāšanas un mongoļu iebrukuma laikā ienākušajiem Centrālāzijas rases mongoloīdiem sajaucoties ar senajiem vietējiem eiropeīdiem, izplatīta starp kazahiem, karakalpiem, kirgīziem, altajiešiem, mazāk starp uzbekiem, baškīriem, nogajiem.

Avoti: PZT

Dienvidsjerramadre   vietv.

1. Kalnu grēda Kordiljeros (sp. val. "Sierra Madre del Sur"), Klusā okeāna piekrastē, Meksikā, garums 750 km, platums - līdz 150 km, lielākais augstums - 3703 m.

Avoti: LģE

dienvidskābardis

1. dsk. Dižskābaržu dzimtas ģints ("Nothofagus").

Dombeja dienvidskābardis— dienvidskābaržu suga ("Nothofagus dombeyi").

Ugunszemes dienvidskābardis— dienvidskābaržu suga ("Nothofagus antarctica"), ko audzē kā dekoratīvu koku, kas labi aiztur vēju.

Slaidais dienvidskābardis— dienvidskābaržu suga ("Nothofagus nervosa").

Avoti: DaE, Wi

Dienvidskotija   vietv.

1. Skotijas dienvidu daļa.

2. Dienvidskotijas augstiene - atrodas Lielbritānijā ("Southern Uplands"), Skotijas dienvidos, starp Skotijas zemieni ziemeļos un Peninu kalniem dienvidos, garums 180 km, platums - līdz 100 km, augstākā virsotne - 843 m.

Avoti: LģE

dienvidslāvi   -u, v.

1. vēst. Dienvidslāvijas pamatiedzīvotāji.

2. dsk., v. Slāvu tautas, kas dzīvo Eiropas dienvidos (bulgāri, serbi, horvāti un slovēņi).

Avoti: LLVV

Dienvidslāvija   vietv.; vēst.

1. Dienvidslāvijas Sociālistiskā Federatīvā Republika - valsts Eiropas dienvidu daļā 1945.-1991. g., kuras sastāvā bija 6 republikas - Bosnija un Hercegovina, Horvātija, Maķedonija, Melnkalne, Serbija (ar Kosovas un Vojevodinas autonomajiem novadiem), Slovēnija.

Dienvidslāvijas karaliste— valsts Balkānos 1929.-1941. g.

Avoti: PZT, LPE

Dienvidsporādu   vietv.

1. Dienvidsporādu salas - salu grupa Egejas jūrā (Grieķijā), platība 3500 kvadrātkilometru, augstums - līdz 1436 m, lielākās salas - Sama, Ikarija, Roda, Kosa, Karpata.

Avoti: PZT

Dienvidstacija   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alsungas novadā.

Avoti: LC

dienvidstrausis   novec.

1. Strausu suga, tiek audzēta krāšņo spalvu dēļ īpašās strausu fermās, gk. Dienvidāfrikā.

Avoti: LME

Dienvidsudāna   vietv.

1. Dienvidsudānas Republika - valsts Āfrikas vidienā (angļu val. "South Sudan"), kas atdalījās no Sudānas 2011. g. 9. jūlijā, platība - 619745 kvadrātkilometri, 8,26 mlj iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Džūba, administratīvais iedalījums - 10 vilājas, robežojas ar Sudānu, Etiopiju, Keniju, Ugandu, Kongo Demokrātisko Republiku un Centrālāfrikas Republiku.

Avoti: D-09.07.2011-12, PuA

dienvidsudānieši   -u, v.

1. Dienvidsudānas Republikas pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

Dienvidsumatra   vietv.

1. Sumatras salas Indonēzijā dienvidu daļa.

Dienvidsumatras dabas parks— platība - 3568 kvadrātkilometri, dibināts - 1935. g., Indijas ziloņi, tumšie brieži, Indijas tapiri, Sumatras degunradži, cūkastes makaki, giboni, sastopami tropu parazītaugi - Arnolda raflēzijas.

Avoti: PZT

Dienvidsusēja   vietv.

1. Mēmeles labā krasta pieteka Ilūkstes, Aknīstes un Neretas novadā, garums 114 km, kritums - 81 m; Suseja; Lielā Susēja.

Avoti: LD

Dienvidšetlendi   vietv.; novec.

1. Dienvidšetlendu salas - Dienvidu Šetlendas salas.

Avoti: PZT

Dienvidtirole   vietv.

1. Trentīno-Alto Adidže - autonoms Itālijas reģions.

Avoti: PuA

Dienvidu   vietv.

1. Dienvidu okeāns - Pasaules okeāna dienvidu daļas, kas piekļaujas Antarktīdai, neoficiāls nosaukums, ziemeļu robeža nosacīti tiek vilkta pa dienvidu platuma 60 grādu paralēli, platība - 20,3 mlj kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 7235 m, Antarktīdas piekrastē izdala 13 jūras.

2. Dienvidu Šetlendas salas - atrodas Atlantijas okeāna dienvidos (Dienvidu okeāna Atlantiskajā sektorā), Dreika šaurumā (angļu val. "South Shetland Islands"), sastāv no 11 lielām un daudz mazām salām un klintīm, garums 500 km, platība - 3600 kvadrātkilometru, augstums - līdz 2105 m.

3. Dienvidu kanāls - Sentdžordža šaurums starp Lielbritāniju un Īriju.

Avoti: LģE

Dienvidurāli   vietv.

1. Urālu dienvidu daļa no Ufas augšteces ziemeļos līdz Urālas vidustecei dienvidos, Krievijas Čeļabinskas un Orenburgas apgabalā, kā arī Baškortostānas Republikā, garums - ~500 km, augstums - līdz 1640 m (Jamantavs), ietilpst vairākas paralēlas grēdas, ko šķir dziļas starpkalnu ieplakas.

Avoti: PZT

dienvidus   -us, v.

1. Dienas vidus, laiks, kad saule ir visaugstāk pie debesīm; dienasvidus (1).

2. Diendusa.

Avoti: LLVV

dienvidvakari   -u, v.; tikai dsk.

1. Dienvidrietumi.

Avoti: LLVV

dienvidvalstis   s., dsk.

1. Valstis, kas atrodas dienvidos (parasti Rietumeiropā).

Avoti: MLVV

dienvidvējs   apv.

1. Dienvidvējš.

Avoti: KnV

dienvidvējš   -a, v.

1. Dienvidu (1) vējš.

Avoti: LLVV

Dienvidvidzeme   vietv.

1. Pēc ainavrajonēšanas iedalījuma viena no 16 Latvijas ainavzemēm, kas ietver 2 ainavapvidus (Kangaru mežaini un Vidzemes (Sudas-Madlienas-Vecbebru) nolaidas ārieni), un robežojas ar Piejūru, Gaujaszemi (Gaujavu), Vidzemes augstienes ainavzemi un Daugavzemi.

Avoti: LD

dienvidzemes   -mju, vsk. dienvidzeme, -es, s.

1. Dienvidi (2).

Avoti: LLVV

dienviži   apv.

1. Dienvidi.

Avoti: Sin

dienziede   -es, dsk. ģen. -žu, s.; bot.

1. dsk. Liliju dzimtas ģints ("Hemerocallis"), daudzgadīgs lakstaugs ar lieliem, dzelteniem vai rūsganiem lilijveida ziediem un šaurām, rozetē sakārtotām lapām, ~15 sugas, Latvijā biežāk audzē 5 sugas.

Avoti: LLVV, LD

dienziedis   -ža, v., bot.; novec.

1. Dienziede.

Avoti: Bv

diepalīgs   apv.

1. Dievpalīgs.

Avoti: EH

diept   apv.

1. Skriet (parasti ātri), diebt.

Avoti: ME

diereze

1. novec. Šķiramā zīme, trēma.

2. med. Divu normāli saskarīgu daļu atdalīšana ar operāciju vai traumu.

Avoti: LV93, TM

diernēt   apv.

1. Dirnēt.

Avoti: EH

Diervani   vietv.

1. Rēzeknes novada Griškānu pagasta apdzīvotās vietas "Dervāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Diervanīne   vietv.

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Dērvaniene" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Diervanīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mērdzenes pagastā.

2. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Diervonīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

diervilla   lat.

1. Djērvilas.

Diervilla sessilifolia— sēdlapu djērvila.

Diervilla rivularis— strautu djērvila.

Diervilla x splendens— krāšņā djērvila.

Avoti: LD, DaE

Diervonīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

2. Kārsavas novada Mērdzenes pagasta apdzīvotās vietas "Diervanīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

diesellokomotīve   novec.

1. Dīzeļlokomotīve.

Avoti: LME

dieselmotors   novec.

1. Dīzeļmotors.

Avoti: LME

diespas   sar.

1. Dievs pasargā!

Avoti: DzS

diet   deju, dej, dej, pag. deju; intrans.; novec.

1. Dejot (1).

// pārn. Strauji lidināties (parasti par kukaiņiem).

// pārn. Strauji kustēties, locīties (piemēram, par liesmām, ēnām); griezties, virpuļot (par sniega pārslām, dzirkstelēm u. tml.); līgoties, šūpoties.

Avoti: LLVV

diēta   -as, s.

1. Īpašs uztura režīms.

Diētiskā ēdnīca— ēdnīca personām, kam nepieciešams īpašs ārstu noteikts uzturs.

Avoti: LLVV

dietanolamīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, šķīdinātājs, buferviela, izmanto kosmētikā, ziepēs, šampūnos, matu kondicionētājos, vannas putās, mitrinošos krēmos un šķidrās ziepēs, var izraisīt ādas un gļotādas kairinājumus, var būt toksisks asinsrites orgāniem, nierēm, gremošanas orgāniem, aknām un nervu sistēmai, iekļauts NIH bīstamo vielu sarakstā.

Avoti: Zkp

diētas   novec.

1. Dienas naudas, ko maksā deputātiem, delegātiem un ierēdņiem pa amata darbības laiku komandējumā, sesijā vai vispārīgi ārpus pastāvīgās darba un dzīves vietas.

Avoti: TV

diēte   novec.

1. Deputāta dienas maksa par parlamenta sēžu laiku.

Avoti: SV33

diētes   novec.

1. Dienas jeb uztura nauda; piem., papildu atlīdzība amata personai komandējuma laikā, atlīdzība uzaicinātam lieciniekam, apdrošināšanas sabiedrības delegātam utt.

Avoti: KV

dietētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Dietoloģija.

Avoti: LLVV

dietētiķis   med.

1. Persona, kam ir teorētiskas un praktiskas zināšanas dietētikā; speciālists uztures jautājumos.

Avoti: TM

dietētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dietētiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

dieties   apv.

1. Slēpties, paglābties.

Avoti: ME

diētika   novec.

1. Mācība par saprātīgi iekārtotu dzīvi, uzturu.

Avoti: LV93

diētilacētāls   novec.

1. Etilidēna diētilēters, ko lieto ārstniecība tāpat ka dimetīlacētālu, chloralhidrata atvietošanai.

Avoti: KV

dietilamīds   med.

1. Lizergīnskābes dietilamīds - halucinogēna viela, ko iegūst no melnajos graudos esošās lizergīnskābes vai sintētiski no indola atvasinājumiem.

Avoti: VE

dietilamīns

1. Šķidrs ptomaīns pūstošās zivīs.

2. Šķidrums ar amonjaka smaku, vārās 56 grādu temperatūrā, lieto krāsvielu rūpniecībā kā arī farmaceitisku preparātu sintēzēm.

Avoti: TM, KV

dietilarsīnchlorīds   novec.

1. Kairinoša sazāļošanas kaujas viela ar nepatīkamu smaku.

Avoti: KV

dietilbarbiturskābe   novec.

1. Sīki kristāliņi bez krāsas un smakas ar vāji rūgtu garšu, auksta ūdenī šķīst maz, kūst 191 grādu temperatūrā, lieto kā iemidzinātāju vielu.

Avoti: KV

dietilēnglikols   ķīm.

1. Ēteris ar hidroksilgrupām molekulas galos O(CH2CH2OH)2; lieto polimēru ražošanai, poliesteru sveķu un eļļu šķīdināšanai, par plastifikatoru un antifrīzu sastāvdaļu; izmanto kosmētisko krēmu un matu laku ražošanā, var izraisīt acu un ādas kairinājumus, bīstams ieēdot, iekļauts NIH bīstamo vielu sarakstā.

Avoti: ZTV, Zkp

dietilēteris   ķīm.

1. Ēteris C2H5OC2H5, bezkrāsains, gaistošs šķidrums ar zemu viršanas temperatūru (34,5 C) un raksturīgu smaržu; lieto par sveķu un tauku šķīdinātāju, ekstrahentu u. c.

Avoti: ZTV

dietilftalāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (gatavo no etanola un benzola atvasinājumiem), šķīdinātājs, fiksētājs, denaturējoša viela, izmanto smaržu un nagu lakas ražošanā, lieto arī kā līdzekli insektu atbaidīšanai, var izraisīt depresiju, gļotādas kairinājumus, toksisks ādai, aknām, iekšējās sekrēcijas dziedzeriem, elpošanas orgāniem un nervu sistēmai, var būt bīstams apkārtējai videi, īpaši - zivīm.

Avoti: Zkp

dietilparanitrofeniltiofosfāts   lauks.

1. Vairāku fosfororganisko preparātu, akaricīdu un insekticīdu (piemēram, tiofosa) iedarbīgā viela - (C2H5O)2PSOC6H4NO2.

Avoti: LxE

dietilstilbestrols   med.

1. Sintētisks preparāts, kam piemīt sieviešu dzimumhormona īpašības; lieto olnīcu disfunkcijas gadījumos.

Avoti: TM

dietin   apst.; novec.

1. Savienojumā ar darbības vārda "diet" formām izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

diētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar diētu.

Avoti: LLVV

dietlavieši

1. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Dietlavi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dietologs   -a, v.

1. Dietoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

dietoloģijā   med.

1. Uzturzinātne - medicīnas nozare, kas pētī, kāds ir pareizs un lietderīgs uzturs.

Avoti: MSV

dietoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par pareizu cilvēka uzturu; dietētika; uzturzinātne.

Avoti: LLVV

dietoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dietoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

dietoterapija   med.; novec.

1. Uztura lietošana ārstniecības nolūkā.

Avoti: TM

diētterapija   med.

1. Ārstēšanās metode, kuras pamatā ir ārstnieciska un profilaktiska uztura iedarbība uz organismu.

Avoti: VE

dievādi   apv.

1. Dievam patīkamā veidā.

Avoti: EH

dievagalds   apv.

1. Dievgalds.

Avoti: KiV

dievaines   apv.

1. Veļu laiks.

2. Beidzamā veļu laika nakts.

Avoti: KV

dievainis   apv.

1. Vecs dievbijīgs cilvēks.

2. Izrakstīts audums.

Avoti: KV

dievainītis   apv.

1. Svainītis, svainīte.

Avoti: ME, VeAT

dievains   apv.

1. Dievišķs, īpašs, izcili labs; dievbijīgs.

Avoti: NeV

dievais   apv.

1. Labais, lieliskais, krāšņais.

2. Galīgais, beidzamais (piem., nabags).

Avoti: KV

dievaiši   mit.

1. Lietuviešu mitoloģijā - zemākā līmeņa dievi Dieva dēli.

Avoti: Mit

dievaits   apv.

1. Dievišķs.

Avoti: NeV

dievājība   apv.

1. Dievišķā izjūta, sekošana dievišķajam paraugam.

Avoti: NeV

dievajosta   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: Sin

dievājs   apv.

1. Dievojs - labs, cēls, skaists, derīgs, izdevīgs.

2. Dievkociņš.

Avoti: KV

Dievakalns   vietv.

1. Kalns Alūksnes novada Veclaicenes pagastā, ir ~100 m garš, kukuļveidīgs paugurs ar īpaši stāvu dienvidu nogāzi pret Koruļu ezera ieleju, tas paceļas ~60 m virs ezera līmeņa, kalnā atrodas 4 prāvi akmeņi, no kuriem lielāko dēvē par Māras pēdas akmeni.

Avoti: La1, LE1

dievakalpājums   apv.

1. Dievkalpojums.

Avoti: KiV

dievakoceņš   apv.

1. Dievkociņš ("Artemisia abrothanum").

Avoti: KiV

dievakociņš   apv.

1. Dievkociņš.

Avoti: SiV

dievakoks   apv.

1. Dievkociņš ("Artemisia abrotanum").

Avoti: Aug2

dievaķepas   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

Dievamāte   apv.

1. Dievmāte.

Avoti: KiV

dievārds   apv.

1. Nudien.

Avoti: EH

dievaris   apv.

1. Dieveris - svainis, sievas vai vīra brālis.

Avoti: KV

dievāties   apv.

1. Zvērot piesaukt Dievu.

Avoti: KV

dievaugstais   apv.

1. Svētais vakarēdiens.

Avoti: ME, VeAT

dievaugsts   apv.

1. Svētais vakarēdiens.

Avoti: ME, VeAT

dievazīme

1. Debesu simbols - jumtiņš - divi dažāda virziena stari, kuri iziet no viena punkta un pret kuru smaili novietots aplītis (vai trīs aplīši).

Avoti: MkV

dievāzītis   apv.

1. Stārķis (dažkārt arī citu putnu apzīmējums).

2. Mērkaziņa.

3. Dievsunītis.

Avoti: KV, Sin

dievbērnība   apv.

1. Vecās Derības Izraēļa attiecības pret Dievu.

Avoti: KV

dievbijība   -as, s.; parasti vsk.

1. Ticība dievam, tā varenībai, bijība pret to, reliģisko priekšrakstu cītīga izpildīšana.

Avoti: LLVV

dievbijīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tic dievam, tā varenībai, jūt bijību pret to, cītīgi izpilda reliģiskos priekšrakstus.

Avoti: LLVV

dievbijīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dievbijīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dievdāvana   apv.

1. Ēdiens, dzēriens, arī kāda lieta, priekšmets.

Avoti: ViV

dievdēļ   sar.

1. Ar dieva svētību.

Avoti: DzS

dievdiena   apv.

1. Visu svēto diena.

Avoti: ME, VeAT

dievdienas   apv.

1. Veļu laiks, kad mieloja mirušo dvēseles.

Avoti: KV

dievdots   apv.

1. Slikts, nederīgs; tāds, kam ir (nelieli) psihiski traucējumi; psihiski nepilnvērtīgs.

2. Dievišķīgs, Dieva sūtīts.

3. Vēlams, gaidīts.

Avoti: ViV, KV

dievdziesma   apv.

1. Garīga satura dziesma.

Avoti: ME

dieve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Dieviete.

Avoti: LLVV

dievējs   apv.; hip.

1. Dievišķīgs, lielisks, krāšņs.

Avoti: ME

dieveklis   -ļa, v.; iron.

1. Tas (cilvēks, arī parādība), ko akli dievina; elks.

Avoti: LLVV

dievekls   apv.

1. Tas, ko pielūdz.

Avoti: TlV

dievelis   apv.

1. Elks, dieveklis.

Avoti: ME

dievelis   apv.

1. Svainis, dieveris.

Avoti: ME

dievere   apv.

1. Radiniece.

Avoti: EH

dieverene   apv.

1. Vīra brāļa meita.

Avoti: KV

dieverēns   apv.

1. Vīra brāļa dēls.

Avoti: KV

dieveris   -ra, v.

1. Vīra (sievas) brālis; svainis.

2. Līgavaiņa brālis (senajās kāzās).

Avoti: LLVV

dieverītis   apv.

1. Dem. --> dieveris.

Avoti: ME

dieverstiņs   apv.

1. Dem. --> dieveris.

Avoti: ME

dievertiņš   apv.

1. Dem. --> dieveris.

Avoti: ME

dievestība

1. Dievbijība.

Avoti: LV93

dievestiņš   apv.

1. Dem. --> dieveris.

Avoti: ME

dievgaldīns   rel.

1. Kristīga ceremonija, kuras laikā ticīgie pieņem maizi un vīnu, kas ir Kristus mies un asinis.

2. Nožogota vieta altāra priekšā, kur notiek šī ceremonija.

Avoti: GT

dievgaldnieks   -a, v.; rel.

1. Cilvēks, kas piedalās dievgalda ceremonijā.

Avoti: LLVV

dievgalds   -a, v.; parasti vsk.; rel.

1. Kristīgo reliģiska ceremonija, kuras dalībnieki ēd maizi un dzer vīnu, kas pēc ticīgo priekšstatiem ir Kristus miesa un asinis.

2. Balustrāde altāra priekšā, pie kuras notiek šī ceremonija.

Avoti: LLVV

dievgosniņa   -as, s.

1. Septiņpunktu mārīte ("Coccinella septempunctata").

Avoti: LLVV, ME, PDE

dievgotiņa   -as, s.

1. Mārīte.

Avoti: LLVV

dievība   -as, s.

1. Mitoloģiska būtne (parasti kāds no dieviem vairāku dievu kultā).

Augstākās debesu dievības— japāņu piecas pirmatnējās dievības: Ame Minakanusi ("debesu vidus valdnieks"), vecākā debesu dievība, Takamimusubi un Kamimusubi, kā arī divas mazāk nozīmīgas dievības - Umasjasjikabihikodzi un Ame Totokači.

Avoti: LLVV, PmV

dieviete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sieviešu kārtas dievība (vairāku dievu kultā).

Avoti: LLVV

dievīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. sar. Lielisks.

2. Dievticīgs.

3. Dievišķs (1).

Avoti: LLVV, KiV

dievināšana

1. Darbība, process --> dievināt.

2. literat. No pagānisma laikiem pārmantota attieksme pret dzeju kā reliģisku tekstu un pret dzejnieku kā demiurgu, kas ar vārdiem pārrada, kosmizē pasauli.

Avoti: DzV

dievināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ļoti (pat pārmērīgi) cienīt un mīlēt, uzskatīt par vispārāko.

Avoti: LLVV

dieviņi   apv.

1. Mirušo dvēseles.

2. dsk. Dieviņš.

Avoti: KV

Dieviņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

dieviņš   -a, v.; parasti vsk.

1. Dem. --> dievs.

2. vsk. Dieviņi - mirušo dvēseles.

3. Dažādos izbrīna izsaucienos, kā piemēram "dieviņ augstais!", "dieviņ, tētiņ!", "bet kur tu dieviņ!".

4. Apzīmējums tikai aptuveni zināmajam.

5. Spogulis (pa jokam).

Avoti: LLVV

dievisks   apv.

1. Dievišķīgs.

Avoti: ME

dievišķība   apv.

1. Dievība.

Avoti: ME

dievišķīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Dievišķs (1).

2. sar. Lielisks.

Avoti: LLVV

dievišķīgums   apv.

1. Vispārināta īpašība --> dievišķs (1).

Avoti: ME

dievišķs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dievu; arī pārdabisks.

2. sar. Dievišķīgs (2).

Avoti: LLVV

dievkalpojums   -a, v.; rel.

1. Ticīgo kopīgas lūgšanas, reliģiskas ceremonijas garīdznieka vadībā.

Avoti: LLVV

dievkalpošana   -as, s.; rel.

1. Dievkalpojums.

Avoti: LLVV

dievkārtīgs   apv.

1. Dievam patīkams.

Avoti: EH

dievkauts   apv.

1. Sprādzis, nobeidzies.

Avoti: ViV

dievkociņš   -a, v.

1. Vībotņu ģints suga ("Artemisia abrothanum"), daudzgadīgs krāšņumaugs (krūms) ar ļoti smalkām sīki plūksnainām pelēki zaļganām lapām un raksturīgu smaržu.

2. apv. Vājš, vārgs cilvēks.

3. žarg. Jaunietis ar vāju stāju.

Avoti: LLVV, ViV, Žrg

dievkrēsliņaugi

1. Eiforbiju rindas dzimta, koki, krūmi un lakstaugi ar vienkāršām lapām, ~300 ģ., ~8000 s.

Avoti: PDE

dievkrēsliņš   -a, v.; bot.

1. dsk. Divdīgļlapju klases augu dzimta ("Euphorbiaceae"), kurā ietilpst koki, krūmi un lakstaugi (Latvijā tikai lakstaugi).

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Euphorbia"), lakstaugi, krūmi un koki ar indīgu piensulu, >680 sugas, Latvijā konstatētas 6 sugas, tikai lakstaugi; eiforbijas.

Asais dievkrēsliņš— dievkrēsliņu suga ("Euphorbia esula").

Ciprešu dievkrēsliņš— dievkrēsliņu suga ("Euphorbia cyparissias").

Dārza dievkrēsliņš— dievkrēsliņu suga ("Euphorbia peplus").

Daudzkrāsu dievkrēsliņš— dievkrēsliņu suga ("Euphorbia polychroma").

Dedestiņu dievkrēsliņš— dievkrēsliņu suga ("Euphorbia lathyris").

Grifita dievkrēsliņš— dievkrēsliņu suga ("Euphorbia griffithii").

Mandeļveida dievkrēsliņš— dievkrēsliņu suga ("Euphorbia amygdaloides").

Miršu dievkrēsliņš— dievkrēsliņu suga ("Euphorbia myrsinites").

Purva dievkrēsliņš— dievkrēsliņu suga ("Euphorbia palustris"), aizsargājams augs.

Rīkšu dievkrēsliņš— dievkrēsliņu suga ("Euphorbia virgata", arī "Euphorbia waldsteinii").

Saules dievkrēsliņš— dievkrēsliņu suga ("Euphorbia helioscopia").

Šaurlapu dievkrēsliņš— ciprešu dievkrēsliņš.

Avoti: LLVV, LD, DaE, Aug2

dievlauzts   apv.

1. Ļoti slims, tuvu nāvei.

Avoti: ViV

dievlīdzība   rel.

1. Cilvēkam dotā spēja tuvoties Dievam.

Avoti: KV

dievlūdzējs   -a, v.

1. Ticīgs cilvēks, kas pielūdz dievu baznīcā vai citā par svētu uzlūkotā vietā.

2. Medniekprusaks ("Mantis religiosa") - 1-15 cm gari kukaiņi, kas pārtiek no zirnekļiem un kukaiņiem; gaidot medījumu, priekškājas tiek paceltas it kā lūgšanas pozā, dzīvo siltās zemēs, 2010. g. vasarā vairāki īpatņi konstatēti Daugavpils apkaimē.

3. Kukainis, kas figurē afrikāņu mītos kā krāpnieks un kultūrvaronis, piemēram, Āfrikas dienvidrietumos mītošo hoisanu mītā par uguns rašanos.

Avoti: LLVV, LPE, IZ-99-68, PmV

dievlūgšana   -as, s.; rel.

1. Dievkalpojums; arī dievvārdi.

Avoti: LLVV

dievmaize   -es, dsk. ģen. -žu, s.; rel.

1. Kristietības kultā - maize, ko pasniedz dievgalda ceremonijā.

Avoti: LLVV

dievmaizīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. rel. Dievmaize (parasti neliela).

2. apv. Pļavas bitene ("Geum rivale").

Avoti: LLVV, Aug2

Dievmāte   -es, s.; parasti vsk.; rel.

1. Jēzus Kristus māte jaunava Marija.

Avoti: LLVV

dievmeitiņa   apv.

1. Mārīte.

Avoti: EH

dievnams   -a, v.

1. Baznīca, lūgšanas nams.

Avoti: LLVV

dievojs   apv.

1. Labs, cēls, skaists, derīgs, izdevīgs.

Avoti: KV

dievoklis   apv.

1. Elks, dieveklis.

Avoti: KV

dievop   novec.

1. Uz Dievu, pie Dieva.

Avoti: KV

dievoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Piesaukt dievu, lietot Bībeles teicienus, apgalvojot, cenšoties pierādīt.

2. sar. Apgalvot, apzvērēt.

Avoti: LLVV

dievots   apv.

1. Labs, cēls, skaists, derīgs, izdevīgs.

Avoti: ME, KV

dievots   apv.

1. Īpatnīgs, raksturīgs, piederīgs; rets, savāds, dīvains, ievērojams, neredzēts, nedzirdēts.

Avoti: ME, KV

dievots   apv.

1. Nožēlojams, trūcīgs.

Avoti: ME, KV

dievots   apv.

1. Kas nozvērējies, nodievojies.

Avoti: ME, KV

dievozols   apv.

1. Dievišķīgs ozols.

Avoti: EH

dievpalīgs   -a, v.; parasti vsk.

1. Veiksmes novēlējums darbā, arī sveiciens (kādam, kas pašreiz ko dara), sakot "Dievs palīdz!".

Avoti: LLVV

dievpaļāvība   apv.

1. Uzticība dievam.

Avoti: ME

dievpirkstiņš   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

dievpirksts   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

dievradzīte   apv.

1. Pareģe.

Avoti: EH

dievredzis   apv.

1. Pareģis, zīlnieks, burvis zintnieks.

2. Liels svētulis, kurš tiešām šķiet dievbijīgs.

Avoti: KV, EH

dievredzītis   apv.

1. Dem. --> dievredzis.

2. Spogulis (pa jokam).

Avoti: LV93, EH

dievreģis   apv.

1. Pareģis, zīlnieks, burvis zintnieks.

Avoti: KV

dievrociņa   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

dievrociņas   apv.

1. Stāvlapu dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza incarnata").

Avoti: Aug2

dievs   -a, v.

1. Pēc reliģiskiem priekšstatiem - pārdabiska augstākā būtne, kas radījusi pasauli un valda pār to.

Dieva kalps— garīdznieks.

Augstākie dievi— Ziemeļamerikas indiāņu mitoloģijā - četras pirmatnējās dievības (debesis, klints, zeme un saule), pirmās Vakantankas (lakotu mitoloģijā - pasaules radītājs) izpausmes.

// pārn. Augstākais ideāls, pilnība; centienu augstākais gala mērķis.

2. apv. Dievsunītis.

Avoti: LLVV

dievsgan   apv.

1. Diezgan.

Avoti: ME

dievsgaus   apv., interj.

1. Lieto, lai novēlētu labu ēstgribu un sātību.

Avoti: KiV

dievspalīdz   apv., interj.

1. Lieto, lai novēlētu veiksmi darbā.

Avoti: KiV

dievsunītis   apv.

1. Neliels, spalvains tārps; jāņtārpiņš.

2. Neliela, sarkanīga vabole.

3. Baznīcas zvans (mīklā).

Avoti: ViV, EH

dievticība   -as, s.; parasti vsk.

1. Ticība dieva kā augstākās būtnes esamībai, visvarenībai; reliģiozas jūtas; dievbijība.

Avoti: LLVV

dievticīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tic dieva esamībai, visvarenībai; reliģiozs, dievbijīgs.

Avoti: LLVV

dievtiesa   apv.

1. Patiešām, krietni.

Avoti: EH

dievtiesīgs   apv.

1. Vienkāršs, vientiesīgs.

Avoti: KV

dievturība   -as, s.; parasti vsk.

1. Atjaunota seno latviešu pagāniskā reliģija, kas pamatojas uz latviešu folklorā izteiktajiem morāles principiem.

Avoti: LLVV

dievturis   -ra, v.

1. Dievturības piekritējs, šīs kustības dalībnieks.

Avoti: LLVV

Dievukalns   vietv.

1. Pilskalns Lielvārdē, zemes stūrī starp Daugavu un tās pieteku Rumbiņu, bijis apdzīvots jau pirms mūsu ēras sākuma līdz 6. vai. 8 gs., no jauna apdzīvots 13.-15. gs., kad tur bijušas arī mūra ēkas, postīts ar kara laika ierakumiem, pusi kalna noskalojusi Daugava.

Avoti: LE1

dievuķepiņa   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

dievvārdi   -u, v.

1. Dievkalpojums.

Avoti: LLVV

dievvārdlaiks   apv.

1. Dievvārdu laiks.

Avoti: ME

dievvārdnieks   -a, v.; rel.

1. Dievticīgs cilvēks, kas cītīgi apmeklē dievkalpojumus, lasa reliģiska satura grāmatas.

2. Cilvēks, kas vada dievvārdus.

Avoti: LLVV

dievvārds   apv.

1. Dievkalpojums.

2. Vārds, ko lieto apzvērot, apgalvojot (ko).

Avoti: ĒiV, ViV

dievvērsiņš   apv.

1. Ērču sugas kukainis, dieva vērsiņš.

Avoti: KV

dievzaimība   jur.; novec.

1. Dieva zaimošana.

Avoti: Ztv1

dievzaimošana   rel.

1. Necienīga izturēšanās pret Dieva majestāti.

Avoti: KV

Dievzemīte

1. Livonijas kara laikā 1558.-82. radies Zemgales un Kurzemes nosaukums, jo tās paglābās no Jāņa IV Briesmīgā karaspēka iebrukumiem un postījumiem.

Avoti: EV

dievzirdziņš   -a, v.

1. Mārīte.

Avoti: LLVV

Dievžeikari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Tilžas pagastā.

Avoti: LC

diez   part.; sar.

1. Diezin (1).

2. Diezin (2).

3. Diezin (3).

Avoti: LLVV

diezcik   apv.

1. Lai cik.

2. Lieto. lai izteikumam piešķirtu šaubu nokrāsu.

Avoti: LV93, KnV

diēze   novec.

1. Mūzikā zīme, kas noti paceļ par pustoni augstāk.

Avoti: SV33

diezēt   apv.

1. Piesolīt, piedāvāt, ieteikt.

Avoti: KV

diezēts   val.

1. Fonoloģijā - tāds, kam raksturīgs spektra formantu neliels paaugstinājums, kas rodas, mēles daļai paceļoties pret cietajām aukslējām un mutes dobuma apjomam samazinoties; paaugstināts.

Avoti: VsV

diezg   apv.

1. Diezgan.

Avoti: EH

diezgan   apst.

1. Vidēji lielā mērā, samērā daudz.

2. Pietiekami, tik daudz, cik vajag.

Avoti: LLVV

diezi   apv.

1. Diezin, diez.

Avoti: ME

diezin   part.; sar.

1. Lieto, lai piešķirtu izteikumam nenoteiktības nokrāsu.

Diezin vai— lieto, lai piešķirtu izteikumam apšaubāmas ticamības nokrāsu.

2. savienojumā ar dažiem apstākļa vārdiem un vietniekvārdiem Lieto, lai piešķirtu vārdam nenoteiktības nokrāsu.

Diezin kā— nav zināms, kā.

Diezin kad— nav zināms, kad.

Diezin kāds— nav zināms, kāds.

Diezin kas— nav zināms, kas.

Diezin kur— nav zināms, kur.

3. Savienojumos: "diezin cik" - sevišķi, ļoti; "diezin kā" - sevišķi; "diezin kad" - ļoti sen, pēc ļoti ilga laika; "diezin kāds" - sevišķs; "diezin kas" - kas sevišķs; "diezin kur" - kur sevišķi, ļoti tālu.

Avoti: LLVV

diezinkāds   novec.

1. Nav zināms kāds.

Avoti: LV93

diezinkur   novec.

1. Nav zināms kur.

Avoti: LV93

diezins   apv.

1. Persona, kas bieži saka "die(v)s zin".

Avoti: ME, VeAT

diezkā   apv.

1. Nav zināms (saprotams) kā.

Avoti: LV93, KnV

diezkāds   novec.

1. Nav zināms kāds; mazvērtīgs, apšaubāmas kvalitātes.

Avoti: LV93

diēzs   -a, v.; mūz.

1. Zīme (nošu rakstā), kas norāda uz skaņas paaugstinājumu par pustoni.

Avoti: LLVV

dif.   saīs.

1. Diferenciāls.

Avoti: i1

difallija   med.

1. Attīstības anomālija, dzimumlocekļa vai kutekļa daļējs vai pilnīgs šķēlums.

Avoti: MSV

difamācija

1. Personas cieņu aizskarošu ziņu izplatīšana; neslavas celšana.

Avoti: SV99

dīfenbachija   novec.

1. Dīfenbahija.

Avoti: KV

dīfenbahija   bot.

1. Kallu dzimtas ģints ("Dieffenbachia"), brīvdabā tropiskās Amerikas augi, lielām, platām, dažādās krāsās izraibotām lapām, Eiropā audzē siltumnīcās un augu mājās kā krāšņumaugu.

Raibā dīfenbahija— dīfenbahiju suga ("Dieffenbachia maculata").

Seguinas dīfenbahija— dīfenbahiju suga ("Dieffenbachia seguine").

Avoti: TaE

difenhidramīns   med.

1. Nomierinošs un miegu izraisošs līdzeklis, ko lieto alerģisko reakciju profilaksē.

Avoti: VE

difenīlamīnchlorarsīns   novec.

1. Ķīmiski tīrs produkts ir dzeltena kristāliska masa ar kušanas punktu 195 Celsija grādi un vārīšanās 410 Celsija grādu; lietoja kā ķīmisku kaujas vielu artilērijas šāviņos.

Avoti: KV

difenilamīns

1. C6H5NHC6H5, aromātiska amīnskābe, bzkrāsaini kristāli, lieto heterocikliskos savienojumos, krāsvielu ražošanā, par korozijas inhibitoru, analītisku reaģentu.

Avoti: EV

difenīlcianarsīns   novec.

1. Sazāļošanas kaujas līdzeklis, kura šāviņus Pirmajā pasaules karā vāci apzīmēja ar zilu krustu; tāpēc šī viela nosaukta par Zilā krusta gāzi.

Avoti: KV

difenilēteris

1. Aromātiskais ēteris, bezkrāsas kristāli ar gerāniju smaržu, izmanto parfimērijā.

Avoti: LPE

difenilhlorarsīns   mil.

1. Kairinošas iedarbības indīga ķīmiska kaujasviela.

Avoti: MIL

difenīlmetāns   novec.

1. Garas adatas ar patīkamu oranžas atgādinošu smaršu, viegli šķīst spirtā, ēterā un benzolā, lieto ziepju rūpniecībā ģerāniju eļļas vietā.

Avoti: KV

difeniloksīds

1. Kosmētikas sastāvdaļa (sintētiska, iegūst no benzola), helatinējoša viela, izmanto parfimērijā, smaržīgās ziepēs, tvaiki ir toksiski, ja tos ieelpo.

Avoti: Zkp

difenils

1. Aromātiskais ogļūdeņradis, bezkrāsas kristāli, nešķīst ūdenī, labi šķīst etilspirtā, izmanto krāsvielu ražošanā.

Avoti: LPE

difenīns   med.

1. Balts pulveris "phenytoinum (natrium 5,5-diphenyl-hydantoicum)"; šķīst ūdenī.

Avoti: TM

Diferdanža   vietv.

1. Pilsēta Luksemburgas dienvidos ("Differdange"), 19000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

diference   -es, s.; parasti vsk.

1. Atšķirība, starpība (parasti starp kādiem lielumiem).

Avoti: LLVV

diferencējošs

1. Sadalošs, atšķirošs.

Avoti: LPE

diferencēšana

1. Atšķiršana, sadalīšana, noteiktu sistēmas sastāvdaļu vai elementu izdalīšana, lai kaut ko izpētītu vai nodrošinātu specifisku pieeju.

Avoti: Psh

diferencēšanās   novec.

1. Veselā sadalīšanās daļās, dažādību izveidošanās; diferenciācija.

Avoti: KV

diferencēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Dalīt (pēc kādas pazīmes), šķirt.

2. mat. Aprēķināt diferenciāli vai funkcijas atvasinājumu.

Avoti: LLVV

diferencētājpazīme   val.

1. Šķīrējpazīme - nozīmīga pazīme, kas balstās uz valodas elementu savstarpējo opozīciju, un kuru ņem vērā, raksturojot un klasificējot valodas vienības.

Avoti: VsV

diferencēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Sadalīties (piemēram, dažādos veidos, atšķirīgās sastāvdaļās).

// biol. Attīstīties atšķirīgās formās (piemēram, par orgāniem, sugām).

Avoti: LLVV

diferencēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> diferencēt.

2. Atšķirīgs (atkarā no kādiem nosacījumiem).

Diferencētā apmācība— apmācības sistēma, kas jau vidusskolas vecākajās klasēs nodrošina speciālo spēju izkopšanu atbilstoši izvēlētajam profilam.

Avoti: LLVV

diferenciācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Sadalīšanās (piemēram, dažādos veidos, atšķirīgās sastāvdaļās).

2. biol. Attīstīšanās atšķirīgās formās.

Avoti: LLVV

diferenciāldiagnostika   med.

1. Slimību diferencēšana diagnosticēšanas posmā.

Avoti: VE

diferenciālgalvanometrs   novec.

1. Galvanometrs, kam 1 spoles vietā ir 2, tītas pretējos virzienos, tāds galvanometrs noder 2 strāvu diferenču mērīšanai, kā nullinstruments, šāds ieslēgums dod lielāku jutību nekā parastais.

Avoti: KV

diferenciālģeometrija   mat.

1. Ģeometrijas nozare, kurā pēta līkņu un virsmu lokālās īpašības ar diferenciālrēķinu metodēm, izmantojot koordinātas.

Avoti: ZTV

diferenciālis   -ļa, v.

1. mat. Atkarīgā mainīgā lieluma (funkcijas) pieauguma galvenā daļa, kas aptuveni izsaka šī pieauguma vērtību; neatkarīgā mainīgā lieluma (argumenta).

2. tehn. Mehānisms kustības pārnešanai no vienas vārpstas uz divām vārpstām.

Avoti: LLVV

diferenciālkvocients   novec.

1. Funkcijas un argumenta diferenciāļu dalījums, kas ir vienlīdzīgs atvasinātai funkcijai.

Avoti: TV

diferenciāllēsums   novec.

1. Diferencēšana.

Avoti: LME

diferenciālmanometrs   -a, v.; tehn.

1. Ierīce spiediena starpības mērīšanai dažādos aparātos.

Avoti: LLVV

diferenciālnevienādība

1. Nevienādība, kurā nezināmie ir funkcijas un kurā ir arī šo funkciju atvasinājumi.

Avoti: LPE

diferenciālnolīdzinājums   novec.

1. Sakarība starp neatkarīgiem mainīgiem, to nezināmām funkcijām un šo funkciju atvasinātām funkcijām; diferenciālvienādojums.

Avoti: KV

diferenciālrēķini   -u, v.; parasti dsk.; mat.

1. Matemātikas nozare, kas pētī diferenciāļu un atvasinājumu īpašības un to izmantošanu.

Avoti: LLVV

diferenciāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Atšķirīgs, dažāds (atkarībā no kāda nosacījuma).

Diferenciālais tarifs— tāda maksa par satiksmes līdzekļu izmantošanu, kas relatīvi samazinās, pārvadājuma attālumam pieaugot.

Avoti: LLVV

diferenciāltarifs

1. Dzelzceļa vai ūdensceļa vedummaksa, kas, palielinoties attālumam, attiecīgi samazinās.

Avoti: SV96

diferenciālvienādojums   -a, v.; mat.

1. Vienādojums, kurā nezināmie ir funkcijas un kurš satur arī šo funkciju atvasinājumus.

Avoti: LLVV

diferenciālzīme   poligr., novec.

1. Diferencēšanas simbols matemātiskos salikumos.

Avoti: GV

diferenciators

1. Ierīce, kas pārveido kādu fizikālu parametru atbilstoši funkciju atvasināšanas likumsakarībām.

Avoti: LPE

diferencmuita   ek.; novec.

1. Diferencētas muitas nodevas.

Avoti: Ztv1

diferenču   ģen., nelok.

1. Starpību.

Diferenču rēķini— matemātikas nozare, kas pētī diskrētā kopā definētas funkcijas.

Diferenču shēma— algebrisku vienādojumu sistēma, kas izveidojas, ar galīgo diferenču metodi aproksimējot kādu matemātiskās fizikas problēmu.

Galīgo diferenču metode— parasto un parciālo diferenciālvienādojumu tuvinātas skaitliskās risināšanas metode.

Diferenču vienādojums— lineāru algebrisku vienādojumu sistēmas speciālgadījums.

Avoti: LPE

diferents   -ais; s. -a, -ā;

1. Dažāds, atšķirīgs.

2. jūrn. Peldlīdzekļa galu novirze vertikālajā plaknē, ko izraisa peldlīdzekļarotācija ap horizontālo šķērsasi.

Avoti: LLVV, JūVM

diferents   jūrn.

1. Kuģa nosvēršanās gareniskajā plaknē; galsvere.

Avoti: JūV

diferīns   med.

1. Ziede, kas mazina tauku dziedzeru sekretorisko darbību.

Avoti: VE

difernciāli   apst.

1. Diferenciāls.

Avoti: LV87

difernciālrēķini   dsk., v.

1. Augstākās matemātikas nozare, kas pētī atvasinājumu un diferenciāļu īpašības un to izlietojumu.

Avoti: LV87

difezils   med.

1. Specifisks preparāts, ko izmanto trihocefalozes ārstēšanā.

Avoti: VE

diffarreatio   novec.

1. Īpaša laulības šķiršanas forma romiešu tiesībās, kurā bij nepieciešama priestera klātbūtne.

Avoti: KV

difficile   mūz.

1. Smagi, ar grūtībām.

Avoti: ML

difflugia   lat.

1. Diflūgijas.

Difflugia acuminata— diflūgiju suga.

Difflugia corona— diflūgiju suga.

Difflugia elegans— diflūgiju suga.

Difflugia limnetica— diflūgiju suga.

Difflugia pyriformis— diflūgiju suga.

Avoti: LD

difilobotrioze

1. med. Invāzijas slimība; helminloze, to ierosina gk. platais lentenis ("Diphyllobothrium latum").

2. biol. Zivju slimība, ko izraisa parazīti, lenteņi ("Diphyllobothrium dendriticum" un "Diphyllobothrium ditremum").

Avoti: EV

difiodontisms   med.

1. Divreizēja zobu izšķilšanās dzīves laikā (vairumam zīdītāju).

Avoti: TM

diflatils   med.

1. Medikaments pilienu un tablešu veidā, kas mazina gāzu uzkrāšanos zarnās un meteorismu.

Avoti: VE

difluents   med.

1. Viegli tekošs vai šķīstošs.

Avoti: MSV

diflūgija   lat.

1. Sarkodīnvicaiņu tipa sarkodīnu klases čaulamēbu kārtas ģints ("Difflugia"), čaula veidota no dažāda lieluma smilšu graudiņiem, mīt uz ūdensaugiem.

Avoti: LD

diflugija   novec.

1. Diflūgija.

Avoti: KV

difonija   med.

1. Divkārša balss, divi dažādi balss toņi runājot.

Avoti: TM

difosfāti

1. Pārtikas piedeva E450, buferviela, sekvestrants, uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā, pārmērīgs daudzums var izraisīt nieru bojājumu, samazināt kaulu blīvumu.

Avoti: Zkp

difosgēns   -a, v.; parasti vsk.

1. Indīgā kaujas viela - bezkrāsains vai viegli iebrūns taukains šķidrums ar asu sapuvuša siena smaku.

Avoti: LLVV

difraģēt   fiz.

1. Veidot difrakcijas ainu.

Avoti: FF

difrakcija   -as, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Viļņu apliekšanās ap šķēršļiem, kas ierobežo viļņu kustību.

Difrakcijas režģis— optiska ierīce gaismas spektra iegūšanai.

Avoti: LLVV

difraktogramma   fiz.

1. Debajgramma, kas uzņemta (reģistrēta) ar fotoelektrisko vai jonizācijas detektoru (sk. detektēšana) difraktometrā.

Avoti: ZTV

difraktometrs

1. Ierīce rentgenstarojuma intensitātes un virziena mērīšanai pēc to difrakcijas kristālā.

2. Ierīce vielas sastāva un struktūras noteikšanai pēc starojumu ainas šās vielas kristāliskajā režģī.

Avoti: SV99

difterija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Akūta infekcijas slimība, kurai raksturīga organisma vispārēja intoksikācija, iekaisums, pelēcīgi aplikumi un plēves, parasti uz rīkles vai balsenes gļotādas.

Avoti: LLVV

difteriolizīns   med.

1. Bakteriolizīns, spējīgs šķīdināt difterijas korinebaktērijas.

Avoti: TM

difterīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Difterija.

Avoti: LLVV

difteroīds   med.

1. Līdzīgs difterijai vai korinebaktērijai.

2. Nevirulents mikroorganisms, kas morfoloģisko un kultūras īpašību ziņā līdzīgs difterijas nūjiņai.

3. Jebkura slimība, kas veido difterijas plēvēm līdzīgas plēves.

Avoti: TM

diftongisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar diftongu, tam raksturīgs.

Diftongisks savienojums— īsa patskaņa savienojums ar sekojošu skaneni (l, ļ, m, n, ņ, r) tai pašā zilbē.

Avoti: LLVV

diftongizācija   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Process --> diftongizēties.

Avoti: LLVV

diftongizēšanās   val.

1. Fonētisks process, kurā patskanis pārvēršas par divskani.

Avoti: VsV

diftongizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; val.

1. Pārvērsties diftongā (par skaņu savienojumu).

Avoti: LLVV

diftongoīds

1. Kvalitatīvi (tembrāli) neviendabīgs patskanis, kura sastāvā kā pieskaņa ir elements, kam artikulācija ir tuva galvenā elementa artikulācijai.

Avoti: LPE

diftongs   -a, v.; val.

1. Divu nevienādu patskaņu savienojums, ko izrunā vienā zilbē; divskanis.

Avoti: LLVV

difundēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; fiz.

1. Iespiesties, iesūkties, sajaukties difūzijas ceļā (par vielām); izplatīties uz visām pusēm (par vielām).

Avoti: LLVV

Difūrs   vietv.

1. Difūra smaile - virsotne Alpos, Itālijā un Šveicē, otrā augstākā virsotne Eiropā - 4634 m vjl.

Avoti: LpA

difūzeris

1. Izkliedētājs.

Avoti: PL

difūzija   -as, s.; parasti vsk.

1. fiz. Vielas koncentrācijas pakāpeniska izlīdzināšanās, vielu savstarpēja sajaukšanās, iesūkšanās, iespiešanās sakarā ar molekulu haotisko kustību.

2. fiz. Gaismas izkliede, atstarojoties no nelīdzenas virsmas vai izplatoties caur noteiktiem materiāliem, piem., matētu stiklu.

3. Noteiktas kultūras iezīmju izplatība migrācijas vai kultūru saskares gaitā.

4. psih. Psihisko procesu neorganizētība; izkliedētība.

Avoti: LLVV, ZTV, SV96, PsA

difuziometrs   med.

1. Ierīce gāzes vai šķidruma difūzijas spēka noteikšanai.

Avoti: TM

difuzionisms

1. 19. un 20. gs. mijā radies virziens etnogrāfijā un arheoloģijā, saskaņā ar kuru kultūras elementi pasaulē radušies tikai dažviet vai pat vienviet un izplatījušies difūzijas ceļā.

Avoti: SV96

difuzometrs

1. Ierīce Saules izkliedētās radiācijas mērīšanai.

Avoti: MetV

difuzors

1. tehn. Paplašināta vieta sistēmā (caurulē, kanālā u. tml.), kurā gāzes vai šķidruma plūsmas ātrums samazinās (notiek plūsmas bremzēšana), vai sašaurināta vieta, kurā gāzes vai šķidruma plūsmas ātrums palielinās; zemskaņas gāzes plūsmā kanāls ir paplašināts, virsskaņas plūsmā - sašaurināts; lieto centrbēdzes sūkņos, centrbēdzes kompresoros, reaktīvajos dzinējos.

2. tehn. Iekšdedzes motora karburatora daļa, kur degviela sajaucas ar gaisu.

3. fiz. Ierīce, kas sastāv no paralēlām stikla plāksnītēm ar svītrojumu (režģi) attēla asuma samazināšanai.

4. fiz. Koniskas formas membrāna skaļruņa akustiskās atdeves palielināšanai.

5. ķīm. Ekstrakts - aparāts vielu izvilkšanai jeb ekstrahēšanai no citas vielas vai materiāla.

6. aeron. Profilēts kanāls šķidruma vai gāzes bremzēšanai ar nolūku plūsmas kinētisko enerģiju pārveidot spiediena enerģijā.

7. fotogr. Objektīva priekšpusē novietojams plakanparalēla stikla gaismas staru izkliedētājs ar koncentrisku vai rūtiņveidīgu gravējumu mīkstināta fotoattēla iegūšanai.

8. Izkliedētājs, difūzeris.

Avoti: ZTV, PL

difūzs   -ais; s. -a, -ā;

1. Izkliedēts.

Difūzie miglāji— no starpzvaigžņu gāzēm un putekļiem veidoti dažādas formas mākoņi, kurus apgaismo ļoti karstas zvaigznes, kas atrodas to tuvumā.

Difūzā matērija— Ļoti retināta gāze un putekļi, kas atrodas Visumā izkliedētā stāvoklī.

Avoti: LLVV

dīga   apv.

1. Raudulīgs bērns.

Avoti: ME

digadžas   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - kosmiskie ziloņi, kas kopā dieviem apsargā debespuses.

Avoti: Mit

digalēns

1. Ārstniecības preparāts, ko iegūst no uzpirkstītes lapām; regulē un pastiprina sirdsdarbību.

Avoti: SV69

digambara

1. Džainistu mūks, kas pieder pie sektas, kura piekopj pilnīgi kaila ķermeņa kultu.

Avoti: IdV

digametisks   med.

1. Tāds, kas producē divu tipu gametas - sievišķās (ovocītus) un vīrišķās (spermatozoīdus).

2. Heterogametisks.

Avoti: MSV

digans   apv.

1. Zostēviņš.

Avoti: EH

digastrisks   med.

1. Tāds, kam ir divi vēderiņi, piem., muskulis.

Avoti: TM

dīgāt   apv.

1. Raudāt (par bērnu).

Avoti: ME

dīgāt   apv.

1. Kustināt.

2. Saskaldīt, sasist.

Avoti: ME

dīgāties   apv.

1. Kustēties, mīdīties; dīžāties.

Avoti: ME

digdierēt   apv.

1. Nemitīgi rīkot, atgādināt (kas darāms, veicams u. tml.).

Avoti: ĒiV

digēnisks   med.

1. Attiecīgs uz pārmantotām pazīmēm, kuras noteic divi dažādi gēni.

Avoti: TM

digerēt   novec.

1. Farmācijā - kādu šķidrumā iemērktu priekšmetu uz zināmu laiku atstāt 50-60 grādu temperatūrā, aizsegtā traukā, dažreiz arī vēl apmaisot vai saskalojot, lai izvilktu no priekšmeta zināmā šķidrumā šķīstošas vielas vai arī lai sagatavotu priekšmetu tālākai apstrādāšanai, to izmiekšķējot.

Avoti: KV

digeri

1. Agrārās kustības dalībnieki (lauku un pilsētu trūcīgie iedzīvotāji) Anglijā 17. gs.; digeri uzraka neapstrādātos laukus, prasīja privātīpašuma likvidēšanu un dzīves pārkārtošanu pēc nolīdzināšanas principa.

2. Kalnrači, sevišķi Dimanta raktuvju strādnieki Amerikā un Āfrikā.

Avoti: SV69, KV, TV

digesta   novec.

1. Digestas.

Avoti: LME

digestāns   med.

1. Līdzeklis, kas veicina sagremošanu.

Avoti: TM

digestas

1. Sistemātiski sakārtotu un tematiski apvienotu senās Romas juristu darbu krājums, kas pēc imperatora Justiniana pavēles tika publicēts 533. g., tam bija likuma spēks.

Avoti: SV69

digestāts   lopk.

1. Virca, šķidrmēsli.

Avoti: IuB

digesti   novec.

1. Viens no imperatora Justiniāna laikā kopotiem romiešu tiesību krājumiem.

Avoti: TV

digestija   med.

1. Farmakoloģijā cietu vielu miekšķēšana spirtā, ēterā u. c. šķidrumos.

2. Fizioloģijā sagremošana.

Avoti: KV, TM

digestiva   novec.

1. Līdzekļi, kas veicina gremošanu, vai nu tieši piedalīdamies gremošanas procesā, vai darbodamies līdzīgi fermentiem (sālsskābe, diastaze. pepsīns, pankreātīns, vērša žults, papaīns, pienskābe u. c.), vai arī pavairodami kuņģa sulas sekrēciju un līdz ar to arī olbaltumvielu peptonizēšanu.

Avoti: KV

dīgestīvs   novec.

1. Dīgestīvi līdzekļi - līdzekļi, kas veicina sagremošanu.

Avoti: SV33

digestors   med.

1. Aparāts drogu macerēšanai.

2. Cieši noslēdzams katls, kur lielā karstumā var izvārīt vaļējos katlos neizvārāmas vielas.

Avoti: TM, SV33

diggeri   novec.

1. Dimanta raktuvju strādnieki vai individuāli dimanta meklētāji; zeltrači.

2. Agrārās kustības dalībnieki Anglijā 17. gs.

Avoti: Ang

digitācija

1. Dzimumorgānu vai erotisko zonu kairināšana ar pirkstiem.

Avoti: MeE

digitālatskaņojums

1. Digitālieraksta atskaņojums.

Avoti: SV96

digitālieraksts

1. Skaņu ieraksts, ko veido un nolasa ar ciparu jeb digitālas sistēmas palīdzību.

Avoti: SV96

digitālieskaņojums

1. Skaņu ieraksts, ko veido ar ciparu sistēmas palīdzību.

Avoti: SV96

digitālīns   novec.

1. Amorfs glikozīds, spēcīga sirds inde, ko iegūst no sarkanās uzpirkstītes.

Avoti: KV

digitalis   lat.

1. Uzpirkstīte.

Digitalis ferruginea— rūsganā uzpirkstīte.

Digitalis grandiflora— lielziedu uzpirkstīte.

Digitalis lanata— vilnainā uzpirkstīte.

Digitalis lutea— dzeltenā uzpirkstīte.

Digitalis mertonensis— Mertona uzpirkstīte.

Digitalis purpurea— sarkanā uzpirkstīte.

Avoti: KV, DaE, LD

digitālisms   med.

1. Saindēšanās ar uzpirkstītēm vai to preparātiem: vemšana, caureja, pulsa palēnināšanās.

Avoti: MSV

digitalizācija

1. Pāreja uz digitālo jeb ciparu iekārtu izmantošanu dažādās nozarēs; digitalizēšana (1).

2. Attēlu pārveidošana un saglabāšana digitālā formātā; digitalizēšana (2).

Avoti: PL

digitalizācija   med.

1. Digitāla preparātu ievadīšana organismā, lai uzturētu digitāla glikozīdu koncentrāciju vēlamajā augstumā.

Avoti: TM

digitalizēšana

1. Digitalizācija 1(1) - pāreja uz digitālo jeb ciparu iekārtu izmantošanu dažādās nozarēs.

2. Digitalizācija 1(2) - attēlu pārveidošana un saglabāšana digitālā formātā.

Avoti: PL

digitalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Pārveidot (attēlu, skaņu) digitālā formā.

Avoti: MLVV

digitaloze   med.

1. Metilpentoze; viens no cukuriem, ko iegūst, hidrolizējot dažus digitāla glikozīdus.

Avoti: TM

digitāls   dat.

1. Skaitļos pārvērsts; tāds, kas izmanto skaitļus.

Digitāla iekārta— iekārta, kas datus apstrādā kā skaitļus.

Digitālā aploksne— datu šifrēšanas metode, kas izmanto gan publiskās, gan privātās atslēgas metodes.

Digitālais paraksts— datu virkne, kas apliecina, ka datu paketē, kas izsūtīta ar šādu parakstu, nav veiktas nekādas izmaiņas.

Avoti: SV96, EF

digitāls   med.

1. Drogas, ko iegūst no sarkanās uzpirkstītes, īpaši no tās lapām, bet arī sēklām, un tās dod medicīnā plaši lietotus neatsveramus līdzekļus sirdsdarbības regulēšanai.

Avoti: KV

digitaria   lat.

1. Pasāres.

Digitaria ischaemum— lineārā pasāre.

Digitaria sanguinalis— purpurea pasāre.

Avoti: LD

digitizēt   dat.

1. Pārvērst skaitļos.

Avoti: SV96

digitogenīns   med.

1. Digitonīna aglukons.

Avoti: TM

digitoksigenīns   med.

1. Aglukons, kas rodas, atņemot digitoksīnam trīs digitoksozes molekulas.

Avoti: TM

digitoksīns

1. Sirds glikozīds, ko iegūst no vairākām uzpirkstīšu sugām, lieto gk. sirds mazspējas ārstēšanā.

Avoti: LPE

digitoksoze   med.

1. Cukurs, ko iegūst, hidrolizējot digitāla glikozīdus.

Avoti: TM

digitonīns   med.

1. Sarkanās uzpirkstītes saponīns (C56H92O29), kam nav tipiskās digitāla glikozīdu darbības.

Avoti: TM

digitoplantārs   med.

1. Tāds, kas attiecas uz kāju pirkstiem un pēdas apakšu.

Avoti: MSV

digitosaponīns   med.

1. No uzpirkstītes lapām iegūstams glikozīds, kas kairina gļotādu, veicina uzsūkšanos, bet sirdsdarbību neietekmē.

Avoti: VE

dīgle   apv.

1. Diedzētava.

Avoti: ME

dīglēt   apv.

1. Diedzēt.

Avoti: EH

diglifs   novec.

1. Doriskā un toskaniskā stila joslas ornaments ar 2 vadziņām parasto 3 vadziņu vietā.

Avoti: KV

dīglīgs   apv.

1. Dīgtspējīgs.

Avoti: Sin

diglims

1. Dietilēnglikola dimetilēteris, bezkrāsains šķidrums, iegūst no metilspirta un etilēnoksīda, lieto par šķīdinātāju.

Avoti: LPE

dīglis   -ļa, v.

1. biol. No olšūnas attīstījies (cilvēka vai dzīvnieka) organisms, kamēr tas atrodas mātes organismā vai olā; embrijs (1).

2. biol. No apaugļotas olšūnas izveidojusies sēklas daļa, kurā ir jaunā auga orgānu aizmetņi; embrijs (2).

3. parasti dsk. Mikroorganismi, kas izraisa slimību.

4. Pirmsākums, sākotnējā forma, arī sākotnējā izpausme (kādai parādībai).

Avoti: LLVV

dīglīt   apv.

1. Diedzēt, pārbaudīt dīgtspēju.

Avoti: ME

diglosija

1. Divu valodu vai vienas valodas divu paveidu (piem., literārās valodas un dialekta) lietojums; katrai valodai vai paveidam ir citādas sabiedriskās funkcijas.

2. med. Iedzimta kroplība, ko raksturo šķelta mēle.

Avoti: SV99, TM

dīgļaizmetnis   -ņa, v.; biol.

1. Dīglis attīstības sākuma posmā.

Avoti: LLVV

dīgļapvalki   biol.

1. Ārpusdīgļa orgāni, kas aizsargā mugurkaulnieku dīgli un apgādā ar barības vielām un skābekli.

Avoti: ZTV

dīgļass   -ass, dsk. ģen. -asu, s.; biol.

1. Dīgļstumbrs.

Avoti: LLVV

dīgļlapa   -as, s.; biol.

1. Lapas aizmetnis sēklas dīglī; pirmā lapa, kas redzama pēc sēklas uzdīgšanas.

2. Embrionālu šūnu slānis (cilvēka vai dzīvnieku) dīgļa agrās attīstības stadijā.

Avoti: LLVV

dīgļplazma   -as, s.; parasti vsk.; biol.

1. Olšūnas protoplazma, kas satur vielu krājumu augošā dīgļa barošanai.

Avoti: LLVV

dīgļpumpurs   -a, v.; biol.

1. Pumpura aizmetnis sēklas dīglī.

Avoti: LLVV

dīgļsakne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; biol.

1. Saknes aizmetnis sēklas dīglī.

Avoti: LLVV

dīgļsaknīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dīgļsakne.

Avoti: LLVV

dīgļsega   -as, s.; biol.

1. Īpašs apvalks, kas aizsargā (cilvēka vai dzīvnieku) dīgli no apkārtējās vides kaitīgās ietekmes.

2. Apvalks (sēklaizmetnim).

Avoti: LLVV

dīgļsoma   -as, s.; biol.

1. Sēklaizmetņa šūna, kurā izveidojas olšūna, notiek apaugļošanās un attīstās dīglis.

Avoti: LLVV

dīgļstobrs   -a, v.; biol.

1. Ziedputekšņu veidojums tieva stobra veidā, pa kuru putekšņa kodols nonāk dīgļsomā.

Avoti: LLVV

dīgļstumbrs   -a, v.; biol.

1. Daļa (auga dīglī) starp dīgļsakni un dīgļpumpuru.

Avoti: LLVV

dīgļšūna   -as, s.; biol.

1. Šūna, no kuras veidojas dīglis (1).

Avoti: LLVV

dignāja   apv.

1. Staigns purvs, staigna, zema vieta.

Avoti: NeV

Dignāja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novadā 30 km no Jēkabpils, izveidojusies bijušās muižas "Dubena" teritorijā, Atskaņu hronikā minēta 1271. g., pagasta centrs.

2. Dignājas pagasts - pagasts Jēkabpils novadā Daugavas kreisajā krastā, robežojas ar Dunavas, Zasas, Leimaņu, Kalna un Ābeļu pagastu, kā arī ar Līvānu novadu Daugavas pretējā krastā; bijušie nosaukumi: vāciski - Dubena, krieviski - Dubenaskaja.

Dignājas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara pagasta teritorijas daļa pievienota tagadējam Ābeļu, Dunavas, Zasas, Leimaņu un Kalna pagastam.

3. Jēkabpils novada Dignājas pagasta apdzīvotās vietas "Vandāni" bijušais nosaukums padomju laikā.

4. Dignājas skola - apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Dignājas pagastā.

5. Dignājas pilskalns un apmetne - atrodas Jēkabpils novada Dunavas pagastā, 300 m no Daugavas kreisā krasta, iepretī Jersikas pilskalnam un senpilsētai, pilskalns aizņem dienvidrietumu-ziemeļaustrumu virzienā orientēta paugura dienvidu daļu, kura ir 13-15 m augsta, paugura nogāzes augšdaļā mākslīgi izveidotas stāvākas, pilskalna plakuma garums 80 m, platums - 25-35 m, bijis apdzīvots 1. gt. p. m. ē. līdz 13. gs. sākumam.

Avoti: LPag, LC, LE1

dignājieši

1. Jēkabpils novada Dignājas pagasta apdzīvotās vietas "Dignāja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dignājs   apv.

1. Staigns purvs.

Avoti: KV

dīgnājs   apv.

1. Staigns purvs.

Avoti: ME

dignātija   med.

1. Iedzimta kroplība: divi apakšžokļi vai šķelts apakšžoklis.

Avoti: TM

dīgnis   apv.

1. Dīglis.

Avoti: ME

dignitāte   psih.

1. Veiktā darba vērtība; vieta hierarhijā, nozīmība, goda amats.

Avoti: PsA

dīgns   apv.

1. Staigns, purvains.

Avoti: NeV

digo

1. Vaņiku tautai radniecīga cilts, dzīvo Kenijas dienvidaustrumos.

Avoti: PZT

digoksigenīns   med.

1. Digoksīna un C lantazoīda aglukons.

Avoti: TM

digoksīns   med.

1. Kristālisks glikozīds, iegūts no vilnainās uzpirkstītes lapām.

Avoti: TM

Digora   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ziemeļosetijas-Alānijas Republikā, Ursdonas kreisajā krastā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Turcijā ("Digor"), Karsas ilā, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

digori

1. Osetīnu etnogrāfiska grupa, dzīvo Krievijā, Ziemeļosetijas-Alānijas Republikas rietumu un ziemeļu daļā.

Avoti: PZT

digrafs   val.

1. No diviem burtiem veidota burtkopa vienas fonēmas apzīmēšanai.

Avoti: VsV

digraphis   lat.

1. Miežubrāļu ("Phalarroides") nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

digresija

1. Atkāpšanas; novirzīšanās.

Avoti: SV99

dīgs   apv.

1. Dīglis.

Avoti: ME

dīgsme   apv.

1. Dīgšana.

Avoti: Sin

dīgsoma   novec.

1. Botānikā lietots apzīmējums lielai sēklas aizmetņa šūnai, kurā rodas olšūna un attīstās vēlāk par dīgli (embriju); dīgļsoma.

Avoti: KV

dīgstamība   -as, s.; parasti vsk.

1. Dīgtspēja.

Avoti: LLVV

dīgstība   -as, s.; parasti vsk.

1. Dīgtspēja.

Avoti: LLVV

dīgsts   -a, v.

1. No sēklas attīstījies un virs zemes parādījies jaunais augs, kam izveidojušās savas saknes, bet īsto lapu vietā vēl ir dīgļlapas.

Dīgstu apēnošana— agrotehnisks paņēmiens kokaudzētavās audzējamo juvenilā stadijā jutīgo koku sugu (āra bērza, parastās priedes, parastās egles u. c.) dīgstu un sējeņu pasargāšanai no tiešās Saules radiācijas sausā un karstā laikā, apēnojot tos ar dažādu konstrukciju un materiālu režģiem.

Avoti: LLVV, ZTV

dīgša   apv.

1. Dīgulis - dūriens, sāpes ķermenī.

Avoti: TlV

dīgšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Process --> dīgt.

Dīgšanas enerģija (arī spars, ātrums)— lielums, ko raksturo izdīgušo sēklu skaits dīgtspējas noteikšanas laika pirmajā pusē.

Dīgšanas ilgums— dienu skaits no sēklas diedzēšanas sākuma līdz tās izdīgšanai.

Avoti: LLVV

dīgšas   apv.

1. Dīgulis - dūrējs sānos.

Avoti: ME

dīgt   parasti 3. pers., dīgst, pag. dīga; intrans.

1. Pāriet no miera stāvokļa aktīvā darbībā, kuras rezultātā veidojas jauns augs (par sēklām).

// pārn. Sākt rasties, veidoties (piemēram, par jūtām).

2. Sākt augt (par apmatojumu, apspalvojumu, ragiem).

Avoti: LLVV

dīgtspēja   -as, s.; parasti vsk.; bot.

1. Spēja dīgt, ko raksturo ar sēklu skaitu (procentos), kuras sadīgst katram kultūraugam noteiktā laikā dīgšanai piemērotos apstākļos.

Avoti: LLVV

dīgtspējīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas spēj dīgt (par sēklām).

Avoti: LLVV

dīgulis   apv.

1. Dūrējs sānos, sāpes ķermenī.

Avoti: ME

dīgums   -a, v.

1. Rezultāts --> dīgt (1); sadīguši augi (parasti lielākā platībā).

2. reti. Dīgsts.

Avoti: LLVV

diģenēze   med.

1. Vairošanās, mainoties dzimuma un bezdzimuma paaudzēm.

Avoti: TM

diģitigradi   novec.

1. Pirkstmiņi - zīdītāju dzīvnieki, kas ejot atbalstās uz zemes tikai ar pirkstiem, piem., kaķi.

Avoti: LME

dihalo   žarg.

1. Mute.

2. Deguns.

3. Plaušas.

Avoti: KZ

dihāzijs

1. Divžuburonis - ziedkopa, kuras galvenajai asij aug pāri no tās atejoši divi pirmās pakāpes zari, savukārt no tiem atzarojas tādi paši pāri augoši otrās pakāpes zaru pāri utt.

Avoti: SV69, PP

diheilija   med.

1. Dubultlūpa, attīstības anomālija, kam raksturīga lūpas gļotādas duplikatūra.

Avoti: TM

diheirija   med.

1. Attīstības anomālija, ko raksturo plaukstas divkāršošanās.

Avoti: TM

diheksiladipināts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (iegūst no adipīnskābes), mīkstinātājs, šķīdinātājs, izmanto kā mitrinātāju, ādas kopšanas līdzekļos, dekoratīvajā kosmētikā, nav konstatēta toksiska iedarbība uz cilvēkiem, bet liela daudzuma ieēšana ir letāla.

Avoti: Zkp

diheterozigots   med.

1. Indivīds, kam piemīt divas heterozigotiskas īpašības.

Avoti: TM

dihibrīdi   -u, v.; biol.

1. Divos lokusos heterozigotiski hibrīdi.

Avoti: ĢT

dihidrāts

1. Savienojums, kurā ir divas ūdens molekulas.

Avoti: TM

dihidrīds

1. Divu ūdeņraža atomu savienojums ar elementu vai radikāli.

Avoti: TM

dihidrisks

1. Tāds, kam molekulā ir divas hidroksila grupas.

Avoti: TM

dihidroergotamīns   med.

1. Ergotamīna hidrogenizācijas produkts; neietekmē dzemdes tonusu; darbojas simpatikolītiski, pazeminot simpātiskās nervu sistēmas tonusu.

Avoti: TM

dihidroksiacetons

1. Kosmētikas sastāvdaļa, krāsviela, mitrumuzturētājs, izmanto mākslīgā iedeguma līdzekļos, var izraisīt alerģisku kontakta dermatītu, žurkām ir letāls injicēšanas gadījumā.

Avoti: Zkp

dihidroksifenilaanalīns   med.

1. Tirozīna oksidācijas produkts, adrenalīna un melanīna sintēzes starpprodukts.

Avoti: TM

dihidrols   med.

1. Ūdens asociēta forma (H2O)2.

Avoti: TM

dihidropiridīni   ķīm.

1. Bezkrāsas vai krāsainas kristāliskas vielas, plašāk pētīti ir 1,4-dihidropiridīni, kam nozīme kā modeļvielām PP vitamīna un dažu kofermentu pētījumos un ir aktīvā daļa vairākos Latvijā sintezētajos preparātos.

Avoti: LE1

dihidrostreptomicīns   med.

1. Streptomicīna redukcijas produkts (C21H41O12N7) ar streptomicīnam līdzīgu darbību; mazāk toksisks.

Avoti: TM

dihkans   vēst.

1. Irānā un Vidusāzijā agrajos viduslaikos aristokrāts; no 13. gs. šo vārdu sāka lietot, apzīmējot zemniekus; dehkans.

Avoti: VtV

dihlo   žarg.

1. Mute.

2. Deguns.

3. Plaušas.

Avoti: KZ

dihlofoss   ķīm.

1. Agrāk viens no populārākajiem kukaiņu iznīcināšanas līdzekļiem; tagad toksiskuma dēļ nelieto.

Avoti: ZTV

dihloramīns   mil.

1. Balts vai iedzeltens pulveris ar hlora smaku, ko izmanto par degazējoša šķīduma komponentu.

Avoti: MIL

dihloretāns   ķīm.

1. Organisks šķīdinātājs CH2Cl-CH2Cl.

Avoti: ZTV

dihloretiķskābe   med.

1. Parastā temperatūrā bezkrāsains šķidrums, zemākās temperatūrās kristalizējas; šķīst ūdenī un alkoholā; kodināšanas līdzeklis.

Avoti: TM

dihlorfēns

1. Kosmētikas sastāvdaļa (toluola kristāli), antibakteriāla viela, lieto šampūnos, pretsviedru līdzekļos, dezodorantos, var būt bīstams, toksisks attīstībai un nervu sistēmai, radīt izsitumus uz ādas un alerģiskas reakcijas.

Avoti: Zkp

dihlormetāns

1. Kosmētikas sastāvdaļa (metilēna hlorīds), šķīdinātājs, izmanto nagu lakās, matu kondicionētājos, šampūnos, matu lakās, attīrošajos krēmos, var izraisīt nelabumu, reiboni, acs un ādas kairinājumus, dermatītu, toksisks nervu sistēmai, aknām, asinsrites orgāniem, nierēm, iekšējās sekrēcijas dziedzeru un elpošanas orgānu sistēmai.

Avoti: Zkp

dihlorodietilsulfīds   med.

1. Sinepju gāze, iprīts, indīga kaujas viela (eļļains šķidrums); kairina ādu, acis un elpošanas ceļus.

Avoti: TM

dihogāmija

1. Parādība, kad viena un tā paša divdzimumu auga vīrišķie un sievišķie orgāni nogatavojas dažādā laikā; dihogāmijas dēļ nav iespējama auga pašapputeksnēšanās.

Avoti: SV69

dihogēnija   med.

1. Dažādi audu attīstības veidi sakarā ar apstākļu maiņu.

Avoti: MSV

dihotomija

1. Jēdziena dalīšana divos savstarpēji izslēdzošos apakšjēdzienos; objektu klases dalīšana divās savstarpēji izslēdzošās apakšklasēs.

2. Pakāpeniska dalīšana, kur katru jauniegūtu daļu dala divās daļās.

3. bot. Dakšveida zarošanās, piem., staipekņu zarošanās.

Avoti: SV99

dihroisms   fiz.

1. Dažu kristālu, piem., turmalīna, īpašība absorbēt noteikta virziena (polarizācijas) gaismas viļņa svārstības, vienlaikus ļaujot izplatīties perpendikulārām svārstībām; kristālus, kam piemīt dihroisms, izmanto gaismas polarizatoru veidošanā.

Avoti: ZTV

dihromāti   ķīm.

1. Spēcīgi oksidētāji, dihromskābes sāļi.

Avoti: SV96

dihromatisks

1. Divkrāsains.

Avoti: SV99

dihromāzija   med.

1. Spēja redzēt tikai divas no trim pamatkrāsām (sarkanās, zilās un dzeltenās).

Avoti: TM

dihromisks   med.

1. Divkrāsains.

2. Tāds, kurā ir divi hroma atomi.

Avoti: TM

dihromofilisms   med.

1. Spēja krāsoties kā ar skābu, tā ar bāzisku krāsvielu.

Avoti: TM

Dihsu   vietv.

1. Ielejas šļūdonis Galvenās Kaukāza grēdas ziemeļu nogāzē, Kabardas-Balkārijas Republikā, garums - 13 km, platība 40,7 kvadrātkilometri, noslīd līdz 2040 km vjl.

Avoti: PZT

Dihtavs   vietv.

1. Otrā augstākā virsotne (aiz Elbrusa) Lielā Kaukāza centrālajā daļā, Sānu grēdā, Kabardas-Balkārijas Republikā, augstums - 5203 m.

Avoti: PZT

Dihua   vietv.

1. Urumči - pilsēta Ķīnā, tās nosaukums līdz 1953. g.

Avoti: LģE, PZT

diizopropanolamīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, skābes-sārma regulētājs, izmanto kā matu krāsu, ilgviļņu šķīduma sastāvā, tonizējošos līdzekļos, matu kopšanas līdzekļos, ietverts HIH bīstamo vielu sarakstā, var kombinēties ar nitrosavienojumus veidojošām vielām un veidot nitrozamīnus.

Avoti: Zkp

Dijadina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Diyadin"), Agri ilā, 20300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dijala   vietv.

1. Upe Irānā un Irākā ("Diyala"), Tigras kreisā krasta pieteka, garums - ~500 km.

Avoti: PZT

dijambs   novec.

1. Dubults jambs, četrbalsienu pēda antīkā pantmērā ar 1. un 3. īsu, 2. un 4. garu balsienu.

Avoti: KV

Dijarbakira   vietv.

1. Pilsēta Turcijas dienvidaustrumos ("Diyarbakir"), Tigras krastos, ila administratīvais centrs, 1300000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

dijdesmit   apv.

1. Divdesmit.

Avoti: EH

Dije   vietv.

1. Upe Čehijā un Austrijā, Morāvas labā krasta pieteka (čehu val. "Dyje", vācu val. "Thaya"), garums 302 km.

Avoti: PZT

dijodīds   med.

1. Jodūdeņražskābes sāls, kurā ir divi joda atomi.

Avoti: TM

dijodtirozīns   med.

1. Tireoglobulīna sastāvdaļa; kavē tireotropā hormona rašanos hipofīzes priekšējā daivā.

Avoti: TM

dijpadsmit   apv.

1. Divpadsmit.

Avoti: EH

dik   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumā, lai attēlotu ātru skriešanu, īpaši sarunā ar maziem bērniem.

Avoti: ME

dika   apv.

1. Tāds vai tāda, kas dikājas, spārdās.

Avoti: EH

dīka   apv.

1. Raudulīgs bērns (kas dīc).

2. Govs, kas bieži mauro.

Avoti: LE, EH

dīkā   apst.

1. Bezdarbībā (par cilvēku); nenodarbināts (parasti par zirgu).

Avoti: LLVV, LE

dīkacis   apv.

1. Dīkdienis, sliņķis.

Avoti: Sin

dīkadoņa   apv.

1. Dīkdoņa.

Avoti: EH

dikaīns   med.

1. Lokālās anestēzijas līdzeklis, iedarbīgāks un toksiskāks par novokaīnu un kokaīnu.

Avoti: TM

dikalāties   apv.

1. Uz vietas mīņāties.

Avoti: EH

dīkalēt   apv.

1. Šurp un turp brīvi skraidīt.

Avoti: EH

dikalēties   apv.

1. Nemierīgi stāvēt.

2. Spārdīties, raustīties.

Avoti: NeV

dīkalis   apv.

1. Kāds, kas dīc; dīcējs.

Avoti: EH

dīkaļa   apv.

1. Dīcējs, raudulis.

Avoti: SiV

dīkaļāt   apv.

1. Ar pārtraukumiem skaļi raudāt.

2. Dīdīties; drusku pinkšot uzplīties.

Avoti: EH

dīkaļāties   apv.

1. Ar pārtraukumiem skaļi raudāt.

2. Dīdīties; drusku pinkšot uzplīties.

Avoti: EH

dikants   apv.

1. Palaidnīgs, nevaldāms vai tramīgs bērns.

Avoti: EH

dikarbetoksietildimetilditiofosfāts   lauks.

1. Karbofoss - akaricīds, insekticīds, pieskares inde, bezkrāsains, eļļains šķidrums ar vāju smaku, izmanto sūcējkukaiņu (sevišķi laputu) apkarošanai uz dārzeņiem un augļu kokiem.

Avoti: LxE

dikarions

1. Šūna ar diviem cieši satuvinātiem haploidāliem kodoliem.

Avoti: LD

dikariņš   apv.

1. Maziņš skrējējs.

Avoti: ME

dikars   apv.

1. Ļoti spēcīgs vīrietis.

Avoti: EH

dīkaste   apv.; hip.

1. Dīkstāve, panīkums.

Avoti: ME

dīkasts   apv.

1. Brokastis.

Avoti: ME

dikāt   apv.

1. Skriet, skraidīt.

Avoti: Sin, ME

dīkāt   apv.

1. Skraidīt.

Avoti: ME

dīkāt   apv.

1. Atkārtoti skaļi raudāt.

Avoti: EH

dikāties   apv.

1. Nemierīgi stāvēt.

2. Spārdīties, raustīties.

Avoti: NeV

dikavica   apv.

1. Astma.

Avoti: KiV

dikcija   -as, s.; parasti vsk.

1. Izruna (runājot vai dziedot).

Avoti: LLVV

dīkdienība   -as, s.; parasti vsk.

1. Bezdarbība, slinkošana.

Avoti: LLVV

dīkdienīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Bezdarbīgs, slinks.

Avoti: LLVV

dīkdienīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dīkdienīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dīkdienis   -ņa, v.

1. Cilvēks, kas dzīvo bezdarbībā; sliņķis, slaists.

Avoti: LLVV

dīkdieņot   apv.

1. Slinkot.

Avoti: Sin

dīkdonība   apv.

1. Iespēja vai paraža dzīvot bez darba.

Avoti: EH

dīkdonīgs   apv.

1. Bez darba eksistējošs.

Avoti: EH

dīkdoņa   apv.

1. Tāds, kas dzīvo bez darba.

Avoti: ME

Dike   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dieviete, dievu valdnieka Zeva un taisnības un likumības dievietes Temīdas meita, taisnības dieviete, viena no horām.

Avoti: Mit

dikefobija   med.

1. Slimīgas bailes no tiesas.

Avoti: TM

Dikeitura   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Decatur"), Alabamas štatā, 55500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Decatur"), Džordžijas štatā, 20400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Decatur"), Ilinoisas štatā, 74000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Decatur"), Indiānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Decatur"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Dikeļnskaja   vietv., vēst.

1. Kocēnu novada Dikļu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

dikērijs

1. Divžuburu svečturis; austrumu baznīcā - bīskapa amata zīme.

Avoti: SV08

dīkers

1. Zemteka, cauruļveida būve ūdens plūsmas izvadīšanai pa šķēršļa apakšu (zem upes, ceļa u. tml.).

Avoti: SV99

diketoni   ķīm.

1. Organiski savienojumi, kuru molekulās ir divas karbonilgrupas.

Avoti: ZTV

diketopiperazīns   med.

1. Heterociklisks savienojums, kas veidots no 2 vienādām vai dažādām aminoskābēm, sakabinoties vienas karboksilgrupai ar otras aminogrupu.

Avoti: TM

Dikili   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Dikili"), Izmiras ilā, 18700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dikinsona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dickinson"), Ziemeļdakotas štatā, 22300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Dickinson"), Teksasas štatā, 19600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Dīkirhe   vietv.

1. Pilsēta Luksemburgā ("Dikrech"), 6300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

dikirijs   rel.

1. Divžuburu svečturis ar svecēm, kuru lieto Austrumu baznīcas bīskapi liturģijā svētīšanas laikā; tas simbolizē divas Kristus dabas.

Avoti: RtV

dikirions   rel.

1. Divžuburu svečturis ar svecēm, kuru lieto Austrumu baznīcas bīskapi liturģijā svētīšanas laikā; tas simbolizē divas Kristus dabas.

Avoti: RtV

dīklaiks   inf.

1. Daļa no laika, kurā dators, ierīce vai sistēma ir darba spējīga, bet neizpilda tai paredzētās funkcijas.

Avoti: D3

Dikle   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Dicle"), Dijarbakiras ilā, 9000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

diklēnieši

1. Kocēnu novada Dikļu pagasta apdzīvotās vietas "Dikļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

diklofenaks   med.

1. Pretiekaisuma līdzeklis, feniletiķskābes atvsinājums; lieto arī kā pretsāpju līdzekli.

Avoti: VE

dikloksacilīns   med.

1. Iekšķīgi lietojams antibiotisks penicilīnu rindas medikaments.

Avoti: VE

Dikļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Kocēnu novadā (līdz 2009. g. - Valmieras rajonā) 21 km no Valmieras, izveidojusies bijušās muižas "Dickeln" teritorijā, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1436. gadā, pagasta centrs.

2. Dikļu pagasts - pagasts Kocēnu novada ziemeļrietumu daļā, robežojas ar Bērzaines, Zilākalna un Kocēnu pagastu, kā arī ar Pārgaujas, Limbažu, Alojas un Burtnieku novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Dickeln, krieviski - Dikeļnskaja.

Dikļu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā neliela daļa pirmskara Dikļu pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Zilākalna pagastā, bet pievienota gandrīz visa pirmskara Dauguļu pagasta teritorija.

Avoti: LPag, LC, LE1

dīkļot   apv.

1. Zvejot.

2. Slinkot.

Avoti: ME

Dikļupe   vietv.

1. Mazbriede - Briedes kreisā krasta pieteka Kocēnu novada Dikļu pagastā, garums 19 km, kritums - 28 m.

Avoti: LD, La1

Dikmena   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Dikmen"), Sinopas ilā, 1200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

diknīt   apv.

1. Skriet smagiem, dimdošiem soļiem.

Avoti: KiV

dikņīt   apv.

1. Izveicīgi un ātri skriet, skraidīt.

Avoti: EH

Diko   vietv.

1. Pilsēta Martinikā ("Ducos"), Francijas aizjūras teritorijā, Mazajās Antiļu salās, 17400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

dikols   novec.

1. Dzejas strofa ar divējāda pantmēra daļām; teikums ar 2 daļām.

Avoti: KV

dīkonis   apv.

1. Dīkdienis, sliņķis.

Avoti: Sin

dīkoņa   apv.

1. Paklusa īdēšana.

2. Kaukoņa.

3. Dīcējs.

Avoti: KnV, EH

dīkot   apv.

1. Slinkot.

Avoti: Sin

dīkoties   apv.

1. Dzīvot dīkā nedēļā.

2. Slaistīties, neko nedarīt, vaļoties.

Avoti: KV, NeV

dikotilēdoni   novec.

1. Divdīgļlapji, segsēkļu augu klase.

Avoti: KV

Dikreha   vietv.

1. Dīkirhe - pilsēta Luksemburgā.

Avoti: Wi

dikrocelioze

1. Mājdzīvnieku un savvaļas dzīvnieku invāzijas slimība; helmitoze.

Avoti: LPE

dikrotija   med.

1. Divkāršs pulsa sitiens, kas atbilst vienai sirds sistolei; novērojams drudzī un pēc amilnitrīta ieelpošanas.

Avoti: TM

diks   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumā mierinot aitu.

Avoti: ME

dīks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nav nodarbināts (parasti par cilvēku).

Dīkā nedēļa— to saimnieku brīvnedēļa, kas muižai deva klaušas tikai katru otro, trešo vai ceturto nedēļu.

Dīkās dienas— to saimnieku (kuru saimniecība nebija lielāka par 3/8 arkla) brīvās dienas, kas muižai deva klaušas tikai dažas dienas nedēļā.

2. Dīkdienīgs.

3. Nevajadzīgs, veltīgs.

Avoti: LLVV

dīksī   novec.

1. Es jau sacīju, esmu gatavs.

Avoti: KV

diksikrāts   novec.

1. ASV demokrātu partijas dienvidštatu pārstāvis.

Avoti: Ang

diksilends

1. Džeza mūzikas stils, kas radies 20. gs. sākumā ASV dienvidu štatos; polifonisks, improvizatorisks spēles veids, vienkāršs ritms; noteikts orķestra instrumentālais sastāvs.

Avoti: EV

diksionērs   apv.

1. Vārdnīca.

Avoti: KV

diksis   apv.; hip.

1. Sarīkojumu deja.

Avoti: ĒiV

Diksmeide   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Dixmudenl", vācu "Diksmuide"), Flandrijas reģiona Rietumflandrijas provincē, 16400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

diksnāt   apv.

1. Ar sīkiem solīšiem šurp un turp skraidīt.

Avoti: EH

Diksona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dixon"), Ilinoisas štatā, 15300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Dixon"), Kalifornijas štatā, 19100 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Dickson"), Tenesī štatā, 15000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsētciemats Krievijā, Krasnojarskas novada ziemeļos, Taimiras pussalas ziemeļrietumos, nozīmīga Ziemeļu jūras ceļa osta Jeņisejas līča austrumu krastā.

5. Diksona sala - atrodas Karas jūras Jeņisejas līča ziemeļaustrumu daļā, 1,5 km no kontintea, Krievijā, Tjumeņas apgabalā, platība - ~25 kvadrātkilometri, kopš 1916. g. darbojas hidrometeoroloģiskā stacija.

Avoti: WA16, LpA, PZT

diksonija   bot.

1. Kokveida paparžu augu ģints ("Dicksonia"), sastopama tropos, Eiropas ziemeļu daļā mēdz audzēt telpās un siltumnīcās.

Dienvidu diksonija— diksoniju suga ("Dicksonia antaricta").

Avoti: DaE

dīkstāve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Stāvoklis, kad (mašīnas, ierīces) netiek izmantotas darba laikā.

Avoti: LLVV

dīkste   apv.

1. Peļķe.

Avoti: ME

dīkstele   apv.

1. Dīsele (1).

Avoti: EH

dikstīns   apv.

1. Kukainis, kas uzmācas zirgiem.

Avoti: ĒiV

dikša   apv.

1. Bērns, kas skrien vai iet maziem soļiem (dikā).

Avoti: KV

dikša   mit.

1. Ezoterismā mācekļa iesvētīšanas akts garīgajai dzīvei.

Avoti: SG

dīkšā   mit.

1. Tantriskā atklāsme, ko guru sniedz savam skolniekam; izšķir trīs tās pamatveidus - šāmbhavī, šakteja un mantri.

Avoti: MrJ

dikšķis   apv.

1. Kāds, kas iet vai skrien maziem soļiem, mazs skrejošs bērns.

Avoti: ME

dikšķis   apv.

1. Direktors (skolā).

Avoti: JV

dikšķināt   apv.

1. Dikāt, skriet, skraidīt.

Avoti: ME

dikt   apv.

1. Kļūt veselam, spēcīgam.

Avoti: EH

dīkt   dīcu, dīc, dīc, pag. dīcu; intrans.

1. Pazemu sīkt (par dažiem kukaiņiem).

// sar.; niev. Raudāt.

// pareti. Radīt stieptu, monotonu skaņu (par ierīcēm, priekšmetiem).

// trans.; sar. Uzmācīgi, apnicīgi runāt, lūgt, prasīt.

Avoti: LLVV

dīkt   apv.

1. Slinkot.

Avoti: EH

diktafons   novec.

1. Diktējamā mašīna - biroja mašīna cilvēka balss pierakstam un atskaņošanai; diktofons.

Avoti: TV

diktai   apv.

1. Stingri.

2. Stipri.

3. Lielā mērā; ļoti.

4. Sātīgi.

5. Vairāk.

Avoti: KiV

diktam   apv.

1. Ļoti, varen.

Avoti: EH

diktamne   bot.

1. Divdīgļlapju klases rūtu dzimtas ģints ("Dictamnus").

Baltā diktamne— šīs ģints suga ("Dictamnus albus"), ko Latvijā dažkārt audzē kā krāšņumaugu, augā un ziedos ir ēteriskās eļļas, tādēļ viss augs izdala spēcīgu citronu aromātu, ziedi sārti ar tumšākām dzīsliņām; degošais krūms; ugunskrūms.

Avoti: LxE

diktatore   dsk. ģen. -ru, s.

1. Diktators.

Avoti: LV87

diktatorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar diktatoru (1); saistīts ar neierobežotu varu.

// pārn. Valdonīgs.

Avoti: LLVV

diktators   -a, v.

1. Cilvēks, kam ir neierobežota vara valstī.

2. pārn. Cilvēks, kas pakļauj citus savai gribai.

3. vēst. Senajā Romā - ārkārtēja amatpersona, kam bija neierobežota vara.

4. žarg. Direktors.

5. žarg. Skolotājs.

Avoti: LLVV

diktāts   -a, v.

1. Vingrinājums pareizrakstībā - skolotāja diktēta teksta rakstīšana; arī uzrakstītais teksts.

2. Prasību, noteikumu uzspiešana (valstu starptautiskajās attiecībās).

Avoti: LLVV

diktatūra   -as, s.

1. Neierobežota valsts vara, kas balstās uz valdošās šķiras spēku.

2. vēst. Senajā Romā - diktatora valdīšana, tā vara, pilnvaras.

Avoti: LLVV

dikteišens   žarg.

1. Diktāts.

Avoti: SLG

diktēņš   apv.

1. Dem. -> dikts 2(2).

Avoti: KiV

dikterions   vēst.

1. Senajā Grieķijā valsts, vēlāk arī privāts publiskais nams; tādus izveidoja pēc Atēnu arhonta Solona likumiem 6. gs. p. m. ē.

Avoti: MV

diktēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Lasīt vai runāt (ko) tā, lai klausītājs varētu pierakstīt.

2. Kategoriski pavēlēt (ko), arī uzspiest, noteikt (ko).

Avoti: LLVV

diktētājs   novec.

1. Priekšā lasītājs vai saucējs.

Avoti: KV

diktiokauloze

1. Govju un aitu plaušās parazitējošu nematožu - diktiokaulu - ierosināta slimība, raksturīga apgrūtināta elpošana, klepus un novājēšana; slimo galvenokārt teļi un jēri.

Avoti: ZTV

diktiokauls   biol.

1. dsk. Veltņtārpu tipa nematožu klases ģints ("Dictyocaulus"), kas parazitē zīdītāju bronhos un trahejā, ierosina dikliokaulozi.

Aitu diktiokauls— diktiokaulu suga ("Dictyocaulus filaria").

Govju diktiokauls— diktiokaulu suga ("Dictyocaulus viviparus").

Avoti: LD

diktiokinēze   med.

1. Goldži aparāta dalīšanās mitozē.

Avoti: TM

diktiopsija   med.

1. Redzes traucējums, kurā priekšmeti šķiet miglaini, skatāmi it kā caur zirnekļa tīklu.

Avoti: TM

diktiosoma   med.

1. Viens no fragmentiem, kas veido Goldži aparātu mitozē.

Avoti: TM

diktiospora   med.

1. Spora ar vertikālu vai horizontālu starpsienu.

Avoti: MSV

diktiotes

1. Brūnaļģu nodalījuma rinda, aug siltās jūrās; Havaju salās audzē pārtikai.

Avoti: LPE

diktofons   -a, v.

1. Aparāts runas ieskaņošanai un reproducēšanai.

Avoti: LLVV

diktors   -a, v.

1. Cilvēks, kas pie mikrofona lasa pa radio vai televīziju pārraidāmus tekstus.

2. Cilvēks, kas lasa (parasti dokumentālas) kinofilmas tekstu.

Avoti: LLVV

dikts   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Skaļš (par skaņām).

2. apst. Ļoti.

3. parasti apst. Spēcīgi, stipri.

Avoti: LLVV

dikts   apv.

1. Tāds, kam ir daudz fiziska spēka; spēcīgs.

2. Izturīgs, ilgi lietojams, izmantojams (par priekšmetiem).

3. Tāds, kas satur daudz alkohola.

4. Auglīgs, arī mālains (par augsni).

5. Tāds, kas sadegot dod daudz siltuma (par kurināmo).

Avoti: KiV

diku   apv.; izsauk.

1. Savienojumā "diku, deku" raksturo ātru skrējienu vieglā solī.

Avoti: ME

dīkulīgs   apv.

1. Raudulīgs.

Avoti: EH

dīkulis   apv.

1. Dīcējs, raudulis.

Avoti: SiV

dīkuļa   apv.

1. Raudulis.

2. Govs, kas klusu mauj.

Avoti: EH

dīkuļot   apv.

1. Atkārtoti skaļi raudāt.

Avoti: EH

dikumarīns   med.

1. No trūdoša dziedniecības amoliņa izolēts balts pulveris; medicīnas vajadzībām iegūst arī sintētiski.

Avoti: TM

dikumarols   med.

1. Sintētisks pretrecēšanas līdzeklis, K vitamīna antagonists.

Avoti: VE

dīkums   apv.

1. Nekā nedarīšana.

Avoti: NeV

dīkzīmes   inf.

1. Rakstzīmes, ko izmanto sakaru sistēmās datu pārraides sinhronizācijai.

Avoti: D3

diķene   žarg.

1. Skolēna dienasgrāmata.

Avoti: SLG

dīķeniece   biol.

1. dsk. Vaboļu kārtas airvaboļu dzimtas ģints ("Colymbetes").

Avoti: LD

Dīķeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Naukšēnu novada Ķoņu pagastā.

Avoti: LC

dīķerieši

1. Naukšēnu novada Ķoņu pagasta apdzīvotās vietas "Dīķeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dīķgliemezis

1. dsk. Gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases dzimta ("Limnaeidae"), čaula plāna, sagriezta pa labi, dzīvo gk. lēni tekošos, ar augiem bagātos saldūdeņos, 120 s.; Latvijā konstatētas 7 s.

Iegarenais dīķgliemezis— dīķgliemežu suga ("Radix pereger").

Ovālais dīķgliemezis— dīķgliemežu suga ("Radix ovata").

Avoti: EV, LD

Dīķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunjelgavas novada Sērenes pagastā.

Avoti: LC

diķieši

1. Krimuldas novada Lēdurgas pagasta apdzīvotās vietas "Diķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

diķiņa   apv.

1. Dem. --> diķis.

Avoti: EH

diķis   apv.

1. Agrāku laiku monēta, nelielas vērtības naudas gabals, kas bija vienlīdzīgs ar 3 grašiem.

Avoti: TlV

dīķis   -ķa, v.

1. Neliela ūdenskrātuve (parasti mākslīgi izveidota).

Dzirnavu dīķis— dīķis, kura ūdeni izmanto dzirnavu darbināšanai.

2. sar. Okeāns (parasti par Atlantijas okeānu), jūra.

Avoti: LLVV, KnV, SLG

Dīķīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Klintaines pagastā.

Avoti: LC

dīķīšnieki

1. Pļaviņu novada Klintaines pagasta apdzīvotās vietas "Dīķīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dīķkopis   -pja, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar dīķsaimniecību (1).

Avoti: LLVV

dīķmakstene

1. dsk. Kukaiņu klases maksteņu kārtas dzimta ("Limnephilidae"), vidēji lielas un lielas makstenes (ķermeņa garums 6-21 mm), taustekļi nav garāki par ķermeni, kāpuri mīt gk. stāvošos un lēni tekošos ūdeņos, Latvijā 15 ģ., 58 sugas.

Avoti: LD

dīķmala   -as, s.

1. Dīķa mala, krasts; apkārtne ap dīķi.

Avoti: LLVV

dīķmale   apv.

1. Dīķmala.

Avoti: EH

dīķnagaine

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Dryopidae syn. Parnidae"), nelielas, 1-9 mm garas vaboles, dzīvo stāvošu un tekošu ūdeņu piekrastes joslā starp ūdensaugiem, pārvietojas pieķeroties pie augiem ar nadziņiem, zināmas ~1000 sugas, Latvijā konstatētas 3-4 s.; pieturniece.

Avoti: LD

dīķsaimniecība   -as, s.

1. parasti vsk. Lauksaimniecības papildnozare, kas aptver zivju audzēšanu ūdenskrātuvēs (dīķos), dīķu kopšanu, ūdensputnu audzēšanu.

2. Saimniecība, saimniecības daļa, kurā nodarbojas ar šo papildnozari.

Avoti: LLVV

dīķvabole

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Hydrochidae"), vaboļu ķermenis iegarens 2-4 mm garš, uz segspārniem 10 gareniskas punktu rindas, sastopamas gk. stāvošos ūdeņos, Latvijā maz pētītas, konstatētas 4 sugas; mitriniece.

Avoti: LD

dilacerācija   med.

1. Saraustīšana, saplosīšana.

Avoti: TM

dīlaga   apv.

1. Sarīkojums.

2. Varoņdarbs.

Avoti: NeV

Dilāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Stoļerovas pagastā.

Avoti: LC

dilas   apv.

1. Kāds ūdensaugs ar sīkām lapiņām.

Avoti: EH

dilatācija

1. ķīm. Izplešana, izstiepšana; izplešanās, izstiepšanās.

2. psih. Tālākvirzoša mērķa noteiksme.

Avoti: SV96, PsA

dilatators   med.

1. Instruments dobuma vai atveres paplašināšanai.

2. Muskulis, kas kaut ko paplašina.

Avoti: TM

dīlātēt   novec.

1. Paplašināt, izplest.

Avoti: SV33

dilatio   novec.

1. Vārda plašākā nozīmē prāvas atlikšana aiz jebkādiem iemesliem pēc tiesneša ieskata.

Avoti: KV

dilatogrāfs

1. Aparāts ķermeņa tilpuma pārmaiņu reģistrēšanai.

Avoti: SV69

dilatometrija

1. Vielas pētīšanas metode, kas pamatojas uz ķermeņa tilpuma vai lineāro izmēru maiņu ārējo faktoru ietekmē.

Avoti: ZTV

dilātometrs   novec.

1. Aparāts dimorfu vielu pārvēršanās punkta noteikšanai, šī noteikšana pamatojas uz to, ka katrai modifikācijai parasti ir cits īpatnējais svars, tā ka pārvēršanās punktā novērojama spēja tilpuma maiņa.

Avoti: KV

dilatometrs

1. Aparāts, ar ko mēra dažādu ārēju faktoru radītas ķermeņu izmēru vai tilpuma izmaiņas.

Avoti: ZTV

dilba   apv.

1. Dilbs, rokas daļa no elkoņa līdz pirkstiem; zābaku, zeķu stulms.

Avoti: KV

dilba   apv.

1. Neveikls cilvēks.

Avoti: ME

dilbāt   apv.

1. Skriet; dilbt.

2. Nedroši iet.

Avoti: LE, EH

Dilbi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

dilbis   apv.

1. Aira kāts.

Avoti: AB2

dilbs   -a, v.

1. Apakšdelms.

2. reti. Stilbs.

3. tehn. Grozāmass - transportlīdzekļa priekšējās ass vai tilta daļa, kas nodrošina ar to saistītā vadāmā riteņa pagriešanu.

4. jūrn. Enkura kāts.

Avoti: LLVV, ZTV, JūVM

dilbt   apv.

1. Izpildīt.

Avoti: ME

dilbt   apv.

1. Ātri skriet.

Avoti: ME

dilbt   apv.

1. Gaidīt.

Avoti: ME

dilbt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: ME

dilda   apv.

1. Nesaprātīgs cilvēks.

Avoti: ME, SLG

dildināt   apv.

1. Grozīt rokās.

Avoti: KV

dildināt   apv.

1. Padarīt neasu.

2. Deldēt, nolietot.

Avoti: ME

dildo

1. Mākslīgs dzimumloceklis.

Avoti: MV

dīle   novec.

1. Lejasvācijas un sakšu zemnieku mājās vidus telpa ar ugunskura vietu, ap ko grupējas dažādas citas telpas.

2. Vācu ģimenes mājas 2 stāvus augsta priekštelpa ar trepēm un, parasti, ar kamīnu, līdzīgi angļu halles iekārtai.

Avoti: KV

dīle   novec.

1. Zīdējs teļš, sivēns, kumeļš.

Avoti: KV

dilemma   -as, s.

1. Nepieciešamība izvēlēties starp diviem lēmumiem, divām iespējām.

2. loģ. Slēdziens, kas satur divas premisas, kuras izslēdz viena otru.

Avoti: LLVV

dilēnijas

1. Divdīgļlapju klases apakšklase ("Dilleniidae"), pārstāv segsēkļu evolūcijas centrālo zaru, kokaugi un lakstaugi, ziedi parasti divdzimumu, apputeksnē kukaiņi, šajā apakšklasē ir 17 rindu: begoniju, diapensiju, dilēniju, ebenu, eiforbiju, ēriku, kaperu, ķirbju, malvu, pasifloru, peoniju, prīmulu, tamariku, tējasaugu, vijolīšu, vītolu, zalkteņu rinda.

2. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklases rinda ("Dilleniales"), tropu un subtropu kokaugi un lakstaugi ar vienkāršām, plūksnaini daivainām lapām, ziedi divdzimumu, kārtni, ar divkāršu pieclocekļu apziedni, 2 dz., 19 ģ., ~540 sugu.

Avoti: PDE

dīleris

1. Persona vai firma, kas pārdod (parasti mazumtirdzniecībā) kādas noteiktas preces.

2. Fondu biržas loceklis, kas veic operācijas ar vērtspapīriem pats uz savu risku.

Avoti: SV99

dīlers

1. Biržas kalpotājs, kurš ir fondu biržas loceklis un veic operācijas ar vērtspapīriem uz savu risku, gūstot peļņu no akciju pirkšanas un pārdošanas kursu starpības.

Avoti: Ang

diletantisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas pietiekamu zināšanu, sagatavotības, arī talanta trūkums.

Avoti: LLVV

diletantiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> diletantisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

diletantisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Pavirša nodarbošanās (ar mākslu, zinātni, arodu) bez pietiekošām zināšanām, sagatavotības; paviršība, zināšanu un sagatavotības, arī talanta trūkums (mākslā, zinātnē, arodā).

Avoti: LLVV

diletants   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas (ar mākslu, zinātni, arodu) bez pietiekošām zināšanām, sagatavotības, arī bez talanta.

Avoti: LLVV

Dileviči   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Dileviči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dili   vietv.

1. Austrumtimoras galvaspilsēta (angļu val. "Dili"), atrodas Timoras salas ziemeļaustrumu piekrastē, 167000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Dilidžana   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Tavušas marzā, 15600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

diligentia   novec.

1. Rūpība, kas jāievēro, lai neaizkārtu svešas privāttiesības vai nu no līguma izrietošās attiecībās vai arī ārpus tām.

Avoti: KV

dilināt   apv.

1. Nolietot, novalkāt, nodeldēt.

Avoti: ME

dīlināt   apv.

1. Zīdīt; dīlīt.

Avoti: LE

dīlings

1. Operācijas ar valūtu vai vērtspapīriem (parasti starp bankām vai finanšu kompānijām).

Dīlinga telpa— speciāli iekārtota telpa, kurā dīleri nodarbojas ar darījumu operācijām, izmantojot tehniskos sakaru, informācijas pārraides un apstrādes līdzekļus.

Avoti: SV99, SbV

dīliniece   apv.

1. Zīdītāja.

Avoti: ME

diliņš   novec.

1. Vecs, noliesējis zirgs.

Avoti: KV

dīlis   sar.

1. Darījums, tirgošanās.

dīlīt   apv.

1. Zīdīt.

2. Zīst.

Avoti: KV, EH

Diližana   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Agstevas krastos, 17700 iedzīvotāju (2011. g.), kalnu klimatoloģiskais un balneoloģiskais kūrorts 1225-1510 m vjl.

2. Diližanas rezervāts - atrodas Armēnijā, Mazā Kaukāza grēdu ziemeļu atzaros, platība - 230 kvadrātkilometru, augstums - līdz 2993 m, dibināts 1958. g., lai aizsargātu Mazā Kaukāza floru un faunu.

Avoti: PZT, Wi

diližanss   -a, v.

1. Slēgts, daudzvietīgs, zirgu vilkts transportlīdzeklis (pasažieru, pasta pārvadāšanai pirms dzelzceļu un automobiļu transporta).

Avoti: LLVV

dille

1. vsk. Dilles.

2. žarg. Meitene (parasti negatīvi vērtēta).

Avoti: SLG

Dillenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dillenburg"), Hesenes federālajā zemē, 23600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

dilleniidae   lat.

1. Dilēniju apakšklase.

Avoti: PDE

dilleniales   lat.

1. Dilēniju rinda.

Avoti: PDE

dilles   -ļļu, vsk. dille, -es, s.

1. Čemurziežu dzimtas ģints ("Anethum"), viengadīgi, retāk divgadīgi lakstaugi, 3 sugas; Latvijā audzē smaržīgo jeb parasto dilli, paretam tā ir dārzbēglis.

Parastā dille— diļļu suga ("Anethum graveolens").

Smaržīgā dille— parastā dille.

Avoti: LLVV, LD, Aug2

dillināt   apv.

1. Griezt dejā, dancināt.

Avoti: ME, VeAT

dillināties   apv.

1. Griezties (dejā), grozīties.

Avoti: ME, VeAT

Dillingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dillingen an der Donau"), Bavārijas federālajā zemē, 18100 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Dillingen"), Zāras federālajā zemē, 20200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA, PuA

Dilmani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Avoti: LC

Dilmaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Sokolku pagastā.

2. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Dilmani" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dīlmene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Duelmen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 45900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Dilmuna

1. mit. Šumeru (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - cilvēces svētlaimīgā "zelta laikmeta" zeme, civilizācijas šūpulis.

2. Šumeru nosaukums tagadējai Bahreinas salai Persijas līcī.

Avoti: Mit

diloģija   -as, s.; literat.

1. Divi, saturā savstarpēji saistīti, daiļdarbi (parasti romāni, lugas).

2. Divējāda nozīme; divdomība.

3. Sengrieķu teātrī - drāma divos cēlienos.

Avoti: LLVV, SV78

dilols   novec.

1. Akmeņkoks.

Avoti: LxE

dilonains   apv.

1. Diloņslims, tāds, kas slimo ar plaušu tuberkulozi.

Avoti: ME

dilonīgs   apv.

1. Plaušu slimnieks.

Avoti: EH

dilonis   -ņa, v.; novec.

1. Plaušu tuberkuloze.

Ātrais dilonis— tuberkulozes forma, kad ar tuberkulozi inficējas viss organisms; miliārā tuberkuloze.

Diloņa kandidāts— saka par ļoti vāju, bālu, slimīga izskata cilvēku.

Diloņa zāle— vidējā ceļteka ("Plantago media").

Avoti: LLVV

dilons   apv.

1. Dilonis.

Avoti: ĒiV

diloņslimnieks   -a, v.; novec.

1. Plaušu tuberkulozes slimnieks.

diloņslims   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Tāds, kas slimo ar plaušu tuberkulozi.

Avoti: LLVV

dilot   apv.

1. Nonēsāt.

Avoti: ME

dīlot   žarg.

1. Tirgoties, kārtot darījumus.

diloties   apv.

1. Viscaur nonēsāties ilgstoši valkājot.

Avoti: ME

Dilovasi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Dilovasi"), Kodžaeli ilā, 42300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dīls   žarg.

1. Mijiedarbība.

Avoti: SLG

Dilsene-Stokeme   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Dilsen-Stokkem"), Flandrijas reģiona Limburgas provincē, 19900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dilsi

1. Noteikta lieluma dēļi, kas sagatavoti eksportam.

Avoti: SV69

dilstamība   materiālt.

1. Materiāla īpašība deldēšanas spēku iedarbībā mainīt tilpumu un masu.

Avoti: ZTV

dilšana   materiālt.

1. Izmēru, masas vai virsmas stāvokļa izmaiņa izstrādājuma virsmas slāņa noberzes rezultātā.

Avoti: ZTV

dilt   dilstu, dilsti, dilst, pag. dilu; intrans.

1. parasti 3. pers. Kļūt plānākam, tiekot valkātam (par apģērbu, apaviem).

2. parasti 3. pers. Mazināties (apmēros, daudzumā).

3. sar. Kļūt vājam (par cilvēku).

Avoti: LLVV

diltiazēms   med.

1. Medikaments, kalcija antagonists, ko lieto sirds ritma traucējumu ārstēšanai.

Avoti: VE

diltin   apv.

1. Kā diltin izdilst - saka, ja kāds cilvēks vai dzīvnieks ļoti, acīmredzami novājē.

Avoti: SiV

dilūcija   med.

1. Šķīdināšana, atšķaidīšana.

Avoti: TM

diludium   mūz.

1. Starpspēle, intermēdija.

Avoti: Mūz

diluendo   mūz.

1. Izdziestot, izgaistot, līdzīgi "morendo".

Avoti: Mūz

diluentia   novec.

1. Caurejas līdzekļi: ricineļļa, kalomels, rūgtā sāls, ievu mizas; ļoti labi palīdz klistīri.

Avoti: KV

diluents   med.

1. Atšķaidītājs līdzeklis.

Avoti: TM

dilum   apv.

1. Savienojumā ar "dilt" izsaka šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: EH

dilumizturīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir izturīgs pret nodilumu.

dilums   -a, v.; reti.

1. Rezultāts --> dilt (1).

2. Rezultāts --> dilt (1).

Avoti: LLVV

dilumzāle   apv.

1. Divmāju kaķpēdiņa ("Antennaria dioica").

2. Dzeltenā kaķpēdiņa ("Helichrysum arenarium").

3. Meža zaķpēdiņa ("Gnaphalium sylvaticum").

4. Dumbrāju zaķpēdiņa ("Gnaphalium uliginosum").

Avoti: Aug2

dilungs   jūrn.

1. Dīnungs - vējam nostājoties, palikušie vecie viļņi, kas pieņem slaidu, regulāru formu un pamazām izzūd.

Avoti: JūVM

dilutes   žarg.

1. Matu šķipsniņas (uz pieres).

Avoti: SLG

diluviāls   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Saistīts ar dilūviju, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

dilūvijs   -a, v.; parasti vsk.; novec.

1. Pleistocēns - kvartāra perioda (apakšējā) daļa, kas aptver leduslaikmetus un starpleduslaikmetus.

Avoti: LLVV

dilzes   apv.

1. Dilles.

Avoti: ViV

Diļeviči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

diļģināties   apv.

1. Pieglaimoties, pielabināties, lakstoties.

Avoti: TlV

diļģis   apv.

1. Timotiņš.

Avoti: EH

dīļi   novec.

1. Dēļu sortiments kokmateriālu eksportā.

Avoti: Ang

dim.   saīs., mūz.

1. Diminuendo.

Avoti: Mūz

dima   -as, s.; parasti vsk.

1. Dimdoņa.

Avoti: LLVV

dimagnētiķis   fiz.

1. Diamagnētiķis - viela vai materiāls, ko magnētiskais lauks vai magnēta poli atgrūž.

Avoti: SV96

Dimanti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

Dimantu ezers— Jersikas ezers, Līvānu novada Jersikas pagastā.

Avoti: LC

dimantiņš   novec.

1. Timotiņš - graudzāļu dzimtas daudzgadīga skrajceru virszāle.

Avoti: Ang

dimantkāzas   s., dsk.

1. Dimanta kāzas - 75 vai 60 gadu kāzu jubileja.

Avoti: MLVV

dimantnieki

1. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Dimanti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dimants   -a, v.

1. Ciets minerāls, kristālisks oglekļa paveids (bezkrāsains, viegli zilgans vai iedzeltens dārgakmens).

Avoti: LLVV

dimants   poligr., novec.

1. Viens no vismazākajiem burtu izmēriem, 4 punktu burts.

Avoti: GV

dimatis   novec.

1. Ceturtās slēdzienu figūras trešais modus: virsteikums pa daļai apgalvojošs, apakšteikums vispār apgalvojošs, slēdziens pa daļai apgalvojošs.

Avoti: KV

Dimantu   vietv.

1. Dimantu kalni - Kimgansans, Austrumkorejas kalnu Tebeka grēdas ziemeļu daļā.

Avoti: PZT

dimasi

1. Kačaru tautas grupa, dzīvo Indijā, Asamas štata dienvidaustrumu kalnu rajonos; kalnu kačari.

Avoti: PZT

dimba   -as, s.; parasti vsk. lok.; vienk.

1. Nelaime, neveiksme; bezizejas situācija.

Būt dimbā— ciest neveiksmi; piedzīvot nepatikšanas; būt bezizejas situācijā; pagalam.

Avoti: LLVV, MLVV, SLG

dimbeģis   novec.

1. Purvaina vieta, dūksts.

Avoti: KV

dimberģis   novec.

1. Plata un dziļa vieta upē.

Avoti: KV

Dimbokro   vietv.

1. Pilsēta Kotdivuārā, Nzi-Komoe reģiona administratīvais centrs, 85200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dimbovica   vietv.

1. Upe Rumānmijā ("Dimbovita"), Ardžešas kreisā krasta pieteka, garums - 250 km, sākas Fegeraša masīva austrumos, lejtece Lejasdonavas līdzenumā, vasarā apsīkst.

Avoti: PZT

dimda   -as, s.; parasti vsk.

1. Dimdoņa.

Avoti: LLVV

dimderēt   apv.

1. Dzenāties šurpu turpu.

2. Trokšņot.

Avoti: ME

dimdēt   parasti 3. pers., dimd, pag. dimdēja; intrans.

1. Radīt spēcīgu, samērā spalgu troksni, parasti pēc trieciena, satricinājuma (piemēram, par zemi).

2. Radīt spēcīgu, samērā spalgu troksni (par motoriem, ierīcēm).

3. Spēcīgi, samērā spalgi skanēt (par mūzikas instrumentiem, mūzikas skaņām).

4. Būt spēcīgam, samērā spalgam (par skaņu).

5. Atbalsot spēcīgu, samērā spalgu troksni, būt tādam, kur skan šāds troksnis (parasti par vietu, telpu).

Avoti: LLVV

dimdiens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> dimdēt (1).

2. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> dimdēt (2).

3. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> dimdēt (3).

4. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> dimdēt (4).

5. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> dimdēt (5).

Avoti: LLVV

dimdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) dimd (1).

2. trans. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) dimd (2).

// intrans. Vairākkārt dimdēt (2).

3. trans. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) dimd (3).

// intrans. Vairākkārt dimdēt (3).

4. trans. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) dimd (5).

Avoti: LLVV

dimdinēt   apv.

1. Dimdināt.

Avoti: EH

dimdoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dimdēt (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dimdēt (2).

3. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> dimdēt (3).

4. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> dimdēt (4).

5. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dimdēt (5).

Avoti: LLVV

dimds   -a, v.; reti.

1. Dimdiens.

Avoti: LLVV

dime

1. Desmitcentu monēta (ASV).

Avoti: LEV

dimedrols

1. Zāļlīdzeklis, kas samazina alerģiskas reakcijas (paaugstinātu kapilāru caurlaidību, niezi); var radīt miegainību.

2. žarg., iron. Garlaicīgi stāstošs skolotājs.

Avoti: EV

dimegālija   med.

1. Pastāvēšana divos lielumos; attiecas, piem., spermatozoīdiem.

Avoti: TM

dīmelēt   apv.

1. Nemitīgi grozīt, bīdīt, grūstīt.

Avoti: ĒiV

dīmelēties   apv.

1. Nemierīgi izturēties, grūstīties, kustēties.

Avoti: ĒiV

dimēlija   med.

1. Attīstības anomālija, ko raksturo kāda locekļa dubultošanās.

Avoti: TM

Dīmelštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Diemelstadt"), Hesenes federālajā zemē, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dīmene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Diemen"), Ziemeļholandes provincē, 26100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dimensija   -as, s.

1. mat. Mērījams lielums (piemēram, garums, platums, augstums).

2. Vēriens, apjoms.

3. mat. Mērvienību kombinācija, kas raksturīga kādam lielumam.

4. mat. Nepieciešamais koordinātu skaits telpā, kuras nosaka punkta stāvokli (uz taisnes -l dimensija, plaknē - 2, parastajā telpā - 3 dimensijas).

Avoti: LLVV

dimensionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. mat. Tāds, kam ir viena vai vairākas dimensijas.

2. Telpisks.

Avoti: LLVV

dimeņas   apv.

1. Ar 4-8 nīšu kārtām veidots auduma raksts.

Avoti: KiV

dimerella   lat.

1. Gialektu dzimtas ģints.

Dimerella lutea— šīs ģints suga.

Dimerella pineti— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dimērija   med.

1. Pārmantojamība, kurā katru normālu vai patoloģisku pazīmi nosaka divu dominantu gēnu vai divu pāru recesīvu gēnu sadarbība.

Avoti: TM

dimerīns   med.

1. Balts kristālisks pulveris "methylprylonum (2,5-dioxo-3,3-diaethyl-5-methyl-piperidium)"; šķīst ūdenī.

Avoti: TM

dimerkaptopropanols   med.

1. Antidots pret saindēšanos ar arsēnu, dzīvsudrabu, zeltu un bismutu.

Avoti: TM

dimērs

1. No divām vienādām daļām, diviem locekļiem sastāvošs.

2. ķīm. Molekula vai savienojums, kuru, ķīmiski saistoties, veido divas vienkāršas vielas molekulas.

Avoti: TM, ZTV

dimestrols   med.

1. Sintētisks estrogēns preparāts.

Avoti: TM

dimēt   parasti 3. pers., dim, arī dimē, pag. dimēja; intrans.; novec.

1. Dimdēt.

Avoti: LLVV

dimetikons

1. Kosmētikas sastāvdaļa, putu slāpētājs, mīkstinātājs, izmanto kosmētikā, ādas kondicionētājs, iespējams neliels toksiskums, ādas kairinājums, alerģiskas reakcijas, dzīvniekiem izraisījis audzējus un mutācijas.

Avoti: Zkp

dimetil-

1. Tāds, kā sastāvā ir divas metilgrupas.

Avoti: SV99

dimetilaminoazobenzols   med.

1. Indikators pH robežās 2,9-4,0; skābā vidē krāsa sarkana, mazāk skābā - dzeltena.

Avoti: TM

dimetīlamīns

1. Bezkrāsaina gāze ar ammonjaka smaku, atrodama siļķu sālījumā un netīrītā koka etiķī, kā arī rodas zivīm pūstot; iegūst no techniskā trimetīlamīna, vai vārot p-nitrosodimetīlanilīnu kopā ar sārmu.

Avoti: KV

dimetilanilīns

1. Organisks savienojums, kas pieder pie aromātisko ogļūdeņražu rindas; bezkrāsains, eļļains šķidrums ar stipru smaku; iegūst no anilīna; lieto krāsu un sprāgstvielu (tetrila) ražošanai.

Avoti: SV69

dimetildiamīntriazīnilmetilditiofosfāts   lauks.

1. Fosfororganisks preparāts, izmanto gk. laputu un tīklērces apkarošanai, sēklu apstrādei; saifoss.

Avoti: LxE

dimetilfenantrēns   med.

1. Karcinogēns ogļūdeņradis.

Avoti: TM

dimetilformamīds   ķīm.

1. Skudrskābes dimetilamīds (CH3)2N-CH=O, labs šķīdinātājs.

Avoti: ZTV

dimetilftalāts   ķīm.

1. Ortoftalskābes dimetilesteris, lieto par plastifikatoru un repelentu.

Avoti: ZTV

dimetīlglioksims   novec.

1. Balti spīdīgi kristalliņi, kūst 234,5 grādu temperatūrā, nešķīst ūdenī, viegli šķīst spirtā un ētera.

Avoti: KV

dimetilguanidīns   med.

1. Ptomaīns, kas nelielā daudzumā atrodas urīnā.

Avoti: TM

dimetildikarbonāts

1. Pārtikas piedeva E242, konservants, fungicīds, uzskata par nekaitīgu lietošanai pārtikā.

Avoti: Zkp

dimetilparanitrofeniltiofosfāts   lauks.

1. Fosfororganisks preparāts, tiofosa metilanalogs, balta kristāliska viela, lieto kā 2,5% dustu dārzeņu, augļu koku, graudaugu u. c. kultūru kaitēkļu apkarošanai; metafoss.

Avoti: LxE

dimetilpolisiloksāns

1. Pārtikas piedeva E900, putu dzēsējs, var izsaukt nelabumu un caureju.

Avoti: Zkp

dimetilsulfāts   ķīm.

1. Sērskābes dimetilesteris (CH3)2SO4, lieto organiskajā sintēzē; ļoti toksiska viela.

Avoti: ZTV

dimetilsulfoksīds   ķīm.

1. Sēru saturošs organisks šķīdinātājs.

Avoti: ZTV

dimetiltrihloroksietilfosfonāts   ķīm.

1. Fosfororganiskā preparāta hlorofosa (diptereksa) iedarbīgā viela - (CH3O)2POCHOHCCl3.

Avoti: LxE

dimetrs   novec.

1. Antīkā pantmēra pēda ar 2 vienādām ritmiskām vienībām, piem. dubulta jamba.

Avoti: KV

dimi

1. Bizantijas pilsētu kvartālu, no 4. gs. beigām arī politisko partiju apzīmējums.

Avoti: LPE

dimin.   saīs., mūz.

1. Diminuendo.

Avoti: Mūz

diminūcija   med.

1. Saskaldīšana; sasmalcināšana.

Avoti: TM

diminuendo   it., mūz.

1. Pakāpeniski samazinot skaņas stiprumu.

Avoti: Mūz

diminutīvs   novec.

1. Deminutīvs.

Avoti: KV

dimīt

1. apv. Celt, vilkt, nest (ko smagu).

2. žarg. Smēķēt.

Avoti: KV, SLG

Dimitrova   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 49640 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pernika - pilsēta Bulgārijā, tās nosaukums 1949.-1963. g.

Avoti: PuA, Wi, PZT

Dimitrovgrada   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijas dienvidos ("Dimitrovgrad"), Haskovas apgabalā, Maricas krastos, 39900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Krievijā, Uļjanovskas apgabala austrumos, piestātne pie Boļšojčeremšanas ietekas Kuibiševas ūdenskrātuvē, 118500 iedzīvotāju (2014. g.), līdz 1972. g. saucās - Melekesa.

3. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Pirotas apgabalā, 6300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Dimka   vietv.

1. Upe Krievijā, Ikas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

dimkārtām   apv.

1. Divām kārtām.

Avoti: EH

dimlādite   apv.

1. Sievišķais kaunums.

Avoti: EH

dimma   apv.

1. Nepieklājīga un rupji runājoša sieviete.

Avoti: EH

dimmers

1. Ierīce gaismas intensitātes regulēšanai.

Avoti: PL

Dimondirvila   vietv.

1. Francijas zinātniskā stacija Antarktīdā ("Dumont d'Urville"), Petrela salā, pie Adelijas Zemes krastā, dibināta 1956. g.

Avoti: PZT

dimorfisms   -a, v.; parasti vsk.

1. min. Spēja (vielai) veidot divas dažādas kristāliskas struktūras; vielas pastāvēšana divās dažādās kristāliskās struktūrās.

2. biol. Spēja vienai (dzīvnieku vai augu) sugai veidot divas formas; divu formu pastāvēšana vienā (dzīvnieku vai augu) sugā.

Avoti: LLVV

dimorfobiotisks   med.

1. Attiecīgs uz organismu, kura dzīves ciklā ir paaudžu maiņa vai parazitārā un neparazitārā fāze.

Avoti: TM

dimorfotēka

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Dimorphotheca"), viengadīgi lakstaugi ar zarotu stublāju, lapas pamīšas, lancetiskas, zobainas, ziedu kurvīšu malā mēlziedi, vidusdaļā stobrziedi, ~7 s., Latvijā kā krāšņumaugus audzē 2 sugas; lietuspuķe.

Baltā dimorfotēka— dimorfotēku suga ("Dimorphotheca pluvialis").

Zelta dimorfotēka— dimorfotēku suga ("Dimorphotheca sinuata").

Avoti: LD

dimorfs   -ais; s. -a, -ā;

1. min. Tāds, kam raksturīgs dimorfisms (1).

2. biol. Tāds, kam raksturīgs dimorfisms (2).

Avoti: LLVV

dimorphococcus   lat.

1. Scenedesmu dzimtas ģints.

Dimorphococcus lunatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dimorphotheca   lat.

1. Dimorfotēkas.

Dimorphotheca pluvialis— baltā dimorfotēka.

Dimorphotheca sinuata— zelta dimorfotēka.

Avoti: LD

Dimova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Vidinas apgabalā, 1200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dimovuška   žarg.

1. Cigarete.

2. Dūmu svece.

Avoti: SLG

dimpa   apv.

1. Cietums, cietumsods.

Avoti: ME

dimpe   apv.

1. Cietums, cietumsods.

Avoti: ME

Dimperi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

dimt   parasti 3. pers., dim, pag. dima; intrans.; reti.

1. Dimdēt.

Avoti: LLVV

dimt   apv.

1. Stāvēt, nīkt.

Avoti: ME

dimuksnis   apv.

1. Slapja pļava.

Avoti: KiA

dimūksnis   apv.

1. Staigna, slapja vieta (purvā vai pļavā); dūksts.

Avoti: KV, KnG

dimza   apv.

1. Niķīgs zirgs, kas mīņājas, bet neiet uz priekšu.

2. Cilvēks, kam nesokas darbs; neveikls cilvēks, kas visu sev apkārt gāž.

Avoti: KV

dimza   apv.

1. Dārdoņa.

Avoti: ME

dimzaks   apv.

1. Kabata.

Avoti: EH

Dimzas   vietv.

1. Dzelzceļa pieturpunkts Jelgavas novada Platones pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijaas Meitene-Rīga-Lugaži, 51 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāts 1931. g.

Avoti: LE1

dimzāt   apv.

1. Būt nemierīgam, mīņāties uz vietas.

2. Neveikli strādāt.

Avoti: LE, NeV

dimzāties   apv.

1. Mīņāties uz vietas, neveikli strādāt.

Avoti: LE

dimzeles   apv.

1. Stilbi.

Avoti: EH

dimzenieki

1. Tukuma novada Tumes pagasta apdzīvotās vietas "Dimzas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dimzkalnieši

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Dimzukalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dimzukalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Iecavas novadā.

Avoti: LC

dimža   apv.

1. Neveikls, nemierīgs cilvēks, kas nevar tikt galā ar savu darbu.

2. Tāds, kurš saviem strādniekiem liek darīt vairāk nekā var padarīt.

Avoti: ME

dimžāt   apv.

1. Būt nemierīgam, mīņāties uz vietas.

2. Neveikli strādāt.

Avoti: NeV

dimžāties   apv.

1. Mīdīties.

2. Neveikli strādāt.

Avoti: ViV

Dimžava   vietv.

1. Imulas labā krasta pieteka Kandavas novadā, garums 17 km, kritums - 43,3 m.

Avoti: LE1

dimžēl   apv.

1. Diemžēl.

Avoti: ME

din   apv., interj.

1. Lieto, lai atdarinātu zvana skaņas.

Avoti: KiV

dīn-   novec.

1. Šausmīgs, varens; lietots salikteņos, sevišķi augu un dzīvnieku nosaukumos, piem., dīnozaurs u. c.

Avoti: KV

DIN   saīs.

1. Vācu rūpniecības standarts (vācu "Deutsche Industrie Norm").

Avoti: PnR

din.   novec., saīs.

1. Dinārs.

Avoti: TV

dina   novec.

1. Dins.

Avoti: LME

Dina   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, patriarha Jēkaba un Leas vienīgā meita.

Avoti: Mit

Dinaborčiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ķepovas pagastā.

Avoti: LC

Dinaburga   vietv.

1. Daugavpils nosaukums 1275.-1656. g. un 1667.-1893. g.

Dinaburgas viduslaiku pils— atradās tagadējā Daugavpils novada Naujenes pagasta Vecpils ciemā, Daugavas labajā krastā, uzskatāma par Daugavpils priekšteci, pirms mūra pils uzcelšanas šajā vietā bijis vietējo iedzīvotāju nocietinājums, kas identficējams ar 13. gs. dokumentos minēto Naujenes pili (Nowenene), jo vēl 15.-16. gs. lietuviešu un krievu dokumentos Dinaburga dēvēta par Novinu vai Ņevginu; citi nosaukumi - Vecdaugavpils, Vecpils, Starij Zamok.

Avoti: LPil

Dinaburski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

Avoti: LC

Dinādžpura   vietv.

1. Pilsēta Bangladešā, 157300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

dinamika   -as, s.; parasti vsk.

1. Mehānikas nozare, kas pētī ķermeņu kustību tiem pielikto spēku ietekmē.

2. Attīstības gaita, izmaiņa dažādu faktoru ietekmē.

Dinamikas rinda— statistisko rādītāju secīga virkne, kas skaitliski raksturo kādu parādību laikā.

3. Spraigums (norisē, kustībā).

4. mūz. Spēka gradācija (skaņām).

Avoti: LLVV

Dinaminde   novec.

1. Vācu nosaukums Daugavgrīvai.

Avoti: KV

dinamisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kustību, attīstību; tāds, kas kustas, attīstās.

Dinamiskais līdzsvars— īpašs līdzsvara veids sistēmā, kurā tiešo un pretējo mikroskopisko procesu skaits ir vienāds.

2. Tāds, kam piemīt spraigums (par kustību, darbību u. tml.); tāds, kurā izpaužas spraigums.

// mūz. Saistīts ar skaņu spēku, tā dažādām pakāpēm.

Avoti: LLVV

dinamiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dinamisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; dinamisms (1).

2. Vispārināta īpašība --> dinamisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dinamisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Spraigums, kustīgums, mainīgums.

2. filoz. Ideālistisks uzskats par spēku kā patstāvīgu elementu.

Avoti: LLVV

dinamīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Ārdošas darbības sprāgstviela, kuras galvenā sastāvdaļa ir nitroglicerīns.

Avoti: LLVV

dinamizācija   med.

1. Homeopātijā zāļu līdzekļu potences kāpināšana atšķaidīšanas vai saberšanas ceļā.

Avoti: TM

dinamo   nelok., v.; novec.

1. Līdzstrāvas ģenerators.

2. žarg. Taksometra pasažieris, kas nesamaksā par braucienu.

Avoti: LLVV, SLG

dinamo-

1. Salikteņu daļa - ar spēku saistīts (piem., dinamometrs).

Avoti: SV99

dinamoefekts   fiz.

1. Fizikāla parādība - elektrību labi vadošu šķidrumu (arī gāzes vai plazmas) magnetizēšana, lielu šķidruma tilpumu intensīvi maisot, piešķirot tam rotācijas kustību; šī parādība izskaidro Saules un planētu magnētisko lauku rašanos; eksperimentāli LU Fizikas institūtā 1999. g. pirmoreiz pasaulē tika novērots šī efekta radīts magnētiskais lauks.

Avoti: LE1

dinamofānija   med.

1. Jebkura psihiska spēka izteiksme vai izpausme.

Avoti: TM

dinamofors   med.

1. Uzturs vai katra cita viela, kas ķermenim var dot enerģiju.

Avoti: TM

dinamogrāfs

1. Aparāts, kas automātiski pieraksta spēka lieluma mērījumus.

Avoti: SV96

dinamoģenēze   med.

1. Spēka vai enerģijas, īpaši muskuļu vai nervu enerģijas rašanās.

Avoti: TM

dinamomašīna   -as, s.; novec.

1. Līdzstrāvas ģenerators.

Avoti: LLVV

dinamometamorfisms

1. Iežu pārvēršanās zemes garozas augšējos iecirkņos; tas notiek galvenokārt virsējo slāņu stiprā spiediena iedarbībā; rezultātā ieži sablīvējas un noslāņojas, kā arī daļēji pārkristalizējas.

Avoti: SV69

dinamometrija

1. Spēka mērīšana ar speciāliem aparātiem (dinamo-metriem).

Avoti: SV69

dinamometriksks

1. Tāds, kura sastāvā ir dinamometrs.

Dinamometriskie ratiņi— iekārta automobiļu, traktoru un lokomotīvju vilces īpašību noteikšanai.

Avoti: LPE

dinamometrs   -a, v.

1. Ierīce, ietaise mehāniskā spēka lieluma mērīšanai.

Avoti: LLVV

dinamons   mil.

1. Mazas jaudas sprāgstviela, kas sastāv no amonija salpetra un 10-12% nesprāgstošu degošu vielu piemaisījuma.

Avoti: MIL

dinamoskops   med.

1. Modificēts stetoskops muskuļu auskultācijai.

Avoti: TM

Dināna   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Dinant"), Valonijas reģiona Namīras provincē, 13600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dinar   novec.

1. Dinārs.

Avoti: LME

Dinara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Dinar"), Afjonkarahisaras ilā, 25200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dināri   vietv.

1. Dināru kalniene - atrodas Balkānu pussalas ziemeļrietumos (horvātu val. "Dinarsko gorje"), garums ~650 km (stiepjas no Slovēnijas līdz Albānijai), platums - 35 km, ziemeļos un 230 km dienvidos, augstākā virsotne - 2692 m.

Avoti: LģE

dinarīdi   novec.

1. Kopapzīmējums visiem tiem jaunākiem (terciāriem) kroku kalnājiem, kuros notikusi kroku pārbīdīšanās dienvidu virzienā, pretstatā alpīdiem.

Avoti: KV

dinārs   -a, v.

1. Naudas vienība (Alžīrijā, Dienvidslāvijā, Irākā, Jordānijā, Lībijā, Maķedonijā, Serbijā, Tunisijā); attiecīgā naudas zīme.

2. Zelta monēta (senajās arābu zemēs).

Avoti: LLVV

dinasķieģeļi

1. Ugunsizturīgs materiāls, kas sastāv galvenokārt no silīcija dioksīda; lieto kausēšanas, apdedzināšanas un karsēšanas krāšņu (koksēšanas, martena u. c.) būvē; dinasķieģeļu ugunsizturība sasniedz 1680 -1730 C grādus.

Avoti: SV69

dinass   tehn.

1. Ugunsizturīgs (līdz 1730 Celsija grādiem) materiāls, parasti no kramzemes, ķieģeļu veidā izmanto metalurģijas, stikla ieguves u. c. krāšņu iekšējai apdarei.

Avoti: SV96, EpV

dinastarteris   tehn.

1. Ierīce, kas vienlaikus pilda startera un ģeneratora funkcijas.

Avoti: ZTV

dinasti   novec.

1. Sengrieķiem mazāki valdnieki, atšķirībā no monarhiem, despotiem jeb tirāniem; piem., mazie austrumu zemju valdnieki; viduslaikos, sevišķi 11. gs., iznīcinot agrāko iedalījumu grāfistes - novada valdnieks, kas ieguvis personīgo un zemes neatkarību; kad 15 g. s. zemākie muižnieki ieguva kunga un brīvkunga titulus - pieņēma grāfu titulus.

Avoti: KV

dinastija   -as, s.

1. Vienas dzimtas monarhi, kas nomaina cits citu troņa mantošanas kārtībā.

// pārn. Dzimta, ģimene, kas no paaudzes paaudzē pārņem kādu nodarbošanos.

Avoti: LLVV

dinati

1. Augstākās valsts un baznīcas amatpersonas Bizantijā (minētas gk. 10. gs. likumdošanas pieminekļos).

Avoti: LPE

dinatronefekts   elektron.

1. Sekundāro elektronu emisija no elektronu lampas anoda; to izsauc primārie elektroni, kas ar lielu ātrumu krīt uz anoda virsmu; izmanto sekundārās emisijas lampās jutīguma palielināšanai.

Avoti: ZTV

dinatrons

1. Trīselektrodu elektronu lampa ar speciālu sietiņa konstrukciju, kas pamatojas uz sekundāro elektronu izsišanu no anoda.

Avoti: SV69

dinaturka   apv.

1. Denaturēts spirts.

Avoti: KiV

dinceklis   apv.

1. Tievs, garš cilvēks.

Avoti: ME

dincene   žarg.

1. Skolēna dienasgrāmata.

Avoti: SLG

dinčene   žarg.

1. Skolēna dienasgrāmata.

Avoti: SLG

dindaļāt   apv.

1. Tūļāties, kavēties.

Avoti: ME

dindaļi   novec.

1. Zirga pajūga zvārguļi.

2. Žvadzošas rotas lietas.

Avoti: KV

dindārzis   apv.

1. Diendārzs.

Avoti: EH

dindārzs   apv.

1. Diendārzs - laidas lopiem uz lauka.

Avoti: ME

dīndārzs   apv.

1. Aploks pie kūts, kur izlaist lopus.

Avoti: TiA

dindēt   apv.

1. Dimdēt.

Avoti: Sin

dindēties   apv.

1. Dimdēt.

Avoti: ME

dindiens   apv.

1. Dimdiens.

Avoti: Sin

Dindigala   vietv.; novec.

1. Dindigula - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Dindigula   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidos ("Dindigul"), Tamilnādas štatā, 207300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

dindināt   apv.

1. Dimdināt.

Avoti: ME

dindoņa   apv.

1. Dimdoņa.

Avoti: ME

Dindukala   vietv.; novec.

1. Dindigula - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Dinduni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Avoti: LC

dinduriņš   novec.

1. Dem. --> dundurs.

Avoti: LV93

dindzēt   apv.

1. Sanēt, spindzēt.

Avoti: Sin

dineirisks   med.

1. Apgādāts ar diviem aksoniem, piem., nervu šūna.

Avoti: TM

dineja   -as, s.

1. Oficiālas, svinīgas pusdienas.

Avoti: LLVV

dinemellia   lat.

1. Audējputnu dzimtas ģints.

Dinemellia dinemelli— baltgalvas audējputns.

Avoti: ZvP

diners   žarg.

1. Pusdienas.

Avoti: SLG

dīneškas   apv.

1. Pusdienas, pusdienu maltīte.

Avoti: NeV

dinezīns   med.

1. Balts kristālisks pulveris, viegli šķīst ūdenī; lieto ekstrapiramidālo bojājumu terapijā (parkinsonisms, torsijas distrofija u. c.).

Avoti: TM

dinformāts   poligr., novec.

1. Papīra loksnes formāts ar malu garumu attiecību 1:1,4, kas aprēķināts no 1 m^2 loksnes ir 841x1189 mm, ko salokot četrreiz iegūst A4 formātu 210x297 mm.

Avoti: GV

dinga   apv.

1. Nauda.

Avoti: EH

dinga   apv.

1. Augs; audzelīga vieta.

Avoti: EH

dingas   apv.

1. Dimdoņa.

Avoti: KiV

dingāt   apv.

1. Raudāt.

Avoti: ME

Dingelštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dingelstaedt"), Tīringenes federālajā zemē, 4300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dingezers   vietv.

1. Ūdenskrātuve Talsu novada Ģibuļu pagastā, ietilpst Mordangas ezeru ziemeļu grupā, platība - 1 ha; Diņģezers.

Avoti: LE1, La1

dingi   novec.

1. Dingija.

Avoti: Ang

dingija

1. Neliela vaļēja laiva (gk. tropu zemēs).

2. novec. Mazu jahtu (švertlaivu) klase.

Avoti: SV99

dingitis   novec.

1. Dingija.

Avoti: Ang

dingo   nelok., v.

1. Austrālijas savvaļas suns ("Canis familiaris dingo") ar dzelteni rūsganu apmatojumu, atšķirībā no mājas suņiem tas nerej.

Avoti: LLVV

dingo   nelok., v.

1. Austrālijas savvaļas suns ("Canis familiaris dingo") ar dzelteni rūsganu apmatojumu, atšķirībā no mājas suņiem tas nerej.

Avoti: LLVV

Dingolfinga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dingolfing"), Bavārijas federālajā zemē, 18500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

dingoss   novec.

1. Dingo - Austrālijas savvaļas suns.

Avoti: Ang

dingsma   apv.

1. Aizstāvība, aizstāvniecība.

Avoti: NeV

dingšana   apv.

1. Kvernēšana, nīkšana.

Avoti: EH

dingt   apv.

1. Dēties, likties.

2. Nīkt, kvernēt.

3. Būt, palikt klusam, mierīgam.

4. Spindzēt.

Avoti: NeV, Sin

dingties   apv.

1. Dēties, likties.

Avoti: EH

dingus   novec.

1. Dingo - Austrālijas savvaļas suns.

Avoti: Ang

diniņi   apv.

1. Deniņi.

Avoti: ME

dinistors   elektron.

1. Pusvadītāju ierīce ar vairākām p-n pārejām un diviem izvadiem, kuru ar vadības impulsu var pārslēgt no aizvērta stāvokļa atvērtā.

Avoti: ZTV

dinitrāts   med.

1. Savienojums, kurā ir divas nitrogrupas (NO2).

Avoti: TM

dinitrobenzols

1. Organisks savienojums - benzols, kurā divi ūdeņraža atomi aizstāti ar nitrogrupām NO2; cieta, kristāliska viela, ko lieto tehnikā sprāgstvielu ražošanai.

Avoti: SV69

dinitrohlorbenzols

1. Organisks savienojums; cieta, kristāliska, indīga viela dzeltenā krāsā; lieto krāsu rūpniecībā u. c.

Avoti: SV69

dinitronaftalīns

1. Organisks savienojums - naftalīns, kurā divi ūdeņraža atomi aizstāti ar nitrogrupām NO2; lieto dažu krāsvielu un sprāgstvielu ražošanai.

Avoti: SV69

dinitronaftols

1. Dzeltena krāsviela vilnas un zīda krāsošanai.

Avoti: SV69

dinitrotoluols

1. Toluols, kurā divi ūdeņraža atomi aizstāti ar nitrogrupām NO3; to lieto sprāgstvielu izgatavošanā.

Avoti: SV99

dinkas   novec.

1. Dinki.

Avoti: LME

Dinkelsbīhle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dinkelsbuehl"), Bavārijas federālajā zemē, 11300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dinkerka   vietv.; novec.

1. Denkerka - pilsēta Francijas ziemeļos.

Avoti: PZT

dinki

1. Tauta Sudānas dienvidos un Dienvidsudānas ziemeļos, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi.

Avoti: EV, PZT

Dinklāge   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dinklage"), Lejassaksijas federālajā zemē, 12700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dinksma   apv.

1. Aizstāvība, protektorāts.

Avoti: KV

Dinksperlo   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Dinxperlo"), Gelderlandes provincē, 7400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dinkšēt   apv.

1. Nepacietīgi gaidīt.

Avoti: EH

dinkšēt   apv.

1. Dimdēt, rībēt.

Avoti: EH

dinkšķēt   apv.

1. Dimdēt, rībēt.

2. Nepacietīgi gaidīt.

Avoti: ME

dinķene   žarg.

1. Skolēna dienasgrāmata.

Avoti: SLG

dinners   žarg.

1. Pusdienas.

Avoti: SLG

dino-   novec.

1. Aizvēsturisku milzu dzīvnieku vārdu salikteņos bieži lietots priedēklis.

Avoti: LME

dinobrija

1. dsk. Zeltaino aļģu nodalījuma dzimta ("Dinobryonaceae"), kurā apvienotas brīvi peldošas un pie substrāta piestiprinātas vienšūnas vai krūmveidā zarotu koloniju aļģes, šūnas ietvertas kausveida čaulā, kam ir caurspīdīgas vai brūnganas ar dzelzi inkrustētas celulozes sienas.

Avoti: LD

dinobryon   lat.

1. Dinobriju dzimtas ģints.

Dinobryon bavaricum— šīs ģints suga.

Dinobryon cilindricum— šīs ģints suga.

Dinobryon divergens— šīs ģints suga.

Dinobryon sertularia— šīs ģints suga.

Dinobryon sociale— šīs ģints suga.

Dinobryon urticulus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dinobryonaceae   lat.

1. Dinobriju dzimta.

Avoti: LD

dinods   fiz.

1. Elektrods fotoelektronu daudzkāršotājos un dažās elektronu lampās, ar kura palīdzību sekundārie elektroni emisijas rezultātā palielina uz tā krītošās elektronu plūsmas intensitāti.

Dinoda efekts— attēla kropļojums kineskopā.

Avoti: ZTV

dinoficeaea   lat.

1. Dinoficeju klase.

Avoti: PDE

dinoficeja

1. Zaļaļģu nodalījuma klase ("Dinoficeaea").

Avoti: PDE

dinofītaļģes

1. Zemāko aļģu nodalījums ("Dinophyta"), mikroskopiskas, kustīgas, retāk nekustīgas vienšūnas aļģes ar bilaterālu simetriju, ~1200 s.

Avoti: LD

dinoflagelāts   biol.

1. Planktonā sastopams mikroskopisks, apaļīgs vienšūnis ar pātagveidīgiem piedēkļiem.

Avoti: Geo-47-87

dinoflagellata   lat.

1. Bruņvicaiņu kārta.

Avoti: LD, LPE

dinoflagellāts   novec.

1. Dinoflagelāts.

Avoti: KV

dinoflagellida   lat.

1. Bruņvicaiņu kārta.

Avoti: PDE

dinofobija   med.

1. Slimīgas bailes no galvas reiboņa, no augstuma.

Avoti: TM

dinols   mil.

1. Visbrizantākā no primārajām sprāgstvielām.

Avoti: MIL

dinophysis   lat.

1. Dinofītaļģu ģints.

Dinophysis baltica— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dinophyta   lat.

1. Dinofītaļģes.

Avoti: LD

dinornis   novec.

1. Dinornisveidīgo putnu kārtas ģints ("Dinornis"), dzīvoja Jaunzēlandē, izmirusi.

Avoti: PDE

dinornis   lat.

1. Dinornis 1.

Avoti: PDE

dinornisveidīgie

1. Izmirusi putnu klases kārta ("Dinornithiformes"), milzu putni, kas nespēja lidot, dzīvoja baros Jaunzēlandē vēl 19. gs., lielākie sasniedza 3,5 m augstumu, mazākie bija tītara lielumā.

Avoti: LEV

dinosauria   lat.

1. Dinozauri.

Avoti: PDE

dīnosaurs   novec.

1. Dinozaurs.

Avoti: SV33

dinotērijs   biol.

1. Zilonim līdzīgs, līdz 4 m garš izmiris zīdītājs.

Avoti: SV96

Dinova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 6200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1429.-1919. g. un kopš 1946. g.

Avoti: LpA, Wi

dinozaurs

1. zool. Izmiris mezozoja ēras arhozauru apakšklases rāpulis ("Dinosauria"), dažāda lieluma dzīvnieki ar relatīvi mazu galvu un kaulu bruņām, vairojušies ar olām, iedala 2 kārtās.

Putniegurņa dinozauri— dinozauru apakšklases kārta ("Ornithischia"), kurā ir 4 apakškārtas.

Zauriegurņa dinozauri— dinozauru apakšklases kārta ("Saurischia"), kurā ir 3 apakškārtas.

2. pārn. Personas, kas nespēj iet līdzi laikam, pārmaiņām, reformām.

3. pārn. Kaut kas ļoti liels un sens, arī vecmodīgs.

Avoti: MLVV, SV99

dins   -a, v.

1. Spēka mērvienība CGS mērvienību sistēmā; 1 dins ir vienāds ar spēku, kas l g masai piešķir paātrinājumu l cm/s2; 1 dyn=0,00001 N (N - ņūtons).

Avoti: ZTV

Dinsdurbe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vaiņodes novada Embūtes pagastā.

Avoti: LC

dinsdurbenieki

1. Vaiņodes novada Embūtes pagasta apdzīvotās vietas "Dinsdurbe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dinslākene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dinslaken"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 67200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi, PuA

dīnsts   novec.

1. Gotikas pīlāru stiebrveidīgs izlaidums; atkarībā no tā, vai izlaidums sagatavo pāreju uz spriešļu ribu, jeb tas vairāk dekoratīvas nekā funkcionālas dabas, izšķir galvenos un palīga izlaidumus.

Avoti: KV

Dinuba   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dinuba"), Kalifornijas štatā, 23600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

dinukleotīds   med.

1. Nukleotīds, kas sastāv no diviem mononukleotīdiem.

Avoti: TM

dīnunga   novec.

1. Vējam apklustot palikušie vecie viļņi, kas pieņem slaidu, regulāru formu, pamazām izbeidzoties.

Avoti: KV

dīnungs   jūrn.

1. Vējam nostājoties, palikušie vecie viļņi, kas pieņem slaidu, regulāru formu un pamazām izzūd; dilungs.

Avoti: JūVM

dīnydečs   apv., latg.

1. Gultas pārklājs - kāda greznāka sega.

Avoti: TiA

dinzdurbenieki

1. Vaiņodes novada Embūtes pagasta apdzīvotās vietas "Dinzdurbe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

diņa   žarg.

1. Galva.

Avoti: KZ

dīņāties   apv.

1. Nemierīgi uzvesties, mīņāties.

Avoti: ME

diņčene   žarg.

1. Skolēna dienasgrāmata.

Avoti: SLG

Diņģeļkalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ilūkstes novada Bebrenes pagastā.

Avoti: LC

Diņģeļkolns   vietv.

1. Ilūkstes novada Bebrenes pagasta apdzīvotās vietas "Diņģeļkalns" nosaukuma variants.

Avoti: LC

diņģēt   apv.

1. Kaulēt.

Avoti: ViV

diņģēties   apv.

1. Kaulēties.

Diņģējas kā čigāns— saka tad, ja kāds par kaut ko ļoti kaulējas.

Avoti: ViV, KnV

Diņģezers   vietv.

1. Ūdenskrātuve Talsu novada Ģibuļu pagastā, ietilpst Mordangas ezeru ziemeļu grupā, platība - 1 ha; Dingezers.

Avoti: La1, LE1

diņķene   apv.

1. No vērša ādas gatavota jātnieka pātaga.

Avoti: EH

diņķene   sar.

1. Skolēna dienasgrāmata.

Avoti: SLG

diņķenice   apv.

1. Vērša diņķis.

2. No vērša ādas gatavota jātnieka pātaga.

Avoti: EH

diņķēties   apv.

1. Diņģēties.

Avoti: EH

diņķis   apv.

1. Vīrišķais dzimumorgāns.

Avoti: EH

diņķis   apv.

1. Dīķis.

Avoti: EH

diocēle   med.

1. Embrija starpsmadzeņu dobums, kas veido smadzeņu trešā ventrikula daļu.

Avoti: TM

diocēze

1. Diecēze.

Avoti: SV99

diode   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Elektroniska ierīce, kas vada strāvu tikai vienā virzienā.

Pusvadītāju diode— pusvadītāju ierīce ar vienu p-n pāreju.

Gaismas diode— pusvadītāju diode, kurai laižot cauri tiešā virziena strāvu, izdalās siltuma enerģija un gaismas enerģija; izmanto par indikācijas elementu un optrona sastāvdaļu.

Vakuuma diode— elektronu lampa ar diviem elektrodiem - anodu un kvēlināmu katodu.

Zēnera diode— silīcija diode, kas var ilgstoši strādāt tuneļcaursites (Zēnera caursites) vai lavīncaursites režīmā; izmanto sprieguma stabilizatoros.

Avoti: ZTV

diods   novec.

1. Diode.

Avoti: Ang

diodtiristors   elektron.

1. Dinistors - pusvadītāju ierīce ar vairākām p-n pārejām un diviem izvadiem, kuru ar vadības impulsu var pārslēgt no aizvērta stāvokļa atvērtā.

Avoti: ZTV

diofizītisms   rel.

1. Uzskats, ka inkarnētajā personā Kristum ir divas atsevišķas (Dieva un cilvāka) dabas.

Avoti: RtV

Diogi   vietv.

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Djogi" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

dioikēze   novec.

1. Baznīcas draudžu iecirknis.

Avoti: SV33

dioksāns

1. Bezkrās. šķidrums, lieto polimēru, eļļu, laku un krāsu šķīdināšanai.

Avoti: EV

dioksibenzoli   novec.

1. Divvērtīgie fenoli; pazīstami 3 izomeri: ortodioksibenzols jeb pirokatechīns, metadioksibenzols jeb rezorcīns un paradioksibenzols jeb hidrochinons; visiem liela nozīme tehnikā.

Avoti: KV

dioksidiamīnoarsēnobenzoldimetilēnsulfīnskābe   -es, s.; ķīm.

1. Organisks savienojums, miosarvalsāna ieguves starpprodukts.

Avoti: KV

dioksīds   -a, v.; ķīm.

1. Kāda elementa atoma savienojums ar diviem skābekļa atomiem.

Avoti: LLVV

dioksīns   ķīm.

1. Ārkārtīgi indīga, parasti trīsgredzenu heterocikliska viela, kas rodas, nepilnīgi sadegot hloru saturošiem organiskiem savienojumiem.

Avoti: ZTV, MLVV

dioksonijs

1. Miorelaksants, kas pārtrauc nervu impulsu vadīšanu no motoriskajiem nerviem uz skeleta muskulatūru.

Avoti: LPE

dioktiftalāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, plēvītes veidotājs, šķīdinātājs, izmanto smaržu un nagu lakas ražošanā, var izraisīt sēklinieku vēzi un šūnu mutācijas, CNS depresiju.

Avoti: Zkp

dioktofimoze   novec.

1. Viena no helmintozes formām.

Avoti: LxE

diolefīni   novec.

1. Nepiesātināti taukrindas ogļūdeņraži ar 2 dubultsaitītēm molekulā.

Avoti: KV

dioli

1. Tauta, dzīvo gk. Senegālas dienvidrietumos, arī Gambijā un Gvinejā-Bisavā, valoda pieder pie bantu saimes Atlantijas grupas (iedalās ciltīs - felupi, bajoti, filhami, dīvati), reliģija - islāms (sunnisms), daļa saglabājuši vietējos tradicionālos kultus.

Avoti: PZT

dioli   ķīm.

1. Glikoli - divvērtīgie acikliskie alifātiskie spirti.

Avoti: ZTV

diomedea   lat.

1. Albatrosi.

Diomedea epomophora— karaliskais albatross.

Diomedea exulans— milzu albatross.

Avoti: PDE

diomedeidae   lat.

1. Albatrosu dzimta.

Avoti: PDE

Diomēds   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Aitolijas valdnieks, slavens grieķu karotājs Trojas karā.

2. Grieķu mitoloģijā - Trāķijas valdnieks, kam piederēja briesmīgi zirgi.

Diomēda zirgi— Trāķijas valdnieka Diomēda, Areja un Kirēnes dēla, varenie zirgi, kas pārtika no cilvēka gaļas.

Avoti: PmV

Diona   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 1400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Dione

1. astr. Saturna pavadonis ("Dione"), vidējais attālums no planētas - 377400 km, izmēri - 1118 km.

Avoti: ZvD-203-26

dionea   lat.

1. Dionejas.

Avoti: PDE

dioneja

1. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases saracēniju rindas raseņu dzimtas ģints ("Dionea") ar vienu sugu.

2. Šīs ģints suga ("Dionea muscipula"), kas aug purvainās vietās Ziemeļamerikā, kukaiņēdājs augs ar lapām, kas gar malām apaugušas sariņiem, kurus aiztiekot lapas aizveras.

Avoti: PDE, KV

dionīns

1. Ārstniecības preparāts, morfīna (hlorūdeņraža etilmorfīna) atvasinājums; narkotisks līdzeklis un līdzeklis sāpju remdēšanai.

Avoti: SV69

Dionisa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 40200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

dionīsijas

1. Senajā Grieķijā - svētki par godu Dionīsam (Bakham), kurus svinēja četras reizes gadā (ar šiem svētkiem saistīta sengrieķu teātra rašanās).

Avoti: SV78

dionīsiji

1. Senajā Grieķijā - svētki par godu Dionīsam (Bakham), kurus svinēja 4 reizes gadā (ar šiem svētkiem saistīta sengrieķu teātra rašanās).

Avoti: SV99

dionīsiskais   literat.

1. Saistīts ar irracionālo, disharmonisko, asimetrisko, tumšo (F. Nīčes ieviests jēdziens).

Avoti: DzV

Dionīss

1. Sengrieķu mitoloģijā - auglības un vīnkopības dievs; romiešu mitoloģijā - tam atbilst Bakhs.

Avoti: SV99

diopsīds

1. Piroksēnu grupas minerāls, zaļš, plaši sastopams metamorfajos iežos; kristāli - dārgakmeņi.

Avoti: LPE

diopsimetrs   med.

1. Aparāts redzes lauka mērīšanai.

Avoti: TM

dioptazs   novec.

1. Trigonālās singonijas smaragdzaļš, rets minerāls; sastopams Altintubē Sibirijā, Kliftonā Arizonā, Ķīnā.

Avoti: KV

dioptometrija   med.

1. Acs akomodācijas un staru laušanas spēju mērīšana.

Avoti: TM

dioptometrs   med.

1. Instruments acs refrakcijas mērīšanai.

Avoti: MSV

dioptrija   -as, s.

1. Lēcas vai lēcu sistēmas optiskā stipruma mērvienība.

Avoti: LLVV

dioptrika

1. Ģeometriskās optikas nozare, kas pētī gaismas staru izplatīšanos caurspīdīgās vidēs.

Avoti: SV69

dioptrimetrs

1. Ierīce briļļu stiklu optiskā stipruma noteikšanai.

Avoti: SV96

dioptrisks

1. Uz dažādām caurspīdīgās vidēs notiekošām parādībām attiecīgs.

Dioptriskais teleskops— teleskops, kurā debess ķermeņa attēls tiek iegūts ar optisko stiklu palīdzību.

Avoti: SV69

dioptroskopija   med.

1. Metode acs refrakcijas noteikšanai ar oftalmoskopu.

Avoti: TM

dioptrs

1. Priekšmetu vizēšanas ierīce senos astronomiskos un ģeodēziskos instrumentos.

2. Pie šautenes piestiprināta ierīce, kas palielina mērķēšanas precizitāti (disks ar caurumu, pa kuru šāvējs skatās uz graudu un mērķi).

Avoti: SV99

diorāma   -as, s.

1. Tēlotājas mākslas darbs (parasti liela, zema puscilindra formā), kura vertikālā daļa ir apgleznota, bet horizontālo daļu (priekšplānu) veido butaforijas.

2. Glezniecības veids - gleznojums uz caurspīdīga, speciāli apgaismota materiāla.

Avoti: LLVV, SV99

diorīts   ģeol.

1. Zaļganpelēks, graudains intruzīvs iezis, kas sastāv galvenokārt no plagioklaza un amfibola (ragmāņa); andezīta intruzīvais ekvivalents; izmanto būvniecībā.

Avoti: ZTV

dioryctria   lat.

1. Pasviļņu dzimtas ģints.

Dioryctria abietella— šīs ģints suga.

Dioryctria mutatella— šīs ģints suga.

Dioryctria sylvestrella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dioscorea   lat.

1. Dioskorejas.

Dioscorea alata— spārnainā dioskoreja.

Avoti: PDE

dioscoreaceae   lat.

1. Dioskoreju dzimta.

Avoti: PDE

dioskoreja

1. dsk. Viendīgļlapju klases liliju rindas dzimta ("Dioscoreaceae"), lakstaugi ar vijīgu stumbru un resnu sakneni vai bumbuļiem; gk. tropos un subtropos, dažas s. arī Z mērenajā joslā; 11 ģ., >650 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Dioscorea").

Spārnainā dioskoreja— dioskoreju suga ("Discorea alata").

Avoti: EV

dioskorejaugi

1. Dioskoreju dzimta.

Avoti: PDE

dioskūri   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - karavīru un jūrnieku sargi, dvīņi Polideiks (romiešu Pollūks) un Kastors; kad Kastors krita kaujā, nemirstīgais Polideiks lūdza nāvi, bet Zevs Polideika nemirstību sadalīja starp abiem Dioskūriem.

2. Īstas un nešķiramas brāļu draudzības simbols.

Avoti: SV08

diospyros   lat.

1. Ebenkoki jeb hurmas.

Diospyros ebenum— ebenkoku suga.

Diospyros hloroxylon— ebenkoku suga.

Diospyros kaki— Japānas hurma jeb persimons.

Diospyros lotus— Kaukāza hurma jeb dateļplūme.

Diospyros melanoxylon— ebenkoku suga.

Diospyros rubra— ebenkoku suga.

Diospyros virginiana— Virdžīnijas hurma.

Avoti: PDE

Diošda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 9300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

diotelētisms   rel.

1. Uzskats, ka inkarnētajā personā Kristum ir divas atsevišķas (Dieva un cilvēka) gribas.

Avoti: RtV

DIP   inf., saīs.

1. Divrindu korpuss (angļu "dual in-one package"), integrēto shēmu standartkonstrukcija ar izvadiem divās rindās.

Avoti: D3

dip   izsauk.; parasti atkārtojumā.

1. Lieto, lai atdarinātu soļu troksni (kas rodas, kādam ātri ejot, skrienot); arī lai atdarinātu kādu pulsējošu procesu.

Avoti: LLVV, ME

dipa   apv.

1. Kāds, kas iet sīkiem soļiem.

2. Dipoņa.

Avoti: EH

dipa   mit.

1. Indusu rituālā lampiņa, ko piepilda ar iesvētītu sezama eļļu.

Avoti: MrJ

dipada   izsauk.; parasti atkārtojumā.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas skrienot (parasti dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

dipāt   apv.

1. Iet sīkiem solīšiem.

Avoti: ME

dīpat   apv.

1. Tūlīt, tagad, nupat; tagadīt pat.

Avoti: ME

dipata   apv.

1. Izsauksmes vārds dzīvnieku soļu skaņu raksturošanai.

Avoti: EH

dipcis   apv.

1. Kāds, kurš strādā lēni un mazliet neveikli, bet nepārtraukti.

Avoti: EH

dipčāt   apv.

1. Vilkt smagu darbu nastu bez palīgiem.

Avoti: EH

dipelta   bot.

1. dsk. Divdīgļlapju klases kaprifoliju dzimtas ģints ("Dipelta"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Avoti: LE1

dipelta   lat.

1. Dipeltas.

Avoti: LD

dipenes   žarg.

1. Sporta apavi.

Avoti: SLG

Dīpenheima   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Diepenheim"), Overeiselas provincē, 2640 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dipentens   novec.

1. Cinens, optiski neaktīvs limonens, atrodams terpentīneļļā, skuju eļļā u. c., sintētiski iegūst polimerizējot izoprenu un sausi pārtvaicējot kaučuku.

Avoti: KV

dipeptidāze   med.

1. Ferments, kas šķeļ dipeptīdus aminoskābēs.

Avoti: TM

dipeptīds   med.

1. Peptīds, kas sastāv no divām ar peptīdsaiti saistītām aminoskābēm.

Avoti: MSV

diperis   žarg.

1. Direktors.

Avoti: SLG

dipēt   parasti 3. pers., dip, pag. dipēja; intrans.

1. Padobji atskanēt (par soļu troksni).

Avoti: LLVV

dipēties   apv.

1. Dārdēt.

Avoti: EH

diphasium   lat.

1. Plakanstaipekņi.

Diphasium complanatum— parastais plakanstaipeknis.

Diphasium tristachyum— trejvārpu plakanstaipeknis.

Avoti: LD

Dīpholca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Diepholz"), Lejassaksijas federālajā zemē, 15900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

diphyllobotthrium   lat.

1. Lenteņu klases ģints.

Diptyllobotthrium latum— platais lentenis.

Avoti: LD

diphyllodes   lat.

1. Paradīzesputnu dzimtas ģints.

Diphyllodes respublica— kailgalvas paradīzesputns.

Avoti: ZvP

dipi-   med.

1. Salikteņos norāda uz divkāršu.

Avoti: MSV

dipiens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> dipēt.

Avoti: LLVV

dipigs   med.

1. Auglis ar divkāršu ķermeņa lejasdaļu.

Avoti: MSV

dipilidioze   novec.

1. Viena no helmintozes formām.

Avoti: LxE

Dipils   novec.

1. Perikla laikā celtie vārti Atēnās.

Avoti: KV

dipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Iet, arī skriet sīkiem solīšiem, radot padobju soļu troksni.

Avoti: LLVV

dipinēt   apv.

1. Dipināt.

Avoti: EH

dipins   apv.

1. Stienis ar ko dzen zivis tīklā.

Avoti: ME

dipiņot   apv.

1. Skraidīt šurp un turp (par bērniem).

Avoti: EH

dipiņš   žarg.

1. Diapozitīvs.

Avoti: SLG

Dipīra   vietv.

1. Pilsēta ASV ("De Pere"), Viskonsinas štatā, 24600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

dipirrichijs   novec.

1. Dubults pirrichijs, antīkā pantmērā pēda ar 4 viegliem balsieniem.

Avoti: KV

dipis   žarg.

1. Diplomāts (dokumentu portfelis).

Avoti: SLG

dipīt   apv.

1. Dipāt.

Avoti: EH

dipitāls   apv.

1. Samaksa par padarīto darbu naturālijās (pārtikas produktos, malkā u. tml.) vai arī atļaujot izmantot zemi; deputāts 2.

Avoti: ViV

dīpītis   žarg.

1. Pārvietotā persona; Otrā pasaules kara bēglis (angļu "displaced person" - DP).

Avoti: SLG

dīpīts   žarg.

1. Pārvietotā persona; Otrā pasaules kara bēglis (angļu "displaced person" - DP).

Avoti: SLG

dipl.   saīs.

1. Diplomātija; diplomātisks.

Avoti: i1

diplastisks   med.

1. No divām struktūrām veidots.

Avoti: TM

diplēģija   med.

1. Simetrisku daļu paralīze ķermeņa abās pusēs.

Avoti: TM

dipleidoskops   novec.

1. Mazs astronomisks instruments vietējā laika tuvīnai noteikšanai.

Avoti: KV

dipliķis   žarg.

1. Diplomāts (dokumentu portfelis).

Avoti: SLG

diplis   žarg.

1. Diplomāts (dokumentu portfelis).

Avoti: SLG

diplo-   med.

1. Salikteņos norāda uz divkāršu.

Avoti: MSV

diploalbuminūrija   med.

1. Normālu un patoloģisku albumīnu klātiene urīnā.

Avoti: MSV

diplobacilis   med.

1. Galos savienotu baciļu pāris.

Avoti: TM

diplobaktērija   med.

1. Pāros saistītas baktērijas.

Avoti: TM

diploblastisks   med.

1. Tāds, kam ir divas dīgļlapas (ektoderma un entoderma).

Avoti: MSV

diplocarpon   lat.

1. Askusēņu ģints.

Avoti: LD

diplocentria   lat.

1. Pundurzirnekļu dzimtas ģints.

Diplocentria bidentata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

diplocephalus   lat.

1. Pundurzirnekļu dzimtas ģints.

Diplocephalus latifrons— šīs ģints suga.

Diplocephalus picinus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

diplocolenus   lat.

1. Cikādīšu dzimtas ģints.

Diplocolenus abdominalis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

diplodoks

1. Dinozauru klases izmiris dzīvnieks, augstums - ~4 m, garums - >35 m (kopā ar asti un galvu uz garā kakla).

Avoti: IZ-147-51

diplofāze   med.

1. Posms dažu organismu attīstībā, kad šūnas kodolā ir diploīds hromosomu skaits.

Avoti: MSV

diploidāls

1. Tāda šūna vai organisms, kas radies saplūstot divām gametām un satur dubultotu hromosomu komplektu.

Avoti: LD

diploīdija

1. Šūnas kodola hromosomu komplekta divkāršotība; raksturīga augu sporofītam un dzīvnieku somatiskajām šūnām.

Avoti: SV99

diploīds

1. Šūna vai organisms, kas satur dubultotu hromosomu komplektu, kas radies, saplūstot divām gametām.

Avoti: LEV

diploja   med.

1. Galvaskausa kaulu porainā kaulviela.

Avoti: MSV

diplokardija   med.

1. Attīstības anomālija, sirds divkāršojums.

Avoti: MSV

diplokoīds   med.

1. Līdzīgs diplokokam.

Avoti: TM

diplokoki

1. Baktērijas, kurām ir divu kopā saaugušu lodīšu forma; pie tiem pieder gonokoki un pneimokoki.

Avoti: SV99

diplolepis   lat.

1. Panglapseņu dzimtas ģints.

Diplolepis rosae— rožu panglapsene.

Avoti: LD

diplomands   -a, v.

1. Mācību iestādes beidzējs, kas izstrādā vai izstrādājis diplomdarbu vai diplomprojektu.

2. Cilvēks, kas apbalvots ar diplomu (2).

Avoti: LLVV

diplomātija   -as, s.; parasti vsk.

1. Pasākumu, paņēmienu, metožu un tiesību formu kopums valsts ārpolitikas uzdevumu realizēšanai miera ceļā, ko veic valdība un tās vadībā ārlietu resors.

2. Smalki aprēķināta, veikla, pat viltīga izturēšanās, arī veikla, viltīga runa, lai sasniegtu kādu (bieži savtīgu) mērķi.

Avoti: LLVV

diplomātika   -as, s.; parasti vsk.

1. Vēstures palīgdisciplīna, kas pētī vēsturiskus dokumentus - to rašanos, saturu un formu.

Avoti: LLVV

diplomātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar diplomātiju (1).

Diplomātiskais akts— oficiāls teksts, ko vienas valsts ārlietu institūcijas iesniedz vai nosūta citas valsts ārlietu institūcijām (piem., nota, memorands).

Diplomātiskās attiecības— tiesiskais stāvoklis un oficiālie sakari, kas izveidojas starp divām valstīm, kuras apmainījušās ar diplomātiskajiem pārstāvjiem.

Diplomātiskā pārstāvniecība— kādas valsts iestāde, kas atrodas citas valsts teritorijā, lai uzturētu ar tās valdību pastāvīgus sakarus.

Diplomātiskais protokols— tradīcijas un uzvedības, izturēšanās noteikumi, ko ievēro un kas jāievēro visu rangu un klašu diplomātiem.

Diplomātiskās tiesības— starptautisko normu kopums, kas reglamentē oficiālo starpvalstu kontaktu norisi, kā arī valstu diplomātisko pārstāvniecību un diplomātisko aģentu funkcijas, statusus, tiesības un imunitāti.

Diplomātiskais personāls— diplomātiskās pārstāvniecības atbildīgie darbinieki, kam piešķirtas īpašas tiesības.

Diplomātiskais korpuss— diplomātisko pārstāvniecību vadītāji, kas akreditēti kādā valstī, arī visas diplomātisko pārstāvniecību amatpersonas.

Diplomātiskie rangi— diplomātisko darbinieku atšķirības pakāpes pēc amata vai stāvokļa.

Diplomātiskais pasts— diplomātisko un konsulāro sakaru, sūtījumu veidā, svarīgākā uzturēšanas forma ar savas valsts iekšējām ārējo sakaru institūcijām, starptautiskajām organizācijām un savas valsts ārvalstīs rezidējošām pārstāvniecībām, ko īsteno, pārvadā diplomātiskie kurjeri vai nogādā citā veidā.

Diplomātiskais kurjers— ārlietu resora darbinieks, kas pārvadā diplomātisko pastu.

Diplomātiskā etiķete— stingri reglamentēti izturēšanās, uzvedības noteikumi diplomātiem viņu savstarpējās attiecībās un attiecībās ar valsts vai starptautiskās organizācijas amatpersonām.

Diplomātiskā neaizskaramība (arī imunitāte)— īpašas tiesības un priekšrocības, ko piešķir ārvalstu diplomātiem to valstu teritorijā, kurās viņi akreditēti.

2. Tāds, kurā izpaužas diplomātija (2).

Avoti: LLVV

diplomātiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> diplomātisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

diplomāts   -a, v.

1. Kādas valsts pilnvarots pārstāvis diplomātiskajiem sakariem ar citām valstīm; jebkurš atbildīgs ārlietu resora darbinieks.

2. Cilvēks, kam raksturīga diplomātija (2).

3. žarg. Portfeļa paveids.

Avoti: LLVV

diplomdarbs   -a, v.

1. Zinātnisks darbs, ko izstrādā mācību iestādes beidzējs diploma iegūšanai.

Avoti: LLVV

diplomelitūrija   med.

1. Diabētiska un nediabētiska glikozūrija vienlaikus vai pārmaiņus.

Avoti: TM

diplomēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; parasti divd. formā: diplomēts.

1. Izsniegt diplomu (1), piešķirot noteiktas tiesības.

Avoti: LLVV

diplomēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam izsniegts diploms, kas ir saņēmis diplomu par mācību iestādes beigšanu.

Avoti: MLVV

diplomprojekts   -a, v.

1. Projekts, ko izstrādā mācību iestādes beidzējs diploma iegūšanai.

Avoti: LLVV

diploms   -a, v.

1. Oficiāla apliecība par mācību iestādes beigšanu un noteiktas specialitātes iegūšanu.

2. Apbalvojums raksta, apliecības veidā uzvarētājam (konkursa, izstādes dalībniekam par eksponātu kvalitāti u. tml.); arī apliecība par apbalvojumu.

Avoti: LLVV

diploneirāls   med.

1. Tāds, ko inervē divi dažādi nervi, piem., muskulis.

Avoti: MSV

diploneis   lat.

1. Navikulu dzimtas ģints.

Diploneis didyma— šīs ģints suga.

Diploneis ovalis— šīs ģints suga.

Diploneis smithii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

diplonēma   med.

1. Hromosomas diplotēnijas stadijā.

Avoti: TM

diplonts   -a, v.; biol.

1. Organisms diplofāzē.

Avoti: ĢT

diplopāgs   med.

1. Divi saauguši, vienādi attīstīti dvīņi, kuriem viens vai vairāki dzīvībai svarīgi orgāni ir kopīgi.

Avoti: MSV

diplopija   med.

1. Redzes patoloģija - attēla dubultošanās.

Avoti: ZTV

diplopiometrs   med.

1. Instruments redzes dubultošanās pakāpes mērīšanai.

Avoti: TM

diplopoda   lat.

1. Tūkstoškāji.

Avoti: LD

diplopodi   novec.

1. Simtkāju apakšklase.

Avoti: KV

diplopora   novec.

1. Aļģu ģints, izveidoja veselu kaļķa un dolomīta slāņu kompleksu triasā Z Alpos.

Avoti: KV

diploschistes   lat.

1. Telotrēmu dzimtas ģints.

Diploschistes bryophillus— šīs ģints suga.

Diploschistes scruposus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

diploskops   med.

1. Instruments binokulārās redzes pārbaudei.

Avoti: TM

diplosoma   med.

1. Centriolu pāris zīdītāju dzīvnieku šūnās.

Avoti: TM

diplosomija   med.

1. Kroplības veids, kad kādā ķermeņa vietā saauguši pilnīgi attīstīti dvīņi.

Avoti: MSV

diplostomoze   biol.

1. Zivju slimība, ko izraisa parazīti, sūcējtārpi ("Diplostomum spathaceum").

Avoti: Wi

diplostomuls

1. dsk. Sūcējtārpu ģints ("Diplostomulum"), kuru kāpuri parazitē zivju acīs.

Avoti: LD

diplostomulum   lat.

1. Diplostomuli.

Avoti: LD

diplotaxis   lat.

1. Divsēkles.

Diplotaxis muralis— mūru divsēkle.

Diplotaxis tenuifolia— šaurlapu divsēkle.

Avoti: LD

dīplote   jūrn.

1. Vienkārša lote (virve ar atsvaru), ko senāk lietoja dziļuma mērīšanai līdz 200 m.

Avoti: SV69, PP

diplotēna   -as, s.; biol.

1. Mejozes profāzes stadija, kuras laikā starp konjugējošajām homoloģiskajām hromosomām veidojas hiasmas, bet vietās starp hiasmām konjugējošās hromosomas sāk izšķirties un attālināties cita no citas.

Avoti: ĢT

diplotēnija   med.

1. Mejozes stadija, kurā hromosomas šķeļas gareniski.

Avoti: TM

diploteratogrāfija   med.

1. Dvīņu kroplības formu apraksts un diagnoze.

Avoti: TM

diploteratoloģija   med.

1. Medicīnas nozare par dvīņu kroplībām.

Avoti: TM

diplotrypa   novec.

1. Šūndzīvnieku ģints, dzīvnieki masīvās, pusbumbveidīgās, parasti brīvās, pie substrāta nepieaugušās kolonijās, kas sastāv no daudzām diezgan lielām un cieši viena otrai piegulošām šūnu caurulītēm, apakšējā un augšējā silūrā.

Avoti: KV

diploze   med.

1. Hromosomu diploīdā skaita atjaunošanās, savienojoties diviem haploīdiem hromosomu komplektiem apaugļošanās procesā.

Avoti: TM

diplura   lat.

1. Diplūras.

Avoti: LD

diplūra   biol.

1. dsk. Kukaiņu klases kārta ("Diplura") - bezspārnu kukaiņi, dzīvo augsnē, trūdošā koksnē; divaste.

Avoti: ZTV, LE1, LD

dipneusta   gr.

1. Divējādi elpojošas zivis, plaušu zivis.

Avoti: KV

dipnoi   lat.

1. Plaušzivis.

Avoti: PDE

dipodidae   lat.

1. Lēcējpeļu dzimta.

Avoti: PDE

dipodidi   novec.

1. Grauzēju zīdītāju klase, lēcējpeles.

Avoti: KV

dipodija   -as, s.

1. literat. Divu pēdu apvienojums ritmiskā vienībā.

2. med. Dvīņu kroplība, kurā abiem kropļiem ir viens kāju pāris.

Avoti: LLVV, TM

Dipoldisvalde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dippoldiswalde"), Saksijas federālajā zemē, 14500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dipolmoments

1. Vektorāls lielums, kas raksturo elektrisko lādiņu sadalījumu.

Avoti: LPE

dipols   -a, v.; fiz.

1. Sistēma, kas sastāv no diviem vienādiem, bet pretējas zīmes lādiņiem, kuri atrodas viens no otra noteiktā attālumā.

2. Speciāla antena īsviļņu raidīšanai un uztveršanai.

Avoti: LLVV, SV99

dipolstarojums

1. Elektromagnētisko viļņu starojums, kas rodas svārstoties elektriskam dipolam.

Avoti: MfV

dipoņa   -as, s.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dipēt.

Avoti: LLVV

diprazīns   med.

1. Balts pulveris C17H20N2SHCl, šķīst ūdenī.

Avoti: TM

diprinodiae   lat.

1. Skujlapseņu dzimta.

Avoti: LD

diprion   lat.

1. Skujlapseņu dzimtas ģints.

Diprion pini— parastā priežu zāglapsene.

Avoti: LD

diprofēns   med.

1. Balts kristālisks pulveris C22H2NOSHCl, šķīst ūdenī.

Avoti: TM

diprofilīns   med.

1. Balts kristālisks pulveris "dioxypropyltheophyllinum", viegli šķīst ūdenī.

Avoti: TM

diprozops   med.

1. Auglis ar divkāršu seju vai tās daļu.

Avoti: MSV

dipsacaceae   lat.

1. Dipsaku dzimta.

Avoti: LD

dipsacales   lat.

1. Dipsaku rinda.

Avoti: PDE

dipsāceja   novec.

1. Dipsaks.

Avoti: KV

dipsacus   lat.

1. Dipsaku dzimtas ģints.

Dipsacus sativus— sējas dipsaks.

Dipsacus sylvestris— meža dipsaks, šīs ģints suga.

Avoti: LD, DaE

dipsakācejas   novec.

1. Dipsaks.

Avoti: KV

dipsakaugs   lat.

1. dsk. Dipsaku dzimta ("Dipsacales").

Avoti: PDE

dipsaks

1. dsk. Divdīgļlapju klases asteru apakšklases rinda ("Dipsacales"), kokaugi un lakstaugi ar veselām daivainām vai plūksnaini saliktām lapām, 6 dz., >1100 s.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Dipsacaceae"), divgadīgi, retāk daudzgadīgi lakstaugi, stumbrs dzeloņains, līdz 2 m augsts, Eiropā (gk. Vidusjūras apg.), Āzijā, Āfrikā, ~20 s.

Avoti: EV, LD

dipsofobija   med.

1. Slimīgas bailes piedzerties.

Avoti: TM

dipsomānija   med.

1. Nepārvarama tieksme pēc alkoholiskiem dzērieniem, kura izpaužas periodiskās dzeršanas lēkmēs.

Avoti: ZTV

dipsoterapija   med.

1. Dažu slimību ārstēšana, stingri ierobežojot uzņemamā šķidruma daudzumu.

Avoti: TM

dipšot   apv.

1. Skriet.

Avoti: Sin

dipt   apv.

1. Atskanēt, noskanēt.

Avoti: ME

dīptanks   jūrn.

1. Dziļa tilpne kuģī degvielas uzglabāšanai vai balastam.

Avoti: ZTV

diptera   lat.

1. Divspārņi.

Avoti: LD

dipterekss   lauks.

1. Insekticīds, larvicīds, daļēji arī ovicīds dārzeņu kaitēkļu apkarošanai, pieskares un kuņģa inde; hlorofoss.

Avoti: LxE

dipteri

1. Divspārņi - kukaiņu kārta, kuriem attīstīts tikai vidējais spārnu pāris (odi, mušas).

Avoti: SV69

dipterīns   apv.

1. Difterija.

Avoti: ĒiV

dipterits   apv.

1. Diftērija.

Avoti: KiV

dipterocarpus   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints, lieli tropiskās Āzijas koki, daudzas sugas dod no urbumiem sveķus un balzamu.

Avoti: KV

dipterokarpācejas   novec.

1. Divdīgļlapju augu dzimta, tropu, it īpaši Āzijas koki, retas sugas arī krūmi, svarīga turienes mežu sastāvdaļa, daudzas sugas arī veselās noslēgtās audzēs, kas tropu līdzenuma mežos reta parādība, saimnieciski svarīgi, dod labu koksni un sveķus (tirdzniecībā kā dammarsveķi), balzāmus (gurjunbalzams), kampareļļu (Borneo, Sumatras jeb Baros kampars).

Avoti: KV

dipteroloģija   biol.

1. Entomoloģijas nozare, kurā pēta divspārņus.

Avoti: ZTV

dipteronia   lat.

1. Dipteronijas.

Dipteronia brownii— izzudusi dipteroniju suga.

Dipteronia dyeriana— ļoti reta dipteroniju suga, kas iekļauta Sarkanajā grāmatā, aug Ķīnā.

Dipteronia sinensis— dipteroniju suga, aug Ķīnā.

Avoti: PDE, Wi

dipteronija

1. dsk. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases sapindu rindas kļavu dzimtas ģints ("Dipteronia"), zināmas 3 sugas, no tām 1 izzudusi un 1 ļoti reta.

Avoti: PDE, Wi

dipters

1. Sengrieķu tempļa tips: taisnstūra telpa, ko ārpusē visapkārt ietver divas kolonnu rindas.

Avoti: SV99

dipteryx   novec.

1. Divdīgļlapju koku ģints pākšaugu dzimtā, tropiskā Amerikā, dod sēklas, kas smaržo pēc miešķa, satur daudz kumarīna un lietotas parfimērijā, atspirdzinošu dzērienu esencēm un šņaucamajā tabakā.

Avoti: KV

diptihs   -a, v.

1. Divas gleznas vai divi skaņdarbi, ko vieno kopīga iecere.

2. Viduslaiku baznīcās - divvērtņu altāris ar uzgleznotu vai reljefētu attēlu katrā pusē.

3. Senajā Grieķijā un Romā - rakstāmā tāfele, kas sastāvēja no divām ar viru vai saiti savienotām plāksnēm.

Avoti: LLVV, SV99

diptināt   apv.

1. Iet.

Avoti: Sin

diputāts   apv.

1. Līgums.

Avoti: MiV

dir   apv., interj.

1. Lieto, lai atdarinātu griezes balss skaņas.

Avoti: KiV

dir.   saīs.

1. Diriģents (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

dira   žarg.

1. Caurums.

2. Veids, kā cietumā tiek ienestas aizliegtas mantas.

Avoti: KZ

dirams

1. Sīknauda Tadžikistānas Republikā, somona simtdaļa.

Avoti: PnR

Diransa   vietv.

1. Upe Francijas dienvidaustrumos ("Durance"), Ronas kreisā krasta pieteka, garums 305 km, iztekas Pelvū masīvā un Kotas Alpos.

Avoti: PZT

dirāt   apv.

1. Strādājot vai vingrojot strauji, ātri kustināt visus locekļus.

Avoti: ME, VeAT

dirāt   apv.

1. Dīrāt.

Avoti: ME

dīrāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vilkt, atdalīt (ādu beigtam dzīvniekam).

2. Apstrādāt (beigtu dzīvnieku), atdalot ādu.

3. vienk. Nežēlīgi, nesaudzīgi izmantot.

4. apv. Pļaut ar izkapti veldrē sagūlušu labību.

Dīrāt tā kā ādu— saka, ja jāpļauj pie zemes sagūlusi labība, siens u. tml.

5. žarg. Bojāt, plēst.

Avoti: LLVV, KnG, Žrg

dirātājs   apv.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar dīrāšanu.

Avoti: KiV

dīrātājs   apv.

1. Darītājs --> dīrāt.

Avoti: ME

diravas   apv.

1. Durvis.

Avoti: EH

diraveņas   apv.

1. Dem. --> durvis.

Avoti: EH

dirba   apv.

1. Ātras dabas cilvēks.

2. Zirgs, kas jājot stipri krata.

3. Drebulis.

4. Nedrošs, drebelīgs cilvēks, kas ne par ko nav pārliecināts.

Avoti: KV

dirbas   apv.

1. Izbaiļu drebuļi.

2. Čabēšana.

3. Sīka tipināšana.

Avoti: ME, NeV

dirbeklēt   apv.

1. Rakstīt sīkā, grūti salasāmā rokrakstā.

Avoti: EH

dirbeklīgs   apv.

1. Kaut kas smalki, ar drebošu roku, steigā un bezrūpīgi rakstīts.

Avoti: EH

dirbeklis   apv.

1. Sīks, steigā rakstīts, grūti salasāms rokraksts.

2. Smalks, steidzams un bez nepieciešamās sagatvošanās veikts roku darbs.

Avoti: EH

dirbeklis   apv.

1. Bērns, kurš nevar mierīgi nostāvēt uz vietas.

Avoti: EH

dirbēklis   apv.

1. Kāds, kas dirbina.

2. Bērms, kurš nevar mierīgi nostāvēt uz vietas.

Avoti: EH

dirbele   apv.

1. Drebeklis, kāds, kas trīc un dreb.

Avoti: EH

dirbelēt   apv.

1. Trīcēt, drebēt.

Avoti: EH

dirbelēties   apv.

1. Nemierīgi izturēties, šurp un turp kustēties.

Avoti: EH

dirbelīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz dirbelēties.

Avoti: EH

dirbelis   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz nemierīgi izturēties, arī ātri runāt.

2. Tas, kas iet maziem, veicīgiem soļiem.

3. Drebulis.

Avoti: SiV, NeV

dirbelnieks   apv.

1. Dirbelis.

Avoti: EH

Dirbeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Bebrenes pagastā.

Avoti: LC

dirbēt   apv.

1. Drebēt, tricināt, tricināties, trīsēt; raustīt; smalki līņāt.

2. Ātri kustināt (kājas).

3. Darbināt.

Avoti: NeV

dirbiens   apv.

1. Pēriens.

2. Ātra, strauja kustība.

Avoti: LE

dirbīkla   novec.

1. Ateljē.

Avoti: VpJ

dirbināt   apv.

1. Drebēt, tricināt, tricināties, trīsēt; raustīt; smalki līņāt.

2. Ātri kustināt (kājas); mīdīties.

3. Darbināt.

4. Raustīt, kustināt.

Avoti: LE, KnG, NeV, ME, EH

dirbinēt   apv.

1. Drebēt, trīcēt.

Avoti: ME

dirbins   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz nemierīgi izturēties, arī ātri runāt.

2. Tas, kas iet maziem, veicīgiem soļiem.

3. Drebulis.

Avoti: NeV

dirbīties   apv.

1. Iejaukties, neaicinātam visur izrādīt interesi ("visur bāzt savu degunu").

Avoti: ME

dirbņa   apv.

1. Sīks lietutiņš.

Avoti: ME

dirbņa   apv.

1. Šaušalas, drebuļi, drausmība.

2. Zemestrīce.

Avoti: ME, KV

dirboņa   apv.

1. Ātra skriešana vai bēgšana.

2. Ātri skriet vai bēgt.

Avoti: EH

Dīrborna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dearborrn"), Mičiganas štatā, Detroitas piepilsēta, 95500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA, WA16

dirbt   apv.

1. Drebēt, tricināt, tricināties, trīsēt; raustīt; smalki līņāt.

2. Ātri kustināt (kājas); ātri skriet.

3. Darbināt.

Avoti: KV, NeV

dirbt   apv.

1. Pērt.

Dirbt jokus— jokus triekt, jokoties.

Avoti: EH

dirbulis   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz nemierīgi izturēties, arī ātri runāt.

2. Tas, kas iet maziem, veicīgiem soļiem.

3. Drebulis.

Avoti: SiV, NeV

dirbuļot   apv.

1. Iet maziem, sīkiem solīšiem.

2. Ātri, sasteigti runāt.

3. Uztraukumā drebēt.

Avoti: ME

dirciks   žarg.

1. Direktors.

Avoti: JV

dirčiks   žarg.

1. Direktors.

Avoti: SLG

dirdīt   apv.

1. Tirdīt.

2. Traucēt, iztraucēt.

Avoti: ME

dirdīties   apv.

1. Nelikties mierā, atkārtoti grūstīt, stumt, spert.

Avoti: ME

Dīrdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dierdorf"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 5650 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dire   vietv.

1. Dire Dava - pilsēta Etiopijā ("Dirē Dawa"), municipalitātes administratīvais centrs, 293000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Dire Dava - municipalitāte Etiopijā ("Dirē Dawa"), platība - 1213 kvadrātkilometru, 342800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Diredava   vietv.; novec.

1. Dire Dava - pilsēta Etiopijā.

Avoti: PZT

direkcija   -as, s.; parasti vsk.

1. Pārvalde, vadība (uzņēmumā vai iestādē), kuras priekšgalā ir direktors.

Avoti: LLVV

direkcijs   mūz.

1. Papildu līnijkopa virs orķestra partijas, kurā ieraksta galvenās citu partiju melodiskās balsis ar norādēm par katra instrumenta iestāšanos.

2. "Saīsināta" un vienkāršota partitūra, kurā visu (arī transponējošo) instrumentu partijas tiek ierakstītas 3 vai 4 līnijkopās reālajā skanējumā.

Avoti: ML

direkcionāls

1. Virzienu raksturojošs.

Direkcionālais leņķis— leņķis, kas raksturo Zemes virsmas līnijas virzienu horizontālā plaknē, parasti attiecībā pret koordinātu asīm.

Avoti: LPE

direkcions

1. Papildu nošu līnijkopa orķestra instrumenta partijā; tajā ierakstīts citu orķestra instrumentu partiju galvenais melodiskais materiāls.

Avoti: LPE

direktīva   -as, s.

1. Rīkojums, norādījums, ko augstāka institūcija dod zemākām institūcijām, vadītājs - padotajiem.

2. Viens no Eiropas Savienības sekundāro tiesību aktu veidiem, kas uzliek saistības dalībvalstīm attiecībā uz norādītajiem mērķiem.

3. inf. Programmas komponents, kas vada programmas veidošanu tās kompilācijas procesā, bet nav saistīts ar tiešu mašīninstrukciju ģenerēšanu.

4. Ziņojums pavēles formā, ko operators vai lietotājs nodod sistēmai un kas satur norādījumus par izpildāmajām darbībām.

Avoti: SV99, D3

direktīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir tiesības dot direktīvas.

2. Tāds, kurā ir ietvertas direktīvas.

Avoti: LLVV

direktogrāfija   poligr., novec.

1. Fotografēšanas paņēmiens uz metāla plāksnes, kuru kā negatīvu kodinot pārvērš iespiežamā plāksnē.

Avoti: GV

direktoplāksne   poligr., novec.

1. Fotogrāfisks kopēšanas paņēmiens, ko lietolitogrāfiskā pārveduma vietā, oriģinālnegatīvu kopē tieši uz metāla plāksnes.

Avoti: GV

direktorāts

1. Direktoru padome, kolēģija.

2. Izpildinstitūcija, kas pārvalda kādu noteiktu jomu.

Avoti: SV99

direktorija   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Valsts pārvaldītāju kolēģija (Francijā no 1795. līdz 1799. gadam).

Avoti: LLVV

direktorijs   inf.

1. Datora diskatmiņā ierakstīta datņu vārdu un apakšdirektoriju tabula, kas norāda saistību starp šīm datu struktūrām un to izvietojumu atmiņā.

Aktuālais direktorijs— direktorijs, ar kuru operētājsistēma vai lietojumprogramma strādā.

Saknes direktorijs— hierarhiskas datņu sistēmas sākuma direktorijs, no kura atzarojas dažādi direktoriji un apakšdirektoriji.

Avoti: ZTV

direktors   -a, v.

1. Vadītājs (uzņēmumā, iestādē).

Avoti: LLVV

direktoskops   med.

1. Instruments balsenes un elpvada augšdaļas tiešai apskatei bez spoguļiem vai optiskām sistēmām.

Avoti: TM

direktrisa   novec.

1. Vadule, analītiskā ģeometrijā vispārīgi līnija, pret ko pastāvīgi jāatspiežas kādai citai līnijai (veidulei), lai veidotu zināmu virsmu.

Avoti: KV

direktrise

1. ģeom. Taisne, kurai ir tāda īpašība, ka attiecība starp tās attālumu līdz jebkuram dotās līknes (koniskā šķēluma) punktam un attālumu no šā punkta līdz dotam punktam (šķēluma fokusam) ir pastāvīgs lielums.

2. mil. Artilērijas poligonā noteikts virziens, kurā viss sagatavots šaušanai (uzstādīti mērķi, noorganizēti sakari, novērošanas punkti utt.).

3. vēst. Sieviešu mācību iestādes vadītāja Krievijā līdz 1917. g.; direktore.

Avoti: SV69

direkts   novec.

1. Tiešs, taisns.

Avoti: KV

direne   žarg.

1. Direktore.

2. Skolēna dienasgrāmata.

Avoti: SLG

Dīrene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Dieren"), Gelderlandes provincē, 14800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Dueren"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 89000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PZT, PuA

dīrēt   apv.

1. Dīrāt (1).

Avoti: EH

dirfraktometrs   fiz.

1. Ierīce rentgenstarojuma intensitātes un virziena mērīšanai pēc to difrakcijas kristālā.

2. Ierīce vielas sastāva un struktūras noteikšanai pēc gaismas, rentgenstarojuma u. c. starojuma difrakcijas ainas šās vielas kristāliskajā režģī.

Avoti: ZTV

dirgavāt   apv.

1. Slimot, vārguļot.

Avoti: EH

dirgavot   apv.

1. Slimot, vārguļot.

2. Garlaikoties.

Avoti: ME

dirhams

1. Marokas un Apvienoto Arābu Emirātu naudas vienība.

2. Maiņas monēta Lībijā un Jordānijā.

3. Sena Austrumu monēta.

4. Cēlmetālu svara vienība Ēģiptē un Sudānā (3,12 g).

Avoti: SV78

dirhēms

1. Sena Austrumu monēta.

2. Marokas un Apvienoto Arābu Emirātu naudas vienība.

3. Maiņas monēta Katarā, Lībijā un Jordānijā.

4. Cēlmetālu svara vienība Ēģiptē un Sudānā (3,12 g).

Avoti: SV99, SV78

diričs   žarg.

1. Direktors.

Avoti: SLG

diriģene   žarg.

1. Direktore.

Avoti: SLG

diriģents   -a, v.

1. Orķestrim vai korim rakstīta skaņdarba, muzikāli dramatiska sacerējuma muzikālais iestudētājs un atskaņojuma vadītājs.

2. žarg. Direktors.

3. žarg. Skolotājs.

Avoti: LLVV, SLG

diriģēšana

1. Atskaņotājmākslas veids, mūziķu kolektīva (orķestra, kora, ansambļa, operas vai baleta trupas) vadīšana skaņdarba iestudēšanas un publiskas atskaņošanas procesā.

Avoti: LPE

diriģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Vadīt skaņdarba izpildītājus (lielāku instrumentālo, vokālo, vokāli instrumentālo ansambli).

Avoti: LLVV

diriķis   žarg.

1. Direktors.

Avoti: SLG

dīriķis   -ķa, v.; novec.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar ādu dīrāšanu (beigtiem dzīvniekiem).

2. žarg. Direktors.

Avoti: LLVV, SLG

dīriķis   apv.

1. Meža cirslis ("Sorex araneus").

Avoti: EH

dirināt   apv.

1. Dirināt acis - mirkšķināt acis, mest ar acīm.

Avoti: EH

dirināt   apv.

1. Dīrāt.

Avoti: EH

dīrīns   apv.

1. Ūdenscirslis.

Avoti: EH

Dīrīte   vietv.

1. Lisiņas kreisā krasta pieteka Varakļānu un Madonas novadā, garums 16 km, kritums - 10 m, iztek Teiču purva ziemeļu daļā no Lielā Murmasta ezera; Murmasta.

Avoti: LD

dirižablis   -ļa, v.

1. Pilotējams plūdlīnijas formas aerostats ar dzinēju.

Avoti: LLVV

dirižabls   novec.

1. Vadāms, stūrējams gaisa kuģis; dirižablis.

Avoti: SV33

dirka   jūrn.

1. Masta topa blokā ievērta tieva mīksta tērauda trose, kuras viens gals piestiprināts grotbomja nokam, lai, buru nolaižot, grotbomis nenokristu uz klāja.

Dirkas virbelis— rotējošs apkalums grotbomja nokā, kura vienā atzarē iešēkelēta dirka, bet otrā - grotšote.

Pielaikot dirku— pievilkt vai atlaist dirkas falli, kas notur grotbomja noku (galu) vajadzīgajā augstumā.

Avoti: JūVM

dirka   apv.

1. Nemiera cēlājs.

2. Maza meitene.

Avoti: NeV, EH

dirkāt   apv.

1. Raut, plēst, plosīt, plūkt.

Avoti: ME

dirkāties   apv.

1. Plūkties, plēsties, kauties.

2. Plēst, dīrāt (drēbes, papīru u. tml.).

Avoti: ME, NeV

dirkavot   apv.

1. Plosīt.

2. Radīt kādam neērtības.

Avoti: EH

dirknīt   apv.

1. Plēst, raustīt.

Avoti: EH

dirknīties   apv.

1. Plēsties, kosties, dauzīties.

Avoti: EH

Dirkslande   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Dirksland"), Dienvidholandes provincē, 8300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dirkš   apv., interj.

1. Lieto, lai atdarinātu plīstošu drēbju troksni.

Avoti: KiV

dirkšķis   žarg.

1. Direktors.

Avoti: SLG

dirkņāt   apv.

1. Stipri kasīt, skrāpēt.

Avoti: EH

dirķene   žarg.

1. Direktore.

Avoti: SLG

dirnēt   dirnu, dirni, dirn, pag. dirnēju; intrans.; sar.

1. Ilgāku laiku bezdarbīgi, arī bezmērķīgi uzturēties, atrasties (kur).

2. apv. Dēdēt, izdilt; neēst, badoties.

Avoti: LLVV, EH

dirnis   apv.

1. Neformāla kopāsanākšana, tusiņš.

Avoti: NeV

dirnīt   apv.

1. Skrāpēt līdz asinīm.

Avoti: EH

dirnīties   apv.

1. Saskrāpēties līdz asinīm.

Avoti: EH

Dirnšteina   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Duernstein"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dirofilārijas   med.

1. Diegveida nematodu ģints.

Avoti: TM

dirofilarioze   med.

1. Dirofilāriju invāzija.

Avoti: TM

Dīrpārka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dear Park"), Ņujorkas štatā, 27700 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta ASV ("Deer Park"), Teksasas štatā, 33700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

dirpiķis   žarg.

1. Direktors.

Avoti: SLG

dirsa   vulg.

1. Sēžamvieta; anālā atvere.

2. apv. Apģērba (parasti bikšu) pakaļējā daļa, kas aptver dibenu.

3. pārn. Nelietis.

Avoti: SLG, ĒiV, NeV, KnV

dirsa   apv.

1. Meža sāre ("Panicum silvestre").

Avoti: ME

dirsali   apv.

1. Cilvēka izkārnījumi.

Avoti: ME

dirsējs   vulg.

1. Ekskrementu izvadītājs.

2. Melis.

3. Pļāpa; muldoņa.

Avoti: ME, SLG

dirselēt   apv., vulg.

1. Neapdomīgi strādāt vai runāt.

Avoti: EH

dirselīgs   apv., vulg.

1. Tāds, kas ātri dusmojas bez nopietna iemesla.

2. Tāds, kas mēdz solīt noorganizēt lielu pasākumu, bet nespēj neko izdarīt.

Avoti: EH

dirselis   apv., vulg.

1. Ātrs, straujš, nemierīgs, vieglpātīgs cilvēks; cilvēks, kas ko dara, strādā ātri, pavirši, lielā steigā, nepārdomāti; cilvēks, kas ātri, bez pamatota iemesla sadusmojas.

Avoti: SiV

dirselnieks   apv., vulg.

1. Dirselis.

Avoti: EH

dirseļot   apv., vulg.

1. Dusmās šurp un turp steigties.

Avoti: EH

dirsgrauzis   apv., vulg.

1. Lieto kā lamuvārdu.

Avoti: SiV

dirsiens   apv., vulg.

1. Izkārnījumi.

2. Karstgalvis.

Avoti: EH

dirsinājums   apv., vulg.

1. Ierobežots dārzs, kur vienu gadu tiek turētas govis, bet nākošajā - stādīti kāposti.

Avoti: EH

dirsināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; vienk.

1. Turēt, sēdināt uz podiņa (bērnu), veicinot vēdera izejas procesu.

2. Raustīt.

3. Muļķot; ņirgāties (par kādu).

Avoti: ME, SLG

dirsināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; vienk.

1. Muļķoties, ņirgājoties vilcināties.

Avoti: T

dirsknābis   apv.

1. Lamu vārds.

Avoti: ME

dirslāpis   apv., vulg.

1. Kāds, kas dibenu lāpa.

Avoti: EH

dirslēgs   apv.

1. Lamu vārds.

Avoti: ME

dirslis   vulg.

1. Pakaļa.

2. Melis.

Avoti: ME, SLG

dirsnamais   apv.

1. Izvadkanāla caurums; izvadkanāls.

Avoti: ME

dirsnīca   apv., vulg.

1. Tūpļa zarna.

Avoti: EH

dirsnīt   apv., vulg.

1. Dirst.

Avoti: EH

dirsplēsis   apv.

1. Trīsadatu stagars ("Gasterosteus aculeatus").

Avoti: ME

dirst   diršu, dirs, dirš, pag. dirsu, vienk.

1. Izvadīt no organisma izkārnījumus.

2. žarg. Muldēt; runāt muļķības.

Dirst ausī— stāstīt niekus, muļķības.

Dirst šķidru— muldēt; melot.

Avoti: MLVV, SLG

dirsties   diršos, dirsies, diršas, pag. dirsos; vienk.

1. Melot; runāt muļķības.

2. Rāties; runāt pretī.

Avoti: SLG

dirsts   vulg.

1. Stulbs.

Avoti: JV

dirsulaiža   apv., vulg.

1. Pakaļlaiža.

Avoti: EH

dirsums   apv.

1. Kukaiņu (piemēram, blusu, mušu) traips.

2. Izkārnījumi.

Avoti: KiV, EH

dirsumuša   apv., vulg.

1. Pakaļlaiža.

Avoti: EH

dirša   apv.

1. Ekskrementu izvadītājs.

2. Ātras dabas cilvēks.

Avoti: ME, ĒiV

dirša   apv.

1. Dirsa.

Avoti: EH

diršans   apv.

1. Ātras dabas cilvēks.

Avoti: EH

diršas   apv.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: ME

diršāt   apv.

1. Diršļāt.

Avoti: EH

diršelīgs   apv.

1. Dirselīgs.

Avoti: EH

dirši   apv.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: Aug2

Dirši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

diršīgs   apv.

1. Lielīgs, iedomīgs, tāds, kas ātri (bez pietiekama pamata) sadusmojas.

Avoti: ĒiV

diršis   apv.

1. Ekskrementu izvadītājs.

Avoti: ME

dirška   apv., vulg.

1. Ātrs, straujš, nemierīgs, vieglpātīgs cilvēks; cilvēks, kas ko dara, strādā ātri, pavirši, lielā steigā, nepārdomāti; cilvēks, kas ātri, bez pamatota iemesla sadusmojas.

Kā lielības dirška— saka par ļoti lielīgu cilvēku, lielībnieku.

Avoti: SiV

diršlis   apv.

1. Izklaidīgs cilvēks.

Avoti: KiV

diršļa   apv., vulg.

1. Ātrs, straujš, nemierīgs, vieglpātīgs cilvēks; cilvēks, kas ko dara, strādā ātri, pavirši, lielā steigā, nepārdomāti; cilvēks, kas ātri, bez pamatota iemesla sadusmojas.

Avoti: SiV

diršļaks   vulg.

1. Nepatīkama persona.

Avoti: Žrg

diršļāt   apv.

1. Strādājot nemērķtiecīgi steigties.

2. Dirst.

Avoti: KiV

diršļāties   apv.

1. Pavirši strādāt, slaistīties.

Avoti: ME

diršļavāt   apv.

1. Diršļāt.

Avoti: EH

diršļavāties   apv.

1. Diršļāties.

Avoti: EH

diršot   apv.

1. Dirst.

Avoti: EH

dirva   apv.

1. Tīrums, druva, plēsums.

2. Lauka josla, strēmele.

Avoti: KV

Dirvaniški   vietv.

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Dervaniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dirvans   apv.

1. Tīrums.

Avoti: EH

dirvāns   apv.

1. Pirmoreiz uzarts lauks, plēsums.

Avoti: KV, KiV

dirvenis   apv.

1. Tīrums, druva, plēsums.

Avoti: ME

dirvens   apv.

1. Uzarta atmata vai plēsums.

Avoti: EH

D'Irvila   vietv.

1. D'Irvila jūra - malas jūra (Dienvidu okeānā) Indijas okeāna Antarktīdas piekrastē ("d'Urville Sea") starp 136. un 148. Austrumu garuma grādu, apskalo Adelijas zemi, lielākais dziļums - 3610 m.

Avoti: LģE

dirvinieks   apv.

1. Dirvas īpašnieks vai apstrādātājs.

Avoti: ME

Dirvoniški   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Degļi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Dirwainischki   vietv., vēst., vācu val.

1. Dervanišķu muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Demenes pagastā.

Avoti: KV

dirža   apv.

1. Ādas josta, siksna.

Avoti: KV

dis   mūz.

1. Skaņas "re diēz" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

dis-

1. Priedēklis, kas nozīmē "šķiršanu", "dalīšanu".

2. Priedēklis, kas piešķir jēdzienam negatīvu vai pretēju nozīmi.

Avoti: SV96

disadžio   novec.

1. Summa, par kuru naudas vērtība zemāka par normālo.

Avoti: SV33

disaharidāzes   med.

1. Enzīmi, kas sašķeļ divkāršos cukurus jeb disaharīdus.

Avoti: VE

disaharīds   ķīm.

1. Ogļhidrāts, kas sastāv no divām vienkāršo cukuru molekulām.

Avoti: ZTV

disaharidūrija   med.

1. Disaharīdu (laktozes vai saharozes) klātiene urīnā.

Avoti: MSV

disasambleris   inf.

1. Programma, kas pārveido mašīnvalodas programmu, objekta vai ielādes moduli ekvivalentā asamblera programmā, nosakot iezīmes, apakšprogrammu ieejas punktus, kā arī atdalot komandu un datu apgabalus.

Avoti: D3

disasamblers   dat.

1. Programmatūra mašīnkoda pārveidošanai asamblera komandās.

Avoti: SV96

disazokrāsvielas   novec.

1. Tādas azokrāsvielas, kurās 2 azogrupas -N=N-.

Avoti: KV

disažio   novec.

1. Starpība, kas izteikta absolūtos vai relatīvos skaitļos starp kādu par pamatu pieņemtu lielumu un kādu citu, mazāku atvasinātu lielumu vērtspapīru un valūtas darījumos.

Emisijas disažio— starpība starp emitēto vērtspapīru nominālvērtību un emisijas vai realizācijas vērtību.

Avoti: TV

disbakterioze   med.

1. Nelabvēlīgas pārmaiņas zarnu mikroflorā, piem., pārmērīgi savairojušās rūgšanas vai pūšanas baktērijas.

Avoti: ZTV

disbalanss   v.

1. Līdzsvara zaudēšana, zudums.

Avoti: MLVV

disbārisms   med.

1. Slimīgs stāvoklis, ko ierosina spiediena diference starp kopējo apkārtējo barometrisko spiedienu un brīvo un izšķīdušo gāzu kopējo spiedienu ķermeņa audos, šķidrumos un dobumos.

Avoti: TM

disbāzija   med.

1. Gaitas traucējums, klibošana.

Avoti: TM

disbolisms   med.

1. Nenormāla, īpatnēja, bet ne vienmēr patoloģiska vielmaiņa, piem., alkaptonūrija.

Avoti: TM

disbulija   med.

1. Jebkurš gribas traucējums; gribas vājums vai trūkums.

Avoti: TM

Dīsburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Duisburg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, pie Rūras ietekas Reinā, 486900 iedzīvotāju (2013. g.), lielākā upju osta pasaulē.

Avoti: LpA, PuA, LģE, Wi

disbursments   ek.

1. Izmaksa.

Disbursmenta konts— dokuments, kas satur kuģa aģenta ar kuģa apkalpošanu saistīto izdevumu uzskaitījumu.

Avoti: SbV

discefālija   med.

1. Jebkura galvaskausa anomālija.

Avoti: TM

discella   lat.

1. Ekscipulu dzimtas ģints.

Discella carbonaces— šīs ģints suga.

Discella coronata— šīs ģints suga.

Discella microsperma— šīs ģints suga.

Discella strobiligena— šīs ģints suga.

Avoti: LD

disciseda   lat.

1. Pūpēžu dzimtas ģints.

Disciseda bovista— šīs ģints suga.

Avoti: LD

discina   lat.

1. Rumpuču dzimtas ģints.

Discina perlata— šīs ģints suga.

Discina ancilis— rumpuču sugas "Discina perlata" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

disciotis   lat.

1. Lāčpurnu dzimtas ģints.

Avoti: LD

disciplīna   -as, s.

1. Zinātnes nozare; mācību priekšmets.

2. Sporta veids, nozare.

Avoti: LLVV

disciplīna   -as, s.; parasti vsk.

1. Stingri noteikta likumīga kārtība, kas ir obligāta kāda kolektīva locekļiem; šīs kārtības ievērošana.

Avoti: LLVV

disciplināratbildība

1. Tiesiska atbildība par disciplināru pārkāpumu; juridiskās atbildības veids.

Avoti: EV

disciplinārreglaments   novec.

1. Noteikumu kopojums par disciplināru pārkāpumu un sodu būtību un uzlikšanas kārtību (kara un tiesu resoram).

Avoti: KV

disciplinārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz disciplīnu2; tāds, kas saistīts ar disciplīnu2.

Disciplinārais reglaments— reglaments, kas nosaka militārās disciplīnas pamatus.

Disciplinārs pārkāpums— apakšnieka (pakļautās personas) atteikšanās paklausīt komandiera (priekšnieka) pavēlei vai rīkojumam, par ko var saukt pie disciplināratbildības.

Avoti: LLVV

disciplinārsods   -a, v.

1. Sods padotības kārtībā (bez tiesas) saskaņā ar likumu.

Avoti: LLVV

disciplinēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. Likt pakļauties disciplīnai 2; pieradināt pie noteiktas kārtības.

2. Apvaldīt, ierobežot, saskaņot ar kādām normām (psihiskos procesus).

Avoti: LLVV

disciplinētība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> disciplinēts, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

disciplinēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ievēro disciplīnu 2; tāds kas pieradis pie noteiktas kārtības.

Avoti: LLVV

discisija   med.

1. Saplēšana, pāršķelšana.

Kataraktas discisija— operācija, lēcas priekšējās kapsulas pāršķelšana, lai panāktu masas uzsūkšanos kameras šķidrumā.

Dzemdes kakla discisija— abpusēja incīzija stenozes novēršanai.

Pleiras krustveida discisija— discisija strutu evakuācijai empiēmā.

Avoti: MSV

discīts   med.

1. Starpskriemeļu skrimšļu iekaisums.

Avoti: TM

discoglossidae   lat.

1. Diskmēļu dzimta.

Avoti: LD

discreto   mūz., it.

1. Uzmanīgi, noslēpumiani.

Avoti: KV

discus   lat.

1. Rievspolīšu dzimtas ģints.

Discus ruderatus— brūnā rievspolīte.

Avoti: LD

disdiaklāze   med.

1. Divkārša staru laušana.

Avoti: TM

disdipsija   med.

1. Slāpju sajūtas traucējums.

Avoti: TM

disebācija   med.

1. Tauku dziedzeru aizsprostošanās ar sausu dzeltenu masu, sevišķi ap degunu, muti un uz pieres; novēro pelagras vai citu B grupas vitamīnu deficīta gadījumos.

Avoti: TM

diseitrofs

1. Ar barības vielām nabadzīgs (parasti to attiecina uz ezeriem un citām ūdenstilpēm).

Avoti: LD

disekcija   med.

1. Audu sagriešana (preparēšana pētīšanas nolūkā).

Avoti: TM

disekretoze   med.

1. Dziedzeru sekrēcijas traucējums.

Avoti: TM

Diseldorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Duesseldorf"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālās zemes administratīvais centrs, atrodas pie Diseles ietekas Reinā, 598700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LģE, Wi

dīsele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Ilkss, kas piestiprināta pie ratu vai zirgu vilkmes lauksaimniecības mašīnas priekšas vidus daļas.

2. Sakabes iekārta piekabes savienošanai ar vilcējautomobiļa jūgkāsi.

Avoti: LLVV

dīselēties   apv.

1. Dīdīties (1).

Avoti: EH

diseminācija

1. Slimības procesa izplatīšanās pa asinsrites un limfātisko sistēmu.

2. psih. Traucējuma izplatīšanās.

Avoti: SV99, PsA

Disena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Dussen"), Ziemeļbrabantes provincē, 2050 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

disene   žarg.

1. Diskotēka.

2. Ballīte.

3. Disertācija.

Avoti: SLG

Dīsenhofene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Diessenhofen"), Turgavas kantonā, 3600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

disenīte   sar.

1. Diskotēka.

Avoti: JV

disenteri

1. Viena no protestantu sektām, kas 16. un 17. gs. atšķēlās no Anglijā valdošās (anglikāņu) baznīcas.

Avoti: SV69

disenterija   novec.

1. Dizentērija - infekcijas slimība, kurai raksturīgs resnās zarnas gļotādas iekaisums un čūlas, kā arī asiņaina caureja.

Avoti: KV

disentieši   novec.

1. Protestanti, kas atšķēlušies no angļu valdošās baznīcas: prezbiterieši, baptisti u. c.

Avoti: KV

disepimenti   lat.

1. Dzīvnieku anatomijā šķērssienas koraļļpolipu, sariņkājaino tārpu un brachiopodu ķermenī, sadala to vairākās mazāk vai vairāk noslēgtās daļās.

Avoti: KV

diseritropoēze   med.

1. Defektīva eritrocītu attīstība.

Avoti: MSV

disert.   saīs.

1. Disertācija.

Avoti: i1

disertācija   -as, s.

1. Zinātnisks darbs, kuru autors publiski aizstāv, lai iegūtu zinātnisku grādu.

Avoti: LLVV

disertants   -a, v.

1. Cilvēks, kas izstrādā disertāciju un publiski aizstāv to.

Avoti: LLVV

disfāgija   med.

1. Rīšanas traucējumi.

Avoti: ZTV

disfāzija   med.

1. Runas un runas saprašanas traucējums kā smadzeņu centru bojājumu sekas.

Avoti: TM

disfēmija   med.

1. Stostīšanās.

Avoti: TM

disfēmisms   val.

1. Familiārs, vulgārs vārds vai vārdu savienojums, ar ko apzināti aizstāj stilistiski un emocionāli neitrālu tās pašas reālijas apzīmējumu.

Avoti: VsV

disfigurācija   med.

1. Izķēmošana, sagrozīšana; fizisks trūkums, kroplums.

Avoti: TM

disfilaksija   med.

1. Pārāk agra pamošanās.

Avoti: MSV

disfonija   med.

1. Grūtības vai sāpes runājot no aizsmakuma vai balss pavājināšanās.

Avoti: TM

disforija   med.

1. Nomākts garastāvoklis, kas saistās ar īgnumu, nemieru, ļaunumu, raksturīgs, piem., hroniskiem alkoholiķiem.

Avoti: ZTV

disfrāzija   med.

1. Saraustīta runa kā smadzeņu centru bojājuma sekas.

Avoti: TM

disfunkcija   -as, s.; biol.

1. Funkcijas traucējums.

Avoti: LLVV

disgalaktija   med.

1. Piena sekrēcijas traucējums vai zudums.

Avoti: TM

disgāmija

1. Disharmonija laulāto dzimumdzīvē.

Avoti: MV

disgammaglobulinēmija   med.

1. Gammaglobulīnu nenormāls saturs asinīs, piem., atsevišķo tipu disproporcija vai nenormālu sastāvdaļu piemaisījums.

Avoti: TM

disgeizija   med.

1. Garšas maņas subjektīvs traucējums.

Avoti: TM

disgēnika   med.

1. Ģenētikas nozare, kas pētī laulību ar defektīvu iedzimtību.

Avoti: MSV

disgēnisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz faktoriem, kas pasliktina rases fiziskās un psihiskās īpašības.

Avoti: MSV

disgerminoma   med.

1. Olnīcas vai sēklinieka ļaundabīgs audzējs, kas izveidojies no nediferencēta dīgļepitēlija.

Avoti: TM

disglandulārs   med.

1. Attiecīgs uz dziedzeru, gk. endokrīno dziedzeru, funkcijas traucējumu.

Avoti: TM

disglikēmija   med.

1. Novirzes normālajā glikozes līmenī asinīs.

Avoti: MSV

disglobulinēmija   med.

1. Ikviena asins globulīnu patoloģija.

Avoti: MSV

disgnātisks   med.

1. Attiecīgs uz nepareizi izveidotiem žokļiem.

Avoti: TM

disgnozija   med.

1. Izziņas, izpratnes funkcijas traucējums; nespēja pazīt priekšmetus.

Avoti: TM

disgonēze   med.

1. Funkcionāla dzimumorgānu patoloģija.

Avoti: MSV

disgonija   med.

1. Baktēriju kultūras augšanas novirze no normas.

Avoti: TM

disgrāfija   psih.

1. Traucēta pareiza rakstīšana, parasti sastopama vienlaikus ar artikulācijas traucējumiem un nepilnībām fonemātiskajā dzirdē, novērojami burtu aizvietojumi, to vietas nomaiņa, vārdu saplūšana rakstot.

Avoti: Psh

disgramatisms   med.

1. Afāzijas veids, kas izpaužas kā nespēja pareizi lietot vārdus.

Avoti: TM

disgregācija

1. Process, kurā kāda ķermeņa sastāvdaļiņas cita no citas atšķiras, atvienojas, piem., šķidruma iztvaikošana.

Avoti: SV69

disģenēze   med.

1. Nepareiza attīstība, reprodukcijas spēju vājināšanās vai izzušana.

Avoti: MSV

disģenēzija   med.

1. Nepareiza orgānu vai audu attīstība embrioģenēzes gaitā un postnatālajā periodā.

2. Traucēta spēja reproducēties.

Avoti: MSV

disģēnika   med.

1. Ģenētikas nozare, kas pētī laulības ar defektīvu iedzimtību.

Avoti: TM

disģēnisks   med.

1. Attiecīgs uz faktoriem, kas pasliktina rases fiziskās un psihiskās īpašības.

Avoti: TM

disģenitālisms   med.

1. Dzimumorgānu attīstības traucējums; dzimumdziedzeru funkcijas traucējums.

Avoti: TM

disharmonēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. mūz. Traucēt, izjaukt saskaņu, harmoniju.

2. Neatbilst (kam); būt nesaskanīgam (ar ko).

Avoti: LLVV

disharmonija   -as, s.; parasti vsk.

1. Saskaņotības trūkums, neatbilstība, nevienprātība; nesaskaņa, nesaskaņotība.

Seksuālā disharmonija— saskaņas trūkums laulāto vai partneru dzimumattiecību jautājumos.

2. mūz. Nesaskaņa, griezīgs skanējums; saskaņas, harmonijas traucējums.

Avoti: LLVV, MV

disharmonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. mūz. Saistīts ar disharmoniju (1), tai raksturīgs.

2. Neatbilstošs; nesaskanīgs, nesaskaņots.

Avoti: LLVV

dishematopoēze   med.

1. Asinsķermenīšu nepietiekama vai nepareiza veidošanās.

Avoti: TM

dishepātija   med.

1. Aknu funkcijas traucējums.

Avoti: TM

dishēzija   med.

1. Traucēta piesaiste pie šūnas virsmas.

2. Intracelulārās sasaistes zudums; raksturīgs malignizācijai, ko var konstatēt biopsijas materiālā.

3. Apgrūtināta vai sāpīga defekācija.

Avoti: MSV

dishidroze   med.

1. Sviedru atdalīšanās traucējums.

Avoti: TM

dishilija   med.

1. Limfas teces traucējumi.

Avoti: MSV

dishīrija   med.

1. Jutības traucējuma veids, kad slimnieks nespēj izšķirt, vai pieskaršanās notikusi ķermeņa kreisajā vai labajā pusē.

Avoti: TM

disholija   med.

1. Žults veidošanās vai izvades traucējums; pārmaiņas žults normālajā sastāvā.

Avoti: TM

dishondrosteoze   med.

1. Dishondroplāzijas forma, kas izraisa mikromēlijas attīstību (izteikti mazas kājas un rokas).

Avoti: MSV

dishormonisms   med.

1. Hormonu veidošanās vai funkcijas traucējums.

Avoti: TM

dishroja   med.

1. Ādas krāsas izmaiņa.

Avoti: TM

dishromatopsija   med.

1. Daļējs krāsu aklums; krāsu atšķiršanas traucējums.

Avoti: TM

dishromija   med.

1. Krāsas maiņa, izbalēšana; pigmenta zudums (ādā).

Avoti: TM

dishronisms   med.

1. Nesaskaņa laika.

Avoti: TM

disidentisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nepakļaujas valdošajai ideoloģijai.

Avoti: MLVV

disidents

1. Cilvēks, kas neatzīst savas valsts politisko sistēmu, valdību u. tml.; cilvēks, kam ir citādi uzskati nekā vairākumam.

2. Cilvēks, kas nepieder pie valdošās (valsts oficiālās) reliģiskās organizācijas vai to neatzīst.

3. Cilvēks, kam ir citādi uzskati nekā vairākumam.

Avoti: SV99

disijas

1. Skandināvu mitoloģijā - zemākā dievību kārta, ko veido nomas un valkīras.

Avoti: LEV

disilabija   med.

1. Stostīšanās veids, kurā grūti izrunāt kādu noteiktu zilbi.

Avoti: TM

disimbolija   med.

1. Domāšanas traucējums, kas izpaužas kā nespēja izteikt domas vārdos.

Avoti: TM

disimilācija   -as, s.; parasti vsk.

1. biol. Organisko vielu sairšana vielmaiņas procesā.

2. val. Fonētiska parādība, kad viena no vienādām vai līdzīgām skaņām vārdā pārvēršas par citu, atšķirīgu.

Progresīvā disimilācija— skaņas disimilācija iepriekšējās skaņas ietekmē.

Regresīvā disimilācija— skaņas disimilācija sekojošās skaņas ietekmē.

Avoti: LLVV

disimilēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Sairt (par vielām disimilācijas procesā).

2. Pārvērsties atšķirīgā skaņā (par līdzīgām vai vienādām skaņām).

Avoti: LV87

disimmetrija   novec.

1. Asimetrija.

Avoti: KV

disimulācija   med.

1. Slimības, tās pazīmju vai miesas defektu slēpšana.

Avoti: ZTV

disimulēt   novec.

1. Slēpt, turēt slepenībā.

Avoti: LME

disinerģija   med.

1. Muskuļu koordinācijas traucējums.

Avoti: TM

disinvolto   mūz.

1. Nepiespiesti, vienkārši.

Avoti: Mūz

disiņš   sar.

1. Diskotēka.

Avoti: JV

disipācija

1. Izkliede, izkliedēšanās; enerģijas pārvedošana; izstarojums.

Avoti: SV99, PsA

disipatīvs

1. Saistīts ar mehāniskās enerģijas zudumu, tās pārvēršanos citos enerģijas veidos.

Disipatīvas sistēmas— mehāniskas sistēmas, kuru pilnā mehāniskā enerģija, tām atrodoties kustībā, pārvēršas citos enerģijas veidos (piemēram, iekšējā enerģijā).

Avoti: SV99

disis   mūz.

1. Skaņas "re dubldiēz" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

disistolija   med.

1. Katra sirds sistoles anomālija, sevišķi ritmā un spēkā.

Avoti: TM

disjunkcija

1. loģ. Savstarpēji izslēdzošu pazīmju pretstatījums.

2. med. Atdalīšana; dabisko attiecību izjaukšana.

Avoti: SV96, TM

disjunktīvs

1. Tāds, kas šķir; nošķirošs, sadalošs; tāds, kas sadala nošķirot.

Disjunktīvs spriedums— vairākdaļīgs (salikts) spriedums, kura atsevišķās daļas savstarpēji saista propozicionālā saitiņa, kuras funkcija atbilst šķiramā saikļa "vai" vai "vai nu.. vai" jēgai (piem., "Vai nu drīzumā uzlīs lietus, vai būs neraža").

Disjunktīvais sakārtojums— sintaktisko attieksmju veids, kurā komponentus saista šķiramie saikļi (piem., "Putni bija vai nu vanagi, vai pūces.").

Avoti: SV99

disjunktīvs   ģeol.

1. Iežu plaisa.

Disjunktīvās kustības— tektoniskās kustības, kuru rezultātā Zemes garozas ieži sašķeļas.

Avoti: ZTV

DISK   saīs.

1. Turcijas revolucionārā strādnieku arodbiedrību konfederācija. (turku "Devrimci Iscileri Sendikasi Konfederasvonu").

Avoti: i1

diskabelis   žarg.

1. Diskvalifikācija.

Avoti: SLG

diskābelis   žarg.

1. Diskvalifikācija.

Avoti: SLG

diskačs   žarg.

1. Diskotēka.

Avoti: SLG

diskalkūlija   med.

1. Matemātisku uzdevumu risināšanas nespēja smadzeņu slimības vai bojājuma dēļ.

Avoti: MSV

diskants   -a, v.; mūz.

1. Augsta (parasti bērnu) balss; soprāns.

2. Augstākā balss vairākbalsu skaņdarbā.

Avoti: LLVV

diskarioze   med.

1. Anomālas šūnas kodola pārmaiņas; novēro dzemdes kakla epitēlijšūnās grūtniecības laikā.

Avoti: MSV

diskatabrozija   med.

1. Kumosa norīšanas traucējums.

Avoti: TM

diskatapozija   med.

1. Šķidruma norīšanas traucējums.

Avoti: TM

diskatmiņa   inf.

1. Atmiņa, kurā magnētisku ierakstu palīdzību uz vienas vai vairākām darba laikā rotējošu disku virsmām tiek uzkrāti dati to vēlākai lasīšanai.

Avoti: D3

diskdzinis   inf.

1. Arējā ierīce, kas dod iespēju ierakstītos datus nolasīt no diska.

Lasāmatmiņas kompaktdiska diskdzinis— ierīce, kas ietilpst CD-ROM atskaņotājā un nolasa kompaktdiskā ierakstīto informāciju un pārsūta to datoram.

Noklusējuma diskdzinis— diskdzinis, ko operētājsistēma izmanto, lai no tā nolasītu vai tajā ierakstītu informāciju, ja lietotājs nav norādījis citu diskdzini.

Avoti: ZTV

diskektomija   med.

1. Starpskriemeļu diska izoperēšana.

Avoti: MSV

diskeratoze   med.

1. Epidermas raga slāņa nenormāla attīstība.

Avoti: TM

diskete   inf.

1. Aizsargapvalkā ievietots plastmasas disks, kas pārklāts ar magnētisku materiālu datu ierakstīšanai.

Divpusēja diskete— diskete, kurā datus var ierakstīt abās pusēs.

Dubultblīvuma diskete— diskete, kurā var ierakstīt divreiz vairāk informācijas nekā agrāk lietotajā vienblīvuma disketē.

Lielblīvuma diskete— labas kvalitātes diskete, kura var uzglabāt ievērojami lielāku datu daudzumu nekā dubultblīvuma disketē.

Avoti: ZTV

diski   žarg.

1. Diskotēka.

2. Tabletes.

Avoti: SLG, KZ

diskiekārta   inf.

1. Atmiņas iekārta, kas sastāv no diskpakas (disketes, optiskā diska) un diskdziņa.

Avoti: D3

diskinēzija   med.

1. Kustību, gk. apzinātu kustību, traucējums.

Biliārā diskinēzija— traucēta žultspūšļa pildīšanās un iztukšošanās.

Angiosklerotiskā intermitējošā diskinēzija— pārtraukumains muskulatūras vājums slimniekiem ar obliterējošu arteriosklerozi (pārsvarā aterosklerozi) bez sevišķiem trofikas traucējumiem.

Avoti: MSV

diskmēle

1. dsk. Bezastaino abinieku kārtas dzimta ("Discoglossidae"), nelieli (garumā 4,5-7,5 cm) krupjiem līdzīgi primitīvi abinieki ar nekustīgi piestiprinātu diskveidīgu mēli, 4 ģ., 11 s., Latvijā 1 ģ., 1 s. - sarkanvēdera ugunskrupis.

Avoti: LPE, LD

disko

1. Diskotēka.

2. Diskomūzika.

Avoti: SV99

Disko   vietv.; vēst.

1. Kekertarsuaka - sala Bafina līcī.

Avoti: PZT

diskoblastula   med.

1. Blastula, kas izveidojusies diskoidālās drostalošanās rezultātā.

Avoti: TM

diskobols

1. Diska metējs.

Avoti: SV99

diskocīts   med.

1. Normāls diskveida eritrocīts atšķirībā no poikilocīta, kam ir neregulāra forma.

Avoti: MSV

diskofils

1. Disku (skaņuplašu) kolekcionārs.

Avoti: SV08

diskofors   med.

1. Tāds, kam ir diskveida orgāns vai daļa.

Avoti: TM

diskogastrula   med.

1. Gastrula, kas radusies kā telolecitālas olas diskoidālās drostalošanās produkts.

Avoti: TM

diskogrāfija   mūz.

1. Skaņuplašu (un citu ierakstu) apraksts, parasti par noteiktu jomu (laikmets, žanrs, autors u. tml.).

Avoti: SV96

diskolorācija   med.

1. Dabiskās krāsas izmaiņa vai zudums.

Avoti: TM

diskomedūzas   novec.

1. Zarndobumaino kārtas scifomedūzu klases iedaļa.

Avoti: KV

diskomforts

1. Normālai cilvēka dzīvei nepieciešamo apstākļu, ērtību trūkums; neērtības.

Avoti: SV96

diskomicētes   biol.

1. Asku sēņu nodalījuma klase ("Discomycetes") - sēnes ar dažādas formas plašiem, vaļējiem augļķermeņiem un izliektu kātiņu, augu slimību ierosinātājas, 5 rindas, 425 ģ., 3000 s., Latvijā konstatētas 120 ģintis, 260 sugas.

Avoti: ZTV, LD

diskomūzika

1. Vidējā tempa popmūzika ar dejošanai piemērotu pamatritmu (populārs virziens 20. gs. 70. gadu beigās un 80. gadu sākumā).

Avoti: SV99

diskontants   ek.; novec.

1. Diskonta likmju aprēķinātājs; diskontists.

Avoti: Ztv1

diskontēšana

1. Vekseļa ieķīlāšana bankā.

2. Aprēķins, ar kuru nākotnē saņemamai vai izmaksājamai naudas summai tiek noteikta pašreizējā vērtība.

Avoti: LEV

diskontēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; neakt.

1. Pirkt (vekseli), atskaitot attiecīgos procentus līdz noteiktajam termiņam; pārdot (vekseli bankā) ar attiecīgo procentu atskaitījumu.

Avoti: LLVV

diskontētājs

1. Persona, kas nodarbojas ar vekseļu diskontēšanu.

Avoti: SV69

diskontinuitāte   novec.

1. Parlamenta atsevišķo sesiju darbības pilnīga nodalīšana un noslēgšana tādā veidā, ka sesiju slēdzot visus nepabeigtos darbus (likumprojektus, interpellācijas, petīcijas u. tml.) uzskata par izbeigtiem; nākošā sesija var atgriezties pie tiem tikai tad, ja tos no jauna iesniedz, pie tam sāk caurlūkošanu pilnīgi no jauna.

2. Process, kurā nav ievērota pēctecība.

Avoti: KV, RtV

diskontists   ek.; novec.

1. Diskonta likmju aprēķinātājs; diskontants.

Avoti: Ztv1

diskontpolitika

1. Pasākumi, ar kuriem centrālā emisijas banka regulē īstermiņa saistību diskonta procenta lielumu (mainot diskonta procentu, regulē un ietekmē vekseļa kursu, cenu līmeni, naudas apgrozību, ārējo tirdzniecību, uzņēmēju peļņu, brīvo kapitālu ieplūšanu bankā vai valstī).

Avoti: SV96

diskonts   -a, v.; parasti vsk.

1. Kredīta operācija, kurā banka, pērkot vekseli, atskaita no tā nominālvērtības attiecīgus procentus par laiku līdz termiņa beigām.

Diskonta procents— procents, kuru banka ņem vekseli diskontējot.

2. Naudas summa, kas tiek atņemta no vērtspapīra nominālvērtības, pārdodot šo vērtspapīru.

3. Starpība starp vekseļa nominālvērtību un summu, par kādu vekselis tiek pārdots bankai vai citai kredītiestādei pirms apmaksas termiņa beigām.

Avoti: LLVV, EF

diskopātija   med.

1. Starpskriemeļu skrimšļu slimība.

Avoti: TM

diskoplacenta   med.

1. Diskveida placenta.

Avoti: TM

diskoplāns   aeron.

1. Lidaparāts ar apaļu spārna formu.

Avoti: ZTV

diskoplazma   med.

1. Eritrocītu stroma.

Avoti: TM

diskopļaskas   žarg.

1. Krievu apmeklēta diskotēka.

Avoti: SLG

diskordance

1. ģeol. Iežu saguluma veids, kurā jaunākus nogulumus no vecākiem nodala izskalojuma virsma vai sedimentācijas pārtraukums.

2. med. Divu radniecisku būtņu, piem., dvīņu, pazīmju neatbilstība, nesakritība.

Avoti: ZTV

diskordants   novec.

1. Nesaderīgs, nesaskanīgs.

Avoti: LME

diskorija   med.

1. Nenormāla zīlīšu forma vai funkcija.

Avoti: MSV

diskoss   rel.

1. Šķīvis, uz kura Pareizticīgo baznīcā tiek novietotas dievkalpojumam sagatavotās prosforas.

Avoti: RtV

diskot   žarg.

1. Dejot.

Avoti: SLG

diskotēka

1. Deju klubs, kurā dejo mūzikas ierakstu (sākotnēji - skaņuplašu) pavadījumā.

2. Deju vakars ar mūzikas ierakstu atskaņošanu.

3. Sistematizēts skaņuplašu krājums vai krātuve.

Avoti: SV99

diskpaka   inf.

1. Maināms disku bloks, kurš sastāv no vairākiem vienādiem cietiem magnētiskajiem diskiem un aizsargdiskiem.

Avoti: D3

diskrāzija   med.

1. Hipokrāta termins organisma sulu nenormāla sastāva apzīmēšanai.

Avoti: TM

diskrēcija

1. Brīvība vai pilnvaras lemt pēc saviem ieskatiem (amatpersonai vai institūcijai).

2. Noslēpumu neizpaušana (it īpaši tādu, kas attiecas uz citiem cilvēkiem); smalkjūtība.

Avoti: SV69

diskrecionārs

1. Tāds, kam ļauts rīkoties pēc saviem ieskatiem.

Diskrecionāra vara— amatpersonas vai institūcijas tiesība rīkoties pēc saviem ieskatiem.

Avoti: SV99

diskreditācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Uzticības mazināšana; autoritātes, cieņas graušana.

Avoti: LLVV

diskreditēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt nevērtīgāku, pazemināt; mazināt (kā) ietekmi, nozīmi.

Avoti: LLVV

diskrepance   novec.

1. Dažādība, divu jēdzienu nesaskaņa.

Avoti: KV

diskrētība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> diskrēts (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> diskrēts (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

diskretizācija

1. inf. Analogsignāla pārvēršana diskrētā signālā, atsevišķos laika momentos fiksējot analogsignāla vērtības.

2. Pāreja no izejproblēmas uz diskrēto problēmu virkni.

Avoti: SV99

diskrēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, par ko parasti nemēdz atklāti runāt; intīms; slepens.

2. Pārtraukts, sadalīts.

Diskrēts lielums— lielums, starp kura atsevišķām vērtībām ir tikai galīgs citu tā vērtību skaits.

Diskrētā matemātika— matemātikas nozaru kopums, kuras aplūko diskrētus lielumus un objektus, kas veido galīgas un sanumurējamas kopas; algebra, kombinatorika, skaitļu teorija, matemātiskā loģika u. c.

Diskrētā programmēšana— programmēšanas nozare, kas pētī ekstrēmuzdevumu risināšanu galīgās kopās (piem., veselos skaitļos).

Diskrēts signāls— nolasījumu virkne, kas iegūta, diskretizējot analogsignālu; šādu virkni var veidot sprieguma, strāvas, gaismas utt. impulsi.

Avoti: LLVV, ZTV

diskrētums   -a, v.; parasti vsk.

1. Diskrētība (1).

2. Diskrētība (2).

Avoti: LLVV

diskriminācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Tiesību ierobežošana (noteiktām pilsoņu kategorijām vai atsevišķām valstīm pretstatā citiem pilsoņiem vai citām valstīm); no vispārējiem principiem un kārtības atšķirīga, pazemojoša izturēšanās.

Politiskā diskriminācija— politisko tiesību ierobežošana vai pilnīgs aizliegums.

2. psih. Psiholoģijā - spēja uztvert atsevišķi divus līdzīgus dzirdes, taktilos, redzes kairinātājus, kas iedarbojas vienlaicīgi vai secīgi.

Avoti: LLVV, Psh

diskriminante   novec.

1. Nolīdzinājuma sakņu starpību reizinājuma kvadrāts.

Avoti: KV

diskriminants

1. Matemātiska izteiksme, kas saista polinoma koeficientus, piem., trinoma ax^2 + bx + c diskriminants ir b^2 - 4ac.

Avoti: SV99

diskriminators

1. Elektroniska ierīce noteikta tipa, veida elektrisko impulsu atlasei vai arī periodisku elektrisku impulsu parametru (amplitūdu u. c.) kontrolei.

Avoti: SV99

diskriminēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pakļaut diskriminācijai.

Diskriminējošās metodes— sensorās metodes, kuras izmanto uztveramu atšķirību noteikšanai, salīdzinot vairākus pārtikas produktus.

Avoti: LLVV

disks   -a, v.

1. Plakana, apaļa (ierīces) detaļa; arī ripa.

Diska bremzes— automobiļu berzes bremžu veids.

Diska trūce— muguras smadzeņu nervu bojājums sakarā ar starpskriemeļu diska nolietošanos.

2. fizk. Mešanai paredzēts plakans, apaļš sporta rīks ar biezāku vidus daļu.

Diska mešana— vieglatlētikas sporta veids.

3. Apaļa, ripas veida aptvere (automātiem, rokas ložmetējiem).

4. Skaņuplate (gk. lielā).

5. inf. Datu vide, kas izveidota kā vienas vai vairāku apaļu plašu komplekts, kas pārklāts ar tāda materiāla kārtiņu, kurā var ierakstīt un no kuras var nolasīt datus.

Cietais disks— personālā datora lielas ietilpības palīgatmiņa, kas sastāv no vairākiem magnētiskajiem diskiem, to piedziņas iekārtas (diskdziņa), lasīšanas un rakstīšanas galviņu komplekta un elektroniskas saskarnes.

Dzēšamais optiskais disks— optisks disks, kurā datus var pārvietot, mainīt un nodzēst tāpat kā magnētiskajā diskā; šo disku atmiņas ietilpība sasniedz 1 gigabaitu; izmanto, ja nepieciešams saglabāt ļoti lielu papildinformācijas apjomu.

Magnetooptiskais disks— datora atmiņas ierīce, kas apvieno optiskā un magnētiskā diska īpašības.

Optiskais disks— lielas ietilpības datoru atmiņas ierīce, kurā informāciju ieraksta un nolasa ar lāzera stara palīdzību.

Avoti: LLVV, ZTV

diskursīvs

1. Racionāls, analizējošs.

2. Tāds (par izziņu, domāšanu u. tml.), kas atšķirībā no jutekliskā un intuitīvā ir balstīts uz slēdzieniem, uz loģiku.

Avoti: SV99

diskurss

1. Saistītu izteikumu virkne; teksts; konkrēts valodas lietojums; runa.

Diskursa analīze— valodniecības metode, kurā pēta pēc dažādām, galvenokārt hronoloģiskām, lokālām vai tematiskām, pazīmēm vienotu tekstu vai runas aktu kopumus, parasti saistībā ar ekstralingvistiskajiem faktoriem, kas ir būtiski šiem tekstiem vai runas aktiem.

Avoti: SV99, VsV

diskusija   -as, s.

1. Strīdīga, neskaidra jautājuma (publiska) apspriešana.

Avoti: LLVV

diskutabls

1. Tāds, par ko nepieciešama vai iespējama diskusija; strīdīgs, apspriežams.

Avoti: SV99

diskutējams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> diskutēt.

2. Tāds (piemēram, jautājums), kas vēl nav pilnīgi noskaidrots; tāds, par ko nepieciešama vai iespējama diskusija.

Avoti: LLVV

diskutēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Apspriest strīdīgu, neskaidru jautājumu; piedalīties diskusijā.

// trans.

Avoti: LLVV

diskvalificēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atzīt (kādu) par nespējīgu vai nepiemērotu (piemēram, turpmāk ieņemt kādu amatu, veikt kādu pienākumu).

Avoti: LLVV

diskvalifikācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Atzīšana par nespējīgu vai nepiemērotu (piemēram, turpmāk ieņemt kādu amatu, veikt kādu pienākumu).

Avoti: LLVV

diskvedis   -ža, dsk. ģen. -žu, v.

1. Datora ierīce, kas nodrošina datu ierakstīšanu un nolasīšanu no diskiem; draiveris.

Avoti: MLVV

diskveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir diska veids.

Avoti: LLVV

diskveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Diskveida.

Avoti: LLVV

diskžokejs

1. Popmūzikas raidījumu, ierakstu komentētājs radiofonā.

2. Programmas vadītājs un ierakstu komentētājs diskotēkā.

Avoti: SV99

dislālija   med.

1. Runas traucējums, kā rodas runas orgānu defekta sekas.

Avoti: TM

disleksija   med.

1. Afāzijas veids, kas izpaužas kā nespēja lasīt, saprast izlasīto; ātra noguršana lasot.

Avoti: TM

dislektiķis

1. Cilvēks, kas cieš no disleksijas.

Avoti: PL

dislipidoze   med.

1. Lipīdmaiņas traucējumi; lokāli vai ģeneralizēti.

Avoti: MSV

dislipoproteinēmija   med.

1. Netipisku lipoproteīnu klātiene vai nenormāla lipoproteīnu koncentrācija asinīs.

Avoti: MSV

dislis   apv.

1. Dīsele.

Avoti: EH

dislocēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. parasti divd. formā: dislocēts. Novietot, izvietot (bruņotos spēkus).

2. Tāds, kas novirzīts no sākotnējā (arī pareizā, normālā) stāvokļa.

Avoti: LLVV

disloģija   med.

1. Spriešanas spēju pavājināšanās.

2. Nespēja izteikt domas vārdos.

Avoti: TM

dislokācija   -as, s.

1. parasti vsk. Novietojums, izvietojums (bruņotajiem spēkiem); process --> dislocēt (1).

2. Pārkārtots, pārveidojies sākotnējais (arī pareizais, normālais) stāvoklis; process --> dislocēt (2).

3. fiz. Defekts, bojājums kristālā, kurš izjauc regulāro kristālisko struktūru.

Avoti: LLVV, MfV

dismasēzija   med.

1. Košļāšanas traucējums.

Avoti: TM

dismegalopsija   med.

1. Priekšmetu lieluma un formas uztveres traucējums.

Avoti: TM

dismēlija   med.

1. Embrionālās attīstības traucējumu izraisīta locekļa vai vairāku locekļu anomālija.

Avoti: MSV

dismembrācija

1. novec. Kādas valsts saskaldīšanās vairākās daļās.

2. med. Locekļa vai tā lielākās daļas amputēšana.

Avoti: TV, TM

dismenoreja   med.

1. Menstruāciju traucējumi.

Avoti: ZTV

dismeroģeneze   med.

1. Dalīšanās nevienādās daļās.

Avoti: TM

dismetabolisms   med.

1. Vielmaiņas traucējums.

Avoti: MSV

dismetrija   med.

1. Mēra trūkums kustībās kā telpas, tā laika ziņā: kustības ir pārmērīgas, apstājas pārāk vēlu, notiek rāvieniem, ar pārliecīgu ātrumu; smadzenīšu bojājuma simptoms.

Avoti: MSV

dismetropsija   med.

1. Defektīvs objekta vizuālais vērtējums.

Avoti: MSV

dismīmija   med.

1. Mīmikas traucējums.

Avoti: TM

dismiotonija   med.

1. Muskuļu tonusa traucējums.

Avoti: TM

dismnēzija   med.

1. Atmiņas traucējums.

Avoti: TM

dismorfija   med.

1. Kroplīgums, neglītums.

Avoti: TM

dismorfisms   med.

1. Alelomorfisms.

2. Īpašība pieņemt dažādu formu atkarībā no eksistences apstākļiem.

Avoti: TM

dismorfobija

1. Neapmierinātība ar savu figūru.

dismorfofobija   med.

1. Patoloģiskas bailes pievērst sev uzmanību ar savu izskatu vai apģērbu.

Avoti: TM

dismorfoloģija   med.

1. Klīniskās ģenētikas nozare, kas saistīta ar trejāda veida strukturālo defektu (malformācija, sairšana, deformācija) diagnostiku un paraugu interpretāciju.

Avoti: MSV

dismorfomānija

1. Nopietni psihiski traucējumi, ko izraisanepamatota pārliecība par savu kroplumu, dismorfofobijas sevišķi izteiktastadija.

Avoti: MV

dismorfoze   med.

1. Novirze no normālās formas; bezveidība, kroplība.

Avoti: TM

dismutācija   med.

1. Ķīmiska reakcija, kurā no divām aldehīda molekulām viena oksidējas par skābi, bet otra reducējas par spirtu.

Avoti: TM

Disna   vietv.; novec.

1. Dīsna - upe Lietuvā.

2. Dzisna - upe Baltkrievijā.

Avoti: PZT

Dīsna   vietv.

1. Daugavas kreisā krasta pieteka, tās nosaukums augštecē Lietuvā, iztek no Dīsnu ezera, augštece Lietuvā, ~30 km Lietuvas un Baltkrievijas robežupe, Baltkrievijā saucas - Dzisna, kopējais garums 178 km.

Avoti: PZT, PuA

Dīsnu   vietv.

1. Dīsnu ezers - atrodas Augštaitijas augstienē, Lietuvā, platība - 24 kvadrātkilometri, lielākais dziļums - 6 m, 5 salas.

Avoti: PZT

disneirija   med.

1. Nervu funkcijas traucējums.

Avoti: TM

disnejifikācija

1. Cits apzīmējums Eiropas un pasaules amerikanizācijai; kokakolonizācija; makdonaldizācija.

Avoti: MkV

Disnejlenda

1. Izpriecu parks Anaheimā, netālu no Losandželosas Kalifornijā; dibināts 1955. g.; atrakcijās atainoti V. Disneja filmu varoņi, Amerikas vēsture, nākotnes vīzijas un dažādu zemju dabasskati; līdzīgi parki ierīkoti Floridā (1971), Tokijā (1983) un Parīzes tuvumā (1991).

Avoti: LEV

disnomija   med.

1. Daļēja nomināla afāzija; nespēja pareizi izrunāt īpašvārdus.

Avoti: TM

disociācija   -as, s.

1. ķīm., fiz. Atomāro struktūru sadalīšanas komponentos dažādu faktoru ietekmē.

Elektrolītiskā disociācija— vielas sadalīšanās atsevišķos jonos.

2. psih. Sakarīguma traucējums (psihiskajos procesos); domāšanas un darbības saiknes sairums.

3. Mikroorganismu mainības izpausme, ko nosaka mutācijas.

Avoti: LLVV, PsA, ZTV

disociēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; ķīm., fiz.

1. Sadalīties sastāvdaļās (par molekulām).

Avoti: LLVV

disolūcija

1. Sadalīšana, sadalīšanās.

2. Cietu ķermeņu izšķīšana, izkušana.

Avoti: SV69

disolūts   novec.

1. Vaļīgs, nesaistīts.

Avoti: KV

disolvents   med.

1. Šķīdinātājs.

Avoti: MSV

disomnija   med.

1. Miega traucējums.

Avoti: TM

disomiķis   -a, v.; biol.

1. Haploīds, kura šūnu kodolā viena no hromosomām ir divkāršā skaitā.

Avoti: ĢT

disonance   novec.

1. Fizioloģisks efekts (izjūta), ko iegūstam, kad divas vai vairākas skaņas ar tuvām svārstības frekvencēm darbojas uz mūsu ausi.

Avoti: KV

disonanse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. mūz. Asa, skarba kopskaņa, kas neveido izlīdzinātu skaņas vienību (konsonansi), bet tiecas uz tālāku virzību, atrisinājumu.

2. Neatbilstība kam vispārpieņemtam, vispāratzītam.

Avoti: LLVV

disonants   novec.

1. Tāds, kas uzrāda disonanci.

Avoti: LME

disonēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. mūz. Nesaskanēt, neiekļauties kopējā skanējumā.

2. Nesaskanēt, atšķirties no kā vispārpieņemta, vispāratzīta.

Avoti: LLVV

dispačs

1. Atlīdzība (prēmija), ko kuģa īpašnieks izmaksā kravas īpašniekam (kravas nosūtītājam) par to, ka viņš kravu iekrāvis vai izkrāvis pirms noteiktā laika.

Avoti: SV69

dispankreātisms   med.

1. Aizkuņģa dziedzera funkcijas traucējums.

Avoti: TM

dispanserizācija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Iedzīvotāju medicīniskās apkalpošanas metode kas apvieno profilaktisko un ārstniecības: darbu; process --> dispanserizēt.

Avoti: LLVV

dispanserizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pakļaut dispansera uzskaitei un ārstēt dispanserā.

Avoti: LLVV

dispansers   -a, v.

1. Speciāla ārstniecības un profilakses iestāde, kas nodrošina noteikta veida slimību ārstēšanu un profilaksi.

Avoti: LLVV

disparācija   med.

1. Nevienādu punktu kairinājums abās tīklenēs.

Avoti: TM

disparatireoidisms   med.

1. Epitēlijķermenīšu funkcijas traucējums.

Avoti: TM

disparāts   novec.

1. Šķirts, nesavienojams.

Avoti: KV

dispareinija   med.

1. Apgrūtināts vai sāpīgs dzimumakts; arī vispārīgs sievietes seksuālo traucējumu apzīmējums.

Avoti: MSV, MV

disparitāte

1. Nevienlīdzība, nevienāds stāvoklis.

Vizuālā disparitāte— attēlu atšķirības, kas iegūta ar labo un kreiso ac.

Avoti: ĢmV

disparodontija   med.

1. Parodonta trofikas traucējumi.

Avoti: TM

dispaša

1. Aprēķins, kurā zaudējumi, kas saistīti ar avāriju, kuģa un kravas glābšanu, sadalīti starp nofraktētāju, kuģa īpašnieku un citiem kopīgās avārijas (2) dalībniekiem.

Avoti: SV99

dispašants   ek.; novec.

1. Dispašers.

Avoti: Ztv1

dispašers

1. Oficiāls eksperts, kas sastāda dispašas.

Avoti: SV69

dispašieris   novec.

1. Persona, kas sastāda dispašu.

Avoti: TV

Dispaters   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - mirušo dievs un pazemes valstības valdnieks, identificēts ar grieķu Aīdu.

Avoti: PmV

dispāža   novec.

1. Kuģniecībā avārijas zaudējumu aplēse.

Avoti: SV33

dispečercentralizācija   dzc.

1. Vilcienu kustības vadības sistēma ar tālvadības un telesignalizācijas kanāliem no viena dispečerpunkta; veic automātisko bloķēšanu posmos, pārmiju un signālu elektrisko centralizāciju stacijās, kontrolē uz vadības pults pārmiju stāvokli un aizņemtību, posmu, stacijas ceļu un tiem piegulošo blokiecirkņu aizņemtību un uz vadības pults atkārto stacijas signālu rādījumus.

Avoti: ZTV

dispečerdienests

1. Centralizētas un koordinētas darba procesu kontrolēšanas un operatīvās vadīšanas sistēma.

Avoti: SV99

dispečerizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Pakļaušana operatīvai vadībai, ko veic dispečers.

Avoti: LLVV

dispečerkontrole   dzc.

1. Telesignalizācijas sistēma ar automātisko bloķēšanu aprīkotos vienceļa posmos - sniedz vilcienu dispečeram informāciju par kustības virzienu vienceļa posmos, blokiecirkņu un starpstaciju ceļu aizņemtību, ieejas un izejas luksoforu rādījumiem un automātiskās pārbrauktuvju signalizācijas stāvokli.

Avoti: ZTV

dispečerprogramma   inf.

1. Operāciju sistēmā ietilpstoša uzdevuma vadības programma, kas nodrošina skaitļotāja resursu pareizu izmantošanu.

Avoti: D89

dispečerrajons   aeron.

1. Kontrolējama gaisa telpa ar noteiktām robežām virs zemes virsmas.

Avoti: ZTV

dispečers   -a, v.

1. Operatīvs (piemēram, ražošanas gaitas, transporta kustības) vadītājs.

Dispečeru sistēma— centralizētas kontroles un vadīšanas sistēma, kuru no viena centrālā punkta ar sakaru, signalizācijas, telemehānikas un automātikas ierīču palīdzību vada dispečers.

2. inf. Operētājsistēmā ietilpstošā programma, kas izvieto darbus vai uzdevumus izpildīšanai.

Avoti: LLVV, D1

dispečersakari

1. Sakari starp operatīvo vadītāju (dispečeru, operatoru, maiņas inženieri) un iestādes, rūpnīcas, ceha personālu, kas apkalpo atsevišķus agregātus vai ražošanas posmus.

Avoti: ZTV

dispečersistēma

1. Centralizētas un koordinētas darba procesu kontrolēšanas un operatīvās vadīšanas sistēma, dispečerdienests.

Avoti: SV99

dispensācija

1. Personas atbrīvojums no pakļaušanās kādam baznīcas noteikumam vai no morālu saistību izpildīšanas, ko pāvesta vārdā piešķir speciāla garīga iestāde Romā - penitenciārijs.

Avoti: SV69

dispensatio   novec.

1. Moments, kad aptiekārs nodod zāles saņēmējam.

Avoti: KV

dispensēt   novec.

1. Atsvabināt, atcelt dispensācijas kārtībā; izsniegt zāles.

Avoti: KV

dispenss   rel.

1. Baznīcas amatpersonas sniegta atļauja veikt kādu citā gadījumā kanoniski nepieļaujamu darbību vai arī atbrīvojums no vainas par kāda likuma pārkāpumu.

Avoti: RtV

dispepsija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Gremošanas traucējumi, cilvēku un dzīvnieku vielmaiņas slimība.

Avoti: LLVV

disperato   mūz.

1. Bezcerīgi, izmisīgi.

Avoti: Mūz

disperģents

1. Viela, kas domāta kādas citas vielas sašķelšanai un izkliedēšanai.

Avoti: PL

disperģēšana   ķīm.

1. Kādas vielas daļiņu (dispersas fāzes) vienmērīga izkliedēšana kādā citā vielā (dispersajā vidē).

Disperģēšanas līdzekļi— vielas, kuras veicina vielu sajaukšanos, samazinot izkliedējamas vielas virsmas spraigumu.

Avoti: ZTV

disperistaltika   med.

1. Nenormāla vai atipiska peristaltika.

Avoti: TM

dispermātija   med.

1. Apgrūtināta sēklas izvade; sēklas veidošanās traucējums.

Avoti: TM

dispermija   med.

1. Divu spermatozoīdu iekļūšana vienā olšūnā.

Avoti: TM

dispersija   -as, s.

1. mat. Mērs, ar kuru nosaka lielumu izkliedi ap vidējo lielumu.

2. Matemātiskajā statistikā - skaitlis, kas raksturo gadījumlieluma izkliedi ap tā vidējo vērtību.

3. fiz. Starojumu viļņu laušanas koeficienta vai izplatīšanās ātruma atkarība no viļņu garuma (frekvences).

Dispersijas prizma— prizma, ar kuru starojumu sadaļai pēc viļņu garumiem.

Anomālā dispersija— gaismas dispersijas veids, kas novērojama vides absorbcijas apgabalā, kur, palielinoties gaismas viļņa frekvencei, vides laušanas koeficients samazinās.

Avoti: LLVV, FF

dispersitāte   ķīm.

1. Disperso sistēmu daļiņu lieluma raksturojums.

Avoti: ZTV

dispersoidoloģija   novec.

1. Zinātne par vielas koloidāliem stāvokļiem.

Avoti: SV33

dispersoīds   med.

1. Tiktāl sasmalcināta viela, ka tā veido koloidālu šķīdumu.

Avoti: TM

disperss   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Izkliedēts.

Dispersa sistēma— fizikāla sistēma, kas sastāv no sīkām vienas vielas daļiņām (piemēram, putekļiem, pilieniem), kuras iejauktas kādā citā vielā (gāzē, šķidrumā).

Avoti: LLVV

dispigmentācija   med.

1. Ādas vai matu pigmentācijas patoloģija.

Avoti: MSV

dispineālisms   med.

1. Epifīzes nenormāla funkcija un tās sekas, piem., priekšlaicīga pubertāte.

Avoti: TM

dispirēma   med.

1. Stadija kariokinēzes telofāzē, kad meitas zvaigžņu hromosomas veido kamola figūru.

Avoti: TM

dispituitārisms   med.

1. Hipofīzes funkcijas traucējums un tā sekas.

Avoti: TM

displastisks   psih.

1. Tipam neatbilstošs.

Avoti: PsA

displāzija   med.

1. Nepareiza attīstība vai augšana.

Avoti: TM

displejpults   inf.

1. Pults, kas satur vismaz vienu displeju un, iespējams, vienu vai vairākas citas ievadierīces.

Avoti: D3

displejs   inf., tehn., telek.

1. Ievadizvades ierīce, kas ar ekrāna starpniecību dod iespēju dažādās informācijas sistēmās, automātiskajās vadības sistēmās, informācijas un mērsistēmās vizuālā veidā ievadīt un izvadīt tekstu un dažāda veida grafisku informāciju.

Aktīvās matricas displejs— augstas kvalitātes šķidro kristālu displejs, kur katram displeja ekrāna punktam piesaistīts aktīvs tranzistors, lai uzlabotu attēla kontrastainību.

Burtciparu displejs— displejs, kas nodrošina burtu, ciparu un citu alfabēta rakstzīmju vizuālu izvadi.

Elektroluminiscences displejs— displejs ar plakanu ekrānu, ko veido divas caurspīdīgas plates, starp kurām ievietots plāns gaismu emitējoša pildījuma slānis; šādus displejus izmanto portatīvajos datoros.

Pasīvās matricas displejs— šķidro kristālu displejs, kurā var izgaismot attiecīgo pikseli, pievadot strāvu atbilstošajai rindai un kolonnai.

Plakanais displejs— plāns displeja ekrāns, ko lieto klēpjdatoros un piezīmjdatoros; plakanā displeja izgatavošanai izmanto šķidro kristālu, gāzes plazmas, elektroluminiscences vai plāno plēvju tranzistoru tehnoloģiju.

Plazmas displejs— viens no elektroluminiscento displeju paveidiem, kurā par gaismu emitējošā pildījuma slāni izmantota gāze; sauc arī par gāzizlādes displejiem; parasti izmanto klēpjdatoros.

Rastra displejs— displejs, kas izspīdina attēlus ekrānā, izmantojot horizontālas skenēšanas līnijas; rastra d-os attēlu veido, izgaismojot atsevišķus pikseļus uz katras no šim līnijām.

Šķidro kristālu displejs— displejs, kas veido rakstzīmes, izmantojot speciālus šķidrumā veidotus šablonus, kuri kļūst necaurspīdīgi, ja tiem pievada spriegumu; parasti šo tehnoloģiju izmanto ciparpulksteņos, mērinstrumentos un klēpjdatoros.

2. aeron. Datu vizualizācijas ierīce - ierīce, kas ar elektriskiem signāliem kodētus datus attēlo vizuāli uztveramā formā.

Avoti: ZTV

dispnoē   novec.

1. Apgrūtināta elpošana, elpas trūkums, aizdusa.

Avoti: SV33

dispnoja   med.

1. Aizdusa, apgrūtināta elpošana; katrs elpošanas ritma, frekvences vai dziļuma traucējums.

Avoti: TM

disponents

1. Firmas pilnvarnieks, rīkotājs, pārvaldnieks.

2. Cilvēks, kam bankas korespondentu vai komisionāru kontos ir brīvas summas.

Avoti: SV99

disponēt

1. Rīkoties ar brīvām summām, kas ir bankas kontos.

2. Brīvi rīkoties ar to, kas ir kāda rīcībā.

Avoti: SV96

disponēts   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas ir uzņēmīgs (pret kādu slimību).

Avoti: LLVV

disponēze   med.

1. Apgriezenisks psihopatoloģisks stāvoklis, ko rada nemanāmas, nepareizi virzītas neirofizioloģiskas reakcijas uz dažādiem kairinātājiem un kas ietekmē visu organismu.

Avoti: MSV

dispozīcija   -as, s.

1. jur. Daļa (tiesību normai), kurā izklāstīti (šās normas nosacītie) rīcības noteikumi.

Dispozīcijas tiesība— tiesības, kas atļauj zināmos atgadījumos kādā lietā rīkoties pēc paša ieskatiem, piem. testamentu sastādot.

2. med. Organisma nosliece (uz kādu slimību).

3. jūrn. Izvietojuma plāns (kuģiem) noenkurošanās vietās vai grupu braucienā.

4. psih. Ievirze - indivīda sliecība noteiktā veidā uztvert dzīves un darbības apstākļus un tajos rīkoties.

Avoti: LLVV, SV33, SV99

dispozija   med.; novec.

1. Organisma tieksme, nosliece.

Avoti: LV93

dispozitivitāte

1. Civilprocesa princips, saskaņā ar ko civillietas puses brīvi var rīkoties ar savām tiesībām un to aizsardzības procesuālajiem līdzekļiem.

Avoti: EV

dispraksija   med.

1. Kādas ķermeņa daļas apgrūtināta vai sāpīga darbība.

Avoti: MSV

disproporcija   -as, s.

1. Nesamērība, (daļu) neatbilstība; proporcionalitātes trūkums.

Avoti: LLVV

disproporcionēšanās   ķīm.

1. Vienas vielas molekulu savstarpēja reakcija, kurā notiek to sadalīšanās divu citu veidu molekulās, parasti saistīta ar izejvielas vienlaicīgu oksidēšanos un reducēšanos.

Avoti: ZTV

disproporcionēties   ķīm.

1. Kādam molekulu veidam sadalīties divu citu veidu molekulās.

Avoti: SV96

disprosijs   novec.

1. Disprozijs.

Avoti: KV

disproteinēmija   med.

1. Asins olbaltumu sastāva patoloģiskas pārmaiņas.

Avoti: TM

disprozijs

1. Ķīmiskais elements, periodiskās sistēmas 66. elements, lantanoīdu grupas metāls; simbols Dy; atommasa - 162,50; zināmi 19nizotopi, no kuriem 7 ir stabili; nosaukums radies tādēļ, ka elementu ārkārtīgi grūti atdalīt no citiem.

Avoti: SV99

Dispura   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Asamas štata administratīvais centrs, 2000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PuA

disputants   -a, v.

1. Cilvēks, kas piedalās disputā.

Avoti: LLVV

disputēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Piedalīties disputā, zinātniskā strīdā.

Avoti: LLVV

disputs   -a, v.

1. Zinātnisks mutvārdu strīds; debates pēc publiskas lekcijas vai referāta.

Avoti: LLVV

disrāfija   med.

1. Iedzimtu anomāliju grupa, kuru rašanās atkarīga no muguras smadzeņu attīstības traucējumiem un primārās neirālās caurules aizkavētas slēgšanās.

Avoti: MSV

disrāfisms   med.

1. Iedzimtu anomāliju grupa, kuru rašanās atkarīga no muguras smadzeņu attīstības traucējumiem un primārās neirālās caurules aizkavētas slēgšanās.

Avoti: TM

disrefleksija   med.

1. Traucēta atbildes reakcija uz adekvātu stimulu; autonomā d., veidojas slimniekiem ar muguras smadzeņu bojājumu virs vidukļa un krūšu apvidus. Raksturīgās pazīmes: paroksimālā hipertensija, bradikardija, stipra svīšana, sejas rauste, deguna aizsprostojums, galvassāpes; izteikta autonoma atbilde uz urīnpūšļa un taisnās zarnas iestiepumu.

Avoti: MSV

disritmija   med.

1. Ritma traucējums vai nepareizība.

Avoti: TM

Disrupcija

1. Skotijas Baznīcas šķelšanās 1843. gadā, kad tās evaņģēliskais spārns izveidoja Skotijas Brīvbaznīcu.

disruptīvs   med.

1. Tāds, kas uztrūkst, plīst, piem., abscess.

Avoti: MSV

dist-   med.

1. Salikteņos norāda uz attālāko no centra.

Avoti: MSV

distaksija   med.

1. Daļēja ataksija.

Avoti: TM

distāls

1. Tāds, kas atrodas tālāk no ķermeņa vidusass.

2. ģeol. No reljefa formas centra tālāk stāvošs.

Avoti: SV99

distanāzija   med.

1. Lēna, mokoša nāve.

Avoti: TM

distance   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Attālums.

// fizk. Attālums no starta līdz finišam; sacīkšu ceļš.

// parasti vsk.; pārn. Rezervētas attiecības starp cilvēkiem.

Ievērot distanci— izturēties rezervēti, nenodibināt tuvākas attiecības.

2. Dzelzceļa, šosejas vai ūdensceļa iecirknis (pēc administratīvi tehniskā dalījuma).

Avoti: LLVV

distancēties

1. Izturēties rezervēti (pret kādu, vienam pret otru), nenodibināt tuvākas attiecības; norobežoties (no kāda, vienam no otra).

Avoti: SV99

distanciāls

1. Tāds, kas attālināts (no kā).

Distanciālā vadība— objekta vadīšana no attāluma.

Avoti: SV99

distanciometrs

1. Aparāts distances mērīšanai.

Avoti: SpT

distants   nevēl.

1. Attāls.

Avoti: LV93

distanttulkošana   val.

1. Mutvārdu tulkošanas paveids, kurā tulkam nav tieša vizuāla kontakta ar tulkojamā teksta runātāju.

Avoti: VsV

distāzija   med.

1. Apgrūtināta stāvēšana.

Avoti: TM

Diste   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Diest"), Flandrijas reģiona Flāmu Brabantes provincē, 23200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dīstele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Dīsele.

Avoti: LLVV

disteleoloģija   novec.

1. Mācība par nelietderību, kura norāda uz nelietderīgām parādībām dzīvo būtņu uzbūvē, dzīves veidā un ierašās, piem., rudimentāri (sarukuši) un darboties nespējīgi orgāni, kas organismam vairs neder vai ir pat kaitīgi (tārpveidīgais aklās zarnas piedēklis cilvēkam).

Avoti: KV

distēns

1. Kianīts - minerāls, viena no trim Al2SiO5 polimorfajām modifikācijām, pārsvarā stabveida kristāli, graudaini un staraini agregāti.

Avoti: LPE

distensija   med.

1. Izstiepšana.

Avoti: TM

distermozija   med.

1. Siltuma produkcijas traucējums.

Avoti: TM

distichs   novec.

1. Divrindu pants kā dzejas vienība; distihs.

Avoti: LV93

distigma   lat.

1. Eiglēnaļģu nodalījuma ģints.

Distigma proteus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

distihiāze   med.

1. Skropstu augšana divās rindās.

Avoti: TM

distihs   -a, v.; literat.

1. Divrinde - dzejas pants, kas sastāv no divām rindām.

Avoti: LLVV

distīmija

1. Garīgo traucējumu veids, kam raksturīgs pazemināts garastāvoklis, nogurums.

Avoti: PL

distīmisms   med.

1. Aizkrūts dziedzera disfunkcija bērnībā.

Avoti: TM

distinkcija   novec.

1. Noskaidrojošs spriedums, izšķiršana.

2. Izsmalcinājums, izcilas īpašības.

Avoti: KV

distinkts   novec.

1. Skaidrs, izšķirts.

Avoti: KV

distinto   mūz.

1. Skaidri, noteikti.

Avoti: Mūz

distireoze   med.

1. Katrs slimīgs stāvoklis, kas izveidojies sakarā ar traucētu vairogdziedzera funkciju.

Avoti: TM

distītija   med.

1. Apgrūtināta vai neiespējama zīdīšana.

Avoti: TM

disto-   med.

1. Salikteņos norada uz attālāko no centra.

Avoti: MSV

distoceptors   med.

1. Receptors, kas uztver stimulus no attāliem avotiem, piem., gaismu un skaņu.

Avoti: TM

distocija   med.

1. Grūtas vai patoloģiskas dzemdības.

Avoti: TM

distoklinācija   med.

1. Zoba novirze no vertikālā stāvokļa zobu lokā uz distālo (mugurējo) zobu pusi.

Avoti: MSV

distoklūzija   med.

1. Sakodiena anomālija, kurā apakšējie zobi attiecībā pret augšējiem vērsti atpakaļ.

Avoti: TM

Distoma   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 2000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

distomatoze   novec.

1. Aknu puve - aknu dēles radīta slimība mājkustoņiem.

Avoti: KV

distomeae   novec.

1. Divmutes.

Avoti: KV

distomija   med.

1. Iedzimta kroplība, ko raksturo divas mutes atveres.

Avoti: TM

distomum   lat.

1. Distomum hepaticum - aknu fasciolas "Fasciola hepatica" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

distonija   med.

1. Muskuļu tonusa traucējums.

Veģetatīvā distonija— vispārīgas sūdzības, kas radušās psihiskas pārslodzes dēļ un kam nav organisku cēloņu.

Avoti: TM, VE

distopija

1. Mūsdienu literatūras termins, kas radīts kā pretstats utopijai un nozīmē satraucoši nepatīkamu (parasti nākotnes) atainojumu vai daiļdarbu, kurā ir šāds atainojums.

2. med. Atsevišķu šūnu, audu vai orgānu nepareiza novietne, novirze no parastās vietas.

Avoti: SV96, TM

distopisks

1. Tāds, kam raksturīgas antiutopiskas iezīmes, negatīvas nākotnes vīzijas.

Avoti: PL

distorsija   fiz.

1. Viens no optisko attēlu izkropļojuma veidiem, kad optiska sistēma (objektīvs) dažādas priekšmeta vietas palielina nevienādi.

Avoti: ZTV

distrakcija   med.

1. Izstiepums; stiepšana un pretstiepšana kaulu lūzumu ārstēšanā.

Avoti: TM

distraktors   psih.

1. Starpuzdevums; novirzes problēma multiplas izvēles gadījumā.

Avoti: PsA

distress

1. Subjektīvi nepatīkamais stress, kas var būt saistīts ar negatīvām pārmaiņām organismā.

Avoti: SV99

distribūcija   -as, s.; parasti vsk.

1. Sadalīšana; izvietošana.

2. val. Visas iespējamās pozīcijas (konteksti), kurās var atrasties kāda valodas vienība (fonēma, morfēma, vārds).

Avoti: LLVV, SV99

distribuēt   novec.

1. Izdalīt, sadalīt.

Avoti: LME

distribūtisms

1. Īslaicīga zemes pārdales kustība Lielbritānijā, ap 1925.-35. g.

Avoti: IdV

distributivitāte

1. Divu bināru algebrisku operāciju īpašība, kas ļauj atvērt iekavas vai ņemt kopīgu locekli aiz iekavām; piem., skaitļu reizināšana ir distributīva attiecībā pret saskaitīšanu.

Avoti: LPE

distributīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pamatots uz sadalīšanu, izvietošanu.

Distributīvais likums— likums, kas nosaka, ka algebriskās summas reizinājums ar kādu skaitli ir vienāds ar summu, ko veido atsevišķu saskaitāmo reizinājumi ar šo skaitli.

Distributīvā analīze— izpētes metode, kas balstās uz valodas vienību apkaimi, neizmantojot ziņas par šo vienību leksisko vai gramatisko nozīmi ārpus konkrētā lietojuma.

Distributīvā metode— distributīvā analīze.

Avoti: LLVV, VsV

distributors

1. Izplatītājs - persona vai firma, kas izplata kādas noteiktas ražotājfirmas preces.

Avoti: LEV

distrihija   med.

1. Divu matu augšana no viena mata maisiņa.

Avoti: TM

distrikts   -a, v.

1. Administratīvs (arī tiesas, vēlēšanu) apgabals, iecirknis (dažās valstīs).

Avoti: LLVV

distrofija   -as, s.; med.

1. Barošanās traucējumi (organismā, tā audos vai orgānos); novājējums.

Olbaltumvielu distrofija— novājējums olbaltumvielu noārdīšanās dēļ.

Avoti: LLVV

distrofisks   -ais; s. -a, -ā;

1. med. Saistīts ar distrofiju, tai raksturīgs.

2. novec. Divrindu.

Avoti: LLVV

distrofoneiroze   med.

1. Neiroze, kas radusies nepietiekama uztura dēļ.

Avoti: MSV

distrofons   novec.

1. Dzejas divrindis.

Avoti: KV

distropija   med.

1. Nenormāla, ekscentriska izturēšanās.

Avoti: TM

disulfāns

1. Ārstniecisks sutfanilamidu grupas preparāts, baltā streptocīda atvasinājums; lieto pret dizentēriju un kolītu.

Avoti: SV69

disulfīds   med.

1. Binārs savienojums, kurā ir divi sēra atomi.

Avoti: TM

disūrija   novec.

1. Urinēšanas traucējums sakarā ar mehāniskiem vai reflektoriska rakstura kavējumiem.

Avoti: LxE

disvitaminoze   med.

1. Slimība, ko izraisa nepareizas vitamīnu attiecības uzturā.

Avoti: MSV

diszoospermija   med.

1. Spermatozoīdu ģenēzes traucējums.

Avoti: TM

dišaķ   žarg.

1. Runāt.

Avoti: KZ

dišeneja   bot.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Duchesnea"), dekoratīvi, krāšņi zemsedzes augi, kas aug jebkurā augsnē, zied ar dzelteniem ziediem un ražo mazas, bezgaršīgas sarkanas zemenes; neīstā zemene.

Indijas dišeneja— dišeneju suga ("Duchenesa indica"), ko dažkārt dēvē arī par Indijas zemeni.

Avoti: DaE

dišlēris   apv.

1. Galdnieks.

Avoti: AB1

dišlers   apv.

1. Galdnieks.

Avoti: KV, ViV

dišlis   apv.

1. Dīsele.

Avoti: KiV

dīšļa   apv.

1. Nemierīgs, tāds, kas nevar mierīgi nostāvēt.

Avoti: ME

dīšļāt   apv.

1. Dīdīties.

Avoti: Sin

dišļeris   apv.

1. Galdnieks.

Avoti: KnG

dišļērs   novec.

1. Galdnieks.

Avoti: VkG

dišuks   žarg.

1. Diskotēka.

Avoti: SLG

diteisms   novec.

1. Ticība 2 dieviem.

Avoti: KV

diteists   novec.

1. Tas, kas tic 2 dieviem.

Avoti: KV

ditencija   psih.

1. Sociāla izolācija.

Avoti: PsA

Dītenheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dietenheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dītfurte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dietfurt"), Bavārijas federālajā zemē, 6000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Diti   mit.

1. Vēdisma un hindu mitoloģijā - dieva Dakšas vecākā meita, viena no Kāšjapas sievām, dēmonu asuru - daitju māte.

Avoti: Mit

Dītikona   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Dietikon"), Cīrihes kantonā, 25300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ditilīns   med.

1. Balts kristālisks pulveris, šķīst ūdenī; muskuļu atslābinātājs līdzeklis.

Avoti: TM

ditirambs   -a, v.

1. Senajā Grieķijā - svinīga dziesma par godu dievam Dionisam.

2. Svinīgs dzejojums (līdzīgs odai, himnai).

3. iron. Pārspīlēta jūsmīga uzslava; slavas dziesma.

Avoti: LLVV

ditiscus   lat.

1. Airvaboles "Dytiscus".

Ditiscus circumcinctus— dzeltenmalu airvabole "Dytiscus circumcinctus".

Avoti: PDE

ditkus   apv.

1. Sena sudraba monēta ar ieliektu uz iekšu malu; trīskapeiku monēta.

Avoti: EH

Dītlovi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Pušas pagastā.

Avoti: LC

dītlovieši

1. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Dītlovi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dito   novec.

1. Tas pats, tāpat; lieto, ja kāds apzīmējums atkārtojas.

Avoti: KV

ditochromija   novec.

1. Grāmatrūpniecībā 2 toņu iespiedums ar 1 krāsu, kurai piemaisītas anilīna krāsvielas; dažas stundas pēc iespiešanas krāsa uz papīra izplešas un rada citādas krāsas toņus.

Avoti: KV

ditogrāfija

1. Viena un tā paša burta vai vārdkopas vārda atkārtojums, kas radies pārrakstītāja neuzmanības dēļ.

Avoti: RtV

Ditona   ģeol.

1. Ditonas stāvs - apakšdevona apakšējā daļa, kontinentālo un lagūnas nogulumu (seno sarkano smilšakmeņu formācijas) slāņkopa, nozīmīgākās vadfosilijas ir zivju un bezžokleņu atliekas.

Avoti: LD

ditons   fiz.

1. Pozitronijs; nosaukums izvirzīts kā hipotēze aptuveni 20 gadus pirms pozitronija atklāšanas.

ditonus   mūz.

1. Grieķu nosaukums lielās tercas intervālam (2 veselu toņu atstatums).

Avoti: KV

ditrazīns   med.

1. Balts kristālisks pulveris, šķīst ūdenī un alkoholā; lieto filariožu un askaridozes terapijā.

Avoti: TM

ditrichum   lat.

1. Matzobes.

Avoti: LD

ditriglifs   novec.

1. Grieķu doriskā antablementā 2 triglifu iekārtojums starp 2 kolonnu asīm.

Avoti: KV

ditrochajs   novec.

1. Divkāršs trochajs, antīkā pantmērā četrbalsienu pēda, kam 1. un 3. zilbe gara, 2. un 4. īsa.

Avoti: KV

ditto   novec.

1. Tas pats, tāpat; lieto, ja kāds apzīmējums atkārtojas.

Avoti: KV

ditylenchus   lat.

1. Stublājnematodes.

Ditylenchus dipsaci— āboliņu stublājnematode.

Avoti: LD

Diukle   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Divkle" nosaukuma variants.

2. Dubnas labā krasta pieteka Vārkavas un Līvānu novadā, garums 8 km; Dūklis.

Avoti: LC

Diuksts   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

Diukši   vietv.

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Divkši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

diuli

1. Viena no mandingu grupas tautām, dzīvo Nigēras un Senegālas augšteces apvidū, valoda pieder pie mandu saimes ziemeļu (mandetanu) grupas, rakstība - latīņu alfabētā, reliģija - islāms, daļa saglabājusi animistiskos ticējumus, senču kultu.

Avoti: PZT

Diunoklis   vietv.

1. Diunokļa ezers - atrodas Latgales augstienes Rēzeknes pazeminājumā, Ludzas pilsētas teritorijā, 132,9 m vjl., platība - 82,7 ha, garums 1,6 km, lielākais platums - 1,1 km, lielākais dziļums - 3,7 m, sala 7 ha, eitrofs, aizaugums - ~50%.

Avoti: LE1

Diunokļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LC

Diurbela   vietv.

1. Pilsēta Senegālas rietumos ("Diourbel"), reģiona administratīvais centrs, 100400 iedzīvotāju (2007. g.); Ģurbela.

Avoti: LpA, PuA

diūreīdi   novec.

1. Urīnvielas un organisku skābju amīdveidīgi savienojumi.

Avoti: KV

diuretica   novec.

1. Urīnu dzenoši zāļu līdzekļi.

Avoti: KV

diurētika   med.

1. Diurētisks līdzeklis, kas veicina urīna izdalīšanos.

Avoti: MSV

diurētīns   novec.

1. Balts, saldi sāļas garšas pulveris, plaši lietots diurētisks līdzeklis, kas sekmē nieru trauciņu paplašināšanos.

Avoti: KV

diurētisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas veicina diurēzi, urīnu dzenošs.

Diurētiskie līdzekļi— vielas, kas veicina urīna veidošanos nierēs un tā izdalīšanos no organisma.

Avoti: LLVV

diurēze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Urīna izdalīšanās.

Avoti: LLVV

diuri   novec.

1. Portāla būve pie austrumu (Indijas, Persijas un Mazāzijas) pilīm.

Avoti: KV

diūrija   med.

1. Bieža urinēšana dienā.

Avoti: TM

diurnea   lat.

1. Plakankožu dzimtas ģints.

Diurnea flagella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Diužgols   vietv.

1. Boltais Diužgols - Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Baltais Dukstigals" nosaukuma variants.

2. Malnais Diužgols - Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Melnais Dukstigals" nosaukuma variants.

Avoti: LC

div-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajā ietilpst divas sastāvdaļas.

// savienojumā ar lietv. dsk. ģen. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktie ir divi.

2. savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība pastāv vai izpaužas divos veidos, divās sastāvdaļās.

Avoti: LLVV

div.   saīs.

1. Divīzija.

2. novec. Diversa; divide; divus; diva; divisi.

Avoti: i1, KV

diva   novec.

1. Romiešu ķeizarieņu tituls pēc nāves.

Avoti: KV

divā   apv.

1. Divatā.

Avoti: ME

dīva

1. Ievērojama aktrise, dziedātāja u. tml.

Avoti: SV99

dīva   novec.

1. Brīnums.

2. Nezvērs (jūras).

Avoti: KV

divacis   novec.

1. Tāda spēļu kārts kurai ir divas acis (6).

Avoti: LV93

divactīni   apv.

1. Divi (adījuma) valdziņi.

Avoti: ĒiV

divactiņa   apv.

1. Tāds, kam ir divas acis.

Avoti: EH

divači   apv.

1. Divatā.

Avoti: ViV

divāds   apv.

1. Divējāds.

Avoti: KiV

divagācija   med.

1. Nesakarīga domāšana un runāšana.

Avoti: TM

divai   apv.

1. Divi pāri; divēji.

Avoti: MiV

divaids   apv.

1. Divējāds.

Avoti: EH

dīvainība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> dīvains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. parasti dsk. Dīvaina rīcība, paradums, uzskats; arī īpatnība.

3. fiz. Kvantu skaitlis, kas raksturo elementārdaļiņas, kas piedalās stiprajā mijiedarbībā (hadronus).

Avoti: LLVV

dīvainis   -ņa, v.; pareti.

1. Savādnieks.

Avoti: LLVV

dīvains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izraisa izbrīnu, neizpratni (par parādību, priekšmetu u. tml.); savāds, neparasts.

Dīvainā kārtā— neparasti, neizprotami.

Dīvainās daļiņas— elementārdaļiņas, kuru dīvainība (3) nav vienāda ar nulli (K mezoni (kaoni), hiperoni, un vairāki rezonansi, kā arī to antidaļiņas).

// apst. Neizprotami; savādi, neparasti.

Avoti: LLVV

dīvainulis   novec.

1. Tāds, kas dīvaini, neparasti izturas.

Avoti: LV93

dīvainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Dīvainība (1).

Avoti: LLVV

divairu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas airējams ar diviem airiem (par laivu).

Avoti: LLVV

divaizdaru   apv.

1. Tāds (ēdiens), kam pievienots divu veidu aizdars (piemēram, krējums, tauki).

Avoti: ViV

Dīvaja   vietv.

1. Daugavas labā pieteka Skrīveru novadā, garums 2 km, izveidojas, satekot Braslai un Maizītei, tek pa dziļu, krāšņu gravu, kuras stāvās nogāzes saposmo sāngravas.

Avoti: LE1

divaji   apv.

1. Divi, divēji.

Avoti: EH

dīvajieši

1. Skrīveru novada apdzīvotās vietas "Dīvaja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

divaju   apv.

1. Divēji; divi pāri.

Avoti: ME

divajum   apv.

1. Izbrīns, brīnīšanās.

Avoti: NeV

divakcīnas

1. Vakcīnas, kuru sastāvā ir divu slimību ierosinātāji, piem., vēdera tīfa un dizentērijas ierosinātāji.

Avoti: SV69

divalents   med.

1. Divvērtīgs.

Avoti: TM

divāli   rel.

1. Hinduistu gaismas svētki, kas iezīmē Rāmas pārnākšanu no trimdas un viņa atkalapvienošanos ar Sītu, par ko tiek stāstīts Mahābhāratā.

2. Sikhu gaismas un piemiņas svētki par godu tam, ka sestais guru tika atbrīvots no ieslodzījuma un atgriezās Amritsaras pilsētā.

Avoti: R1

dīvāngulta

1. Dīvāns, kas pārveidojams par guļvietu.

Avoti: ZTV

Dīvānīja   vietv.

1. Pilsēta Irākā ("Ad Dīwānīyah"), Kādisījas muhāfazas administratīvais centrs, Hillas krastos, 311200 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

divans   vēst.

1. Sākumā saraksta, reģistra apzīmējums, vēlāk tiesa, padome islāma valstīs viduslaikos.

2. Centrālās pārvaldes institūcijas finanšu, tiesu u. c. jautājumos Zelta Ordā u. c. Vidusāzijas valstīs viduslaikos.

3. Osmaņu impērijā u. c. valstīs valdnieka padomnieku padome.

Avoti: VtV

dīvāns   -a, v.

1. Mīksta mēbele sēdēšanai vai gulēšanai.

Avoti: LLVV

dīvāns   -a, v.

1. Padomdevēja institūcija (bijušajā sultānu Turcijā).

2. literat. Tuvo un Vidējo Austrumu literatūrā: dzejoļu krājums, kur atskaņu alfabēta secībā sakārtoti dzejoļi ar vienādām atskaņām.

3. Valsts iestāde dažās Austrumu zemēs, kura nodarbojas ar administratīvām un tiesu lietām vai ar līdzekļu vākšanu valsts kasei.

4. Slepena padomdevēju institūcija senajās Austrumu zemēs.

Avoti: LLVV, Tc

dīvāntahta

1. Dīvāns, kas pārveidojams par tahtu.

Avoti: ZTV

divapus   apv.

1. Divarpus.

Avoti: ĒiV

divarikācija   med.

1. Izplešana; atdalīšana.

Avoti: TM

divarikātori   novec.

1. Brachiopodu muskuļi čaulas atvēršanai.

Avoti: KV

divarpus   nelok.; daļu skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 2 1/2.

2. Daudzums, skaits 2 1/2.

Avoti: LLVV

divasmeņu   ģen., nelok.

1. Ar diviem asmeņiem.

Divasmeņu cirvis— labris - senās krētas reliģijas svarīgs simbols.

Avoti: LLVV, MrJ

divasminains   apv.

1. Ar diviem asmeņiem; divasmeņu.

Avoti: ME

divaste   biol.

1. dsk. Diplūra - kukaiņu klases kārta ("Diplura").

Avoti: LD

divasu   ģen., nelok.

1. Ar divām asīm.

Avoti: LLVV

divatā   apst.

1. Pa diviem, (cilvēkiem) kopā, divi vien.

Avoti: LLVV

divātā   apv.

1. Divatā.

Avoti: EH

divate   apv.

1. Divatne.

Avoti: ME

divatē   apv.

1. Divatā.

Avoti: ME

divati   apv.

1. Divatā.

Avoti: ME

dīvati

1. Diolu tautas cilts, dzīvo gk. Senegālas dienvidrietumos, arī Gambijā un Gvinejā-Bisavā.

Avoti: PZT

divatība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Divatnība (1).

2. Divatne.

Avoti: LLVV

dīvāties   apv.

1. Brīnīties.

Avoti: ME

divatis   apv.

1. Divatā.

Avoti: ME

divatne   -es, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad ir kopā tikai divi (cilvēki); atrašanās divatā.

Avoti: LLVV

divatnējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divdabīgs.

2. reti. Divējāds.

Avoti: LLVV

divatnībā   apv.

1. Divatā.

Avoti: Sin

divatnība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> divatnīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Divatne.

Avoti: LLVV

divatnīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Divdabīgs; divatnējs (1).

2. Tāds, kas attiecas uz divatni, tāds, kas ir raksturīgs divatnei.

Avoti: LLVV

divatnis   -ņa, v.; reti.

1. Līdzinieks.

Avoti: LLVV

divatomisks   med.

1. Tāds, kam ir divi atomi, piem., molekula.

2. Tāds, kam ir divi aizvietojami vienvērtīgi atomi vai radikāļi.

3. Divvērtīgs.

Avoti: TM

divatrons

1. A. Kronvalda ieteikts jaunvārds teātra apzīmēšanai, kas neieviesās.

Avoti: LE

divāts   apv.

1. Divatā.

Avoti: DžP

divats   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Divatne.

Avoti: LLVV

divausains   med.

1. Attiecīgs uz abām ausīm.

Avoti: TM

divausu-   med.

1. Attiecīgs uz abām ausīm.

Avoti: TM

Dīvažeikari   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Dievžeikari" nosaukuma variants.

Avoti: LC

divbalsīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko vienlaicīgi veido, rada divas balsis.

2. mūz. Tāds (skaņdarbs), kas rakstīts divām balsīm, tāds (skaņdarba izpildījums), ko veic divi izpildītāji.

Avoti: LLVV

divbalsu   ģen., nelok.; mūz.

1. Divbalsīgs (2).

Avoti: LLVV

divbāzisks   med.

1. Tāds, kam ir divi ūdeņraža atomi, kurus var aizstāt ar bāzēm.

Avoti: TM

divbērnu   ģen., nelok.; apv.

1. Tāds, kam ir divi bērni.

Avoti: ME

divbridis   apv.

1. Zvejas tīkls, kuru divatā velk pa ūdeni brienot.

Avoti: TlV

divcaurumu   apv.

1. Tāds, kas ir izveidots ar diviem caurumiem.

Avoti: ĒiV

divcēlienu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastāv no diviem cēlieniem (par lugu, izrādi u. tml.).

Avoti: LLVV

divcilindru   ģen., nelok.

1. Ar diviem cilindriem (par iekšdedzes dzinēju).

Avoti: LLVV

divcīņa   -as, s.

1. Sacensības starp diviem sportistiem vienā un tai pašā sporta disciplīnā.

2. parasti vsk.; fizk. Sacensības divās disciplīnās vai divos sporta veidos.

3. Cīņa, sadursme (starp diviem pretiniekiem, diviem spēkiem).

Avoti: LLVV

divcīņnieks   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies divcīņā (2).

Avoti: LLVV

divciparu   ģen., nelok.

1. Tāds (skaitlis), kas sastāv no diviem cipariem.

Avoti: LLVV

divcuku   apv.

1. Tāds, kas ir izveidots ar diviem dūmvadiem.

Avoti: ĒiV

Divčibare   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Kolubaras apgabalā, 130 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

divd.   saīs.

1. Divdabis.

Avoti: LLVV

divdabība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> divdabīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

divdabīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā apvienotas divējādas (bieži pretējas) īpašības; tāds, kurš eksistē, izpaužas divējādos (bieži pretējos) veidos.

Avoti: LLVV

divdabis   -bja, v.; val.

1. Darbības vārda forma, kurai ir darbības vārda un adjektīva vai apstākļa vārda īpašības.

Divdabja teiciens— savrupināta teikuma locekļu grupa ar apstākļa vai daļēji apstākļa nozīmē lietotu divdabi centrā.

Ciešamās kārtas divdabis— divdabis, kas izsaka pasīvas, ar darbības objektu saistītas darbības nozīmi.

Lokāmais divdabis— divdabis, kam ir darbības vārda kārtas, laika un veida kategorija un īpašības vārda dzimtes, skaitļa, locījuma, daļēji - arī noteiktības un gradācijas kategorija.

Daļēji lokāmais divdabis— divdabis, ko latviešu valodā veido, darbības vārda nenoteiksmes celmam pievienojot priedēkli -dam-, un kam ir tikai vīriešu un sieviešu dzimtes vienskaitļa un daudzskaitļa nominatīva formas.

Darāmās kārtas divdabis— divdabis, kas izsaka aktīvas, ar darbības subjektu saistītas darbības nozīmi.

Nelokāmais divdabis— divdabis, kas nosauc darbības vai stāvokļa pazīmi un kam nav gramatisko formu.

Avoti: LLVV, VsV

divdabis   -bja, v.; reti.

1. Divkosis.

Avoti: LLVV

divdaiviņu   med.

1. Tāds, kas sastāv no divām daiviņām.

Avoti: TM

divdaivu   med.

1. Tāds, kas sadalīts divās daivās.

Avoti: TM

divdalība   apv.

1. Dalīšanās divās daļās; bisekcija.

Avoti: ME

divdalīgs   apv.

1. Divdaļīgs; tāds, kas dalās divās daļās.

Avoti: ME

divdalījums   apv.

1. Divdalība.

Avoti: VL44

divdaļains   apv.

1. Tāds, kas sastāv no divām daļām.

Avoti: ME

divdaļība   apv.

1. Divdalība.

Avoti: VL42

divdaļīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir divas daļas.

Avoti: LLVV

divdaļtakts   mūz.

1. Takts, kuras ilgumu dala uz pusēm (2/2, 2/4, 2/8, 4/4, 4/8, 6/4, 6/8, 12/8 utt.).

Avoti: KV

divdaļu   ģen., nelok.; reti.

1. Divdaļīgs.

Avoti: LLVV

divdarbis

1. Tas, kas veic divus pienākumus.

2. poligr., novec. Grāmatrūpniecībā darbinieks, kas reizē ir burtlicis un iespiedējs.

Avoti: GV

divdegām   apv.

1. Ļoti ātri.

Avoti: LE

divdegas   apv.

1. Pamatīgs kāviens, belziens.

Avoti: ME, VeAT

divdegu   apv.

1. Divreiz aizdedzināms, divreiz dedzināts.

Divdegu brandvīns— tā saucamais 2/3 brandvīns, kas gatavojot tikai divas reizes pārtvaicēts.

Avoti: ME, VeAT

divdeja   -as, s.

1. Deja (priekšnesums), ko izpilda divi dejotāji.

Avoti: LLVV

divdesmit   nelok.; pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 20.

2. Daudzums, skaits 20.

// lietv. nozīmē: divdesmiti, dat., instr. divdesmitiem, lok. divdesmitos, v.; sar. Divdesmit gadu (cilvēkam).

3. arī locījumu formas: dat., instr. divdesmitiem, lok. divdesmitos. Pulksteņa laika moments: četras stundas pirms pusnakts; astoņi vakarā.

Avoti: LLVV

divdesmitais   skait.; s. -ā.

1. Kārtas skait. --> divdesmit (20.).

Avoti: LLVV

divdesmitčetrstumbru

1. Tāds, kam ir divdesmit četri stumbri.

Popraga divdesmitčetrstumbru liepa— aug Talsu novada Laidzes pagastā pie Popraga dzirnavām, aizsargājama kā unikāls dabas retums, domājams, ka pie tās senatnē bijusi upurvieta.

Avoti: LD

divdesmitgadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir divdesmit gadu.

Avoti: LLVV

divdesmitkapeika   -as, s., vēst.

1. reti. Divdesmit kapeiku monēta.

2. dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kura vērtība ir divdesmit kapeiku (par monētu).

Avoti: LLVV

divdesmitlatnieks

1. Divdesmit latu naudas zīme.

Avoti: T

divdesmitnieks   apv.

1. Naudas zīme divdesmit vienību vērtībā.

Avoti: EH, T

divdesmitpiecnieks   apv.

1. Naudas zīme divdesmit piecu vienību vērtībā.

Avoti: ĒiV

divdesmitpiectūkstošnieki

1. Padomju propagandas terminoloģijā tā sauca 1930. g. sākumā lauksaimniecības darbos "brīvprātīgi" nosūtītos strādniekus, kam bija jāorganizē kolektivizācija un jāizpilda deportēto zemnieku darbs; kompartijas plēnumā tika nolemts nosūtīt uz laukiem 25 tk strādnieku, bet no "brīvprātīgajiem" esot izraudzīti 27519 cilvēki.

divdesmits   apv.

1. Divdesmitais.

2. Divdesmit.

Avoti: KiV, ME

divdeviņi   apv.

1. Divi reiz deviņi - liela daudzuma apzīmējums.

Avoti: ME

divdiapazonu   ģen., nelok.

1. Tāds (radiouztvērējs), kam ir divi frekvenču diapazoni.

Avoti: LLVV

divdibens   apv.

1. Spainis ar vāku vai muciņa, kuras abi gali vienādi aizdarīti, ar ko nesa ēdienu strādniekiem uz lauka.

Avoti: ME

divdibins   apv.

1. Spainis ar vāku vai muciņa, kuras abi gali vienādi aizdarīti, ar ko nesa ēdienu strādniekiem uz lauka; divdibens.

Avoti: ME

divdienu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ilgst divas dienas; tāds, kas paredzēts divām dienām.

Avoti: LLVV

divdīgļlapji   -u, vsk. divdīgļlapis, -pja, v.; bot.

1. Segsēkļu klase ("Dicotyledoneae, Magnoliatae"), kur ietilpst augi, kuru dīgļiem ir divas dīgļlapas, šīs klases augi, ~280 dz., ~200 tk sugu, Latvijā konstatētas 87 dzimtas, >1200 s.

Avoti: LLVV, LE1

divdīgu-   apv.

1. Graudaugi vai lini, kuriem sēklas neuzdīgst vienlaicīgi.

Avoti: ME

divdimensiju   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir divas dimensijas (parasti platums un augstums).

Avoti: LLVV

divdimensionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Divdimensiju.

Avoti: LLVV

divdomība   -as, s.

1. parasti vsk.; pareti. Vispārināta īpašība --> divdomīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Divdomīgs (2) vārds vai izteiciens.

Avoti: LLVV

divdomīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko var saprast dažādi (parasti divējādi).

2. Tāds, kas satur norādījumu uz ko pikantu, arī nekautrīgu, nepieklājīgu (par izteicienu, izturēšanos).

3. apv. Tāds, kas šaubās, svārstās starp divām iespējām, domā divējādi.

Avoti: LLVV, ĒiV

divdomīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Divdomība (1).

2. Vispārināta īpašība --> divdomīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

divdurvju   ģen., nelok.

1. Ar divām durvīm.

Avoti: LLVV

divdzimumdziedzeris   med.

1. Hermafrodītiska gonāda, kurā ir olnīcas un sēklinieka audi.

Avoti: TM5

divdzimumu   ģen., nelok.; biol.

1. Tāds (organisms), kam piemīt gan vīrišķās, gan sievišķās dzimumpazīmes.

Divdzimumu zieds— zieds, kam ir gan putekšņlapas, gan auglenīca.

Divdzimumu būtnes— daudzu tautu mitoloģijā dievi, kam piemitušas abu dzimumu, gan sievietes, gan vīrieša - iezīmes.

Avoti: LLVV

divdzirkļu   ģen., nelok.; apv.

1. Tāds (venteris), kam ir divi nodalījumi, divi grozi.

Avoti: ME

divdzīvokļu   ģen., nelok.

1. Tāds, kurā ir divi dzīvokļi.

Avoti: LLVV

diveči   apv.

1. Abi divi; divatā.

Avoti: ME

divēči   apv.

1. Abi divi; divatā.

Avoti: ĒiV

diveišs   apv.

1. Divi kopā.

Avoti: TlV

divej   apv.

1. Divi pāri; divēji.

Avoti: ME

divējādība   s.

1. Vispārināta īpašība --> divējāds, šīs īpašības konkrēta izpausme.

divejāds   apv.

1. Tāds, kam ir divi veidi; tāds, kas izpaužas divos veidos.

Avoti: ME

divējāds   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir divi veidi; tāds, kas izpaužas divos veidos.

Divējādā patiesība— mācība par filozofijas un teoloģijas patiesību savstarpējo neatkarību un to pretrunas iespēju; radās v-laikos.

Avoti: LLVV

divējādums   v.

1. Vispārināta īpašība --> divējāds, šīs īpašības konkrēta izpausme.

divēji   s. -as; pamata skait.

1. Divi, arī divi dažādi.

2. Divējādi.

Avoti: LLVV, T, EH

divejos   apv.

1. Divatā.

Avoti: EH

divejs   apv.

1. Divēji.

Avoti: ME

divejš   apv.

1. Divēji.

Avoti: ME

divējš   apv.

1. Divas, divējas.

Avoti: DžP

dīveldriķis   apv.

1. Zāles, ko lieto pret izsitumiem.

Avoti: ViV

dīvele   apv.

1. Tāds, kas negants uz dauzīšanos.

Avoti: EH

dīvelēt   apv.

1. Grūstīt, kustināt; raustīt.

Avoti: ViV

dīvelēties   apv.

1. Grūstīties, kustēties; šūpoties, kratīties.

Avoti: ViV

dīvelis   apv.

1. Nemierīgs cilvēks.

Avoti: EH

dīvelnieks   apv.

1. Dīvelis.

Avoti: EH

divenāds   apv.

1. Divējāds.

Avoti: NeV

Dīveni   vietv.

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Siladieviņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dīveņi   vietv.

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Siladieviņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

diverģence   -es, s.; parasti vsk.

1. Atšķirību rašanās; atšķiršanās no kā kopīga, sākotnēja.

2. biol. Pazīmju diferencēšanās (augiem un dzīvniekiem) evolūcijas gaitā.

3. mat. Skalārs lielums, kas raksturo vektoru izkliedi - plūsmas maiņu katrā vektoru lauka punktā.

4. Izkliedēšanās no viena punkta, piem., staru, gaisa strāvu, straumju diverģence.

5. val. Skaņas izrunas maiņa atkarībā no stāvokļa vārdā (pozicionālā pārmaiņa).

6. ģeogr. Reljefa formu garenasu izkliede, tām vēdekļveidīgi paplašinoties reljefa veidojošās vides pārvietošanās virzienā.

7. psih. Brīva izkliedēšanās.

Avoti: LLVV, RtV, PsA

diverģenti

1. Valodas skaņas, kuras izrunā dažādi atkarībā no to stāvokļa vārdā.

Avoti: SV96

diverģents

1. Novirzījies, tāds, kas novirzās.

Avoti: PV

diverģents

1. Novirzījies, tāds, kas novirzās.

Avoti: PV

diverģēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Atšķirties, nodalīties no kā kopīga, sākotnēja.

Avoti: LLVV

diversa   novec.

1. Dažādi.

Avoti: KV

diversants   -a, v.

1. Cilvēks, kas izdara diversiju.

Avoti: LLVV

diversificēt

1. Dažādot, daudzveidot.

Avoti: PL

diversifikācija

1. Uzņēmuma darbības profila paplašināšanās.

2. Darbība, kas vērsta uz kāda iespējami negatīva faktora samazināšanu uzņēmējdarbībā.

3. Kapitāla ieguldīšana dažādos ieguldījumu veidos.

Avoti: LEV

diversija   -as, s.

1. Spridzināšana, dedzināšana vai citas darbības, kas vērstas uz cilvēku iznīcināšanu, miesas bojājumu nodarīšanu vai cita kaitējuma nodarīšanu cilvēku veselībai, uzņēmumu, celtņu, naftas vai gāzes vadu, elektrolīniju, satiksmes ceļu un līdzekļu, sakaru līdzekļu vai citas mantas iznīcināšana vai bojāšana nolūkā vājināt valsti vai šai pašā nolūkā izdarīta masveida saindēšana vai epidēmiju vai epizootiju izplatīšana; traucējoša, postoša vai graujoša darbība ar noteiktu nolūku aizkavēt vai nepieļaut kādu procesu.

Avoti: LLVV, JtV

diversitāte   biol.

1. Sugu daudzveidība biocenozē, ekosistēmā; biodiversitāte.

Avoti: SV96

diverss   novec.

1. Dažāds.

Avoti: SV33

divertikulektomija   med.

1. Divertikula izgriešana.

Avoti: TM

divertikulīts   med.

1. Divertikula iekaisums.

Avoti: TM

divertikulopeksija   med.

1. Divertikula atdalīšanas operācija no apkārtējiem audiem un piešūšana pie kāda blakus orgāna.

Avoti: TM

divertikuloze   med.

1. Slimība, ko raksturo daudzi divertikuli zarnās, īpaši resnajā zarnā.

Avoti: TM

divertikuls   med.

1. Doba orgāna (piem., barības vada) sienas maisveida izspiedums uz āru.

Avoti: ZTV

divertisments   -a, v.

1. Muzikāls vai dramatisks priekšnesums, izklaidējošs iespraudums vai papildinājums izrādē.

2. Viegls, reizēm virtuozs popurija, variāciju u. tml. veida instrumentāls skaņdarbs; arī šāda rakstura svīta.

3. Baletā - deju svīta vai atsevišķas iestarpinātas dejas, kas nav saistītas ar izrādes pamatsižetu.

Avoti: LLVV

dīves   apv.

1. Izbrīns.

Avoti: EH

dīvēties   apv.

1. Brīnīties.

Avoti: ME

Divezeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ādažu novadā.

Avoti: LC

divfāzu   ģen., nelok.

1. Ar divām fāzēm.

Avoti: LLVV

divgabali   apv.

1. Divos gabalos.

Avoti: ĒiV

divgade   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Divus gadus ilgs laika posms.

Avoti: LLVV

divgadējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ilgst divus gadus.

Avoti: LLVV

divgadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir divi gadi.

Avoti: LLVV, ZTV

divgadnieks   apv.

1. Tāds, kam ir divi gadi.

Avoti: EH

divgadu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ilgst divus gadus; tāds, kas paredzēts diviem gadiem.

Avoti: LLVV

divgājienu   ģen., nelok.

1. Tāda (vītne), kurai ir liels solis un divas vītņu līnijas.

Avoti: MLVV

divgala   apv.

1. Divgalu.

Avoti: ME

divgalīgs   apv.

1. Divgalu.

Avoti: KnV

divgalu   apv.

1. Tāds, kas vienāds uz abiem galiem.

Divgalu rija— rija, kur abos tās galos atrodas telpas labības žāvēšanai, bet piedarbs vidū.

Divgalu šķūnis— šķūnis, kur abos tā galos atrodas telpa labības novietošanai, bet durvis abās pusēs vidū.

Avoti: ViV

divgalvains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir divas galvas.

Divgalvainais ērglis— ērglis ar divām galvām; iesākumā likts vācu-romiešu (austriešu) ķeizaru un krievu caru ģerboņos.

Avoti: LLVV

divgalvis   apv.

1. Tāds, kam ir divas galvas.

Avoti: ME

divguļams   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas paredzēts diviem gulētājiem (par gultu, dīvānu u. tml.).

Avoti: LLVV

divguļu   ģen., nelok.

1. Divguļams.

Avoti: LLVV

divģelzīgs   apv.

1. Divasmeņu, abgusēji griezīgs.

Avoti: EH

divģimeņu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas paredzēts divām ģimenēm.

Avoti: PvV

divi   s. -as; pamata skait.

1. nelok. Skaitlis, cipars 2.

// lokāms; sar. Skaitlis 2.

2. dsk. Daudzums, skaits 2.

3. parasti savienojumā ar "dienā", "pēc pusdienas". Pulksteņa laika moments: divas stundas pēc pusnakts.

4. Abi minētie.

Pa divi, arī pa diviem— divi (cilvēki) kopā; divatā.

Avoti: LLVV, T

Diviči   vietv.

1. Deveči - pilsēta Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

dividence   novec.

1. Peļņas daļa.

Avoti: LV93

dividenda   novec.

1. Pelņas daļa, kas iznāk uz katru akciju vai kādu citu kopēja kapitāla daļu; dividende.

Avoti: SV33

dividende   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Peļņas tīrā daļa (pēc nodokļu atrēķināšanas), ko saņem uzņēmējsabiedrības dalībnieks vai akcionārs.

Avoti: LLVV, JtV

dividends   novec.

1. Dalāmais skaitlis.

Avoti: KV

dividesmit   apv.

1. Divdesmit.

Avoti: ME

dividesmitnieks   apv.

1. Divdesmitnieks.

Avoti: EH

dividivi   novec.

1. Kāda Indijas auga brūngansarkanas pākstītes, kas satur līdz 40% miecvielas, izmantoja ādminībā un reizēm arī krāsotavās tanīna vietā.

Avoti: KV

diviem   apv.

1. Divatā.

Avoti: Sin

divieši   literat.

1. Raiņa izgudrots nosaukums panta formai, kas starptautiski pazīstama kā gnoma.

Avoti: DzV

divinācija

1. Nākotnes notikumu pareģošana, kaut kā izprašana vai izzināšana ar pārdabisku spēku, līdzekļu palīdzību.

Avoti: SV99

divināds   apv.

1. Divējāds.

Avoti: ME

divinieks   apv.

1. Atzīme "neapmierinoši".

2. Transportlīdzeklis, kas pienāk vai atiet pulksten divos.

Avoti: KiV

divinils   ķīm.

1. Butadiēns - nepiesātināts ogļūdeņradis, gāze, mākslīgā kaučuka izejviela.

Avoti: ZTV

divipadsmit   apv.

1. Divpadsmit.

Avoti: ME

divisi   novec.

1. Dalīti, orķestra mūzikā stīgu instrumentu partijās to vietu apzīmējums, kur atskaņotājiem jāsadalās 2 vai vairākās grupās, lai katra spēlētu savu balsi.

Avoti: KV

divisīvs   psih.

1. Sadalošs.

Avoti: PsA

divistabu   ģen., nelok.

1. Tāds, kurā ir divas istabas.

Avoti: LLVV

dīvīties   apv.

1. Brīnīties.

Avoti: NeV

divīzija   -as, s.

1. mil. Sauszemes karaspēka taktiskā pamatvienība.

2. mil. Kara flotes augstākā taktiskā vienība, kas sastāv no vienas un tās pašas klases kuģiem.

3. novec. Dalīšana, viena no 4 aritmētikas pamatdarbībām.

Avoti: LLVV, KV

divizionisms

1. Neoimpresionisms - 19. gs. beigu Eiropas glezniecības virziens, kura pārstāvji sadalīja tēloto objektu krāstoņus sīkos spektrālo krāsu punktos.

Avoti: SV96

divizions   -a, v.; mil.

1. Sauszemes karaspēka (parasti artilērijas, kavalērijas) taktiskā apakšvienība, kurā ietilpst, piemēram, vairākas baterijas, vairāki eskadroni.

2. Kara flotes taktiskā vienība, kas sastāv no vienas un tās pašas klases kuģiem.

Avoti: LLVV

divizorijs

1. Vizorijs - kustīga koka līstīte, kas manuskriptu piespiež pie turekļa un norāda saliekamo teksta rindu.

Avoti: SV69

divīzors   novec.

1. Dalītājs skaitlis.

Avoti: KV

divja   mit.

1. Tantrismā psiholoģisks vīrieša tips, kas atbilst pirmajai - augstākajai - iesvētīšanas pakāpei.

Avoti: MrJ

divjēzis   apv.

1. Divu upju sateka.

Avoti: ME

divji   apv.

1. Divi.

Avoti: EH

divjūga-   apv.

1. Divzirgu-.

Avoti: Sin

divjūgaiņi

1. Senas monētas, kam vienā pusē attēlots divjūgs.

Avoti: TĢ

divjūgs   -a, v.

1. Pajūgs, kurā iejūgti divi zirgi.

// ģen., adj. nozīmē. Diviem zirgiem paredzēts.

Avoti: LLVV

divjup   apv.

1. Pāros, pa divi.

Avoti: ME, VeAT

divjūdznieks   apv.

1. Divjūgs.

Avoti: ME

divkājainis   -ņa, v.; pareti.

1. Tas, kam ir divas kājas (parasti cilvēks pretstatā dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

divkājains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir divas kājas (parasti par cilvēku pretstatā dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

divkājām   dsk. dat., instr.; parasti savienojumā ar "uz"

1. Uz divām kājām (nostāties) - parasti par dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

divkājās   dsk. lok.; pareti

1. Uz divām kājām (nostāties) - parasti par dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

divkāji   apv.

1. Divkājās.

Avoti: ĒiV

divkājis   -a, v.; reti.

1. Divkājainis.

2. Āķa arkls.

Avoti: LLVV

divkājus   apst.; reti

1. Uz divām kajām (nostāties, pārvietoties) - parasti par dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

divkanši   apv.

1. Divkanšu miezis ("Hordeum distichon").

Avoti: Aug2, KiV

divkanšu   ģen., nelok.; savienojumā ar "mieži".

1. Mieži ar vienu auglīgu vārpiņu pie vārpas ass loceklīša.

Avoti: LLVV

divkantis   apv.

1. Divkanšu.

Avoti: EH

divkapeika   -as, s., vēst.

1. reti. Divu kapeiku monēta.

2. dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kura vērtība ir divas kapeikas (par monētu).

Avoti: LLVV

divkāršcicero   poligr., novec.

1. 24 punktu burtu biezuma apzīmējums.

Avoti: GV

divkāršformāts   poligr., novec.

1. Papīra tirdzniecībā katra papīra vai kartona loksne, ko pārdod arī uz pusi mazākā formātā.

Avoti: GV

divkāršloksne   poligr., novec.

1. Papīra tirdzniecībā katra papīra vai kartona vesela loksne, ko pārdod arī uz pusi mazākā formātā.

2. Papīra formāts A1 ar izmēriem 594x841 mm.

Avoti: GV

divkāršojums   -a, v.

1. Rezultāts --> divkāršot.

2. literat. Blakus atrodošos vārdu vai teicienu atkārtojums divas reizes.

Avoti: LLVV

divkāršot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Palielināt divas reizes.

Avoti: LLVV

divkāršoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās.

1. Refl. --> divkāršot; tikt divkāršotam.

Avoti: LLVV

divkāršs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divas reizes lielāks; divkārtīgs (1).

2. Tāds, kas sastāv no divām kārtām; divkārtīgs (2).

Avoti: LLVV

divkāršteksts   poligr., novec.

1. 40 punktu burtu biezuma apzīmējums.

Avoti: GV

divkārštercija   poligr., novec.

1. 32 punktu burtu biezuma apzīmējums.

Avoti: GV

divkāršums   v.

1. Vispārināta īpašība --> divkāršs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

divkāršvidējie   poligr., novec.

1. 28 punktu burtu biezuma apzīmējums; dižie.

Avoti: GV

divkārt   apst.

1. Divreiz.

2. Divām kārtām, divkārtīgi.

Avoti: LLVV

divkārtains   apv.

1. Divām kārtām, divkārtīgi.

Avoti: ĒiV

divkārtaiņš   apv.

1. Divām kārtām, divkārtīgi.

Avoti: ĒiV

divkārtām   apst.; reti.

1. Divkārt (2).

Avoti: LLVV

divkārtēji   apst.

1. Divkārtējs.

Avoti: LV87

divkārtējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atkārtojas vai ko atkārto divas reizes; divreizējs.

// pareti. Daudz spēcīgāks, lielāks (piemēram, par jūtām, spēku).

Avoti: LLVV

divkārtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divas reizes lielāks.

2. Tāds, ko veido divas kārtas.

Avoti: LLVV

divkārtnītis   apv.

1. Rakstots divkāršais audums.

Avoti: MtL

divkārtnīšu   apv.

1. Audums, kuru aužot izmanto speciālu nīšu iekārtojumu ar īsacainām un garacainām nītīm.

Avoti: MtL

divkārtošana

1. Divu vai vairāku auduma kārtu sasaistīšana ar līmēšanu vai termisko paņēmienu.

Avoti: LPE

divkārtoties   apv.

1. Divkāršoties.

Avoti: EH

divkārtvilnaine   apv.

1. Divkārtēja villaine.

Avoti: ME

divkāru   apv.

1. Divzaru, divstaru.

Avoti: EH

divkauja   -as, s.

1. vēst. Cīņa (starp diviem cilvēkiem), kurā lieto ieročus pēc iepriekš pieņemtiem noteikumiem.

2. Sadursme, cīņa (starp diviem pretiniekiem).

// pārn. Sadursme, arī sacensība (starp diviem pretiniekiem), kurā nelieto fizisku spēku.

Avoti: LLVV

divklāju   ģen., nelok.

1. Ar diviem klājiem (par kuģi).

Avoti: LLVV

divklasīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāda (izglītība), ko iegūst, beidzot skolas pirmās divas klases.

Avoti: LLVV

divklašu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam pamatā ir divu klašu kurss, programma.

Avoti: LLVV

Divkle   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

divkontūru

1. Tāds, kas satur divus kontūrus.

Divkontūru turboreaktīvais dzinējs— aviācijas gāzturbīnas dzinējs, kurā nonākošais gaiss sadalās divās plūsmās - caur iekšējo un ārējo dzinēja kontūru.

Avoti: LPE

divkopienu   ģen. nelok.

1. Tāda (sabiedrība, valsts), kurā eksistē divas pēc etniskā principa norobežotas iedzīvotāju kopienas.

Avoti: MLVV

divkopu   ģen., nelok.; val.

1. Tāds (teikums), kurā ir teikuma priekšmets un izteicējs.

Divkopu teikums— teikums, kura gramatiskajā centrā ir abi virslocekļi - teikuma priekšmets un izteicējs.

Avoti: LLVV

divkosains   apv.

1. Tāds, kam ir plata kakla mugurējā daļa (kosa); labi barots, taukvielām bagāts.

Avoti: ME

divkosība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> divkosīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

divkosīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kura rīcība un uzskati ir pretēji (viņa) vārdiem.

Avoti: LLVV

divkosīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> divkosīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

divkosis   -ša, v.

1. Divkosīgs cilvēks.

2. apv. Divkosains.

Avoti: LLVV

divkrāsains   -ais; s. -a, -ā;

1. Divās krāsās.

Avoti: LLVV

divkrāsu   ģen., nelok.

1. poligr. Tāds, kurā izmantotas divas krāsas, lai iegūtu vairākus krāsu toņus.

2. Divkrāsains.

Avoti: LLVV

Divkši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

Divkšu pilskalns— atrodas Ludzas novada Nirzas pagastā, Nirzas ezera rietumu malā, 25 m augstu pauguru grēdas dienvidrietumu galā, ziemeļaustrumu pusē tas ir maz norobežots no pārējās grēdas, bet pārējās pusēs stāvs, galvenais plakums (~30 x 60 m) izveidots pilskalna dienvidu malā, uz ziemeļiem no tā ir otrs plakums, kas ir divreiz lielāks un norobežots ar 2 vaļņiem un grāvjiem, datējums nav zināms.

Avoti: LC, LE1

divkuprains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir divi kupri (par kamieli).

Avoti: LLVV

divkupru   ģen., nelok.

1. Divkuprains.

Avoti: LLVV

divlampu   ģen., nelok.

1. Ar divām lampām (piemēram, par radiouztvērēju).

Avoti: LLVV

divlape   -es, s.

1. dsk. Orhideju dzimtas ģints ("Listera"), daudzgadīgi lakstaugi (parasti sastopami mitrās pļavās, mežu klajumos).

Sirdsveida divlape— divlapju suga ("Listera cordata"), Latvijā sastopama samērā reti un nevienmērīgi, aizsargājama.

Ovālā divlape— divlapju suga ("Listera ovata").

Avoti: LLVV, ME, PDE, LD

divlatnieks   v., sar.

1. Divu latu monēta.

Avoti: MLVV

divlauku   ģen., nelok.; lauks.

1. Tāds, kur (augu sekā) ir divi lauki.

Avoti: LLVV

divlaulība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad ir oficiāli reģistrēta jauna laulība, bet nav šķirta iepriekšējā.

Avoti: LLVV

divlemešu   ģen., nelok.; lauks.

1. Ar diviem lemešiem.

Avoti: LLVV

divlīkumā   apv.

1. Salīkušā stāvoklī; sarāvies, salīcis (parasti aiz sāpēm, nespēka).

Avoti: ĒiV

divlīmeņu   ģen., nelok.

1. Tas, kas izvietots divos līmeņos.

Avoti: MLVV, T

divlitru   ģen., nelok.

1. Trauks, kurā var uzglabāt divus litrus (kā).

Avoti: MLVV

divmājnieki   -u, vsk. divmājnieks, -a, v.; bot.

1. Divmāju augi - augi, kam vīrišķie un sievišķie ziedi atrodas uz dažādiem vienas sugas augiem; piem., vītoli, apses.

Avoti: LEV

divmāju   ģen., nelok.; bot.

1. Tāds (augs), kura vīrišķie un sievišķie ziedi atrodas atsevišķi uz dažādiem īpatņiem.

Avoti: LLVV

divmastnieks   -a, v.

1. Divmastu buru kuģis.

Avoti: LLVV

divmastu   ģen., nelok.

1. Ar diviem mastiem.

Avoti: LLVV

divmēlība   novec.

1. Divkosība.

Avoti: VpJ

divmēneši   apv.

1. Tāds, kam ir divi mēneši, kas ilgst divi mēneši.

Avoti: ĒiV

divmēnešu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ilgst divus mēnešus; tāds, kas paredzēts diviem mēnešiem.

Avoti: LLVV

divmotorīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divmotoru.

Avoti: LLVV

divmotoru   ģen., nelok.

1. Ar diviem motoriem.

Avoti: LLVV

divmuduru   apv.

1. Tāds (apģērba gabals, parasti svārki), kam ir divi krokoti ielaidumi.

Avoti: ME

divmutes

1. Novecojis dažu divpiesūcekņu sūcējtārpu apzīmējums, kas radies sakarā ar nepareizu priekšstatu, ka 2 piesūcekņi atbilst 2 mutes atverēm.

Avoti: LPE

divnadži   novec.

1. Pārnadži.

Avoti: KV

divnedēļ   apv.

1. Tāds, kas ilgst divas nedēļas.

Avoti: EH

divnedēļi   apv.

1. Tāds, kam ir divas nedēļas, kas ilgst divas nedēļas.

Avoti: ĒiV

divnedēļu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ilgst divas nedēļas; tāds, kas paredzēts divām nedēļām.

Avoti: LLVV

divnieks   -a, v.

1. Cipars 2.

2. Divu (cilvēku, priekšmetu u. tml.) kopa; pāris.

// fizk. Sportistu komanda, kurā ir divi locekļi; laiva ar diviem airētājiem.

Avoti: LLVV

Divnogorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnojarskas novada dienvidos, Jeņisejas labajā krastā, 28900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

divnozīmība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> divnozīmīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

divnozīmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir divas nozīmes.

Avoti: LLVV

divnozīmīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Divnozīmība.

Avoti: LLVV

Divo   vietv.

1. Pilsēta Kotdivuārā, Dienvidbandamas reģiona administratīvais centrs, 72500 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: LpA, PuA

divojums   novec.

1. Jūtu sašķēlums, dubultošanās.

Avoti: Ztv1

divortium   novec.

1. Laulības šķiršana abām pusēm vienojoties.

Avoti: KV

divošu   apv.

1. Tāds, kam ir divas osis.

Avoti: EH

divoto   it., mūz.

1. Apgaroti, dievbijīgi.

Avoti: KV

divots   novec.

1. Divējāds.

Avoti: Ztv1

divpadesmitniece   apv.

1. Divpadsmit pudus smaga runga, boze.

Avoti: ME, VeAT

divpadsmit   nelok.; pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 12; daudzums, skaits 12.

2. arī locījumu formas: dat., instr. divpadsmitiem, lok. divpadsmitos. Pulksteņa laika moments: pusdiena vai pusnakts (divdesmit četri).

Avoti: LLVV

divpadsmitace   apv.

1. Tāda, kam ir divpadsmit acis.

Avoti: EH

divpadsmitais   skait.; s. -ā.

1. Kārtas skait. --> divpadsmit (12.).

Avoti: LLVV

divpadsmitgadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir divpadsmit gadu.

Avoti: LLVV

divpadsmitgalvis   apv.

1. Tāds, kam ir divpadsmit galvas.

Avoti: ME

divpadsmitniece   apv.

1. Divpadsmit pudus smaga runga, boze.

Avoti: ME, VeAT

divpadsmitnieki

1. Musulmaņu šiītu grupējums, kas uzskata, ka 12. imams (musulmaņu vadītājs) nav miris un, pienākot pasaules galam, atgriezīsies kā mahdī ("pareizi vadītais"), lai uz Zemes nodibinātu miera un taisnības valstību.

Avoti: IdV

divpadsmitpirkstu   ģen., nelok.; anat.

1. Savienojumā "divpadsmitpirkstu zarna": tievās zarnas daļa, kas atrodas aiz kuņģa.

Divpadsmitpirkstu zarna— tievās zarnas sākumdaļa; atrodas starp kupģi un tievo zarnu; garums vienāds ~12 pirkstu platumam, t. i., 25-30 cm.

Avoti: LEV, VE

divpadsmitrindu   apv.

1. Tāds, kā daļas izkārtojas divpadsmit rindās; tāds, kas aptver, ietver divpadsmit rindas.

Avoti: ĒiV

divpadsmits   apv.

1. Divpadsmitais.

Avoti: KiV

divpadsmitskaldnis   -ņa, v.; mat.

1. Daudzskaldnis, ko ierobežo divpadsmit plaknes.

Avoti: LLVV

divpadsmitskaldņu   ģen., nelok.

1. Ar divpadsmit skaldnēm.

Avoti: LLVV

divpadsmitskaņu   mūz.

1. Ar divpadsmit skaņām.

Divpadsmitskaņu tehnika— mākslīgi radīta kompozīcijas sistēma, kuras patoss ir visu divpadsmit skaņu līdztiesība un līdzvērtība.

Avoti: MūV

divpadsmitstāvu   ģen., nelok.

1. Ar divpadsmit stāviem.

Avoti: LLVV

divpakāpīgs   apv.

1. Divpakāpju.

Avoti: ME

divpakāpju   ģen., nelok.

1. Ar divām pakāpēm, ar diviem posmiem.

2. Tāds, kas notiek divās pakāpēs, tāds, kam ir divas pakāpes, stadijas.

Avoti: LLVV

divpalātu   ģen., nelok.; polit.

1. Tāds, kur ir divas palātas.

Avoti: LLVV

divpartiju   ģen., polit.

1. Divpartiju sistēma - politiska sistēma, kur pie varas pārmaiņus nāk viena no divām valdošajām part. (piem., ASV - Rep. un Dem. part.).

Avoti: EV

divpavalstniecība   jur.

1. Personas saikne vienlaikus ar divu valstu pilsonību, pavalstniecību.

Avoti: JtV

divpēde   novec.

1. Dipodija, divpēdu apvienojums ritmiskā vienībā.

Avoti: LV93

divpēdu   ģen., nelok.; literat.

1. Tāds, kam ir divas pēdas (parasti par dzejas rindu).

Avoti: LLVV

divpiens   apv.

1. Pienā iedrupināts biezpiens.

Avoti: BB

divpiesūcekņu   biol.

1. Divpiesūcekņu sucējtārpi, plakantārpu klase - cilvēku un mugurkaulnieku endoparazīti.

Avoti: ZTV

divplakņu   ģen., nelok.

1. Ar divām plaknēm.

Divplakņu kakts— daudzplakņu kakts ar divām skaldnēm.

Avoti: LLVV

divplāksnis   -šņa, v.

1. Lidaparāts, kuram ir divi spārnu pāri, kas atrodas viens virs otra.

Avoti: LLVV

divplatums   apv.

1. Dubults platums.

Avoti: ME

divpols   el.

1. Elektriskās ķēdes daļa (vai visa ķēde) vai ierīce ar divām pieslēgspailēm.

Avoti: ZTV

divposmis   aeron.

1. Lidaparāta balsta sistēmas ierīce, kas savieno amortizatora cilindru ar kātu un pārvada vērpes momentu no riteņiem uz balsta cilindru.

Avoti: ZTV

divprātība   apv.

1. Nepastāvība, mainība uzskatos, noskaņojumā, attieksmē pret kādu.

Avoti: NeV

divprātīgs   apv.

1. Nepastāvīgs, mainīgs uzskatos, noskaņojumā, attieksmē pret kādu.

Avoti: NeV

divprocentīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas veido divus procentus (no kā).

2. Tāds, kas satur divus procentus (kādas vielas).

Avoti: LLVV

divpunkte   -es, dsk. ģen. -kšu, s.; val.

1. Pieturzīme (..), ko lieto, lai parādītu izlaidumu citātos.

Avoti: LLVV

divpunkti   poligr., novec.

1. Trēma.

Avoti: GV

divpunktu

1. Tāds, kam ir divi punkti.

Divpunktu mārīte— mārīšu dzimta suga ("Adalia bipunctata"), Latvijā sastopama bieži, parasti apdzīvotās vietās un to tuvimā, ķermenis 3,5-5 mm garš, ieapaļš, krāsa mainīga.

Avoti: LE1

divpūru   apv.

1. Tāds, kura tilpums ir divi pūri.

Avoti: ĒiV

divpusains   apv.

1. Tāds, kas sastāv no divām kārtām, daļām.

Avoti: ĒiV

divpusaiņš   apv.

1. Tāds, kas sastāv no divām kārtām, daļām.

Avoti: ĒiV

divpuse   apv.

1. Kāda kakla slimība.

Avoti: EH

divpusējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko veido divas (lietojamas, izmantojamas) daļas, puses; tāds, kas atrodas, noris abās pusēs.

Divpusēja virsma— orientējama virsma; pārvietojot normālvektoru šādā virsmā pa jebkuru slēgtu līkni, tas vienmēr atgriežas sākuma stāvoklī.

2. Tāds, kas attiecas uz diviem dalībniekiem; tāds, kurā piedalās, kurā iesaistīti divi dalībnieki.

Divpusējs un daudzpusējs darījums— darījums, kurā nepieciešams divu vai vairāku dalībnieku saskanīgas gribas izteikums.

Avoti: LLVV, JtV

divpusgriezīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Abpusgriezīgs.

Avoti: LLVV

divpusība   apv.

1. Vispārināta īpašība --> divpusīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: ME

divpusīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divpusējs (1).

2. Tāds, kas aptver divus dažādus aspektus.

Avoti: LLVV

divpusīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> divpusīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

divpusperiodu   ģen., nelok.; fiz.

1. Divpusperiodu taisngriešana - maiņstrāvas pārvēršana līdzstrāvā, ko izmanto, lai maiņstrāvas tīklā iegūtu līdzstrāvu (pulsējošu).

Avoti: IfV

divpušu   apv.

1. Abpusējs.

Avoti: ME

divrats   apv.

1. Divritenis.

Avoti: Sin

divratu   apv.

1. Divu riteņu (rati).

Avoti: ME

divredze   apv.

1. Matainais āboliņš ("Trifolium arvense").

2. hip. Jānīši ("Erigeron").

Avoti: Aug2

divreiz   apst.

1. Divas reizes.

Nav divreiz jāsaka— saka, ja uzaicinājums, norādījums tiek nekavējoties izpildīts.

Avoti: LLVV

divreizējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atkārtojas vai ko atkārto divas reizes; divkārtējs.

Avoti: LLVV

divriči   -ču, v.; tikai dsk.

1. Rati ar diviem riteņiem.

2. žarg. Milicijas mašīna.

Avoti: LLVV

divriekstu   apv.

1. Tāds (čemurs), kurā ir divi rieksti.

Avoti: ME

Divrigi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Sivasas ilā, 10800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

divrinda   -as, s.

1. Divrinde.

Avoti: LLVV

divrinde   -es, dsk. ģen. -žu, s.; literat.

1. Pants, kam ir divas rindas; distihs.

Avoti: LLVV

divrindenis   -ņa, v.; literat.

1. Divrindu pants; divrinde.

Avoti: LLVV

divrindu   ģen., nelok.

1. Ar divām rindām; tāds, kas veido divas rindas.

Divrindu harmonikas— harmonikas ar divām taustiņu rindām.

Divrindu žakete— žakete ar divām pogu rindām.

Divrindu uzvalks— uzvalks ar divrindu žaketi.

2. literat. Tāds (parasti pants), kam ir divas rindas.

Avoti: LLVV

divritenis   -ņa, v.

1. Velosipēds ar diviem riteņiem.

Avoti: LLVV

divriteņi   apv.

1. Divriči.

Avoti: EH

divriteņu   ģen., nelok.

1. Ar diviem riteņiem.

Avoti: LLVV

divrocīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas virzāms, ceļams, darbināms ar abām rokām.

Avoti: LLVV

dīvs   -a, v.

1. Teiksmaina, brīnumaina būtne.

2. Brīnums.

Avoti: LLVV, NeV

dīvs   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Dīvains; arī brīnumains.

2. Mirdzošs, spīdošs.

Avoti: LLVV, NeV

dīvs   mit.

1. Jetija jeb sniega cilvēka nosaukums persiešu mitoloģijā.

Avoti: PlN-5-15

Dīvs   mit.

1. Slāvu mitoloģijā - gars, kas mita mežā koku galotnēs, bet naktīs nolaidās zemē un ar savu baiso izskatu un kliedzieniem biedēja vientuļus ceļiniekus.

2. Dienvidu slāviem milži vai tumsas dēmoni, kas dzīvo debesīs, negaisa mākoņu valstībā.

Avoti: Mit

divsaruna   apv.

1. Dialogs.

Avoti: Sin

divsēdekļu   apv.

1. Tāds (laiva, rati), kurā ir divi sēdekļi.

Avoti: ME

divsejība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Divkosība.

Avoti: LLVV

divsejis   apv.

1. Divkosis.

Avoti: Sin

divsējumu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastāv no diviem sējumiem.

Avoti: LLVV

divsēkles

1. Krustziežu dzimtas ģints ("Diplotaxis"), lakstaugi, kam bez stublāja lapām bieži ir arī lapu rozete, ~20 s., Latvijā konstatētas 2 sugas, abas adventīvas.

Mūru divsēkle— divsēkļu suga ("Diplotaxis muralis").

Šaurlapu divsēkle— divsēkļu suga ("Diplotaxis tenuifolia").

Avoti: LD

divsēriju   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastāv no divām sērijām.

Avoti: LLVV

divsēžu   apv.

1. Tāds (laiva, rati), kurā ir divi sēdekļi.

Avoti: ME

divsievība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad vīrietis atrodas laulībā vai faktiskā kopdzīvē vienlaikus ar divām sievietēm.

Avoti: LLVV

divsimt   nelok.; pamata skait.

1. Skaitlis, ciparu kopa 200; divi simti.

2. Daudzums, skaits 200.

Avoti: LLVV

divsimtais   skait.; s. -ā;

1. Kārtas skaitlis --> divsimt (200.).

Avoti: LLVV

divsimti   apv.

1. Divi simti.

Avoti: ĒiV

divsk.   saīs.

1. Divskaitlis.

Avoti: LLVV

divskāblis   novec.

1. Dioksīds.

Avoti: LME

divskaitlis   -ļa, v.; parasti vsk.; val.

1. Vārda gramatiskā forma, kas apzīmē pāra (divus) priekšmetus.

Avoti: LLVV

divskaldnis   -ņa, v.

1. Tas, ko ierobežo divas skaldnes.

Avoti: LLVV

divskaldņu   ģen., nelok.

1. Ar divām skaldnēm.

Avoti: LLVV

divskanis   -ņa, v.; val.

1. Divu nevienādu patskaņu savienojums, ko izrunā vienā zilbē.

Īsts divskanis— divskanis, kura abi komponenti veido zilbes kodolu; latviešu literārajā valodā tādi ir visi divskaņi.

Avoti: LLVV, VsV

divskats   -a, v.

1. Divspēle.

Avoti: LLVV

divslejīgs   novec.

1. Tāds, kas sadalīts divās slejās.

Avoti: LV93

divsleju   novec.

1. Ar divām slejām.

Avoti: LV93

divsliežu   ģen., nelok.

1. Tāds, kur ir divi paralēli sliežu ceļi.

Avoti: LLVV

divslīpju   ģen., nelok.

1. Ar divām slīpēm (parasti par jumtu).

Avoti: LLVV

divspārnaugļi

1. Divdīgļlapju klases dzimta, lieli (60-70 m augsti) mūžzaļi koki, Āzijas un Āfrikas tropos; ziedi skarainās ziedkopās, 2 vai vairākas kauslapas attīstās par augļa spārniem.

Avoti: LPE

divspārnu   apv.

1. Tāds, kam ir divi spārni.

Divspārnu durvis— divviru durvis.

Divspārnu jumts— divslīpju jumts.

Avoti: EH

divspārņi   -u, vsk. divspārnis, -ņa, v.; zool.

1. Kukaiņu klases kārta ("Diptera"), kurā ietilpst, piemēram, odi, knišļi, mušas, dunduri, iedala 2 apakškārtās, >80 tk sugu, Latvijā maz pētīti, varētu būt ~4000 sugu.

Avoti: LLVV, LD

divspēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Divu aktieru savstarpēji vienota spēle.

Avoti: LLVV

divstaklains   apv.

1. Tāds, kam ir divi atzarojumi.

Avoti: ĒiV

divstaklaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir divi atzarojumi.

Avoti: ĒiV

divstarainis   apv.

1. Divzarains (par dakšām).

Avoti: KiV

divstarains   apv.

1. Tāds, kam ir divi atzarojumi.

Avoti: ĒiV

divstaraiņš   apv.

1. Tāds, kam ir divi atzarojumi.

Avoti: ĒiV

divstāvu   ģen., nelok.

1. Ar diviem stāviem.

Divstāvu gulta— gulta ar vienu virs otras izvietotām guļvietām.

Divstāvu autobuss— autobuss ar diviem stāviem pasažieru izvietošanai.

Divstāvu numurs— tāds augstas kategorijas jeb luksusa viesnīcas numurs, kas izvietots divos stāvos.

Avoti: ZTV, TvV

divstīgu   ģen., nelok.

1. Ar divām stīgām (par mūzikas instrumentu).

Avoti: LLVV

divstobrains   apv.

1. Tāds, kam ir divi stobri.

Avoti: ViV

divstobrene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Medību šautene ar diviem stobriem.

Avoti: LEV

divstobrenīca   apv.

1. Divstobru bise.

Avoti: ME

divstobru   ģen., nelok.

1. Ar diviem stobriem.

Avoti: LLVV

divstrobains   apv.

1. Tāds, kam ir divi stobri; divstobrains.

Avoti: ViV

divstrobene   apv.

1. Divstobrene.

Avoti: ViV

divstrobnīca   apv.

1. Divstobru bise.

Avoti: ME

divstrobu   apv.

1. Divstobru.

Avoti: ViV

divstūrainis   apv.

1. Tāds, kam ir divi stūri.

Avoti: KiV

divstūris

1. Figūra uz sfēras; to veido divi sfēras lielo riņķu pusloki.

Avoti: EV

divšķautņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Divšķautņu.

Avoti: LLVV

divšķautņu   ģen., nelok.

1. Ar divām šķautnēm.

Divšķautņu mieži— divkanšu mieži.

Avoti: LLVV

divtā   apv.

1. Divatā.

Avoti: EH

divtaktu   ģen., nelok.

1. mūz. Tāds, ko veido divas taktis; tāds, kas ilgst divas taktis.

2. tehn. Tāds (dzinējs), kura pilns darba cikls norisinās divos gājienos.

Divtaktu motors— iekšdedzes dzinējs, kurā pilns virzuļa darbības cikls cilindrā noris divos virzuļa gājienos: iesūkšana un kompresija virzulim kustoties augšup, darba takts un izplūde - lejup, piem., mopēdos, motorzāģos.

Avoti: LEV

divtāžains   apv.

1. Tāds (piemēram, svārki, kleita), kam ir divas (pakāpeniskas) daļas, joslas.

Avoti: ViV

divtāžu   apv.

1. Divstāvu.

Avoti: ĒiV

divtiek   apv.

1. Divtik - divreiz tikpat (daudz, liels u. tml.).

Avoti: ME

divtik   apst.; sar.

1. Divreiz tikpat (daudz, liels u. tml.).

Avoti: LLVV

divtikam   apv.

1. Divtik.

Avoti: EH

divtonnīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura celtspēja ir divas tonnas.

2. Tāds, kura var iepildīt divas tonnas.

Avoti: LLVV

divtrīs   apv.

1. Divi vai trīs.

Avoti: ViV

divtrīspadsmit   apv.

1. Divpadsmit vai trīspadsmit.

Avoti: ViV

divtulība   novec.

1. Divatne.

Avoti: LV93

divudesmit   apv.

1. Divdesmit.

Avoti: ME

dīvulieši

1. Viesītes novada Rites pagasta apdzīvotās vietas "Dīvules" iedzīvotāji.

Avoti: V1

divulsija   med.

1. Pārraušana uz pusēm.

Avoti: TM

divulsors   med.

1. Instruments kāda dobuma paplašināšanai vai striktūras pārplēšanai.

Avoti: TM

Divupe   vietv.

1. Braslas kreisā krasta pieteka, Pārgaujas novada Stalbes pagastā, garums 12 km.

Avoti: LD

divvadripnis   žarg.

1. Trolejbuss.

divvākčauļi

1. Lapkājvēžu kārtas apakškārta ("Conchostraca"), vēžu ķermeni apņem divvāku čaula, tāpēc tie atgādina gliemenes, zināmi kopš apakšdevona, izmirušas ~300 s., to čaulas izmanto ģeoloģijā slāņu vecuma noteikšanai, 150-180 sugu, Latvijā konstatētas 2 reti sastopamas sugas.

Avoti: LD

divvaldība   -as, s.

1. Stāvoklis (valstī, organizācijā), kad vienlaicīgi valda divu pretēju šķiru vara katra savā organizatoriskajā formā.

Avoti: LLVV

divvalodība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad cilvēks prot divas valodas.

2. Stāvoklis, kad (valstī) ar vienlīdzīgām tiesībām tiek lietotas divas valodas.

Bagātinošā divvalodība— stāvoklis, kad otrās valodas prasme papildina pirmās valodas prasmi, nevis to nomāc.

Līdzsvarotā divvalodība— prasme lietot divas valodas vienlīdz labā līmenī neatkarīgi no konsituācijas.

Individuālā divvalodība— divu valodu lietošana indivīda līmenī - no pilnīgas abu valodu prasmes līdz ierobežotam otras valodas izmantojumam.

Kolektīvā divvalodība— divu valodu regulāra funkcionēšana vienā valodas kolektīvā.

Avoti: LLVV, VsV

divvalodīgais   val.

1. Bilingvs - cilvēks, kas noteiktās funkcijās un situācijās spēj lietot divas valodas, tās nejaucot.

Avoti: VsV

divvalodu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastādīts, veidots divās valodās.

Avoti: LLVV

divvangains   apv.

1. Tāds, kam ir divas osas.

Avoti: ĒiV

divvangaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir divas osas.

Avoti: ĒiV

divvangu   apv.

1. Tāds, kam ir divas osas.

Avoti: ĒiV

divvārdu   apv.

1. Tāds, kam ir divi vārdi.

Avoti: EH

divvārstuļu   med.

1. Tāds, kam divi vārstuļi vai vāki.

Avoti: TM

divveidība   apv.

1. Dimorfisms - spēja vienai (dzīvnieku vai augu) sugai veidot divas formas; divu formu pastāvēšana vienā (dzīvnieku vai augu) sugā.

Avoti: ME

divveidīgs   apv.

1. Dimorfs - tāds, kas spēj veido divas formas vai pastāvēt divās formās (par dzīvnieku vai augu sugu).

Avoti: ME

divvērtību

1. Tāds, kuram ir divas vērtības.

Divvērtību princips— klasiskās divvērtību loģikas pamatprincips: jebkuram izteikumam ir tikai divas patiesumvērtības, tas ir vai nu patiess, vai aplams.

Avoti: LPE

divvērtīgs   -ais; s. -a, -ā; ķīm.

1. Tāds (ķīmiskais elements), kura vērtība ir divi.

Avoti: LLVV

divvērtīgums

1. Divvērtīguma princips loģikā - ikviens spriedums ir vai nu patiess, vai nepatiess.

Avoti: IdV

divvērtņu   ģen., nelok.

1. Ar divām veramām daļām, vērtnēm.

Avoti: LLVV

divveru   ģen., nelok.; apv.

1. Divviru.

Avoti: ME

divvienība   apv.

1. Divu (cilvēku) savienība.

Avoti: EH

divvientulībā   apv.

1. Divatā.

Avoti: Sin

divvientulība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad divus cilvēkus neredz, netraucē citi, stāvoklis, kad divi cilvēki ir nošķirti no citiem.

Avoti: LLVV

divvietīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir divas vietas.

Divvietīgs numurs— viesnīcas numurs ar vienu istabu un divām vienguļamām gultām, ko arasti piedāvā diviem kopā ceļojošiem klientiem vai arī diviem savstarpēji pazīstamiem tūristu grupas dalībniekiem.

Divvietīgs numurs ar divguļamu gultu— viesnīcas numurs, kur ir viena istaba ar vienu divguļamugultu.

Avoti: LLVV, TvV

divvilcis   -ča, v.

1. Šaha uzdevums, kas jāatrisina divos gājienos.

Avoti: LLVV

divviļņu

1. Tāds, ko raksturo vai kurā izmanto divus viļņu garumus.

Divviļņu mikroskopija— metode, ko lieto izšķirtspējas palielināšanai elektronu mikroskopijā.

Avoti: LPE

divvīri   novec.

1. Duumvirs.

Avoti: LME

divvīrība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad sieviete atrodas laulībā vai faktiskā kopdzīvē vienlaikus ar diviem vīriešiem.

Avoti: LLVV

divviru   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastāv no divām veramām daļām (par logu, durvīm).

Avoti: LLVV

divvīru   apv.

1. Tāds, kas domāts diviem vīriešiem.

Avoti: EH

divvirzienu   ģen., nelok.

1. Tāds (piemēram, ceļš), kas paredzēts kustībai divos (pretējos) virzienos.

2. Tāds, kas noris divos (pretējos) virzienos.

Divvirzienu izvilkumi— rūtiņas, kas audumā veidotas, izvelkot no auduma kā šķēru, tā arī audu diegus.

Avoti: LLVV

divzarains   -ais; s. -a, -ā;

1. Divzaru.

Avoti: LLVV

divzare   apv.

1. Tāda, kam ir divi zari.

Avoti: EH

divzaris   apv.

1. Tāds, kam ir divi zari.

Avoti: ME

divzaru   ģen., nelok.

1. Ar diviem zariem.

Avoti: LLVV

divzilbīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir divas zilbes.

Avoti: LLVV

divzilbju   ģen., nelok.

1. Divzilbīgs.

Avoti: LLVV

divzīmju   ģen., nelok.; mat.

1. Tāds (skaitlis), kas rakstāms ar diviem ticamiem cipariem.

Avoti: LLVV

divzirdzinieks   apv.

1. Divjūgs - pajūgs, kas paredzēts diviem zirgiem.

Avoti: ME

divzirgu   apv.

1. Tāds (darbarīks, transportlīdzeklis), kas paredzēts vilkšanai ar diviem zirgiem.

2. Tāds (parasti, lauks, aramzemes platība), kas paredzēts apstrādāšanai ar diviem zirgiem.

Avoti: ĒiV

divzobene   apv.

1. Ēvele ar diviem asmeņiem.

Avoti: LV93

divzobe

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Dicranaceae"), daudzgadīgi divmāju vai vienmājas augi (garums ~1-20 cm), kas aug blīvās velēnās, ~1200 sugu, Latvijā konstatētas 37 sugas no 15 ģintīm.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Dicranum"), divmāju, retāk vienmājas augi, stumbri līdz 20 cm augsti, bieži ar rizoīdtūbu, uz augsnes, trūdošas koksnes, bezkarbonātu iežiem; 52 s., Latvijā konstatētas 13 sugas.

Bonžana divzobe— divzobju suga ("Dicranum bonjeanii").

Kalnu divzobe— divzobju suga ("Dicranum montanum").

Lielā divzobe— divzobju suga ("Dicranum majus").

Maldinošā divzobe— divzobju suga ("Dicranum spurium").

Slotiņu divzobe— divzobju suga ("Dicranum scoparium").

Sūnekļa divzobe— divzobju suga ("Dicranum affine").

Vairzaru divzobe— divzobju suga ("Dicranum flagellare").

Viļņainā divzobe— divzobju suga ("Dicranum polysetum").

Zaļā divzobe— divzobju suga ("Dicranum viride").

Avoti: LPE, LD

divzobīte

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases divzobju dzimtas ģints ("Dicranella"), nelieli divmāju, retāk vienmājas augi, ne garāki par 3 cm, veido skrajas vai blīvas, zaļas vai dzeltenzaļas velēnas, ~100 s., Latvijā konstatētas 6 sugas.

Avoti: LD

divzoleji   apv.

1. Trejdaivu sunītis ("Bidens tripartitus").

Avoti: Aug2

divžuburains   -ais; s. -a, -ā;

1. Divžuburu.

Avoti: LLVV

divžuburis   v.

1. Tas, kam ir divi žuburi (piem., makšķerāķis).

Avoti: MLVV

divžuburonis

1. Ziedkopa, kuras galvenajai asij aug pāri no tās atejoši divi pirmās pakāpes zari, savukārt no tiem atzarojas tādi paši pāri augoši otrās pakāpes zaru pāri utt.; dihāzijs.

Avoti: SV69, PP

divžuburu   ģen., nelok.

1. Ar diviem žuburiem.

Avoti: LLVV

dixi   lat.

1. Esmu izteicies; savu esmu pateicis; Romiešu oratoru iemīļots vārds.

Avoti: LEV

dixidae   lat.

1. Abiniekodu dzimta.

Avoti: LD

Dixie   angļu val.

1. ASV dienvidu štati.

Avoti: LEV

diz-

1. Priedēklis, kas nozīmē "šķiršanu", "dalīšanu".

2. Priedēklis, kas piešķir jēdzienam negatīvu vai pretēju nozīmi.

Avoti: SV96

dizadaptācija   med.

1. Varavīksnenes un tīklenes nespēja pielāgoties dažādām gaismas intensitātēm.

Avoti: TM

dizāfija   med.

1. Taustes traucējums.

Avoti: TM

dizagregācija   med.

1. Pastāvīga izklaidība, kas neļauj slimniekam uztvert kādu domu ārpus tās, kura pastāvīgi nodarbina viņa prātu.

2. Histērijā nespēja koordinēt dažādas jaunas sajūtas un saistīt tās ar redzes iespaidiem.

Avoti: TM

dizain   novec.

1. Franču dzejas teorijā 10 rindu strofa vai 10 rindu dzejolis.

Avoti: KV

dizaineris   -a, v.; novec.

1. Dizainers.

dizainers   -a, v.

1. Mākslinieks, kas piedalās rūpnieciski ražojamo priekšmetu un mehānismu konstruēšanā.

Avoti: LLVV

dizainēt

1. Projektēt un konstruēt priekšmetus, iekārtot vidi.

Avoti: PL

dizainparaugs   v.

1. Rūpnieciski intelektuālā īpašuma veids - mākslinieciskas konstruēšanas rezultātā radīts izstrādājuma ārējais veidols, ko patentē attiecīgā valstī.

Dizainparaugu starptautiskā klasifikācija (Lokarno klasifikācija)— klasifikācija, kas iedibināta ar 1968. gada 8. oktobra Lokarno nolīgumu par dizainparaugu starptautiskās klasifikācijas izveidošanu.

Dizainparaugu starptautiskā reģistrācija— dizainparaugu reģistrācija, kas veikta saskaņā ar 1925. gada 6. novembra Hāgas vienošanās par dizainparaugu starptautisko reģistrāciju 1999. gada 2. jūlija Ženēvas aktu vai citu Latvijai saistošu starptautisko līgumu par dizainparaugu starptautisko reģistrāciju.

Avoti: MLVV, JtV

dizains   -a, v.

1. Priekšmetu un vides mākslinieciskā projektēšana un konstruēšana.

Rūpnieciskais dizains— rūpnieciski ražojamo priekšmetu un mehānismu mākslinieciska konstruēšana.

Vides dizains— vides organizēšana atbilstoši noteiktām prasībām un vidē izvietojamo objektu mākslininieciskā konstruēšana; šī darba rezultāts.

2. Izstrādājuma veidols, kas ir saskaņots ar tā funkcionālo uzdevumu, materiāliem, izgatavošanas tehnoloģiju, modes tendencēm, ekoloģijas prasībām u. c. faktoriem.

Avoti: LLVV, LV06, SV96

dizainviesnīca

1. Neliela (līdz aptuveni 100 numuriem), neatkarīga un ar lielām ķēdes viesnīcām konkurējoša izmitināšanas iestāde, kuras atšķiras ar individuālu pieeju klientu apkalpošanā, kas var izpausties numuru dizainā, iekārtojumā un attieksmē pret klientu ar mērķi viesnīcā radīt īpašu, intīmu gaisotni.

Avoti: TvV

dizaks   žarg.

1. Dezertieris.

Avoti: KZ

dizakūzija   med.

1. Traucēta dzirde; pakurlums.

Avoti: TM

dizalelognātija   med.

1. Nesamērīgums starp augšžokli un apakšžokli.

Avoti: MSV

dizalerģizācija   med.

1. Alerģiskā stāvokļa izbeigšanās vai pārtraukšana.

Avoti: TM

dizanagnozija   med.

1. Disleksijas veids, kurā slimnieks noteiktus uzrakstītus vārdus nepazīst un to vietā izlasa citus.

Avoti: TM

dizantigrāfija   med.

1. Nespēja pārrakstīt tekstu vai salikt to iespiešanai.

Avoti: TM

dizarteriotonija   med.

1. Nenormāls (paaugstināts, pazemināts, nenormāli svārstīgs) arteriālais spiediens.

Avoti: TM

dizartikulācija   med.

1. Locekļa amputācija locītavā.

Avoti: TM

dizartrija

1. Patoloģisks runas traucējums, kas apgrūtina atsevišķu vārdu, zilbju vai skaņu izrunāšanu.

Avoti: SV99

dizartroze   med.

1. Ikviens patoloģisks locītavas stāvoklis; tā cēlonis var būt slimība, izmežģījums vai kroplība, kas ierobežo kustības.

2. Neīsta locītava.

Avoti: MSV

dizasociācija

1. Asociācijai pretējs psiholoģisks process, asociāciju sadalīšana atsevišķos elementos.

Avoti: SV69

dizažio

1. Procenti, ko atskaita no naudas vai vērtspapīru nominālvērtības, ja to kurss biržā ir krities zem nomināla.

Avoti: SV99

Dizdže   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, ila administratīvais centrs, 135600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Dizdži   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Osmanijes ilā, 43000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dīzelis   -ļa, v.

1. Iekšdedzes dzinējs ar pašaizdedzi; dīzeļmotors.

2. sar. Transportlīdzeklis, ko darbina ar šādu dzinēju.

3. sar. Dīzeļdegviela.

Avoti: LLVV, SLG

dīzeļ-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosaukto darbina ar dīzeli (1).

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz dīzeli (1) vai ir saistīts ar to.

Avoti: LLVV

dīzeļdegviela   tehn.

1. Dīzeļmotoru un gāzturbīnu motoru degviela, kas sastāv no naftas izdalītu ogļūdeņražu maisījuma, kura viršanas temperatūra ir 180-360 Celsija grādu; kvalitāti raksturo cetānskaitlis.

Avoti: ZTV

dīzeļdzinējs   -a, v.

1. Dīzeļmotors - iekšdedzes dzinējs ar pašaizdedzi; dīzelis (1).

Avoti: ZTV

dīzeļelektrokuģis   jūrn.

1. Kuģis, kuru dzen kombinēta dīzeļģeneratoru un elektrodzinēju enerģētiskā iekārta.

Avoti: ZTV

dīzeļelektrostacija

1. Elektrostacija, kurā elektriskās enerģijas ražošanai izmanto ģeneratoru, ko darbina dīzeļmotors.

Avoti: EV

dīzeļeļļa   tehn.

1. Motoreļļa lietošanai dīzeļmotoros.

Avoti: ZTV

dīzeļģenerators   tehn.

1. Elektroģenerators, ko darbina dīzeļmotors.

Avoti: ZTV

dīzeļkuģis   -a, v.

1. Kuģis, ko darbina ar dīzeļmotoru.

Avoti: LLVV

dīzeļlokomotīve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Lokomotīve, ko darbina iekšdedzes dzinējs (parasti dīzeļmotors).

Avoti: LLVV

dīzeļmotors   -a, v.

1. Iekšdedzes virzuļmotors ar pašaizdedzi; dīzelis (1).

Avoti: LLVV

dīzeļtraktors   -a, v.

1. Traktors, ko darbina ar dīzeli (1).

Avoti: LLVV

dīzeļvilciens   -a, v.

1. Vilciens, ko darbina ar dīzeli (1).

Avoti: LLVV

dizembrioplāzija   med.

1. Embrionālās attīstības traucējums.

Avoti: TM

dizēmija   med.

1. Nenormāls asins sastāvs; ikviena asins slimība.

Avoti: MSV

dizendokrīnisms   med.

1. Endokrīno dziedzeru nepietiekama vai nepareiza funkcija.

Avoti: TM

Dīzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dissen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 9300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dizenis   apv.

1. Zedenis, vabiņa.

Avoti: ME

dizenteriforms   med.

1. Dizentērijai līdzīgs.

Avoti: TM

dizentērija   -as, s.; parasti vsk.

1. Infekcijas slimība, kurai raksturīgs resnās zarnas gļotādas iekaisums un čūlas, kā arī asiņaina caureja.

Avoti: LLVV

dizeretīzija   med.

1. Mazināta jutība vai kairināmība.

Avoti: TM

dizergāzija   med.

1. Psihisks traucējums uz intoksikācijas pamata.

Avoti: TM

dizerģija   med.

1. Organisma reaktivitātes traucējums.

Avoti: TM

dizestēzija   med.

1. Jutības traucējums, kas parasti izpaužas kā sāpes.

Avoti: TM

Dizfula   vietv.; novec.

1. Dezfūla - pilsēta Irānā.

Avoti: PZT

dizigotēka   bot.

1. Arāliju dzimtas ģints ("Dizygotheca").

Smalkā dizigotēka— dizigotēku suga ("Dizygotheca elegantissima").

Avoti: TaE

dizigotisks   med.

1. Attīstījies no divām vienlaicīgi apaugļotām olšūnām.

Avoti: TM

dizināt   apv.

1. Būt bezdarbībā, slaistīties bez darba.

Avoti: ME

dizins   apv.

1. Zedenis, vabiņa.

Avoti: ME

dīzins   apv.

1. Izlaidies cilvēks, palaidnis.

Avoti: KV

dizinsulīnisms   med.

1. Insulīna sekrēcijas traucējums ar hiperglikēmiju vai hipoglikēmiju.

Avoti: MSV

Dizkeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Trabzonas ilā, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

diznēt   apv.

1. Mazliet salt, drebēt.

Avoti: ME

Dizo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Diso"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 3000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dizodontoze   med.

1. Zobu izšķilšanās traucējums.

Avoti: TM

dizontoģenēze   med.

1. Organisma kļūdaina attīstība.

Avoti: TM

dizopija   med.

1. Redzes traucējums.

Avoti: TM

dizoreksija   med.

1. Traucēta (pavairota vai samazināta) ēstgriba.

Avoti: TM

dizorganoplāzija   med.

1. Orgāna attīstības traucējums.

Avoti: TM

dizosmija   med.

1. Ožas traucējumi.

Avoti: ZTV

dizostoze   med.

1. Kaula veidošanās traucējums; embrionālā skrimšļa pārkaulošanās traucējums.

Avoti: TM

dizovārisms   med.

1. Olnīcu funkcijas traucējums.

Avoti: TM

dizplāzija   med.

1. Dzemdes kakla displāzija.

Avoti: VE

dizuks   sar.

1. Diskotēka.

Avoti: JV

dizūrija   med.

1. Urinēšanas traucējumi.

Avoti: ZTV

dizygotheca   lat.

1. Dizigotēkas.

Dizygotheca elegantissima— smalkā dizigotēka.

Avoti: TaE

dīža   apv.

1. Dūju suga.

2. Tāds, kas ne mirkli nenostāv mierā.

Avoti: KV, NeV

dižadata   apv.

1. Lāpāmā adata.

Avoti: LE

dižadatene

1. Himēnijsēņu klases afiloforu rindas dzimta ("Hericiaceae"), sēņu augļķermeņi klājeniski, ar kātiņu un cepurīti vai koraļļveidīgi, himenofors adatveidīgs, Latvijā 2 ģintis, 2 sugas.

2. Šīs dzimtas ģints ("Hericium"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Zarainā dižadatene— dižadateņu suga ("Hericium clathroides"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

dižaids   apv.

1. Dažāds.

Avoti: EH

dižaita   apv.

1. Pieaugusi aita.

Avoti: ME

dižakmeņi

1. Ļoti lieli laukakmeņi, aizsargājamu dabas pieminekļu kategorija.

Vietējās nozīmes dižakmeņi— akmeņi, kuru tilpums ir 7-10 kubikmetri.

Valsts nozīmes dižakmeņi— akmeņi, kuru virszemes tilpums pārsniedz 10 kubikmetrus.

Avoti: LD

dižāmars   apv.

1. Liels āmurs.

Avoti: EH

dižan   apv.

1. Izcili, braši, vareni.

Avoti: EH

dižandrējs   apv.

1. Garais pirksts.

Avoti: EH

dižanība   apv.

1. Diženība.

Avoti: ME

dižans   apv.

1. Liels (apjomā, augumā); izcils, brašs, varens.

2. Skaists, mīļš.

Avoti: TlV

dižāt   apv.

1. Dīžāt.

Avoti: EH

dīžāt   apv.

1. Būt nemierīgam, nepacietībā mīdīties.

2. Dīdīties, neko neuzsākot; kavēties.

3. Būt bezdarbībā, slaistīties bez darba.

Avoti: NeV

dīžātāja   apv., s.

1. Mīdītājs.

Avoti: ĒiV

dīžātājs   apv.

1. Mīdītājs, mīņātājs.

Avoti: ĒiV

dižāties   novec.

1. Dižoties.

Avoti: LV93

dīžāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Nepacietīgi, strauji mīdīties (parasti par zirgiem).

2. Dīdīties, neko neuzsākot; kavēties.

3. Būt bezdarbībā, slaistīties bez darba.

Avoti: LLVV, NeV

dižaudzēji   apv.

1. Tādi (rāceņi, bietes), kas ātri nogatavojas.

Avoti: ME

dižaudzis   apv.

1. Liels, garš augs.

Avoti: ME

dižaudzīte   apv.

1. Dem. --> dižaudzis.

Avoti: ME

dižauza   -as, s.; bot.

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Arrhenatherum"), kurā ietilpst augi ar garu skaru, ~10 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Augstā dižauza— dižauzu suga ("Arrhenatherum elatius"), kas sastopama arī Latvijā.

Sīpoliņu dižauza— dižauzu suga ("Arrhenatherum bulbosum"), ko audzē dārzos.

Avoti: LLVV, LD, DaE

dižbajārs   apv.

1. Ļoti cēls un bagāts bajārs.

Avoti: ME

dižbāliņš   apv.

1. Slavens un plaši pazīstams radu (saimes) vīrietis.

Avoti: ME

Dižbārdi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Babītes novada Babītes pagastā.

Avoti: LC

dižbaroks   vēst.

1. Periods baroka attīstībā Itālijā aptuveni no 1620. g. līdz 1700. g., kas nomainīja agrīno baroku (1580.-1620. g.) un ievadīja vēlīno baroku (18. gs. 20. gadi).

Avoti: MkV

dižbase   apv.

1. Bass.

Avoti: EH

dižbaznīca   apv.

1. Doms, katedrāle.

Avoti: ME

dižbībele   apv.

1. Bībele.

Avoti: EH

dižbļāvējs   apv.

1. Liels bļāvējs, lielmutis.

Avoti: ME

dižbļāvulis   apv.

1. Liels bļāvējs, lielmutis.

Avoti: ME

dižcauņu   apv.

1. No kvalitatīvas caunas ādas (darināts).

Avoti: ME

dižcekule   apv.

1. Liela cekula nēsātāja.

Avoti: ME

dižceļš   apv.

1. Lielceļš.

Avoti: KV

dižcepure   apv.

1. Liela, skaista cepure.

Avoti: ME

Dižciems   vietv.

1. Mērsraga novada apdzīvotās vietas "Mērsrags" daļa.

2. Ventspils novada Vārves pagasta apdzīvotās vietas "Cirpstene" daļa.

Avoti: LC

dižcienīgs   apv.

1. Īpaši cienīgs, piemiņas cienīgs.

Avoti: ME

dižciltēt   vēst.

1. Iecelt par dižciltīgo.

Avoti: DzS

dižciltība   -as, s.; parasti vsk.

1. neakt. Piederība pie aristokrātijas.

2. Stāvoklis, kad dzīvniekam ir tīršķirnes galvenās pazīmes un tas ir reģistrēts ciltsgrāmatā.

Avoti: LLVV

dižciltīgie   vēst.

1. Cilvēki, kuri cēlušies no senām, ievērojamām dzimtām un parasti ieņēma sabiedrībā īpašu stāvokli.

Avoti: VjV

dižciltīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. neakt. Tāds (cilvēks), kas pieder pie aristokrātijas.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Aristokrāts.

2. Tāds (dzīvnieks), kam ir tīršķirnes galvenās pazīmes un kas ir reģistrēts ciltsgrāmatā.

Avoti: LLVV

dižciltīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. neakt. Dižciltība (1).

2. Dižciltība (2).

Avoti: LLVV

dižciltis   apv.

1. Dižciltnieks, lielmanis, dižvīrs.

Avoti: ME

dižciltnieks   apv.

1. Dižvīrs, lielmanis.

Avoti: Sin

diždadzis

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Arctium", senāk "Lappa"), divgadīgi augi ar sarkanvioletiem ziediem, ziedu kurvīšiem ir āķīši, kas pieķeras garāmejošiem dzīvniekiem vai cilvēkiem, lai izplatītos sēklas; ~11 sugas, Latvijā konstatētas 4 sugas.

Birztalas diždadzis— diždadžu suga ("Arctium nemorosum"), Latvijā ļoti reti satopams augs, aizsargājams.

Lielais diždadzis— diždadžu suga ("Arctium lappa", senāk "Lappa officinalis" un "Lappa major").

Mazais diždadzis— diždadžu suga ("Arctium minus", senāk "Lappa minor").

Pūkainais diždadzis— diždadžu suga ("Arctium tomentosum", senāk "Lappa tomentosa").

Avoti: LEV, LD

Diždāme   vietv.

1. Diždāmes pilskalns - atrodas Priekules novada Gramzdas pagastā, Vidvides labajā krastā, 14 m augstā paugurā, ~200 m uz austrumiem no Sedoļu mājām, pilskalna 3 pusēs nogāzes ir dabiski stāvas, ceturtajā - ziemeļaustrumu pusē pilskalna plakumu (~30 x 40 m) aizsargā 5 m augsts valnis un grāvis, aiz kura ir vēl otrs nepilnus 2 m augsts valnis.

Avoti: LE1

diždāmnieki

1. Priekules novada Gramzdas pagasta apdzīvotās vietas "Diždāma" iedzīvotāji.

Avoti: V1

diždancis   apv.

1. Kadriļa.

Avoti: EH

diždarbs   apv.

1. Izcils darbs, liels sasniegums.

Avoti: ME

diždēls   apv.

1. Ievērojams dēls.

Avoti: ME

Diždēnavas   vietv.

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Stendzes ciems" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

diždēnavnieki

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Diždēnavas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

diždrānas   apv.

1. Svētku drēbes.

Avoti: LE

diždrodzenieki

1. Aizputes novada Kalvenes pagasta apdzīvotās vietas "Diždroga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

diždundurs   -a, v.; zool.

1. dsk. Dunduru ģints ("Tabanus"), kurā ietilpst vislielākie un visdruknākie dunduri.

Govju diždundurs— diždunduru suga ("Tabanus bovinus").

Avoti: LLVV, LD

Diždupļi   vietv.

1. Durbes novada Dunalkas pagasta apdzīvotās vietas "Dupļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

diždvālektis   apv.

1. Astotdaļa pūra.

Avoti: KV

diždvālekts   apv.

1. Astotdaļa pūra.

Avoti: AB2

diždzejnieks   apv.

1. Ievērojams dzenieks.

Avoti: ME

Diždzelda   vietv., vēst.

1. Skrundas novada Nīkrāces pagasta apdzīvotās vietas "Dzelda" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

diždzimtīgs   apv.

1. Dižciltīgs.

Avoti: Sin

dižēda   apv.

1. Nesātis, negausis, rīma.

2. Tinis, āmrija.

Avoti: ME

dižēdājs   apv.

1. Negausis.

Avoti: Sin

dižēdējs   apv.

1. Nesātis, negausis, rīma.

2. Tinis, āmrija.

Avoti: ME

dižēdis   apv.

1. Negausis.

Avoti: Sin

dižegle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; bot.

1. Priežu dzimtas koks, ko Latvijā audzē dekoratīvos stādījumos; baltegle.

Avoti: LLVV

dižen   apv.

1. Ļoti.

Avoti: Sin

diženais

1. Mākslā - īpašība, kas iedveš godbijību, vai kam piemīt vērienīgums.

Avoti: IdV

diženība   -as, s.; parasti vsk.

1. Diženums (1).

2. Diženums (2).

Avoti: LLVV

dīženieki

1. Brocēnu novada Gaiķu pagasta apdzīvotās vietas "Dīžas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dižens   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti liels, arī skaists, izskatīgs.

2. Ļoti spēcīgs, varens.

3. Cēls.

Avoti: LLVV

diženums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dižens (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; lielums, izskatīgums.

2. Vispārināta īpašība --> dižens (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; varenums.

3. Vispārināta īpašība --> dižens (3), šīs īpašības konkrēta izpausme; cēlums 2.

Avoti: LLVV

dižezers   apv.

1. Liels ezers.

Avoti: EH

dižgabals   -a, v.; novec.

1. Artilērijas ierocis (lielgabals, haubice, mortīra, mīnmetējs).

Avoti: LLVV

Dižgabals   vietv.

1. Dižgabala kalns - pilskalns Alsungas novada Alsungā, starp Dzirnavu ezeru un Pils ielu, tas ir savrups, 8-10 m augsts, ovāls paugurs, plakums - 22 x 54 m, ~4 m zem plakuma līmeņa visapkārt pilskalnam ir ~8 m plata terase.

Avoti: LE1

dižgalvis   apv.

1. Stūrgalvis.

Avoti: LE

dižgalvīgs   apv.

1. Ietiepīgs, stūrgalvīgs.

Avoti: ME

dižgalvpurenes   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

dižgans   apv.

1. Galvenais (vecākais) gans; virsgans.

Avoti: EH

dižgars   -a, v.

1. Izcils zinātnes vai mākslas darbinieks; ģēnijs.

Avoti: LLVV

dižgaviesnieki

1. Grobiņas novada Gaviezes pagasta apdzīvotās vietas "Dižgaviesne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dižgavieznieki

1. Grobiņas novada Gaviezes pagasta apdzīvotās vietas "Dižgavieze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dižgliemene

1. dsk. Gliemeņu klases dzimta ("Unionidae"), čaulas iekšpusē perlamutra slānis, tikai saldūdeņos, kosmopolīti, Latvijā konstatētas 2 ģintis, 6 sugas.

Avoti: LPE, LD

dižgotika

1. Periods gotikas stila attīstībā arhitektūrā 13. gs. ar pilnīgi izveidotu savu konstrukciju un dekoru.

Avoti: MkV

dižgrābeklis   apv.

1. Zirga vilkmes grābeklis jeb kasāmmašīna.

Avoti: ME

Dižgramzda   vietv., vēst.

1. Dizģramzdas muiža - bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā izveidojusies apdzīvotā vieta Gramzda.

Avoti: LE1

dižgulta   apv.

1. Liela gulta, kurā laulāts pāris gulēja kopā ar mazgadīgajiem bērniem.

Avoti: ME

dižība   apv.

1. Bravūra, lielība.

Avoti: Sin

dižie   poligr., novec.

1. 28 punktu burtu biezuma apzīmējums; divkāršvidējie.

Avoti: GV

Dižiere   vietv.

1. Ezers Ventspils novada Puzes pagastā, viens no Stiklu ezeriem, platība - 20,5 ha, T veida ezerdobe, garums ~900 m, lielākais platums - ~800 m; Lielais ezers; Stiklu ezers; Pils ezers.

Avoti: LD, La1

dižīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas dižojas; tāds, kas mēdz dižoties.

Avoti: LLVV

dižilkss   apv.

1. Dīsele.

Avoti: Sin

Dižilmāja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Durbes novada Vecpils pagastā.

Avoti: LC

dižilmājenieki

1. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Dižilmāja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dižilmājnieki

1. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Dižilmāja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dižin   apv.

1. Lieto savienojumos, lai uzsvērtu kādu konkrētu īpašību.

Dižin daiļš— ļoti daiļš.

Avoti: ME

dižināt   apv.

1. Pacelt statusā, lielīt, daudzināt.

Avoti: NeV

dižindriķis   apv.

1. Rokas vidējais pirksts.

Avoti: EH

dižins   apv.

1. Dižens.

Avoti: ME

dižiņš   apv.

1. Lieliņš.

Avoti: EH

Dižirbe   vietv.

1. Irbe - upe Ventspils novadā.

Avoti: LE1

Dižirve   vietv.

1. Irbe - upe Ventspils novadā.

Avoti: PZT

dižīsspārnis   biol.

1. dsk. Vaboļu kārtas īsspārņu dzimtas ģints ("Emus"), Latvijā konstatēta 1 s.

Pūkainais dižīsspārnis— dižīsspārņu suga ("Emus hirtus"), kas medī kukaiņus uz zirgu vai vistu mēsliem, Latvijā un arī visā Eiropā sastopama reti un to nepieciešams aizsargāt.

Avoti: LD

dižistaba   novec.

1. Lielā istaba.

Avoti: KV

Dižīvande   vietv., vēst.

1. Kuldīgas novada apdzīvotās vietas "Īvande" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

dižjūra   -as, s.; apv.

1. Atklātā jūra (pretstatā līcim, jomai).

Avoti: LLVV

dižkalla

1. dsk. Zantedešija - kallu dzimtas ģints ("Zantedeschia"), daudzgadīgs lakstaugs, kas veido pazemes sakneņus vai gumus; savvaļā Dienvidāfrikā ~10 s.

Etiopijas dižkalla— dižkallu suga ("Zantedeschia aethiopica").

Avoti: EV

Dižkalni   vietv.

1. Dabas liegums, atrodas Dundagas novada Dundagas pagastā, Slīteres Zilokalnu austrumu daļā un Piejūras zemienē, valsts aizsardzībā kopš 1987. g. (līdz 1999. g. botāniskais liegums, gk. parastās īves aizsardzībai), konstatētas 330 sēklaugu un paparžaugu sugas (t. sk. 11 aizsargājamas sugas).

Avoti: LE1

dižkareivis   -vja, v.

1. Dienesta pakāpe Latvijas armijā (starp kareivja un kaprāļa dienesta pakāpēm); karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

dižknābis   -bja, v.; zool.

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas žubīšu dzimtas ģints ("Coccothraustes"), dziedātājputns ar druknu siluetu, knābis spēcīgs, resns, konisks.

Amerikas dižknābis— žubīšu dzimtas suga ("Coccothraustes vespertinus").

Japānas dižknābis— žubīšu dzimtas suga ("Coccothraustes personatus").

Kadiķu dižknābis— žubīšu dzimtas suga ("Coccothraustes carnipes").

Ķīnas dižknābis— žubīšu dzimtas suga ("Coccothraustes migratorius").

Parastais dižknābis— žubīšu dzimtas suga ("Coccothraustes coccothraustes").

Avoti: LLVV, ZvP, LD

dižkoks   -a, v.

1. Ievērojams (piemēram, pēc lieluma, vecuma) koks ar zinātnisku, kultūrvēsturisku, estētisku un ainavisku nozīmi; Latvijā aizsargājami dižkoki, kam 1,3 m augstumā apkārtmērs pārsniedz: ozolam un vītolam - 5 m; liepai, gobai, osim, vīksnai - 4 m; kļavai, melnalksnim - 3,5 m; eglei, bērzam - 3 m; kadiķim - 0,8 m.

Avoti: LLVV, BjV

dižkoksngrauzis   -ža, v.; biol.

1. dsk. Vaboļu kārtas koksngraužu dzimtas grupa.

Lielais dižkoksngrauzis— koksngraužu dzimtas suga ("Ergates faber").

Priežu dižkoksngrauzis— koksngraužu dzimtas suga ("Prionus coriarius"), Latvijā ļoti reti sastopama, aizsargājama vabole, dzīvo vecās priedēs.

Skujkoku dižkoksngrauzis— koksngraužu dzimtas suga ("Tragosoma depsarium").

dižkrogs   apv.

1. Dižkrogus.

Avoti: EH

dižkrogus   apv.

1. Lielā istaba krogū.

Avoti: ME

dižkundzisks   apv.

1. Dižciltīgs.

Avoti: EH

dižkungs   apv.

1. Muižnieks, dzimtkungs.

Avoti: LE

dižkunigaitija   vēst.

1. Lielkņaziste, Lietuvas valdnieka valsts.

Avoti: LE1

dižkunigaitis   vēst.

1. Lietuvas valdnieka tituls.

Avoti: VjV

dižkuņģis   apv.

1. Negausis, resnis.

Avoti: Sin

dižķengurs

1. dsk. Ķenguru dzimtas ģints ("Macropus"), lielākie somaiņi (masa - 23-90 kg), fitofāgi, ganās naktī, savannās, skrajos mežos un krūmājos, Austrālijā un Tasmānijā.

Kalnu dižķengurs— dižķenguru suga ("Macropus robustus").

Pelēkais dižķengurs— dižķenguru suga ("Macropus giganteus").

Rudais dižķengurs— dižķenguru suga ("Macropus rufus").

Avoti: LPE

dižķeza   sar.

1. Liela ķeza.

dižķibele   sar.

1. Krīze, liela ķibele.

dižķieģelis   -ļa, v.; būvn.

1. Liela izmēra ķieģelis.

Avoti: LLVV

dižķonis   apv.

1. Lielkungs.

Avoti: EH

dižlaiva   apv.

1. Liela laiva.

Avoti: ME

dižlaivnieks   apv.

1. Lielas laivas īpašnieks; vcilvēks, kas strādā uz lielas laivas.

Avoti: ME

dižlāņenieki

1. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Dižlāņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dižlāņi   vietv., vēst.

1. Durbes novada apdzīvotās vietas "Vecpils" bijušais nosaukums.

Dižlāņu Elkas kalns— atrodas Durbes novada Vecpils pagastā, varētu būt bijis kulta vieta netālajam Vecpils pilskalnam, vēlāk te ierīkoti bijušā Dižlāņu muižas īpašnieku Kaizerlingu kapi un uzcelta kapliča.

Avoti: LC, LE1

dižlazda   bot.

1. Lazdu ģints suga ("Corylus maxima"), dekoratīvs krūms ar dzeltenām skarām un brūnsarkanām lapām.

Avoti: DaE

Dižliepas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novada Ārlavas pagastā.

Avoti: LC

dižlogs   apv.

1. Liela izmēra logs; stikla siena.

Avoti: NeV

dižlops   apv.

1. Liellops.

Avoti: KV

dīžļa   apv.

1. Tāds, kas ne mirkli nenostāv mierā.

Avoti: NeV

dīžļāt   apv.

1. Mīdīties, būt nemierīgam, cilāt kājas.

Avoti: ME

dīžļāties   apv.

1. Būt nemierīgam, nepacietībā mīdīties.

2. Dīdīties, neko neuzsākot; kavēties.

3. Būt bezdarbībā, slaistīties bez darba.

Avoti: NeV

dīžļoties   apv.

1. Būt nemierīgam, nepacietībā mīdīties.

2. Dīdīties, neko neuzsākot; kavēties.

3. Būt bezdarbībā, slaistīties bez darba.

Avoti: NeV

dižmakstene

1. Kukaiņu klases maksteņu kārtas dzimta ("Phryganeidae"), vidēji lielas un ļoti lielas makstenes (ķermeņa garums 6-24 mm), taustekļi īsāki par ķermeni, kāpuri mīt gk. seklās aizaugušu upju vietās, kur ir lēns tecējums, un ezeros, Latvijā konstatētas 7 ģ., 12 sugas.

Avoti: LD

dižmanība   -as, s.; parasti vsk.; niev.

1. Vispārināta īpašība --> dižmanīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Bagātība, vara, izcils stāvoklis.

Avoti: LLVV

dižmanīgs   -ais; s. -a, -ā; niev.

1. Tāds, kas ar stāju, izturēšanos īpaši izceļ savu bagātību, spēku vai spējas.; lielīgs, bravurīgs.

Avoti: LLVV

dižmanīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dižamanīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dižmanis   -ņa, v.; niev.

1. Aristokrāts vai bagātnieks, kas lepojas ar savu varu un bagātību.

Avoti: LLVV

dižmakšķeris   apv.

1. Liela makšķere, ko uzstāda makšķerēšanas vietā, nevis tur rokā.

Avoti: ME, VeAT

dižmatrozis   -ža, v.

1. Dienesta pakāpe Latvijas kara flotē (starp matroža un kaprāļa dienesta pakāpēm); karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

dižmedījumi   -u, vsk. dižmedījums, -a, v.

1. Vērtīgi, parasti lieli, medījamie dzīvnieki, arī medņu gaiļi u. c.

Avoti: LLVV, Vng

dižmeistars   -a, v.; pareti.

1. Cilvēks, kam ir izcili sasniegumi (kādā nozarē, piemēram, mākslā, sportā).

Avoti: LLVV

dižmeita   apv.

1. Pieaugusi kalpone.

Avoti: LE

dižmeldrs   -a, v.; bot.

1. dsk. Grīšļu dzimtas ģints ("Cyperus"), parasti ūdensaugs, kuru izmanto dekoratīvos nolūkos, >600 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Brūnais dižmeldrs— dižmeldru suga ("Cyperus fuscus"), Latvijā aizsargājams, sastopams reti.

Garais dižmeldrs— dižmeldru suga ("Cyperus longus").

Pamīšlapu dižmeldrs— dižmeldru suga ("Cyperus alternifolius").

Skrajais dižmeldrs— dižmeldru suga ("Cyperus diffusus").

Avoti: LLVV, LD, DaE, TaE

Dižmežciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Rojas novadā.

Avoti: LC

dižmežnieki

1. Rojas novada Rojas pagasta apdzīvotās vietas "Dižmeži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dižmežs   -a, v.

1. Liels mežs, kurā koki izauguši no sēklām.

Avoti: LLVV

dižmīzels   apv.

1. Mēsls, pamatīgs mīzals.

Avoti: ME, VeAT

dižmuiža   apv.

1. Galvenā muiža.

Avoti: ME

dižmutība   apv.

1. Bravūra.

Avoti: Sin

dižmutīgs   apv.

1. Tāds, kas ir pļāpīgs, lielās.

Avoti: ME

dižmutis   apv.

1. Balamute, lielībnieks, pļāpa.

Avoti: Sin

dižods   biol.

1. dsk. Kukaiņu klases divspārņu kārtas odveidīgo apakškārtas dzimta ("Bibionidae"), ķermenis tumšs, 4-10 mm garš, izlido agri pavasarī, barojas ar nektāru, kāpuri līdz 1,5 cm gari, dzīvo trūdvielām bagātās vietās un ir nozīmīgi organisko vielu aprites veicinātāji, Latvijā nav pētīti.

Avoti: LE1

Dižona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Dijon"), Burgundijas reģiona un Kotdoras departamenta administratīvais centrs, 151200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

dižonis   apv.

1. Tas, kas lielās, lepojas.

2. Liels, spēcīgs cilvēks.

3. Tas, kas dīžājas.

Avoti: ME

dižot   apv.

1. Lielīt.

Avoti: EH

dīžot   apv.

1. Būt nemierīgam, nepacietībā mīdīties.

2. Dīdīties, neko neuzsākot; kavēties.

3. Būt bezdarbībā, slaistīties bez darba.

Avoti: NeV

dižoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Lielīties, lepoties.

// pārn. Par dzīvniekiem (parasti pārošanās laikā).

2. Dīžāties.

Avoti: LLVV

dižoties   apv.

1. Uz vietas mīdīties šurp un turp.

2. Kustēties, liekties, locīties.

Avoti: EH

dižozols   apv.

1. Ļoti liels un vecs ozols.

Aizsargājams dižozols— ozols Latvijā, kuram 1,3 m augstumā apkārtmērs pārsniedz 5 m.

Grīdnieku dižozols— aug Kuldīgas novada Rumbas pagastā, stumbra apkārtmērs - 7,8 m, vainaga augstums - 10 m, vainaga proerkcija - 20 x 20 m, izcili ainavisks.

2. pārn. Dižvīrs.

Avoti: Sin, BjV

dižpādis   apv.; hip.

1. Vecākais krusttēvs vai krustmāte.

Avoti: ME

dižpārdoklis   -ļa, v.

1. Bestsellers.

dižpērkone

1. dsk. Kāpostu dzimtas ģints ("Bunias"), daudzgadīgs lakstaugs ar koklesveida lapām; Eirāzijā, Ziemeļāfrikā, 6 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Austrumu dižpērkone— Dižpērkoņu suga ("Bunias orientalis").

Avoti: EV

dižpīle

1. Jūrmalas dižpīle - pīļu apakšdzimtas suga ("Tadorna tadorna"), zosij līdzīgs putns ar zaļi melnu galvu un kaklu, baltu ķermeni, brūni sarkanu svītru ap ķermeņa priekšējo daļu, melnām spārnu spalvām, Latvijā aizsargājama, ligzdo kopš 20. gs. 70. gadiem, 10-20 pāru; Sāmsalas dižpīle; Sāmsalas pīle.

2. Rudā dižpīle - pīļu apakšdzimtas suga ("Tadorna ferruginea"), kas Latvijā ir ļoti reta ieceļotāja.

Avoti: LD, LEV

dižpūcīte

1. Pūcīšu dzimtas lentpūcīšu apakšdzimtas tauriņu ģints ("Catocala") neoficiāls nosaukums.

Ošu dižpūcīte— lielā ošu pūcīte.

Vītolu dižpūcīte— lielā apšu pūcīte.

Avoti: PDE

dižpuisis   -ša, v.; apv.

1. Pieaudzis neprecējies kalps (pretstatā puspuisim).

Avoti: LLVV

Dižpurvs   vietv.

1. Augstais purvs Ventspils novadā, Piejūras zemienē, platība - 810 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 2,4 m, daudz akaču un sīku ezeriņu, kur uzturas daudz gājputnu.

Avoti: LD

dižputra   apv.

1. Biezputra.

Avoti: EH

dižrācenis   apv.

1. Sevišķi liels rācenis.

Avoti: ME

dižradu-   apv.

1. Dižciltīgs.

Avoti: Sin

dižraibs   -ais; s. -a, -ā; zool.

1. Tāds (dzīvnieks), kam apmatojumā vai apspalvojumā ir lieli raibumi.

Avoti: LLVV

dižrausis   apv.

1. Sklandurausis.

Avoti: VV

dižrenesanse

1. Visaugstāko sasniegumu laiks mākslā laikā no 15. gs. beigām līdz 16. gs. 30.-40. gadiem.

Avoti: MtV

dižrijējs   apv.

1. Rīma, negausis.

Avoti: EH

dižrīkle   apv.

1. Kliedzējs.

Avoti: Sin

dižroka   apv.

1. Virsroka.

Avoti: ME

dižs   -ais; s. -a, -ā;

1. folkl. Liels.

2. folkl. Bagāts, varens.

// reti. Lepns.

3. Izcils: nozīmīgs.

Dižā aslape— grīšļu dzimtas suga, garums 1-2 m, aug gk. Gotlandes purvainajās vietās, izmanto jumtu segumiem, Latvijā ir tuvu areāla ZR robežai, sastopama reti, gk. Kurzemes piejūras ezeros.

Dižais sviests— no paniņām neatdalīts sviests, ko ēda kopā ar vārītiem kartupeļiem.

Avoti: LLVV, NeV

dižsagte   apv.

1. Liela sakta.

Avoti: ME

dižsagts   apv.

1. Liela sakta.

Avoti: ME

dižsaimniece   apv.

1. Lielas lauku saimniecības saimniece.

Avoti: ME

dižsaimnieks   apv.

1. Lielsaimnieks.

Avoti: Sin

dižsardzene

1. dsk. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas atmateņu dzimtas ģints ("Macrolepiota"), augļķermeņi gaļīgi, lieli; uz kātiņa kustīgs gredzentiņš, cepurīte ar lipīgām zvīņām, 11 s., Latvijā konstatētas 5 sugas.

Dārza dižsardzene— dižsardzeņu suga ("Macrolepiota rhacodes var. hortensis").

Lielā dižsardzene— dižsardzeņu suga ("Macrolepiota procera").

Meiteņu dižsardzene— dižsardzeņu suga ("Macrolepiota puellaris"), Latvijā sastopama reti, aizsargājama.

Avoti: EV, LD

Dižsēņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Balgales pagastā.

Avoti: LC

dižsēta   apv.

1. Labi kopta sēta.

Avoti: ME

dižsienāzis

1. Sienāžu apakškārtas suga ("Decticus verrucivorus"), lielākais Latvijas sienāzis (ķermeņa garums 30-40 mm), padrukns, pelēkzaļš, ar dzeltenbrūni raibiem priekšspārniem, kas garāki par ķermeni, izplatīts gk. pļavās un tīrumos; pļavas sienāzis; pļavas dižsienāzis.

Avoti: LD

dižsikspārnis

1. dsk. Sikspārņu kārtas apakškārta ("Megachiroptera"), 1 dz., ~175 s., Latvijā nav konstatēta.

Avoti: LD

dižsirdība   apv.

1. Augstsirdība, cēlsirdība.

Avoti: ME

dižsirdīgs   apv.

1. Augstsirdīgs.

Avoti: LE

dižsirdis   apv.

1. Cilvēks ar cildenām īpašībām; tāds, kas ir augstsirdīgs.

Avoti: ME

dižsirpe

1. Zaļsūnu apakšklases strupknābju dzimtas ģints ("Scorpidium"), ~3 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastā dižsirpe— dižsirpju suga ("Scorpidium scoripoides").

Avoti: LD

dižskābarde   apv.

1. Dižskābarži ("Fagus").

Avoti: Aug2

dižskābardis   -ža, dsk. ģen. -žu, v.

1. Divdīgļlapju klases burvjlazdu apakšklases rinda ("Fagales"), 1 dz.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Fagaceae"), mūžzaļi vai vasarzaļi vienmājas koki, retāk krūmi, 9 ģ., ~800 s., Latvijā konstatētas 2 ģintis.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Fagus"), vasarzaļi vienmājas koki ar gludu, pelēku mizu, 10 sugas.

Parastais dižskābardis— dižskābaržu suga ("Fagus sylvatica"), kas senāk Latvijā bija sastopams savvaļā, reintroducēts 19. gs. sākumā un ir skaists parku un apstādījumu koks Kurzemē, kur vecākie koki sasniedz >30 m augstumu un 5 m apkārtmēru.

Meža dižskābardis— parastais dižskābardis.

Amerikas dižskābardis— dižskābaržu suga ("Fagus grandifolia"), ko Latvijā audzē kā dekoratīvu koku Kurzemē, Zemgalē un šaurā joslā gar jūru, bet šeit tas neražo dīgtspējīgas sēklas.

Avoti: LLVV, LD, PDE

dižskābaržaugs

1. dsk. Dižskābaržu dzimta ("Fagaceae").

Avoti: PDE

dižskaitļapstrādnis   sar.

1. Dators.

dižskurstenis   apv.

1. Apvalkdūmenis, manteļskurstenis.

Avoti: EH

dižslieka   -as, s.; zool.

1. Slieku suga, kurā ietilpst lielas (9-30 centimetrus garas) sliekas; šīs sugas slieka.

Avoti: LLVV

dižsmeceris

1. dsk. Smecernieku dzimtas garsmeceru grupas ģints ("Cleoninae"), kas sastopama arī Latvijā.

Avoti: LD

dižspāre

1. dsk. Dažādspārnu spāru apakškārtas dzimta ("Aeschnidae"), ķermenis liels, slaids, vēdera garums līdz 60 mm, spārnu garums līdz 50 mm, koši brūnas, zilas vai zaļas, Latvijā konstatētas 10 sugas; ešnu dzimta.

Karaliskā dižspāre— dižspāru dzimtas suga ("Anax imperator"), lielākā Latvijas spāre, ķermeņa garums līdz 80 mm, spārnu plētums - līdz 110 mm.

Lielā dižspāre— dižspāru dzimtas suga ("Aeschna grandis"), spārnu plētums - līdz 105 mm.

Avoti: LD, LE1, LD

dižspārne

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases spārneņu dzimtas ģints ("Octodiceras"), ~15 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Avota dižspārne— dižspārņu suga ("Octodiceras fontanum"), Latvijā reta un aizsargājama.

Avoti: LD

dižspēcība   apv.

1. Liels spēks.

Avoti: ME

dižsporas   novec.

1. Augiem ar divējādām sporām lielās sporas, kas attīstās makrosporangijos un dīgstot rada sievišķos pirmdīgļus; makrosporas.

Avoti: KV

dižstāds   mežs.

1. Lielu izmēru, 1-2 m augsts, parasti lapkoku stāds, ko audzē auglīgāku, vairāk aizzelošu platību apmežošanai, arī apzaļumošanai.

Avoti: ZTV

Dižstende   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Talsu novada Lībagu pagastā 7 km no Talsiem, izveidojusies bijušās muižas teritorijā; saukta arī Selekcija, agrāk Stendes muiža, arī Stends muiža.

Avoti: LPag, LC, LE1

dižstendenieki

1. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Dižstende" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dižstendnieki

1. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Dižstende" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dižstrādnieks   apv.

1. Pieaudzis strādnieks, kas labi veic savu darbu.

Avoti: ME

Dižstroķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Durbes novada Vecpils pagastā.

Avoti: LC

dižstroķnieki

1. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Dižstroķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dižsūrene

1. dsk. Sūreņu dzimtas ģints ("Reynoutria"), daudzgadīgi lakstaugi ar resniem sakneņiem un lielu, spēcīgu stublāju, ziedi sakopoti šaurās skarveida ziedkopās, 15 s., Latvijā konstatētas 2 sugas, abas ir dārzbēgļi.

Daudzvārpu dižsūrene— dižsūreņu suga ("Reynoutria polystachium").

Japānas dižsūrene— dižsūreņu suga ("Reynoutria japonica var. compacta").

Sahalīnas dižsūrene— dižsūreņu suga ("Reynoutria sachalinensis").

Avoti: LD, DaE

dižsusuris

1. Susuru dzimtas suga ("Glis glis"), vāverei līdzīgs dzīvnieks Eiropā un Rietumāzijā, ķermeņa garums ~16 cm, aste ~13 cm., nakts dzīvnieks, ziemas guļā ~7 mēnešus, Latvijā sastopams ļoti reti, aizsargājams.

Avoti: LEV, LD

dižsvārki   apv.

1. Mētelis.

Avoti: ME

dižtaure   apv.

1. Dūdrags - āža rags, kam tievgalā ielikta zoss spalva un sānos 4 caurumiņi, ganu pūšamais instruments.

Avoti: ME

dižtauriņš   -ņa, v.; zool.

1. Tauriņu kārtas dzimta ("Papilionidae"), kurā ietilpst lieli, krāšņi tauriņi; šīs dzimtas tauriņi.

Čemurziežu dižtauriņš— dižtauriņu dzimtas suga ("Papilio machaon"), liels tauriņš (spārnu plētums - 70-90 mm), spārni dzelteni ar melnu zīmējumu, kāpurs ~5 cm garš, zaļš ar melnām šķērsjoslām, attīstās uz čemurziežu lapām un ziediem, Latvijā sastopams visā teritorijā, bet reti, aizsargājams.

Cīrulīšu dižtauriņš— dižtauriņu dzimtas suga ("Parnassius mnemosyne"), pakļauts izzušanas briesmām, aizsargājams.

Avoti: LLVV, LE1

dižtautietis   apv.

1. Ievērojams tautietis vai novadnieks.

Avoti: ME

dižteicējs   sar.

1. Lielisks runātājs, labs orators.

Avoti: Sin

dižtelpa   apv.

1. Zāle; galvenā, lielākā telpa kādā ēkā.

Avoti: NeV

dižtēvs   apv.

1. Labi pārticis saimnieks.

2. Vedējtēvs.

Avoti: ME

dižtirgotājs   apv.

1. Lieltirgotājs.

Avoti: EH

dižtītenis

1. dsk. Tīteņu dzimtas ģints ("Calystegia"), indīgi augi, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Žogu dižtītenis— dižtīteņu suga ("Colystegia sepium", senāk "Convolvulus sepium"), stublājs 3-5 m garš, mazliet šķautņains.

Uzpūstais dižtītenis— dižtīteņu suga ("Colystegia inflata"), kas Latvijā tiek audzēta kā krāšņumaugs, bet ir arī dārzbēglis, kas retumis kā nezāle sastopams tīrumos, dārzos, arī grāvmalās un ruderālās vietās.

Avoti: LEV, Aug2, LD

dižūdens   apv.

1. Liels ūdens.

Avoti: ME

dīžuks   žarg.

1. Diskotēka.

Avoti: SLG

dižums   -a, v.; parasti vsk.

1. folkl. Vispārināta īpašība --> dižs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. folkl. Vispārināta īpašība --> dižs (2), šīs; īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> dižs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. apv. Lielākā daļa.

Avoti: LLVV, EH

dižupe   apv.

1. Liela upe.

Avoti: ME

Dižupe   vietv.

1. Užava - upe Kuldīgas, Alsungas un Ventspils novadā.

Avoti: LD

dižupmala   apv.

1. Dižupes krastmala.

Avoti: EH

dižupmale   apv.

1. Dižupmala.

Avoti: EH

dižupnieki

1. Ventspils novada Popes pagasta apdzīvotās vietas "Dižupi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dižūrēt   apv.

1. Dežurēt.

Avoti: ĒiV

dižvālene

1. dsk. Himēnijsēņu klases vāleņu dzimtas ģints ("Clavariadelphus"), Latvijā konstatētas 6 sugas, augļķermeņi līdzīgi vālei, visbiežāk dzelteni.

Dobā dižvālene— dižvāleņu ģints suga ("Clavariadelphus fistulosus").

Izlocītā dižvālene— dižvāleņu ģints suga ("Clavariadelphus contortus").

Mēles dižvālene— dižvāleņu ģints suga ("Clavariadelphus ligula").

Milzu dižvālene— dižvāleņu ģints suga ("Clavariadelphus pistillaris"), Latvijā aizsargājama.

Nošķeltā dižvālene— dižvāleņu ģints suga ("Clavariadelphus truncatus"), Latvijā aizsargājama.

Uzpūstā dižvālene— dobā dižvālene.

Avoti: LEV, LD

dižvalodas   ģen., nelok.; apv.

1. Dižvalodas māmuliņa - runīga, daiļrunīga māmuliņa.

Avoti: ME

dižvalodis   apv.

1. Liels runātājs, daudzrunātājs.

Avoti: LE, Sin

dižvaronis   apv.; iron.

1. Lielisks, brīnišķīgs varonis.

Avoti: ME

dižvedējene   apv.

1. Vedējmāte.

Avoti: EH

dižvedējs   apv.

1. Līgavas vedējs.

2. Krustāmā bērna vedējs.

Avoti: KV

dižvēderis   apv.

1. Resnis.

Avoti: Sin

dižveikals

1. Bāzes veikals - galvenais pircēju pievilcējs centrā; veikals ap kuru grupējas citi, mazāki veikali.

Avoti: PvV

dižvīrs   -a, v.; sar.

1. Atbildīga amatpersona, bagātnieks.

Avoti: LLVV

dižzemnieks   apv.

1. Lielas zemnieku saimniecības īpašnieks, lielsaimnieks.

Avoti: ME

dižvirsa   apv.

1. Miežu putra, ko smērē uz dižraušiem.

Avoti: ME, VeAT

Dižvormsāte   vietv.

1. Skrundas novada Nīkrāces pagasta apdzīvotās vietas "Vormsāte" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

dižvormsātnieki

1. Skrundas novada Nīkrāces pagasta apdzīvotās vietas "Dižvormsāte" (tagad - "Vormsāte") iedzīvotāji.

Avoti: V1

dižzirdzene

1. Čemurziežu dzimtas zirdzeņu ģints suga ("Angelica archangelica"), augs ar iezaļganiem ziediem apaļos čemuros; Latvijā samērā reti, gk. rietumu daļā; ārstniecības dižzirdzene.

Avoti: LEV, Aug2

dižzirneklis   biol.

1. Zirnekļu kārtas dzimta ("Pisauridae"), lieli (garums 11-22 mm), drukni tumšas krāsas zirnekļi ar garām kājām, Latvijā konstatētas 2 ģintis, 3 sugas, dzīvo mitrās, krūmiem aizaugušās pļavās, purvos, ūdeņu tuvumā.

Avoti: LE1

dižzivs   novec.

1. Ļoti liela zivs.

Avoti: LME

DJ   saīs.

1. vietv. Džibutija, valsts divburtu kods.

2. Diskžokejs (angļu "Disk Jokey").

3. Ņujorkas Fondu biržas likvīdāko akciju tirgus indekss, kuru katru dienu publicē "Dow Jones and Company".

Avoti: LpA, PL

djaks

1. Kancelejas vadītājs un rakstvedis Krievijā līdz 18. gs.

Avoti: LPE

Djala   mit.

1. Čečenu un ingušu (Priekškaukāza austrumi) mitoloģijā - augstākais dievs dievu panteonā, demiurgs, kas mīt debesīs.

Avoti: Mit

Djaņ-Mu   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - zibens dieviete, pērkona dieva pavadone.

Avoti: Mit

Djatjkova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Brjanskas apgabalā, 27800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Djauss   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - debesu dievs, debesu personifikācija, kas kopā ar dievieti Prithivī veido sākotnējo laulāto pāri.

Avoti: Mit

djavols   žarg.

1. Kriminālvides apzīmējums cilvēkam, kas, nebūdams noziedznieks, uzdodas par tādu.

Avoti: KZ

djebel   novec.

1. Arābu salikteņos nozīmē kalnu, kalnāju.

Avoti: LME

Djegogarsija   vietv.

1. Apdzīvota vieta Indijas Okeāna Britu Teritorijā, tās administratīvais centrs, atrodas Čagosu arhipelāgā.

Avoti: PuA

Djegosvaresa   vietv.; vēst.

1. Anciranana - pilsēta Madagaskaras ziemeļos.

Avoti: PZT

djeņga   žarg.

1. Nauda.

Avoti: SLG

Djepa   vietv.

1. Pilsēta Francijas ziemeļos ("Dieppe"), Augšnormandijas reģiona Piejūras Sēnas departamentā, osta Lamanša krastā, 40000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Djerema   vietv.; novec.

1. Džerema - upe Kamerūnā.

Avoti: PZT

djērvilas   bot.

1. Divdīgļlapju klases kaprifoliju dzimtas ģints ("Diervilla"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Krāšņā djērvila— djērvilu suga ("Diervilla x splendens").

Sēdlapu djērvila— djērvilu suga ("Diervilla sessilifolia").

Strautu djērvila— djērvilu suga ("Diervilla rivularis").

Avoti: LE1

DJF   saīs.

1. Džibutijas franks; Džibutijas Republikas valūtas kods, sīknauda - netiek izmantota.

Avoti: PnR

DJI   saīs., vietv.

1. Džibutija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

DJIA

1. Ņujorkas Fondu biržas likvīdāko akciju tirgus indekss, kuru katru dienu publicē "Dow Jones and Company" (angļu "Dow Jones Industrial Average").

Avoti: PL

djihad   novec.

1. Džihāds.

Avoti: LME

Djo   mit.

1. Fonu un dahomeju (Togo) mitoloģijā - dieva Mavu-Lizas dēls.

Avoti: Mit

Djogi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

Djoma   vietv.

1. Upe Krievijā, Orenburgas apgabalā un Baškortostānas Republikā, Belajas kreisā krasta pieteka, garums 535 km, sākas Obščijsirta ziemeļrietumu nogāzē.

Avoti: PZT

DJRSE   saīs.

1. Rīgas Fondu biržas noteiktais "Dow Jones" indekss (angļu "Dow Jones Riga Stock Exchange Index").

Avoti: PL

DJS   saīs.

1. Darba Jaunatnes Savienība.

Avoti: i1

Djū   vietv.

1. Djū de Kaksija - pilsēta Brazīlijā ("Duque de Caxias"), Riodežanero štatā, Rodežaneiro ziemeļu piepilsēta, 341300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Djuāra

1. Djuāra trauki - dažāda tilpuma un formas stikla un metāla trauki ar apsudrabotām dubultsienām, starp kurām radīts vakuums; tiem ļoti laba siltumizolācija; lieto sašķidrinātu gāzu (N2, He, Ar, O2 u. c.) uzglabāšanai un transportam; sadzīvē lietojamos sauc par termosiem.

Avoti: ZTV

djuārs   fiz.

1. Djuāra trauks - trauks ar apsudrabotām dubultsienām, starp kurām izsūknēts gaiss, lai nodrošinātu siltuma izolāciju.

Avoti: MfV

Djumbjers   vietv.

1. Augstākā virsotne ("Dumbier") Zemajos Tatros, Slovākijā, augstums - 2043 m vjl.

Avoti: PZT

Djungob-Brambergskaja   vietv., vēst.

1. Ķekavas novada Daugmales pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Djurtjuļi   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Baškortostānas Republikā, 31100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Djūsberi   vietv.

1. Pilsēta Anglijā ("Dewsbury"), Vestjorkšīras grāfistā, 62900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Djušambe   vietv.

1. Dušanbe pilsētas nosaukums līdz 1929. g.

Avoti: LģE

DK   saīs., vietv.

1. Dānija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

dkg   novec., saīs.

1. Dekagrams, 10 gramu.

Avoti: LME

DKK   saīs.

1. Dānijas krona; Dānijas Karalistes (un Fēru Salu, Gibraltāra) valūtas kods, sīknauda - ēra.

Avoti: PnR

dkl   novec., saīs.

1. Dekalitrs, 10 litru.

Avoti: LME

dkm   novec., saīs.

1. Dekametrs, 10 metru.

Avoti: TV

DKP   saīs.

1. Darba kolektīva padome.

Avoti: i1

Dkr   novec., saīs.

1. Dānijas krona.

Avoti: TV

DKS   saīs., vēst.

1. Dienvidslāvijas Komunistu savienība.

Avoti: i1

Dksui   mit.

1. Āfrikas dienvidrietumos mītošo sanu (bušmeņu) dievība, pasaules radītājs.

Avoti: PmV

DKW   novec., saīs.

1. Auto marka (vācu "Das kleine Wunder" - "Mazais brīnums").

Avoti: LME

DĶŠR   saīs., vēst.

1. Daugavpils ķīmiskās šķiedras rūpnīca.

Avoti: i2

dl-   novec.

1. Ķīmisku savienojumu priekšā nozīmē optiski neaktīvu vielu, kas sastāv no līdzīgām daļām optiski labās (d-) un optiski kreisās (l-) modifikācijas.

Avoti: KV

dl   saīs.

1. Decilitrs.

Avoti: i1

DL

1. Skaitļa 550 apzīmējums romiešu cipariem.

Dlk   saīs.

1. Darba likumu kodekss.

Avoti: i1

DLK   saīs.

1. Darba līdzdalības koeficients.

2. Darba likumu kodekss.

Avoti: i1

Dlužņeva   vietv.

1. Rēzeknes novada Lūznavas pagasta apdzīvotās vietas "Lūznava" bijušā nosaukuma variants.

Avoti: LC

dm   saīs.

1. Decimetrs.

Avoti: i1

DM   saīs., vietv.

1. Dominika, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

DMA   saīs., vietv.

1. Dominika, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Dmitrijeva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kurskas apgabalā, 7100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Dmitrijeva-Ļgovska   vietv.; novec.

1. Dmitrijeva - pilsēta Krievijā.

Avoti: PZT

Dmitrova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 64900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Dmitrovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Orlas apgabala dienvidrietumos, 5400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Dmitrovska-Orlovska   vietv.

1. Dmitrovskas pilsētas Krievijā, Orlas apgabalā, nosaukums 1929.-1992. g.

Avoti: PZT

DMK   saīs.

1. Dekoratīvās mākslas kombināts.

Avoti: i1

DN   saīs.

1. Zviedrijas laikraksts "Dagens Nyheter" (Dienas Jaunumi).

Avoti: LEV

DNA   saīs.

1. DNS - dezoksiribonukleīnskābe, organisks savienojums, kas dzīvajā dabā nes ģenētisko informāciju.

Avoti: SV96

d'n'b

1. Rokmūzikas stils, kurā dominē bungas un basģitāra.

Avoti: PL

dnb

1. Rokmūzikas stils, kurā dominē bungas un basģitāra.

Avoti: PL

Dnestrovska   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Piedņestrā, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Dnipro   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, apgabala administratīvais centrs, 995500 iedzīvotāju (2014. g.); Jekaterinoslava (1787.-1796., 1802.-1918. un 1919.-1926. g.); Novorosijska (1796.-1802. g.); Sečeslava (1918.-1919. g.); Dņepropetrovska (1926.-2016. g.).

Avoti: LpA, PuA, LģE, LeK-1-16/9

DNK   saīs., vietv.

1. Dānija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Dno   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Pleskavas apgabalā, 8300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

DNOK   saīs.

1. Dinitroortokrezols (insekticīds).

Avoti: i1

DNS   saīs., biol.

1. Dezoksiribonukleīnskābe, organiskā viela, kas atrodas visās dzīvās šūnās, daudzos vīrusos; DNS uzdevums ir saglabāt ģenētisko informāciju un ar tās palīdzību vadīt olbaltumvielu veidošanos.

DNS polimerāzes— ligāžu klases fermenti, katalizē DNS sintēzi, pēc dubultspirāles sadalīšanās izveido stabilu kompleksu ar atsevišķo DNS virkni (matricu) un katalizē matricai komplementāras DNS virknes sintēzi.

DNS atkarīgā RNS polimerāze— RNS polimerāze.

Avoti: LEV, ĢT

dņepele   žarg.

1. Skolēna dienasgrāmata.

Avoti: SLG

Dņepra   vietv.

1. Upe Eiropā, Krievijā, Baltkrievijā un Ukrainā, 3. lielākā upe Eiropā (pēc Volgas un Donavas), garums - 2201 km, izteka Valdaja augstienē, ietek Melnajā jūrā.

2. Dņepras limāns - atrodas Melnās jūras piekrastē, Ukrainā, garums - 55 km, platums pie ieejas - 4,3 km, lielākais platums - 16,7 km, dziļums - ~5 m, ietek Dņepra un Buga.

3. Dņepras ūdenskrātuve - HES aizsprosta ūdenskrātuve Dņeprā, Ukrainas Dņepropetrovskas un Zaporožjes apgabalā, izveidota 1932. g., platība - 420 kvadrātkilometru, garums - 170 km, platums - līdz 3,5 km, vidējais dziļums - 8,2 m.

Avoti: LģE, PZT

Dņepras-Bugas   vietv.

1. Dņepras-Bugas kanāls - kuģojams kanāls Baltkrievijā, Brestas apgabalā, savieno Pinu (Pripetes pieteka) ar Muhavecu (Bugas pieteka), garums 196 km (110 km mākslīga gultne, 10 slūžu, 12 aizsprostu un dambju), izbūvēts 1775.-1884. g.

Avoti: PZT

Dņeprodzeržinka   vietv.

1. Kamjanska - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums 1936.-2016. g.

2. Dņeprodzeržinskas ūdenskrātuve - HES aizsprosta ūdenskrātuve Dņeprā, izveidota 1963.-1965. g., platība - 567 kvadrātkilometri, garums - 140 km, platums - līdz 20 km, vidējais dziļums - 4,3 m.

Avoti: LpA, Wi, PZT

Dņepropetrovska   vietv., vēst.

1. Dnipro - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums 1926.-1916. g.

Avoti: LpA, PuA, LģE

Dņeprorudnoje   vietv.

1. Dņiprorudnes pilsētas nosaukums līdz 1991. g.

Avoti: PZT

Dņestra   vietv.

1. Upe Eiropas dienvidaustrumos, Ukrainā un Moldovā (moldāvu val. "Nistru"), garums - 1352 km, sākas Austrumkarpatu ziemeļu nogāzē ~900 m vjl., ietek Melnajā jūrā.

Avoti: LģE

Dņipro   vietv.; nevēl.

1. Dnipro - pilsēta Ukrainā.

Avoti: Wi, LeK-1-16/9

Dņiprodzeržinska   vietv.

1. Dņeprodzeržinska - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PuA

Dņipropetrovska   vietv.

1. Dņepropetrovska - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PuA

Dņiprorudne   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Zaporožjes apgabalā, 19500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

dņivņica   žarg.

1. Skolēna dienasgrāmata.

Avoti: SLG

do   nelok., v.

1. mūz. Viens no septiņiem skaņu, nosaukumiem zilbju notācijā; atbilstošā skaņa.

Do atslēga— nošu atslēga, kas norāda pirmās; oktāvas do skaņas atrašanās vietu nošu sistēmā.

2. Dito - tas pats, tāpat; lieto, ja kāds apzīmējums atkārtojas.

Avoti: LLVV

do   apv.

1. Divi.

Avoti: ME

DO   saīs., vietv.

1. Dominikāna, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

doassansia   lat.

1. Tillēciju dzimtas ģints.

Avoti: LD

dobainis   apv.

1. Tāds, kurā ir bedres, padziļinājumi (par lauku, ceļu u. tml.).

Avoti: KiV

dobains   apv.

1. Bedrains.

2. Bakurētains.

Avoti: Sin

dobājs   apv.

1. Bedraina vieta.

Avoti: EH

Dobanovci   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Belgradas apgabalā, 7900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

dobans   apv.

1. Dobens.

Avoti: EH

dobāts   apv.

1. Tāds, kurā ir bedres, padziļinājumi (par lauku, ceļu u. tml.).

Avoti: KiV

dobazaritsja   žarg.

1. Norunāt, vienoties.

Avoti: KZ

Dobčice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 6400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības pirms 1362. g.

Avoti: Wi

dobe   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. Augu audzēšanai sagatavots neliels (parasti paaugstināts); dažādas formas augsnes gabals, kas iezīmēts, piemēram, ar vagām, taciņām.

2. Bedre (1).

// poligr., novec. Rievojuma veids kartonāžā.

3. apv. Izrakts kaps.

4. apv. Ieleja, grava.

5. apv. Dīķis.

Avoti: LLVV, GV, EH

Dobe   vietv.

1. vēst. Dobene - zemgaļu apdzīvots novads 13. gs., atradās Zemgales rietumu daļā un aizņēma teritoriju starp tagadējo Auci, Rubu un Remti; pastāv uzskats, ka tajā ietilpusi arī Jaunpils.

2. Dobes kalni - atrodas Austrumkursas augstienes dienvidu malā Auces novada Lielauces pagastā, tie ir vaļņveida paugurgrēda (garums - 2 km), kurā ietilpst Mežakalns (Garais kalns) un Dobes (Apaļais) kalns, ko atdala Avīksnes ieleja, augstākais punkts 152,6 m vjl., relatīvais augstums - 30 m.

3. Dienvidsusējas labā krasta pieteka Aknīstes un Ilūkstes novadā, garums - 13 km, kritums - 23 m.

Avoti: LE1

Dobegņeva   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 3200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1298. g.

Avoti: Wi

dobelains   apv.

1. Nelīdzens, bedrains.

Avoti: ME

dobele   apv.

1. Neliels iedobums.

2. Biezputrā iespiests padziļinājums aizdara ieliešanai.

3. Dabiskā veidā radusies dobe, padziļinājums.

Avoti: KiV, NeV

Dobele   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Zemgales rietumu galā, no 2009. g. novada centrs (1950.-2009. g. rajona centrs, 1924.-1949. g. Jelgavas apriņķī) 72 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1917. gada, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1254. gadā.

2. Dobeles novads - novads Zemgales rietumos, ietver Annenieku, Auru, Bērzes, Bikstu, Dobeles, Jaunbērzes, Krimūnu, Naudītes, Penkules un Zebrenes pagastu, kā arī Dobeles pilsētu, robežojas ar Tukuma, Jelgavas, Tērvetes, Auces, Brocēnu un Jaunpils novadu.

3. Dobeles pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā ar administratīvo centru Dobeles pilsētā, robežojas Dobeles pilsētu, Jaunbērzes, Bērzes, Auru un Annenieku pagastu, kā arī ar Tukuma novadu.

Dobeles pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā liela teritorija no pirmskara Dobeles pagasta pievienota tagadējam Auru pagastam, neliela daļa Annenieku pagastam, savukārt Dobeles pagastā tagad ietilpst daļa no pirmskara Sīpeles un Bērzes pagasta.

4. Dzelzceļa stacija, atrodas pie dzelzceļa līnijas Jelgava-Liepāja, 72 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1927. g., pasažieru ēka uzcelta 1929. g.

5. vēst. Dobeles rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra (1995. g.) Dobeles pilsētu, Auces pilsētu ar lauku teritoriju, Annenieku, Augstkalnes, Auru, Bēnes, Bērzes, Bikstu, Bukaišu, Dobeles, Jaunbērzes, Krimūnu, Īles, Jaunbērzes, Krimūnu, Lielauces, Naudītes, Penkules, Tērvetes, Ukru, Vītiņu un Zebrenes pagastu, robežojās ar Saldus, Tukuma un Jelgavas rajonu, kā arī ar Lietuvu.

6. vēst. Zemgaļu apdzīvots novads 13. gs., aptvēra Bērzes vidusteces apvidu tagadējā Auru, Bērzes, Dobeles un Krimūnu pagasta teritoriju ar Dobeles pilskalnu kā centru.

Dobeles pilskalns ar priekšpili un senpilsētu— atrodas Dobelē, Bērzes upes labajā krastā, tas ir morēnas paugurs, ko austrumos apliec Bērze, ziemeļos un dienvidos norobežo dabiskas gravas, bet rietumos - aizsarggrāvis, 9-15 m augstās nogāzes mākslīgi izveidotas stāvas.

7. vēst. Dobele 2 - Dobeles novada Auru pagasta apdzīvotās vietas "Gardene" bijušais nosaukums padomju laikā.

8. Dobeles struktūra - gredzenveida struktūra, kas izveidojusies devona iežos gandrīz 800 m dziļumā, neskarot dziļāk ieguļošos silūra, ordovika un kembrija iežus.

9. Dobeles svīta - apakšsilūra nogulumu slāņkopa, izplatīta Latvijas rietumu daļā un vidusdaļā, biezums - no 5 m dienvidrietumos līdz 22 m centrālajā daļā.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, LC, LD

dobelieši   apv.

1. Dobeles pilsētas un tās apkārtnes iedzīvotāji.

Avoti: MtL

Dobelnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā.

Avoti: LC

dobelnieki

1. Dobeles pilsētas iedzīvotāji.

2. Ikšķiles novada Tīnūžu pagasta apdzīvotās vietas "Dobelnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dobeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jelgavas novada Līvbērzes pagastā.

Avoti: LC

dobeļnieki

1. Vaiņodes novada Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Dobeļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dobeļupe   vietv.

1. Virgas labā krasta pieteka Priekules novada Bunkas un Priekules pagastā, kā arī Priekules pilsētā, garums - 7 km.

Avoti: LD, La1

dobeļžibalnieki

1. Priekules novada Priekules pagasta apdzīvotās vietas "Dobeļžibali" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Doben   vietv., vēst., vācu val.

1. Dobes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

Dobene   vietv.

1. vēst. Zemgaļu apdzīvots novads 13. gs., atradās Zemgales rietumu daļā un aizņēma teritoriju starp tagadējo Auci, Rubu un Remti; pastāv uzskats, ka tajā ietilpusi arī Jaunpils; Dobe.

2. Ezers Augšzemes augstienē, Ilūkstes novada Prodes pagastā, ietilpst Subates ezeru grupā, platība - 3,5 ha, garums - ~300 m, lielākais platums - ~200 m.

Avoti: LE1, LD

Dobenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Balvu pagastā.

Avoti: LC

dobens   apv.

1. Izdobts, tukšu vidu.

Avoti: LE

Doberāna   vietv.; novec.

1. Bādoberāna - pilsēta Vācijā.

Avoti: PZT, LpA

Doberiucis   vietv.

1. Balvu novada Vectilžas pagasta apdzīvotās vietas "Doburūcis" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Doberlūga-Kirhhaina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Doberlug-Kirchhain"), Brandenburgas federālajā zemē, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dobermanis   -ņa, v.

1. Dienesta suns, kam raksturīgs garš, tievs ķermenis, īsa spalva un laba oža; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: LLVV

dobermanpinčers

1. Dobermanis - liels dienesta suns ar slaidu ķermeni, īsu tumšu apmatojumu un labu ožu; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: SV99

Doberūcis   vietv.

1. Balvu novada Vectilžas pagasta apdzīvotās vietas "Doburūcis" nosaukuma variants.

2. Dūberiucis - Sudarbes kreisā krasta pieteka Balvu novada Vectilžas pagastā.

Avoti: LC, LD, La1

Doberyucis   vietv.

1. Balvu novada Vectilžas pagasta apdzīvotās vietas "Doburūcis" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dobes

1. dārzk. Ar celiņiem norobežoti zemes iedalījumi dārzeņu u. c. kultūraugu audzēšanai.

2. dsk. Dobe.

Avoti: ZTV

dobesgals   apv.

1. Neliela daļa no dobes, tās galā.

Avoti: ĒiV

dobēt   apv.

1. Dobt, izdobt.

Avoti: ME

dobīgs   apv.

1. Dobjš.

Avoti: ME

dobīt   apv.

1. Izdobt.

Avoti: ME

dobiķ   žarg.

1. Izdarīt kaut ko līdz galam.

Avoti: KZ

dobīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> dobe.

2. Bedrīte (2).

Avoti: LLVV

dobjains   novec.

1. Tāds, kur ir daudz dobju.

Avoti: LV93

dobjš   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti zems un ar atbalsi (par skaņu).

2. Dobs, ar tukšu vidu.

Avoti: LLVV

dobjums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dobjš, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dobķieģelis   -ļa, v.

1. Caurumotais ķieģelis - apdedzināta māla būvmateriāls ar vertikāliem apaļas formas dobumiem.

Avoti: LLVV

Doblen   vietv., vācu val.

1. Dobele.

Avoti: FV

Doboja   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Doboj"), Serbu Republikā, reģiona administratīvais centrs, 77200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

dobojs   apv.

1. Nelīdzens, grumbains; dobots.

Avoti: ME

dobot   apv.

1. Veidot bedres.

Avoti: EH

dobots   apv.

1. Dobs, tāds, kam ir iedobums, dobums, bedrains, krunkains, grumbains.

Avoti: ME

dobra

1. Naudas vienība Santomes un Prinsipi Demokrātiskajā Republikā, sīknauda - santīms.

Avoti: PnR

Dobra   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 2360 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības pirms 1331. g.

2. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 1450 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1392.-1870. g. un kopš 1919. g.

3. Upe Horvātijā, Kupas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

dobracis   apv.

1. Kapracis.

Avoti: KV

dobradži   -džu, v.; zool.

1. Zīdītāju dzimta ("Bovidae"), pie kuras pieder pārnadži ar dobiem ragiem, 43 ģ., ~125 s., Latvijā senāk bijušas 2 ģ., 2 s. - sumbrs un taurs.

Avoti: LLVV

Dobre   vietv.

1. Dobre Mjasto - pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 10600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1329. g.

Avoti: LpA, Wi

Dobriča   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Dobrič"), apgabala administratīvais centrs, 96700 iedzīvotāju (2014. g.); 1949.-1991. g. saucās - Tolbuhina.

Avoti: LpA, PuA

Dobrinište   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Blagojevgradas apgabalā, 2700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Dobriņa   mit.

1. Dobriņa Ņikitičs - krievu biļinu eposā mitoloģizēts spēkavīra tēls, viens no spēkavīru triādes, kurā ietilpst arī Iļja Muromietis un Aļoša Popovičs.

Avoti: Mit

Dobrjanka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas novadā, 33400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Dobroczin   vietv., vēst., poļu val.

1. Dobročinas muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Bukmuižas pagastā.

Avoti: KV

Dobročina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Svariņu pagastā.

Avoti: LC

dobročinieši

1. Dagdas novada Svariņu pagasta apdzīvotās vietas "Dobročina" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dobrodzeņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 3820 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1374. g.

Avoti: Wi

Dobromiļa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

2. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, 4450 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LC, PuA, Wi

Dobropiļļa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 31200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Dobropoļje   vietv.

1. Dobropiļļas pilsētas nosaukums 1953.-1991. g.

Avoti: PZT

Dobrota   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Kotoras kopienā, 8200 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

Dobrovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 3310 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

dobrs   apv.

1. Dobjš, zems (par balsi, skaņu).

2. Tāds, kam ir caurs, tukšs vidus.

3. Bedrains.

4. Dziļš, dziļi iespiests.

Avoti: NeV

Dobršichovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 3370 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Dobrudža   vietv.

1. Vēsturisks novads un dabas apgabals starp Melno jūru un Donavas lejteci Rumānijā (Tulčas, Konstancas žudeci) un Bulgārijā (Dobričas, Silistras apgabali), platība ~23000 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

Dobruša   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Gomeļas apgabalā, 18300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Dobruška   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 6990 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Dobržani   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 6100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Dobržiša   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 8900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

dobs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir tukšs vidus; tukšs (par vidu).

Dobās vēnas— divas vēnas, pa kurām asinis ieplūst sirds labajā priekškambarī.

Avoti: LLVV

dobs   apv.

1. Tāds, kas ir zemā unmitrā vietā.

Avoti: EH

dobs   apv.

1. Bedrains.

Avoti: EH

dobsons

1. Mērvienība ozona koncentrācijas mērīšanai atmosfērā.

Avoti: LEV

dobspārne

1. Čemurziežu dzimtas ģints ("Cenolophium"), daudzgadīgi lakstaugi, 4-5 s., Latvijā konstatēta 1 suga, kas ir aizsargājama.

Kailā dobspārne— dobspārņu suga ("Cenolophium denudatum"), retumis sastopama Gaujas ielejā un Latvijas austrumu daļā pļavās un krūmājos.

Avoti: LD

dobspiede   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. poligr. Iespiedmašīna novilkumu izgatavošanai dobspieduma tehnikā.

2. parasti vsk. Dobspiedums.

Avoti: LLVV

dobspiedums   -a, v.; parasti vsk.

1. poligr. Iespiešanas tehnikas veids - attēla iegūšana, uz papīra no iespiedformas padziļinātajām, ar krāsu pildītajām vietām.

2. Šāds grafikas tehnikas veids.

Avoti: LLVV

Dobšina   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Košices apgabalā, 5700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

dobt   dobju, dob, dobj, pag. dobu; trans.

1. Veidot (kam) dobumu (1).

Avoti: LLVV

dobteņa   apv.

1. Neliels iedobums.

Avoti: KiV

dobties   apv.

1. Padziļināties.

Avoti: ME

dobulains   apv.

1. Nelīdzens, bedrains.

Avoti: ME

dobule   apv.

1. Iedobums, bedrīte.

Avoti: EH

dobulieši

1. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Dobuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dobulis   -ļa, v.

1. Dobums (3) (acīm).

2. pareti. Iedobums, pasekls padziļinājums (kādā virsmā).

Avoti: LLVV

dobulišķi

1. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Dobuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dobulišķieši

1. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Dobuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dobulītis   -ša, v.; reti.

1. Dem. --> dobulis.

2. Bedrīte (2).

Avoti: LLVV

dobultiņi   biol.

1. Vakuolas - šūnas organoīdi; dažāda lieluma un formas dobumi citoplazmā.

Avoti: CaF

dobuļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar dobuļiem (2); dobumains (1); bedrains.

Avoti: LLVV

dobumainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> dobumains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dobumains   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar dobumiem (1), iedobumiem (par virsmu).

2. Ar dobumiem (2) - par koku.

Avoti: LLVV

dobumainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dobumains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dobumiņš   novec.

1. Dem. --> dobums.

Avoti: LV93

dobumots   -ais; s. -a, -ā;

1. Dobumains (2).

Avoti: LLVV

dobumperētāji   -u, vsk. dobumperētājs, -a, v.; zool.

1. Tas (tāds), kas ligzdo koku dobumos, alās, būros (par putniem).

Avoti: LLVV

dobums   -a, v.

1. Dabisks vai mākslīgs pasekls padziļinājums (kādā virsmā).

2. Tukša telpa, tukšs vidus (kādā priekšmetā).

3. anat. Norobežota (tukša vai ar ko pildīta) telpa (cilvēka vai dzīvnieku organismā).

Dobuma rezonators— Trauks, kuru ar apkārtējo vidi savieno neliels caurums vai kakliņš; atrodoties ārējā skaņas laukā, tas pastiprina tikai noteiktas frekvences skaņas, tā dodot iespēju izdalīt harmoniskās komponentes; Helmholca rezonators.

Avoti: LLVV, FF

dobums   apv.

1. Dobtais vienkoča krēsls.

Avoti: KiV

Dobupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

Avoti: LC

dobupieši

1. Madonas novada Praulienas pagasta apdzīvotās vietas "Dobupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

doburs   apv.

1. Dziļāka vieta īsu līču upītēs.

Avoti: EH

Doburūcis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vectilžas pagastā.

Avoti: LC

dobvārpsta   tehnol.

1. Doba vārpsta (1).

Avoti: Tv01

dobziede

1. dsk. Orhideju dzimtas ģints ("Coeloglossum"), daudzgadīgi lakstaugi, 15-35 cm augsti, ar 2-5 lapām, ziedi dzeltenzaļi, reizēm sarkanbrūni vai purpursarkani, pa 2-25 skrajā vārpā, 2 sugas, Latvijā 1 suga.

Zaļā dobziede— dobziežu suga ("Coeloglossum viride", senāk "Platanthera viridis"), aizsargājams augs.

Avoti: LPE, LD, Aug2

dobziedis   novec.

1. Dobziede.

Avoti: Bv

Dobžani   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 2380 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1336. g.

Avoti: Wi

Dobžica   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 3230 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1440.-1934. g. un kopš 2014. g.

Avoti: Wi

Dobžiņa   vietv.

1. Dobžiņa pie Vislas - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 2300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 13. gs.

Avoti: Wi

doc.   saīs.

1. Docents (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

docents   -a, v.

1. Zinātniskais nosaukums, ko piešķir augstāko mācību iestāžu pasniedzējam, kurš strādā šai amatā ne mazāk par gadu un kuram (parasti) ir zinātņu doktora grāds; pasniedzējs, kam piešķirts šis zinātniskais nosaukums.

Avoti: LLVV

docentūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Docenta vieta, amats.

2. Docentu kopums augstākajā mācību iestādē.

Avoti: LLVV

docēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mācīt (kādu priekšmetu) augstākajā mācību iestādē.

// intrans.

Avoti: LLVV

docētājs   -a, v.

1. Pasniedzējs (augstākajā mācību iestādē).

Avoti: LLVV

dochmijs   novec.

1. Piecbalsienu pēda antīkā pantmērā ar 1. un 4. īsu, pārējiem gariem balsieniem; metriski daktila un jamba savienojums; lietots traģēdijās pacilāta satura dziesmai.

Avoti: KV

docidium   lat.

1. Desmīdiju dzimtas ģints.

Docidium baculum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

docimāzija   med.

1. Pārbaude, raudze.

Avoti: TM

doctor

1. Doktors.

Avoti: KV

dočenka   žarg.

1. Meitene (parasti kā uzruna).

Avoti: JV

dočeņka   žarg.

1. Meitene (parasti kā uzruna).

Avoti: SLG

dočie   apv.

1. Doču.

Avoti: EH

dočka   žarg.

1. Iekārojama meitene.

Avoti: JV

doču   apv., interj.

1. Lieto, lai izteiktu pamudinājumu pasniegt ko.

Avoti: KiV

Dodabeta   vietv.

1. Dodabetas kalns - augstākā virsotne Nilgiri kalnu masīvā Indostānas pussalas dienvidos, augstums - 2633 m.

Avoti: PZT

dodams   apv.

1. Nūja, spieķis ar ko var sist.

2. Dāvana.

Avoti: ME

dodāt   apv.

1. Dziedāt (par gulbi).

2. Klejot apkārt, klaiņot.

Avoti: ME

dodecatheon   lat.

1. Ducītes.

Dodecatheon jeffryi— Džefrija ducīte.

Dodecatheon meadia— Mīda ducīte.

Dodecatheon pulchellum— skaistā ducīte.

Avoti: DaE

dodecilbenzosulfonskābe

1. Kosmētikas sastāvdaļa, virsmaktīva viela, izmanto šampūnos un citos mazgāšanas līdzekļos, var radīt ādas kairinājumus un pastiprinātu ādas jutīgumu, vemšanu, ja ieēsts, toksisks ūdens organismiem.

Avoti: Zkp

dodecilgallāts

1. Pārtikas piedeva E312, antioksidants, var izsaukt alerģiskas reakcijas, nav ieteicams bērniem.

Avoti: Zkp

dodeka-

1. Divpadsmit-.

Avoti: KV

dodekaedrs   -a, v.; mat.

1. Regulārs divpadsmitskaldnis.

Avoti: LLVV

dodekafonija   -as, s.; parasti vsk.; mūz.

1. Komponēšanas metode, pēc kuras tiek noliegti tonālie sakari starp skaņām un hromatiskās gammas visas 12 skaņas atzītas par pilnīgi līdztiesīgām.

Avoti: LLVV

dodekafoniķis   -ķa, v.

1. Dodekafonists - komponists, kas komponē ar dodekafonijas metodi.

Avoti: LLVV

dodekafonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dodekafoniju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

dodekafonisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Mūzikas virziens, kuras pārstāvjiem raksturīgā komponēšanas metode ir dodekafonija.

Avoti: LLVV

dodekafonists   -a, v.

1. Komponists, kas komponē ar dodekafonijas metodi.

Avoti: LLVV

dodekagons   mat.

1. Divpadsmitstūris.

Avoti: SV96

dodekalogs   rel.

1. Divpadsmit likumi.

Avoti: RtV

Dodekanesa   vietv.

1. Dodekanesas salas - Dienvidsporādu salas Egejas jūrā.

Avoti: PZT

dodekastīls   novec.

1. Būve, īpaši antīkais templis, ar 12 kolonnām galvenā skatā.

Avoti: KV

dodekateons   bot.

1. Ducīte ("Dodecatheon").

Avoti: LxE

dodēt   novec.

1. Dziedāt kā gulbim.

Avoti: KV

Dodevārda   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Dodewaard"), Gelderlandes provincē, 4500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dodiņš   žarg.

1. Muļķis, nepilnīgs (2).

Avoti: JV

dodklucis   jūrn.

1. Dodkoks.

Avoti: JūVM

dodkoks   jūrn.

1. Koka pildījums starp ķīļplanku un pakaļvadni.

Avoti: JūVM

Dodola   mit.

1. Dienvidu slāvu mitoloģijā - dievība, kas saistīta ar pērkona dievu un lietus izsaukšanas rituālu.

Avoti: Mit

Dodoma   vietv.

1. Tanzānijas galvaspilsēta ("Dodoma"), 196000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Dodurga   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Dodurga"), Čorumas ilā, 2900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dodžs   -a, v.

1. Vēlēts valdnieks senajās Venēcijas un Dženovas republikā (līdz 18. gadsimta beigām).

Avoti: LLVV

Dodžsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dodge City"), Kanzasas štatā, 28100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Doerpers-Memelshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Derpelmēmeles muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Bauskas pagastā.

Avoti: KV

Dofara   vietv.

1. Vēsturisks novads Omānas dienvidrietumos, sausgultņu saposmots tuksnešains plato, administratīvais centrs - Salāla.

Avoti: PZT, PuA

dofēns   novec.

1. Troņmantnieks.

Avoti: TV

Dofinē   vietv.

1. Vēsturiska province Francijas dienvidaustrumos ("Dauphine"), ietver Izēras, Dromas, Augšalpu departamentu, platība - 20400 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

dofins   -a, v.

1. Troņmantnieka tituls Francijā (no 14. gadsimta vidus līdz 1830. gadam); cilvēks, kam ir šāds tituls.

Avoti: LLVV

doga   novec.

1. Dogs - liels, spēcīgs suns ar īsu spalvu un strupu purnu.

Avoti: Ang

Dogahisara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Konjas ilā, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Doganjola   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Malatjas ilā, 1670 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Doganjurta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kastamonu ilā, 1250 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dogankenta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Giresunas ilā, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Doganšara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Sivasas ilā, 1400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Doganšehira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Malatjas ilā, 11100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dogarese

1. Dodža sieva.

Avoti: SV96

dogcart   angļu

1. Viegli vienjūga divu vai četru riteņu vaļēji rati; agrāk izmantoja medībās.

Avoti: LEV

doge   novec.

1. Dodžs.

Avoti: LME

dogerels   literat.

1. Angļu dzejā radies termins, kas apzīmē dažāda garuma negribēti vai apzināti komiski "sarīmētas" sentimentālas vārsmas.

Avoti: DzV

dogers   novec.

1. Juras formācijas vidējais nodalījums, ko iežu dominējošās brūnās krāsas dēļ sauc arī par brūno juru.

Avoti: KV

Dogers   vietv.

1. Dogera sēklis - smilšu sēklis Ziemeļjūras centrālajā daļā ("Dogger Bank"), starp Lielbritāniju un Dāniju, garums - 260 km, platums - ~33 km, dziļums - 13-36,5 m, intensīvas zvejas rajons.

Avoti: PZT

dogis   novec.

1. Dogs - liels, spēcīgs suns ar īsu spalvu un strupu purnu.

Avoti: Ang

dogkāts   novec.

1. Vienjūga divriteņu rati.

Avoti: Ang

doglioso   mūz.

1. Bēdīgs; bēdu pilns.

Avoti: ML

doglis   apv.

1. Saka par ko cietu, iespējams, pielīdzinot vārdam "krams", arī viegli uzliesmojošs materiāls.

Avoti: MalV

dogma   -as, s.

1. Tēze, apgalvojums, mācība, ko pieņem par nemainīgu patiesību, nekritiski, neievērojot konkrētos apstākļus.

2. rel. Reliģisku mācību pamattēze, kas obligāta visiem ticīgajiem un ko uzskata par nemaldīgu patiesību, kurai nešaubīgi jātic..

Avoti: LLVV

dogmars   novec.

1. Objektīvs, anastigmats ar pielīmētām lēcām.

Avoti: KV

dogmatika   -as, s.; parasti vsk.

1. Teoloģijā - reliģijas dogmu sistemātisks izklāsts.

Avoti: LLVV

dogmatiķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kam raksturīgs dogmatisms.

Avoti: LLVV

dogmatisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dogmatismu, tam raksturīgs; tāds, kas pamatojas uz dogmu (1).

Avoti: LLVV

dogmatiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dogmatisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dogmatisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Nekritisks domāšanas veids, kas pamatojas uz dogmām, nemainīgu attieksmi pret parādībām, problēmām u. tml., neievērojot konkrētos apstākļus; relatīvās patiesības pārvēršana absolūtā, mūžīgā patiesībā.

Avoti: LLVV

dogmats

1. Teoloģijā - ticības mācības pamattēze, kas obligāta visiem ticīgajiem; to uzskata par neapšaubāmu un nekritizējamu.

2. Tēze, apgalvojums, mācība, ko pieņem par nemainīgu patiesību, nekritiski, neievērojot konkrētos apstākļus.

Avoti: SV99

dogmisms

1. Dāņu kinorežisoru Larsa fon Trīra un Tomasa Vinterberga inspirēta kustība kinematogrāfijā.

Avoti: PL

dogmists

1. Dogmisma kustības sekotājs kinematogrāfijā.

Avoti: PL

dogoni

1. Tauta, dzīvo Nigēras upes baseinā Rietumāfrikā, Mali Republikas dienvidaustrumos, valoda pieder pie guru grupas, reliģija - islams, senie tradicionālie kulti.

Avoti: R1

dogoņaķ   žarg.

1. Ķert.

2. Noķert.

3. Saprast.

Avoti: KZ

dogs   -a, v.

1. Dienesta suns, kam raksturīgs liels, spēcīgs ķermenis, spēcīgi žokļi, īsa spalva; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: LLVV

dogskin   novec.

1. Suņāda (cimdiem).

Avoti: LME

dogskins   novec.

1. Suņādas cimdi.

Avoti: LME

Dogubejazita   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Agri ilā, 74300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Doģene   žarg.

1. Daugava.

Avoti: SLG

Doha   vietv.

1. Kataras galvaspilsēta ("Doha"), osta Persijas līča krastā, 358000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

dohnuķ   žarg.

1. Gulēt, atpūsties.

Avoti: KZ

dohodjaga   žarg.

1. Distrofiķis.

Avoti: KZ

doičene   žarg.

1. Vācu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Doičlandsberga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Deutschlandsberg"), Štīrijas federālajā zemē, 8100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Doičvāgrama   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Deutsch-Wagram"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 8000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

doin   saīs.

1. Darīt; dari (angļu "doing"; īsziņās).

Avoti: īsz

doina   -as, s.

1. Moldāvu, rumāņu tautas dziesmu žanrs; šī žanra dziesma.

Avoti: LLVV

doira   mūz.

1. Sitamais mūzikas instruments, līdzīgs tamburīnam.

Avoti: Mūz

Doirane   vietv.

1. Doiranes ezers - atrodas Maķedoijā ("Dorjansko") un Grieķijā ("Doiranēs"), 148 m vjl., platība - 43 kvadrātkilometri (27,4 kvadrātkilometri - Maķedonijā), dziļums līdz 10 m.

Avoti: PZT, PuA

dojķi   sar.

1. Novājēt, zaudēt spēkus.

Avoti: KZ

Dojrana   vietv.; novec.

1. Dojranas ezers - Doiranes ezers.

Avoti: PZT

dok.   saīs.

1. Dokuments.

Avoti: Wi

doka   apv.

1. Margu stabiņš.

2. Meita.

3. Lelle; no porcelāna izgatavota lelles galva.

Avoti: KV, ViV, ME

dokanaķ   žarg.

1. Piebeigt.

Avoti: KZ

dokārt   apv.

1. Divkārt, otrkārt.

Avoti: ME

dokarts   novec.

1. Vienjūga divriteņu rati.

Avoti: Ang

dokers   -a, v.

1. Strādnieks dokā, kuģu būvētavā, krāvējs ostā.

Avoti: LLVV

dokēt   novec.

1. Dokot - novietot kuģi dokā.

Avoti: Ang

dokēti   rel.

1. Gnostiska sekta kristiānisma pirmlaikos, kas mācīja, ka Kristus tikai šķietami licies parādāmies cilvēka veidā.

Avoti: KV

dokētisms   rel.

1. Sektantiska mācība kristiānisma pirmlaikos, kas mācīja, ka Kristus tikai šķietami licies parādāmies cilvēka veidā.

Avoti: KV

dokfilma   saīs.; sar.

1. Dokumentālā filma.

dokimastika   novec.

1. Ķīmijā kvantitatīva noteikšana, cik zināma metāla (gk. zelta, sudraba, vara, svina utt.) satur rūda vai kausējums.

Avoti: KV

dokot   jūrn.

1. Novietot kuģi dokā.

Avoti: ZTV

dokozaheksaēnskābe   med.

1. Viena no zivju eļļas aktīvajām vielām ar ārstniecisku efektu.

Avoti: VE

doks   -a, v.

1. Celtne (ostā) kuģu pārbaudei un remontēšanai, arī būvēšanai.

Rūsas doks— doks, kurā ievietotos peldlīdzekļus var sagāzt uz sāniem, lai notīrītu vai nokrāsotu to zemūdens daļu.

2. Baseins kuģu piekraušanai un izkraušanai ostās ar lielu paisuma un bēguma starpību.

Avoti: LLVV, SV99

doks   žarg.

1. Dokuments.

Avoti: SLG

doks   sar.

1. Ārsts.

Avoti: SLG

doksa

1. Viedoklis, uzskats.

2. Slava, gods, godība, krāšņnums.

Avoti: SV96, RtV

Doksata   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, 14500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Doksi   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 5200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

doksogēns   med.

1. Iedomāts, piem., iedomāta slimība.

Avoti: TM

doksogrāfi

1. Hellēnisma laikmeta autori, kuru darbos apcerēti sengrieķu filozofu uzskati.

Avoti: SV96

doksogrāfija

1. Viedokļa aprakstīšana.

Avoti: SV96

doksoloģija

1. Liturģiska slavas dziesma kristīgā dievkalpojumā.

Avoti: SV99

dokstacija   inf.

1. Klēpjdatora bāzes stacija, kurā pārnēsājamo datoru pārvērš galddatorā.

Avoti: D3

Dokšici   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, 6600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

dokšķins   apv.

1. Neliels, izgrebts koka trauks, sālstrauks.

Avoti: ME

Dokšukina   vietv.; vēst.

1. Nartkala - pilsēta Krievijas Kabardas-Balkārijas Republikā, tās nosaukums līdz 1967. g.

Avoti: PZT

dokt.   saīs.

1. Zinātņu doktors (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

Doktas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Liepnas pagastā.

Avoti: LC

dokte   apv.

1. Dakts.

Avoti: BsV

dokterēt   apv.

1. Ārstēt.

Avoti: ViV

dokteris   apv.

1. Ārsts.

Avoti: ĒiV

dokterka   apv.

1. Ārste.

Avoti: KiV

dokters   apv.

1. Ārsts.

Avoti: ViV

Dokti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

doktorāls

1. Pašpārliecināts, pamācošs, tāds, kas necieš iebildumus, piem., doktorāls tonis.

Avoti: SV69

doktorands   novec.

1. Doktorants - zinātnieks, augstskolas mācībspēks, kas izstrādā un gatavojas aizstāvēt doktora disertāciju.

Avoti: SV99

doktorants   -a, v.

1. Persona, kas izstrādā doktora disertāciju; persona, kas ir doktorantūrā.

Avoti: LLVV

doktorantūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātņu doktoru sagatavošanas sistēma augstskolās un valsts zinātniskajos centros.

Avoti: LLVV, LE1

doktorātnieki

1. Brocēnu novada Remtes pagasta apdzīvotās vietas "Doktorāts" iedzīvotāji.

Avoti: V1

doktorāts   -a, v.

1. Ambulance - ārstnieciska un profilakses iestāde, kas sniedz palīdzību slimniekam gan savās telpās, gan mājās.

Avoti: LLVV

doktorēt   novec.

1. Ārstēt.

2. Aizstāvēt doktora disertāciju.

Avoti: LV93, KV

doktorēties   novec.

1. Aizstāvēt doktora disertāciju.

Avoti: LV93

doktors   -a, v.

1. Zinātniskais grāds, ko piešķir personai, kas aizstāvējusi atbilstošu disertāciju; persona, kam piešķirts šis grāds.

2. Ārsts.

3. žarg. Advokāts.

Avoti: LLVV, KZ

doktrīna   -as, s.

1. Teorija, mācība (zinātniska, filozofiska, politiska); politiska programma.

Atbaidīšanas doktrīna— kodolbruņošanās teorētiskais pamats (angļu "mutual assutred destruction") - uzskats, ka potenciālo uzbrucēju no pirmā kodoltrieciena atturēs apziņa, ka prettrieciens būs iznīcinošs.

2. pārn. Sastingusi, nemainīga uzskatu sistēma.

Avoti: LLVV, MkV

doktrinārisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Doktrināram 1 raksturīgais domāšanas veids, spriedums, rīcība.

Avoti: LLVV

doktrinārs   -a, v.

1. Cilvēks, kas nekritiski un pedantiski ievēro kādu doktrīnu, abstraktus principus, neievērojot dzīves īstenību.

Avoti: LLVV

doktrinārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas nekritiski un pedantiski ievēro kādu doktrīnu; saistīts ar doktrināru 1, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

Dokučajevka   vietv.

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Āriņi" otrs nosaukums.

2. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 23700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LC, PuA, Wi

Dokuma   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Dokkum"), Frīzlandes provincē, 12500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dokumentācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Dokumentu (1) kopums.

Sistēmas dokumentācija— dokumentu kopums, kurā aprakstītas informācijas apstrādes sistēmai izvirzītās prasības, sistēmas funkcionālās iespējas un ierobežojumi, tās uzbūve, darbināšana un uzturēšana.

Avoti: LLVV, TK-58

dokumentālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dokumentāls, šīs īpašības konkrēta izpausme; dokumentalitāte.

Avoti: LLVV

dokumentālistika   -as, s.; parasti vsk.

1. Informātikas nozare, kas pētī dokumentālo informāciju.

Avoti: LLVV

dokumentālists   -a, v.

1. Kinodarbinieks (parasti režisors, operators), kas specializējies dokumentālo filmu uzņemšanā.

2. Speciālists, kas nodarbojas ar dokumentu (2) apstrādi.

Avoti: LLVV

dokumentalitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dokumentāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dokumentāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir dokumenta (2) nozīme; tāds, kurā izmantoti dokumenti (2).

Avoti: LLVV

dokumentaritāte   s.

1. Dokumentārs.

Avoti: LV87

dokumentārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pamatots ar dokumentiem; tāds, ko apstiprina dokumenti.

Avoti: LLVV

dokumentēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pierādīt, pamatot ar dokumentu.

Avoti: LLVV

dokuments   -a, v.

1. Raksts, kas apstiprina faktus ar juridisku nozīmi (piemēram, personas dzimšanu, iegūto izglītību).

2. Tas, kas satur informāciju (piemēram, raksts, grāmata, attēls, kinofilma).

Avoti: LLVV

Dokupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ventspils novada Tārgales pagastā.

2. Ventas labā krasta pietekas Kamrāces paralēls nosaukums tās lejtecē.

Avoti: LC

dokupnieki

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Dokupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dokušments   žarg.

1. Dokuments.

Avoti: SLG

doķēt   novec.

1. Dokot - novietot kuģi dokā.

Avoti: Ang

doķi   žarg.

1. Dokumenti.

Avoti: SLG

doķis   apv.

1. Liels tīkls.

2. Apaļas formas mārks; ūdens bedre; veca upes gultne; ieleja; aizaugusi avota vieta.

3. Sālstrauks, sāls grūžamais trauks.

4. Sievietes kaunums.

5. sar. Dokuments.

Avoti: TlV, KV

doķis   apv.

1. Bieza zāle.

Avoti: EH

dol.   saīs.

1. Dolārs.

2. mūz. Dolce.

Avoti: i1

dola   apv.; hip.

1. Daļa.

Avoti: ME

dolabra   med.

1. Locekļa spirālveida pārsējs.

Avoti: TM

Dolaca   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Beranes kopienā, 1300 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

dolarizācija

1. Nacionālās valūtas oficiāla vai neoficiāla aizstāšana ar ASV dolāriem.

Avoti: PL

dolārs   -a, v.

1. Naudas vienība (Amerikas Savienotajās Valstīs, Kanādā, Austrālijā un citās valstīs); attiecīgā naudas zīme, monēta.

ASV dolārs tiek izmantots arī— Austrumtimoras Demokrātiskajā Republikā, Britu Indijas Okeāna Teritorijā, Britu Virdžīnu Salās, Ekvadoras Republikā, ASV Guamas Teritorijā, Māršala Salu Republikā, Mikronēzijas Federatīvajās Valstīs, Palau Republikā, Puertoriko Sadraudzībā, Tērksas un Kaikosas Salās, Ziemeļu Marianas Salās, kā arī paralēli ar vietējām valūtām Haiti Republikā, Panamas Republikā un Salvadoras Republikā.

Avoti: PnR

dolbijs

1. Elektroniska ierīce trokšņu slāpēšanai elektroakustikā; Dolbija sistēma.

Avoti: Ang

dolbis   žarg.

1. Tūļa, lempis.

2. Muļķis.

Avoti: SLG

dolbīties   žarg.

1. Apreibināties (krievu "dolbitsja").

Avoti: Str

dolburēt   apv.

1. Neskaidri runāt, murmināt; arī runāt bez jēgas.

2. reti Streipuļot.

Avoti: ĒiV

dolburīgs   apv.

1. Tāds, kas runā, rīkojas, izturas nenopietni.

// reti Bailīgs, tramīgs (par dzīvniekiem).

Avoti: ĒiV

dolburis   apv.

1. Cilvēks, kas runā, rīkojas, izturas nenopietni, bez jēgas.

// reti Bailīgs, tramīgs dzīvnieks.

Avoti: ĒiV

dolby   angļu val.

1. Dolbija sistēma - zīmols: kvalitatīvas apskaņošanas sistēma ar fona trokšņu mazināšanu.

Avoti: PL

dolce   it., mūz.

1. Mūzikas termins: maigi, jauki, mīļi.

Dolce far niente— saldā nekā nedarīšana.

Avoti: LEV

dolcissimo   novec., mūz.

1. Uz maigāko.

Avoti: LME

doldrums

1. Bezvēja un mainīgu vēju josla ekvatora tuvumā.

Avoti: Ang

dole   apv.

1. Govs bez ragiem.

2. Piemājas mežs, kas izmantots arī ganībām.

Avoti: KV, NeV

Dole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Salaspils novada Salaspils pagastā.

2. vēst. Doles pagasts - pastāvēja Rīgas apriņķī līdz 1949. g., mūsu dienās teritorija ietilpst Ķekavas, Salaspils un Baldones pagastā.

3. Doles sala - atrodas Daugavas lejtecē, 9,2 km gara un 2,7 km plata pirms Rīgas HES uzcelšanas, 1974. g. daļēji applūdināta.

4. Dzelzceļa pieturpunkts Salaspils novadā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Indra-Krustpils-Rīga, 16 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas.

Avoti: LE1, LPag

Dole   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Dole"), Franškontē reģiona Juras departamentā, 24600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

dolendo   it., mūz.

1. Sērīgi, žēli.

Avoti: KV

dolene   apv.

1. Piemājas mežs, kas izmantots arī ganībām.

Avoti: NeV

dolēnieši

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Dole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dolente   mūz.

1. Skumji, žēli.

Avoti: Mūz

Doles   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Naukšēnu novada Naukšēnu pagastā.

2. Amatas novada Amatas pagasta apdzīvotās vietas "Amatas skola" otrs nosaukums.

Avoti: LC

dolgam   apv.

1. Ilgi.

Avoti: KiV

dolgani

1. Tauta Taimiras (Dolganu-Ņencu) autonomajā apvidū Krasnojarskas novadā (Krievijā), runā jakutu valodas dialektā, ticīgie - pareizticīgie, saglabājušies tradicionālie ticējumi, šamanisms.

Avoti: EV

Dolgī   vietv.

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Dolgije" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dolgie   vietv.

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Dolgije" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dolgije   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

Avoti: LC

Dolgoprudnija   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 97500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Dolgošeji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

Dolhaska   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Sučavas žudecā, 10300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

doli   mūz.

1. Sitaminstruments, kas izplatīts Gruzijā; divpusīgas bungas.

Avoti: ML

dolichonyx   lat.

1. Austrumvālodžu dzimtas ģints.

Dolichonyx oryzivorus— rīsustrazds.

Avoti: ZvP

dolichopodidae   lat.

1. Smaragdmušu dzimta.

Avoti: LD

dolichosoma   lat.

1. Pļavnagaiņu dzimtas ģints.

Avoti: LD

dolichosoma   lat.

1. Pļavnagaiņu dzimtas ģints.

Avoti: LD

dolichothele   lat.

1. Dolichothele sphaerica - lodveida mamilārijas ("Mammillaria sphaerica") nosaukuma sinonīms.

Avoti: TaE

dolihocefālija

1. Gargalvība.

Avoti: SV69

dolihocefālisks   med.

1. Tāds, kam gara un šaura galva; galvaskausa indekss mazāks par 75,9.

Avoti: TM

dolihocefāļi

1. Cilvēki, kuru galvas platuma attiecība procentos pret tās garumu ("galvas rādītājs") ir mazāka par 75.

Avoti: SV69

dolihokefalija   novec.

1. Gargalvība.

Avoti: KV

dolihokefals   novec.

1. Cilvēks ar garenu galvas kausu.

Avoti: SV33

dolihokrānija

1. Garš un šaurs galvaskauss ar galvaskausa indeksu (garuma un platuma attiecība) līdz 74,9%.

Avoti: LPE

dolina   novec.

1. Piltuves veida zemes iebrukums kaļķakmeņu, dolomītu un ģipšu apgabalos.

Avoti: KV

Dolina   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ivanofrankivskas apgabalā, 20600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Dolinska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Kirovohradas apgabalā, 19400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

dolītis   novec.

1. Spainītis bez osas.

Avoti: KV

Dolizi   vietv.

1. Pilsēta Kongo Republikas dienvidrietumos ("Dolisie"), Niari departamentā, 83800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT

Doljanova   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Dolianova"), Sardīnijas reģiona Kajāri provincē, 9500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dolkata   apv.

1. Govs vārds vai iesauka.

2. Kāds, kas runājot bieži novirzās no temata vai nevar īsi un konkrēti atbildēt.

Avoti: ME, VeAT

dollars   novec.

1. Dolārs - ASV un dažu citu valstu naudas vienība.

Avoti: Ang

dollers   novec.

1. Dolārs - ASV un dažu citu valstu naudas vienība.

Avoti: Ang

Dollija

1. Aita vārdā Dollija, pirmais oficiāli paziņotais (1997. g. 27. februārī) klonētais zīdītājs.

Avoti: PL

dolmans   novec.

1. Huzāru svārki ar vītņu (šņoru) uzšuvumiem uz krūtīm vairākās rindās, arī uz muguras vīlēm un piedurknēm.

Avoti: KV

dolmas

1. Gaļas (parasti jēra) rullīši, kas ietīti vīnogulāju lapās.

Avoti: PL

dolmečers   žarg.

1. Tulks.

Avoti: Žrg

dolmečs   novec.

1. Tulks, valodu pratējs starpnieks.

Avoti: KV

dolmeni

1. Neolīta un bronzas laikmeta kapenes - milzīgi stāvus paslieti akmeņi, kas pārsegti ar vienu vai vairākām akmens plāksnēm.

Avoti: SV99

Dolna   vietv.

1. Dolna Baņa - pilsēta Bulgārijā, Sofijas apgabalā, 4800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Dolna Mitropolija - pilsēta Bulgārijā ("Dolna Mitropolija"), Plevenas apgabalā, 3400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Dolna Orjahovica - pilsēta Bulgārijā, Veliko Tarnovas apgabalā, 2870 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

dolnājieši

1. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Dolnāja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dolni   vietv.

1. Dolni Bousova - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 2570 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Dolni Čiflika - pilsēta Bulgārijā, Varnas apgabalā, 7100 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Dolni Dabnika - pilsēta Bulgārijā, Plevenas apgabalā, 4500 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Dolni Kounice - pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 2420 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

dolnišķi

1. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Dolnāja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dolo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Dolo"), Venēcijas reģiona Venēcijas provincē, 15000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dolomāns   novec.

1. Īsa huzāru virsjaka.

2. Plata piegriezuma sieviešu kleita.

Avoti: SV08

dolomedes   lat.

1. Dižzirnekļu dzimtas ģints.

Dolomedes fimbriatus— šīs ģints suga.

Dolomedes plantarius— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Dolomītalpi   vietv.

1. Kalnu masīvs Austrumalpos ("Alpi Dolomitiche"), Itālijas ziemeļaustrumos, garums - ~120 km, augstākā virsotne - 3342 m (Marmolada), meži līdz 2700 m vjl., augstāk - mūžīgais sniegs, šļūdoņi.

Avoti: PZT

dolomitizācija

1. Nogulu vai iežu (gk. kaļķakmens) sākotnējo sastāvdaļu sekundāra aizstāšanās ar dolomītu.

Avoti: LPE

dolomītkaļķi   -u, v.; tikai dsk.

1. Kaļķi, ko iegūst, apdedzinot dolomītu (2).

Avoti: LLVV

dolomītmerģelis   -ļa, v.

1. Iezis, kas sastāv no dolomīta (2) un māla maisījuma.

Avoti: LLVV

dolomītmilti   ģeol.

1. Irdena masa, kas sastāv no dolomīta graudiem; veidojas, sadēdot masīviem dolomītiežiem; izmanto augšņu ielabošanai.

Avoti: ZTV

Dolomīts   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Salas novada Salas pagastā.

2. Dolomītu krauja - dabas piemineklis, atrodas Amatas labajā krastā augšpus Kārļu ūdensktrituma Amatas novada Drabešu pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1974. g., 25 m augstā atseguma augšdaļā zem plānas kvartāra nogulumu kārtas ir 5-6 m biezs augšdevona Pļaviņu svītas dolomītu un dolomītmerģeļu slānis, ka pārbīdīts ledāja darbības gaitā.

Avoti: LC, LE1

dolomīts   -a, v.

1. Karbonātu grupas minerāls, kas satur kalciju un magniju un parasti sastāv no graudainiem, pelēcīgi baltiem kristāliem.

2. Nogulumu iezis, kas sastāv galvenokārt no šāda minerāla.

Dolomītu milti— smalki sadēdējis dolomīts, ko lieto augsnes kaļķošanai.

Platišisma dolomīts— gliemeždolomīta paveids, kas sastāv no gliemežu "Platyschima kirchholmiensis", "Plastyschima uchtensis" un "Naticopsis kircholmiensis" atliekām, sastopams Daugavas svītas nogulumos.

Avoti: LLVV, LD

dolorimetrija   med.

1. Sāpju pakāpes noteikšana.

Avoti: TM

doloroso   it., mūz.

1. Sāpīgi, bēdīgi, skumji.

Avoti: LEV

Dolska   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 1550 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1359. g.

Avoti: Wi

dolycoris   lat.

1. Vairogblakšu dzimtas ģints.

Dolycoris baccarum— ogu vairogblakts.

Avoti: LD

dolus   novec.

1. Viltus, blēdība.

Avoti: KV

dolza   apv.

1. Vieglas uzvedības sieviete.

Avoti: KnG

dolzāt   apv.

1. Iet projām, klīst apkārt.

Avoti: KnG

doļa   vēst.

1. Svara mērs Krievijā, 44,4349 mg.

Avoti: TV

doļa   apv.

1. Govs bez ragiem.

Avoti: KV

doļa   apv.

1. Daļa.

Avoti: EH

Doļi   vietv.

1. Doļu pilskalns - atrodas Amatas novada Amatas pagastā, Amatas kreisajā krastā, upes līkumā pie Dzirnaiņu un Doļu mājām.

Avoti: LE1

Doļinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sahalīnas apgabalā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Doļnā   vietv.

1. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Doļnaja" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Doļnaja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā.

Avoti: LC

doļš   apv.

1. Bez ragiem.

Avoti: KV

DOM   saīs., vietv.

1. Dominikāna, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

dom

1. Muižnieku tituls Portugālē (lieto pirms vārda).

Avoti: LEV

doma   -as, s.

1. Domāšanas rezultāts (atziņa, spriedums, ideja, pieņēmums).

// parasti vsk. Nodoms (ko darīt).

Atmest domu— atteikties no kāda nodoma.

// parasti vsk. Ideja, atziņa (piemēram, mākslas darbā).

2. parasti dsk. Domāšanas process.

Iegrimt (arī nogrimt) domās— pilnīgi nodoties pārdomām.

// parasti dsk. lok. Iztēlē, fantāzijā.

// parasti dsk. lok. Neizsakot balsī, sevī.

3. parasti dsk. Domāšanas saturs, tas, kam pievēršas domāšanas procesā.

Lasīt domas— uzminēt, nojaust (kāda) domas.

(No)kauties ar domām— būt kādu (parasti nepatīkamu, grūti atrisināmu) domu pārņemtam.

Atrauties no domām (par ko), arī atraut domas (no kā)— pārstāt (parasti ar grūtībām) domāt (par ko).

Domas vijas (arī griežas, grozās) (ap ko)— saka, ja neatlaidīgi jādomā (par ko).

4. parasti dsk. Uzskats, viedoklis.

Domas dalās— ir dažādi uzskati, viedokļi.

Atsevišķas domas— Domas vai spriedums, kas nesaskan ar vairākuma domām.

// parasti vsk. Uzskatu kopums (kādā jomā); zināšanas, to kopums (kādā nozarē).

Avoti: LLVV

doma   novec.

1. Jumtveidīga kristāla forma, sastāv no 2 plāksnēm, kas šķeļ viena otru.

Avoti: KV

domājams   apv.

1. Laikam, droši vien, iespējams.

Avoti: Sin

domājošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> domāt.

2. Tāds, kam ir spēja domāt.

3. Tāds, kas spēj patstāvīgi domāt, spriest.

Avoti: LLVV

Domaniča   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kitahjas ilā, 4600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Domariški   vietv.

1. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Domoriški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

domāšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Izziņas process - pastarpināta, netieša un vispārināta īstenības izzināšana.

Avoti: LLVV

domašņačka   žarg.

1. Prostitūta, kas apkalpo savā dzīvesvietā.

Avoti: KZ

domašņiks   žarg.

1. Dzīvokļu zaglis.

Avoti: KZ

domāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju.

1. intrans. Izziņas darbībā censties noskaidrot objektīvās īstenības parādības, to būtību, veidot spriedumus, secinājumus par tām.

// trans. Izziņas darbībā pievērsties (kādam jautājumam) un censties rast atbildi (uz to), mēģināt izlemt (to).

// intrans.

// trans. Izziņas darbībā rast (piemēram, atziņu).

2. intrans. Atmiņā, iztēlē veidot tēlus, ainas; atcerēties, iztēloties.

3. trans. Likties, šķist; būt pārliecinātam (par ko).

Jādomā (arī domājams)— iespraudums, ko lieto, ja nav īsti zināms, vai teiktais atbilst īstenībai.

// intrans.

4. intrans. Rūpēties, gādāt (par kādu, par ko).

5. trans. Būt nolūkam, nodomam, gribēt, arī paredzēt, gatavoties (ko darīt).

Ne domāt nedomā— saka, ja kāds nemaz negatavojas (ko darīt).

Nav ko domāt— nav iespējams.

// intrans.

Avoti: LLVV

domātājs   -a, v.

1. Darītājs --> domāt.

2. Cilvēks, kam piemīt filozofiskas domāšanas spējas; arī filozofs.

Avoti: LLVV

domāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; trans.; parasti savienojumā ar divd.; novec.

1. Likties, šķist.

Avoti: LLVV

domātniece   apv.

1. Mātes epitets vecumdienās.

Avoti: ME

domatofobija   med.

1. Slimīgas bailes atrasties slēgtā telpā, mājā.

Avoti: TM

domāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> domāt.

2. Piemērots, paredzēts (kam).

Avoti: LLVV

Domažlice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 11100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Dombe   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 2100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1423. g.

2. Dombes ezers - atrodas Polijā, piejūras zemienē, pie Pomožes ezeru augstienes, platība - 5600 ha.

Avoti: Wi, PZT

Dombovāra   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Tolnas meģē, 11100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

dombra   -as, s.

1. Bumbierveida formas divstīgu strinkšķināmais tautas mūzikas instruments kazahiem, kirgīziem, baškīriem.

Avoti: LLVV

Dombrāda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Sabolčas-Satmāras-Beregas meģē, 4100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Dombrova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

2. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Bragas" bijušais nosaukums.

3. Dombrova Bjalostocka - pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 6000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības pirms 1712. g., 1775.-1950. g. un kopš 1965. g.

4. Dombrova Gurņiča - pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 124700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1916. g.

5. Dombrova Tarnovska - pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 11800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1693. g.

Avoti: LC, LpA, Wi

Dombajulgens   vietv.

1. Augstākā virsotne Rietumkaukāzā, uz Krievijas Karačajas-Čerkesijas Republikas robežas ar Gruziju (Abhāziju), augstums - 4046 m.

Avoti: PZT

dome   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Likumdošanas vai pašvaldības institūcija.

Valsts dome— likumdošanas institūcija Krievijā.

Pilsētas dome— pilsētas pašvaldības institūcija.

Bajāru dome— periodiski sasaukta vai pastāvīga padomdevēja iestāde pie Krievijas kņaziem, izveidojās 9.-10. gs., atcelta 1711. g.

Miesta dome— miesta pārvaldības lēmējinstitūcija Latvijā 1919.-1928. g., ko ievēlēja uz 2 gadiem.

Avoti: LLVV, VtV

domēnatmiņa   inf.

1. Atmiņa, kurā par atmiņas elemntiem izmanto cilindriskus magnētiskus domēnus, kas var pārvietoties noteiktā virzienā, līdzīgi datiem pārbīdes reģistrā.

Avoti: D3

domēne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. vēst. Feodāļa tiešais zemes īpašums, ko zemnieki apstrādāja klaušu kārtā.

2. Valsts īpašums (parasti zeme, meži, raktuves) buržuāziskajās valstīs.

Avoti: LLVV

domēns

1. inf. Apgabals (ģeogrāfisks vai funkcionāls), pie kura pieder attiecīgais interneta tīklā ieslēgtais dators.

2. fiz.; dsk. Mikroskopiska izmēra apgabals, kas izveidojas feromagnētiķī vai segnetoelektriķī pie temperatūras, kas zemāka par Kirī punktu.

Avoti: SV99

domerīts

1. Nogulumiezis, kas sastāv no dolomīta un māla; dolomītmerģelis.

Avoti: SV96

Domeru   vietv.; nelok.

1. Domeru ezers - Dziļezers Limbažu novada Limbažu pagastā.

Avoti: LD

Domesnaes   vietv., vācu val.

1. Kolkasrags.

Avoti: FV

domesticēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārveidot (savvaļas dzīvnieku) par mājdzīvnieku.

Avoti: LLVV

domesticus   novec.

1. Mājas, ģimenes; iekšējs, iekšzemes.

Avoti: KV

domestikācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> domesticēt.

Avoti: LLVV

domība   s.

1. Vispārināta īpašība --> domīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Domica   vietv.

1. Agtelekas alas nosaukums slovāku valodā, atrodas Slovākijas un Ungārijas robežapvidū.

Avoti: PZT

domiciliāts   jur.

1. Sevišķais maksātājs.

Avoti: LatV

domicils

1. Kādas personas oficiālā dzīves vieta vai arī kāda uzņēmuma, firmas, iestādes oficiālā atrašanās vieta.

2. Operācija, saskaņā ar ko bankas konta īpašnieks piešķir bankai tiesības regulēt maksājumus par viņa vekseļiem.

Avoti: SV69, SbV

domicilvekselis   ek.

1. Vekselis, uz kura tā akceptētājs ir norādījis maksājuma izdarīšanas vietu.

Avoti: EF

domīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pārdomā; tāds, kas ir aizņemts ar domām.

Avoti: LLVV, LE

domīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> domīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

domiks   žarg.

1. Cepure.

Avoti: KZ

domina

1. Kundze; klostera priekšniece, abate.

2. Sieviete, kura saviem partneriem, kas pārsvarā sliecas uz mazohismu, tēlo valdonīgas pavēlnieces lomu un sagādā viņiem baudu sodīdama, pārmācīdama un pazemodama.

3. vēst. Viduslaikos šādi tika dēvēta kundze, ko no pienācīga attālumapielūdza mīlas dziedoņi un kuras labvēlībabija sūri grūti jāiegūst.

Avoti: KV, MeE

dominance

1. ģenēt. Dominēšana, tāda divu vai vairāku gēna alēļu mijiedarbība, ka viena alēle nomāc otras darbību.

2. fiziol. Vienas smadzeņu puslodes pārsvars ķermeņa kustību un runas kontrolē; vienas acs pārsvars skatiena fokusēšanā uz kādu objektu.

3. antrop. Kundzība, sociālās nevienlīdzības un varas izpausme uzvedībā.

Avoti: SV99

dominante   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Galvenā, valdošā ideja; galvenā pazīme.

2. mūz. Mažora vai minora piektā pakāpe.

3. fiziol. Spēcīgs uzbudinājums, kas ir pārsvarā pār citiem uzbudinājumiem.

4. parasti dsk. Fitocenozē pārsvarā esošās augu sugas, kas nosaka fitocenozes pamatīpašības.

Semantiskā dominante— sinonīmu rindas loceklis, ko uzskata par šīs rindas vārdu nozīmes galveno pārstāvi - pamatvārdu - ar vispārīgāko, stilistiski un emocionāli neitrālāko nozīmi.

Avoti: LLVV, PDE, VsV

dominants

1. Dominējošs, tāds, kas nomāc citus, kas ir pārsvarā pār citiem.

Dominants gēns— alēles, kas nomāc citu tā paša gēna alēļu (recesīvo gēnu) iedarbību uz noteiktu organisma pazīmi.

Avoti: SV99

dominantseptakords   mūz.

1. Septakords, veidots uz mažora vai harmoniskā minora V pakāpes (dominantes).

Avoti: Mūz

domināts

1. Neierobežota monarhija Senajā Romā, vēlās Romas impērijas laikā (284.-476. g.); izveidoja imperators Diokletiāns.

Avoti: EV

dominējošais   apv.

1. Galvenais.

Dominējošais vējš— valdošais vējš attiecīgajā vietā un laikā.

Avoti: Sin, JūVM

dominējošs   med.

1. Valdošs, piem., kreisā smadzeņu puslode, kas kontrolē labās rokas kustības labročiem un motorisko runas centru; dominantais gēns alēļu pārī.

Avoti: TM

dominēšana

1. biol. Tāda gēna alēļu mijiedarbība, kad viena alēle nomāc otras darbību.

Nepilnīgā dominēšana— tāda alēlisko gēnu mijiedarbība, kuras rezultātā heterozigotas Aa fenotips ir homozigotu AA un aa starpforma.

Pilnīgā dominēšana— tāda alēlisko gēnu mijiedarbība, kuras rezultātā heterozigotas Aa fenotips neatšķiras no homozigotas AA fenotipa.

Avoti: EV, ĢT

dominēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Būt pārsvarā, būt valdošajam, galvenajam.

Avoti: LLVV

dominica   novec.

1. Kunga diena, svētdiena.

Avoti: KV

Dominieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aknīstes novada Asares pagastā.

Avoti: LC

domīnija   -as, s.

1. vēst. Britu impērijas zeme, kurai ir piešķirtas pašpārvaldes tiesības.

2. antrop. Noteiktai ietekmei vai kontrolei pakļauta joma vai teritorija.

Avoti: LLVV, SV96

dominijs   novec.

1. Īpašums.

Avoti: KV

Dominika   vietv.

1. Dominikas Sadraudzība - valsts Vidusamerikā, Mazajās Antiļu salās ("Dominica"), platība - 751 kvadrātkilometrs, 72800 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Rozo, administratīvais iedalījums - 10 pagastu.

2. Sala Mazajās Antiļu salās, ko aizņem šī valsts.

Avoti: LģE

Dominikāna   vietv.

1. Dominikānas Republika - valsts Vidusamerikā, Lielajās Antiļu salās, Haiti salas austrumos (angļu val. "Dominicana"), platība - 48700 kvadrātkilometru, 9,5 mlj iedzīvotāju, galvaspilsēta - Santodomingo, administratīvais iedalījums - 31 province un Nacionālais distrikts, sauszemes robeža ar Haiti.

Avoti: LģE

dominikāņi   -u, v.

1. Dominikas pamatiedzīvotāji.

Avoti: MLVV

dominikāņi   -u, v.

1. Spāniešu mūka Dominika dibinātā katoļu mūku ordeņa locekļi.

Avoti: MLVV

dominium   novec.

1. Īpašums.

Avoti: KV

domino   nelok., v.

1. Spēle ar plāksnītēm, uz kurām ir punkti (arī attēli, krāsas); šīs spēles plāksnīšu komplekts.

2. Garš apmetnis ar kapuci.

3. Cilvēks, kas ģērbies šādā tērpā.

Domino teorija— ASV prezidenta Eizenhauera 1954. gadā popularizēta tēze, ka tad, ja kādā valstī izveidojas komunistisks režīms, kaimiņvalstīs stipri pieaug šāda režīma izveidošanās varbūtība.

Avoti: LLVV

Dominopole   vietv.

1. Dominopoles horizonts - apakškembrija Baltijas reģionālā stratigrāfiskā vienība Latvijas ziemeļrietumu daļā, biezums - līdz 101 m, līdz 1983. g. to sauca par Talsu horizontu.

Avoti: LD

Dominus   lat.

1. Kungs (Dievs), kungs.

Avoti: LEV

domiņa   novec.

1. Dem. --> doma.

Avoti: LV93

domis   novec.

1. Dziļa vieta upē, atvars.

2. Koka dobums, kurā putnu ligzda.

Avoti: KV

domkapituls   -a, v.; vēst.

1. Bīskapijas augstāko garīdznieku kolēģija.

Avoti: LLVV

domkrats   -a, v.

1. Pārvietojams mehānisms smagu priekšmetu pacelšanai nelielā augstumā (novieto zem paceļamā priekšmeta); ceļamā skrūve.

Avoti: LLVV, LME

domkungs   -a, v.; vēst.

1. Domkapitula loceklis.

Avoti: LLVV

Dommiča   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dommitzsch"), Saksijas federālajā zemē, 2600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

domna   -as, s.

1. Šahtveida krāsns ķeta kausēšanai no dzelzs rūdas.

Avoti: LLVV

domnieks   -a, v.

1. Domes loceklis.

Avoti: LLVV

Domnopole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Avoti: LC

Domodedova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 37 km uz dienvidiem no Maskavas, 108200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Domodosola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Domodossola"), Pjemontas reģiona Verbāno-Kuzio-Osolas provincē, 18300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Domoka   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 1500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Domoni   vietv.

1. Pilsēta Komoru Savienībā, Nzvani salā, 13300 iedzīvotāju (1990. g.).

Avoti: LpA, PuA

Domopole   vietv.

1. Apdzīvota vieta Balvu novada Bērzpils pagastā.

2. vēst. Domopoles pagasts - Bērzpils pagasta nosaukums līdz 1925. g., tolaik Jaunlatgales apriņķī.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Avoti: LPag

domopolieši

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Domopole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Domopoļskaja   vietv., vēst.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Domoriški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

dompalma   novec.

1. Palmu ģints tropiskā Āfrikā un Arabijā, gk. žuburoti augi stepēs, stepju krūmos un krūmmežos.

Avoti: KV

dompes   žarg.

1. Mājas.

Avoti: SLG

dompilns   -ais; s. -a, -ā;

1. Domīgs.

2. Tāds, kurā izpaužas dziļas pārdomas, atziņas.

Avoti: LLVV

domra   -as, s.

1. Krievu tautas strinkšķināmais stīgu instruments ar apaļu koka korpusu (ar divām, trim vai četrām stīgām).

Avoti: LLVV

domraksts   -a, v.

1. Sacerējums (skolā).

Avoti: LLVV

domrists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē domru; domras spēlētājs.

Avoti: LLVV

doms   -a, v.; vēst.

1. Galvenā, parasti bīskapa, baznīca; katedrāle.

Avoti: LLVV

doms   apv.

1. Nodoms.

Avoti: KiV

doms   apv.

1. Dziļa vieta upē.

2. Dobums kokā.

Avoti: ME

doms   žarg.

1. Māja.

Avoti: SLG

Doms   vietv.

1. Virsotne Alpos ("Dom"), Šveicē, trešā augstākā virsotne Eiropā - 4545 m vjl.

Avoti: LpA

domskola   vēst.

1. Viduslaikos katoļu valstīs īpaša mācību iestāde pie doma baznīcām, par klosteru skolām augstāka mācību iestāde, kurā gatavoja garīdzniekus, galma un pilsētu pašpārvalžu darbiniekus.

Avoti: KV, MkV

domstarpība   apv.

1. Uzskatu nesaskaņa.

Avoti: LV93

domstarpības   -u, s.; sar. arī vsk.

1. Nesaprašanās, nesaskaņas atšķirīgu uzskatu, domu dēļ; atšķirīgi uzskati, atšķirīgas domas.

Avoti: LLVV

domubiedrs   -a, v.

1. Cilvēks, kam ir vienādi uzskati, intereses ar kādu.

Avoti: LLVV

domugrauds

1. Kodolīgs izteiciens, aforisms.

Avoti: LV93

domuha   žarg.

1. Dzīvokļa zādzība.

Avoti: KZ

domulīgs   apv.

1. Domīgs.

Avoti: ME

domus   novec.

1. Galvenā istaba, arī visa māja.

Domus dominica— baznīca.

Avoti: KV

domuška   žarg.

1. Zagļu perēklis, uzturēšanās, tikšanās vieta.

Avoti: KZ

domušņiks   žarg.

1. Dzīvokļu zaglis.

Avoti: KZ

domuzīme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Pieturzīme vai nosacīta grafiska zīme ( - ).

Ciešā domuzīme— vienotājdomuzīme.

Avoti: LLVV

domzīme   novec.

1. Domuzīme.

Avoti: LME

Domžale   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Domžale"), Centrālslovēnijas reģionā, 12700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

don   novec.

1. Dons; kungs.

Avoti: LME

dona   -as, s.

1. Klaipa gals.

Avoti: LLVV

dona   -as, s.; apv.

1. Rieva, grope.

2. Vieta rijas krāsns sānos, kur ierīkots mūrītis.

3. Kāda trauka mala.

4. Laivas mala, sāni.

5. Renīte, ko ieliek aužamo stāvu mustavās, ja tās izdilušas vai šķiets par mazu.

Avoti: ME

Dona   vietv.

1. Upe Krievijas Eiropas daļas dienvidos, garums - 1870 km, sākas Viduskrievijas augstienes austrumu nogāzē, ietek Azovas jūras Taganrogas līcī.

Donas grēda— Viduskrievijas augstienes dienvidaustrumu daļa Tihaja Sosnas un Čornaja Kaļitvas ūdensšķirtnē, Krievijā, Belgorodas un Voroņežas apgabalā, augstums - līdz 242 m.

2. Pilsēta Vācijā ("Dohna"), Saksijas federālajā zemē, 6200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LģE, Wi

Dona   mit.

1. Velsiešu pirmatnējā dieviete, saukta arī par dievu māti.

Avoti: Mit

donaciinae   lat.

1. Lapgraužu dzimtas zaigvaboļu apakšdzimta.

Avoti: LD

donācija   novec.

1. Dāvinājums.

Avoti: KV

donacobius   lat.

1. Zobgaļstrazdu dzimtas ģints.

Donacobius atricapillus— kapuces zobgaļstrazds.

Avoti: ZvP

donalds   žarg.

1. Košļājamā gumija.

2. Košļājamās gumijas iepakojuma papīrītis.

Avoti: SLG

donarīts   novec.

1. Spridzināma viela, sastāv 70 daļām amonija nitrāta, 25 daļām trinitrotoluola un 5 daļām nitroglicerīna.

Avoti: KV

Donars   mit.

1. Vācu mitoloģijā - pērkona dievs.

Avoti: KV

donas   apv.

1. Rieva koka trauka apakšmalā (lai varētu ielikt traukam dibenu).

2. Ezera seklākā daļa malas tuvumā.

3. Laivu sānu plankas starp laidiem un laivas dibenu.

Avoti: ViV

donatārs   novec.

1. Dāvanas saņēmējs.

Avoti: TV

donātisms

1. Relģiska kustība, agrās kristietības virziens Ziemeļāfrikā 4.-5. gs.; sludināja reliģisku stingrību, 4. gs. v. kļuva par sociālpolitisku kustību pret Romas valsti.

Avoti: EV

donātists

1. Donātisma piekritējs.

Avoti: IdV

donators

1. Mākslas darba dāvinātājs, ziedotājs; dāvinātājs.

Avoti: SV96

Donava   vietv.

1. Upe Viduseiropā (vācu val. "Donau", slovāku val. "Dunaj", ungāru val. "Duna", serbu un bulgāru "Dunav", rumāņu val. "Dunarea"), garums - 2860 km (otrā garākā un ūdeņainākā Eiropā (pēc Volgas)), sākas Vācijā, Švarcvaldes austrumu nogāzē 678 m vjl., ietek Melnajā jūrā.

Donavas delta— atrodas Rumānijas austrumos, platība 4423 kvadrātkilometri, no tiem 3100 kvadrātkilometri sauszemes, kura periodiski applūst, Donava dalā 3 galvenajos atzaros (Kilija, Sulina un Sfintugeorge).

Avoti: LģE, PZT

Donaviņa   vietv.

1. Daugavas labā krasta pieteka Krustpils novadā, garums - 11 km, iztek no Baļotes ezera, ir Variešu un Kūku pagasta robežupe; Baļuta.

Avoti: LD

Donavšingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Donaueschingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 21200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Donauvērta   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Donauwoerth"), Bavārijas federālajā zemē, 18600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Donavvērte   vietv.

1. Donauvērta - pilsēta Vācijā.

Avoti: Wi

Donbass   vietv.

1. Doņecas akmeņogļu baseins.

Avoti: PZT

Donbenito   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Don Benito"), Estremaduras autonomā apgabala Badahosas provincē, 36500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Donbetirs   mit.

1. Osetīnu (Aizkaukāzs, Gruzija) mitoloģijā - ūdeņu un ūdens valstības valdnieks.

Avoti: Mit

Doncdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Donzdorf"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 10800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dondangen   vietv., vēst., vācu val.

1. Dundagas pagasta bijušais nosaukums.

2. Dundaga.

3. Dundagas muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Dundagas pagastā.

Avoti: LPag, FV

Dondangenskaja   vietv., vēst.

1. Dundagas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Dondušeni   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 10600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

done   apv.

1. Maizes klaipa galiņš.

2. Mūrītis rijas krāsns sānos.

3. Kāda trauka vai laivas sāni.

Avoti: LE

Donecka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainas austrumu daļā, apgabala centrs, 953200 iedzīvotāju (2013. g.), līdz 1924. g. saucās Južovka, 1924.-1961. g. - Staļina.

Avoti: Wi, LģE, PZT, LeK-1-16/9

Donegola   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Donegal"), Olsteras provincē, 2600 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Donegolas līcis - atrodas Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā ("Donegal Bay"), Īrijas ziemeļrietumu piekrastē, garums - 39 km, platums - līdz 35 km, dziļums - 50-79 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 4,7 m.

Avoti: Wi, LpA, PZT

dones   apv.

1. Iegriezumi mucas galdiņos dibena ripas iestiprināšanai.

Avoti: LE

donēt

1. Ziedot (angļu "donate").

Avoti: PL

dongalis   apv.

1. Maizes dona.

Avoti: Sin

dongals   apv.

1. Dona, klaipa gals.

Avoti: ĒiV

Dongena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Dongen"), Ziemeļbrabantes provincē, 25400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Dongi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Lauderu pagastā.

Avoti: LC

dongotoni

1. Tauta Dienvidsudānā, radniecīga lotukiem, valoda pieder pie nilotu saimes austrumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

dongs   -a, v.

1. Vjetnamas naudas pamatvienība.

Avoti: SV99

doni

1. Haņu tautības etniska grupa.

Avoti: PZT

donikovieši

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Donikova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

doniņa

1. Dem. --> dona.

Avoti: LV93

doniņš   apv.

1. Dona.

Avoti: EH

donis   -ņa, dsk. ģen. -ņu, v.

1. dsk. Viendīgļlapju klases dzimta ("Juncaceae"), lakstaugi, kam labi attīstīts ložņājošs saknenis vai bārkšsakne, 10 ģ., ~400 s., Latvijā konstatētas 2 ģ.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Juncus"), lakstaugs ar gludu, apaļu stiebru, sīkiem ziediem (aug mitrās vietās), ~250 sugas, Latvijā konstatētas 20 sugas.

Alpu donis— doņu suga ("Juncus alpino-articulatus").

Baltijas donis— doņu suga ("Juncus balticus").

Blīvziedu donis— doņu suga ("Juncus nastanthus").

Galvainais donis— doņu suga ("Juncus capitatus"), Latvijā aizsargājama.

Izplestais donis— doņu suga ("Juncus effusus").

Kamolu donis— doņu suga ("Juncus conglomeratus", arī "Juncus leersii").

Krupju donis— doņu suga ("Juncus bufonius").

Kūdrāja donis— doņu suga ("Juncus stygius"), Latvijā aizsargājama.

Maigais donis— doņu suga ("Juncus tenuis").

Melnīgsnējais donis— doņu suga ("Juncus atratus"), Latvijā aizsargājama.

Mezglainais donis— doņu suga ("Juncus nodulosus").

Plakanais donis— doņu suga ("Juncus compressus").

Plašais donis— izplestais donis.

Posmainais donis— doņu suga ("Juncus articulatus", arī "Juncus lampocarpus").

Sīpoliņu donis— doņu suga ("Juncus bulbosus").

Skrajais donis— doņu suga ("Juncus squarrosus").

Spožaugļu donis— posmainais donis.

Strupais donis— doņu suga ("Juncus subnodulosus"), Latvijā aizsargājama.

Tievais donis— doņu suga ("Juncus filiformis").

Varžu donis— doņu suga ("Juncus ranarius").

Zilganais donis— doņu suga ("Juncus inflexus", arī "Juncus glaucus").

Zobenlapu donis— doņu suga ("Juncus ensifolius").

Žerāra donis— doņu suga ("Juncus gerardii Loisel"), Latvijā aizsargājama.

3. apv. Meldri ("Scirpus").

4. Purva pameldrs ("Eleocharis palustris").

Avoti: MLVV, Aug2, LD

donis   apv.; hip.

1. Kakts.

Avoti: ME

donis   apv.

1. Bundulis, koka sviesta trauks.

Avoti: ME

donja   -as, s.

1. Pieklājības forma, uzrunājot sievieti zemēs, kur runā spāņu valodā (lieto vārda priekšā).

2. Tituls augstākās kārtas sievietei zemēs, kur runā spāņu valodā (lieto vārda priekšā).

Avoti: LLVV

donka   jūrn.

1. Kuģniecībā lietojams tvaika virzuļsūknis.

Avoti: Ang, SV69

donkāt   apv.

1. Dunkāt.

Avoti: EH

donkāties   apv.

1. Dunkāties.

Avoti: EH

Donkastera   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Doncaster"), Anglijā, 68000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PZT

donkeimašina

1. Tvaika palīgmašīna kuģa mehānismu darbināšanai.

Avoti: Ang

donkeimens   jūrn.

1. Speciālists, kas uz tvaikoņa apkalpo tvaika palīgmašīnu, pārbauda un eļļo dzinēja iekārtu; vecākais kurinātājs.

2. Speciālists, kas uz tankkuģa apkalpo kravas sūkņus.

Avoti: Ang

donkermanis   jūrn.

1. Speciālists, kas uz tvaikoņa apkalpo tvaika palīgmašīnu, pārbauda un eļļo dzinēja iekārtu; vecākais kurinātājs.

2. Speciālists, kas uz tankkuģa apkalpo kravas sūkņus.

Avoti: Ang

donkeyvīrs   jūrn.

1. Speciālists, kas uz tvaikoņa apkalpo tvaika palīgmašīnu, pārbauda un eļļo dzinēja iekārtu; vecākais kurinātājs.

2. Speciālists, kas uz tankkuģa apkalpo kravas sūkņus.

Avoti: Ang

donkihotisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs donkihotam.

Avoti: LLVV

donkihotisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> donkihotisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

donkihots   -a, v.

1. Nesavtīgs, bet smieklīgs sapņotājs, kas radījis sev nereālu ideālu un šķiež spēkus cīņā ar iedomātiem šķēršļiem.

Avoti: LLVV

donkimens   jūrn.

1. Speciālists, kas uz tvaikoņa apkalpo tvaika palīgmašīnu, pārbauda un eļļo dzinēja iekārtu; vecākais kurinātājs.

2. Speciālists, kas uz tankkuģa apkalpo kravas sūkņus.

Avoti: Ang

donkivīrs   jūrn.

1. Speciālists, kas uz tvaikoņa apkalpo tvaika palīgmašīnu, pārbauda un eļļo dzinēja iekārtu; vecākais kurinātājs.

2. Speciālists, kas uz tankkuģa apkalpo kravas sūkņus.

Avoti: Ang

donna   -as, s.

1. Pieklājības forma, uzrunājot sievieti Itālijā (lieto vārda priekšā).

2. Tituls augstākās kārtas sievietei Itālijā (lieto vārda priekšā).

Avoti: LLVV

Donnershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Pērkones muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Pērkones pagastā.

Avoti: KV

Donns   rel.

1. Īru mirušo dievs, kurš dzīvo klinšainā salā Īrijas dienvidrietumu piekrastē; vētru un kuģu katastrofu dievs, kā arī lopu un ganāmpulku aizstāvis.

Avoti: R1

donorakceptorsaite

1. Ķīmiska saite starp daļiņām (molekulām, atomiem, joniem), kura rodas, ja vienas daļiņas (donora) nedalītais elektronu pāris daļēji izvietojas uz otras daļiņas (akceptora) brīvās orbitāles.

Avoti: LPE

donors   -a, v.

1. Cilvēks, kas dod savas asinis, lai tās izmantotu, piemēram, ārstniecībā.

2. Cilvēks vai dzīvnieks, no kura organisma ņem audus vai orgānu pārstādīšanai.

3. fiz. Piemaisījumu (piem., fosfora) atoms pusvadītājos ar augstāku valenci nekā pamatvielas (piem., silīcijs, germānijs) atomiem; var atbrīvot elektronu vadāmības zonā.

4. Tas, kas dod, piešķir.

5. Šūna vai organisms, kas visu savu genomu vai tā daļu nodod šūnai vai organisms - recipientam.

6. Baktēriju ģenētikā - šūna, kuras dezoksiribonukleīnskābe dzimumvairošanās (konjugācijas) procesā pāriet uz otru šūnu.

Avoti: LLVV, ZTV, FF, SV99

donorvaloda   val.

1. Valoda, no kuras citā valodā aizgūta kāda valodas vienība - vārds, vārdkopa, sintaktiska konstrukcija u. tml.

Avoti: VsV

donorvalsts

1. Valsts, kas sniedz materiālu palīdzību citai valstij.

Avoti: PL

Donostija   vietv.

1. Pilsēta Spānijā, Basku Zemes autonomajā apgabalā, Biskajas līča piekrastē, 183100 iedzīvotāju (2007. g.); Sansevastjana.

Avoti: LpA, PuA, Wi

donovanoze   med.

1. Hroniska infekcijas slimība, ko raksturo ādas čūlas uz dzimumorgāniem un to apkaimē; sastopama gk. tropos.

Avoti: TM

dons   -a, v.

1. Pieklājības forma, uzrunājot vīrieti zemēs, kur runā spāņu valodā (lieto vārda priekšā).

2. Tituls augstākās kārtas vīrietim Spānijā un Itālijā (lieto vārda priekšā).

Avoti: LLVV

Dons   mit.

1. "Tumšais", īru mitoloģijā - mirušo dievs.

Avoti: PmV

Donska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tulas apgabalā, 64000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

donžons

1. Viduslaiku pils galvenais sargtornis, kurā parasti atradās arī pilskunga dzīvojamās telpas.

Avoti: SV99

donžuānisms

1. Nekautrīga sieviešu pavešana, patērētāja psiholoģijas izpausme.

2. Seksuāla deviācija - pastāvīga vēlēšanās palielināt seksuālo partneru skaitu.

Avoti: MV

donžuāns   -a, v.

1. Mīlas dēku meklētājs, pavedējs.

Avoti: LLVV

doņa   apv.

1. Daudzgadīgs lakstaugs ar gludu, apaļu stiebru un sīkiem ziediem, aug mitrās vietās; niedre; donis 1.

Avoti: TlV

Doņa   vietv.

1. Doņa Lastva - pilsēta Melnkalnē, Tivatas kopienā, 730 iedzīvotāju (2003. g.).

2. Doņa Stubica - pilsēta Horvātijā ("Donja Stubica"), Bjelovaras-Bilogoras županijā, 8100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

doņčka   apv.

1. Peļķe.

Avoti: ĒiV

Doņe   vietv.

1. Doņe Luge - pilsēta Melnkalnē, Beranes kopienā, 1860 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

Doņeca   vietv.

1. Donas labā krasta pieteka Krievijā un Ukrainā (Siverskijdoņeca), garums - 1053 km, sākas Viduskrievijas augstienē.

Doņecas akmeņogļu baseins— atrodas gk Ukrainas dienvidaustrumu daļā, Luhanskas un Doņeckas apgabalā un Krievijas Rostovas apgabalā, platība - >60000 kvadrātkilometru (garums rietumu-austrumu virzienā - 620 km, platums - 70-170 km).

2. Doņecas skrausts - atrodas Austrumeiropas līdzenuma dienvidu daļā, Krievijas Rostovas apgabalā un Ukrainas Luhanskas, Doņeckas un Harkovas apgabalā, garums - 370 km, platums - no 50 km austrumos līdz 120 km rietumos, augstums - līdz 367 m.

Avoti: LģE, PZT

Doņecka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Rostovas apgabalā, 49200 iedzīvotāju (2014. g.), līdz 1955. g. saucās Gundorovka.

2. novec. Donecka - pilsēta Ukrainas austrumu daļā.

Avoti: Wi, LģE, PZT, LeK-1-16/9

doņi   -u, vsk. donis, -ņa, v.

1. Viendīgļlapju klases dzimta ("Juncaceae"), lakstaugi ar stāviem vai paciliem stublājiem un ložņājošu sakneni vai bārkšsakni, 10 ģintis, Latvijā konstatētas 2 ģintis: doņi (20 sugas) un zemzālītes (5 sugas).

2. Doņu dzimtas ģints ("Juncus"), lakstaugi ar gludu, apaļu stiebru, sīkiem ziediem (aug mitrās vietās), ~250 sugas, Latvijā konstatētas 20 sugas (sk. donis).

3. apv. Meldri.

4. apv. Vilkvālīte ("Typha").

5. apv. Šaurlapu vilkvālīte ("Typha angustifolia").

Avoti: LLVV, Aug2

doņi   apv.; dsk.

1. Dona 2.

Avoti: ME

doņi   apv.

1. Dūnas.

Avoti: EH

Doņi   vietv.

1. Doņi Miholjaca - pilsēta Horvātijā ("Donji Miholjac"), Osijekas-Baraņas županijā, 9500 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Doņi Vakufa - pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Donji Vakuf"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Centrālās Bosnijas kantonā, 14700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Doņikova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kārsavas novada Goliševas pagastā.

Avoti: LC

doņiks   žarg.

1. Košļājamā gumija.

2. Košļājamās gumijas iepakojuma papīrītis.

Avoti: SLG

doņņa   apv.

1. Pilns vēders (bērnu runā).

Avoti: EH

DOP   saīs.

1. Dominikānas peso; Dominikānas Republikas valūtas kods, sīknauda - sentavo.

Avoti: PnR

dopamīns

1. Viela, kas cilvēka ķermeņa centrālajās nervu šūnās darbojas kā signālsubstance; adrenalīna un noradrenalīna priekšstadija.

Avoti: LEV

dopa-oksidāze   med.

1. Ferments ādā, kas katalizē dihidroksifenilalanīna oksidāciju par melanīnu.

Avoti: TM

dopele   žarg.

1. Dubultspēle (piem., tenisā).

Avoti: SLG

dopelendbols

1. Futbola bumbai līdzīga bumba, ko garā atsperē pakarina pie griestiem, bet apakšā ar virvi, kas pārmesta pār bloku, piestiprina pie grīdas; lieto boksa treniņos.

Avoti: SV69

dopināt   apv.

1. Šūpot uz ceļgaliem.

2. Tipināt, iet sīkiem solīšiem.

Avoti: KV

dopings   -a, v.; parasti vsk.

1. Viela, kas uzmundrina organismu.

Avoti: LLVV

dopiņš   apv.

1. Kartupeļu biezputra.

Avoti: EH

Doplera

1. Doplera efekts - novērotājam pienākošo svārstību frekvences maiņa, ko rada svārstību avota un novērotāja pārvietošanās vienam attiecībā pret otru.

Avoti: LEV

doplerehokardiogrāfija   med.

1. Ehokardiogrāfijas metode ultrasonogrāfiskai eritrocītu plūsmas reģistrēšanai asinsrites sistēmā.

Avoti: MSV

doplerogrāfija   med.

1. Bezkontrastu asinsvadu izmeklēšana ar ultraskaņu.

Avoti: ZTV

doplerogrāfs   med.

1. Iekārta asinsvadu izmeklēšanai ar ultraskaņu.

doplers   med., sar.

1. Doplerogrāfs.

Doplers

1. Kristiāns Doplers - austriešu fiziķis (1803.-1853. g.), teorētiski pamatojis to, ka gaismas un skaņas svārstību frekvence, ko uztver novērotājs, ir atkarīga no novērotāja un svārstību avota kustības ātruma.

Doplera efekts— novērotājam pienākošo svārstību frekvences maiņa, ko rada svārstību avota un novērotāja vienam attiecībā pret otru.

Avoti: LPE, T

doplerultrasonogrāfija   med.

1. Diagnostikas metode, kurā izmanto no kustīgiem objektiem atstarotās ultraskaņas frekvences pārmaiņas salīdzinājumā ar izstaroto ultraskaņu; frekvences pārmaiņas ir atkarīgas no kustīgā objekta ātruma, tāpēc, balstoties uz doplera efektu, to var izmērīt.

Avoti: MSV

doplitsja   žarg.

1. Beigt.

Avoti: KZ

doppia   novec.

1. Vecitaliešu zelta nauda, līdzīga apmēram 29 markām.

Avoti: KV

doppings   novec.

1. Farmakoloģiskie u. c. līdzekļi, kas uz laiku uzmundrina cilvēka vai dzīvnieka organismu; arī pārnestā nozīmē.

Avoti: Ang

doppio   novec.

1. Divkāršs.

Doppio movimento— divkāršs tempa ātrums.

Doppio valore— divreiz lēnāks temps.

Avoti: KV

dops   žarg.

1. Ātrumposms (autorallijā).

Avoti: SLG

dopsele   apv.

1. Trauks, kurā smalcina sāli.

Avoti: EH

dora

1. jūrn. Zvejnieku laiva ar airiem un motoru; izmanto okeāna piekrastes zvejā.

2. apv. Tauku "actiņa", bedrīte biezputrai viducī.

Avoti: ZTV, VV

dorabi   biol.

1. Kaulzivju klases siļķveidīgo kārtas dzimta ("Chirocentridae").

Avoti: PDE

dorafobija   med.

1. Slimīgas bailes pieskarties dzīvnieka ādai.

Avoti: TM

doralis   lat.

1. Doralis frangulae - krūkļu-kartupeļu laputs "Aphis frangulae" nosaukuma sinonīms.

2. Doralis grossulariae - ērkšķogulājuu laputs "Aphis grossulariae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

dorba   apv.

1. Durba, karpu dzimtas zivs.

Avoti: ME

dorbe   apv.

1. Durba, karpu dzimtas zivs.

Avoti: LE

dorbe   apv.

1. Dobe.

Avoti: EH

dorbs   apv.

1. Darbs.

Avoti: BsV

dorcus   lat.

1. Prauleņi.

Dorcus parallelopipedus— blāvais praulenis.

Avoti: LD

Dorčestera   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Dorchester"), Anglijas dienvidrietumu daļā, Dorsetas grāfistes administratīvais centrs, 19100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Dordoņa   vietv.

1. Upe Francijas dienvidrietumos ("Dordogne"), Garonnas labā krasta pieteka, garums - 472 km, sākas pie Mondora masīva, ietekot Garonnā kopā ar to veido estuāru Žirondu.

Avoti: PZT

Dordrehta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Dordrecht"), Dienvidholandes provincē, 118800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dore   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Kokā izdobts, izcirsts vai dabisks dobums bišu ligzdai.

Dori dēt— dori cirst, dobt.

2. apv. Koks mežā ar izgrebtu dobumu bitēm; egle, kura izgrebta bišu stropam; arī bišu strops.

3. apv. Caurums.

4. apv. Tauku "actiņa", bedrīte biezputrai viducī.

5. No koka izgrebts trauks, kurā glabā medu un sviestu.

Avoti: LLVV, ME

doreiz   apv.

1. Divreiz.

Avoti: ME

dorema   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints dienvidos, no atsevišķām sugām iegūst amonjaka gumiju, ko lieto dažādu plāksteru pagatavošanai.

Avoti: KV

dorēt   apv.

1. Snaust, dusēt.

2. Dori cirst.

Avoti: ME

Dorfene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dorfen"), Bavārijas federālajā zemē, 14100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dorfs   žarg.

1. Ciems.

Avoti: SLG

dorga   apv.; hip.

1. Krāpšana, viltus, blēdība.

Avoti: ME

Dorgāli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Dorgali"), Sardīnijas reģiona Nuoro provincē, 8500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

dorgums   apv.

1. Dārgums.

Avoti: BsV

Dorīda   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - jūras dieva Okeāna un Tētijas meita, okeanīda, jūras dieva Nēreja sieva un māte 50 nereīdām.

Avoti: Mit

dorieši   -u, v.

1. Sengrieķu cilšu grupa.

Doriešu orderis— kolonnu kārtojums sengrieķu arhitektūrā.

Avoti: LLVV

dorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar doriešiem.

Doriskais stils— sengrieķu arhitektūras stils, kam raksturīgs spēks, vienkāršība.

Doriskais orderis— masīvākais, smagnējākais arhitektūras orderis ar kolonnām bez bāzes, kas augšā beidzas ar vienkāršu divdaļīgu kapiteli.

Doriskā skaņkārta— sena skaņkārta, kam atbilst dabiskais minors ar paaugstinātu sesto pakāpi.

Avoti: LLVV

dorīte   apv.

1. Iedobums, parasti maizes doniņā, kur ieliek aizdaru - sviestu, biezpienu u. tml. (piemēram, ejot uz lauka darbā, kur braucot).

Avoti: ĒiV

dorji

1. Viena no gondu cilšu grupām, dzīvo Indijas centrālajā daļā, valoda pieder pie dravīdu valodām.

Avoti: PZT

dorkinga   sar.

1. Gaļas vistu šķirne.

Avoti: Ang

dorkings   sar.

1. Gaļas vistu šķirne.

Avoti: Ang

dorkiņš   sar.

1. Gaļas vistu šķirne.

Avoti: Ang

dorkstēt   apv.

1. Brikšķēt, rībēt, grabēt.

Avoti: KV

dorķina   sar.

1. Gaļas vistu šķirne.

Avoti: Ang

dorķis   apv.

1. Zvejas laivas pakaļgals, kur stūrmanis sēž.

Avoti: ME

dorli

1. Viena no gondu cilšu grupām, dzīvo Indijas centrālajā daļā, valoda pieder pie dravīdu valodām.

Avoti: PZT

dorlis   apv.

1. Dornis.

Avoti: ViV

Dormagene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dormagen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 62500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dormeuse   novec.

1. Nakts cepure; ērts guļamkrēsls; gulēšanai ierīkoti ceļojumu rati.

Avoti: KV

dormitācija   med.

1. Snaušana.

Avoti: TM

dormitorijs

1. Mūku vai ordeņbrāļu kopēja guļamtelpa klosteros vai pilīs.

Avoti: SV96

Dorna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Doorn"), Utrehtas provincē, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Dornbirne   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Dornbirn"), Forarlbergas federālās zemes ziemeļrietumos, 48000 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

Dornburga-Kamburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dornburg-Camburg"), Tīringenes federālajā zemē, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dornhana   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dornhan"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dornieks   apv.

1. Caurumsitis.

Avoti: KiV

Dornika   vietv.

1. Turnē - pilsēta Beļģijā, tās nosaukums flāmu valodā.

Avoti: PZT

dornis

1. apv. Āmurs (metāla stienītis) ar sašaurinātu, smailu vienu galu caurumu izsišanai; caurumsitis, rīks caurumu sišanai metāla plāksnēs.

2. žarg. Muļķis.

Avoti: ĒiV, ViV, MalV, SLG

Dornštetene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dornstetten"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 7800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dorobi

1. Tauta, pieder pie nandu grupas, dzīvo Kenijas rietumos, valoda pieder pie pie nilotu valodu dienvidaustrumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

doroga   žarg.

1. Nelāgs ceļš.

Avoti: KZ

Doroga   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Dorog"), Komāromas-Estergomas meģē, 11900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Dorogobuža   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Smoļenskas apgabalā, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Dorohoja   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Botošanu žudecā, 24300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

doromānija   med.

1. Slimīga dāvināšanas tieksme.

Avoti: TM

doroncieši

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Doronkas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

doronicum   lat.

1. Doronikas.

Doronicum columnae— Kolumna doronika.

Doronicum cordifolium— Kolumna doronikas "Doronicum columnae" nosaukuma sinonīms.

Doronicum orientale— austrumu doronika.

Doronicum pardalianches— ložņu doronika.

Doronicum plantagineum— ceļmallapu doronika.

Avoti: LD, DaE

doronika   -as, s.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Doronicum"), daudzgadīgs lakstaugs ar nelieliem, dzelteniem ziediem, ~35 sugas, Latvijā audzē kā krāšņumaugu; skurbule.

Austrumu doronika— doroniku suga ("Doronicum orientale").

Ceļmallapu doronika— doroniku suga ("Doronicum plantagineum").

Kolumna doronika— doroniku suga ("Doronicum columnae syn. Doronicum cordifolium").

Ložņu doronika— doroniku suga ("Doronicum pardalianches").

Avoti: LLVV, LD, DaE

Doronkas   vietv.

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Darankas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Doronkys   vietv.

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Darankas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

doroškevicieši

1. Rēzeknes novada Stoļerovas pagasta apdzīvotās vietas "Doroškeviči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Doroškeviči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Stoļerovas pagastā.

Avoti: LC

dorotheanthus   lat.

1. Pusdienziežu dzimtas ģints.

Dorotheanthus bellidiformis— mārpuķīšu pusdienziede.

Dorotheanthus criniflorus— mārpuķīšu pusdienziedes "Dorotheanthus belldiformis" nosukuma sinonīms.

Dorotheanthus gramineus— zālainā pusdienziede.

Dorotheanthus oculatus— pusdienziežu suga.

Avoti: LD, DaE

Dorotheenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Dārtes muiža, kas atradās Valkas apriņķa Gaujienas pagastā.

2. Dārtes muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Irlavas pagastā.

3. Dārtes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Iecavas pagastā.

4. Miltiņu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

Dorotpole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Pušas pagastā.

3. Dorotpoles ezers - atrodas Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Kalniešu pagastā, 131,8 m vjl., platība - 37,8 ha, garums - 1 km, platums - līdz 400 m, lielākais dziļums - 12,2 m, galamorēnas sprostezers, eitrofs, aizaugums - 9%; Sila ezers.

Avoti: LC

dorotpolieši

1. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Dorotpole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dorožka   žarg.

1. Celiņš.

2. Narkotiku iešņaukšana.

3. Uz gludas virsmas (spoguļa, stikla, spēļu kārts) uzbērta kokaīna porcija.

Avoti: KZ

Dorpat   vietv.

1. Igaunijas pilsētas Tartu bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LEV

dorra   apv.

1. Īgņa, ņurdētājs, rūcējs.

Avoti: ME

dorrēt   apv.

1. Ņurdēt, rūkt.

Avoti: ME

dors-   med.

1. Salikteņos norāda uz muguru.

Avoti: MSV

dorsalģija   med.

1. Muguras sāpes.

Avoti: TM

dorsāls   -ais; s. -a, -ā; anat.

1. Tāds, kas attiecas uz muguru, saistīts ar to; tāds, kas atrodas mugurpusē vai vērsts uz mugurpusi.

Avoti: LLVV, VsV

Dorseta   vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Dorset", senāk "Dorsetshire"), Anglijas dienvidos, Aglijas kanāla krastā, administratīvais centrs - Dorčestera, platība - 2653 kvadrātkilometru, 770700 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: Wi

dorseti   vēst.

1. Polārie mednieki, kas apdzīvoja Kanādas austrumu daļas arktisko krastu gandrīz 2000 gadu līdz neizskaidrotai izzušanai 14. gs. beigās.

Avoti: R1

dorsi-   med.

1. Salikteņos norāda uz muguru.

Avoti: MSV

dorsidukcija   med.

1. Kustība muguras virzienā.

Avoti: TM

dorsifleksija   med.

1. Liekšana atpakaļ, liekšana muguras virzienā.

Avoti: TM

dorsis   novec.

1. Menca.

Avoti: LV93

dorsiventrāls

1. Virzienā no muguras uz vēderu.

Avoti: KV

dorso-   med.

1. Salikteņos norāda uz muguru.

Avoti: MSV

Dorstene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dorsten"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 75500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

dorstenija   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints, Amerikas un Āfrikas zāļaugi ar asi vircotu sakni, ko lieto kā svīdēšanas līdzekli un pret čūsku kodumiem.

Avoti: KV

dorša

1. apv. Menca.

2. žarg. Lauciniece; meitene, kas nepievērš uzmanību savam ārējam izskatam.

Avoti: LME, ViV, SLG

Dorškāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Salas pagastā.

Avoti: LC

doršs   nevēl.

1. Menca.

Avoti: LV93

dorti   apv.

1. Durt.

Avoti: BsV

dortuārs   novec.

1. Kopēja audzēkņu guļamistaba slēgtā mācību iestādē.

Avoti: SV69

Dortmunde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dortmund"), Ziemeļreinā-Vestfālenē, Reinas-Rūras aglomerācijas austrumos, osta Dortmundas-Emses kanāla krastā, 576000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LģE, Wi

Doru   vietv.

1. Upe Pireneju pussalas ziemeļos, tās nosaukums Portugālē (port. val. "Douro"), Spānijā - Dvero (sp. val. "Duero"), garums - 938 km, sākas Ibērijas kalnos, ietek Atlantijas okeānā.

Avoti: LģE, LpA

Dorupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Nīcas novada Otaņķu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jelgavas novada Glūdas pagastā.

3. Dzelzceļa pieturpunkts Jelgavas novada Glūdas pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Jelgava-Liepāja, 56 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāts 1934. g.

Avoti: LC, LE1

Dorupīte   vietv.

1. Auces labā krasta pieteka Jelgavas novadā, garums - 10 km.

Avoti: LD

dorupnieki

1. Jelgavas novada Glūdas pagasta apdzīvotās vietas "Dorupe" iedzīvotāji.

2. Nīcas novada Otaņķu pagasta apdzīvotās vietas "Dorupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dorva   apv.

1. Darva.

Avoti: BsV

dorylinae   lat.

1. Klejotājskudras.

Avoti: PDE

dorzs   apv.

1. Aploks.

2. Dārzs.

Avoti: TiA, BsV

DOS   inf.

1. Operētājsistēma DOS (Disku operatīvā sistēma).

Avoti: SV96

dos   novec.

1. Pūrs romiešu tiesībās, laulību noslēdzot no sievas puses vīram nodotais īpašums ģimenes izdevumu segšanai.

Avoti: KV

DOSAAF   saīs., vēst.

1. Brīvprātīgā armijas, aviācijas un flotes veicināšanas biedrība (krievu "Dobrovoļnoje obščestvo soģeistvija armii, aviacii i flotu").

Avoti: i1

Dosermanasa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Dos Hermanas"), Andalūzijas autonomā apgabala Seviljas provincē, 130400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Dose   vietv.

1. Upe Vācijā, Brndenburgā, Hāfeles kreisā krasta pieteka, garums 120 km.

Avoti: PZT, LpA

Dosi   vietv.

1. Upe Brazīlijā ("Rio Doce"), Minasžerisa un Espritu Santa štatā, garums ~600 km, veidojas Brazīlijas plakankalnē satekot Pirangai un Šopotai, ietek Atlantijas okeānā.

Avoti: PZT

dosjē   nelok., v.

1. Dokumentu, materiālu kopums (kādā lietā vai jautājumā); mape ar šādiem dokumentiem, materiāliem.

Avoti: LLVV

doska   apv.

1. Tāfele.

2. Neizdošanās.

Avoti: KiV, SLG

Doski   vietv.

1. Lielie Doski - apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Lelī Doski— Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Doski" nosaukums latgaliski.

2. Meža Doski - apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LC

Doso   vietv.

1. Pilsēta Nigērā, Doso reģiona administratīvais centrs, 43600 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dosona   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Dawson"), Jukonas provincē, Jukonas krastā, līdz 1953. g. bija provinces administratīvais centrs, 1300 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Upe Austrālijas austrumos, Ficrojas labā satekupe, garums - 400 km.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Dospata   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Dospat"), Smoļanas apgabalā, 2300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

doss

1. Nocietināta ugunspozīcija artilērijas vai strēlnieku grupu šaujamieročiem; dots.

Avoti: LPE

dostal   žarg.

1. Apnicis.

Avoti: JV

dostalēt   apv.

1. Vairākkārt dot.

Avoti: KiV

Dostas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Annas pagastā.

Avoti: LC

dostukatsja   žarg.

1. Sagaidīt, nodzīvot līdz kaut kam sliktam (arestam, pieķeršanai u. tml.).

Avoti: KZ

doša   apv.

1. Dūša.

Avoti: ME

došana   apv.

1. Darbība, process --> dot.

Avoti: ME

došāt   apv.

1. Tusnīt, smagi elpot.

Avoti: ME

došināt   apv.

1. Dušināt.

Avoti: EH

doška   apv.

1. Devums.

Avoti: EH

doškāns   apv.

1. Mazs trauks.

Avoti: EH

došķins   apv.

1. Dokšķins - neliels, izgrebts koka trauks, sālstrauks.

Avoti: ME

došlo   žarg., nelok., parasti savienojumā ar subst. vai pron. dat.

1. Būt (ko) sapratušam, apjēgušam.

Avoti: SLG

došus   apv.

1. Savienojumā ar "dot" un tā atvasinājumiem izsaka šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: EH

dot   dodu, dod, dod, pag. devu.

1. trans. Sniegt (ar roku), lai kāds paņemtu, saņemtu.

Dot bērnam krūti— ēdināt bērnu ar krūti.

Dot ēst— dot ēdienu.

Dot roku— Sniegt roku (piemēram, sasveicinoties, apsveicot, pateicoties, izsakot piekrišanu).

// sar. Pārdot (parasti retāk dabūjamas preces).

Dot uz kartītēm— pārdot ierobežotā daudzumā (preces) pret kartīšu taloniem (piemēram, kara laikā).

2. trans. Piešķirt tiesības, atļaut lietot vai iegūt īpašumā (parasti kādas materiālas vērtības).

// sar. Izprecināt.

// sar. Piešķirt tiesības nodarbināt (kādu cilvēku).

3. trans. Piešķirt, sagādāt, nodrošināt (piemēram, kādus apstākļus, stāvokli); būt par pamatu, nosacījumu (piemēram, kādam stāvoklim, darbībai).

Dot priekšroku— atzīt par vairāk atbilstošu, par labāku.

Dot vaļu— neierobežot (kādu), ļaut (kādam) darīt, ko grib.

// pārn. Veltīt, dāvināt; ziedot, upurēt.

// parasti divd. formā: dots. Būt iedzimtam (par īpašību, spēju).

// novec. Ļaut (ko darīt).

4. trans. Izteikt mutvārdiem vai rakstveidā.

Dot norēķinu— sīki izstāstīt (kādam par savu rīcību, darbību u. tml.).

Dot labrītu (arī laburītu, labdienu, labvakaru)— sveicinot teikt "labrīt!" ("labdien!", "labvakar!").

Dot dievpalīgu— teikt "dievs palīdz!".

// parasti divd. formā: dots. Būt zināmam (piemēram, par kādu lielumu).

Dotais lielums— tāds lielums, kas ir iepriekš zināms un vajadzīgs citu lielumu noteikšanai.

5. trans. Izraisīt, radīt (psihisku vai fizisku stāvokli).

Dot iemeslu— radīt pamatojumu; būt par pamatu (kādai darbībai, norisei).

6. trans. Ražot, radīt (materiālas vērtības).

7. trans.; sar. Maksāt (cik par ko).

8. trans.; sar. Noteikt (gadus pēc izskata).

9. intrans.; sar. Sist.

// trans.

10. intrans.; sar. Šaut.

Avoti: LLVV

dotācija   -as, s.

1. Īpašiem mērķiem novēlēts pastāvīgu ienākumu kopums.

2. vēst. Valsts līdzekļu asignējums (organizācijām vai uzņēmumiem) plānotā zaudējuma segšanai.

Avoti: LME, LLVV

Dotana   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dothan"), Alabamas štatā, 68400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

dotcom

1. Vispārīgs apzīmējums tiem interneta uzņēmumiem, kas savu darbību veic globālajā tīmeklī.

Avoti: PL

dotēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Piešķirt, maksāt dotāciju.

Avoti: MLVV

dothichiza   lat.

1. Ekscipulu dzimtas ģints.

Dothichiza faveolaris— šīs ģints suga.

Dothichiza pithyophila— šīs ģints suga.

Dothichiza viburni— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dothideaceae   lat.

1. Dotīdeju dzimta.

Avoti: LD

dothideales   lat.

1. Asku ķērpju klases dotīdeju rinda.

2. Asku sēņu nodalījuma lokuloaskomicēšu klases dotīdeju rinda.

Avoti: LD

dothidella   lat.

1. Dotīdeju dzimtas ģints.

Dothidella thoracella— šīs ģints suga.

Dothidella trifolii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dothiora   lat.

1. Dotioru dzimtas ģints.

Avoti: LD

dothioraceae   lat.

1. Dotioru dzimta.

Avoti: LD

dotības   -u, s.; parasti dsk.

1. Spējas (kādā noteiktā nozarē).

Avoti: LLVV

dotīdeja

1. dsk. Asku ķērpju klases rinda ("Dothideales"), no kuras Latvijā konstatēti tikai pleosporu dzimtas ķērpji.

2. Asku sēņu nodalījuma lokuloaskomicēšu klases rinda ("Dothideales"), no kuras Latvijā konstatētas 2 dzimtas.

3. dsk. Šīs rindas dzimta ("Dothideaceae"), augļķermeņi ir pseidotēciji bez pseidoparafīzēm, daudzām veidojas konīdiju stadija, Latvijā konstatētas 8 ģintis ~45 sugas, viena no tām ierosina zemeņu lapu baltplankumainību.

Avoti: LPE, LD

doties   dodos, dodies, dodas, pag. devos; refl.

1. Pārvietoties, arī sākt pārvietoties (piemēram, iet, skriet, peldēt noteiktā virzienā, uz noteiktu vietu u. tml.) - par cilvēku.

2. Pārvietoties un iesaistīties (kādā darbībā, pasākumā).

Avoti: LLVV

dotin   apv.

1. Savienojumos ar darbības vārda "dot" dažādām formām kalpo tā pastiprināšanai.

Avoti: ME

dotiņa   apv.

1. Dāvana, deva.

Avoti: EH

dotiora

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma lokuloaskomicēšu klases dzimta ("Dothioraceae"), no kuras Latvijā konstatēta 1 ģ., 2 s.

Avoti: LD

Dotnuva   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Kauņas apriņķī, 780 iedzīvotāju (2004. g.), vēstures dokumentos pirmo reizi minēta XIV gs.

Avoti: PZT

Dotnuvēle   vietv.

1. Upe Lietuvā, Nevēžas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

dots   -a, v.; mil.

1. Ilglaicīgs (ložmetēju, artilērijas) ugunspunkts aizstāvēšanās kaujā.

Avoti: LLVV

dots   apv.

1. Iedotais, dāvana, deva.

Avoti: ME, VeAT

dotumi   -u, v.; parasti dsk.

1. Zināmi, eksistējoši fakti, apstākļi, nosacījumi.

2. Dotības.

Avoti: LLVV

dotums   novec.

1. Tas, kas tieši konstatēts; konstatējums.

2. Priekšnosacījums jeb izejas punkts, kas ņemams vērā, meklējot zināmas problēmas atrisinājumu.

3. Saimnieciskās joslas ārsaimnieciskais faktors jeb ārsaimniecisks priekšnosacījums.

4. vsk. Dotumi (1).

Avoti: TV

double   mūz.

1. Divkāršojums, atkārtojums; variācija.

Avoti: Mūz

doucs   apv.

1. Duncis.

Avoti: BsV

douglassiidae   lat.

1. Duglasīdu dzimta.

Avoti: LD

doumi   apv.

1. Dūmi.

Avoti: BsV

doumot   apv.

1. Dūmot.

Avoti: BsV

dounas   apv.

1. Dūnas.

Avoti: BsV

douņas   apv.

1. Dūņas.

Avoti: BsV

Douru   vietv.

1. Doru - upe Pireneju pussalas ziemeļos.

Avoti: LpA, PuA

Dousona   vietv.; novec.

1. Dosona - pilsēta Kanādā.

Avoti: PZT

Dou-Šeņs   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - baku dievība, kuru attēloja ar bakurētām izkropļotu seju.

Avoti: Mit

Dova

1. Dova Džonsa akciju indekss - 30 visvairāk tirgoto uzņēmumu akciju apgrozības kurss Ņujorkas biržā; indeksu aprēķina firma "Dow Jones & Company", dib. 1882.

Avoti: LEV

Dovale   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

Avoti: LC

Dovera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dover"), Delavēras štata administratīvais centrs, 37300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Dover"), Ņūdžersijas štatā, 18300 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Dover"), Ņūhempšīras štatā, 30600 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Dover"), Ohaio štatā, 12800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Dovine   vietv.

1. Upe Lietuvā, Šešupes labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

dovlass   novec.

1. Kokvilnas audums, kuru gk. izmanto gultas veļai.

Avoti: Ang

Dovole   vietv.

1. Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Dovale" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dovrefjells   vietv.

1. Plakankalne Skandināvijas kalnos ("Dovrefjell"), Norvēģijas dienvidrietumos, augstums - 1200-1500 m, augstākā virsotne - Snēhetas kalns - 2286 m.

Avoti: PZT

downhill   angļu val.

1. Riteņbraukšana lejup no kalna ar speciāli aprīkotu riteni; daunhils.

Avoti: PL

doza   -as, s.

1. Noteikts (kādas vielas, zāļu) daudzums, deva.

2. fiz. Fizikāls lielums, ar ko mērī starojuma daudzumu.

Dozas jauda— starojuma daudzums, kuru objekts saņem vienā laika vienībā.

3. apv. Kārba, trauks; doze.

Avoti: LLVV, VV

dozators   -a, v.

1. Automātiska ierīce, ar ko mērī noteiktu vielas daudzumu.

Avoti: LLVV

doze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; novec.

1. Neliela (parasti apaļa vai ieapaļa) kārba, arī neliels trauks.

2. Doza.

Avoti: LLVV, KV

dozējums   mil.

1. Tilpuma mērvienība, ar ko izsaka kaujasvielas daudzuma, kas iedarbojas uz karaspēku kādu laika periodu, koncentrāciju gaisā.

Avoti: MIL

dozene   apv.

1. Kārba, trauks; doze.

Avoti: VV

dozēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Dalīt (ko) vienā reizē lietojamās dozās (1).

// pārn. Normēt.

Avoti: LLVV

dozimetrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Tehniskās fizikas nozare, kas nodarbojas ar radioaktīvo un jonizējošo starojumu mērīšanu un pētī šo starojumu iedarbību uz cilvēka organismu.

Dozimetrijas dienests— organizācija, kas nodarbojas ar dozimetriju un tehniskā personāla aizsardzību pret radioaktīvo un jonizējošo starojumu kodolreaktoros un citās iekārtās.

Dozimetriskā kontrole— pasākumu sistēma, lai atomrūpniecības uzņēmumos un zinātniskajās laboratorijās nodrošinātos pret jonizējošo starojumu.

2. med. Medikamentu devas kvantitatīva noteikšana.

Avoti: LLVV, TM

dozimetrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dozimetriju, tai raksturīgs.

Dozimetrisks aparāts— mēraparāts, kas reģistrē starojumu (indikators), kā arī šāds mēraparāts, kas vienlaicīgi mēra dozu vai dozas jaudu (dozimetrs).

Avoti: LLVV, FF

dozimetrists   -a, v.

1. Dozimetrijas speciālists; cilvēks, kas veic dozimetriskus mērījumus.

Avoti: LLVV

dozimetrs   -a, v.

1. Ierīce, ar ko mērī dozu (2) vai dozas jaudu.

Avoti: LLVV

dozoloģija   novec.

1. Farmakoloģijas nozare, kas aptver mācību par zāļu devām.

Avoti: KV

dožiņdilliņi   apv., hip.

1. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

Avoti: Aug2

DP   saīs.

1. Civiliedzīvotāji, kas kara apstākļu dēļ atrodas ārpus savas zemes robežām; pārvietotas personas (angļu "Displaced Persons") pēc otrā pasaules kara.

// paširon. Dieva putniņi.

// paširon. Demokrātijas pabērni.

Avoti: LE

DPA   saīs.

1. Vācijas informācijas aģentūra (vācu "Deutsche Presse-Agentur").

Avoti: i1

dpi   saīs.

1. Punkti collā (angļu "dots per inch") - strūklprinteru, lāzerprinteru, skeneru un dažu citu ierīču izšķirtspējas mērvienība.

Avoti: PL

DPI   saīs., vēst.

1. Daugavpils Pedagoģiskais institūts (tagad - Daugavpils Universitāte).

Avoti: i1

DPU   saīs., vēst.

1. Daugavpils Pedagoģiskā universitāte (tagad - Daugavpils Universitāte).

Avoti: i1

DR   saīs.

1. Dienvidrietumi; dienvidrietumu-; dienvidrietumos.

Avoti: i1

Dr.   saīs.

1. Doktors (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

Draa   vietv.

1. Upe Āfrikas ziemeļrietumos, Marokā, garums 1150 km, sākas Augstā Atlasa dienvidu nogāzē, pastāvīga tece 200 km (gandrīz visu ūdeni izmanto apūdeņošanai), Atlantijas okeānu sasniedz tikai kalnu sniega kušanas periodā.

Avoti: PZT, PuA

draba   lat.

1. Drojenes.

Draba bruniifolia— brunijlapu drojene.

Draba incana— pelēkā drojene.

Draba lasiocarpa— drojeņu suga.

Draba nemorosa— birztalas drojene.

Draba rigida— stingrā drojene.

Draba sibirica— Sibīrijas drojene.

Avoti: LD, Aug2, DaE

drabačka   apv.

1. Drupata.

Avoti: EH

Drabāki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nagļu pagastā.

Avoti: LC

drabana   apv.

1. Drupata.

Avoti: ME

drabanča   apv.

1. Slikta, bez aizdara gatavota maizes zupa.

Avoti: EH

drabans   apv.

1. Drupans.

2. Tas, kas dreb; nemierīgs, nepaklausīgs, arī palaidnīgs bērns.

Avoti: ME, SiV

drabanti

1. Senāk - augstu personu miesassargi.

2. Pētera I laikā Krievijā - kavalergardu nosaukums.

Avoti: SV08

drabas   apv.

1. Drabenes.

Avoti: EH

drabāt   apv.

1. Drupināt.

Avoti: TiA

drabažas   apv.

1. Sīkas daļas, kas atdalījusies no kā (tam drūpot, plīstot u. tml.); drumstalas; drupatas.

Avoti: ME

drabenes   apv.

1. Pārpalikumi alus darīšanas procesā; drabiņas.

Avoti: ME

drabeņa   apv.

1. Vieglprātīgs, nenopietns cilvēks.

Avoti: EH

drabeņas   apv.

1. Drabiņas.

Avoti: KiV

drabesieši

1. Amatas novada Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Drabeši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Drabeši   vietv.

1. Apdzīvota vieta Amatas novadā (līdz 2009. g. - Cēsu rajonā) 8 km no Cēsīm, pagasta centrs.

Drabešu muiža— Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Drabeši" bijušais nosaukums, saglabājušās atsevišķas muižas ēkas, 1984. g atjaunotas vējdzirnavas.

2. Drabešu pagasts - pagasts Amatas novadā, robežojas ar Amatas pagastu, kā arī ar Cēsu, Līgatnes un Pārgaujas novadu.

Drabešu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara Drabešu pagasta teritorijai pievienota arī bijušā Kārļu pagasta teritorija, Cēsu pagasta daļa, savukārt Drabešu pagasta dienvidu daļā izveidots Amatas pagasts.

Avoti: LPag

drabēt   apv.

1. Drebēt.

Avoti: EH

drabīnas   apv.

1. Drabiņas.

Avoti: ĒiV

drabines   apv.

1. Drabiņas.

Avoti: EH

drabinēt   apv.

1. Drebēt, trīcēt.

Avoti: ME

drabiņa   apv.

1. Pārsteidzīgs un izlaidīgs cilvēks.

Avoti: KV

drabiņas   -u, s.; tikai dsk.

1. Alus rūpniecības blakusprodukts, kas paliek pāri pēc šķīstošo sastāvdaļu izskalošanas no pārcukurotas iejavas.

2. Čagas (no augļiem).

Avoti: LLVV

Drabiņas   vietv.

1. Drabiņu purvs - augstais purvs Dobeles novada Jaunbērzes pagastā un Jelgavas novada Līvbērzes pagastā, platība - 1368 ha, daļa no tā (76 ha) kopš 199. g. ir dabas liegums (1977.-1999, dzērvenāju liegums).

Avoti: LE1

drabiņbaļļa   apv.

1. Baļļa, kur ievieto drabiņas.

2. Resns, tukls cilvēks ar lielu vēderu.

Avoti: ViV

drabiņi   apv.

1. Alus rūpniecības blakusprodukts, kas paliek pāri pēc šķīstošo sastāvdaļu izskalošanas no pārcukurotas iejavas; drabiņas.

Avoti: ViV

drabiņkule   apv.

1. Pārsteidzīgs un izlaidīgs cilvēks.

Avoti: KV

drāblis   apv.

1. Slapjdraņķis.

Avoti: NeV

drābļāt   apv.

1. Snigt (par slapju sniegu).

Avoti: KiV

drābļāta   apv.

1. Slapjdraņķis.

Avoti: EH

drābļi   apv.

1. Slapjdraņķis.

Avoti: KiV

drabņaks   žarg.

1. Putra.

Avoti: KZ

draboņa   apv.

1. Rīboņa, dārdoņa.

Avoti: ME

drābule   apv.

1. Palags.

2. Linaina plecu sega sievietēm.

3. Galdauts.

Avoti: KV, TlV, EH

drabulis   apv.

1. Dreboņa, drebuļi.

2. Bezrakstura cilvēks.

Avoti: ME

drabuškas   apv.

1. Druskas.

Avoti: EH

draca   apv.

1. Pēriens, rājiens.

2. Trokšņaina uzdzīve.

3. Kautiņš.

Avoti: LE, NeV

dracaena   lat.

1. Dracēnas, arī pūķkoks.

Dracaena deremensis— Deremēnas dracēna.

Dracaena draco— īstais pūķkoks.

Dracaena fragans— smaržīgā dracēna.

Dracaena godseffiana— Godsefa dracēna.

Dracaena marginata— apmaļu dracēna.

Dracaena reflexa— atliektā dracēna.

Avoti: PDE, TaE

dracāt   apv.

1. Pamudināt, paskubināt.

Avoti: ME

dracāties   apv.

1. Nevaldāmi izturēt, trakot plosīties.

Avoti: ME

drace   apv.

1. Trokšņaina uzdzīve ar kaušanos; tracis.

2. Bargs rājiens, pēriens.

Avoti: KV

dracēna   bot.

1. dsk. Liliju rindas agavju dzimtas ģints ("Dracaena"), tropu augs, kas Latvijā sastopams kā telpaugs.

Apmaļu dracēna— dracēnu suga ("Dracaena marginata").

Atliektā dracēna— dracēnu suga ("Dracaena reflexa").

Deremēnas dracēna— dracēnu suga ("Dracaena deremensis").

Godsefa dracēna— dracēnu suga ("Dracaena godseffiana").

Smaržīgā dracēna— dracēnu suga ("Dracaena fragans").

Avoti: SV96, TaE

drachma   novec.

1. Naudas un svara vienība; drahma.

Avoti: LV93

dracīgs   apv.

1. Savvaļīgs, nevaldāms, palaidnīgs.

2. Lecīgs (par cilvēku).

Avoti: KV, NeV

dracināt   apv.

1. Rāt, rāties, bārties.

2. Trakot, plosīties.

3. Kaitināt, musināt.

Avoti: NeV, EH

dracinēt   apv.

1. Samulsināt, sakaitināt.

Avoti: EH

dracis   apv.

1. Pēriens, rājiens.

2. Trokšņaina uzdzīve.

3. Kautiņš.

Avoti: NeV

dracīt   apv.

1. Rāt, bārt; sunīt.

2. Trakot, plosīties.

Avoti: KV, NeV

dracīties   apv.

1. Trakot, plosīties.

2. Rāt, rāties, bārties.

Avoti: KV, NeV

dracka   apv.

1. Pēriens, rājiens.

2. Trokšņaina uzdzīve.

3. Kautiņš.

Avoti: NeV

draco   lat.

1. Drakoni.

Avoti: PDE

dracocephalum   lat.

1. Pūķgalves.

Dracocephalum ruyschiana— Ruiša pūķgalve.

Dracocephalum thymiflorum— mārsilu pūķgalve.

Avoti: LD

dracunculus   lat.

1. Dragonārumi.

Dracunculus canariensis— Kanāriju dragonārums.

Dracunculus vulgari— parastais dragonārums.

Avoti: DaE

dračāt   apv.

1. Draiskuļot, trokšņot; rīkot tračus.

Avoti: ViV

dračāties   apv.

1. Draiskuļoties; rīkot tračus.

Avoti: ViV

dračīt

1. apv. Rāt, rāties, bārties.

2. apv. Trakot, plosīties.

3. sar. Intensīvi darbināt, noslogot (ko).

4. sar. Rakstīt (daudz, intensīvi).

5. žarg. Uzmākties; sagādāt nepatikšanas, neērtības.

6. žarg. Masturbēt, onanēt.

Avoti: NeV, SLG, KZ

dračot   apv.

1. Draiskuļot, trokšņot; rīkot tračus; dračāt.

Avoti: ViV

dračoties   apv.

1. Draiskuļoties; rīkot tračus; dračāties.

Avoti: ViV

dorada   -as, s.; sar.

1. Zeltainā jūraskarūsa ("Sparus aurata").

Avoti: Wi

dradzis   apv.

1. Rosīgs, nemierīgs, trakulīgs cilvēks.

Avoti: EH

dradži   -u, v.; tikai dsk.

1. Pārpalikumi pēc dzīvnieku iekšu tauku vai speķa izkausēšanas; gruzdumi.

Avoti: LLVV

draftēšana

1. Sistēma, ar kuras palīdzību profesionālās sporta komandas izvēlas jaunus spēlētājus un slēdz līgumus ar tiem.

Avoti: PL

drafts

1. Līgums, kādu ASV un Kanādā slēdz ar profesionāliem sportistiem un kas uzliek sportistam par pienākumu spēlēt tikai tajā klubā, ar kuru tas noslēdzis līgumu.

Avoti: SV99

draga   -as, s.

1. Peldoša ierīce, ko lieto derīgo izrakteņu mehanizētai iegūšanai.

2. Ierīce (arī daudzzaru enkurs) augu un dzīvnieku izcelšanai no ūdenskrātuvju dibena.

Avoti: LLVV, JūVM

drāga   -as, s.; novec.

1. Peldoša ierīce, ko lieto derīgo izrakteņu mehanizētai iegūšanai; draga (1).

2. Ierīce augu un dzīvnieku izcelšanai no ūdenskrātuvju dibena; draga (2).

Avoti: Ang

drāgas   apv.

1. Uz ragavām vai ratiem četrstūrī sastiprināti uzliekami koki, lai varētu uzkraut lielāku baļķu, dēļu, siena vai citu lielāku vezumu; balsta koki kaut kā uzlikšanai.

2. Divi koki ar vidū krustiski piestiprinātiem dēļiem, izmantoti tīklu pārnešanai un žāvēšanai.

3. Līķu nestuves.

Avoti: TlV, KV

dragāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Lauzt, graut, postīt (ar mehānisku spēku).

// pārn. Iznīcināt (pretinieku karā).

// pārn. Panākt, arī būt par cēloni, ka (kas) zaudē spēku, pārsvaru, ietekmi.

2. žarg. Skriet (parasti ātri).

3. žarg. Braukt (parasti ātri).

Dragāt vaļā— Uzsākt.

Avoti: LLVV, SLG

dragee   apv.

1. Cukurotas mandeles vai rieksti.

Avoti: KV

Dragera   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 11950 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Dragiņāna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Draguignan"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Vāras departamentā, 36400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

draglains   būvn.

1. Ekskavators ar piekārtu izmetamo kausu; lieto dziļu tranšeju un būvbedru rakšanai.

Avoti: ZTV

Dragomana   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Sofijas apgabalā, 3300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dragomans

1. Austrumu zemēs oficiāls tulks diplomātiskajās pārstāvniecībās un konsulātos.

Avoti: SV69

Dragomirešti   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Maramurešas žudecā, 3200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

dragonāde   novec.

1. Protestantu vajāšanas veids Francijā Ludviķa XIV laikā: protestantu mājās novietoja uz dzīvi dragūnus, kas pret saviem saimniekiem izlietoja dažādus spaidus un patvarības, kamēr tie beidzot jutās spiesti pāriet katolicismā.

Avoti: KV

dragonārums   bot.

1. dsk. Ārumu dzimtas ģints ("Dracunculus"), ziemcietīgs augs ar bultveida lapām, starp kurām attīstās lieli, tumšsarkani ziedi ar melnu vālīti.

Parastais dragonārums— dragonārumu suga ("Dracunculus vulgaris").

Kanāriju dragonārums— dragonārumu suga ("Dracunculus canariensis").

Avoti: DaE

dragracing   angļu val.

1. Sporta veids ar speciālām automašīnām (dragsters) un motocikliem; pēc iespējas ātrāk jānobrauc 1/4 angļu jūdzes (402,33 m) pa taisnu, asfaltētu ceļu.

Avoti: LEV

dragreiss

1. Sacensības starp diviem vai vairākiem braucamrīkiem (automašīnām, ūdensmotocikliem u. c.) izrāvienā no vietas.

Avoti: PL

dragulis   apv.

1. Drudža drebuļi.

2. Nemierīgs cilvēks.

Avoti: KV

Dragūnciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Rumbas pagastā.

Avoti: LC

dragūns   -a, v.; vēst.

1. Kavalērists, kas kaujās piedalās arī kā kājnieks.

2. dsk. Attiecīgais kavalērijas veids; vidēji smaga kavalērija.

Avoti: LLVV

Drahičina   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, 14600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

drahma   -as, s., vēst.

1. Naudas vienība (Grieķijā līdz 2002); attiecīgā naudas zīme, monēta.

2. Masas vienība un sudraba monēta Senajā Grieķijā.

3. Anglijas svara mērvienību sistēmā parastā drahma = 1,772 g.

4. Aptieku svara un monētu svara mērvienību sistēmā drahma = 3,888 g.

Avoti: LLVV, LEV, SV69

drahmē   novec.

1. Drahma (1).

Avoti: LME

Drahtena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Drachten"), Frīzlandes provincē, 44600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

drai   žarg., nelok.

1. Trijnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

draibste   apv.

1. Nerātna, izlaista meita.

Avoti: LE

draicīt   apv.

1. Jaukt, postīt.

Avoti: EH

draickas   apv.

1. Skrandas, lupatas.

Avoti: ME

draika   apv.

1. Troksnis.

Avoti: ME

draipste   apv.

1. Nerātna, izlaidusies meita.

Avoti: KV

draipuzis   apv.

1. Ziemas dārzs, oranžērija.

Avoti: KnG

draiscīgs   apv.

1. Palaidnīgs, draisks, trakulīgs.

Avoti: ME

draiska   -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; reti.

1. Draisks cilvēks; draiskulis (draiskule).

2. apv. Skranda, lupata.

3. apv. Troksnis.

Avoti: LLVV, ME

draiskala   apv.

1. Draiskulis.

Avoti: KiV

draiskāns   apv.

1. Palaidnis, draiskulis.

Avoti: EH

draiskāt   apv.

1. Plēst, plosīt.

2. Draiskuļot.

Avoti: ME

draiskīgs   apv.

1. Nerātns, palaidnīgs.

Avoti: EH

draiskot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Draiskuļot.

Avoti: LLVV

draiskoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Draiskuļoties.

2. sar. Mīlēties.

Avoti: LLVV, SLG

draisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir tieksme draiskuļot, jokot; dzīvespriecīgs, jautrs; arī nerātns; draiskulīgs.

Avoti: LLVV

draiskule   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; sar.

1. Draiskulis.

2. Vieglprātīga sieviete.

3. Prostitūta.

Avoti: LLVV, SLG

draiskulēties   apv.

1. Draiskoties.

Avoti: KiV

draiskulība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> draiskulīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Draiskulīga izdarība; nebēdnība, nerātnība.

Avoti: LLVV

draiskulīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir tieksme draiskuļot, jokot; dzīvespriecīgs, jautrs; arī nerātns; draisks.

Avoti: LLVV

draiskulīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> draiskulīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

draiskulis   -ļa, v.

1. Draiskulīgs cilvēks (arī dzīvnieks).

Avoti: LLVV

draiskuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Bezbēdīgi, pārgalvīgi, arī nerātni izturēties; arī jokot.

Avoti: LLVV

draiskuļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Draiskuļot.

Avoti: LLVV

draiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> draisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

draisķīgs   apv.

1. Trakulīgs, palaidnīgs; aušīgs.

Avoti: ME

draislis   apv.

1. Draiskulis.

Avoti: Sin

draistīgs   apv.

1. Draisks.

Avoti: ME

draišķi   apv.

1. Trakulīgi, nevaldāmi.

Avoti: EH

draišķīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Draisks, šķelmīgs.

Avoti: LLVV

draišķis   -šķa, v.; pareti.

1. Draiskulis.

Avoti: LLVV

draišķīt   apv.

1. Šķaidīt; izšķērdēt, izšķiest.

Avoti: ME

draišķīties   apv.

1. Draiskuļoties.

Avoti: ME

draišķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; reti.

1. Draiskuļot.

Avoti: LLVV

draišķoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; reti.

1. Draiskuļoties.

Avoti: LLVV

draiva   apv.

1. Virpa.

Avoti: KnV

draivāt   apv.

1. Virpot.

Avoti: KnV

draiveris

1. inf. Programma vai speciāla ierīce, kas vada dažādu procesu norisi vai ierīču darbību (piem., signālu pārsūtīšanu pa sakaru līnijām, diskdziņu, printeru u. c. ierīču funkcionēšanu), lai saskaņotu šo procesu izpildi vai ierīču sadarbību ar datoru.

Ierīces draiveris— programma, kas nodrošina operētājsistēmas sadarbību ar kādu perifērijas ierīci, sniedzot operētājsistēmai informāciju par tās raksturojumiem (piem., displeja ekrāna izšķirtspēju).

2. žarg. Golfa nūja.

Avoti: ZTV, SLG

draivs

1. Iegriezts sitiens tenisā.

2. žarg. Pievads.

Avoti: SV99, SLG

draka   apv.

1. Kautiņš, tracis.

Avoti: ME

Draka   vietv.

1. Upe Francijā, Izēras kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

drāka   apv.

1. Pūķis.

2. Spēcīgs, dusmīgs cilvēks, kas bieži kaujas.

3. Kāds, kas mīl daudz un neizvēlīgi ēst.

Avoti: ME, EH

drāka   apv.

1. Visu veidu atkritumi.

2. Alus paliekas, ieskaitot raugu mucas apakšā.

Avoti: ME, EH

drāka   apv.

1. Kautiņš, tracis.

Avoti: ĒiV

drākanieši

1. Vecumnieku novada Vecumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Drākana" iedzīvotāji.

Avoti: V1

drakars   vēst.

1. Skandināvu karakuģis, kura priekšgalu parasti rotāja pūķa jeb drakona galva; lielākais bijis 28 m garš un 4,5 m plats, to airējuši 70 airētāji.

Avoti: VjV

drakāt   apv.

1. Draiskam (nerātnam) būt.

Avoti: EH

drākāt   apv.

1. Daudz un prastu ēst.

Avoti: EH

drākāt   apv.

1. Draiskam (nerātnam) būt.

Avoti: EH

drakāties   apv.

1. Rāt, rāties, bārties.

2. Trakot, plosīties.

Avoti: NeV

drākelēt   sar.

1. Piediegt; piešūt retiem dūrieniem.

Avoti: SLG

drākenieši

1. Vecumnieku novada Vecumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Drākene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

drāklēt   žarg.

1. Piediegt; piešūt retiem dūrieniem.

Avoti: SLG

drakonīdas

1. Meteoru plūsma ar radiantu Pūķa zvaigznājā; novērojamas 7.-12. oktobrī; saistīta ar Džakobīni-Cinnera komētu.

Avoti: EV

drakonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti bargs, nežēlīgs.

Avoti: LLVV

drakoniskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> drakonisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

drakonisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> drakonisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

drakons   -a, v.

1. mit. Pūķis, kas spļauj uguni un aprij cilvēkus un dzīvniekus.

2. dsk. Zvīņrāpuļu kārtas ķirzaku apakškārtas agāmu dzimtas ģints ("Draco"), mīt kokos, ķirzaka ar platām ādas krokām sānos, kuras ļauj planēt no koka uz koku, Dienvidaustrumu Āzijā, 15-20 s.

Lidojošais drakons— darkonu suga ("Draco volans").

3. žarg. Pārāk stingrs skolotājs.

Avoti: LLVV, PDE, LPE, JV

Drakons   žarg., neakt.

1. Agrākais piemineklis Jelgavas atbrīvotājiem (padomju karaspēkam) Otrajā pasaules karā (vizuāli līdzīgs liesmojošam pūķim).

Avoti: SLG

Drakonu   vietv.; nelok.

1. Drakonu kalni - atrodas Āfrikas dienvidaustrumos, DĀR, Lesoto (afrikandu val. "Drakensberg"), garums - ~1000 km, platums - ~250 km, augstums - līdz 3482 m; Pūķu kalni.

Avoti: LģE

draks   apv.

1. Kautiņš.

Avoti: KiV

drāksna   apv.

1. Skramba, brūce.

Avoti: KV

drāksnains   apv.

1. Saskrambāts.

Avoti: ME

drāksnāt   apv.

1. Ieplēst.

Avoti: NeV

drāksns   apv.

1. Mežu biezoknis.

Avoti: EH

drakšķēt   apv.

1. Tarkšķēt, čīkstēt.

Avoti: ME

drakšt   apv.

1. Uzsūkt mitrumu, sākt bojāties.

Avoti: EH

draktīgs   apv.

1. Grūsnējs.

Avoti: EH

Drakula

1. Vampīru karalis, Abrahama Stokera gotiskā romāna (1897) tēls, kura prototips ir 15. gadsimta rumāņu varonis Vlads Tepešs, cīnītājs pret otomāņu iebrucējiem.

Avoti: PL

drakunkuloze   med.

1. Helmitoze, ko ierosina "Dracunculus" ģints nematodes.

Avoti: TM

dralināt   apv.

1. Dungāt, trallināt, neskaidri runāt.

Avoti: ME

DRAM   saīs.

1. Dinamiskā brīvpiekļuves atmiņa ("dynamic random access memory").

Avoti: PnR

dram.   saīs.

1. Dramatisks; dramaturgs (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

Drama   vietv.

1. Pilsēta Grieķijas ziemeļaustrumos, Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, 44800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi, PuA

drāma   -as, s.

1. parasti vsk. Viens no daiļliteratūras veidiem (blakus epikai un lirikai), kam raksturīgi daiļdarbi, kuri rakstīti personu sarunu vai monologu formā bez autora stāstījuma.

2. Luga, kurā attēlots sarežģīts, nopietns konflikts, sasprindzināta cīņa.

3. parasti vsk. Skatuves mākslas veids, kurā izmanto šī daiļliteratūras veida darbus.

4. Ar satricinošiem pārdzīvojumiem saistīts notikums.

Avoti: LLVV

drāmais   apv.

1. Zēns, kurš pieklājīgi un klusi uzvedas.

Avoti: ME, EH

drāmaiss   apv.

1. Palaidnis, nelāga cilvēks.

Avoti: EH

dramatiķis   -ķa, v.

1. Dramaturgs (1).

Avoti: LLVV

dramatisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar drāmu (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar drāmu (2), tai raksturīgs.

3. Saistīts ar drāmu (3), tai raksturīgs.

4. Tāds, kam ir konflikta veida mūzikas attīstība (parasti par lielas formas skaņdarbu).

5. Tāds, kas saistīts ar satricinošiem pārdzīvojumiem.

Avoti: LLVV

dramatiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Dramatisms (1).

2. Dramatisms (2).

Avoti: LLVV

dramatisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Darbības, stāvokļa sasprindzinājums, strauja attīstība ar asiem konfliktiem (parasti mākslas darbā).

2. Vispārināta īpašība --> dramatisks (5), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. med. Augstprātīga un samākslota valoda un izturēšanās, ko novēro dažās psihiskās slimībās.

Avoti: LLVV, TM

dramatizējums   -a, v.

1. Luga, kas izveidota parasti no epikas daiļdarba.

2. Paveikta darbība --> dramatizēt.

Avoti: LLVV

dramatizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārstrādāt (parasti epikas daiļdarbu), izveidojot lugu.

2. pārn. Kādam notikumam, situācijai piešķirt tai neatbilstošu, pārāk nopietnu raksturu; pārspīlēt kādu grūtu situāciju.

Avoti: LLVV, SV99

dramaturgs   -a, v.

1. Lugu rakstnieks.

2. novec. Galvenā režisora palīgs repertuāra jautājumos (teātrī).

Avoti: LLVV

dramaturģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Drāmas (1) daiļdarbu uzbūves teorija un māksla.

2. Lugu kopums (piemēram, kāda autora daiļradē, tautas, laikmeta daiļliteratūrā).

3. mūz. Parasti savienojumā ar "muzikāls": mūzikas izteiksmes līdzekļu kopums, kuri izmantoti muzikālā skatuves darbā tā darbības un muzikālās uzbūves izveidei.

Avoti: LLVV

dramaturģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dramaturģiju (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

dramblis   apv.

1. Liels izēdējs, āmrija, negaļa.

Avoti: KV

dramīgs   apv.

1. Tramīgs.

Avoti: ME

Drammene   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā ("Drammen"), Buskerudas filkes administratīvais centrs, 66200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

drams

1. Naudas vienība Armēnijā.

dramsla   apv.

1. Drumsla.

Avoti: ME

dramslis   apv.

1. Neliels, savos taukos cepts gaļas gabaliņš.

Avoti: EH

dramza   apv.

1. Drumstala.

Avoti: EH

dramzēt   apv.

1. Dīdīt, mācīt, vingrināt.

Avoti: KV

dramzīt   apv.

1. Drupināt.

2. Dzīt, dzenāt.

Avoti: ME

drāna   -as, s.

1. Austs materiāls; audums.

2. Auduma gabals (parasti neliels, četrstūrains, paredzēts kādam noteiktam nolūkam).

3. tikai dsk. Apģērbs.

Avoti: LLVV

Dranciški   vietv.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Jukši" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

drancka   apv.

1. Skranda; sīks papīra vai auduma gabaliņš.

2. Lauska.

3. Drupata, šķemba.

4. Skrandās ģērbusies sieviete.

5. Nelietis, neliete, padauza.

Avoti: KnG, MiV, EH

dranckāt   apv.

1. Nēsāt; nevērīgi vai ilgi valkājot, lietojot, bojāt (piemēram, apavus, apģērbu).

Avoti: MiV

Dranda   vietv.

1. Abula kreisā krasta pieteka Smiltenes novadā, garums - 13 km.

Avoti: LD, LpmE

drandaļots   žarg.

1. Veca automašīna (vai cita nolietota ierīce, iekārta, aparāts).

Avoti: SLG

drandēnieši

1. Smiltenes novada Blomes pagasta apdzīvotās vietas "Drandi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Drandi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Blomes pagastā.

Avoti: LC

dranduļets   žarg.

1. Veca automašīna (vai cita nolietota ierīce, iekārta, aparāts).

Avoti: SLG

drāne   apv.

1. Lakats.

Avoti: EH

drānele   sar., nicin.

1. Drāna.

dranga   apv.

1. Divviru durvju šķērskoks.

2. Rati.

Avoti: KV

dranīca   apv.

1. Jumta lubiņa.

2. Kulstīklas lāpstiņa.

3. Puscollu biezs dēlis.

Avoti: KiV

drāniņa   apv.

1. Dem. --> drāna.

Avoti: EH

drāniņas   apv.

1. Autiņi.

Avoti: Sin

dranis   apv.

1. Trans.

Avoti: KV

Drankas   vietv.

1. Otrās Drankas - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā (agrāk - Drankas).

2. Pirmās Drankas - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā (agrāk - Drankas).

Avoti: LC

Drankys   vietv.

1. Pyrmuos Drankys - Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Pirmās Drankas" nosaukums latgaliski.

2. Ūtruos Drankys - Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Otrās Drankas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

drānots   apv.

1. Tāds, kam ir daudz drānu vai veļas.

Avoti: EH

drans   apv.

1. Trans.

Avoti: KV

Dransfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dransfeld"), Lejassaksijas federālajā zemē, 4300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dransī   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Drancy"), Parīzes ziemeļaustrumu piepilsēta, Ildefransas reģiona Sēnas-Sendenī departamentā, 66400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

drānsiers   apv.

1. Cietais siers, ko sēja drānā.

Avoti: BB

dranska   apv.

1. Resns, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

dranska   apv.

1. Skranda, lupata.

2. Skrandās tērpusies sieviete.

Avoti: ME

dranskas   apv.

1. Novalkāti apģērba gabali; novalkas.

Avoti: Sin

draņa   apv.

1. Resns cilvēks.

Avoti: ME

draņa   apv.

1. Draņķis.

2. vsk. Draņas.

Avoti: ME

draņas   apv.

1. Mitra pļava, kas bieži pārplūst.

2. Krāmi; nederīgas lietas.

Avoti: SLG

draņķains   apv.

1. Draņķīgs.

Avoti: EH

draņķe   apv.

1. Nederīga, nelietīga (lamuvārds sievietei un mājlopam).

Avoti: EH

draņķes   apv.

1. Samazgas, netīrs šķidrums.

2. Drabiņas.

Avoti: EH

draņķēt   apv.

1. Dzirdīt lopus ar samazgām.

2. Līt un snigt reizē; būt sliktiem laika apstākļiem.

3. Nekārtīgi ēst.

Avoti: KV, MiV

draņķēties   apv.

1. Snigt un līt vienlaicīgi.

2. Rāties.

Avoti: EH

draņķība   s., sar.

1. Vispārināta īpašība --> draņķīgs.

2. dsk. Tas, kas ir slikts, nederīgs (piem., par priekšmetu, parādību, rīcību).

Avoti: MLVV

draņķiens   apv.

1. Draņķis.

Avoti: ME

draņķīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Ļoti slikts, nejauks (parasti par priekšmetiem).

Avoti: LLVV

draņķis   -a, v.; sar.

1. Nepatīkams, nederīgs, arī bojāts priekšmets.

// vienk. Nelietis (par cilvēku); ļoti slikts, nepatīkams (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

draņķis   apv.

1. Garens siets, ar ko atdala pelavas no graudiem.

Avoti: EH

draņķot   apv.

1. Līt un snigt reizē.

Avoti: KV

Draņķupīte   vietv.

1. Gaujas labā krasta pieteka Pārgaujas novada Straupes pagastā, garums - 11 km.

Avoti: LD

drāpa

1. Seno skandināvu varoņpoēma, episka slavas dziesma.

Avoti: LEV

drapacka   apv.

1. Mazs gabaliņš, drupata.

Avoti: KV

drapačkas   apv.

1. Maizes drupatas.

Avoti: EH

drapaķ   žarg.

1. Bēgt.

Avoti: KZ

drapana   apv.

1. Drāna.

Avoti: EH

draparnaldia   lat.

1. Hetoforu dzimtas ģints.

Draparnaldia acuta— šīs ģints suga.

Draparnaldia glomerata— šīs ģints suga.

Draparnaldia plumosa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

drapanas   apv.

1. Biezpiena gabaliņi pienā.

Avoti: BB

drapans   apv.

1. Drupans.

Avoti: ME

drapāns   apv.

1. Biezi saģērbies cilvēks.

Avoti: EH

drapas   apv.

1. Drapes.

Avoti: ME

drapāt   apv.

1. Skriet; bēgt.

Avoti: SLG

drape   sar.

1. Iedzeršana.

2. Alkoholisks dzēriens.

Avoti: SLG

Drapecona   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 14000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

drapējamība   tekst.

1. Tekstildrānas īpašība veidot krokas sava svara ietekmē.

Avoti: ZTV

drapējums   -a, v.

1. Rezultāts --> drapēt (1).

2. Rezultāts --> drapēt (2); drapērija.

Avoti: LLVV

drapērija   -as, s.

1. Dekoratīvs aizsegums, norobežojums (parasti veidots no smaga, brīvās krokās krītoša auduma).

Avoti: LLVV

drapes   sar.

1. Ārstniecības zāles; zāļu pilieni.

Kuņģa drapes— kuņģa pilieni.

2. pārn. Pēriens.

Avoti: Žrg, Sin

drapēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sakārtot dekoratīvās krokās (audumu).

2. Norobežot, aizsegt (ko) ar sakrokotu materiālu (parasti ar audumu).

3. sar. Dzert (alkoholiskus dzērienus).

Avoti: LLVV, SLG

drapīgs   apv.

1. Stiprs (par degvīnu); drosmīgs, uzņēmīgs, izveicīgs.

Avoti: ME

drapis   apv.

1. Draps.

Avoti: KiV

drapjš   apv.

1. Drupans.

Avoti: EH

draps   -a, v.

1. Biezs, mīksts, parasti uzkārsts, vilnas vai pusvilnas audums (parasti virsdrēbēm).

Avoti: LLVV

drapslis   apv.

1. Nevaldāms, nemierīgs cilvēks.

Avoti: KV

drapslīgs   apv.

1. Palaidnīgs, draisks, nerātns.

Avoti: ME

drapslīties   apv.

1. Draiskoties, palaidņoties.

Avoti: ME

drapsna   apv.

1. Darba nespējīgs, mazvērtīgs cilvēks.

2. vsk. Drapsnas.

Avoti: KV

drapsnas   apv.

1. Krikumi, drupatas, atkritumi.

Avoti: ME

drāpstēt   apv.

1. Tarkšķēt, plarkšķēt.

Avoti: ME

drapstīt   apv.

1. Snigt smalkām pārslām.

Avoti: KV

drāpstīt   apv.

1. Tarkšķēt, plarkšķēt.

Avoti: KV

drapšķis   apv.

1. Lamuvārds mazam bērnam.

Avoti: EH

drapšļains   apv.

1. Izžuvis, viegli drūpošs.

Avoti: ME

drasēšana   apv.

1. Soļošana.

Avoti: KnV

drasēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; novec.

1. Braši (arī dziedot) soļot, jāt.

2. Lielīties, būt augstprātīgam, uzpūtīgam.

Avoti: LLVV, KV

drasēties   apv.

1. Lielīties, būt augstprātīgam, uzpūtīgam.

Avoti: ME

drasīgs   apv.

1. Draiskulīgs, izlaists.

Avoti: KV

draska   apv.

1. Tas, kas ir sasists, saplēsts; lauska.

2. Nemierīgs puisēns; spēcīgs strādnieks.

3. Plukata, lupata.

Avoti: ĒiV, KV

draskāt   apv.

1. Raustīt, plēst; saplosīt (drēbes); braucīt, laitīt.

Avoti: KV

draskāties   apv.

1. Nevērīgi vai ilgi valkājot, lietojot, bojāties, plīst (piemēram, par apģēru, apaviem).

Avoti: ViV

draskoties   apv.

1. Draskāties.

Avoti: EH

drasku   apv.

1. Savienojumā "drisku drasku iet" - skrandainam, nodriskātam staigāt.

Avoti: ME

drāslis   apv.

1. Nevaldāms cilvēks; nerātns bērns.

Avoti: ME

drāsme   apv.

1. Skramba, brūce.

Avoti: ME

drasot   apv.

1. Soļot.

Avoti: Sin

drassodes   lat.

1. Zemeszirnekļu dzimtas ģints.

Drassodes lapidosus— šīs ģints suga.

Drassodes pubescens— šīs ģints suga.

Avoti: LD

drāstaļa   apv.

1. Nerātns, nevaldāms cilvēks.

Avoti: ME

drastica   novec.

1. Medicīnā stipri un mazās devās iedarbīgi caurejas līdzekļi.

Avoti: KV

drāsties   žarg.

1. Nodarboties ar seksu.

Avoti: JV

drastīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Drastisks.

Avoti: LLVV

drāstīgs   apv.

1. Viegli drāžams, grebjms.

2. Tīšām palaidnīgs, nemierīgs, ķildīgs.

Avoti: ME

drastisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Radikāls, krass.

2. Tāds, kurā izpaužas nebēdība, pārgalvība.

Avoti: SV05, MLVV, LLVV

drastiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> drastisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

drāstīt   apv.

1. Bārt, rāt.

2. Drāzt.

Avoti: LV93, Sin

drāstīties   apv.

1. Plosīties, trakot, dauzīties.

Avoti: NeV

drasts   apv.

1. Kāds, kas ir nemierīgs, draiskulīgs, palaidnīgs.

Avoti: ME

drāsts   apv.

1. Nemierīgs, nevaldāms.

2. Kašķīgs cilvēks; pārdrošs cilvēks.

3. Instruments koka grebšanai, izgriešanai.

Avoti: ME

drāstulis   apv.

1. Tāds, kas šad un tad drāž 1.

2. Nerātns, nevaldāms cilvēks.

Avoti: ME

drāšana

1. Plānas (no mm desmitdaļām līdz dažiem mm) koksnes kārtas iegūšana ar griezni.

Avoti: LPE

drāšanās   žarg.

1. Dzimumakts.

Avoti: PL

drāšcūka   žarg.

1. Ezis.

Avoti: Žrg

draška   apv.

1. Blēdis, plikatnieks.

Avoti: ME

drašķēt   apv.

1. Plēst, nonēsāt (drēbes), staigāt skrandās.

Avoti: ME

drašķīgs   apv.

1. Tāds, kas mīl dauzīties.

Avoti: ME

drašķis   apv.

1. Nevaldāms, trakulīgs cilvēks; sevišķi nemierīgs bērns.

2. Skrandainis.

3. Skursteņslaucītājs.

Avoti: KV

drašķīt   apv.

1. Drāzt, griezt, skaldīt, šķelt.

2. Plosīties.

3. Piedrazāt, piemēslot.

Avoti: KV

drašķīties   apv.

1. Plosīties, trakot, dauzīties.

Avoti: NeV

dratalainis   apv.

1. Tāds, kas ir savīts no vairākām smalkām auklām (par grožiem, pātagu).

Avoti: KiV

drāte   apv.

1. Ar piķi ieziests izturīgs diegs (apavu šūšanai).

2. Telefons.

3. Stieple.

Drāšu kaste— ģitāra.

Drāšu kumode— klavesīns.

4. vulg. Dzimumakts.

Avoti: ViV, SLG

drātējiens   vulg.

1. Bāriens.

2. Dzimumakts.

Avoti: EH, SLG

drātēšanās   vulg.

1. Dzimumakts.

Avoti: SLG

drātēt   vulg.

1. Veikt dzimumaktu (par vīrieti).

2. Izmuļķot, mānīt.

3. Bārt, lamāt.

4. Trenkāt, dzenāt.

Avoti: SLG

drātēties   vulg.

1. Mīlēties, veikt dzimumaktu.

Avoti: SLG

drātīt   apv.

1. Sist, pērt.

Avoti: EH

drātīte   apv.

1. Dem. --> drāts.

Avoti: EH

dratka   apv.

1. Pātaga.

2. Rājiens, sods.

Avoti: KV

drāts   drāts, dsk. ģen. drāšu, s.; sar.

1. Stieple.

Drāšu kaste— ģitāra.

Drāšu kumode— Klavesīns.

Kā pa drāti— veiksmīgi, bez starpgadījumiem.

2. Ar kurpnieku piķi ievaskots stiprs (parasti linu) diegs apavu šūšanai, ko agrākos laikos lietoja kurpnieki.

3. vulg. Dzimumakts.

Avoti: LLVV, MIL, SLG

drātsdzelzceļš   novec.

1. Funikulieris.

Avoti: KV

drātstārps   -a, v.

1. Sprakšķu kāpurs ("Elateridae").

Avoti: LLVV

draudas   apv.

1. Draudi.

Avoti: KiV

Draudavas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

Draudavsala   vietv.

1. Krustpils novada Krustpils pagasta apdzīvotās vietas "Draudavas" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

draudeklis   apv.

1. Brīdinājums, mājiens.

2. Draudošas briesmas.

Avoti: KV

draudēt   draudu, draudi, draud, pag. draudēju; intrans.

1. Teikt, brīdināt (parasti dusmās), ka sekos naidīga, nepatīkama rīcība.

2. parasti 3. pers. Būt iespējamam, sagaidāmam (par ko ļaunu, nepatīkamu).

Avoti: LLVV

draudi   -u, vsk. drauds, -a, v.

1. Vārdi vai darbība, ar kuriem sola vai gatavojas sagādāt kādam ko ļaunu.

2. Iespējamās briesmas.

3. inf. Potenciāls datoru tīkla drošības pārkāpums.

Avoti: LLVV, D3

draudīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas draudi (1).

2. Tāds, kas var izraisīt briesmas, nelaimi.

Avoti: LLVV

draudīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> draudīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

draudošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> draudēt.

2. Tāds, kurā izpaužas draudi (1); draudīgs (1).

3. Tāds, kas var izraisīt briesmas, nelaimi; draudīgs (2).

Avoti: LLVV, JūVM

draudums   apv.

1. Draudi.

Avoti: EH

draudze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Cilvēku grupa ar kopīgiem mērķiem, darbu, pārliecību.

2. rel. Baznīcas organizatoriskā pamatvienība; vienas reliģijas vai konfesijas ticīgo kopa.

Brāļu draudze— kristiešu sekta, kuras darbība 18. un 19. gadsimtā (Latvijā, Igaunijā) izvērtās par zemnieku kustību ar sabiedriski politisku ievirzi.

Draudzes gans— mācītājs.

3. vēst. Valsts pārvaldes iecirknis, kura robežas pieskaņotas baznīcas administratīvi teritoriālās pamatvienības robežām.

Draudzes skola— skola, kas bija pakļauta mācītāja pārraudzībai.

Draudzes tiesa— pirmās instances tiesa prāvām starp zemniekiem un muižniekiem un apelācijas tiesa par pagasttiesas lēmumiem.

4. Cilvēku kopa.

Kara draudze— karavīri, kas dzīvoja feodāļa pilī, arī viņa pārvaldītajā teritorijā.

Zvejnieku draudze— pagasta zvejnieku apvienība, kur katrs tās loceklis piedalījās kopējā zvejā gan ar darbaspēku, gan ar savu naudas daļu, naudu glabājot kopējā draudzes kasē.

Zveju draudze— zvejnieku draudze.

Avoti: LLVV, NeV

draudzene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Sieviete, meitene, ar ko saista draudzība.

Dzīves (arī mūža) draudzene— sieva.

Laulātā draudzene— sieva.

Avoti: LLVV, KnV

draudzenieks   apv.

1. Draugs.

2. Draudzes loceklis.

Avoti: ME

draudzenīša   apv.

1. Draugaļa.

Avoti: EH

draudzēns   apv.

1. Drauga dēls.

Avoti: ME

Draudzesskolas   vietv.; nelok.

1. Draudzesskolas ezers - atrodas Raunas novada Drustu pagastā, 172,7 m vjl., platība - 34,3 ha, garums - 0,9 km, lielākais platums - 0,65 km, vidējais dziļums - 3,8 m, eitrofs; Drustu ezers; Skolas ezers.

Avoti: LD, La1

draudzēt   apv.

1. Draudzēties.

Avoti: KiV

draudzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Būt (ar kādu) draudzīgās attiecībās.

Avoti: LLVV

Draudzība   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Saldus novada Novadnieku pagastā.

2. Siguldas novada Allažu pagasta un Inčukalna novada Inčukalna pagasta apdzīvotās vietas "Egļupe" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

draudzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Savstarpēja attieksme, kam pamatā ir saprašanās, simpātijas, uzticība, interešu kopība.

Draudzības sacensības— sacensības, ko rīko meistarības celšanai.

Avoti: LLVV

draudzībnieki

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Draudzība" iedzīvotāji.

Avoti: V1

draudziems   apv.

1. Draudzīgs.

Avoti: ME

draudziene   apv.

1. Draudzene.

Avoti: EH

draudzīgai   apv.

1. Draudzīgi.

Avoti: KiV

draudzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kuru saista draudzība (ar kādu); tāds, kas izjūt tuvību, sirsnību.

2. Tāds, kurā izpaužas draudzība, arī labvēlība, atsaucība.

Avoti: LLVV

draudzīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> draudzīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> draudzīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

draudzināt   apv.

1. Sadraudzēt, iedraudzēties.

Avoti: ME

draudzināties   apv.

1. Draudzēties.

Avoti: ME

draudzine   apv.

1. Draudzene.

Avoti: KiV

draudzinieks   apv.

1. Draugs.

Avoti: ME

draudziņš

1. Dem. --> draugs.

2. vsk. vok. Uzrunā lieto, izsakot nedraudzīgu, draudošu attieksmi.

3. žarg. Dzimumloceklis.

Avoti: SLG

draudžskola   apv.

1. Draudzes skola.

Avoti: EH

draugaina   apv.

1. Draudzīga.

Avoti: ME

draugala   apv.

1. Draugaļa.

Avoti: ME

draugale   apv.

1. Draugaļa.

Avoti: KV

draugalene   apv.

1. Draugaļa.

Avoti: KV

draugaliņa

1. Dem. --> draugaļa.

Avoti: LV93

draugalka   apv.

1. Draudzene, padraudzene.

Avoti: NeV

draugaļa   -as, s.; niev.

1. Mīļākā, mīlniece; draudzene.

Avoti: LLVV

draugamējs   apv.

1. Tāds, kas pieder draugam; tāds, kas attiecas uz draugu; drauga.

Avoti: ViV

draugidraudzenes   apv.

1. Draugi un draudzenes.

Avoti: ViV

draugmējs   apv.

1. Tāds, kas pieder draugam; tāds, kas attiecas uz draugu; drauga.

Avoti: ViV

draugoties   apv.

1. Draudzēties; saieties.

Avoti: MiV

draugprātība   apv.

1. Draudzība.

Avoti: ME

draugprātīgs   apv.

1. Draudzīgs.

Avoti: ME

draugs   -a, v.

1. Cilvēks, ar ko saista draudzība.

Mājas draugs— cilvēks, kas bieži ciemojas kādā mājā.

// pārn. Dzīvnieks, ar kuru ir draudzīgas attiecības; dzīvnieks šādās attiecībās ar citu dzīvnieku.

// pārn. Tas, kas ir patīkams, iemīļots.

2. Cienītājs, mīļotājs.

3. žarg. Policists; milicis.

Avoti: LLVV

draugule   apv.

1. Mīļākā, mīlniece; draudzene.

Avoti: ME

draugulene   apv.

1. Mīļākā, mīlniece; draudzene.

Avoti: ME

draugulība   apv.

1. Mīlēšanās.

Avoti: EH

draugulīgs   apv.

1. Laipns, draudzīgs.

Avoti: ME

drauguliņa   apv.

1. Mīļākā, mīlniece; draudzene.

Avoti: ME

draugulis   apv.

1. Mīļākais, mīlnieks.

Avoti: KV

draugulīši   apv.

1. Draugi, drauģeļi.

Avoti: EH

draugzna   apv.

1. Plāna ādiņa, kas nolobās rētai dzīstot.

2. Plāna ledus kārtiņa, sevišķi virs pārplūduša ledus.

3. Netīrums (blaugzna) zirga krēpēs.

Avoti: KV

drauģelēns   apv.

1. Dem. --> drauģelis.

Avoti: EH

drauģelis   -ļa, v.; niev.

1. Mazvērtīgs cilvēks, ar kuru biedrojas parasti sliktos pasākumos.

Avoti: LLVV

Draupadi   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - un eposā "Mahābhārata" valdnieka Drupadas meita, kas bija izdaudzināta par skaistāko sievieti pasaulē, dievietes Lakšmī iemiesojums.

Avoti: Mit

draupīt   apv.

1. Drupt, sadrupt.

Avoti: ME

Draupnirs   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - dieva Odina maģiskais zelta gredzens, saules simbols, kuru cvergi izkala par apliecinājumu tam, ka dieviem ir neizsmeļami zelta krājumi.

Avoti: Mit

drausmains   apv.

1. Briesmīgs.

Avoti: Sin

drausmas   -u, vsk. drausma, -as, s.

1. Spēcīgas baiļu, briesmu izjūtas; stāvoklis, apstākļi, kas izraisa šādas izjūtas.

Avoti: LLVV

drausme   apv.

1. Pārmācība, sods.

2. Kārtība, ko panāk ar bargiem sodiem, stingru audzināšanu.

Avoti: LE, KiV

drausmenis   apv.

1. Biedēklis, briesmonis, nezvērs.

Avoti: ME

drausmes   apv.

1. Drausmas.

Avoti: KiV

drausmība   apv.

1. Bīstamība, šausmas.

Avoti: ME

drausmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izraisa lielas bailes, šausmas, arī lielu riebumu, pretīgumu.

2. sar. Ļoti liels; arī ārkārtīgs.

Avoti: LLVV

drausmīgums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Vispārināta īpašība --> drausmīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

drausmonis   apv.

1. Briesmonis.

Avoti: Sin

drausmot   apv.

1. Tēlot izbīli.

Avoti: EH

drausms   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Drausmīgs.

Avoti: LLVV

drauvāt   apv.

1. Draudēt.

Avoti: EH

drauvēt   apv.

1. Draudēt, baidīt, likt nobīties.

2. Rāt, bārt.

3. Dauzīt.

Avoti: NeV, EH

drauvēti   apv.

1. Traucēt.

Avoti: BsV

drauviens   apv.

1. Trieciens, belziens.

Avoti: ME

drauza   apv.

1. Netīrumu kārta (uz miesas).

2. Sūnu kārta ap koka (sevišķi ābeles) stumbru un zariem.

3. Blaugznas.

4. Krevele; kraupis.

5. Grubuļaina, kreveļaina miza (piemēram, kartupeļiem).

Avoti: KV, KiV

drauzains   apv.

1. Blaugznu pilns.

2. Nelīdzens.

Avoti: KV

drauzāt   apv.

1. Plosīt.

2. Noplēst, nodrāzt.

Avoti: NeV

drauzgains   apv.

1. Tāds, kam lobās āda.

Avoti: ME

drauzīgs   apv.

1. Nemierīgs.

Avoti: EH

drauzma   apv.

1. Drūzma.

Avoti: ME

drauzna   apv.

1. Drauza; draugzna.

Avoti: ME

drauznains   apv.

1. Nelīdzes, raupains.

Avoti: EH

drauznāt   apv.

1. Plosīt.

2. Noplēst, nodrāzt, nokasīt.

Avoti: NeV, EH

drauzojs   apv.

1. Drauzains.

Avoti: EH

drauzs   apv.

1. Pirmās pūkas, ko jaunie putnēni pamet ligzdā.

2. Blaugznas.

3. Pūlis, bars.

Avoti: KV

drauzs   apv.; hip.

1. Trausls.

2. Nelīdzens, grumbuļains.

Avoti: ME, EH

drava   -as, s.

1. Biškopības vienība, kurā ietilpst bišu saimes, biškopības inventārs.

2. Dore.

Dravas koks— koks, kurā ierīkota dore.

Avoti: LLVV

Drava   vietv.

1. Upe Eiropā, Donavas labā krasta pieteka Itālijā, Austrijā, Slovēnijā, Horvātijā, Serbijā, garums - 749 km, sākas Karintijas Alpu dienvidu pusē 1192 m vjl.

2. Upe Polijā, Notecas labā krasta pieteka, garums - 199 km.

3. Dravas ezers - atrodas Polijā, Pomožes ezeru augstienē, platība - 1780 ha, lielākais dziļums - 83 m, otrs dziļākais ezers Polijā.

Avoti: LģE, PZT

drāva   apv.

1. Dabisks dobums bišu ligzdai; auļa dobums.

Avoti: KV, ME

drāva   apv.

1. Rājiens, sods; draudi.

Avoti: KV, ME

dravantiņa   apv.

1. Dravantnīca.

Avoti: EH

dravantnīca   apv.

1. Sevišķa kartupeļu putra.

Avoti: KV

drāve   apv.

1. Rājiens, draudi.

Avoti: ME

Dravei   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Draveil"), Ildefransas reģiona Esonas departamentā, 28500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

drāvējiens   apv.

1. Rājiens, draudi.

Avoti: ME

Dravēni   vietv.

1. Dravēnu kalns - atrodas Vidzemes augstienē, Madonas novada Vestienas pagastā; absolūtais augstums - 282,7 m vjl.; atrodas Vestienas aizsargājamo ainavu apvidū un Gaiziņkalna dabas parkā.

Avoti: LE1

dravenieks   apv.

1. Dravnieks, biškopis.

Avoti: KnG

dravēt   apv.

1. Izdobt, izgrebt auli.

2. Kāpt bites.

Avoti: KV

dravēt   apv.

1. Draudēt, biedēt.

Avoti: ME

drāvēt   apv.

1. (Citus) stipri nodarbināt.

Avoti: KV, ME

drāvēt   apv.

1. Rāt, bārt (lamāt); piedraudēt.

Avoti: KV, ME

drāvēt   apv.

1. Izdobt auli.

Avoti: KV, ME

drāvēt   apv.

1. Jokot, rotāties.

Avoti: KV, ME

dravīdi

1. Pirmsāriešu civilizācija Indas ielejā, ko ap 2000. g. p. m. ē. iznīcināja āriešu iekarotāji un notika izceļošana uz Indijas dienvidiem.

2. Liela tautu grupa Indijas dienvidos un Šrilankā; runā dravīdu valodās.

Dravīdu rase— Dienvidindijas rase, pārejas forma starp eiropeīdo rasi un ekvatoriālo (negroaustraloīdo) rasi.

Dravīdu valodas— ģenealoģiski izolēta valodu saime, kas ietver tamilu, brahuju, malajalu, telugu, kannaru, kolamu, pardžu, gondu, pengu, malto u. c. valodas; kopumā dravīdu valodās runā ap 130 mij cilvēku.

Avoti: LEV

dravināt   apv.

1. Izdobt, izgrebt auli.

2. Kāpt bites.

Avoti: ME

dravīt   apv.

1. Rāt (kādu); bargi, stingri izturēties (pret kādu).

Avoti: KiV

drāvīt   apv.

1. Rāt, bārt (lamāt).

Avoti: EH

dravniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. vēst. Sena nodarbošanās palīgnozare - medus, vaska ieguve (no meža, arī māju dravām).

2. Biškopība.

Avoti: LLVV

Dravnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Druvienas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Ģibuļu pagastā.

4. Madonas novada Sarkaņu pagasta apdzīvotās vietas "Dravnieks" nosaukuma variants.

5. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Polkorona" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

dravnieki

1. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Dravnieki" iedzīvotāji.

2. dsk. Dravnieks.

Avoti: V1

dravnieks   -a, v.

1. vēst. Cilvēks, kas nodarbojas ar dravniecību (1).

2. Biškopis.

3. vsk. Dravnieki.

Avoti: LLVV

Dravnieks   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Sarkaņu pagastā.

Avoti: LC

dravnīks   apv.

1. Dravnieks.

Avoti: KnV

Dravno   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 2400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1333. g.

Avoti: Wi

Dravograda   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Dravograd"), Karintijas reģionā, 3400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

dravošana   novec.

1. Darbs ar bitēm, bišu saimju kopšana, nolūkā iegūt iespējami augstākas medus, vaska vai spietu ražas.

Avoti: LLx

Dravsko   vietv.

1. Dravsko Pomorske - pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 11900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1297. g.

Avoti: LpA, Wi

draza   apv.

1. Atkritumi, gruži.

2. Sīkas, mazvērtīgas zivtiņas.

3. Vecas mantas, grabažas.

Avoti: ĒiV, KnV, EH

draza   apv.

1. Rājiens, nopēlums, sods.

Avoti: EH

drāza   apv.

1. Steidzīgu ļaužu pūlis.

Avoti: ME

drāza   apv.

1. Kraupa, krevele; kaut kas nelīdzens.

Avoti: EH

drazas   -u, vsk. draza, -as, s.

1. Sīkas atliekas, kas rodas, piemēram, ko sagriežot, sašķeļot; nederīgi sīkumi.

2. inf. Dati datora atmiņā, kurus tālākā datu apstrādes procesā vairs neizmanto.

Avoti: LLVV

drazāt   apv.

1. Radīt atkritumus, gružus; drazu taisīt.

Avoti: ME

drāzējs

1. apv. Kokgriezējs; tūļa, vilcinātājs, grabažnieks, pedants.

2. vulg. Dzimumakta veicējs.

Avoti: ME, VeAT, SLG

drāzelēt   apv.

1. Drāztelēt.

Avoti: EH

drāzeniski   apv.

1. Steidzoties, grūžot, raujot.

Avoti: ME

drazga   apv.

1. Pabiras, atkritumi.

Avoti: KV, ME

drazga   apv.

1. Rājiens, pēriens.

Avoti: KV, ME

drazga   apv.

1. Rosīgs, nemierīgs, nevaldāms cilvēks.

Avoti: KV, ME

drāzga   apv.

1. Nemierīgs, trakulīgs cilvēks.

2. Tāds, kas staigā noplīsušās drēbēs; dīkdienis, slaists.

Avoti: ME

drazgas   apv.

1. Veci, nederīgi, nevajadzīgi priekšmeti, sīkumi; drazas, atliekas.

Avoti: ViV

drazgāt   apv.

1. Plēst skalus.

Avoti: ME

drazgāties   apv.

1. Trakot, plosīties.

Avoti: ME

drāziens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> drāzt 1(1).

Avoti: LLVV

drāziens   -a, v.; sar.

1. Ātrs skrējiens, brauciens.

Avoti: LLVV

drāziens   -a, v.; sar.

1. Stingrs bāriens, rājiens.

Avoti: LLVV

drāzīgs   apv.

1. Tāds, ko viegli drāzt, grebt.

2. Palaidnīgs, nemierīgs, ķildīgs.

Avoti: ME

drāziņš   apv.

1. Drāziens 3.

Avoti: EH

drāzlis   novec.

1. Skaida, kas atkrīt ēvelējot.

Avoti: LV93

drāzma   apv.

1. Steidzīgu ļaužu pūlis.

Avoti: ME

draznas   apv.

1. Drazas.

Avoti: EH

drāzns   apv.

1. Nerātns (palaidnīgs).

Avoti: EH

drazņilka   žarg.

1. Skopulis.

Avoti: KZ

drāzt   drāžu, drāz, drāž, pag. drāzu; trans.

1. Atdalot skaidas (piemēram, ar nazi), padarīt (ko) tievāku, īsāku, smailāku, gludāku.

2. Apstrādājot ar nazi vai citu asu rīku kādu materiālu, gatavot (priekšmetu).

Avoti: LLVV

drāzt   drāžu, drāz, drāž, pag. drāzu; sar.; intrans.

1. Ātri, steigā skriet; drāzties.

Avoti: LLVV

drāzt   drāžu, drāz, drāž, pag. drāzu; sar.

1. intrans. Spēcīgi sist.

2. trans. Strauji un spēcīgi sviest.

3. apv. Strauji, smagi krist.

4. apv. Stipri rāt.

5. vulg. Veikt dzimumaktu (par vīrieti).

Avoti: LLVV, SLG

drāztaļa   apv.

1. Nerātns, nevaldāms cilvēks.

Avoti: ME

drāztele   apv.

1. Skaidas, sakasas, ēveļskaidas.

Avoti: ME

drāztelēt   apv.

1. Vairākkārt, ne visai intensīvi drāzt.

Avoti: ViV

drāzteliņa   apv.

1. Mīļvārdiņš bērnam.

Avoti: ME

drāzties   drāžos, drāzies, drāžas, pag. drāzos; refl.

1. Ātri, steigā skriet.

2. vulg. Mīlēties, veikt dzimumaktu.

Avoti: LLVV

drāztīgs   apv.

1. Viegli drāžams, grebjams.

2. Tīšām palaidnīgs, nemierīgs, ķildīgs.

Avoti: ME

drāztinis   apv.

1. Pātagas koka kāts.

Avoti: TlV

drāztīt   apv.

1. Atkārtoti nedaudz drāzt, sadalīt skaidās.

2. Pērt.

Avoti: ME

drāztīties   apv.

1. Satraukties, būt nemierīgam, palaidnīgam.

Avoti: ME

drāzts   apv.

1. Nemierīgs, nevaldāms.

2. Kašķīgs cilvēks; pārdrošs cilvēks.

3. Instruments koka grebšanai, izgriešanai.

Avoti: ME

drāztulis   apv.

1. Tāds, kas šad un tad drāž 1.

2. Nerātns, nevaldāms cilvēks.

3. Skraidulis.

Avoti: ME, Sin

dražava   apv.

1. Mēsli, saslaukas, gruži.

Avoti: EH

dražē   nelok., s.

1. Dražeja (1).

2. Dražeja (2).

Avoti: LLVV

dražeja   -as, s.

1. Sīka (parasti apaļa) konfekte ar gludu, cietu virskārtu.

2. Ciets, dozēts lodveida zāļu graudiņš ar gludu virsmu.

Avoti: LLVV

dražnīt   apv.

1. Rīkoties, izturēties tā, lai (kādā) izraisītu nepatiku, arī dusmas.

Avoti: KiV

Drē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Dreux"), Centra-Valdeulāras reģiona Ēras un Luāras departamentā, 31000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

drebants   apv.

1. Trešā šķira (liniem); šīs šķiras lini.

Avoti: ViV

drebas   apv.

1. Drebuļi.

Avoti: Sin

drēbbaļļa   apv.

1. Baļļa veļas mazgāšanai; baļļa ar mazgājamo veļu.

Avoti: ViV

drēbe   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. Austs materiāls; audums, drāna.

Astru drēbe— audums, ko lika mēteļu apkaklēs un atlokos, lai būtu stingri.

Balts (arī bāls) kā drēbe (retāk dvielis)— ļoti bāls.

Grīdu drēbe— grīdsega.

Pellu drēbe— rupjš linu audums, caur kuru gatavojot sārmu, izkārš pelnūdeni.

Siera drēbe— drāna, kurā sien sieru.

2. tikai dsk. Apģērbs.

Eļļas drēbes— apģērba gabali, kas pagatavoti no speciāli apstrādāta, ūdensnecaurlaidīga auduma (parasti lieto zvejnieki vai jūrnieki).

Drēbju kode— tauriņš, kura kāpuri barojas ar vilnu, kažokādām u. c.

Drēbju pakaramais— mēbeļu izstrādājums virsdrēbju pakāršanai un galvassegu novietošanai.

Drēbju uts— 2-4 mm gara uts, kas dzīvo cilvēku veļā; asinis sūc 2-3 reizes dienā; rada niezi un ekzēmu un izplata izsitumu tīfu.

Goda drēbes— tērps, ko uzģērbj svētkos vai svinībās.

Avoti: LLVV, KnG

Drebeinīki   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Drebejnīki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Drebeja   vietv.

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Drebi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Drebēji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

Drebeji   vietv.

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Drebi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Drebejnīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

drebēklis   apv.

1. Parastā trīsene ("Briza media").

Avoti: Aug2

drebeklis   apv.

1. Drebuļi, trīsas, tirpas.

2. Biedēklis, bubulis, baiglis.

3. Recējums, receklis.

4. Kustīgs, nemierīgs cilvēks.

5. Parastā trīsene ("Briza media").

Avoti: KV, Aug2

drebekls   apv.

1. Trokšņains cilvēks.

Avoti: EH

drebekļa   apv.

1. Parastā trīsene ("Briza media").

Avoti: Aug2

drebekļi   apv.

1. Parastā trīsene ("Briza media").

Avoti: Aug2

drebēkļi   apv.

1. Parastā trīsene ("Briza media").

Avoti: Aug2

drebēks   apv.

1. Tabakas vai naudas maks.

Avoti: EH

drebelains   apv.

1. Svītrains, dzīslains.

Avoti: ME

drebelēt   apv.

1. Neapdomīgi, pārsteidzīgi rīkoties, izturēties.

2. Kustēties, būt nemierīgam (parasti par bērniem).

3. Rāt; tramdīt.

Avoti: MiV

drebelēties   apv.

1. Raustītie, aizķerties (par valodu).

Avoti: Sin

drebelība   s.

1. Vispārināta īpašība --> drebelīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

drebelīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dreb, trīc.

2. niev. Bailīgs, nedrošs (cilvēks); nenoteikts, šaubīgs; drebulīgs (2).

Avoti: LLVV

drebelīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> drebelīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

drebeliņi   apv.

1. Kodīgais laimiņš ("Sedum acre").

Avoti: Aug2

drēbelis   apv.

1. Dauzoņa, palaidnieks.

2. Siets.

Avoti: KV

drebelis   apv.

1. Nemierīgs, kustīgs cilvēks vai dzīvnieks.

2. Vārgs, drebelīgs cilvēks.

3. Bailīgs cilvēks; cilvēks, kas ātri uztraucas.

Avoti: ĒiV, ViV

drebelnieks   apv.

1. Drebelis, karstgalvis.

Avoti: EH

drebene   apv.

1. Nemierīgs cilvēks, kas nevar nosēdēt uz vietas; drabans.

2. Galerts, aukstā gaļa.

Avoti: SiV, NeV

drebenēt   apv.

1. Trīcēt, drebēt.

Avoti: EH

drebenēties   apv.

1. Trīcēt, drebināties.

Avoti: EH

drebenis   apv.

1. Galerts, aukstā gaļa; drebene.

Avoti: VV

drebens   apv.

1. Savienojumā ar "drebēt" izsaka šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: EH

drebeņāt   apv.

1. Trīcēt, drebēt.

Avoti: EH

dreberēt   apv.

1. Tramdīt; rāt.

Avoti: MiV

drēberīgs   apv.

1. Straujš, ātrs (par zirgu).

Avoti: EH

dreberis   apv.

1. Ātrs, nevaldāms zirgs.

2. Nevaldāms cilvēks.

3. Liels un vājš (kaulains) zirgs.

Avoti: KV, ViV

drēberis   apv.

1. Ātrs, nevaldāms zirgs; trakulīgs zirgs, trakulīgs cilvēks.

2. Liels un vājš (kaulains) zirgs.

Avoti: ME

drebes   apv.

1. Koksnes dzīslojums.

Avoti: KV

drēbes   apv.

1. Veļa.

2. Apģērbs.

Avoti: ViV

drebēt   drebu, drebi, dreb, pag. drebēju; intrans.

1. Atrasties kustībā, kam raksturīgas īsas, biežas svārstības (par cilvēku, cilvēka ķermeņa daļām); trīcēt.

Dreb (arī trīc) kā apšu (apses) lapa— ļoti dreb.

Sirds dreb— saka, ja izjūt nemieru, bailes, žēlumu.

Avoti: LLVV

drebezgas   apv.

1. Lauskas.

Avoti: KiV

Drebi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

Avoti: LC

Drebieji   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Drebēji" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

drebienis   apv.

1. Drebulis.

Avoti: EH

drebīgs   apv.

1. Trīcošs, drebošs.

Avoti: ME, VeAT

drēbīgs   apv.

1. Tāds, kam daudz drēbju; ar drēbēm bagāts.

Avoti: ĒiV

drebināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) dreb.

Avoti: LLVV

drebināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Drebēt.

Avoti: LLVV

drēbinis   apv.

1. Tāds, kas ir darināts, gatavots no audekla.

Avoti: KiV

drēbītes   apv.

1. Dem. --> drēbes.

2. Bērnu autiņi.

Avoti: ViV

drēbjbaļla   apv.

1. Baļļa veļas mazgāšanai; baļļa ar mazgājamo veļu.

Avoti: ViV

drēbjrullis   apv.

1. Veļas veltnis.

Avoti: ViV

Drebkava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Drebkau"), Brandenburgas federālajā zemē, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dreblas   apv.

1. Drebuļi.

Avoti: Sin

dreblis   apv.

1. Slapjdraņķis.

Avoti: NeV

drēblopstiķis   apv.

1. Drēbes gabals; drēbes lupata, atlikums.

Avoti: ViV

drebļāt   apv.

1. Snigt (par slapju sniegu).

Avoti: NeV

drebļi   apv.

1. Drebuļi.

Avoti: Sin

drēbniecība   s.

1. Tas, kas attiecas uz apģērbu šūšanu, gatavošanu.

Avoti: LV87

drēbniekķauķis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas ķauķu apakšdzimtas ģints ("Orthotomus").

Sarkanpieres drēbniekķauķis— šīs ģints suga ("Orthotomus sutorius").

Avoti: ZvP

drēbniekmuskulis   med.

1. Augšstilba muskuļu priekšējās grupas muskulis, kas iet no zarnkaula līdz lielā lielakaula nelīdzenumam, saliec augšstilbu gūžas locītavā un apakšstilbu ceļa locītavā.

Avoti: VE

drēbnieks   -a, v.

1. Amatnieks, kas šuj virsdrēbes.

Avoti: LLVV

drebokļi   apv.

1. Drebuļi.

Avoti: ME

drebonis   apv.

1. Drebuļi.

Avoti: EH

dreboņa   apv.

1. Drebuļi.

2. Nemierīgs cilvēks, kas nevar nosēdēt.

Avoti: Sin, ME

drēbrullis   apv.

1. Veļas veltnis.

Avoti: ViV

drebstelēt   apv.

1. Visu darīt ātri, bez apdomāšanas.

Avoti: ME

drebstelis   apv.

1. Tāds, kas dara darbu ātri bez domāšanas.

Avoti: ME

drebstelīgs   apv.

1. Neapdomīgs, nemierīgs.

Avoti: ME

drebt   apv.

1. Drebēt.

2. Trunēt.

Avoti: ME

drebt   apv.

1. Noņemt (pelavas, kas pārklājušās pār izsijātiem zirņiem).

Avoti: EH

drēbt   apv.

1. Ātri, steigā skriet.

2. Ātri un spēcīgi virzīties, rasties lielam vairumam (par lietu, sniegu).

Avoti: KiV

drēbt   apv.

1. Strauji, spēcīgi krist.

2. Bagātīgi snigt, arī līt.

Avoti: KiV

drēbt   apv.

1. Saplēst, saplosīt.

Avoti: EH

drēbt   apv.

1. Sparīgi mest.

Avoti: EH

drebulains   apv.

1. Drebulīgs.

Avoti: EH

drebulēt   apv.

1. Drebēt, trīcēt.

Avoti: EH

drebulīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas parasti vai bieži dreb, trīc.

2. niev. Bailīgs, nedrošs (cilvēks); nenoteikts, šaubīgs; drebelīgs (2).

Avoti: LLVV

drebuliņi   apv.

1. Parastā trīsene ("Briza media").

Avoti: Aug2

drebulis

1. vsk. Drebuļi.

2. sar. Bailes.

3. sar. Gļēvulis; nervoza, nevarīga persona.

4. apv. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

5. apv. Parastā trīsene ("Briza media").

Avoti: SLG, Aug2

drēbulis   apv.

1. Slapjdraņķis; lielas slapjas sniegpārslas.

Avoti: ME

drebulīši   apv.

1. Parastā trīsene ("Briza media").

Avoti: Aug2

drebuļains   apv.

1. Drebulīgs.

Avoti: EH

drebuļāt   apv.

1. Drebēt.

Avoti: KiV

drebuļi   -ļu, vsk. drebulis, -ļa, v.

1. Bieža muskuļu saraušanās un atslābšana.

Avoti: LLVV

drebuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; reti.

1. Drebēt, trīcēt.

Avoti: LLVV

drebuļoties   apv.

1. Drebēt.

Avoti: Sin

drečkas   apv.

1. Biezpiena vai sviesta druskas.

Avoti: EH

dredas   žarg.

1. Frizūras paveids, ar eļļu salipinātas matu šķipsnas (angļu "dreadlocks"); dredi.

Avoti: Str

dredi

1. Īpašā veidā savītas pinkas, kādas nēsā Jamaikas rastafarieši.

Avoti: PL

drednauts   -a, v.; novec.

1. Liels kara kuģis; nosaukums cēlies no pirmā šāda tipa karakuģa nosaukuma.

Avoti: LLVV

Drednauts

1. Angļu karakuģis (1906. g.), kas bija tik nesalīdzināmi spēcīgāks par jebkuru iepriekšējo karakuģi, ka to būvēšanu visās valstīs nekavējoties pārtrauca un uzsāka līdzīgu karakuģu (drednautu) būvi.

Avoti: MkV

drednots   novec.

1. Drednauts - liels bruņukuģis ar lielkalibra artilēriju (20. gs. pirmajā pusē).

Avoti: Ang

drednouts   novec.

1. Drednauts - liels bruņukuģis ar lielkalibra artilēriju (20. gs. pirmajā pusē).

Avoti: Ang

drēgas   apv.

1. Uz ragavām vai ratiem četrstūrī sastiprināti uzliekami koki, lai varētu uzkraut lielāku baļķu, dēļu, siena vai citu lielāku vezumu; balsta koki kaut kā uzlikšanai.

2. Divi koki ar vidū krustiski piestiprinātiem dēļiem, izmantoti tīklu pārnešanai un žāvēšanai.

3. Nestuves.

Avoti: TlV, ME

drēgāt   apv.

1. Vārgt, sirgt.

Avoti: KV

Dregeli   vietv.

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Dreģeļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dregenešti-Olta   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Oltas žudecā, 10900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Dregešani   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Vilčas žudecā, 17900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

dreglains

1. Vienkausa ekskavators ar trosēs iekārtu kausu.

Avoti: Ang

drēgnāt   apv.

1. Vārgt, sirgt.

Avoti: EH

drēgnēt   apv.

1. Dergties, būt pretīgam; riebties.

Avoti: ME

drēgnēt   apv.

1. Kļūt drēgnam, miklam.

Avoti: ME

dregns   apv.

1. Drēgns.

Avoti: ME

drēgns   -ais; s. -a, -ā;

1. Mitrs un vēss.

Avoti: LLVV

drēgnums   -a, v.; parasti vsk.

1. Mitrums un vēsums.

Avoti: LLVV

drēgot   apv.

1. Vēžot, ķert vēžus.

Avoti: ME

dregoviči

1. Auslrumslāvu cilšu savienība Pripetes un Dņepras upstarpā; 10. gs. iekļauti Kijevas Krievzemē.

Avoti: EV

drēgs   apv.

1. Atkusnis, slapjdraņķis.

Avoti: KV

drēgzna   apv.

1. Drēgns laiks.

Avoti: KV, ME

drēgzna   apv.

1. Mikla vieta.

Avoti: KV, ME

drēgzns   apv.

1. Mitrs, valgans, slapjš.

Avoti: ME

Dreģeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

drēģi   apv.

1. Nestuves, ko darina no 2 kārtīm, iepinot starp tām kārklu klūdziņas.

2. No 4 krustiski noliktām kārtīm darināts atbalsts, ko liek virs ragavām vai ratiem siena, salmu u. tml. vezumu uzkraušanai.

3. Divi koki ar vidū krustiski piestiprinātiem dēļiem, izmantoti tīklu pārnešanai un žāvēšanai.

Avoti: KV, TlV

dreģis   apv.

1. Dēļu rāmis, ko liek uz ratiem, lai tos padarītu platākus.

2. Ragavu kulba.

Avoti: KnG, Sin

drēģis   apv.

1. Audekls, uz kura uzber pelnus un nokārš sārmu.

Avoti: EH

drēģnieki

1. Talsu novada Laucienes pagasta apdzīvotās vietas "Drēģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Drehednabandana   vietv.

1. Bendona - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

dreibands   apv.

1. Trīsjoslu, trīsšķiedru.

Avoti: KV

dreicēnieši

1. Cesvaines novada Cesvaines pagasta apdzīvotās vietas "Dreikas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dreieihe   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dreieich"), Hesenes federālajā zemē, 39900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dreiers   sar.

1. Trijnieks: trīsgrašu, trīskapeiku, 3 feniņu naudas gabali.

Avoti: KV

dreifēšana   jūrn.

1. Buru nostādīšana tā, lai jahta vai buru kuģis paliktu gandrīz uz vietas.

2. Jahtas vai kuģa novirzīšanās no kursa vēja un straumes ietekmē.

Avoti: JūVM

dreifēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Novirzīties no kursa (vēja vai straumes ietekmē).

2. Peldlīdzeklim pārvietoties pa vējam bez dzinēja.

Avoti: LLVV, JūVM

dreifs   -a, v.

1. Pasīva pārvietošanās horizontāli vēja vai straumes ietekmē.

Kontinentu dreifs— lielu litosfēras plātņu lēna horizontāla pārvietošanās, ko izraisa konvekcijas strāvas mantijā.

Ledus dreifs— ledus horizontāla kustība vēja vai straumes ietekmē.

2. jūrn. Kuģa novirzīšanās no noteiktā kursa vēja vai straumju ietekmē.

Dreifa ātrums— ātrums, ar kādu peldlīdzeklis pārvietojas bez dzinējiem.

3. jūrn. Kuģa noturēšana uz vietas, kompensējot ārējo faktoru iedarbību ar dzinēju darbību.

Avoti: EV, JūVM

dreija   apv.

1. Virpa.

2. Virpotājs.

Avoti: ME

dreijas   apv.

1. Virpa.

Avoti: KV

dreijāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.; novec.

1. Virpot.

2. Intensīvi (ko) lietot.

Dreijāt fasonu— sekot modei.

Avoti: LLVV, SLG

dreijātājs   apv.

1. Virpotājs.

Avoti: KV

dreijeris   apv.

1. Virpotājs.

Avoti: ĒiV

Dreijerovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolmuižas pagastā.

Avoti: LC

dreijkalts   apv.

1. Virpojamais kalts.

Avoti: ViV

Dreika   vietv.; nelok.

1. Dreika šaurums - atrodas starp Ugunszemi un Dienvidu Šetlendas salām (angļu val. "Drake Passage"), savieno Atlantijas un Kluso okeānu, garums - ~460 km, platums - līdz 1120 km, dziļums - līdz 5249 m.

Avoti: LģE

dreiki

1. Cesvaines novada Cesvaines pagasta apdzīvotās vietas "Dreikas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dreiķis   apv.

1. Slapjdraņķis.

Avoti: EH

dreilains   apv.

1. Tāds (audums), kas austs ar 16 un vairāk nītīm.

Avoti: EH

dreilains   apv.

1. Tāds (audums), kas austs ar 16 un vairāk nītīm.

Avoti: EH

dreilēt   apv.

1. Ar dzelzs gabalu izberzt, izurbt caurumu.

Avoti: KV

Dreilingsbusch   vietv., vēst., vācu val.

1. Dreiliņu muiža, kas atradās Rīgas pilsētas lauku teritorijā.

Avoti: KV

dreilinieši

1. Stopiņu novada apdzīvotās vietas "Dreiliņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dreilins   apv.

1. Instruments dreijāšanai.

Avoti: EH

Dreiliņi   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Vidzemes priekšpilsētas austrumu daļā, robežojas ar Pļavnieku, Purvciema, Mežciema un Juglas apkaimēm, kā arī ar Stopiņu novadu.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Stopiņu novadā pie Rīgas pilsētas robežas.

3. vēst. Dreiliņu pagasts - pastāvēja bijušajā Rīgas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Stopiņu novadā un Rīgas pilsētā.

Avoti: LPag, LC

dreiliņš   apv.

1. Kuģu un laivu velkamā virve vai tauva.

2. Dzirnavu dzinējrats.

Avoti: KV

Dreiliņupīte   vietv.

1. Šmerļupītes pieteka Rīgas teritorijā, garums - 5,2 km, sākas Rīgas austrumu pierobežā Lubānas šosejas rajonā, iztaisnota, pie Hipokrāta ielas ievadīta cauruļvadā.

Avoti: LD

dreilis   apv.

1. Kuģu vai laivu vilcējs.

2. Izlaists un nemierīgs bērns.

Avoti: KV

dreimanavieši

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Dreimanava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dreimani   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Dreimaņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dreimanis   apv.

1. Dreijātājs, virpotājs; amatnieks, kas gatavo vērpjamos ratiņus.

Avoti: KV, ViV

Dreimanis   vietv.

1. Svētes ezers Aronas paugurlīdzenumā, Madonas novada Mārcienas pagastā.

Avoti: LD

Dreimannsdorf   vietv., vēst., vācu val.

1. Dreimaņa muiža, kas atradās Talsu apriņķa Ārlavas pagastā.

Avoti: KV

Dreimanova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

dreimanovieši

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Dreimanova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dreimaņciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Abavas pagastā.

Avoti: LC

Dreimaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novada Taurupes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

dreimaņnieki

1. Talsu novada Valdgales pagasta apdzīvotās vietas "Dreimaņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dreimele   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Dreumel"), Gelderlandes provincē, 3300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dreinēnieši

1. Gulbenes novada Daukstu pagasta apdzīvotās vietas "Dreiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dreinieks   apv.

1. Dreimanis.

Avoti: EH

Dreinšteinfurte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Dreinsteinfurt"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 15200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dreipūzis   apv.

1. Siltumnīca.

Avoti: ĒiV

dreipūzīts   apv.

1. Dem. --> dreipūzis.

Avoti: ĒiV

Dreiski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Nīcgales pagastā.

Avoti: LC

dreiskieši

1. Daugavpills novada Nīcgales pagasta apdzīvotās vietas "Dreiski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dreissena   lat.

1. Sēdgliemeņu dzimtas ģints.

Dreissena polymorpha— daudzveidīgā sēdgliemene.

Avoti: LD

dreissenidae   lat.

1. Sēdgliemeņu dzimta.

Avoti: LD

dreistēti   apv.

1. Drīkstēt.

Avoti: BsV

dreivas   apv.

1. Virpa.

Avoti: EH

Dreiverovka   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Dreijerovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dreivēt   apv.

1. Virpot.

Avoti: EH

dreivs   novec.

1. Draivs - iegrieztais sitiens tenisā.

Avoti: Ang

dreizānieši

1. Rēzeknes novada Griškānu pagasta apdzīvotās vietas "Dreizi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dreizi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

Avoti: LC

dreizinēt   apv.

1. Drāzt, izgriezt.

Avoti: ME

dreja   apv.

1. Auduma raksta paraugs.

Avoti: ME

drejerovcieši

1. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Drejerovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

drejerovkieši

1. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Drejerovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

drejfiķ   žarg.

1. Baidīties.

Avoti: KZ

drejs   apv.

1. Auduma raksta paraugs.

2. Izskats (par cilvēku).

Avoti: ME

drek   žarg.

1. Slikti.

Avoti: KZ

dreks   jūrn.

1. Viegls enkurs airu laivām un nelieliem buriniekiem.

Avoti: ZTV

drekselēt   apv.

1. Kustēties, būt nemierīgam (parasti par bērniem, maziem dzīvniekiem).

Avoti: MiV

drekselēties   apv.

1. Būt nemierīgam, kustīgam.

Avoti: MiV

drekselīgs   apv.

1. Aušīgs.

Avoti: EH

drekselis   apv.

1. Nemierīgs, kustīgs cilvēks (parasti bērns).

Avoti: MiV

drēksties   apv.

1. Strādāt ar maziem panākumiem.

2. Ietiepīgi prasīt, lūgt, virsū plīties, tiepties.

Avoti: EH

drekšēt   apv.

1. Brīkšķēt, kraukšķēt.

Avoti: EH

drēkšt   apv.

1. Plēst apģērbu (strādājot, arī trakojot).

Avoti: KiV

drēkšties   apv.

1. Skaļā balsī raudāt (parasti par niķīgu bērnu).

2. Ilgāku laiku skaļi maut, blēt.

Avoti: KiV

dreķelis   apv.

1. Nepaklausīgs dzīvnieks.

Avoti: ME

dreķēt   apv.

1. Jaukt, savandīt (gultu).

Avoti: ME

drēliņš   apv.

1. Malšana dzirnavās.

Avoti: ME

drelīt   apv.

1. Ilgi valkāt (apģērbu, apavus).

2. Ilgstoši strādāt.

3. Tēst, dobt.

Avoti: KiV

drellains   apv.

1. Dreļļa rakstā austs audums.

Avoti: EH

drellēt   apv.

1. Izpildīt klaušas; atstrādāt parādu par zemu taksi.

2. Nodzīt darbā kā drelli (vergu).

Avoti: KV, ME

drellēt   apv.

1. Izdurt caurumu ar neasu priekšmetu.

2. Berzēt.

Avoti: KV, ME, EH

drellēties   apv.

1. Berzties.

Avoti: EH

drellība   novec.

1. Tiesisko normu un dzīves paražu kopums, kas nosaka dreļļu2 stāvokli.

Avoti: TV

drelliņi   apv.

1. Treliņi.

Avoti: EH

drellis   -ļļa, v.

1. Audums, kura pamatu un rakstu veido divu sējumu savienojums.

2. apv. Aušanas paņēmiens, kur auduma pamatu un rakstu veido divu sējumu savienojums.

Avoti: LLVV, ĒiV

drellis   -ļļa, v.; vēst.

1. Cilvēks Livonijā (13.-15. gadsimtā), kas parāda vai nesamaksātas soda naudas dēļ bija notiesāts par parāda kalpu jeb vergu.

Avoti: LLVV

drembelēt   apv.

1. Piedraudēt, iekaustīt.

Avoti: ME

dremmele   apv.

1. Panna kafijas grauzdēšanai.

Avoti: ME

drempelis   arhit.

1. Ēku ārsienas pacēlums no augstākā stāva pārseguma līdz tās sadurvietai ar spāri.

Avoti: SV96

drempeļsiena   arhit.

1. Bēniņu ārsiena starp pēdējā stāva pārsegumu un jumta slīpēs sākumu.

Avoti: ZTV

drempēt   apv.

1. Samīdīt, nomīt.

Avoti: EH

drēms   apv.

1. Kluss, mierīgs.

Avoti: EH

drena   -as, s.

1. Apakšzemes cauruļvads gruntsūdens novadīšanai vai tā līmeņa pazemināšanai.

2. Medicīnā - caurule šķidruma izvadīšanai no organisma dobuma.

Avoti: LLVV, SV96

drenāža   -as, s.

1. Šķidruma aizvadīšana ar drenu sistēmu; drenu sistēma.

2. Grunts nosusināšanas metode, novadot pazemes ūdeņus dabiskos pazeminājumos.

3. med. Šķidruma izvadīšana no ķermeņa dobuma (parasti ar tamponiem, caurulēm).

Avoti: LLVV, SV69

drenckas   apv.

1. Skrandas, lupatas.

Avoti: EH

drenčers

1. Izsmidzinātājs, ugunsdrošības ūdensvadu tīkla cauruļu uzgalis; ugunsgrēka gadījumā ar to rada ūdens aizsegu, kā arī laista degošos priekšmetus un konstrukcijas.

Avoti: SV69

drene   novec.

1. Drena - pazemes kanāls (caurule) gruntsūdens novdīšanai.

Avoti: Ang

dreneris

1. Ierīce drenu veidošanai.

Avoti: Ang

drenēšana   apv.

1. Apakšzemes cauruļvada ierīkošana gruntsūdens novadīšanai vai tā pazemināšanai.

Avoti: KV

drenēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ierīkot drenas; nosusināt (zemi), ierīkojot drenas.

2. Kvernēt, velti gaidot nīkt.

Avoti: LLVV, EH

drēnieši

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Drēņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

drennai   apv.

1. Neērti.

2. Nesaderīgi.

Avoti: KiV

drenns   apv.

1. Tāds, kas nav labas kvalitātes.

2. Tāds, kas ir grūti apstrādājams.

3. Nelabvēlīgs (par laikapstākļiem).

4. Tāds, kam ir negatīvas rakstura īpašības.

Avoti: KiV

drens   novec.

1. Drena - pazemes kanāls (caurule) gruntsūdens novadīšanai.

Avoti: Ang

Drente   vietv.

1. Nīderlandes province, platība - 2683 kvadrātkilometri, 489000 iedzīvotāju (2013. g.), administratīvais centrs - Asena.

Avoti: Wi

dreņa   apv.

1. Draņķis - kā lamuvārds cilvēkam vai dzīvniekam; arī jēla, atcepusi maize.

Avoti: ME

Drēņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

dreņķe   apv.

1. Sniegs un lietus vienlaikus; netīrība.

Avoti: EH

dreņķēt   apv.

1. Snigt un līt vienlaikus.

Avoti: EH

dreņķēties   apv.

1. Snigt un līt vienlaikus.

2. Niķoties.

Avoti: EH

dreņķis   apv.

1. Netīrīgs cilvēks, pļēgurs.

2. Slikts laiks, kad snieg un līst vienlaikus.

Avoti: EH

drepana   lat.

1. Sirpjspārņu dzimtas ģints.

Drepana falcataria— bērzu sirpjspārnis.

Avoti: LD

drepanidae   lat.

1. Sirpjspārņu dzimta.

Avoti: LD

drepanididae   lat.

1. Havajputniņu dzimta.

Avoti: ZvP

drepanidotaenia   lat.

1. Pundurlenteņu dzimtas ģints.

Drepanidotaenia lanceolata— lancetveida pundurlentenis.

Avoti: LD

drepanis   lat.

1. Havajputniņu dzimtas ģints.

Drepanis pacifica— dzeltenmelnais havajputniņš.

Avoti: ZvP

drepanocitoze   med.

1. Pārmantota hroniska hemolītiska anēmija ar eritrocītu formas anomālijām: hroniska hemolītiska anēmija ar dzelti; hepatosplenomegālija, limfmezglu palielināšanās; infantilisms.

Avoti: MSV

drepanocīts   med.

1. Sirpjveida eritrocīts.

Avoti: TM

drepanocladus   lat.

1. Sirpjlapes.

Drepanocladus aduncus— mīkstā sirpjlape.

Drepanocladus exannulatus— bezgredzena sirpjlape.

Drepanocladus fluitans— peldošā sirpjlape.

Drepanocladus lapponicus— Lapzemes sirpjlape.

Drepanocladus lycopodioides— staipekņu sirpjlape.

Drepanocladus revolvens— atrotītā sirpjlape.

Drepanocladus sendtneri— Zentnera sirpjlape.

Drepanocladus uncinatus— meža sirpjlape.

Drepanocladus vernicosus— spīdīgā sirpjlape.

Avoti: LD

drepans   apv.

1. Izburbējis, trausls.

Avoti: KV

drepekls   apv.

1. Lupataina drēbe, kas ātri var sairt.

Avoti: EH

drepelēt   apv.

1. Neapdomīgi, pārsteidzīgi rīkoties.

2. Gorīties.

Avoti: MiV, ME

drepelīgs   apv.

1. Nenopietns.

Avoti: EH

drepelis   apv.

1. Nemierīgs, kustīgs cilvēks (parasti bērns).

2. Nenopietns cilvēks.

Avoti: MiV

drepeļot   apv.

1. Neapdomīgi, pārsteidzīgi rīkoties.

Avoti: MiV

drepenēt   apv.

1. Lēnām snigt.

Avoti: ME

drepens   apv.

1. Izburbējis, trausls.

Avoti: KV

drepis   apv.

1. Lamuvārds mazam puikam.

Avoti: EH

dreselēties   apv.

1. Censties kaut kur kāpt, rāpties.

Avoti: ME

dresēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mācīt (dzīvniekus), lai (tie) veiktu noteiktas darbības; mācīt (dzīvniekus), lai (tie) reaģētu uz noteiktu kairinātāju.

// sar. Pedantiski, stingrā un noteiktā kārtībā mācīt (cilvēku).

2. apv. Sakārtot ēdienus uz šķīvja vai cita trauka acīm tīkamā formā.

Avoti: LLVV, VV

dresētājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas dresē (dzīvniekus); cirka mākslinieks, kas uzstājas ar dresētiem dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

dresings

1. Mērce, parasti auksta; ar to servē salātus un aukstos sakņu, zivju, gaļas ēdienus.

Avoti: PL

drēskambaris   apv.

1. Sakristeja.

Avoti: KV

dreskods

1. Apģērba etiķete.

Avoti: Wi

dreslis   apv.

1. Krēsls uz ragavām ērtākai braukšanai.

Avoti: EH

dress   novec.

1. Uzvalks, īpaši sporta.

Full dress— viesību, vakara uzvalks.

In full dress— galā tērpā (burtiski pilnā tērpā), visā krāšņumā.

Avoti: KV, LME

dressing   angļu

1. Salātu mērce, parasti ar eļļu, etiķi un garšvielām.

Avoti: LEV

drestelīgs   apv.

1. Kāds, kas uzvedas kā drestelis.

Avoti: EH

drestelis   apv.

1. Mazliet pārāk nopietns bērns, kurš veic vairākas nevajadzīgas darbības; ārišķīga, nenopietna persona.

Avoti: EH

dresuārs   apv.

1. Neliela bufete, plaukts vai galdiņš trauku nolikšanai.

Avoti: KV

dresūra   -as, s.

1. Dzīvnieku apmācīšana, lai tie veiktu noteiktas darbības; dresēšanas paņēmienu kopums.

// sar. Pedantiska (cilvēku) mācīšana stingrā un noteiktā kārtībā.

Avoti: LLVV

drevains   apv.

1. Raupjš, grumbuļains.

Avoti: EH

dreve   apv.

1. Koks, kurā ir bišu strops.

Avoti: ME

dreve   apv.

1. Veca, bieza miza.

Avoti: EH

drēvelis   apv.

1. Nerātnelis, palaidnis.

Avoti: ME

drevēt   apv.

1. Kāpelēt, rāpties augšā.

Avoti: KV, ME

drevēt   apv.

1. Dravēt, bites kāpt.

Avoti: KV, ME

drevļani

1. Austrumslāvu cilšu savienība; 6.-10. gs. dzīvoja Poļesjē un Labākrasta Ukrainā; 10. gs. pakļauti Kijevas Krievzemei.

Avoti: EV

drēza   apv.

1. Nopietns bāriens, rājiens.

Avoti: ME

drezas   apv.

1. Skaidas.

Avoti: EH

Drēzdene   vietv.

1. Pilsēta Vācijas austrumu daļā ("Dresden"), Saksijas federālās zemes administratīvais centrs, Elbas krastos, 530800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, LģE, Wi

Drezdenko   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 10500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

drezgas   apv.

1. Lauskas, lūžņi, būvgruži.

Avoti: ME

drēzgna   apv.

1. Drēgzna - drēgns laiks.

Avoti: ME

drezīna   -as, s.

1. Velosipēda priekštecis, kas izgudrots 1817. g., ar kuru brauca, kājām pret zemi atsperoties.

2. Transportlīdzeklis - neliela platforma braukšanai pa sliežu ceļiem.

Rokas drezīna— ar muskuļu spēku darbināma drezīna.

Avoti: LME, LLVV

drezīns   žarg.

1. Liels sals.

Avoti: SLG

Drezna   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Krievijā, Maskavas apgabalā, Kļazmas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

dreznas   apv.

1. Skaidas.

Avoti: EH

drēzns   apv.

1. Drēgns.

Avoti: ME

drēzt   apv.

1. Iekurt uguni.

Avoti: ME

driādas   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - meža nimfas, koku aizstāves; labvēlīgas cilvēkiem, kas stāda un kopj kokus.

Avoti: SV99

driāde

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Dryas"), neliels, ložņājošs mūžzaļš augs ar ādainām, ovālām lapām, baltiem ziediiem, aug ar kaļķi bagātā augsnē kalnos un arktiskajā zonā.

Astoņvainaglapu driāde— driāžu suga ("Dryas octopetala").

Svendermana driāde— driāžu suga ("Dryas x suendermanii").

Avoti: LEV, DaE

driass   ģeol.

1. Trīs pēdējā leduslaikmeta beigu posma vēsākās fāzes (agrais, vidējais un vēlais driass), kuras atdalīja siltāka klimata fāzes "bēlings" un "alerods".

Agrais driass— leduslaikmeta beiguposma intervāls starp rauni un bēlingu pirms ~13100-12800 gadu, šajā laikā gandrīz visu Latvijas teritoriju klāja ledus.

Vidējais driass— leduslaikmeta beiguposma pēdējā fāze pirms 12300-12000 gadu, raksturīga klimatisko apstākļu pasliktināšanās, Latvijas teritorijā veidojās ledāja kušanas ūdeņu limnoglaciālie nogulumi.

Vēlais driass— leduslaikmeta beiguposma pēdējā fāze pirms 11000-10000 gadu, raksturīgs ļoti auksts un sauss klimats.

Avoti: SV96, LD

driba   arābu val.

1. Ārdurvis telpai, kurā pieņem apmeklētājus.

Avoti: Tc

dribata   apv.

1. Pārsteidzīgs, neapdomīgs cilvēks.

Avoti: EH

Drībergena-Reizenburga   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Driebergen-Rijsenburg"), Utrehtas provincē, 18500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dribināt   apv.

1. Drebināt.

Avoti: ME

dribināties   apv.

1. Steigšus, bet bez panākumiem ar kaut ko nodarboties.

Avoti: EH

driblēt

1. Sporta spēlēs - individuāli vadīt bumbu vai ripu.

Avoti: SV99

driblis

1. Sporta spēlēs - bumbas vai ripas individuāla vadīšana.

Avoti: Ang

driblprogrammatūra   inf.

1. Programmatūra, ko publiski apspriež un analizē labu laiku pirms tās oficiālās nodošanas ekspluatācijā.

Avoti: D3

dribls

1. Sporta spēlēs - individuāla bumbas vai ripas vadīšana.

Avoti: SV99

dribokšnis   apv.

1. Pienā iedrupināts biezpiens.

Avoti: BB

dribt   apv.

1. Drupt.

Avoti: EH

dribukšnis   apv.

1. Pienā iedrupināts biezpiens.

Avoti: BB

dribulis   sar.

1. Nervoza, nevarīga persona.

Avoti: SLG

drica   apv.

1. Pēriens.

Avoti: EH

drīcakliņa   apv.

1. Dem. --> drīceklis.

Avoti: EH

Dricani   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Dricāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dricāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Rēzeknes novadā 20 km no Rēzeknes, izveidojusies bijušās muižas "Drycany" teritorijā, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1568. g., pagasta centrs.

2. Dricānu pagasts - pagasts Rēzeknes novadā, robežojas ar Stružānu, Nautrēnu, Ilzeskalna, Audriņu, Kantinieku, Rikavas un Gaigalavas pagastu; bijušie nosaukumi: Dricēnu pagasts, krieviski - Dricanskaja.

Dricānu pagasta teritorija— izveidojās pēc 1861. g. zemnieku brīvlaišanas, padomju administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā Dricānu pagastam pievienota daļa pirmskara Sakstagala un Viļēnu pagasta, savukārt daļa pirmskara Dricānu pagasta platības nonāca tagadējā Strūžānu un nedaudz arī Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

dricānieši

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Dricāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dricanskaja   vietv., vēst.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

drice   apv.

1. Rājiens.

Avoti: Sin

drice   apv.

1. Sliede.

Avoti: EH

drīcekle   apv.

1. Suņu roze ("Rosa cania").

2. Pelēkzilā roze ("Rosa dumalis").

Avoti: Aug2

drīcekles   apv.

1. Suņu roze ("Rosa cania").

2. Pelēkzilā roze ("Rosa dumalis").

Avoti: Aug2

drīceklis   apv.

1. Mežroze, mežrožu krūms.

Avoti: NeV

driceklis   apv.

1. Mežroze; drīceklis.

Avoti: VV

drīceklīte   apv.

1. Dem. --> drīceklis.

Avoti: EH

dricele   apv.

1. Viegli, izjaucami rati.

2. Ducele, braucamie divriči.

3. Mežroze.

Avoti: KV, VL42

dricelēšanās   žarg.

1. Raustīšanās, kratīšanās.

Avoti: SLG

dricelēt   apv.

1. Trenkāt, dzenāt.

2. Kratīt; grūstīt; šūpināt.

Avoti: SLG, KV, ViV

dricelēties   apv.

1. Kratīties; šūpoties.

Avoti: KV, ViV

dricene   žarg.

1. Skolēna dienasgrāmata.

Avoti: SLG

drīcene   apv.

1. Veca jaunava (meita).

Avoti: EH

Dricēni   vietv., vēst.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Dricāni" bijušais nosaukums.

2. Dricēnu pagasts - Dricānu pagasta bijušais nosaukums.

Avoti: LPag

drices   apv.

1. Kādas mašīnas zobrats.

Avoti: EH

dricēties   apv.

1. Dracīties.

Avoti: EH

dricināt   apv.

1. Raustīt, plūkt, plosīt.

2. Kratīt.

Avoti: KV

dricināties   apv.

1. Kratīties, braukt pa nelīdzenu ceļu.

Avoti: KV

drickāns   apv.

1. Nepaklausīgs pusaugu puika.

Avoti: EH

drickāt   apv.

1. Kratīt.

Avoti: KV

Dricmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LC

drīdz   apv.

1. Drīz.

Avoti: ME

dridzeklis   apv.

1. Durvju aizšaujamais, bulta.

Avoti: KV

dridzenes   apv.

1. Melnā driģene ("Hyosciamus niger").

Avoti: Aug2

Drīdzis   vietv.

1. Ezers Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Kombuļu un Skaistas pagastā, 160,2 m vjl., platība - 753 ha, garums - 9,8 km, lielākais platums - 2,4 km, vidējais dziļums - 12,8 m, lielākais dziļums - 63,1 m, dziļākais ezers Baltijā.

Drīdža ezers— dabas liegums Krāslavas novada Kombuļu, Krāslavas un Skaistas pagastā, platība - 2520 ha, no kuriem 753 ha aizņem Drīdzis, valsts aizsardzībā kopš 1977. g. (līdz 1999. g. kompleksais dabas liegums), teritorijā arī citi ezeri un 10 purvi.

Avoti: LE1

dridži   apv.

1. Melnā driģene ("Hyosciamus niger").

Avoti: Aug2

dridžine   apv., hip.

1. Melnā driģene ("Hyosciamus niger").

Avoti: Aug2

dridžiņi   apv., hip.

1. Melnā driģene ("Hyosciamus niger").

Avoti: Aug2

driega   apv.

1. Slimīgums, vārgulība.

Avoti: KV

driegāt   apv.

1. Slimot.

Avoti: ME

Driegi   vietv.

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Drieģi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

driegnis   apv.

1. Purvaina, staigna vieta.

Avoti: ME

driegns   apv.

1. Vārgs, nevesels.

Avoti: ME, KV

driegns   apv.

1. Drēgns.

2. Staigns, muklains.

Avoti: ME, KV

driegot   apv.

1. Snaust.

2. Slimot; driegāt.

Avoti: KV

driegt   apv.

1. Drebēt.

Avoti: ME

driegt   apv.

1. Sist, iesist.

Avoti: ME

driegulis   apv.

1. Vārgs, slimīgs zēns.

Avoti: ME

Drieģi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LC

drielinieši

1. Limbažu novada Pāles pagasta apdzīvotās vietas "Drieliņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Drieliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Limbažu novada Pāles pagastā.

Avoti: LC

Drieni   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Drēņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Drieņi   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Drēņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

driepa   apv.

1. Resna virve, tauva.

Avoti: KV

driepāt   apv.

1. Sarīkot kuģi.

2. Sasiet ar tauvu.

Avoti: KV

driepe   apv.

1. Cieta, darvota virve.

Avoti: ViV

driepēt   apv.

1. Sist, pērt (ar driepi).

Avoti: KV

driepēt   apv.

1. Drīvēt 1(1).

Avoti: EH

driepniecība   novec.

1. Virvju vīšana; ražošanas nozare, kas nodrošināja virvju izgatavošanu.

Avoti: KV

driepnieks   apv.

1. Riepnieks; virvju vijējs.

Avoti: KV

drieva   apv.

1. Rieva.

Avoti: ME

drievalka   apv.

1. Resna virve.

Avoti: EH

drievelēt   apv.

1. Palaidņoties, draiskuļoties.

Avoti: ME

drievelis   apv.

1. Palaidnis, draiskulis.

Avoti: ME

drievīgs   apv., hip.

1. Bailīgs.

Avoti: ME

drifāteris   apv.

1. Paslēpes.

Avoti: KnV

drifte   jūrn.

1. Leņķis, ko veido peldlīdzekļa diametrālā plakne ar virzienu, kādā faktiski peldlīdzeklis pārvietojas vēja ietekmē.

Driftes leņķis— leņķis starp kompasa kursu un reālo pārvietošanās virzienu.

Avoti: JūVM

drifterbura   jūrn.

1. Liela, vēderaina papildbura, ko vieglā vējā var pacelt kopā ar spinakeru.

Avoti: JūVM

drifters   -a, v.

1. Jūras zvejas kuģis ar peldošiem tīkliem; zvejošanas laikā kuģis dreifē.

Avoti: LLVV, JūVM

driftertīkls   jūrn.

1. Peldošs zvejas tīkls, ko virs ūdens notur tam piestiprināti pludiņi.

Avoti: ZTV

drifts

1. Nogulas, saneši.

Drifta teorija— teorija, kas skaidro laukakmeņu izplatīšanos ar aisbergiem pa hipotētisku jūru, kas kvartārā klāja Ziemeļeiropu.

2. Autosporta sacensību veids uz šosejas tipa trases, kurā galvenais ir automašīnas kontrole vadāmā sānslīdē un rezultāts tiek vērtēts pēc tādiem kritērijiem kā leņķis, ātrumsjosla, prezentācija.

Avoti: SV96

drigalka   apv.

1. Plosta un strūgu vadāmais airis.

Avoti: TlV

drigalta   apv.

1. Nerātns, nemierīgs, nevaldāms zēns; ķildnieks, kauslis.

Avoti: ME

drigalts   apv.

1. Nerātns, nemierīgs, nevaldāms zēns; ķildnieks, kauslis.

Avoti: ME

drigants   apv.

1. Ērzelis.

2. Nevaldāms cilvēks, sevišķi bērns.

Avoti: KV

drigderēt   apv.

1. Nemitīgi darbināt, grozīt u. tml. (kādu ierīci).

Avoti: ViV

drīgot   apv.; hip.

1. Nepatīkami spalgi skanēt.

Avoti: ME

drīgzna   novec.

1. Svītra.

Avoti: VkG

drīgznains   apv.

1. Drīksnains.

Avoti: ME

drīgznāt   apv.

1. Saskrambāt, sadrumstalot.

Avoti: ME

driģene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Nakteņu dzimtas ģints ("Hyosciamus"), indīgs lakstaugs ar dzeltenīgiem ziediem un nepatīkamu smaku, ~20 sugas, Latvijā konstatēta 1 adventīva suga.

Melnā driģene— driģeņu suga ("Hyosciamus niger"), kas Latvijā ne visai bieži sastopama sētmalās, dārzos, nezālienēs, pilsētu atkritumu izgāztuvēs, uz dzelzceļiem.

Avoti: LLVV, LD, Aug2

drīģele   apv.

1. Bulta, aizbīdnis.

Avoti: ME

driģine   apv.

1. Driģene ("Hyoscyamus").

2. Melnā driģene ("Hyosciamus niger").

Avoti: KiV, Aug2

drihaķ   žarg.

1. Gulēt, atpūsties.

Avoti: KZ

Drihednua   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Droichead Nua"), Lensteras provincē, 21600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Drihedoha   vietv.

1. Droheda - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

Drīheise   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Driehuis"), Ziemeļholandes provincē, 3320 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

drika   apv.

1. Rājiens, sods.

Avoti: KV

drika   apv.

1. Velku dziju daļa, ko neiever šķietā un nītīs.

Avoti: EH

drikājs   apv.

1. Griķu tīrums.

2. Griķu salmi.

Avoti: EH

Drikaškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

2. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Drikaški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Drikaški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

2. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Drikaškas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Drikaškys   vietv.

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Drikaški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

drikāt   apv.

1. Ar troksni pārbīdīt kādu priekšmetu.

2. Stipri bārt, lamāt.

3. Vienmuļīgi klabēt, klikšķēt.

4. Plēst, plosīt, driskāt.

Avoti: KV

drikoties   apv.

1. Lakstoties, mīlināties.

Avoti: KV

Driksa   vietv.

1. Lielupes atteka Jelgavas pilsētas teritorijā, starp Pilssalu un kreiso krastu, garums - 5,2 km, platums - 150-500 m, izveidošanās saistīta ar ledus sastrēgumiem Lielupē.

Avoti: LD

drikses   apv.

1. Zāģu vai vīļu skaidas.

Avoti: KV

driksināt   apv.

1. Padarīt nemirkstamu.

Avoti: ME

driksna   apv.

1. Noplēsta vai nomizota koka miza.

2. Ēveļskaidas.

Avoti: ME, EH

driksna   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: ME

Driksna   vietv.

1. Driksa - Lielupes atteka Jelgavā.

Avoti: LD

drīksna   -as, s.

1. bot. Zieda auglenīcas augšējā daļa, kas uztver ziedputekšņus.

2. apv. Šaura svītra, strēmele.

3. apv. Skaida, draza.

4. apv. Varavīksne.

5. apv. Koka mizas sloksne.

Avoti: LLVV, KiV

driksnains   apv.

1. Skrandains, svītrains.

Avoti: ME

drīksnains   apv.

1. Skrandains, svītrains.

Avoti: Sin

driksnājs   apv.

1. Nekopts mežs ar kritušiem kokiem un zariem uz zemes.

Avoti: KV

drīksnājs   apv.

1. Nekopts mežs.

Avoti: KV

Driksnas-Vilku   vietv.; nelok.

1. Driksnas-Vilku purvs - atrodas Krustpils novada Kūku pagastā, platība - 1024 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 2,3 m, veidojies līdzenā teritorijā ar sliktu noteci, pavasaros applūdina Odze.

Avoti: LD

driksnāt   apv.

1. Saskrambāt, sadrumstalot.

Avoti: ME

drīksnāt   apv.

1. Saskrambāt, sadrumstalot.

2. Grāmatrūpniecībā izdarīt iegriezumus papē vai kartonā, lai panāktu vieglāku un tīrāku locījumu.

Avoti: ME, KV

driksne   apv.

1. Zieda auglenīcas augšējā daļa, kas uztver ziedputekšņus.

2. Šaura svītra, strēmele.

3. Skaida, draza.

4. Varavīksne.

5. Egles miza.

Avoti: ME, EH

drīksne   apv.

1. Plīsums, atplīsums, skramba, svītra.

2. Zieda auglenīcas daļa.

3. Šaura svītra.

4. Varavīksne.

Avoti: NeV

drīksnēt   apv.

1. Kļūt plankumainam, raibam.

Avoti: ME

drīksniņa   novec.

1. Dem. --> drīksna.

Avoti: LV93

driksnis   apv.

1. Karstgalvis.

Avoti: KV

Driksnis   vietv.

1. Ezers Aronas paugurlīdzenumā, Madonas novada Ļaudonas pagastā, platība - 40,5 ha, garums - 1,4 km, lielākais platums - 0,6 km, lielākais dziļums - 3 m, vidū sala (0,5 ha), apkārt zemais purvs, mežs.

Avoti: LD

Driksniški   vietv.

1. Daugavpils novada Sventes pagasta apdzīvotās vietas "Dirksnišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Driksnišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

Avoti: LC

driksnīt   apv.

1. Driskāt.

Avoti: EH

drīksnots   apv.

1. Skrandains, svītrains.

Avoti: ME

drīkstēt   drīkstu, drīksti, drīkst, pag. drīkstēju; trans.

1. Būt ar tiesībām (ko darīt); būt tādam, kam ir atļauts.

2. Iedrošināties.

Avoti: LLVV

drikšināt   apv.

1. Klauvēt, grabināt.

Avoti: ME

drikšināt   apv.; hip.

1. Birkstīt.

Avoti: ME

drikšķīt   apv.

1. Birkstīt^1.

Avoti: EH

Drikšni   vietv.

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Drikšņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Drikšņi   vietv.

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Veceļi" daļa.

2. Drikšņu pīsa - zemais purvs Lubānas novadā, Aiviekstes kreisajā krastā, platība - 1560 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 1,7 m, apaudzis ar priedēm un bērziem.

Drikšņu peisa— Drikšņu pīsa.

Avoti: LC

drikte   apv.

1. Ratiņa spoles ass.

2. Skrūves vītne.

3. Zobriteņa zobs.

4. Koks, kas savieno dzenamo ratu ar paminu, piem., ratiņa kaziņa.

Avoti: KV

driktēt   apv.

1. Izrīkot, šurp un turp raustīt.

Avoti: ME

driktīte   apv.

1. Koks, kas savieno dzenamo ratu ar paminu, piem., ratiņa kaziņa.

Avoti: KV

driktītis   apv.

1. Koks, kas savieno dzenamo ratu ar paminu, piem., ratiņa kaziņa.

Avoti: KV

drikts   apv.

1. Ratiņa spoles ass.

2. Skrūves vītne.

3. Zobriteņa zobs.

4. Koks, kas savieno dzenamo ratu ar paminu, piem., ratiņa kaziņa.

Avoti: KV

driķaine   apv.

1. Novākts griķu lauks.

Avoti: ME

driķāji   apv.

1. Griķu salmi.

Avoti: EH

driķāties   apv.

1. Lakstoties, mīlināties.

Avoti: KV

driķe   žarg.

1. Druka; rakstība.

Avoti: SLG

driķelēt   apv.

1. Rupji malt (miltus).

Avoti: EH

driķēt

1. novec. Iespiest.

2. žarg. Rakstīt; rakstīt drukātiem burtiem.

Avoti: Žrg

driķēties   apv.

1. Lakstoties, mīlināties.

Avoti: ME

driķi   apv.

1. Griķi.

Avoti: KV, KnG

driķināt   apv.

1. Lakstoties, mīlināties.

Avoti: KV

driķoties   apv.

1. Lakstoties, mīlināties.

Avoti: KV

Drīle   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Driel"), Gelderlandes provincē, 3250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

driles   apv.

1. Ripiņas vai gredzeni, ko uzmauc skrūvei, ja tā par garu.

2. Steļļu ripiņas, kurās karājas nītis.

Avoti: ME, KV

drilidae   lat.

1. Gliemežvaboļu dzimta.

Avoti: LD

drīlis   apv.

1. Nerātns bērns.

Avoti: ME

drilka   apv.

1. Vecāka sieviete; sieviete, kurai bijuši vairāki mīļākie.

Avoti: ViV

drilles   apv.

1. Ripiņas vai gredzeni, ko uzmauc skrūvei, ja tā par garu.

2. Steļļu ripiņas, kurās karājas nītis.

Avoti: KV

drillēt

1. Daudzkārt (ko) atkārtot.

2. sar. Komandēt, pamācīt; dīdīt; dresēt; apmācīt.

3. sar. Daudzkārt (ko) lietot; nolietot.

4. sar. Urbt.

5. apv. Gari, ilgi iestāstīt, ieteikt.

6. apv. Kult ar kuļmašīnu.

Avoti: SLG, EH

drillis   apv.

1. Urbis.

Avoti: KV

drillis   apv.

1. Drellis.

Avoti: EH

drils   -a, v.

1. Primātu kārtas pērtiķu apakškārtas mērkaķu dzimtas paviānu ģints suga ("Papio leucophaeus"), satopama Āfrikā.

Avoti: PDE

drimala   apv.

1. Drusciņa, neliels daudzums, niecīgs apjoms.

Avoti: NeV

Drimelena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Drimmelen"), Ziemeļbrabantes provincē, 26700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

drimēt   apv.

1. Kustēt.

Ne drimēt nedrim— ne kustēt nekust.

2. Nodilt, novalkāties.

Avoti: NeV, EH

drimonīms   val.

1. Vietvārds, kas nosauc mežu vai meža daļu.

Avoti: VsV

drimpēt   apv.

1. Iestigt, iestrēgt (dziļā sniegā vai purvā; par zirgiem).

Avoti: ME, VeAT

drimstala   apv.

1. Gabaliņš, kripata.

Avoti: ME

drimt   apv.; hip.

1. Atdalīties, atirt, nodrupt.

Avoti: ME

drimt   apv.

1. Snaust.

Avoti: EH

drina   žarg.

1. Dzelzs stienis, nūja, lauznītis.

Avoti: KZ

Drina   vietv.

1. Upe Serbijā un Bosnijā un Hercegovinā un lielākajā daļā garuma šo valstu robežupe, Savas labā krasta pieteka, garums 340 km, veidojas Dināru kalnienē, satekot Pivai un Tarai.

2. novec. Drini - upe Albānijā.

Baltā Drina— Drini i Barda.

Melnā Drina— Drini i Zi.

Avoti: PZT

drindli

1. Meiteņu un jaunu sieviešu apģērbs, kas sastāv no ņiebura, blūzes, svārkiem un priekšauta.

Avoti: KuL

Drinene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Drunen"), Ziemeļbrabantes provincē, 17800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

drinēt   apv.

1. Sakalst, panīkt, satrunēt.

Avoti: ME

Drini   vietv.

1. Lielākā upe Albānijā, vaidojas satekot Drini i Zi un Drini Barda, garums kopā ar Drini i Zi - 281 km, Lejtecā sadalās, dienvidu atzars ietek Adrijas jūras Drini līcī, ziemeļu atzars - Škodras ezera notekā Bunā.

Drini Barda— Drini labā satekupe, garums 130 km, augštece un vidustece Kosovā, lejtece (~20 km) Albānijā.

Drini i Zi— Drini kreisā satekupe, garums 133 km, augštece Maķedonijā (saucas - Crna Drima), iztek no Orhidas ezera.

Avoti: PZT

drinināt   apv.

1. Sākt sasmakt, trūdēt.

Avoti: EH

Drinkas   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Drinki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Drinki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

drinkot   žarg.

1. Dzert.

Avoti: SLG

drinks   žarg.

1. Dzēriens.

Avoti: SLG

drinkstēt   apv.

1. Skanēt (par stīgu).

Avoti: EH

driņģēt   apv.

1. Daudz dzert.

Avoti: EH

Driope   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dieva Hermeja iemīļotā, dieva Pāna māte.

Avoti: Mit

driopiteks

1. dsk. Primātu kārtas pērtiķu apakškārtas cilvēkpērtiķu dzimtas izmirusi ģints ("Dryopithecus", senāk "Proconsul"), kas dzīvojusi miocēnā un pliocēnā, bijuši izplatīti visā Eirāzijā un Āfrikā.

Avoti: EV, PDE

dripa   apv.

1. Nelīdzenums (augstāka dzija) audumā.

Avoti: KV, EH

dripains   apv.

1. Nelīdzens (audums).

Avoti: ME

dripans   apv.

1. Drupans.

Avoti: EH

dripans   apv.

1. Žigls, veikls puisis.

Avoti: EH

dripata   apv.

1. Kāda rotaļa (spēle) ar slēpšanos.

Avoti: EH

dripatieši

1. Alojas novada Staiceles pagasta apdzīvotās vietas "Dripata" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dripe   apv.

1. Zobrata zobs.

Avoti: KV

dripele   apv.

1. Nelīdzenums audumā.

Avoti: KV

dripelēt   apv.

1. Nevienādi aust.

Avoti: ME

dripelēt   apv.

1. Ātri un neapdomīgi kaut ko darīt.

Avoti: ME

drīpelēt   apv.

1. Rāt.

Avoti: Sin

dripeļains   apv.

1. Nelīdzens (audums).

Avoti: ME

dripēt   apv.

1. Drebēt, trīcēt, dārdēt.

Avoti: KV

dripināt   apv.

1. Drebināt, trinkšķināt.

Avoti: ME, KV

dripināt   apv.

1. Rikšot sīkiem soļiem.

Avoti: ME, KV

dripināt   apv.

1. Drupināt.

Avoti: EH

dripings

1. Gleznošanas tehnikas paņēmiens abstraktajā māklā - nekārtīga krāsu izšļakstīšana uz audekla, ko izgudroja abstraktā ekspresionisma pārstāvis Dž. Polloks.

Avoti: MkV

dripsna   apv.

1. Skranda, lupata.

2. Druska, drupata.

3. Nodriskāta apģērba vīle.

Avoti: KV, EH

dripsna   apv.

1. Zaļžubīte ("Fringilla chloris").

Avoti: ME

dripsnains   apv.

1. Skrandains, noplīsis, nodriskāts.

Avoti: ME

dripsnītis   apv.

1. Drupatiņa.

Avoti: EH

dript   apv.

1. Drupt.

2. Trūdot sadrupt, izdēdēt.

Avoti: ME, EH

dripu   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai raksturotu ritmisku troksni.

Avoti: ME

Drisa   vietv.

1. Daugavas labā krasta pieteka Baltkrievijā, garums 183 km.

2. Vjerhņadzvinska - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT, LpA

driskains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Skrandains, ļoti noplīsis.

Avoti: LLVV

driskas   -u, vsk. driska, -as, s.

1. Atplēstas, ieplēstas (auduma, papīra) daļas; skrandas.

Avoti: LLVV

driskāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Nevērīgi vai ilgi lietojot, plēst, bojāt (parasti apģērbu, papīru).

Avoti: LLVV

drīskāt   apv.

1. Savalkāt, nonēsāt.

Avoti: EH

driskāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Tikt driskātam.

Avoti: LLVV

drīskelīte   apv.

1. Dem. --> drīceklis.

Avoti: EH

driskis   apv.

1. Skrandainis, plušķis; drišķis.

Avoti: ME

driskoties   apv.

1. Bārties, ķildoties.

Avoti: ME

drisku   apv.

1. Drisku drasku - sadriskāts tūkstoš gabalos.

Avoti: ME

driskus   apv.

1. Aušīgs, muļķīgs cilvēks.

Avoti: ME

drīsme   apv.

1. Plaisa, šķirba, skramba, rēta.

Avoti: KV

drisnīt   apv.

1. Ātri darīt (kaut ko).

Avoti: ME

dristāt   apv.

1. Uztraukties, būt nemierīgam.

Avoti: EH

dristens   apv.

1. Dristins.

Avoti: EH

drīstēt   apv.

1. Drīkstēt.

Avoti: ME

dristināt   apv.

1. Steigā un pavirši strādāt; nevajadzīgi pāriet uz citu darbu.

Avoti: KiV

dristins   apv.

1. Trokšņains, nemierīgs cilvēks.

2. Kāds, kas steigšus darbojas (strādā).

Avoti: ME, EH

dristīns   apv.

1. Cilvēks, kas steigā un pavirši strādā, nepabeidz iesākto (darbu).

Avoti: KiV

Drisveta   vietv.

1. Drisvetas ezers - Drūkšu ezers Lietuvā.

Avoti: PZT

Drisvjata   vietv.

1. Drisvjatas ezers - Černavu ezers Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LE1

Drisvjatu   vietv.

1. Drisvjatu ezers - Drūkšu ezers Lietuvā.

Avoti: PZT

drīši   apv.

1. Droši.

Avoti: ME

Driškins   vietv.

1. Ezers Augstrozes paugurvalnī, Pārgaujas novada Raiskuma pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, 60,5 m vjl., platība - 17,7 ha, garums - 750 m, lielākais platums - 370 m, lielākais dziļums - 5 m, eitrofs, daļējs aizaugums, dibenā dūņas.

Avoti: LD

drišķēt   apv.

1. Nodriskāt, saplēst, saraut driskās (par drēbēm).

Avoti: ME, VeAT

drišķēties   apv.

1. Plosīties, nemierīgi sēdēt.

Avoti: ME

drišķis   apv.

1. Skrandainis, plušķis.

Avoti: ME

dritvaikociņ   izsauk., sar.

1. Lieto, lai izteiktu (parasti nepatīkamu) pārsteigumu, negatīvu attieksmi.

Avoti: SLG

dritvainazīt   žarg.

1. Lieto, lai izteiktu (parasti nepatīkamu) pārsteigumu vai negatīvu attieksmi.

Avoti: SLG

driva   apv.

1. Druva.

2. Ganības.

Avoti: KV

drīva   apv.

1. Rīeva.

Avoti: EH

drīva   apv.

1. Druva.

Avoti: EH

Driva   vietv.

1. Kolna Driva - Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Kalna Druva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

drivači   apv.

1. Ratu priekšējā ass ar riteņiem baļķu vešanai.

Avoti: KiV

Drivas   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Druvas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

drīvāt   apv.

1. Drīvēt^1.

Avoti: EH

DRIVE   saīs.

1. Ceļu infrastruktūra transporta līdzekļu drošībai Eiropā ("dedicated road infrastructure for vechile safety in Europe").

Avoti: PnR

drīve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Materiāls, ar ko aizpilda nelielas spraugas.

// apv. Darvā mērcētas pakulas, kuras iedzen spraugās, lai ūdens nesūcas laivā.

Avoti: LLVV, TlV

drive-in   angļu

1. Norāde, ka automobilisti var saņemt, piem., bankas pakalpojumus vai paēst, neizkāpjot no automobiļa.

Avoti: LEV

drīveklis   jūrn.

1. Cirvim līdzīgs neass metāla instruments, ar kuru drīvmateriālu sadzen plankojuma spraugās.

Avoti: JūVM

drīveldriķis   apv., niev.

1. Nemierīgs, kustīgs cilvēks (parasti bērns).

Avoti: ViV

drīvelēt   apv.

1. Grūstīt, kustināt; raustīt; purināt; dīvelēt.

Avoti: ViV

drīvelēt   apv.

1. Berzt, smalcināt ar neasu instrumentu.

Avoti: ME

drīvelēties   apv.

1. Grūstīties, kustēties; šūpoties, kratīties; dīvelēties.

Avoti: ViV

drīvelis   apv.

1. Nemierīgs, trokšņains bērns.

Avoti: ME

Drivenīki   vietv.

1. Jēkabpils novada Dignājas pagasta apdzīvotās vietas "Drivinieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

drīvāšana   jūrn.

1. Aizbakstīšana - apšuves spraugu aizpildīšana ar organiskas šķiedras materiālu, lai novērstu sūces.

Avoti: JūVM

drīvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Cieši blīvējot, pildīt (piemēram, nelielas spraugas ar pakulām, lupatām).

Drīvēt šuves— ar augu šķiedru pakulām aizpildīt (aizbakstīt) apšuves planku starpas (spraugas).

2. Apdarināt (ko), cieši piepildot nelielas spraugas.

Avoti: LLVV, JūVM

drīvēt   apv.

1. Stiept un berzt (jaunu virvi).

Avoti: ME

drīvēties   apv.

1. Berzties.

2. Laiski kustēties.

Avoti: EH

Drivinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Dignājas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

Avoti: LC

Drivinīki   vietv.

1. Jēkabpils novada Dignājas pagasta apdzīvotās vietas "Drivinieki" nosaukuma variants.

2. Krustpils novada Atašienes pagasta apdzīvotās vietas "Drivinieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Drivnīki   vietv.

1. Krustpils novada Atašienes pagasta apdzīvotās vietas "Drivinieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

drīz   apst.

1. Pēc neilga laika.

2. pārākajā pakāpē. Vairāk ticami, iespējami; vairāk, labāk.

3. apv. Gandrīz.

Drīz drīzam— šad un tad.

Avoti: LLVV, ViV

drīz   vienojuma saiklis, parasti atkārtojumā.

1. Saista vienlīdzīgus teikuma locekļus.

Avoti: LLVV, T

drīzai   apv.

1. Drīz^1.

Avoti: EH

drīzala   apv.

1. (Svītrainas) govs vārds.

Avoti: EH

drīzam   apv.

1. Drīz^1 (1).

Avoti: ME

drīzaudzīte   apv.

1. Tāds, kas ātri aug (kaņepes epitets).

Avoti: ME

drīzaugums   apv.

1. Tāds, kas ātri aug.

Avoti: ME

drīzdzija   apv.

1. Tāds, kas palīdz ātri sadzīt (kāda puķe).

Avoti: ME

drīzdijiņa   apv.

1. Dem. --> drīzdzija.

Avoti: EH

drīzeklis   apv.

1. Durvju aizšaujamais, bulta.

Avoti: KV

drīzena   apv.

1. Stars, svītra.

Avoti: ME, VeAT

drīzene   apv.

1. Agrīnais kartupelis.

Avoti: EH

drīzenis   apv.

1. Karstgalvis.

2. Agrīns dārzājs.

Avoti: KV

drīzens   apv.

1. Ātri, steidzīgi, drīzumā.

Avoti: ME

drīzgājums   apv.

1. Ātrs, steidzīgs gājiens.

Avoti: ME

drizgāt   apv.

1. Meklēt vainas, pelt (kaut ko ēdamu).

Avoti: ME

drīzība   apv.

1. Čaklums, žiglums.

Avoti: ME

drīzināt   apv.

1. Steidzināt, skubināt, mudināt, paātrināt.

2. Stingri brīdināt, noteikt, pieteikt (ka kas jādara, kur jāiet u. tml.).

Avoti: KV, LV93, ĒiV

drīzine   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: Aug2

drīziņai   apv.

1. Dem. --> drīzai.

Avoti: EH

drīznains   apv.

1. Skrandains, svītrains.

Avoti: ME

driznēt   apv.

1. Sastingt, sasalt.

2. Stāvēt dīkā; ilgāku laiku bezdarbīgi, arī bezmērķīgi uzturēties, atrasties (kur); garlaikoties.

Avoti: KV, MiV

driznīt   apv.

1. Ilgāku laiku bezdarbīgi, arī bezmērķīgi uzturēties, atrasties (kur); garlaikoties.

Avoti: MiV

drīzs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas būs pēc neilga laika.

2. apv. Ātrs, žigls.

Avoti: LLVV, LV93

drīztekošs   apv.

1. Drīztekošs kumeliņš - ātri rikšojošs kumeļš.

Avoti: ME

drīzulis   apv.

1. Aužamo stāvu sastāvdaļa, iekārta detaļa, pie kuras piesien nītis.

2. vsk. Drīzuļi 1(1).

Avoti: ĒiV

drīzuļi   apv.

1. Agrīni augļi, dārzāji, sevišķi kartupeļi.

2. Tie, kas pirmie kādu darbu paveic.

Avoti: KV, NeV

drīzuļi   apv.

1. Trīsis.

Avoti: ME

drīzuļkoks   apv.

1. Aužamo stāvu sastāvdaļa, augšējs šķērskoks, pie kura piekar drīzuļus ar nītīm.

Avoti: ĒiV

drīzumā   apst.

1. Pēc neilga laika; drīz.

Avoti: LLVV

drīzums   apv.

1. Ātrums, žiglums.

2. Pēc neilga laika; drīz.

Avoti: ME

drīž   apv.

1. Drīz.

Avoti: ME

drīži   apv.

1. Drīz.

2. Biežāk.

Avoti: KiV

drīžināt   apv.

1. Drīžināt.

Avoti: ME

drīžs   apv.

1. Ātrs, žigls.

Avoti: EH

drīžu   apv.

1. Drīz.

Avoti: EH

Drjanova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Drjanovo"), Gabrovas apgabalā, 8000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Drjanovska   vietv.

1. Upe Bulgārijā, Donavas labā krasta pietekas Jantras pieteka.

Avoti: PZT

drjaņ   žarg.

1. Narkotikas.

2. Riebeklis.

Avoti: KZ

Drniša   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Drniš"), Šibenikas-Kninas županijā, 7500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

dRNS   saīs.; biol.

1. DNS līdzīgā ribonukleīnskābe.

Avoti: ĢT

Drobaka   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Akešhusas filkē, 13200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Drobas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LC

Drobeta-Turnuseverina   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Mehedincu žudeca administratīvais centrs, 92600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Drobina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 3000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1511.-1869. g. un kopš 1994. g.

Avoti: Wi

drobočkys   apv., latg.

1. Drupatas.

Avoti: TiA

drobsna   apv.

1. Veiksme.

Avoti: EH

Drobusch   vietv., vēst., vācu val.

1. Drabešu muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Drabešu pagastā.

Avoti: KV

drobūškas   apv.

1. Drupačas.

Avoti: MalV

dročiķ   žarg.

1. Masturbēt, onanēt.

Avoti: KZ

dročīt   žarg.

1. Uzmākties; sagādāt nepatikšanas, neērtības.

2. Masturbēt, onanēt.

Avoti: SLG, KZ

Droeda   vietv.; novec.

1. Droheda - pilsēta Īrijā.

Avoti: PZT

drofa   sar.

1. Drofu dzimta - putnu klases dzērvjveidīgo kārtas sīgu dzimta ("Otididae"), aizguvums no krievu valodas pēc lielās sīgas nosaukuma krieviski ("drofa").

Avoti: LLVV, LE1

droga   -as, s.

1. vsk. Drogas.

2. novec. Ierīce augu un dzīvnieku izcelšanai no ūdenstilpes dibena; draga (1).

3. novec. Peldoša ierīce derīgo izrakteņu iegūšanai no ūdenstilpes dibena; draga (2).

Avoti: LLVV, Ang

Droga   vietv.

1. Drogas pilskalns - atrodas Aizputes novada Kalvenes pagastā, Stroķupītes labajā krastā, ~350 m uz ziemeļrietumiem no Pilskalnu mājām, tas ir 14 m augsts, garens paugurs ar dabiski stāvām nogāzēm, kvadrātveida plakums (~40 x 40 m).

Avoti: LE1

drogāns   novec.

1. Ķiršu šķirne, lielām gaiši dzeltenām, stingru mīkstumu ogām, nogatavojušās ogas lietainā laikā plaisā.

Avoti: LLx

drogas   -u, vsk. droga, -as, s.

1. Sažāvēti augi vai to daļas, ko izmanto ārstniecībā; ārstniecības augi, ko paredzēts sažāvēt; zāļu izgatavošanā lietojamās vielas.

Drogu preces— ārstniecības līdzekļi.

2. apv. Rati bez malām un aizgaldiem.

3. dsk. Droga.

Avoti: LLVV, KiV

drogavāt   apv.

1. Tramdīt.

Avoti: KiV

Drogehama   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Drogeham"), Frīzlandes provincē, 1600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

drogerija   apv.

1. Drogu tirgotava.

Avoti: KV

Drogičina   vietv.; novec.

1. Drahičina - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

drogists   -a, v.; neakt.

1. Aptiekas preču un ķimikāliju tirgotājs (dažās valstīs).

Avoti: LLVV

Drogobiča   vietv.; novec.

1. Drohobiča - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Droheda   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Drogheda"), Lensteras provinces Lautas grāfistē, 21600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Drohičina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 2120 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1498. g.

Avoti: Wi

Drohobiča   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, 77080 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

droiska   apv.

1. Palaidnis.

Avoti: EH

droite   fr.

1. Labā (roka).

Avoti: KV

drojene

1. dsk. Krustziežu dzimtas ģints ("Draba"), daudzgadīgi, retāk viengadīgi vai divgadīgi lakstaugi ar vienkāršiem matiņiem un zvaigžņmatiņiem, daudzas sugas veido blīvus paklājveida ciņus.

Birztalas drojene— drojeņu suga ("Draba nemorosa"), aizsargājams augs.

Brunijlapu drojene— drojeņu suga ("Draba bruniifolia"), kas Latvijā paretam tiek audzēta kā krāšņumaugs.

Pelēkā drojene— drojeņu suga ("Draba incana").

Sibīrijas drojene— drojeņu suga ("Draba sibirica").

Stingrā drojene— drojeņu suga ("Draba rigida").

2. apv. Pavasara drojenīte ("Erophila verna").

Avoti: LD, Aug2, DaE

drojenīte

1. dsk. Krustziežu dzimtas ģints ("Erophila"), viengadīgi vai pārziemojoši lakstaugi, sugu skaits grūti nosakāms sarežģītās morfoloģijas dēļ.

Pavasara drojenīte— drojenīšu suga ("Erophila verna", senāk "Draba verna"), kas Latvijā sastopama bieži atklātās smilšainās vietās, kur nav izveidojusies blīva augu sega.

Avoti: LD, Aug2

Drokija   vietv.

1. Pilsēta Moldovas ziemeļu daļā, rajona administratīvais centrs, 20500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

droksnēt   apv.

1. Saplēst, saplosīt.

Avoti: ME

drokstēt   apv.

1. Saplēst, saplosīt.

Avoti: ME

drokstis   apv.

1. Bārkstis.

2. No degoša skala krītošas ogles.

Avoti: KV

Drolshāgene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Drolshagen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 11800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Droma   vietv.

1. Upe Francijā, Ronas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

dromadieris   novec.

1. Dromedārs.

Avoti: LME

dromadiers   novec.

1. Dromedārs.

Avoti: LME

dromaiidae   lat.

1. Emu dzimta.

Avoti: PDE

dromaius   lat.

1. Emu.

Dromaius minor— mazais emu, iznīcināts 19. gs.

Dromaius novaehollandiae— emu.

Avoti: PDE

dromedārs   -a, v.

1. Vienkupra kamielis.

Avoti: LLVV

drometrizols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, šķīdinātājs, UV staru absorbētājs, izmanto nagu lakā, kosmētikā, pēc ekspertu vērtējuma var būt kaitīga ietekme.

Avoti: Zkp

drominus   lat.

1. Mizskrējēji.

Drominus quadrimaculatus— četrplankumu mizskrējējs.

Avoti: LD

dromo-   med.

1. Salikteņos norāda uz vadītspēju vai uz skrējienu.

Avoti: MSV

dromofīlija   psih.

1. Bērnišķīga bēgšana.

Avoti: PsA

dromofobija   med.

1. Slimīgas bailes no klaiņošanas vai ceļošanas.

Avoti: TM

dromogrāfs   med.

1. Aparāts asins plūsmas ātruma reģistrēšanai.

Avoti: MSV

dromogramma   med.

1. Asinsrites ātruma līkne.

Avoti: TM

dromomānija

1. Nepārvarama dziņa doties projām no mājām, neievērojot apstākļus un situāciju.

Avoti: LPE

dromonīms   val.

1. Vietvārds, kas nosauc ceļu vai satiksmes maršrutu (izņemot ielas).

Avoti: VsV

dromons

1. Airu kara burukuģis 5.-7. gs. Bizantijā.

Avoti: SV08

dromos   apv.

1. Brīvs skrejamais ceļš.

2. Gatve.

3. Grieķu teātra skatuves vidējā daļa.

Avoti: KV

dromoss

1. Slēgts, šaurs horizontāls vai ieslīps koridors zem kapuzkalna, savienots ar apbedījuma kameru.

2. Sengrieķu teātra skatuve vidējā daļa.

Avoti: LPE

dromotropisms   med.

1. Nerva vadītspēja.

Avoti: MSV

Drona   vietv.

1. Briedes kreisā krasta pieteka Burtnieku novada Matīšu pagastā, garums - ~10 km.

Avoti: LD

Drona   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - un "Mahābhārata" varonis, kara mākslas zinātājs, kas apmāca jaunos pāndavus un kauravus.

Avoti: Mit

dronckys   apv.

1. Lēveri.

Avoti: TiA

drone   apv.

1. Noplicināta papuve.

Avoti: KV

drones   apv.

1. Stīpas.

Avoti: KV

droneži   žarg.

1. Nauda.

Avoti: KZ

dronga   apv.

1. Vārtu horizontālais šķērskoks, ko izmanto vārtu aizvēršanai.

2. Īsa piepogājama vai piešūta josta tērpa mugurpusē; savilktnis.

Avoti: KiV

Drongāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LC

drongs

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta ("Dicruriade"), 2 ģ., 20 s., tropu zonas mežos, izņemot Ameriku.

Avoti: ZvP

drongo

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas drongu dzimtas ģints ("Dicrurus").

Matainais drongo— šīs ģints suga ("Dicurus hottentotus").

Melnais drongo— šīs ģints suga ("Dicurus macrocercus").

Raķetastes drongo— šīs ģints suga ("Dicurus paradiseus").

Avoti: ZvP

dronka   apv.

1. Duļķains šķidrums.

Avoti: EH

dronkans   apv.

1. Duļķains, netīrs.

Avoti: EH

Dronkas   vietv.

1. Dronku sala - apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

Dronku sola— Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Dronku sala" nosaukums vietējā izloksnē.

Dronku apmetne— sena dzīvesvieta Jēkabpils novada Rubenes pagastā, reljefa pacēlumā pie Dronku ezera un tā nolaidenajā austrumu krastā, aizņem ~3,5 ha lielu platību, atrastās trauku lauskas liecina, ka viduslaikos tur atradies liels ciems.

Avoti: LC, LE1

Dronkusola   vietv.

1. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Skaistkalni" otrs nosaukums.

Avoti: LC

Dronninglunda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 3300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Dronreipa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Dronrijp"), Frīzlandes provincē, 3400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

drons   tehn.

1. Bezpilota lidaparāts, lidrobots.

Avoti: Geo-76-51

Drontena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Dronten"), Flevolandes provincē, 40300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dronts

1. dsk. Baložveidīgo kārtas putnu dzimta ("Raphidae"), lieli, ap 1 m gari, 10 kg smagi nelidojoši putni ar spēcīgu knābi, 3 sugas, dzīvojuši līdz ~1680. g. Maskarēnu salās uz austrumiem no Madagaskaras, iznīcināti.

Avoti: LEV

droņa   apv.

1. Resns, tauks cilvēks.

Avoti: EH

droņaks   apv.

1. Resns, tauks cilvēks (ironiski).

Avoti: EH

dropana   apv.

1. Maizes mīkstums.

Avoti: ME

dropans   apv.

1. Drupans, irdens.

Avoti: ME

drope

1. sar. Iedzeršana.

2. sar. Alkoholisks dzēriens.

3. vsk. Dropes.

Avoti: SLG

droperis

1. Pilinātājs.

2. žarg. Dzērājs.

Avoti: SLG

dropes   apv.

1. Šķidras zāles (parasti tinktūra).

2. dsk. Drope.

Avoti: ĒiV

dropēt   žarg.

1. Dzert (alkoholiskus dzērienus).

Avoti: SLG

dropēties   apv.

1. Lietot (bieži vai lielākā daudzumā) šķidras zāles.

Avoti: ĒiV

dropings   žarg.

1. Iedzeršana.

Avoti: SLG

dropīte   sar.

1. Alkoholisks dzēriens; iedzeršana.

Avoti: Ang

dropmanis   žarg.

1. Dzērājs.

Avoti: SLG

drop-out   angļu

1. Persona, kas priekšlaicīgi pārtrauc kādu nodarbošanos, piem., mācības skolā.

Avoti: LEV

dropstala   apv.

1. Drusciņa, gabaliņš.

2. Māsa, tautu meita.

Avoti: ME

dropstalāt   apv.

1. Drupināt, sasmalcināt.

Avoti: EH

dropstelīte   apv.

1. Drusciņa, gabaliņš.

2. Māsa, tautu meita.

Avoti: ME

dropstiņa   apv.

1. Šķetere.

2. Drupatiņa.

Avoti: ME

dropsts   apv.

1. Ieguvums, loms, ķēriens.

Avoti: KV

drosa   apv.

1. Drosme.

Avoti: KiV

drosai   apv.

1. Pārliecināti; droši.

Avoti: KiV

drosaliņa   apv.

1. Drosminiece, drošprāte.

Avoti: ME

drosele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. el. Induktivitātes spole, kuru ieslēdz maiņstrāvas elektriskajā ķēdē, lai ar to regulētu vai ierobežotu strāvas lielumu.

2. tehn. Vārsts tvaika vai gāzes plūsmas spiediena regulēšanai cauruļvados; droseļvārsts.

Avoti: LLVV

droselēšana   tehnol.

1. Šķidruma, tvaika vai gāzes spiediena samazināšana, liekot tiem plūst caur sašaurinājumu (droseli) - ventili, krānu, aizbīdni, diafragmu u. c.; izmanto plūsmas spiediena un caurplūdes mainīšanai, šķidruma vai gāzes patēriņa mērīšanai un regulēšanai, zemas temperatūras iegūšanai un gāzu sašķidrināšanai.

Avoti: ZTV

droseļregulēšana   tehn.

1. Hidrodzinēja vai pneimodzinēja ātruma regulēšana, izmantojot droseli (izplatītākais regulēšanas veids).

Avoti: ZTV

droseļvārsts   -a, v.; tehn.

1. Vārsts tvaika vai gāzes plūsmas spiediena regulēšanai cauruļvados; drosele (2).

Avoti: LLVV

drosenieks   apv.

1. Drosminieks.

Avoti: KnG

drosēņš   apv.

1. Dem. --> dross (1).

Avoti: KiV

drosera   lat.

1. Rasenes.

Drosera aliciae— Alises rasene.

Drosera anglica— garlapu rasene.

Drosera intermedia— vidējā rasene.

Drosera rotundifolia— apaļlapu rasene.

Drosera x obovata— ieapaļā rasene.

Avoti: LD

droseraceae   lat.

1. Raseņu dzimta.

Avoti: LD

drosēt   žarg.

1. Iet; staigāt.

Avoti: SLG

drosība   apv.

1. Drošība.

Avoti: ME

Drosija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 7200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

drosināt   apv.

1. Drošināt.

Avoti: ME

drosīties   apv.

1. Sadūšoties.

Avoti: ME

drosmala   apv.

1. Drumstala.

Avoti: EH

drosme   -es, s.; parasti vsk.

1. Rakstura īpašība, kas izpaužas drošā, bezbailīgā grūtību, briesmu pārvarēšanā; šāds izturēšanās veids.

Avoti: LLVV

drosmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas bezbailīgi pārvar grūtības, briesmas (par cilvēku).

2. Par dzīvniekiem.

3. Tāds, kurā izpaužas bezbailība, drosme; tāds, kura saturā ir bezbailība, drosme.

Avoti: LLVV

drosmīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> drosmīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

drosmināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, pārej.

1. Drošināt.

Avoti: LV87

drosminieks   -a, v.

1. Drosmīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

drosms   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Drosmīgs.

Avoti: LLVV

drosofila   novec.

1. Drozofila.

Avoti: KV

drosofors   apv.

1. Ierīce istabas puķu rasināšanai.

Avoti: KV

drosonis   apv.

1. Drosminieks.

Avoti: Sin

drosophila   lat.

1. Augļmušu dzimtas ģints.

Drosophila melanogaster— Tumšvēdera drozofila.

Avoti: LD

drosophilidaea   lat.

1. Augļmušu dzimta.

Avoti: LD

dross   apv.

1. Drosmīgs.

2. Pārliecināts.

3. Neapdraudēts.

4. Ticams.

5. Drosminieks.

Avoti: KiV

drossirdīgs   apv.

1. Drošsirdīgs.

Avoti: KnV

drostala   -as, s.

1. t. poēt. Patīkama, skaista, arī čakla meitene.

2. reti. Drumstala; drupata.

Avoti: LLVV

drostaliņa   s.; mīlin.

1. Meitenīte, māsiņa.

Avoti: LV87

drostalošanās

1. Skaldīšanās, šķelšanās; segmentācija.

2. biol. Daudzšūnu organismu embrionālās attīstības stadija - olšūnu dalīšanās.

Avoti: TM, ZTV

drostaloties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; biol.

1. Atkārtoti dalīties (par olšūnām).

Avoti: LLVV

Drostenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Raunas novada Drustu pagasta bijušais nosaukums.

2. Drusti.

Avoti: LPag, FV

Drostenskaja   vietv., vēst.

1. Raunas novada Drustu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

drosulis   apv.

1. Drosminieks.

Avoti: Sin

drosums   apv.

1. Drosme.

2. Stāvoklis, apstākļi, kad (kāds) nav apdraudēts, nav pakļauts briesmām; drošums.

Avoti: KiV, ME

drošalīte   apv.

1. Drosminiece.

Avoti: ME

drošelnieks   apv.

1. Drosminieks.

Avoti: ME

drošenieks   apv.

1. Drosminieks.

Avoti: ME

drošgalvība   apv.

1. Drosme.

Avoti: Sin

drošgalvīgs   apv.

1. Drosmīgs.

Avoti: Sin

drošgalvis   novec.

1. Drošinieks, drosminieks.

Avoti: LV93, Sin

drošība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, apstākļi, kad (kāds) nav apdraudēts, nav pakļauts briesmām.

Drošības padome— viena no ANO vadošajām institūcijām, kuras uzdevums ir veicināt starptautisko mieru un drošību; pastāvīgie pārstāvji: ASV, Krievija, Lielbritānija, Francija un Ķīna.

2. Aizsardzība (pret nejaušībām, kļūmēm, bojājumiem).

Avoti: LLVV, JūVM

drošīgs   apv.

1. Drosmīgs.

Avoti: EH

drošināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Uzmundrinot, nomierinot censties darīt drošu, paļāvīgu.

Avoti: LLVV

drošinātājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas drošina (kādu).

2. v.; el. Elektriskais aizsardzības aparāts, ko lieto elektrisko ķēžu aizsardzībai pret īsslēgumiem, pārslodzi.

3. v. Ierīce (šaujamierocī), kas novērš nejaušu šāvienu.

Avoti: LLVV

drošinātājtapa   mil.

1. Drošības ierīce, kas, pirms tā nav izņemta no munīcijas, novērš konkrēta munīcijas veida iedarbināšanas mehānisma netīšu ieslēgšanos.

Avoti: MIL

drošinieks   -a, v.

1. Drosmīgs cilvēks; drosminieks.

Avoti: LLVV

droška   -as, s.

1. Viegli izbraucamie rati.

Avoti: LLVV

droškpakaļa   apv.

1. Izbraucamo ratu - droškas pakaļējā daļa.

Avoti: ViV

drošķis   apv.

1. Plecīgs, neliela auguma cilvēks.

Avoti: ME

drošnieks   apv.

1. Drosminieks.

Avoti: ME

drošoties   apv.

1. Sadūšoties, sajust drosmi.

Avoti: ME

drošprātība   apv.

1. Drosme, droširdība.

Avoti: Sin, ME

drošprātīgs   apv.

1. Krietns, drosmīgs.

Avoti: ME

drošprātis   apv.

1. Drosminieks.

Avoti: Sin

drošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Drosmīgs; tāds, kas izturas brīvi, nepiespiesti (par cilvēku).

2. Tāds, kas nav apdraudēts, pakļauts briesmām; tāds, kas aizsargā (no kā).

3. Tāds, uz ko var paļauties; uzticams.

4. apst.; parasti savienojumā ar "vien". Iespējams, laikam gan.

Avoti: LLVV

drošsirdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> drošsirdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; bezbailība, drosme.

Avoti: LLVV

drošsirdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt drosme; bezbailīgs, drosmīgs (par cilvēku).

// pārn. Drošs (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

drošsirdīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Drošsirdība.

Avoti: LLVV

drošsirdis   -ža, v.

1. Drošsirdīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

drošticamība

1. Droša ticamība; augstas pakāpes ticamība.

drošulis   apv.

1. Drosminieks.

Avoti: Sin

drošums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> drošs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> drošs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Drošuma teorija— zinātnes nozare, kas pētī likumsakarības, kuras jāievēro, lai sasniegtu ierīču maksimālu izmantošanas efektivitāti.

3. Vispārināta īpašība --> drošs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. tehn. Izstrādājuma vai detaļas sarežģītu īpašību kopa, kas nosaka to ilgstošu lietojamību, saglabāšanos un derīgumu turpmākajam remontam.

5. aeron. Gaisakuģa vai tā atsevišķu ierīču spēja dotajā laika posmā veikt visus uzdevumus, ko raksturo nebojāšanās varbūtība, vidējā nostrāde līdz bojājumam, bojājumu intensitāte, vidējais kalpošanas laiks u. c.

6. inf. Datora aparatūras vai programmatūras spēja izpildīt lietotāja prasības bez kļūmēm vai funkcionēšanas traucējumiem.

Avoti: LLVV, ZTV

drote   apv.

1. Stieple.

Avoti: BsV

drotkvets   literat.

1. Biežāk lietotais skaldiskās dzejas pantmērs, pants sastāv no astoņām rindām, kas savukārt sīkāk sadalās četrās divrindēs vai divās četrrindēs.

Avoti: DzV

drova   žarg.

1. Lupatas, avīzes, ko cietumnieki izmanto lai kamerā uzvārītu tēju.

Avoti: KZ

Drozendorfa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Drosendorf-Zisserdorf"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 1200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

drozerīns   med.

1. Pepsīnam līdzīgs ferments rasenes sekrētā.

Avoti: TM

drozofila

1. dsk. Divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimtas ģints ("Drosophila"), kukainis, kas gk. pārtiek no augu sulas, ~1000 s.

Tumšvēdera drozofila— drozofilu suga ("Drosophila melanogaster"), kas tiek izmantota par ģenētikas pētījumu objektu, jo tai ir ļoti īss attīstības cikls, un tā labi attīstās mākslīgās barotnēs.

Avoti: SV99, PDE

droztala   apv.

1. Drusciņa, gabaliņš.

2. Māsa, tautu meita.

Avoti: KV

droztalāt   apv.

1. Skaisti un skaņi dziedāt.

2. Drāzt, drāztelēt.

Avoti: KV

droztaliņa   apv.

1. Māsiņa; tautu meita.

Avoti: ME

droztalis   apv.

1. Maizes zupa.

2. Drusciņa, gabaliņš.

Avoti: ME

droztalītis   apv.

1. Drusciņa, gabaliņš.

Avoti: ME

droztele   apv.

1. Drusciņa, gabaliņš.

Avoti: ME

droztelēt   apv.

1. Drāzt, drāztelēt.

2. Skaisti un skaņi dziedāt.

Avoti: ME

drozteliņa   apv.

1. Māsiņa; tautu meita.

Avoti: ME

droztiņa   apv.

1. Māsiņa; tautu meita.

Avoti: ME

drožki   žarg.

1. Nauda.

Avoti: KZ

drubazas   apv.

1. Druskas; drubažas.

Avoti: ME

drubazda   apv.

1. Drupata.

Avoti: EH

drubazgas   apv.

1. Druskas; drubažas.

Avoti: ME

drubažas   apv.

1. Sīkas daļas, kas atdalījusies no kā (tam drūpot, plīstot u. tml.); drumstalas; drupatas.

Avoti: ME

drubažās   apv.

1. Gabalos.

Avoti: Sin

drubens   apv.

1. Gabals, fragments.

Avoti: KV

druboška   apv.

1. Drupata.

Avoti: KnG

drubulēt   žarg.

1. Braukt.

Avoti: SLG

drubuškiņa   apv.

1. Dem. --> druboška, drupata.

Avoti: KnG

drubzalas   apv.

1. Druskas; drubažas.

Avoti: ME

drucka   apv.

1. Neliels drukns zirģelis; neliels, drukns puisis.

2. Resns, tauks cilvēks.

Avoti: ME, EH

Druckenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Drukas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Šķibes pagastā.

Avoti: KV

Drūdes   mit.

1. Ģermānu mitoloģijā - sieviešu kārtas nakts gari - lietuvēni, kuri biedē guļošos, kaitē bērniem mājdzīvniekiem, kā arī nodarbojas ar ļaunprātībām.

Avoti: Mit

drudēt   apv.

1. Apmierināties.

Avoti: KV, ME

drudēt   apv.

1. Drebēt.

Avoti: KV, ME

drudišu   apv.

1. Drudišu maize - maize no linsēklām un garšaugu pārpalikumiem.

Avoti: ME

drudzains   apv.

1. Tāds, kas slimo ar drudzi.

Avoti: ME

drudzene

1. dsk. Genciānu dzimtas ģints ("Gentiana"), viengadīgs vai daudzgadīgs dekoratīvs lakstaugs ar pretējām lapām un spilgtiem dažādas krāsas ziediem, ~300 sugas, Latvijā brīvdabā konstatētas 2 sugas; genciāna.

Krustlapu drudzene— drudzeņu suga ("Gentiana cruciata"), aizsargājams augs.

Tumšzilā drudzene— drudzeņu suga ("Gentiana pneumonanthe"), aizsargājams augs.

Dzeltenā drudzene— drudzeņu suga ("Gentiana lutea"), ko Latvijā palaikam audzē sakneņu bumbuļveida izaugumu ieguvei (droga satur 3 rūgtus glikozīdus, kas ir viena no galvenajām Rīgas melnā balzama sastāvdaļām).

2. apv. Parastā trīsene ("Briza media").

3. apv. Parastā trīsene ("Briza media").

4. Rūgtā drudzenīte ("Gentianella amarella").

Avoti: LPE, Aug2, LD, EH

drudzenīte

1. dsk. Genicānu dzimtas ģints ("Gentianella"), viengadīgi lakstaugi ar stāvu vai pacilu stublāju, 125 sugas, Latvijā konstatētas 2 sugas, abas aizsargājamas.

Rūgtā drudzenīte— drudzenīšu suga ("Gentianella amarella syn. Gentiana amarella").

Dūkstu drudzenīte— drudzenīšu suga ("Gentianella uliginosa").

Avoti: LD

drudzērzelis   apv.

1. Zemesvēzis.

Avoti: EH

drūdzēt   apv.

1. Sastingt, sasalt.

2. Aukstumā trīcēt, drebēt.

Avoti: ME

drudzi   apv.

1. Kodes.

Avoti: ME

drudzieši

1. Balvu novada Balvu pagasta apdzīvotās vietas "Drudži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

drudzīgs   apv.

1. Nemierīgs.

2. Slimīgs, drebelīgs; salīgs.

Avoti: ME

drudzīgs   apv.

1. Draudzīgs.

Avoti: ME

drudzināt   apv.

1. Zviegt.

Avoti: ME

drudzinieks   apv.

1. Drudža slimnieks.

Avoti: KV

drudzis   -dža, v.

1. Saslimšana, slimīgs stāvoklis, kas saistīts ar paaugstinātu temperatūru un drebuļiem.

Piena drudzis— piena dziedzeru iekaisums (pēc dzemdībām).

Nātru drudzis— izsitumi, kas atgādina nātru dzēlumus.

Rampas (arī lampu) drudzis— uztraukums pirms uzstāšanās, nozīmīga notikuma.

// pārn. Aizraušanās (ar kādu pasākumu), pārmērīga nodošanās (kam).

2. apv. Trauksme, nemiers, satraukums, uztraukums.

3. apv. Niedre.

4. apv. Spārnota kode, tauriņš.

Avoti: LLVV, TlV

drudžainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> drudžains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

drudžains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas drudzis.

// pārn. Ļoti straujš, sasprindzināts (par norisi, stāvokli); pārmērīgi steidzīgs (par darbību).

Avoti: LLVV

drudžainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> drudžains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

drudžazāle   apv.

1. Čemuru augstiņš ("Centaurium erythraea").

2. Kodīgais laimiņš ("Sedum acre").

3. Parastā trīsene ("Briza media").

Avoti: Aug2

Drudži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

drudžliepa   apv.

1. Šaurlapu ugunspuķe ("Chamaenerion angustifolium").

2. Parastā zalktene ("Daphne mezereum").

Avoti: Aug2

drudžot   apv.

1. Sirgt ar drudzi.

Avoti: ME

drudžzāle   apv.

1. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: Aug2

drug   mit.

1. Zoroastrisma mācībā pasaules Ļaunums - meli, nekārtība, haoss, tumsa u. t. jpr.; pilnīgi pretējs princips Patiesībai - Ašai.

Avoti: MrJ

drūga   apv.

1. Vieta, kur upes straume ieplūst jūrā (vai ezerā).

Avoti: LE

drugāns   žarg.

1. Draugs.

Avoti: SLG

drūgi   apv.

1. Drīz.

Avoti: EH

drugs   angļu val.

1. Narkotikas.

Avoti: PL

Drugs   mit.

1. Zoroastrismā ļaunais gars, ko radījis ļaunuma dievs Ahrimāns, melu un netaisnības iemiesojums, visspēcīga ļaunuma dievība, kas tiecas pavedināt pravieti Zaratustru.

Avoti: Mit

drugstore   angļu

1. Amerikāņu medicīnas preču un ķimikāliju veikals, bieži arī kiosks un bārs.

Avoti: LEV

drugt   apv.

1. Atslābt, mazināties.

2. Sakrist, sagāzties, sabrukt.

Avoti: ME, KV

drugt   apv.

1. Gruzdēt.

Avoti: ME, KV

drūgt   apv., hip.

1. Salt un drebēt.

Avoti: ME

drūgties   apv.

1. Trūkties.

Avoti: EH

druīdi

1. Senās Gallijas, Britānijas un Īrijas ķeltu priesteri, pareģi, kas izpildīja arī tiesnešu pienākumus.

Avoti: SV99

druīdisms

1. Seno ķeltu reliģija, kas izpaudās dabas spēku dievināšanā un upurēšanā, ko izdarīja mežos.

Avoti: SV96

druikns   apv.

1. Rupjš, spēcīgs.

Avoti: KV

druikts   apv.

1. Rupjš, spēcīgs.

Avoti: KV

druk   apv.

1. Pēkšņi, negaidīti.

Avoti: KiV

druka   -as, s.; sar.

1. Iespiedums, iespiešana.

Drukas kļūda— iespieduma kļūda.

Vecā druka— iespiedums ar gotiskajiem burtiem.

// pārn. Salikums (iespieddarbā).

2. apv. Smags darbs; grūtības; liela piepūle.

3. žarg. Spiediens; slogs.

Avoti: LLVV, ViV, SLG

drukas   apv.

1. Viss, kas ir smalki sasmalcināts vai drupināts (piemēram, salmi, pelavas, zāle, būvgruži).

Avoti: ME

drukāšana

1. Vienkrāsaina vai daudzkrāsaina raksta veidošana uz tekstilizstrādājuma ar īpašiem paņēmieniem.

Drukāšanas šablons— rīks tekstilizstrādājumu apdrukāšanai.

Avoti: ZTV

drukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. sar. Iespiest.

2. sar. Rakstīt (ar roku).

3. apv. Krāsot (audumu).

Avoti: LLVV, SLG, EH

drukātājs   inf.

1. Printeris, mazizmēra iespiedierīce teksta un attēlu izvadei uz papīra.

Avoti: D89

drukātava   -as, s.; sar.

1. Spiestuve.

Avoti: LLVV

drukāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos, refl.; sar.

1. Publicēties.

Avoti: MLVV

drukavāt   apv.

1. Rakstīt ar drukātiem burtiem.

Avoti: KiV

drukavāts   apv.

1. Tipogrāfiski iespiests.

Avoti: KiV

drukeris   žarg.

1. Spiedpoga.

Avoti: SLG

drukknope   apv.

1. Spiedpoga.

Avoti: ĒiV

drukkņope   žarg.

1. Spiedpoga.

Avoti: SLG

drukne   apv.

1. Spiedpoga.

Avoti: KnG

drukns   -ais; s. -a, -ā;

1. Paresns (augums, ķermenis, ķermeņa daļa).

Avoti: LLVV

drūkns   apv.

1. Lielkaulains, tukls.

Avoti: EH

druknuķ   žarg.

1. Iedot kukuli.

Avoti: KZ

druknums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> drukns, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

drūkste   apv.

1. Bāriens, rājiens.

2. Disciplīna.

Avoti: TĢ

drūkstība   apv.

1. Pamācība.

Avoti: EH

drūkstināt   apv.

1. Pamācīt (zirgu); rāt (bērnu).

Avoti: EH

drukstīt   apv.

1. Berzt, bakstīt.

Avoti: ME

drūkstīt   apv.

1. Stumdīt, bīdīt, grūstīt.

Avoti: KV, ME

drūkstīt   apv.

1. Rāt, bārt; pērt.

Avoti: KV, ME, EH

drūkstīties   apv.

1. Baidīties.

Avoti: Sin

drūksts   apv.

1. Rājiens, bāriens, sods.

2. Disciplīna.

Avoti: KV

drukšināt   apv.

1. Nodauzīt, nobrāzt.

Avoti: ME

drukšķināt   apv.

1. Nodauzīt, nobrāzt.

Avoti: ME

drukšņāt   apv.

1. Piegružot.

Avoti: ME

Drūkšu   vietv.

1. Drūkšu ezers - atrodas Augštaitijas augstienē, 141,6 m vjl., uz Baltkrievijas un Lietuvas robežas, platība - 4450 ha, dziļums - līdz 32 m, 5 salas, līčains.

Avoti: PZT

drukts   apv.

1. Stiprs, plecīgs, neveikls, lempīgs.

Avoti: KV

drūkts   apv.

1. Resns, drukns; biezs.

Avoti: ME, EH

druķānieši

1. Krustpils novada Kūku pagasta apdzīvotās vietas "Druķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

druķēt   apv.

1. Drukāt.

Avoti: EH

Druķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

2. Druķu Vecumi - apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

Avoti: LC

druķīgs   apv.

1. Plecīgs, spēcīgs, drukns.

Avoti: ME

druķis   apv.

1. Neliels, drukns zirdziņš; neliels, drukns puisis.

Avoti: ME

drullēties   apv.

1. Pa jokam kauties, lauzties.

Avoti: EH

druļļi   apv.

1. Ratu sastāvdaļa.

Avoti: KV

drūma   apv.

1. Drūms noskaņojums, šausmas.

Avoti: ME

drūmains   apv.

1. Šaušalīgs, baismīgs.

2. Drūms, tumšs.

Avoti: ME, EH

drumala   apv.

1. Drupata.

Avoti: Sin

drūmaliņa   apv.

1. Tāda (meitene, sieviete), kas staigā noskumusi, drūma.

Avoti: ME

drumbetne   apv.

1. Sārmene.

Avoti: KV

drumbetnes   apv.

1. Sārmenes ("Stachys").

Avoti: Aug2

drūme   apv.

1. Skumjas, drūmums, drūmas domas.

Avoti: NeV

drūmējs   apv.

1. Skumjš.

Avoti: Sin

drumete   apv.

1. Trompete.

Avoti: EH

drūmēties   apv.

1. Stipri bažīties, raizēties.

Avoti: ME, VeAT

drumi

1. Iegareni, izstiepti pauguri, ko izveidojušas ledāju nogulas.

Avoti: Ang

drūmība   apv.

1. Drūmums.

Avoti: Sin

drūmīgs   novec.

1. Bēdīgs, nomākts.

Avoti: LV93

drūmīgums   apv.

1. Drūmums.

Avoti: Sin

drumis   apv.

1. Vēdergraizes, caureja.

Avoti: ME

drūmis   apv.

1. Drūms cilvēks.

2. Drūma.

Avoti: ME, EH

drumlini   -u, vsk. drumlins, -a, v.; ģeol.

1. Iegareni, parasti lielās grupās sastopami, ledāja kustības virzienā orientēti pauguri, kas veidoti no morēnas materiāla.

Avoti: LLVV

drumliņi   novec.

1. Iegareni, izstiepti pauguri, ko izveidojušas ledāju nogulas.

Avoti: Ang

drumnbase

1. Modernās mūzikas stils, kurā dominē bungas un basģitāra.

Avoti: PL

drum'n'bass

1. Modernās mūzikas stils, kurā dominē bungas un basģitāra.

Avoti: PL

drūmoties   apv.

1. Būt noskumušam, skumt.

Avoti: NeV

drumpača   apv.

1. Drumstala, gabaliņš.

Avoti: VV

drumpatenes   apv.

1. Sārmenes ("Stachys").

Avoti: Aug2

drumpetnes   apv.

1. Sārmenes ("Stachys").

2. Meža sārmene ("Stachys sylvatica").

Avoti: Aug2

drūms   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir ļoti nomākts garastāvoklis.

2. Tāds, kas izraisa nomācošas izjūtas.

3. žarg. Pamatīgs; liels.

4. žarg. Aizdomīgs.

5. žarg. Ļoti labs.

Avoti: LLVV, SLG

drumsala   apv.

1. Drumsla.

Avoti: ME

drūmsejīgs   apv.

1. Drūms.

Avoti: Sin

drumsēt   apv.

1. Graizīt, šķēlēt.

Avoti: ME

drumsēt   apv.

1. Maisīt, kustināt.

Avoti: ME

drumsināt   apv.

1. Maisīt, kustināt.

Avoti: ME

drumska   apv.

1. Drumsla.

Avoti: Sin

drumskains   apv.

1. Drumstalains.

Avoti: ME

drumsla   -as, s.

1. Drumstala; gabals, mazums.

Avoti: LLVV, Sin

drumslāt   apv.

1. Drupināt.

Avoti: Sin

drumsls   apv.

1. Drumsla.

Avoti: EH

drumstala   -as, s.

1. Sīka daļa, kas atdalījusies no kā (tam drūpot, plīstot u. tml.).

2. Keramisks materiāls pēc apdedzināšanas, neskaitot glazūru.

Avoti: LLVV, ZTV

drumstalainis   apv.

1. Drumstalains.

Avoti: KiV

drumstalains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz drumstalu; tāds, kas viegli drūp, plīst u. tml.

2. Tāds, kas ir saberzts drumstalās.

Avoti: LLVV, EH

drumstalaiņš   apv.

1. Tāds, kur daudz drumstalu; drupans.

Avoti: ĒiV

drumstalāt   apv.

1. Drupināt.

Avoti: Sin

drumstaliņa   apv.

1. Dem. --> drumstala.

2. parasti dsk. Vēršapiens - sūkalu virspusē nostājušās piena daļiņas, kas parasti dotas bērniem.

Avoti: BB

drumstalkūka   s.

1. Saldu drumstalu un augļu sacepums.

Avoti: DĒ-42-11

drumstalmaize   s.

1. Plātsmaize ar saldu drumstalu masas virsu.

Avoti: MLVV

drumstalot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Dalīt atsevišķās sīkās sastāvdaļās; pārvērst drumstalās.

Avoti: LLVV

drumstaloties   apv.

1. Drupt.

Avoti: Sin

drumstaļa   apv.

1. Drumsla.

Avoti: EH

drumstelēt   apv.

1. Drupināt.

Avoti: EH

drumstēt   apv.

1. Graizīt, šķēlēt.

Avoti: ME

drumstīt   apv.

1. Drupināt.

Avoti: Sin

drūmums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> drūms (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> drūms (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

drumzaka   apv.

1. Drumska.

Avoti: ME

drumzala   apv.

1. Drumska.

Avoti: ME

drumzāt   apv.

1. Drāzt^1.

Avoti: EH

drumzēt   apv.

1. Burzīt, gumzīt.

Avoti: ME

drumzēt   apv.

1. Maisīt, kustināt.

Avoti: ME

drumzīt   apv.

1. Burzīt, gumzīt.

Avoti: EH

drumzlains   apv.

1. Drumskains.

Avoti: ME

drumžināt   apv.

1. Drumsēt.

Avoti: EH

drunas   apv.

1. Satrunējis koks, puvumi.

Avoti: KV

drunči   apv.

1. Sūkalu nogulsnes.

2. Kausētu tauku pārpalikumi (nogulsnes).

Avoti: BB

drunčiņi   apv.

1. Sūkalu nogulsnes.

2. Kausētu tauku pārpalikumi (nogulsnes).

Avoti: BB

drunesis   apv.

1. Koka trauks, kurā nes strādniekiem druvā šķidru ēdienu.

Avoti: KV

drūnesis   apv.

1. Spainītis ar vāciņu piena raudzēšānai.

2. Koka trauks, kurā nes strādniekiem druvā šķidru ēdienu.

Avoti: MalV, ME

drunēt   apv.

1. Sairt, trūdēt, pūt.

Avoti: ME

drungans   apv.

1. Remdens, siltens.

Avoti: KV

drunica   apv.

1. Druvnesis.

Avoti: EH

drunka   apv.

1. Duļķains šķidrums, netīrs ūdens.

Avoti: ME

drunkains   apv.

1. Duļķains, netīrs.

Avoti: KV

druņķēt   apv.

1. Grūst, stampāt.

Avoti: ME

druņķis   apv.

1. Putras spainis.

2. Drunka.

Avoti: ME

Druobys   vietv.

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Drobas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

drupa   apv.

1. Drupata.

Avoti: EH

drupača   -as, s.

1. Drupata.

Avoti: LLVV

drupačains   apv.

1. Birztošs, drupans.

Avoti: KnV

drupačans   apv.

1. Drupans.

Avoti: EH

drupačāt   apv.

1. Drupināt.

Avoti: EH

drupači   apv.

1. Pienā iedrupināts biezpiens.

Avoti: BB

drupačka   apv.

1. Drupata; drupana.

Avoti: MiV

drupačnieks   apv.

1. Ar biezpiena drupačām apkaisīts (cepts) plācenis.

Avoti: EH

drupačot   apv.

1. Drupināt.

Avoti: EH

drupains   apv.

1. Drupans, irdens.

Avoti: ME

drupakla   apv.

1. Drupata.

Avoti: ME

drupaklains   apv.

1. Drupans, irdens.

Avoti: ME

drupakle   apv.

1. Drupata.

Avoti: ME

drupala   apv.

1. Drupata; drupana.

Avoti: MiV

drupalains   apv.

1. Drupans, irdens.

Avoti: ME

drupaliņa   apv.

1. Ķiļķēns, klimpa.

Avoti: VV

drupalns   apv.

1. Viegli drūpošs, drupans (par maizi, biezpienu).

Avoti: KiV

drupalot   apv.

1. Drupināt.

Avoti: EH

drupaļiņa   apv.

1. Koks, miets.

Avoti: ViV

drupana   apv.

1. Drupata.

2. Neliela daļa (no kāda kopuma).

Avoti: KiV

drupanains   apv.

1. Drupans, irdens.

Avoti: EH

drupanāt   apv.

1. Drupināt.

Avoti: EH

drupani   apst.

1. Drupans.

Avoti: LV87

drupanība   s.

1. Vispārināta īpašība --> drupans, šīs īpašības konkrēta izpausme.

drupaniņas   apv.

1. Pienā iedrupināts biezpiens.

Avoti: BB

drupans   -ais; s. -a, -ā;

1. Viegli drūpošs; arī irdens.

Avoti: LLVV

drupanums   v.

1. Vispārināta īpašība --> drupans, šīs īpašības konkrēta izpausme.

drupas   -u, s.; tikai dsk.

1. Atliekas pēc (parasti celtnes) sagraušanas vai sagrūšanas.

Avoti: LLVV

drupata   -as, s.

1. Sīka daļa, kas radusies, kam (parasti ēdienam) drūpot.

Maizes drupatas— maizes druskas.

Avoti: LLVV

drupatains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir daudz drupatu; tāds, kas viegli drūp.

Avoti: LLVV

drupatāt   apv.

1. Drupināt.

Avoti: EH

drpatiņa   apv.

1. Dem. --> drupata.

Avoti: EH

drupatis   apv.

1. Drupata.

Avoti: EH

drupatot   apv.

1. Drupināt.

Avoti: Sin

drupeklis   apv.

1. Drupata, kripata.

Avoti: ME

drupena   apv.

1. Drupata, kripata.

Avoti: ME

drupene   apv.

1. Drupata, kripata.

Avoti: ME

drupenis   apv.

1. Ēdiens, rūgušpienā iedrupināta rupja maize.

Avoti: KV

drupens   -ais; s. -a, -ā; retāk

1. Drupens - viegli drūpošs; arī irdens.

Avoti: LLVV

drupeņu   apv.

1. Dem. --> drupu.

Avoti: KiV

drupēt   apv.

1. Kļūt satrunējušam.

Avoti: ME

drupi   apv.

1. Drupas.

Avoti: ME

drupieži   ģeol.

1. Ieži, kas sastāv no citu iežu mehāniskas sairšanas produktiem (klastiskie ieži, terigēnie ieži).

Avoti: ZTV

drupīgs   apv.

1. Drupans.

Avoti: ME

drūpīgs   apv.

1. Drupans.

Avoti: EH

drupināšana   tehnol.

1. Dažādu materiālu sadrumstalošana gabalos, kuru izmēri lielāki par 5 mm; cietos un abrazīvos materiālus drupina ar spiešanu, stigros un plastiskos - ar spiešanu un bēršanu, trauslos - ar skaldīšanu un triecienu.

Avoti: ZTV

drupināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Smalcināt nelielās daļās (piemēram, ko irdenu, trauslu).

Avoti: LLVV

drupinātājs   -a, v.

1. reti. Darītājs --> drupināt.

2. v. Ierīce, kas drupina.

Avoti: LLVV

drupināties   apv.

1. Dalīties nelielās daļās (par ko irdenu, trauslu).

Avoti: KiV

drupins   apv.

1. Drupans.

Avoti: MiV

drupīt   apv.

1. Dem. --> drupu; mazliet, nedaudz.

2. hip. Dzert, iedzert.

Avoti: KiV, ME

drupīt   apv.

1. Drupināt.

Avoti: EH

drupīte   apv.

1. Neliela daļa (no kāda kopuma).

Avoti: KiV

drūpošs   apv.

1. Drupans.

Avoti: Sin

drupot   apv.

1. Sagrūt, sabrukt, sairt.

Avoti: ME

drupstala   apv.

1. Drupata.

Avoti: ME

drupsteles   apv.

1. Nokasas (no dārza augiem).

Avoti: EH

drupšana

1. Viens no iežu atlūzu fiziskās dēdēšanas procesiem.

Avoti: LPE

drupši   apv.

1. Sīki ķiļķeni (piena zupā).

Avoti: EH

drupšiņi   apv.

1. Sīki ķiļķeni.

Avoti: KV

drupt   parasti 3. pers., drūp, pag. drupa; intrans.

1. Dalīties nelielās daļās (piemēram, par ko irdenu, trauslu).

Avoti: LLVV

drupu   apv.

1. Mazliet, nedaudz.

Avoti: KiV

drupulains   apv.

1. Drupuļains.

Avoti: EH

drupuļains   apv.

1. Drupans.

Avoti: ME

drusceņ   apv.

1. Drusciņ.

Avoti: KiV

druscij   apv.

1. Drusciņ.

Avoti: EH

druscīniņ   apv.

1. Drusciņ.

Avoti: ME

drusciņ   apst.; sar.

1. Drusku; mazliet, nedaudz; druscīt; druscītiņ.

Avoti: LLVV

drusciņa   apv.

1. Drupata, mazums.

Avoti: Sin

druscīt   apst.

1. Drusku; mazliet, nedaudz; drusciņ; druscītiņ.

Avoti: LLVV

druscīties   apv.

1. Drusciņ.

Avoti: ME

druscītiņ   apst.; sar.

1. Drusku; mazliet, nedaudz; drusciņ; druscīt.

Avoti: LLVV

druska   -as, s.

1. Sīka daļa, kas radusies, kam drūpot, plīstot u. tml.; arī drupata, drumstala.

2. tikai dsk. Nedaudz pārtikas.

3. vsk. Neliela daļa (no kāda kopuma).

Nij druskas— nemaz.

Pa druskai— mazliet, nedaudz; drusku.

4. žarg. Draudzene.

Avoti: LLVV

druskās   apv.

1. Gabalos, pilnīgi.

Avoti: Sin

Druskas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Veclaicenes pagastā.

2. Drusku pilskalns - atrodas Alūksnes novada Veclaicenes pagastā, Pilskalna ezera ziemeļu krastā netālu no Drusku mājām, ezera pusē tas ir ļoti stāvs un paceļas ~90 m virs ezera līmeņa, pretējā nogāze ir lēzenāka, bijis apdzīvots ap 11.-13. gs.; Kornetu pilskalns.

3. Drusku ezers - Pilskalna ezers Alūksnes novada Veclaicenes pagastā.

Avoti: LC

druskāt   apv.

1. Sadrupināt.

Avoti: ME

Druskininki   vietv.

1. Pilsēta Lietuvas dienvidos, Alītas apriņķī, Nemunas labajā krastā, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 14170 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1946. g.

Avoti: PuA, Wi

druskot   apv.

1. Sadrupināt.

Avoti: ME

drusks   apv.

1. Druska.

Avoti: EH

drusku   apst.

1. Mazliet, nedaudz.

Drusku druskās— gabalos.

Avoti: LLVV, Sin

druskumiņs   apv.

1. Mazums.

Avoti: Sin

drusliņa   apv.

1. Drusciņa.

Avoti: EH

drusma   apv.

1. Drūzma.

Avoti: ME

drūsma   apv.

1. Drūma jutoņa, grūtsirdība, drausmība.

Avoti: KV, ME

drūsma   apv.

1. Drūzmēšanās, drūzma.

Avoti: KV, ME

drūsme   apv.

1. Bāriens, sods.

Avoti: KV

drūsmēties   apv.

1. Drūzmēties.

Avoti: ME

drūsmīgs   apv.

1. Šausmīgs, drausmīgs, baismīgs.

Avoti: ME

drusniņu   apv.

1. Drusciņ.

Avoti: ME

drust   apv.

1. Driskāties.

Avoti: EH

drusta   apv.; hip.

1. Druska.

Avoti: ME

drustala   apv.

1. Drumstala.

Avoti: EH

Drustāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Zasas pagastā.

Avoti: LC

drūstas   apv.

1. Rājiens, bāriens, sods.

Avoti: EH

drustēnieši

1. Amatas novada Drustu pagasta apdzīvotās vietas "Drusti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

drusti   apv.

1. Plēsums.

Avoti: NeV

Drusti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Raunas novadā 42 km no Cēsīm, izveidojusies bijušās Vecdrustu muižas ("Alt-Drostenhof") teritorijā, pagasta centrs.

2. Drustu pagasts - pagasts Raunas novadā, robežojas ar Smiltenes, Gulbenes, Jaunpiebalgas un Vecpiebalgas novadu, teritoriāli atdalīts no otra Raunas novada pagasta; bijušie nosaukumi: vāciski - Drostenhof, krieviski - Drostenskaja.

Drustu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā Drustu pagastam pievienots pirmskara Gataras pagasts un daļa Dzērbenes pagasta, savukārt daļa pirmskara Drustu pagasta tagad pievienota Zosēnu pagastam.

3. Dzelzceļa pieturas punkts Raunas novada Drustu pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Ieriķi-Gulbene-Vecumi, 120 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1916. g. ar nosaukumu "Drosten", tagadējais nosaukums kopš 1919. g.

4. Drustu ezers - atrodas Raunas novada Drustu pagastā, 172,7 m vjl., platība - 34,3 ha, garums - 0,9 km, lielākais platums - 0,65 km, vidējais dziļums - 3,8 m, eitrofs; Draudzesskolas ezers; Skolas ezers.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD, La1

drušāties   apv.

1. Berzēties, berzties.

Avoti: EH

druška   žarg.

1. Draudzene.

Avoti: JV

drušķele   apv.

1. Drusciņa.

Avoti: EH

drušķis   apv.

1. Neliels daudzums, viens mazumiņš.

Avoti: ME

drušķis   apv.

1. Neliela auguma plecīgs cilvēks; arī tāds zirgs.

Avoti: ME

drušlags   apv.

1. Kāstuvis; caurduris; duršlaks.

Avoti: VV

drušlaks   apv.

1. Caurduris.

2. Caurumsitis.

Avoti: KiV

drušļaks   apv.

1. Caurduris.

Avoti: KnG

drūt   apv.

1. Baidīties, kļūt drūmama.

Avoti: EH

Drutene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Druten"), Gelderlandes provincē, 18200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Druva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Saldus novadā 3 km no Saldus, izveidojusies bijušās Kumbru muižas "Kumbern" teritorijā, Saldus pagasta administratīvais centrs; bijušais nosaukums - Kumbri.

2. Kolna Druva - apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

druva   -as, s.

1. Labības lauks.

Druvu baltais āboliņš— bastarda āboliņš ("Trifolium hibridum").

2. pārn. Nozare, joma.

Avoti: LLVV, VjV

druvājs   apv.

1. Nopļauts labības lauks.

Avoti: EH

druvaliņa   apv.

1. Lauku darbu strādniece.

Avoti: ME

druvaļiņa   apv.

1. Lauku darbu strādniece.

Avoti: ME

druvāns   apv.

1. Atmata.

Avoti: KV

druvas   apv.

1. Bailes, raizes, šausmas.

Avoti: ME

Druvas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

2. Viesītes novada Rites pagasta apdzīvotās vietas "Cīruļi bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

Druvasnieki   vietv.

1. Krustpils novada Mežāres pagasta apdzīvotās vietas "Mežāre" daļa.

Avoti: LC

druvasnieks   apv.

1. Laukstrādnieks.

Avoti: ME

druvāsnieks   apv.

1. Laukstrādnieks.

Avoti: EH

druvāt   apv.

1. Pļaut un ievākt labību.

Avoti: KV

druvaudzīte   apv.

1. Kaņepju epitets.

Avoti: ME

druve   apv.

1. Druva.

Avoti: EH

druve   apv.

1. Ticība.

Avoti: NeV

drūve   apv.

1. Skumjas, drūmums.

Avoti: NeV

Druve   vietv.

1. Ezeres labā krasta pieteka Saldus un Auces novadā, garums - 22 km, kritums - 25 m; Krūmupe; Melnupe.

Avoti: LD

Druvenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ošupes pagastā.

Avoti: LC

druvenieki

1. Saldus novada Saldus pagasta apdzīvotās vietas "Druva" iedzīvotāji.

2. Auces novada Vecauces pagasta apdzīvotās vietas "Druva" iedzīvotāji.

3. Balvu novada Kubuļu pagasta apdzīvotās vietas "Druvenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

druvenieks   apv.

1. Laukstrādnieks.

Avoti: KV

druvēnieši

1. Priekuļu novada Priekuļu pagasta apdzīvotās vietas "Druvas" iedzīvotāji.

2. Gulbenes novada Druvienas pagasta apdzīvotās vietas "Druviena" iedzīvotāji.

Avoti: V1

druvenietis   apv.

1. Laukstrādnieks.

Avoti: EH

Druvenīki   vietv.

1. Balvu novada Kubulu pagasta apdzīvotās vietas "Druvenieki" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Druvenskaja   vietv., vēst.

1. Gulbenes novada Druvienas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

druvesnieks   apv.

1. Laukstrādnieks.

Avoti: ME

drūvēt   apv.

1. No aukstuma sastingt.

2. Baiļoties, būt biklam, nedrošam par sevi, stostīties.

3. Būt skumīgam, skumt; melnēties.

Avoti: KV

druvēties   apv.

1. Izbīties, baidīties.

Avoti: ME

drūvēties   apv.

1. Stostīties.

Avoti: KV

druvības   apv.

1. Appļāvības, apkūlības.

Avoti: ME

Druviena   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Gulbenes novadā 30 km no Gulbenes, izveidojusies bijušās muižas "Druween" teritorijā, pagasta centrs.

2. Druvienas pagasts - pagasts Gulbenes novadā, robežojas ar Rankas, Lizuma un Tirzas pagastu, kā arī ar Cesvaines, Madonas un Jaunpiebalgas novadu, vēstures dokumentos pirmo reizi minēts 1596. g., tā robežas laika gaitā nav mainījušās; bijušie nosaukumi: vāciski - Druwen, krieviski - Druvenskaja.

Avoti: LPag, LC, LE1

druvīgs   apv.

1. Ļoti biedējošs.

2. Briesmīgs, atbaidošs.

Avoti: EH

drūvīgs   apv.

1. Bailīgs, bikls.

2. Aukstumā sastindzis.

3. Drūms, ierāvies sevī; bailīgs, bikls.

4. Nobēdājies.

Avoti: KV, NeV, EH

druvine   apv.

1. Druvas augs.

Avoti: EH

druviņa   apv.

1. Pļava.

Avoti: Sin

Druviņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ogres novada Ogresgala pagastā.

2. Viesītes novada Rites pagasta apdzīvotās vietas "Cīruļi" daļa.

Avoti: LC

druvis   apv.

1. Šemuļi, drebuļi; šausmas.

Avoti: ME

druvis   prūšu val.

1. Ticība.

Avoti: NeV

druvīte   apv.

1. Dem. --> druva.

Avoti: EH

druvmala   apv.

1. Eža, tīruma mala.

Avoti: Sin, ME

druvmāle   apv.

1. Druvmala.

Avoti: EH

druvmalis   apv.

1. Druvmala.

Avoti: EH

druvnesis   apv.

1. Koka trauks, kurā nes strādniekiem druvā šķidru ēdienu.

Avoti: KV, ME

druvnice   apv.

1. Druvnesis.

Avoti: EH

druvnītis   apv.

1. Druvnesis.

Avoti: EH

druvot   apv.

1. Pļaut un ievākt labību.

Avoti: ME

drūvs   apv.

1. Aukstumā sastindzis.

2. Drūms.

Avoti: KV, Sin

druvuliņa   apv.

1. Laukstrādniece, kas strādā druvā.

Avoti: ME

Druween   vietv., vēst., vācu val.

1. Gulbenes novada Druvienas muižas bijušais nosaukums.

2. Druviena.

Avoti: LE1, FV

Druwen   vietv., vēst.

1. Gulbenes novada Druvienas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

drūwis   apv.

1. Ticība.

Avoti: NeV

drūza   ķīm.

1. Kristālu grupa, to saaugums.

2. Skābeņskābā kalcija kristālu saaugums augu šūnā.

3. Mikroorganismu (sēnīšu) kolonija; kraupis.

4. Kristālu sakopojums uz kopīgas pamatnes, parasti uz iežu dobuma sienām; iecienīts kolekciju materiāls.

5. med. Sīki, apaļi patoloģiski hialīna veidojumi uz redzes nerva papillas.

Avoti: ZTV, TM, EH

drūzains   apv.

1. Kraupains.

Avoti: EH

druzas   apv.

1. Dubļi, netīrumi.

Avoti: ME

drūze   apv.

1. Bars, drūzma.

2. Jautra kopāsanākšana.

Avoti: KV, NeV

drūzēt   apv.

1. Drebēt, drebināties.

Avoti: ME

druzi

1. Tautu grupa Sīrijā, Libānā un Izraēlā; runā arābu valodā; savdabīga reliģija ar islāma un kristietības elementiem un panteisma un skaitļu mistikas iezīmēm.

Avoti: LEV

druzma   apv.

1. Drūzma, jūklis.

Avoti: ME

drūzma   -as, s.

1. Liela, neorganizēta, kustīga (cilvēku) kopa; bars, burzma, jūklis (kādā vietā).

Drūzmu drūzmām— daudz.

Avoti: LLVV, Sin

drūzmām   apv.

1. Bariem.

Avoti: Sin

druzme   apv.

1. Drūzma.

Avoti: EH

druzmēt   apv.

1. Drūzmēties.

Avoti: EH

druzmēties   apv.

1. Drūzmēties.

Avoti: ME

drūzmēties   tikai dsk., -ējamies, pag. -ējāmies; refl.

1. Pulcēties drūzmā, burzmā.

Avoti: LLVV

druzmis   apv.

1. Drūzma.

Avoti: ViV

Druzu   vietv.

1. Druzu kalni - vulkānisks masīvs Sīrijas dienvidos un Jordānijā ("Jebel ed Druz"), garums - ~100 km, platums - ~50 km, augstākā virsotne - 1803 m.

Avoti: PZT

druža   apv.

1. Kalpotājs.

Avoti: EH

družba   apv.

1. Kāzinieki; kāzu ciemiņi, kas piedalās laulību ceremonijā.

Avoti: KiV

Družba   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Sumu apgabalā, 5030 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

družīna   -as, s.

1. Organizēta cilvēku grupa (kādam noteiktam uzdevumam); vienība, kopa.

2. vēst. Karadraudze senslāvu zemēs.

Avoti: LLVV, VjV

družināt   apv.

1. Darīt gludāku, līdzenāku (koku).

Avoti: KiV

družīns   apv.

1. Uzvalks, blūze ar jostu (ap Nīgrandu).

Avoti: KV

družiņņiks   žarg., vēst.

1. Sabiedriskais kārtības sargs.

Avoti: SLG

družiņš   apv.

1. Dienestnieks.

2. Maza auguma cilvēks.

Avoti: SiV

družka   žarg.

1. Draudzene.

Avoti: SLG

Družkivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 59800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Družkovka   vietv.; novec.

1. Družkivka - pilsētas nosaukums padomju laikā.

Avoti: PZT

družnai   apv.

1. Draudzīgi.

2. Jautri, priecīgi, līksmi.

3. Sparīgi.

Avoti: KiV

Drvara   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Drvar"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Kantonā 10, 7500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Drvenca   vietv.

1. Upe Polijā, Vislas labā krasta pieteka, garums 207 km, sākas Mazuru ezeru augstienē, ieteka augšpus Toruņas.

Avoti: PZT

dry   angļu

1. Sauss - lieto alkoholisko dzērienu raksturošanai (pretstatā "sweet - salds").

Dry martini— kokteilis, kas sastāv no 1/3 sausā vermuta un 2/3 džina.

Extra dry— sevišķi sauss.

Avoti: LEV, LME

dryas   lat.

1. Driādes.

Dryas octopetala— astoņvainaglapu driāde.

Dryas x suendermanii— Svendermana driāde.

Avoti: DaE

Drycāni   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Dricāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Drycany   vietv., vēst.

1. Dricēnu muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Dricēnu pagastā.

Avoti: KV

Drykaškys   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Drikaškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dryinidae   lat.

1. Kukaiņu klases plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas cikāžlapseņu dzimta.

Avoti: LE1

Drynki   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Drinki" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Drynkys   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Drinki" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

dryococelus   lat.

1. Zarkukaiņu kārtas ģints.

Dryococelus australis— zarkukaiņu suga, kas nebija redzēta kopš 1920. g. bet 2001. g. 24 īpatņi atrasti uz vientuļas klints Klusajā okeānā, 23 km attālumā no Lorda salas, kas bija to dzīvesvieta līdz 1918. g., kad no avarējuša kuģa šajā salā nokļuva žurkas.

Avoti: IZ-108-36

dryocopus   lat.

1. Dzilnas.

Dryocopus martius— melnā dzilna.

Avoti: LD

dryomys   lat.

1. Susuru dzimtas ģints.

Dryomys nitedula— meža susuris.

Avoti: LD

dryopidae   lat.

1. Dīķnagaiņu dzimta.

Avoti: LD

dryopithecus   lat.

1. Driopiteki.

Avoti: PDE

dryopteridaceae   lat.

1. Vairogpaparžu dzimtas "Aspidiaceae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

dryopteris   lat.

1. Ozolpapardes.

Dryopteris affinis— radniecīgā ozolpaparde.

Dryopteris assimilis— viltus ozolpapardes "Dryopteris expansa" nosaukuma sinonīms.

Dryopteris austriaca— Austrijas ozolpaparde.

Dryopteris carthusiana— dzeloņainā ozolpaparde.

Dryopteris cristata— sekstainā ozolpaparde.

Dryopteris dilata— Austrijas ozolpapardes "Dryopteris austriaca" nosaukuma sinonīms.

Dryopteris erythrosora— sarkansporu ozolpaparde.

Dryopteris expansa— viltus ozolpaparde.

Dryopteris filix-mas— vīrpaparde jeb melnā ozolpaparde.

Dryopteris linneana— Linneja kailpapardes "Gymnocarpium dryopteris" nosaukuma sinonīms.

Dryopteris marginalis— malu ozolpaparde.

Dryopteris phegoteris— Pūkainās plūksnpapardes "Phegopteris connectilis" nosaukuma sinonīms.

Dryopteris robertianum— Roberta kailpapardes "Gymnocarpium robertianum" nosaukuma sinonīms.

Dryopteris spinulosa— dzeloņainās ozolpapardes "Dryopteris carthusiana" nosaukuma sinonīms.

Dryopteris thelypteris— parastās purvpapardes "Thelypteris palustris" nosaukuma sinonīms.

Dryopteris wallichiana— Valliha ozolpaparde.

Avoti: LD, DaE

dryoptodon   lat.

1. Šķeltzobes.

Dryopton patens— spurainā šķeltzobe.

Avoti: LD

Dryva   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Druva" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dryvys   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Druvas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Ds   saīs.

1. Darmstadijs (ķīm. elements).

Avoti: EpV

dschebel   novec.

1. Kalns, kalnājs (arābu nosaukumos).

Avoti: LME

Dsehrwen   vietv., vēst., vācu val.

1. Dzērves muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Dzērves pagastā.

Avoti: KV

Dselsenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Dzelzes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vecauces pagastā.

Avoti: KV

Dselsgallen   vietv., vēst., vācu val.

1. Dzelzsgales muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Nīkrāces pagastā.

Avoti: KV

Dserwen   vietv., vācu val.

1. Dzērve.

Avoti: FV

DSF

1. Vācu televīzijas kompānija, kuras raidījumu galvenā tematika ir sports (vācu "Deutsche SportFernsehen GbmH").

Avoti: PL

DSFR   saīs., vēst.

1. Dienvidslāvijas Sociālistiskā Federatīvā Republika.

Avoti: i1

Dsirgen   vietv., vēst., vācu val.

1. Dzirgas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Nīgrandes pagastā.

Avoti: KV

Dsirkaln   vietv., vēst., vācu val.

1. Dzirkales muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Īslīces pagastā.

Avoti: KV

Dsirren   vietv., vēst., vācu val.

1. Dzires muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Nīgrandes pagastā.

Avoti: KV

dsk.   saīs.

1. Daudzskaitlis.

Par. dsk.— parasti (literārajā valodā) tiek lietots daudzskaitlī.

Avoti: i1

DSL   saīs.

1. Digitālā abonenta līnija interneta pieslēgumam mājā (angļu "Digital Subscriber Line").

Avoti: i1

Dsonokva   mit.

1. Kvakiutlu (Kanādas rietumu piekraste) mitoloģijā - milze cilvēkēdāja ar vara nagiem.

Avoti: Mit

DTV   saīs.

1. Digitālā televīzija.

Avoti: PL

Dū   vietv.

1. Upe Francijas austrumos ("Doubs"), Sonas kreisā krasta pieteka, garums 440 km, sākas Juras austrumu nogāzē.

Avoti: PZT

du-

1. Tāds, kas saistīts ar divām vienībām, divējādību.

Avoti: RtV

duaijēns

1. Diplomātiskā korpusa vecākais, dotajā valstī visilgāk akreditētais vēstnieks.

Avoti: PV

Duaina   vietv.

1. Pilsēta Sudānā, Dienviddārfūras vilājā, 104000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

duajēns

1. Diplomātiskā korpusa vecākais, augstākā ranga diplomātiskais pārstāvis, kas kādā valstī vada diplomātisko korpusu.

Avoti: SV99

duala   novec.

1. Bantu nēģeru cilts Kamerūnā, nodarbojās gk. ar tirdzniecību un tādēļ bija labāk zināmi eiropiešiem.

Avoti: KV

Duala   vietv.

1. Pilsēta Kamerūnas rietumos (angļu val. "Douala"), Vuri grīvlīča krastā, Piekrastes provinces administratīvais centrs, 1907000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LģE

duali

1. Tauta, dzīvo Kamerūnā, Gvinejas līča piekrastē, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, saglabājušās cilšu dalījumu paliekas.

Avoti: PZT

duālis   -ļa, v.; val.

1. Gramatikā - divskaitlis.

Avoti: SV96

duālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. filoz. Filozofiska mācība, kas atzīst matēriju un apziņu, esamību un domāšanu par divām patstāvīgām, neatkarīgām substancēm.

2. Divdabība, divējādība.

3. mit. Mistiska koncepcija par divu augstāko spēku, augstāko dievu vai dievu un dēmonu pretmetu, kas nosaka pasaules vēstures gaitu.

Avoti: LLVV, MrJ

duālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar duālismu (1), tam raksturīgs.

2. Divdabīgs, divējāds.

Avoti: LLVV

duālists   -a, v.

1. Duālisma (1) piekritējs.

Avoti: LLVV

dualitāte

1. Divdabība, divējādība.

2. Matemātikā, atbilstība starp mat. objektiem (jēdzieniem, oper.) kādā mat. teorijā, kas dod iespēju šos obj. mainīt vietām.

Dualitātes princips matemātiskajā loģikā— ja ir patiess dotais saliktais izteikums (f-la), tad patiess ir arī tam duālais izteikums (duālā f-la).

Avoti: EV

duālkarte

1. Perfokarte, kas veic gan datu tehniskā nesēja, gan sākotnējā dokumenta funkciju.

Avoti: LPE

duāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir divas sastāvdaļas; binārs.

Duālā monarhija— pārvaldes forma Austroungārijā pēc 1867. g.; divām valstīm Austrijai un Ungārijai bija kopīgs valdnieks, kā arī ārlietu, kara un kopīgo finanšu ministrijas.

Avoti: LLVV, VjV

duālvadība

1. Vadība, kurā vadošajai iedarbei ir divējādi uzdevumi: vadības objektu pētīšana un to pārveidošana vajadzīgajā stāvoklī.

Avoti: LPE

Duata   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - mirušo valstība, kur mirušie var nokļūt pa kāpnēm, pa saules stariem, ar vīraka dūmiem vai aizpeldēt tur ar laivu.

Avoti: Mit

duba   apv.

1. Labības stati; uzstādīts kūlis vai kūļu rinda.

Avoti: TlV, KV

Duba   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 1760 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Dubaija   vietv.

1. Pilsēta Apvienotajos Arābu Emirātos (angļu val. "Dubai"), emirāta centrs, osta Persijas līča krastā, 1596000 iedzīvotāju (2008. g.).

2. Dubaijas Emirāts - viens no Apvienotajiem Arābu Emirātiem, platība - 3885 kvadrātkilometri, 1722000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LģE, PuA

Dubaja   vietv.; novec.

1. Dubaija - pilsēta Apvienotajos Arābu Emirātos.

2. Dubajas Emirāts - Dubaijas Emirāts.

Avoti: PZT

dubaks

1. apv. Dīķis.

2. apv. Dūksts uz ceļa.

3. sar. Uzraugs.

4. sar. Naktssargs.

5. sar. Kalts.

6. sar. Aukstums.

Avoti: KiV, EH, KZ, SLG

dubars   žarg.

1. Aukstums.

Avoti: SLG

Dubauka   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Dubovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dubbeln   vietv., vācu val.

1. Dubulti.

Avoti: FV

Dubbenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Dubeņu muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Aizputes pagastā.

2. Dubes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Bauskas pagastā.

Avoti: KV

Dubči   žarg.

1. Dubulti.

Avoti: SLG

dube   apv.

1. Labības stati, kūļu rinda; duba.

Avoti: TlV

dubeļtavs   apv.

1. Dubults.

2. Tāds, kam ir ieadīta odere (par cimdu).

Avoti: KiV

Dubena   vietv., vēst.

1. Jēkabpils novada Dignājas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. vācu val. Dignāja.

3. Sena apmetne, kas jau pirms 13. gs. atradusies tagadējo Līvānu vietā; saukta arī Dubna, Dubnava, Dubenaw.

4. Dignājas muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Dignājas pagastā.

Avoti: LPag, FV, LPil, KV

Dubenalken   vietv., vēst., vācu val.

1. Durbes novada Dunalkas pagasta bijušais nosaukums.

2. Dunalka.

3. Dunalkas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Dunalkas pagastā.

Avoti: LPag, FV

Dubenaļkenskaja   vietv., vēst.

1. Durbes novada Dunalkas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Dubenaskaja   vietv., vēst.

1. Jēkabpils novada Dignājas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Dubenaw   vietv., vēst.

1. Sena apmetne, kas jau pirms 13. gs. atradusies tagadējo Līvānu vietā; saukta arī Dubna, Dubena, Dubnava.

Avoti: LPil

Dubenca   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

dubencieši

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Dubenca" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dubendesa   apv.

1. Taisnā zarna.

Avoti: EH

dubengals   apv.

1. Rungas gals.

2. Pakaļa.

Avoti: ME

Dubeni   vietv., sar.

1. Dubenu muiža - Aizputes novada Aizputes pagasta apdzīvotās vietas "Dubeņmuiža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

dubenīca   apv.

1. Resna runga.

2. Taisnā zarna.

Avoti: ME, EH

dubenieki

1. Aizputes novada Aizputes pagasta apdzīvotās vietas (mazciema) "Dubeni" (arī "Dubeņi", "Dubenu muiža", "Dubeņmuiža") iedzīvotāji.

2. Grobiņas novada Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Dubeņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dūbenīki   vietv.

1. Balvu novada Balvu pagasta un Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Dobenieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dubenis   apv.

1. Resna runga.

Avoti: ME

dubenis   apv.

1. Dobums, bedre.

Avoti: ME

dubenišķi

1. Daugavpils novada Skrudalienas pagasta apdzīvotās vietas "Dubenišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dubens   apv.

1. Pamats, dibens, apakša.

Avoti: EH, VkG

Dubeņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Grobiņas novada Grobiņas pagastā 8 km no Grobiņas.

2. Pirmie Dubeņi - apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Grobiņas novada Grobiņas pagastā.

Dubeņi 1— Grobiņas novada Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Pirmie Dubeņi" nosaukuma variants.

3. Otrie Dubeņi - apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Grobiņas novada Grobiņas pagastā.

Dubeņi 2— Grobiņas novada Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Dubeņi" nosaukuma variants.

4. Trešie Dubeņi - apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Grobiņas novada Grobiņas pagastā.

Dubeņi 3— Grobiņas novada Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Trešie Dubeņi" nosaukuma variants.

5. Aizputes novada Aizputes pagasta apdzīvotās vietas "Dubeņmuiža" nosaukuma variants.

6. Dzelzceļa pieturpunkts Grobiņas novada Grobiņas pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Liepāja-Priekule, 12 km no Liepājas dzelzceļa stacijas, atklāts 1916. g. ar nosaukumu "Dubben", tagadējais nosaukums kopš 1919. g.

Avoti: LC

Dubeņmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aizputes novada Aizputes pagastā.

Avoti: LC

Dubeņmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aizputes novada Aizputes pagastā.

Avoti: LC

duberis   žarg.

1. Aukstums.

Avoti: SLG

Dūberiucis   vietv.

1. Balvu novada Vectilžas pagasta apdzīvotās vietas "Doberūcis" nosaukuma variants.

2. Sudarbes kreisā krasta pieteka Balvu novada Vectilžas pagastā, garums - 5 km; Doberūcis.

Avoti: LC, LD, La1

Dūberyucs   vietv.

1. Balvu novada Vectilžas pagasta apdzīvotās vietas "Doberūcis" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dubes   apv.

1. Vēžu alas.

Avoti: ME

Dubes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Dūbes   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Dubes" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dubesari   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Dņestras kreisajā krastā, Piedņestrā, 35200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA

dubesnīca   apv.

1. Resna runga.

Avoti: ME

Dubezers   vietv.

1. Viens no Pilskalnes ezeriem Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā, platība - 1,7 ha, garums - ~150 m.

Avoti: LD

Dubi   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 8100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Dubica   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Bosanska Dubica"), Serbu Republikā, Baņa Lukas reģionā, 23100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dubiķis   vietv.

1. Ezers Augšzemes augstienē, Ilūkstes novada Prodes pagastā, ietilpst Subates ezeru grupā, platība - 2,7 ha, garums - ~250 m, lielākais platums - ~150 m; Gulbenes ezers.

Avoti: LD

Dubina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

Avoti: LC

dubina   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

dubinieši

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Dubina" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dubinino   vietv., vēst.

1. Dubiņinas muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Istras pagastā.

Avoti: KV

dubinovieši

1. Ciblas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Dubinova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dubins   apv.

1. Pamats, dibens, apakša; tas, kas atrodas vistālāk.

Avoti: EH

dubinskieši

1. Amatas novada Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Dubinska" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dubinsky   vietv., vēst., vācu val.

1. Dubinskas muiža, kas atradās Cēsu pilsētas lauku teritorijā.

Avoti: KV

dubinuška   apv.

1. Krievu strādnieku (strūdzinieku) dziesma (Ei, uhņem!), populāra cara laiku revolucionārā inteliģencē.

Avoti: KV

dubiņa   apv.

1. Dem. --> duba.

Avoti: ME

Dubiņa   mit.

1. Krievu folklorā viens no trijiem milžiem - spēkavīriem, kurš rīkojas ar kokiem kā ar skaliņiem, bet pārējie (Goriņa un Usiņa) izjauc citu lietu un notikumu dabisko kārtību, visi kopā simbolizē dabas postošos spēkus.

Avoti: Mit

Dubis   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Dūbes" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dubīsa   ģeol.

1. Dubīsas svīta - augšsilūra bazālās daļas nogulumu slāņkopa Latvijas rietumu daļā un vidusdaļā, kā arī Lietuvā, biezums - 80-146 m, sastāv no pelēkiem, mālainiem merģeļiem ar kaļķakmens ieslēgumiem un starpslāņiem.

Avoti: LD

Dubjūka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dubuque"), Aiovas štatā, osta Misispi labjā krastā, 58400 iedzīvotāju (2014. g.), universitāte (dib. 1852. g.).

Avoti: WA16, LpA

dubl.   saīs.

1. Dublēts (bibliogrāfijā).

Avoti: i1

dublaiņš   apv.

1. Tāds, kur ir daudz dubļu.

Avoti: ĒiV

dublants   -a, v.

1. Dublētājs (2).

Avoti: LLVV

dublāža   -as, s.

1. Skaņu filmas teksta ieskaņošana citā valodā; filma ar citā valodā dublētu tekstu.

2. Dublis.

Avoti: LLVV

dublbemols   -a, v.; mūz.

1. Zīme (nošu rakstā), kas norāda uz skaņas pazeminājumu par vienu toni.

Avoti: LLVV

dubldiēzs   -a, v.; mūz.

1. Zīme (nošu rakstā), kas norāda uz skaņas paaugstinājumu par vienu toni.

Avoti: LLVV

dublējumkopija   inf.

1. Datnes vai programmas papildu kopija.

Avoti: LEV

dublējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> dublēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> dublēt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> dublēt (3).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> dublēt (4).

5. Paveikta darbība, rezultāts --> dublēt (5).

Avoti: LLVV

dublējumserveris   inf.

1. Programma, kas atbild par lietotāju datņu kopēšanu, nodrošinot vismaz divu atjaunotu kopiju pastāvīgu eksistenci.

Avoti: D3

dublēšana

1. Uz vienu mērķi virzītu vienādu darbību divkārtēja vai vairākkārtēja veikšana.

2. Tehniskas ierīces, mehānisma, sistēmas darbības drošuma paaugstināšanas paņēmiens nodrošinoties ar rezerves elementiem.

Avoti: MIL

dublēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sagatavot un izmantot (rezerves ierīci) kāda uzdevuma veikšanai vienā un tai pašā sistēmā.

2. Darīt vienu un to pašu vai ko līdzīgu (par cilvēkiem).

3. Aizstāt izrādē galveno (parasto) lomas tēlotāju; tēlot izrādē (lomu) galvenā (parastā) lomas tēlotāja vietā.

4. Vairākkārt uzņemt (vienu un to pašu kinofilmas kadru).

5. Ieskaņot (kinofilmas) tekstu citā valodā.

6. Ieskaņot (kinofilmas lomas) tekstu citā valodā.

Avoti: LLVV

dublētājkopija   inf.

1. Lietojumprogrammu vai datņu kopija, ko izveido arhivācijas vajadzībām vai aktīvas kopijas bojājuma gadījumam, lai nodrošinātos pret datu zaudēšanu.

Avoti: ZTV

dublētājs   -a, v.

1. Darītājs --> dublēt.

2. Aktieris, kas izrādē aizstāj galveno (parasto) lomas tēlotāju.

Avoti: LLVV

dublete   novec.

1. Dublets.

Avoti: LME

dublēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Aizstāt vienam otru; arī atkārtoties.

Avoti: LLVV

dublets   -a, v.

1. Viens no diviem vienādiem priekšmetiem (parasti kolekcijās).

2. Imitēts dārgakmens, kas salīmēts no diviem atsevišķiem gabaliem, no kuriem augšējais ir īsts dārgakmens.

3. Divi ātri viens otram sekojoši šāvieni no šaujamieroča; šāviens ar diviem šaujamieroča stobriem reizē.

4. novec. Kauliņš, kam vienāds acu skaits ar otru kauliņu.

5. novec. Dubultreģistrs ērģelēs, kas pārgroza skaņu spēku un nokrāsu.

Avoti: LLVV, SV33

dublieris   -ra, v.

1. Cilvēks, kurš vienlaikus dara to pašu, ko dara kāds cits; aizstājējs, palīgs, rezervists (galvenajam darītājam).

// dsk. Sporta spēlēs - komandas otrais sastāvs, kas sacensībās piedalās paralēli pamatsastāvam.

2. Cilvēks, kas aizstāj kādā epizodē lomas tēlotāju (parasti kinofilmā); arī dublētais (2).

3. Aktieris, kas ierunā tekstu dublējamā filmā.

4. Ierīce, kas dublē citu ierīci.

Avoti: LLVV

dublikātnegatīvkopija   kino

1. Kinofilmas negatīvkopija, kas izgatavota no oriģinālpozitīvkopijas un izmantota izlaidumkopiju izgatavošanai.

Avoti: ZTV

dublikators

1. Kontaktkopēšanas aparāts apertūrkartē esošā mikrofilmas kadra kopiju iegūšanai uz diazomateriāla vai verikulāra materiāla.

Avoti: LPE

dublikāts   -a, v.

1. Otrais (dokumenta) eksemplārs, kas juridiski aizstāj oriģinālu.

Avoti: LLVV

dubliķis   apv.

1. Plecīgs, zaļoksnējs jauneklis.

Avoti: KV

Dublina   vietv.

1. Īrijas galvaspilsēta (angļu valodā "Dublin", īru valodā "Baile Atha Cliath"), atrodas Īrijas jūras krastā, Lifi upe dala pilsētu 2 daļās, 527600 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Pilsēta ASV ("Dublin"), Ohaio štatā, 44200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, LģE, WA16, LpA

Dublinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

2. Zascenku Dublinieki - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

Avoti: LC

Dublinīki   vietv.

1. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Dublinieki" nosaukuma variants.

2. Zascenku Dublinīki - Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Zascenku Dublinieki" nosaukuma variants.

3. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Dublinieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dublis   -ļa, v.

1. apv. Netīrs, neglīts cilvēks.

2. vsk. Dubļi.

3. novec. Dubls - vairākkārtīgs (viena, un tā paša kinofilmas kadra) uzņēmums.

Avoti: LLVV, EH, KV, PP

dublons

1. Sena spāniešu zelta monēta, kurā bija apmēram 7,5 g tīra zelta (divas reizes vairāk nekā Kastīlijas monētā, kas pastāvēja pirms dublona; no tā arī radies monētas nosaukums).

Avoti: SV69

dubls

1. kino, telev. Ikviens kāda kadra uzņēmums, kas izdarīts, neapstādinot kameru.

2. mūz. Kāda skaņdarba variēts atkārtojums.

Avoti: ZTV

dubļainis   apv.

1. Dubļains (parasti par ceļu).

Avoti: KiV

dubļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz dubļu; tāds, kas sastāv no dubļiem; tāds, kam ir dubļu piejaukums.

// pārn. Nepatiess, ļauns, arī rupjš.

Avoti: LLVV

dubļainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dubļains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dubļaiņš   apv.

1. Tāds, kur ir daudz dubļu.

Avoti: ĒiV

dubļājs   apv.

1. Dubļains.

Avoti: ME

dubļāts   apv.

1. Dubļains (par kājām, apaviem, apģērbu).

2. Dubļains (parasti par ceļu).

Avoti: KiV

Dubļani   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, 10240 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Dubļava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzkalnes pagastā.

Avoti: LC

dubļbānis   apv.

1. Vieta, kur ir daudz dubļu; lieli dubļi.

Avoti: ViV

dubļblāķis   apv.

1. Vieta, kur ir daudz dubļu; lieli dubļi.

Avoti: ViV

dubļenes

1. Galošas - gumijas apavi, ko valkā, piemēram, virs kurpēm, velteņiem, lai aizsargātu tos no slapjuma, dubļiem.

dubļi   -u, v.; parasti dsk.

1. Šķidra masa - ūdenī izmirkusi zeme.

// pārn. Negatīvu apstākļu kopums (sabiedrības dzīvē).

Avoti: LLVV

Dubļinīki   vietv.

1. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Dublinieki" nosaukuma variants.

2. Zascenku Dubļinīki - Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Zascenku Dublinieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dubļmīlis

1. dsk. Ūdensmīļu dzimtas ģints ("Cercyon"), 1,7-4,5 mm gara vabole ar izliektu ķermeni, Latvijā konstatētas >20 s., kas sastopamas ūdeņu krastmalās, mitrās, trūdvielām bagātās vietās, dzīvnieku ekstrementos, senākā literatūrā lietots nosaukums "mēslenis".

Avoti: LD

dubļojs   apv.

1. Dubļains.

Avoti: EH

dubļonka   žarg.

1. Aitādas puskažoks; plikādas puskažoks.

Avoti: SLG

dubļot   apv.

1. Nosmērēt ar dubļiem.

Avoti: ME

dubļots   apv.

1. Dubļains.

Avoti: ME

Dubļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

dubļpaņčka   apv.

1. Dubļu peļķe.

Avoti: ViV

Dubļukalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

Dubļukolns   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Dubļukalns" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dubļusargs   tehn.

1. Plākšņveida aizsargs, kas ierobežo dubļu pacelšanos no automobiļa vai cita transportlīdzekļa riteņiem.

Avoti: ZTV

dubļuturis   apv.

1. Dubļu sargs (izbraucamiem ratiem).

Avoti: ĒiV

Dubna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Daugavpils novadā 29 km no Daugavpils, izveidojusies bijušās muižas "Dubno" teritorijā, pagasta centrs.

2. Dubnas pagasts - pagasts Daugavpils novada ziemeļu daļā, robežojas ar Višķu, Maļinovas un Kalupes pagastu, kā arī ar Vārkavas un Preiļu novadu; pagasts izveidojies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Višķu, Kalupes un Līksnas pagasta teritorijā.

3. vietv., vēst. Sena apmetne, kas jau pirms 13. gs. atradusies tagadējo Līvānu vietā; saukta arī Dubnava, Dubena, Dubenaw.

4. Dubnas viensētas - apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Turku pagastā.

5. vēst. Dubnas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Līvānu pagastā.

6. vēst. Novads Austrumlatvijā 13.-14. gs., ar nosaukumu "Dubena" minēta Vecākajā atskaņu hronikā, par ticamāko atrašnās vietu vēsturnieki uzskata Dubnas augšteces apvidu Višķu apkaimē, kur nelielā teritorijā (~8 X 15 km) zināmi ~10 pilskalni.

7. Upe Latvijā, Daugavas labā krasta pieteka Krāslavas, Aglonas, Daugavpils, Vārkavas un Līvānu novadā, garums - 120 km, kritums - 76 m, iztek no Cārmaņa ezera un ietek Daugavā pie Līvāniem.

8. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 74800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LPil, LE1, LC, Wi

Dubnava   vietv., vēst.

1. Sena apmetne, kas jau pirms 13. gs. atradusies tagadējo Līvānu vietā; saukta arī Dubna, Dubena, Dubenaw.

Avoti: LPil

Dubnica   vietv.

1. Dubnica pie Vāhas - pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabalā, 25000 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Nova Dubnica - pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabalā, 11300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

dubnieši

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Dubna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dubnijs

1. Mākslīgi sintezēts radioaktīvs ķīmiskais elements, atomnumurs - 105, simbols - Db.

Avoti: EpV

Dubno   vietv.

1. vēst. Muižas nosaukums tagadējā Daugavpils novadā, kuras teritorijā izveidojies Dubnas ciems; Dubnas muiža.

2. Pilsēta Ukrainā, Rivnes apgabalā, Ikvas krastā, 38000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LE1, PuA, Wi

Dubnys   vietv.

1. Dubnys vīnsātis - Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Dubnas viensētas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dubņagi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Avoti: LC

Dubņani   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 6390 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Dubņiki   vietv.

1. Dubņiku svīta - augšdevona Frānas stāva stratigrāfiskā vienība Latvijas ziemeļaustrumu daļā, biezums - 5-17 m, uz rietumiem pāriet Salaspils svītā, dienvidaustrumos - Pasvales svītā.

Avoti: LD

duboisia   apv.

1. Divdīgļlapju augu ģints, Austrālijas krūmājs, kas satur pret acu slimībām lietojamu alkaloīdu.

Avoti: KV

Dubols   vietv.

1. Dubola ezers - retāk lietots Dubuļu ezera nosaukums.

Avoti: LE1

Duboļezers   vietv.

1. Lielais Dubuļkas ezers Feimaņu paugurainē, Aglonas novada Aglonas pagastā, 144 m vjl., platība - 27,5 ha, garums - 1,2 km, platums - 0,2 km, vidējais dziļums - 5 m, lielākais dziļums - 30,4 m, eitrofs, aizaugums - 20%.

Avoti: LD

Dubonta   vietv.

1. Upe Kanādas ziemeļos ("Dubawnt"), garums 830 km, sākas Saskačevanas ziemeļu daļā ~450 m vjl., tek caur Voldajas, Dubonta, Vortona ezeru, saplūst ar Telonu un caur Eberdīna, Šulca, Beikera ezeru ietek Česterfīlda līcī (Hudzona līča baseina ziemeļrietumos).

Avoti: PZT, PuA

Dubosari   vietv.

1. Dubesari - pilsēta Moldovā, Dņestras kreisajā krastā.

Avoti: PZT

dubovicieši

1. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Duboviki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Duboviki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

Duboviku pilskalns— atrodas Zilupes novada Zaļesjes pagasta Dubovikos, Zaļesjes ezera dienvidu galā, tas ir savrups ~10 m augsts paugurs, ko ietver slapjas pļavas un ezermalas purvs, plakums - ~40 x 17 m, datējums nav zināms.

Avoti: LC

Dubovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

3. Pilsēta Krievijā, Volgogradas apgabalā, 14200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LC, Wi

dubra   apv.

1. Purvs, dumbrājs.

2. Ceļā izbrauktas bedres un grambas.

Dubra zeme— auglīga māla zeme.

Avoti: KV

dubrains   apv.

1. Bedrains.

Avoti: KV

dubrājs   apv.

1. Staignājs.

Avoti: Sin

dubras   apv.

1. Ceļā izbrauktas bedres un grambas.

Avoti: ME

dūbrics   apv.

1. Zivju ķeramais.

Avoti: EH

dubris

1. hip. Dubrs.

2. žarg. Muļķis.

Avoti: SLG

Dubrovica   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Rivnes apgabalā, 9460 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Dubrovicja   vietv.

1. Dubrovica - pilsēta Ukrainā.

Avoti: Wi

Dubrovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Blontu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

Dubrovna   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, 8000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Dubrovnika   vietv.

1. Pilsēta Horvātijas dienvidos ("Dubrovnik"), Dubrovnikas-Neretvas županijā, osta Adrijas jūras krastā, 42600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

dubrs   apv.

1. Dūkstains meža ceļš pa melnzemi.

Avoti: ME

dubt   apv.

1. Dobt.

Avoti: KiV

Dubudegsnis   vietv.

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Dubudeksnis" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dubudeksnis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Avoti: LC

Dubuli   vietv.

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Dubuļi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Dubuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dubulieši

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Dubuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dubulkorpuss   jūrn.

1. Peldlīdzekļa apšuves veids, kad salaidbūves apšuvuma iekšpusē liek vēl vienu apšuves kārtu, kas pagriezta 45-90 grādu leņķī attiecībā pret pirmo, ar to panākot teicamu korpusa izturību.

Avoti: JūVM

dubult-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir divkāršs vai sastāv no divām līdzīgām daļām.

2. savienojumā ar divd. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā pazīme piemīt (kam) divkārt.

Avoti: LLVV

dubultaģents

1. Persona, kas vienlaikus spiego divu pretēju valstu uzdevumā.

Avoti: SV99

dubultainis   apv.

1. Dubultcimds.

Avoti: EH

dubultaiņi   apv.

1. Cimdi ar ieadītu oderi.

Avoti: MiV

dubultanastigmats   apv.

1. Divkāršs anastigmats.

Avoti: KV

dubultaplieva   kokapstr.

1. Gadskārtas kodola zonā, kuru krāsa un īpašības tuvas aplievas krāsai un īpašībām; vērojama apaļkoku galos dažāda platuma viena vai vairāku gredzenu veidā ar gaišāku koksni par apkārtējo, uz zāģmateriāla sānu virsmām - tādas pašas krāsas joslu veidā; bieži tā ir trupējusi.

Avoti: ZTV

dubultauglis   apv.

1. Pa pārim kopā saauguši augi; jumala.

Avoti: ME, LLVV

dubultbandinieks   -a, v.

1. Šahā - viens no diviem vienas un tās pašas krāsas bandiniekiem, kas atrodas uz vienas vertikāles.

Avoti: LLVV

dubultbemols   -a, v.; mūz.

1. Dublbemols.

Avoti: LLVV

dubultbungas   mūz.

1. Bungu pāris, divu bungu komplekts, kur instrumenti atšķiras ar izmēru un citiem parametriem.

Avoti: MūV

dubultcimds   apv.

1. Cimds ar oderi.

Avoti: ĒiV

dubultčauļi

1. Lapkāju apakškārta, nelieli vēžveidīgie, (garumā līdz 17 mm), ķermeni ietver divdaļīga čaula, tāpēc atgādina gliemenes, 10-32 pāri kāju, gk. stāvošos saldūdeņos; 180 s., Latvijā 2 reti sastopamas sugas.

Avoti: LPE

dubultdālderis   apv.

1. Naudas vienība vai cena divu dālderu vērtībā.

Avoti: KV

dubultdancis   apv.

1. Sarīkojuma deju veids.

Avoti: ME

dubultdeķis   apv.

1. Divkāršā platumā austa sega.

Avoti: ĒiV

dubultdibens   -a, v.

1. No divām kārtām izveidota apakšējā daļa (koferiem, kastēm u. tml.).

Avoti: LLVV

dubultdibins   apv.

1. Dubultdibens.

Avoti: KnV

dubultdiēzs   -a, v.; mūz.

1. Dubldiēzs.

Avoti: LLVV

dubultdurvis   -vju, s.; tikai dsk.

1. Divas durvis, (vienā un tai pašā ailē), starp kurām ir neliela atstarpe.

Avoti: LLVV

dubulteksemplārs   -a, v.

1. Otrais (ar oriģinālu vienāds) eksemplārs; dublikāts.

Avoti: LLVV

dubultekspozīcija   fotogr., kino, telev.

1. Vienas un tās pašas filmas eksponēšana divreiz, iegūstot divu attēlu pārklāšanos.

Avoti: ZTV

dubultenis   apv.

1. Dubultcimds.

Avoti: EH

dubultfiliācija   antrop.

1. Sabiedrībās, kurās ievēro gan matrilīniju, gan patrilīniju, - princips, saskaņā ar kuru indivīds ir gan mātes, gan tēva puses radinieku grupu loceklis.

Avoti: SV96

dubultfuga   novec.

1. Fuga, kurā ir 2 tēmas (subjekti).

Avoti: KV

dubultgrīda   -as, s.

1. Grīda, ko veido divas, kārtas.

Avoti: LLVV

dubulti   apv.

1. Divkārt, divtik; pa divi kopā.

Avoti: ĒiV

Dubulti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jēkabpils novada Kalna pagastā.

2. Ilūkstes novada Prodes pagasta apdzīvotās vietas "Viliški" bijušais nosaukums.

3. Jūrmalas pilsētas daļa, Jūrmalas administratīvais centrs, kā apdzīvota vieta sāka veidoties 18. gs., 1863. g. ieguva miesta tiesības, 1920.-1945. g. bija Rīgas Jūrmalas sastāvā, 1945.-1959. g. Rīgas pilsētas Jūrmalas rajona sastāvā, 1959. g. iekļauta Jūrmalas pilsētā.

4. Dzelzceļa stacija Jūrmalā, atrodas 25 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1877. g. ar nosaukumu "Dubeln", tagadējais nosaukums kopš 1919. g.

Avoti: LC, LPil, LE1

dubultieraksts   ek.

1. Divkāršais ieraksts grāmatvedības uzskaitē.

Avoti: SbV

dubultiespiedums   novec.

1. Grāmatrūpniecībā: (a) iespiedums ar divām krāsām; (b) iespieduma formas (klišejas) pozitīvs un negatīvs iespiedums.

Avoti: KV

dubultieši

1. Jūrmalas pilsētas apdzīvotās vietas "Dubulti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dubultīgi   apv.

1. Divkārt, divtik; pa divi kopā.

Avoti: ĒiV

dubultīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Dubults.

Avoti: LLVV

dubultkapella   apv.

1. 12. un 13. gs. arhitektūrā sastopams 2 kapellu saistījums arhitektoniskā vienībā, iebūvējot starp abām kapellām aili.

Avoti: KV

dubultkleperis   novec.

1. Sens apzīmējums igauņu vietējam lielāka auguma zirgam (142-151 cm skaustā); mazākus vietējos igauņu, īpaši Sāmsalas zirgus, dēvēja vienkārši par kleperiem.

Avoti: LLx

dubultklikšķis   inf.

1. Divkārša peles pogas nospiešana pēc kārtas, nepārvietojot peles rādītāju; parasti veic tādas darbības kā logu atvēršanu un programmu palaišanu.

Avoti: ZTV

dubultkoris   -ra, v.

1. mūz. Koris, kas sadalīts divās daļās tā, ka katra no tām veido pilnu jaukto kori (skaņdarba vienlaicīgai izpildīšanai).

2. Romāniskā laikmetā īpaši vācu arhitektūrā lietots kora dubultojums baznīcas R daļā.

Avoti: LLVV, KV

dubultkrustiņš

1. Norādes zīme tekstā uz zemsvītras paskaidrojumu, kā arī šī paskaidrojuma sākuma iezīme.

Avoti: BiP

dubultkrusts   mūz.

1. Dubldiēzs.

Avoti: KV

dubultkvartets   -a, v.; mūz.

1. Ansamblis, kura; sastāvā ir astoņi izpildītāji (dziedātāji vai instrumentālisti); oktets.

Avoti: LLVV

dubultķērieni   novec.

1. Vairākbalsīga spēle uz viena un tā paša stīgu instrumenta.

Avoti: KV

dubultķinnis   apv.

1. Dubultzods.

Avoti: ViV

dubultlaušana   -as, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Gaismas stara sadalīšanās divos staros, kas vērojama, gaismai ejot noteiktos virzienos, piemēram, caur kristālu.

Avoti: LLVV

dubultloceklis   -ļa, v.; val.

1. Teikuma palīgloceklis ar divējām sintaktiskajām attieksmēm; divattieksmju teikuma palīgloceklis.

Avoti: LLVV

dubultlogi   -u, vsk. dubultlogs, -a, v.

1. Divi logi (vienā un tajā pašā ailē), starp kuriem ir neliela atstarpe.

Avoti: LLVV, MLVV

dubultloksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. Papīra vai kartona loksne, kuras formāts ir divreiz lielāks par parasto formātu.

Avoti: LLVV

dubultmorāle

1. Atšķirīgas uzvedības normas, atkarībā no apstākļiem.

Avoti: MeE

dubultnīca   apv.

1. Divstobru bise.

Avoti: Sin

dubultnieki   apv.

1. Geminātas jeb geminētie līdzskaņi, termins, ar ko dažādu valodu rakstībā nosauc divus vienu otram sekojošus vienādu līdzskaņu apzīmējumus.

2. Cimdi ar ieadītu odferi; dubultaiņi.

3. dsk. Dubultnieks.

Avoti: KV, MiV

dubultnieks   -a, v.

1. Līdzinieks.

2. apv. Mīļākais, līgavainis.

3. vsk. Dubultnieki.

Avoti: LLVV

dubultojams   -a, v.

1. Divkāršojams.

Avoti: LLVV

dubultojums   val.

1. Kāda burta atkārtojums vārdā.

Avoti: VsV

dubultošanās

1. Dažādas orientācijas apgabalu veidošanās monokristālos to audzēšanas gaitā vai mehāniskas deformācijas rezultātā; apgabali pēc orientācijas var būt spoguļsimetriski, pagriezti ap kristāla simetrijas asīm vai atbilst citiem kristāla simetrijas elementiem.

Avoti: ZTV

dubultot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Divkāršot.

Avoti: LLVV

dubultoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Divkāršoties.

Avoti: LLVV

dubultpalags   apv.

1. Divkāršā platumā austs palags.

Avoti: ĒiV

dubultpārbaude

1. Divkārtēja pārbaude, lai pārliecinātos par precizitāti.

Avoti: BiP

dubultpeilējums   jūrn.

1. Viena un tā paša priekšmeta (piemēram, bākas) atkārtots (vismaz pēc 30 min.) peilējums kuģa vietas noteikšanai.

Avoti: JūVM

dubultpielādēšana   mil.

1. Pielādēta ieroča atkārtota lādēšana.

Avoti: MIL

dubultpiesūcināšana   tehn.

1. Piesūcināšana ar diviem dažādiem aizsarglīdzekļiem vai divreizēja piesūcināšana ar vienu aizsarglīdzekli.

Avoti: ZTV

dubultpiramīda   novec.

1. Bipiramīda - divkārša piramīda, abpusīgi ar piramīdas plāksnēm ierobežota kristāla forma.

Avoti: KV

dubultplats   īp.

1. Tāds, kas ir dubultā platumā, divreiz platāks par parasto.

Avoti: LV87

dubultporcija   -as, s.

1. Divkārša porcija.

Avoti: LLVV

dubultportrets   -a, v.

1. Tēlotājas mākslas darbs, kurā ietverti divu cilvēku portreti.

Avoti: LLVV

dubultprecizitāte   inf.

1. Divu mašīnvārdu izmantošana viena vietā, lai palielinātu aritmētisko operāciju izpildes precizitāti.

Avoti: D3

dubultpunkts   novec.

1. 2 punkti pie nots, no kuriem pirmais pagarina noti par pusi no viņas pašas ilguma, bet otrais vēl par pusi no pirmā punkta ilguma.

Avoti: KV

dubultradi   apv.

1. Radinieki, kurus saista vairākas radniecības saiknes (kas rodas, piemēram, brāļiem apprecot māsas).

Avoti: KnV

dubultriteņi   -ņu, vsk. dubultritenis, -ņa, v.

1. Divkārši riteņi.

Avoti: LLVV

dubults   -ais; s. -a, -ā;

1. Divkāršs.

Dubultā grāmatvedība— divkāršā grāmatvedība.

Dubults neplīst— labāk vairāk nekā mazāk.

Avoti: LLVV

dubultsaite   ķīm.

1. Kovalentā saite starp diviem atomiem, ko veido četri elektroni, to apzīmē ar divām svītrām starp atomu simboliem -A=B-.

Avoti: ZTV

dubultsalto

1. Divkāršs salto.

Avoti: AkT

dubultsāļi

1. Ķīmiski savienojumi ar dubultsaiti, kas ūdensšķīdumā pilnīgi disociējas jonos.

Avoti: LPE

dubultsaskare   fiz.

1. Dubulta saskare.

Magnetizācija ar dubultsaskari— objekta magnetizēšanas metode, vairākkārt tam pārvelkot virzienā no tā centra uz galiem ar pretējiem divu pastāvīgo magnētu poliem.

Avoti: IfV

dubultsite   inf.

1. Rakstzīmju divkārša drukāšana, lai padarītu to attēlus tumšākus.

Avoti: D3

dubultsliedes   -žu, s.; tikai dsk.

1. Divi paralēli sliežu ceļi.

Avoti: LLVV

dubultspēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; fizk.

1. Sacensības (piemēram, tenisā, badmintonā), kurās katrā pusē spēlē divi spēlētāji.

Avoti: LLVV

dubultspirāle   med.

1. Divu savītu spirāļu apvienojums.

Avoti: VE

dubultšahs   -a, v.

1. Pozīcija (šaha spēlē), kurā karalim vienlaicīgi piesaka šahu divas figūras.

Avoti: LLVV

dubultšāviens   -a, v.; fizk.

1. Divi šāvieni viens pēc otra no viena un tā paša stobra.

Avoti: LLVV

dubulttrilleris   novec.

1. 2 toņu trilleris vienā akordā, izpildāms tāpat kā vienkāršs trilleris, bet tehniski daudz grūtāks.

Avoti: KV

dubultvadība

1. Divas savstarpēji savienotas vadības ierīces, piem., satiksmes lidmašīnās, māc. lidmašīnās un māc. automobiļos; vadība iespējama no divām vietām.

Avoti: LEV

dubultvārds   val.

1. Onomastikā - priekšvārds, kas veidots no diviem patstāvīgiem priekšvārdiem un kas oficiāli tiek lietots kā viens nedalāms priekšvārds.

Avoti: VsV

dubultvārpa   apv.

1. Pa pārim kopā saaugušas vārpas; jumala.

Avoti: ME, LLVV

dubultzirdziņš   -a, v.; arheol.

1. Piekariņš ar divām zirga galvas figūrām (lībiešu un senlatviešu sieviešu rotas lietas sastāvdaļa 13.- 15. gadsimtā).

Avoti: LLVV

dubultzobe   bot.

1. Mēslsūnu dzimtas ģints ("Tetraplodon").

Sašaurinātā dubultzobe— šīs ģints suga ("Tetraplodon angustatus").

Avoti: LD

dubultzods   -a, v.

1. Biezs zemādas tauku slānis, kas atrodas zem zoda un it kā izveido otru zodu.

Avoti: LLVV

dubultzole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Divkārša zole.

Avoti: LLVV

dubultzvaigzne   -es, dsk. ģen. -žņu, s.; astr.

1. Divas zvaigznes, kas savstarpējas gravitācijas iedarbībā rotē ap kopīgu smaguma centru; divkāršā zvaigzne.

Avoti: LLVV

dubultžods   apv.

1. Dubultzods.

Avoti: ViV

Dubuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

2. Dubuļu kalns - atrodas Latgales augstienē, Rēzeknes novada Kaunatas pagastā, absolūtais augstums - 273,8 m vjl., relatīvais augstums - 54 m, vairākas virsotnes, ko citu no atdala gravas un sedlienes, apaudzis ar kokiem.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

4. Dubuļu ezers - atrodas Latgales augstienē, subglaciālā iegultnē starp Okras ezeru un Geraņimovas Ilzas ezeru, 152 m vjl., Aglonas novada Kastuļinas pagastā, garums - 2,8 km, lielākais platums - 0,4 km, vidējais dziļums - 11,8 m, lielākais dziļums - 30 m.

Avoti: LC

Dubuļka   vietv.

1. Lielais Dubuļkas ezers - atrodas Feimaņu paugurainē, Aglonas novada Aglonas pagastā, 144 m vjl., platība - 27,5 ha, garums - 1,2 km, platums - 0,2 km, vidējais dziļums - 5 m, lielākais dziļums - 30,4 m, eitrofs, aizaugums - 20%; Duboļezers.

Avoti: LD

dubuļtvāla   apv.

1. Divi kopā sapļauti vāli.

Avoti: KiV

dubums   apv.

1. Koka dobums.

Avoti: ME

duburis   apv.

1. Maza saimniecība ar sakritušām ēkām un sliktu zemi.

Avoti: KV, ME

duburis   apv.

1. Zivju baidāmais rīks ar izdobtu galu.

Avoti: KV, ME

duburs   apv.

1. Dziļa un plata vieta upē.

2. Koka dobums.

3. Jumta šķores galā maza pajume zem cekula.

Avoti: KV, ME

duburs   apv.

1. Žuburs, nūja.

Avoti: KV, ME

duburs   sar.

1. Aukstums.

Avoti: SLG

duc   fr.

1. Hercogs.

Avoti: KV

duca   it.

1. Hercogs.

Avoti: KV

dūcamais   apv.

1. Dibens, pakaļa.

Avoti: ME

Dūcāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

dūcans   apv.

1. Dibens.

Avoti: NeV

duce   novec.

1. Duče.

Avoti: LME

Duce   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Dutse"), Džigavas štata administratīvais centrs, 17700 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA, LpA

dūce   apv.

1. Dūcis.

Avoti: KV, ME

dūce   apv.

1. Bērnu rotaļlieta, kas sastāv no izurbtas rieksta čaulas vai cūkas kauliņa, kur izver cauri auklu, ar kuras palīdzību griež un dūcina rotaļu.

Avoti: KV, ME

dūce   apv.

1. Nepārejama dūksts.

Avoti: KV, ME

dūce   apv.

1. Sarkana rāva uz ūdens.

Avoti: KV, ME

dūce   apv.

1. Sirmas vai pelēkas govs vārds.

Avoti: KV, ME

duceklis   apv.

1. Rīks liela trokšņa, rīboņas radīšanai, zivju baidāmais rīks ar izdobtu galu; īgņa, nesavaldīgs, straujš, nikns cilvēks.

Avoti: ME, VeAT

duceklis   apv.

1. Balsināšanas līdzeklis, pabiezs šķidrums no miltiem un māla.

Avoti: ME

ducēklis   apv.

1. Balsināšanas līdzeklis, pabiezs šķidrums no miltiem un māla.

Avoti: ME

dūceklis   apv.

1. Īgņa; cilvēks, kas dūc.

2. Divspārnis.

Avoti: Sin, KV

dūceklis   apv.

1. Tas, ar ko dūc.

Avoti: ME

dūcēklis   apv.

1. Tas, kas dūc.

Avoti: EH

ducele   apv.

1. Braucamie divriči.

Avoti: KV

dūcele   apv.; reti

1. Ducele.

Avoti: EH

duceles   apv.

1. Divriči.

Avoti: TlV

ducelis   apv.

1. Braucamie divriči.

Avoti: KV

dūcene   apv.

1. No cūkas kauliņa izgatavota rotaļlieta, kuru griežot ar aukliņu rada dūcošu skaņu; ūkšķis.

Avoti: ME, ULW

dūcenēt   apv.

1. Lamāt un pērt.

Avoti: ME

dūcenieki

1. Limbažu novada Skultes pagasta apdzīvotās vietas "Dūči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dūcenieks   apv.

1. Kāds, kurš dūc, rūc.

Avoti: ME

ducenis   apv.

1. Troksnis, rīboņa, rūkoņa.

Avoti: ME

dūcenis   apv.

1. Troksnis, rīboņa, rūkoņa.

2. Īgņa, kašķīgs cilvēks.

Avoti: ME

dūcenis   apv.

1. Pikas no kaņepēm un zirņiem.

Avoti: EH

dūcēns   apv.

1. Neliels dūcis.

Avoti: ME

dūcēns   apv.

1. Neliela līdaka.

Avoti: ME

ducēt   apv.

1. Rūkt (piem., par pērkonu).

2. Pie sevis dūkt, rūkt.

Avoti: Sin, ME

dūcēt   apv.

1. Rūkt (piem., par pērkonu).

2. Pie sevis dūkt, rūkt.

Avoti: ME

ducēties   apv.

1. Nemitīgi dūkt, rūkt.

Avoti: ME

duchesnea   lat.

1. Neīstās zemenes jeb dišenejas.

Duchesnea indica— Indijas dišeneja.

Avoti: DaE

duchesse   fr.

1. Hercogiene.

Avoti: LEV

dūciens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> dūkt (1).

2. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> dūkt (2).

3. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> dūkt (3).

4. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> dūkt (4).

5. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> dūkt (5).

6. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> dūkt (6).

Avoti: LLVV

ducīgs   apv.

1. Resns, plecīgs, drukns.

Avoti: KV

dūcin   apv.

1. Lieto savienojumā ar "dūkt" darbības pastiprinājumam.

Avoti: ME

ducinājums   -a, v.; reti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ducināt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ducināt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> ducināt (3).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> ducināt (4).

Avoti: LLVV

ducināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. parasti 3. pers.; intrans. Vairākkārt radīt pastipru, dobju, samērā ilgstošu troksni (par pērkonu); atskanēt šādam troksnim.

2. parasti 3. pers.; intrans. Vairākkārt radīt pastipru, dobju, samērā ilgstošu troksni (par mašīnām, transportlīdzekļiem); dūkt (2).

3. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) pastipri, dobji, samērā ilgstoši skan.

// intrans.

4. trans. Panākt, ka (kas) dūc (5).

// intrans.

Avoti: LLVV

dūcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. parasti 3. pers.; intrans. Ducināt (1).

2. parasti 3. pers.; intrans. Ducināt (2).

3. trans. Ducināt (3).

4. trans. Ducināt (4).

Avoti: LLVV

ducinēt   apv.

1. Ducināt (par pērkonu).

Avoti: KiV

ducinis   apv.

1. Pērkons (nicinoši).

Avoti: EH

dūciņas   apv.

1. Asaras, raudāšana.

Avoti: EH

ducis   -ča, v.

1. Skaita mērvienība - 12 gabalu; kopa, kurā ir divpadsmit (parasti vienveidīgu) priekšmetu.

Avoti: LLVV

dūcis   -ča, v.

1. Duncis; cūku kaujamais nazis.

2. apv. Arkla sastāvdaļa, kas atgriež velēnu.

Avoti: LLVV, MalV, ĒiV

dūcis   apv.

1. Dūkans zirgs.

2. Tāds, kam ir pieredze un zināšanas.

Avoti: ME

dūcis   apv.

1. Dibens (mazam bērnam); dupsis.

Avoti: ViV

dūcis   apv.

1. Īgns cilvēks.

Avoti: ME

dūcis   apv.

1. Kāda putnu, īpaši vistu slimība.

Avoti: ME

dūcis   apv.

1. Duncim līdzīgs nazis, kuru nevar saliekt.

Avoti: ME

dūcis   apv.

1. Muļķis.

Avoti: ME

dūcīši   apv.

1. Vidējā ceļteka ("Plantago media").

Avoti: Aug2

dūcīt   apv.

1. Skanēt, troksni radīt, spēlēt.

Avoti: ME

dūcīt   apv.

1. Mīcīt, spaidīt, burzīt.

2. Kratīt, purināt, grūstīt (mazu bērnu).

Avoti: ME

ducīte   lat.

1. dsk. Prīmulu dzimtas ģints ("Dodecatheon"), dekoratīvi augi, tuvu radniecīgi prīmulām un ciklamenām, savvaļā zied Ziemeļamerikā, ziedi līdzīgi ciklamenām, balti, sārti vai violeti, sakopoti čemuros un paceļas līdz 50 cm virs lapojuma, stāda alpinārijos, ūdenstvertņu tuvumā un apstādījumu dobēs.

Džefrija ducīte— ducīšu suga ("Dodecatheon jeffryi").

Mīda ducīte— ducīšu suga ("Dodecatheon meadia").

Skaistā ducīte— ducīšu suga ("Dodecatheon pulchellum").

Avoti: DaE, LxE

dūcīties   apv.

1. Mīcīties, mīņāties, tūļāties.

Avoti: ME

ducītis   apv.

1. Doniņa.

Avoti: EH

dūcītis

1. Dem. --> dūcis.

2. Maza līdaka.

Avoti: KnG

ducka   apv.

1. Maza, resna sieviete.

2. Resns, drukns, neizveicīgs cilvēks, vai tāds dzīvnieks.

3. Pakaļa.

Avoti: ME, EH

ducka   apv.

1. Dunka, duncka.

Avoti: ME

dūcka   apv.

1. Peļķe.

Avoti: Sin

dūcka   apv.

1. Tāds, kas visu laiku lamājas un dauzās.

Avoti: ME, VeAT

duckāt   apv.

1. Grūstīt, dunkāt.

Avoti: ME

dūckāt   apv.

1. Grūstīt, dunkāt.

Avoti: ME

duckāties   apv.

1. Grūstīties, kauties.

2. Šurp un turp mīdīties.

Avoti: EH

Duckern   vietv., vēst., vācu val.

1. Dukuru muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Cēsu pagastā.

Avoti: KV

Duckershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Dūķeru muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Kokmuižas pagastā.

Avoti: KV

dūcmanis   apv.

1. Saīdzis cilvēks, īgņa.

Avoti: KV

dūcnieki

1. Limbažu novada Skultes pagasta apdzīvotās vietas "Dūči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ductus   lat.

1. Vilkšana, vešana, novadīšana, vadība, pavēlniecība.

Avoti: KV

dūculis   apv.

1. Vilciņš (rotaļlieta).

Avoti: ME

duczjuns

1. Ķīnā pēc 1911. g. revolūcijas - gubernators, īstenībā provinces diktators, kura rokās atradās civilā un militārā vara; pēc tautas revolūcijas uzvaras duczjuna institūts Ķīnā tika pilnīgi likvidēts.

Avoti: SV69

duča   apv.

1. Pūles, klapata.

Avoti: EH

dūča   apv.

1. Pūles.

Avoti: EH

duče   it.

1. Vadonis - šādā vārdā fašistiskajā Itālijā sauca diktatoru B. Musolīni (1883-1945).

Avoti: SV99

dučento

1. Itāļu apzīmējums laikam 1200. g. līdz 1300. gadam.

Avoti: MkV

Dūči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Limbažu novada Skultes pagastā.

Avoti: LC

dučīgs   apv.

1. Izveicīgs, veikls.

Avoti: EH

dučīt   apv.

1. Urdīt, rāt^1.

Avoti: EH

dučīties   apv.

1. Pūlēties.

2. Urdīties, rāties.

Avoti: MiV

dučka   apv.

1. Maza, resna sieviete; ducka.

Avoti: ME

duču   apv.

1. Dod šurp!

Avoti: ME

duda   žarg.

1. Dibens.

Avoti: KZ

dūda   -as, s.

1. mūz. Latviešu stīgu instruments, kas sastāv no 1,5 m gara un ap 9 cm plata plāna dēlīša, ko 2-3 zarnu stīgas savelk puslokā; kā rezonatoru lieto starp stīgām un dēlīti iestiprināto cūkas pūsli.

2. apv. Muļķis.

3. apv. Harmonikas.

Avoti: LLVV, ME

dūda   apv.

1. Balodis.

2. Meitene, draudzene (mīļvārdiņš).

Avoti: ME, EH

dudaidā   apv.; izsauk.

1. Lieto prieka, līksmes, sajūsmas izteikšanai.

Avoti: ME

dūdaliņa   apv.

1. Dūjiņa, sirdspuķīte (mīļvārdiņš).

2. Nicīgs apzīmējums sievietei.

Avoti: ME, EH

dūdaļa   apv.

1. Lēna, slinka meitene (sieviete).

Avoti: EH

dūdaļnieks   apv.

1. Dūdu spēlētājs.

Avoti: ME

dudara   žarg.

1. Pistole, šaujamierocis.

Avoti: KZ

Dudari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

Avoti: LC

dūdas   -u, s.; mūz.

1. tikai dsk. Savienojumā "somu dūdas" vai "soma dūdas": daudzu tautu pūšamais mūzikas instruments, ko darina no jēra vai kazlēna ādas, kurā iestiprina iemutni un, parasti divas, stabules; dūkas.

2. dsk. Dūda.

Avoti: LLVV

dūdāt   apv.

1. Dūdot.

2. Raudāt.

Avoti: ME, Sin

dūdelēt   apv.

1. Raudāt.

Avoti: EH

Dūdeli   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Dūdeļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dūdelnieks   apv.

1. Dūdu spēlētājs.

Avoti: KV

Dūdeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

dūderēt   apv.

1. Ar kaut ko nodarboties.

Avoti: EH

duderis   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz sarunāties pats ar sevi.

2. Cilvēks, kas mēdz lēkāt.

Avoti: ME

dūderis   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz sarunāties pats ar sevi.

2. Cilvēks, kas mēdz lēkāt.

Avoti: KV

Dūderštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Duderstadt"), Lejassaksijas federālajā zemē, 20900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

dūdēt   apv.

1. Raudāt.

Avoti: ME

dūdēt   apv.

1. Spēlēt stabuli (arī flautu).

Avoti: EH

dūdieviņš   apv.

1. Tārtiņu sugas putns ("Charadrius hiaticula").

Avoti: KV

dudināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. intrans. Klusu (parasti laipni, mīlīgi) runāt; klusu skanēt (par runātāja balsi).

// trans.

2. trans. Klusu dziedāt, dūkt (kādu melodiju); dungot.

3. parasti 3. pers.; intrans. Ducināt (1).

Avoti: LLVV

dūdināt   apv.

1. Dūdot.

Avoti: Sin

dudināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Klusu (parasti laipni, mīlīgi) sarunāties.

Avoti: LLVV

Dudince   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabalā, 1460 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

dudinēt   apv.

1. Klusi sarunāties.

Avoti: EH

dūdinieks   -a, v.

1. Dūdas vai somu dūdu spēlētājs.

Avoti: LLVV

dudinis   apv.

1. Tāds, kas neskaidri runā.

Avoti: ME

Dudinka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnojarskas novada ziemeļrietumos, upes un jūras osta Jeņisejas krastā, 22400 iedzīvotāju (2014. g.), kā apdzīvota vieta dibināta 1667. g., pilsētas tiesības kopš 1951. g.

Avoti: Wi, PZT

dūdiņa   žarg.

1. Meitene; panaiva sieviete.

Avoti: SLG

dūdiņas   novec.

1. Dem. --> dūdas.

Avoti: LV93

dūdiņš   žarg.

1. Naivulis, pamuļķis.

Avoti: SLG

Dudipta   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novada ziemeļu daļā, Pjasinas labā krasta pieteka, garums 687 km, iztek no Makara ezera.

Avoti: PZT, PuA

dūdis   apv.

1. Balodis; tas, kas dūdo.

2. Garīgi ierobežots cilvēks.

3. Stabule.

Avoti: ME, EH

Dudiškas   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Dudišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dudiški   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Dudišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dudiškys   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Dudišķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dudišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

dudka   žarg.

1. Telefons.

Avoti: KZ

dūdmanis   apv.

1. Dūdu spēlētājs.

Avoti: ME

Dudna   vietv.

1. Upe Indijā ("Dudna"), Mahārāštras štatā, Godāvari kreisā krastā pieteka.

Avoti: PZT

dūdot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt raksturīgas balss skaņas (par baložiem).

// pārn. Viegli, liegi šalkot (par vēju).

// trans.

2. Paklusu dziedāt; klusu skanēt (par dziedātāja balsi).

// trans.

// trans.

3. Maigi, mīlīgi (parasti intīmi) runāt, sarunāties.

// trans.

Avoti: LLVV

dūdrags   apv.

1. Āža rags, kam tievgalī zoss spalva un sānos 4 caurumiņi: ganu pūšamais instruments.

Avoti: KV

du-du   žarg.

1. Dumjš, pļāpīgs cilvēks.

Avoti: KZ

duduks

1. Armēņu tautas mūzikas instruments, klarnetei līdzīgs pūšaminstruments, ko tradicionāli darina no aprikozes koka.

Avoti: PL

duduks   apv.

1. Ruduks.

Avoti: EH

dūduks   apv.

1. Balodis, dūja.

Avoti: EH

dūdulēns   apv.

1. Dūjiņa, sirdspuķīte (mīļvārdiņš).

Avoti: ME

dudulēns   apv.

1. Dūjiņa, sirdspuķīte (mīļvārdiņš).

Avoti: ME

dūduliņa   apv.

1. Dūjiņa, sirdspuķīte (mīļvārdiņš).

Avoti: ME

dudulis   apv.

1. Cilvēks, kas staigā dudinādams.

2. Raudošs bērns.

3. Zirgs, kas vienmēr bubina.

Avoti: KV

dūdulis   apv.

1. Lēns cilvēks (lamu vārda nozīmē).

2. Biedēklis, ķēms.

3. Novārdzis cilvēks, kas vienmēr ar nokārtu seju.

4. Mīlināmais vārds.

Avoti: ME

dūdulis   apv.

1. Dižzirdzene ("Angelica archangelica").

Avoti: ME

dūdulis   apv.

1. Balodis, dūja.

Avoti: EH

duduļāt   apv.

1. Drebināties, aukstumā trīcēt.

Avoti: EH

dūduls   apv.

1. Buka vai vērša rags pūšanai, dūdas, dūkas.

Avoti: ME

duduris   apv.

1. Grūdējs, stūmējs.

2. Cilvēks, kas staigā dudinādams.

3. Noguris, vārgs un vecumā stīvs kļuvis radījums.

Avoti: KV, EH

dudurmice   apv.

1. Nepraša.

Avoti: EH

dudurs   apv.

1. Neliela, būdai līdzīga, telpa.

Avoti: EH

Dudursala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

Avoti: LC

Dūdursola   vietv.

1. Krustpils novada Mežāres pagasta apdzīvotās vietas "Dudursala" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dudz   apv.

1. Daudz.

Avoti: EH

dudzēt   apv.

1. Dimdēt.

Avoti: Sin

dudzēt   apv.

1. Veidoties, atdalīties nogulsnēm.

Avoti: EH

dudžains   apv.

1. Purvains.

2. Tramīgs, nevaldāms.

Avoti: KV

due   mūz.

1. Divi; divas.

Due volte— divreiz.

Avoti: ML

Duē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Douai"), Noras-Padekalē reģiona Noras departamentā, 42200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

duelants   -a, v.

1. trans. Dueļa dalībnieks.

Avoti: LLVV

duelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Cīnīties duelī.

Avoti: LLVV

dueli

1. Duali - tauta Kamerūnā.

Avoti: PZT

duelis   -ļa, v.; vēst.

1. Divkauja (1).

// pārn. Sacensības starp diviem cilvēkiem vai divām cilvēku grupām.

Avoti: LLVV

Duena   vietv., vācu val.

1. Daugava.

Avoti: FV

Duenaburg   vietv., vācu val.

1. Daugavpils.

Avoti: FV

Duenaminde   vietv., vēst., vācu val.

1. Daugavgrīva.

Avoti: KV

Duenamunde   vietv., vācu val.

1. Daugavgrīva.

Avoti: FV

Duenhob-Brambergshof   vietv., vēst.

1. Ķekavas novada Daugmales pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Duenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Līvesmuižas bijušais nosaukums Ķekavas novada Daugmales pagastā, kuras teritorijā izveidojies Daugmales ciemats.

2. Daugmale.

3. Jaunlīves muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Daugmales pagastā.

Avoti: LE1, FV

duenja

1. Spānijā - mājas pārzine, ekonome; vecāka sieviete - jaunas meitenes pavadone.

Avoti: SV96

dueņa   novec.

1. Spānijā padzīvojusi sieviete, jaunavu uzraudze un pavadone.

Avoti: KV

duerna   poligr., novec.

1. Divas viena otrā ieliktas loksnes.

Avoti: GV

Duero   vietv.

1. Dvero - upe Pireneju pussalas ziemeļos.

Avoti: LģE, PuA

duets   -a, v.

1. mūz. Vokāls skaņdarbs divām balsīm; instrumentāls skaņdarbs diviem instrumentiem.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Pa diviem (parasti dziedāt).

// pārn. Divu skaņu vienlaicīgs skanējums; skaņu kopums, ko rada divi skaņu avoti.

2. pareti. Divdeja.

Avoti: LLVV

Dueville   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Dueville"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 13900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dufouera   lat.

1. Grumbuļbišu dzimtas ģints.

Dufouera vulgaris— šīs ģints suga.

Avoti: LD

duga   novec.

1. Dogs - liels, spēcīgs suns ar īsu spalvu un strupu purnu.

Avoti: Ang

duga   apv.

1. Duļķains šķidrums (visbiežāk vīns, sula) vai šķidruma nogulsnes; duļķes.

2. Pelavas, netīrumi no nevētītiem un nesijātiem graudiem.

3. Slikta smarža vai garša pārtikas produktiem.

4. Tveice.

Avoti: ĒiV, ME, VeAT, NeV

duga   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

duga   žarg.

1. Izliekta dzelzs caurule, stienis (piem., apvidus automašīnas aizsargstienis).

Avoti: SLG

Duga   vietv.

1. Senpilsēta Tunisijā, 110 km uz dienvidrietumiem no Tunisas, pazīstama no IV gs. p. m. ē., tagad drupas, arhitektūras pieminekļi - Atabana mauzolejs un numīdiešupilsētas nocietinājumu mūri (III-II gs. p. m. ē.), romiešu laika foruma, triumfa arku u. c. drupas (I gs. p. m. ē. - V gs. m. ē.).

2. Duga Resa - pilsēta Horvātijā ("Duga Resa"), Karlovacas županijā, 11200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

dugains   apv.

1. Duļķains.

2. Dūmakains.

3. Tāds, kas ir dūmu krāsā; tumšpelēks.

Avoti: ĒiV, ViV

dugaiņš   apv.

1. Duļķains.

Avoti: ĒiV

dugans   apv.

1. Duļķains; dugains.

2. Apmācies, drēgns, smacīgs.

Avoti: LV93, EH

dugāt   apv.

1. Kliegt, brēkt, bļaustīties.

Avoti: ME

dugāties   apv.

1. Bojāties, pelēt (par produktiem).

Avoti: ME

dugdžus   apv.

1. Liels troksnis; tāds, kas rada lielu troksni.

Avoti: NeV

dugesia   lat.

1. Dugesia lugubris - upes planārijas "Euplanaria lugubris" nosaukuma sinonīms.

2. Dugesia polychroa - dīķa planārijas "Euplanaria polychora" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

duglasīds

1. dsk. Tauriņu kārtas dzimta ("Douglasiidae"), sīki tauriņi (spārnu plētums - 6-12 mm), galva klāta ar zvīņām, aktīvi dienas 2. pusē, kāpuri alo lapas, Latvijā konstatētas 4 s.

Avoti: LD

duglasīts   med.

1. Duglasa telpas iekaisums.

Avoti: TM

duglass   med.

1. Duglasa telpa - dobums starp maksts mugurējo sienu un dzemdi; Duglasa dobums.

Avoti: Wi

duglāzija   -as, s.

1. Priežu dzimtas ģints ("Pseudotsuga"), mūžzaļš koks ar vērtīgu koksni, izplatīts Ziemeļamerikā, Meksikā, Ķīnā, Japānā.

Menzisa duglāzija— 19. gs. 90. gados Latvijā introducēta duglāziju suga ("Pseudotsuga menziesii syn. Pseudotsuga douglasii"), kam ir 3 varietātes un ko sauc arī par īvlapu duglāziju.

Īvlapu duglāzija— Menzisa duglāzija.

Zaļā duglāzija— Menzisa duglāzijas varietāte ("Pseudotsuga menziesii var. menziesii", saukta arī - Menzisa duglāzija) pieder pie pasaules lielākajiem kokiem (sasniedz 100 m augstumu), un arī Latvijā tā sasniedz 36 m augstumu.

Zilganā duglāzija— Menzisa duglāzijas varietāte ("Pseudotsuga menziesii var. glauca") ir dekoratīvs koks ar zilganām skujām.

Pelēkā duglāzija— Menzisa duglāzijas varietāte ("Pseudotsuga menziesii var. caesia") arī ir dekoratīvs koks, kura tumšzaļās skujas klāj pelēcīga apsarme.

2. Prīmulu dzimtas augs, savvaļā aug Dienvideiropas kalnos, ziedi dzelteni ap 5 cm garos kātiņos, ziedot veido skaistu klājienu.

Avoti: LLVV, LE1, SV08, LxE

dūgmanis   apv.

1. Saīdzis cilvēks, īgņa.

Avoti: KV

dugnējs   apv.

1. Dūņains, neskaidrs.

Avoti: EH

dugņa   apv.

1. Nimfa.

Avoti: ME

dūgņa   apv.

1. Staigna vieta.

Avoti: ME

Dugo   vietv.

1. Dugo Selo - pilsēta Horvātijā ("Dugo Selo"), Zagrebas županijā, 17500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

dugong   lat.

1. Dugongs.

Avoti: PDE

dugongs   biol.

1. dsk. Zīdītāju klases jūrassirēnu kārtas dzimta ("Dugongidae"), divas sugas, no kurām viena - jūrasgovs - 18. gs. iznīcināta.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Dugong").

3. Šīs ģints suga ("Dugong dugong"), Indijas okeānā un Sarkanajā jūrā mītošs liels (līdz 3 m garš) jūrassirēnu kārtas zīdītājs ar saplacinātu asti.

Avoti: SV96, SV08

dugot   apv.

1. Sajaukt, saduļķot.

Avoti: EH

dūgot   apv.

1. Saka par baloža, bet arī kukaiņu rūcošām balss skaņām.

2. Ziņģēt.

Avoti: NeV, EH

dūgotājs   apv.

1. Tas, kas dūgo.

Avoti: NeV

dūgt   apv.

1. Spēt.

Avoti: NeV

dūgt   apv.

1. Mākties, sadrumt.

Avoti: EH

dugt   apv.

1. Pietvīkt, tvaikainam palikt.

2. Migloties, apmākties, kļūt neskaidram, dūmakainam, smacīgam (par laika apstākļiem).

Avoti: NeV

duguliani

1. Iekšējās Mongolijas (Ķīnā) mongoļu - aratu demokrātiska atbrīvošanās kustības dalībnieki 19. gs. 2. p. - 20. gs. sāk.

Avoti: LPE

duģināt   apv.

1. Aptaustīt, iztaustīt, apčamdīt.

Avoti: ME

duģis   novec.

1. Dogs - liels, spēcīgs suns ar īsu spalvu un strupu purnu.

Avoti: Ang

duhā   žarg.

1. Būt reibuma stāvoklī.

Avoti: Žrg

duha   žarg.

1. Vilce.

2. Apņēmība, drosme; spars.

Avoti: SLG

duhans

1. Restorāns, krodziņš, sīkumu tirgotava (Tuvajos Austrumos un senāk arī Kaukāzā).

Avoti: SV69

Duhcova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 9100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

duhkha

1. Budismā tā dēvē visas ciešanas, ļaunumu un slimības.

Avoti: IdV

duhoborci   novec.

1. Duhobori.

Avoti: KV

duhobori

1. Gara kristiešu sekta; radās Krievija 18. gs. 2. pusē, noraidīja pareizticības kultu, sakramentus, garīdzniecības un mūku kārtu; cara valdības vajāšanu dēļ daļa 19. gs. izceļoja uz Kanādu.

Avoti: EV

duhovka   žarg.

1. Dibens.

Avoti: KZ

duhovojs   žarg.

1. Pārgalvīgs.

Avoti: KZ

Duhovščina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Smoļenskas apgabalā, 4100 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1777. g.

Avoti: Wi

Duhren   vietv., vēst., vācu val.

1. Dūres muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Vārmes pagastā.

2. Dūres muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Blīdienas pagastā.

Avoti: KV

Duhrenhof   vietv., vācu val.

1. Dūre.

2. Dūres muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Burtnieku pagastā.

3. Dūres muiža, kas atradās Valkas apriņķa Dūres pagastā.

Avoti: FV, KV

duhs   žarg.

1. Policists.

Avoti: SLG

dui   apv.

1. Divi.

Avoti: ME

duida   apv.

1. Skopa sieviete.

Avoti: ME

duidas   apv.

1. Vijole.

Avoti: ME

duidāt   apv.

1. Spēlēt vijoli.

2. Kaukt (par izsalkušu cūku).

Avoti: ME

duidibenis   apv.

1. Mucveidīgs koka trauks šķidrumu pārnēsāšanai ar stingri aiztaisāmu koka vāku (jeb diviem dibeniem).

Avoti: AB1

duidibens   apv.

1. Spainis ar vāku vai muciņa, kuras abi gali vienādi aizdarīti, ar ko nesa ēdienu strādniekiem uz lauka; divdibens.

Avoti: ME

duidubenis   apv.

1. Mucveidīgs koka trauks šķidrumu pārnēsāšanai.

Avoti: TlV

duidubis   apv.

1. Mucveidīgs koka trauks šķidrumu pārnēsāšanai ar stingri aiztaisāmu koka vāku (jeb diviem dibeniem); duidubenis.

Avoti: ME

duīlis   apv.

1. Vecs, neass vai nolauzts nazis.

2. Sabojāts darbarīks.

Avoti: ĒiV, EH

duins   apv.

1. Tumšs, neskaidrs, netīrs.

Avoti: ME

duiņāt   apv.

1. Caur degunu dungot.

Avoti: EH

duiriči   apv.

1. Divriči.

Avoti: ME

duiriteņi   apv.

1. Rati ar diviem riteņiem.

Avoti: ME

Duisburga   vietv.

1. Dīsburga - pilsēta Vācijā.

Avoti: LģE, PuA

duitā   apv.

1. Divatā; dujatā.

Avoti: ME

Duivene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Duiven"), Gelderlandes provincē, 25600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

duj   apv., interj.

1. Lieto, lai norādītu uz pēkšņu, strauju skrējienu.

Avoti: KiV

dūja   -as, s.

1. poēt. Balodis.

2. polit. Cilvēks, kurš politiskos jautājumos ieņem mērenu, dažkārt pacifistisku nostāju; pretmets - vanags.

3. apv., tikai dsk. Dūnas.

Avoti: LLVV, SiV

dujac   apv.

1. Divatā.

Avoti: EH

dujacis   apv.

1. Divacis (kāršu spēlē).

Avoti: EH

dujāds   apv.

1. Divējāds.

Avoti: EH

dujans   apv.

1. Netīri sirmi brūns; dujs.

Avoti: ME

dūjāns   apv.

1. Neveikls, neizveicīgs cilvēks.

Avoti: EH

dūjas   apv.

1. Dūnas, pūkas.

Avoti: EH

dujāt   apv.

1. Dūdot, rubināt; saka par paipalas balss skaņām.

Avoti: ME, NeV

dujatā   apv.

1. Divatā.

Avoti: ME

dujdubens   apv.

1. Mucveidīgs koka trauks šķidrumu pārnēsāšanai; duidubenis.

Avoti: TlV

dujdubenu   apv.

1. Tāds (trauks, spainis), kam pamatne izveidota divos slāņos.

Avoti: EH

dujdubine   apv.

1. Duidubenis.

Avoti: EH

dujdubinis   apv.

1. Duidubenis.

Avoti: EH

dujdziju   apv.

1. Dujdziju cimdi - cimdi ar diviem adījuma slāņiem.

Avoti: ME

dujens   apv.

1. Slinks, lēnīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: EH

dūjiņa   novec.

1. Dem. --> dūja.

Avoti: LV93

dujīt   apv.

1. Ilgstoši veikt kādu darbu, darbību.

2. Blietējot piepildīt (ar mālu).

Avoti: KiV

dujjūgs   apv.

1. Divjūgs.

Avoti: EH

dujkanču   apv.

1. Divkanšu (mieži).

Avoti: EH

dujkāršs   apv.

1. Divkāršs.

Avoti: EH

dujkārt   apv.

1. Divkārt.

Avoti: EH

dujkārtis   apv.

1. Divkārt.

Avoti: EH

dujlapis   apv.

1. Divlapu (āboliņš).

Avoti: EH

dujpadesmit   apv.

1. Divpadsmit.

Avoti: EH

dujpadsmit   apv.

1. Divpadsmit.

Avoti: EH

dujriteņu   apv.

1. Dujriteņu rati - divriči (1).

Avoti: EH

dujs   apv.

1. Netīri sirmi brūns.

Avoti: ME

dujstobrene   apv.

1. Divstobrene.

Avoti: EH

dūju   apv.; izsauk.

1. Aicinājums dūdot, dziedāt.

Avoti: ME

dujzare   apv.

1. Divzaru dakšas.

Avoti: EH

duka   -as, s.; apv.

1. Spēks, enerģija, drosme.

2. Elpa.

3. Smaka, dvinga.

4. Dūre.

5. Sitiens.

Avoti: LLVV, ViV, ME

dūka   apv.

1. Caurums, atvere (piemēram, kādā mašīnā, ēkas daļā).

2. Šļūtene, caurule.

3. Raudulīgs cilvēks (parasti bērns).

4. Īgņa; miera traucētājs.

5. Dūmvada aizbīdnis.

6. Dibens (maza bērna).

7. Resna caurule.

8. Vieta purvā bez stabila pamata.

Avoti: ĒiV, ViV, SiV, Sin, ME, EH

dūka   apv.

1. Dūres sitiens.

Avoti: ME

dūka   apv.

1. Dobjš troksnis.

Avoti: EH

dūka   apv.

1. Muļķīga, nekārtīga sieviete.

Avoti: EH

dūkainbērs   apv.

1. Dūkanbērs.

Avoti: EH

dūkainis   -ņa, v.

1. Dūkans zirgs.

Avoti: LLVV

dūkains   -ais; s. -a, -ā;

1. Dūkans (1).

Avoti: LLVV

dūkala   apv.

1. Melnbrūnas govs vārds.

Avoti: EH

dūkaļa   apv.

1. Purvaina pļava.

Avoti: EH

dūkaļa   apv.

1. Dūkala.

Avoti: EH

Dukaļski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Dvietes pagastā.

Avoti: LC

dukam   apv.

1. Pilnīgi, pavisam.

Avoti: EH

dukām   apv.

1. Pilnīgi; pavisam.

Avoti: MiV

dūkamais   apv.

1. Dibens, pakaļa; dūcamais.

Avoti: ME

dukaments   apv.

1. Dokuments.

Avoti: KiV

dūkana   apv.

1. Dūkala.

Avoti: EH

dūkanbēris   -ra, v.

1. Dūkanbērs zirgs.

Avoti: LLVV

dūkanbērs   -ais; s. -a, -ā;

1. Melns (zirgs) ar rūsganiem plankumiem ap acīm, nāsīm un paslēpenēs.

Avoti: LLVV

dūkani   apst.

1. Dūkans.

Avoti: LV87

Dukāni   vietv.

1. Dukānu ezers - atrodas Latgales augstienes ziemeļu malā Ludzas novada Cirmas pagastā, 134,7 m vjl., platība - 144 ha, garums - 2,0 km, lielākais platums - 1,0 km, vidējais dziļums - 2,4 m, eitrofs, dibenā dūņas, aizaugums - ~25% platības; Saliņu ezers.

Avoti: LD

dūkanis   apv.

1. Dūkans zirgs.

Avoti: Sin

Du-Kans   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - dievs, viens no vīndaru un vīntirgotāju aizgādņiem.

Avoti: Mit

dūkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Melns ar rūsganu nokrāsu.

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Pelēki brūns zirgs.

Avoti: LLVV

dūkanums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dūkans, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dūkaņa   apv.; hip.

1. Meža gars sievietes izskatā.

Avoti: ME

dūkaņa   apv.

1. Tumši brūnas govs vārds.

Avoti: EH

dūkas   -u, vsk. dūka, -as, s.

1. Sens ide tautu pūšams instruments, ko vēl tagad lieto skotu un Balkānu tautu kara orķestrī, īru zemnieki, bet Latvijā suiti; somu (soma) dūdas.

2. apv. Harmonikas.

3. apv. Kalēja plēšas.

Avoti: LLVV, ViV

dukāt   apv.

1. Sist ar dūri.

2. Mīcīt (maizi).

3. Ar ragiem grūst.

Avoti: KV, EH

dūkāt   apv.

1. Spaidīt.

2. Kratīt, purināt.

Avoti: KV

dūkāties   apv.

1. Ritmiski piegrūsties.

Avoti: ME

dukātīgs   apv.

1. Spēcīgs.

Avoti: EH

dukāts   -a, v.

1. Sena naudas vienība; sākotnēji sudraba (Itālijā, Sicīlijas hercogistē 1140. g.), vēlāk visplašāk izplatītā zelta monēta Eiropā; sākot ar 1523. g., kalta arī Latvijā.

Avoti: SV99

dukauka   apv.

1. Cepeškrāsns.

Avoti: KiV

dukcija   med.

1. Oftalmoloģijā acs kustība sāniski (abdukcija un adukcija), vertikāli (supradukcija un infradukcija) vai rotatoriski (ap priekšēji pakaļējo asi).

Avoti: TM

dukeri

1. Dobradžu dzimtas apakšdzimta ("Cephalophinae"), nelieli pārnadži (garums - 55-155 cm, masa - 5-65 kg), īsi ragi, kas parasti paslēpti matu cekulā, izplatīti Āfrikā, mežos un savannu krūmājos.

Avoti: PDE

dukha   rel.

1. Jēdziens budismā, kas apzīmē neapmierinātību un ciešanas; dzimšana, slimības, novecošana, nāve un atdzimšana ir nerimtīgas un nepārtrauktas "tapšanas" simptomi, kas visu esamību raksturo kā dukhu.

Avoti: R1

duki   apv.

1. Smaržas.

Avoti: KiV

Duki   vietv.; novec.

1. Duki di Kašiasa - Djū de Kaksija, pilsēta Brazīlijā.

Avoti: PZT

dūkijs   apv.

1. Dūkans.

Avoti: EH

Dukla   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 2200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1380. g.

2. Duklas pārkāpe - atrodas Karpatu rietumos (poļu val. "Dukleiska przelecz", čehu val. "Dykelsky presmyk"), Zemajos Beskidos uz Polijas un Čehijas robežas, 502 m vjl., autoceļš savieno Krosno (Polijā) ar Prešovu (Čehijā).

Avoti: Wi, PZT

duklājs   apv.

1. Muklājs.

Avoti: ME

duklas   apv.

1. No ašķiem vītas cilpas putnu ķeršanai ziemas laikā.

Avoti: KV

Duklāvi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ķeguma novada Rembates pagastā.

Avoti: LC

duklēt   apv.

1. Dūķerēt.

Avoti: KV

dūklēt   apv.

1. Dūķerēt.

Avoti: ME

Dūklis   vietv.

1. Dubnas labā krasta pieteka Vārkavas un Līvānu novadā, garums - 8 km; Diukle.

Avoti: LD, La1

dukme   apv.

1. Bars, pulks, pudurs, drūzma.

Avoti: ME

dukmēties   apv.

1. Spiesties kopā barā, pūlī.

Avoti: KV

dukna   apv.

1. Kāda ūdensputnu suga.

Avoti: ME

dūknains   apv.

1. Duļķains.

2. Purvains.

Avoti: ME, EH

duknājs   -a, v.; apv.

1. Dūkstājs.

Avoti: LLVV

dūknājs   apv.

1. Dūkstājs.

Avoti: ME

dūknēja   apv.

1. Dūknējs.

Avoti: EH

duknējs   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Dūkstains; dūknējs.

Avoti: LLVV

dūknējs   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Dūkstains; duknējs.

Avoti: LLVV

dukns   apv.

1. Dūkstains, staigns, grūti izbraucams un izbrienams.

Avoti: NeV

dukns   apv.

1. Dūres sitiens, dunka.

Avoti: EH

dūkns   apv.

1. Duļķains.

Avoti: ME

duknums   apv.

1. Staigna vieta.

Avoti: KV

dukņa   apv.

1. Dūres sitiens, dunka.

Avoti: KV, ME

dukņa   apv.

1. Meža meita; lauma.

Avoti: KV, ME

dukņa   apv.

1. Karstums, slikts gaiss, dvinga.

Avoti: KV, ME

dukņa   apv.

1. Troksnis, spiešanās, birga.

Avoti: KV, ME

dukņa   apv.

1. Staigns, izmīņāts purvs.

Avoti: KV, ME

dūkņa   apv.

1. Sieviešu dzimtes meža gars.

Avoti: ME

dūkņa   -as, s.; apv.

1. Dūksts.

2. Cilvēks, kas dzīvo purvainā vietā un to apstrādā.

Avoti: LLVV, ME

dūkņa   -as, s.; apv.

1. Uzbāzīgs cilvēks.

2. Govs, kas bieži mauj.

Avoti: KV, LLVV

dukņāt   apv.

1. Dunkāt.

Avoti: Sin

dukņāties   apv.

1. Dunkāties.

Avoti: ME

dukņīt   apv.

1. Berzēt, braucīt.

2. Sist ar dūri.

Avoti: KV, ME

dukņīt   apv.

1. Dukurēt un ķert zivis dūņainā ūdenī.

Avoti: KV, ME

dūkoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> dūkt (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dūkt (2).

3. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dūkt (3).

4. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> dūkt (4).

5. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> dūkt (5).

6. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dūkt (6).

Avoti: LLVV

dūkot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; reti.

1. Dūdot (1).

2. Ducināt (1).

Avoti: LLVV

dukots   apv.

1. Apveltīts ar lielām dūrēm.

Avoti: ME, VeAT

duks   novec.

1. Vadonis, hercogs.

Avoti: LME

duks   apv.

1. Spēks; enerģija (cilvēkam).

2. Smaka.

Avoti: KiV

dūks   apv.

1. Melns zirgs, kura spalva nav koši melna, bet atsit rūsganumu.

Avoti: KV

dūks   žarg.

1. Policists.

Avoti: SLG

dūks   apv.

1. Sutas caurums virtuvē.

Avoti: EH

duksīgs   apv.

1. Resns, sarkaniem vaigiem.

Avoti: EH

duksīgs   apv.

1. Saīdzis, noslēdzies.

Avoti: EH

duksis   apv.

1. Suns; izplatīts suņa vārds, kas bieži tiek izmantots kā vārda "suns" sinonīms.

Avoti: ME

duksīt   apv.

1. Duksnīt.

Avoti: EH

duksītis   apv.

1. Dem. --> duksis.

Avoti: ME

duksna   apv.

1. Dunka.

Avoti: Sin

dūksna   -as, s.

1. Dūksts.

Avoti: LLVV

dūksnains   -ais; s. -a, -ā;

1. Dūkstains.

Avoti: LLVV

dūksnājs   -a, v.

1. Dūkstājs; staigna purvaina vieta.

// pārn. Negatīvu apstākļu kopums (sabiedrības dzīvē).

Avoti: LLVV

dūksne   novec.

1. Dūksts.

Avoti: KV

dūksnēja   apv.

1. Dūkstājs; staigna purvaina vieta.

Avoti: ME

duksnējs   apv.

1. Purvains.

Avoti: ME

dūksnējs   apv.

1. Purvains.

2. Dūksnājs.

Avoti: ME

dūksnis   -šņa, v.; apv.

1. Dūksts.

Avoti: LLVV

duksnīt   apv.

1. Dunkāt.

Avoti: Sin

dūksnīt   apv.

1. Sist ar dūri.

Avoti: EH

duksnīties   apv.

1. Ar pieri grūstīties.

Avoti: EH

duksns   apv.

1. Tukls, korpulents.

Avoti: KV

dūksns   -ais; s. -a, -ā;

1. Dūkstains.

Avoti: LLVV

dūkstains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir dūkstis; muklains, staigns; dumbrains.

Avoti: LLVV

dūkstājs   -a, v.

1. Dūkstaina vieta; dūksts; muklājs; dumbrājs.

// pārn. Negatīvu apstākļu kopums (sabiedrības dzīvē).

Avoti: LLVV

dūkstenis   apv.

1. Dūkstājs.

Avoti: EH

dūkstenīte

1. Aknu sūnu klases jaungermanniju apakšklases sekstīšu dzimtas ģints ("Chiloscyphus"), Latvijā konstatētas 2 sugas.

Bālganā dūkstenīte— dūkstenīšu suga ("Chiloscyphus pallescens").

Daudzkausiņu dūkstenīte— dūkstenīšu suga ("Chiloscyphus polyanthos").

Avoti: LE1

dūkstigalieši

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Dūkstigals" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dūkstigals   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Čornaja" nosaukuma variants.

Dūkstigala līcis— līcis Rāznas ezera ziemeļos, vairāk nekā 2 km garš ezera izvirzījums.

Avoti: LC

Dukstigals   vietv.

1. Baltais Dukstigals - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

2. Melnais Dukstigals - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

dūkstijs   apv.

1. Purvājs.

Avoti: EH

dūkstiņa   apv.

1. Dem. --> dūksts.

Avoti: ME

dukstiņš   apv.

1. Dem. --> duksts.

Avoti: ME

dukstīt   apv.

1. Bakstīt, grūstīt, durstīt.

Avoti: ĒiV

dūkstīte   apv.

1. Dem. --> dūksts.

Avoti: ME

dukstīties   apv.

1. Grūstīties; bakstīties.

Avoti: ViV

duksts   apv.

1. Dunka.

Avoti: Sin

Dūksts   vietv.

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Diuksts" literarizēts nosaukuma variants.

Avoti: LC

dūksts   dūksts, dsk. ģen. dūkstu, arī dūkšu, s.

1. Purvaina vieta; staigna, muklaina vieta; liela, staigna peļķe, danga; dumbrs 1.

Avoti: LLVV, KnV

dūkstulis   apv.

1. Purvs, muklājs.

Avoti: ME

Dūkstupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Mētrienas pagastā.

Avoti: LC

Dukszltygal   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Čornaja" bijušās muižas nosaukuma variants.

Avoti: LPag

Duksztygal   vietv., vēst.

1. Dūkstigala muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Kaunatas pagastā.

2. Dūkstigala muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Rēznas pagastā.

Avoti: KV

dukšķis   apv.

1. No skrandām un pakulām kopā savīstīts puļķis kaut kā aizbāšanai.

Avoti: ME, VeAT

dūkšķis   apv.

1. Korķis no lupatām un pakulām.

Avoti: EH

Dūkšta   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Utenas apriņķī, Ignalinas rajona pašvaldībā, 860 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1956. g.

Avoti: PuA, Wi

dukšu   apv.

1. Sen.

Avoti: EH

Dūkšupe   vietv.

1. Tilžas kreisā krasta pieteka Baltinavas un Balvu novadā, garums - 16 km, kritums - 14 m; Daukšupe.

Avoti: LD

dukt   apv.

1. Pelēt (par graudiem, izstrādājumiem no tiem).

Avoti: KiV

dūkt   dūcu, dūc, dūc, pag. dūcu; intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt pazemas, vienmērīgas skaņas (par dažiem kukaiņiem).

2. Radīt zemu, dobju, samērā vienmērīgu troksni (par motoriem, ierīcēm u. tml.); atskanēt šādam troksnim.

3. parasti 3. pers. Radīt zemu, dobju, vienmērīgu troksni (par parādībām dabā, piemēram, par pērkonu, ūdeņiem).

4. Neskaidri, zemā balsī dziedāt (parasti bez vārdiem); rūkt.

// trans.

// pārn. Radīt zemas balss skaņas (par putniem).

// trans.

5. parasti 3. pers. Dobji, zemu skanēt (par mūzikas instrumentiem).

// trans. Spēlēt (par mūzikas instrumentiem ar zemu reģistru).

6. parasti 3. pers. Būt tādam, kurā skan zems, dobjš, samērā vienmērīgs troksnis (parasti par vietu, telpu).

Avoti: LLVV

dūkt   apv.

1. Dzīvot bez rūpēm, dziedot, svilpojot.

Avoti: ME

dūkt   apv.

1. Apmākties.

Avoti: ME

dukte   duktes, dsk. ģen. dukšu, s.; novec.

1. Meita.

Avoti: LV93

duktilometrs

1. Instruments pusšķidru materiālu (asfalta, sveķu) valkanuma noteikšanai.

Avoti: SV99

duktīls   apv.

1. Stiepjams, kaļams.

Avoti: KV

duktopēnija   med.

1. Samazināts vadu, īpaši žultsvadu skaits; var būt vietēja vai vispārēja.

Avoti: MSV

dukts   psih.

1. Izpausmes norise.

Avoti: PsA

duktuss   poligr., novec.

1. Burtveids, burta zīmējums.

Avoti: GV

dūku   apv.; izsauk.

1. Dūdot, rubināt.

Avoti: ME

Dūku   vietv.; nelok.

1. Dūku ezers - atrodas starp Madonas-Trepes valni un Praulienas pauguraini, Madonas novada Mārcienas pagastā, 97,6 m vjl., garums - 1,2 km, platums - 0,8 m, vidējais dziļums - 3,9 m, ietilpst Lazdonas ezeru Dienvidrietumu grupā.

Avoti: LD

Dukuli   vietv.

1. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Dukuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dukulis   apv.

1. Žuburains kociņš miltu iekulšanai.

Avoti: KV

dūkulis   apv.

1. Bērns, kurš labprāt uzturas atsevišķi no citiem bērniem; raudulīgs bērns.

Avoti: ME

dūkulītis

1. Dem. --> dūkulis.

2. žarg. Jauna, pievilcīga skolotāja.

Avoti: SLG

dūkuļāt   apv.

1. Klusītēm dūkt.

Avoti: KnV

dukuļavieši

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Dukuļava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dukuļeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Lazdulejas pagastā.

Avoti: LC

dukuļevieši

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Dukuļeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dukuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Rankas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekuļu novada Liepas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

Dukuļova   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Dukuļeva" nosaukuma variants.

2. Balvu novada Lazdulejas pagasta apdzīvotās vietas "Dukuļeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dukums   apv.

1. Sevišķs vēžu tīkls.

2. Pelējums (graudiem, izstrādājumiem no tiem).

Avoti: KV, KiV

dūkums   apv.

1. Troksnis.

Avoti: ME

dukurāda   apv.

1. Seskāda.

Avoti: ViV

dukurdzelži   apv.

1. Sesku slazdi.

Avoti: ViV

dukurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Zvejot ar dukuru.

2. Dunkāt, grūstīt.

3. Bakstīt, bikstīt, stampāt, mīcīt.

4. žarg. Veikt dzimumaktu.

Avoti: LLVV, ME, SLG

dūkurēt   apv.

1. Zvejot ar dukuru.

Avoti: ME

dukurēties   apv.

1. Grūstīties, dunkāties.

Avoti: EH

Dukuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Priekuļu novada Priekuļu pagastā.

2. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Ārdava" daļa.

Avoti: LC

Dukurieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Nīcgales pagastā.

Avoti: LC

dukurieši

1. Priekuļu novada Priekuļu pagasta apdzīvotās vietas "Dukuri" iedzīvotāji.

2. Daugavpils novada Nīcgales pagasta apdzīvotās vietas "Dukurieši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dukuriņš   apv.

1. Jautrs puisītis.

Avoti: ME

dukuris   apv.

1. Kartupeļu mīcāmais daikts; stampa.

2. Žebērklis.

3. Dalba, zivju baidāmais.

4. Mieturis.

5. Dūkuris 2.

Avoti: KV, VV, EH

dukuris   apv.

1. Sesks.

Avoti: EH

dūkuris   apv.

1. Nirējs.

Avoti: ME

dūkuris

1. Putnu klases dūkurveidīgo kārtas dzimta ("Podicipedidae"), nelieli un vidēji (no 100 g līdz 1,5 kg) ūdensputni ar garu kaklu un knābi, pārtiek no zivīm, posmkājiem, veikli nirst, taisa peldošas ligzdas; pasaulē 20 s., Latvijā konstatētas 2 ģ., 5 s.

Cekulainais dūkuris— dūkuru suga ("Podiceps cristatus").

Mazais dūkuris— dūkuru suga ("Tachybaptus ruficollis").

Melnkakla dūkuris— dūkuru suga ("Podiceps nigricollis").

Pelēkvaigu dūkuris— dūkuru suga ("Podiceps grisegena").

Ragainais dūkuris— dūkuru suga ("Podiceps auritus").

Sarkankakla dūkuris— pelēkvaigu dūkuris.

2. Gārgale.

Avoti: LEV, LD, Sin

dūkuris   apv.

1. Ķesele zivju smelšanai.

Avoti: KV, Sin

Dukurīši   vietv.

1. Daugavpils novada Nīcgales pagasta apdzīvotās vietas "Dukurieši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dukurītis   apv.

1. Kartupelis (iesauka).

Avoti: EH

dukurot   apv.

1. Zvejot ar dukuru.

2. Meklēt, izpētīt.

Avoti: ME

dūkurot   apv.

1. Zvejot ar dukuru.

2. Meklēt ūdenī.

Avoti: ME

dūkurputni

1. Putnu klases dūkurveidīgo kārtas vienīgā dzimta, nelieli un vidēji lieli putni (garums - 20-60 cm, masa - 0,1-1,5 kg), kājas īsas, uz zemes neveikli, labi peld un lido, 5 ģ., ~20 s.

Avoti: PDE

dukurs   -a, v.

1. Zvejas rīks (ar ko zvejo zivis, brienot pa ūdeni) - pie klūgas loka piestiprināts tīkla maiss ar garu, sašaurinātu galu.

2. apv. Stampa; dukuris.

3. apv. Sesks.

Avoti: LLVV, VV, ViV

dukurs   apv.

1. Diegu cilpas putnu ķeršanai.

Avoti: ME

dukurs   apv.

1. Jautrs puika.

Avoti: ME

dūkurs   apv.

1. Diegu cilpas putnu ķeršanai.

Avoti: ME

dukurslazdi   apv.

1. Sesku slazdi.

Avoti: ViV

dūkurveidīgie   -o, vsk. dūkurveidīgais, -ā, v.; zool.

1. Putnu kārta, pie kuras pieder saldūdens nirējputni ar vārpstveida ķermeni un garu kaklu; šīs kārtas putns.

Avoti: LLVV

duķ   žarg.

1. Ziņot policijai.

Avoti: KZ

dūķerēt   apv.

1. Braukt naktī laivā un dūlāja gaismā ķert vai durt zivis.

// apv. Ķert zivis, durot ar žebērkli (pavasarī nārsta laikā).

Avoti: KV, ĒiV

Dūķeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kocēnu novada Kocēnu pagastā.

Avoti: LC

dūķerieši

1. Kocēnu novada Kocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Dūķeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dūķeris   apv.

1. Ūdens putns, arī nira, gaigala.

2. Žebērklis, zivju duramais.

3. Dūķerēšanas jeb dūlēšanas rīks, ar ko nakts tumsā gaismu rāda.

Avoti: KV, ĒiV, TlV

Dūķernieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Salas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

dūķernieks   apv.

1. Kāds, kas dūķerē.

Avoti: EH

Dūķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Raunas novada Drustu pagastā.

2. Dūķu ezers - neliels ezers Raunas novada Drustu pagasta dienvidaustrumu daļā, garums - ~700 m, lielākais platums - ~300 m; Dūķis.

Dūķu ezermītne— sena dzīvesvieta, atrodas Raunas novada Drustu pagastā, Dūķu ezerā, 50 m no austrumu krasta, apmetnes paliekas konstatētas 0,7-2,5 m dziļumā, ~60 x 30 m lielā laukumā, datējama ar 1. gt. 2. pusi.

Avoti: LC, LE1

duķis   apv.

1. Kaut kas, kas ir truls un īss.

Avoti: ME, VeAT

dūķis   apv.

1. Muļķis.

2. Kāds, kuram ir tulzna uz mēles jeb pipsis.

Avoti: ME

Dūķis   vietv.

1. Dūķu ezers - neliels ezers Raunas novada Drustu pagasta dienvidaustrumu daļā, garums - ~700 m, lielākais platums - ~300 m.

Dūķa ezers— Dūķu ezers, Dūķis.

Avoti: La1, LD

dūla   sar.

1. Sieviete, kas sniedz nemedicīnisku atbalstu citai sievietei grūtniecības laikā, dzemdībās un pēc dzemdībām.

Avoti: MD-26.06.2013.

dūlājs   -a, v.; apv.

1. Dūmeklis, ierīce bišu dūmošanai.

2. apv. Pīpe.

Avoti: LLVV, ViV

dulaka   apv.

1. Dūres sitiens.

Avoti: ME

dūlāt   apv.

1. Dūlēt, bites kāpjot.

2. Vēžot.

Avoti: EH

dulba   apv.

1. Muļķis, lempis.

Avoti: ME

dulbaks   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

dulbāts   apv.

1. Laivas malā piesists koks ar 2 caurumiem, kur iedzen duļļus.

Avoti: LE

dulbausis   apv.

1. Stulbs, muļķis.

Avoti: KV

dulbe   apv.

1. Puļķis.

2. Dunka.

Avoti: KV

dulberēt   apv.

1. Dulburēt.

Avoti: EH

dulbinēt   apv.

1. Lēni, ar grūtībām lasīt.

2. Neprasmīgi darīt.

3. Iet taustīdamies.

Avoti: KiV

dulbinis   apv.

1. Cilvēks, kam grūti padodas lasīšana.

2. Cilvēks, kam grūti ko atrast, grūti kur orientēties.

Avoti: KiV

dulbins   apv.

1. Apdullis, nesaprātīgs cilvēks.

Avoti: ME

dulbis   apv.

1. Stulbs, muļķis.

Avoti: KV

dulbji   apv.

1. Duļļi.

Avoti: KV

Dulbji   vietv.

1. Dulbju acs purvs - dabas liegums, atrodas Brocēnu novada Remtes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g. (līdz 1999. g. dzērvenāju liegums), izveidojies aizaugot ezeram, platība - 6,5 ha (visa purva platība - 16 ha).

Avoti: LE1

dulbs   apv.

1. Stulbs, dumjš.

Avoti: SiV

dulbuds   apv.

1. Dēļi laivas malās ar urbumiem, kuros stiprina duļļus, mastus un izmanto velkot laivu krastā; dubults.

Avoti: TlV

dulburēt   -ēju, -ē, -ē; pag. -ēju; intrans.; sar.; niev.

1. Izturēties, rīkoties vai runāt bez jēgas; arī trokšņot.

2. apv. Neveiklā, grīļīgā gaitā (klūpot, krītot) iet, staigāt; streipuļot.

Avoti: LLVV, ViV, ĒiV

dulburēties   apv.

1. Taisīt troksni, būt nemierīgam.

Avoti: ME

dulburība   -as, s.; sar.; niev.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> dulburīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Dulburīgam cilvēkam raksturīga darbība, rīcība; izteikums ar bezjēdzīgu saturu.

Avoti: LLVV

dulburīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.; niev.

1. Tāds, kas izturas, rīkojas vai runā bez jēgas.

2. apv. Nesavaldīgs, draiskulīgs; arī neveikls.

Avoti: LLVV

dulburis   -ra, v., sar., niev.

1. Cilvēks, kas izturas, rīkojas vai runā bez jēgas.

// apv., reti Bailīgs, tramīgs dzīvnieks.

2. apv. Nesavaldīgs, draiskulīgs cilvēks; arī neveikls cilvēks.

Avoti: LLVV, ĒiV

dulburiski   apv.

1. Streipuļojot.

Avoti: EH

dulburjānis   apv.

1. Buldurjānis - ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: ME

dulburs   -a, v., sar., niev.

1. Cilvēks, kas izturas, rīkojas vai runā bez jēgas.

Avoti: LLVV

dulbuts   apv.

1. Dēļi laivas malās ar urbumiem, kuros stiprina duļļus, mastus un izmanto velkot laivu krastā.

Avoti: TlV

dulcifikācija

1. Saldināšana.

Avoti: SV69

dulcineja

1. Iemīļotā, mīļotā sieviete - poētisks vārds, ko Servantesa romāna varonis dons Kihots izdomāja traktiera kalponei Aldonsai, kuru viņš bija izraudzījis par savu sirdsdāmu.

Avoti: SV69

dulcīns

1. Sintētiska saldviela bez barības vērtības, 200-300 reizes saldāka par niredru cukuru; lieto saharīna vietā.

2. novec. Ķīmiska viela, ko var iegūt karsējot urīnvielu koā ar p-fenetidīnu, balti kristāli, spēcīgs saldinātājs.

Avoti: TM, KV

dulcīts

1. Sešvērtīgs spirts ar saldu garšu, iegūstams no īpaša mannas veida, atrodams dažos augos.

Avoti: KV, TM

dūle   apv.

1. Dūmeklis bišu apdūmošanai; dūlājs.

Avoti: ME

dulebi   novec.

1. Austrumslāvu cilts, kas 10.-11. gs. mita Dienvidu Bugas upes krastos tās vidējā un augšējā daļā uz austrumiem no Galicijas.

Avoti: KV

dūleģis   apv.

1. Dukurs, zivju baidāmais.

Avoti: KV

dūlēģis   apv.

1. Dūmeklis bišu vai citu kukaiņu apdūmošanai; dūlājs.

Avoti: ME

dūlēji   apv.

1. Vārpainā veronika ("Veronica spicata").

Avoti: Aug2

dūlējs   apv.

1. Dūmeklis bišu apdūmošanai; dūlājs.

2. Veronika ("Veronica").

3. Vārpainā veronika ("Veronica spicata").

Avoti: LV93, Aug2

dūlēķis   apv.

1. Rīks zivju ķeršanai naktī.

Avoti: EH

dūlene   apv.

1. Lāpa.

Avoti: ME

Dūlenis   vietv.

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Dūleņas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dūleņas   vietv.

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Dūliņas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dūlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; apv.

1. Ar dūmekli dūmot bites.

2. Naktī zvejot vai vēžot (parasti kā degoša gaismā).

3. novec. Vakaros ilgi neiet gulēt.

4. Slinkot, slinki strādāt.

5. Pūlēties, nesekmīgi darboties.

Avoti: LLVV, KV, MiV

dūlēties   apv.

1. Gruzdēt, turpināt gailēt.

2. Ieilgt, ildstoši (slimot).

Avoti: ME

Dulgalaha   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Janas kreisā satekupe.

Avoti: PZT, PuA

dulibērs   apv.

1. Tumšbrūns (spalvas krāsa).

Avoti: KV

dulidae   lat.

1. Palmčivuļu dzimta.

Avoti: ZvP

Dulija   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Dhulia"), Mahārāštras štata ziemeļu daļā.

Avoti: PZT

dulimbēris   apv.

1. Tumšbrūns zirgs.

Avoti: EH

dulimbērs   apv.

1. Tumšbrūns (spalvas krāsa).

Avoti: KV

dulināt   apv.

1. Kvēpināt, svēpināt.

Avoti: EH

dulinbērs   apv.

1. Tumšbrūns (spalvas krāsa).

Avoti: KV

Dūliņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LC

dulis   apv.

1. Gaiši brūns (duls) zirgs.

Avoti: EH

dulis   apv.

1. Dullis.

2. Knablis, āķis.

Avoti: EH

dulis   apv.

1. Dūmi, kas rodas sadedzinot bojātus kokus.

Avoti: EH

dūlis   -ļa, v.; apv.

1. Dūmeklis, ar ko apdūmo bites vai citus kukaiņus.

2. Lāpa vai skali, ar ko apgaismo ūdeni, zvejojot naktī (visbiežāk - vēžus ķerot).

Avoti: LLVV, NeV

dūlis   apv.

1. Mazs bērns.

Avoti: ME

dulkamarīns   med.

1. Bebrukārkliņu ("Solanum dulcamara L.") glikozīds.

Avoti: TM

dullais   žarg.

1. Pulkstenis.

2. Galva.

Dot pa dullo— piekaut.

Pa dullo— pa galvu (sist vai dabūt).

Uz dullo— bez apdomāšanās; uz labu laimi.

Avoti: SLG

dulle   apv.

1. Dūre.

Avoti: EH

dulles   apv.

1. Duļļi.

2. Blīvi ieradži govīm.

Avoti: KV, EH

dullēt   apv.

1. Reibt (no alkoholiskajiem dzērieniem).

Avoti: ĒiV

dullība   apv.

1. Nesaprātība, muļķība, ākstība.

Avoti: ME

dulliķis   apv.

1. Muļķis.

Avoti: Sin

dullināt   apv.

1. Liegt skaidri domāt, apdullināt.

Avoti: ME, VeAT

dulliņi   apv.

1. Duļļi (1).

Avoti: EH

dullis   apv.

1. Kulaks, kulakā savilkta roka.

Avoti: ME

dulloties   sar.

1. Muļķoties; ākstīties; trakot.

Avoti: SLG, Sin

dulls   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Nesaprātīgs, muļķīgs.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē.

Uz dullo— saka, ja kaut ko dara bez apdomas un zināšanas.

2. apv. Tumša nokrāsa pie pamatkrāsas; pelēcīga nokrāsa, visbiežāk saistībā ar "bērs" (tumši brūns).

Avoti: LLVV, TlV

dullums   -a, v.; sar.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> dulls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Dulluma kaite— hroniska smadzeņu tūska, kas rodas, ja kavēta smadzeņu šķidruma attecēšana, biežāk sastop vecākiem smagā tipa zirgiem, retāk suņiem, govīm.

2. Nesaprātīgam, muļķīgam cilvēkam raksturīga darbība, rīcība.

Avoti: LLVV

dulne   apv.

1. Dūre.

Avoti: EH

dulnis   apv.

1. Belziens, dunka sānos.

Avoti: ME

dulnīt   apv.

1. Sist, dauzīt.

Avoti: ME

dulns   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Dulls.

Avoti: LLVV

dulnums   -a, v.; apv.

1. parasti vsk. Dullums (1).

2. Dullums (2).

Avoti: LLVV

dūlot   sar.

1. Sniegt nemedicīnisku atbalstu citai sievietei grūtniecības laikā, dzemdībās un pēc dzemdībām.

Avoti: MD-26.06.2013.

dūlot   apv.

1. Dūlēt (1).

Avoti: EH

Dulova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Dulovo"), Silistras apgabalā, 7100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

duls   apv.

1. Tumšs, tumšā krāsā; tumši brūngana zirga spalva.

Avoti: KV, LV93

dūls   apv.

1. Tumša nokrāsa pie pamatkrāsas; pelēcīga nokrāsa, visbiežāk saistībā ar "bērs" (tumši brūns); duls.

Avoti: TlV

dulss   apv.

1. Nesaprātīgs, muļķīgs.

Avoti: EH

dult   apv.

1. Sākt zaudēt skaidru apziņu.

Avoti: EH

dulte   apv.

1. Roka bez plaukstas.

Avoti: EH

dulubērs   apv.

1. Tumšbrūns (spalvas krāsa).

Avoti: EH

dulumbērs   apv.

1. Tumšbrūns (spalvas krāsa).

Avoti: KV

dulumelns   apv.

1. Melngans; melnīgsnējs.

Avoti: ME

dulunbērs   apv.

1. Tumšbrūns (spalvas krāsa).

Avoti: KV

Dulūta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Duluth"), Džordžijas štatā, 28800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Duluth"), Minesotas štatā, osta Augšezera rietumu galā, 86200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

dulus   lat.

1. Palmčivuļi.

Dulus dominicus— palmčivulis.

Avoti: ZvP

dulzāt   apv.

1. Mācīties staigāt (par mazu bērnu).

Avoti: ME

dulzēt   apv.

1. Mācīties staigāt (par mazu bērnu).

Avoti: ME

dulžot   apv.

1. Skumt, bēdāties.

Avoti: ME

duļāt   apv.

1. Sist ar roku vai dūri.

Avoti: ME

dūļāt   apv.

1. Naktī zvejot vai vēžot (parasti kā degoša gaismā).

Avoti: ME

dūļāt   apv.

1. Sist ar roku vai kulaku.

Avoti: ME

duļbārds   apv.

1. Laivas borta malai uznaglots cieta bērza koka stiprinājums, lai airi pastāvīgā kustībā neizgrauztu pašu borta malu (vācu "dollbord").

Avoti: TlV

duļebi

1. Austrumslāvu cilšu apvienība R-Volīnijas teritorijā, kas 10. gs. iekļauti Kijevas Krievzemē.

Avoti: LPE

duļģis   apv.

1. Rupja auduma vīriešu krekls bez piedurknēm.

Avoti: TlV

duļi   apv.

1. Duļļi.

2. Aizmugures balsti, kas tur sānu dēļus pie lauksaimniecības piekabes.

Avoti: EH

duļķainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> duļķains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

duļķainis   apv.

1. Duļķains.

Avoti: KiV

duļķains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur nogulsnes, duļķes (par šķidrumu), tāds, kur ir šāds šķidrums; neskaidrs; pretstats: dzidrs.

// pārn. Amorāls, pagrimts (piemēram, par uzskatiem, dzīves veidu).

Avoti: LLVV

duļķainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> duļķains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

duļķaiņš   apv.

1. Tāds, kur ir duļķes.

Avoti: ĒiV

duļķāt   apv.

1. Duļķot.

Avoti: KiV

duļķe   apv.

1. Duļķes; nogulsnes.

2. Putekļi kopā ar mazvērtīgajām pakulām, kuri rodas linu kulstīšanā.

3. Peļķe.

4. Dūksts, muklājs, purvs.

5. Duļķains alus, duļķains šķidrums.

Avoti: KiV

duļķes   -ķu, s.; tikai dsk.

1. Nogulsnes, arī nogulsnējuši netīrumi.

2. Speciālas nogulsnes - klinkera izejmateriāls, ko lieto cementa rūpniecībā.

Avoti: LLVV

duļķēt   apv.

1. Duļķot.

Avoti: EH

duļķēties   apv.

1. Kļūt duļķainam.

Avoti: ĒiV

duļķijs   apv.

1. Duļķains.

Avoti: EH

duļķis   -ķa, v.

1. Duļķes (1).

2. Duļķes (2).

3. tehnol. Smalki samaltu izejvielu (piem., kaļķakmens un mālu) ūdens maisījums cementa klinkera ražošanai.

Avoti: LLVV, ZTV

duļķis   apv.

1. Garens objekts ar nostrupinātiem galiem (piemēram, nūja, tārps).

Avoti: EH

duļķojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Process, arī rezultāts --> duļķot.

2. Duļķu, nogulšņu daudzums, nogulsnējuma pakāpe.

Avoti: LLVV

duļķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Darīt duļķainu (šķidrumu); maisot neļaut (kam) nogulsnēties (šķidrumā).

Avoti: LLVV

duļķoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Kļūt duļķainam.

Avoti: LV87

duļļāt   apv.

1. Sajaukt seklu ūdeni.

2. Cepamo apviļāt miltos.

Avoti: KV, ME

duļļāt   apv.

1. Pusbalsī raudāt.

Avoti: KV, ME

duļļi   -u, v.

1. Tapas (laivas malās), starp kurām airējot liek airus.

2. apv. Ratu šķērskoki, ratu tapas.

Avoti: LLVV

duļņi   apv.

1. Duļļi.

Avoti: TlV

dūma   -as, s.; mūz.

1. Ukraiņu (arī poļu, čehu) episka dziesma ar vēsturisku saturu, dziļi nopietna, pārdomu pilna.

Avoti: LLVV, MūV

Dūma   vietv.

1. Pilsēta Sīrijā, Damaskas piepilsēta, 106100 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

dūmagains   apv.

1. Miglains.

Avoti: EH

dūmaine   apv.

1. Smēķētava.

Avoti: ME

dūmainība

1. Dīzeļdegvielas raksturlielums, kas raksturo dūmu daudzumu tās sadedzināšanas rezultātā.

Avoti: ZTV

dūmains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz dūmu, tāds, kas ir dūmu pilns, dūmiem piekvēpis.

2. Dūmu krāsā, pelēks.

Avoti: LLVV

dūmaiņš   apv.

1. Tāds, kur ir daudz dūmu; dūmiem piesātināts.

Avoti: ĒiV

dumais   žarg.

1. Dumiķis.

Avoti: Žrg

dumājs   apv.

1. Neskaidrs laiks.

Avoti: EH

dūmājs   apv.

1. Tāds, kur ir daudz dūmu, tāds, kas ir dūmu pilns, dūmiem piekvēpis.

2. Dūmu krāsā, pelēks.

Avoti: ME

dumaka   apv.

1. Liela migla; lietains laiks.

Avoti: ME

dūmaka   -as, s.; parasti vsk.

1. Miglai līdzīgs veidojums - gaisa slānis, kas sastāv no daudzām sīkām, higroskopiskām daļiņām; ūdens iztvaikojumi karstā, tveicīgā laikā; viegla migla.

2. Gaisā izkliedēti dūmi, putekļi.

Avoti: LLVV

dūmāka   apv.

1. Dūmaka.

Avoti: EH

dūmakainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> dūmakains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dūmakainis   apv.

1. Dūmakains.

Avoti: KiV

dumakains   apv.

1. Miglains, lietins.

Avoti: ME

dūmakains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir dūmaka (1) - par gaisu, debesīm u. tml.; tāds, kad ir dūmaka (1) - par laiku, laika posmu.

2. Tāds, kur ir dūmaka (2) - par gaisu, debesīm u. tml.; tāds, ko aizsedz dūmaka (2).

3. Dūmu krāsā, pelēks; dūmains (2).

Avoti: LLVV

dūmakainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dūmakains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dūmakaiņš   apv.

1. Dūmakains.

Avoti: ĒiV

dūmakāt   apv.

1. Radīt dūmaku (virs rudziem ziedu laikā).

Avoti: ME

dūmakot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Radīt dūmaku (1); būt dūmakainam (1).

Avoti: LLVV

dūmakots   -ais; s. -a, -ā;

1. Dūmakains (1).

Avoti: LLVV

dumaks   apv.

1. Dunka, sitiens ar dūri.

Avoti: EH

dūmāks   apv.

1. Dūmaka.

Avoti: KiV

dūmāksnaiņš   apv.

1. Dūmakains.

Avoti: ME

dumaksnājs   apv.

1. Apmācies, miglains laiks.

Avoti: ME

dūmaksnājs   apv.

1. Ar dūmiem piepildīts.

Avoti: ME

dūmaksnējs   apv.

1. Apmācies, miglains.

Avoti: EH

dumāksnis   apv.

1. Dūmaka.

2. Gaisā izkliedēti (parasti rudzu) ziedputekšņi.

3. Saīdzis, dusmīgs cilvēks.

Avoti: KiV

dumala   apv.

1. Tumša nokrāsa pie pamatkrāsas; pelēcīga nokrāsa, visbiežāk saistībā ar "bērs" (tumši brūns); duls.

Avoti: TlV

dūmala   apv.

1. Tumšbrūns, tumšsarkans.

Avoti: EH

dumalains   apv.

1. Tumša nokrāsa pie pamatkrāsas; pelēcīga nokrāsa, visbiežāk saistībā ar "bērs" (tumši brūns); duls.

Avoti: TlV

dūmaliņa   apv.

1. Tumši brūna govs.

Avoti: ME

dūmalīte   apv.

1. Dem. --> dūmaļa.

Avoti: EH

dumals   apv.

1. Tumšbrūns, tumši sarkans.

Avoti: ME

dūmals   apv.

1. Tumšbrūns, tumšsarkans.

Avoti: KV

dumaļa   apv.

1. Tumšbrūna govs.

Avoti: ME

dūmaļa   -as, s.

1. Tumšbrūna govs; sarkanbrūna govs ar tumšbrūnu galvu.

2. apv. Tumšbrūns, tumšsarkans.

Avoti: LLVV, EH

dūmaļi   apv.

1. Mutuļojoši dūmi.

Avoti: EH

dūmaļiņa   novec.

1. Dem. --> dūmaļa.

Avoti: LV93

dumans   apv.

1. Melnīgsnējs, tumšs (par cilvēka ādu).

Avoti: EH

dumas   novec.

1. Mazkrievu tautas dziesmas par vēsturiskiem notikumiem vai sadzīves parādībām.

Avoti: KV

Dumasa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Dumas"), Teksasas štatā, 14900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Dumas"), Ārkanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

dūmat   apv.

1. Dūmot.

Avoti: EH

dūmāt   apv.

1. Slikti degot, radīt daudz dūmu.

2. Žāvēt dūmos.

Avoti: KiV

dūmaties   apv.

1. Dūmos kaltēt, žāvēt.

Avoti: EH

dūmāts   apv.

1. Tāds, kur plūst iekšā dūmi (par celtni, telpu); tāds, kas satur daudz dūmu (par gaisu).

2. Dūmains.

Avoti: KiV, EH

Dumbea   vietv.

1. Pilsēta Jaunkaledonijas salā, 4200 iedzīvotāju (1996. g.).

Avoti: LpA

dumbērģis   apv.

1. Dumbēris.

Avoti: EH

dumbēris   apv.

1. Dubļaina, mālaina bedre.

2. Dūksts, peļķe.

3. Mazs dīķis ar neskaidru ūdeni.

4. Upes atvars.

5. Staigna, purvaina vieta.

Avoti: KV

dumberots   apv.

1. Bedrainns, dubļains.

Avoti: EH

dumbieris   apv.

1. Dubļaina, mālaina bedre.

2. Dūksts, peļķe.

3. Mazs dīķis ar neskaidru ūdeni.

4. Upes atvars.

5. Staigna, purvaina vieta.

Avoti: KV

dumbla   apv.

1. Dūņas, dubļi.

2. Glīzdens māls, jaukts ar kūdras melnzemi.

Avoti: ME

dumblains   apv.

1. Tumšs, duļķains.

Avoti: ME

dumblājs   apv.

1. Purvaina vieta.

Avoti: ME

dumblis   apv.

1. Dūņas.

Avoti: EH

Dumblis   vietv.

1. Aizdumbles ezers - atrodas Augšzemes augstienē, Sēlijas paugurvaļņa dienvidu galā, Viesītes novada Elkšņu pagastā, 100 m virs jūras līmeņa, platība - 44 ha, garums - 2 km, platums - 0,6 km, vidējais dziļums - 1,2 m, 70% aizaugums, sapropeļa kārta 6 m, krasti purvaini, nepieejami; Dutvulu ezers.

Avoti: LE1

dumblots   apv.

1. Dubļains, dūņains.

Avoti: ME

dumbra   -as, s.; apv.

1. Liela peļķe.

2. Purvaina pļava.

Avoti: ME

dumbrains   -ais; s. -a, -ā;

1. Staigns, purvains; arī duļķains, dūņains; dūkstains.

Avoti: LLVV

dumbrainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dumbrains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dumbraiņi

1. Vaboļu kārtas dzimta ("Helodidae"), ~1200 sugu, Latvijā konstatētas ~20 sugas, vaboļu ķermenis ovāls vai olveidīgs, klāts ar zīdainiem matiņiem, spīdīgs, 2-6 mm garš.

2. Tāda paša nosaukuma vaboļu dzimtas ģints ("Helodes"), kurai Latvijā konstatētas 2 sugas.

Parastais dumbrainis— dumbraiņu suga ("Helodes minuta"), dzīvo mitrās pļavās.

Daugavas dumbrainis— dumbraiņu suga ("Helodes pseudominutus"), atrodams tikai Daugavas senlejā.

Avoti: LD, LE1

dumbraiņš   apv.

1. Slapjš, dūksnains.

Avoti: ĒiV

Dumbrāji   vietv.

1. Garkalnes novada apdzīvotās vietas "Upesciems" daļa, kas agrāk bija atsevišķs mazciems.

Avoti: LC

dumbrājs   -a, v.

1. Dumbraina, purvaina vieta; purvājs; dūkstājs.

// pārn. Negatīvu apstākļa kopums (sabiedrības dzīvē).

2. Mežs, kurš izveidojies zemās vietās un kurā aug egles un lapu koki, kā arī kārkli un krūkļi; attiecīgais meža augšanas apstākļu tips.

Avoti: LLVV

dumbras   apv.

1. Avotaina vieta.

Avoti: ME

dumbrāt   apv.

1. Duļķot ūdeni; jaukt ūdeni ar dubļiem un citiem netīrumiem.

Avoti: EH

dumbrāties   apv.

1. Bradāt, mīdīties pa ūdeni vai dubļiem.

Avoti: EH

dumbrava   apv.

1. Izbraukta vai lopu izmīņāta purvaina vieta.

Avoti: KV

dumbrcālis   -ļa, v.

1. Dumbrvistiņu dzimtas suga ("Rallus aquaticus"), neliels bridējputns, ķermeņa garums - ~28 cm, masa - 85-190 g, grūti pamanāms, biežāk dzirdama tā balss, kas atgādina sivēna kviekšanu un urkšķēšanu.

Avoti: LLVV, LE1

dumbrene   biol.

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases strupknābju dzimtas ģints ("Calliergon"), gk. divmāju augi, kas aug līdz 30 cm augstās velēnās vai atsevišķi; gk. arktiskajā un mērenajā joslā. 14 s.; Latvijā konstatētas 6 s.

Apaļlapu dumbrene— dumbreņu suga ("Calliergon trifarium"), Latvijā aizsargājama.

Dižlapu dumbrene— dumbreņu suga ("Calliergon megalophyllum"), Latvijā aizsargājama.

Lielā dumbrene— dumbreņu suga ("Calliergon giganteum").

Mīkstā dumbrene— dumbreņu suga ("Calliergon cordifolium").

Ričardsona dumbrene— dumbreņu suga ("Calliergon richardsonii").

Salmu dumbrene— dumbreņu suga ("Calliergon stramineum").

Avoti: EV, LD

Dumbreveni   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Sibiu žudecā, 7400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

dumbri   apv.

1. Purva jāņeglīte ("Pedicularis palustris").

Avoti: Aug2

dumbriens   apv.

1. Staigna, purvaina vieta.

2. Mitra, kūdraina zeme.

Avoti: ME, EH

dumbris   apv.

1. Staigna, purvaina vieta.

Avoti: EH

Dumbrova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

Avoti: LC

dumbrs   -a, v.

1. Staigna, purvaina vieta; dumbrājs; dūksts; arī dubļi, dūņas.

Avoti: LLVV

dumbrs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Staigns, dumbrains.

Dumbra zeme— melna, purvaina, auglīga zeme.

2. Skarbs, rupjš, izturīgs.

Dumbra galva— grūta, neatjautīga galva.

Avoti: LLVV

dumbrvabole

1. Vaboļu kārtas dumbraiņu dzimtas ģints ("Cyphon"), Latvijā konstatētas 11 sugas, no tām biežāk sastopamas divas, vaboļu ķermenis ovāls, maz hitinizēts, klāts ar smalkiem matiņiem, gaišdzeltens līdz melns.

Ievu dumbrvabole— dumbrvaboļu suga ("Cyphon padi").

Mainīgā dumbrvabole— dumbrvaboļu suga ("Cyphon variable").

Avoti: LD, LE1

dumbrvistiņa

1. dsk. Putnu klases dzērvjveidīgo kārtas dzimta ("Rallidae"), sastopamas visā pasaulē, izņemot polāros apgabalus; slikti lido, lieliski skrien, dažas sugas labi peld; 18. ģintis, 123 sugas, Latvijā konstatētas 5 ģ., 6 s. - dumbrcālis, grieze, ormanīši (2 s.), ūdensvistiņa, laucis.

Avoti: LEV

dumbrvistiņputni

1. Dumbrvistiņu dzimta ("Rallidae").

Avoti: PDE

dūmbumba   mil.

1. Bumba, kas rada maskējošus un aklinošus neitrālu (nekaitīgu) dūmu aizklājus.

Avoti: MIL

dumburājs   apv.

1. Dumbrājs; dūkstājs.

Avoti: ViV

dumburans   apv.

1. Dumbrājs.

Avoti: EH

dumburīna   apv.

1. Slapja, dūksnaina vieta.

Avoti: ĒiV

dumburis   apv.

1. Zarains koka gabals kopā ar saknēm un atvasēm.

Avoti: ME

dumburs   apv.

1. Dumbrājs; dūkstājs.

Avoti: ViV

dūmcaurule   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Caurule siltuma pārnešanai no dūmgāzēm uz ūdeni vai gaisu (tvaika ģeneratoros, gaisa sildītājos).

Avoti: LLVV

Dūmciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Īves pagastā.

Avoti: LC

Dumciems   vietv.

1. Talsu novada Īves pagasta apdzīvotās vietas "Dūmciems" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dūmdesa   -as, s.

1. Dūmos cieti žāvēta desa.

Avoti: LLVV

dūmdevējs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas degot rada daudz dūmu.

Avoti: LLVV

dumdināt   apv.

1. Dobji skanēt.

Avoti: ME

dumdum-lode   novec.

1. Dumdumlode.

Avoti: SV33

dumdumlode   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Sprāgstoša lode ar iešķeltu apvalku, kura nodara daudz lielākus bojājumus nekā parastā lode; lietošana aizliegta Hāgas konferencē 1899. g.

Avoti: LLVV, SV33

dumdums   novec.

1. Dumdumlode - strēlnieku ieroča lode ar smailē nogrieztu vai iešķeltu metāla apvalku.

Avoti: Ang

dūmēgs   apv.

1. Migla (īpaši par miglu pār pļavu).

Avoti: EH

dūmeklis   -ļa, v.

1. Biškopības darbarīks, ierīce dūmu ieguvei bišu nomierināšanai - cilindrisks metāla korpuss (kurtuve) ar plēšām.

// apv. No salmiem savīstīts, gruzdošs, dūmojošs vīkšķis (bišu aizdzīšanai).

Avoti: ZTV, ĒiV

dūmēklis   apv.

1. Apdūmošanas rīks, ar ko apdūmo bites vai citus kukaiņus.

Avoti: ME

dūmēks   apv.

1. Dūmaka (1).

2. Migla (pār pļavu).

Avoti: EH

dumeķis   apv.

1. Dumiķis.

Avoti: EH

Dūmelciems   vietv.

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Dūmele" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dūmele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

dūmelnieki

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Dūmele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dūmene   apv.

1. Ārstniecības matuzāle ("Fumaria officinalis").

2. Kazu samtbeka ("Xerocomus subtometosus", senāk "Boletus subtomentosus"), saukta arī par kazu beku un samtaino beku.

3. sar. Dūmu svece.

Avoti: Aug2, SLG

dūmenes   apv.

1. Ārstniecības matuzāle ("Fumaria officinalis").

Avoti: Aug2

dūmenieks   apv.

1. Dūmeklis.

2. Dūmu caurums, dūmu lūka.

Avoti: Sin

dūmenis   -ņa, v.

1. Ar krāsnīm savienota izbūve (celtnē) dūmu izvadīšanai gaisā; šīs izbūves ārējā, ārpus celtnes redzamā daļa; skurstenis.

Avoti: LLVV

dumēt   apv.

1. Kļūt gļotainam.

2. Saduļķēties (par ilgi stāvējušu alu).

3. Pārvilkties ar miglu (no debesīm).

Avoti: EH

dumēt   apv.

1. Dunēt.

Avoti: EH

dūmēt   apv.

1. Dūmot.

Avoti: EH

dumetella   lat.

1. Zobgaļstrazdu dzimtas ģints.

Dumetella carolinensis— kaķu zobgaļstrazds.

Avoti: ZvP

dūmgāzes   -u, vsk. dūmgāze, -es, s.

1. Kurināmā sadegšanas gāzveida produktu un lidojošu pelnu maisījums.

Avoti: LLVV

dūmi   -u, v.; tikai dsk.

1. Degšanas procesā radies gāzes un cietu daļiņu maisījums.

Dūmu aizsegs— mākslīgs dūmu mākonis kāda objekta maskēšanai.

// reti. Kvēpi, sodrēji.

Avoti: LLVV

dumība   s.

1. Vispārināta īpašība --> dumjš, šīs īpašības konkrēta izpausme; muļķība.

Avoti: MLVV

dumiks   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: JV

dumiķis   -ķa, v.; sar.

1. Aprobežots, muļķīgs, arī naivs cilvēks.

Avoti: LLVV

dūmināt   apv.

1. Dūmos žāvēt, cept.

Avoti: ViV

dūmināties   apv.

1. Darīt (ko), radot daudz dūmu, pieļaujot, ka izplūst (kur) dūmi.

Avoti: ViV

dūmine   apv.

1. Dūmvads.

Avoti: EH

dūminieks   apv.

1. Ierīce bišu dūmošanai.

2. Lupata, ar kuru aizbāž pirts vai rijas logu.

Avoti: KiV, EH

dūminis   apv.

1. Dūmvads, skurstenis.

Avoti: EH

dūmistaba   -as, s.; etn.

1. Telpa, no kuras krāsns dūmus izlaiž nevis pa dūmeni, bet pa durvīm, logiem vai īpašu lūku.

Avoti: LLVV

Dumjāta   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē ("Dumyat"), Vidusjūras krastā, pie Nīlas deltas austrumu atzara, tāda paša nosaukuma muhāfazas administratīvais centrs, 102900 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

dumjība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> dumjš, šīs īpašības konkrēta izpausme; muļķība.

2. Dumjam cilvēkam raksturīga darbība, rīcība; izteikums ar muļķīgu saturu.

Avoti: LLVV

dumjoties   apv.

1. Runāt vai darīt dumjības.

Avoti: EH

dumjprātība   apv.

1. Muļķība, nesaprātība.

2. Stāvoklis, kad ir psihiski traucējumi; vājprātība.

Avoti: ViV

dumjprātīgs   apv.

1. Muļķīgs, nesaprātīgs.

2. Tāds, kam ir psihiski traucējumi.

Avoti: ViV

dumjs   apv.

1. Tumši brūns.

Avoti: EH

dumjsirdīgs   apv.

1. Tāds, kam ir ātrs, straujš raksturs; tāds, kas ātri (bez pamatota iemesla) dusmojas.

Avoti: ViV

dumjš   -ais; s. -a, -ā;

1. Nesaprātīgs, neapķērīgs, muļķīgs.

// apst. Savienojumā ar "būt" formām apzīmē sliktu, arī muļķīgu stāvokli.

2. apv. Tāds, kam ir psihiski traucējumi.

3. apv. Rupjš; nepieklājīgs.

4. apv. Tāds, no kura grūti rast izeju (par stāvokli, situāciju).

Avoti: LLVV, ViV

dumjš   apv.

1. Tumša nokrāsa pie pamatkrāsas; pelēcīga nokrāsa, visbiežāk saistībā ar "bērs" (tumši brūns); duls.

Avoti: ME

dumjums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Dumjība (1).

Avoti: LLVV

dumka   -as, s.; mūz.

1. Liriska poļu un ukraiņu tautas dziesma; neliels lirisks, skumjš, pārdomu pilns instrumentāls vai vokāls skaņdarbs ar šādas ukraiņu tautas dziesmas raksturu.

Avoti: LLVV, ML

dūmokņš   apv.

1. Pilns ar dūmiem.

Avoti: ME

dūmkoks   apv.

1. Šautene.

Avoti: ViV

dūmlaide   mil.

1. Dūmsveču sadedzināšana vai dūmus radošu vielu izsmidzināšana no ierīcēm.

Avoti: MIL

dūmlodziņš   apv.

1. Dem. --> dūmlogs.

Avoti: EH

dūmlogs   apv.

1. Atverams caurums jumtā vai sienā dūmu izlaišanai no telpas.

Avoti: EH

Dumlupinara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Dumlupinar"), Kitahjas ilā, 1300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dūmmaisījums   mil.

1. Šķidras vai cietas vielas, kas rada dūmus, ko izmanto dūmlaides aparātu, mašīnu un dūmsveču piepildīšanai.

Avoti: MIL

dūmnīca   apv.

1. Ar dūmiem piepildīta vieta.

Avoti: ME

dūmojiņa   apv.

1. Tumšbrūns, tumšsarkans; dūmals.

Avoti: ME

dūmojs   apv.

1. Piedūmots, piekvēpināts.

Avoti: ME, VeAT

dūmonaiņš   apv.

1. Dūmakains, miglains.

Avoti: ME

dūmonis   apv.

1. Dūmaka.

Avoti: Sin

dūmoņa   apv.

1. Dūmu sabiezējumi gaisā; piedūmota telpa; dūmaka.

Avoti: ME

dūmoņains   apv.

1. Dūmonaiņš.

Avoti: EH

dūmošana

1. novec. Dārzkopībā cīņas paņēmiens ar salnām, sevišķi augu ziedēšanas laikā: bezvēja naktīs, kad temperatūra slīd zem 0 grādiem, dārzu noklāj ar dūmu segu, tā aizkavējot siltuma izstarošanu.

2. novec. Gaļas, desu, zivju apstrādes paņēmiens, tās konservēšana dūmos.

3. mil. Mākslīgu dūmu vai miglas mākoņa radīšana, traucējot pretiniekam novērošanu, tēmētu šaušanu vai bombardēšanu, noslēpjot savējokaraspēka, lidmašīnu vai kuģu darbību.

Avoti: LLx, MIL

dūmot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. intrans. Degot radīt dūmus; virzīt dūmus gaisā.

2. trans. Radīt dūmu aizsegu (augļu kokiem, dārziem, parasti, lai pasargātu tos no salnām).

Avoti: LLVV

dūmotava   -as, s.

1. Telpa, ēka gaļas vai zivju dūmošanai.

Avoti: LLVV

dūmoti   apv.

1. Domāt.

Avoti: BsV

dūmots   apv.

1. Dūmains.

Avoti: Sin

dumpačs   apv.

1. Rācenis.

Avoti: ME

dumpalmas

1. Palmu dzimtas ģints, 12-15 m augsti stumbri, lapas vēdekļveidīgas stumbra un zaru galotnēs, divmāju augi, ziedi līdz 1,2 m garā skarā, tropos Āfrikā un Indijā.

Avoti: LPE

dumpenieks   apv.

1. Dumpinieks.

Avoti: EH

dumpēt   apv.

1. Mīdīt (1).

Avoti: EH

dumpēties   apv.

1. Radīt lielu troksni, nemieru.

Avoti: ME

dumpība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dumpīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Dumpiete   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Zentenes pagastā.

Avoti: LC

dumpīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir nemierā (ar ko), tāds, kas vēršas pret ko; tāds, kas gatavojas, arī aicina uz dumpi 1.

Avoti: LLVV

dumpīgums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Vispārināta īpašība --> dumpīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; dumpība.

Avoti: LLVV

dumpings   novec.

1. Dempings - preču pārdošana ārzemju tirgū par mākslīgi pazeminātām cenām.

Avoti: Ang

dumpiniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Dumpinieks.

Avoti: LV87

dumpinieks   -a, v.

1. Dumpja 1 dalībnieks, nemiernieks; cilvēks, kas pauž neapmierinātība (ar ko), vēršas pret ko, aicina uz dumpi 1.

// pārn. Cilvēks, kas nav mierā ar veco, iesīkstējušo un cīnās par ko jaunu.

Avoti: LLVV

dumpis   -pja, v.

1. Sacelšanās, nemieri.

// apv. Nemiernieks.

2. apv. Troksnis.

Avoti: LLVV, EH

dumpis   -pja, v.

1. dsk. Stārķveidīgo kārtas gārņu dzimtas apakšdzimta ("Botaurinae"), vidēji liels bridējputns ar garām kājām, garu kaklu un raibu, dzeltenbrūnu apspalvojumu, 2 ģintis, 12 s. Latvijā 2 ģ. 2 s.

Lielais dumpis— dumpju suga ("Botaurus stellaris").

Mazais dumpis— dumpju suga ("Ixobrychus minutus").

Avoti: LLVV

dumpjot   apv.

1. Radīt troksni, rūkt.

2. Būt dumpīgam.

Avoti: ME

dumpjoties   novec.

1. Sacelties, pretoties.

Avoti: LV93

Dumpju   vietv.; nelok.

1. Dumpju ezers - Augulienas ezers Gulbenes novada Beļavas pagastā.

Avoti: LD

dumpkārs   dzelzc.

1. Specializēts kravas pašizkrāvējvagons rūdas un birstošu celtniecības materiālu pārvadāšanai; aprīkots ar automātiski atvāžamiem bortiem kravu izkraušanai.

Avoti: ZTV

dumpļāties   apv.

1. Bradājot saduļķot ūdeni.

Avoti: ME

dumpniecisks   -ais; s. -a, -ā; pareti

1. Dumpīgs.

Avoti: LLVV

dumpnis   apv.

1. Sacelšanās, nemieri.

Avoti: ME

dumpnis   apv.; hip.

1. Neliela auguma cilvēks.

Avoti: ME

dumpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Aicināt uz dumpi 1; radīt protesta noskaņojumu (kādā cilvēku grupā).

Avoti: LLVV

dumpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Piedalīties dumpī 1, sacelties.

// sar. Būt ar ko nemierā un paust savu neapmierinātību.

Avoti: LLVV

dumprātā   apv.

1. Ārprātīgs, muļķīgs.

Avoti: Sin

dumprātība   apv.

1. Muļķība, nesaprātība.

2. Stāvoklis, kad ir psihiski traucējumi; vājprātība.

Avoti: ViV

dumprātīgs   apv.

1. Muļķīgs, nesaprātīgs.

2. Tāds, kam ir psihiski traucējumi.

Avoti: ViV

dumpuris   apv.

1. Neliela auguma cilvēks.

Avoti: ME

dumpurs   apv.

1. Rācenis.

Avoti: KV

dūmrades   ģen., nelok.

1. Tāds, kas eksplodējot, degot rada daudz dūmu.

Avoti: LLVV

dūmreņģe   apv.

1. Žāvēta reņģe.

Avoti: ViV

dums   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Dumjš.

Avoti: LLVV

dūms   -a, v.; parasti vsk.; sar.

1. Smēķējamais, tā radītie dūmi; arī smēķēšana.

Uztaisīt (arī ietaisīt) dūmu— sagatavot smēķējamo.

Avoti: LLVV

dūms   apv.

1. Tumši brūns.

Avoti: EH

dūms

1. Nodokļu aplikuma vienība slāvu valstīs 9. gs. - 20. gs. sākumam; ar to aplika zemnieku saimniecību pēc darba lopu skaita.

Avoti: LPE

dūms   apv.

1. Dūkans, tumši pelēks.

Avoti: Sin, ME

dumsirdīgs   apv.

1. Tāds, kam ir ātrs, straujš raksturs; tāds, kas ātri (bez pamatota iemesla) dusmojas.

Avoti: ViV

dūmsvece   mil.

1. Ierīce dūmu aizsega radīšanai, signalizācijai un dezinsekcijai.

Avoti: MIL

dumš   apv.

1. Muļķīgs.

2. Tāds, kam ir psihiski traucējumi.

3. Nepieklājīgs, rupjš.

4. Tāds, no kura grūti rast izeju (par stāvokli, situāciju).

Avoti: ĒiV, ViV

dumščiks   apv., vēst.

1. Papildus piešķirta, iedalīta neliela zemes josla sādžas kopienā.

Avoti: KiV

dumt   apv.

1. Apmākties.

Avoti: ME

dumucka   apv.

1. Muklājs, dumbrājs (neliela, ierobežota vieta).

Avoti: EH

dumūksnis   apv.

1. Muklājs, slīksnājs meža biezoknī.

Avoti: ViV

dumūkšņains   apv.

1. Dumbrains; dūkstains.

Avoti: ViV

dūmuliņa   apv.

1. Tumši brūna govs.

Avoti: ME

dūmuļa   apv.

1. Tumšas krāsas govs vārds.

Avoti: EH

dumums   apv.

1. Prāta aptumsums.

Avoti: ĒiV

Dumuzi   mit.

1. Divupes lopkopības un auglības dievs, kas tika identificēts ar grieķu dievu Adonīdu; Tammuzs.

Avoti: PmV

dūmvadis   apv.

1. Dūmvads.

Avoti: EH

dūmvads   -a, v.

1. Cauruļvads, pa kuru dūmi no kurtuves ieplūst dūmenī; arī dūmenis.

Avoti: LLVV

dūmvielas   mil.

1. Dūmojošas vielas; vielas, kas atmosfērā veido noturīgus aerosolus (dūmus, miglu).

Avoti: MIL

duna   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dunēt (1); dunoņa (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dunēt (2); dunoņa (2).

3. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dunēt (3); dunoņa (3).

4. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> dunēt (4); dunoņa (4).

5. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dunēt (5); dunoņa (5).

Avoti: LLVV

dūna   apv.

1. Dūņas, dubļi.

Avoti: ME

Dunaburg   vietv., vēst., vācu val.

1. Livonijas ordeņa pils, ko sāka celt 1275. gadā un 16. gadsimtā izveidojās pilsēta - Daugavpils.

Avoti: LLe

Dunafeldvāra   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Tolnas meģē, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Dunaharasti   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Dunaharaszti"), Peštas meģē, 20600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dūnaine   apv.

1. Dūņājs.

Avoti: EH

dūnains   apv.

1. Dūņains.

Avoti: ĒiV

dūnains   apv.

1. Tāds, kur ir dūnas.

Avoti: EH

dūnaiņš   apv.

1. Dūņains.

Avoti: ĒiV

Dunajeca   vietv.

1. Upe Polijas dienvidos ("Dunajec"), Vislas labā krasta pieteka, garums 247 km, sākas Tatros satekot Bjali Dunajecai un Čarni Dunajecai pie Novi Targas.

Avoti: PZT

Dunajevci   vietv.; novec.

1. Dunajivci - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Dunajivci   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Hmeļņickas apgabalā, 16200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

dūnājs   apv.

1. Staigna, dūņaina vieta.

Avoti: ĒiV

Dunajska   vietv.

1. Dunajska Streda - pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabalā, 22500 iedzīvotāju (2012. g.); Dunaserdaheja.

Avoti: LpA, Wi

Dunakesi   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Dunakeszi"), Peštas meģē, 41200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

dunaklieši

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Dunakļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dūnāklis   vietv.

1. Dūnākļa ezers - Diunokļa ezers, viens no Ludzas ezeriem, atrodas Ludzas pilsētas teritorijā.

Avoti: LE1

Dunakļi   vietv.

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Diunokļi" kļūdains nosaukuma variants.

2. Dunakļu ezers - atrodas Augšzemes augstienē, Silenes mežos, Daugavpils novada Salienas pagastā, 154,7 m vjl., platība - 18,7 ha, garums - 0,6 km, platums - 0,4 km, vidējais dziļums - 0,5 m, sala 1,2 ha, mīt zivis un ūdensputni.

Avoti: LC, LE1

dunāksns   apv.

1. Staigns, purvains.

Avoti: ME

dunāksnējs   apv.

1. Staigns, purvains.

Avoti: ME

dunalcnieki

1. Durbes novada Dunalkas pagasta apdzīvotās vietas "Dunalka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dunalka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Durbes novadā (līdz 2009. g. - Liepājas rajonā) 28 km no Liepājas, izveidojusies bijušās muižas "Dubenalken" teritorijā, pagasta centrs.

2. Dunalkas pagasts - pagasts Durbes novadā, robežojas ar Vecpils, Durbes un Tadaiķu pagastu, kā arī ar Grobiņas, Pāvilostas un Aizputes novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Dubenalken, krieviski - Dubenaļkenskaja.

Dunalkas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā Dunalkas pagastam pievienota pirmskara Rāvas pagasta teritorija.

Dunalkas apmetne— atrodas Durbes novada Dunalkas pagastā, Durbes labajā krastā, ~250 m uz ziemeļrietumiem no Rogu mājām, ~2 ha lielā un 1,5 m augstā reljefa pacēlumā, bijusi apdzīvota ~700.-1300. g.

Dunalkas elku kalns— pilskalns Durbes novada Dunalkas pagastā, uz dienvidiem no Grantiņu mājām, savrups, lēzens paugurs ar plakumu ~60 m diametrā, kas no 3 vpusēm norobežots ar vaļņiem un grāvjiem, pēc izveidojuma vairāk atgādina kulta vietu.

3. Dunalkas skola - apdzīvota vieta (mazciems) Durbes novada Dunalkas pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

Dūnāntūla   vietv.

1. Vidusdonavas līdzenuma daļa Ungārijā, Donavas labajā krastā, 150-200 m vjl.

Avoti: PZT

Dunapentele   vietv.

1. Dunaūvjāroša - pilsētas senāks nosaukums.

Avoti: PZT

dūnas   -u, vsk. dūna, -as, s.

1. Mīkstas putnu spalvas (zem segspalvām).

Avoti: LLVV

Dunaserdaheja   vietv.

1. Dunajska Streda - pilsēta Slovākijā.

Avoti: Wi

Dunaūjvāroša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Fejēras meģē, pilsēta ar meģes tiesībām, 46300 iedzīvotāju (2014. g.); senāk - Dunapentele, Stalinvāroša.

Avoti: LpA, PuA

dunava   apv.

1. Neliela upīte, avots.

2. Ziemā neaizsalstošs strauts, upīte, avots.

Avoti: NeV

Dunava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jēkabpils novadā 42 km no Jēkabpils, izveidojusies bijušās muižas "Podunay" teritorijā, pagasta centrs.

2. Dunavas pagasts - pagasts Jēkabpils novada austrumu daļā, robežojas ar Rubenes, Zasas, Dignājas pagastu un Ilūkstes novadu, kā arī ar Līvānu un Daugavpils novadu Daugavas pretējā krastā.

Dunavas pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, apvienojot daļu pirmskara Dignājas, Rubenes, Bebrenes un Dvietes pagasta teritorijas.

Avoti: LPag, LC, LE1

Dunavaršāņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 7500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Dunavci   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Dunavci"), Vidinas apgabalā, 2600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Dunaveče   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Dunavecse"), Bāčas-Kiškunas meģē, 3900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dunavieši

1. Jēkabpils novada Dunavas pagasta apdzīvotās vietas "Dunava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dunbeja   vietv.

1. Ziemeļaustrumu Ķīna (vēsturiskais nosaukums - Mandžūrija), kurā ietilpst Heilundzjanas, Dzjiliņas un Liaoninas province.

Avoti: PZT

duncans   apv.

1. Pakaļa (sēžamvieta).

Avoti: ME

duncens   apv.

1. Trokšņotājs, ķildnieks.

Avoti: ME

duncēns   apv.

1. Nazis, duncītis.

Avoti: ME

duncenis   apv.

1. Neveikls, lempīgs cilvēks.

Avoti: EH

Dunci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

duncis   -ča, v.

1. Neaizvāžams nazis ar spalu un smailu galu (duršanai, arī griešanai); šāds aukstais ierocis.

Avoti: LLVV

duncis   apv.

1. Mazu putniņu bars.

Avoti: ME

duncis   apv.

1. Koka trauks sāls smalcināšanai.

Avoti: ME

duncis   apv.

1. Dunka.

Avoti: EH

Dunciškas   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Duntišķi" nosaukuma variants.

2. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Dunciški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dunciški   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Duntišķi" nosaukuma variants.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

duncīties   apv.

1. Dunkāties.

Avoti: ME

duncītis   novec.

1. Dem. --> duncis.

Avoti: LV93

duncka   apv.

1. Maza, resna sieviete.

Avoti: ME

duncka   -as, s.; apv.

1. Dunka.

Avoti: LLVV

duncka   apv.

1. Ūdens putns, mazā gaura ("Mergus albellus"), gauru suga.

Avoti: KV, ME

duncka   apv.

1. Bedre, ala zālienā vai purvā, kur ir maz ūdens, bet daudz dubļu.

Avoti: ME

duncka   apv.

1. Tvans.

Avoti: ĒiV

dunckāt   apv.

1. Dunkāt.

Avoti: ME

dunckieši

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Duncki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dunckurēt   apv.

1. Iesist dunku.

Avoti: EH

dunckuris   apv.

1. Dunkas sitiens, dunka.

Avoti: EH

dunčelis   apv.

1. Dem. --> duncis.

Avoti: EH

dunčkiņa   apv.

1. Maza kārba vai ciba.

Avoti: EH

dunčkuls   apv.

1. Kaut kas kamolveidīgs.

Avoti: EH

dunda   apv.

1. Nenoteiktība, šaubas.

Avoti: ME

dunda

1. Dimdiens.

Avoti: Sin

dunda

1. Dimdiens.

Avoti: Sin

dundība   apv.

1. Nenoteiktība, šaubas.

Avoti: ME

dundadznieki

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Dundaga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dundaga   apv.

1. Gundega (2).

Avoti: EH

Dundaga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) tāda paša nosaukuma novadā (līdz 2009. g. - Talsu rajonā) 32 km no Talsiem, izveidojusies bijušās muižas "Dondangen" teritorijā, novada un pagasta centrs, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1318. g., bet pils uzbūvēta 13. gs. 2. pusē; bijušais nosaukums - Dundanga.

2. Dundagas novads - novads Kurzemes ziemeļu daļā, ietver Dundagas un Kolkas pagastu, robežojas ar Rojas, Talsu un Ventspils novadu, kā arī ar Baltijas jūru un Rīgas jūras līci.

3. Dundagas pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, robežojas ar Kolkas pagastu, kā arī ar Rojas, Talsu un Ventspils novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Dondangen, krieviski - Dondangenskaja.

Dundagas pagasta teritorija— atjaunojot pagastus 1990. g. pirmskara Dundagas pagasta teritorijā izveidots arī Kolkas pagasts un daļa teritorijas pievienota Ances, Valdgales, Īves un Rojas pagastam; kaut gan tagadējā Dundagas pagasta teritorija ir divas reizes mazāka, nekā 1935. gadā, tas joprojām ir lielākais pagasts valstī.

4. Dundagas monoklināle - Baltijas sineklīzes struktūra Kurzemes ziemeļu daļā, pieslienas Baltijas vairoga dienvidu nogāzei, pamatklintāja virsas augstums pazeminās no 908 m zjl. Kolkasragā līdz 1200 m zjl. Ventspils un Talsu apkaimē.

5. Dundagas pacēlums - dabas apvidus Ziemeļkursas augstienes ziemeļu daļā, platība - 69600 ha, garums - līdz 42 km, platums - 14-26 km, dienvidos robeža ar Vanemas pauguraini stiepjas gar Valdgali, Laidzi, Laucieni un Dursupi.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

Dūndalgana   vietv.

1. Dandolka - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

dundaļi   apv.; hip.

1. Dzērāji, uzdzīvotāji.

Avoti: ME

dundaļot   apv.

1. Lūgt un uzmācīgi murmināt.

2. Grīļoties, streipuļot.

Avoti: ME

Dundanga   vietv., vēst.

1. Dundagas bijušais nosaukums.

Avoti: LC

dundars   apv.

1. Dundurs.

Avoti: EH

Dundas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kantinieku pagastā.

Avoti: LC

dundava   apv.

1. Vieta, kur saplūst mēslojums, virca; peļķe.

Avoti: ME

dundega   apv.

1. Kāda jūras zivs, plekstu suga.

Avoti: EH

Dundenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

Dundenīki   vietv.

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Dundenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dundēt   parasti 3. pers., dund, pag. dundēja; intrans.; reti.

1. Dunēt.

Avoti: LLVV

Dundi   vietv.

1. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Dundas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dundības   apv.

1. Nenoteiktība, šaubas.

Avoti: ME

dundieši

1. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Dundi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dundināt   apv.

1. Murmināt, ņurdēt, dūkt.

2. Dārdēt, skanēt, grabēt.

3. Dungot, dziedāt.

Avoti: ME, Sin

Dundinīki   vietv.

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Dundenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dundot   apv.

1. Dundināt.

Avoti: ME

dundu   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai raksturotu dobjas skaņas.

Avoti: ME

dundujāņi   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

dunduks   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

dundulis   apv.

1. Kukurznis, kruvesis.

2. Pauna.

Avoti: ME, VeAT

dundulis   apv.

1. Tāds, kas neskaidri runā caur degunu.

2. Brēkulis (par bērnu).

Avoti: ME

dundulis   apv.

1. Satīstīts bērns.

2. Cieta sniega pika vai no maizes savelta bumbiņa.

Avoti: ME

dundulis   apv.

1. Dzērums, reibums, skurbulis.

Avoti: ME

dunduļot   apv.

1. Dzērumā streipuļot un neskaidri runāt.

Avoti: ME

dundurāboliņš   apv.

1. Matainnais āboliņš ("Trifolium arvense").

2. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

3. Pļavas vilkmēle ("Succisa pratensis").

Avoti: Aug2

dundurains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz dunduru (par vietu); tāds, kad ir daudz dunduru (par laiku, laika posmu).

Avoti: LLVV

dundurājs   apv.

1. Pļavas bitene ("Geum rivale").

Avoti: Aug2

dunduramoliņš   apv.

1. Pļavas vilkmēle ("Succisa pratensis").

Avoti: Aug2

dunduramols   apv.

1. Vilkmēle ("Succisa").

2. Pļavas vilkmēle ("Succisa pratensis").

Avoti: Aug2

dundurēt   apv.

1. Dūkt, rūkt, zuzēt.

Avoti: ME

dundurēt   apv.

1. Izšķiest laiku, nīkt dīkdienībā, slinkumā palaisties.

Avoti: ME

dundurēt   apv.

1. Paskubināt, pamudināt.

Avoti: ME

Dunduri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

3. Dzelzceļa pieturpunkts Gulbenes novada Stāmerienes pagastā, atrodas pie šaursliežu dzelzceļa līnijas Gulbene-Alūksne, 20 km no Gulbenes dzelzceļa stacijas.

Avoti: LC

dunduriņi   apv.

1. Pļavas bitene ("Geum rivale").

2. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

dunduris   apv.

1. Sirsenis (1).

2. Dundurs.

Avoti: EH, KiV

dundurīši   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

dundurjāniņš   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

dundurjānis   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

dundurlapas   apv.

1. Kāds augs.

Avoti: EH

dundurmice   apv.

1. Nemierīgs, nenosvēts, arī aprobežots cilvēks; cilvēks, kas pats ar sevi sarunājas.

Avoti: SiV

dundurnaji   apv.

1. Pļavas bitene ("Geum rivale").

Avoti: Aug2

dundurnāji   apv.

1. Pļavas bitene ("Geum rivale").

Avoti: Aug2

dundurnīca   apv.

1. Laiks, kad dunduri sāk lidot un govis bizot.

2. Saulaina vieta.

3. Sieviete, kas dunduro.

Avoti: ME

dundurnieks   apv.

1. Nemierīgs, nenosvērts, arī aprobežots cilvēks; cilvēks, kas pats ar sevi sarunājas.

Avoti: SiV

dundurot   apv.

1. Dūkt, murmināt.

2. Blandīties, plosīties.

Avoti: Sin, ME, EH

dundurpuķe   apv.

1. Pļavas bitene ("Geum rivale").

Avoti: Aug2

dundurs   -a, v.

1. dsk. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Tabanidae"), liels, drukns divspārņu kārtas asinssūcējs kukainis, 117 ģ., ~3000 sugu, Latvijā konstatētas 27 sugas.

Aklais dundurs— dunduru dzimtas lieteņu ģints.

Rūc kā dundurs— saka, ja kāds nemuzikāli dzied (zemā balsī).

2. apv. Kamene.

3. sar. Reibums.

Avoti: LLVV, EH, VV

dundurzāle   apv.

1. Pļavas bitene ("Geum rivale").

Avoti: Aug2

Dundys   vietv.

1. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Dundi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dundziņi

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Dundaga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dundzotāji   apv.

1. Līgavas pavadoņi; mūziķi pie līgavas mājas.

Avoti: ME

dundžiņi   apv.

1. Kurzemā dundadznieki - Dundagas apkaimē dzīvojošie, tie, kas runā īpatnēju, lībiešu valodas ietekmētu izloksni.

Avoti: NeV

dunēt   parasti 3. pers., dun, pag. dunēja; intrans.

1. Radīt ļoti zemu, dobju troksni, parasti, izraisot atbalsi (piemēram, par cietiem, smagiem priekšmetiem, kas atsitas pret ko vai saskaras ar ko); atskanēt šādam troksnim.

2. Radīt ļoti zemu, dobju troksni, parasti, izraisot atbalsi (par parādībām dabā, piemēram, par pērkonu, ūdeņiem).

3. Radīt ļoti zemu, dobju troksni (par motoriem, ierīcēm).

4. Dobji, zemu skanēt, parasti, izraisot atbalsi (par mūzikas instrumentiem).

5. Būt tādam, kurā skan ļoti zems, dobjš troksnis (parasti par vietu, telpu).

6. pareti. Dūkt (1).

Avoti: LLVV

dunēt   apv.

1. Sabojāties, sasmakt (par graudu un miltu izstrādājumiem).

Avoti: ME

dūnēt   apv.

1. Pildīties ar dūņām.

Avoti: EH

dungani

1. Hueji - tautība, dzīvo Ķīnas ziemeļos, Kirgizstānā un Kazahstānā, runā ķīniešu valodas dialektā, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Vidusāzijas dungani— daļa dunganu, kas dzīvo Kirgizstānā un Kazahstānā.

Avoti: LPE, PZT

dungans   apv.

1. Sarkansalns zirgs.

2. Dūkans.

3. Pilns ar dūmiem vai tvanu.

Avoti: ME, Sin

dungariņš

1. Dungriņi - darba bikses ar lencēm pār pleciem.

Avoti: Ang

Dūngārvona   vietv.

1. Dangārvana - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

dungas   apv.

1. Rībiens.

Avoti: Sin

dungāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. trans. Dungot (1).

2. intrans. Dungot (2).

Avoti: LLVV

dungāt   apv.

1. Ar speciālu nūju sitot pa ūdeni dzīt zivis tīklā.

Avoti: ME

dungla   apv.

1. Dūņas, dubļi.

Avoti: ME

dungot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. trans. Klusu dziedāt (kādu melodiju), parasti bez teksta.

// intrans.

2. intrans. Ritmiski klaudzināt (parasti ar pirkstiem).

// trans. Ritmiski klaudzināt (pirkstus pret ko).

3. apv. Snaust.

Avoti: LLVV, EH

dungriņi   -u, vsk. dungriņš, -a, v.

1. Darba tērps - bikses ar lencēm pār pleciem.

Avoti: LLVV

dungriņš

1. Dungriņi - darba bikses ar lencēm pār pleciem.

Avoti: Ang

dungstēt   apv.

1. Zvanīt.

Avoti: Sin

Dunguaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Guandunas provincē, Guandžou aglomerācijā, 562700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

dunguriņi   žarg.

1. Virsvalks; darba drēbes.

Avoti: Žrg

Dunhaja   vietv.

1. Austrumķīnas jūra.

Avoti: PZT, LģE

Dunhuana   vietv.; novec.

1. Duņhuana - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

duni

1. Tauta Ķīnā, dzīvo Guidžou provincē, Hunaņas provincē un Guansji-Džuanu autonomajā reģionā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju grupas (rakstība latīņu alfabētā), animistiskie ticējumi, senču kults.

Avoti: PZT

dunicēni

1. Rucavas novada Dunikas pagasta apdzīvotās vietas "Dunika" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dunicnieki

1. Rucavas novada Dunikas pagasta apdzīvotās vietas "Dunika" iedzīvotāji.

Avoti: V1

duniens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> dunēt (1).

2. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> dunēt (2).

3. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> dunēt (3).

4. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> dunēt (4).

Avoti: LLVV

dunīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kas dun, tāds, kam raksturīga dunēšana, dunoņa.

Avoti: LLVV

Dunika   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rucavas novadā 40 km no Liepājas un 18 km no Rucavas.

2. Dunikas pagasts - pagasts Rucavas novadā ar administratīvo centru Sikšņos, robežojas ar Rucavas pagastu, Nīcas, Grobiņas un Priekules novadu, kā arī ar Lietuvu; bijušais nosaukums Sikšņu pagasts.

Dunikas pagasta teritorija— dibināta 1919. gadā, apvienojot 13 Rucavas, Bārtas un Nīcas pagastu ciemus, padomju laikā teritorijā papildus iekļauta neliela daļa pirmskara Rucavas pagasta teritorijas.

3. Dabas liegums Rietumkursas augstienes Vārtājas viļņotajā līdzenumā, Rucavas novada Dunikas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., izveidots apvienojot Dunikas tīreļa dzērvenāju liegumu (valsts aizsardzībā no 1977. g., platība - 1334 ha) un Luknes skābaržu audzes botānisko liegumu (valsts aizsardzībā no 1977. g., platība - 161 ha).

Avoti: LPag, LC, LE1

duniķnieki

1. Rucavas novada Dunikas pagasta apdzīvotās vietas "Dunika" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dunināt   apv.

1. Dimdēt.

Avoti: Sin

dūniņa   novec.

1. Dem. --> dūna.

Avoti: LV93

dūniņi   apv.

1. Dūņas.

Avoti: ME

dūnis

1. apv. Kāda putnu suga.

2. sar. Spilvens.

Avoti: ME, SLG

dūnīte

1. dsk. Aknu sūnu klases jungermaniju apakšklases dūnīšu dzimtas ģints ("Ptilidium"), divmāju augi ar zarotu stumbru, veido blīvas vai irdenas dzeltenīgi līdz sarkanīgi brūnas velēnas, kas apēnojumā var kļūt zaļas, aug uz dažādu koku un krūmu mizas pa visu stumbru, arī uz trupošas koksnes, laukakmeņiem, retāk uz augsnes, 5 sugas, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Krāšņā dūnīte— dūnīšu suga ("Ptilidium pulcherrimum").

Skropstainā dūnīte— dūnīšu suga ("Ptilidium ciliare").

Avoti: LD

dunīts   -a, v.; ģeol.

1. Magmatisks dziļumiezis, kas sastāv galvenokārt no olivīna.

Avoti: LLVV

Dunjina   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Šaņdunas provincē, 539600 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

dunka   -as, s.

1. Sitiens ar dūri vai elkoni (parasti pa sāniem, muguru).

Avoti: LLVV

dunkains   apv.

1. Dūņains.

Avoti: ME

dunkans   apv.

1. Tumši brūns.

Avoti: ME

dunkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sist ar dūri vai elkoni (parasti pa sāniem, muguru).

2. Ar kārti dzīt zivis tīklā.

Avoti: LLVV, EH

dunkāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Dunkāt vienam otru vai citam citu.

Avoti: LLVV

dunkemanis   jūrn.

1. Speciālists, kas uz tvaikoņa apkalpo tvaika palīgmašīnu, pārbauda un eļļo dzinēja iekārtu; vecākais kurinātājs.

2. Speciālists, kas uz tankkuģa apkalpo kravas sūkņus.

Avoti: Ang

dunkermanis   jūrn.

1. Speciālists, kas uz tvaikoņa apkalpo tvaika palīgmašīnu, pārbauda un eļļo dzinēja iekārtu; vecākais kurinātājs.

2. Speciālists, kas uz tankkuģa apkalpo kravas sūkņus.

Avoti: Ang

dunkermans   jūrn.

1. Speciālists, kas uz tvaikoņa apkalpo tvaika palīgmašīnu, pārbauda un eļļo dzinēja iekārtu; vecākais kurinātājs.

2. Speciālists, kas uz tankkuģa apkalpo kravas sūkņus.

Avoti: Ang

dunkimanis   jūrn.

1. Speciālists, kas uz tvaikoņa apkalpo tvaika palīgmašīnu, pārbauda un eļļo dzinēja iekārtu; vecākais kurinātājs.

2. Speciālists, kas uz tankkuģa apkalpo kravas sūkņus.

Avoti: Ang

dunkimans   jūrn.

1. Speciālists, kas uz tvaikoņa apkalpo tvaika palīgmašīnu, pārbauda un eļļo dzinēja iekārtu; vecākais kurinātājs.

2. Speciālists, kas uz tankkuģa apkalpo kravas sūkņus.

Avoti: Ang

dunkmanis   jūrn.

1. Speciālists, kas uz tvaikoņa apkalpo tvaika palīgmašīnu, pārbauda un eļļo dzinēja iekārtu; vecākais kurinātājs.

2. Speciālists, kas uz tankkuģa apkalpo kravas sūkņus.

Avoti: Ang

dunkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Dunkāt.

Avoti: LLVV

dunkotājs   žarg.

1. Basketbolists, kas bieži un veiksmīgi met bumbu grozā no augšas.

Avoti: SLG

dunkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Dunkāties.

Avoti: LLVV

dunksnājs   apv.

1. Muklājs, purvs.

Avoti: ME

dunkste   apv.

1. Tvans.

Avoti: Sin

dunkstēt   apv.

1. Dūkt, džinkstēt, sanēt.

Avoti: Sin

dunkš   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai raksturotu atsevišķa sitiena troksni.

Avoti: ME

dunkšēt   apv.

1. Dunēt.

2. Dungāt, raudāt (par bērniem).

Avoti: ViV, ME

dunkšķēt   apv.

1. Grūst ar dūri.

Avoti: ME

dunkšķis   apv.

1. Sitiens ar dūri.

Avoti: ME

dunkurēt   apv.

1. Baidīt, dzīt (zivis tīklā), sitot (pa ūdeni) ar dunkuru; sist (pa ūdeni) ar dunkuru.

Avoti: ViV

dunkuris   apv.

1. Neliela auguma cilvēks.

Avoti: ME

dunkuris   apv.

1. Zvejas palīgrīks - kārts ar galā piestiprinātu koka kluci vai izdobtu koka puslodi (zivju dzīšanai); dalba.

2. Zvejas tīkla veids.

Avoti: KV

dunkuris   apv.

1. Sirseņu perēklis.

2. Cukura vai sāls gabals.

Avoti: ME

dunkurs   apv.

1. Zvejas palīgrīks - kārts ar galā piestiprinātu koka kluci vai izdobtu koka puslodi (zivju dzīšanai).

2. Neliels siera gabals.

Avoti: ĒiV, BB

Dūnliera   vietv.

1. Pilsēta Īrijas austrumos (īru val. "Dun Laoghaire"), Dublinas pasažieru osta Īrijas jūras krastā, 38800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

Dūnnanaula   vietv.

1. Donegola - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

Dunniken   vietv., vācu val.

1. Dunika.

Avoti: FV

Dunninga

1. Dunninga process - agrīna divu kino attēlu apvienošana vienā kadrā, izmantojot panhromatisko filmu un dažādu uzņemamā kadra izgaismojumu.

Avoti: ZTV

dunoksnis   apv.

1. Dumbrājs; muklājs, slīksnājs; dumūksnis.

Avoti: ViV

dunoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dunēt (1); duna (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dunēt (2); duna (2).

3. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dunēt (3); duna (3).

4. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> dunēt (4); duna (4).

5. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> dunēt (5); duna (5).

Avoti: LLVV

Dunova   vietv.

1. Jēkabpils novada Dunavas pagasta apdzīvotās vietas "Dunava" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

dunsjani

1. Tautība, dzīvo Ķīnā, Gaņsu provinces dienvidrietumos, valoda pieder pie mongoļu grupas (spēcīga ķīniešu un arābu valodas ietekme), dzīvo starp dunganiem, ar kuriem kopējas kultūras iezīmes, reliģija - islāms.

Avoti: PZT

dunska   apv.

1. Sitiens ar dūri.

Avoti: ME

dunskāt   apv.

1. Dunkāt.

Avoti: ME

Dunski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

2. Dunsku ezers - atrodas Latgales augstienē, uz austrumiem no Rušona, Aglonas novada Kastuļinas pagastā, 149,8 m vjl., platība - 30,3 ha, garums - 0,9 km, lielākais platums - 0,5 km, lielākais dziļums - 3,6 m, dūņains, aizaugums - 60%.

3. Apdzīvota vieta (vidējciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

Avoti: LC

dunskieši

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Dunski" iedzīvotāji.

2. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Dunski" iedzīvotāji.

3. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Dunski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dūnspalvas   -u, vsk. dūnspalva, -as, s.; zool.

1. Dūnas.

Avoti: LLVV

dunsta   apv.

1. Tvans.

Avoti: Sin

dunste   apv.

1. Dvinga, tvans.

2. Smagums (uz sirds), kaut kas, kas nospiež.

Avoti: NeV

dunstēt   apv.

1. Tvaikot, garot.

Avoti: VV

dunsts

1. Vismazākais skrošu kalibrs.

2. Malumā - starpprodukts starp putraimiem un miltiem.

Avoti: SV69

duntas   apv.

1. Smaganas.

Avoti: ME

duntavas   apv.

1. Kalēja plēšas.

Avoti: KiV

Dunte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Salacgrīvas novada Liepupes pagasta dienvidu daļā.

2. vēst. Duntes pagasts - pastāvēja bijušajā Valmieras apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Salacgrīvas novada Liepupes pagastā un Limbažu novada Skultes pagastā.

3. Duntes skola - apdzīvota vieta (mazciems) Salacgrīvas novada Liepupes pagastā.

4. Dunte 96 - apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Limbažu novada Skultes pagastā.

Avoti: LC

duntes   apv.

1. Smaganas.

Avoti: LE

duntieši

1. Salacgrīvas novada Liepupes pagasta apdzīvotās vietas "Dunte" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Duntinhu   vietv.

1. Ezers Ķīnas dienvidaustrumu daļā (ķīn. val. "Dongting Hu") garums - 45 km, platums - ~25 km, platība mainās no 2000 kvadrātkilomeriem pie zema ūdens līmeņa, līdz 12000 kvadrātkilometriem kopā ar appludinātajām teritorijām, dziļums - līdz 15 m.

Avoti: PZT, LģE

Duntiški   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Duntišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

duntiškieši

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Duntiški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Duntišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Avoti: LC

dūnvilna

1. Tievas, mīkstas smalkcirtotas vilnas šķiedras, kas sastāv no zvīņu slāņa un garozas (pūku vilna).

Dūnvilnas truši— trušu šķirnes, kuru apmatojumā ir līdz 96% dūnvilnas, pārējie ir akotmati.

Avoti: ZTV

duņa   apv.

1. Duna, dunoņa.

Avoti: LV93

duņa

1. apv. Spoks sievietes izskatā.

2. sar. Krieviete.

3. sar. Prasta sieviete.

4. apv. Neveiklis.

Avoti: ME, Žrg, EH

dūņa   apv.

1. Dūņas.

Avoti: KiV

dūņainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> dūņains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dūņainis   apv.

1. Dūņains.

Avoti: KiV

duņains   apv.

1. Netīri pelēkbrūns.

Avoti: ME

dūņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz dūņu; tāds, kam ir dūņu piejaukums.

Avoti: LLVV

dūņainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dūņains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dūņaiņš   apv.

1. Dūņains.

Avoti: ĒiV

dūņājs   apv.

1. Dubļaina vieta, dubļu masa.

2. Dūņaina vieta.

Avoti: ME

dūņas   -u, s.; tikai dsk.

1. Sīku organisko vielu vai minerāldaļiņu nogulumi ūdenskrātuvju dibenā.

Avoti: LLVV

dūņas   apv.

1. Dūnas.

Avoti: EH

dūņāties   apv.

1. Kļūt dūņainam, dubļainam.

Avoti: ME

dūņāts   apv.

1. Dūņains.

Avoti: KiV

duņavas   apv.

1. Neaizsalstošas mazas upītes, avoti, stāvošas ūdenstilpnes.

Avoti: ME, VeAT

Duņciškys   vietv.

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Dunciški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Duņ-Dzins   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - saules dievība, ko attēloja kā skaistu vīrieti, kurš ratos traucas pa debesjumu un dzied jautru dziesmu, vēlāk - pavasara dievība.

Avoti: Mit

duņdziņi

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Dundaga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dūņēdājs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas pārtiek no dūņām (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

dūņēde   apv.

1. Kāda zivs.

Avoti: ME

dūņene

1. dsk. Cūknātru dzimtas ģints ("Limosella"), nelieli viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi ar ložņājošiem dzinumiem un lapu rozeti, 15 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Ūdeņu dēņene— ūdeņu dūņene ("Limosella aquatica"), kas sastopama seklās ūdenstilpēs un mitrās vietās, krastmalās.

Avoti: LD, LE1

dūņene

1. Kukaiņu klases kārta ("Megaloptera"), vidēji lieli un lieli kukaiņi (ķermeņa garums - līdz 20 mm) ar jumtveidā sakļautiem spārniem, parasti sastopami ūdeņu tuvumā, lido vāji; Latvijā biežāk sastopamas dzimtas "Sialidae" ģints "Sialis" 2 sugas - "Sialis sordida", kas mīt upēs un "Sialis morio" - ezeros.

Avoti: LLVV, LE1

Dūņers   vietv.

1. Dūņeris - ezers Piejūras zemienē, Engures novadā, 2 km uz dienvidrietumiem no Lapmežciema, 1,7 m vjl., platība - 25,3 ha, garums - 0,7 km, platums - 0,4 km, dziļums - līdz 0,5 m, eitrofs, stipri aizaudzis.

Avoti: LE1

Dūņeris   vietv.

1. Ezers Piejūras zemienē, Engures novadā, 2 km uz dienvidrietumiem no Lapmežciema, 1,7 m vjl., platība - 25,3 ha, garums - 0,7 km, platums - 0,4 km, dziļums - līdz 0,5 m, eitrofs, stipri aizaudzis; Dūņers.

Avoti: LE1

dūņezers   apv.

1. Dūņains ezers.

Avoti: ME

Dūņezers   vietv.

1. Ezers Limbažu novada Katvaru un Limbažu pagastā, platība - 135,6 ha, garums - 4,75 km, lielākais platums - 0,6 km, vidējais dziļums - 1 m; Limbažu Dūņezers.

2. Dabas liegums Idumejas augstienes Limbažu viļņotajā līdzenumā, Limbažu novada Katvaru un Limbažu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., ietver tāda paša nosaukuma ezeru un tā piekrastes pļavas; no 1966. g. bija Dūņezera ornitoloģiskais liegums.

3. Līlastes Dūņezers - atrodas Piejūras zemienes Rīgavas līdzenumā, 0,5 m vjl., Ādažu novadā, platība - 274 ha, garums - 3,75 km, lielākais platums - 1,3 km, vidējais dziļums - 1,8 m, eitrofs, 25% platības aizaugusi.

Avoti: LE1

Duņ-Fanšo   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - zeltkaļu un sudrabkaļu aizgādnis, kuram piedēvēja arī burvja un brīnumu iztulkotāja spējas.

Avoti: Mit

Duņhuana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Gaņsu provinces rietumos, ~200000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

dūņi   apv.

1. Dūņas.

Avoti: ME

Dūņieris   vietv.

1. Ezers Piejūras zemienē, Engures novadā, 2 km uz dienvidrietumiem no Lapmežciema, 1,7 m vjl., platība - 25,3 ha, garums - 0,7 km, platums - 0,4 km, dziļums - līdz 0,5 m, eitrofs, stipri aizaudzis; Dūņers.

Avoti: LD

dūņijs   apv.

1. Dūņains, dubļains.

Avoti: EH

duņka   apv.

1. Glīzdaina maize.

Avoti: ViV

duņkāt   apv.

1. Cieti mīcīt.

Avoti: EH

duņķerēt   apv.

1. Naktī ar laivu lāpas gaismā zivis ķert (durt).

Avoti: ME

duņķis   apv.

1. Dūre.

2. Dūres sitiens, dunka.

3. Duncis.

Avoti: KV, ME

duņķis   apv.

1. Sāls dauzna.

Avoti: KV, ME

duņķis   apv.

1. Slikti izcepusies, glīzdaina maize.

Avoti: EH

duņķīt   apv.

1. Grūstīt ar neasu priekšmetu.

2. Stipri masēt.

Avoti: EH

duņķot   apv.

1. Dunkāt.

Avoti: ME

dūņlēcēji

1. Jūrasgrunduļu dzimtas ģints ("Periophtalmus"), garumā 10-30 cm, spēcīgas krūšu spuras, kas ļauj tiem pārvietoties pa sauszemi, acis atrodas galvas augšpusē, elpo ar žaunām (ūdenī) un ādu (ārpus ūdens), tropiskajos Āfrikas, D-Āzijas un Austrālijas dūņainajos piekrastes sēkļos.

Avoti: LEV

dūņojs   apv.

1. Dūņains, dubļains.

Avoti: ME

duņot   apv.

1. Dārdēt, rībēt.

Avoti: ME

dūņot   apv.

1. Kļūt duļķainam (ar dūņām).

2. Uzvandīt dūņas.

3. Sajaukt ar dūņām.

Avoti: ME

dūņoties   apv.

1. Kļūt dūņainam, dubļainam.

Avoti: ME

dūņšņibis

1. Sloku dzimtas šņibīšu ģints suga ("Limicola falcinellus"), gājputns, Latvijā samērā rets caurceļotājs.

Avoti: LD

Dūņupe   vietv.

1. Abavas kreisā krasta pieteka Rendas pagastā, garums - 7 km.

2. Dienvidsusējas labā krasta pieteka, Viesītes un Neretas novadā, garums - 15 km, iztek no Saukas ezera; Sauka.

3. Sudas labā krasta pieteka Siguldas un Mālpils novadā, garums - 13 km.

Avoti: LD, LPag, La1

dūņupīte   apv.

1. Upe ar dūņainu ūdeni un dubļainiem krastiem.

Avoti: ME

dūņvabole

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Spercheidae"), 5 s., Eiropā un Latvijā konstatēta 1 s., vaboles ķermenis stipri izliekts, 5-7 mm garš, sastopamas stāvošu vai lēni tekošu ūdeņu krastos, zem izskalojumiem vai mitrā augsnē.

Avoti: LD

duo-   med.

1. Salikteņos norāda uz divi.

Avoti: MSV

duo

1. Sens instrumentāla dueta nosaukums.

Avoti: SV69

duodecima

1. Diatoniskās gammas divpadsmitā pakāpe.

2. Intervāls starp 1. un 12. pakāpi.

Avoti: SV69

duodecimāls

1. Tāds (par skaitīšanas sistēmu), kā pamatā ir divpadsmit vienības, katrai augstākai vienībai sastāvot no 12 zemākām vienībām.

Avoti: SV99

duodecs   poligr., novec.

1. Duodeca formāts - grāmatu formāta loksne ar 24 lappusēm.

Avoti: GV

duodēn-   med.

1. Salikteņos norada uz divpadsmitpirkstu zarnu.

Avoti: MSV

duodenāls   anat.

1. Uz divpadsmitpirkstu zarnu attiecīgs.

Avoti: SV69

duodēnektāzija   med.

1. Hronisks divpadsmitpirkstu zarnas paplašinājums.

Avoti: MSV

duodēnektomija   med.

1. Divpadsmitpirkstu zarnas vai tās daļas izgriešana.

Avoti: TM

duodenīts   med.

1. Divpadsmitpirkstu zarnas gļotādas iekaisums.

Avoti: SV96

duodeno-   med.

1. Salikteņos norada uz divpadsmitpirkstu zarnu.

Avoti: MSV

duodenoduodenostomija   med.

1. Divās daļās sadalītas divpadsmitpirkstu zarnas anastomozes.

Avoti: MSV

duodenofibroskops

1. Endoskopa veids, instruments divpadsmit pirkstu zarnas iekšējās virsmas apskatei.

duodenogramma   med.

1. Divpadsmitpirkstu zarnas rentgenogramma.

Avoti: MSV

duodenoholangīts   med.

1. Divpadsmitpirkstu zarnas un kopējā žultsvada iekaisums.

Avoti: MSV

duodenolīze   med.

1. Operācija divpadsmitpirkstu zarnas atbrīvošanai no saaugumiem.

Avoti: TM

duodenoplastika   med.

1. Divpadsmit pirkstu zarnas daļas reparatīva operācija.

Avoti: TM

duodenorāfija   med.

1. Divpadsmitpirkstu zarnas brūces sašūšana.

Avoti: TM

duodenoskopija

1. Divpadsmit pirkstu zarnas iekšējās virsmas apskate ar duodenofibroskopu; viens no endoskopijas veidiem.

Avoti: LPE

duodenostomija   med.

1. Divpadsmitpirkstu zarnas fistulas izveidošana.

Avoti: TM

duodenotomija   med.

1. Grieziens divpadsmitpirkstu.

Avoti: MSV

duole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; mūz.

1. Divdaļu ritmiska figūra, kas rodas, dalot divās dalās vienkāršu trijdaļu takti vai atbilstošas saliktas takts daļu.

Avoti: LLVV

duolo   mūz.

1. Sāpes, ciešanas.

Con duolo— ar sāpēm.

Avoti: Mūz

duopolists   novec.

1. Viens no duopola dalībniekiem.

Avoti: TV

duopols

1. Izsaka divu monopolu hegemoniju kādas preces ražošanai un realizācijai bez vienošanās par cenām, noieta tirgiem, kvotām.

Avoti: EV

duopsons   novec.

1. Situācija, kad tirgū ir tikai divi pircēji, bet piedāvājuma pusē pilnīga konkurence.

Avoti: TV

duotāls   apv.

1. Gvajakola karbonāts, zāļu līdzeklis, balts kristālisks pulveris.

Avoti: KV

dupa   apv.

1. Pakaļa, sēža (bērnu valodā).

Avoti: ME

dūpa   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumā atdarinot zābaku soļu klaudzoņu.

Avoti: ME

dupaks   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

Dupāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lūznavas pagastā.

2. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Dupini" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

dupata

1. Musulmaņu sievietes apģērba sastāvdaļa, gara taisnstūrveida šalle, kas apsieta ap galvu un apņemta ap pleciem; šaila.

dupels   apv.

1. Putns, arī ķikuts.

Avoti: KV

dupenes   apv.

1. Putnu ķeramās cilpas vai slazdi.

Avoti: KV

dupenis   apv.

1. Zivju baidāmais, dalba, dukurs.

2. Purvaina pļava.

Avoti: KV

dupens   apv.

1. Truls, neass.

2. Purvains, zems.

Avoti: KV

dupeņot   apv.

1. Zvejojot darboties ar dukuru.

Avoti: EH

duperes   apv.

1. Putnu ķeramās cilpas vai slazdi.

Avoti: KV

dupes   apv.

1. Vēžu alas.

Avoti: KV

dupēt   apv.

1. Dobji skanēt.

Avoti: EH

dupēties   apv.

1. Dobji skanēt.

Avoti: ME

Dupgars   vietv.

1. Dupgara kalns - augstākā virsotne Satpūra kalnos, Indijā, Dekānas plakankalnes ziemeļu daļā, augstums - 1393 m.

Avoti: PZT

dupināt   apv.

1. Izdzīt vēzi no pakrastes alas.

Avoti: ME

Dupini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

2. Rēzeknes novada Lūznavas pagasta apdzīvotās vietas "Dupāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dupins   apv.

1. Dupa.

Avoti: ME

dupis   apv.

1. Koka trauks, kurā sagrūž un glabā sāli un cūku taukus.

Avoti: KV

dupis   apv.

1. Izaugums (pumpa) koka koka stumbrā.

Avoti: EH

dupleksautotipija

1. Vienkrāsainu pustoņu oriģināla reproducēšana divās krāsās; divkāršā autotipija.

Avoti: LPE

dupleksprocess   -a, v.; tehn.

1. Ķeta kausēšana vispirms vienā un pēc tam otrā krāsnī (lai uzlabotu metāla tehnoloģiskās īpašības).

Avoti: LLVV

duplekss   -a, v.

1. Divpusīgi sakari, kas dod iespēju reizē pieņemt un noraidīt ziņojumus.

2. Dupleksprocess - čuguna un tērauda kausēšana vispirms vienā krāsnī un pēc tam otrā, lai uzlabotu metāla tehnoloģiskās īpašības.

3. arhit. Dzīvoklis divos līmeņos (stāvos).

4. biol. Poliploīds, kam ir divas kāda gēna dominantās alēles.

Avoti: SV05, ĢT

duplekss   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dod iespēju reizē gan pieņemt, gan noraidīt ziņojumus; divpusīgs.

Dupleksie sakari— divpusīgie elektrosakari starp 2 punktiem; katrā no tiem ziņojumu pārraide un uztveršana var notikt vienlaikus.

Dupleksais kanāls— sakaru kanāls, kas nodrošina vienlaicīgu un neatkarīgu datu pārsūtīšanas iespēju abos virzienos.

Avoti: LLVV

duplenieki

1. Durbes novada Dunalkas pagasta apdzīvotās vietas "Dupļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

duplets

1. Biljarda spēlē - bumbas trāpījums citai bumbai, kura, atsitusies pret apmali un atripojusi no tās nost, iekrīt makā.

2. Viens otram ātri sekojoši šāvieni no divstobru medību ieroča uz vienu mērķi vai vairākiem mērķiem.

Avoti: SV69

duplex   lat.

1. Divkāršs.

Avoti: KV

duplicisms   novec.

1. Divpusības teorija, mācība par īstenības divām fundamentālām īpašībām.

Avoti: KV

duplicitāte

1. Divpusība, divpolārība, divējādība; divkāršība.

Avoti: KV, PsA

duplika   novec.

1. Civilprocesā atbildētāja ieruna pret sūdzētāja repliku.

Avoti: KV

duplikācija

1. Divkāršošanās, dubultošanās.

2. biol. Hromosomu pārveide, kāda hromosomas iecirkņa (sākot no viena nukleoīda līdz vairākiem gēniuem) dubultojums.

Avoti: MSV, ĢT

duplikāts   novec.

1. Dokumenta otrs eksemplārs.

Avoti: KV

duplikatūra   med.

1. Divkāršojums, kroka.

Avoti: TM

dupliķis   novec.

1. Tukls, korpulents cilvēks.

Avoti: KV

duplis   apv.

1. Koka trauks, kurā sagrūž un glabā sāli un cūku taukus.

Avoti: KV

duplo   žarg.

1. Anālā atvere.

Avoti: KZ

Dupļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Durbes novada Dunalkas pagastā.

Avoti: LC

Dupnica   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Dupnica"), Kjustendilas apgabalā, 37400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

dupondijs   novec.

1. Divkāršs ass (īstenībā Romas vara nauda, 12 unces, apzīmē arī vienu veselu mantas attiecībās), 24 unces, divkāršs vesels.

2. Tiesību zinātņu pirmā kursa studentu nievājošs nosaukums pirms Justiniāna laikos.

Avoti: KV

duporis   apv.

1. Ūdrs.

Avoti: ME

duprs   apv.

1. Rupjš, nelīdzens.

Dupra drēbe— rupjš pakulu audums, maisu drēbe.

Avoti: KV, ME

duprs   apv.

1. Īss un resns, drukns.

Avoti: KV, ME

duprs   apv.

1. Augsts, apdrupis celms.

Avoti: KV, ME

duprs   apv.

1. Možs, rosīgs, kustīgs.

Avoti: KV, ME

dups   apv.

1. Truls, neass.

Avoti: KV

dupsācija   žarg., hum.

1. Lielas nepatikšanas.

Avoti: SLG

dupsēt   žarg.

1. Veikt anālo dzimumaktu.

Avoti: SLG

dupsis   sar.

1. Dibens.

Avoti: Žrg

dupt   apv.

1. Sabrukt.

Avoti: ME

dupu   apv.

1. Neliels daudzums.

Avoti: EH

dupučka   apv.

1. Resna, drukna meitene.

Avoti: EH

dupuriņš   apv.

1. Kartupeļa epitets.

Avoti: EH

dupuris   apv.

1. Ūdens sesks, ūdele.

2. Resnis.

3. Ūdensžurka.

4. Sačokurējies vīriņš.

Avoti: KV, Sin, EH

Dupurkalns   vietv.

1. Pilskalns Valdemārpils ziemeļaustrumu daļā, Valdemārpils-Vandzenes ceļa labajā pusē, ~250 m uz rietumiem no Sasmakas ezera, savrups 8-10 m augsts, iegarens paugurs ar samērā stāvām nogāzēm, plakums - ~30 x 50 m, kultūrslānis nav konstatēts, varbūt būtu atzīstams par pileni (patvēruma vietu) vai kulta vietu.

Avoti: LE1

dupurs   apv.

1. Sačokurojies vīriņš.

Avoti: EH

Dupyni   vietv.

1. Rēzeknes novada Lūznavas pagasta apdzīvotās vietas "Dupāni" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Dupini" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dur   mūz.

1. Mažora skaņkārtas nosaukums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

dura   apv.

1. Dūrējs sānos.

Avoti: ME

dura

1. žarg. Pistole, šaujamierocis.

2. sar. Muļķe, stulbene.

Avoti: KZ, SLG, JV

durabilitāte   psih.

1. Uzvedības ilgstamība, ilgtspēja.

Avoti: PsA

durācija   ek.

1. Ilgstamība - vidējais laika posms līdz skaidras naudas plūsmu dzēšanai no finanšu aktīva.

Avoti: SbV

duračēt   apv.

1. Muļķot.

Avoti: KiV

duračēties   apv.

1. Muļķoties.

Avoti: KiV

duračka   žarg.

1. Muļķe.

Avoti: SLG

Durāgana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Sinopas ilā, 7700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

dūraines   apv.

1. Dūraiņi.

Avoti: EH

dūraini   apv.

1. Dūraiņi.

Avoti: ME

dūrainieki   apv.

1. Dūraiņi.

Avoti: Sin

dūrainītis   novec.

1. Dem. --> dūrainis.

Avoti: LV93

dūrains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cimds), kam atsevišķi izdalīts tikai viens pirksts - īkšķis.

Avoti: LLVV

dūraiņi   -ņu, vsk. dūrainis, -ņa, v.

1. Cimdi, kam atsevišķi izdalīts tikai viens pirksts - īkšķis.

Avoti: LLVV

dūrāji   apv.

1. Asas, durstošas sāpes; slimība, kurai raksturīgas šādas sāpes.

Avoti: ĒiV

durakains   apv.

1. Tāds, kas rīkojas muļķīgi; dumjš.

Avoti: ĒiV

durakaiņš   apv.

1. Tāds, kas rīkojas muļķīgi; dumjš.

Avoti: ĒiV

duraklītis   apv.

1. Neliels kalts.

Avoti: ME

dūrakords   novec.

1. Lielais trijskanis, pamattoņa, lielās tercas un tīrās kvintas saskaņa.

Avoti: KV

Durakova   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Tasejevas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

duraks   -a, v.; vienk.

1. Muļķis.

2. parasti dsk. Kāda kāršu spēle.

Avoti: LLVV, SLG

duralijs   novec.

1. Alumīnija sakausējums ar 4% vara un 0,5% mangāna.

Avoti: KV

dūralumīnijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Alumīnija un vara sakausējums ar nelielu mangāna, magnija, silīcija un dzelzs saturu.

Avoti: LLVV

duralumins   novec.

1. Dūralumīnijs.

Avoti: LME

duramais   v.

1. Tas, ar ko dur, ko izmanto duršanai.

Avoti: MLVV

duramente   mūz.

1. Rupji, cieti, skarbi.

Avoti: Mūz

durams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> durt.

2. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Rīks, ko lieto duršanai, arī dobšanai.

Avoti: LLVV

dūrānes   apv.

1. Dūraiņi.

Avoti: EH

Duranga   vietv.; novec.

1. Durango - pilsēta Meksikā.

2. Durango - pavalsts Meksikā.

Avoti: PZT

Durango   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Durango"), pavalsts administratīvais centrs, 463800 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Pavalsts Meksikā ("Durango"/ "Estado libre y Soberano de Durango" - Brīvā un Suverēnā Durango Valsts), platība - 123367 kvadrātkilometri, 1509100 iedzīvotāju (2005. g.).

3. Pilsēta Spānijā ("Durango"), Basku Zemes autonomā apgabala Biskajas provincē, 28200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Dūrango   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Durango"), Kolorādo štatā, 17800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

duranmetals   novec.

1. Kaļams vara un cinka sakausējums, pieliekot alvu, alumīniju un dzelzi.

Avoti: KV

duranuķ   žarg.

1. Melot, apmānīt.

Avoti: KZ

durapuža   apv.

1. Durvju apakša.

Avoti: ViV

duras   apv.

1. Dūrējs sānos.

Avoti: ME

Dūras   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Vārmes pagastā.

Avoti: LC

durastība   apv.

1. Muļķība, blēņas.

Avoti: EH

durāt   apv.

1. Staigāt šurp un turp (visu dienu).

Avoti: ME

duratiņa   apv.

1. Mazas durtiņas.

Avoti: EH

duravas   apv.

1. Durvis.

Avoti: KiV

duravis   apv.

1. Durvis.

Avoti: EH

durba   -as, s.

1. Spāre - plaudim līdzīga karpu dzimtas zivs ("Abramis ballerus"), kas uzturas jūrā, bet nārsta laikā un mazuļu stadijā - upēs un caurtekošos ezeros; spāre 3.

Avoti: LLVV

durba   apv.

1. Dibens, sēža.

Avoti: ME

Durbana   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā (angļu val. "Durban"), Kvazulu-Natālas provincē, Indijas okeāna krastā, 3,36 mlj iedzīvotāju (2007. g.), DĀR lielākā osta un 3 lielākā pilsēta.

Avoti: LģE

durbars

1. Svinīga valdības sanāksme Indijā, Afganistānā, Irānā, kurā notiek svarīgu valsts aktu pasludināšana, sūtņu pieņemšana utt., darbars.

Avoti: SV69

durbe   apv.

1. Durba.

Avoti: LE

Durbe   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Kurzemes dienvidrietumu daļā tāda paša nosaukuma novadā (1950.-2009. g. Liepājas rajonā, 1924.-1949. g. Liepājas apriņķī) 196 km no Rīgas un 26 km no Liepājas, pilsētas tiesības kopš 1893. gada, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1230. gadā.

2. Durbes novads - nodibināts 2000. g. Liepājas rajona sastāvā ar administratīvo centru Lieģos, apvienojot Durbes pilsētu ar lauku teritoriju un Tadaiķu pagastu, no 2009. g. 1. jūlija patstāvīgs novads, papildus pievienots Dunalkas un Vecpils pagasts, bet Durbes lauku teritorija pārdēvēta par Durbes pagastu, robežojas ar Aizputes, Priekules, Grobiņas un Pāvilostas novadu.

3. Durbes pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, aptver Durbes pilsētu no trim pusēm, robežojas ar Tadaiķu, Dunalkas un Vecpils pagastu, kā arī ar Priekules novadu.

4. vēst. Durbes pilsētas lauku teritorija - Durbes pagasta nosaukums 1990.-2000. g.

5. Durbes ezers - atrodas Rietumkursas augstienes malā, Vārtājas viļņotajā līdzenumā, uz dienvidiem no Durbes pilsētas, 23,2 m vjl., platība - 670,5 ha, garums - 5,2 km, lielākais platums - 1,6 km, vidējais dziļums - 1,5 m, eitrofs, bagāts ar zivīm.

6. Upe Durbes, Aizputes un Pāvilostas novadā, satekot ar Tebru veido Saku, garums - 47 km, kritums - 22 m, iztek no Durbes ezera.

7. Dzelzceļa pieturpunkts Durbē, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Liepāja, 197 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāts 1929. g.

Avoti: LPil, AtvL, LPag

durbelēt   apv.

1. Meklēt.

Avoti: EH

Durben   vietv., vācu val.

1. Durbe.

2. Durbes muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Milzkalnes pagastā.

Avoti: FV

durbenieki

1. Durbes novada (bij. Liepājas rajona) Durbes pilsētas iedzīvotāji.

2. Tukuma novada Tukuma pilsētas daļas "Durbe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Durbuī   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Durbuy"), Valonijas reģiona Luksemburgas provincē, 11200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

durbulis   apv.

1. Tāds, kurš nevajadzīgi tērē savu laiku.

Avoti: EH

durbuļāt   apv.

1. Parāk ilgi nodarboties ar kādu lietu.

Avoti: EH

durcas   žarg.

1. Durvis.

Avoti: SLG

Durchlaucht   vācu

1. Firstu uzruna: (Jūsu) gaišība.

Avoti: LEV

dure   apv.

1. Durvis.

Avoti: EH

Dūre   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Burtnieku novada Burtnieku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

3. vēst. Dūres pagasts - pastāvēja bijušajā Valkas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst gk. Gulbenes novada Lejasciema pagastā, bet neliela daļa Apes novada Trapenes un Virešu pagastā.

4. Vārmes kreisā krasta pieteka Saldus un Kuldīgas novadā, garums - 17 km, kritums - 36 m; Spārupīte; augštecē Strumpe.

Avoti: LPag, LC, LD

dūre   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Plaukstā savilkti pirksti; roka ar plaukstā savilktiem pirkstiem.

Savilkt (arī sažņaugt) pirkstus (arī roku, plaukstu) dūrē— izveidot dūri.

Sist (arī triekt) dūri galdā— sist, triekt ar dūri pa galdu.

(Pa)rādīt (arī (pa)kratīt) dūri— rādot (kādam) dūri, draudēt, paust dusmas, neapmierinātību.

Dūru cīņa— divcīņa ar dūrēm, kas nosaitētas ar ādas siksnām.

// pārn. Fizisks spēks.

Dūres tiesības— viduslaikos parasts paņēmiens izšķirt strīdus ar ieroču spēku.

// pārn. Nežēlīga vara; varmācīgums.

2. apv. Rīks āliņģa ciršanai - ass, smails, kātā iestiprināts stienis; āliņģa cērtamā cērte.

3. žarg. Lētā vīna pudele.

Avoti: LLVV, ViV, SLG

dūre   apv.

1. Plaudim līdzīga karpu dzimtas zivs - durba 1.

Avoti: ME

dūre   apv.

1. Dore.

Avoti: ME

dūrēji   apv.

1. Asas, durstošas sāpes; slimība, kurai raksturīgas šādas sāpes.

Avoti: ĒiV

dūrējs   -a, v.

1. Darītājs --> durt.

2. Smecernieks.

3. sar. Asa, durstoša sāpe.

4. žarg. Aļņa, brieža vai stirnas vīriešu kārtas īpatnis ar ragiem, kuriem nav žuburu.

Avoti: LLVV, Vng

dūrējsūcējtipa   ģen., nelok.; zool.

1. Tāds, kas pielāgots virsmas pārduršanai un šķidras barības sūkšanai (par kukaiņu, piemēram, odu, blusu, mutes orgāniem).

Avoti: LLVV

dūrējutis   -utu, vsk. dūrējuts, -uts, s.; zool.

1. Kukaiņu klases dzīvniekutu kārtas apakškārta ("Anoplura"), kur ietilpst sīki, ektoparazītiski kukaiņi, kuriem ir reducēti spārni un kuri sūc cilvēka vai dzīvnieku asinis; šīs kārtas kukaiņi, ~300 sugu, Latvijā konstatētas 16 sugas.

Avoti: LLVV, LE1

dureklis   apv.

1. Ass, smails izaugums, veidojums (piemēram, dzelonis, ērkšķis) dzīvniekiem un augiem.

2. Durklis.

Avoti: ViV, EH

durene   apv.

1. Dundurs.

Avoti: KV

durenēt   apv.

1. Bezmērķīgi atmaldīties.

Avoti: EH

dūrenieki

1. Kuldīgas novada Vārmes pagasta apdzīvotās vietas "Dūras" iedzīvotāji.

2. Brocēnu novada Blīdenes pagasta apdzīvotās vietas "Dūras" iedzīvotāji.

3. Dūraiņi.

Avoti: V1, Sin

dūrenieks   apv.

1. Kauslis; dūru cīņas dalībnieks.

2. Dūrainis.

3. vsk. Dūrenieki.

Avoti: ME

dūrenieši

1. Gulbenes novada Lejasciema pagasta apdzīvotās vietas "Dūre" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dūreniski   apv.

1. Pēc Dūres pagasta paražām.

Avoti: ME

Durenta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Durant"), Oklahomas štatā, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Durant"), Misisipi štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

dures   apv.

1. Durstošas sāpes.

Avoti: ViV

Dūres   vietv.

1. Burtnieku novada Burtnieku pagasta apdzīvotās vietas "Dūre" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Duresi   apv.

1. Pilsēta Albānijā, ķarka administratīvais centrs, 99500 iedzīvotāju (2001. g.).

2. Ķarks (apgabals) Albānijā, robežojas ar Ļežas, Dibras un Tirānas ķarku, rietumos apskalo Adrijas jūra.

Avoti: LpA

dūrescirvis

1. Sens cilvēku darba rīks, apskaldīts mandeļveida akmens, kam viens gals nosmailināts, bet otrs biezāks, noapaļots, bez kāta, to turēja tieši rokā.

Avoti: LEV

durēt   apv.

1. Sasniegt (pamatu, dibenu).

Avoti: ME

dūrēt   apv.

1. Ar dūrēm dauzīt, mīcīt.

2. Cirst āliņģi ar āliņģu cērtamo cērti.

Avoti: ME, ViV

dūrēt   apv.

1. Izturēt.

2. Pavadīt laiku, ilgstoši bezmērķīgi gaidot (ko, kādu); ilgi gaidīt; nīkt.

Avoti: EH, ViV

dūrēt   apv.

1. Vaļīgi piediegt.

Avoti: EH

durevis   apv.

1. Durvis.

Avoti: EH

Durga   vietv.

1. Pilsēta Indijas vidienē ("Durg"), Čhatīsgarhas štatā, Šivnatas krastos, 232500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PZT, PuA

Durga   mit.

1. Hindu mitoloģijā - viens no Šivas sievas daudzajiem vārdiem tās draudīgajā hipostāzē.

Avoti: LEV

dūrgalans   apv.

1. Dūrgalans krekls - krekls bez manšetēm.

Avoti: EH

dūrgalis   apv.

1. Plaukstas locītava; piedurknes aproce.

Avoti: ME

dūrgals   apv.

1. Piedurknes gals.

2. Adīta vai izšūta aproce, uzrocis; maucis (2).

Avoti: ViV, TlV

durhgangs   žarg.

1. Vēdera caureja.

Avoti: Žrg

Durgāpura   vietv.

1. Pilsēta Indijas ziemeļaustrumos ("Durgapur"), Rietumbengāles štatā, Damodaras kreisajā krastā, 493400 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PZT

duri

1. Čambu tautai radniecīga cilšu grupa Kamerūnas ziemeļos un Nigērijas austrumos, gk. lopkopji.

Avoti: PZT

duri   apv.

1. Durvis.

Avoti: ViV

duriāns

1. Kapoku dzimtas koku suga, ko kultivē DA Āzijā, tā lielajos dzeloņainajos augļos kastaņu lieluma sēklas; to mīksto sēklsedzi (patīkama garša, bet diezgan pretīga smaka) lieto pārtikā.

Avoti: LPE

dūrieniņš   novec.

1. Dem. --> dūriens.

Avoti: LV93

dūrienis   apv.

1. Dūriens.

2. Atstarpe šuvumā no vienas adatas dūruma vietas līdz otrai.

3. Asas, durstošas sāpes.

Avoti: KiV

dūriens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> durt (1).

2. Vienreizēja paveikta darbība --> durt (3).

3. Vienreizēja paveikta darbība --> durt (4).

4. Vienreizēja paveikta darbība --> durt (5).

5. Atstarpe no viena dūruma vietas līdz otrai (šujot ar adatu).

6. Šūšanas tehnikas paņēmiens (ar adatu un diegu veidojot izšuvuma rakstus vai sasaistot materiālu).

Ķēžu dūrieni— izšuvuma tehnikas paņēmiens, ar kuru veido citu aiz citas aizkabinātas cilpiņas.

7. apv. Dūres sitiens.

Avoti: LLVV, ME

dūrieši

1. Burtnieku novada Burtnieku pagasta apdzīvotās vietas "Dūre" iedzīvotāji.

Avoti: V1

duriks   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

dūriķis   apv.

1. Dūrējs.

Avoti: ME

durine   apv.

1. Bitei līdzīgs kukainis, kas dzeļ dzīvniekiem.

Avoti: ME, VeAT

durinēt   apv.

1. Iet ar noliektu galvu.

2. Bezmērķīgi atmaldīties.

3. Veltīgi meklēt.

Avoti: KiV, EH

durinis   apv.

1. Cilvēks, kas iet, noliecis galvu.

Avoti: KiV

durins   apv.

1. Loms, kas iegūts ar žebērkli zivis durot.

Avoti: ME

duriņa   apv.

1. Tīkls, kam gar trim malām koki; zvejojot divi zvejnieki brien un stumj šo tīklu ar garāko vidējo koku gar dibenu pret krastu vai paceri.

Avoti: KV

duriņas   apv.

1. Dem. --> durvis.

Avoti: EH

duriņš   apv.

1. Laivas pakaļgaldiņš.

Avoti: KV, ME

duriņš   apv.

1. Tīkls, kam gar trim malām koki; zvejojot divi zvejnieki brien un stumj šo tīklu ar garāko vidējo koku gar dibenu pret krastu vai paceri.

Avoti: KV, ME

duris   apv.

1. Durvis.

Avoti: ĒiV

dūris   apv.

1. Dūre.

Avoti: EH

dūris   apv.

1. Pie arkla piestiprināms velēnu griežamais nazis.

2. Ķeksim pierīkots ass gals duršanai.

Avoti: ME, EH

dūrīte

1. Dem. --> dūre.

Avoti: LV93

durj   žarg.

1. Opijs, anaša, stipras iedarbības narkotiskas vielas saturošas tabletes.

Avoti: KZ

Durjodhana   mit.

1. Hindu mitoloģijā - valdnieka dēls, vecākais no brāļiem kauraviem, ļaunuma dēmona Kali iemiesojums.

Avoti: Mit

durka   žarg.

1. Rokassomiņa (sieviešu).

Avoti: KZ

durklis   -ļa, v.

1. Duramais tuvcīņas ierocis, ko piestiprina šautenes stobra galā.

Durkļu cīņa— cīņa ar durkļiem.

2. Koka nūja ar naglu galā, uz kuras balstās ejot vai braucot pa gludu ledu.

3. Skalu iespraužamais.

Avoti: LLVV, KV

durklītis

1. Dem. --> durklis.

Avoti: LV93

durkls   -la, v.

1. Ass dzelzs rīks caurumu taisīšanai.

2. Skalu iespraužamais.

Avoti: KV, ME

durkļlapsene

1. dsk. Auglapseņu apakškārtas dzimta ("Xyelidae"), vidēji lieli kukaiņi (ķermeņa garums - ~8 mm), daži desmiti s., Latvijā konstatētas 2 reti sastopamas sugas.

Avoti: LD

durkļots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (ierocis), kam ir durklis.

Avoti: LLVV

durknēt   apv.

1. Snaust, dusēt.

Avoti: ME

durknis   apv.

1. Skalu iespraužamais.

Avoti: ME

durkns   apv.

1. Tāds, kam patīk snauduļot.

Avoti: ME, VeAT

durko   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: KZ

durlambasts   apv.

1. Durvju sargs muižā; sulainis.

Avoti: ViV

Durlasa   vietv.

1. Tērlesa - pilsēta Īrijā ("Durlas"), tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Durlešti   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Kišiņevas rajonā, 19800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Durmāna   vietv.

1. Umm Durmāna - pilsēta Sudānā ("Umm Durmān"), Hartūmas piepilsēta, Baltās Nīlas krastā, pie tās satekas ar Zilo Nīlu, Sudānas parlamenta mītne, 3151600 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, LģE

durmašīna   žarg.

1. Šļirce.

Avoti: KZ

Durmitors   vietv.

1. Kalnu masīvs Dināru kalnienē ("Durmitor"), Melnkalnes ziemeļu daļā, starp Taras un Pivas upi, augstums līdz 2522 m.

Avoti: PZT

durnavāt   apv.

1. Trakot; plosīties.

2. niev. Trakojot doties uz kurieni.

Avoti: KiV

durnēt   durnu, durni, durn, arī durnēju, durnē, durnē, pag. durnēju; intrans.; apv.

1. Nekā nedarīt; arī klusēt.

2. Klusēt, būt nelaipnam.

3. Savārgt (par aitu).

4. Likt (kādam) nojaust, saprast ko slepenu.

Avoti: LLVV, ME, KiV

durnība   apv.

1. Neziņa, gara tumsība.

Avoti: ME

durnis   apv.

1. Muļķis.

2. Cilvēks, kas sēd ar miegu kaudamies.

Avoti: KV, ME

durnis   apv.

1. Dzelzs dūre.

Avoti: KV, ME

durns   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Apdullis, apreibis (piemēram, no pārpūles, bezmiega u. tml.) - parasti par galvu.

2. Ārprātīgs; neprātīgs.

Avoti: LLVV

durnums   -a, v.; parasti vsk.; apv.

1. Vispārināta īpašība --> durns (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> durns (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

durņa   apv.

1. Cilvēks, kas sēd ar miegu kaudamies.

Avoti: KV

duro

1. Sena spāniešu sudraba monēta, kas vienāda ar 20 reāliem2.

Avoti: SV69

duroarahnīts   med.

1. Smadzeņu cietā apvalka un plīvurapvalka iekaisums.

Avoti: TM

Durodhāna   mit.

1. Indiešu mitoloģijā - vecākais no brāļiem kauraviem, valdnieka Dhritaraštas un viņa sievas Gandharas dēls.

Avoti: MitJ

dūrometrs

1. Cietības mērītājs - aparāts dažādu materiālu cietības noteikšanai.

Avoti: SV69

dūrošana   apv.

1. Sišana, dauzīšana ar dūri.

Avoti: EH

dūrot   apv.

1. Ar dūri sist.

Avoti: EH

durpakaļa   apv.

1. Aizdurve.

Avoti: ViV

durra

1. Kultūraugs (sorgo paveids), ko galvenokārt audzē Āfrikā, Dienvidaustrumu Āzijā un ASV kā lopbarības un labības augu (sausumizturības dēļ durru dēvē par augu kamieli, Tālajos Austrumos - par gaoļanu).

Avoti: SV69

durrani

1. Afgāņu cilšu grupa, dzīvo Afganistānas dienvidrietumos un visās lielajās pilsētās, kā arī Pakistānas ziemeļrietumos, runā rietumpuštu dialektā (indoeiropiešu saimes irāņu grupa), iedalās 2 zaros: ziraki un pandžpavi, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

Durresa   vietv.; novec.

1. Duresi - pilsēta Albānijā.

Avoti: PZT

durro

1. Sorgo paveids, ko kultivē galvenokārt Āfrikā, Dienvidaustrumāzijā, ASV, Eiropas dienvidos un Vidusāzijā kā lopbarības un labības augu.

Avoti: SV08

durs   apv.

1. Durvis.

Avoti: BsV

dūrs   -a, v.; mūz.

1. Mažors (alfabētiskajā burtu notācijā).

Avoti: LLVV

dursaklis   apv.

1. Ass, smails izaugums, veidojums (piemēram, dzelonis, ērkšķis) dzīvniekiem un augiem; dureklis, dursteklis, durstīklis.

2. Urbis.

Avoti: ME, EH

durska   novec.

1. Menca.

Avoti: KV

durslis   apv.

1. Dundurs.

Avoti: ME, EH

dursnes   apv.

1. Durošas sāpes.

Avoti: EH

dursnis   apv.

1. Dursteklis.

2. Durošas sāpes.

Avoti: EH

durstalēt   apv.

1. Durstīt.

Avoti: KiV

dursteklis   apv.

1. Ass, smails izaugums, veidojums (piemēram, dzelonis, ērkšķis) dzīvniekiem un augiem; dureklis.

2. Spraudenis.

Avoti: ViV, ME

durstelēt   apv.

1. Vairākkārt durstīt.

Avoti: ViV

durstelēties   apv.

1. Ejot piesardzīgi likt kājas.

Avoti: EH

durstīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dursta (3); arī dzeļošs (1).

// pārn. Tāds, kurā izpaužas sarūgtinājums, aizvainojums, nicinājums (par skatienu, acīm); arī dzeļošs (3).

2. Tāds, kas dursta (4) - par sāpēm; durstošs.

Avoti: LLVV

durstīklis   apv.

1. Ass, smails izaugums, veidojums (piemēram, dzelonis, ērkšķis) dzīvniekiem un augiem; dureklis, dursteklis, dursaklis.

Avoti: ME

durstīt   -u, -i, -a, pag. -īju.

1. trans. Vairākkārt durt, bakstīt, radot, piemēram, caurumu, bojājumu.

// intrans. Atkārtoti pieskarties (kur), lai pievērstu uzmanību, norādītu (uz ko).

2. trans. Vairākkārt durot, bakstot, radīt sāpes, ievainojumu.

// intrans.

3. parasti 3. pers.; trans. Atkārtoti skarot, radīt sāpes, arī radīt, parasti sīkus, ievainojumus (par ko asu, piemēram, par ērkšķiem, skujām).

// pārn. Asi kairināt (par sniegu, lietu, aukstumu u. tml.).

// pārn. Paužot negatīvas jūtas, aizvainot, sarūgtināt u. tml. (par acīm, skatienu).

4. parasti 3. pers.; intrans. Būt tādai sāpju sajūtai, it kā kāds izdarītu atkārtotus sīkus dūrienus ar ko asu.

Avoti: LLVV

durstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; reti.

1. Durstīt vienam otru vai citam citu.

Avoti: LLVV

Dursunbeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Dursunbey"), Balikesiras ilā, 16900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Dursupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novada Balgales pagastā 18 km no Talsiem, pagasta administratīvais centrs, izveidojusies bijušās Dursupes muižas ("Dusuppen") teritorijā, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1390. g.

2. Upe Kurzemē, Talsu un Tukuma novadā, ir arī šo novadu robežupe, garums - 28 km, kritums - 85 m, izteka un augšteces posms ir Ziemeļkursas augstienes Vanemas paugurainē, ietek Engures ezerā uz dienvidiem no Grebju pussalas (atsevišķos posmos saucas arī Boles upe, Jeidas upe, Kažupe, Skujupe, Spilva).

Avoti: LC, LE1

dursupnieki

1. Talsu novada Balgales pagasta apdzīvotās vietas "Dursupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Duršarrukina   vietv.

1. Senpilsēta Mezopotāmijas ziemeļos ("Dur Sharrukin"), Irakā, celta Asīrijas valdnieka Sargona II laikā 713.-707. g. p. m. ē., pēc viņa nāves (705. g. p. m. ē.) atstāta.

Avoti: PZT

duršlags   apv.

1. Caurduris.

Avoti: ĒiV

duršlāgs   žarg.

1. Vēdera caureja.

2. Caurduris, kāstuve.

Avoti: SLG

duršlaks   apv.

1. Kāstuvis; caurduris.

Avoti: VV

duršlēgs   apv.

1. Caurduris.

Avoti: ĒiV

duršus   apv.

1. Savienojumā ar "durt" formām izsaka šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: EH

durt   duru, dur, dur, pag. dūru.

1. trans. Virzīt (kur iekšā), parasti ar piepūli (ko asu, smailu).

// intrans.

// intrans. Stingri (piemēram, ar pirkstu, zīmuli) pieskarties (kur), lai pievērstu uzmanību (kam), norādītu (uz ko).

2. trans. Nonāvēt (ar ko asu, smailu) - parasti dzīvnieku; kaut.

3. trans. Virzīt (miesā, ķermenī), parasti ar triecienu, piepūli (piemēram, adatu, nazi), radot sāpes, ievainojumu.

// intrans.

// intrans.; pareti. Dzelt (par kukaiņiem).

4. parasti 3. pers.; intrans. Skaroties klāt, radīt sāpes, arī radīt, parasti sīkus, ievainojumus (par ko asu, piemēram, par ērkšķiem) durties (2).

// trans.

// pārn. Izraisīt dzeļošu aukstuma sajūtu (par salu, vēju).

// pārn. Paužot negatīvas jūtas, aizvainot, sarūgtināt u. tml. (par acīm, skatienu).

// sar. Izraisīt sāpju sajūtu (acīs), apžilbināt (piemēram, par spilgtu gaismu).

5. parasti 3. pers.; intrans. Būt tādai sāpju sajūtai, it kā kāds vairākkārt skartu ar ko asu.

// trans.; reti. Izraisīt šādu sajūtu (par sāpēm).

6. Liekt zemu (galvu, pieri).

7. žarg. Iet; braukt.

8. žarg. Potēt.

Avoti: LLVV

durtaniski   apv.

1. Durteniski.

Avoti: EH

durteklis   novec.

1. Spraudenis.

Avoti: KW1

durteknis   apv.

1. No auga atdalīta daļa, kas iestādīta attiecīgā vidē, iesakņojas; spraudenis.

Avoti: KV

durtene   apv.

1. Jājampātaga.

2. Nūja, runga.

3. Piespraude.

Avoti: ME, EH

durtene   apv.

1. Reņģe - Atlantijas siļķes Baltijas pasugas zivs.

Avoti: VV

durtenes   apv.

1. Lielas durvis.

Avoti: EH

durteniski   apst.

1. Stāvus, taisnā virzienā (krist, ietriekties kur u. tml.).

2. apv. Pēkšņi.

Avoti: LLVV, Sin

durteniskis   apv.

1. Durteniski.

Avoti: EH

durtenisks   apv.

1. Ass; tāds, kas vērsts uz priekšu (piemēram, rags).

Avoti: KnV

durteņas   apv.

1. Dem. -> durvis.

Avoti: KiV

durties   duros, duries, duras, pag. dūros; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> durt (1); tikt durtam (kur iekšā).

2. parasti 3. pers. Skaroties (klāt), radīt sāpes, arī radīt, parasti sīkus, ievainojumus (par ko asu, piemēram, par ērkšķiem, zariem).

3. parasti 3. pers.; pareti. Būt tādai sāpju sajūtai, it kā kāds vairākkārt durtu ar ko asu.

4. sar. Skarties (kur klāt).

5. žarg. Lietot narkotikas (injicējot).

Avoti: LLVV

durtin   apv.

1. Lieto kā pastiprinājumu vārdam "durt".

Avoti: ME

durtiņas   -ņu, s.; tikai dsk.

1. Dem. --> durvis.

2. apv. Luktura atveramā sieniņa.

Avoti: LLVV, KiV

durpriekša   apv.

1. Vieta durvju priekšā.

Avoti: ME

durugalains   apv.

1. Tāds, kam plati vaļēji piedurkņu gali bez aprocēm (parasti par krekliem).

Avoti: ĒiV

durugalaiņš   apv.

1. Tāds, kam plati vaļēji piedurkņu gali bez aprocēm (parasti par krekliem).

Avoti: ĒiV

durugals   apv.

1. Piedurknes gals (bez aproces).

Avoti: ĒiV

dūrulis   apv.

1. Grūdējs, stūmējs.

Avoti: ME

durumi

1. Vaņiku tautai radniecīga cilts, dzīvo Kenijas dienvidaustrumos.

Avoti: PZT

dūrums   -a, v.; pareti.

1. Rezultāts --> durt (1).

2. Brūce, ievainojums, kas radies duršanas rezultātā; arī dūriens (2).

Avoti: LLVV

Dūrupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Balvu pagastā.

2. Bolupes kreisā krasta pieteka Balvu novada Balvu pagastā un Rugāju novada Rugāju pagastā, garums - 10 km.

Avoti: LC, LD, La1

dūrupieši

1. Balvu novada Balvu pagasta apdzīvotās vietas "Dūrupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

durupriekša   apv.

1. Vieta pie durvīm (ārpusē).

Avoti: ĒiV

dūrutols

1. Cieta kokoseļļa, ko lieto ziepju ražošanā.

Avoti: SV69

Durvāsass   mit.

1. Hindu mitoloģijā - brahmanis, niknā vientuļnieka tips, kas sargā un aizstāv tradicionālās uzvedības normas.

Avoti: Mit

durvetiņas   apv.

1. Dem. --> durvis.

Avoti: EH

durvi   apv.

1. Durvis.

Avoti: ViV

durvi

1. Viena no gondu cilšu grupām, dzīvo Indijas centrālajā daļā, valoda pieder pie dravīdu valodām.

Avoti: PZT

durvinieks   apv.

1. Durvju sargs.

Avoti: ME

durviņas   apv.

1. Dem. --> durvis.

Avoti: EH

durvis   -vju, s.; tikai dsk.

1. Celtnes sienā izveidota caurstaigājama aila kopā ar virās iekārtu vai bīdāmu plāksni šīs ailas aizdarīšanai.

Parādes durvis— galvenās durvis celtnes fasādē.

Durvju priekša— vieta ārdurvju priekšā.

Durvju sprauga (arī šķirba, maliņa)— mazliet vaļā pavērtu durvju sprauga.

Ievērt (arī savērt, iespiest u. tml.) durvīs— saspiest (ko), verot durvis ciet.

Iebāzt (arī iespiest) durvīs— ielikt, novietot (piemēram, vēstuli) aizvērtu durvju spraugā.

Avoti: LLVV

durvītes   apv.

1. Dem. --> durvis.

Avoti: EH

durvitiņas   apv.

1. Dem. --> durvis.

Avoti: EH

durvjupriekša   apv.

1. Vieta pie durvīm (ārpusē).

Avoti: ĒiV

durvjveris   tehn.

1. Ierīce durvju atvēršanai un aizvēršanai.

Automātiskais durvjveris— ierīce, kas atver un aizver salona durvis bez tiešas cilvēka līdzdalības.

Centralizētais durvjveris— ierīce, kas atver vai aizver visas transportlīdzekļa durvis vienlaikus.

Avoti: ZTV

durvpriekša   apv.

1. Vieta durvju priekšpusē.

Avoti: ME, EH

durvtiņa   apv.

1. Tīkls, kam gar trim malām koki; zvejojot divi zvejnieki brien un stumj šo tīklu ar garāko vidējo koku gar dibenu pret krastu vai paceri; duriņa.

Avoti: KV

durvtiņas

1. Dem. --> durvis.

Avoti: LV93

durvutiņas   apv.

1. Dem. --> durvis.

Avoti: EH

durzaklis   apv.

1. Grieznis, urbeklis, svārpsts.

Avoti: KV

durzakls   apv.

1. Duramais; koka dakšas.

Avoti: ME

DUS   saīs.

1. Degvielas uzpildes stacija.

dusa   -as, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Miegs; gulēšana miegā.

// pārn. Miers, arī sastingums (dabā).

// pārn. Nāve.

Avoti: LLVV

Dusa   vietv.

1. Dusas ezers - atrodas Suduvas augstienē, Lietuvā, platība 2330 ha, vidējais dziļums - 14,7 m, lielākais - 32,4 m, notece uz Nemunas pieteku Šešupi.

Avoti: PZT

dusaimi   apv.

1. Pelējuma smaka.

Avoti: ME

Dūsburga   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Doesburg"), Gelderlandes provincē, 11400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

duschekia   lat.

1. Paalkšņi.

Duschekia viridis— zaļais paalksnis.

Avoti: LD

duse   apv.

1. Duša.

Avoti: EH

duselis   apv.

1. Astmatisks.

2. Astma, aizdusa.

3. Garais klepus.

Avoti: ME

dusens   apv.

1. Agrīnā ābele ("Malus praecox").

Avoti: LD

dusēt   dusu, dusi, dus, pag. dusēju; intrans.; poēt.

1. Gulēt miegā.

// pārn. Būt klusam (bez darba trokšņa, satiksmes kustības u. tml.) - par apdzīvotu vietu, māju.

// pārn. Būt mierīgam, rāmam, arī būt sastingušam (par parādībām dabā).

// pārn. Būt apbedītam; gulēt kapā.

Dusi saldi!— Saka, novēlot kādam labu, netraucētu miegu.

Avoti: LLVV

dusēt   apv.

1. Pelēt.

2. Siltumā sabojāties, sasmakt (parasti par biezā slānī sabērtiem miltiem).

Avoti: ME

Dusetas   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Utenas apriņķī, Zarasu rajona pašvaldībā, 680 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1950. g.

Avoti: PuA, Wi

dusināt   apv.

1. Atpūtināt, ļaut atvilkt elpu.

Avoti: ME

dūska   apv.

1. Kāds, kas vienmēr dūc.

Avoti: ME

dusma   vsk.

1. Dusmas, sašutums.

Avoti: LV93

dūsma   apv.

1. Vēja pūsma, brīze.

2. Dvaša, elpa.

Avoti: ME

dūsma   apv.

1. Skaņa, troksnis, rūkoņa, svilpoņa.

2. Drūzma.

Avoti: ME

dusmanis   apv.

1. Tāds, kas bieži dusmojas, ir saskaities.

Avoti: ME

dusmas   -u, s.; sar. arī vsk.

1. Emocionāls stāvoklis, kam raksturīga spēcīga nepatika, neapmierinātība, sašutums, niknums.

Aklas dusmas— dusmas, kas nav pakļautas prāta vērtējumam, kontrolei.

Aiz (arī no) dusmām zaudēt valodu— dusmās nespēt parunāt.

Aizsvilties dusmās— pēkšņi un strauji sadusmoties.

(Sa)nāk (arī uznāk) dusmas— rodas dusmas.

Avoti: LLVV

dusmāt   apv.

1. Dusmoties.

Avoti: EH

dusmāties   apv.

1. Dusmoties.

Avoti: KiV

dusme   apv.

1. Dusmas.

Avoti: EH

dusmes   apv.

1. Dusmas.

Avoti: KiV

dusmība   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Dusmas.

Avoti: LLVV

dusmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir dusmas.

2. Tāds, kurā izpaužas dusmas (piemēram, par cilvēka skatienu, acīm, žestiem, vārdiem).

Avoti: LLVV

dusmīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dusmīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dusmināt   apv.

1. Kaitināt.

Avoti: Sin

dusmis   žarg.

1. Dusmīgs cilvēks.

Avoti: NeV

dusmīte   apv.

1. Sieviete, kas skaišas, dusmojas.

Avoti: Sin

dusmonis   apv.

1. Dusmulis.

Avoti: Sin

dusmoņa   apv.

1. Dusmulis.

Avoti: Sin

dusmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; reti.

1. Dusmoties.

Avoti: LLVV

dusmoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Būt dusmīgam, paust dusmas.

Avoti: LLVV

dusmpūce   apv.

1. Dusmīga, īgna sieviete, meitene.

Avoti: ViV

dusmpūķis   apv.

1. Dusmīgs, īgns cilvēks.

Avoti: ViV

dusmpūznis   apv.

1. Dusmīgs, īgns cilvēks.

Avoti: ViV

dusmulis   apv.

1. Tāds, kas skaišas, dusmojas; skaitulis.

Avoti: KV

dusnas   apv.

1. Durošas sāpes.

Avoti: EH

dusns   apv.

1. Tveicīgs, spiedīgs.

Avoti: EH

dusošs   apv.

1. Snaudošs.

Avoti: Sin

dusot   apv.

1. Astmatiski stenēt, vaidēt.

Avoti: ME

dust   apv.

1. Sajust elpas trūkumu, cīnīties ar aizdusu.

Avoti: ME

dust   apv.

1. Sākt pelēt.

Avoti: ME

dustačs   žarg.

1. Saimniecības ziepes.

Avoti: KZ

dustējums   apv.

1. Pelējums.

Avoti: EH

dustēt   apv.

1. Sākt pelēt.

Avoti: ME

dusts

1. Pulveris, ko lieto augu aizsardzībai pret kaitēkļiem, nezālēm.

Avoti: SV99

dusulains   apv.

1. Karstumā, tveicē sakarsis, atrodoties blīvā, mitrā krāvumā, sabojājies, sadedzis.

Avoti: ME

dusulains   apv.

1. Astmatisks, slims ar aizdusu.

Avoti: ME

dusulēt   apv.

1. Aizelsties.

Avoti: Sin

dusulīgs   apv.

1. Astmatisks, slims ar aizdusu.

Avoti: ME

dusulis   -ļa, v.

1. Plaušu vai sirds slimība (zirgiem), kas saistīta ar apgrūtinātu elpošanu.

2. apv. Astma; klepus; apgrūtināta elpošana.

3. Kāds, kas nemitīgi klepo.

Avoti: LLVV, TlV, ME, EH

dusuļains   apv.

1. Karstumā, tveicē sakarsis, atrodoties blīvā, mitrā krāvumā, sabojājies, sadedzis.

Avoti: ME

dusuļains   apv.

1. Tāds, kas nepārtraukti klepo.

Avoti: ME

dusuļāt   apv., iron.

1. Stipri un bieži klepot.

Avoti: KiV, EH

dusums   apv.

1. Sasmakums (par miltiem).

Avoti: KnG

dusuni

1. Tauta, dzīvo Kalimantānas ziemeļos (gk. Malaizijā, arī Indonēzijā un Brunejā), valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, pēc izcelsmes - dajaki, animistiskie ticējumi, daļa - musulmaņi.

Avoti: PZT

duš   apv.

1. Uzsauciens, pamudinājums govīm.

2. Mierinājuma sauciens govij, to slaucot.

Avoti: ME, EH

duša   -as, s.

1. Ierīce, no kuras plūst sašķīstošos pilienos izkliedētas ūdens strūklas; no šādas ierīces plūstošas ūdens strūklas.

2. žarg. Krūtis.

Avoti: LLVV, KZ, ME

dūša   -as, s.; parasti vsk.; sar.

1. Drosme, gribasspēks, uzņēmība.

(Ne)zaudēt (retāk (ne)nolaist) dūšu— (ne)zaudēt drosmi, garīgo spēku; (ne)ļauties izmisumam.

// pareti. Izturība, vīrišķība.

2. Garastāvoklis.

Ir (arī kļūst, metas, retāk tiek) ap dūšu— ir (rodas) noteikts garastāvoklis.

// reti. Raksturs.

3. Fiziskā pašsajūta.

Slikta (arī nelaba) dūša— nepatīkama, mokoša vemšanas pirmssajūta.

Pliekana (arī šķebīga) dūša— nepatīkama fiziskā pašsajūta, kas rodas, piemēram, daudz ēdot ko saldu.

Ir (arī kļūst, metas) ap dūšu— ir (rodas) noteikta fiziskā pašsajūta.

Ir plāna dūša— saka, ja mokoši izjūt sātīga, stipra ēdiena trūkumu.

4. Fiziskais spēks, darba spars.

Avoti: LLVV, Sin

dūša   apv.

1. Cilvēks (parasti kā vienība cilvēku skaitā).

Avoti: KiV

dūšainis   apv.

1. Dūšīgs vīrs.

Avoti: EH

dūšains   apv.

1. Dūšīgs.

Avoti: EH

Dušanbe   vietv.

1. Tadžikistānas galvaspilsēta, atrodas Hisaras ielejā, seismiskā apvidū 750-930 m vjl., 533000 iedzīvotāju (2007. g.), līdz 1929. g. saucās Djušambe, 1929.-1961. g. - Staļinabada.

Avoti: LģE

Dušara   mit.

1. Senarābu (vēst. Nabatejas valsts) mitoloģijā - augstākā dievība, kosmiskā dievība, pasaules harmonijas un kārtības ierīkotājs, pasaules valdnieks.

Avoti: Mit

dūšāt   apv.

1. Apdomāties, atpūsties.

Avoti: EH

dušekija   bot.

1. Paalksnis - bērzu dzimtas ģints ("Duschekia").

Avoti: LD

dušeļnieks   apv.

1. Cilvēks, kas pārejot pareizticībā, saņēmis nelielu zemes gabalu.

Avoti: ViV

dušenieks   apv.

1. Mazs zemnieciņš, kam ir piecas pūrvietas aramzemes; būdnieks, mazsaimnieks.

Avoti: EH

dūšenieks   apv.

1. Kaujiniecisks cilvēks.

Avoti: KnV

Dušeti   vietv.

1. Pilsēta Gruzijas austrumos, Mcheta-Mtianeti mharē, rajona administratīvais centrs, 7600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas kopš 1213 g.

Avoti: PZT, PuA

dušī   apv.

1. Nomierināšanas sauciens govīm, kas badās.

Avoti: EH

dūšība   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Dūša (1).

Avoti: LLVV

dūšīgai   apv.

1. Sparīgi; arī cītīgi.

Avoti: KiV

dušīgs   apv.

1. Dūšīgs.

Avoti: EH

dūšīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Enerģisks, darbīgs, sparīgs, izturīgs, neatlaidīgs.

// pārn. Stiprs (parasti par lietu, vēju, salu).

2. Fiziski labi attīstīts, veselīgs, spēcīgs.

// parasti apst. Daudz, pamatīgi (ēst, dzert u. tml.).

Avoti: LLVV

dūšīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dūšīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dušināt   apv.

1. Apsaukt govis ar "duš!".

Avoti: ME

dūšināt   apv.

1. Censties iedvest drosmi, pašapziņu.

Avoti: ViV

dūšinieks   apv.

1. Drošsirdis, drosminieks.

Avoti: ME

dušinka   apv., hip.

1. Telpu augs.

Avoti: KiV

dūšīns   apv.

1. Dūšīgs.

Avoti: EH

dušīt   žarg.

1. Žņaugt, spiest.

2. Būt teritoriālā pārsvarā (sporta spēlē).

3. Cieši segt (pretspēlētāju sporta spēlē).

Avoti: SLG

Dušjanta   mit.

1. Hindu mitoloģijā - valdnieks, kas medību laikā iemaldījās vientuļnieka Kanvas mājoklī un daiļo Šakuntalu, kuru māte pēc dzimšanas bija pametusi.

Avoti: Mit

dušmanis

1. Afgāņu kaujinieks PSRS un Afganistānas kara laikā (Padomju Savienībā lietots apzīmējums).

2. žarg., iron. Taksometra vadītājs.

Avoti: SV99, SLG

dušnai   apv.

1. Tveicīgi.

Avoti: KiV

dušns   apv.

1. Tveicīgs.

Avoti: KiV

dušnums   apv.

1. Tveice.

Avoti: KiV

Dušņikizdroja   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 5000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1346. g.

Avoti: Wi

dušņiks   žarg.

1. Krūtis.

Avoti: KZ

dūšot   apv.

1. Bēdāties, pārdzīvot.

Avoti: ME

dušoties   apv.

1. Mazgāties dušā.

Avoti: Sin

dūšoties   apv.

1. Sajust, saņemt drosmi.

Avoti: EH

dutara

1. Strinkšķināms stīgu mūzikas instruments ar divām stīgām, ko plašāk lieto Indijā un Vidusāzijas valstīs.

dute   apv.

1. Neass rīks vai ierocis.

2. Loceklis, kam norauts vai nogriezts gals, piem., roka vai kāja bez pēdas.

Avoti: KV

dutene   apv.

1. Neass rīks vai ierocis; dute.

Avoti: VV

dūti   apv.

1. Dot.

Avoti: BsV

dutijs   žarg.

1. Turīgs cilvēks.

Avoti: KZ

Dūtinhema   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Doetinchem"), Gelderlandes provincē, 56400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dutka   apv.

1. Koks, miets, ar ko dursta, baksta.

Avoti: ViV

Dutka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Beverīnas novada Trikātas pagastā.

2. Dutkas ezeri - 3 dabiskas ūdenstilpes Lisā augšpus tās ietekas Abulā, Beverīnas novada Trikātas pagastā, kopējā platība - 50 ha: Dutkas ezers, Pannas jeb Baļļas ezers un Baznīcas jeb Mācītājmuižas ezers.

3. Dutkas ezers - augšējais no Dutkas ezeriem, platība - 15,3 ha, garums - ~1,7 km, lielākais platums - ~0,15 km, lielākais dziļums - 12 m.

Avoti: LC, LD, La1

dutkēnieši

1. Beverīnas novada Trikātas pagasta apdzīvotās vietas "Dutka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dutkenshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Dutkas muiža, kas atradās Valkas apriņķa Trikātas pagastā.

Avoti: KV

Dutra   vietv.

1. Prezidenti Dutra - pilsēta Brazīlijā ("Presidente Dutra"), Maraņaunas štatā, 185900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PZT

Dutvuls   vietv.

1. Dutvulu ezers, biežāk Aizdumbles ezers - atrodas Augšzemes augstienē, Sēlijas paugurvaļņa dienvidu galā, 100 m virs jūras līmeņa, platība - 44 ha, garums - 2 km, platums - 0,6 km, vidējais dziļums - 1,2 m, 70% aizaugums, sapropeļa kārta 6 m, krasti purvaini, nepieejami; Dumblis.

Avoti: LE1

duumvirāts

1. Senajā Romā - valsts pārvaldības kolēģija, kas sastāvēja no diviem vīriem (duumviriem).

Avoti: SV99

duumvirī   novec.

1. Duumvirs.

Avoti: LME

duumvirs

1. Senajā Romā - viens no diviem vienlīdzīgiem augstiem ierēdņiem 2 vīru kolēģijā, ko ievēlēja uz l g. dažādu uzdevumu veikšanai; arī augstākās amatpersonas Romas municipijās un kolonijās.

Avoti: SV99

duvans

1. Senos laikos - kazaku sapulce, kurā sadalīja kara ieguvumu (laupījumu).

2. Klajš reljefa paaugstinājums.

Avoti: SV69

dūve   apv.

1. Balodis; dūja.

Avoti: VV

duvejādi   apv.

1. Divējādi.

Avoti: ME

duvējāds   apv.

1. Divējāds.

Avoti: EH

duvēji   apv.

1. Divēji.

Avoti: EH

dūviņa   apv.

1. Balodis; dūja.

Avoti: VV

dūviņš   apv.

1. Balodis; dūja.

Avoti: VV

Duvra   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā (angļu val. "Dover"), Anglijas dienvidaustrumos, Padekalē krastā, ~28000 iedzīvotāju.

2. Duvras šaurums - Padekalē, jūras šaurums starp Francijas ziemeļu krastu un Lielbritāniju.

Avoti: LģE

Duvzare   vietv.

1. Kuršu zeme Sventājas un Bārtas baseinā 13. gadsimtā, aizņēma daļu vai visu tagadējo Dunikas, Gramzdas, Kalētu, Nīcas, Priekules, Rucavas un Virgas pagastu teritoriju, kā arī līdz 15 km platu joslu Sventājas kreisajā krastā uz dienvidrietumiem no Skodas Lietuvā, ziemeļos robežojās ar Piemāri, austrumos - ar Bandavu, dienvidos un dienvidaustrumos ar Cekli un Megavu.

Avoti: LE1

dux   mūz.

1. Fūgas tēma, kāda tā parādās galvenā torņkārtā sācējā balsī.

Avoti: KV

dux   lat.

1. Vadonis, hercogs.

Avoti: LME

duz   apv.

1. Daudz.

Avoti: ME

dūzas   apv.

1. Drumslas, šķēpeles.

2. Dūcošs troksnis.

Avoti: EH

duzāt   apv.

1. Bēdāties, skumt; būt aizkustinātam.

Avoti: ME

duze   apv.

1. Kāršu spēlē lielākā kārts.

2. Spēcīgs, lielmanīgs, izveicīgs cilvēks.

Avoti: ME

dūze   apv.

1. Kāršu spēlē lielākā kārts.

Avoti: KV

dūze   apv.

1. Spēcīgs, lielmanīgs, izveicīgs cilvēks.

2. Nicinoša iesauka sievietei.

Avoti: KV, EH

dūzelēt   apv.

1. Aiztikt ar rokām, nelikt mierā (par cilvēkiem).

Avoti: EH

dūzene

1. apv. Kāršu spēlē lielākā kārts.

2. sar. Policija; milicija.

3. sar. Milicijas, policijas mašīna.

Avoti: ME, SLG

dūzene   apv.

1. Neveikla, tūļīga sieviete.

Avoti: ME

dūzene   apv.

1. Runga, nūja.

Avoti: ME

dūzene   apv.

1. Kāda lauku puķe.

Avoti: EH

duzenēt   apv.

1. Iet dziļi domās iegrimušam un (kaut ko) neveiksmīgi meklējot; iet līdzi neapdomājot.

Avoti: ME

dūzenēt   apv.

1. Rūkt, rībēt.

Avoti: KV, ME

dūzenēt   apv.

1. Tramdīt, dukņīt, pakundzēt.

2. Mācīt, pārmācīt, kandavāt.

Avoti: KV, ME, EH

dūzenēt   apv.

1. Neveikli, nemākulīgi strādāt.

Avoti: KV, ME

dūzenis   apv.

1. Ļauns, spītīgs bērns.

Avoti: ME

duzēt   apv.

1. Sasmakt, pelēt.

2. Sakarst, saiet kunkuļos.

Avoti: KV, ME, EH

duzēt   apv.

1. Skumt, bēdāties.

Avoti: KV, ME

duzēt   apv.

1. Kvēlot, gruzdēt.

Avoti: KV, ME

dūzēties   apv.

1. Skumt, bēdāties, žēloties.

Avoti: ME

dūzēties   apv.

1. Dobji skanēt.

Avoti: EH

dūzīgs   apv.

1. Lēnīgs (par cilvēku vai dzīvnieku).

Avoti: EH

duziens   apv.

1. Trieciena sekas, izliekums uz pulēta koka.

Avoti: ME, VeAT

duzināt   apv.

1. Ņurdēt, kurnēt; paklusām raudāt, vaimanāt.

Avoti: EH

dūzināties   apv.

1. Slaistīties, lēni strādāt.

Avoti: ME

dūzinēt   apv.

1. Radīt dobji skanošu troksni.

Avoti: EH

duzins   apv.

1. Ducis.

Avoti: EH

dūzis   -ža, v.

1. Spēļu kārts ar vienu attiecīgās sugas zīmi (vairākās spēlēs visspēcīgākā vai visvērtīgākā kārts attiecīgajā sugā).

// pārn.; sar. Ietekmīga, augsta persona (kādā nozarē), arī augsta amatpersona, slavena, nozīmīga persona (piemēram, mākslā, sportā).

2. žarg. Policists.

3. žarg. Izveicīgs, spējīgs vīrs.

Avoti: LLVV, Žrg

dūzīt   apv.

1. Mīcīt, sist, grūstīt, spaidīt, stampāt.

Avoti: NeV

duzma   apv.

1. Sajukums, drūzma, birga.

Avoti: KV

dūzma   apv.

1. Drūzma, burzma.

Avoti: ME

dūzma   apv.

1. Tumša skaņa, kas tikai dūc.

Avoti: EH

dūzma   apv.

1. Pūsma, vēsma.

Avoti: EH

dūzme   apv.

1. Flautas skaņas.

Avoti: ME

dūzna   apv.

1. Svītra.

Avoti: EH

duzot   apv.

1. Bēdāties.

2. Iet dziļi domās iegrimušam un (kaut ko) neveiksmīgi meklējot; iet līdzi neapdomājot.

3. Dīkdieņot.

4. Čukstēt, klusu runāt.

5. Dungot.

6. Iereibušam klīst apkārt un traucēt citus.

7. Stenēt, žēloties.

Avoti: Sin, ME, VeAT, EH

dūzot   apv.

1. Dziedāt bez mutes pavēršanas caur degunu; dungot.

Avoti: NeV

duzs   žarg.

1. Apsauka, civēkam, ko viegli izmantot.

Avoti: JV

duzt

1. apv. Plīst (par trausliem priekšmetiem).

2. novec. Apmākties, bojāties, skumt.

Avoti: KiV, LV93

duža   apv.

1. Sainis, salmu kūlis.

Avoti: KV

dužoties   apv.

1. Bažīties.

Avoti: ME

dūžot   apv.

1. Spēlēt kārtis.

Avoti: ME

dužs   apv.

1. Plecīgs, skaists.

Avoti: ME

dvablis   apv.

1. Labi paaudzis kāpostu u. tml. stāds.

Avoti: EH

dvacārs   žarg.

1. Divdesmit santīmu.

Avoti: SLG

dvacatka   apv.

1. Mērvienība - 8 kilogrami (parasti linu).

2. Īpaši sasiets kulstītu linu kūlis, kas sver 8 kilogrami.

3. žarg. Divdesmit latu.

Avoti: KiV, SLG

dvaga   apv.

1. Kvēpi, sodrēji.

2. Bērzu darva, deguts.

3. Dvinga, slikta smaka.

Avoti: KV, EH

dvaiņaška   žarg.

1. Dvīnis.

Avoti: SLG

dvaiņiks   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

dvaji   apv.

1. Divēji.

2. Abi divi.

Avoti: EH

dvaka   -as, s.

1. Smaka, smakas piesātināts gaiss.

Avoti: LLVV

dvakot   apv.

1. Nelabi smakot, smirdēt.

Avoti: MalV, EH

Dvala   vietv.

1. Duala - pilsēta Kamerūnā.

Avoti: PZT

dvālektiņš   apv.

1. Dem. --> dvālekts.

Avoti: EH

dvālektis   apv.

1. Dvālekts.

Avoti: EH

dvālekts   apv.

1. Sens tilpuma mērs, dažādos apvidos dažāds, 1/12-1/2 pūra; arī: 5,75 litri, 4,5 stopi, 20 riekšavas, puse spaiņa, puse siecieņa.

Mazā dvālekts— 1/10 pūra.

Dižā dvālekts— 1/8 pūra.

Avoti: KV

dvali

1. Duali - tauta Kamerūnā.

Avoti: PZT

dvāliktis   apv.

1. Dvālekts.

Avoti: EH

dvālikts   apv.

1. Dvālekts - agrāk mainīgs tilpuma mērs, no puspūra līdz vienai divpadsmitajai pūra.

Avoti: TlV

dvāliķis   apv.

1. Dvālekts - agrāk mainīgs tilpuma mērs, no puspūra līdz vienai divpadsmitajai pūra.

Avoti: TlV

dvalstīties   apv.

1. Zvalstīties.

Avoti: ME

dvalsts   apv.

1. Balsts.

Avoti: ME

dvans   apv.

1. Reibīga, spēcīga smarža.

Avoti: VV

dvanums   apv.

1. Reibīga, spēcīga smarža.

Avoti: EH

dvaņģis   apv.

1. Dvinga.

Avoti: ME

dvaņķis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

dvāparajuga

1. Trešā no četrām jugām jeb laikmetiem hinduisma laika ciklā; tā sākas dienā kad Krišna pamet šo planētu un turpinās 864 tūkstošus gadu.

Avoti: MkV

dvara   sanskr.

1. Vārti.

Avoti: KV

dvaragopura   sanskr.

1. Vārti ar tornīšiem.

Avoti: KV

dvarahamya   sanskr.

1. Pils vārti.

Avoti: KV

dvaraprasada   sanskr.

1. Laimīgie vārti.

Avoti: KV

dvarasala   sanskr.

1. Mājas vārti.

Avoti: KV

Dvarči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

Dvari   vietv.

1. Bauskas novada Gailīšu pagasta apdzīvotās vietas "Uzvara", kas izveidojusies Dvaru muižas ("Dwarn") teritorijā, bijušais nosaukums.

Avoti: LE1

dvarieši

1. Bauskas novada Gailīšu pagasta apdzīvotās vietas "Dvari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dvarņaška   žarg.

1. Bezsugas suns.

Avoti: SLG

dvars

1. jūrn. Taisnais leņķis starp kuģa diametrālo plakni un kuģa sāna virzienu uz attiecīgo priekšmetu.

2. apv. Izjaucami vārti, kas sastāv no stabos vai starp mietiem iebīdāmām kārtīm.

Avoti: KV

dvarsā   jūrn.

1. Šķērsām peldlīdzeklim, perpendikulāri tā diametrālajai plaknei.

Avoti: JūVM

dvarss   jūrn.

1. Taisnais leņķis starp kuģa diametrālo plakni un virzienu uz attiecīgo priekšmetu.

Dvarsa vējš— vējš, kas pūš perpendikulāri jahtas diametrālajai plaknei.

Avoti: ZTV

dvarta   apv.

1. Ganību vārti.

Avoti: TlV

Dvarte   vietv.

1. Dvartes kalns - atrodas Centrālajā Kordiljerā ("Pico Duarte"), Haiti salā, Dominikanā, augstākā virsotne Lielajās Antiļu salās - 3175 m; Rusiļa.

Avoti: PZT

dvase   apv.

1. Grūta elpa.

2. Elpa; dvaša.

3. Dvēsele, gars; dvaša.

Avoti: KV, TlV

dvasenieks   apv.

1. Žāva, tūļa.

Avoti: NeV

dvaša   -as, s.

1. parasti vsk. Elpa (1).

Atvilkt dvašu (biežāk elpu)— ieelpot (parasti dziļi).

Dvašas (biežāk elpas) vilciens— ieelpa, arī izelpa.

Būt bez dvašas (biežāk elpas)— saka, ja vairs nespēj paelpot.

// pārn. Gaisa sarāva, plūsma, pūsma (parasti viegla); dvesma; gaiss, kas raksturīgs kādai vietai.

// pārn. Smarža; dvesma (2).

// pārn. Karstums, svelme (no uguns).

// pārn. Raksturīga (kādas parādības) pazīme, kas sajūtama, izjūtama; dvesma (3).

2. Elpa (2).

3. poēt.; reti. Savienojumā ar "dzīva": dzīva būtne.

4. apv. Dvēsele, gars.

Avoti: LLVV, TlV

dvašāt   apv.

1. Dvašot.

Avoti: ME

dvašojiens   apv.

1. Elpa.

Avoti: Sin

dvašojums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> dvašot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> dvašot (2).

Avoti: LLVV

dvašot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. intrans. Elpot.

// pārn. Garot (parasti par zemi, tīrumu).

// pārn. Pūst (par vēju); dvest (2).

// pārn. Plūst, izplatīties (piemēram, par siltumu, smaržu, gaisa strāvu); dvest (3), dvesmot (1).

// pārn. Smaržot; dvest (4), dvesmot (2).

// pārn. Būt sajūtamam pēc kādas pazīmes, izpausties (parasti par gadalaiku); dvesmot (3).

2. trans. Pūst, izelpot (dvašu, elpu).

// pārn. Radīt, izplatīt (piemēram, smaržu, siltumu); dvest (8).

Avoti: LLVV

DVD   saīs.

1. Digitālais video disks (angļu "Digital Video Disc"); ciparvideodisks.

Avoti: D3

DVD-ROM   saīs., angļu "Digital Video Disc - Read Only Memory"

1. Kompaktdisku jaunākā paaudze ar iespēju uzglabāt daudz lielāku informācijas daudzumu.

Avoti: D3

dveiliski   apv.

1. Divatā.

Dveiliski adīt— ar divām dzijām adīt.

Avoti: ME, EH

dveiļi   apv.

1. Mieži ("Hordeum").

2. Divkanšu miezis ("Hordeum distichon").

Avoti: Aug2

dveiņi   apv.

1. Dvīņi.

Avoti: BsV

dveji   apv.

1. Divēji.

2. Abi divi.

Avoti: EH

dvēlis   apv.

1. Dvielis.

Avoti: EH

dvelzt   apv.

1. Smagi elpot, elsot, klepot.

Avoti: EH

Dvemogili   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Dve Mogili"), Ruses apgabalā, 4300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

dverkstēt   apv.

1. Čīkstēt.

2. Žēli raudāt.

Avoti: ME

Dvero   vietv.

1. Upe Pireneju pussalas ziemeļos, tās nosaukums Spānijā (sp. val. "Duero"), Portugālē - Doru (port. val. "Douro"), garums - 938 km, sākas Ibērijas kalnos, ietek Atlantijas okeānā.

Avoti: LģE, LpA

dvērties   apv.

1. Dēties; tverties, glābties.

Avoti: ViV

dvese   apv.

1. Grūta, smaga elpa.

Avoti: ME

dvēsele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. parasti vsk. Cilvēka psihiskā struktūra, garīgā pasaule, būtība, kas izpaužas noteiktu jūtu, domu, personības īpašību kopumā; cilvēka jūtu pasaule; arī psihe.

Ielauzta (arī aizlauzta) dvēsele— pārdzīvojumos traumēta psihe.

Izmocīta dvēsele— pārdzīvojumos ļoti novājināti garīgie spēki, nogurdināta psihe.

Izdegusi dvēsele— saka, ja pārdzīvojumos zudusi spēja dziļi izjust.

Ieskatīties (arī ielūkoties) dvēselē— daļēji izzināt, apjaust (kāda) garīgo pasauli, jūtas, domas.

Lasīt dvēselē— saprast (kāda) garīgo pasauli, jūtas, domas.

Atstāt pēdas dvēselē— jūtami ietekmēt (kāda) garīgo pasauli, būtību.

Saindēt (arī sagandēt) dvēseli— negatīvi ietekmēt (kāda) garīgo pasauli, garīgo attīstību.

Ielīst dvēselē— nesmalkjūtīgi izzināt (kāda) slēptākās jūtas, domas.

// arī dsk.; savienojumā ar apzīmētāju; sar. Cilvēks, kuram raksturīga noteikta īpašība.

2. parasti vsk. Būtiskākais, raksturīgākais, kas piemīt (piemēram, kādai vietai, priekšmetam).

3. Cilvēks (arī cilvēku grupa), kas iedvesmo, vada, veido, ietekmē (kādu kolektīvu); cilvēks, kas ar lielu ieinteresētību organizē, vada (kādu pasākumu).

Mājas dvēsele— saka par ģimenes locekli, kas nosaka, būtiski ietekmē ģimenes, mājas kārtību, noskaņu, tradīcijas.

4. novec. Cilvēks (parasti kā vienība cilvēku skaitā).

Dvēseļu revīzija— feodālisma laikā tautas skaitīšana Krievijā galvasnaudas un rekrūšu sadalei.

5. rel. Tas, kas (cilvēkā) ir nemirstīgs un var viņpasaulē eksistēt patstāvīgi, neatkarīgi no ķermeņa.

6. filoz. Ideālistiskajā filozofijā un psiholoģijā - kāds no apziņas elementiem.

7. parasti vsk. vok.; savienojumā ar apzīmētāju; novec. Uzruna ar svinīgu vai lirisku mīlināmu nokrāsu.

Avoti: LLVV

dveselēt   apv.

1. Pakāsēt, paklepot.

Avoti: EH

dvēselīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Jūtīgs, ar dziļu, bagātu dvēseli (1).

2. Tāds, kurā izteiktas bagātas, dziļas jūtas, dziļš pārdzīvojums; dvēselisks (2).

3. Dvēselisks (1).

Avoti: LLVV

dvēselīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dvēselīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> dvēselīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; dvēseliskums (1).

Avoti: LLVV

dvēseliņa   apv.

1. Dem. --> dvēsele.

Avoti: EH

dveselis   apv.

1. Duselis; astma, astmatisks cilvēks.

Avoti: ME

dvēselisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dvēseli (1).

2. Tāds, kurā izteiktas bagātas, dziļas jūtas, dziļš pārdzīvojums; dvēselīgs (2).

3. Dvēselīgs (1).

Avoti: LLVV

dvēseliskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dvēselisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; dvēselīgums (2).

2. Dvēselīgums (1).

Avoti: LLVV

dvēselīte   apv.

1. Stabiņš stīgu instrumentos, kas savieno instrumenta virsu ar dibenu, lai veicinātu vibrāciju un novērstu virsasa ielīkšanu zem stīgu spiediena.

Avoti: KV, LE

dvēseļpulkstenis   apv.

1. Dvēseļpulkstenis zvana - saka, ja baznīcā zvana sakarā ar kāda nāvi.

Avoti: ViV

dvēsenis   novec.

1. Dvesmas skaņa.

Avoti: LV93

dvesēt   apv.

1. Kāsēt, klepot.

2. Elsāt.

Avoti: KV

dvesiens   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> dvest (1).

2. poēt. Paveikta darbība, rezultāts --> dvest (2); pūtiens.

3. Paveikta darbība, rezultāts --> dvest (6).

Avoti: LLVV

dvesīgs   apv.

1. Vēss, dzestrs.

Avoti: ME

dvēsīgs   apv.; hip.

1. Atsvaidzinoši vēss.

Avoti: KV

dvesināt   apv.

1. Ātri elpot, elsot.

2. Bieži vāji paklepot.

Avoti: EH

dvesiņš   apv.

1. Elpa, izelpa.

Avoti: EH

dvesis   apv.

1. Grūta elpa.

Avoti: KV

dvēsis   apv.; hip.

1. Grūta elpa.

Avoti: ME

dvēsle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; poēt.

1. Dvēsele (1).

Avoti: LLVV

dvesma   -as, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Viegla (vēja) pūsma, viegls vējš; vēsma.

2. Smarža (parasti viegla).

3. Raksturīga (kādas parādības) pazīme, kas sajūtama, izjūtama.

4. pareti. Viegls (elpas, nopūtas) izdvesums.

Avoti: LLVV

dvēsma   apv.

1. Dzestra vēsma.

Avoti: ME

dvesmojums   -a, v.; parasti vsk.; poēt.; reti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> dvesmot (1); dvesma (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> dvesmot (3); dvesma (3).

Avoti: LLVV

dvesmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; poēt.

1. intrans. Plūst, izplatīties (piemēram, par gaisa strāvu, aukstumu, smaržu); dvest (3).

2. intrans. Smaržot.

3. intrans. Būt uztveramam, izjūtamam, izpausties (par cilvēka, priekšmeta, parādības īpašību, pazīmi); dvest (5).

4. trans. Radīt, izplatīt (piemēram, karstumu, smaržu); dvest (8).

Avoti: LLVV

dvēss   apv.

1. Vēss.

Avoti: ME

dvest   dvešu, dves, dveš, pag. dvesu.

1. intrans. Smagi elpot.

2. parasti 3. pers.; intrans.; poēt. Pūst (parasti par vieglu vēju).

// pareti. Šalkt.

3. parasti 3. pers.; intrans.; poēt. Plūst, izplatīties (piemēram, par gaisa strāvu, aukstumu, smaržu).

4. parasti 3. pers.; intrans.; poēt. Smaržot.

5. parasti 3. pers.; intrans.; poēt. Būt uztveramam, izjūtamam, izpausties (par cilvēka, priekšmeta, parādības īpašību, pazīmi).

6. trans. Klusu, ar grūtībām teikt, čukstēt.

7. trans. Pūst, izelpot (dvašu, elpu).

8. parasti 3. pers.; trans.; poēt. Radīt, izplatīt (piemēram, siltumu, aukstumu, smaržu).

9. parasti 3. pers.; trans.; poēt. Paust (kādu īpašību, pazīmi) - par priekšmetiem, parādībām.

10. trans.; poēt. Izraisīt (piemēram, jūtas).

Avoti: LLVV

dvēst   apv.

1. Vāji elpot.

2. Šņācoši klusi runāt.

3. Apgrūtināti elpot, elst, stenēt.

Avoti: ME

dvēsums   apv.

1. Vēsums.

Avoti: ME

dveša   apv.

1. Tāds, kas daudz klepo.

Avoti: ME, VeAT

dveša   mit.

1. Ezoterismā riebums, nepatika, pretstats patikai.

Avoti: SG

dvešāt   apv.

1. Dvašot.

Avoti: ME

Dvetenskaja   vietv., vēst.

1. Ilūkstes novada Dvietes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

dvēzele   apv.

1. Arkla sastāvdaļa, sprūdiņš sprandās, pret ko atspiežas vērstuve.

Avoti: KV

dviegt   apv.

1. Izturēt, izciest.

Avoti: EH

dvieliņš   apv.

1. Dem. --> dvielis.

Avoti: EH

dvielis   -ļa, v.

1. Šaurs, pagarš (parasti linu, kokvilnas) auduma izstrādājums (ķermeņa vai tā daļu, arī trauku) slaucīšanai.

Balts (arī bāls) kā dvielis (biežāk drēbe)— ļoti bāls.

Avoti: LLVV

dvielīte   apv.

1. Dem. --> dvielis.

Avoti: EH

dvielītis

1. Dem. --> dvielis.

Avoti: LV93

dvieļāks   apv.

1. Dem. --> dvielis.

Avoti: EH

dviest   apv.; hip.

1. Dvēst.

Avoti: ME

Dviete   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ilūkstes novadā 40 km no Daugavpils, izveidojusies bijušās muižas teritorijā, pagasta centrs; Dvīts, arī Dvīta.

2. Dvietes pagasts - pagasts Ilūkstes novada ziemeļu daļā, robežojas ar Pilskalnes un Bebrenes pagastu, Jēkabpils novadu, kā arī ar Daugavpils novadu otrpus Daugavas; bijušie nosaukumi: vāciski - Dweeten, krieviski - Dvetenskaja.

Dvietes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā Dvietes pagastam pievienota daļa pirmskara Bebrenes pagasta, bet neliela daļa pirmskara Dvietes pagasta teritorijas pievienota tagadējam Pilskalnes un Dunavas pagastam.

3. Daugavas pietekas Berezovkas kreisā satekupe (augštecē saucas Bokānu upe), Ilūkstes un Jēkabpils novadā, garums - 37 km, kritums - 49 m, sākas Augšzemes augstienes Ilūkstes paugurainē.

4. Dvietes dumbrāji - dabas liegums Austrumlatvijas zemienes Aknīstes nolaidenumā, Ilūkstes novada Dvietes pagasta ziemeļaustrumu daļā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., te ligzdo dažādi putni, pavasaros pārplūdušajās pļavās uzturas caurceļojošie ūdensputni.

Dvietes ezeri— divi ezeri, kas atradās Dvietes senlejas glaciālajos padziļinājumos, platība - 80 un 110 ha, nolaisti 1936. g. regulējot Dvietes upi, lai novērstu lauksaimnieciski izmantojamās zemes applūšanu.

Avoti: LPag, LC, LE1

dvietieši

1. Ilūkstes novada Dvietes pagasta apdzīvotās vietas "Dviete" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dvietišķi

1. Ilūkstes novada Dvietes pagasta apdzīvotās vietas "Dviete" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dviezt   apv.

1. Apziest, uzsmērēt, nozieķēt, izsmērēt.

Avoti: ME

dvīga   apv.

1. Glābiņš, patvērums.

Avoti: KV, ME

dvīga   apv.

1. Tveice, dvinga.

Avoti: KV, ME, VV

dvigaķ   žarg.

1. Iet.

Avoti: KZ

dvīgnis   apv.

1. Sieciņš, 1/2 sieka.

Avoti: KV

dvīgt   apv.

1. Steigā bēgt.

Avoti: ME

dvīgt   apv.

1. Tvīkt.

Avoti: ME

dvīleksnis   apv.

1. Sieciņš.

Avoti: KV

dvilinku   apv.

1. Dvilinkus.

Avoti: EH

dvilinkus   apv.

1. Dubulti, divkārtīgi.

Avoti: NeV

dvilinski   apv.

1. Izliekts tā, ka abi gali kopā.

Avoti: ME

dvīlis   apv.

1. Tvans.

Avoti: KV

dvīļi   apv.

1. Putekļi, pīšļi.

Avoti: KV

Dvina   vietv.

1. Senpilsēta Armēnijā, 35 km uz dienvidiem no Erevānas, no IV gs. Armēnijas valdnieku rezidence, 1236. g. nopostīja mongoļi.

Severnaja Dvina— Ziemeļu Dvina.

2. Dvinas līcis - grīvlīcis Baltās jūras dienvidaustrumos, garums - 93 km, platums pie ieejas - 130 km, dziļums - līdz 125 m, pusdiennakts plūdmaiņas - ~1,4 m.

3. Ziemeļu Dvina - upe Krievijas Eiropas daļas ziemeļos, garums - 744 km, veidojas satekot Suhonai un Jugai, ietek Baltajā jūrā; Severnaja Dvina; Ziemeļdvina.

Avoti: PZT, LģE

dvinci

1. Krievijas 5. armijas revolucionāro kareivju un virsnieku grupa, kas par atteikšanos iet uzbrukumā Ziemeļu frontes Daugavpils iecirknī 1917 VI tika ieslodzīti Daugavpils cietumā (869 cilv.; vēlāk pārvesti uz Butirku cietumu Maskavā).

Avoti: EV

dvincka   apv.

1. Tvans.

Avoti: ĒiV

dvinda   apv.; hip.

1. Migla, tvaiks; dvinga.

Avoti: ME

dvīnēni   apv.

1. Dvīņi (bērna, pusaudža vecumā).

Avoti: ĒiV

dvinga   -as, s.; parasti vsk.

1. Tvans.

// reti. Stipra, reibinoša smarža.

// pārn. Apstākļi, noskaņojums, kam raksturīga kādas negatīvas parādības spēcīga izpausme, kura kaitīgi iedarbojas uz cilvēku apziņu.

Avoti: LLVV

dvingains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pilns dvingas, tvana, tāds, kurā ir dvinga, tvans.

2. reti. Tveicīgs, tvanīgs.

Avoti: LLVV

Dvingelo   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Dwingeloo"), Drentes provincē, 2400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

dvingt   apv.

1. Tvīkt, džinkstēt.

Avoti: EH

dvingus   apv.

1. Dvinga.

Avoti: EH

dvīnīši   -šu, v.

1. Dvīņi (aptuveni līdz skolas vecumam).

2. žarg. Divnieki (atzīmes skolā).

Avoti: LLVV, SLG

dvīnītis   -ša, v., vsk.

1. Dvīnīši.

2. žarg. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: LLVV, SLG

dvinkstēt   apv.

1. Džinkstēt.

2. Reibt.

Avoti: LV93

Dvinska   vietv.

1. Daugavpils nosaukums 1893.-1920. g.

Avoti: LPil

dvinuķ   žarg.

1. Iesist.

2. Neatdot kārtīs nospēlēto.

Avoti: KZ

dvīņbastardi   novec.

1. Pie naktssveces novērota parādība, ka atsevišķas sugas un to mutanti dod divējāda tipa bastardus, abus parasti vienādā skaitā.

Avoti: KV

dvīņdzilnītis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzilnīšu dzimtas ģints ("Neositta").

Austrālijas dvīņdzilnītis— dvīņdzilnīšu suga ("Neositta crysoptera").

Avoti: ZvP

dviņģēt   apv.

1. Pildīties ar tvana gāzi.

Avoti: EH

dviņģis   apv.

1. Reibinoša, stipra smaka.

Avoti: VV

dvīņi   -ņu, v.

1. Divi bērni, kas reizē piedzimuši vienai mātei.

Dvīņu brālis— viens no dvīņiem - brālis otram dvīnim vai otrai dvīnei.

Dvīņu māsa— viens no dvīņiem - māsa otram dvīnim vai otrai dvīnei.

Dvīņu gultas— gultu izvietojuma veids viesnīcā, kad vienā numurā blakus atrodas divas vienguļamās gultas.

Dvīņu tralis— tralis, kuru velk divi zvejas kuģi.

Dvīņu klēts— divas klētis zem kopēja jumta.

Dvīņu torņi— Pasaules tirdzniecības centra (Ņujorka, ASV) divas līdzās esošās torņveida ēkas, kurās 2001. gada 11. septembrī ietriecās teroristu vadītas lidmašīnas.

2. biol. Divi vai vairāki dzemdē vienlaicīgi attīstījušies īpatņi.

Dizigotiskie dvīņi— dvīņi, kas attīstījušies no divām vai vairākām dažādām, atsevišķām zigotām.

Monozigotiskie dvīņi— dvīņi, kas attīstījušies no vienas zigotas.

3. poligr., novec. Nevajadzīgi, divreiz salikti vārdi.

Avoti: LLVV, TvV, PL

Dvīņi

1. Ziemeļu puslodes debesu zvaigznājs, viena no Zodiaka zīmēm; spožākās zvaigznes ir Kastors un Pollukss.

Avoti: LEV

dvīņkarulis

1. Sauss sēkleņu skaldauglis, kam abi skaldeņi karājas pie ziedkāta turpinājuma.

Avoti: LD

dvīņkristāli   -u, vsk. dvīņkristāls, -a, v.; ģeol.

1. Divu viendabīgu kristālu saaugums pēc noteiktiem likumiem.

Avoti: LLVV

dvīņsālis   novec.

1. Dubultsāļi.

Avoti: KV

dvīņserde   -es, dsk. ģen. -žu, s.; mežs.

1. Divas (retāk vairākas) serdes vienā koka stumbrā.

Avoti: LLVV, LxE

dvīņsugas

1. Tuvu radniecīgas augu vai dzīvnieku sugas, kas cita citu it kā aizstāj dažādos areālos vai vienā areālā bet dažādos ekoloģiskajos apstākļos.

Avoti: LPE

dvīņubrālis   -ļa, v.

1. Dvīņu brālis.

Avoti: LLVV

dvīņumāsa   -as, s.

1. Dvīņu māsa.

Avoti: LLVV

dvīņupes   novec.

1. Divas upes, kas iztek netālu viena no otras, lielāku gabalu tek viena otrai līdzās, kamēr apvienojas.

Avoti: KV

dvirači   apv.

1. Divriči.

Avoti: EH

dviriči   apv.

1. Divriči.

Avoti: EH

dvīriči   apv.

1. Divriči, nospriegota priekšass baļķu vilkšanai.

Avoti: ME, VeAT

Dvīta   vietv., vēst.

1. Ilūkstes novada apdzīvotās vietas "Dviete" nosaukuma variants.

Avoti: LPag

Dvīts   vietv., vēst.

1. Ilūkstes novada apdzīvotās vietas "Dviete" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dvižoks   žarg.

1. Motors; dzinējs.

2. Sirds.

Avoti: SLG, KZ

dvobelis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

dvoička   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

dvoika   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

dvoikins   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

dvoiņiks   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

dvoka   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

dvolis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

dvopsis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

dvoraņiķ   žarg.

1. Nakšņot zem klajas debess.

Avoti: KZ

Dvorčani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Avoti: LC

dvorčānieši

1. Krāslavas novada Piedrujas pagasta apdzīvotās vietas "Dvorčāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dvorišče   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

2. Krāslavas novada Kaplavas pagasta apdzīvotās vietas "Dvorišči" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Dvorišči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kaplavas pagastā.

Avoti: LC

dvorņaks   žarg.

1. Sētnieks.

2. Bezsugas suns, krancis.

Avoti: SLG

dvorņiks   žarg.

1. Mājas uzraugs; namiķis.

2. Sētnieks.

3. parasti dsk. Automašīnas logu tīrītāji.

Avoti: SLG

dvorterjers   žarg., iron.

1. Bezsugas suns.

Avoti: SLG

Dvorupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

2. Sitas kreisā krasta pieteka Balvu novada Kubulu un Vīksnas pagastā, garums - 14 km.

Avoti: LC, LE1

dvubulis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

dvuhodka   žarg.

1. Dzīvoklis ar divām izejām.

Avoti: KZ

dvulis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

Dvūra   vietv.

1. Dvūra Krālove pie Labas - pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 16100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

dw   saīs.

1. Dedveits, (kuģa pilnā) kravnesība.

Avoti: i1

Dwarn   vietv., vēst., vācu val.

1. Dvaru muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Ceraukstes pagastā.

Avoti: KV

dwasseniks   apv.

1. Žāva, tūļa.

Avoti: NeV

Dweete   vietv., vācu val.

1. Dviete.

Avoti: FV

Dweeten   vietv., vēst.

1. Ilūkstes novada Dvietes pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Dvietes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Dvietes pagastā.

Avoti: LPag, KV

Dworczane   vietv., vēst.

1. Dvorčānu muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Piedrujas pagastā.

Avoti: KV

dwt   saīs.

1. Dedveita tonna.

Avoti: i1

DX   fotogr.

1. DX kods - četru veidu kods uz kasetes un fotofilmas, no kuriem fotoaparāta, filmu procesora un fotoattēlu printeris automātiski nolasa gaismjutīgā materiāla parametrus.

Avoti: ZTV

Dy   saīs.

1. Disprozijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

dyaphorophyia   lat.

1. Kukaiņķērāju apakšdzimtas ģints "Platysteira" nosaukuma sinonīms.

Dyaphorophyia castanea— kukaiņēdāju apakšdzimtas sugas "Platysteira castanea" nosaukuma sinonīms.

Avoti: ZvP

Dybyns   vietv.

1. Zalta Dybyns - Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Zelta Dibens" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dylāni   vietv.

1. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Dilāni" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Stoļerovas pagasta apdzīvotās vietas "Dilāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dylbi   vietv.

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Dilbi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dylmani   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Dilmani" nosaukums latgaliski.

2. Viļānu novada Sokolku pagasta apdzīvotās vietas "Dilmaņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dymanti   vietv.

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Dimanti" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dymperi   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Dimperi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dyn   saīs.

1. Dins (spēka mērvienība).

Avoti: i1

Dynaborceņa   vietv.

1. Dagdas novada Ķepovas pagasta apdzīvotās vietas "Dinaborčiki" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Dynaburceņa   vietv.

1. Dagdas novada Ķepovas pagasta apdzīvotās vietas "Dinaborčiki" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

dynastes   lat.

1. Vaboļu kārtas skarabeju dzimtas ģints.

Dynastes hercules— herkulesvabole.

Avoti: PDE

Dynduni   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Dinduni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dyrvuoniški   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Degļi" bijušais nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dyschirius   lat.

1. Racējskrejvaboļu apakšdzimtas ģints, >200 s., Latvijā konstatētas 13 sugas.

Avoti: LD

dyseriocrania   lat.

1. Senkožu dzimtas ģints.

Dyseriocrania subpurpurella— šīs ģints suga, kuras kāpuri jūnijā veido lielus, caurspīdīgus alojumus ozolu lapās.

Avoti: LD

dysmorphococcus   lat.

1. Fakotu dzimtas ģints.

Dysmorphococcus variabilis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

dysodonta   lat.

1. Saistčauļi.

Avoti: PDE

dystonie   mūz.

1. Nesaskaņa.

Avoti: Mūz

dytiscidae   lat.

1. Airvaboļu dzimta.

Avoti: LD

dytiscus   lat.

1. Airvaboles.

Dytiscus circumcinctus— dzeltenmalu airvabole.

Dytiscus marginalis— zeltmalu airvabole.

Avoti: LD

Dyukle   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Divkle" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Dyuksts   vietv.

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Diuksts" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dyukši   vietv.

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Divkši" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dyunuokli   vietv.

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Diunokļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dyužgols   vietv.

1. Boltais Dyužgols - Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Baltais Dukstigals" nosaukums latgaliski.

2. Malnais Dyužgols - Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Melnais Dukstigals" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dz   novec.

1. Salikts balsīgs līdzskanis jeb afrikāta, kurā tiešām sastopam rakstā atzīmētos elementus "d" un "z", pirmo tikai afrikātās parastā nepilnīgi artikulētā veidā.

Avoti: KV

DZ   saīs., vietv.

1. Alžīrija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

dz.   saīs.

1. Dzimis; dzimusi (norādot dzīves datus).

2. Dzimta (botānikā, zooloģijā).

3. Dzimte (valodniecībā).

4. Dzīvoklis (kopā ar kārtas numuru, piem., 4. dz.).

Dz. v.— dzīves vieta.

5. Dzīvsudrabs.

Dz. st. mm— dzīvsudraba stabiņa milimetri.

Avoti: i1, Wi

dz/m   saīs.

1. Dzīvojamais masīvs.

Avoti: i1

DZA   saīs., vietv.

1. Alžīrija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Dzabhana   vietv.; novec.

1. Dzavhana - upe Mongolijas rietumu daļā ("Dzavchan Gol").

Avoti: PZT

dzac   apv.

1. Gar.

Avoti: EH

Dzačhu   vietv.

1. Mekonga - upe Indoķīnas pussalā.

Avoti: PZT

dzādze   apv.

1. Kalsens cilvēks.

2. Tāds, kas maz ēd.

3. Vāja, izdilusi, novārgusi dzīva būtne.

Avoti: KV, SiV

dzadzens

1. Pēc īpašiem noteikumiem izpildīta sēdoša meditācija dzenbudismā; nepieciešama pareiza poza un elpošana.

Avoti: IdV

Dzagūzes   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Mālkalni" daļa.

Avoti: LC

dzaibacu

1. Monopoli un finansu oligarhija Japānā.

Avoti: LPE

dzainis   apv.

1. Dzeinis.

Avoti: KV

dzaivarāji   apv.

1. Purva vaivariņš ("Ledum palustre").

Avoti: Aug2

dzaivaraji   apv.

1. Vaivariņi ("Ledum").

Avoti: KnG

dzaivari   apv.

1. Purva vaivariņš ("Ledum palustre").

Avoti: Aug2

dzaivariņi   apv.

1. Vaivariņi.

Avoti: KV

dzaiveri   apv.

1. Purva vaivariņš ("Ledum palustre").

Avoti: Aug2

dzalami

1. Vazarami - tauta Tanzānijā.

Avoti: PZT

Dzalbi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

dzalbieši

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Dzalbi" iedzīvotāji.

2. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Dzalbi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzalbs   apv.

1. Zirga žokļa kauls.

Avoti: EH

dzaldīt   apv.

1. Dzeldēt (par augiem).

2. Griezt, pļaut.

Avoti: KiV, EH

dzaldīties   apv.

1. Dzeldināt (vienam otru, citam citu).

Avoti: KiV

dzalkstis   apv.

1. Dadzis, dzelksnis.

2. Dusmīgs, nikns, nesaticīgs cilvēks.

Avoti: SiV

dzalkstīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; intrans.; pareti.

1. Zibēt, laistīties.

// pārn. Spilgti izpausties (skatienā, acīs) - parasti par negatīviem pārdzīvojumiem.

Avoti: LLVV

dzalons   apv.

1. Dzelonis.

Avoti: EH

dzaltis   apv.

1. Zaltis.

Avoti: ME

Dzalučuds   vietv.

1. Augstākā virsotne Henteja grēdā, Mongolijā, augstums - 2800 m.

Avoti: PZT

dzālvārts   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: TiA

Dzalzava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

Dzaminūda   vietv.

1. Pilsēta Mongolijas dienvidaustrumu daļā, Austrumgobi aimakā, netālu no Ķīnas robežas, 11500 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, PuA

dzanāt   apv.

1. Dzīt no vienas vietas uz otru; trenkāt.

2. Vest cūku pie kuiļa.

3. Grābjot virzīt vienkopus (piemēram, sienu, labību).

4. Šūt šuves, nošuves (parasti ar šujmašīnu).

Avoti: KiV

dzanāties   apv.

1. Būt tādam, kam ir dzīšanās sāpes (par dzīvniekiem).

2. Dzīties kam pakaļ.

3. Kārot.

Avoti: KiV

dzanīt   apv.

1. Apgriezt, nogriezt.

Avoti: ME

dzānīte   apv.

1. Plāna kārtiņa.

Avoti: KV

dzanni

1. Viens no personāžiem itāliešu masku teātrī - kalps, kalpone (Arlekīns, Brigella, Pulčinella utt.).

Avoti: SV69

Dzannone   vietv.

1. Sala Tirēnu jūrā, Itālijā, ietilpst Poncas salu grupā, kas atrodas uz rietumiem no Neapoles.

Avoti: PZT

dzanyūškys   apv.

1. Dzenaukstis (aizjūga piederums).

Avoti: TiA

Dzaodžuana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Šaņdunas provincē, 733100 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

dzaofani

1. Strādājošo jauniešu vienību locekļi Ķīnā "kultūras revolūcijas" (1966.-1970. g.) laikā.

Avoti: LPE

dzar   apv.

1. Gar.

Avoti: ME

dzar   apv.

1. Caur (1).

2. Caur (3).

Avoti: EH

dzarūkstijs   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: EH

dzarūksts   apv.

1. Sproga, cirta dzijā.

Avoti: EH

dzāslons   apv.

1. Četrkantīgs koka vai metāla panelis krāsns atveres aizvēršanai.

Avoti: EH

Dzaudzi   vietv.

1. Pilsēta Majotas salāa, 300 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dzaudžikava   vietv.

1. Vladikaukāzas pilsētas Krievijā, (Ziemeļosetijas-Alānijas Republikā) nosaukums 1944.-1954. g.

Avoti: PZT

dzausnas   apv.

1. Deniņi.

Avoti: KiV

dzausns   apv.

1. Deniņi.

Avoti: EH

Dzavhana   vietv.

1. Upe Mongolijas rietumu daļā ("Dzavchan Gol"), garums - 808 km, sākas Hangaja grēdas dienvidrietumos, satekot Bujantgolai un Šarausgolai, ietek Airagnura ezerā, kas savienots ar Hirgisnura ezeru.

Avoti: PZT

dzc.   saīs.

1. Dzelzceļš.

DZD   saīs.

1. Alžīrijas dinārs; Alžīrijas Tautas Demokrātiskās Republikas valūtas kods, sīknauda - santīms.

Avoti: PnR

dze   apv., interj.

1. Lieto, lai pievērstu sev tā cilvēka uzmanību, ar kuru runā.

Avoti: KiV

dzē   apv.

1. Dzi; klau.

Avoti: EH

dzebra   apv.

1. Audums, kura audi pagarināti un gali atstāti ārpus auduma kā pušķi.

Dzebru josta— šādā tehnikā austa abpusēji pušķota josta.

Avoti: TlV, ME

dzēča   apv.

1. Dzērājs, žūpa.

Avoti: ME

dzēdēt   apv.

1. Sākt sacietēt.

Avoti: EH

dzedrains   apv.; hip.

1. Dzestrs, vēss.

Avoti: ME

Dzedrciems   vietv.

1. Talsu novada Ķūļciema pagasta apdzīvotās vietas "Dzedri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dzedrenieki

1. Talsu novada Ķūļciema pagasta apdzīvotās vietas "Dzedri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dzedri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Ķūļciema pagastā.

Avoti: LC

dzedroties   apv.

1. Ķildoties.

2. Būt skarbam, asam.

Avoti: KV, NeV

dzedrs   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzestrs (1).

2. Bez maiguma, atturīgs, arī paskarbs.

Avoti: LLVV

dzedrs   apv.

1. Garš un slaids.

Avoti: ME

dzedrulis   apv.

1. Tāds, kas attiecībās ir stingrs, bargs.

Avoti: ME

dzedrums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dzedrs 1(1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> dzedrs 1(2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dzedrums   apv.

1. Stingrība.

Avoti: ME

Dzedrupe   vietv.

1. Engures ezera pieteka Talsu novada Ķūļciema pagastā, garums - 9 km, izveidojas, satekot Šķēdei un Jādekšai, tek pa Piejūras zemienes Engures līdzenumu.

Avoti: LE1

dzeds   apv.

1. Vectēvs.

Avoti: KiV

dzēdze   apv.

1. Vāja, izdilusi, novārgusi dzīva būtne.

Avoti: SiV

dzēdzele   apv.

1. Kalsna, novājējusi sieviete, meitene.

Avoti: ViV

dzedzieda   -as, s.; apv.

1. Atmata, vecaine.

Avoti: LLVV

dzedziedains   apv.

1. Neapstrādāta, nekopta zeme.

Avoti: ME

dzedziekste   apv.; hip.

1. Atmsta, vecaine.

Avoti: ME

Dzedziekste   vietv.

1. Dzedziekstes apmetne - vidējā neolīta un agrā bronzas laikmeta dzīvesvieta, atrodas Madonas novada Indrānu pagastā, Aiviekstes labajā krastā, iepretī Abaines ietekai.

Avoti: LE1

dzedzīkla   apv.

1. Ļoti kalsns cilvēks.

Avoti: ME

dzedzīte   apv.

1. Vecaine, atmata, nora.

Avoti: KV

Dzedžikeu   vietv.

1. Vladikaukāza - pilsētas nosaukums osetīnu valodā.

Avoti: PZT

dzega   -as, s.

1. Līmenisks, retāk liekts vai lauzīts, izlaidums ēkas ārsienā (starp sienu un jumtu, starp stāviem, virs logiem un durvīm) vai iekštelpā.

2. poligr. Šaura līnija vai rotājums (parasti lappuses platumā vai garumā) pirms teksta (nodaļas, daļas) sākuma.

Galvenes dzega— dzega grāmatas lappuses augšā.

Kājenes dzega— dzega grāmatas lappuses apakšā.

3. Vēstules galva, kas iespiesta papīra lapas kreisajā augšējā stūrī.

Avoti: LLVV

Dzegamčaja   vietv.

1. Upe Gruzijā, Kūras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

dzegēvele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Ēvele rievu izēvelēšanai.

Avoti: LLVV

dzegoze   apv.

1. Dzeguze.

Avoti: KiV

dzegozelēns   apv.

1. Dzeguzēns.

Avoti: KiV

dzegozine   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2, KiV

dzegulains   apv.

1. Iezīmēts (par spēļu kārtīm).

Avoti: ME

dzegulis   -ļa, v.

1. vsk. Dzeguļi.

2. apv. Cekuls.

Avoti: KV

dzeguļi   -u, vsk. dzegulis, -ļa, v.

1. Ritmiski sakārtoti rotājumi, izciļņi dzegā (1).

Avoti: LLVV

dzeguse   apv.

1. Dzeguze.

Avoti: ViV

dzegusēns   apv.

1. Neīstais bērns (kādā ģimenē).

Avoti: ViV

dzeguskumāss   apv.

1. Neliels maizes (arī cita pārtikas produkta) gabals, ko pavasarī agri no rīta centās apēst, lai dzeguze neaizkūkotu.

Avoti: ViV

dzeguškumāss   apv.

1. Neliels maizes (arī cita pārtikas produkta) gabals, ko pavasarī agri no rīta centās apēst, lai dzeguze neaizkūkotu; dzeguskumāss.

Avoti: ViV

dzegušspļaudekļi   apv.

1. Kāpuru kūniņa augu (parasti rasaskrēsliņu) lapās.

Avoti: ViV

dzeguze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Putnu klases dzegužveidīgo kārtas dzimta ("Cuculidae"), vairāk nekā trešā daļa sugu ir ligzdošanas parazīti, 38 ģ., 128 s., Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

2. Šīs dzimtas ģints "Cuculus".

Austrumu dzeguze— dzegužu suga ("Cuculus saturatus"), par kuras sastopamību Latvijā nav drošu ziņu.

Parastā dzeguze— dzegužu suga ("Cuculus canorus"), slaids putns ar smailiem spārniem, garu asti, pelēku muguru un ar gaišām un tumšām šķērssvītrām uz krūtīm un vēdera.

Bada dzeguze— krāšņais pupuķis.

3. apv. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

4. apv. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

5. pārn. Vieglas uzvedības sieviete, kas savus bērnus atstāj citu audzināšanā.

Avoti: LLVV, Aug2, MV, KnV

dzegūze   apv.

1. Dzeguze ("Cuculidae").

Avoti: EH

Dzeguze   vietv.

1. Indricas upes augšteces nosaukums līdz Indra ezeram.

Avoti: LE1

dzeguzene   -es, s.

1. dsk. Orhideju dzimtas ģints ("Epipactis"), daudzgadīgi lakstaugi ar ložņājošu sakneni, 10-100 cm augstu stublāju un olveidīgām vai lancetiskām lapām, ziedi purpursārti vai zaļgani, sakopoti garā, skrajā ķekarā; ~25 sugas, Latvijā konstatētas 3 sugas.

Purva dzeguzene— dzeguzeņu suga ("Epipactis palustris").

Platlapu dzeguzene— dzeguzeņu suga ("Epipactis helleborine").

Tumšsarkanā dzeguzene— dzeguzeņu suga ("Epipactis atrorubens").

2. Dzegužpirkstītes ("Dactylorhiza") - orhideju dzimtas daudzgadīgi lakstaugi ar smaržīgiem ziediem vienpusīgos ķekaros.

3. apv. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

4. apv. Bruņucepuru dzegužpuķe ("Orchis militaris").

5. apv. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

Avoti: LLVV, LE1, Aug2

Dzeguzēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Tērvetes novada Augstkalnes pagastā.

Avoti: LC

dzeguzēnieki

1. Tērvetes novada Augstkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Dzeguzēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzeguzenīši   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

dzeguzēns   -a, v.

1. Dzeguzes mazulis.

Avoti: LLVV

dzeguzeskurpes   apv.

1. Dzeltenā dzegužkurpīte ("Cypripedium calceolus").

Avoti: Aug2

dzeguzespuķe   apv.

1. Sārtā bezlape ("Lathraea squamaria").

2. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

Avoti: Aug2

dzeguzessietavas   apv.

1. Dzeltenā dzegužkurpīte ("Cypripedium calceolus").

Avoti: Aug2

dzeguzine   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

dzeguzīte

1. Dem. --> dzeguze.

2. apv. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: LV93, Aug2

dzeguzītes   apv.

1. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

dzeguzzāles   apv.

1. Drojenes ("Draba").

Avoti: Aug2

dzegužbumbas   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

dzegužkāja   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

Dzegužkakts   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Limbažu novada Umurgas pagastā.

Avoti: LC

Dzegužkalns   vietv.

1. Viļņveida kāpa Baltijas ledus ezera smilšainajā līdzenumā, Daugavas ielejas malā, Rīgā, Kurzemes rajonā, Iļģuciemā, starp Daugavgrīvas, Embūtes un Dzegužu ielu, garums - 1 km, platums - 0,3 km, relatīvais augstums - 16-18 m, kāpas ziemeļu galā ir augstākais dabiskais zemes virsas punkts Rīgā - 28 m vjl.

Avoti: LE1

dzegužkumoss   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

dzegužkurpes   apv.

1. Dzeltenā dzegužkurpīte ("Cypripedium calceolus").

Avoti: Aug2

dzegužkurpīte   -es, s.

1. dsk. Orhideju dzimtas ģints ("Cypripedium"), daudzgadīgi lakstaugi, kuru ziedu lūpa uzpūsta kurpītes veidā, ~50 sugas, Latvijā 1 suga.

Dzeltenā dzegužkurpīte— dzegužkurpīšu suga ("Cypripedium calceolus"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LLVV, LD, Aug2

dzegužlapa   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

dzegužlini   -u, v.; tikai dsk.

1. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Polytrichaceae"), divmāju, retāk vienmājas augi, ~400 sugu, Latvijā konstatētas 3 ģintis, 14 sugas.

2. Šīs dzimtas ģints ("Polytrichum"), ~120 s., Latvijā konstatētas 7 sugas; lāčsūna.

Avoti: LLVV, LD

dzegužoliņš   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

dzegužpiesis   apv.

1. Smaržīgā naktsvijole ("Platanthera bifolia").

Avoti: Aug2

dzegužpiesta   apv.

1. Sārtā bezlape ("Lathraea squamaria").

Avoti: Aug2

dzegužpiestiņa   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

dzegužpiestiņi   apv.

1. Dzegužpuķes.

Avoti: Sin

dzegužpiestiņš   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

dzegužpieši   apv.

1. Naktsvijoles.

Avoti: Sin

dzegužpirkstīte

1. Orhideju dzimtas ģints ("Dactylorhiza"), daudzgadīgi lakstaugi, gumi pirkstveidīgi šķelti, ziedi violeti, sarkanvioleti, reti dzelteni, vārpā, ziemeļu puslodes mērenajā un aukstajā joslā, ~30 sugas, Latvijā konstatētas 6 sugas, visas aizsargājamas.

Asinssarkanā dzegužpirkstīte— dzegužpirkstīšu suga ("Dactylorhiza cruenta").

Baltijas dzegužpirkstīte— dzegužpirkstīšu suga ("Dactylorhiza baltica").

Fuksa dzegužpirkstīte— dzegužpirkstīšu suga ("Dactylorhiza fuchsii").

Plankumainā dzegužpirkstīte— dzegužpirkstīšu suga ("Dactylorhiza maculata", senāk "Orchis maculata").

Rusova dzegužpirkstīte— dzegužpirkstīšu suga ("Dactylorhiza russowii").

Stāvlapu dzegužpirkstīte— dzegužpirkstīšu suga ("Dactylorhiza incarnata").

Avoti: EV, LD, Aug2

dzegužpodiņi   apv.

1. Pļavas bitene ("Geum rivale").

2. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

dzegužpodiņš   apv.

1. Pļavas pulkstenīte ("Campanula patula").

2. Apaļlapu pulkstenīte ("Campanula rotundifolia").

Avoti: Aug2

dzegužpuķe   -es, dsk. ģen. -ķu, s.

1. dsk. Orhideju dzimtas ģints ("Orchis"), daudzgadīgi lakstaugi ar ziediem vārpās (dažu sugu gumus lieto ārstniecībā), ~85 sugas, Latvijā sastopamās 4 sugas ir aizsargājami augi.

Bruņcepuru dzegužpuķe— dzegužpuķu suga ("Orchis militaris", arī "Orchis rivini").

Deguma dzegužpuķe— dzegužpuķu suga ("Orchis ustulata").

Vīru dzegužpuķe— dzegužpuķu suga ("Orchis mascula").

Zalkšu dzegužpuķe— dzegužpuķu suga ("Orchis morio").

2. apv. Dzegužpirkstītes ("Dactylorhiza").

3. apv. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

4. apv. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

5. apv. Pļavas spulgnaglene ("Coronaria flos-cuculi").

Avoti: LLVV, LD, Aug2

dzegužputni

1. Putnu klases dzegužveidīgo kārtas dzimta, nelieli un vidēji lieli putni (garums - 15-70 cm, masa - 20-1000 g), ~40 ģ., ~130 s., no tām ~80 s. ir ligzdu parazīti, kas olas iedēj citu s. putnu ligzdās, Latvijā tikai dzeguze.

Avoti: PDE

dzegužsietava   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

2. dsk. Dzeltenā dzegužkurpīte ("Cypripedium calceolus").

Avoti: Aug2

dzegužveidīgie   -o, vsk. dzegužveidīgais, -ā, v.; zool.

1. Putnu kārta ("Cuculiformes"), kurā ietilpst, piemēram, dzeguze; šīs kārtas putni.

Avoti: LLVV, LD

dzegužzāle   apv.

1. Drojenes ("Draba").

Avoti: Aug2

dzeidināt   apv.

1. Dīdzināt.

Avoti: EH

dzeija   apv.

1. Zeija (2).

Avoti: EH

dzeika   apv.

1. Valgs.

Avoti: KV

dzeikste   apv.

1. Rīkste.

Avoti: Sin

dzeine   apv.

1. Audekla šķēri, meti.

Avoti: ME

dzeinis   -ņa, v.

1. Meža dravniecības piederums (virvēs iestiprināts dēlis un koka āķis), ar kuru dravnieks uzvelkas pie dorēm vai auļiem.

2. apv. Audekla šķēri, meti.

3. apv. Sagriežamais sprungulis, sprūds.

4. apv. Nabas saite.

Avoti: LLVV, EH

dzeinītis

1. Dem. --> dzeinis.

2. Palīginstruments rokas aizsardzībai pie ratiņa, caurulīte caur kuru slīd vērpjamie lini.

Avoti: LV93, ME

dzeins   apv.

1. Dzeinis.

Avoti: TlV

dzeirans

1. Antilopu suga, kas plaši izplatīta no Sīrijas līdz Mongolijai.

Avoti: SV69

dzeire   apv.

1. Tilta sija.

Avoti: ME

dzeišenieki

1. Kuldīgas novada Pelču pagasta apdzīvotās vietas "Dzeiši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzeišnieki

1. Kuldīgas novada Pelču pagasta apdzīvotās vietas "Dzeiši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzeiveri   apv.

1. Purva vaivariņš ("Ledum palustre").

Avoti: Aug2

dzeja   -as, s.

1. parasti vsk. Daiļliteratūras veids, kam raksturīgi saistītā valodā sacerēti liriski, liroepiski un humoristiski satīriski daiļdarbi.

Brīvā dzeja— dzeja, kurai nav noteikta pantmēra, noteikta pēdu un akcentu skaita rindā, nav vienādas formas pantu.

Dzejas pēda— mazākā ritmiskā vienība pantā.

// pārn. Parādība, kas ierosina spēcīgas, parasti pozitīvas, jūtas.

2. Dzejolis.

3. parasti vsk. Saistītā valodā uzrakstītu (lirisku, liroepisku vai humoristiski satīrisku) daiļdarbu kopums.

Avoti: LLVV

dzeja   apv.

1. Zeija (1).

Avoti: EH

dzejdarība   -as, s.; parasti vsk.; niev.

1. Diletantiska, nemākulīga dzejošana.

Avoti: LLVV

dzejdaris   -ra, v.; niev.

1. Diletantisku, nemākulīgu dzejoļu sacerētājs.

Avoti: LLVV

dzejisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzejai raksturīgs.

Avoti: LLVV

dzejiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dzejisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dzejlapa   literat.

1. Uz trīskārt salocītas lapas nodrukāta atsevišķa autora dzejoļu kopa.

Avoti: DzV

dzejnieces   apv.

1. Dzejnieku narcise ("Narcissus poeticus").

Avoti: Aug2

dzejniecība   apv.

1. Poēzija, dzejiskums.

Avoti: ME

dzejnieks   -a, v.

1. Rakstnieks, kas sacer dzejoļus.

Avoti: LLVV

dzejojums   -a, v.

1. Rezultāts dzejot; dzejas darbs; plašāks dzejolis, kas tuvs liroepikas žanram.

Avoti: LLVV

dzejolis   -ļa, v.

1. Satura un formas ziņā noslēgts, parasti neliela apjoma, daiļdarbs saistītā valodā.

Dzejolis prozā— nesaistītā valodā uzrakstīts un rindās neizkārtots daiļdarbs, kas emocionālās izteiksmes un ritma ziņā ir tuvs dzejai.

Avoti: LLVV

dzejols   novec.

1. Dzejolis.

dzejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Sacerēt dzejas darbus.

// trans.; pareti. Sacerēt (daiļdarbu) saistītā valodā.

Avoti: LLVV

dzejproza   literat.

1. Daiļdarbs, kurš daļēji atgādina dzejoli (resp., bez izteikta sižeta, apjomā parasti negarš, ar liriska tēlojuma īpatnībām un paaugstinātu emocionālo spriedzi, izteiktu subjektīvo sākotni, ar dzejai raksturīgām inversām sintaktiskām konstrukcijām), daļēji prozu (resp., bez stingra metra, bez atskaņnām, ar dalījumu rindkopās); dzeja prozā.

Avoti: DzV

dzēka   apv.

1. Dzērājs, žūpa.

Avoti: EH

dzēkāt   apv.

1. Dzert (par bērniem); žūpot (nicīgi).

Avoti: EH

dzēkle   apv.

1. Lēkšķe.

Avoti: ME

dzēklis   apv.; hip.

1. Lēkšķe.

Avoti: ME

dzela   apv.

1. Pasākums, darbība.

2. dsk. Darīšanas.

3. Vajadzība.

Bez dzelas— bez iemesla.

4. Notikums; atgadījums.

Avoti: KiV

dzelains   apv.

1. Ērkšķains, dzeloņains, raupjš, spaļains (par audumu).

Avoti: ME, EH

dzelam   apv.

1. Tiešām.

Avoti: KiV

dzelba   apv.

1. Izsitumi uz ādas, kas rodas pēc nātres dzēliena.

Avoti: ME, VeAT

dzelbeži   apv.

1. Dzelbežu lapas - ceļtekas ("Plantago").

Avoti: Aug2

dzelbežlapa   apv.

1. Ceļteka ("Plantago"); šī auga lapa.

Avoti: ĒiV

dzelda   apv.

1. Izsitumi uz ādas, kas rodas pēc nātres dzēliena; dzelba.

Avoti: ME, VeAT

Dzelda   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Skrundas novadā (līdz 2009. g. - Kuldīgas rajonā) 19 km no Skrundas un 57 km no Kuldīgas, izveidojusies bijušās Lieldzeldas muižas "Grossdselden" teritorijā, Nīkrāces pagasta administratīvais centrs; bijušais nosaukums - Diždzelda.

2. Šķērveļa kreisā pieteka Vaiņodes un Skrundas novadā, garums - 24 km, kritums - 89 m, iztek no neliela ezera Embūtes paugurainē, upe stipri līkumaina un tai ir dziļa ieleja ar daudzām sāngravām.

3. Dzeldas pilskalns - atrodas Skrundas novada Nīkrāces pagastā, ~2,5 km uz rietumiem no bijušās Lieldzeldas muižas, Skrundas-Embūtes ceļa labajā pusē, ~200 m uz dienvidiem no bijušajām Pilskalnu mājām, Kojas labajā krastā, ~13 m augsts paugurs ar taisnstūrveida plakumu (~30 x 45 m).

Avoti: LPag, LC, LE1

dzelde   apv.

1. Izsitumi uz ādas, kas rodas pēc nātres dzēliena; dzelba.

Avoti: ME, VeAT

dzeldenieki

1. Skrundas novada Nīkrāces pagasta apdzīvotās vietas "Dzelda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzeldēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; pareti.

1. parasti 3. pers.; intrans. Dzelt (1).

2. parasti 3. pers.; intrans. Dzelt (2).

3. parasti 3. pers.; trans. Dzelt (3).

4. intrans. Dzelt (5).

Avoti: LLVV

dzeldēt   apv.

1. Rūdīt.

Avoti: ME

dzeldēt   apv.

1. Sablīvēties, kļūt cietam (par sniegu, kad tas cieši sablīvējas kopā).

Avoti: ME

dzeldīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Dzēlīgs (1).

2. Dzēlīgs (2).

3. Dzēlīgs (3).

4. Dzēlīgs (4).

// pārn. Tāds, kas izraisa nepatīkamus pārdzīvojumus.

Avoti: LLVV

dzeldināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; trans.; pareti.

1. Dzeldēt (1).

2. Dzeldēt (2).

3. Dzeldēt (3).

// intrans.

Avoti: LLVV

dzeldīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.; pareti.

1. parasti 3. pers. Dzeldēt (1).

2. parasti 3. pers. Dzeldēt (2).

3. parasti 3. pers. Dzeldēt (3).

4. Dzeldēt (4).

Avoti: LLVV

dzeldze   apv.

1. Dzelzs.

Avoti: EH

dzēle   apv.

1. Zobgalīgi jautrs vīrietis ar asu mēli.

2. Duršana.

3. Dēle.

Avoti: ME, EH

dzēlējlapsene

1. dsk. Plēvspārņu kārtas apakškārta ("Aculeata"), ko dažkārt pieskaita pie iežmauglapseņu kārtas; mātītes dējeklis pārveidots par dzeloni, tēviņiem dzeloņa nav; šai apakškārtai pieskaitāmas bites, lapsenes, kamenes, skudras.

Avoti: LEV

dzēlējodi   -u, v.; zool.

1. Divspārņu kārtas dzimta, kurā ietilpst asinssūcēji kukaiņi (piemēram, malārijas ods); šīs dzimtas kukaiņi.

Avoti: LLVV

dzēlējskudra

1. dsk. Plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas skudru dzimtas ģints "Myrmica".

Rudā dzēlējskudra— dzēlējskudru suga ("Myrmica rubra").

Avoti: LD

dzēlestība   apv.

1. Tāds psihisks pārdzīvojums, kad cita ciešanas dzeļ, sāpina arī mūsu sirdi, modina tajā līdzjutību pret cietēju.

Avoti: TlV

dzēlestība   apv.

1. Tāds psihisks pārdzīvojums, kad cita ciešanas dzeļ, sāpina arī mūsu sirdi, modina tajā līdzjutību pret cietēju.

Avoti: TlV

dzelēt   novec.

1. Zelēt.

Avoti: VkG

dzelezains   apv.

1. Dzelzs.

Avoti: EH

dzelezis   apv.

1. Dzelzs.

Avoti: EH

dzelezs   apv.

1. Dzelzs.

Avoti: ME

dzelgans   apv.

1. Bālidzeltens.

Avoti: ViV

dzēlgans   apv.

1. Iedzeltens.

Avoti: EH

dzēlība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> dzēlīgs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme; dzēlīgums.

2. Nicinošs, arī ironisks izteikums.

Avoti: LLVV

dzēliens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> dzelt (1).

2. Vienreizēja paveikta darbība --> dzelt (2).

3. Vienreizēja paveikta darbība --> dzelt (3).

4. Vienreizēja paveikta darbība --> sazelt (5).

Avoti: LLVV

dzēlīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dzeļ (par dzīvniekiem).

// pārn. Tāds, kas skarot rada sāpes, arī bojājumu, ievainojumu (piemēram, par asiem priekšmetiem, lodēm).

2. Tāds, kas izraisa sāpes, apsārtumu, arī ievaino ar dzeloņiem vai citiem adatveida izaugumiem (par augiem).

3. Tāds, kas rada sūrstošu, dedzinošu sajūtu (par vēju, salu, svelmi u. tml.).

4. Tāds (cilvēks), kas (ar vārdiem, izturēšanos) aizvaino.

Avoti: LLVV

dzēlīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dzēlīgs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme; dzēlība (1).

Avoti: LLVV

dzelināt   apv.

1. Ģilināt 1(1).

Avoti: EH

dzelis   -ļa, v.

1. Metāla rīks (koka, metāla, linoleja u. tml.) grebšanai.

Avoti: LLVV

dzēlītes   -šu, vsk. dzēlīte, -es, s.

1. Dzeļmatiņi.

Avoti: LLVV

dzelkne   apv.

1. Dzelksnis.

Avoti: ViV

dzelknes   apv.

1. Dzelkšņi ("Carduus").

Avoti: Aug2

dzelknis   -ņa, v.; pareti.

1. Dzelksnis (1).

Avoti: LLVV

dzelkns   apv.

1. Iedzeltens.

Avoti: TlV

dzelkņains   apv.

1. Tāds, kur aug dzelkšņi; tāds, kur ir dzelkšņi.

Avoti: ViV

dzelkņastes

1. Agāmu dzimtas ģints, lielas ķirzakas (garums - 30-75 cm), aste klāta ar šķērsrindās sakārtotām dzelkņainām zvīņām, dzīvo pašraktās alās sausos tuksnešos un klinšu spraugās.

Avoti: LPE

dzelkņcikāde   biol.

1. dsk. Kukaiņu klases cikāžu kārtas dzimta ("Membracidae"), izplatītas gk. tropos, Latvijā 2 sugas, no kurām pazīstamākā ir ragainā cikāde ("Centrotus cornutus").

Avoti: LD

dzelkņgalvji   biol.

1. Dzelkņtārpu klase; cilvēka un dzīvnieku zarnu parazīti.

Avoti: ZTV

dzelkņgalvjtārpi   biol.

1. Kāšgalvtārpi - bezmugurkaulnieku tips, ~500 s., Latvijā konstatētas 14 sugas, parazitē mugurkaulnieku zarnās, ar snuķi piesūcoties pie to sienām.

Avoti: LD

dzelkņgalvtārpi   biol.

1. Kāšgalvtārpi - bezmugurkaulnieku tips, ~500 s., Latvijā konstatētas 14 sugas, parazitē mugurkaulnieku zarnās, ar snuķi piesūcoties pie to sienām.

Avoti: LD

dzelkņknābenis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas māņķauķu apakšdzimtas ģints ("Acanthiza").

Tasmānijas dzelkņknābenis— šīs ģints suga ("Acanthiza ewingii").

Jaungvinejas dzelkņknābenis— šīs ģints suga ("Acanthiza murina").

Avoti: ZvP

dzelkņmuša

1. dsk. Divspārņu kārtas dzimta ("Stratiomyidae"), vidēji lielas un lielas (Ljā līdz 18 mm garas) metāliski spīdīgas vai raibvēderainas mušas, >1500 s., Latvijā 16 sugu; visbiežāk sastopamā suga ir "Stratiomya chamaeleon" - dzeltenmelni svītraina muša.

Avoti: LPE

dzelkņspalvenis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta, 9 ģintis, 70 sugas, sastopami mežos un krūmājos, gk. tropu zonā, izņemot Ameriku.

Īsknābja dzelkņspalvenis— šīs dzimtas suga ("Pericrocotus brevirostris").

Košsarkanais dzelkņspalvenis— šīs dzimtas suga ("Pericrocotus ethologus").

Maurīcijas dzelkņspalvenis— šīs dzimtas suga ("Coracina typica").

Melnais dzelkņspalvenis— šīs dzimtas suga ("Campephaga phoenicea").

Pelēkais dzelkņspalvenis— šīs dzimtas suga ("Pericrocotus divaricatus").

Avoti: ZvP

dzelkņtārpi   biol.

1. Viens no bezmugurkaulnieku tipiem; apvieno dzelkņgalvjus un maistārpus.

Avoti: ZTV

dzelkrēpis   apv.

1. Zirgas ar dzeltenīgām krēpēm.

Avoti: EH

dzelksne   poēt.

1. Bulta.

Avoti: Sin

dzelksnīgs   apv.

1. Dzeloņains.

Avoti: Sin

dzelksnis   -šņa, v.

1. Ciets un ass izaugums (augiem).

2. dsk. Divgadīgs kurvjziežu dzimtas augs ("Carduus") ar purpursarkaniem ziediem un dzeloņainām lapām.

3. Alpīnistu rīks, ar kuru ieķerties klints sienā.

4. Smailā daļa (belzenim), kura pārsit patronas kapseli.

5. Dzelonis (3).

Avoti: LLVV

dzelksteniņš   apv.

1. Dem. --> dzelkstenis.

Avoti: ME

dzelkstenis   apv.

1. Vecs nazis bez spala.

Avoti: ME

dzelkstīgs   -ais; s. -a, -ā; reti

1. Dzēlīgs (1).

2. Dzēlīgs (2).

3. Dzēlīgs (3).

4. Dzēlīgs (4).

Avoti: LLVV

dzelkšņaini   apst.

1. Dzelkšņains.

Avoti: LV87

dzelkšņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (augs), kam ir dzelkšņi.

Avoti: LLVV

dzelkšņainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dzelkšņains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dzelkšņaiņš   apv.

1. Tāds, kur ir dzelkšņi.

Avoti: ĒiV

dzelkšņi

1. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Carduus"), ~100 s., Latvijā konstatētas 3 sugas, divgadīgi, reti viengadīgi lakstaugi, stublājs līdz 1,2 m augsts, dzeloņaini spārnains.

Akantlapu dzelksnis— dzelkšņu suga ("Carduus acanthoides").

Cirtainais dzelksnis— dzelkšņu suga ("Carduus crispus").

Nokarenais dzelksnis— dzelkšņu suga ("Carduus nutans").

2. Zābaku zoles formas metāla uzlikas ar 25 mm gariem zobiem, ko ar dažādiem paņēmieniem piestiprina pie alpīnistu zābakiem, lai atvieglotu virzīšanos pa ledus vai sniega nogāzēm.

Avoti: LD, TvV

dzelkva

1. Gobu dzimtas ģints ("Zelkova"), reti sastopami koki, Latvijā dažas sugas audzē dendroloģiskos stādījumos un kolekcijās.

2. Šīs ģints suga ("Zelkova serrata").

Avoti: LD, DaE

dzelmains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir dzelmes.

// pārn. Tāds, kurā izpaužas dziļas domas, dziļš pārdzīvojums (par acīm, skatienu).

Avoti: LLVV

dzelmājs   -a, v.; reti

1. Dzelme.

Avoti: LLVV

dzelmāts   apv.

1. Dzelmjains.

Avoti: KiV

dzelme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Dziļa vieta, arī dziļāka vieta nekā parasti (upē, ezerā, jūrā).

2. apv. Dziļums citur.

3. apv. Dobums.

4. apv. Dziļa ūdens bedre (akacis) purvā.

Avoti: LLVV, ME

dzelmenis   -ņa, v.; reti.

1. Dzelme.

Avoti: LLVV

Dzelmes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Lielvārdes novada Jumpravas pagastā.

Avoti: LC

dzelmieši

1. Lielvārdes novada Jumpravas pagasta apdzīvotās vietas "Dzelmes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzelmīgs   apv.

1. Bezgalīgi dziļš, ļoti dziļš.

2. Dziļdomīgs, daudzslāņains (arī asprātīgs).

Avoti: ME

dzelmjains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir dzelmes.

// pārn. Tāds, kurā izpaužas dziļas domas, dziļš pārdzīvojums (par acīm, skatienu).

Avoti: LLVV

dzelms   apv.

1. Dzelme (1).

Avoti: ME

dzelna   apv.

1. Dzelme (1).

Avoti: ME

dzelnis

1. Tērauda darba rīks ar diagonāli noslīpētu asmeni; lieto gravēšanai, t. sk. vara grebumiem.

Avoti: LEV

dzeloknis   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: ME

dzeloksnis   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: ME

dzelonains   apv.

1. Ass, dzēlīgs.

Avoti: ME

dzelondrāte   apv.

1. Dzeloņstieple.

Avoti: ĒiV

dzelondrāts   apv.

1. Dzeloņstieple.

Avoti: ĒiV

dzelone   -es, s.; apv.

1. Dzelonis.

Avoti: EH

dzeloniņa   -as, s., apv.

1. Dem. --> dzelonis.

Avoti: EH

dzelonis   -ņa, v.

1. Aizsardzības orgāns (dažiem posmkājiem), ar kuru dzeļ un no kura parasti tiek izdalīta inde.

// sar. Indes zobs (čūskai).

// pārn. Tas, kas apvaino, ievaino kāda jūtas u. tml. (piemēram, vārdi, izturēšanās).

2. parasti dsk. Ass augu epidermas veidojums.

3. Adatveida izvirzījums, veidojums (priekšmetiem).

Avoti: LLVV

dzelonīte   apv.

1. Dem. --> dzelone.

Avoti: EH

dzelons   apv.

1. Dzelonis.

2. Pļaujmašīnas pīķveida sastāvdaļa, kas nošķir pļaujamā vāla platumu.

Avoti: ĒiV

dzeloņādainie   apv.

1. Adatādainie.

Avoti: KV

dzeloņaini   apst.

1. Dzeloņains.

Avoti: LV87

dzeloņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir dzeloņi, ērkšķi (par augiem, to daļām).

2. Tāds (priekšmets), kam ir adatveida izvirzījumi, veidojumi.

Avoti: LLVV

dzeloņainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dzeloņains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dzeloņcūka   -as, s.

1. Grauzēju kārtas ģints ("Hystrix"), neliels zīdītājs (ķermeņa garums - 60-90 cm, masa - līdz 30 kg) ar garām, asām adatām ādā, sevišķi uz muguras, 4-6 s., kas sastopamas mežos, savannās, tuksnešos Āfrikā, Dienvideiropā un Dienvidāzijā.

Avoti: LLVV

dzeloņdrāte   apv.

1. Dzeloņstieple.

Avoti: ĒiV

dzeloņdrāts   -drāts, dsk. ģen. -drāšu, s.; sar.

1. Dzeloņstieple.

Avoti: LLVV

dzeloņgalve

1. Jūras dzeloņgalve - asarveidīgo kārtas platgalvju dzimtas suga ("Taurulus bubalis syn. Aspicottus bubalis"), izplatīta Atlantijas okeāna ziemeļu daļā, Baltijas jūrā pie Latvijas krastiem sastopama ļoti reti, pēdējo reizi reģistrēta 1929. g.; zilais jūrasbullis.

Avoti: LD

dzeloņgliemezis

1. Gliemežu klases kātacu plaušgliemežu kārtas zāģgliemežu dzimtas ģints ("Acanthinula"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Mazais dzeloņgliemezis— zāģgliemežu dzimtas suga ("Acanthinula acuelata").

Avoti: LD

dzeloņgurķis

1. dsk. Ķirbju dzimtas ģints ("Echinocystis"), kāpelējoši lakstaugi, 15 s. (Ziemeļamerikā), Latvijā 1 sugu audzē kā krāšņumaugu.

Adatainais dzeloņgurķis— dzeloņgurķu suga (Echinocystis lobata), ko Latvijā audzē, bet vietām pāriet arī savvaļā.

Avoti: LD

dzeloņmūrnieks

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas strupknābjputnu apakškārtas mūrniekputnu dzimtas apakšdzimta ("Synallaxiane"), 17 ģ., 115 s.

Bālais dzeloņmūrnieks— dzeloņmūrnieku suga ("Certhiaxis pallida").

Bruņastes dzeloņmūrnieks— dzeloņmūrnieku suga ("Aphrastura spinicauda").

Sarkanpaura dzeloņmūrnieks— dzeloņmūrnieku suga ("Synallaxis ruficapilla").

Avoti: ZvP

dzeloņplūme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Kaukāza plūme.

2. apv. Ērkšķu plūme ("Prunus spinosa").

Avoti: MLVV, Aug2

dzeloņroze   apv.

1. Suņu roze ("Rosa cania").

2. Pelēkzilā roze ("Rosa dumalis").

Avoti: Aug2

dzeloņsporas

1. Ar dzeloņveida izaugumiem klātas sporas.

Dzeloņsporu ezerene— staipekņu nodalījuma ezereņu ģints suga, Latvijā sastopama reti, tikai Piejūras zemienes un Vidzemes augstienes ezeros 0,15-0,9 m dziļumā; aizsargājams ūdensaugs.

Avoti: LD

dzeloņstieple   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Tērauda stieple, kurai piestiprināti adatveida asumi.

Avoti: LLVV

dzelošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas asi kairina (par vēju, aukstumu u. tml.).

2. Nepatīkami ass, dedzinošs (par sajūtām).

3. Tāds, ko sāpīgi pārdzīvo; tāds, kas izraisa sāpīgu pārdzīvojumu.

Avoti: LLVV

dzēls   apv.

1. Dzēlīgs.

2. Iedzeltens, dzeltenīgs.

Avoti: Sin, EH

dzelsāns   apv.

1. Dzelzs vitriols.

Avoti: EH

dzelsis   apv.

1. Parastā zalktene ("Daphne mezereum").

Avoti: EH

dzelsnējs   apv.

1. Iedzeltens.

Avoti: Sin

dzelsnēt   apv.

1. Dzeltēt.

Avoti: Sin

dzelst   apv.

1. Nodzeltēt.

Avoti: KV

dzelstīt   parasti 3. pers., -a, pag. -īja; trans.

1. Vairākkārt dzelt (par kukaiņiem).

2. Vairākkārt dzelt (par augiem).

3. Vairākkārt skarot, asi kairināt (par vēju, sniegu, lietu u. tml.).

4. Vairākkārt asi kairināt (par gaismu, krāsām).

Avoti: LLVV

dzelszāle   apv.

1. Dzelzzāle.

2. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: TlV, Aug2

dzelt   dzeļu, dzel, dzeļ, pag. dzēlu; intrans.

1. parasti 3. pers. Durt ar dzeloni (par kukaiņiem).

// trans.

// pārn. Radīt sāpes, arī bojāt, ievainot (par asiem priekšmetiem).

// trans.

// pārn. Par lodi.

// trans.

2. parasti 3. pers. Izraisīt sāpes, apsārtumu, arī ievainot ar dzeloņiem vai citiem adatveida izaugumiem (par augiem); durties (2).

// trans.

3. parasti 3. pers. Izraisīt sūrstošu, dedzinošu sajūtu (par vēju, salu, svelmi u. tml.).

// trans.

4. parasti 3. pers. Izraisīt asu kairinājumu, spēcīgu uzbudinājumu (par gaismu, krāsām).

5. Izraisīt (ar vārdiem, izturēšanos) nepatīkamu pārdzīvojumu, aizvainot.

// trans.

Avoti: LLVV

dzelta   apv.

1. Plakanais staipeknis ("Lycopodium complanatum").

Avoti: ĒiV

dzeltābele   apv.

1. Parastais pabērzs ("Rhamnus cathartica").

Avoti: Aug2

dzeltaine   apv.

1. Daiļava zelta matiem, latvju dainās tautu meitas epitets.

Avoti: KV

dzeltainīte   apv.

1. Dem. --> dzeltaine.

2. Dzeltenais vizbulis ("Anemone ranunculoides").

Avoti: ME, Aug2

dzeltains   novec.

1. Dzeltens.

Avoti: VpJ

dzeltāmīte   apv.

1. Dzeltenais vizbulis ("Anemone ranunculoides").

Avoti: Aug2

dzeltana   apv.

1. Dzeltaine.

Avoti: EH

dzeltānāda   apv.

1. Tāds, kam ir dzeltenas nokrāsas āda.

Avoti: EH

dzeltanaji   apv.

1. Parastā zalktene ("Daphne mezereum").

Avoti: Aug2

dzeltanans   apv.

1. Iedzeltens.

Avoti: EH

dzeltānbrūns   apv.

1. Dzeltenbrūns.

Avoti: ĒiV

dzeltane   apv.

1. Dzeltaine.

2. Dzeltenu, zeltainu matu bizes epitets.

Avoti: EH

dzeltāne   apv.

1. Dzeltaine.

2. Pieneņu dzimtas lapiņsēne, lielas iesārti brūnas alksnenes izskatā, nav lietojama uzturā, aug jauktos egļu - priežu mežos, sevišķi mitrās vietās starp sūnām.

Avoti: ME, LE

dzeltaneņš   apv.

1. Dem. -> dzeltāns, dzeltens.

Avoti: KiV

dzeltāngans   apv.

1. Dzeltenīgs, iedzeltens.

Avoti: ĒiV

dzeltaniņa   apv.

1. Dem. --> dzeltaine.

Avoti: EH

dzeltāniņa   apv.

1. Dzeltaine.

Avoti: ME

dzeltanis   apv.

1. Dzeltens zirgs.

Avoti: EH

dzeltānis   apv.

1. Dzeltens zirgs.

Avoti: ME

dzeltānmaize   apv.

1. Baltmaize ar rozīnēm un safrānu.

Avoti: ĒiV

dzeltans   apv.

1. Dzeltens.

Avoti: ĒiV

dzeltāns   apv.

1. Dzeltens.

Avoti: Sin

dzeltanums   apv.

1. Dzeltenums.

Avoti: ĒiV

dzeltānums   apv.

1. Dzeltenums.

Avoti: ME

dzeltas   apv.

1. Staipekņi ("Lycopodium").

2. Parastais plakanstaipeknis ("Diphasium complanatum").

Avoti: Aug2

dzeltāt   apv.

1. Dzeltēt.

Avoti: KiV

dzelte

1. Staipekņu suga.

2. Parastā zalktene ("Daphne mezereum").

Avoti: EH

dzelte

1. med. Slimīgi dzeltena ādas nokrāsa aknu un žults slimniekiem.

Avoti: ZTV

dzelteinīte   apv.

1. Dzeltaine.

Avoti: ME

dzeltējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> dzeltēt (1).

Avoti: LLVV, BiP

Dzeltenā   vietv.

1. Dzeltenā jūra - pusslēgtā jūra Klusā okeāna krastā (ķīn. val. "Huang hai"), Āzijas austrumu piekrastē, uz rietumiem no Korejas pussalas, dienvidu daļā nosacīta robeža ar Austrumķīnas jūru, platība - 416000 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 38 m, lielākais dziļums - 106 m.

Avoti: LģE

dzeltenais   žarg.

1. Aziāts.

Avoti: SLG

dzeltenaji   apv.

1. Parastā zeltene ("Lysimachia vulgaris").

Avoti: Aug2

dzeltenāji   apv.

1. Parastā zalktene ("Daphne mezereum").

2. Pļavas zeltene ("Lysimachia nummularia").

Avoti: Aug2

dzeltenājs   apv.

1. Augu ģints dzelteniem ziediem, deguma zāle.

2. Dzeltenais zalšu kārkls.

3. Parastā zalktene ("Daphne mezereum").

Avoti: KV, LME, Aug2

dzeltenbalts   -ais; s. -a, -ā;

1. Balts ar dzeltenu nokrāsu; iedzeltens.

Avoti: LLVV

dzeltenbārdains   apv.

1. Tāds, kam ir dzeltenas nokrāsas bārda.

Avoti: EH

dzeltenbrūns   -ais; s. -a, -ā;

1. Brūns ar dzeltenu nokrāsu.

Avoti: LLVV

dzeltene   apv.

1. Mazā nātre ("Urtica urens").

Avoti: ME, Aug2

dzeltene   apv.

1. Dzeltena puķe, sviesta bumba.

2. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

3. Zeltene - meitene ar gaišiem matiem; tautumeita.

4. Parastā zalktene ("Daphne mezereum").

5. Dzeltens zirgs.

Avoti: KV, TlV, Aug2, ME

dzeltenējs   apv.

1. Iedzeltens.

Avoti: Sin

dzeltenes   apv.

1. Ceļtekas ("Plantago").

2. Nātres ("Urtica").

3. Lielā nātre ("Urtica dioica").

4. Mazā nātre ("Urtica urens").

5. Zilā rudzupuķe ("Centaurea cyanus").

6. Parastā zalktene ("Daphne mezereum").

7. Parastā zeltnātrīte ("Galeobdolon luteum").

Avoti: Aug2

dzeltengalva   apv.

1. Gaišmatains cilvēks.

Avoti: EH

dzeltengalvis   -vja, v.; reti.

1. Gaišmatains cilvēks.

Avoti: LLVV

dzeltengalvītis

1. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas ķauķu apakšdzimtas krāšņgalvīšu ģints suga ("Regulus satrapa").

Avoti: ZvP

dzeltengans   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzeltenīgs.

Avoti: LLVV

dzeltengatavība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vidējā (graudaugu un graudzāļu) gatavības pakāpe (starp piengatavību un pilngatavību).

Avoti: LLVV

dzeltenība   s.

1. Vispārināta īpašība --> dzeltens, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dzeltenīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar dzeltenu nokrāsu; iedzeltens; arī dzeltenbalts.

Avoti: LLVV

dzeltenīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dzeltenīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dzeltenis   apv.

1. Dzeltens zirgs.

Avoti: ME

dzeltenīte   apv.

1. Daiļava zelta matiem, latvju dainās tautu meitas epitets.

2. Lauku aitene, lakstaugs.

Avoti: KV, Aug2

dzeltenkakla   ģen., nelok.

1. Dzeltenkakla pele - lielākā īso peļu suga, dzīvnieki ar slaidu spēcīgu ķermeni, garām kājām, lielām ausīm, acīm un garu asti, uz krūtīm starp priekškājām dzeltenbrūns plankums, mājo lapu koku un jauktos mežos, parkos un dārzos.

Avoti: LxE

dzeltenkoks

1. dsk. Divdīgļlapju klases tauriņziežu dzimtas ģints ("Cladrastis"), vasarzaļi, 5-7 m augsti koki ar dzeltenu koksni un nepārī plūksnaini saliktām lapām, 4 s.

Amerikas dzeltenkoks— dzeltenkoku suga ("Cladrastis lutea syn. Cladrastis kentukea"), ko Latvijas rietumu daļā audzē kā krāšņumkoku.

Avoti: LD

dzeltenkrūtains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (dzīvnieks), kam uz krūtīm ir dzeltens apspalvojums vai apmatojums.

Avoti: LLVV

dzeltenmaize   -es, s.; parasti vsk.

1. Salda smalko kviešu miltu maize, kas cepta ar safrāna un olu piedevām, parasti arī ar rozīnēm.

Avoti: LLVV

dzeltenmatains   apv.

1. Gaišmatains.

Avoti: Sin

dzeltenmatis   apv.

1. Gaišmatis.

Avoti: Sin

dzeltenot   apv.

1. Dzeltēt.

Avoti: Sin

dzeltenpēdene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Himēnijsēņu klases beku rindas zeltkāšu dzimtas ģints ("Chroogomphus"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Lipīgā dzeltenpēdene— zeltkāšu suga ("Chroogomphus rutilus").

Avoti: LLVV, LD

dzeltenpelēks   -ais; s. -a, -ā;

1. Pelēks ar dzeltenu nokrāsu.

Avoti: LLVV

dzeltenraibs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir dzelteni raibumi; dzeltens ar citas krāsas raibumiem.

Avoti: LLVV

dzeltenrūtains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir dzeltenas rūtis (piem., par audumu, apģērba gabalu); dzeltens ar citas krāsas rūtīm.

Avoti: MLVV

dzeltens   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir, piemēram, pieneņu ziedu krāsa.

Dzeltenais plankums— pret gaismu visjutīgākā vieta acs tīklenē.

Dzeltenā kaite— viena no slimībām, kuru pazīme ir ādas, acu cīpsleņu un gļotādu dzeltena nokrāsa.

Dzeltenā ilzīte— daudzgadīgs savvaļas vai dārza kurvjziežu dzimtas augs; ziedi kurvīšos intensīvi dzeltenā krāsā; sens krāsaugs, Latvijā bieži.

Dzeltenā narcise— amariļļu dzimtas sīpolaugs, ziednesis bez lapām, ziedi dzelteni ar trompetveidīgu vainadzipu; audzē kā krāšņumaugu.

Dzeltenā prese— izdevumi, kas publicē sensācijas un skandalozu hroniku.

Dzeltenā stērste— zvirbuļveidīgo kārtas putns ar dzeltenu vēderu (tēviņam arī dzeltena galva), gareniski raibiem spārniem un brūni melnu muguru, Latvijā sastopama bieži.

Dzeltenais drudzis— tropiska infekcijas slimība Āfrikā un Amerikā, vīrusus pārnēsā odi.

Dzeltenais filtrs— krāsains fotoaparātu filtrs, ko lieto melnbaltajām filmām, lai slāpētu zilas un violetas gaismas iedarbību.

Dzeltenais ķermenis— veidojums, kas attīstās cilvēka un zīdītājdzīvnieku olnīcās pēc ovulācijas un funkcionē kā iekšējās sekrēcijas orgāns.

Dzeltenās briesmas— apzīmējums, kas radies sakarā ar bailēm no tā, ka ķīnieši un japāņi varētu apdraudēt baltās rases pārākumu.

2. ar not. galotni. Ar patumšu šādas krāsas ādu (kā rases pazīmi).

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē; sar. Cilvēks, kam ir šāda rases pazīme; šīs rases piederīgais.

Dzeltenā lapele— gada nodokļu karte (dzeltenā krāsā, Valsts ieņēmumu dienesta izsniegta).

Avoti: LLVV, SLG

dzeltēns   apv.

1. Dzeltens.

Avoti: VpJ, EH

dzeltensarkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Sarkans ar dzeltenu nokrāsu; tāds, kam ir dzelteni un sarkani krāsu laukumi.

Avoti: MLVV

dzeltensārts   -ais; s. -a, -ā;

1. Sārts ar dzeltenu nokrāsu.

Avoti: MLVV

dzeltensprogains   apv.

1. Gaišmatains.

Avoti: Sin

dzeltenstērste

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas stērstu dzimtas stērstu apakšdzimtas ģints ("Sicalis").

Zālāju dzeltenstērste— šīs ģints suga ("Sicalis luteola").

Avoti: ZvP

dzeltenums   -a, v.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> dzeltens (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Sastāvdaļa (olā), ar kuru barojas dīglis.

3. biol. Barības vielu rezerve, kas uzkrājas cilvēka un dzīvnieku olšūnās.

Dzeltenuma maiss— orgāns, kas veic dzīvnieku dīgļa barošanas, elpošanas un asinsrades funkcijas.

Avoti: LLVV, ZTV

dzeltenvaidze

1. Karpu dzimtas suga, plēsīga, ātraudzīga zivs līdz 2 m garumā un 40 kg svarā, satopama Amūras baseinā un Ķīnas upēs.

Avoti: LPE

dzeltenvēdere

1. Bruņglodeņu ģints suga, lielākā glodeņu dzimta (gar. līdz 120 cm), kāju nav, aste gara, visbiežāk dzeltenīga, nekaitīga; no Balkāniem līdz V-Āzijai.

Avoti: EV

dzeltenvērpējs

1. dsk. Tauriņu kārtas dzimta ("Lemoniidae"), Latvijā 1 s.

Mauragu dzeltenvērpējs— dzeltenvērpēju dzimtas suga ("Lemonia dumi"), tauriņa spārnu plētums - 40-48 mm, spārni olīvbrūni ar dzeltenu pamatu un dzeltenu ārējo šķērssvītru.

Avoti: LD

dzeltenzaļš

1. Dzeltenīgi zaļš vai zaļgani dzeltens, šāda krāsa.

Avoti: LPE

dzeltenzemes

1. Augšņu tips, kas veidojies mitro subtropu mežos, dzeltena krāsa no cilmiežu (gk. māla slānekļu) dzelzs oksīda vai liela mitruma; izplatītas ĶTR, ASV dienvidos, Gruzijas rietumu daļā.

Avoti: EV

dzeltenziedains   apv.

1. Ar dzelteniem ziediem.

Avoti: ME

dzelteņi

1. Balteņu dzimtas ģints ("Colias"), tauriņu spārnu plētums - 40-60 mm, spārni dzelteni, oranži vai bālgani, Latvijā konstatētas 5 sugas.

Avoti: LD

dzeltessakne   apv.

1. Apdziras.

Avoti: Sin

dzeltēšana   poligr., novec.

1. Papīra krāsas maiņa no balta uz dzeltenīgu gaismas un gaisa ietekmē.

Avoti: GV

dzeltēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Kļūt dzeltenam, pārtraucot augšanu (par augiem, to daļām).

2. Zaudējot savu sākotnējo (parasti balto) krāsu, kļūt dzeltenam, dzeltenīgam.

3. Izdalīties, atšķirties no apkārtnes ar savu dzelteno krāsu.

Avoti: LLVV

dzeltgans   -ais; s. -a, -ā; reti

1. Dzeltenīgs.

Avoti: LLVV

dzelties   parasti 3. pers., dzeļas, pag. dzēlās; refl.

1. Dzelt (2); durties.

2. Izraisīt nepatīkamu pārdzīvojumu, aizvainot, arī paust sarūgtinājumu, nicinājumu (piemēram, par skatienu, vārdiem).

Avoti: LLVV

dzeltīgs   apv.

1. Durstīgs, ass (arī par cilvēku).

Avoti: ME

dzeltinājs   apv.

1. Parastā zalktene ("Daphne mezereum").

Avoti: Aug2

dzeltināt   apv.

1. Krāsot dzeltenā krāsā.

Avoti: ME

dzeltine   apv.

1. Dzelte 1(2).

Avoti: EH

dzeltinis   apv.

1. Dzeltenis.

Avoti: EH

dzeltiņš   apv.

1. Kāda neliela koka nosaukums.

Avoti: ME

dzeltis   apv.

1. Dzeltens zirgs.

Avoti: ME

dzeltīt   apv.

1. Krāsot dzeltenā krāsā.

2. Zeltīt, apzeltīt.

Avoti: ME, EH

dzeltīt   apv.

1. Dzelt, durstīt.

2. Pērt.

Avoti: MiV

dzeltlapa   novec.

1. Staipekņu suga; dzelte.

Avoti: LV93

dzeltlapas   apv.

1. Plakanais staipeknis ("Lycopodium complanatum"); dzelta.

Avoti: ME

dzeltne   apv.

1. Lapains dadzis.

Avoti: ME

dzeltnējs   apv.

1. Dzeltenīgs, iedzeltens.

Avoti: ME

dzeltnis   apv.

1. Dzeltenas nokrāsas zirgs.

Avoti: TlV

dzeltns   apv.

1. Dzeltens.

Avoti: ME

dzeltns   apv.

1. Dzēlīgs.

Avoti: ME

dzeltot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; reti.

1. Dzeltēt (1).

2. Dzeltēt (2).

3. Dzeltēt (3).

Avoti: LLVV

dzeltoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; reti.

1. Dzeltēt (1).

2. Dzeltēt (2).

3. Dzeltēt (3).

Avoti: LLVV

dzeltra   apv.

1. Parastais plakanstaipeknis ("Diphasium complanatum").

2. Ziemcietis (augs).

3. Dzelme upē, ezerā.

Avoti: Aug2, ME

dzeltra   apv.; hip.

1. Tāds, kas vienmēr ir neapmierināts.

Avoti: ME

dzeltre   apv.

1. Parastais plakanstaipeknis ("Diphasium complanatum").

2. Labības nezāle ar asām lapām.

Avoti: Aug2

dzeltres   apv.

1. Parastais plakanstaipeknis ("Diphasium complanatum").

Avoti: Aug2

dzeltris   apv.

1. Kāda lielāka ar nātrēm un panātrēm aizaugusi vieta.

Avoti: ME

dzeltrīt   apv.

1. Dzelt.

Avoti: ME

dzelts   apv.

1. Zelts.

2. Dzeltens.

Dzeltu laiks— rudens.

Avoti: ME, KV

dzeltūksnējs   apv.

1. Dzeltenīgs, iedzeltens.

Avoti: Sin

dzeltums   apv.

1. Dzeltenums.

Avoti: EH

dzelums   -a, v.

1. Kokgrebums.

Avoti: LLVV

dzēlums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> dzelt (1).

2. Rezultāts --> dzelt (2).

3. Rezultāts --> dzelt (3).

4. Rezultāts --> dzelt (5).

5. apv. Dzeltenīga vieta.

Avoti: LLVV, EH

dzelva   apv.

1. Slapja čulga ādā.

Avoti: KV

dzelvains   apv.

1. Dzelmjains, akačains.

Avoti: ViV

dzelve   apv.

1. Neliela, dziļa ūdenstilpe purvā, kas izveidojies kūdras plīsumā.

2. Dzelme, dziļums, akacis.

Avoti: ME, ViV, KV, ZTV

dzelvēdere   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

dzelvēdze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: NeV

dzelvēdzere   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: KV

dzelvenes   apv.

1. Rudzupuķes.

Avoti: Sin

dzelvērde   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: NeV

dzelvērdze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

dzelvērte   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: KV

Dzelveskalns   vietv.

1. Dzelveskalna atsegums un alas - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Salacas kreisajā krastā lejpus Mazsalacas, Skaņkalnes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., atsegumu (garums - ~80 m) veido vidusdevona Burtnieku svītas smilšakmeņi, tā pakājē atrodas 3 Dzelveskalna alas un ~200 m tālāk - Eņģeļu ala.

Avoti: LE1

Dzelves-Kroņa   vietv.

1. Dzelves-Kroņa purvs - dabas liegums, atrodas Viduslatvijas zemienes Rīgavas līdzenumā starp Pēterupi un Pusku Sējas novadā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 1315 ha, tā lielākā daļa ir augstais purvs, kurā ligzdo daudzas putnu sugas.

Avoti: LE1

dzelvīte   apv.

1. Dem. --> dzelve.

Avoti: EH

dzelzāboļi   apv.

1. Ziemas āboli.

Avoti: EH

dzelzains   apv.

1. Dzelzi saturošs.

Avoti: ME

dzelzaiņi   apv.

1. Dzelzasaiņi.

Avoti: EH

dzelzāja   apv.

1. Dzelzs raktuve.

Avoti: EH

dzelzāmurieši

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Dzelzāmurs" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzelzāmurnieki

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Dzelzāmurs" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dzelzāmurs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Iecavas novadā.

Avoti: LC

dzelzasaiņi   apv.

1. Dzelzasaiņi rati - rati ar dzelzs asīm.

Avoti: ME

dzelzasu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir dzelzs asis (parasti par ratiem).

Avoti: LLVV

dzelzava   apv.

1. Vieta, kur aug daudz dzelszāles.

2. Dzelzs katls vai cits izstrādājums no dzelzs.

Avoti: ME

Dzelzava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Madonas novadā 30 km no Madonas, izveidojusies bijušās muižas "Selsau" teritorijā, pagasta centrs.

2. Dzelzavas pagasts - pagasts Madonas novada ziemeļaustrumu daļā, robežojas ar Sarkaņu pagastu, kā arī ar Cesvaines, Gulbenes un Lubānas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Selsau, krieviski - Zeļzavskaja.

Dzelzavas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā Dzelzavas pagastam pievienota daļa pirmskara Cesvaines un Virānes pagasta.

Avoti: LPag, LC, LE1

dzelzavieši

1. Madonas novada Dzelzavas pagasta apdzīvotās vietas "Dzelzava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzelzc.   saīs.

1. Dzelzceļš.

Avoti: i1

dzelzceļlīnija   novec.

1. Dzelzceļa sliežu ceļš.

Avoti: LV93

dzelzceļnieks   -a, v.

1. Dzelzceļa transporta darbinieks.

Avoti: LLVV

dzelzceļš   -a, v.

1. Sliežu ceļš, pa kuru noris vilcienu kustība.

Dzelzceļa mezgls— dzelzceļa stacija, kurā savienojas vairākas dzelzceļa līnijas.

Dzelzceļu tīkls— dzelzceļu kopums (kādā teritorijā).

2. Transporta veids - pasažieru un kravu pārvadāšana pa sliežu ceļiem; organizācija, kas kārto šādu pārvadāšanu.

Avoti: LLVV

dzelzceļvalde   novec.

1. Dzelzceļa administrācija.

Avoti: ME

dzelzceplis   novec.

1. Dzelzs rūdas pārstrādes krāsns.

Avoti: LV93

Dzelzciems   vietv.

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Talsciems" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

dzelzčūska   apv., hip.

1. Kaparčūska.

Avoti: ViV

dzelzdadzis   apv.

1. Augs ("Centaurea jacea").

Avoti: ViV

dzelze   apv.

1. Dzelzs.

Avoti: ĒiV

dzelzene

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Centaurea"), ~550 sugas, Latvijā savvaļā 9 sugas, daudzgadīgi, retāk viengadīgi vai divgadīgi lakstaugi.

Baltsarmainā dzelzene— dzelzeņu suga ("Centurea dealbata").

Bārkšu dzelzene— dzelzeņu suga ("Centurea phrygia").

Ibērijas dzelzene— dzelzeņu suga ("Centurea iberica").

Kalnu dzelzene— dzelzeņu suga ("Centurea montana"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu, bet ļoti retos gadījumos sastopama arī kā dārzbēglis.

Lielā dzelzene— dzelzeņu suga ("Centurea scabiosa").

Lielgalvainā dzelzene— dzelzeņu suga ("Centurea macrocephala").

Pļavas dzelzene— dzelzeņu suga ("Centurea jacea").

Skaistā dzelzene— dzelzeņu suga ("Centurea pulcherrima").

Skarainā dzelzene— dzelzeņu suga ("Centurea rhenana"), Latvijā aizsargājama.

Skrajā dzelzene— dzelzeņu suga ("Centurea diffusa").

Smiltāja dzelzene— dzelzeņu suga ("Centurea arenaria").

Starainā dzelzene— dzelzeņu suga ("Centurea calcitrapa").

2. dsk., apv. Zilā rudzupuķe ("Centaurea cyanus").

3. dsk., apv. Šaurlapu ceļteka ("Plantago lanceolata").

4. dsk., apv. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

5. apv. Mazā nātre ("Urtica urens").

6. apv. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

7. apv. Pļavas dzelzene ("Centaurea jacea").

8. apv. Tīruma pēterene ("Knautia arvensis").

9. novec. Dzelzs sitamais.

10. novec. Kamanas ar dzelzs apkalumu.

Avoti: Aug2, LD

dzelzenīca   apv.

1. Zema, cieta zāle, kāda aug mitrā pļavā.

2. Ecēšas ar dzelzs tapām.

Avoti: EH

dzelzenieki

1. Auces novada Vecauces pagasta apdzīvotās vietas "Dzelzgaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzelzenītes   apv.

1. Mazā nātre ("Urtica urens").

Avoti: Aug2

dzelzes   apv.

1. Laužņi (pie iemauktiem).

2. Metāla slazdi (seskiem, lapsām).

Avoti: ViV

Dzelzgale   vietv.

1. Dzelzgales pilskalns - Dzeldas pilskalna otrs nosaukums.

Avoti: LE1

dzelzgalis   apv.

1. Neliels, vecs dzelzs gabals.

Avoti: EH

dzelzgals   apv.

1. Pļavas dzelzene ("Centaurea jacea").

Avoti: ME

dzelzine   apv.

1. Kalnu dzelzene ("Centaurea montana").

2. Pļavas dzelzene ("Centaurea jacea").

Avoti: KiV, Aug2

dzelzine   apv.

1. Šaurlapu ugunspuķe ("Chamaenerion angustifolium").

Avoti: Aug2

dzelzine   apv.

1. Aslapu grīslis ("Carex muricata").

Avoti: KiV

dzelzine   apv.

1. Dzelzs sitamais.

2. Dzelzs karote.

Avoti: ME, EH

dzelzinis   apv.

1. Tāds, kas ir gatavots no dzelzs sakausējumiem.

2. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: KiV, Aug2

dzelziņa   apv., hip.

1. Pļavas dzelzene ("Centaurea jacea").

Avoti: Aug2

dzelzis

1. vsk. Dzelži.

2. Gludeklis, gludināmais dzelzs, ko vispirms sakarsēja virs uguns.

3. apv. Dzelzs.

Avoti: ME, SiV

Dzelzīte   vietv.

1. Viesītes kreisā krasta pieteka Viesītes novada Viesītes pagastā, garums - ~5 km.

Avoti: LD, La1

Dzelzkaļi   vietv.

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Alejas" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

dzelzlapiņa   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

dzelznātre   apv., hip.

1. Nātru pasuga.

Avoti: ViV

dzelznīcas   apv.

1. Dzelzs ecēšas.

Avoti: ME

dzelzonis   apv.

1. Skrodera griežamais instruments no dzelzs (cirvis, nazis), dzelzs gludeklis.

Avoti: ME

dzelzoņa   apv.

1. Veca, nederīga dzelzs.

Avoti: EH

dzelzpuķe   apv.

1. Ārstniecības verbāna ("Verbena officinalis").

Avoti: Aug2

dzelzs   dzelzs, dsk. ģen. dzelžu, s.

1. parasti vsk. Ķīmiskais elements - pelēki balts metāls, kura sakausējumus ļoti plaši izmanto tehnikā.

Dzelzs rūda— rūda, kas satur dzelzi; dzelzsrūda.

Dzelzs tiešā reducēšana— dzelzs un tērauda iegūšana tieši no dzelzs rūdas bez čuguna kausēšanas domnās.

2. parasti vsk. Šī metāla sakausējumi; tērauds.

3. vsk. ģen., adj. nozīmē. Priekšmets, kas parasti izgatavots no tērauda.

4. Spēcīgs, arī ļoti izturīgs (par organismu, ķermeņa daļām); stiprs (par veselību).

Avoti: LLVV

Dzelzs   vietv.; nelok.

1. Dzelzs vārti - Donavas ielejas sašaurinājums (līdz 150 m) 117 km garā posmā, starp Dienvidkarpatiem un Austrumserbijas kalniem (rumāņu val. "Portile de Fier", serbu val. "Derpad"); Džerdapa.

Avoti: PZT, LpA

dzelzsāmurs   apv.

1. Kalēja darbnīca, kur dzelzi apstrādāja ar āmuru; dzelzs ceplis.

Avoti: KV

dzelzsbaktērijas

1. Ūdeņos dzīvojošas aerobiskas baktērijas, kas enerģijas ieguvei Fe2+ oksidē par Fe3+, veicina dzelzs koncentrēšanos (purva rūdas) un riņķojumu dabā.

Avoti: LPE

dzelzsbetons   -a, v.

1. Celtniecības materiāls - betons ar tērauda stiegrojumu.

Avoti: LLVV

dzelzsbrigāde   apv.

1. Dzelzsdivīzija.

Avoti: KV

dzelzsciankalijs   apv.

1. Kalija ferrocianīds K4Fe(CN)6; asinssālis.

Avoti: KV

dzelzsdivīzija

1. Vācu karaspēka vienība Latvijā 1919. g.; 6. oktobrī tika iekļauta P. Bermonta armijā.

2. Nosaukums, ko 1. pasaules kara laikā un agrāk gandrīz katrā armijā dažas karaspēka daļas ieguvušas par lieliem nopelniem.

Avoti: EV

dzelzskapis   apv.

1. Dzelzs skapis naudas un vērtslietu glabāšanai.

Avoti: ME

dzelzskoks   -a, v.

1. Tropu koks ar ļoti cietu koksni.

Kaukāza dzelzskoks— Persijas parotija ("Parrotia persica").

Avoti: LLVV

dzelzslietuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.; novec.

1. Tēraudlietuve.

Avoti: LLVV

dzelzspuķe   apv.

1. Ārstniecības verbāna ("Verbena officinalis").

Avoti: Aug2

dzelzsraktuve   apv.

1. Dzelzs raktuve.

Avoti: VL10

dzelzsrūda   -as, s.; parasti vsk.

1. Rūda, kas satur dzelzi; dzelzs rūda.

Avoti: LLVV

dzelzsūdeņi   novec.

1. Minerālavotu ūdeņi, parasti ar zemu temperatūru, bez dzelzs, kā galvenās sastāvdaļas satur hidrokarbonāta, hlora, sulfāta, kalcija un natrija jonus.

Avoti: KV

dzelzszāle   -es, s.; parasti vsk.

1. Grīšļu suga ("Carex nigra"), pelēkzaļš grīslis, kas aug pļavās un purvos.

2. apv. Ceļtekas ("Plantago").

3. apv. Parastais daglītis ("Echium vulgare").

Avoti: LLVV, Aug2, LD

dzelztiņa   apv.

1. Dzintele.

2. Neliels dzelzs gabals.

3. Neliela dzelzs plāksnīte, kas pieskrūvēta pie atvilktnēm un skapju durvīm atslēgas cauruma aizsardzībai.

Avoti: Sin, ME

dzelztiņš   apv.

1. Neliels dzelzs gabals.

2. Neliela dzelzs plāksnīte, kas pieskrūvēta pie atvilktnēm un skapju durvīm atslēgas cauruma aizsardzībai.

Avoti: ME

Dzelzupe   vietv.

1. Paparzes labā krasta pieteka Gulbenes novada Stāmerienas pagastā, garums - 8 km; Dzelzupīte.

2. Stendes labā krasta pieteka Talsu novadā, garums - 10 km.

Avoti: LD

Dzelzupīte   vietv.

1. Tirziņas labā krasta pieteka Gulbenes novada Lejasciema pagastā, garums - 9 km.

2. Dzelzupe - Paparzes labā krasta pieteka.

Avoti: LD

dzelzuzāle   apv.

1. Pļavas dzelzene ("Centaurea jacea").

Avoti: Aug2

dzelzzāle   apv.

1. Pelēkzaļš grīslis, kas aug pļavās un purvos.

2. folkl. Noslēpumaina zālīte ar pārdabiskām spējām.

3. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: ViV, TlV, Aug2

dzelžaceļš   apv.

1. Dzelzceļš.

Avoti: KiV

dzelžains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur dzelzi.

2. pareti. Dzelžots; tāds, kas izgatavots no dzelzs, tērauda.

3. pareti. Tāds, kas raksturīgs dzelzij, dzelzs, tērauda priekšmetiem; arī metālisks.

4. Spēcīgs, stiprs (piemēram, par rokām, tvērienu).

5. Neizturams, grūti paciešams; nežēlīgs, varmācīgs.

Avoti: LLVV

dzelžainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dzelžains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dzelžceļš   apv.

1. Dzelzceļš.

Avoti: EH

dzelžēks   apv.

1. Neliels dzelzs gabals.

Avoti: EH

dzelžgalis   apv.

1. Vecs dzelzs gabals.

Avoti: EH

dzelži   -u, vsk. dzelzis, -ža, v.

1. Dzelzs, tērauda priekšmeti; priekšmeta dzelzs, tērauda daļas.

2. sar. Dzelzs (2) lūžņi.

3. novec. Dzelzs (2).

4. žarg. Datortehnikas aparatūra.

Avoti: LLVV, SLG

dzelžots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir dzelzs, tērauda daļas; tāds, kas ir apkalts ar dzelzi, tēraudu.

Avoti: LLVV

dzeļmatiņi   -u, vsk. dzeļmatiņš, -a, v.

1. Sīki, ar kodīgu šķidrumu pildīti matiņi (dažiem augiem).

Avoti: LLVV

dzeļsporainis   biol.

1. dsk. Parazītisku vienšūņu tips ("Cnidosporidia"), endoparazīti, galvenokārt zivju, retāk abinieku un rāpuļu audos un orgānos, ~1000 sugu, iedala 2 klasēs - starsporaiņos un gļotsporaiņos.

Avoti: LD

dzēļš   apv.

1. Dzēlīgs.

Avoti: Sin

dzeļšūnas   biol.

1. Zarndobumaiņu šūnas, kas veic aizsargāšanās vai uzbrukšanas funkcijas.

Avoti: ZTV

dzeļžainis   apv.

1. Tāds, kam ir dzelzs īpašības (piemēram, cietums, stiprums).

Avoti: KiV

dzeļžeks   apv., niev.

1. Dzelzs gabals.

Avoti: KiV

dzemde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Dzimumorgāns, kurā noris apaugļotās šūnas (dīgļa) attīstība.

Avoti: LLVV, PP

dzemdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izvadīt no dzemdes (attīstījušos augli).

// intrans.

// pārn. Radīt, izraisīt.

Avoti: LLVV

dzemdētāja   -as, s.

1. Sieviete, kas dzemdē.

Avoti: LLVV

dzemdētājgliemeži

1. Čaula brūna vai pelēka, vilciņveidīga, ar 3 tumšām, spirāliskām joslām, augstums - 40 mm, dzīvdzemdētāji, saldūdeņos; Latvijā 2 s.

Avoti: LPE

dzemdētājzīdītāji   biol.

1. Mugurkaulnieku tipa zīdītāju klases apakšklase, kuras pārstāvji atšķirībā no dējējzīdītājiem dzemdē mazuļus.

Avoti: ZTV

dzemdētava   novec.

1. Telpa, kur dzemdē.

Avoti: LV93

dzemdības   -u, s.; tikai dsk.

1. Attīstīta augļa izvadīšana no dzemdes.

Dzemdību nams— ārstniecības un profilakses iestāde, kas sniedz medicīnisku palīdzību grūtniecēm, dzemdētājām un nedēļniecēm.

Dzemdību un ginekoloģiskā palīdzība— tiešā palīdzība dzemdībās, kā arī grūtniecības patoloģijas un ginekoloģisko slimību profilakse un ārstēšana.

Avoti: LLVV

dzemdībpalīdzība

1. Profilaktorisku un ārstniecisku pasākumu sistēma sievietes veselības aprūpei grūtniecības, dzemdību un pēcdzemdību periodā, kā arī jaundzimušo veselības aprūpei pirmajās dzīves dienās.

Avoti: LPE

dzemdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; novec.

1. Dzemdēt.

// pārn. Radīt; izraisīt.

Avoti: LLVV

dzemdīt   apv.

1. Dzemdināt.

Avoti: EH

dzemdniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Mācība par sievietes organismā notiekošajiem procesiem grūtniecības, dzemdību, pēcdzemdību periodā, kā arī par medicīnisku palīdzību grūtniecei, dzemdētājai un nedēļniecei.

Avoti: LLVV

dzeme   apv.

1. Zeme.

Avoti: ME

Dzementova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

Avoti: LC

dzemte   apv.

1. Dzemde.

Avoti: ME

dzen

1. Dzenbudisms.

Avoti: PL

dzena   apv.

1. Zāģētājs (kāds putns).

Avoti: ME

dzenāklis   apv.

1. Ērkšķis, dzelonis, adata (ezim).

Avoti: ME

dzenakls   apv.

1. Koki zem siena kaudzes; kaudzes vieta.

Avoti: EH

dzenamais   apv.

1. Tas, ar ko dzen, nūja, pātaga.

2. Tas, ko dzen.

3. Lieto, lai uzsvērtu nepārtrauktu dzīšanu.

Avoti: KV, ME, VeAT

dzenamsiksna   poligr., novec.

1. Elastīga sloksne, lente ar savstarpēji savienotiem galiem griezes kustības pārnešanai starp vārpstām.

Avoti: GV

dzenamspēks   novec.

1. Dzinējspēks.

Avoti: LV93

dzenāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Dzīt no vienas vietas uz otru (cenšoties noķert, sagūstīt).

2. Dzīt no vienas vietas uz otru, dzīt šurpu turpu.

// pārn. Par vēju.

// apv. Raust; vākt (piemēram, sienu, salmus).

3. Ripināt, virzīt (bumbu, akmeni u. tml.) no vienas vietas uz otru.

4. sar. Sūtīt, likt doties no vienas vietas uz otru, no viena pie otra.

5. sar. Atkārtoti, neatlaidīgi meklēt.

Avoti: LLVV, MiV

dzenāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ķert, tvarstīt citam citu (parasti rotaļājoties); dzenāt citam citu.

Avoti: LLVV

dzenaukla   apv.

1. Saku sienamā aukla.

Avoti: KV

dzenaukstiņa   apv.

1. Dzeņaukste.

Avoti: EH

dzenaukstis   apv.

1. Dzeņaukste.

dzenaukša   apv.

1. Dzeņaukste.

Avoti: KiV

dzenbudisms   filoz.

1. Budisma virziens, kas radies Ķīnā 6. gs.; 12.-13. gs. ieviesās Japānā, kur pastāv arī mūsu dienās; akcentē intuīciju un izvirza meditāciju kā līdzekli apskaidrības un dzīves jēgas izpratnes iegūšanai.

Soto dzenbudisms— dzenbudisma skola, kas māca pakāpenisku un lēnprātīgu ceļu uz satori.

Avoti: LEV, R1

dzenbudistisks

1. Dzenbudismam raksturīgs.

Avoti: PL

dzendzele   apv.

1. Kaut kas samudžināts, samezglots.

Avoti: EH

dzendzelēt   apv.

1. Samudžināt, samezglot.

Avoti: EH

dzendzeļains   apv.

1. Samudžināts, samezglots.

Avoti: EH

dzenekls   apv.

1. Sena kaudzes centrālā kārts.

Avoti: EH

dzenēnieši

1. Smiltenes novada Grundzāles pagasta apdzīvotās vietas "Dzeņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzenēns   apv.

1. Jauns dzenis.

Avoti: ME

dzenēt   apv.

1. Ar cirvi nodzenāt kokam zarus.

Avoti: KV

dzeni

1. Lisu tautas cilts, dzīvo Ķīnas dienvidrietumu daļā, Nudzjanas ielejā un kaimiņrajonos Birmā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, rakstība latīņu alfabētā, gk. animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Dzeni   vietv.

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Dzeņi" nosaukums latgaliski.

2. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Dzeņi" nosaukuma variants latgaliski.

3. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Dzeņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dzenieši

1. Apes pagasta apdzīvotās vietas "Dzeņi" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Dzeņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzenis   -ņa, v.

1. dsk. Dzeņveidīgo kārtas dzilnu dzimtas ģints ("Picoides"), putns ar raibu apspalvojumu, cietu knābi, ar ko atšķeļ koku mizas (kāpurus meklējot), kaļ dobumus kokos, 33 sugas, Latvijā konstatētas 5 sugas.

Baltmuguras dzenis— dzeņu suga ("Picoides leucotos"), Latvijā aizsargājama.

Dižraibais dzenis— dzeņu suga ("Picoides major syn. Dendrocopos major").

Lielais raibais dzenis— dižraibais dzenis.

Mazais dzenis— dzeņu suga ("Picoides minor").

Trīspirkstainais dzenis— trīspirkstu dzenis.

Trīspirkstu dzenis— dzeņu suga ("Picoides tridactylus"), Latvijā aizsargājama.

Vidējais dzenis— dzeņu suga ("Picoides medius syn. Dendrocopos medius"), Eiropā aizsargājama.

Avoti: LLVV, LD

dzenis   -ņa, v.; apv.

1. Spīļu arkla sastāvdaļa, kas satur kopā rokturu apakšdaļu un pie kuras ir piestiprināta lemesnīca.

Avoti: ME

dzenis   -ņa, v.; apv.

1. Kamanām, ragavām un ratiem kāšiem līdzīgi dzelži, aiz kuriem vezumu sienot aizmet virvi.

Avoti: KV

dzenis   -ņa, v.; apv.

1. Dzeinis.

Avoti: T, ME, KV

dzenis   -ņa, v.; apv.

1. Malkas cirtējs.

Avoti: EH

dzenis   -ņa, v.; apv.

1. Kučieris.

Avoti: ME, EH

dzēnis   apv.

1. Dzeinis.

2. Nabas saite.

Avoti: ME

dzēnītis   apv.

1. Dem. --> dzēnis (2); nabas saitiņa.

Avoti: EH

Dzenīši   vietv.

1. Viesītes novada Elkšņu pagasta apdzīvotās vietas "Elkšņi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Dzeniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

Kolna Dzeniški— Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Dzeniški" daļa, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

Lejas Dzeniški— Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Dzeniški" daļa, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

Avoti: LC

dzenīšnieki

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Dzenīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzenīt   apv.

1. Dzenēt - ar cirvi nocirst kokam zarus.

Avoti: ME

dzenītis   -ša, v.

1. Savienojumā ar "zivju": mazs zaļvārnveidīgo kārtas putns ar krāšņu apspalvojumu, nesamērīgi lielu galvu, ļoti spēcīgu knābi.

Avoti: LLVV

dzenītis   -ša, v.

1. Dem. --> dzenis 4.

Avoti: T, EH

dzenksterēties   apv.

1. Cirtoties.

Avoti: EH

dzenoga   apv.

1. Dzelonis.

Avoti: EH

dzenogla   apv.

1. Dzelonis.

Avoti: EH

dzenola   apv.

1. Dzenols.

Avoti: ME

dzenolains   apv.

1. Ērkšķains, dzeloņains, adatains.

Avoti: ME

dzenolis   apv.

1. Dzelonis, ērkšķis.

2. Adatas gals.

3. Tikko izaugusi vasas daļa, zars, stīga; dīglis.

4. Nodzenāts, apdarināts koks.

Avoti: ME, EH

dzenols   apv.

1. Dzelonis, ērkšķis.

2. Adatas gals.

3. Tikko izaugusi vasas daļa, zars, stīga; dīglis.

4. Nodzenāts, apdarināts koks.

Avoti: ME, KV

dzenoška   apv.

1. Dzeņaukste.

Avoti: EH

dzenošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> dzīt 1.

2. Tāds, kas mašīnas pārvadā darbina kādu mašīnas daļu.

Avoti: LLVV

dzenrats   -a, v.; novec.

1. Spara rats.

Dzenrata tvaikonis— tvaikonis, kas virzās uz priekšu ar dzenrata palīdzību, kas var atrasties vai nu kuģa pakaļgalā (viens), vai kuģim sānos (divi).

Avoti: LLVV

dzens

1. Dzenbudisms.

Avoti: MkV

dzensiksna   -as, s.

1. Siksna, kas pārnes kustību no enerģijas avota dzenskriemeļa uz piedzīto skriemeli.

Avoti: LLVV

dzenskriemelis   -ļa, v.

1. Skriemelis, kas ar dzensiksnu dzen otru skriemeli.

Avoti: LLVV

dzenskrūve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Ierīce (ūdens transportlīdzekļos), kas sastāv no lāpstiņām un rumbas.

Dzenskrūves vārpsta— tērauda stienis, kas savieno motoru ar dzenskrūvi.

Salokamā dzenskrūve— dzenskrūve, kuras lāpstiņas miera stāvoklī sakļaujas, bet darbības laikā atliecas.

Avoti: LLVV, JūVM

dzenspārni

1. Kuģa dzineklis un reizē stūres iekārta, sastāv no diska (rotē ap vertikālu asi) un 4 vai 6 tam perpendikulārām aerodinamiska profila lāpstiņām, kuras pagriežot attiecībā pret to vertikālo asi var mainīt kuģa kursu un ātrumu, nemainot diska rotācijas režīmu.

Avoti: LPE

dzentele   apv.

1. Dzintele (2).

Avoti: ME

dzenūga   apv.

1. Dzelonis.

Avoti: EH

dzenūgla   apv.

1. Dzenūgls.

Avoti: EH

dzenūgls   apv.

1. Ērkšķis, dzelonis, adata (ezim).

Avoti: ME

dzenūgs   apv.

1. Dzelonis.

Avoti: EH

dzenūkšas   apv.

1. Dzeņaukste.

Avoti: EH

dzenukšiņa   apv.

1. Dem. --> dzeņaukste.

Avoti: EH

dzenulis   -ļa, v.

1. Iemesls, apstāklis, kas mudina darboties; dzinulis.

2. apv. Dzelonis.

3. tehn. Ierīce, ar kuras palīdzību virzuļu, turboreaktīvie u. c. dzinēji rada vilkmi transportlīdzekļa kustībai.

Avoti: LLVV, ME, ZTV

dzenuls   apv.

1. Dzelonis.

2. Ērkšķis.

3. Svārpsta asais gals.

Avoti: KiV, KnG

dzenūls   apv.

1. Dzenūgls.

Avoti: EH

dzenūška   apv.

1. Dzeņaukste.

Avoti: EH

dzenūškas   apv.

1. Ādas siksnas pie sakām zirga iejūgšanai.

Avoti: MalV

dzenvārpsta   -as, s.

1. Enerģijas pārneses mehānisma daļa (mašīnām, motoriem).

Avoti: LLVV

dzeņa   apv.

1. Dzeinis.

Avoti: ME

Dzeņagols   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

Dzeņalauza   vietv.

1. Balvu novada Balvu pagasta apdzīvotās vietas "Dzeņulauza" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dzeņānieši

1. Rēzekne novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Dzeņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzeņaugstes   apv.

1. Dzeņaukste.

Avoti: TlV

dzeņauksis   apv.

1. Dzeņaukste.

Avoti: EH

dzeņauksniņa   apv.

1. Dem. --> dzeņaukste.

Avoti: EH

dzeņaukste   -es, dsk. ģen. -stu, arī -šu, s.

1. Sakām piestiprināta cilpveida siksna, ar kuru sasaista loku ar ilksi.

Avoti: LLVV

dzeņaukstes   apv.

1. Dzeņaukste.

Avoti: TlV

dzeņauksti   apv.

1. Dzeņaukste.

Avoti: ViV

dzeņauksts   dzeņauksts, dsk. ģen. dzeņaukstu, arī dzeņaukšu, s.

1. Sakām piestiprināta cilpveida siksna, ar kuru sasaista loku ar ilksi.

Avoti: LLVV

dzeņaukša   apv.

1. Dzeņaukste.

Avoti: ME

dzeņauskas   apv.

1. Saku sastāvdaļa - ādas siksnas, ar kurām, jūdzot zirgu, sasaista loku ar ilksīm; dzeņaukstes.

Avoti: ĒiV

dzeņenieši

1. Apes novada Apes pagasta apdzīvotās vietas "Dzeņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dzeņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

7. Smiltenes novada Grundzāles pagasta apdzīvotās vietas "Grundzāle" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LC

Dzeņkalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Avoti: LC

Dzeņkolns   vietv.

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Dzeņkalns" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dzeņputni

1. Dzilnu dzimta.

Avoti: PDE

Dzeņulauza   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Balvu pagastā.

Avoti: LC

Dzeņumuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LC

dzeņūska   apv.

1. Dzeņaukste.

Avoti: Sin

dzeņveidīgie   -o, vsk. dzeņveidīgais, -ā, v.; zool.

1. Putnu kārta, kurā ietilpst sīki un vidēja lieluma putni ar lielu galvu, asu, spēcīgu knābi (piemēram, dižraibais dzenis, melnā dzilna, tītiņš); šīs kārtas putni.

Avoti: LLVV

dzeņžube

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas stērstu dzimtas stērstu apakšdzimtas ģints ("Camarhynchus").

Blāvā dzeņžube— stērstu apakšdzimtas suga ("Camarhynchus pallidus"); blāvā dzeņžubīte.

Mangrovju dzeņžube— stērstu apakšdzimtas suga ("Camarhynchus heliobates").

Mazā dzeņžube— stērstu apakšdzimtas suga ("Camarhynchus parvulus"); mazā darvinžube.

Papagaiļknābja dzeņžube— stērstu apakšdzimtas suga ("Camarhynchus psittacula"); papagaiļknābja darvinžube.

Avoti: ZvP

dzeņžubīte

1. Blāvā dzeņžubīte - blāvā dzeņžube.

Avoti: ZvP

dzer   apv.

1. Gar.

Avoti: EH

dzer   apv.

1. Caur.

Avoti: EH

DzER   saīs., vēst.

1. Dzīvokļu ekspluatācijas rajons (kopā ar kārtas numuru).

Avoti: i1

dzera   apv.

1. Iedzeršana, pacienāšana.

Avoti: ME

dzērājpuķe   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

dzērājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas bieži, sistemātiski lieto alkoholiskus dzērienus; arī alkoholiķis.

2. Cilvēks, kas bieži, ar patiku dzer kādu (nealkoholisku) dzērienu.

Avoti: LLVV

dzērājtēvs   apv.

1. Saimnieks, ģimenes galva, kas daudz lieto alkoholiskus dzērienus.

Avoti: ĒiV

dzeramais   adj.

1. Tāds, ko var dzert, dzeršanai derīgs.

2. lietv. nozīmē Tāds, no kā dzer.

3. Šķidrums dzeršanai, dzēriens.

Avoti: LV87

dzeramnauda   -as, s.

1. Naudas summa, ko dod par pakalpojumiem pāri par oficiāli noteikto maksu; naudas summa, ko dod par kādu nelielu pakalpojumu.

Avoti: LLVV

dzerams   -ais; s. -a, -ā;

1. parasti ar not. galotni. Divd. --> dzert.

2. parasti ar not. galotni. Tāds, ko var dzert; dzeršanai derīgs.

3. Tāds (trauks), no kā dzer.

4. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē; sar. Tas, ko var dzert; dzēriens.

Avoti: LLVV

dzerauklis   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: EH

dzeraukslis   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: EH

dzerauksnis   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: ĒiV

dzerauksnīts   apv.

1. Dem. --> dzerauksnis.

Avoti: ĒiV

dzeraukste   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: EH

dzēraukstis   apv.

1. Vieta, kur ir dzerokļi.

Avoti: EH

dzerauksts   apv.

1. Dzeroklis; dzerūklis.

Avoti: MiV

dzeraukša   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: EH

dzerauška   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: EH

Dzerbaki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Maļinovas pagastā.

Avoti: LC

Dzērbe   vietv.

1. Gaujas kreisā pieteka (ietek Taurenes ezerā, kuram cauri tek Gauja), Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā, garums - 16 km, iztek no Juvera ezera; Juvera upīte; Skraustupīte.

Avoti: LD

Dzērbene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Vecpiebalgas novadā (līdz 2009. g. - Cēsu rajonā) 30 km no Cēsīm, izveidojusies bijušās muižas teritorijā, pagasta centrs.

2. Dzērbenes pagasts - pagasts Vecpiebalgas novada ziemeļu daļā, robežojas ar Taurenes pagastu, kā arī ar Cēsu, Priekuļu, Raunas, Smiltenes un Jaunpiebalgas novadiem; bijušie nosaukumi: vāciski - Schloss-Serben, krieviski - Zerbenskaja.

Dzērbenes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā Dzērbenes pagastam pievienota neliela daļa pirmskara Raunas un Taurenes pagasta, savukārt neliela daļa pirmskara Dzērbenes pagasta iekļauta tagadējā Drustu pagastā.

Dzērbenes muiža— Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagasta apdzīvotās vietas "Dzērbene" bijušais nosaukums.

3. Dzelzceļa stacija Dzērbenes pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Ieriķi-Gulbene-Vecumi, 110 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1916. g. ar nosaukumu "Serben", tagadējais nosaukums kopš 1919. g.

4. Dzērbnenes ezeri - atrodas Vidzemes augstienes ziemeļrietumos, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā, aizņem 2 paralēlas subglaciālas iegultnes mežainā lielpaugurainē, ~15 ezeri.

Avoti: LPag, LC, LE1

dzērbenieši

1. Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagasta apdzīvotās vietas "Dzērbene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzerdenāt   apv.

1. Dzirdīt, dzirdināt.

Avoti: EH

dzērdināt   apv.

1. Dzirdīt, dzirdināt.

Avoti: ViV

dzērējs   -a, v.

1. Cilvēks, arī dzīvnieks, kas (pašlaik) dzer.

Avoti: LLVV

dzereklis   apv.

1. Dzēriens.

Avoti: ME

dzereklis   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: ME

dzēreklis   apv.

1. No miltiem pagatavots dzēriens.

Avoti: ME, VeAT

dzerekls   apv.

1. Dzēriens.

Avoti: EH

dzereni

1. Gazeļu apakšdzimtas ģints, vidēji lielas, īsastainas antilopes (ķermeņa gar. 95-150 cm, masa - 20-39 kg), tuksnešos, pustuksnešos un stepēs Āzijas vidienē; ģintī 2 s.

Avoti: EV

dzeres   apv.

1. Plāns alus.

Avoti: KV

dzēres   apv.

1. Ašņu dzīre jeb parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: ME

dzēres   apv.

1. Grēmas.

Avoti: ME

dzeresis   apv.

1. Šķidrs lopu ēdamais; slotrams.

2. Aizlejs, mērce; slotrams.

Avoti: KV

Dzerevņa   vietv.

1. Novaja Dzerevņa - Daugavpils novada Nīcgales pagasta apdzīvotās vietas "Jaunā sādža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Dzergači   vietv.

1. Ludzas novada Ņukšu pagasta apdzīvotās vietas "Dergači" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dzergzde   apv.

1. Cilpa vai mezgls dzijā.

Avoti: KV

dzēri   apv.

1. Dzīres.

Avoti: EH

dzērienis   apv.

1. Dzēriens.

Avoti: KiV

dzēriens   -a, v.

1. Īpaši sagatavots šķidrums dzeršanai.

// apv. Šķidrums, ko iegūst pēc alus un pateku notecināšanas, drabiņām trešo reizi uzlejot ūdeni.

2. apv. Dzeršana.

Avoti: LLVV, MiV, EH

dzerieši   apv.

1. Raudzēts dzēriens no ūdens un miltiem.

Avoti: EH

dzērīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz žūpot.

2. Tāds, kas mēdz daudz dzert (par lopiem).

Avoti: ME

dzērkājis   apv.

1. Purva vārnkāja ("Comarum palustre").

Avoti: Aug2

dzerkalieši

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Dzirkaļi" iedzīvotāji.

2. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Dzerkaļi" iedzīvotāji.

3. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Dzerkaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dzerkaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

3. Lielie Dzerkaļi - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

4. Mazie Dzerkaļi - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

5. Dzerkaļu kalns - atrodas Latgales augstienes Rāznavas paugurainē, Rēzeknes novada Kaunatas pagastā, ietilpst Ezernieku aizsargājamo ainavu apvidū, 286,3 m vjl., relatīvais augstums - 89,2 m, kas ir lielākais Latvijā, no 700 m attālā Lielā Liepukalna škir ~64 m dziļa ieplaka.

Avoti: LC, LE1

Dzerkaļova   vietv.

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Dzierkaļova" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

dzerklis   apv.

1. Padzēriens teļam vai jēram.

Avoti: ME

dzērklis   apv.

1. Dzēriens, dzira.

Avoti: ME

dzerkone   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: ME

dzerkste   apv.

1. Tautas nosaukums čirkstošam cīpslu makstu iekaisumam (saaukstēšanās, sastrādāšanās sekas).

Avoti: KV

dzērkste   apv.

1. Kaulu sāpes.

Avoti: ME

dzerkstele   apv.

1. Cilpa vai mezgls dzijā.

Dzerksteles met— saka, kad virve vai aukla sagriežas pati ap sevi.

Avoti: KV, KnV

dzerkstelēties   apv.

1. Saka, ja vērpjot dzijā rodas samezglojumi.

Avoti: KnV

dzerkstēt   apv.

1. Krākt.

Avoti: ME

dzeroklis   -ļa, v.

1. Viens no zobiem, kuri atrodas žokļa abās pusēs (aiz acuzobiem) un ar kuriem sakošļā barību.

Avoti: LLVV

dzerokslis   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: ME

dzeroksnis   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: ViV

dzeroksts   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: EH

dzersis   apv.

1. No maizes garozām izraudzēts dzēriens.

2. Miltu padzēriens (visbiežāk vārīts) govīm vai citiem mājlopiem.

3. Dzēriens.

Avoti: KV, NeV

dzērsis   apv.

1. Dzēriens.

Avoti: EH

dzersle   apv.

1. Ūdens krūze, ko ņem līdzi uz pļavu sienu novācot.

Avoti: EH

dzerstelīgs   žarg.

1. Tāds, kas labprāt, arī daudz lieto alkoholiskos dzērienus.

Avoti: SLG

dzerstīgs   apv.

1. Tāds, kas labprāt, arī daudz lieto alkoholiskos dzērienus.

Avoti: VV

dzerstiņš   apv.

1. Alkoholisko vai citu dzērienu lietošana bez mēra un sāta.

2. Neliela iedzeršana.

Avoti: VV

dzerstīties   žarg.

1. Dzert alkoholiskos dzērienus.

Avoti: SLG

dzeršana   apv.

1. Process --> dzert, žūpot.

2. Viesības ar alkoholiskiem dzērieniem.

3. Pārmērīga alkohola lietošana.

4. Dzeramais.

Avoti: ME, KnV, EH

dzeršus   apv.

1. Savienojumā ar verba "dzert" formām izsaka darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

dzert   dzeru, dzer, dzer, pag. dzēru.

1. trans. Ieņemt mutē un norīt (šķidrumu).

Dzert (arī izdzert, (iz)tukšot) līdz dibenam— (iz)dzert tukšu, (iz)dzert visu.

// intrans.

// pārn. Uztverot, sajūtot (piemēram, gaismu, gaisu), baudīt.

2. intrans. Bieži, sistemātiski lietot alkoholiskus dzērienus.

3. trans. Svinēt (kāzas, kristības, bēres).

Avoti: LLVV

dzērt   apv.

1. Dzert.

Avoti: EH

dzertans   apv.

1. Dzerams, patīkams dzeršanai.

Avoti: ME

dzertava   apv.

1. Krogs, traktieris, dzertuve.

Avoti: ME

dzertens   apv.

1. Dzerams, patīkams dzeršanai.

Avoti: ME

dzerties   apv.

1. Labi garšot (par dzērienu).

2. Daudz, ilgāku laiku dzert (alkoholiskus dzērienus); žūpot.

Avoti: KiV, ViV

dzertins   apv.

1. Dzerams, patīkams dzeršanai.

Avoti: ME

dzertuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.; niev.

1. Vieta, kur var iegādāties un lietot alkoholiskus dzērienus; arī krogs.

Avoti: LLVV

dzerūklis   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: KiV

dzerūknis   apv.

1. Dzeroklis; dzerūklis.

Avoti: MiV

dzerūkslis   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: ME

dzerūkstejais   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: KiV

dzerukstis   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: ME

dzerūksts   apv.

1. Dzeroklis; dzerūklis.

Avoti: MiV

dzerūksts   apv.

1. Samudžinājums dzijā.

Avoti: EH

dzērūksts   apv.

1. Dzijas samudžinājums.

2. Dzēraukstis.

Avoti: EH

dzērūkšas   apv.

1. Dzeroklis.

Avoti: ME

dzērulis   apv.

1. Žūpa, pļēgurs.

Avoti: ME

dzērumbaļļa   apv.

1. Dzērājs.

Avoti: Sin

Dzērumcelmi   vietv.

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Dzērumi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Dzērumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ķekavas novada Ķekavas pagastā.

Avoti: LC

dzērumieši

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Dzērumi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzērums   -a, v.; parasti vsk.

1. Ar alkoholu saindēta organisma stāvoklis.

Avoti: LLVV

dzērvacis   apv.

1. Jumstiņu gladiola ("Gladiolus imbricatus").

Avoti: Aug2

dzērvacs   apv.

1. Jumstiņu gladiola; dzērves acs.

Avoti: TlV

dzērvači   apv.

1. Jumstiņu gladiola ("Gladiolus imbricatus").

Avoti: Aug2

dzērvanes   apv., hip.

1. Dzērvenes ("Oxycoccus").

Avoti: Aug2

Dzervaniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Avoti: LC

Dzervanki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

dzērve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Putnu klases dzērvjveidīgo kārtas dzimta ("Gruidae"), 4 ģ., 15 sugu, Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

2. Šīs dzimtas suga ("Grus grus"), gaišpelēks dzērvjveidīgo kārtas putns ar garām kājām, garu knābi un kaklu, Latvijā aizsargājama.

Pelēkā dzērve— dzērve ("Grus grus").

Kā dzērves rindā— rindā cits aiz cita.

Avoti: LLVV

dzērve   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

Dzērve   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aizputes novada Aizputes pagastā.

2. vēst. Dzērves pagasts - pastāvēja bijušajā Aizputes apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Aizputes novada Cīravas, Aizputes un Lažas pagastā.

3. Dzērves skola - apdzīvota vieta (mazciems) Aizputes novada Cīravas pagastā.

Dzērves muiža— Aizputes novada Cīravas pagasta apdzīvotās vietas "Dzērves skola" bijušais nosaukums.

4. Dzērves purvs - dabas liegums Alojas novada Staiceles pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 396 ha, ligzdo vairākas retas putnu sugas.

5. Dzērves ezers - viens no Korneta ezeriem Alūksnes augstienes Veclaicenes paugurainē, Alūksnes novada Veclaicenes pagastā, 166,6 m vjl., platība - 8,9 ha, vidējais dziļums - 5,65 m, lielākais dziļums - 20 m.

6. Gaujas labā krasta pieteka Apes novada Trapenes pagastā un Gulbenes novada Lejasciema pagastā, garums - ~10 km.

7. Dzērves Bērziņu avotu grupa - aizsargājams ģeoloģiskais objekts, atrodas Aizputes novada Cīravas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 27 ha, vairāki liela debita avoti mutuļo augšup pa pašu izgulsnēto, gabalaino avotkaļķu veidojumu spraugām un veido avotkaļķu atradni.

8. Dzērves dzirnavezers - atrodas Apriķu līdzenumā, Aizputes novada Lažas pagastā, 30,4 m vjl., platība - 43,2 ha, garums - 1,9 km, platums - 0,36 km, lielākais dziļums - 2,1 m, mākslīgs caurplūdes ezers 400 m platā ielejā, lēzenos krastos.

9. Dzērves kalns - atrodas Madonas-Trepes vaļņa ziemeļu daļā, Madonas novada Lazdonas pagastā, vaļņveida formas paugurs ar osveidīgu virsu, absolūtais augstums - 171 m vjl., relatīvais augstums - 45 m, stāvas nogāzes.

10. Gaujas labā krasta pieteka Alūksnes novada Trapenes pagastā un Gulbenes novada Lejasciema pagastā, garums - 14 km.

11. Dzērves kalns - Spirukalns Madonas novada Vestienas pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

Dzērve   astr.

1. Debess dienvidu puslodes zvaigznājs; balta 1,7. vizuālā zvaigžņlieluma zvaigzne, Latvijā nav novērojama.

Avoti: EV

dzervēdere   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: KV

dzervēdze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

dzervēdzele   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

dzervelce   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: KV

dzērvenāji   apv.

1. Dzērvenājs.

Avoti: EH

dzērvenājs   -a, v.

1. Dzērvenes ("Oxycoccus"), dzērveņu cers; arī dzērveņaudze.

2. Dzērvenēm apaugusi vieta.

Avoti: LLVV, LD, Aug2

dzērvene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. parasti dsk. Ēriku dzimtas ģints ("Oxycoccus"), mūžzaļi, ložņājoši puskrūmi ar rožainiem ziediem un sarkanām, sulīgām, skābām ogām, 4 sugas, Latvijā 2 sugas.

Purva dzērvene— dzērveņu suga ("Oxycoccus palustrus").

Lielā dzērvene— purva dzērvene.

Sīkā dzērvene— dzērveņu suga ("Oxycoccus microcarpus").

Lielogu dzērvene— dzērveņu suga ("Oxycoccus macrocarpus"), kas Latvijas purvu plantācijās introducēta no Ziemeļamerikas.

Lielaugļu dzērvene— lielogu dzērvene.

2. Šī auga oga.

Avoti: LLVV, LD, Aug2

Dzērvēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Avoti: LC

Dzērvenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Aizputes novada Cīravas pagastā.

Avoti: LC

dzērvenieki

1. Aizputes novada Cīravas pagasta apdzīvotās vietas "Dzērve" iedzīvotāji.

2. Aizputes novada Cīravas pagasta apdzīvotās vietas "Dzērvenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzērvēnieši

1. Baltinavas novada apdzīvotās vietas "Dzērvēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzērveņas   apv.

1. Dzērvenes ("Oxycoccus").

Avoti: Aug2

dzērveņaudze   -audzes, dsk. ģen. -audžu, s.; bot.

1. Dzērveņu audze.

Avoti: LLVV

dzērveņi   apv.

1. Dzērvenes ("Oxycoccus").

Avoti: Aug2

dzērveņoga   apv.

1. Dzērvene.

Avoti: ĒiV

dzērveņot   apv.

1. Lasīt dzērvenes.

Avoti: ĒiV

Dzērves   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Babītes novada Babītes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

dzērvessūds   apv.

1. Šķidrums, kas rodas darvas tecināšanā.

Avoti: TlV

dzērviene   apv.

1. Dzērvene.

Avoti: EH

dzērvieši

1. Viesītes novada Saukas pagasta apdzīvotās vietas "Dzērves" iedzīvotāji.

2. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Dzērves" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzērvinājs   apv.

1. Dzērvene (augs); dzērveņu audze.

Avoti: KiV

dzērvine   apv.

1. Dzērvenes ("Oxycoccus").

Avoti: Aug2

dzērviņa   apv., hip.

1. Dzērvenes ("Oxycoccus").

Avoti: Aug2

dzērviņnieki

1. Ventspils novada Jūrkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Dzērviņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dzērvis   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Dzērves" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dzērvīte   apv.

1. Dem. --> dzērve.

2. Vērpjamā ratiņa daļa, kas savieno paminu ar piedziņas riteni un liek tam griezties; kuņīna; spriņģis.

3. Aizsargs jumta virsai.

4. Aužamo stāvu detaļa uz kuras savērtas paminas.

Avoti: KV, EH

Dzērvīte   vietv.

1. Upe Latvijā, Iecavas labā krasta pieteka Vecumnieku novada Bārbeles pagastā, garums - 11 km.

Avoti: LD, La1

dzērvjputni

1. Putnu klases dzērvjveidīgo kārtas dzimta, vidēji lieli un lieli putni (garums - 80-150 cm, masa - līdz 15 kg) ar garām kājām un kaklu, ko lidojumā izstiepj, 4-5 ģ., 14-15 s.

Avoti: PDE

dzērvjveidīgie   -o, vsk. dzērvjveidīgais, -ā, v.; zool.

1. Putnu kārta, kurā ietilpst putni, kam raksturīgas garas kājas ar īsiem pirkstiem, garš kakls un knābis, īsa aste; šīs kārtas putni.

Avoti: LLVV

dzērvjzābaki   apv.

1. Vējā un mitrumā sasprēgājušas kājas.

Avoti: ViV

dzērvkāja   apv.

1. Purva vārnkāja ("Comarum palustre").

Avoti: Aug2

dzērvpēda   apv.

1. Dzelzszāle ("Carex nigra"), grīšļu suga.

Avoti: Aug2

dzērvspalvju   dsk. ģen.; apv.

1. Tāds, kas ir dzērves spalvu krāsā.

Avoti: EH

dzērvukājas   apv.

1. Purva vārnkāja ("Comarum palustre").

Avoti: Aug2

dzērvzābaki   apv.

1. Vējā un mitrumā sasprēgājušas kājas.

Avoti: ViV

Dzeržinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 48500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabalā, 235800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 34700 iedzīvotāju (2014. g.), 2016. g. pārdēvēta par Torecku.

4. Dzjaržinska - pilsēta Baltkrievijā, tās nosaukums 1932. - 1991. g.

Avoti: Wi

Dzeržoņova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 34700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1290. g.

Avoti: LpA, Wi

dzese   tehn.

1. Temperatūras pazemināšana līdz noteiktai robežai, dzesēšana.

Dzeses sistēma— sistēma ar dažādām ierīcēm iekšdedzes motora temperatūras uzturēšanai optimālās robežās; ir šķidrumdzeses (ar ūdeni vai antifrīzu) un gaisdzeses sistēmas.

Avoti: ZTV

dzēse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Zivju gārnis ("Ardea cinerea").

2. apv. Melnais stārķis.

Avoti: LLVV, ME

dzesecina   apv.

1. Desetīna.

Avoti: KiV

dzesējošs   med.

1. Aukstumu radošs.

Avoti: TM

dzēsējs   apv.

1. Tas, kas dzēš.

Avoti: ME

dzēsējtaustiņš   inf.

1. Tastatūras taustiņš, kurš dzēš pēdējo ievadīto rakstzīmi.

Avoti: D3

dzeseklis   apv.

1. Dzesēšanas muca.

Avoti: ME

dzēsene   žarg.

1. Dzēšgumija.

2. neakt. Dzēšlapa.

Avoti: SLG

dzēsenis   apv.

1. Ēna.

Avoti: EH

dzesēšana   tehn.

1. Temperatūras pazemināšana līdz noteiktai robežai.

Dzesēšanas cikls— siltuma pārneses cikls no ķermeņa ar zemāku temperatūru uz ķermeni ar augstāku temperatūru (aukstummašīnās).

dzesēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ļaut (kam karstam, siltam) dzist; panākt, ka (kas karsts, silts) kļūst vēss vai vēsāks.

2. Dzerot remdēt (slāpes).

Avoti: LLVV

dzesētāja   s.

1. Dzesētājs.

Avoti: LV87

dzesētājriba   siltumt.

1. Labas siltumvadības elements, kas palielina siltumnovadīšanas virsmu.

Avoti: ZTV

dzesētājs   -a, v.

1. Tas (cilvēks), kas dzesē.

2. Ierīce dzesēšanai.

Avoti: LLVV, LV87

dzesētava   -as, s.

1. Telpa, kurā dzesē.

Avoti: LLVV

dzesēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Būt pakļautam dzesēšanai.

Avoti: LLVV

dzesināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt (parasti, aktīvi iedarbojoties, - maisot, laistot u. tml.), ka (kas karsts, silts) kļūst vēss vai vēsāks.

Avoti: LLVV

dzēsināt   apv.

1. Atvēsināt.

Avoti: EH

dzesinātājs   -a, v.

1. Dzesētājs.

Avoti: LLVV

dzesinātava   -as, s.

1. Dzesētava.

Avoti: LLVV

dzesīt   apv.

1. Dzesēt.

Avoti: EH

dzeslis   apv.

1. Dzāslons.

Avoti: EH

dzesma   -as, s.; poēt.

1. Dzestra gaisa pūsma; dzestrs gaiss.

Avoti: LLVV

dzēsma   apv.

1. Dzesējoša vēja pūsma.

Avoti: ME

dzēsme   apv.

1. Dzēsma.

Avoti: EH

dzesms   apv.

1. Vēss, dzestrs.

Avoti: ME

dzēsna   apv.

1. Šķidra putra.

Avoti: KV

dzesna   apv.

1. Krēsla.

2. Debess sārtums, vakara blāzma.

3. Sarma ziemā uz mitru telpu sienām.

Avoti: Sin, NeV

dzest   apv.

1. Dzēst.

Avoti: ME

dzēst   dzēšu, dzēs, dzēš, pag. dzēsu; trans.

1. Neļaut degt tālāk (ugunij, liesmām).

2. Panākt (parasti, berzējot ar dzēšamgumiju), ka zūd (uzrakstītais, uztrieptais); panākt (parasti, berzējot ar dzēšamgumiju), lai (no papīra) zustu uzrakstītais, uztrieptais.

3. Maksāt, samaksāt (parādu).

Dzēst pastmarku— apzīmogot pastmarku.

Dzēst obligāciju— izmaksāt obligācijā minēto summu.

Dzēst sodu— anulēt sodu.

4. Būt par cēloni, ka (kas) kļūst nesaskatāms vai grūti saskatāms, padarīt (ko) nesaskatāmu vai grūti saskatāmu.

5. Mitrināt (dedzinātus kaļķus).

Dzēstie kaļķi— kaļķakmens, kas ir uzkarsēts un "dzēsts" ar ūdeni; kalcija hidroksīds.

Avoti: LLVV

dzēstra   apv.

1. Viendīgļlapju ūdensaugs ar alojei līdzīgām, biezām un gaļainām, zobenveidīgām dzeloņaini zobotām robustām lapām tumši zaļā krāsā.

Avoti: KV

dzestrains   apv.

1. Dzestrs, vēss.

Avoti: ME

dzestre   apv.

1. Vēsa ēnaina vieta.

Avoti: ME

Dzestrene   vietv.

1. Gaujas kreisā krasta pieteka Veclaicenes novada Dzērbenes pagastā un Jaunlaicenes novada Zosēnu pagastā, garums - 14 km, sākas mežā uz ziemeļaustrumiem no Dzērbenes.

Avoti: LD

dzestrināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Vēsināt.

Avoti: LLVV

dzēstrs   apv.

1. Stārķis.

Avoti: ME

dzēstrs   apv.

1. Dzestrs.

Avoti: ME

dzestrs   -ais; s. -a, -ā;

1. Vēss, spirgts (par gaisu, vēju u. tml.).

2. Bez maiguma, atturīgs, arī paskarbs; dzedrs (2).

Avoti: LLVV

dzestrums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dzestrs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> dzestrs (2), šīs: īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dzēšamgumija   -as, s.

1. Gumija uzrakstītā izdzēšanai.

Avoti: LLVV

dzēšana

1. Darbība, process --> dzēst.

2. fin. Aizņēmuma atdošana aizdevējam.

3. inf. Operācija, kuras izpildes rezultātā atmiņa tiek atbrīvota jaunu datu ierakstīšanai.

4. psih. Noteiktā refleksa atcelšana.

Avoti: GrV, D3

dzēšgumija   s.

1. Gumija uzrakstītā izdzēšanai.

Avoti: MLVV

dzēšlapa   -as, s.

1. Poraina papīra lapa, ko lieto ar tinti uzrakstītā nosusināšanai.

Avoti: LLVV

dzēšpapīrs   -a, v.

1. Porains papīrs, ko lieto dzēšlapu izgatavošanai.

2. Dzēšlapa.

Avoti: LLVV

dzēštaustiņš   inf.

1. Dzēsējtaustiņš - tastatūras taustiņš, kurš dzēš pēdējo ievadīto rakstzīmi.

Avoti: Itk-142

dzeta

1. Grieķu alfabēta sestais burts; zeta, zēta.

Avoti: LPE

dzēties   apv.

1. Dēties.

Avoti: ME

Dzevs   novec.

1. Zevs.

Avoti: KV

dzēze   apv.

1. Melnais stārķis.

Avoti: ME

dzezeda   apv.

1. Atmata, vecaine.

Avoti: ME

dzēzene   žarg.

1. Dzēšgumija.

Avoti: SLG

dzezis   žarg.

1. Dzēšgumija.

Avoti: SLG

dzēzis   apv.

1. Zivju gārnis.

Avoti: ME

dzēzna   apv.

1. Plāna drēbe.

Avoti: EH

dzēzniņa   apv.

1. Ļoti kalsns cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: ME

Dzežgoņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 5640 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1290. g.

Avoti: LpA, Wi

dzēžuks   žarg.

1. Dzēšgumija.

Avoti: SLG

dzi   izsauk.

1. Lieto, lai pamudinātu klausīties vai ieklausīties vērīgāk; klau.

Avoti: LLVV

dzībe   apv.

1. Dzīvības dziņa.

2. Dzīvības iedīglis, pirmelements, no kā viss rodas un veidojas.

Avoti: NeV

dzibirkste   apv.

1. Dzirkstele.

Avoti: EH

Dzibo   vietv.

1. Aglomerācija Ķīnas austrumu daļā (ķīn. val. "Zibo"), Šaņdunas provincē, Šaņdunas kalnu piekājē, sastāv no 5 pilsētām un 3 lauku teritorijām, 41,4 mlj iedzīvotāju.

Avoti: LģE

dzīda   apv.

1. Kārts, ar ko dzen zivis tīklā.

Avoti: KV

dzidaine   apv.

1. Savienojumā "dzidaina pagale" - asa, šķēpveidīga malkas pagale.

Avoti: EH

dzīdene   žarg.

1. Dziedāšana (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

dzīdēt   apv.

1. Dziedēt 2.

Avoti: KiV

dzīdināt   apv.

1. Uzmudināt, izdzīt ļaudis.

2. Vilkt dzīvību.

3. Labi barot, ēdināt.

4. Gaiņāt prom; gaiņāties.

Avoti: KV, ViV

dzīdināt   apv.

1. Dziedināt.

Avoti: ME

dzīdīt   apv.

1. Dzīt 1.

Avoti: Sin

dzīdīt   apv.

1. Dziedināt.

Avoti: EH

dzidrābele   apv.

1. Baltā dzidrā - vasaras šķirnes ābele ar saldskābiem, sulīgiem augļiem.

Avoti: ME

dzidrais

1. Īpašs degvīna sortiments.

Avoti: KV

dzidre   -es, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Dzidrums.

Avoti: LLVV

dzidrība   s.

1. Vispārināta īpašība --> dzidrs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dzidrināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka kļūst dzidrs vai dzidrāks.

Dzidrinātā optika— opt. detaļas (lēcas, prizmas), kas pārklātas ar plānu īpašas vielas slānīti, kurš samazina gaismas atstarošanos no detaļām un līdz ar to palielina gaismas caurlaidību.

Avoti: EV

dzidrinātāji   tehnol.

1. Vielas, ko ievada stikla šihtā, lai stikla masu kausēšanas beigās atbrīvotu no gāzu pūslīšu ieslēgumiem; biežāk lietotie dzidrinātāji ir trīsvērtīgie arsēna un antimona oksīdi, nātrija un amonija nitrāti.

Avoti: ZTV

dzidrināties   apv.

1. Gatavoties (par āboliem).

Avoti: Sin

Dzidriņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems, izzudis) Stopiņu novadā.

Avoti: LC

dzidrot   apv.

1. Kļūt dzidrākam, skaidrākam.

Avoti: ME

dzidroties   apv.

1. Skaidroties, kļūt gaišākam, tīrākam.

Avoti: ME

dzidrots   apv.

1. Dzidrs.

Avoti: Sin

dzidrs   -ais; s. -a, -ā;

1. Skaidrs un caurspīdīgs, arī mirdzošs.

Baltā dzidrā— vasaras šķirnes ābele ar saldskābiem, sulīgiem augļiem; attiecīgā ābeļu šķirne.

Baltais dzidrais— baltās dzidrās ābeles auglis.

// pārn. Bez kā nepatīkama, negatīva (parasti par psihiskiem stāvokļiem); jauks, labs.

2. Bez citu toņu piejaukuma, caurspīdīgs (par krāsu); tīrs.

3. Augsts, skanīgs (par skaņu).

Avoti: LLVV

dzīdrs   apv.

1. Gaišzils.

2. Gaišs, skaidrs, dzidrs.

Avoti: ME

dzidrums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārinātā īpašība --> dzidrs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> dzidrs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> dzidrs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Dzidruma koeficients— staru caurlaides koeficients, kas raksturo atmosfēras spēju laist cauri Saules radiāciju.

Avoti: LLVV

dzīdrums   apv.

1. Skaidrība.

Avoti: ME

dzids   apv.

1. Iesms, šķēps.

Avoti: EH

dzidze   apv.

1. Koka kārts ar naglu galā, ko zvejnieki ziemā izmantoja atbalstam pārvietojoties pa ledu.

Avoti: EH

dzidzināt   apv.

1. Sisināt.

Avoti: Sin

dzīdzināt   apv.

1. Nodarbināt.

2. Spēlēt.

3. Ļaut brīvi (bez darba) dzīvot.

Avoti: ME, EH

Dzidzo   mit.

1. Japāņu budisma mitoloģijā - dievs, bērnu un ceļotāju aizstāvis, arī gudrības dievs.

Avoti: Mit

dzidzoku   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - elle, kur pēc nāves nonāk grēcinieku dvēseles.

Avoti: PmV

dzie   apv.

1. Dzirdi.

Avoti: ME

dziedājums   -a, v.

1. Dziesmas vai cita vokāla skaņdarba izpildījums (dziedot).

2. Vokāls (skaņdarba, parasti operas) fragments.

3. Nodaļa eposā.

// reti. Daiļdarbs dzejā.

Avoti: LLVV

dziedāšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> dziedāt.

2. Mācību priekšmets - vokālo dotību izkopšana, vokālu skaņdarbu iestudēšana; arī muzikālā audzināšana (vispārizglītojošā skolā).

Avoti: LLVV

dziedāt   dziedu, dziedi, dzied, pag. dziedāju; intrans.

1. Ar balsi veidot muzikālas skaņas; ar balsi atskaņot dziesmu, melodiju.

// trans.

2. Nodarboties ar vokālo mākslu.

// trans. Izpildīt (vokālu partiju).

3. parasti 3. pers. Ar balsi veidot raksturīgas (parasti melodiskas) skaņas (par dažiem putniem).

// trans.

4. parasti 3. pers. Melodiski skanēt (par mūzikas instrumentiem).

// trans.

// trans.

5. poēt. Dzejot; sacerēt dzejoļus.

Avoti: LLVV

dziedātājcikādes

1. Cikāžu suga ("Cicadidae"), kuru tēviņi spēj radīt čirkstošas skaņas.

Avoti: SV08

dziedātājķauķis   biol.

1. Mušķērāju dzimtas ķauķu apakšdzimtas smējējķauķu ģints ("Hippolais") atsevišķu sugu paralēls nosaukums.

Iedzeltenais dziedātājķauķis— iedzeltenais smējējķauķis ("Hippolais icterina").

Orfeja dziedātājķauķis— daudzbalsu smējējķauķis ("Hippolais polyglotta").

Avoti: LD, ZvP

dziedātājputni   -u, v.

1. Zvirbuļveidīgo kārtas apakškārta ("Oscines"), mazi un vidēji lieli putni (masa no 4 g līdz 1,5 kg) ar attīstītu balss aparātu; 44 dzimtas, ~4190 sugu; Latvijā konstatētas 20 dzimtas, >120 sugu.

Avoti: LLVV, LE1

dziedātājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas dzied.

2. Dziedonis (1).

3. Putns, kas dzied; arī dziedātājputns.

Avoti: LLVV

dziedātājsienāzis

1. Kukaiņu klases taisnspārņnu kārtas sienāžu apakškārtas ģints ("Tettigonia"), lieli (3-4 cm gari), zaļi sienāži, >10 s., Latvijā konstatētas 2 sugas.

Parastais dziedātājsienāzis— dziedātājsienāžu suga ("Tettigonia cantans").

Avoti: LPE, LE1, LD

dziedātājstērste

1. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas stērstu dzimtas stērstu apakšdzimtas zvirbuļstērstu suga ("Zonotrichia melodia").

Avoti: ZvP

dziedātājstrazds   -a, v.

1. Zvirbuļveidīgo kārtas dziedātājputnu apakškārtas mušķērāju dzimtas mežastrazdu ģints suga ("Turdus philomelos syn. Turdus ericetorum"), vidēji liels putns ar brūnu muguru un raibu vēderu, Latvijā sastopams ļoti bieži.

Avoti: LLVV, LE1

dziedātājžubīte

1. Dzeltenpieres ģirlicis - zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas žubīšu dzimtas suga ("Serinus mozambicus").

Avoti: ZvP

dziedaudz   žarg.

1. Dziedāšana (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

dziede   -es, dsk. ģen. -žu, s.; novec.

1. Zāles; ziede.

2. Dzeja; poēzija.

3. Sija.

Avoti: LLVV, Sin, KV

dziedējs   apv.

1. Dziedinātājs; ārsts.

Avoti: NeV, TlV

dziedēklis   apv.

1. Dziedināšanas līdzeklis.

Avoti: KV

dziedelis   apv.

1. Solo dziedātājs.

Avoti: ME

dziedene   žarg.

1. Dziedāšana (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

dziedenīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Čemurziežu dzimtas ģints ("Sanicula"), daudzgadīgs vai divgadīgs lakstaugs, ~40 sugas, Latvijā konstatēta tikai 1 suga.

Eiropas dziedenīte— dziedenīšu suga ("Sanicula europaea"), ko tautas medicīnā lieto brūču dziedēšanai.

Avoti: LLVV, LE1

dziedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Lietojot ārstniecības līdzekļus, panākt, ka dzīst (brūce, ievainojums).

// pārn. Panākt, būt par cēloni, ka vājinās, zūd (pārdzīvojumi, jūtas).

Avoti: LLVV

dziedēt   apv.

1. Ziedēt.

Avoti: ME

dziedētava   novec.

1. Dziedinātava, sanatorija.

Avoti: LV93

dziedēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; reti.

1. Ārstēties.

Avoti: LLVV

dziediens   apv.

1. Nāk dziediens - saka, ja gribas dziedāt, ja ir patika dziedāt.

Avoti: ViV

dziedīgs   apv.

1. Tāds, kas dziedē, kam piemīt dziednieciskas īpašības.

Avoti: KV

dziedīgs   apv.

1. Tāds, kas daudz dzied.

Avoti: EH

dziedināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ārstēt (slimo).

// intrans.; parasti divd. formā: dziedinošs. Padarīt veselu (ķermeņa daļu).

Avoti: LLVV

dziedināt   apv.

1. Likt dziedāt; mācīt dziedāt.

Avoti: ĒiV

dziedinātājs   apv.

1. Cilvēks, kas ārstē ar tautas ārstniecības līdzekļiem.

Avoti: ĒiV

dziedinātājs   apv.

1. Dziedāšanas skolotājs.

Avoti: ĒiV

dziedinātava   -as, s.

1. Ārstniecības (parasti sanatorijas tipa) iestāde.

2. novec. Slimnīca.

Avoti: LLVV, VkG

dziedināties   apv.

1. Ārstēties.

Avoti: Sin

dziedinošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir spēja darīt veselu, novērst slimību (par ārstniecības līdzekļiem, to īpašībām).

Avoti: MLVV

dziednīca   -as, s.

1. Dziedinātava.

Avoti: LLVV

dziedniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Ārstniecība (parasti tautas medicīna).

Avoti: LLVV

dziedniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ārstniecību, ārstēšanu; lietojams ārstniecībā, ārstēšanā; ārstniecisks.

Avoti: LLVV

dziednieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar tautas medicīnu.

Avoti: LLVV

dziedonis   -ņa, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar profesionālo vokālo mākslu.

2. poēt. Putns, kas dzied.

Avoti: LLVV

dziedošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> dziedāt.

2. Viegli plūstošs, līdzīgs dziedāšanai (par balsi).

Avoti: LLVV

dziedre   apv.

1. Dzidre, dzidrums.

Avoti: ME

dziedrenis   apv.

1. Skaidra, dzidra debess.

Avoti: KV

dziedris   apv.

1. Sija, dziedrs 1(1).

Avoti: EH

dziedris   apv.

1. Tvans.

Avoti: EH

dziedrs   -a, v.

1. Neaizsegta (griestu) sija, neaizsegts saišķis (griestos); neapņemts sijas vai spāres gals.

2. Neaizsegts apaļkoks (guļbūves sienā).

3. apv. Grābekļa šķērskoks, kurā zari un kāts tiek iestiprināti.

Avoti: LLVV, ME

dziedrs   apv.

1. Dzidrs, skaidrs, dzestrs.

Avoti: LE

dziedrs   apv.

1. Stingrs, bargs.

Avoti: ME

dziedrs   apv.

1. Tvans.

2. Reibums, skurbums.

Avoti: EH

dzieds   apv.

1. Sija.

2. Grābekļa šķērskoks, kurā zari un kāts tiek iestiprināti.

Avoti: KV, ME

dzieds   apv.

1. Tvans.

2. Reibums, skurbums.

3. Mitrums, drēgnums istabā.

4. Tvaiks, migla.

Avoti: KV, SiV

dziedus   apv.

1. Dziedoši.

Avoti: ME

dziedzerains   apv.

1. Tāds, kur ir iekaisuši, uztūkuši dziedzeri (par ķermeņa daļām).

Avoti: ViV

dziedzerepitēlijs   -a, v.; biol.

1. Audi, kas sedz organisma dziedzeru virsmu.

dziedzeres   apv.

1. Kakla dziedzeris, mandele.

Avoti: EH

dziedzerēt   apv.

1. Veidoties piena dziedzeriem un ražot pienu (par tesmeni).

Avoti: ViV

dziedzeris   -ra, v.

1. Orgāns, kas (cilvēka vai dzīvnieku organismā) izstrādā un izdala īpašas (šim orgānam raksturīgas) vielas.

Aizkuņģa dziedzeris— mugurkaulnieku ārējās un iekšējās sekrēcijas dziedzeris, cilvēkam atrodas aiz kuņģa, izdala gremošanas fermentus un piedalās vielmaiņas procesā.

Ārējās sekrēcijas dziedzeri— dziedzeri, kam ir izvadkanāli uz ārējo vidi.

Iekšējās sekrēcijas dziedzeri— dziedzeri, kas izstrādātās vielas ievada tieši limfā vai asinīs.

2. Šūnas vai šūnu grupas (augiem), kas izdala dažādas vielas (piemēram, nektāru, sveķus, gļotvielas).

Avoti: LLVV

dziedzerīte   novec.

1. Spilvītes (spilvas) paveids, kas ražo dažādas smaržvielas un nektāru.

Avoti: LME

dziedzerkuņģis   biol.

1. Ar gremošanas sulu izdalošiem dziedzeriem bagāts gremošanas orgāns, kurā notiek barības ķīmiska un mehāniska pārstrādāšana.

Avoti: ZTV

dziedzermatiņi   -u, vsk. dziedzermatiņš, -a, v.

1. Matiņi uz augu epidermas, kuri izdala dažādas vielas (piemēram, ēteriskās eļļas, sveķus).

Avoti: LLVV

dziedzerot   apv.

1. Iekaist, tūkt (par tesmeni).

Avoti: ĒiV

dziedziede   apv.

1. Vecaine, atmata, nora.

Avoti: ME

dziedzietis   apv.

1. Vecaine, atmata, nora.

Avoti: ME

dziedzināt   apv.

1. Dziedāt (par lakstīgalu).

Avoti: Sin

dzieģis   apv.

1. Dziednieks.

Avoti: ME

dziemulis   apv.

1. Virpulis upē, burbuļojošs avots.

2. Pauris, kalna gals.

3. Ādama ābols (rīkles skrimslis).

Avoti: KV

dziemuļa   apv.

1. Plankumainas govs vārds.

Avoti: ME

Dzienigal   vietv., vēst.

1. Dzeņigala muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Pildas pagastā.

Avoti: KV

dzierde   apv.

1. Sija, šķērssija.

Avoti: ME

dzierds   apv.

1. Dzierde.

Avoti: EH

Dzierkali   vietv.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Dzierkaļi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Dzerkaļi" nosaukums latgaliski.

3. Lelī Dzerkali - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Dzerkaļi" nosaukums latgaliski.

4. Mazie Dzierkaļi - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Dzerkaļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dzierkaļi   vietv.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Dzerkaļi" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Dzerkaļi" nosaukuma variants.

3. Lielie Dzierkaļi - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Dzerkaļi" nosaukuma variants.

4. Mazie Dzierkaļi - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Dzerkaļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dzierkaļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

Dziervīne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

dziesa   apv.

1. Ciesa.

Avoti: ME

dziesma   -as, s.

1. Neliela apjoma vokāls skaņdarbs, kurā muzikālais tēls apvienots ar poētisko; attiecīgais vokālās mūzikas žanrs.

Tautas dziesma— šāds skaņdarbs tautas mūzikā.

Dziesmu svētki— apvienotu koru masveida sarīkojumi, kas notiek regulāri pēc ilgākiem starplaikiem; Latvijā notikuši 1. vispārējie - 1873. g.; 2. - 1880; 3. - 1888; 4. - 1895; 5. - 1910; 6. - 1926; 7. - 1931; 8. - 1933; 9. - 1938; 10. - 1948; 11. - 1950; 12. - 1955; 13. - 1960; 14. - 1965; 15. -1970; 16. - 1973; 17. - 1977; 18. - 1980; 19. - 1985; 20. - 1990; 21. - 1993; 22. - 1998; 23. - 2001; 24. - 2005; 25. - 2008.

Dziesmu diena— apvienotu koru sarīkojums (pilsētā, rajonā), kas notiek dziesmu svētku starplaikā.

Dziesmu karš— koru sacensības dziesmu svētkos.

Dziesma bez vārdiem— neliels instrumentāls skaņdarbs, kas pēc struktūras un rakstura ir līdzīgs dziesmai.

Dziesmu grāmata— reliģisku dziesmu krājums.

2. Teksts (šādam skaņdarbam), arī dzejolis.

3. Noteikts (putna balss veidots) skaņu kopums.

4. Skaņu kopums, ko rada kukaiņi.

5. poēt. Skaņas, ko rada, piemēram, vibrējoši priekšmeti, gaisa plūsma, ūdens plūsma.

6. sar. Atkārtoti sacīti jau zināmi vārdi, izteikumi.

7. vienk. Kakls, rīkle.

Avoti: LLVV

dziesme   apv.

1. Dziesma.

2. Noteikts putna balss veidotu skaņu kopums.

Avoti: KiV

dziesmineja   apv.; hip.

1. Kāda, kas daudz dzied.

Avoti: ME

dziesmenīca   apv.

1. Kāda, kas zin daudzas dziesmas un kā tās dziedāt.

Avoti: EH

dziesminieks   -a, v.

1. folkl. Tautas dziesmu sacerētājs un dziedātājs, arī tautas dziesmu zinātājs (parasti cittautu folklorā).

2. poēt. Dzejnieks.

3. poēt. Dziesmu komponists.

4. apv. Balss aparāts, kas nodrošina iespēju dziedāt.

Avoti: LLVV, KiV

dziesmiņa

1. Dem. --> dziesma.

2. Dzejolis, pantiņš.

Avoti: Sin

dziesmnieks   v.

1. poēt. Tautasdziesmu sacerētājs un dziedātājs.

2. Dzejnieks.

Avoti: LV87

dziesmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; poēt.

1. Dzejot.

2. Dziedāt.

// trans.

Avoti: LLVV

dziesmots   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Ar daudzām dziesmām, dziesmu bagāts.

2. reti. Tāds, kas daudz dzied.

Dziesmotā revolūcija— nevardarbīga varas maiņa Latvijā 1988.-1991. gadā.

Avoti: LLVV

dziesmuspēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Vācu komiskā opera ar runātiem dialogiem un parasti ar idillisku sadzīves sižetu; attiecīgais operas žanrs.

Avoti: LLVV

dziesmuspēles   dsk. ģen. -ļu, s.

1. Vācu komiskā opera (18. gs.) ar runātiem dialogiem un idillisku sadzīves sižetu.

2. Viegla satura luga ar dziesmām, dejām un muzikālām starpspēlēm.

Avoti: LV87

dziesmusvētki

1. Publisks koru dziedāšanas sarīkojums ar vairāku koru kopēju uzstāšanos, kas parasti notiek brīvdabas estrādēs vai pagaidu būvēs un var ilgt vairākas dienas; svētki un tos pavadošās tradīcijas, piemēram, koncerti, svētku gājieni tautas tērpos, ir nozīmīga vietējo un ārvalstu tūristu piesaiste; dziesmu svētki.

Avoti: TvV

dziesna   -as, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Riets; rieta blāzma, vakarblāzma.

2. Sarma ziemā uz mitru telpu sienām.

Avoti: LLVV, EH, NeV

dziesna   -as, s.; apv.

1. Spēks, (fiziska un garīga) varēšana.

Avoti: EH

dziesnāt   apv.

1. Dzist.

Avoti: Sin

Dziesnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

Dziestnieki   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Dziesnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dzieša   apv.

1. Vakarzvaigzne.

Avoti: Sin

dziet   apv.

1. Rasties, izcelties.

2. Uzziedēt, izdzīt (asnus, ziedus).

Avoti: NeV

dzieties   apv.

1. Rasties, izcelties.

2. Uzziedēt, izdzīt (asnus, ziedus).

Avoti: NeV

dziets   -a, v.; poēt.

1. Asns.

Avoti: LLVV

dzieva   apv.

1. Dzīve.

2. Darbs.

Avoti: ME, EH

dzievāt   apv.

1. Dzīvot.

2. Strādāt.

Avoti: NeV

dzieve   apv.

1. Dzīve.

Avoti: ME

dzievenieks   apv.

1. Strādnieks.

Avoti: ME

dzievināt   apv.

1. Nostrādināt, izdzīt.

Avoti: EH

dzievinieks   apv.

1. Dzievenieks.

Avoti: EH

dzieviņ   apv.

1. Dieviņ!

Avoti: EH

dzievnieks   apv.

1. Dzievenieks.

Avoti: EH

dzievot   apv.

1. Strādāt.

2. Dzīvot.

Avoti: EH

dziezna   apv.

1. Debess sārtums, vakara blāzma.

2. Ausma.

Avoti: KV, ME

dziezna   apv.

1. Sarma ziemā uz mitru telpu sienām.

Avoti: KV, ME

dziezna   apv.

1. Ļoti novārdzis dzīvnieks.

Avoti: EH

dzieznāt   apv.

1. Apsarmot.

Avoti: NeV

dziezt   apv.

1. Noskārst, nojaust.

Avoti: EH

dzīga   apv.

1. Dzīve.

2. Rotaļlietas.

Avoti: ME

dzīgalis   apv.

1. No auduma atdalījies pavediena gals.

Avoti: EH

dzīgināt   apv.

1. Dzīvināt.

Avoti: EH

dzīgot   apv.

1. Dzīvot.

2. Ar kaut ko nodarboties vai spēlēties (par bērnu).

Avoti: ME, EH

Dziguna   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Sičuaņas provincē, 486000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

dzija   -as, s.

1. Savērptas (vilnas vai tai līdzīgas izejvielas) šķiedras.

Avoti: LLVV

dzijamas   apv.

1. Dzijamas zāles - ārstniecības zāles, medikamenti.

Avoti: EH

dzijāt   apv.

1. Dziedēt, dziedināt, sadzīt.

Avoti: ME

dzijāt   apv.

1. Dzijas tīt.

Avoti: ME

dzijeklis   apv.

1. Dziedināšanas līdzeklis, dziedēklis.

Avoti: ME

dzijēklis   apv.

1. Dzijas samežģījumi, samezglojumi.

Avoti: ME

dzijkoks   apv.

1. Kreķis, dzijas uztinamais.

Avoti: EH

dzijpāris   apv.

1. Šķeterēta, parasti arī krāsota vilnas dzija ielokiem, adījumiem, audumiem.

Avoti: KV

dzijpārīši   apv.

1. Dem. --> dzīpars.

Avoti: ME

dzijpārs   apv.

1. Dzīpars - krāsains dzijas pavediens.

Avoti: TlV

dzijpors   apv.

1. Šķeterēta, parasti arī krāsota vilnas dzija ielokiem, adījumiem, audumiem.

Avoti: KV

dzijpurs   apv.

1. Šķeterēta, parasti arī krāsota vilnas dzija ielokiem, adījumiem, audumiem.

Avoti: KV

dzijratiņš   apv.

1. Vērpjamais ratiņš.

Avoti: ME

dzijs   apv.

1. Dzija, savērpts vilnas pavediens.

Šķīsta dzijs— pārāk mīksti savērpta dzija.

2. Šķetere.

Avoti: ĒiV, KnV, MiV

dzijsūciens   apv.

1. Neliels gabaliņš dzijas, viens pavediens.

Avoti: EH

dzijtiņa   -as, s.; apv.

1. Dzītiņa.

2. Dem. --> dzija.

Avoti: LLVV, ME

dzijunadzis   apv.

1. Dzīvnadzis.

Avoti: EH

DzĪK   saīs.

1. Dzīvokļu īpašnieku kooperatīvs.

Avoti: i1

dzikaris   apv.

1. Nesabiedrisks cilvēks.

Avoti: KiV

Dzīkļi   vietv.

1. Ventspils novada Zlēku pagasta apdzīvotās vietas "Vāverciems" paralēls nosaukums.

Avoti: LC

dziks   apv.

1. Tāds, kas nav pieradināts pie cilvēka (par mājdzīvnieku).

2. Nesabiedrisks (par cilvēku).

3. Mežonīgs (par vietu, apkārtni).

4. Nepatīkams.

Avoti: KiV

dziksīte   žarg.

1. Simpātiska meitene.

Avoti: SLG

dzīksla   novec.

1. Dzīsla.

Grēku dzīksla— vīrišķais loceklis.

Avoti: VkG

dzīkslains   apv.

1. Dzīslains.

Avoti: ME

dzīkslis   apv.

1. Kakla kumbris.

Avoti: EH

dzīkstele   apv.

1. Dzīsla.

2. Cīpsla gaļā.

3. Vienlemeša arkla vai kādas lauksaimniecības mašīnas dīsele.

Avoti: ME, KnV

dzīkstēt   apv.

1. Pazīt, zināt.

Avoti: ME

dzila   apv.; hip.

1. Zīle.

Avoti: ME

dzildēt   apv.

1. Augt.

Avoti: ME

dzildināt   apv.

1. Turpināt, sekmēt, audzēt, turēt, augt, audzināt.

2. Aizkavēt, turēt ciet.

Avoti: NeV

dzildzināt   apv.

1. Knapināt pārtiku.

Avoti: EH

dzildzināties   apv.

1. Knapināties.

Avoti: EH

dzīle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Dzelme.

2. Dziļš (Zemes vai cita debess ķermeņa) slānis.

3. poēt. Tālums, augstums (atmosfērā, kosmosā).

Dzīļu psiholoģija— kopīgs apzīmējums vairākiem 20. gs. psiholoģijas virzieniem, kas pētī psihes "dzīles" - neapzinātas tieksmes un motivācijas, kuras tiek nostatītas pretī apziņas "virspusē" noritošajiem procesiem.

Avoti: LLVV, EV

dzīle   apv.

1. Ozolzīle.

Avoti: ME

dzileņš   apv.

1. Dem. --> dziļš.

Avoti: KiV

dziliena   apv.

1. Dziļums.

Avoti: Sin

dziliene   apv.

1. Dzelme, dziļums.

Avoti: Sin, EH

Dzilina   vietv.

1. Dzjiliņa - province Ķīnā.

2. Dzjiliņa - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

dzilināt   apv.

1. Dzelt.

Avoti: Sin

dzilkstēt   apv.

1. Čivināt, vidžināt, vīterot.

Avoti: Sin

dzilna   -as, s.

1. dsk. Putnu klases dzeņveidīgo kārtas dzimta ("Picidae"), 26 ģ., 204 sugas, Latvijā konstatētas 4 ģ., 9 s.

2. dsk. Šīs dzimtas divas ģintis ("Picus") ar 14 sugām, no kurām Latvijā konstatētas divas un ("Dryocopus") ar 6 sugām, no kurām Latvijā konstatēta viena.

Melnā dzilna— dzilnu dzimtas suga ("Dryocopus martius"), aizsargājama.

Pelēkā dzilna— dzilnu dzimtas suga ("Picus canus"), Latvijā izplatīta nelielā skaitā, dzīvo nelielos jauktos mežos, vecos parkos, aizsargājama.

Zaļā dzilna— dzilnu dzimtas suga ("Picus viridis").

3. apv. Vārga, nespēcīga meitene, sieviete.

Avoti: LLVV, ViV

Dzilna   vietv.

1. Dzilnas iezis - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Amatas kreisajā krastā starp Pērļupes un Kumadas ieteku Amatas novada Drabešu pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., tas ir ~40 m augsts un ~300 m garš, pakavveidīgs iežu atsegums Amatas un Gaujas svītas smilšakmeņos un māla nogulumos, to turpina pārveidot sufozijas un sānerozijas procesi - iezis atvirzās >1 m gadā; apakšdaļu ārda Amatas straume, agšdaļu - avotu izplūdumi.

Dzilnas klints— Dzilnas iezis.

2. Dzilnas ezers - atrodas Alūksnes augstienes pazeminājumā, Alūksnes novada Ziemera pagastā, 183,8 m vjl., platība - 12,5 ha, garums - 0,6 km, platums - 0,4 km, lielākais dziļums - 2,3 m, eitrofs, dūņains.

3. Viesītes labā krasta pieteka Neretas un Jaunjelgavas novadā, garums - 12 km.

Avoti: LE1, LD

Dzilnas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Laucesas pagastā.

2. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Dzilnuciems" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dzilnaskalns   vietv.

1. Senkapi Viļakas novada Šķilbēnu pagastā, Balvu-Baltinavas ceļa kreisajā pusē, šaurs paugurs, kurā izvietoti 10 agrā dzelzs laikmeta kapu uzkalniņi 6-8 m diametrā (to augstums - ~1 m).

Avoti: LE1

dzilnieši

1. Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Dzilnas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzilnis   apv.

1. Dzirnu milna.

2. Dzilna.

Avoti: KV, EH

dzilnīšputni

1. Zvirbuļveidīgo kārtas dziedātājputnu apakškārtas dzimta ("Sittidae"), nelieli putni (garums - 9,5-19 cm, masa - 15-40 g), 3-4 ģ., 25 s., Latvijā tikai dzilnītis.

Avoti: PDE

dzilnītis   -ša, v.

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta ("Sittidae"), 4 ģ., 25 s., Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

Eirāzijas dzilnītis— dzilnīšu dzimtas suga ("Sitta europaea"), drukns, ļoti kustīgs putns ar zilganpelēku muguru.

Klinšu dzilnītis— dzilnīšu dzimtas suga ("Sitta neumayer").

Korsikas dzilnītis— dzilnīšu dzimtas suga ("Sitta whiteheadi").

Ķīnas dzilnītis— dzilnīšu dzimtas suga ("Sitta villosa").

Mazāzijas dzilnītis— dzilnīšu dzimtas suga ("Sitta krueperi").

Priekškaļņu dzilnītis— dzilnīšu dzimtas suga ("Sitta tephronota").

Sarkankrūšu dzilnītis— dzilnīšu dzimtas suga ("Sitta canadensis").

Sīkais dzilnītis— dzilnīšu dzimtas suga ("Sitta pygmaea").

2. Eirāzijas dzilnītis.

Avoti: LLVV, LD, ZvP

Dzilnuciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Babītes novada Babītes pagastā.

Avoti: LC

Dzilonis   vietv.

1. Ezers Kuldīgas novada Rendas pagastā, ietilpst Mordangas ezeru dienvidu grupā, 48,6 m vjl., platība - 16,4 ha, lielākais dziļums - 5,1 m; Zilonis, Ziloņa ezers.

Avoti: LE1

dzilstiņa   apv.

1. Vērpjamā ratiņa daļa.

Avoti: EH

Dziluna   vietv.; novec.

1. Dzjiluna - pilsēta Taivānā.

Avoti: PZT

dziļ-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajam ir liels ievirzījums kur iekšā; norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir samērā tālu no kā virsmas (atrodoties, virzoties kur iekšā).

Avoti: LLVV

dziļ.   saīs.

1. Dziļums; dziļākais.

Avoti: i1

dziļai   apv.

1. Dziļi.

2. Samēra tālu no kādas noteiktas vietas; tālu iekšā (no malas).

3. Ļoti spēcīgi (būt slimības pārņemtam).

Avoti: KiV

Dziļais   vietv.; nelok.

1. Dziļais ezers - atrodas Valkas novada Valkas pagasta dienvidu daļā, viens no Taču ezeriem, 52,7 m vjl., platība - 8,6 ha, garums - 600 m, lielākais platums - ~200 m.

Avoti: LD, La1

dziļans   apv.

1. Padziļš.

Avoti: EH

Dziļāri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LC

dziļarieši

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Dziļari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dziļaršana   -as, s.; parasti vsk.; lauks.

1. Aršana dziļāk par aramkārtu.

Avoti: LLVV

dziļdomība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dziļdomīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dziļdomīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura saturā ir vērtīgas domas, tāds, kas izraisa pārdomas.

Avoti: LLVV

dziļdomīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dziļdomīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dziļdziļš   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Ļoti dziļš.

Avoti: LLVV

Dziļene   vietv.

1. Ezers Ventspils novada Puzes pagastā, viens no Stiklu ezeriem, platība - 6,9 ha, garums - ~400 m, lielākais platums - ~250 m; Dziļņezers.

Avoti: LD, La1

dziļezars   apv.

1. Dziļš ezers.

Avoti: ME

dziļezers   apv.

1. Dziļš ezers.

Avoti: ME

Dziļezers   vietv.

1. Ezers Latgales augstienē, Ludzas novada Istras pagastā, 145 m vjl., platība - 151 ha, garums - 2,3 km, lielākais platums - 1,2 km, vidējais dziļums - 3,7 m, 3 salas; eitrofs, aizaugums - 20%; Dziļzis.

2. Dziļezers un Riebezers - dabas liegums Limbažu novada Limbažu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., ietver abus ezerus un to apkārtni, platība - 301 ha.

3. Ezers Limbažu novada Limbažu pagastā, dabas lieguma centrālajā daļā, platība - 32 ha, garums - 1,6 km, lielākais platums - 260 m, vidējais dziļums - 8,3 m, dibens smilšains, bedrains, ar 10 m augstu slieksni starp 2 dziļumiem (~32 m un 26,4 m); no Riebezera visā garumā to atdala ~20 m plata un 3-5 m augsta zemes strēle; Domeru ezers.

Avoti: LE1

dziļgrebums   poligr., novec.

1. Padziļināta grebuma izveide iespiedformā, ko iekrāso un iespiež kā dobspiedumu.

Avoti: GV

dziļģenieki

1. Ventspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Dziļģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dziļināt   apv.

1. Padarīt dziļāku, gremdēt.

Avoti: EH

dziļināties   apv.

1. Iegremdēties, iegrimt.

Avoti: EH

dziļirdināšana   -as, s.; parasti vsk.; lauks.

1. Augsnes irdināšana no 15 līdz 20 centimetriem dziļi.

Avoti: LLVV

dziļirdinātājs   lauks. tehn.

1. Traktoram piekabināma vai pašgājēja zemes darbu mašīna blīvas, akmeņainas, sasalušas vai klinšainas grunts irdināšanai; sastāv no traktora un paceļamas (nolaižamas) darbierīces, ko veido 1, 2 vai 3 zobi ar nodilumizturīgiem uzgaļiem; lieto kanālu un tranšeju ierīkošanai, ceļa seguma remontam, karjeru atsegšanai.

Avoti: ZTV

dziļjūra   apv.

1. Jūras vidējā daļa aiz piekrastes sēkļa jeb šelfa, kur dziļums parasti pārsniedz 200 m.

Avoti: KV

dziļjūtīgs   apv.

1. Dziļi jūtīgs; jūtelīgs.

Avoti: ME

dziļkodinājums   poligr., novec.

1. Fotoķīmigrafijā trešās pakāpes kodinājums līdz dziļumam, ko velme nesniedz.

Avoti: GV

dziļkultivators

1. Kultivators augsnes irdināšanai visā aramkārtas dziļumā.

Avoti: ZTV

dziļkultūra   novec.

1. Dziļa, līdz 25-30 cm un vairāk augsnes apstrādāšana.

Avoti: LLx

dziļleja   apv.

1. Ieleja ar redzami augstām malām.

Avoti: KV

dziļlejieši

1. Zilupes novada Pasienas pagasta apdzīvotās vietas "Dziļleja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dziļlūzumi   ģeol.

1. Dziļas (desmitiem un simtiem km) Zemes garozas pārrāvumdeformācijas, kas var sniegties pat līdz mantijai; ar tām ir saistīti vulkānisma procesi un zemestrīces.

Avoti: ZTV

Dziļņezers   vietv.

1. Dziļene - ezers Ventspils novada Puzes pagastā, viens no Stiklu ezeriem.

Avoti: LD, La1

dziļojums   poligr., novec.

1. Padziļināta attēla iespiešana metālā, papē utt. ar spiedogu vai matricu spiedē.

Avoti: GV

dziļoksnis   apv.

1. Dziļums; biezoknis; dzelme.

Avoti: NeV

Dziļori   vietv.

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Dziļāri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

dziļošana   poligr., novec.

1. Padziļināta attēla iespiešana metālā, papē utt. ar spiedogu vai matricu spiedē; dziļojums.

Avoti: GV

dziļoties   apv.

1. Iedziļināties.

Avoti: EH

dziļrūdāmība   materiālt.

1. Metāla īpašība norūdīties līdz noteiktam dziļumam; atkarīga no materiāla ķīmiskā sastāva, kritiskā rūdīšanas ātruma.

Avoti: ZTV

dziļš   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir samērā liels ievirzījums kur iekšā (par upēm, bedrēm, aizām u. tml.); pretstats: sekls.

// pārn. Tāds, kas plešas tālu un augstu (par debesīm).

2. Tāds, kas atrodas, sniedzas, ievirzās (kur iekšā) samērā tālu no (kā) virsmas.

// apst. Tā, ka kas ir samērā daudz (uzlikts, uzvirzīts) kam virsū.

// parasti apst. Zemu (noliekties, saliekties, paklanīties u. tml.).

3. Tāds, kam mala, robeža ir tālu (no viduspunkta, centra); arī tāls.

Dziļa aizmugure— teritorija, kas atrodas tālu no frontes joslas.

// apst. Tā, ka (atrodoties, virzoties kur iekšā) ir tālu no kā malas, robežas u. tml.; tālu.

4. Tāds, kas izpaužas ļoti pilnīgi (parasti par tumsu, klusumu).

5. Tāds (fizioloģisks process), kas saistīts ar stipru kavēšanu, retāk uzbudinājumu centrālajā nervu sistēmā.

Dziļi nosarkt— ļoti nosarkt.

6. Spēcīgs, noturīgs (par psihisku, parasti emocionālu, stāvokli).

7. Tāds, kas izpaužas ļoti lielā mērā (par uzskatiem, rīcību u. tml.).

Avoti: LLVV

dziļu   apv.

1. Dziļi.

Avoti: EH

dziļūdens   ģen., nelok.

1. Saistīts ar dziļiem ūdens slāņiem.

Dziļūdens zivis— zivis, kas dzīvo dziļāk par 400 m, atšķiras no pārējām (dažām ir gaismu izstarojoši orgāni).

Avoti: LEV

Dziļūkste   vietv.

1. Dziļūkstes ezers - atrodas Vestienas paugurainē, Madonas novada Liezēres pagastā, 209,2m vjl., platība - 28,3 ha, garums - 1,1 km, lielākais platums - 0,4 km, lielākais dziļums - 4 m.

Avoti: LD

dziļum-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais atrodas, noris, tiek izmantots dziļi zemē vai ūdenī.

Avoti: LLVV

dziļumbumba   -as, s.; mil.

1. Bumba, ko nomet no kuģa (zemūdeņu iznīcināšanai zem ūdens).

Avoti: LLVV

dziļumdziļš   apv.

1. Ļoti dziļš, varen dziļš.

Avoti: EH

dziļumieži

1. Magmatiskie ieži, kas veidojušies Zemes dzīlēs, magmai lēni atdziestot liela spiediena un augstas temperatūras apstākļos.

Avoti: LPE

dziļummērītājs

1. Ierīce zemūdeņu un citu zemūdens aparātu ieniršanas dziļuma mērīšanai.

Avoti: MIL

dziļummīna   -as, s.; mil.

1. Mīna, ko uzstāda samērā dziļi zem ūdens līmeņa.

Avoti: LLVV

dziļumnieks   apv.

1. Dzelmes, dziļumu apdzīvotājs.

Avoti: ME

dziļumnulle   jūrn.

1. Ūdenslīmenis, uz kuru attiecina jūras dziļuma mērījumus un no kura skaita kartēs norādītos dziļumus.

Avoti: ZTV

dziļumpakāpe   apv.

1. Atstatums metros, kurā, ejot dziļumā, temperatūra zemē pieņemas par 1 Celsija grādu.

Avoti: KV

dziļums   -a, v.

1. Vispārināta īpašība --> dziļš (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; dziļa vieta.

2. Vispārināta īpašība --> dziļš (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> dziļš (3), šīs īpašības konkrēta izpausme; vieta, kas atrodas samērā tālu no (kā) malas, robežas.

4. reti. Vispārināta īpašība --> dziļš (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

5. Vispārināta īpašība --> dziļš (5), šīs īpašības konkrēta izpausme.

6. Vispārināta īpašība --> dziļš (6), šīs īpašības konkrēta izpausme.

7. Vispārināta īpašība --> dziļš (7), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dziļumtermometrs

1. Termometrs zemes dziļāko slāņu temperatūras mērīšanai.

Avoti: MetV

Dziļuori   vietv.

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Dziļāri" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dziļupe   apv.

1. Dziļa upe.

Avoti: ME

dziļurbis   -bja, v.

1. Dziļurbumu urbis.

Avoti: LV87

dziļurbšana   apv.

1. Dziļa urbuma veikšana zemes iežos.

Avoti: KV

dziļurbums   -a, v.

1. Dziļš urbums (zemes iežos).

Avoti: LLVV

Dziļūts   vietv.

1. Ezers Latgales augstienē, Rēzeknes novada Stoļerovas pagastā, 153,7 m vjl., platība - 33,1 ha, garums - 0,9 km, platums - 0,7 km, vidējais dziļums - 5,4 m, mezotrofs, aizaugums - neliels.

Avoti: LD

dziļvaga   okean., ģeol.

1. Gara (tūkstošiem km), šaura okeāna dibena ieplaka ar stāvām sienām, parasti stiepjas gar kontinentu zemūdens nomali paralēli kontinentam vai vulkānisko salu lokiem, vairākums atrodas pie subdukcijas zonām; 10 dziļākās - Marianas, Tongas, Kuriļu-Kamčatkas, Filipīnu, Kermadeka, Idzu-Ogasavaras, Japānas, Puertoriko, Japas un Dienvidsendviču dziļvaga.

Avoti: ZTV, LpA

Dziļzis   vietv.

1. Dziļezers Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LE1

dzimdības   apv.

1. Dzemdības.

Avoti: KiV

dzimdināt   apv.

1. Dzemdēt.

Avoti: KiV

dzimdinātaji   apv.

1. Vecāki.

Avoti: KiV

dzimene   žarg.

1. Dzimšanas diena, dzimšanas dienas svinības.

Avoti: SLG

dzimi   novec.

1. Šimmijs.

Avoti: Ang

dzimis   -ušais; s. -usi, -usī.

1. Divd. --> dzimt.

2. Tāds, kam no dzimšanas piemīt kāda īpašība, spēja.

Avoti: LLVV

dzīmis   apv.

1. Neskaitāmi liels pulks.

Avoti: KV

dzimka   apv.

1. Matu spraudīte, sprādzīte.

Avoti: KiV

dzimmene   žarg.

1. Dzimšanas diena, dzimšanas dienas svinības.

Avoti: SLG

dzimmi   novec.

1. Šimmijs.

Avoti: Ang

Dzimmu   mit.

1. Mītisks Japānas imperatoru sencis, saules dievietes Amaterasu pēctecis; Dzimmu Tenno.

Avoti: SV08

dzīms   apv.

1. Diezgan, gana.

Avoti: EH

dzims.   saīs.

1. Dzimšanas-.

Avoti: i1

dzimsa   apv.

1. Grope.

Avoti: KiV

dzimsaunieks   apv.

1. Ieločēvele.

Avoti: KiV

dzimse   apv.

1. Dzega.

Avoti: EH

dzimsēvele   apv.

1. Dzegēvele - ēvele rievu izēvelēšanai.

Avoti: ME

dzimsla   apv.

1. Dzīsla, stīga.

2. Skrūves vindas.

Avoti: KV

dzimstība   -as, s.; parasti vsk.

1. Gada laikā dzimušo skaits uz 1000 iedzīvotājiem.

Dzimstības kontrole— pasākumi, ar kuru palīdzību tiek novērsta nevēlama grūtniecība, izsargājoties no apaugļošanās (kontraceptīvie līdzekļi, "drošie periodi", sterilizācija).

Avoti: LEV

dzimša   apv.

1. Dzimšana, dzimtene.

Avoti: KV

dzimšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Process --> dzimt.

Dzimšanas diena— Diena, kad (kāds) ir piedzimis.

Avoti: LLVV

dzimt   dzimstu, dzimsti, dzimst, pag. dzimu; intrans.

1. Fizioloģisku procesu rezultātā atdalīties no mātes organisma.

// pārn. Rasties, veidoties (par parādībām dabā).

// pārn. Rasties, veidoties (par parādībām sabiedrībā).

// pārn. Tikt veidotam, gatavotam (par priekšmetiem, materiālām vērtībām).

// pārn. Veidoties, rasties (par domām, atziņām, idejām u. tml.).

Avoti: LLVV

dzimta   -as, s.

1. vēst. Asinsradniecīgu cilvēku kopa, kuri cēlušies no viena senča.

Cilvēku dzimta— cilvēki, ļaudis.

2. biol. Ģinšu grupa (dzīvnieku un augu sistemātikā).

Avoti: LLVV

dzimtava

1. apv. Dzemde.

2. novec. Dzimtene.

Avoti: TlV, Ztv1

dzimtbūšana   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Zemnieku ekspluatēšanai paredzētu, feodāļu radītu ārpusekonomisku spaidu forma (feodālismā).

Avoti: LLVV

dzimtbūtniecība   -as, s., parasti vsk.

1. Dzimtbūšana.

Avoti: LLVV

dzimtbūtniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dzimtbūšanu, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

dzimtbuve   novec.

1. Dzimtbūšana.

Avoti: LV93

dzimtcilvēks   -a, v.; vēst.

1. Cilvēks, kas ir personīgi atkarīgs no feodāļa.

Avoti: LLVV

dzimtdiena   apv.

1. Dzimšanas diena.

Avoti: ME

dzimte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; val.

1. Lietvārda gramatiskā forma, kas norāda uz dzimumu (daļā valodu - arī uz dzīvumu) vai formālu piederību kādai no dzimtes formām - sieviešu, vīriešu vai nekatrai dzimtei.

Dzimtes kategorija— lietvārda leksiski gramatiskā kategorija, kas izsaka priekšmetu dalījumu grupās atkarībā no dzimuma (daļā valodu - arī dzīvuma) vai arī norāda uz priekšmetu formālu klasifikāciju pēc galotnēm.

Avoti: LLVV, VsV

dzimte   apv.

1. Dzemde.

Avoti: ME

dzimtele   apv.

1. Dzelztiņa, cemme.

Avoti: KV

dzimtene   -es, s.; parasti vsk.

1. Valsts, zeme, kur (cilvēks) ir dzimis, arī uzaudzis.

2. Vieta, kur (kas, piemēram, dzīvnieks, augs) ir cēlies, radies.

3. novec. Putniem pirmā mīkstā pūka.

4. sar. Kandža.

Avoti: LLVV, KV, Žrg

dzimtenieks   apv.

1. Iedzimtais iedzīvotājs.

Avoti: KV

dzimtenīte   žarg.

1. Kandža.

Avoti: Žrg

dzimtība   apv.

1. Dzimstība.

Avoti: EH

dzimtīgs   apv.

1. Dzimis, piederīgs kopš dzimšanas.

Avoti: ME

dzimtine   apv.

1. Dzimtene.

Avoti: KiV

dzimtīpašniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Dzimtīpašnieks.

Avoti: LV87

dzimtīpašnieks   v.

1. Cilvēks, kam pieder dzimtīpašums.

Avoti: LV87

dzimtīpašums   -a, v.; vēst.

1. Īpašums (parasti zemes īpašums feodālismā), ko var mantot.

Avoti: LLVV

dzimtkapi   -u, v.; tikai dsk.

1. Kapi vai kapu vieta, kur apbedīti visi vai vairāki vienas dzimtas, ģimenes locekļi; kapu vieta, kas aizņemta vienas ģimenes locekļiem.

Avoti: LLVV

dzimtkungs   -a, v.; vēst.

1. Feodālis, no kura personīgi ir atkarīgi zemnieki.

Avoti: LLVV

dzimtlaiki   apv.

1. Dzimtbūšanas laikmets Latvijas vēsturē.

Avoti: LE

dzimtļaudis   -žu, v.; tikai dsk.; vēst.

1. Dzimtcilvēki.

Avoti: LLVV

dzimtļauži   novec.

1. Dzimtcilvēki; dzimtļaudis.

dzimtmājas   -u, vsk. dzimtmāja, -as, s.; vēst.

1. Dzimtīpašumā iepirkta zemnieku saimniecība.

Avoti: LLVV

Dzimtmisa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Iecavas novadā.

Avoti: LC

dzimtmisenieki

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Dzimtmisa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzimtmuiža   -as, s.; vēst.

1. Muiža, kas ir kāda dzimtīpašumā.

Avoti: LLVV

dzimtmuižniecība   apv.

1. Muižnieku titulu mantojušo kopums.

Avoti: ME

dzimtmuižnieks   -a, v.; vēst.

1. Muižnieks, kam pieder dzimtmuiža.

Avoti: LLVV

dzimtniecība   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Dzimtbūšana.

Avoti: LLVV

dzimtniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzimtbūtniecisks.

Avoti: LLVV

dzimtnieks   -a, v.; vēst.

1. Dzimtcilvēks.

2. Saimnieks, kas savu saimniecību iepircis no muižas par dzimtu.

Avoti: LLVV

dzimtnoma   -as, s.; vēst.

1. Mantojama tiesība nomāt zemi.

Avoti: LLVV

dzimtnomnieks   -a, v.; vēst.

1. Cilvēks, kam ir dzimtnomas tiesība.

Avoti: LLVV

dzimts   dzimts, dsk. ģen. dzimšu, s.; vēst.

1. Pirmatnējās kopienas iekārtas galvenā sabiedrības ekonomiskā vienība, ko apvieno asinsradniecība vai šķietama izcelšanās no kopīga senča, kopēja saimniecība un paražas; ģints.

Dzimts satversme— tāda iekārta, kur dzimts izpilda dažas no tām funkcijām, kuras vēlāk izceļoties cilšu un novadu valstīm, pārņēma valsts institūcijas.

Avoti: LLVV

dzimts   -ais; s. -a, -ā; parasti ar not. galotni

1. Tāds, kur (kāds) ir dzimis.

2. Tāds, kas no dzimšanas piederīgs kādai noteiktai vietai, tautai u. tml.

Avoti: LLVV

dzimtsarakstu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas pārzina un veic civilstāvokļa reģistrāciju (par biroju, nodaļu).

Avoti: LLVV

dzimtsbūšana   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Dzimtbūšana.

Avoti: LLVV

dzimtsbūtniecisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Dzimtbūtniecisks.

Avoti: LLVV

dzimtscilvēks   -a, v.; novec.

1. Dzimtcilvēks.

Avoti: LLVV

dzimtsīpašums   -a, v.; novec.

1. Dzimtīpašums.

Avoti: LLVV

dzimtskapi   -u, v.; tikai dsk.; novec.

1. Dzimtkapi.

Avoti: LLVV

dzimtskungs   -a, v.; novec.

1. Dzimtkungs.

Avoti: LLVV

dzimtslaiki   apv.

1. Dzimtbūšanas laikmets.

Avoti: ME

dzimtsļaudis   -žu, v.; tikai dsk.; novec.

1. Dzimtļaudis.

Avoti: LLVV

dzimtsļauži   novec.

1. Dzimtcilvēki; dzimtsļaudis.

dzimtsmājas   -u, vsk. dzimtsmāja, -as, s.; novec.

1. Dzimtmājas.

Avoti: LLVV

dzimtsmuiža   -as, s.; novec.

1. Dzimtmuiža.

Avoti: LLVV

dzimtsnoma   -as, s.; novec.

1. Dzimtnoma.

Avoti: LLVV

dzimtsnomnieks   -a, v.; novec.

1. Dzimtnomnieks.

Avoti: LLVV

dzimtssarakstu   novec.

1. Dzimtsarakstu.

Avoti: VpJ

dzimtstēvs   novec.

1. Vīrietis, kura pēcnācēji veido dzimtu.

Avoti: TV

dzimtszemnieks   -a, v.; novec.

1. Dzimtzemnieks.

Avoti: LLVV

dzimtuve   apv.

1. Dzemde.

2. Dzimtene.

Avoti: TlV, Sin

dzimtverdzība   apv.

1. Dzimtbūšana, dzimtniecība.

Avoti: Sin

dzimtzeme   ek.; novec.

1. Dzimtmuiža, dzimtas mājas, dzimtā vieta; tēviena.

Avoti: Ztv1

dzimtzemnieks   -a, v.; vēst.

1. Dzimtcilvēks; zemnieks, kas ir personīgi atkarīgs no feodāļa.

Avoti: LLVV

dzimumaktivitāte

1. Cilvēka dzimumsistēmas funkcionalitāte un tās attīstība.

Avoti: MV

dzimumakts   -a, v.

1. Divu indivīdu kopošanās process.

Avoti: LLVV

dzimumaparāts   novec.

1. Visu dzimumorgānu komplekss.

Sievišķo dzīvnieku dzimumaparāts— atrodas bļodas un vēdera dobumā, tajā ietilpst divas olnīcas, divi olvadi, maksts, priekšiņa un kaunums.

Vīrišķo dzīvnieku dzimumaparāts— izvietots vēdera un bļodas dobumā, kā arī pavēderē starp pakaļkājām, tajā ietilpst sēklinieku maisiņš ar diviem sēkliniekiem, 2 sēklinieku piedeēkļi, 2 sēklvadi, papildu dzimumdziedzeri, dzimumloceklis un prepūcijs jeb dzimumlocekļa maksts.

Avoti: LxE

dzimumapziņa

1. Apzināta sevis uzskatīšana par noteikta dzimuma pārstāvi.

Avoti: MV

dzimumattiecības   -u, s.; tikai dsk.

1. Ar dzimumdzīvi saistītās attiecības starp pretēja dzimuma indivīdiem.

Avoti: LLVV

dzimumaudzināšana

1. Mācību priekšmets skolās, kurš apskata dzimumdzīves bioloģiju, higiēnu un ētiku.

Avoti: LEV

dzimumbriedums   v.

1. Dzimumgatavība.

Avoti: MLVV

dzimumcikls   biol.

1. Cilvēka un dzīvnieku dzimumnobriedušo sievišķo indivīdu morfoloģisko un fizioloģisko pārmaiņu komplekss, kas regulāri atkārtojas un ir saistīts ar vairošanās funkciju.

Dzimumcikla līdzsvara stadija— viena no policiklisko dzīvnieku dzimumcikla stadijām; iestājas, ja nav notikusi apaugļošanās; šai laikā mātītēm nav dzimumaktivitātes.

Avoti: ZTV

dzimumdiena   -as, s.

1. Cilvēka dzimšanas gadskārta, jubileja; dzimšanas diena.

Avoti: LLVV

dzimumdimorfisms

1. Vienas sugas vīrišķo un sievišķo īpatņu pazīmju atšķirība.

Avoti: LD

dzimumdziedzeri   -ru, vsk. dzimumdziedzeris, -ra, v.

1. Dziedzeri, kas izstrādā dzimumhormonus un dzimumšūnas.

Avoti: LLVV

dzimumdziņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Dziņa turpināt sugu; dzimuminstinkts.

Avoti: LLVV

dzimumdzīve   -es, s.; parasti vsk.

1. Divu pretēja dzimuma indivīdu fiziska tuvība.

Avoti: LLVV

dzimumgatavība   -as, s.; parasti vsk.

1. Organisma attīstības pakāpe, kurā tas spēj radīt apaugļoties spējīgas dzimumšūnas un dot pēcnācējus.

Avoti: LLVV

dzimumgatavs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (organisms), kas var producēt dzimumšūnas, kuras spēj apaugļot vai apaugļoties.

Avoti: LLVV

dzimumhibridizācija   -as, s.; parasti vsk.; biol.

1. Krustošana dzimumceļā un šādu krustojumu iegūšana (augu vai dzīvnieku valstī).

Avoti: LLVV

dzimumhormoni   -u, vsk. dzimumhormons, -a, v.

1. Hormoni, ko izdala dzimumdziedzeri.

Avoti: LLVV

dzimumhromatīns   -a, v.; biol.

1. X hromosomu veidoti ķermenīši, kas atrodas dažādu audu šūnu kodolā, parasti pie kodola apvalka, augstākajiem zīdītājiem un cilvēkiem tie sastopami tikai sievišķajiem īpatņiem vai ar'īpatņiem ar dzimumhromosomu skaita novirzēm.

Avoti: ĢT

dzimumhromosomas   med.

1. Hromosomu pāris, viens no 23 cilvēka hromosomu pāriem, kas ir atšķirīgs sievietēm (XX) un vīriešiem (XY).

Avoti: VE

dzimumidentitāte   psih.

1. Viens no personības identitātes komponentiem, kas paredz daudzpusīgu identifikāciju un salīdzinājumu ar attiecīgā dzimuma pārstāvjiem, sākot ar ārējo izskatu un izturēšanos līdz rakstura īpašībām un interesēm.

Avoti: Psh

dzimumievirze

1. Indivīda vīrietība vai sievietība; parasti ar to saprot vairāk nekā tikai spēju vai sliecību veikt attiecīgo lomu bērnrades procesā; dzimumorientācija.

Avoti: IdV

dzimuminstinkts   -a, v.; parasti vsk.

1. Sugas turpināšanas instinkts; dzimumdziņa.

Avoti: LLVV

dzimumisms

1. Seksisms - uzskats, ka paša dzimums ir pārāks par otru dzimumu.

Avoti: IdV

dzimumloceklis   -ļa, v.

1. Vīrišķais kopulācijas orgāns.

Avoti: LLVV

dzimumlomas   psih.

1. Diferenciācija sociāli fiksētās normās, gaidīšanās un rituālos meitenēm un zēniem, vīriešiem un sievietēm.

Avoti: Psh

dzimumnespēja

1. Vīrieša nespēja veikt dzimumaktu; impotence.

Avoti: LPE

dzimumnespēks   -a, v.; parasti vsk.

1. Slimīgs stāvoklis, kad vīrietis nespēj veikt dzimumaktu vai veic to nepilnīgi.

Avoti: LLVV

dzimumnobriedums   -a, v.; parasti vsk.

1. Dzimumgatavība; pāragra dzimumnobrieduma iestāšanās.

Avoti: LLVV

dzimumnobriešana   biol.

1. Pāreja no bērnības uz dzimumnobriedumu; hipofīzes priekšējās daivas hormonu ierosinātā dzimumdziedzeru straujā attīstība un to izraisītās pārmaiņas organismā; pubertāte.

Avoti: CaF

dzimumnoziegumi   jur.

1. Noziegumi, kas saistīti ar dzimumdziņas apmierināšanu netiklā, arī vardarbīgā formā; izvarošana, incests, dzimumsakari ar bērniem, savešana.

Avoti: MLVV, LEV

dzimumorgāni   -u, vsk. dzimumorgāns, -a, v.

1. Orgāni, kas nosaka indivīda dzimumu un veic apaugļošanas funkcijas.

Avoti: LLVV

dzimumorientācija

1. Indivīda vīrietība vai sievietība; parasti ar to saprot vairāk nekā tikai spēju vai sliecību veikt attiecīgo lomu bērnrades procesā; dzimumievirze.

Avoti: IdV

dzimumpaaudze

1. Augu attīstības stadija, kurā tiek producētas dzimumšūnas.

Avoti: LD

dzimumpazīmes   -mju, vsk. dzimumpazīme, -es, s.

1. Pazīmes, ar kurām vīrišķie un sievišķie īpatņi atšķiras viens no otra.

Avoti: LLVV

dzimums   -a, v.

1. Pazīmju kopums, kas nosaka organismu iedalījumu vīrišķajos un sievišķajos īpatņos.

2. Viens no diviem pretējiem (vīrišķajiem un sievišķajiem) dzīvo organismu veidiem; kārta.

Stiprais dzimums— vīrieši.

Vājais (arī skaistais, daiļais) dzimums— sievietes.

3. Savienojumos "no dzimuma", "pa dzimumam"; no piedzimšanas brīža.

4. pareti. Paaudze.

Cilvēku dzimums— cilvēki, cilvēce.

5. Izcelšanās (parasti šķiriskā nozīmē); kārta.

Dzimumu sociālās atšķirības— atšķirības starp dzimumiem, kas ir nevis anatomiskas vai bioloģiskas, bet gan ar kultūras un sabiedrības ietekmēm saistītas.

Avoti: LLVV

dzimumsakari

1. Dzimumakts.

Avoti: MeE

dzimumsatiksme   -es, s.; parasti vsk.

1. Dzimumakts.

Avoti: LLVV

dzimumspēja   -as, s.; parasti vsk.

1. Spēja izdarīt dzimumaktu.

Avoti: LLVV

dzimumstratifikācija   sociol.

1. Stratifikācija pēc dzimuma - tāda sociālā hierarhija, kas nosaka dzimumu sociālo un ekonomisko nevienlīdzību.

Avoti: SsV

dzimumšūna   -as, s.

1. Šūna, no kuras sāk savu attīstību jaunais organisms.

Avoti: LLVV

dzimumtieksme   -es, s., parasti vsk.

1. Jutekliska, seksuāla tieksme pret otru indivīdu.

Avoti: LLVV

dzimumtips   -a, v.; biol.

1. Ģenētiski un fizioloģiski (bet ne morfoloģiski) nosacīts heterotallisko organismu gamētu dzimums.

Avoti: ĢT

dzimumuzbudinājums   -a, v.; parasti vsk.

1. Sakāpinātas dzimumtieksmes stāvoklis.

Avoti: LLVV

dzimumvairošanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Vairošanās ar dzimumšūnām.

Avoti: LLVV

dzimumvecumstruktūra

1. Iedzīvotāju sastāva raksturojums, ko izsaka attiecība starp vīriešu un sieviešu skaitu un starp iedzīvotāju skaitu dažādās vecumgrupās.

Avoti: EV

dzimumvēsums

1. Seksuālās dziņas trūkums sievietēm; frigiditāte.

Avoti: LPE

dzimumzīme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Tumšāks, parasti mazliet paaugstināts, plankums uz cilvēka ādas.

Avoti: LLVV

dzimumzīmīte

1. Dem. --> dzimumzīme.

Avoti: LV93

dzimumzvaigznīte   apv.

1. Dzimumzīmīte.

Avoti: NeV

dzimze   apv.

1. Dziļa rieva dēlī.

Avoti: EH

dzimzēt   apv.

1. Dzimzi veidot.

Avoti: EH

dzin   mit.

1. Daoisma metafizikā smalkā viela, kas ietilpst visos cilvēka organisma fizioloģiskajos šķidrumos.

Avoti: MrJ

dzīnadzis   apv.

1. Dzīvnadzis.

Avoti: ME

Dzinaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas austrumu daļā, Huanhe krastos (ķīn. val. "Jinan"), Šaņdunas provinces administratīvais centrs, 2,1 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Dzindedžeņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Dzjansji provinces ziemeļaustrumu daļā, 444700 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PZT

dzindēt   apv.

1. Džinkstēt.

Avoti: Sin

dzindra   apv.

1. Podniecībā brūnā vāpe.

Avoti: TlV

dzindras   apv.

1. Dzelzs sārņi, plāva, apdedži.

Avoti: ME, VeAT

dzindrs   apv.

1. Podniecībā brūnā vāpe.

Avoti: TlV

dzindzene   žarg.

1. Dziedāšana (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

dzindzēt   apv.

1. Džinkstēt.

Avoti: Sin

dzindzināt   apv.

1. Dūkt, džinkstēt, skandināt.

Avoti: Sin

dzindziņš   apv.

1. Koka rotaļzirdziņš, uz kura bērni šūpojas.

Avoti: NeV

dzindžēt   apv.

1. Šķindēt, žvadzēt.

Avoti: EH

dzīne   apv.

1. Skuju u. c. koku gada dzinums.

Avoti: KV

dzinējmateriāls   mil.

1. Zemas pakāpes sprāgstviela vai pirotehniskais sastāvs, kuram degot kontrolējamā apjomā, izdalās gāzes, kas nodrošina lodes (šāviņa, mīnas, granātas) sākumātrumu, kad tā izlido no stobra, vai arī raķetes reaktīvajai kustībai nepieciešamo enerģiju.

Avoti: MIL

dzinējmedības   sar.

1. Medības ar dzinējiem.

Avoti: Vng

dzinējraķete   -es, dsk. ģen. -šu, s.; tehn.

1. Raķete, ko izmanto par dzinēju (kosmiskajiem kuģiem, mākslīgajiem pavadoņiem).

Avoti: LLVV

dzinējrats   -a, v.

1. Rats, kas ar siksnu pārvada enerģiju citām darbināmām mašīnām (piemēram, virpai).

Avoti: LLVV

dzinējs   -a, v.

1. Darītājs --> dzīt 1.

2. v.; tehn. Mašīna, kas noteikta veida enerģiju (piemēram, siltuma enerģiju, elektroenerģiju) pārvērš mehāniskajā enerģijā.

Dzinēja emisija— apkārtējai videi kaitīgu vielu (oglekļa daļiņu, slāpekļa oksīdu, sodrēju u. c.) izmešana no dzinēja atmosfērā kopā ar gāzes strūklu.

3. Dzinulis.

4. Suns vai cilvēks, kas medībās dzen medījumu uz mednieka pusi.

5. apv. Cilvēks, parasti bērns vai pusaudzis, kas dzen zirgu, lai tas vilktu linu maļamo mašīnu.

6. apv. Ziņnesis (pagastā).

Avoti: LLVV, ZTV, LEV, KiV, KV

dzīnējs   apv.

1. Kurjers, pašvaldības tiesas darbinieks.

Avoti: EH

dzinējspēks   -a, v.; parasti vsk.; fiz.

1. Spēks, kas darbina (mašīnu, mehānismu).

Avoti: LLVV

dzinējsuns   -ņa, v.

1. Medību suns, ko izmanto medībās par dzinēju.

Avoti: LLVV

dzineklis   -ļa, v.; reti.

1. Dzinulis, dziņa.

2. Vēlme, vēlēšanās.

3. Ierīce, kas, iedarbodamās uz atbalstvidi, rada dzinējspēku, kurš pārvieto transportlīdzekli; pēc atbalstvides tos iedala sauszemes (riteņi, kāpurķēde), ūdens (airi, dzenskrūve), gaisa (buras, propelleris), reaktīvajos (gāzes vai šķidruma) un elektromagnētiskā lauka (elektromagnētiskais pasts, elektromagnētiskais sūknis) dzinekļos.

Avoti: LLVV, NeV, ZTV

dzinīgs   apv.

1. Centīgs, tāds, kas tiecas.

Avoti: ME

dzinis   inf.

1. Programma vai speciāla ierīce, kas vada dažādu procesu norisi vai ierīču darbību (piem., signālu pārsūtīšanu pa sakaru līnijām, diskdziņu, printeru u. c. ierīču funkcionēšanu), lai saskaņotu šo procesu izpildi vai ierīču sadarbību ar datoru.

Avoti: D3

dzinkstēt   parasti 3. pers., dzinkst, pag. dzinkstēja; intrans.

1. Džinkstēt.

2. Par lidojošiem kukaiņiem.

Avoti: LLVV

dzinkstināt   apv.

1. Šķindināt.

Avoti: Sin

dzinkstoņa   apv.

1. Šķindoņa.

Avoti: Sin

Dzinšadzjana   vietv.

1. Jandzi - upe Ķīnā, tās nosaukums augštecē un vidustecē.

Avoti: PZT

dzintale   apv.

1. Dzintele.

Avoti: EH

dzintarains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atgādina dzintaru, tāds, kas ir līdzīgs dzintaram.

Avoti: LLVV

dzintardzeltens

1. Dzeltenās krāsas tonis un atspīdums, kas piemīt dzintaram.

Dzintare   vietv.

1. Dzintares pilskalns - atrodas Aizputes novada Lažas pagastā, Tebras un Grāpstes satekā, ~200 m uz rietumiem no Saulaiņu mājām, tas ir ~8 m augsts zemesrags ar dabiski stāvām ziemeļu, rietumu un dienvidu nogāzēm, bet austrumu pusē 15 m plats grāvis, plakums - 25 x 60 m; domājams, ka šeit atradusies Vecākajā atskaņu hronikā minētā kuršu pils "Sinteles" jeb "Sintelin", ko 1261. g. kurši kopā ar lietuviešiem aizstāvējuši pret vācu krustnešu uzbrukumu, bet zaudējuši šo kauju un pils nodedzināta.

Avoti: LE1

dzintargliemezis

1. dsk. Gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases dzimta ("Succineidae"), čaula dzintardzeltena līdz zaļganpelēkai, plāna, smaili olveidīga ar 3-4 vītnēm, dzīvo mitrās pļavās, krūmājos, upju un ezeru krastos uz augiem, Latvijā konstatēta 1 ģints ("Succinea"), 3 sugas.

Krastmalu dzintargliemezis— dzintargliemežu suga ("Succinea pfeifferi").

Lielais dzintargliemezis— dzintargliemežu suga ("Succinea putris").

Mazais dzintargliemezis— dzintargliemežu suga ("Succinea oblonga").

Resnais dzintargliemezis— lielais dzintargliemezis.

Slaidais dzintargliemezis— mazais dzintargliemezis.

Avoti: LPE

Dzintari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Mazsalacas novada Skaņkalnes pagastā.

2. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Mellupi" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

3. Jūrmalas pilsētas daļa starp Bulduriem un Majoriem, 17. gs. šī vieta dēvēta par Avotiem, bet 1874.-1922. g. tās nosaukums bija Edinburga.

4. Dzelzceļa stacija Jūrmalā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Tukums, 23 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, ar nosaukumu "Edinburga II" atklāta 1907. g., tagadējais nosaukums kopš 1922. g.

Avoti: LC, LPil, LE1

dzintarieši

1. Daugavpils novada Kalkūnes pagasta apdzīvotās vietas "Dzintari" iedzīvotāji.

2. Ķeguma novada Birzgales pagasta apdzīvotās vietas "Dzintari" iedzīvotāji.

3. Jūrmalas pilsētas apdzīvotās vietas "Dzintari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzintarīgs   apv.

1. Tāds, kas ir līdzīgs dzintaram.

Avoti: EH

dzintarjūra   apv.

1. Dažkārt lietots Baltijas jūras nosaukums.

Avoti: LE, LV93

dzintarkalis   -ļa, v.

1. Lietišķās mākslas meistars, kas no dzintara izgatavo rotas lietas, rotājumus, greznuma priekšmetus.

Avoti: LLVV

dzintarnieki

1. Aizputes novada Cīravas pagasta apdzīvotās vietas "Dzintare" (senāk - "Dzintarmuiža") iedzīvotāji.

2. Talsu novada Laidzes pagasta apdzīvotās vietas "Dzintari" iedzīvotāji.

3. Jaunpils novada Viesatu pagasta apdzīvotās vietas "Dzintari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzintarnieks   apv.

1. Dzintara rotaslietu izgatavotājs.

2. vsk. Dzintarnieki.

Avoti: EH

dzintarots   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzintarains.

Avoti: LLVV

dzintarpriede   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Priede, no kuras sveķiem veidojas dzintars.

Avoti: LLVV

dzintars   -a, v.

1. Pārakmeņojušies terciārā perioda skuju koku sveķi (pusdārgakmens).

Dzintara gredzens— gredzens ar dzintaru.

Avoti: LLVV

Dzintars   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Tukuma novada Pūres pagastā.

Avoti: LC

dzintarskābe   -es, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Piesātināta organiska karbonskābe, ko iegūst, piemēram, pārtvaicējot dzintaru.

Avoti: LLVV

dzintarzeme   apv.

1. Zeme, kurā var atrast dzintaru.

Avoti: ME

Dzintarzeme   apv.

1. Prūsijas nosaukums dažās tautas tradīcijās.

Avoti: LE

dzintarzemnieki

1. Tukuma novada Džūkstes pagasta apdzīvotās vietas "Dzintarzeme" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzintele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Saliekts metāla stienītis (piemēram, atslēgas piekāršanai), kura asos galus iedzen durvīs, vārtos u. tml.

Avoti: LLVV

dzinters   apv.

1. Dzintars.

Avoti: EH

dzinulis   -ļa, v.

1. Tas, kas ierosina spēcīgu gribu (ko darīt).

Avoti: LLVV

dzinums   -a, v.; bot.

1. Pieauguma daļa (augam) vienā noteiktā laika posmā; vasa.

Avoti: LLVV, KnV

dziņ   apv.; izsauk.

1. Raksturo džinkstošu skaņu.

Avoti: ME, MrJ

dziņa   -as, s.

1. Spēcīga tieksme (pēc kā); spēcīga vēlēšanās (ko darīt).

Avoti: LLVV

dzīparains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pagatavots no dzīpariem; tāds, kurā iestrādāti dzīpari.

Avoti: LLVV

dzīparene

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases mēziju dzimtas ģints ("Paludella"), Latvijā konstatēta 1 suga, aizsargājama.

Avoti: LD

dzīparene

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases mēziju dzimtas ģints ("Paludella"), Latvijā konstatēta 1 suga, aizsargājama.

Avoti: LD

dzīpariņš   apv.

1. Dem. --> dzīpars.

Avoti: AB2

dzīparjosta   apv.

1. Josta no vilnas dzijas.

Avoti: ME

dzīparkārkls   apv.

1. Smiltāju kārkls ("Salix daphnoides"); smiltāju vītols.

Avoti: Aug2

dzīparot   apv.

1. Madarot.

Avoti: KV

dzīparots   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzīparains.

Avoti: LLVV

dzīpars   -a, v.; apv.

1. Šķeterēta, parasti arī krāsota vilnas dzija ielokiem, adījumiem, audumiem.

Dzīparu klēts— senāk klēts, kur glabājās līgavas pūrs.

2. Kaut kas vājš, nespēcīgs.

3. bot. Parastā raudene ("Origanum vulgare").

Avoti: KV, ME

dzīpartiņš   apv.

1. Dem. --> dzīpars.

Avoti: ME

dzīpores   apv.

1. Dzīpars.

Avoti: ME

dzīpors   apv.

1. Dzīpars.

Avoti: ME

dzīpsla   apv.

1. Cīpsla.

Avoti: Sin

dzīpslains   apv.

1. Cīpslains.

2. Šķiedrains.

Avoti: ME, EH

dzīpsle   apv.

1. Cīpsla.

Avoti: ME

dzīpstala   apv.

1. Cīpsla.

Avoti: ĒiV

Dzipšli   vietv.

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Dzipšļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Dzipšļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Rikavas pagastā.

Avoti: LC

dzipurainis   apv.

1. Dzīparains.

Avoti: KiV

dzīpurainis   apv.

1. Tāds, kas ir izgatavots no krāsainas vilnas dzijas.

Avoti: EH

dzīpurāt   apv.

1. Madarot.

Avoti: ME

dzīpurot   apv.

1. Madarot.

Avoti: ME

dzīpurs   apv.

1. Dzīpars.

Avoti: KiV

dzira   -as, s.

1. Šķidra barība (mājdzīvnieku ēdināšanai).

2. apv. Raudzēta rudzu miltu skābā putra.

3. sar. Dzēriens.

Avoti: LLVV, NeV

dzira   apv.

1. Gārša, mežs.

Avoti: LE

dzira   apv.

1. Apņemšanās.

Avoti: NeV

dziraklis   apv.

1. Jērs, līdz zināmam vecumam, kas tiek barots ar šķidru ēdamo; tas pats attiecināms arī uz bērniem.

Avoti: ME, VeAT

Dziras   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Nīgrandes pagastā.

Avoti: LC

dzīras   -u, s.; tikai dsk.; retāk,

1. Dzīres - plašas, bagātas svinības ar mielastu.

Avoti: LLVV

dzirciemnieki

1. Tukuma novada Zentenes pagasta apdzīvotās vietas "Dzirciems" (senāk - "Dzirciemmuiža") iedzīvotāji.

2. Ventspils novada Ugāles pagasta apdzīvotās vietas "Dzirciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Dzirciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Zentenes pagastā.

2. vēst. Dzirciema pagasts - pastāvēja bijušajā Tukuma apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Tukuma novada Zentenes un Pūres pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Ugāles pagastā.

4. Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Kurzemes rajonā, starp Iļģuciemu ziemeļos un Zasulauku dienvidos, kā arī starp Rīgas-Bolderājas dzelzceļa līniju rietumos un Zunda piekrasti austrumos, robežojas ar Iļģuciema, Ķīpsalas, Āgenskalna, Zasulauka un Imantas apkaimēm.

5. Dzirciema ezers - atrodas Vanemas paugurainē, Tukuma novada Zentenes pagastā, platība - 27,1 ha, garums - 1,2 km, lielākais platums - 0,4 km, vidējais dziļums - 2,4 m, eitrofs, virsūdens aizaugums - līdz 55%; Lamiņu ezers.

Avoti: LPag, LC, Wi

dzird   apv., interj.

1. Lieto, lai pievērstu uzmanību kam dzirdamam.

Avoti: KiV

dzirdamība   -as, s.; parasti vsk.

1. Skanējuma skaidrības pakāpe; iespēja dzirdēt.

Dzirdamības slieksnis— ar ausi uztveramo skaņu skaļuma līmeņa robeža.

Apakšējais dzirdamības slieksnis— skaļuma līmenis (0 foni), kad skaņa ir tikko dzirdama.

Augšējais dzirdamības slieksnis— maksimālais ar ausi netraucēti uztveramo skaņu skaļuma līmenis (120 foni).

Avoti: EV

dzirdāmierīces   novec.

1. Dzirdīšanas ietaises mājlopiem ganībās pie tekoša ūdens vai arī ar akas ierīkošanu.

Avoti: LLx

dzirde   -es, s.; parasti vsk.

1. Spēja uztvert skaņas.

Dzirdes atmiņa— spēja saglabāt atmiņā to, kas uztverts ar dzirdi.

2. novec. Lopu dzirdinātava.

Avoti: LLVV, KnV, LLx

dzirdedze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

dzirdeklis   apv.

1. Auss.

Avoti: ME

dzirdeklis   apv.

1. Nodzirdāms vai nodzirdīts teļš.

Avoti: KV

dzirdekslis   apv.

1. Auss.

Avoti: ME

dzirdes-

1. Tāds, ko var klausīties.

Avoti: BiP

dzirdēšana   apv.

1. Darbība, process --> dzirdēt.

Avoti: ME

dzirdēt   dzirdu, dzirdi, dzird, pag. dzirdēju; trans.

1. Ar ausi uztvert (skaņas).

// intrans. Būt tādam, kam piemīt spēja uztvert skaņas.

2. Uzzināt, iegūt (kādas ziņas, informāciju).

// pārn. Nojaust, noprast.

Avoti: LLVV

dzirdētājs   apv.

1. Tas, kas (labi) dzird.

Avoti: ME

dzirdēties   apv.

1. Būt, šķist dzirdamam.

Avoti: KiV

dzirdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks, dzīvnieks), kam piemīt spēja dzirdēt.

2. Par ausīm.

Avoti: LLVV

dzirdīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dzirdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dzirdīkla   apv.

1. Lopu dzirdinātava.

Avoti: KV

dzirdiklis   apv.

1. Dzirde.

Avoti: ME

dzirdīklis   apv.

1. Dzirde.

Avoti: ME

dzirdināšana   lopk.

1. Regulāra dzīvnieku apgāde ar dzeramo ūdeni.

Avoti: ZTV

dzirdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Dot, arī ļaut (parasti dzīvniekiem) dzert; dzirdīt.

Avoti: LLVV

dzirdinātava   -as, s.

1. Vieta, kur dzirda dzīvniekus; ierīce dzīvnieku dzirdināšanai.

Avoti: LLVV

dzirdiņš   apv.

1. Dzirde.

Avoti: ME

dzirdīšana   novec.

1. Ūdens un šķidru barības līdzekļu (piena, dziru, brāgas) pasniegšana dzīvniekiem.

Avoti: LLx

dzirdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Dot, arī ļaut (kādam) dzert.

Avoti: LLVV

dzirdītava   -as, s.

1. Dzirdinātava.

Avoti: LLVV

dzirdīties   apv.

1. Saklausīt.

Nelikies dzirdīties— izlikties nedzirdam.

Avoti: ĒiV

dzirdne   lopk.

1. Ierīce dzīvnieka dzirdināšanai kūtī vai ganībās.

Automātiskā dzirdne— iekārta, kas padod ūdeni automātiski, bez cilvēka klātbūtnes.

Avoti: ZTV

dzirdoklis   apv.

1. Nodzirdāms vai nodzirdīts teļš vai jērs.

Avoti: KV, ME

dzirdoklis   apv.

1. Auss iekšējā daļa.

Avoti: EH

dzirdoties   apv.

1. Saklausīt.

Nelikties dzirdoties— izlikties nedzirdam.

Avoti: ĒiV

dzirduklis   apv.

1. Auss.

Avoti: ME

dzirduklis   apv.

1. Miltu dzira govīm.

Avoti: ME

dzirdūklis   apv.

1. Dzirdes kanāls cūkas ausīs.

Avoti: ME, VeAT

dzirdulis   apv.

1. Auss.

Avoti: ME

dzirdulis   apv.

1. Dzērājs, žūpa.

2. Nodzirdīts jauns lops.

Avoti: KV

dzirdzenāji   apv.

1. Meža zirdzene ("Angelica sylvestris").

Avoti: Aug2

dzire   apv.

1. Gārša, mežs, sils.

Avoti: KV

dzire   apv.

1. Teļš, kas tiek dzirdīts.

Avoti: EH

dzīre   apv.

1. Ašņu dzīre - parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: ME

dzirenes   apv.

1. Staipekņi ("Lycopodium").

2. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

dzirenieki

1. Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta apdzīvotās vietas "Dzirnieki" iedzīvotāji.

2. Ventspils novada Ziru pagasta apdzīvotās vietas "Dzira" (tagad - "Ziras") iedzīvotāji.

3. Saluds novada Nīgrandes pagasta apdzīvotās vietas "Dziras" (senāk - "Dzirumuiža") iedzīvotāji.

4. Kandavas novada Vānes pagasta apdzīvotās vietas "Dziras" iedzīvotāji.

5. Kandavas novada Zantes pagasta apdzīvotās vietas "Dziras" iedzīvotāji.

6. Ventspils novada Popes pagasta apdzīvotās vietas "Dziri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzīrenieks   apv.

1. Dzīru dalībnieks, viesis.

Avoti: Sin

dzirenis   apv.

1. Jērs.

Avoti: Sin

dzires   apv.

1. Raudzēta miltu dzira lopiem.

Avoti: ME

dzīres   -ru, s.; tikai dsk.

1. Plašas, bagātas svinības ar mielastu.

Avoti: LLVV

dzirēt   apv.

1. Dzirdēt.

Avoti: EH

dzīrēt   apv.

1. Domāt, plānot.

Avoti: EH

dzīrēties   apv.

1. Svinēt, mieloties.

Avoti: ME

dzirināt   apv.

1. Dzirdīt.

Avoti: EH

dzīrinieks   apv.

1. Dzīrenieks.

Avoti: EH

dziris   apv.

1. Dzērājs, žūpa.

2. Mākslīgi barots dzīvnieku mazulis (parasti jērs), kas ir mazāks, vārgāks.

Avoti: KV

dzirisis   apv.

1. Iesala dzēriens ar svaigu ūdeni.

Avoti: EH

dzīrīties   apv.

1. Izteikt, izrādīt nodomu.

Avoti: ME

dzirītis   apv.

1. Jēriņš.

Avoti: EH

dzirgzde   apv.

1. Kaulu sāpes, kaulu reimatisms.

Avoti: ME

dzirka   apv.

1. Dzērājs, žūpa.

Avoti: KV

dzirkalieši

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Dzirkaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzirkalis   -ļa, v.; novec.

1. Akmeņkalis, dzirnakmeņu uzasinātājs.

Avoti: LLVV

Dzirkaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekuļu novada Mārsnēnu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Dzirkaļu pilskalns un apmetne ar baznīckalnu— atrodas Krustpils novada Kūku pagastā, 1,5 km uz dienvidrietumiem no Kūku dzelzceļa stacijas, senais nocietinājums ierīkots paugura atzarā, kas robežojas ar purvainu zemieni, pilskalna pakājē konstatēta plaša apmetne, ko datē ar 1. gadu tūkstoti.

3. Dzirkaļu pilskalns - atrodas Rēzeknes novada Kaunatas pagastā, ~2 km uz ziemeļaustrumiem no Dubuļiem, plakums - ~45 x 25 m, kultūrslānis neizteiksmīgs un datējums nav zināms.

Avoti: LC

dzirklains   apv.

1. Slikti noausts auduma gabals.

Avoti: ME, VeAT

dzirkle   apv.

1. Nenopietns cilvēks, kurš bieži bez iemesla smejas.

Avoti: EH

dzirkles   -ļu, s.; tikai dsk.

1. Lielas grieznes (piemēram, aitu cirpšanai, dārznieka darbiem).

2. apv. Kāda liellopu slimība.

Avoti: LLVV, ME

dzirklēt   apv.

1. Cirpt.

Avoti: Sin

dzirklis   apv.

1. Lielībnieks.

Avoti: KV, ME

dzirklis   apv.

1. Tīkla iedzirklis.

Avoti: KV, ME

dzirklis   apv.

1. Aitu cērpamais laiks.

2. Dzirkles.

Avoti: KV, ME, AB2

dzirklītes

1. Dem. --> dzirkles.

Avoti: LV93

dzirkls   apv.

1. Dzirkles.

Avoti: AB2

dzirknes   apv.

1. Neieausti audu gali gar audekla malām.

Avoti: KV

dzirksnis   apv.

1. Cirksnis - apvidus starp gūžu un vēdera apakšējo daļu.

Avoti: ME

dzirksnis   apv.

1. Pavasara rītos par ledu sasalušais ūdens, kas dienā saulē izkusis.

Avoti: EH

dzirkstacīte   apv.

1. Meitene ar mirdzošām acīm.

Avoti: ME

dzirkstains   apv.

1. Dekorēts ar sarkaniem smalkiem rakstiem.

Avoti: ME

dzirkstaliņa   apv.

1. Dem. --> dzirkstele 1(1).

Avoti: ME

dzirkstalīte   apv.

1. Dem. --> dzirkstele 1(1).

Avoti: EH

dzirkste   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dzirkstele (parasti liela).

Avoti: LLVV, ME

dzirkste   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. parasti vsk.; novec. Kaulu sāpes, kaulu reimatisms.

Avoti: LLVV, ME

dzirkste   apv.

1. Gūžas locītava.

Avoti: ME

dzirkstelains   apv.

1. Dzirkstošs, dzirksteļojošs, ugunīgs.

Avoti: ME

dzirkstele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Degošas vai kvēlojošas vielas atsevišķa daļiņa.

Dzirksteļu kamera— iekārta lādēto daļiņu reģistrēšanai vai fotografēšanai.

// pārn. Spilgta iezīme, izpaudums (psihiskam stāvoklim, spējām u. tml.).

2. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

3. apv. Dzerkstele.

4. apv. Ļoti strauja, dedzīga meitene.

Avoti: LLVV, ME, VeAT

dzirkstele   apv.

1. Tīkla iedzirklis.

Avoti: ME

dzirkstele   apv.

1. Mezgls dzijā.

Avoti: ME

dzirksteles   apv.

1. Samezglojumi grodi savērptā dzijā.

2. Meža zeltstarīte ("Gagea lutea").

3. dsk. Dzirkstele.

Avoti: KnG, Aug2

dzirkstelēt   apv.

1. Izdalīt dziksteles, sprēgāt, zvīļot.

Avoti: ME

dzirksteliņa   apv.

1. Dem. --> dzirkstele 1.

Avoti: ME

dzirkstelīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> dzirkstele 1.

2. bot. Neļķu suga ("Dianthus deltoides") ar spilgti sarkaniem ziediem.

Avoti: LLVV, Aug2

dzirkstelītes   apv.

1. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

Avoti: Aug2

dzirksteļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dzirksteļo.

Avoti: LLVV

dzirksteļains   apv.

1. Dzirksteļaina dzija - sakrokojusies dzija.

Avoti: ME

dzirksteļaizdedze   tehn.

1. Darbmaisījuma aizdedzināšana iekšdedzes motora cilindrā dzirksteļizlādē starp aizdedzes sveces elektrodiem.

Avoti: ZTV

dzirksteļizlāde

1. Strāvas impulsa izplūšana pa kanālu, kas uz īsu bridi izveidojas gāzē starp elektrodiem.

Avoti: EV

dzirksteļkamera   fiz.

1. Aparāts, kas reģistrē ātru lādētu daļiņu kustības trajektorijas (trekus), reģistrējot vai fotografējot šo daļiņu izraisīto dzirksteļizlādi.

Avoti: FF

dzirksteļķērājs   -a, v.

1. Ierīce, kas aizkavē dzirksteļu izplūšanu no dūmeņa.

Avoti: LLVV

dzirksteļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Izdalīt dzirksteles.

Avoti: LLVV

dzirksteļskaitītājs   fiz.

1. Skaitītājs, ar kuru reģistrē radioaktīvo starojumu, izmantojot jonizējošo daļiņu izraisīto dzirksteļizlādi starp elektrodiem.

Avoti: MfV

dzirksteļstarpa   tehn.

1. Atstarpe starp aizdedzes sveces elektrodiem.

Avoti: ZTV

dzirksteļuztvērējs   apv.

1. No māla un zariem gatavots velvjveidīgs aizsargjumtiņš.

Avoti: AB1

dzirkstene   apv.

1. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

Avoti: Aug2

dzirkstesvārdi   apv.

1. Maģiski vārdi, ar ko ārstē dzirksti, novērš sāpes.

Avoti: ViV

dzirkstēt   parasti 3. pers., dzirkst, pag. dzirkstēja; intrans.

1. Spoži, nevienmērīgi mirdzēt, laistīties; dzirkstīt (1).

// pārn. Izpausties viegli, raiti, spilgti (parasti par pozitīvām jūtām).

// pārn. Būt tādam, kas izpaužas viegli, raiti, spilgti (par runu, izteikumiem).

2. Izdalīt ogļskābes gāzi (par dažiem dzērieniem).

Avoti: LLVV

dzirkstība   apv.

1. Dedzība, straujums.

Avoti: ME

dzirkstīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dzirkstī (1).

// pārn. Tāds, kas izpaužas viegli, raiti, spilgti (parasti par pozitīvām jūtām).

// pārn. Tāds, kas izpaužas viegli, raiti, spilgti, tāds, kam ir interesants saturs (par runu, izteikumiem).

2. pareti. Tāds, no kura izdalās ogļskābes gāze (par dažiem dzērieniem).

Avoti: LLVV

dzirkstīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dzirkstīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. pareti. Vispārināta īpašība --> dzirkstīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dzirkstījums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> dzirkstīt (1).

2. Rezultāts --> dzirkstīt (2).

Avoti: LLVV

dzirkstināt   apv.

1. Sprēgāt ar humoru, jokot.

Avoti: EH

Dzirkstīni   vietv.

1. Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Dzirkstiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dzirkstiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

dzirkstis   apv.

1. Karsti pelni, kas kvēlo; dzirksteles.

Avoti: ME

dzirkstīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; intrans.

1. Spoži, nevienmērīgi mirdzēt, laistīties; dzirkstēt (1).

// pārn. Izpausties viegli, raiti, spilgti (parasti par pozitīvām jūtām).

// pārn. Būt tādam, kas izpaužas viegli, raiti, spilgti (par runu, izteikumiem).

2. Dzirkstēt (2).

Avoti: LLVV

dzirkstīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.; pareti.

1. Spoži, nevienmērīgi mirdzēt, laistīties (parasti atkārtoti, ilgstoši).

2. Dzirkstīt (2).

Avoti: LLVV

dzirksts   dzirksts, dsk. ģen. dzirkšu, s.

1. Dzirkstele.

// pārn. Spilgta iezīme, izpaudums (psihiskam stāvoklim, spējām u. tml.).

Avoti: LLVV

dzirksts   apv.

1. Kaulu sāpes, reimatisms.

Avoti: ME

dzirla   apv.

1. Kāds, kas dzer daudz ūdeni.

2. Dzīvnieks, kas daudz dzer.

Avoti: EH

Dzirla   vietv.

1. Sitas kreisā krasta pieteka Balvu un Gulbenes novadā, garums - 23 km, kritums - 25 m, sākas pārpurvotā mežā 2 km uz rietumiem no Sprogu ezera; Ģirla.

Avoti: LD, La1

dzirlis   apv.

1. Dzērājs.

Avoti: EH

dzirna   apv.

1. Divi puslodes veidīgi kaļķa ķermeņi vēža kuņģī, sastopami pirms vilkšanās un dod jaunās čaulas materiālu.

Avoti: KV

dzirnāji   apv.

1. Zirnāji, zirņu kāti (salmi).

Avoti: KV

dzirnaklis   apv.

1. Zirneklis.

Avoti: ME

dzirnāklis   apv.

1. Zirneklis.

Avoti: KV

dzirnakmens   -akmens, dsk. -akmeņi, v.

1. Veidojums no akmens vai cita materiāla graudu malšanai.

Avoti: LLVV

dzirnakmins   apv.

1. Dzirnakmens.

Avoti: KnV

dzirnākslis   apv.

1. Zirneklis.

Avoti: ME

dzirnals   apv.

1. Dzirna.

Avoti: KV

dzirnas   -u, s.; tikai dsk.

1. Dzirnavas (1).

Avoti: LLVV

dzirnatiņas   apv.

1. Dem. --> dzirnavas.

Avoti: ME

dzirnava   apv.

1. Vēža dzirna.

Avoti: ME

Dzirnavas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Tirzas pagastā.

Āža dzirnavas— Gulbenes novada Tirzas pagasta apdzīvotās vietas "Dzirnavas" nosaukuma variants.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Ugāles un Usmas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Zlēku pagastā.

Avoti: LC

dzirnavas   -u, s.; tikai dsk.

1. Ierīce (labības) pārstrādāšanai miltos, putraimos u. tml.

Rokas dzirnavas— ar roku darbināmas dzirnavas.

Ūdens dzirnavas— dzirnavas, ko darbina ar tekoša ūdens spēku.

Vēja dzirnavas— vējdzirnavas.

2. Ēka, kurā uzstādīta šāda ierīce.

3. apv. Vēža dzirna.

Avoti: LLVV, ME

dzirnavezers   -a, v.

1. Ūdenskrātuve (mākslīga vai dabiska), kuras ūdeni izmanto dzirnavu darbināšanai.

Avoti: LLVV

dzirnaviņa   apv.

1. Vēža dzirna.

Avoti: ME

Dzirnaviņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Bērzaunes pagastā.

Avoti: LC

dzirnaviņas   -u, s.; tikai dsk.

1. Dem. --> dzirnavas.

2. Neliela ierīce (piemēram, kafijas, piparu) malšanai.

Avoti: LLVV

Dzirnaviškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

dzirnavniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Dzirnavnieka sieva; dzirnavu īpašniece.

Avoti: LLVV

dzirnavnieki

1. Ventspils novada Ugāles pagasta apdzīvotās vietas "Dzirnavas" iedzīvotāji.

2. Ventspils novada Usmas pagasta apdzīvotās vietas "Dzirnavas" iedzīvotāji.

3. Ventspils novada Zlēku pagasta apdzīvotās vietas "Dzirnavas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzirnavnieks   -a, v.

1. Dzirnavu īpašnieks.

Dzirnavnieku dumpis— amatnieku nemieri Jelgavā 1792. g. XII.

Avoti: EV

Dzirnavsala   vietv.

1. Dzirnavsalas apmetne - akmens laikmeta dzīvesvieta Rugāju novada Rugāju pagastā, Pededzes kreisajā krastā, ~1,5 km uz dienvidaustrumkiem no Mieriņu ciema, kur mainoties Pededzes gultnei, izveidojies plašs sēklis - Dzirnavsaliņa, senlietas atrastas līdz 250 m garā joslā, kas datējamas ar neolītu, taču iegūtas arī bronzas un dzelzs laikmeta senlietas.

Avoti: LE1

Dzirnavsaliņa   vietv.

1. Atrodas Rugāju novada Rugāju pagastā, Pededzes kreisajā krastā, ~1,5 km uz dienvidaustrumkiem no Mieriņu ciema, kur mainoties Pededzes gultnei, izveidojies plašs sēklis.

Avoti: LE1

dzirnavtiņas   apv.

1. Dem. --> dzirnavas.

Avoti: ME, EH

Dzirnavupe   vietv.

1. Ventas labā krasta pieteka Ventspils novada Zlēku pagastā, garums - 18 km, kritums - 14,6 m, iztek no Kāžezera, kurā ietek 11 km garā Kāžupe, kas dažkārt tiek uzskatīta par augšteci; Ragana; Zeļļupe; posms no Kāžezera līdz Zlēku dzirnavezeram tiek dēvēts arī par Pūņupi.

2. Egļupes labā krasta pieteka Siguldas un Inčukalna pagastā, garums - ~6 km.

Avoti: LD, La1

dzirnavupe   -upes, dsk. ģen. -upju, s.

1. Dzirnupe.

Avoti: LLVV

Dzirnavupīte   vietv.

1. Baltiņupes kreisā krasta pieteka Alūksnes novada Ilzenes pagastā, garums - 10 km.

Avoti: LD

Dzirne   vietv.

1. Dzirnes ala - Simtēnu ala Amatas novada Drabešu pagastā (ko 1939. g. atklājis "Simtēnos" dzīvojošais R. Dzirne).

Avoti: LE1

dzirneklis   apv.

1. Zirneklis.

Avoti: KV

dzirnēklis   apv.

1. Zirneklis.

Avoti: EH

dzirnes   apv.

1. Dzirnavas.

Avoti: EH

dzirnezers   -a, v.

1. Ūdenskrātuve (mākslīga vai dabiska), kuras ūdeni izmanto dzirnavu darbināšanai.

Avoti: LLVV

Dzirnezers   vietv.

1. Ezers Piejūras zemienes Rīgavas līdzenumā, Carnikavas novadā, 1 km uz austrumiem no Gaujas dzelzceļa stacijas, 0,4 m vjl., garums - 2 km, lielākais platums - 1,25 km, vidējais dziļums - 1,9 m, lielākais dziļums - 5,4 m, 5 salas, bioloģiski piesārņots, vāji attīrās.

Avoti: LE1

dzirni   apv.

1. Savienojumā "vēžu dzirni" - vēža dzirna.

Avoti: EH

Dzirnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagastā.

2. Vecie Dzirnieki - Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta apdzīvotās vietas "Bitēni" otrs nosaukums.

Avoti: LC

dzirnieki

1. Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta apdzīvotās vietas "Dzirnieki" iedzīvotāji.

2. Saldus novada Lutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Dzirnieki" iedzīvotāji.

3. Ventspils novada Ziru pagasta apdzīvotās vietas "Dzira" (tagad - "Ziras") iedzīvotāji.

4. Ventspils novada Popes pagasta apdzīvotās vietas "Dziri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

dzirniņa   apv.

1. Vēža dzirna.

Avoti: ME

dzirniņas   apv.

1. Dem. --> dzirnavas.

Avoti: ME

dzirnis   apv.

1. Zirnis.

Avoti: ME

dzirnis   apv.

1. Dzirnakmens.

Avoti: EH

dzirnītes   apv.

1. Dem. --> dzirnavas.

Avoti: ME

dzirnītis   apv.

1. Vēža dzirna.

Avoti: ME

dzirnkalis   apv.

1. Dzirnakmeņu izcirtējs.

Avoti: ME

dzirnkalvis   apv.

1. Dzirnkalis.

Avoti: EH

dzirnūklis   apv.

1. Zirneklis.

Avoti: ME

dzīrnūklis   apv.

1. Zirneklis.

Avoti: KV

dzirnums   apv.

1. Acs zīlīte.

2. Vēža dzirna.

Avoti: ViV, ME

dzirnupe   -upes, dsk. ģen. -upju, s.

1. Upe, kuras ūdeni izmanto dzirnavu darbināšanai.

Avoti: LLVV

Dzirnupe   vietv.

1. Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Siguļi" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasrnīcu ciems.

2. Gaujas lejteces labā krasta pieteka Carnikavas novadā, garums - 1 km, iztek no Dzirnezera.

3. Dienvidsusējas labā krasta pieteka Viesītes novada Rites un Elkšņu pagastā, garums - 12 km; Dzirnupīte.

Avoti: LC, La1, LD

dzirnupīte   apv.

1. Dem. --> dzirnupe.

Avoti: KnV

Dzirnupīte   vietv.

1. Aronas labā krasta pieteka Madonas novadā, garums - 7 km.

2. Arupīte - Svētupes kreisā krasta pieteka Limbažu un Salacgrīvas novadā.

3. Dzirnupe - Dienvidsusējas labā krasta pieteka Viesītes novada Rites un Elkšņu pagastā, garums - 12 km.

4. Īslīces kreisā krasta pieteka Rundāles novadā, garums - 10 km, kritums - 15 m.

Avoti: LD, La1

dzirnus   dzirnu, s.; tikai dsk.; novec.

1. Dzirnavas (1).

Avoti: LLVV

dzirnutiņa   apv.

1. Vēža dzirna.

Avoti: ME

dzirnutiņas   apv.

1. Dzirnaviņas.

Avoti: DžP

dzirnuviņas   apv.

1. Dem. --> dzirnavas.

Avoti: ME

dzīrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Piedalīties dzīrēs, uzdzīvot.

Avoti: LLVV, Sin

dzīrotājs   apv.

1. Dzīru dalībnieks, viesis.

Avoti: Sin

dzirpalas   apv.

1. Cilpas un mezgli dzijā.

Avoti: ME

dzirst   apv.

1. Padzirdēt, saklausīt.

Avoti: ME

dzirši   apv.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: Aug2

Dziršu   vietv.

1. Dziršu kalns - atrodas Vidzemes augstienes ziemeļrietumu malā, Amatas novada Amatas pagastā, Grūbas ielejas labajā krastā, ~600 x 300 m paugurs ar absolūto augstumu 191,6 m vjl., relatīvais augstums - 40 m rietumu nogāzē un 30 m austrumu nogāzē, to veido smilts un smalka grants, apaudzis ar kokiem.

Avoti: LE1

dzirt   apv.

1. Taisīties, gatavoties.

2. Godāt, cienīt.

Avoti: NeV, EH

dzirteklis   apv.

1. Nodzirdāms jauns lops.

Avoti: KV

dzirties   dziros, dziries, dziras, pag. dzīros; intrans.; novec.

1. Gatavoties (ko darīt).

2. Solīties (ko darīt).

Avoti: LLVV, EH

dzirū   apv.

1. Aicinājums govīm padzerties.

Avoti: ME

dzirulība   apv.

1. Dzeršanas sērga.

Avoti: EH

dzirulis   apv.

1. Dzērājs, žūpa.

2. Nodzirdīts jauns lops.

3. Vārguļotājs, slimnieks.

Avoti: KV, EH

dzīrulis   apv.

1. Dzērājs, žūpa.

Avoti: ME

dzirulnieks   apv.

1. Kāds, kas daudz dzer.

Avoti: EH

dziruļot   apv.

1. Žūpot, dzert.

Avoti: EH

dzirvanas   apv.

1. Dzirnavas.

Avoti: EH

Dzirvani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Dagdas novada Konstantinovas pagastā.

Avoti: LC

Dzirvaniškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

2. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Dzirvaņišķi" nosaukuma variants.

3. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Dzirnaviškas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dzirvaniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

2. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Dzirvaņišķi" nosaukuma variants.

3. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Dirvaniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Dzirvaniškys   vietv.

1. Dagdas novada Asūnes pagasta apdzīvotās vietas "Dzirvaniški" nosaukums latgaliski.

2. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Dzirvaņišķi" nosaukums latgaliski.

3. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Dzirnaviškas" nosaukums latgaliski.

4. Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Dzirnaviškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dzirvans   apv.

1. Lauks, druva.

2. Eža, neuzarta zemes strēmele, josla starp diviem tīrumiem.

3. Atmata.

4. Velēna.

Avoti: NeV

Dzirvaņišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

dzirvens   apv.

1. Ar zāli apaugusi neuzarta vieta.

Avoti: EH

dziržams   apv.

1. Tas, kas dzirdot ir uztverams, saprotams.

2. Ziņas, informācija.

Avoti: KiV

dzīs   apv.; sar.

1. Dzijs.

2. Dzīvs.

Avoti: ME

DzĪS   saīs.

1. Dzīvokļu īpašnieku sabiedrība.

Avoti: i1

dzisa   -as, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Gaismas dzišana (parasti debess spīdekļiem).

// pārn. Izbeigšanās.

Avoti: LLVV

dzisamais   apv.

1. Dzēriens slāpju remdēšanai.

2. Garš koka kauss, ar ko putru vāroties maisa, lai neiet pāri malām.

Avoti: NeV, VV

dzisams   apv.

1. Dzēriens slāpju remdēšanai.

2. Garš koka kauss, ar ko putru vāroties maisa, lai neiet pāri malām.

Avoti: NeV, VV

dziseklis   apv.

1. Tāds, kas gatavojas nodzist, izdzist.

Avoti: EH

dzisināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Dzesināt, dzesēt.

Avoti: LLVV

dzisināties   apv.

1. Būt pakļautam dzesēšanai.

Avoti: KiV

dzisinēt   apv.

1. Dzisināt.

Avoti: EH

dzisīt   apv.

1. Dzisināt.

Avoti: ME

dzīsla   -as, s.

1. Asinsvads.

2. bot. Vadu kūlīšu veidojuma daļa (lapas plātnē).

Dzīslu lapas— vidējā ceļteka ("Plantago media").

3. ģeol. Ar iežiem aizpildīta plaisa Zemes garozā.

Dzīslu ieži— ieži, kas aizpilda plaisas zemes garozā.

4. sar. Cīpsla.

Avoti: LLVV

dzīslainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> dzīslains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dzīslainīte   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

dzīslains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz dzīslu (1), cīpslu; tāds, kur ir redzami daudzi asinsvadi.

2. Tāds, kur ir daudz dzīslu (2).

Avoti: LLVV

dzīslainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> dzīslains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

dzīslājs   apv.

1. Dzīslains.

Avoti: ME

dzīslāks   apv.

1. Novājējis cilvēks.

Avoti: MiV

dzīslapa   apv.

1. Ceļtekas ("Plantago").

Avoti: Aug2

dzīslāts   apv.

1. Tāds, kam ir dzīslas, cīpslas, tāds, kur ir dzīslas.

Avoti: KiV

dzīslene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Iekšējais apvalks (acij), kurš cieši piekļaujas cīpslenei un kurā ir daudzi asinsvadi.

2. apv. Ceļteka ("Plantago").

3. apv. Lielā ceļteka ("Plantago major").

Avoti: LLVV, Aug2

dzīslenīca   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

dzīslenīte   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

dzīsleņlapas   apv.

1. Ceļtekas ("Plantago").

Avoti: Aug2

dzīsliene   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: EH

dzīslienīte   apv.; hip.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

dzīslieži   ģeol.

1. Magmatiskie ieži, kas, magmai iespiežoties atdziestoša intruzīva masīva vai apkārtējo iežu plaisās, veido dzīslas vai daikas.

Avoti: ZTV

dzīsline   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

dzīsliņa

1. Dem. --> dzīsla.

2. apv. Dzīsliņu lapeņas - ceļteka ("Plantago").

Avoti: Aug2

dzīsllapa   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: KiV

dzīsllape   apv.

1. Ceļteka ("Plantago").

Avoti: EH

dzīslojums   -a, v.; parasti vsk.

1. bot. Vadu kūlīšu veidojums (lapas plātnē).

2. Stiegrojums, arī līniju kopums (kādā materiālā).

Avoti: LLVV

dzīslots   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzīslains (1).

2. Tāds (materiāls), kam ir dzīslojums (2).

Avoti: LLVV

dzīslulapa   apv.

1. Ceļteka.

Avoti: Sin

Dzisna   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Vitebska apgabalā, pie Dzisnas ietekas Daugavā, 2000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Daugavas kreisā krasta pieteka Baltkrievijā, iztek no Dīsnu ezera Lietuvā (kur saucas - Dīsna), ~30 km Lietuvas un Baltkrievijas robežupe, kopējais garums 178 km.

Avoti: PZT, PuA, Wi

dzist   dziestu, dziesti, dziest, pag. dzisu; intrans.

1. parasti 3. pers. Kļūt vēsam, aukstam.

2. parasti 3. pers. Beigt degt, beigt izstarot gaismu.

// pārn. Tuvoties nobeigumam (parasti par dienu vai vakaru).

3. Beigties (par dzīvību); mirt (par cilvēku).

4. parasti 3. pers. Kļūt grūti saredzamam (piemēram, par krāsām, līnijām); bālēt.

5. parasti 3. pers. Kļūt klusākam; (par skaņām).

6. parasti 3. pers. Kļūt vājākam, beigties (par psihiskiem stāvokļiem, to izpausmēm).

7. parasti 3. pers. Beigties, zust (piemēram, par slavu).

Avoti: LLVV

dzīstele   apv.

1. Dīsele.

Avoti: EH

dzisties   apv.

1. Atvēsināt.

Avoti: EH

dzīstiņa   apv.

1. Mazs dzijas galiņš, arī tieva dzija.

Avoti: ME

Dzīstnīki   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Dziesnieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

dzisums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> dzist (2).

2. Rezultāts --> dzist (4).

Avoti: LLVV

dzisva   apv.

1. Novājējis cilvēks.

Avoti: EH

dzīšām   apv.

1. Dzīšus.

Avoti: MiV

dzišana

1. Periodiska notikuma pavājināšanās ar laiku.

Avoti: KV

dzīšana   apv.

1. Darbība, process --> dzīt.

2. Medības ar dzinējiem.

Avoti: ME

dzīšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. sar. Process --> dzīties.

2. Vēdera muskulatūras, diafragmas un kāda iekšēja orgāna vienlaicīga savilkšanās.

3. vet. Dzemdes kontrakcijas dzīvnieka atnešanās laikā.

Avoti: LLVV

dzīšļojs   apv.

1. Dzīslains.

Avoti: ME

dzīšus   apst.

1. Savienojumā ar verba "dzīt 1" formām izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

dzīt   dzenu, dzen, dzen, pag. dzinu; trans.

1. Likt (cilvēkam) kustēties (parasti noteiktā virzienā).

// pārn. Būt par cēloni kādai darbībai, virzībai (parasti par psihiskiem vai fizioloģiskiem stāvokļiem).

// parasti savienojumā ar "prom", "projām", "ārā". Raidīt (projām); atbrīvoties (no kāda, arī no kā).

2. Likt (kādam) ko darīt.

// sar. Vadīt (transportlīdzekli), izmantojot maksimālās ātruma iespējas.

3. Biedēt (parasti zvērus medībās), panākot, ka tie dodas vēlamā virzienā.

// intrans.

// intrans.

4. Ar spēku virzīt (priekšmetu kur iekšā).

5. Veidot (ar virzīšanos saistītā, parasti smagā, darbā).

6. Būt par cēloni, panākt, ka (kāds) nokļūst nepatīkamā, neciešamā situācijā.

7. parasti 3. pers. Augot veidot (asnus, stiebrus, vasas).

8. sar. Dabūt vienkopus (vedot, stumjot u. tml.).

Avoti: LLVV, KnV

dzīt   parasti 3. pers., dzīst, pag. dzija; intrans.

1. Pārklāties, piepildīties ar audiem (par brūci).

Avoti: LLVV

dzītaralus   apv.

1. Dzidrs alus dzintara krāsā.

Avoti: VV

dzītars   apv.

1. Dzintars.

Dzītara sūdi— jūraszāles.

Avoti: KV, EH

dzītarzeme   apv.

1. Dzintarzeme.

Avoti: EH

dzītava   apv.

1. Laiks, kad lopi jādzen mājās.

Avoti: ME

dzītene   apv.

1. Laiks, kad lopi jādzen mājās.

Avoti: ME

dzītenis   apv.

1. Metamais tīkls.

Avoti: EH

dzīteņa   apv.

1. Dem. --> dzijs, dzija.

Avoti: KiV

dzīters   apv.

1. Dzintars; zītars.

Avoti: TlV

dzīties   dzenos, dzenies, dzenas, pag. dzinos; intrans.; sar.

1. Virzīties (parasti strauji); traukties.

2. Tiekties (pēc kā).

Avoti: LLVV

dzītin   apst.

1. Savienojumā ar verba "dzīt 1" formām izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu; dzīšus.

Avoti: LLVV

dzītinis   apv.

1. Tīkls, kurā zivis tiek sadzītas.

Avoti: EH

dzītiņa   -as, s.

1. Mazs dzijas galiņš, arī tieva dzija.

Avoti: LLVV

dzītuve   apv.

1. Dzītava.

Avoti: EH

dziudo

1. Džudo.

Avoti: PL

dzīv.   saīs.

1. Dzīvojamais; dzīvojis.

Avoti: i1

dziva   apv.

1. Dzija.

Avoti: KV

dzīvalnieks   apv.

1. Iedzīvotājs.

Avoti: EH

dzīvājamgals   apv.

1. Norobežota dzīvojamā telpa (rijā).

Avoti: ViV

dzīvāt   apv.

1. Strādāt, darīt darbu.

2. Dzīvot.

Avoti: KV

dzīvātājs   apv.

1. Dzīvotājs.

2. Iedzīvotājs.

Avoti: KiV

dzīvāties   apv.

1. Spēlēties.

2. Justies; veikties.

Avoti: KV

dzīvdzemdētājs   -a, v.; zool.

1. Dzīvnieks, kam dīgļa embrionālā attīstība noslēdzas mātes ķermenī un kas piedzimst bez aizsargsegām.

Avoti: LLVV

dzive   apv.

1. Dzija.

Avoti: ĒiV

dzīve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. parasti vsk. Bioloģiska (cilvēku vai dzīvnieku) eksistence.

2. Apzināta (cilvēka) eksistence.

Dzīves dārdzība— augsts cenu līmenis.

Dzīves apliecinātājs— tas (tāds), kas pauž ticību dzīvei, tās nozīmīgumam.

Aizkapa dzīve— dvēseles dzīve pēc cilvēka nāves.

3. parasti vsk. Norišu, darbību kopums (piemēram, sabiedrībā kādos apstākļos).

4. parasti vsk. Realitāte, īstenība.

5. Cilvēka mūžs; arī biogrāfija.

Dzīves dārdzība— tas, cik cilvēkam izmaksā vidējam dzīves līmenim nepieciešamās preces un pakalpojumi.

Dzīves līmenis— kādas valsts, kopienas, šķiras vai atsevišķas personas patēriņa un labklājības mērs.

Avoti: LLVV, FF

dzīve   apv.

1. Dzija.

Avoti: ME

dzīvelība   novec.

1. Dzīvums, mundrums.

Avoti: LV93

dzīvelnieks   apv.

1. Tāds, kas bieži maina dzīves vietu.

2. Algādzis.

3. Iedzīvotājs.

Avoti: KV, EH

dzīvenieks   apv.

1. Strādnieks.

Avoti: ME

dzīvenis   apv.

1. Grūdenis, zīdenis.

Avoti: KV

dzives   apv.

1. Dzijas.

Avoti: ME

dzīves   apv.

1. Dzīvesveids.

Avoti: ME

dzīvesbiedre   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Precēta sieviete attiecībā pret savu vīru; sieva.

Avoti: LLVV

dzīvesbiedrs   -a, v.

1. Precēts vīrietis attiecībā pret savu sievu; vīrs.

2. tikai dsk. Precēts pāris - vīrs un sieva.

Avoti: LLVV

dzīvesdraugs   -a, v.; sar.

1. Dzīvesbiedrs; arī kopdzīves partneris.

Avoti: T

dzīvesforma

1. Dzīvo organismu klasifikācijas vienība, ko iegūst, grupējot organismus pēc to atsevišķām ārējām pazīmēm vai dzīvesveida.

2. Auga morfoloģisko īpašību kopums, kas atspoguļo auga pielāgotību konkrētiem vides apstākļiem.

Avoti: LPE

dzīvespriecīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas mīl dzīvi, saskata tajā labo; arī možs, mundrs, optimistisks.

Avoti: LLVV

dzīvesprieks   -a, v.; parasti vsk.

1. Patika dzīvot un darboties.

Avoti: LLVV

dzīvesspējīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzīvotspējīgs.

Avoti: LLVV

dzīvesstāsts   -a, v.

1. Cilvēka mūža gājums; vēstījums par cilvēka mūžu vai tā daļu.

Avoti: LLVV

dzīvesstils   -as, s.

1. Indivīda paradumu kopums, kas izpaužas preču un pakalpojumu izmantošanā, brīvā laika pavadīšanā un sociālajās attiecībās.

dzīvesveids   -a, v.

1. Noturīgu, tipisku darbību kopums (cilvēka, sociālo grupu, tautu) dzīvē.

Avoti: MLVV

dzīvesvieta   -as, s.

1. Vieta, kur kāds dzīvo, ir apmeties uz dzīvi.

Avoti: LLVV

dzīvesziņa   s.

1. Skatījums uz dzīvi, attieksme pret dzīvi; arī tradīciju, ieražu kopums (kādai tautai).

Avoti: MLVV

dzīvēt   apv.

1. Dzīvot.

Avoti: EH

dzivgalis   apv.

1. Neliels (20-30 cm garš) dzijas gabals.

Avoti: EH

dzīvi   apv.

1. Dzīvesveids.

Avoti: ME

dzīvība   -as, s.

1. parasti vsk. Īpaša matērijas eksistēšanas un kustības forma, kam galvenokārt raksturīga vielmaiņa.

2. Šīs matērijas eksistēšanas un kustības formas izpausme (cilvēku vai dzīvnieku) organismā.

Sīksta dzīvība— saka par tādu, ko grūti nonāvēt, iznīcināt.

Uzturēt pie dzīvības— palīdzēt (kādam) saglabāt dzīvību.

Plaušu dzīvības tilpums— izelpotā gaisa daudzums pēc visdziļākās ieelpas.

// pārn. Dzīva būtne (cilvēks vai dzīvnieks).

Nevienas dzīvības (arī dzīvībiņas)— saka, ja nekur tuvumā neredz neviena cilvēka.

3. parasti vsk. Spraiga darbība, kustība, rosme.

Avoti: LLVV

dzīvībaskoks   -a, v.

1. Tūja ("Thuja") - ciprešu dzimtas mūžzaļš skuju koks vai krūms.

Avoti: LLVV

dzīvīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir spējīgs dzīvot, pastāvēt (parasti par augiem); tāds, kas ilgi saglabā spēju dzīvot (parasti par augiem).

2. Tāds, kas saglabā savu nozīmīgumu, spēj pastāvēt (parasti par mākslas darbiem).

Avoti: LLVV

dzīvīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dzīvīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> dzīvīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dzīvildze

1. Dzīves, kā bioloģiskās eksistences, ilgums.

dzīvināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt dzīvību (1) iespējamu, veicināt to, būt par cēloni, ka dzīvība (1) ir iespējama, tiek veicināta.

Avoti: LLVV

dzīvinieks   apv.

1. Iedzīvotājs.

2. Dzīvnieks.

Avoti: EH, KiV

dzivīte   apv.

1. Dem. --> dzive, dzija.

Avoti: ĒiV

dzivīties   apv.

1. Brīnīties.

Avoti: KiV

dzīvlaiks   inf.

1. Lauks protokolā IP, kas norāda cik daudz lēkumu pakete pieļauj pirms tā tiek ignorēta vai atgriezta atpakaļ.

Avoti: D3

dzīvmasa   lopk.

1. Dzīva organisma masa.

Avoti: ZTV

dzīvn.   saīs.

1. Dzīvnieks.

Avoti: i1

dzīvnadzis   -dža, v.

1. Naga jutīgā daļa.

2. apv. Ieradzis.

Avoti: LLVV, EH

dzīvnieciņš

1. Dem. --> dzīvnieks.

dzīvniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir tīri fizioloģisks un nav pakļauts prātam.

2. Tāds, kas nav ētiski attaisnojams; zvērīgs, necilvēcīgs.

Avoti: LLVV

dzīvnieciskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dzīvniecisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> dzīvniecisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

dzīvniekēdāji   biol.

1. Zoofāgi - dzīvnieki, kas pārtiek no dzīvnieku izcelsmes barības.

Avoti: ZTV

dzīvniekkopība   lauks.

1. Viena no lauksaimniecības pamatnozarēm; zinātne par domesticētiem (arī nedaudzu sugu nedomesticētiem) dzīvniekiem un to audzēšanu.

Avoti: EV

dzīvnieks   -a, v.

1. Dzīva būtne, kas barojas ar gatavām organiskām vielām, spēj aktīvi kustēties, bet kam nav spējas abstrakti domāt (pretstatā cilvēkam).

Dzīvnieku valsts— viens no augstākajiem dzīvās dabas sistemātikas taksoniem ("Regnum animalia", arī "Animalia"), pasaulē apzināti ~1,5 milj. dzīvnieku sugu, Latvijā ~17 tūkstoši; fauna.

Dzīvnieku noteicējs— rokasgrāmata - dzīvnieku pazīmju apraksts, pēc kurām iespējams noteikt attiecīgā dzīvnieka vietu zooloģiskajā sistēmā.

Dzīvnieku pasakas— tautas prozas sacerējumi, kur galvenie varoņi ir dzīvnieki.

Medījamie dzīvnieki— savvaļā dzīvojoši zīdītāji un putni, kuru medīšana ir atļauta saskaņā ar medības reglamentējošiem normatīviem aktiem.

Limitētie medījamie dzīvnieki— dzīvnieki, kuru medīšanai tiek noteikts limits.

Nelimitētie medījamie dzīvnieki— dzīvnieki, kuru medīšanai netiek noteikts limits.

Avoti: LLVV, Vng

dzīvniekšķiedra   tekst.

1. Šķiedra, ko iegūst no dzīvnieku apmatojuma (aitu, kamieļu vilna, mohēra, kašmira, alpaka, lamas šķiedras) vai ko izdala zīdtārpiņa siekalu dziedzeri (dabiskais zīds).

Avoti: ZTV

dzīvniekutis

1. Kukaiņu klases kārta ("Phthiraptera"), sīki, 1-6 mm gari (reti garāki), dorsoventrāli saplacināti kukaiņi, siltasiņu dzīvnieku ektoparazīti, 2 apakškārtas - grauzējutis un dūrējutis.

Avoti: LD

Dzivnova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 2780 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 2004. g.

Avoti: Wi

dzīvojamgals   apv.

1. Norobežota dzīvojamā telpa (rijā).

Avoti: ViV

dzīvojams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> dzīvot.

2. Tāds, kas noderīgs, izmantojams par mītni, mitekli; tāds, kur var dzīvot.

Avoti: LLVV

dzīvokle   apv.

1. Dzīvoklis.

Avoti: EH

dzīvoklis   -ļa, v.

1. Dzīvošanai paredzēts vairāku telpu (istabu, virtuves, palīgtelpu) kopums ēkā.

Dzīvokļu viesnīca— viesnīca, kur lielākā daļa ir dzīvokļveida numuri, kas iekārtoti atsevišķos stāvos un ir atdalīti no pārējiem numuriem vai atrodas citā ēkā; šādas viesnīcas parasti orientējas uz viesiem, kuri izmitināšanas pakalpojumus izmanto ilgāku laiku.

Avoti: LLVV, TvV

dzīvokļnumurs

1. Labiekārtots tūristu mītnes numurs ar virtuvi un vairākām istabām, ko piedāvā augstāko kategoriju viesnīcas un viesu mājas; ar savu plašumu, greznību un komfortablo iekārtojumu tas var raksturot mītnes sniegto pakalpojuma kopējo līmeni.

Avoti: TvV

dzīvonis   apv.

1. Dzīvnieks.

Avoti: KV

dzīvošana   apv.

1. Dem. --> dzīvot.

2. Saimnieciskā dzīve, ekonomika, dzīves veids, morālā dzīve.

3. Dzīvoklis.

Avoti: ME

dzīvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Bioloģiski eksistēt (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

// pārn. Eksistēt (par neorganiskās dabas vielām, veidojumiem).

2. Apzināti eksistēt (par cilvēkiem).

Dzīvot līdzi (savam) laikam— dzīvot atbilstoši laikmeta prasībām.

Dzīvot plaši— dzīvot pārticībā, bezrūpīgi.

Dzīvot pāri (saviem) līdzekļiem— iztērēt vairāk, nekā nopelna.

3. Uzturēties (ilgāku laiku), noteiktā vietā (par cilvēkiem).

4. parasti 3. pers. Saglabāt savu nozīmīgumu, pastāvēt (piemēram, par parādībām sabiedrībā).

5. Būt (ar kādu) noteiktās attiecībās.

// sar. Būt intīmās attiecībās.

Avoti: LLVV

dzīvotājs   -a, v.

1. Tas (parasti cilvēks, dzīvnieks), kas dzīvo, spēj dzīvot (1).

Nav ne dzīvotājs, ne mirējs— saka par cilvēku, kas smagi un ilgstoši slimo.

2. reti. Iedzīvotājs; iemītnieks.

Avoti: LLVV

dzīvotgriba   -as, s.; parasti vsk.

1. Griba, vēlēšanās dzīvot.

Avoti: LLVV

dzīvoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Rotaļāties (par bērniem).

Avoti: LLVV

dzīvotne   biol.

1. Noteiktu specifisku abiotisku un biotisku faktoru kopums teritorijā, kurā suga eksistē ikvienā tās bioloģiskā cikla posmā.

Avoti: SbaL

dzīvotnis   apv.

1. Dzīvnieks.

Avoti: KV

dzīvotpriecīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzīvespriecīgs.

Avoti: LLVV

dzīvotprieks   -a, v.; parasti vsk.

1. Dzīvesprieks.

Avoti: LLVV

dzīvotspēja   -as, s.; parasti vsk.

1. Spēja bioloģiski eksistēt (parasti dzīvniekiem, augiem).

// pārn. Spēja eksistēt un attīstīties (idejām, teorijām, pasākumiem u. tml.).

Avoti: LLVV

dzīvotspējīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas spēj bioloģiski eksistēt.

// pārn. Tāds, kas spēj eksistēt un attīstīties (par idejām, teorijām, pasākumiem u. tml.).

Avoti: LLVV

dzīvotspēks   -a, v.; parasti vsk.

1. Spēja dzīvot, eksistēt (parasti par cilvēkiem).

// pārn. Spēja pastāvēt (idejām, teorijām u. tml.).

Avoti: LLVV

dzīvpariņš   apv.

1. Dzīpars.

Avoti: ME

dzivpars   apv.

1. Dzīpars - krāsains dzijas pavediens.

Avoti: TlV

dzīvpars   apv.

1. Dzīpars.

Avoti: ME

dzīvpors   apv.

1. Šķeterēta, parasti arī krāsota vilnas dzija ielokiem, adījumiem, audumiem.

Avoti: KV

dzīvradzis   apv.

1. Ieradzis.

Avoti: EH

dzivs   apv.

1. Dzija.

Avoti: EH

dzīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dzīvo (1) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

Dzīvais inventārs— lauksaimniecības dzīvnieku kopums (kādā saimniecībā).

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Tas, kas dzīvo (1); pretstats: mirušais.

3. Tāds, kas aktīvi reaģē (uz apkārtnes ierosām); mundrs, možs, dzīvespriecīgs.

4. Rosīgs, intensīvs (par kustību, satiksmi); tāds, kur norit rosīga, intensīva kustība, satiksme (piemēram, par ceļu).

5. Izteiksmīgs (parasti par mākslas darbu).

6. Tāds, kas ir saglabājies neizpostīts, neskarts.

7. sar. Tāds, kā ir ļoti daudz bez piejaukuma.

Ēst dzīvu sāli— ēst ļoti sāļu ēdienu.

Dzīva (arī balta) nauda— ļoti daudz naudas.

Avoti: LLVV

dzīvs   apv.

1. Dzija.

Avoti: ME

dzīvsudraborganisks

1. Tāds organisks savienojums, kurā ogleklis ķīmiski saistīts ar dzīvsudrabu.

Avoti: LPE

dzīvsudrabs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - šķidrs metāls sudraba krāsā; simbols Hg, atomnumurs - 80, atommasa - 200,59, zināmi 17 izotopi, no kuriem 7 ir stabili.

Dzīvsudraba staba milimetrs— spiediena mērvienība (mm Hg), kas vienāda ar 1 mm augsta dzīvsudraba staba hidrostatisko spiedienu.

Dzīvsudraba spuldze— kvarca spuldze.

Dzīvsudraba taisngriezis— ierīce, kurā, izmantojot gāzizlādi dzīvsudraba tvaikos, maiņstrāva tiek pārvērsta līdzstrāvā.

// pārn. Ļoti kustīgs, dzīvs cilvēks (parasti bērns).

Avoti: LLVV

dzīvsvars   -a, v.

1. Svars (dzīvam mājdzīvniekam).

Avoti: LLVV

dzivtiņa   apv.

1. Dem. --> dzivs, dzija.

Avoti: EH

dzīvtiņa   apv.

1. Dem. --> dzīve 2, dzija.

Avoti: ME

dzīvu   apv.

1. Dzīvoju.

Avoti: ME, VeAT

dzīvucis   apv.

1. Bērzu šampanietis - dzēriens, pa vidu starp alu, sidru un šampanieti: novecējušā alū ieliek no mizas daļēji attīrītu bērza zariņu, patur minūtes piecpadsmit vai nedaudz ilgāk, pa bērza zaru nāk putodams alus ārā, kad beidzot putot, iznāk viegls, šampanietim līdzīgs dzēriens.

Avoti: NeV

dzīvumi   apv.

1. Maļot, grūžot utt. veseli vai rupji palikušie graudi, sēklas augļi u. c.

Avoti: KV

dzīvums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> dzīvs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> dzīvs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> dzīvs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> dzīvs( 5), šīs īpašības konkrēta izpausme.

5. apv. Vieta zem naga.

Avoti: LLVV, KiV

dzīvžogs   -a, v.

1. Krūmu vai nelielu koku stādījums ciešā rindā, lai ko norobežotu, aizsargātu vai veidotu dekoratīvu fonu.

Avoti: LLVV

dzjacka   apv.

1. Tēva vai mātes brālis.

Avoti: KiV

dzjadziene   apv.

1. Tēvabrāļa sieva.

Avoti: KiV

dzjadzja   apv.

1. Pieaudzis vīrietis (ja par to runā vai to uzrunā bērns).

2. Tēva vai mātes brālis.

Avoti: KiV

dzjaga   apv.

1. Cilvēka spēks, enerģija.

Avoti: KiV

Dzjaji   vietv.

1. Pilsēta Taivānas rietumu daļā, 270300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA

dzjakavāt   apv.

1. Pateikties.

Avoti: KiV

Dzjaldovo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 21600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1344. g.

Avoti: LpA, Wi

Dzjalindzjana   vietv.

1. Upē Ķīnā, Jandzi kreisā krasta pieteka, garums - 119 km, sākas Cjiņlina dienvidu nogāzē.

Avoti: PZT, PuA

Dzjalošice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Sventokšiskas vojevodistē, 1000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1409. g.

Avoti: Wi

Dzjalošina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 4000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1412. g.

Avoti: Wi

Dzjals   vietv.

1. Velki Dzjals - augstākā virsotne Ļubļinas augstienes Roztočes grēdā Polijas dienvidaustrumos, augstums - 390 m.

Avoti: PZT

Dzjamusi   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Heilundzjanas provincē, 590300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dzjanhaņa   vietv.

1. Dzjanhaņas līdzenums - tektoniska ieplaka Hanšui upes lejtecē, augstums 30-80 m, norobežo 600-1500 m augsti kalni, subtropu klimats.

Avoti: PZT

Dzjanjiņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Aņhui provincē, 360800 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dzjanmeņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Jiangmen"), Guandunas provincē, 362400 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dzjanmina   vietv.; novec.

1. Dzjanmeņa - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

Dzjansji   vietv.

1. Province Ķīnas dienvidu daļā ("Jiangxi"), uz dienvidiem no Jandzi upes.

Avoti: PZT

Dzjansu   vietv.

1. Province Ķīnā ("Jiangsu"), Jandzi lejteces baseinā.

Avoti: PZT

Dzjaņdzjuņao   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Honkongas (Sjanganas) īpašajā administratīvajā reģionā, 344900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Dzjaņ-Mu   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - pasaules koks, kas savienoja zemi ar debesīm.

Avoti: Mit

dzjao

1. Sīknauda Ķīnā.

Avoti: PnR

Dzjaodzuo   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Henaņas provincē, 576700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dzjaržinska   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabalā, 25200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Dzjatlava   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Grodņas apgabalā, 7800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Dzjejana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Guandunas provincē, 411500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dzjiliņa   vietv.

1. Province Ķīnas ziemeļaustrumu daļā, platība - 290000 kvadrātkilometru, ~30 mlj iedzīvotāju, administratīvais centrs - Čančuņa.

2. Pilsēta šajā provincē (ķīn. val. "Jilin"), osta Sungari krastā, 2 mlj iedzīvotāju (2007. g.), līdz 1954. g. bija provinces administratīvais centrs.

Avoti: PZT, LģE, PuA

Dzjiluna   vietv.

1. Pilsēta Taivānā, Taibei piepilsēta, 390400 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

Dzjindžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Hubei provincē, 619200 iedzīvotāju (2002. g.).

2. Pilsēta Ķīnā, Hunaņas provincē.

Avoti: LpA, PuA

Dzjinina   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Gaņsu provincē, 507000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dzjiņaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Šaņdunas provinces administratīvais centrs, 2346000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dzjiņdžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Liaoninas provincē, 702900 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Dzjiņdžuna   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Jinzhong"), Šaņsji provincē, 560000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Dzjisji   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Heilundzjanas provincē, 757600 iedzīvotāju (2002. g.).

2. Pilsēta Ķīnā, Aņhuii provincē.

Avoti: LpA, PuA

Dzjogi   vietv.

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Djogi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Dzjorgova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

dzjubka   apv.

1. Piena dzjubka - ēdiens, kas pagatavots no salda piena ar iedrupinātu biezpienu.

Avoti: BB

Dzjudzjana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Jiujiang"), Dzjansi provinces ziemeļos, osta Jandzi labajā krastā, 551300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Dzjuluna   vietv.

1. Kouluna - pilsēta Ķīnā, Honkongā ("Jiulong").

Avoti: PZT

dzjupka   apv.

1. Ēdiens, kas ir pagatavots no ūdens, rupjmaizes šķēlēm, sīpoliem, sāls un linsēklu eļļas.

2. Ēdiens, kas pagatvots no salda piena ar iedrupinātu biezpienu.

Avoti: KiV, BB

Dzjurodzins   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - viens no septiņiem laimes dieviem, ilga mūža un vecumdienu dievs.

Avoti: Mit

DzKR   saīs.

1. Dzelzsbetona konstrukciju rūpnīca (raj., kopā ar nosaukumu, piem., DzKR "Sigulda").

Avoti: i1

DZO   saīs.

1. Darba zinātniskā organizācija.

Avoti: i1

dzogčens

1. Budisma novirziens, kas tradicionāli tiek pieskaitīts pie Tibetas budisma skolas.

Avoti: LE1

dzori

1. Japāņu sandales, kas sastāv no zoles un divām saitēm.

Avoti: IPV-105-61

dzoscepetis   apv.

1. Zoss cepetis.

Avoti: ViV

dzose   apv.

1. Zoss.

2. Muļķīga, vientiesīga sieviete.

Avoti: ĒiV, ViV

dzosēns   apv.

1. Zoslēns.

Avoti: EH

dzosgājiens   apv.

1. Gājiens tupus, balstot rokas gurnos.

Avoti: ViV

dzosgans   apv.

1. Zosu gans.

Avoti: ViV

dzoskakls   apv.

1. Degvīna pudele.

Avoti: ViV

dzoslēns   apv.

1. Zoslēns.

Avoti: ViV

dzosmāte   apv.

1. Zosu mātīte.

Avoti: ViV

Dzosotinelisuns   vietv.

1. Smilšu tuksnesis Džungārijas līdzenumā ("Dzosotin Elisun"), Ķīnā, platība ~45000 kvadrātkilometru, barhāni (augstums līdz 30 m, ziemeļos - vietām 80-100 m), takiri, smilšu un oļu sanesumi.

Avoti: PZT

dzospartiņš   apv.

1. Zosu bars.

Avoti: ViV

dzospīle   apv.

1. Liela pīle; pīles un zoss krustojums.

Avoti: ViV

dzoss   apv.

1. Zoss.

2. Muļķīga, vientiesīga sieviete.

Avoti: ĒiV, ViV

dzostēvīns   apv.

1. Zostēviņš.

Avoti: ĒiV

dzostēviņš   apv.

1. Zostēviņš.

Avoti: ViV

dzots   -a, v.; mil.

1. No kokmateriāliem zemē izbūvēts (parasti ložmetēju) ugunspunkts aizstāvēšanās kaujai.

Avoti: LLVV

Dzoučena   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Šaņdunas provincē, 352000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

DzSAS   saīs.

1. Dzīvnieku slimību apkarošanas stacija (raj.).

Avoti: i1

DzSP   saīs.

1. Dzīvokļu saimniecības pārvalde (raj.).

Avoti: i1

DzSRP   saīs.

1. Dzīvokļu saimniecības ražošanas pārvalde (raj.).

Avoti: i1

Dzūkija   vietv.

1. Viens no 5 Lietuvas kultūrvēsturiskajiem novadiem, aptver Varēnas rajonu, Alītas rajonu, Alītu, gandrīz visu Kaišadores rajonu, Prienu rajona austrumdaļu, Traķu rajonu, Šaļčininku rajona rietumdaļu, Lazdiju rajonu, Elektrēnus, austrumos un ziemeļaustrumos robežojas ar Aukštaitiju, rietumos - ar Suvalkiju.

Avoti: Wi

dzūksnis   apv.

1. Liela, dziļa ūdens bedre.

Avoti: NeV

dzūkste   apv.

1. Peļķe uz ceļa.

Avoti: ME

Dzūnbajana   vietv.

1. Pilsēta Mongolijas dienvidaustrumu daļā ("Zuunbayan"), Ausatrumgobi aimakā.

Avoti: PZT

Dzūnmoda   vietv.

1. Pilsēta Mongolijā ("Zuunmod"), Centra aimaka administratīvais centrs, 1530 m vjl., 14700 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PZT

Dzuņji   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Zunyi"), Guidžou provincē, 378600 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

dža   vēst.

1. Mjanmas (Birmas) senāka naudas vienība.

Avoti: SV69

Dža   vietv.

1. Upe Kamerūnā, lejtecē arī robežupe ar Kongo Republiku, Ngoko labā satekupe.

Avoti: PZT

Džabalpura   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Jabalpur"), Madhjapradēšas štatā, 951500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Džabalosarādža   vietv.

1. Pilsēta Afganistānas austrumos ("Jabal os Sarāj"), Parvānas vilajetā.

Avoti: PZT

džabi

1. Katabi tautai radniecīga cilts Nigērijā.

Avoti: PZT

Džaborrasulova   vietv.

1. Pilsēta Tadžikistāna, Sugdas vilojatā, 13000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Džabraīls   mit.

1. Eņģelis islāmā, viens no četriem Allāham tuvākajiem eņģeļiem.

Avoti: MrJ

džacs   novec.

1. Džezs.

Avoti: Ang

Džaderāna   vietv.

1. Džaderāna Etnea - pilsēta Itālijā ("Zafferana Etnea"), Sicīlijas reģiona Raguzas provincē, 9300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Džadiada   vietv.; novec.

1. El Džadīda - pilsēta Marokā.

Avoti: PZT

Džadīda   vietv.

1. El Džadīda - pilsēta Marokā ("El Jadida"), reģiona administratīvais centrs, osta Atlantijas okeāna krastā.

Avoti: PZT

džadidisms

1. Liberāla nacionālistiska kustība Krimā, Pievolgā, Vidusāzijā 19. gs. beigās un 20. gs. sākumā.

Avoti: LPE

Džadža   mit.

1. Abhāzu (Aizkaukāza ziemeļrietumi) mitoloģijā - laukkopības un dārzeņkopības dieviete.

Avoti: Mit

džafarene   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

džafarīte   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

džafars   žarg.

1. Zēns; puisis.

Avoti: SLG

Džafna   vietv.

1. Pilsēta Šrilankas ziemeļos ("Jaffna"), osta Polka šauruma krastā, Ziemeļu provinces administratīvais centrs, 88100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

džafrene   žarg.

1. Jauna sieviete.

Avoti: SLG

džaga   žarg.

1. Meitene.

Avoti: JV

džagannātha   mit.

1. Hindu mitoloģijā - īpaša dievu Višnu-Krišnas forma, ko jo sevišķi pielūdza Bengālijā un Orisā.

Avoti: Mit

džagannāths   mit.

1. Džagernauts.

Avoti: MrJ

Džagarolo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Deruta"), Lacio reģiona Romas provincē, 17200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

džagati   literat.

1. Vēdiskajā indiešu dzejā sillabometriski organizēts četrrindu pants ar 12 zilbēm katrā rindā.

Avoti: DzV

Džagbuba   vietv.

1. Džegbūba - apdzīvota vieta Lībijas tuksnesī.

Avoti: PZT

Džagdi   vietv.

1. Kalnu grēda Tālajos Austrumos, Krievijas Habarovskas novadā un Amūras apgabalā, garums >2000 km, augstums - līdz 1593 m.

Avoti: PZT

džagernauts   mit.

1. Dievs bez rokām un bez kājām, kas bija sevišķi populārs Bengālijā un Orisā; Džagannāths.

Avoti: MrJ

džagi

1. Vadžagi - tauta Tanzānijā.

Avoti: PZT

džagirs

1. Feodālā zemes īpašuma veids Indijā 16.-18. gs. Lielo Mogolu valdīšanas laikā; ap 100 tk. ha zemes un jātnieku vienības uzturēšana.

Avoti: LPE

džāgrat   mit.

1. Ezoterismā nomoda stāvoklis, pretēji miegam.

Avoti: SG

džagus   apv.

1. Žagas.

Avoti: ME

džahaji

1. Semangu grupas cilts, dzīvo Malakas pussalas kalnos un džungļos Malaizijas ziemeļos un Taizemes dienvidos, maza auguma negroīdās rases pārstāvji, valoda pieder pie monkmeru saimes, izplatīti maģiski ticējumi, dabas spēku kulti.

Avoti: PZT

džahannama   rel.

1. Musulmaņu vārds, kas apzīmē elli un ir bieži minēts Korānā; tā ir svelmainas uguns un melnu dūmu pilna; dažkārt tās personifikācija ir milzīgs briesmonis, kas parādās Tiesas dienā.

Avoti: R1

džāhilīja   mit.

1. Islāma mitoloģijā un reliģijā - laiks, pirms Muhameds piedzīvoja savu atklāsmi un Allāhs viņam atklāja Korānu.

Avoti: MitJ

džahillija

1. Laiks pirms islāma rašanās VII gadsimtā.

Avoti: IdV

džahuti

1. Senoju grupas cilts Malaizijā, Malakas pussalas vidienē, vissenāko Indoķīnas iedzīvotāju pēcteči, antropoloģiskā ziņā - vedoīdi, valoda pieder pie monkmeru saimes, saglabājušies spēcīgi matriarhāta elementi.

Avoti: PZT

džaifs

1. Džaivs - ātra sarīkojumu deja.

Avoti: Ang

džaikstaļa   apv.

1. Kāds vai kāda, kas džaikstās.

Avoti: EH

džaikstīgs   apv.

1. Tāds, kas runā un vaibstās, muļķojas, palaidņojas.

Avoti: EH

džaikstīties   apv.

1. Āvīties vaibstoties.

Avoti: EH

džailo

1. kirgīzu val. Ganības.

2. Modernā tūrisma paveids Vidusāzijā, kas sniedz iespēju cilvēkiem aizbēgt no civilāzijas un padzīvot nomadnieku jurtās gandrīz pirmatnējos apstākļos - vismaz bez elektrības un mobilajiem sakariem.

Avoti: Leģ-117-25

Džailola   vietv.

1. Halmahera - sala Moluku salu grupas ziemeļos, Indonēzijā.

Avoti: PZT

džainisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Filozofisks un reliģisks novirziens Indijā, kuram raksturīgs askētisms, ētikas pamatprasība ir līdzcietīgi izturēties pret visām dzīvajām būtnēm.

Avoti: LLVV, RtV

džainists   rel.

1. Džainisma reliģijas sekotājs.

Avoti: R1

džains   rel.

1. Džainists, džainisma reliģijas sekotājs.

Avoti: IdV

Džaipūra   vietv.

1. Pilsēta Indijas ziemeļrietumos ("Jaipur"), Radžastānas štata administratīvais centrs, 2,9 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

džaivs

1. Ātra sarīkojumu deja.

Avoti: SV99

Džaja   vietv.

1. Virsotne Maokes (Sniega) kalnos (indon. val. "Puncak Jaya"), Jaungvinejas salas rietumos, Indonēzijā, augstums - 4884 m vjl. (augstākā virsotne Austrālijā un Okeānijā), sniega līnija 4400 m vjl., ledāji ~15 kvadrātkilometri; līdz 1965. g. saucās Karstena kalns, 1965.-1969. g. Sukarno kalns.

Avoti: LģE, LpA

Džajapura   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā ("Jayapura"), Jaungvinejas salas ziemeļos, Papua provinces administratīvais centrs, osta Klusā okeāna krastā, 256700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Džajavardenepūra-Kote   vietv.

1. Šrilankas galvaspilsēta (angļu val. "Jayewardenapura-Kotte"), 119000 iedzīvotāju (2007. g.); Šrī Džajavardenepura Kote; Kote.

Avoti: LģE

Džajpura   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Jaipur"), Rādžastānas štata administratīvais centrs, 3070000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Džakarta   vietv.

1. Indonēzijas galvaspilsēta (angļu val. "Jakarta"), atrodas Javas salas ziemeļrietumu piekrastē pie Čilivungas ietekas Javas jūrā, 8,6 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

džakāt   apv.

1. Nikni sist (atkārtoti).

Avoti: EH

džākāt   apv.

1. Meklēt labāko kumosu (par dzīvniekiem).

2. Bārt.

Avoti: EH

džakāties   apv.

1. Bezjēdzīi kaut kur atrasties un it kā kaut ko darīt.

Avoti: EH

Džakova   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā, Osijekas-Baraņas županijā, 27700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Džakovica   vietv.

1. Ģakova - pilsēta Kosovā.

Avoti: PZT

džākstīties   apv.

1. Žākstīties.

Avoti: ME

džakuni

1. Relikta aborigēno cilšu grupa (manteri, biduandi, blandi, oranguli, orangkanaki, oranglauti), dzīvo Malakas pussalā (Malaizijā), runā malajiešu valodas dialektos (austronēziešu saimes indonēziešu grupa), lielākā daļa dzīvo pāļu celtnēs, oranglauti - dobtās laivās, tradicionālie animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

džakuzi

1. Vanna, kurā ar ūdens strūklām iespējams veikt ķermeņa masāžu.

Avoti: LEV

Džalalabada   vietv.; novec.

1. Džalalabata - pilsēta Kirgizstānā.

Avoti: PZT

Džalālābāda   apv.

1. Pilsēta Afganistānā, Nangarhāras vilajeta administratīvais centrs, 168600 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Džalalabata   vietv.

1. Pilsēta Kirgizstānā, Kugartas ielejā, apgabala administratīvais centrs, 85100 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Džalandhara   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Pendžabas štatā, 846500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

džalapeno   nevēl.

1. Jalapeno.

Avoti: PL

džaldīt   apv.

1. Dzelt.

Avoti: KiV

džaldīties   apv.

1. Dzelt (vienam otru, citam citu).

Avoti: KiV

Džalilabada   vietv.; novec.

1. Dželilabada - pilsēta Azerbaidžānā.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Džalingo   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Jalingo"), Tarabas štata administratīvais centrs, 92900 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA, LpA

Džalo   vietv.

1. Oāžu grupa Lībijas tuksneša ziemeļos, Lībijā, lielākā oāze - Audžila.

Avoti: PZT

Džālūts   mit.

1. Islāma mitoloģijā - mītiska persona, kas atbilst Bībeles Goliātam.

Avoti: Mit

Džama   vietv.

1. Džama kalns - augstākā virsotne Vidusafganistānas (Hazaradžati) kalnos, augstums -4182 m.

Avoti: PZT

džamāda   rel.

1. Musulmaņu kalendāra divu mēnešu nosaukums.

Džamāda I— musulmaņu kalendāra piektais mēnesis.

Džmāda II— musulmaņu kalendāra sestais mēnesis.

Avoti: R1

džamahirija   arābu

1. Republika.

Avoti: SV99

Džamame   vietv.; vēst.

1. Čiliba - pilsēta Somālijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Džamantavs   vietv.

1. Kalnu grēda Iekšējā Tjanšanā, Kirgizstānā, garums - ~70 km, augstums - līdz 4718 m, noguluma un metamorfie ieži.

Avoti: PZT

Džamaspa   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - pravieša Zaratustras znots un viens no viņa pirmajiem sekotājiem.

Avoti: Mit

Džambi   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā, Sumatras salas dienvidu daļā, provinces administratīvais centrs, 531900 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Batanhari upe Sumatras salā.

Avoti: PZT, Wi

džambo   žarg.

1. Liels, gk. cirka leksikā.

džamboreja

1. Plašs (bieži arī starptautisks) skautu salidojums.

Avoti: SV99

džambori

1. Džamboreja - plašs (bieži arī starptautisks) skautu salidojums.

Avoti: Ang

Džambudvīpa   mit.

1. Hinduisma un džainisma mitoloģijā - apaļš kontinents pasaules vidū.

Avoti: PmV

Džambula   vietv.; vēst.

1. Taraza - pilsētas nosaukums padomju laikā, no 1938. g.

Avoti: LpA, PZT

džammings

1. Džemsesija - brīva improvizācija džezā un arī citu stilu mūzikā.

Avoti: PL

Džammu   vietv.

1. Pilsēta Indijas ziemeļrietumos ("Jammu"), Džammu un Kašmīras štata administratīvais centrs, 791000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Džammu un Kašmīra - Indijas Republikas štats, atrodas valsts ziemeļos, platība - 101387 kvadrātkilometri, 12366000 iedzīvotāju (2008. g.), valoda - urdu.

Avoti: LpA, PuA

Džamna   vietv.

1. Gangas upes labā krasta pieteka ("Yamuna"), Indijā, garums - 1384 km, sākas Himalajos (3255 m vjl.).

Avoti: LģE

Džāmnagara   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Jamnagar"), Gudžarātas štatā, Arābijas jūras Kačhas līča piekrastē, 447700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

džamperis   novec.

1. Džemperis.

Avoti: Ang

džamps   žarg.

1. Skeitborda rampa.

Avoti: SLG

džampuks   žarg.

1. Džemperis.

Avoti: SLG

džāms   apv.

1. Slikts attēls, karikatūra.

Avoti: EH

Džamšedpura   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Jamshedpur"), Džārkhandas štatā, 570300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Džamšids   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - un eposā valdnieks no Pišdadīdu dinastijas.

Avoti: Mit

Džana   vietv.

1. Upe Krievijas Habarovskas novadā, Udas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

džanaba   mit.

1. Islāma reliģiskajā praksē rituāla netīrība, ko izraisa ticīgā saskaršanās ar (1) jebko, ko izdala cilvēka organisma, (2) kristiešu dzīvnieku līķiem vai to daļām, (3) vīnu un citām reibinošām vielām (izņemot gadījumus, kad tās lieto medicīniskos nolūkos), (4) cūkgaļu vai citu "netīru" gaļu, (5) jebkādu priekšmetu ar nelāga izskatu un nejauku smaku u. tml.

Avoti: MrJ

Džanaka   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - Saules dinastijas jaunākā atzara valdnieks, dievišķā varoņa Rāmas iemīļotās Sītas audžutēvs.

Avoti: Mit

Džanakpura   vietv.

1. Pilsēta Nepālā, Džanakpuras zonas administratīvais centrs, 74200 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

džandala   apv.

1. Čigānu pātaga.

Avoti: KV

Džandzjakou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Zhangjiakou"), Hebejas provincē, 688300 iedzīvotāju (2002. g.); Kalgana.

Avoti: LpA, PuA

Džandzjakova   vietv.; novec.

1. Džandzjakou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

džandžalāt   apv.

1. Dauzīt, sist (ar pātagu).

Avoti: ME

džandžalēt   apv.

1. Dauzīt, sist.

Avoti: ME

džandželīte   apv.

1. Čigānu pātaga.

Avoti: EH

Džandžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Zhangzhou"), Fudzjaņas provinces dienvidos, Dzjulundzjanas labajā krastā, 567900 iedszīvotāju (2000. g.).

Avoti: PZT

Džandžova   vietv.; novec.

1. Džandžou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

džandžuji

1. Tauta, pieder pie lendu tautu grupas, dzīvo Pakistānā, gk. Pendžabas vēsturiskā novada rietumu daļā, valoda, pieder pie indoeiropiešu saimes indoirāņu grupas, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

džanga   žarg.

1. Meitene.

Avoti: JV

Džangitavs   vietv.

1. Virsotne Bezengi sienā, Galvenajā Kaukāza grēdā, 5049 m vjl.

Avoti: PZT

džangļi   novec.

1. Džungļi.

Avoti: Ang

Džangmagiana   vietv.; novec.

1. Džhangmagiāna - pilsēta Pakistānā.

Avoti: PZT

Džangtanga   vietv.

1. Līdzenums Tibetas kalnienes vidienes rietumu daļā ("Chang Tang"), Ķīnā, augstums - >5000 m, atsevišķu grēdu relatīvais augstums 500-1000 m, sāļezeri, tuksneši, pustuksneši.

Avoti: PZT

Džanhua   vietv.

1. Pilsēta Taivānā, Taidžunas piepilsēta, 236000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

Džaniks   vietv.

1. Džanika grēda - Pontijas kalnu vidusdaļa starp Kizilirmakas un Meletas ieleju, Turcijas ziemeļos, garums - ~200 km, augstākā virsotne - 2062 m.

Avoti: PZT

džankmeils   žarg.

1. Kāds no interneta surogātpasta veidiem.

Avoti: SLG

Džankoja   vietv.

1. Pilsēta Krimā, 36000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

džanks

1. Narkomāni, kas lieto kokaīnu un heroīnu.

Avoti: PL

Džankšensitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Junction City"), Kanzasas štatā, 24600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Junction City"), Oregonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

džanna

1. Islāmā - apzīmējums paradīzei.

Avoti: SV08

Džans   mit.

1. Džans Go - sestais no astoņiem nemirstīgajiem daoisma mitoloģijā.

Džans Goļi— Džans Go.

Avoti: Mit, PmV

Džaņdzjana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Zhanjiang"), Guandunas provincē, osta Dienvidķīnas jūras krastā, 719700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

džapa   mit.

1. Rituāla mantras atkārtošana, kas pareizi izpildīta atkārtojas it kā pati no sevis, bez prāta līdzdalības.

Avoti: MrJ

džāpša   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

džāra   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

Džarabuba   vietv.

1. Džegbūba - apdzīvota vieta Lībijas tuksnesī.

Avoti: PZT

džaraji

1. Tautība, dzīvo Vjetnamas dienvidu daļas kalnos, arī Kambodžas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, vietējie tradicionālie kulti.

Avoti: PZT

Džaratāna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Giarratana"), Sicīlijas reģiona Raguzas provincē, 3100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

džāre   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

Džargalanta   vietv.

1. Hovda - pilsēta Mongolijā.

Avoti: PZT

Džarkenta   vietv.

1. Panfilovas pilsētas Kazahstānā nosaukums līdz 1942. g.

Avoti: PZT

Džarkerghona   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānas dienvidos, Surhondarjas vilajetā, Surhondarjas labajā krastā.

Avoti: PZT

Džārkhanda   vietv.

1. Indijas Republikas štats, atrodas valsts austrumu daļā, administratīvais centrs - Rānčī, platība - 79714 kvadrātkilometru, 30010000 iedzīvotāju (2008. g.), valodas - hindi, santalu.

Avoti: PuA

Džarkurgāna   vietv.

1. Džarkerghona - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

Džarre   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Giarre"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 28000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

džase   žarg.

1. Viegli pieejama meitene.

Avoti: SLG

Džaspers   vietv.

1. Džaspera nacionālais parks ("Jasper"), atrodas Kanādā, Albertas provincē, Klinšu kalnu austrumu nogāzē, platība - 10878 kvadrātkilometri, augstkalnu reljefs (augstākā virsotne - 3747 m) ar dziļām kanjonveida aizām, ūdenskritumiem, ezeriem, plašas teritorijas klāj mūžīgais sniegs un šļūdoņi (233 kvadrātkilometri).

Avoti: PZT

Džašohara   vietv.

1. Pilsēta Bangladešā, 178300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

džataka

1. Senindiešu literatūras žanrs (proza ar dzejas iestarpinājumiem); senākās ietvertas budistu kanona 2. grām. "Tripitaka" (5.-2. gs. p. m. ē.).

Avoti: EV

džati

1. Tauta, dzīvo Indijas ziemeļu daļā un Pakistānā, runā lendu valodas dialektos un pandžabu valodās, Indijā arī hindustāni dialektos, reliģija - islāms, sikisms.

Avoti: LPE

džaubt   apv.

1. Žņaugt.

Avoti: EH

džaubt   apv.

1. Raizēties.

Avoti: EH

džaubties   apv.

1. Priecāties.

2. Apsolīt kaut ko darīt.

Avoti: EH

Džaufa   vietv.

1. Oāze un apdzīvota vieta Lībijas tuksnesī ("Al Jawf"), Lībijā, Kufras oāžu grupā.

Avoti: PZT

džauga   apv.

1. Prieks, patika, līksme.

2. Jokdaris.

Avoti: KV

džaugsme   apv.

1. Prieks.

Avoti: NeV

džaugt   apv.

1. Iepriecināt.

Avoti: ME

džaugties   apv.

1. Priecāties.

Avoti: NeV

džaugums   apv.

1. Prieks.

Avoti: NeV

džauls   novec.

1. Džouls.

Avoti: Ang

džaunsari

1. Tauta, viena no paharu tautu grupas Indijas ziemeļos un Nepālā, runā indoeiropiešu saimes indoāriešu grupas paharu valodas dialektā, ticīgie - hinduisti.

Avoti: PZT

džaurs   žarg.

1. Čigāns.

Avoti: SLG

džausmīgs   apv.

1. Priecīgs.

Avoti: NeV

džaupats   apv.

1. Nemierīgs, darbīgs cilvēks.

Avoti: EH

džaut   apv.

1. Žaut.

Avoti: ME

Džavahetija   vietv.

1. Kalniene Gruzijā, starp Trialetas grēdu ziemeļos, Kūru rietumos un Lejaskartlijas līdzenumu austrumos, augstākā virsotne - 3301 m.

Avoti: PZT

Džavahetijas-Armēnijas   vietv.

1. Džavahetijas-Armēnijas kalniene Aizkaukāza kalnienē, Armēnijas kalnienes ziemeļaustrumu daļa starp Mazo Kaukāzu ziemeļos, Turciju un Irānu dienvidos, Gruzijā, Armēnijā un Azerbaidžānā, ietver Džvahetijas, Karabahas kalnieni, Džvahetijas, Gegamas grēdu, Vardenisa, Zangezuras grēdu, Aragaca masīvu, Lori ieplaku, Ļeņinakanas plato, Ararata līdzenumu, Sevana ieplaku.

Avoti: PZT

džavarēt   apv.

1. Aut.

Avoti: EH

džavari

1. Tauta Nigērijā, Kamerūnā, pieder pie bantu saimes austrumbantoīdu grupas.

Avoti: PZT

džavāt   apv.

1. Spēt.

Avoti: EH

Džavēno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Giaveno"), Pjemontas reģiona Turīnas provincē, 16200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

džāvēt   apv.

1. Žāvēt.

Avoti: ME

Džazmurians   vietv.

1. Beznoteces ieplaka Irānas kalnienes dienvidu daļā ("Jazmurian"), uz ziemeļrietumiem no Mekrānas kalniem, Irānā, garums - ~300 km, platums - līdz 140 km, augstums - ~360 m.

Avoti: PZT

Džebālija   vietv.

1. Pilsēta Palestīnā, Gazas joslā, Gazas muhāfazā, 159000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Džebela   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Kardžali apgabalā, 3200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

džebels   novec.

1. Kalns, kalnājs (arābu vietvārdos).

Avoti: LME

Džebrajila   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, rajona administratīvais centrs, 9400 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi

džebs   žarg.

1. Taisnais sitiens (boksā).

Avoti: SLG

Džedīda   vietv.

1. Pilsēta Marokā, Dukālas-Abdas reģionā, 144400 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

džedrs   apv.

1. Dzedrs.

Avoti: ME

Džedzjana   vietv.

1. Province Ķīnas austrumu daļā ("Zhejiang"), Austrumķīnas jūras piekrastē, administratīvias centrs - Handžou, platība 101800 kvadrātkilometru, robežojas ar Dzjansu, Aņhui, Dzjansji un Fudzjaņas provincēm, kā arī ar Šanhajas municipalitāti, lielāko daļu teritorijas aizņem līdz 2000 m augsti kalni.

Avoti: PZT, Wi

džedži

1. Foni - tauta Beninas dienvidos un Togo.

Avoti: PZT

Džefersona   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Jefferson"), Aiovas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Jefferson"), Luiziānas štatā, 11200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Jefferson"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Jefferson"), Viskonsinas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Džefersonsitija   apv.

1. Pilsēta ASV, Misūri štata administratīvais centrs, 43100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, WA16

Džefersontauna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Jeffersontown"), Kentuki štatā, 26900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

džegas   apv.

1. Žagas.

Avoti: EH

Džegbūba   vietv.

1. Oāze un apdzīvota vieta Lībijas tuksnesī ("Jaghbub"), Lībijas ziemeļaustrumos, 15 m zjl., 2800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT

džegot   apv.

1. Žagoties.

Avoti: ME

džegus   apv.

1. Žagas.

Avoti: ME

Džeidūra   vietv.

1. Bū Džeidūra - pilsēta Rietumsahārā, 36800 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

džeiga   apv.

1. Novājējis, panīcis cilvēks.

Avoti: EH

Džeihana   vietv.; novec.

1. Džejhana - pilsēta Turcijas dienvidos.

Avoti: PZT

Džeimsa   vietv.

1. Misūri kreisā krasta pieteka ASV (angļu val. "James"), Dienviddakotas un Ziemeļdakotas štatā, garums - 1142 km.

Avoti: LģE

Džeimsa   vietv.; nelok.

1. Upe ASV, garums - ~550 km, veidojas Apalačos, satekot Džeksonai un Kaupasčerai, ietek Atlantijas okeāna Česapīka līcī, veido Hemptorodsas līci.

2. Upe ASV, Misūri kreisā krasta pieteka, gareums - 1142 km, tek gar Lielo līdzenumu austrumu malu, uzplūdieni pavasarī un vasarā (lietus), izmanto apūdeņošanai; Dakota.

3. Džeimsa līcis - Hudzona līča dienvidu gals Kanādas piekrastē, garums - 442 km, platums - 217 km, lielākais dziļums - 100 m, lielākā sala - Akimiski sala (3000 kvadrātkilometru).

Avoti: LģE

džeimseišen   novec.

1. Džemsesija.

Avoti: Ang

džeimsija

1. Hortenziju dzimtas suga ("Jamesia americana"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu, izcelsme no Ziemeļamerikas.

Avoti: LD

džeimsonīte

1. dsk. Jungermaniju dzimtas ģints ("Jamesoniella"), 10 s. gk. tropos un dienvidu puslodē, Latvijā konstatēta 1 s.

Rudens džeimsonīte— šīs ģints suga("Jamesionella autumnalis").

Avoti: LD

Džeimstauna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Jamestown"), Ņujorkas štatā, 30400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Jamestown"), Ziemeļdakotas štatā, 15400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Svētās Helēnas Salā, šīs Lielbritānijas aizjūras teritorijas administratīvais centrs, 1300 iedzīvotāju (1995. g.).

Avoti: WA16, LpA, PuA

Džeinsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Janesville"), Viskonsinas štatā, 64000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

džeirāns   biol.

1. Pārnadžu kārtas dobradžu dzimtas gazeļu ģints suga ("Gazella subguturosa"), kas sastopama Austrumkaukāzā un Vidusāzijā; džeirans.

Avoti: SV96, PP, PDE

Džejhana   vietv.

1. Pilsēta Turcijas dienvidos ("Ceyhan"), Adanas ilā, 107900 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Upe Turcijā, ietek Vidusjūrā, pie Iskenderunas līča rietumu piekrastes.

Avoti: PZT, Wi

Džejlanpinara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ceylanpinar"), Šanliurfas ilā, 48000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

džekene   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

džekiņš   žarg.

1. Dem. --> džeks.

Avoti: SLG

džekpots

1. Sacensību galvenā balva: "banka" kāršu spēlē; lielais laimests dažādās spēlēs.

Avoti: PL

džeks   sar.

1. Vīrietis; puisis.

2. Draugs.

Avoti: SLG

Džeksona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Jackson"), Mičiganas štatā, 33200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Jackson"), Misisipi štata administratīvais centrs, 171200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Jackson"), Misūri štatā, 14700 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Jackson"), Tenesī štatā, 67300 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta ASV ("Jackson"), Vaiomingas štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Jackson"), Alabamas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Jackson"), Kalifornijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Jackson"), Luiziānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

9. Apdzīvota vieta ASV ("Jackson"), Minesotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

10. Apdzīvota vieta ASV ("Jackson"), Ohaio štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Džeksonvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Jacksonville"), Alabamas štatā, 12250 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Jacksonville"), Ārkanzasas štatā, 28800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Jacksonville"), Floridas štatā, 853000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Jacksonville"), Ilinoisas štatā, 19150 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta ASV ("Jacksonville"), Teksasas štatā, 14600 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Pilsēta ASV ("Jacksonville"), Ziemeļkarolīnas štatā, 69000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Džeksonvilbīča   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Jackson Beach"), Floridas štatā, 22600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Džela   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Gela"), Sicīlijas reģiona Kaltanisetas provincē, 75600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Dželalabada   vietv.

1. Džalālābāda - pilsēta Afganistānā.

Avoti: PZT

Dželilabada   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, Lenkorānas zemienes ziemeļos, rajona administratīvais centrs, 37400 iedzīvotāju (2008. g.), līdz 1967. g. saucās Astrahanbazara.

Avoti: PZT, PuA, Wi

džellaba

1. Plats, brīvi krītošs arābu vīriešu apģērbs no vilnas.

Avoti: SV08, Tc

Dželtulaha   vietv.

1. Upe Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā), Timptonas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

džembes

1. Afrikāņu bungas.

Avoti: PL

džembori

1. Džamboreja - plašs (bieži arī starptautisks) skautu salidojums.

Avoti: Ang

Džemila   vietv.

1. Senpilsēta Alžīrijas ziemeļos, ko romieši dibināja 96. g. (Kikula), tagad drupas.

Avoti: PZT

Džemona   vietv.

1. Džemona del Friuli - pilsēta Itālijā ("Gemona del Friuli"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Udīnes provincē, 11100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

džemperis   -ra, v.

1. Pāri galvai velkams (adīts vai no adīta auduma šūts) apģērba gabals, kas sniedzas līdz jostas vietai vai nedaudz zemāk.

Avoti: LLVV

džempers   novec.

1. Džemperis.

Avoti: Ang

džems   -a, v.

1. Ievārījums, kurā augļi vai ogas ir biezā, sarecējušā sīrupā.

2. Džemsesija - brīva improvizācija džezā un arī citu stilu mūzikā.

Avoti: LLVV, PL

džemsesija

1. Improvizēta džeza mūziķu uzstāšanās, brīva saspēle.

Avoti: SV99

džem-sešnz   novec.

1. Džemsesija.

Avoti: Ang

džemšidi

1. Tauta Afganistānas ziemeļrietumos, arī Irānas ziemeļaustrumos, pieder pie čāraimaku tautu grupas.

Avoti: PZT

džen   mit.

1. Ezoterismā cilvēcīgums, māksla būt cilvēkam.

Avoti: SG

Dženačāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Genazzano"), Lacio reģiona Romas provincē, 6000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Džencāno   vietv.

1. Džencāno di Lukānija - pilsēta Itālijā ("Genzano di Lucania"), Bazilikatas reģiona Potencas provincē, 5800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Džencāno di Roma - pilsēta Itālijā ("Genzano di Roma"), Lacio reģiona Romas provincē, 23800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Džendzjana   vietv.; novec.

1. Džeņdžjana - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

džendžala   apv.

1. Čigāna pātaga.

Avoti: ME

džendžalāt   apv.

1. Dauzīt, sist (ar pātagu).

Avoti: ME

džendžele   apv.

1. Zivju baidāmais daikts, pastāv no 3 pēdu garas dzelzs ar kreceli galā, uz kuras uzmaukti 15-20 tērauda riņķi.

2. Džandala.

Avoti: KV, EH

Džendžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas austrumu daļā (ķīn. val. "Zhengzhou"), Henaņas provinces administratīvais centrs, 2,03 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Džendžova   vietv.

1. Džendžou - pilsēta Ķīnas austrumu daļā.

Avoti: LģE

dženets

1. Spāņu dženets - zirgu šķirne, kas 15.-16. gs. no Spānijas ievesti arī Amerikā.

Avoti: NGL-18-99

dženija   novec.

1. Vērpjamā mašīna, kas darbojās kā vērpjamais ratiņš, bet viena pavediena vietā varēja savērpt 8 līdz 80 pavedienus reizē (patentēta 1770. g.).

Avoti: TV

Dženingsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Jennings"), Luiziānas štatā, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Jennings"), Misūri štatā, 14700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Dženiša   vietv.

1. Dženiša smaile - augstākā virsotne Tjanšanā, atrodas uz Kirgizstānas un Ķīnas robežas, Kokšāltau grēdā, augstums - 7439 m; Uzvaras smaile; Zengisa smaile.

Avoti: LpA, LģE

Dženīva   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Geneva"), Ilinoisas štatā, 21700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Geneva"), Ņujorkas štatā, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Geneva"), Alabamas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Pilsēta ASV ("Geneva"), Nebraskas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Dženova   vietv.

1. Pilsēta Itālijas ziemeļrietumos (it. val. "Genova"), Ligūrijas jūras Dženovas līča krastā, Ligūrijas reģiona un Dženovas provinces administratīvais centrs, 581700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Dženovas province - Itālijas Ligūrijas reģiona province ("Provincia di Genova"), platība - 1838 kvadrātkilometri, 880400 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 67 komūnās.

3. Dženovas līcis - līcis Ligūrijas jūras ziemeļu daļā, Itālijas piekrastē, iesniedzas sauszemē 30 km, platums pie ieejas - 96 km, dziļums - līdz 1552 m, pusdiennakts plūdmaiņas - 0,3 m, krasti stāvi, klinšaini.

Avoti: LģE, Wi, PZT

Dženoviči   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Hercegnovi kopienā, 1270 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

dženovino   vēst.

1. Dženovas valsts zelta monēta 13.-14. gs.

Avoti: Leģ-99-68

džentekss

1. Koplietošanas starptautisks telegrāfa sakaru tīkls, kas organizēts pēc tiešo savienojumu principa.

Avoti: EV

džentelbeņķis   žarg.

1. Džentlmenis.

Avoti: Žrg

džentelmenis   novec.

1. Džentlmenis.

Avoti: Ang

džentelmens   novec.

1. Džentlmenis.

Avoti: Ang

džentlemanietis   novec.

1. Džentlmenis.

Avoti: Ang

džentlemens   novec.

1. Džentlmenis.

Avoti: Ang

džentlmenis   -ņa, v.

1. Vīrietis, kas korekti izpilda un ievēro uzvedības un sadzīves normas.

Džentlmeņu vienošanas— līgums, kura izpildes vienīgā garantija ir līgumslēdzēju uzticība dotajam mutiskajam solījumam.

2. novec. Lielbritānijā - mantīgo un izglītoto aprindu pārstāvis.

Avoti: SV99

džentlmenisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs džentlmenim.

Avoti: LLVV

džentlmens   novec.

1. Džentlmenis.

Avoti: Ang

džentrija

1. Cienījamā ģimenē dzimušie un labi audzinātie.

2. Anglijas vēsturē - pēc dižciltīgajiem - otrai augstākajai kārtai piederīgie.

3. Šeņši - ļaužu kārta, kas izveidojās feodālajā Ķīnā, zemes īpašnieki.

Avoti: SV96

džentriji

1. Vidējie un sīkie muižnieki bez tituliem Anglijā 16.-17. gs., t. s. jaunās muižniecības daļa.

Avoti: LPE

Dženūbīja   vietv.

1. Haitān el Dženubīja - pilsēta Kuveitā, 62200 iedzīvotāju (1995. g.).

Avoti: LpA

Džeņdzjana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Zhenjiang"), Dzjansu provincē, osta Jandzi labajā krastā, pie Lielā kanāla, 536200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

džeperīgs   apv.

1. Kustīgs, veikls; jeperīgs.

Avoti: KV

Džerace   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Gerace"), Kalabrijas reģiona Redžo di Kalabrijas provincē, 2700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Džerāda   vietv.

1. Pilsēta Marokas ziemeļaustrumos ("Jerada"), Austrumu reģionā, 43500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Džeraldtona   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā ("Geraldton"), Rietumaustrālijā, Indijas okeāna krastā, 39800 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

džeravi

1. Tauta Nigērijā, pieder pie bantu saimes austrumbantoīdu grupas.

Avoti: PZT

Džerba   vietv.

1. Sala Vidusjūrā ("Djerba"), Tunisijas piekrastē, Gābisas līča dienvidos, 5 km no kontinenta, platība - 538 kvadrātkilometri, 163700 iedzīvotāju (2014. g.), iecienīts kūrorts.

Avoti: Tc, Wi

Džercāni   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Gercāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Džerdapa   vietv.

1. Dzelzs vārti - Donavas sašaurinājums.

Avoti: PZT

Džerema   vietv.

1. Upe Kamerūnā ("Djerem"), Sanagas labā satekupe.

Avoti: PZT

Džereni   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Džeriņi" nosaukums latgaliski.

2. Pyrmī Džreni - Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Pirmie Džeriņi" nosaukums latgaliski.

3. Ūtrī Džreni - Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Džeriņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Džereņi   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Džeriņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

džergzde   apv.

1. Dzirkste - kaulu, arī locītavu sāpes.

Džergzde iemetas— saka, kad sastiepj dzīslas roku locītavās.

Avoti: KnG, KnV

džergzde   apv.

1. Skrudzes, savēlumi savērptā dzijā.

Avoti: ME, VeAT

džergzdelēt   apv.

1. Mudžināties.

Avoti: EH

džergzdēt   apv.

1. Radīt vāju, neskaidru guturālu skaņu.

Avoti: ME

džergzdis   apv.

1. Kāds, kas runā aizsmakušā balsī.

Avoti: EH

Džerids   vietv.

1. Beznoteces ieplaka Tunisijā ("Chott el Djerid") 16 m vjl., platība - ~5000 kvadrātkilometru, garums - 120 km, platums - 60 km, lietus sezonā (ziemā) izveidojas sāļezers, sausajā sezonā izžūst, veidojas solončaki.

Avoti: PZT

džerimandra   polit.

1. Vēlēšanu apgabala robežu pārgrozīšana, kuras nolūks - valdošajai partijai sagādāt negodīgas priekšrocības.

Avoti: IdV

Džeriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

2. Pirmie Džeriņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

3. Otrie Džeriņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

4. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Pirmie Džeriņi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

džeris   žarg.

1. Zēns; puisis.

Avoti: SLG

džerkle   apv.

1. Rīkle.

Avoti: KV

džerkstains   apv.

1. Reimatisks.

Avoti: ME

džerkste   apv.

1. Reimatiskas locītavu sāpes, podagra.

Avoti: ME

džerkste   apv.

1. Dzijas samudžinājums.

Avoti: ME

džerkste   apv.

1. Kakls.

Avoti: EH

džērkste   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sīku, smalku diegu, pavedienu u. tml. savijums grūti atrisināmā mudžeklī; samudžinājums.

Avoti: LLVV

džerkstelains   apv.

1. Samudžināts, samezglojies, pilns ar savēlumiem.

Avoti: ME

džerkstele   apv.

1. Sīku, smalku diegu, pavedienu u. tml. savijums grūti atrisināmā mudžeklī; samudžinājums; džerkste.

Avoti: SiV

džerkstelēties   apv.

1. Mudžināties, mezgloties.

Avoti: ME

džerksteļains   apv.

1. Tāds, kas ātri džerkstelējas.

Avoti: EH

džerkstēt   parasti 3. pers., džerkst, pag. džerkstēja; intrans.

1. Radīt klusu, paasu troksni (piemēram, par metāla priekšmetiem berzes rezultātā); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

džērkstēt   apv.

1. Dzirkstēt.

Avoti: EH

džerkstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> džerkstēt.

Avoti: LLVV

džerksts   apv.

1. Džerkste 2.

Avoti: EH

Džērmantauna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Germantown"), Mērilendas štatā, 86400 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta ASV ("Germantown"), Tenesī štatā, 39300 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Germantown"), Viskonsinas štatā, 19900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

džermi

1. Tauta Mali, Nigērā, Burkinafaso, Nigērijā, runā songaju valodā, kas veido atsevišķu bantu saimes grupu.

Avoti: PZT

Džērmistona   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā ("Germiston"), Hautenas provincē, 139700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PZT, Wi

Džermuka   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Vajocdzora marzā, Arpas augšteces labajā krastā, 5100 iedzīvotāju (2011. g.), kūrorts 2100 m vjl.

Avoti: PZT, Wi

Džeroma   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Jerome"), Aidaho štatā, 11200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

džerseja   novec.

1. Džersija - vienkārša adījuma smalkvilnas vai zīda triko audums.

Avoti: Ang

džersejietes

1. Piena govju šķirne.

Avoti: Ang

Džersi   vietv.; novec.

1. Džērsija - sala Lamanšā.

Avoti: PZT

Džērsija   vietv.

1. Sala Lamanšā (angļu val. "Jersey"), Normandijas salu grupā, Lielbritānijas valdījums, platība - 116 kvadrātkilometri, 91500 iedzīvotāju (2007. g.), administratīvais centrs un lielākā osta - Sentheljēra, augstums - līdz 143 m.

Avoti: LģE

džersija

1. Vienkārša adījuma smalkvilnas vai zīda triko drāna; šāda materiāla izstrādājumi (gk. džemperi, jakas, vestes).

Avoti: LPE

džersijs   -a, v.

1. Vienkāršā adījuma trikotāžas audums.

Avoti: LLVV

Džērsisitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Jersey City"), Ņūdžersijas štatā, 262200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Džērvisa   vietv.

1. Džērvisa līča teritorija - Austrālijas Savienības teritorija ("Jervis Bay Territory"), atrodas Austrālijas dienvidaustrumos, Tasmana jūras piekrastē, platība - 67 kvadrātkilometri, 610 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PuA, Wi

džesbends   novec.

1. Džezbends.

Avoti: Ang

Džeseltona   vietv.; vēst.

1. Kota Kinabalu - pilsēta Malaizijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

džesenes   žarg.

1. Džinsu bikses.

Avoti: SLG

Džeseps   vietv.

1. Morisa Džesepa rags - Grenlandes galējais ziemeļu punkts (dāņu val. "Kap Morris Jesup").

Avoti: LģE

Džespera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Jasper"), Alabamas štatā, 14100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Jasper"), Indiānas štatā, 15300 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Jasper"), Floridas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Jasper"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Jasper"), Tenesī štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

džespilīts   ģeol.

1. Kvarcīts ar daudziem plāniem magnetīta, hematīta un citu dzelzs minerālu starpslānīšiem, dzelzs rūda, dzelžainais kvarcīts.

Avoti: ZTV

džess   novec.

1. Džezs.

Avoti: Ang

džessbends   novec.

1. Džezbends.

Avoti: Ang

Džesupa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Jesup"), Džordžijas štatā, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Džesura   vietv.; novec.

1. Džašohara - pilsēta Bangladešā.

Avoti: PZT

Džetigara   vietv.; novec.

1. Žitikara - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

Džetims   vietv.

1. Kalnu grēda Iekšējā Tjanšanā, uz dienvidiem no Terskejalatava, Kirgizstānā, garums ~120 km, augstums - līdz 4931 m, gar dienvidu piekāji tek Narina, virsotnēs sniegs, austrumu daļā šļūdoņi.

Avoti: PZT

Džetioguza   vietv.

1. Kalnu balneoloģiskais kūrorts Kirgizstānā, Terskejalatava ziemeļu nogāzē, 2200-2400 m vjl., 28 km no Karakolas pilsētas.

Avoti: PZT

Džetisaja   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Čimkentas apgabala dienvidos, rajona administratīvais centrs.

Avoti: PZT

Džetisu   vietv.; vēst.

1. Semirečje - dabas un vēsturisks apgabals Kazahstānā.

Avoti: PZT

džets

1. Reaktīvā lidmašīna.

Avoti: SV99

Dževica   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 4000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1987. g.

Avoti: Wi

džezbends   -a, v.

1. Džeza orķestris.

Avoti: LLVV

Džezire   vietv.

1. Plato Mezopotāmijas ziemeļos ("Al Jazirah"), Irākā, Sīrijā un Turcijā, augstums no 200 m dienvidaustrumos līdz 450 m ziemeļrietumos (Sindžara masīvā līdz 1463 m), škērso Eifrata, Tigra un sausgultnes (vadi).

Avoti: PZT

džezists

1. Džeza mūziķis.

Avoti: SV99

Džezkazgana   vietv.; novec.

1. Žezkazghana - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

džezmenis

1. Džeza mūziķis.

Avoti: SV99

džezroks

1. Mūzikas žanrs, kas radies džeza un rokmūzikas sintēzes rezultātā.

Avoti: SV99

džezs   -a, v.

1. Vieglā mūzika (īpašam orķestrim), kam raksturīga improvizācija, specifiski sinkopēti ritmi.

2. Vieglās mūzikas orķestris, kura pamatsastāvā ietilpst īpaši pūšamie un sitamie instrumenti.

Avoti: LLVV

džezva

1. Trauks kafijas pagatavošanai, ar šaurāku augšdaļu.

Avoti: PL

Džhangmagiāna   vietv.

1. Pilsēta Pakistānā ("Jhang Maghiana"), Pendžābas provincē, 292200 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: LpA, PuA

Džhāmsī   vietv.

1. Pilzēta Indijas ziemeļos ("Jhānsi"), Utarpradēšas štatā, 383600 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PZT, Wi

Džheluma   vietv.

1. Pilsēta Pakistānā ("Jhelum"), Pendžabas provincē, 147400 iedzīvotāju (2000. g.).

2. Upe Indijā un Pakistānā, Činābas labā krasta pieteka (Indas bas.), garums - ~800 km, sākas Himalajos, Pirpandžala grēdā, tek caur Vulara ezeru, musonu režīms, pali vasarā.

Avoti: PZT, Wi

dži-ai   sar.

1. ASV karavīru ironiska iesauka (saīsinājums GI "Government Issue" - valsts parauga - uzraksts uz amerikāņu karavīru mugursomām un cita inventāra).

Avoti: PV

dži-ai-džei   sar.

1. ASV karadienestā esošo sieviešu ironiska iesauka (saīsinājums GIJ "Government Issue Jane" - valsts parauga sievišķis).

Avoti: PV

džībināt   apv.

1. Mērdēt.

Avoti: EH

Džibrīls   mit.

1. Islāma mitoloģijā - viens no četriem erceņģeļiem, vistuvākais Allāham, kas nogādā Allāha pavēles praviešiem un atklāj tiem viņa gribu.

Avoti: Mit

džiburene   žarg.

1. Meitene, draudzene.

Avoti: JV

džiburs   žarg.

1. Darbonis, cilvēks, kas izceļas ar kādu īpašu darbību (pozitīvā vai negatīvā nozīmē); vīriešu kārtas pārstāvis, džeks.

2. Draugs, puisis, vīrietis.

Avoti: NeV, JV

Džibuti   vietv.

1. Džibutjas galvaspilsēta (angļu val. "Djibouti"), atrodas Tadžuras līča (Adenas līča daļas) krastā, 642000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Džibutija   vietv.

1. Džibutijas Republika - valsts Āfrikas ziemeļaustrumos (angļu val. "Djibouti"), Adenas līča un Babelmandeba šauruma piekrastē, platība - 23200 kvadrātkilometru, 724600 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Džibuti, administratīvais iedalījums - 5 reģioni, 1 pilsēta, robežojas ar Somāliju (Somālilendu), Etiopiju un Eritreju.

Avoti: LģE

džibutieši   -u, v.

1. Džibutijas Republikas pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

Džida   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijā (arābu val "Jeddah"), osta Sarkanās jūras krastā, 3 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

2. Džidas grēda - atrodas Piebaikālā, uz Krievijas un Mongolijas robežas, garums - ~350 km, augstums - līdz 2636 m.

3. Upe Krievijas Burjatijas Republikā, Selengas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LģE, PZT, LpA

Džide   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Cide"), Kastamonu ilā, 6100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Džīdhafsa   vietv.

1. Pilsēta Bahreinā, 30100 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

Džidželli   vietv.; novec.

1. Džīdžila - pilsēta Alžīrijā.

Avoti: PZT

Džidžiga   vietv.

1. Pilsēta Etiopejā ("Jigjiga"), Somāli kilila administratīvais centrs, 102000 iedzīvotāju (2007. g.); Čigčiga.

Avoti: LpA, PuA

Džīdžila   vietv.

1. Pilsēta Alžīrijā, Vidusjūras krastā, 106300 iedzīvotāju 1998. g.

Avoti: PZT

džidžināt   apv.

1. Pļāpāt, žadzināt.

Avoti: ME

džidrs   apv.

1. Dzidrs.

Avoti: ME

džidzits   apv.

1. Džiudžitss.

Avoti: KV

džidžits   novec.

1. Džiudžitss - japāņu pašaizsargāšanās māksla un cīņas veids.

Avoti: SV33

džiekste   apv.

1. Maza auguma, kalsna sieviete.

Avoti: EH

džiekstene   apv.

1. Maza auguma, kalsna sieviete.

Avoti: EH

Džifoni   vietv.

1. Džifoni Sei Kazali - pilsēta Itālijā ("Giffoni Sei Casali"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 5300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Džifoni Valle Pjana - pilsēta Itālijā ("Giffoni Valle Piana"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

džiga

1. Strauja, dzīvespriecīga īru deja.

Avoti: PL

džīga

1. apv. Raudulīgs, činkstīgs bērns.

2. apv. Ģīga 1(1).

// sar. Vijole.

Avoti: SiV, TlV, SLG

džigas   apv.

1. Vijole.

Avoti: Sin

džīgāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.; niev.

1. Čīgāt.

// intrans.

Avoti: LLVV

Džigava   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Jigawa"), administratīvais centrs - Duce, platība - 23154 kvadrātkilometri, 4348600 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts ziemeļu daļā.

Avoti: PuA

džigers

1. Audumu krāsošanas mašīna, kurā audums daudzas reizes tiek vilkts caur krāsas šķīdumu.

Avoti: SV69

džigitēšana

1. Dažādu sarežģītu vingrojumu veikšana uz auļojoša zirga; džigitēšana ir populāra Kaukāza kalnu iedzīvotāju, kazaku vidū (sk. džigits).

Avoti: SV69

džigitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Izpildīt sarežģītus vingrojumus, jājot uz auļojoša zirga.

Avoti: LLVV

džigits   -a, v.

1. Veikls, drosmīgs jātnieks (parasti Kaukāzā, Vidusāzijā); cilvēks, kas nodarbojas ar džigitēšanu.

2. žarg. Puisis; vīrietis.

3. žarg. Pārgalvīgs autobraucējs.

Avoti: LLVV

džīgot   apv.

1. Čirkstēt, gurkstēt, šalkt.

2. Slikti spēlēt.

Avoti: ME

džigs

1. Ātra deja.

Avoti: Ang

džihāda

1. Džihāds - musulmaņu svētais karš pret neticīgajiem, citu ticību pārstāvjiem.

Avoti: LPE

džihādists

1. Musulmaņu karotājs pret neticīgajiem, citu ticību pārstāvjiem.

džihāds

1. Musulmaņu svētais karš pret neticīgajiem; džihāda.

Avoti: SV99

Džihanbajli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Cihanbeyli"), KOnjas ilā, 16000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Džīla   vietv.

1. Hīla - Kolorādo kreisā krasta pieteka.

Avoti: LģE

Džila   vietv.

1. Upe Krievijā, Aizbaikāla novadā, Ingodas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

džilabs

1. Musulmaņu sievietes virsdrēbju paveids, kas sedz visu ķermeni, atskaitot plaukstas un pēdas; seju šo drēbju valkātājas aizsedz ar citu plīvuru.

Džilberta   vietv.

1. Džilberta salas - Kiribati salas Klusajā okeānā.

Avoti: PZT, PuA

džilberts   novec.

1. Gilberts - magnetodzinējspēka un magnētisko potenciālu starpības mērvienība.

Avoti: SV69

Džileta   apv.

1. Pilsēta ASV ("Gillette"), Vaiomingas štatā, 32000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Džilfa   apv.

1. Pilsēta Alžīrijas ziemeļu daļā, 181800 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

Džilingema   vietv.; novec.

1. Gilingema - pilsēta Anglijā.

Avoti: PZT

Džiljo   vietv.

1. Sala Tirēnu jūras ziemeļos, Toskānas arhipelāgā, garums - ~7,5 km, platums - līdz ~4 km.

Avoti: PZT, Wi

džilksts   apv.

1. Mazs, vājš cilvēks.

Avoti: ME

Džilo   vietv.

1. Kalnu masīvs ("Gilo Dagi") Kurdistānas kalnos, Turcijas dienvidaustrumos, augstākā virsotne - 4168 m (Džilo kalns), virsotnēs apledojums; Džilodags.

Avoti: PZT

Džilodags   vietv.

1. Džilo - kalnu masīvs Turcijā.

Avoti: PZT

Džīlonga   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā ("Geelong"), kontinenta dienvidu piekrastē, Viktorijas štatā, uz dienvidrietumiem no Melburnas, 137200 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Džilorta   vietv.

1. Upe Rumānijā, Žiu kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Džima   vietv.

1. Pilsēta Etiopijas dienvidrietumu daļā ("Jīma"), 1740 m vjl., 167000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

džimbulis   žarg.

1. Tramvajs.

Avoti: Žrg

džimi   novec.

1. Šimmijs.

Avoti: Ang

džimkrovisms

1. Sistemātiska melnādaino amerikāņu segregācijas prakse, kas ASV dienvidu pavalstīs bija visai izplatīta līdz pat 20. gs. 60. gadiem.

Avoti: IdV

Džimma   vietv.; novec.

1. Džima - pilsēta Etiopijā.

Avoti: PZT

džimmi   novec.

1. Šimmijs.

Avoti: Ang

džimpers   novec.

1. Džemperis.

Avoti: Ang

džin   apv.

1. Atkārtojumos atdarina zvārguļu skaņas.

Avoti: EH

džīna   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

džinagoisms   novec.

1. Džingoisms.

Avoti: Ang

džīnas   sar.

1. Džinsi - stipras kokvilnas bikses; audeklenes; džinsas.

Avoti: LV93, Žrg, PL

Džindzas   vietv.

1. Smiltenes novada Bilskas pagasta apdzīvotās vietas "Džindzas" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

džindzēt   apv.

1. Šķindēt, žvadzēt.

Avoti: ME

džindž   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu skaļu troksni.

Avoti: ME

džindža

1. rel. Sintoistu svētnīca.

2. apv. Pašdarīts degvīns.

3. žarg. Ģitāra.

4. apv. Pātaga, rīkste.

Avoti: R1, ĒiV, SLG, EH

Džindža   vietv.; novec.

1. Ģinģa - pilsēta Ugandā.

Avoti: PZT

džindžala   -as, s.

1. Pātaga ar vairākiem mezgliem (čigāniem).

2. apv. Zvārgulis.

Avoti: LLVV, EH

džindžalāt   apv.

1. Sist ar pātagu.

Avoti: ME

džindžalēt   apv.

1. Sist ar pātagu.

Avoti: ME

džindžalnieks   apv.

1. Čigāns.

Avoti: EH

džindžas   apv.

1. Stīgu instruments.

Avoti: KV

Džindžas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Bilskas pagastā.

Avoti: LC

džindžauska   apv.

1. Pātaga ar vairākiem mezgliem (čigāniem).

Avoti: ME

džindžeklis   apv.

1. Kaut kas skanošs, šķindošs.

Avoti: ME

džindžele   apv.

1. Džindžala.

Avoti: EH

džindželēt   apv.

1. Džindžalāt.

Avoti: EH

džindžēt   apv.

1. Zvanīt.

Avoti: EH

džindžināt   apv.

1. Zvanīt.

2. Vicināt pātagu.

Avoti: ME

džindžins   apv.

1. Slikts, novadējies alus vai cits dzēriens.

Avoti: ME

džindžiņš   apv.

1. Alus vai cits dzēriens, kas no līdz galam neizdzertām pudelēm salaistīts kopā; saskalas; stiprs kokteilis; džindžis.

Avoti: NeV

džindžis   apv.

1. Slikts, novadējies alus vai cits dzēriens; džindžiņš.

Avoti: KV

džindžot   apv.

1. Sist ar pātagu, rīksti.

Avoti: EH

džindžulis   apv.

1. Kabatas pulkstenis.

Avoti: EH

džindžulis   apv.

1. Slikts alus.

Avoti: EH

džīnes

1. Džinsi.

Avoti: Ang

džingā-bringā   žarg.

1. Viss kārtībā!

Avoti: SLG

džingapiško   žarg., nelok.

1. Īpatnis.

Avoti: SLG

džingāt   apv.

1. Šķindēt, žvadzēt, strinkšķēt.

2. Raudāt.

Avoti: ME, EH

džingls

1. Īss mūzikas skaņu un teksta apvienojums, ko bieži kā pazīšanas zīmi atkārto reklāmās, radiostaciju raidījumu starplaikos u. tml.

Avoti: SV99

džingļi   novec.

1. Divriču tips, ko lietoja Īrijā.

Avoti: Ang

džingo   novec.

1. Angļu (sākotnēji) un amerikāņu urāpatriotu un šovinistu iesauka.

Avoti: Ang

džingoisms

1. Agresīvs šovinisms, urāpatriotisms.

Avoti: SV99

džingoists

1. Angļu vai amerikāņu šovinists, urāpatriots.

Avoti: Ang

džingt   apv.

1. Sanēt, zuzēt.

Avoti: ME

džinguls   apv.

1. Āda, kas paredzēta šūšanai.

Avoti: ME, VeAT

Džinja   vietv.

1. Ģinģa - pilsēta Ugandā.

Avoti: Wi

džinks   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu džinkstošu, šķindošu skaņu.

Avoti: ME

džinkste   apv.

1. Sīcošs kukainis.

Avoti: KnV

džinkstēt   parasti 3. pers., džinkst, pag. džinkstēja; intrans.

1. Radīt augstu, parasti spalgu, skaņu (piemēram, par metāla priekšmetiem, plīstošiem stikliem); atskanēt šādam troksnim.

Ausīs (arī ausis) džinkst (arī dūc, zvana, dun, šalc, rūc, šņāc)— saka, ja šķietami dzird skaņas (dažu slimību, noguruma vai spēcīga pārdzīvojuma ietekmē).

2. žarg. Būt prāta sajukumā.

Avoti: LLVV

džinkstiens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa; džinkstēt.

Avoti: LLVV

džinkstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka vairākkārt (kas) džinkst.

2. parasti 3. pers.; intrans. Džinkstēt.

Avoti: LLVV

džinkstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> džinkstēt.

Avoti: LLVV

džinksts   mūz.

1. Džingls.

Avoti: MūV

džinkšēt   apv.

1. Džinkstēt.

Avoti: ViV

džinkš   apv.; izsauk.

1. Savienojumā ar "džankš" lieto skaļu trokšņu atdarināšanai.

Avoti: ME

džinkšs   apv.

1. Džinkstiens.

Avoti: ViV

džinni   mit.

1. Islāma mitoloģijā - fantastiskas būtnes, gari, kuriem piemīt saprāts un kuri spēj pieņemt jebkuru izskatu, kā arī izpildīt jebkuru darbu.

Avoti: Mit

Džinoza   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ginosa"), Apūlijas reģiona Taranto provincē, 22500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

džinrikša   apv.

1. Viegli divriteņu rati, ko velk cilvēks; rikša.

Avoti: KV

džins   -a, v.; parasti vsk.

1. Paegļu ogu degvīns.

Avoti: LLVV

džins   -a, v.

1. Gars, dēmons (arābu un persiešu folklorā).

2. rel. Garīga būtne islāmā, veidota no liesmas, kas nerada dūmus.

3. tehn. Mašīna, kas atdala kokvilnas šķiedras no sēklām.

Avoti: LLVV, R1, SV96

džinsas

1. Džinsi.

Avoti: PL

džinsaudums   tekst.

1. Izturīgs, īpaši apstrādāts audums, ko izmantoja kalnraču u. c. darba apģērbu izgatavošanai.

džinsenes   sar.

1. Džinsauduma bikses.

Avoti: SLG

džinsi   apģ.

1. Sākotnēji - 19. gs. - no izturīga, īpaši apstrādāta auduma (džinsauduma), tad no balējoši zilo šķēru denima, vēlāk no citiem blīviem audumiem piegrieztas virsdrēbju bikses, kuras parasti darina ar kontrastējošām nošuvēm, ar divām zem šaurām V veida gūžatdaļām uzšūtām dibenkabatām, dažādu fasonu sānkabatām; šuvumu nostiprina ar kniedēm.

Avoti: ZTV

džinss   v.

1. Izturīgs, speciāli apstrādāts kokvilnas audums, ko izmanto darba un ikdienas apģērbu šūšanai; džinsaudums.

Avoti: MLVV

džiņ   apv.; izsauk.

1. Lieto džinkstošas, šķindošas skaņas atdarināšanai.

Avoti: ME

džiņdža   apv.

1. Stiprs pašdarināts alus vai degvīns.

Avoti: ViV

džiperis

1. Džipa braucējs.

Avoti: PL

džīps   žarg.

1. Maza, vaļēja militāra automašīna.

Avoti: SLG

džips   -a, v.; sar.

1. Apvidus mašīna ar četru riteņu piedziņu.

Avoti: LEV

džīpstala   apv.

1. Cīpsla, dzīsla.

Avoti: ME

džīpstalains   apv.

1. Cīpslains, dzīslains.

Avoti: ME

džirga

1. Vietējo cilšu padome Pakistānā un Afganistānā.

Avoti: PL

džirgt   apv.

1. Vārguļot, sirgt, nīkuļot, bēdīgi dzīvot.

Avoti: EH

džirgt   apv.

1. Dzirkstīt.

Avoti: EH

džirgzde   apv.

1. Kaulu sāpe, kaulu reimatisms no pārpūles rokas pirmajā locītavā.

Avoti: ME

Džirifalko   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Girifalco"), Kalabrijas reģiona Katandzāro provincē, 6100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

džiriks   žarg.

1. Zēns.

Avoti: SLG

Džiringa   vietv.

1. Kristālisku iežu un bazalta plakankalne Annamas kalnu dienvidu daļā Indoķīnas pussalā ar stāvu austrumu nogāzi un lēzenu rietumu nogāzi.

Avoti: PZT

džirkste   apv.

1. Dzirkste.

Avoti: ME

džirkstele   apv.

1. Dzirkstele.

Avoti: ME

džirkstēt   parasti 3. pers., džirkst, pag. džirkstēja; intrans.

1. Čirkstēt (1).

Avoti: LLVV

džirkstināt   apv.

1. Birkstīt 1.

Avoti: EH

džirkstīt   apv.

1. Birkstīt 1.

Avoti: EH

džirkstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Čirkstoņa (1).

Avoti: LLVV

džirstīt   apv.

1. Bikstīt (ogles, degošu malku).

Avoti: EH

džirulis   apv.

1. Dzērājs, žūpa.

2. Nodzirdīts jauns jērs.

Avoti: ME

džiudžitss

1. Samuraju cīņas sistēma, uzbrukšana un aizsarāšanās bez ieroča, izdarot sitienus pa ķermeņa sāpīgākajām vietām vai laužot locekļus.

Avoti: LPE

džiudžitsu

1. 2000 gadu sens japāņu cīņas sports; izveidojušies "maigāki" pašaizsardzības varianti; no tā radies džudo.

Avoti: LEV

džīva   rel.

1. Dvēsele džainismā, kas ir bezgalīga un apveltīta ar saprātu, šajā pasaulē karma velk to lejup materiālajā eksistencē, bet to var atbrīvot, uzkrājot zināšanas, kas ļauj tai pacelties augšup pasaules virsotnē.

Avoti: R1

dživatma   rel.

1. Hinduismā - dzīvais gars jeb neredzamās enerģijas būtnes.

Džizaha   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, vilojata administratīvais centrs, 131500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Džizaka   vietv.; novec.

1. Džizaha - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

Džīzāna   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijā, Džīzānas mintakas administratīvais centrs, 100700 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

džizja

1. Nodoklis, ko maksāja naudā vai natūrā pieaugušie Arābu kalifāta iedzīvotāji, kas nebija musulmaņi; vēlāk to ievāca arī citās arābu valstīs, 18. gs. beigās Osmaņu impērijā saplūda ar haradžu.

Avoti: LPE

Džizre   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Cizre"), Širnakas ilā, 106800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

džjams   novec.

1. Džems.

Avoti: Ang

džņāna   mit.

1. Ezoterismā zināšanas par dzīvi viņpasaulē, aiz fiziskās dzīves robežām.

Avoti: SG

džņānins   mit.

1. Ezoterismā persona, kas zina, persona, kas iet zināšanu ceļu, mēģinot sasniegt augstākās realitātes.

Avoti: SG

Džoadžu   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Huneodaras žudecā, 5300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

džobers   ek.

1. Starpnieks, kas strādā Londonas Fondu biržā.

Avoti: SbV

džobs   barb.

1. Darbs.

Avoti: SLG

Džodhpura   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Jodhpur"), Rādžastānas štatā, 846500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

džodo   rel.

1. Japāņu valodas vārds, kas apzīmē Šķīstās zemes budismu.

Avoti: R1

Džodpūra   vietv.; novec.

1. Džodhpura - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

džodzers   apv.

1. Lempīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

džodžoba   nevēl.

1. Hohoba.

Avoti: PL

Džodžora   vietv.

1. Upe Gruzijā, Rioni kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Džofa   vietv.

1. Džaufa - oāze Lībijas tuksnesī.

Avoti: PZT

džofrene   žarg.

1. Jauna sieviete.

Avoti: SLG

džogings

1. Lēna skriešana, kuras mērķis ir iegūt fizisko rūdījumu, nostiprināt veselību u. tml.

Avoti: SV99

Džohera   vietv.; novec.

1. Čauhara - pilsēta Somālijā.

Avoti: PZT

Džohora   vietv.

1. Štats Malaizijā ("Johor"), Malajas pussalas dienvidos, administratīvais centrs - Džohorbahru, platība - 19984 kvadrātkilometri, 3300000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA

Džohorbara   vietv.; novec.

1. Džohorbahru - pilsēta Malaizijā.

Avoti: PZT

Džohorbahru   vietv.

1. Pilsēta Malaizijā ("Johor Bahru"), Malakas pussalas dienvidos, Džohoras štata administratīvais centrs, 876000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Džoija   vietv.

1. Džoija Tauro - pilsēta Itālijā ("Gioia Tauro"), Kalabrijas reģiona Redžo di Kalabrijas provincē, 19200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Džoija del Kolle - pilsēta Itālijā ("Gioia del Colle"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 28000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

džoins   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

džointers   lauks.

1. Pārveidots skimkolters, ko izmanto ASV.

Avoti: LxE

Džoioza   vietv.

1. Džoioza Marea - pilsēta Itālijā ("Gioiosa Marea"), Sicīlijas reģiona Mesīnas provincē, 7100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Džoioza Jonika - pilsēta Itālijā ("Gioiosa Ionica"), Kalabrijas reģiona Redžo di Kalabrijas provincē, 7000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

džoistiks   inf.

1. Kursorsvira.

Avoti: PL

džojstiks   inf.

1. Kursorsvira.

Avoti: PL, SV99

džokejs   novec.

1. Žokejs - profesionāls jātnieks, sportists.

Avoti: Ang

džokers   -a, v.

1. Papildkārts dažās kāršu spēlēs.

Avoti: LLVV

Džokjakarta   vietv.; novec.

1. Jogjakarta - pilsēta Indonēzijā.

Avoti: PZT

Džola   vietv.

1. Džola Predoza - pilsēta Itālijā ("Zola Predosa"), Emīlijas-Romanjas reģiona Boloņas provincē, 18400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

džoli

1. Dioli - tauta, gk. Senegālas dienvidrietumos, arī Gambijā un Gvinejā-Bisavā.

Avoti: PZT

Džolieta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Joliet"), Ilinoisas štatā, Čikāgas piepilsēta, 147900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Džolīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Zollino"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 2100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

džoluo

1. Tauta Kenijā, dzīvo Viktorijas ezera ziemeļaustrumu krastā (gk. Kenijā, arī Tanzānijā), valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām; saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi.

Avoti: EV

Džomolungma   vietv.

1. Everests - Himalaju kalnu virsotne uz Ķīnas un Nepālas robežas (tibetiešu val. "Chomolungma"), augstākā virsotne pasaulē - 8848 m.

Avoti: LģE

džonglierēt   žarg.

1. Noturēt līdzsvaru; laipot.

Avoti: Žrg

džoniņš

1. Klaidonis (parasti ostas pilsētās); "bruģa slīpētājs".

Avoti: Ang

džonis   žarg.

1. Zēns.

Avoti: SLG

džonītis

1. Klaidonis (parasti ostas pilsētās); "bruģa slīpētājs".

Avoti: Ang

džonka   -as, s.

1. Koka platdibena burukuģis ar 2-4 mastiem; izplatīts Dienvidaustrumāzijas valstīs.

Avoti: SV99

Džons

1. Izplatīts vīrieša vārds angļu valodas vidē.

Džons Buls— ironiska Anglijas vai tipiska angļa personifikācija, arī iesauka.

Avoti: SV08

Džonsboro   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Jonesboro"), Ārkanzasas štatā, 72200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Džonsonsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Johnson City"), Ņujorkas štatā, 14800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Johnson City"), Tenesī štatā, 65800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Johnson City"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Johnson City"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Džonstauna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Johnstown"), Pensilvānijas štatā, 20200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Džonstona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Johnston"), Aiovas štatā, 20300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Džonstona atols - atrodas Klusajā okeānā, uz dienvidrietumiem no Havaju salām, platība - 2,6 kvadrātkilometri.

Avoti: WA16, LpA

Džoplina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Joplin"), Misūri štatā, 51300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Džordža   vietv.

1. Džordža sēklis - atrodas Atlantijas okeānā, Ziemeļamerikas piekrastē, iepretī Meinas līcim, 50 m izobata ietver platību 80 x 180 km, ziemeļrietumu daļā dziļums 10 m.

Avoti: PZT

Džordžija   vietv.

1. ASV štats ("Georgia"), atrodas valsts dienvidaustrumu daļā, administratīvais centrs - Atlanta, platība - 153910 kvadrātkilometru, 9829200 iedzīvotāju (2009. g.).

2. Džordžijas šaurums - atrodas Klusajā okeānā ("Strait of Georgia"), starp Vankuveras salu un Kanādas dienvidrietumu piekrasti, garums - ~240 km, platums - 25-30 km.

Avoti: PZT, PuA

Džordžtauna   vietv.

1. Gajānas galvaspilsēta ("Georgetown"), osta pie Demeraras ietekas Atlantijas okeānā, 238000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Pilsēta Kaimanu salās ("Georgetown"), šīs Lielbritānijas aizjūras teritorijas administratīvais centrs, 31800 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Pilsēta ASV ("Georgetown"), Kentuki štatā, 31600 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Georgetown"), Teksasas štatā, 59100 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta Sentvinsentā un Grenadīnās ("Georgetown"), Mazo Antiļu Sentvinsentas salā, 1600 iedzīvotāju (2000. g.).

6. Pinana - pilsēta Malaizijā.

7. Apdzīvota vieta ASV ("Georgetown"), Džordžijas štatā, 11800 iedzīvotāju (2010. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Georgetown"), Delavēras štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

9. Apdzīvota vieta ASV ("Georgetown"), Dienvidkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

10. Apdzīvota vieta ASV ("Georgetown"), Ohaio štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

11. Penana - pilsēta Malaizijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: LģE, PuA, LpA

džorga   apv.

1. Dubļaina peļķe.

Avoti: Sin

džoriks   žarg.

1. Puisis.

Avoti: SLG

Džosa   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Jos"), Plato štata administratīvais centrs, 705400 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Džosas plato - atrodas Rietumāfrikā, Nigērijas centrālajā daļā (angļu val. "Jos Plateau"), izmēri ~180 x 320 km, augstums - 1000-1400 m, augstākā virsotne - 1735 m.

Avoti: PZT, PuA, LģE

džostra   apv.

1. Bruņinieku divcīņa turnīrā.

Avoti: KV

džouks   žarg.

1. Joks.

Avoti: SLG

džouls   -a, v.

1. Darba, enerģijas, siltuma daudzuma mērvienība (starptautiskajā mērvienību sistēmā); saīsinātais apzīmējums - J; 1 J ir darbs, ko 1 N (ņūtonu) liels spēks veic 1 m garā ceļa posmā.

Avoti: LLVV

Džovināčo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Giovinazzo"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 20400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Džuandzī   rel.

1. Ķīniešu daoistu skolotājs (dzīvoja ap 370.-300. g. p. m. ē.), kurš slavināja dabisku dzīvesveidu un vērsās pret konfūcisma konvencijām, akcentēja garīgas disciplīnas nepieciešamību, kas ved uz meditāciju, uz bezformas dao.

Avoti: R1

džuani

1. Tauta Ķīnas dienvidu daļā, Guansi-Džuanu autonomā reģiona pamatiedzīvotāji, dzīvo arī Juņnaņas provinces dienvidaustrumos, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju grupas (rakstība latīņu alfabētā); ticīgie - daoisti.

Avoti: EV

Džūba   vietv.

1. Dienvidsudānas galvaspilsēta un Centrālās Ekvatorijas vilājas administratīvais centrs, 177300 iedzīvotāju (2000. g.).

2. Čuba - upe Āfrikas ziemeļaustrumos, Etiopijā un Somālijā.

Avoti: LpA, PuA, LģE

džubaks   žarg.

1. Puisis, vīrietis.

Avoti: JV

džubars   žarg.

1. Puisis.

Avoti: SLG

Džubeila   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijā ("Al Jubayl"), Šerkījas mintakā, 222500 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

džubriks   žarg.

1. Puisis, vīrietis.

Avoti: JV

džūda   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

džude   žarg.

1. Jauna sieviete, džudīte, meitene.

Avoti: Žrg, JV

džūde   žarg.

1. Meitene, jauna sieviete.

Avoti: SLG

džudists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies džudo.

Avoti: LLVV

džudīte   žarg.

1. Jauna sieviete.

Avoti: Žrg

džudo   nelok., v.; parasti vsk.

1. Cīņas sporta veids, kas sevišķi populārs Japānā; dziudo.

Avoti: LLVV

Džudzjana   vietv.

1. Lielākais atzars (estuārs) Sidzjanas, Beidzjanas un Dundzjanas kopējā deltā Ķīnas dienvidaustrumu daļā, ietek Dienvidķīnas jūras Džudzjankovas līcī, garums - ~60 km, platums - 1-3 km.

Avoti: PZT

Džudzjankova   vietv.

1. Džudzjankovas līcis - līcis Dienvidķīnas jūrā, Ķīnas dienvidu piekrastē, garums - 63 km, platums pie ieejas - 31 km, dziļums - līdz 26 m, plūdmaiņas neregulāras - līdz 2,5 m; Kantonas līcis.

Avoti: PZT

Džudžanello   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Giuggianello"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 1240 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Džudžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Hunaņas provincē, 580500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Džuela   vietv.

1. Džuela ala - ala Blekhilsu kalnos ("Jewel Cave"), ASV, Dienviddakotā, eju un zāļu kopgarums - 49,5 km.

Avoti: PZT

Džugdžurs   vietv.

1. Džugdžura grēda - kalni Tālajos Austrumos, Ohotskas jūras ziemeļrietumu piekrastē, Krievijā (Habarovskas novadā), garums - 700 km, vidējais augstums - 800-1200 m, augstākā virsotne - 1906 m, sastāv no vairākām grēdām un masīviem.

Avoti: LģE

Džugu   vietv.

1. Pilsēta Beninā, 63600 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA

Džuhai   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Guandunas provincē, 835200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

džūks

1. Lēts ceļmalas krodziņš ASV dienvidaustrumos.

Avoti: PL

džūksliens   apv.

1. Staignājs, muklājs.

Avoti: Sin

džuksnis   apv.

1. Purvs.

Avoti: KV

džūksnis   apv.

1. Ar zāli un krūmājiem apaudzis purvs.

Avoti: EH

džūkstājs   apv.

1. Staignājs, muklājs.

Avoti: Sin

džūkste   apv.

1. Purvaina, staigna vieta.

2. Liela peļķe.

Avoti: KV

Džūkste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Tukuma novadā 30 km no Tukuma, izveidojusies bijušās muižas teritorijā, pagasta centrs.

2. Džūkstes pagasts - pagasts Tukuma novada dienvidaustrumu daļā, robežojas ar Lestenes un Slampes pagastu, kā arī ar Jelgavas, Dobeles un Jaunpils novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Siukst-Poenau, krieviski - Žukstskaja-Penauskaja.

Džūkstes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā Džūkstes pagastā iekļauta daļa pirmskara Lestenes pagasta, savukārt neliela pirmskara Džūkstes pagasta teritorija pievienota Jaunbērzes pagastam.

3. Dzelzceļa pieturpunkts Tukuma novada Džūkstes pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Zilupe-Jelgava-Ventspils, 130 km no Ventspils dzelzceļa stacijas, atklāts 1930. gadā.

4. Upe Tukuma novada dienvidu daļā, garums - 30 km, kritums - 42 m, ietek Kauguru kanālā, kas tālāk ūdeņus novada pa Vecbērzes poldera apvadkanālu uz Lielupi.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

džūkstenieki

1. Tukuma novada Džūkstes pagasta apdzīvotās vietas "Džūkste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Džūkstesmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Džūkstes pagastā.

Avoti: LC

džūkstiens   apv.

1. Purvs.

Avoti: KV

džukuni

1. Tauta, dzīvo Nigērijā, Benues augšteces apvidū, valoda pieder pie austrumbantīdu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

džuleps   pārt.

1. Atspirdzinošs dzēriens, kurā viens no komponentiem ir piparmētras.

Avoti: ZTV

Džulfa   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, Nahčivanas Autonomajā Republikā, Araksas kreisajā krastā, pie Irānas robežas, 12900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

džulijs   mit.

1. Viens no jetija jeb sniega cilvēka nosaukumiem čukču mitoloģijā, arī teriks, girkičaviļins, mirigdi, kiltaņja, arniks, arisa un rekems.

Avoti: PlN-5-15

džulīte   žarg.

1. Meitene.

Avoti: JV

Džuljanova   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Giulianova"), Abeuco reģiona Terāmo provincē, 23200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Džuljāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Giugliano in Campania"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 110600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Džuljeta

1. astr. Urāna pavadonis ("Juliet"), vidējais attālums no planētas - 64400 km, izmēri - 93 km.

Avoti: ZvD-203-27

džulma

1. Vilna, ko nocērp no kritušām aitām.

Avoti: SV69

džuma

1. Islāma ticīgo pulcēšanās sprediķim un kopīgai lūgšanai piektdienas pusdienlaikā; piektdienas lūgšana.

Avoti: SV08

Džuma   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Samarkandas vilajetā.

Avoti: PZT

Džumajeri   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Cumayeri"), Dizdžes ilā, 8200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

džumāt   sar.

1. Peldēt; peldēties.

Avoti: SLG

džumburains   apv.

1. Bedrains.

2. Zarains; grubuļains.

Avoti: ME

džumēt   apv.

1. Mudžēt.

Avoti: ME

Džumgala   vietv.

1. Džumgalas ieplaka - atrodas Tjanšanā, uz rietumiem no Isikula ezera, Kirgizstānā, garums - 70 km, platums - līdz 30 km, 1500-2000 m vjl.

Avoti: PZT

Džumgaltavs   vietv.

1. Kalnu grēda Iekšējā Tjjanšanā, Kirgizstānā, garums - >100 km, augstum - līdz 3948 m.

Avoti: PZT

džumīt   sar.

1. Peldēt; peldēties.

Avoti: SLG

džummas   apv.

1. Kāda rindu deja (rotaļa).

Avoti: EH

Džumna   vietv.

1. Džamna - Gangas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

džumpāt   sar.

1. Peldēt; peldēties.

Avoti: SLG

džumpāties   žarg.

1. Peldēties.

Avoti: SLG

džumpēt

1. Šūpoties, lēkāt viļņos (par kuģi).

2. Peldēties; lēkt ūdenī.

Avoti: Ang

džumpīt   žarg.

1. Nākt.

2. Peldēt.

Avoti: JV

džumpot   žarg.

1. Peldēt.

Avoti: Žrg

džundža   apv.

1. Kaunuma sprauga, lamuvārds sievietēm.

Avoti: ME

Džuneina   vietv.

1. Pilsēta Sudānā, Rietumdārfūras vilājas administratīvais centrs, 131700 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Džungārija   vietv.

1. Vēsturisks novads Ķīnas ziemeļrietumu daļā ("Jungaria"), Siņdzjanas Uiguru autonomajā reģionā, platība - ~700000 kvadrātkilometru.

2. Džungārijas Alatau - kalnu sistēma Kazahstānas dienvidaustrumos un Ķīnā, garums - ~450 km, platums - 50-190 km, lielākais augstums - 4464 m.

3. Džungārijas līdzenums - atrodas Centrālās Āzijas ziemeļu daļā, starp Mongolijas Altaju un Tjanšanu, Ķīnas ziemeļrietumu daļā, platība - >700000 kvadrātkilometru, augstums - gk. 300-800 m.

4. Džungārijas vārti - ieplaka starp Džungārijas Alatau (Kazahstānā) un Birliktavu un Mailitavu (Ķīnā), kalnu pāreja, savieno Balhaša-Alakela ieplaku (Kazahstānā) un Ebinūra ezera ieplaku (Ķīnā), platums 10-40 km.

Avoti: LģE, PZT, PuA

džungela   novec.

1. Džungļi.

Avoti: Ang

džunglājs   novec.

1. Džungļi.

Avoti: Ang

džunglis   novec.

1. Džungļi.

Avoti: Ang

džungļi   -u, v.; tikai dsk.

1. Biezi, necaurejami, parasti purvaini, tropu meži.

2. sar. Vieta, kur ir biezs krūmājs, brikšņi (parasti mežā).

Avoti: LLVV

Džunguns   mit.

1. Tēls nozīmīgā Rietumkimberlijas (Austrālijā) aborigēnu mītā, kas izskaidro, kā cēlusies laulība bez asinsgrēka.

Avoti: PmV

džungurs   žarg.

1. Nauda.

Avoti: Žrg

Džunhe   vietv.

1. Pilsēta Taivānā, Taibei piepilsēta, 410200 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

džuni

1. Še tautas cilšu grupa, dzīvo Ķīnas Fudzjanas, Džedzjanas un Dzjansi provinces kalnu rajonos, runā ķīniešu valodā, saglabājuši arī dzimto valodu, kas pieder pie mjaojao grupas, dienvidaustrumu Ķīnas aborigēno iedzīvotāju pēcteči, stipri asimilējušies ar ķīniešiem, animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

Džunli   vietv.

1. Pilsēta Taivānā, 358700 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

Džūno   apv.

1. Pilsēta ASV ("Juneau"), Aļaskas štata administratīvais centrs, 32400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, WA16

Džunšaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Guandunas provincē, Guandžou aglomerācijā, 581600 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Džuoks   mit.

1. Šilluku (Dienvidsudāna) mitoloģijā - augstākā dievība, demiurgs.

Avoti: Mit

Džupitera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Jupiter"), Floridas štatā, 60600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

džura   apv.

1. Liela, saduļķota peļķe.

Avoti: ME

Džurdiņāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Giurdignano"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 1950 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Džurdževaca   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā, Koprivnicas-Križevcu županijā, 8300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Džurdžu   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā ("Giurgiu"), žudeca administratīvais centrs, 61300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Džurdžu   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā ("Giurgiu"), žudeca administratīvais centrs, 61300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Džurdžura   vietv.

1. Augstākā virsotne Lielās Kabīlijas kalnu masīvā Atlasa kalnos Alžīrijas ziemeļaustrumos, augstums - 2308 m.

Avoti: PZT

džurija   novec.

1. Žūrija.

Avoti: Ang

Džusāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Giussano"), Lombardijas reģiona Noncas un Briancas provincē, 24800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

džuse   žarg.

1. Meitene; sieviete.

Avoti: SLG

džusene   žarg.

1. Meitene.

Avoti: JV

džusīte   žarg.

1. Meitene.

Avoti: JV

džustrenes   apv.

1. Melnā jāņoga ("Ribes nigrum"), upenes.

Avoti: Aug2

džūt   apv.

1. Žūt.

Avoti: ME

džuta   -as, s.; parasti vsk.

1. dsk. Liepu dzimtas ģints ("Corchorus"), viengadīgs, līdz 4,5 m augsts tropu šķiedraugs, no kura šķiedras izgatavo, piemēram, brezentu, auklas, maisu audeklu.

Garaugļu džuta— džutas suga ("Corchorus olitorius").

Īsaugļu džuta— džutas suga ("Corchorus capsularis").

2. Šī auga šķiedra.

Avoti: LLVV, PDE

džuze   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

džuzguni

1. Sūreņu dzimtas ģints, zaraini, 2-4 m augsti krūmi, aug smilšainos tuksnešos, stepēs, Āzijā un Z-Āfrikā; audzē smilšu nostiprināšanai, jaunos dzinumus ēd kamieļi, aitas.

Avoti: LPE

Džužuns   mit.

1. Senajos ķīniešu mītos uguns dievs un labdabīgs Visuma valdnieks.

Avoti: PmV

Džu-Žuns   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - Ķīnas valdnieks, uguns dievs, dienvidu un vasaras pavēlnieka Jaņ-Di pēctecis un palīgs.

Avoti: Mit

džvari   mit.

1. Gruzīnu mitoloģijā - atsevišķu kopienu, ciemu, apvidu aizgādņi, kas pakļauti augstākajam pavēlniekam dievam Gmerti.

Avoti: Mit

e

1. Alfabēta septītais burts.

2. Lieto, lai izteiktu prieku, arī izbrīnu, apbrīnu.

3. Lieto, lai izteiktu nepatiku.

4. Lieto, lai pamudinātu kādu ko teikt, reaģēt uz iepriekš teikto.

5. Lieto, lai pamudinātu kādu pievērst kam uzmanību.

6. Naturālo logaritmu bāze (e=2,71828...).

7. mūz. Skaņas "mi" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: LLVV

E   saīs.

1. Eksa- (kvintiljons).

2. Klase automašīnām (E klases Mercedes).

3. Gammas pakāpe (mūzikā).

4. Sintētiska piedeva pārtikai (kopā ar indeksu).

5. E slānis - stipri jonizēts atmosfēras slānis 90-150 km augstumā, labi atstaro radioviļņus.

6. jūrn. Starptautisks signāls "Eko" - nozīmē "es mainu kursu pa labi".

Avoti: i2, ZTV

ē

1. Alfabēta astotais burts.

2. Lieto, lai izteiktu prieku, arī izbrīnu, apbrīnu.

3. Lieto, lai izteiktu samierināšanos ar ko.

4. Lieto, lai izteiktu nepatiku.

5. Lieto, lai pamudinātu kādu ko teikt, reaģēt uz iepriekš teikto.

6. Lieto, lai pamudinātu kādu pievērst kam uzmanību.

Avoti: LLVV

e-

1. Vārda daļa, kas nozīmē "elektroniskais" un norāda uz darbību internetā.

E-bizness— uzņēmējdarbība internetā.

E-komercija— tirdzniecība internetā.

Avoti: PL

e.o.   saīs.

1. Saskaņā ar amatu, saskaņā ar pienākumiem (lat. "ex officio").

Avoti: LEV

E100   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kurkumīns, krāsviela (oranža, dzeltena), antioksidants, iespējamā iedarbība - drošs, piemīt daudzpusīga labvēlīga ietekme uz veselību.

Avoti: WdT, Zkp

E101   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - riboflavīns, iespējamā iedarbība - drošs.

Avoti: WdT

E102   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - tartrazīns, sintētiska krāsviela, iespējamā iedarbība - astma, dermatīts, nātrene, depresija, bezmiegs, nav ieteicams bērniem.

Avoti: WdT

E104   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - hinolīna dzeltenais, krāsviela, iespējamā iedarbība - var izraisīt hiperaktivitāti, astmu, nātreni, vairākās valstīs (ASV, Japāna) aizliegts.

Avoti: WdT

E110   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - saulrieta dzeltenais, krāsviela, iespējamā iedarbība - vemšana, siena drudzis, astma, nātrene, kancerogēns.

Avoti: WdT

E1103   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - invertāze, iespējamā iedarbība - var būt ģenētiski modificēts un ģenētiski modificētie fermenti var izraisīt smagas saslimšanas.

Avoti: WdT

E1105   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - lizocīms, iespējamā iedarbība - galvassāpes, alerģijas, konservants.

Avoti: WdT

E120   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - karmīnskābe, košenils, krāsviela, iespējamā iedarbība - anafilakse, astma, nātrene.

Avoti: WdT

E1200   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - polidekstroze, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E1201   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - polivinilpirolidons, iespējamā iedarbība - kancerogēns, audzēji, plaušu un nieru bojājumi, gāzes, alerģisks kontakta dermatīts lietojot pretiedeguma līdzekli.

Avoti: WdT

E1202   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - polivinilpolipirolidons, iespējamā iedarbība - kancerogēns, audzēji, nieru bojājumi, gāzes, alerģisks kontakta dermatīts lietojot aerosolu.

Avoti: WdT

E122   saīs.

1. Pārtikas piedeva - azorubīns, karmoizīns, krāsviela (sarkana), dažās valstīs aizliegts, var izraisīt astmu vai hiperaktivitāti, vajadzētu izvairīties cilvēkiem, kas ir jutīgi pret aspirīnu, kancerogēna viela dzīvniekiem.

Avoti: Zkp

E123   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - amarants, krāsviela, iespējamā iedarbība - var izraisīt hiperaktivitāti, astmu, nātreni, kancerogēns, var ietekmēt aknas, nieres.

Avoti: WdT

E124   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - košenila sarkanais, kumačs, krāsviela, iespējamā iedarbība - kancerogēns, var izraisīt hiperaktivitāti, astmu, siena drudzi.

Avoti: WdT

E127   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - eritrozīns, krāsviela, iespējamā iedarbība - kanserogēns, var izraisīt hiperaktivitāti, astmu, nātreni, var iespaidot aknas, vairogdziedzeri, kuņģi, vairošanās funkciju.

Avoti: WdT

E128   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - sarkanais 2G, krāsviela, iespējamā iedarbība - kancerogēns, var izraisīt hiperaktivitāti, astmu, nātreni, angioedēmu, var iespaidot kuņģi.

Avoti: WdT

E129   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - alūra sarkanais AC, krāsviela, iespējamā iedarbība - kancerogēns, var izraisīt hiperaktivitāti, astmu, nātreni, alerģijas.

Avoti: WdT

E131   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - patentzilais V, krāsviela, iespējamā iedarbība - kancerogēns, var izraisīt hiperaktivitāti, astmu, anafilakse, gremošanas slimību pazīmes, jāizvairās pret aspirīnu jūtīgiem cilvēkiem.

Avoti: WdT

E132   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - indigotīns, krāsviela, iespējamā iedarbība - var izraisīt hiperaktivitāti, astmu, nav ieteicams bērniem.

Avoti: WdT

E133   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - briljantzilais FCF, krāsviela, iespējamā iedarbība - kancerogēns, var izraisīt hiperaktivitāti, astmu, nav ieteicams bērniem, jāizvairās pret aspirīnu jūtīgiem cilvēkiem.

Avoti: WdT

E140   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - hlorofili, hlorofilīni, krāsviela, iespējamā iedarbība - lietošanai uzturā nekaitīgs.

Avoti: WdT

E1404   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - oksidētā ciete, iespējamā iedarbība - pastāv neskaidrības par modificētās cietes nekaitīgumu, īpaši - zīdaiņu uzturā.

Avoti: WdT

E141   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - hlorofilu un hlorofilīnu vara kompleksie savienojumi, krāsviela, iespējamā iedarbība - tiek uzskatīts par nekaitīgu.

Avoti: WdT

E1410   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - monocietes fosfāts, iespējamā iedarbība - nav skaidrības par nekaitīgumu.

Avoti: WdT

E1412   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - dicietes fosfāts, iespējamā iedarbība - nav skaidrības par nekaitīgumu.

Avoti: WdT

E1413   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - fosfatētas dicietes fosfāts, iespējamā iedarbība - nav skaidrības par nekaitīgumu, īpaši - zīdaiņu uzturā.

Avoti: WdT

E1414   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - acitelētas dicietes fosfāts, iespējamā iedarbība - nav skaidrības par nekaitīgumu, īpaši - zīdaiņu uzturā.

Avoti: WdT

E142   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - zaļais S, krāsviela, iespējamā iedarbība - var izraisīt hiperaktivitāti, astmu, bezmiegu, radīt izsitumus uz ādas.

Avoti: WdT

E1420   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - acitelēta ciete, iespējamā iedarbība - nav skaidrības par nekaitīgumu, īpaši zīdaiņiem.

Avoti: WdT

E1422   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - acetilētās dicietes adipināts, iespējamā iedarbība - nav skaidrības par nekaitīgumu, īpaši zīdaiņiem.

Avoti: WdT

E1440   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - hidroksipropilciete, iespējamā iedarbība - nav skaidrības par nekaitīgumu, īpaši zīdaiņiem.

Avoti: WdT

E1442   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - hidroksipropilcietes fosfāts, iespējamā iedarbība - nav skaidrības par nekaitīgumu, īpaši zīdaiņiem.

Avoti: WdT

E1450   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - cietes nātrija oktenilsukcināts, iespējamā iedarbība - nav skaidrības par nekaitīgumu, īpaši zīdaiņiem.

Avoti: WdT

E1451   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - acetilēta, oksidēta ciete, iespējamā iedarbība - nav skaidrības par nekaitīgumu, īpaši zīdaiņiem.

Avoti: WdT

E1505   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - trietilcitrāts, iespējamā iedarbība - nav skaidrības par nekaitīgumu, īpaši zīdaiņiem.

Avoti: WdT

E150a   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - karamele, krāsviela, iespējamā iedarbība - gremošanas orgānu problēmas, ietekmē vairošanās funkcijas.

Avoti: WdT

E150c   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - amonija karamele, krāsviela, iespējamā iedarbība - var izraisīt hiperaktivitāti, var ietekmēt aknas, kuņģi, testos uz dzīvniekiem izraisīja asins saindēšanos žurkām.

Avoti: WdT

E150d   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - amonija sulfīta karamele, krāsviela, iespējamā iedarbība - var izraisīt hiperaktivitāti, pastiprinātu zarnu darbību, žurkām izraisa asins saindēšanos.

Avoti: WdT

E151   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - briljanta melnais BN, melnais PN, krāsviela, iespējamā iedarbība - kancerogēns, var izraisīt hiperaktivitāti, astmu, ietekmē nieres, kuņģi, nav ieteicams bērniem.

Avoti: WdT

E1518   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - gliceriltriacetāts, triacetīns, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E1520   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - propān-1,2-diols, propilēnglikols, iespējamā iedarbība - toksisks elpošanas orgāniem, nervu sistēmai, imūnsistēmai, var radīt dermatītu, depresiju.

Avoti: WdT

E153   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - augogle, krāsviela, iespējamā iedarbība - nedaudz toksisks.

Avoti: WdT

E154   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - brūnais FK, krāsviela, iespējamā iedarbība - var izraisīt astmu, alerģijas, var ietekmēt nieres, aknas, sirdi, vajadzētu izvairīties pret aspirīnu jūtīgiem cilvēkiem, nav ieteicams bērniem.

Avoti: WdT

E155   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - brūnais HT, krāsviela, iespējamā iedarbība - var izraisīt astmu, alerģijas, nātreni, var ietekmēt nieres, nav ieteicams bērniem, jāizvairās pret aspirīnu jūtīgiem cilvēkiem.

Avoti: WdT

E160a   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - karotīni, krāsviela, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E160b

1. Pārtikas piedeva - annato, biksīns, norbiksīns, krāsviela (no dzeltenas līdz sarkanai), annato bērniem var izraisīt aizkaitināmību un dunoņu galvā, biksīna un norbiksīna toksiskums tiek vēl tikai pārbaudīts.

Avoti: Zkp

E160c   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - paprikas ekstrakts, kapsantīns, kapsorubīns, krāsviela, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var būt labvēlīga ietekme uz veselību.

Avoti: WdT

E160d   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - likopēns, krāsviela, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var būt labvēlīga ietekme uz organismu; var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E160e   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - beta-apo-8'-karotināls (C30), iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E160f   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - beta-apo-8'-karotīnskābes etilesteris (C30), iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E161b   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - luteīns, krāsviela, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā.

Avoti: WdT

E161g   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kantaksantīns, krāsviela, iespējamā iedarbība - ādas bālēšanās, nātrene, vistas aklums, jūtīgums pret spilgtu gaismu.

Avoti: WdT

E162   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - biešu sarkanais, betanīns, krāsviela, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, satur nitrātus, nav ieteicams bērniem.

Avoti: WdT

E163   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - antocianīni, krāsviela, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var būt labvēlīga ietekme uz organismu.

Avoti: WdT

E170   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija karbonāti, krāsviela, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā.

Avoti: WdT

E171   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - titāna dioksīds, krāsviela, iespējamā iedarbība - ieelpošanai putekļu veidā, iespējams, var būt kancerogēna iedarbība.

Avoti: WdT

E172   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - dzelzs oksīdi un hidroksīdi, krāsviela, iespējamā iedarbība - pārmērīgas daudzums rada risku saslimt ar daudzām slimībām, dzelzs ir potenciāli toksiska.

Avoti: WdT

E173   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - alumīnijs, krāsviela, iespējamā iedarbība - toksisks asinsrites orgāniem, dzimumorgāniem un nervu sistēmai, ieēšana var saasināt nieru un plaušu slimības, konstatēta saistība ar Alcheimera slimību; ES parlaments pieņēmis lēmumu aizliegt alumīniju saturošas piedevas.

Avoti: WdT

E174   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - sudrabs, krāsviela, iespējamā iedarbība - uzkrājas audos, ietekmē nieres.

Avoti: WdT

E175   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - zelts, krāsviela, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, neirotoksisks.

Avoti: WdT

E180   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - litorubīns BK, krāsviela, iespējamā iedarbība - nātrene, siena drudzis, kuņģa bojājumi, bezmiegs, hiperaktivitāte, astma.

Avoti: WdT

E200   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - sorbīnskābe, konservants, iespējamā iedarbība - kontakta dermatīts, ādas apsārtums un kairinājums, astma, alerģijas.

Avoti: WdT

E202   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija sorbāts, konservants, iespējamā iedarbība - ādas kairinājums, uzvedības problēmas, alerģijas, astma.

Avoti: WdT

E203   saīs.

1. Pārtikas piedeva - kalcija sorbāts, konservants, iespējamā iedarbība - ādas kairinājums, astma, nātrene, alerģiskas reakcijas, uzvedības problēmas.

Avoti: Zkp

E210   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - benzoskābe, konservants, iespējamā iedarbība - ādas kairinājums, uzvedības problēmas, alerģijas, astma, nātrene, var ietekmēt plaušas.

Avoti: WdT

E211   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija benzoāts, konservants, iespējamā iedarbība - mutes un ādas kairinājums, hiperaktivitāte, anafilakse, kontakta dermatīts, astma, nātrene, var ietekmēt plaušas, savienojumā ar askorbīnskābi var būt kancerogēns.

Avoti: WdT

E212   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija benzoāts, konservants, iespējamā iedarbība - kuņģa kairinājums, alerģijas, astma, nātrene, ekzēma.

Avoti: WdT

E213   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija benzoāts, konservants, iespējamā iedarbība - anafilakse, hiperaktivitāte, ekzēma, uzvedības problēmas, astma, nātrene, nav ieteicams bērniem.

Avoti: WdT

E214   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - etil-p-hidroksibenzoāts, konservants, iespējamā iedarbība - alerģijas, ādas apsārtums, nieze, uztūkums, anafilakse, astma, nātrene.

Avoti: WdT

E215   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija etil-p-hidroksibenzoāts, konservants, iespējamā iedarbība - mutes nejūtīgums, alerģisks kontakta dermatīts, kuņģa kairinājums, astma.

Avoti: WdT

E216   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - propil-p-hidroksibenzoāts, konservants, iespējamā iedarbība - ādas kairinājums, uzpampums, alerģijas, astma, anafilakse.

Avoti: WdT

E217   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija propil-p-hidroksibenzoāts, konservants, iespējamā iedarbība - kuņģa kairinājums, alerģisks kontakta dermatīts, astma, mutes nejūtīgums.

Avoti: WdT

E218   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - metil-p-hidroksibenzoāts, konservants, iespējamā iedarbība - alerģijas, ādas apsārtums, nieze, uztūkums, anafilakse, astma, nātrene.

Avoti: WdT

E219   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija metil-p-hidroksibenzoāts, konservants, iespējamā iedarbība - alerģijas, ādas apsārtums, nieze, uzpampums, anafilakse, astma, nātrene.

Avoti: WdT

E220   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - sēra dioksīds, konservants, iespējamā iedarbība - bronhu spazmas, astma, bronhu sažņaugšanās, pazemināts asinsspiediens, anafilakse, bronhīts, pārtikā noārda A un B vitamīnu.

Avoti: WdT

E221   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija sulfīts, konservants, iespējamā iedarbība - astma, kuņģa kairinājums, izsitumi uz ādas, mutes nejūtīgums.

Avoti: WdT

E222   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija hidrogēnsulfīts, konservants, iespējamā iedarbība - bronhiālā astma, nātrene, ādas kairinājums, mutagēns.

Avoti: WdT

E223   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija metabisulfīts, konservants, iespējamā iedarbība - astma (dzīvībai bīstamas lēkmes), siena drudzis, nātrene, atopisks dermatīts.

Avoti: WdT

E224   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija metabisulfīts, konservants, iespējamā iedarbība - anafilakse, astma, nātrene, uzvedības problēmas, kuņģa kairinājums.

Avoti: WdT

E226   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija sulfīts, konservants, iespējamā iedarbība - astma, ādas un kuņģa kairinājums, var ietekmēt nieru, zarnu trakta un aknu darbību.

Avoti: WdT

E227   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija hidrogēnsulfīts, konservants, iespējamā iedarbība - astma, kuņģa kairinājums, var ietekmēt aknas, nieres, plaušas, kuņģi.

Avoti: WdT

E228   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija hidrogēnsulfīts, konservants, iespējamā iedarbība - astma, ādas kairinājums, anafilakse, kuņģa kairinājums, hiperaktivitāte.

Avoti: WdT

E230   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - difenils, bifenils, konservants, iespējamā iedarbība - var izraisīt acu un deguna kairinājumu, vemšanu, depresiju, toksiska iedarbība uz nierēm, elpošanas orgāniem, asinsrites orgāniem un nervu sistēmu.

Avoti: WdT

E231   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - ortofenilfenols, konservants, iespējamā iedarbība - kancerogēns, krampji, nelabums, iedarbojas uz CNS un aknām.

Avoti: WdT

E232   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija o-fenilfenols, konservants, iespējamā iedarbība - kairina acis un ādu, vemšana, krampji.

Avoti: WdT

E234   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nizīns, konservants, iespējamā iedarbība - Eiropas Parlaments 2003. gadā ieteica nelietot, var izraisīt neuzņēmību pret antibiotikām.

Avoti: WdT

E235   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - natamicīns, konservants, iespējamā iedarbība - nelabums, vemšana, caureja, anoreksija, ādas kairinājums.

Avoti: WdT

E239   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - heksametilēntetramīns, konservants, iespējamā iedarbība - dermatīts, kuņģa un zarnu trakta traucējumi, nieru bojājumi, aizdomas, ka ir kancerogēns.

Avoti: WdT

E242   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - dimetildikarbonāts, konservants, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E249   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija nitrīts, konservants, iespējamā iedarbība - astma, nieru iekaisums, reibonis, galvassāpes, nav atļauts uzturā bērniem līdz 6 mēnešu vecumam.

Avoti: WdT

E250   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija nitrīts, konservants, iespējamā iedarbība - nelabums, galvassāpes, reibonis, nav atļauts bērniem līdz 6 mēnešu vecumam domātā pārtikā.

Avoti: Zkp

E251   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija nitrāts, konservants, iespējamā iedarbība - vemšana, nelabuma sajūta, galvassāpes, var ietekmēt vairogdziedzeri, nav atļauts bērniem līdz 6 mēnešu vecumam domātā pārtikā.

Avoti: WdT

E252   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija nitrāts, konservants, iespējamā iedarbība - astma, uzvedības problēmas, nieru iekaisums, reibonis, galvassāpes, nav atļauts bērniem līdz 6 mēnešu vecumam domātā pārtikā.

Avoti: WdT

E260   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - etiķskābe, konservants, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E261   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija acetāts, konservants, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E262   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija acetāts, konservants, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E263   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija acetāts, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E270   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - pienskābe, konservants, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, nav ieteicama bērniem līdz 3 mēn. vecumam.

Avoti: WdT

E280   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - propionskābe, konservants, iespējamā iedarbība - migrēna, ādas kairinājums, galvassāpes.

Avoti: WdT

E281   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija propionāts, konservants, iespējamā iedarbība - ādas kairinājums, mācīšanās grūtības, astma, kuņģa kairinājums, galvassāpes.

Avoti: WdT

E282   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija propionāts, konservants, iespējamā iedarbība - astma, migrēna, mācīšanās grūtības, agresija, galvassāpes.

Avoti: WdT

E283   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija propionāts, konservants, iespējamā iedarbība - mācīšanās grūtības, galvassāpes, uzvedības problēmas.

Avoti: WdT

E284   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - borskābe, konservants, iespējamā iedarbība - toksiska iedarbība uz nierēm, asinsrites orgāniem, dzimumorgāniem, aknām un nervu sistēmu.

Avoti: WdT

E285   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija tetraborāts, boraks, konservants, iespējamā iedarbība - var izraisīt nieru mazspēju, krampjus; toksisks, aizliegts lielākjā daļā valstu.

Avoti: WdT

E290   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - oglekļa dioksīds, konservants, iespējamā iedarbība - var samazināt auglību, tetratogēns, toksisks nervu sistēmai, iespējams nekaitīgs lietošanai pārtikā.

Avoti: WdT

E296   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - ābolskābe, konservants, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E297   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - fumārskābe, konservants, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E300   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - askorbīnskābe (C vitamīns), antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, piemīt daudzveidīga, labvēlīga ietekme uz veselību.

Avoti: WdT

E301   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija askorbāts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E302   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija askorbāts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā.

Avoti: WdT

E304   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taukskābju, askorbīnskābes esteri, antioksidanti, skābuma regulētāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E306   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - tokoferoli, antioksidanti, skābuma regulētāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā; var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E307   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - alfa-tokoferols, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā; var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E308   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - gamma-tokoferols, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - E vitamīns, uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā; var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E309   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - delta-tokoferols, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - E vitamīns, uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā; var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E310   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - propilgallāts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - dermatīts, kuņģa kairinājums, nav atļauts pārtikā zīdaiņiem un maziem bērniem.

Avoti: WdT

E311   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - oktigallāts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - apēdot vidēji toksisks, kuņģa kairinājums.

Avoti: WdT

E312   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - dodecilgallāts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - dermatīts, alerģijas, kuņģa kairinājums, nav ieteicams bērniem.

Avoti: WdT

E315   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - eritorbīnskābe, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - dažiem cilvēkiem va izraisīt alerģiskas reakcijas.

Avoti: WdT

E316   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija eritorbāts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai pārtikā, mutagēna iedarbība nav pārbaudīta.

Avoti: WdT

E320   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - butilēts hidroksianizols, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - kancerogēns, galvassāpes, nogurums, astma, var ietekmēt nieres, aknas, dzimumorgānus, nav ieteicams bērniem, nātrene, miegainība, hormonu līdzsvara sagraušana, naftas derivāts, dažās valstīs aizliegts.

Avoti: WdT

E321   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - butilēts hidroksitoluols, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - hroniska nātrene, dermatīts, nogurums, astma, agresīva uzvešanās, bronhu spazmas, nav ieteicams bērniem.

Avoti: WdT

E322   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - lecitīni, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E325   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija laktāts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E326   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija laktāts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E327   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija laktāts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var radīt sirds, kuņģa un zarnu darbības traucējumus.

Avoti: WdT

E330   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - citronskābe, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var izraisīt alerģisku reakciju cilvēkiem, kuri reaģē uz mononātrija glutamātu.

Avoti: WdT

E331   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija citrāti, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - var izraisīt dažu zāļu izdalīšanos ar urīnu, padarot tās vai nu mazāk iedarbīgas, vai iedarbīgākas.

Avoti: WdT

E332   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija citrāti, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - var izraisīt alerģisku reakciju cilvēkiem, kuri reaģē uz mononātrija glutamātu.

Avoti: WdT

E333   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija citrāti, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - var izraisīt alerģisku reakciju cilvēkiem, kuri reaģē uz mononātrija glutamātu.

Avoti: WdT

E334   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - vīnskābe, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā.

Avoti: WdT

E335   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija tartrāti, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E336   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija tartrāti, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - cilvēkiem, kuriem pavājināta nieru vai aknu darbība vajadzētu izvairīties, augsts asinsspiediens.

Avoti: WdT

E337   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija nātrija tartrāts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E338   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - fosforskābe, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā, pārmērīgs daudzums var izraisīt zobu eroziju.

Avoti: WdT

E339   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija fosfāti, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E340   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija fosfāti, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E341   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija fosfāti, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E343   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - magnija fosfāti, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E350   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija malāti, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E351   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija malāts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E352   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija malāti, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E353   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - metavīnskābe, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā nekaitīga.

Avoti: WdT

E354   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija tartrāti, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E355   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - adipīnskābe, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā, žurkām toksiska, pat nāvējoša.

Avoti: WdT

E356   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija adipināts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E357   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija adipināts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E363   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - dzintarskābe, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, pārmērīgs daudzums var izraisīt vemšanu un caureju.

Avoti: WdT

E380   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - triamonija citrāts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - var veicināt alerģiskus simptomus cilvēkiem, kuri reaģē uz mononātrija glutamātu.

Avoti: WdT

E385   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija dinātrija etilēndiamīntetraacetāts, antioksidants, skābuma regulētājs, iespējamā iedarbība - asinis urīnā, zarnu darbības traucējumi, hromosomu bojājumi, muskuļu krampji, dažās valstīs aizliegts.

Avoti: WdT

E400   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - algīnskābe, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - neliels daudzums nekaitīgs.

Avoti: WdT

E401   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija algināts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - var būt labvēlīga ietekme uz veselību.

Avoti: WdT

E402   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija algināts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - labvēlīga ietekme uz organismu.

Avoti: WdT

E403   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - amonija algināts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - var būt labvēlīga ietekme uz veselību.

Avoti: WdT

E404   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija algināts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - var būt labvēlīga ietekme uz veselību.

Avoti: WdT

E405   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - pr0pān-1,2-diola algināts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - palēnināta augšana, var izraisīt alerģiskas reakcijas.

Avoti: WdT

E406   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - agars, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata pa nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E407   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - karagināns, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - var ietekmēt gremošanas orgānus, kuņģi, čūlains stomatīts, nav ieteicams bērniem.

Avoti: WdT

E407a   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - apstrādātas jūraszāles ("Eucheuma"), biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - pastāv šaubas par šīs piedevas nekaitīgumu.

Avoti: WdT

E410   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - baltās akācijas sveķi, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E412   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - guāra sveķi, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E413   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - tragakans, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā, var izraisīt nelabvēlīgas reakcijas.

Avoti: WdT

E414   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - akāciju sveķi, gumiaarābiks, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - mutea gļotādas bojājumi, izsitumi uz ādas, siena drudzis.

Avoti: WdT

E415   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - ksantāna sveķi, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E416   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - karaja sveķi, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - dermatīts, samazina uzturvielu uzsūkšanos, siena drudzis.

Avoti: WdT

E417   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - tara sveķi, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E418   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - sorbīts, sorbīta sīrups, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E420   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - baltās akācijas sveķi, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - kuņģa un zarnu trakta darbības traucējumi, vēdera uzpūšanās, katarakta, caureja, zarnu krampji, iekļauts NIH bīstamo vielu sarakstā.

Avoti: WdT

E421   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - mannīts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - vemšana, caureja, nātrene, nav ieteicams bērniem un diabētiķiem, nieru disfunkcija, anafilakse.

Avoti: WdT

E422   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - glicerīns, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E425   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - konjacs, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - caureja, vēdergraizes, uzturvielu sagraušana.

Avoti: WdT

E431   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - polioksietilēna stearāts (40), biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - var veicināt vēzi izraisošu piedevu uzsūkšanos.

Avoti: WdT

E432   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - polioksietilēna sorbitāna monolaurāts (polisorbāts 20), biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - var saturēt kaitīgu ķīmisku vielu atliekas.

Avoti: WdT

E433   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - polioksietilēna sorbitāna monooleāts (polisorbāts 80), biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - līdzīgs indīgai vielai - 1,4-dioksānam, ko pazīst kā vēža izraisītāju dzīvniekiem.

Avoti: WdT

E434   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - polioksietilēna sorbitāna monopalmiāts (polisorbāts 40), biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - var saturēt kaitīgu ķīmisku vielu atliekas.

Avoti: WdT

E435   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - polioksietilēna sorbitāna monostearāts (polisorbāts 60), biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - līdzīgs indīgai vielai - 1,4-dioksānam, ko pazīst kā vēža izraisītāju dzīvniekiem.

Avoti: WdT

E436   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - polioksietilēna sorbitāna tristearāts (polisorbāts 65), biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - var saturēt kaitīgu ķīmisku vielu atliekas.

Avoti: WdT

E440   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - pektīni, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - var būt labvēlīga ietekme uz veselību.

Avoti: WdT

E442   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - amonija fosfatīdi, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E444   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - saharozes acetāta izobutirāts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E445   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - polofonija glicerīna esteri, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - nav datu par nekaitīgumu.

Avoti: WdT

E450   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - difosfāti, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E451   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - trifosfāti, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E452   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - polifosfāti, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E459   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - beta-ciklodekstrīns, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E460   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - celuloze, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E461   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - metilceluloze, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E463   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - hidroksipropilceluloze, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E464   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - hidroksipropilmetilceluloze, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E465   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - etilmetilceluloze, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - var izraisīt gremošanas problēmas, kuņģa un zarnu trakta darbības traucējumus, caureju.

Avoti: WdT

E466   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - karboksimetilceluloze, karboksimetilcelulozes nātrija sāls, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - liels daudzums var izraisīt vcaureju, vēdera krampjus, dzīvnieku testos izraisīja vēzi un citus audzējus, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E468   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - šķeršūtās karboksimetilcelulozes nātrija sāls, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - var izraisīt caureju, var būt ģenētiski moditficēts.

Avoti: WdT

E469   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - fermentatīvi hidrolizēta karboksimetilceluloze, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - izraisa vēzi dzīvniekiem, caureja, zarnu trakta darbības traucējumi.

Avoti: WdT

E470a   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taukskābju nātrija, kālija, kalcija sāļi, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E470b   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taukskābju magnija sāļi, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E471   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taukskābju monoglicerīdi un diglicerīdi, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E472a   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taukskābju monoglicerīdu un diglicerīdu etiķskābes esteri, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E472b   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taukskābju monoglicerīdu un diglicerīdu pienskābes esteri, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E472c   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taukskābju monoglicerīdu un diglicerīdu citronskābes esteri, emulgators, iespējamā iedarbība - var izraisīt alerģisku reakciju cilvēkiem, kas reaģē uz mononātrija glutamātu.

Avoti: Zkp

E472d   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taukskābju monoglicerīdu un diglicerīdu vīnskābes esteri, emulgators, stabilizētājs, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var izraisīt galvassāpes.

Avoti: Zkp

E472e   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taukskābju monoglicerīdu un diglicerīdu monoacetilvīnskābes un diacetilvīnskābes esteri, emulgators, iespējamā iedarbība - tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: Zkp

E472f   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taukskābju monoglicerīdu un diglicerīdu jauktie etiķskābes un vīnskābes esteri, emulgators, stabilizētājs, iespējamā iedarbība - tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: Zkp

E473   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taukskābju saharozes esteri, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E474   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - saharozes glicerīdi, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E475   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taukskābju poliglicerīna esteri, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E476   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - poliglicerīna poliricinolāts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E477   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taukskābju propān-1,2-diola esteri, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E479b   saīs.

1. Pārtikas piedeva - termiski oksidētas sojas eļļas iedarbības produkts ar taukskābju monoglicerīdiem un diglicerīdiem (gatavo no sojas, var būt ģenētiski modificēts), emulgators, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā, var izraisīt matu bojāšanos, alerģiskas reakcijas un pinnēm līdzīgas pūtītes.

Avoti: Zkp

E481   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija stearoil-2-laktilāts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E482   saīs.

1. Pārtikas piedeva - kalcija stearoil-2-laktilāts (laktilaktātskābes kalcija sāls, var būt dzīvnieku izcelsmes), emulgators, stabilizētājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: Zkp

E483   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - steariltartrāts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - dažās valstīs aizliegts, pastāv aizdomas par kancerogēnu.

Avoti: WdT

E491   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - sorbitāna monostearāts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E492   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - sorbitāna tristearāts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E493   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - sorbitāna monolaurāts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E494   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - sorbitāna monooleāts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E495   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - sorbitāna monopalmiāts, biezinātājs, stabilizators, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E500   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija karbonāti, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, liels daudzums var izraisīt asiņošnu kuņģī un zarnu traktā.

Avoti: WdT

E501   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija karbonāti, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, acu kairinājums, augšējo elpošanas ceļu iekaisums.

Avoti: WdT

E503   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - amonija karbonāti, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E504   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - magnija karbonāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E507   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - sālsskābe, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E508   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija hlorīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā, nav ieteicams bērniem, toksisks aknām, asinsrites orgāniem, elpošanas orgāniem.

Avoti: WdT

E509   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija hlorīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, tahikardija, ādas un gļotādas kairinājums.

Avoti: WdT

E511   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - magnija hlorīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E512   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - alvas hlorīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - neliels toksiskums, var kairināt gļotādu, ādu.

Avoti: WdT

E513   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - sērskābe, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - izmanto cietes pārveidošanai, droša, izmantojot kā pārtikas piedevu, bet ļoti bīstama koncentrētā veidā.

Avoti: WdT

E514   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija sulfāti, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, ādas kairinājums, cilvēkiem ar nieru vai aknu darbības traucējumiem vajadzētu izvairīties.

Avoti: WdT

E515   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija sulfāti, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E516   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija sulfāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E517   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - amonija sulfāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E520   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - alumīnija sulfāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - vidēji toksisks, alerģija, var ietekmēt dzimstību.

Avoti: WdT

E521   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - alumīnija nātrija sulfāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, pēc saskares iespējami izsitumi uz ādas.

Avoti: WdT

E522   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - alumīnija kālija sulfāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, lielā daudzumā var būt gļotādas apdegumi.

Avoti: WdT

E523   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - alumīnija amonija sulfāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, lielā daudzumā var būt gļotādas apdegumi, vemšana.

Avoti: WdT

E524   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija hidroksīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E525   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija hidroksīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, nagu bojājumi, ādas kairinājums.

Avoti: WdT

E526   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija hidroksīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E527   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - amonija hidroksīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, kairina acis un gļotādas.

Avoti: WdT

E528   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - magnija hidroksīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E529   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija oksīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, kontakta gadījumā var gūt ķīmiskus apdegumus.

Avoti: WdT

E530   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - magnija oksīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E535   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija perocianīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E536   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija ferocianīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - ādas kairinājums, bīstams ieelpojot, toksisks nierēm.

Avoti: WdT

E538   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija perocianīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E541   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija alumīnija skābais fosfāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, jāizvairās sirds slimniekiem.

Avoti: WdT

E551   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - silīcija dioksīds, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E552   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija silikāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E553a   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - magnija silikāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E553b   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - talks, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - kuņģa un olvadu vēzis, vemšana, audzēji, elpošanas problēmas.

Avoti: WdT

E554   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija alumīnija silikāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - toksisks asinsrites orgāniem, dzimumorgāniem un nervu sistēmai, ieēšana var saasināt nieru un plaušu slimības, konstatēta saistība ar Alcheimera slimību; ES parlaments pieņēmis lēmumu aizliegt alumīniju saturošas piedevas.

Avoti: WdT

E555   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija alumīnija silikāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - toksisks asinsrites orgāniem, dzimumorgāniem un nervu sistēmai, ieēšana var saasināt nieru un plaušu slimības, konstatēta saistība ar Alcheimera slimību; Eiropas Parlaments pieņēmis lēmumu aizliegt alumīniju saturošas piedevas.

Avoti: WdT

E556   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija alumīnija silikāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, bet lielākos daudzumos toksisks asinsrites orgāniem, dzimumorgāniem un nervu sistēmai, ieēšana var saasināt nieru un plaušu slimības, konstatēta saistība ar Alcheimera slimību; ES parlaments pieņēmis lēmumu aizliegt alumīniju saturošas piedevas.

Avoti: WdT

E558   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - bentonīts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var aizsprostot poras, lielākos daudzumos toksisks asinsrites orgāniem, dzimumorgāniem un nervu sistēmai, ieēšana var saasināt nieru un plaušu slimības, konstatēta saistība ar Alcheimera slimību; ES parlaments pieņēmis lēmumu aizliegt alumīniju saturošas piedevas.

Avoti: WdT

E559   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - alumīnija silikāts, kaolīns, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - nelielā daudzumā uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, bet lielākos daudzumos toksisks asinsrites orgāniem, dzimumorgāniem un nervu sistēmai, ieēšana var saasināt nieru un plaušu slimības, konstatēta saistība ar Alcheimera slimību; ES parlaments pieņēmis lēmumu aizliegt alumīniju saturošas piedevas.

Avoti: WdT

E570   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taukskābes, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E574   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - glukonskābe, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E575   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - glukonskābes delta laktons, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E576   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - nātrija glukonāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E577   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kālija glukonāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E578   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija glukonāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - kuņģa kairinājums, iespējamas problēmas ar sirdi.

Avoti: WdT

E579   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - dzelzs (II) glukonāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - var būt toksisks, var ietekmēt kuņģi un zarnu traktu, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E585   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - dzelzs (II) laktāts, skābuma regulētāji, irdinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E620   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - glutamīnskābe, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - astma, miega traucējumi, galvassāpes, nelabums.

Avoti: WdT

E621   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - mononātrija glutamāts, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - aizkaitināmība, bezmiegs, depresija migrēna, astma, redzes pasliktināšanās, vēdergraizes, bronhu spazmas, nav ieteicams bērniem, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E622   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - mononkālija glutamāts, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - aizkaitināmība, bezmiegs, depresija migrēna, astma, redzes pasliktināšanās, vēdergraizes, bronhu spazmas, nav ieteicams bērniem, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E623   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija diglutamāts, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - aizkaitināmība, bezmiegs, depresija migrēna, astma, redzes pasliktināšanās, vēdergraizes, bronhu spazmas, nav ieteicams bērniem, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E624   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - mononamonija glutamāts, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - aizkaitināmība, bezmiegs, depresija migrēna, astma, redzes pasliktināšanās, vēdergraizes, bronhu spazmas, nav ieteicams bērniem, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E625   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - magnija diglutamāts, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - aizkaitināmība, bezmiegs, depresija migrēna, astma, redzes pasliktināšanās, vēdergraizes, bronhu spazmas, nav ieteicams bērniem, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E626   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - guanilskābe, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - aizkaitināmība, bezmiegs, depresija migrēna, astma, redzes pasliktināšanās, vēdergraizes, bronhu spazmas, nav ieteicams bērniem.

Avoti: WdT

E627   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - dinātrija guanilāts, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - aizkaitināmība, bezmiegs, depresija migrēna, astma, redzes pasliktināšanās, vēdergraizes, bronhu spazmas, nav ieteicams bērniem.

Avoti: WdT

E628   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - dikālija guanilāts, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E629   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija guanilāts, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E630   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - inozīnskābe, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E631   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - dinātrija inozināts, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - var saturēt E621, nieru problēmas, nav ieteicams bērniem.

Avoti: WdT

E632   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - dikālija inozināts, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E633   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija inozināts, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E634   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kalcija 5'ribonukleīts, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - hiperaktivitāte, lūpu, kakla, mēles pampums, astma.

Avoti: WdT

E635   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - dinātrija 5'-ribonukleotīdi, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - grastāvokļa maiņas, astma, nieru problēmas, hiperaktivitāte, aizliegts izmantot zīdaiņu pārtikā.

Avoti: WdT

E640   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - glicīns un tā nātrija sāls, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E650   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - cinka acetāts, garšas pastiprinātāji, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E710   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - spiramicīns, antibiotikas.

Avoti: WdT

E713   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - tilosīns, antibiotikas.

Avoti: WdT

E900   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - dimetilpolisiloksāns, iespējamā iedarbība - jūtīgums, nelabums.

Avoti: WdT

E901   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - bišu vasks, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E902   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kandelilvasks, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E903   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - karnaubvasks, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E904   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - šellaka, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E905   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - mikrokristāliskais vasks, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E912   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - montānskābes esteri, iespējamā iedarbība - nav informācijas, lai novērtētu.

Avoti: WdT

E914   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - oksidētipolietilēna sveķi, iespējamā iedarbība - kancerogēns, izraisa nieru un aknu bojājumus, iegūst no naftas.

Avoti: WdT

E920   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - L-cisteīns, iespējamā iedarbība - labvēlīga ietekme uz veselību.

Avoti: WdT

E927b   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - karbamīts, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E938   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - argons, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E939   saīs.

1. Pārtikas piedeva - hēlijs, iesaiņošanas gāze, propelents, iespējamā iedarbība - tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: Zkp

E941   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - slāpeklis, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E942   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - slāpekļa (I) oksīds, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E943a   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - butāns, iespējamā iedarbība - naftas atvasinājums, dzīvniekiem kancerogēns, NIH bīstamo vielu sarakstā, neirotoksisks.

Avoti: WdT

E943b   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - izobutāns, iespējamā iedarbība - naftas atvasinājums, dzīvniekiem kancerogēns, NIH bīstamo vielu sarakstā, neirotoksisks.

Avoti: WdT

E944   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - propāns, iespējamā iedarbība - neirotoksisks, tiek pārbaudīts nekaitīgums.

Avoti: WdT

E948   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - skābeklis, iespējamā iedarbība - nekaitīgs.

Avoti: WdT

E949   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - ūdeņradis, iespējamā iedarbība - nekaitīgs.

Avoti: WdT

E950   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - acesulfāms K, iespējamā iedarbība - dzīvniekiem izraisījis vēzi.

Avoti: WdT

E951   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - aspartāms, iespējamā iedarbība - depresija, astma, aklums, agresivitāte, atmiņas zudumi, lēkmes, nav ieteicams bērniem un grūtniecēm, var būt ģenētiski modificēts.

Avoti: WdT

E952   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - ciklāmskābe un tās nātrija un kalcija sāļi, iespējamā iedarbība - migrēna, ādas slimības, nātrene, sirds, asinsritre.

Avoti: WdT

E953   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - izomalts, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E954   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - saharīns un tā nātrija, kālija un kalcija sāļi, iespējamā iedarbība - daudzās valstīs aizliegts, kancerogēns.

Avoti: WdT

E955   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - sakraloze, iespējamā iedarbība - aizkrūtes dzīedzera samazināšanās.

Avoti: WdT

E957   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - taumatīns, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E959   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - neohesperidīns DC, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E962   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - aspartāma-acesulfāma sāls, iespējamā iedarbība - depresija, astma, aklums, agresivitāte, atmiņas zudumi, lēkmes, nav ieteicams bērniem un grūtniecēm, var būt ģenētiski modificēts, dzīvniekiem izraisījis vēzi.

Avoti: WdT

E965   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - maltīts, maltīta sīrups, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E966   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - laktīts, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E967   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - silīts, iespējamā iedarbība - uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: WdT

E969   saīs.

1. Pārtikas uzlabotājs - kvilaja ekstrakts, iespējamā iedarbība - dažās valstīs aizliegts, liels daudzums var izraisīt komu, konvulsijas.

Avoti: WdT

Ea

1. Dievs (dažkārt sieviete) vairākās senajās Tuvo Austrumu reliģijās; babiloniešiem - ūdens un gudrības Dievs.

Avoti: IdV

EAA   saīs.

1. Eiropas Vides aģentūra ("European Environment Agency").

Avoti: PnR

EĀDD   saīs.

1. Eiropas Ārējās darbības dienests.

Avoti: PnR

EAF   saīs.

1. Eiropas Attīstības fonds.

Avoti: PnR

EAK   saīs.

1. Eiropas Atomenerģijas kopiena ("Euratom").

Avoti: PnR

e-apgāde   ek.

1. E-komercijas kategorijas bizness - biznesam veids, kurā preču piegādātāji piedāvā preces un pakalpojumus, izmantojot internetu.

Avoti: EF

EAR   saīs.

1. Eiropas Rekonstrukcijas aģentūra ("European Agency for Reconstruction").

Avoti: PnR

earbags

1. Aussega jeb ausu spilventiņi.

Avoti: PL

EASA   saīs.

1. Eiropas Aviācijas drošības aģentūra ("European Aviation Safety Agency").

Avoti: PnR

EASS   saīs.

1. Eiropā apdraudēto sugu saraksts.

Avoti: LD

eba   apv.

1. Tomēr, taču.

Avoti: ME

e-bankoperācijas   inf.

1. Elektroniskās bankoperācijas - sistēma, kas lietotājam nodrošina bankas pārvedumus, vai nu tieši izmantojot modemu, vai tīkla tiešsaistes pakalpojumus, t. sk. internetu.

Avoti: D3

EBCDIC   saīs., inf.

1. Informācijas apmaiņas paplašinātais bināri decimālais kods (angļu "Extended Binary Coded Decimal Interchange Code").

Avoti: D3

Ebebijina   vietv.

1. Pilsēta Ekvatoriālajā Gvinejā, 8080 iedzīvotāju (1994. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ebelebene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ebeleben"), Tīringenes federālajā zemē, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ēbelis   apv.

1. Lepns zirgs (lietots nicinošā nozīmē).

Avoti: ME

Ebeltofta   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 7500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ebenaceae   lat.

1. Ebenu dzimta.

Avoti: PDE

ebenales   lat.

1. Ebenu rinda.

Avoti: PDE

ebenaugi

1. Ebenu dzimta.

Avoti: PDE

ebene   žarg.

1. Tablete.

Avoti: NeV

Ebenfurte   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Ebenfurth"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 2900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ebeni

1. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklases rinda ("Ebenales"), koki un krūmi ar vienkāršām lapām, gk. tropos un subtropos, 6 dzimtas, ~80 ģ., >1800 s.

2. Šīs rindas dzimta ("Ebenaceae"), mūžzaļi vai vasarzaļi, lielāko tiesu divmāju koki un krūmi ar vienkāršām lapām, gk. D-Āzijā, daudzām sugā krāsaina koksne, 7 ģ., ~500 s.

Avoti: PDE

ebenīte   žarg.

1. Dem. --> ebene.

Avoti: NeV

ebenkoks   -a, v.

1. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklases ebenu rindas koku un krūmu ģints ("Diospyros"), ap 200 sugām, mūžzaļi vai vasarzaļi tropu un subtropu koki un krūmi ar smagu, ļoti cietu koksni; hurma; šī koka koksne.

Avoti: LLVV, PDE

ebens   novec.

1. Ebenkoks.

Avoti: SV33

Eberbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eberbach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 14500 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Ēberbaha pie Filsas - pilsēta Vācijā ("Ebersbach an der Fils"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 15200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Eberdīna   vietv.; novec.

1. Aberdīna - pilsētas Skotijā.

Avoti: PZT

ēbērģis   apv.

1. Ērbeģis.

Avoti: EH

ēberis   apv.

1. Lamu vārds vecam zirgam.

2. Lielīgs draiska; palaidnis.

Avoti: KV, EH

Ēbermannštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ebermannstadt"), Bavārijas federālajā zemē, 6900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ēberne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ebern"), Bavārijas federālajā zemē, 7200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ēbersbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ebersbach"), Saksijas federālajā zemē, 13000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

Ēbersberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ebersberg"), Bavārijas federālajā zemē, 11500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ēbersvalde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eberswalde"), Brandenburgas federālajā zemē, 38800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ēbersvalde-Fīnova   vietv.; vēst.

1. Ēbersvalde - pilsētas nosaukums pēc tās apvienošanas ar Fīnovas pilsētu 1970. g.

Avoti: PZT

ebertella   med.

1. Salmonellu ģints baktēriju agrākais nosaukums.

Avoti: TM

ebertisti

1. Kreisie jakobīņi (pēc kreisā jakobīņa Ebēra vārda), kas pauda Parīzes amatnieku uzskatus.

Avoti: SV08

Eberupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ebifīla   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Abbeyfeale"), Mansteras provincē, 2500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ebikone   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Ebikon"), Cīrihes kantonā, 12600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ebinurs   vietv.

1. Beznoteksāļezers ("Ebi Nor") Ķīnas ziemeļrietumu daļā, uz dienvidaustrumiem no Džungārijas Vārtiem 189 m vjl., platība - 800-1070 kvadrātkilometru, garums - 60 km, platums - līdz 25 km.

Avoti: PZT

ebionīti   rel.

1. Jūdu kristiešu sekta līdz 4. gs., kura stingri turējās pie Mozus bauslības, Jēzu uzskatot par cilvēku, nevis Dieva dēlu un Mesiju.

Avoti: RtV

Ēbisfelde-Veferlingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Oebisfelde-Weferlingen"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 13600 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Ebisu   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - darba dievs, agrāk, iespējams bijis zvejnieku dievs, jo to parasti attēlo ar zvejas auklu un zivi.

Avoti: Mit

e-bizness

1. Uzņēmējdarbība internetā.

Avoti: PL

ebola

1. Ļoti lipīga slimība, pazīstama kopš 1976. gada.

Ebolas drudzis— akūta infekcijas slimība ar hemorāģisko sindromu un augstu letalitāti; izraisa filovīrusu dzimtas ebolavīrusi.

Avoti: PL, VE

ebolavīrusi   med.

1. Centrālajā Āfrikā un Rietumāfrikā sastopami vīrusi, kas bojā asinsvadu šūnas, limfmezglus, aknas, liesu, plaušas un kaulu smadzenes.

Avoti: VE

Eboli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Eboli"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 38400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

ebols   apv.

1. Ābols.

2. Āboliņš.

Avoti: ME, ĒiV

ebonasfalts   novec.

1. Sveķu ziede, sastāv no asfalta, sveķu piķa, nedaudz kaučuka, 5% cieta parafīna un 34% mālu, lietoja alus darītavās beton alus mucu izklāšanai.

Avoti: KV

ebonīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Ciets, tumšs materiāls, ko iegūst, vulkanizējot kaučuku ar lielu daudzumu sēra.

Avoti: LLVV

Eboņi   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Ebonyi"), administratīvais centrs - Abakaliki, platība - 5530 kvadrātkilometru, 2173500 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts dienvidu daļā.

Avoti: PuA

EBR   saīs.

1. Eiropas Biznesa reģistrs.

Avoti: i2

ebr.   saīs.

1. Ebreju-; ebreju valoda.

Avoti: i2, SV05

Ebreihsdorfa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Ebreichsdorf"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 10000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ebreji   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, kas cēlusies no Palestīnas senebrejiem.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Ebreju Bībele— jūdaisma svētie raksti, kurus kristieši dēvē par Veco derību.

Ebreju Lieldienas— pavasara svētki "Pesahs" jūdaismā, kas ilgst astoņas dienas atzīmējot aiziešanu no Ēģiptes un to, kā Nāves eņģelis neapstājās virs ebreju mājām un tādējādi bojā gāja tikai ēģiptiešu pirmdzimtie dēli.

Ebreju Vasarsvētki— svētki, ko svin 50. dienā pēc Lieldienām, atceroties, kā Sīnāja kalnā ražas novākšanas laikā Mozus saņēma Desmit baušļus.

Avoti: LLVV, IdV

ebrejisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ebrejiem vai jūdaismu.

Avoti: MLVV

Ebreju   vietv.

1. Ebreju autonomais apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Tālajos Austrumos, administratīvais centrs - Birobidžana, platība - 36300 kvadrātkilometru, 185400 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

ebrians   med.

1. Reibinātājs līdzeklis.

Avoti: TM

ebrietas   med.

1. Dzērums, reibums, skurbums.

Avoti: TM

Ebro   vietv.

1. Upe Pireneju pussalas ziemeļaustrumos, Spānijā, garums - 928 km, sākas Kantabrijas kalnos 850 m vjl., ietek Vidusjūrā.

Avoti: LģE

EBS   saīs.

1. Šveices elektroniskā birža ("Swiss Electronic Bourse").

Avoti: EF

EBTA   saīs.

1. Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācija (Stokholmas konvencija).

Avoti: PnR

EBU   saīs.

1. Eiropas Raidorganizāciju apvienība (angļu "European Broadcasting Union").

Avoti: i2

ebudzis   apv.

1. Ķildnieks, rieklis.

Avoti: ME

ebuks   apv.

1. Apmēram 2 pēdas garš un pāris collas resns, apaļš koka gabals sišanai vai mešanai.

Avoti: EH

ebuliņš   apv.

1. Āboliņš.

Avoti: KV, ME

ebulioskopija

1. Vielu molekulmasas fizikālķīmiska noteikšanas metode, kas pamatojas uz vārīšanās temperatūru atšķirībām.

Avoti: EV

ebullioskops   novec.

1. Aparāts alkohola daudzuma noteikšanai šķidrumos pēc to viršanas punkta.

Avoti: KV

ebuls   apv.

1. Āboliņš.

Avoti: ĒiV

ebur   lat.

1. Ziloņkauls.

Avoti: KV

eburnācija   med.

1. Kaula vai zoba blīvuma palielināšanās pēc iekaisuma; skrimšļa pārkaulošanās; audzēja kaļķaina infiltrācija.

Avoti: TM

eburoņi   novec.

1. Gallijā agri ienākusi ģermāņu cilts, kas bija apmetusies beļģiešu Gallijā starp Ācheni un Latvijēžu, bieži piemin Cēzars savās piezīmēs par Gallijas karu.

Avoti: KV

EC   saīs.

1. Ekonomiskās sadarbības organizācija "Eiropas asociācijas" (angļu "European Communities"), izveidojusies 1967, apvienojoties EEA (Eiropas ekonomiskā asociācija, dib. 1957), ECSC (Eiropas ogļu un tērauda apv., 1951) un Eiratomam (1957).

2. vietv. Ekvadora, valsts divburtu kods.

Avoti: LEV, LpA

ecaudata   lat.

1. Bezastaino abinieku ("Anura") nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

ECB   saīs.

1. Eiropas Centrālā banka.

Avoti: i2

ecballium   lat.

1. Šāvējgurķi.

Ecballium elaterium— šāvējgurķis.

Avoti: PDE

ecbolica   gr.

1. Augļa nodzīšanas līdzekļi; biežāk lieto latīņu "abortiva".

Avoti: KV

ECBS   saīs.

1. Eiropas centrālo banku sistēma.

Avoti: PnR

ecchymosis   gr.

1. Asinsizplūdums zem ādas.

Avoti: KV

ecclesia   lat.

1. Baznīca; draudze.

Ecclesia invisibilis— neredzamā draudze.

Ecclesia militanis— draudze, kas cīnās.

Ecclesia patiens— draudze, kas cieš.

Ecclesia triumphans— triumfējošā draudze (svēto draudze debesīs).

Ecclesia visiblis— redzamā draudze.

Avoti: LEV, RtV

Ecclesiastes

1. Tautas sapulces dalībnieki.

2. Salamana Mācītāja grāmata grieķu un latīņu Bībelē.

Avoti: RtV

ecco   it.

1. Lūk!

Avoti: KV

eccremocarpus   lat.

1. Ekremokarpas.

Eccremocarpus scaber— skarbā ekremokarpa.

Avoti: LD

ECDC   saīs.

1. Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs ("European Centre for Disease Prevention and Control").

Avoti: PnR

ECDIN   saīs.

1. Vides ķimikāliju datu un informācijas tīkls ("Environmental chemicals data and information network").

Avoti: PnR

ECDIS   jūrn.

1. Jūras navigācijas karšu elektroniska sistēma (angļu "Electronic Chart Display and Information System"), kas sastāv no datora, žirokompasa, eholotes un lāgas.

Avoti: ZTV

ECDL   saīs.

1. Eiropas datorlietotāja kvalifikācijas sertifikāts (angļu "European Computer Driving Licence").

Avoti: i2

ecdyonuridae   lat.

1. Ekdionurīdu dzimta.

Avoti: LD

ece   apv.

1. Ecēšana.

2. Ķilda.

Avoti: Sin

Ecēhiēls   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, vecākais no praviešiem, bija priestera dēls un dzīvoja Babilonijā trimdas laikā.

Avoti: Mit

eceišas   apv.

1. Ecēšas.

Avoti: EH

ecekša   apv.

1. Ecēšas.

Avoti: EH

ecējums   apv.

1. Uzecēts lauks, tīrums.

Avoti: ME

Ecekiēls

1. Senebreju pravietis, 597 pr. Kr. aizvests uz Babiloniju; Vecajā Derībā pravieto par Dieva sodu un Jeruzalemes norietu.

Avoti: LEV

ecēklis   apv.

1. Ecēšas.

2. Ķildīgs, kašķīgs cilvēks.

Avoti: ME, LE

eceksnīši   apv.

1. Dem. --> ecēšas.

Avoti: ME

ecekšas   apv.

1. Ecēšas.

Avoti: EH

ecēkšas   apv.

1. Ecēšas.

Avoti: ĒiV

ecektiņas   apv.

1. Audēja atsegte.

Avoti: ME

eceša   apv.

1. Ecēšas.

Avoti: EH

ecēša   apv.; vsk.

1. Ecēšas.

Avoti: MiV

ecēšana

1. Augsnes virspusējas (3-12 cm dziļas) apstrādes un kultūraugu kopšanas paņēmiens.

Avoti: EV

ecēšas   -u, s.; lit. val. tikai dsk.

1. Lauksaimniecības darba rīks augsnes irdināšanai, sēklas iestrādāšanai un nezāļu iznīcināšanai.

Cik-cak ecēšas— dzelzs ecēšas.

Avoti: LLVV, KnV

ecēši   apv.

1. Ecēšas.

Avoti: ME

ecēt   ecēju, ecē, ecē, pag. ecēju; intrans.

1. Apstrādāt augsni ar ecēšām.

// trans.

// trans.; pārn.; sar. Kasīt, kašņāt.

Avoti: LLVV

ēcēt   apv.

1. Sist.

Avoti: EH

ecētājs   apv.

1. Cilvēks, kas ecē.

Avoti: ĒiV

ecētava   apv.

1. Ķildīgs, nesaticīgs cilvēks.

Avoti: ViV

ecētīs   apv.

1. Strīdēties.

Avoti: BsV

ecēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Strīdēties, bārties.

2. apv. Būt tādam, ko var viegli ecēt.

Avoti: LLVV, KiV

eceža   apv.

1. Ecēšas.

Avoti: EH

ecēža   apv.

1. Ecēšas.

2. Ķildīgs, nesaticīgs cilvēks.

Avoti: KiV

ecēžas   apv.

1. Ecēšas.

2. Ķildīgs, nesaticīgs cilvēks.

Avoti: ViV

eceži   apv.

1. Ecēšas.

Avoti: ME

ecēži   apv.

1. Ecēšas.

Avoti: EH

ECHA   saīs.

1. Eiropas Ķīmisko vielu aģentūra ("European Chemicals Agency").

Avoti: PnR

echeneiformes   lat.

1. Pielipjzivjveidīgie.

Avoti: PDE

echeveria   lat.

1. Eševērijas.

Avoti: TaE

echinacea   lat.

1. Ehinācijas.

Echinacea purpurea— purpursarkanā ehinācija.

Avoti: DaE

echinocactus   lat.

1. Ehinokaktusi.

Echinocactus grusonii— Gruzona ehinokaktuss.

Avoti: TaE

echinobotrium   lat.

1. Stilbellu dzimtas ģints.

Avoti: LD

echinocephala   lat.

1. Kinorinhu ("Kinorhyncha") nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

echinocererus   lat.

1. Ehinocereji.

Echinocereus adustus— melnīgsnējais ehinocerejs.

Echinocereus poselgeri— Poselgera ehinocerejs.

Echinocererus reichenbachii— Reihenbaha ehinocerejs.

Echinocererus reichenbachii var. baileyi— Beilija ehinocerejs.

Echinocererus rigidissimus— cietais ehinocerejs.

Echinocererus subinermis— mazērkšķainajs ehinocerejs.

Avoti: TaE

echinochloa   lat.

1. Gaiļsāres.

Echinochloa crusgalli— parastā gaiļsāre.

Avoti: LD

echinococcus   lat.

1. Lenteņu klases dzimtas "Taeniidae" ģints.

Echinococcus granulosus— graudainais ehinokoks.

Avoti: LD

echinocystis   lat.

1. Dzeloņgurķi.

Echinocystis lobata— adatainais dzeloņgurķis.

Avoti: LD

echinodermata   lat.

1. Adatādaiņi.

Avoti: PDE

echinoidea   lat.

1. Jūrasežu klase.

Avoti: PDE

echinopanax   lat.

1. Oplopanaksu ("Oplopanax") nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

echinops   lat.

1. Ežziedes.

Echinos banaticus— ežziežu suga.

Echinops ritro— augstā ežziede.

Echinops spaerocephalus— zilā ežziede.

Avoti: LD, DaE

echinopsilon   lat.

1. Echinopsilon sedoides - laimiņu basijas ("Bassia sedoides") nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

echinopsis   lat.

1. Ehinopši.

Echinopsis backebergii— Bakeberga ehinopsis.

Echinopsis chamaecereus— hamecereju ehinopsis.

Echinopsis haematantha— asinsziedu ehinopsis.

Echinopsis pentlandii— Pentlanda ehinopsis.

Echinopsis tiegeliana— Tīgela ehinopsis.

Avoti: TaE

echinorhynchus   lat.

1. Kāšgalvtārpu tipa ģints.

Echinorhynchus gadi— mencu kāšgalvis.

Avoti: LD

echis   lat.

1. Efas.

Echis carinatus— efa.

Avoti: PDE

echium   lat.

1. Daglīši.

Echium vulgare— parastais daglītis.

Echium plantagineum— ceļteku daglītis.

Avoti: LD, DaE

ECHO   saīs.

1. Humānās palīdzības ģenerāldirektorāts.

Avoti: PnR

ēchokinēzija   novec.

1. Dziņa atdarināt otra kustības.

Avoti: KV

ēcholalija   novec.

1. Bezsaturīga otra runas atdarināšana.

Avoti: KV

ēchomīmija   novec.

1. Dziņa atdarināt otra vaibstus.

Avoti: KV

ēchopraksija   novec.

1. Dziņa atdarināt otra kustības.

Avoti: KV

ecīdija

1. Rūsas sēņu micēlija veidota kausveidīga tvertne, kurā attīstās divkodolu sporas - ecīdijsporas.

Avoti: LD

ecīdijsporas

1. Rūsas sēņu divkodolu sporas, kas attīstās šo sēņu micēlija veidotā kausveidīgā tvertnē.

Avoti: LD

ecīgs   apv.

1. Ķildīgs, nesaticīgs.

Avoti: ViV

ecīgums   apv.

1. Ķildīgums, nesaticīgums.

Avoti: ViV

ecināt   apv.

1. Kūdīt.

2. Kaitināt, ķircināt.

Avoti: ME, EH

ēciņa   novec.

1. Dem. --> ēka.

Avoti: LV93

ecis   apv.

1. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Avoti: Aug2

ēcis   apv.

1. Strīdīgs cilvēks.

2. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Avoti: KV, Aug2

ecīža   apv.

1. Ecēšas.

Avoti: EH

Eck   vietv., vēst.

1. Ķipēnu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Pociema pagastā.

Avoti: KV

ECK   saīs.

1. Eiropas Ceļojumu komisija; ETC.

Avoti: i2

Eckau   vietv., vācu val.

1. Iecava.

2. Iecavas muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Iecavas pagastā.

Avoti: FV

Eckenberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Ozolkalna muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Sērenes pagastā.

Avoti: KV

Eckendorf   vietv., vēst., vācu val.

1. Engures novada Smārdes pagasta bijušais nosaukums.

2. Ozolu muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Smārdes pagastā.

Avoti: LPag, KV

Eckengraf   vietv., vēst., vācu val.

1. Ieķengrāves muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Viesītes pagastā.

Avoti: KV

Eckhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ozolmuiža.

2. Ozolu muiža, kas atradās Madonas apriņķa Kārzdabas pagastā.

3. Ēķupes muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kuldīgas pagastā.

4. Ozolu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Elejas pagastā.

5. Ozolu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Jaunauces pagastā.

6. Ozolu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Ozolnieku pagastā.

7. Ozolu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Zaļenieku pagastā.

Avoti: FV, KV

ecku   apv.

1. Edz kur.

Avoti: EH

eckur   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai pamudinātu kādu pievērst kam uzmanību; edz.

Avoti: ME

ECN   saīs.

1. Elektroniskais sakaru tīkls ("Electronic Communication Network").

Avoti: EF

ecole   fr.

1. Skola.

Avoti: KV

ECOS   saīs.

1. Eiropas pilsētu sadarbības sistēma ("European city cooperation system").

Avoti: PnR

Ecosoc   saīs.

1. Ekonomikas un sociālo lietu padome (ANO; "Economic and Social Council").

Avoti: PnR

ECRI   saīs.

1. Eiropas Komisija pret rasismu un neiecietību (angļu "European Commission against Rasism and Intolerance").

Avoti: i2

ecriture   literat.

1. Vārds ar ko franču literatūrzinātniskajā tradīcijā apzīmē rakstīšanu.

Avoti: DzV

ecru   fr.

1. Nebalināts.

Avoti: KV

ecstasy

1. Halucinogēna viela metilēndioksimetamfetamīns jeb MDMA.

Avoti: PL

ECT   saīs.

1. Eiropas Cilvēktiesību tiesa (Strasbūrā).

Avoti: i2

ectinosoma   lat.

1. Harpaktikoīdu apakškārtas ģints.

Ectinosoma abrau— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ectobius   lat.

1. Prusaku kārtas ģints.

Ectobius lapponicus— ziemeļu prusaks.

Ectobius sylvestris— meža prusaks.

Avoti: LD

ectobranchiata   lat.

1. Žokleņu "Gnathostomata" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

ectocarpales   lat.

1. Izogenerātu klases rinda.

Avoti: LD

ectocarpus   lat.

1. Izogenerātu klases rindas "Ectocarpales" ģints.

Ectocarpus confervoides— šīs ģints suga.

Ectocarpus siliculosus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ectognatha   lat.

1. Āržokleņi.

Avoti: LD

ectomyelois   lat.

1. Pasviļņu dzimtas ģints.

Ectomyelois ceratoniae— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ectopistes   lat.

1. Baložu dzimtas ģints.

Ectopistes migratorius— Amerikas ceļotājbalodis.

Avoti: PDE

ectostroma   lat.

1. Sterilo micēliju dzimtas ģints.

Ectostroma iridis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ectothiorhodospira   lat.

1. Purpursērbaktēriju dzimtas "Ectohiorhodospiraceae" ģints.

Avoti: LD

ectothiorhodospiraceae   lat.

1. Purpursērbaktēriju dzimta, kas sēru izdala ārpus šūnām.

Avoti: LD

ECTS   saīs.

1. Eiropas vienotā kredītpunktu pārneses sistēma (angļu).

Avoti: i2

ECU   saīs.

1. vietv. Ekvadora, valsts trīsburtu kods.

2. Eiropas valūtas vienība (angļu "European Currency Unit"), ekijs; tika lietots Eiropas Kopienas valstu bezskaidras naudas norēķinos no 1979. g. 13. marta līdz 1999. 1. janvārim.

Avoti: KKK

eč   apv.

1. Nievājošs apsauciens bērnam.

Avoti: ME

EČ   saīs.

1. Eiropas čempionāts.

Avoti: i2

ēča   apv.

1. Netīrumi, dubļi (bērnu valodā).

Avoti: ME

eče   apv.

1. Edz še.

Avoti: EH

ēči   apv.

1. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Avoti: Aug2

Ečisona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Atchison"), Kanzasas štatā, 10770 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Ečmiacina   vietv.; vēst.

1. Armēnijas pilsētas Vagaršapatas nosaukums padomju laikā.

Avoti: PuA

Ečmiadzina   vietv.; vēst.

1. Ečmiacina.

Avoti: LpA

ečt   apv.

1. Ecēt.

Avoti: EH

ed.   saīs.

1. Izdevums, izdevis (latīņu "editio, edidit").

Avoti: KV

ēd.k.   saīs.

1. Ēdamkarote (tilpuma mērīšanai).

Avoti: i2

Eda

1. Divi senislandiešu literārie darbi: Vecākā Eda - 9.-12. gs. mitoloģisko dziesmu un varoņdziesmu krājums; Jaunākā Eda - 13. gs. sacerējums par islandiešu poētiku.

Avoti: SV99

EDA   saīs.

1. Elektroniskā datu apmaiņa.

2. Eiropas Aizsardzības aģentūra ("Europian Defence Agency").

3. Grieķijas Vienotā demokrātiskā kreisā partija (grieķu "Eniaia Dēmokratikē Aristera").

Avoti: EF, PnR, LPE

ēda   apv.

1. Ēsma medījamo dzīvnieku vai zivju pievilināšanai.

Avoti: LE

Ēda   vietv.

1. Ventas labā krasta pieteka Kuldīgas novadā, Pieventas līdzenumā, garums - 6 km, kritums - 13,1 m, izveidojas, satekot Šķēdei un Vārmei, lejtecē ir Rumbas un Vārmes pagasta robežupe.

Avoti: LD

edafisks

1. Tāds, kas radies augsnē, saistīts ar augsnes procesiem.

Avoti: SV99

edafons   biol., lauks.

1. Augu, dzīvnieku un mikroorganismu kopums, kuru dzīve pilnīgi vai lielākoties noris augsnē; augsnes fauna un flora.

Avoti: ZTV

ēdājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas ēd, kas patērē pārtiku.

2. novec. Kaulu un ādas tuberkulozes veids.

3. apv. Krustaines ("Senecio").

4. apv. Matonis ("Nematomorpha").

Avoti: LLVV, Aug2, EH

EDAK   saīs.

1. Eiropas drošības un aizsardzības koledža.

Avoti: PnR

ēdaļāt   apv.

1. Kodelēt, košļāt, arī vīļāt (pa muti).

Avoti: ViV

Edama   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Edam"), Ziemeļholandes provincē, 7380 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ēdamais   v.

1. Pārtikas produkti, ēdiens.

Avoti: MLVV

ēdamgalds   -a, v.

1. Īpašs galds, pie kura ēd.

Avoti: LLVV

ēdamgliemene

1. dsk. Gliemeņu klases dzimta ("Mytilidae") un ģints ("Mytilus"), čaula garena, trijstūraina; garumā līdz 20 cm, okeānos visā pasaulē 16 sugas; Latvijā konstatēta 1 suga.

Zilā ēdamgliemene— ēdamgliemeņu suga ("Mytilus edulis), biežāk saukta par mītilu, agrākos avotos (līdz ~1990. g.) dēvēta par mīdiju.

Avoti: LE1, PDE, EV, LPE

ēdamība   -as, s.; parasti vsk.; lauks.

1. Lopbarības īpašība, ko raksturo patika, ar kādu lopi barību ēd.

Avoti: LLVV

edamīns   novec.

1. Dzidrinātājs un atkrāsotājs līdzeklis miecvielu rūpniecībā, ko iegūst samaļot attaukotas sojas pupas par emulsijas vedīgu masu.

Avoti: KV

ēdamistaba   -as, s.

1. Īpaši iekārtota istaba, kurā ēd.

// sar. Šīs istabas iekārta.

Avoti: LLVV

ēdamkaraute   apv.

1. Ēdamkarote.

Avoti: ĒiV

ēdamkarote   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Karote zupas ēšanai.

Avoti: LLVV

ēdamlaiks   apv.

1. Barošanas laiks; ēdienreize.

Avoti: ĒiV

ēdamlietas   -u, vsk. ēdamlieta, -as, s.; sar.

1. Pārtikas produkti.

Avoti: LLVV

ēdammāja   apv.

1. Ēdnīca.

Avoti: ĒiV

ēdamreize

1. Ēšanas reize, ēšanas laiks.

Avoti: LV93

ēdamrīkle   apv.

1. Barības rīkle.

Avoti: ViV

ēdamrīks   -a, v.

1. Rīks, ko lieto ēdot (piemēram, nazis, dakšiņa, karote).

Avoti: LLVV

ēdams   -ais; s. -a, -ā;

1. parasti ar not. galotni. Divd. --> ēst.

2. Tāds, ko var lietot uzturā.

3. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē; sar. Pārtikas produkti; ēdiens.

Avoti: LLVV

ēdamskārbiņa   apv.

1. Parastā skābene ("Rumex acetosa").

Avoti: Aug2

ēdamtelpa   -as, s.

1. Īpaši iekārtota telpa, kurā ēd.

Avoti: LLVV

ēdamtrauks   -a, v.; sar.

1. Trauks, no kura ēd; trauks, kurā pasniedz vai uzglabā ēdienu.

Avoti: LLVV

ēdamviela   -as, s.; sar.

1. Pārtikas produkts.

Avoti: LLVV

ēdamzāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Īpaši iekārtota zāle, kurā ēd.

Avoti: LLVV

Ēdandera   vietv.

1. Īdenderi - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

e-darījumi   inf.

1. Elektroniskie darījumi - uzņēmējdarbības vadīšana, izmantojot internetu.

Avoti: D3

edarkasis   apv.

1. Nedraudzīgs, skaudīgs, strīdīgs, dusmīgs cilvēks.

Avoti: EH

ēdas   apv.

1. Bēdas.

Avoti: KV

Ēdas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Rumbas pagastā.

Avoti: LC

EDAU   saīs.

1. Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs.

Avoti: PnR

ēde   s.; parasti vsk.

1. Ekzēma.

Daudzkrāsainā ēde— ādas sēnīšslimība, ko izraisa patogēnā sēne "Pityrosporum orbiculare" un uz ķermeņa rodas sīki, apaļi, brūngandzelteni plankumi, kuru virspusē raksturīga klijveida lobīšanās.

Klijveida ēde— daudzkrāsainā ēde.

Avoti: LLVV, VE

Ede   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Ede"), Gelderlandes provincē, 67800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Nigērijas dienvidrietumos, 142400 iedzīvotāju (1991. g.).

Avoti: Wi, PZT

Edeja   vietv.

1. Pilsēta Kamerūnā, Piekrastes reģionā, 122300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

ēdējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas ēd.

2. apv. Tautas apzīmējums pirkstu un kaulu sastrutojumiem.

3. apv. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: LLVV, KV

ēdējzāle   apv.

1. Krustaines ("Senecio ").

2. Parastā krustaine ("Senecio vulgaris").

3. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: Aug2

Edeka   vēst., saīs.

1. Vācu koloniālpreču tirgotāju uz kooperatīviem pamatiem dibināto organizāciju kopējais nosaukums (vācu "Einkaufsgenossenschaft deutscher Kolonialwarenhandler").

Edeka - savienība— organizācija arodinterešu pārstāvēšanai un apvienoto kooperatīvu revīzijām.

Edeka - centrāle— oganizācija preču iepirkšanai.

Edeka - banka— organizācija naudas operācijai un kooperatīvu finansēšanai.

Edeka - apgāds— laikrakstu izdevniecība.

Avoti: TV

Edelēņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģē, 9800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

ēdelēt   apv.

1. Bieži rijīgi ēst.

Avoti: ME

ēdelība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ēdelīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ēdelīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas daudz ēd (parasti par dzīvniekiem).

2. apv. Labi pagatavots, garšīgs.

Avoti: LLVV, EH

ēdelīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ēdalīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ēdelis   apv.

1. Tāds, kas daudz ēd.

Avoti: EH

ēdelišks   apv.

1. Ēdelīgs.

Avoti: KiV

ēdelmaiss   žarg.

1. Negausīgs cilvēks.

Avoti: SLG

ēdelveiss   -a, v.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Leontopodium"), neliels kalnu augs (30 sugas) ar dzeltenbaltiem ziediem; alpu zvaigznīte.

Alpu ēdelveiss— ēdelveisu suga ("Leontopodium alpinum").

Avoti: LLVV, DaE

edēma   med.

1. Tūska, seroza šķidruma uzkrāšanās audu starpšūnu spraugās.

Avoti: MSV

ēdene   žarg.

1. Ēdnīca.

Avoti: SLG

Ēdene

1. Bībeles Vecajā derībā attēlotā zemes paradīze, kur pirms grēkā krišanas dzīvojuši cilvēki - Ādams un Ieva.

2. pārn., ar mazo burtu Mūžīgas svētlaimes zeme.

Ēdenes dārzs— Vecās Derības Pirmajā Mozus grāmatā un Korānā - "dārzs", kurā pēc savas radīšanas dzīvojuši Ādams un Ieva un no kura tie par nepaklausību izdzīti.

Avoti: SV99

ēdenieki

1. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Ēdas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Edenkobene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Edenkoben"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 6700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

edentata   lat.

1. Nepilnzobji.

Avoti: PDE

edeokolpīts   med.

1. Maksts un ārējo dzimumorgānu iekaisums.

Avoti: MSV

Ēderana   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Oederan"), Saksijas federālajā zemē, 8300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ēdernieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Pārgaujas novada Raiskuma pagastā.

Ēdernieku klintis— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Gaujas labajā krastā lejpus Amatas ietekas Pārgaujas novada Raiskuma pagastā, pie Ēdernieku mājām, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1974. g., stāvkrasta augstums - 40 m, pie pamatnes ir upes izgrauzta 7 m plata un 5 m dziļa niša.

Ēdernieku krāces— Ķūķu krāces, Gaujas seklūdens posms lejpus Amatas ietekas.

Avoti: LE1

Edesa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 18200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

ēdesis   apv.

1. No sasmalcinātām saknēm, miltiem un ūdens pagatavots ēdiens cūkām.

2. Ļauns cilvēks.

Avoti: KV, EH

edestīns   med.

1. Augu globulīns, atrodams sēklās (kaņepju, saulespuķu, rīcina), satur visas neaizvietojamās aminoskābes.

Avoti: KV, TM

Edfu   vietv.

1. Idfū - pilsēta Ēģiptē.

Avoti: PZT

ēdgardis   apv.; hip.

1. Gardēdis, kārumnieks.

Avoti: ME

edi

1. Tautība, dzīvo Vjetnamas dienvidu daļā, kalnos, pieder pie kalnu čamiem.

Avoti: PZT

ediakarans   ģeol.

1. Augšējā proterozoja iedalījuma vienība, laikposms tieši pirms kembrija (pirms ~635-542 miljoniem gadu), līdz 2004. g. saucās vends.

Avoti: ZTV, Wi

edicija   novec.

1. Grāmatu vai nošu iespiedumdarbs.

Avoti: LV93, KV

ediderunt   lat.

1. Izdevuši (grāmatu virsrakstos).

Avoti: KV

edidit   lat.

1. Izdevis.

Avoti: KV

ēdienis   apv.

1. Ēdiens.

Avoti: KiV

ēdienkarte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ēdienu saraksts (ēdnīcā, restorānā, kafejnīcā).

2. Ēdienu kopums, kurus kāds lieto, pagatavo.

Avoti: LLVV

ēdienreize   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Laiks, kad parasts ēst.

Avoti: LLVV

ēdiens   -a, v.

1. Speciāli sagatavoti pārtikas produkti.

Apmuļļāt ēdienu— nedaudz, negribīgi ēdot, izniekot ēdienu.

Gruntes ēdiens— pamatēdiens.

Saldais ēdiens— saldēdiens.

// reti. Ēšana.

Avoti: LLVV

ēdiensreize   apv.

1. Ēdienreize.

Avoti: KnV

ēdienstarpa   apv.

1. Starplaiks starp divām ēdienreizēm.

Avoti: EH

ēdienvārītāja   apv.

1. Virēja.

Avoti: Sin

ēdienveikals   -a, v.; novec.

1. Ēdnīca.

Avoti: LLVV

Edifact   saīs.

1. Elektronisko datu apmaiņa administrācijai, tirdzniecībai un transportam ("electronic data interchange for administration, commerce and transport").

Avoti: PnR

edifikatori   biol.

1. Augu sugas, kuras raksturo fitocenozes pamatīpašības.

Avoti: SV96

ēdīgs   apv.

1. Ēdelīgs.

2. Sīvs, kodīgs.

Avoti: KiV, ME

edikts

1. Senajā Romā - amatpersonas paziņojums, rīkojums, pavēle.

2. Vēlāk - ārkārtīgi svarīgs imperatoru un karaļu rīkojums, pavēle.

3. Pāvesta vai koncila izdots rīkojums.

Avoti: SV96, RtV

edikula

1. Neliela sakrālā celtne Senās Romas arhitektūrā.

2. Arhitektonisks elements - niša, ko ietver uz pamatnes stāvošas kolonnas, kuras balsta frontonu.

Avoti: EV

edils

1. Vēlēta amatpersona (viena no vairākām) Senajā Romā, kuras pārziņā bija sabiedriskās celtnes un tempļi, pilsētu apgāde ar pārtiku, sarīkojumu un svinību rīkošana, tīrības un kārtības uzturēšana pilsētās.

Avoti: SV99, MkV

ēdīliāts   novec.

1. Edila amats.

Avoti: KV

ēdīļi   novec.

1. Edili.

Avoti: TV

ēdin   apv.

1. Savienojumā ar "ēst" pastiprina darbību.

Avoti: ME

ēdināšana   -as, s.

1. Process --> ēdināt (1).

Dabiskā ēdināšana— zīdaiņa ēdināšana ar mātes pienu.

2. Process --> ēdināt (2).

Avoti: LLVV

ēdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Dot (cilvēkam) ēst.

2. Barot (dzīvnieku).

3. sar. Kodināt.

4. apv. Darīt pāri (kādam).

Avoti: LLVV, KiV, Sin

ēdinātājs   apv.

1. Cilvēks, kas baro, ēdina, kopj (mājdzīvniekus).

Avoti: ĒiV

Edinbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Edinburg"), Teksasas štatā, 83000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Edinburg   vietv., vācu val.

1. Dzintari, Jūrmalas pilsētas daļa.

Avoti: FV

Edinburga   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Edinburgh"), Skotijas administratīvais centrs, osta Fērtoforta līča krastā, 468700 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Tristana da Kuņas salu administratīvais centrs ("Edinburgh"), 290 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas Atlantijas okeāna dienvidu daļā.

3. vēst. Rīgas Jūrmalas pilsētas daļas starp Bulduriem un Majoriem - Dzintaru - nosaukums 1875.-1922. g.

Avoti: LģE, LE, PuA, Wi

ēdinēt   apv.

1. Ēdināt.

Avoti: EH

ēdinīca   apv.

1. Ēdnīca.

Avoti: KiV

edipisms   med.

1. Ļaunprātīgs paša acu bojājums.

Avoti: TM5

Edips

1. Oidips, Tēbu valdnieka Lāja un viņa sievas Iokastes dēls sengrieķu mitoloģijā, kurš pašam to nezinot, nogalināja savu tēvu un apprecēja māti, kā to bija pareģojis Delfu orākuls.

Avoti: EV

Edirne   vietv.

1. Pilsēta Turcijas ziemeļrietumos ("Edirne"), pie Grieķijas robežas, ila administratīvais centrs, 148500 iedzīvotāju (2013. g.); senāk saucās - Adrianopole, dibināta 117. g. kā Hadrianopolis.

Avoti: PZT, PuA, Wi

edisks   literat.

1. Ediskā dzeja - skandināvu tautas dzeja, kurā sacerēta "Senākā Eda" un "Sāgas par senlaikiem".

Avoti: DzV

ēdišks   apv.

1. Ēdelīgs.

Avoti: KiV

editor   lat.

1. Izdevējs.

Avoti: KV

ēdlišks   apv.

1. Ēdelišks.

Avoti: EH

ēdmana   apv.

1. Ēdiens.

Avoti: EH

ēdmanis   apv.

1. Ēdiens.

2. Ēsma vēžiem.

Avoti: KV, LE

ēdmaņa   apv.

1. Ēdiens.

2. Ēsma vēžiem.

3. Tāda vieta, kur laba ēšana.

Avoti: LE

ēdmaņi   apv.

1. Ēdamie, ēdieni.

Avoti: EH

ēdmenis   apv.

1. Ēsma.

Avoti: ME

ēdminis   apv.

1. Ēsma.

Avoti: ME

ēdmiņa   apv.

1. Ēsma - barība, ko lieto (dzīvnieku, parasti plēsēju, arī zivju) pievilināšanai.

Avoti: AB2

ēdmiņš   apv.

1. Ēsma.

Avoti: EH

Edmonda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Edmond"), Oklahomas štatā, 88600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Edmontona   vietv.

1. Pilsēta Kanādā, Albertas provinces administratīvais centrs, 730400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

edmundiņš   žarg., niev.

1. Muļķis; naivs cilvēks.

Avoti: SLG

ēdnīca   -as, s.

1. Sabiedriskās ēdināšanas uzņēmums, kur dabūjami, parasti silti, ēdieni.

Avoti: LLVV

ēdnieki

1. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Ēdas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

edo

1. Bini - tauta, dzīvo Nigērijas D, valoda (edo) pieder pie kva valodām, reliģijas - islāms un kristietība, arī vietējie tradicionālie ticējumi.

Avoti: LPE

Edo   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Edo"), administratīvais centrs - Benina, platība - 17802 kvadrātkilometri, 32183000 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts dienvidu daļā.

Avoti: PuA

edogonija   biol.

1. Zaļaļģu klases ulotrihu rindas dzimta ("Oedogoniaceae"), 3 ģintis, Latvijā konstatētas 2 ģintis; no šīs dzimtas ģints "Bulbochaete" 97 sugām Latvijā konstatētas 25 sugas.

2. Šīs dzimtas ģints ("Oedogonium"), no kuras 445 sugām Latvijā konstatētas 116 sugas.

Avoti: LE1, LD

ēdoklis   apv.

1. Lopbarība.

2. Gremoklis.

3. Grēmas.

Avoti: ME, Sin, VV

ēdokslis   apv.

1. Lopbarība.

2. Gremoklis.

3. Grēmas.

Avoti: ME, Sin, VV

ēdoksnis   apv.

1. Grēmas.

2. Barības vads.

3. Zirgu barības atliekas (siens, salmi).

4. Izvemta barība.

5. Kāda slimība.

6. Mīstīti lini, kas joprojām ir pilni ar spaļiem.

Avoti: VV, EH

ēdokšļi   apv.

1. Mutē sakošļāta pārtika.

Avoti: ME

ēdokšņi   apv.

1. Atgremotāju dzīvnieku gremoklis.

Avoti: KiV

Ēdole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Kuldīgas novadā 18 km no Kuldīgas, izveidojusies bijušās muižas "Edwahlen" teritorijā, vēstures avotos minēta 1230. g. kā "Edualia", pagasta centrs.

2. Ēdoles pagasts - pagasts Kuldīgas novada ziemeļrietumu daļā, robežojas ar Padures un Īvandes pagastu, kā arī ar Alsungas un Ventspils novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Edwahlen, krieviski - Edvaļenskaja.

Ēdoles pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara pagasta teritorijas daļa pievienota Ventspils novada Ziru pagastam.

3. Ēdoles upe - Užavas labā krasta pietekas Vankas paralēls nosaukums tās vidustecē.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

ēdolnieki

1. Kuldīgas novada Ēdoles pagasta apdzīvotās vietas "Ēdole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Edoma

1. Vecajā derībā - kalnains Dienvidpalestīnas rajons, kas pleties no Nāves jūras līdz Akabas līcim; edomieši bijuši izraēļu ienaidnieki; Idumeja.

Avoti: IdV

ēdonis   apv.

1. Matonis.

2. Kašķīgs, ķildīgs cilvēks.

Avoti: ME

ēdons   apv.

1. Matonis.

2. Kašķīgs, ķildīgs cilvēks.

Avoti: ME, EH

ēdoņa   apv.

1. Ēdējs, rīma.

2. Kašķīgs, ķildīgs cilvēks.

3. Centīgs, strādīgs cilvēks.

4. Tautas apzadzējs, tirāns.

Avoti: VV, EH

Edremita   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Edremit"), Balikesiras ilā, 55300 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā ("Edremit"), Vanas ilā, 14200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ēdrība   apv.

1. Plašums.

2. Skaidrums.

Avoti: NeV

ēdri   apv.

1. Skaidri.

Avoti: Sin

ēdrot   apv.

1. Izdobt, izgrebt.

Avoti: EH

ēdrs   apv.

1. Skaidrs, ērts; plašs.

Avoti: KV, NeV

EDS   fiz.

1. Elektrodzinējspēks.

Avoti: MfV

EDSK   saīs., vēst.

1. Eiropas drošības un sadarbības konference (līdz 1995. g. 1. janvārim, tagad EDSO).

Avoti: PnR

EDSO   saīs.

1. Eiropas Drošības un sadarbības organizācija.

Avoti: i2

Edsteda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1470 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

edu   saīs.

1. Interneta virsdomēns mācību iestādes apzīmēšanai.

Avoti: i2

Edualia   vietv., vēst.

1. Vēstures avotos 1230. g. minētais Ēdoles nosaukums.

Avoti: LPag

edukacija   novec.

1. Audzināšana.

Avoti: LME

ēdūkļi   apv.

1. Izvemta barība.

Avoti: EH

ēdūksnis   apv.

1. Negausis, rīma.

2. Gremotāju dzīvnieku atgremojumi.

Avoti: EH

ēdūkšņa   apv.

1. Liellopu nesagremota pārtika.

Avoti: ME

ēdūkšņains   apv.

1. Sulīgs.

Avoti: EH

ēdūkšņas   apv.

1. Linu vai kaņepju pakulas.

Avoti: ME

ēdūkšņi   apv.

1. Mutē sakošļāta pārtika.

2. Izvemta barība.

3. Liellopu nesagremota pārtika.

4. Barotavas caurumi, caur kuriem nobarojamās cūkas tiek pie ēdamā.

5. Linu vai kaņepju pakulas.

Avoti: ME, EH

ēdums   apv.

1. Apēstais.

2. Ēdienreize.

Avoti: NeV

ēdūņa   apv.

1. Ļoti rūpīgs, strādīgs, arī taupīgs cilvēks.

Avoti: EH

ēdūzis   žarg.

1. Ēdnīca.

Avoti: SLG

Edvaļenskaja   vietv., vēst.

1. Kuldīgas novada Ēdoles pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Edvarda   vietv.

1. Edvarda ezers - atrodas Austrumāfrikas lūzumzonā 913 m vjl., uz Kongo Demokrātiskās Republikas un Ugandas robežas, platība - 2150 kvadrātkilometri, lielākais dziļums - 111 m.

2. Edvarda plato - atrodas ASV ("Edwards Plateau"), Lielo līdzenumu dienvidu daļā, starp Kolorādo un Riograndi, augstums - līdz 832 m, dziļi saposmots galdveida kaļķakmens plato, subtropu klimats.

3. Prinča Edvarda Sala - Kanādas province ("Prince Edward Island"), atrodas Atlantijas okeāna Sentlorensa līča dienvidu daļā, administratīvais centrs - Šarlotauna, platība - 5660 kvadrātkilometru, 141550 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LģE, PZT, PuA

Edvardsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Edwards"), Kolorādo štatā, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Edwahlen   vietv., vēst., vācu val.

1. Tagadējā Kuldīgas novada Ēdoles pagasta bijušais nosaukums.

2. Ēdole.

3. Ēdoles muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Ēdoles pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

Edwalen   vietv., vēst., vācu val.

1. Ēdole.

Avoti: ME

edz   izsauk.

1. Lieto, lai pamudinātu kādu pievērst kam uzmanību; redz.

2. Lieto, lai izteiktu prieku, arī izbrīnu, apbrīnu.

3. Lieto, lai izteiktu nepatiku.

Avoti: LLVV

Edzingola   vietv.

1. Žošuja - upe Ķīnā, paralēls nosaukums tās agštecē.

Avoti: PZT

edzku   apv., izsauk.

1. Lieto, lai pamudinātu kādu pievērst kam uzmanību.

Avoti: KiV

Edzo   vietv.; vēst.

1. Hokaido - sala Japānas ziemeļos, viens no tās nosaukumiem līdz 1868. g.

Avoti: PZT

Edžeabata   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Eceabat"), Čanakales ilā, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Edžele   vietv.

1. Apdzīvota vieta Alžīrijā ("Edjele"), naftas ieguves rajona centrs Sahāras ziemeļaustrumos, netālu no Lībijas robežas.

Avoti: PZT, LpA

edžeoskopija

1. Papillārlīniju nospiedumu malu izpēte, ja nav pietiekami daudz citu pazīmju.

Avoti: SV99

ēdži   apv.

1. Paeglis.

Avoti: KV

Edžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Hubei provincē, 305600 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Edžvotera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Edgewater"), Floridas štatā, 21100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Edgewater"), Ņūdžersijas štatā, 12300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Edžvuda   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Edgewood"), Mērilendas štatā, 25600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

ee   apv.

1. Jā, tieši tā, protams, saprotams.

Avoti: ME

eē   izsauk.

1. Lieto, lai pamudinātu kādu pievērst kam uzmanību.

2. Lieto, lai izteiktu prieku, arī izbrīnu, apbrīnu.

3. Lieto, lai izteiktu nepatiku.

Avoti: LLVV

EE   saīs.

1. Igaunija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

EEA   saīs.

1. Eiropas ekonomiskā asociācija, sastāv no Eiropas Savienības un Eiropas brīvās tirdzniecības asociācijas (EFTA) dalībvalstīm, izņemot Šveici.

2. Eiropas Vides aģentūra ("European Environment Agency").

Avoti: LEV, PnR

EEG   saīs., med.

1. Elektroencefalogrāfija.

2. Elektroencefalogramma - galvas smadzeņu šūnu uzbudinājuma radītā elektriskā lauka pieraksts.

Avoti: VE, CaF

EEIG   saīs.

1. Eiropas Ekonomisko interešu grupa.

Avoti: PnR

EEK   saīs.

1. Eiropas Ekonomiskā kopiena.

2. vēst. Igaunijas kronas starptautiskais apzīmējums.

Avoti: i2

EESK   saīs.

1. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja.

Avoti: PnR

EEZ   saīs.

1. Eiropas Ekonomikas zona.

Avoti: PnR

ef   žarg.

1. Savienojumā "ef ef" - ļoti labi.

Avoti: SLG

efa

1. Odžu dzimtas ģints ("Echis").

2. Šīs ģints suga ("Echis carinatus"), līdz 75 cm gara čūska brūnganpelēkā vai smilšu krāsā, indīga, dzīvdzemdētāja, dzīvo smilšainās vietās Āfrikā, Āzijā.

3. mūz. Rezonatoratvere stīginstrumentu augšvākā "f" burta formā.

Avoti: EV, PDE, MūV

efapse   med.

1. Elektriskā sinapse.

Avoti: MSV

EFCA   saīs.

1. Eiropas Zivsaimniecības kontroles aģēntūra, ("European Fisheries Control Agency"; arī EZKA).

Avoti: PnR

efēbi

1. Senajā Grieķijā - pilngadīgi jaunekļi (sākot ar 18 gadiem), kas mācījās kara mākslu, apmeklēja retoru, filozofu u. c. skolas.

Avoti: SV99

efēbija

1. Skola Senajā Grieķijā brīvo pilsoņu (18.-20. g. vecumā) sagatavošanai militārajam un civilajam dienestam.

Avoti: LPE

efēbofilija

1. Homoseksuāla un heteroseksuāla dzimumtieksme uz pusaudžiem un jauniešiem.

Avoti: MV

efeboģenēze   med.

1. Pubertātes pazīmju attīstīšanās.

Avoti: TM

efeboloģija   med.

1. Medicīnas nozare, kas pētī pubertātes jautājumus.

Avoti: MSV

efedra   bot.

1. dsk. Sēklaugu nodalījuma kailsēkļu apakšnodalījuma apvalksēkļu klases efedru rinda ("Ephedrales").

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Ephedraceae"), mūžzaļš krūms vai puskrūms, 1 ģ., ~40 sugas, ārstniecisks augs.

Avoti: SV99, PDE

efedrīns

1. Alkaloīds; sašaurina asinsvadus, paplašina bronhus un acu zīlītes; to lieto astmas u. c. slimību ārstēšanai.

Avoti: SV99

efef   žarg.

1. Ļoti labi.

Avoti: SLG

ef-ef   žarg.

1. Ļoti labi.

Uz ef-ef— ļoti labi.

Avoti: Žrg

efeja   -as, s.

1. Arāliju dzimtas ģints ("Hedera"), mūžzaļi liānveida krūmi ar tvērējsaknēm, vienkāršām veselām vai daivainām lapām, 7-9 sugas, Latvijā savvaļā 1 suga, vairākas sugas un šķirnes audzē kā krāšņumaugus un telpaugus.

Baltijas efeja— efeju suga ("Hedera baltica"), liānveidīgs, kāpelējošs, ložņājošs, mūžzaļš augs ar gaisa saknēm - piesūcekņiem, lapas pamīšas, 4-6 cm garas, ziedi čemurveida ziedkopās, Latvijā konstatēta Slīterē un Rucavā, aizsargājama.

Īrijas efeja— efeju suga ("Hedera hibernica").

Kanāriju efeja— efeju suga ("Hedera canariensis").

Kokveida efeja— hibrīds, kas radīts krustojot Japānas fatsiju un Īrijas efeju (x Fatshedera lizei"), tiek izplatītas vairākas šķirnes.

Kolhīdas efeja— efeju suga ("Hedera colchica").

Parastā efeja— vijīgā efeja.

Vijīgā efeja— efeju suga ("Hedera helix"), Latvijā introducēta kā krāšņumaugs.

Avoti: LLVV, DaE, IdV

efejs   novec.

1. Efeja.

Avoti: LV93

efejvīns

1. dsk. Vīnkoku dzimtas ģints ("Cissus"), kāpelētājaugs, ~350 s. vairākas sugas ar skaistām lapām tiek audzētas kā košumaugi; Latvijā 2 s.

Dienvidu efejvīns— efejvīnu suga ("Cissus antarctica").

Romblapu efejvīns— efejvīnu suga ("Cissus rhombifolia").

Svītrainais efejvīns— efejvīnu suga ("Cissus striata").

Avoti: LEV, PDE, TaE

efektdzija   tekst.

1. Dzija, ko iegūst, šķeterējot dažādas intensitātes groduma dzijas vai (un) šķeterēšanas laikā pievienojot baltas vai dažādas citas krāsas priekšdzijas gabaliņus.

Avoti: ZTV

efekti   novec.

1. Biržās ilgtermiņu vērtspapīri (obligācijas, akcijas).

Avoti: KV

efektīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas rada efektu (1); tāds, kas saista uzmanību; iespaidīgs.

Avoti: LLVV

efektīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> efektīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

efektivitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> efektīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

efektivizēt

1. Padarīt (ko) efektīvāku, paaugstināt (kā) efektivitāti.

Avoti: SV99

efektīvklauzula   novec.

1. Noruna, ka maksājums skaidrā naudā izdarāms tieši ārzemes valūtā.

Avoti: KV

efektīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dod vajadzīgos rezultātus; iedarbīgs.

Efektīvā masa— fizikāls lielums, kas raksturo kvazidaļiņu dinamiskās īpašības (mērī masas vienībās).

Efektīvais spriegums— sprieguma efektīvā vērtība - fizikāls lielums, kas raksturo maiņstrāvu pēc tās paveiktā darba.

Efektīvais šķērsgriezums— fizikāls lielums, kas raksturo daļiņu sadursmes varbūtību.

Avoti: LLVV, FF

efektors

1. Motoriska vai sekretoriska nerva gala veidojums, kas ierosina kāda muskuļa vai dziedzera darbību.

Avoti: SV99

efekts   -a, v.

1. Spilgts iespaids, ko izraisa, piemēram, kāda parādība, darbība.

// parasti dsk. Paņēmieni, līdzekļi šāda iespaida izraisīšanai.

2. Rezultāts (kādai norisei, darbībai).

3. Fizikāla parādība.

Avoti: LLVV

efemera

1. Parastā viendienas muša.

Avoti: SV69

efemeri   -u, vsk. efemers, -a, v.; bot.

1. Viengadīgi augi, kam periods starp sadīgšanu un augļu nobriešanu ir ļoti īss; augi, kas ļoti ātri attīstās.

Avoti: LLVV

efemerīdas   -u, s.; tikai dsk.; astr.

1. Tabulas, kas rāda noteiktiem laika momentiem aprēķinātus debess spīdekļu stāvokļus.

Efemerīdu laiks— teorētiski pieņemts vienmērīgi ritošs laiks, ko izmanto, aprēķinot debess spīdekļu kustību.

Avoti: LLVV

efēmeridi   novec.

1. Raksti ar hronoloģiski atzīmētiem notikumiem, piem., laika apstākļu ziņojumi, astronomiskas gada grāmatas, periodiski ziņojumi u. c.

Avoti: GV

efemērisks   med.

1. Tāds, kas darbojas tai pašā dienā.

2. Tāds, kas ilgst ne vairāk par vienu dienu, piem., drudzis.

Avoti: MSV

efemeroīdi

1. Daudzgadīgi augi ar ļoti īsu veģetācijas laiku; lielāko gada daļu tie paliek bumbuļu, sīpolu vai sakneņu veidā.

Avoti: SV69

efemērs   med.

1. Tāds, kas darbojas tai pašā dienā.

2. Tāds, kas ilgst ne vairāk par vienu dienu, piem., drudzis.

3. Ikdienas.

Avoti: TM

efemers

1. Īslaicīgs; ātri pārejošs.

Avoti: LEV

efeminācija   med.

1. Sievietei raksturīgu īpašību attīstīšanās vīrietī.

Avoti: MSV

efeminēšana   psih.

1. Sievišķošanās - sievietei raksturīgu īpašību attīstīšanās vīrietī.

Avoti: PsA

efeminēts   novec.

1. Izlutināts, mīkstulīgs.

Avoti: KV

efendi

1. Cilvēks ar labu izglītību vai stāvokli sabiedrībā (gk. Vidusjūras austrumu reģiona valstīs).

2. Turcijā - kungs; pieklājīga vīriešu uzrunāšanas forma.

Avoti: SV99

Eferdinga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Eferding"), Augšaustrijas federālajā zemē, 3900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

eferentācija

1. Nervu impulsu plūšana no smadzenēm pa eferentajiem nerviem (motoriskajiem un sekretoriskajiem nerviem) uz izpildorgāniem jeb efektoriem (muskuļiem un dziedzeriem).

Avoti: EV

eferents   med.

1. Aiznesošs, piem., motoriskais nervs, kas vada impulsus no centrālas nervu sistēmas.

Eferentās nervu šķiedras— nervu šķiedras, pa kurām ierosa no smadzenēm nonāk izpildorgānos (muskuļos un dziedzeros).

Avoti: MSV, SV08

efervescēt   lat.

1. Vārīties, mutuļot, uzliesmot, uztraukties.

Avoti: KV

Efesa   vietv.

1. Senpilsēta Mazāzijas pussalas rietumos (tag. Turcijas teritorijā), dibināta II gt. p. m. ē., liels sengrieķu tirdzniecības un amatniecības centrs, viduslaikos panīkusi un atstāta, XX gs. arheoloģiskajos izrakumos atklātas izcilu arhitektūras pieminekļu drupas.

Avoti: PZT

efesieši

1. Efezieši.

Avoti: LEV

efezieši

1. Antīkās Efesas pilsētas (tag. Turcijā) iedzīvotāji.

Efeziešu vēstule— Jaunajā Derībā Pāvila vēstule efeziešiem.

Avoti: LEV

effata   rel.

1. Atveries.

Avoti: RtV

EFIAP

1. Starptautiskās fotomākslas federācijas - FIAP goda tituls - ekselence, ko piešķir par nopelniem izstāžu darbībā.

Avoti: EV

eficience   psih.

1. Iedarbīgums.

Avoti: PsA

EFICS   saīs.

1. Eiropas Mežsaimniecības informācijas un saziņas sistēma ("European forestry information and communication system").

Avoti: PnR

Efingema   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Effingham"), Ilinoisas štatā, 12600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Efkarpija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 6600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Eflani   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Eflani"), Karabikas ilā, 2200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

eflerāža   med.

1. Braucīšana, glaudīšanas masāža.

Avoti: TM

eflorescence   med.

1. Ādas un gļotādas izsitumi.

2. Vielas kristālu sairšana pulverī, zaudējot kristalizācijas ūdeni.

Avoti: MSV

efluēt   lat.

1. Iztecēt, izplūst.

Avoti: KV

eflūvijs   med.

1. Iztecējumi; ķermeņa izgarojumi, īpaši tādi, kam nelaba smaka.

Avoti: MSV

efods   rel.

1. Jūdu augsto priesteru apmetnis no zeltā rotāta linu auduma.

Avoti: RtV

Eforija   vietv.; novec.

1. Eforije - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PZT

Eforije   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā ("Eforie"), Konstancas žudecā, Melnās jūras krastā, 9500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

efors

1. Spartā - viena no piecām tautas sapulcē ik gadus ievēlētām augstākām amatpersonām, kas uzraudzīja administratīvo darbību, kārtoja tieslietas un ārlietas.

2. Austrumu baznīcā - lajs, kas ir atbildīgs par klostera īpašumu.

Avoti: SV99, RtV

Ēfraimi

1. Viena no Israēla divpadsmit ciltīm, kas cēlusies no Jāzepa dēla Ēfraima.

Avoti: LEV

Efraims   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, patriarha Jēkaba mazdēls, Jāzepa un Asnates otrais dēls, kas piedzima Ēģiptē.

Avoti: Mit

Efrata   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Ephrata"), Pensilvānijas štatā, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Ephrata"), Vašingtonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

EFSA   saīs.

1. Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde ("European Food Safety Authority").

Avoti: PnR

EFT   saīs.

1. Elektroniskā naudas pārsūtīšana ("Electronic Funds Transfer").

Avoti: EF

EFTA   saīs.

1. Eiropas brīvās tirdzniecības asociācija (angļu "European Free Trade Association"), izveidota 1960; bezmuitas režīms 1967.

Avoti: LEV

eftalīti

1. Cilšu savienība (5.-6. gs.), kas izveidoja valsti Vidusāzijā, Afganistānā, A-Irānā; iebruka ZA Indijā.

Avoti: EV

efūzāts

1. Efūzijas produkts.

Avoti: KV

efūzija   -as, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Lēna (gāzes) izplūšana caur mazu atveri.

2. Lavas izplūšana Zemes virspusē un izvirdumiežu veidošanās.

Avoti: LLVV

efuziometrs

1. Ierīce gāzes blīvuma noteikšanai, mērījot laiku, kurā pa nelielu atveri izplūst noteikts gāzes daudzums.

Avoti: SV96

efuzīvs

1. Saistīts ar efūziju.

Efuzīvie ieži— ieži, kas veidojušies, atdziestot un kristalizējoties vulkānu izvirdumos izplūdušajai lavai.

Avoti: SV99

EG   saīs., vietv.

1. Ēģipte, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

Ega   vietv.

1. Upe Francijā, Ronas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

EGĀ   saīs., med.

1. Eritrocītu grimšanas ātrums.

Avoti: VE

Egadu   vietv.

1. Egadu salas - salu grupa Vidusjūrā ("Isole Egadi"), uz rietumiem no Sicīlijas, platība - 38,8 kvadrātkilometri, augstums - līdz 684 m.

Avoti: PZT

egal   mūz.

1. Līdzens, izlīdzināts (attiecībā uz tempu vai skaņu).

Avoti: Mūz

Egaleja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 69900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

egalitārisms

1. Utopiska nostādne, ka visiem sabiedrības locekļiem vajadzētu būt vienlīdzīgiem.

Avoti: SV99

egalitārs

1. Izlīdzinošs, nolīdzinošs; tāds, kas atzīst principu, ka visiem cilvēkiem jādod vienādas tiesības un iespējas.

Avoti: SV99

egalite   fr.

1. Vienlīdzība, sevišķi politikā.

Avoti: KV

egalizēt   fr.

1. Padarīt līdzīgu, izlīdzināt.

Avoti: KV

egāls   fr.

1. Vienāds, līdzīgs.

Avoti: KV

Egebeka   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1190 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Egeira   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 4500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Egeja   vietv.

1. Egejas jūra - pusslēgtā jūra Vidusjūras baseinā (gr. val. "Aigaion Pelagos", turku val. "Ege Denizi"), starp Balkānu un Mazāzijas pussalu un Krētas salu, platība - 191000 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 377 m, lielākais dziļums - 2561 m.

Avoti: LģE

Egejs

1. Leģendārs Atēnu valdnieks.

Avoti: SV08

Egelne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Egeln"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 3500 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Egenburga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Eggenburg"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Egenfeldene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eggenfelden"), Bavārijas federālajā zemē, 13100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Egera   vietv.

1. Pilsēta Ungārijas ziemeļos ("Eger"), Hevešas meģes administratīvais centrs, 54500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Ungārijā, Hevešas meģē, Tisas labā krasta pieteka.

3. Heba - pilsēta Čehijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: LpA, Wi, PuA, PZT

egeria   lat.

1. Egērijas.

Egeria densa— blīvā egērija.

Avoti: DaE

egērija   bot.

1. Mazlēpju dzimtas ģints ("Egeria"), dekoratīvs, ūdenī iegrimis augs, kas var iesakņoties dīķa dibenā vai brīvi peldēt, tas bagātina ūdeni ar skābekli.

Blīvā egērija— egēriju suga ("Egeria densa").

Avoti: DaE

Ēgerija   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - nāra, zīlniece un valdnieka Numas Pompilija sieva un labu padomu devēja.

2. Vispārīgāk: laba vadone.

Avoti: SV33

Ēgersunda   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Rūgalannes filkē, 11300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

egestija   med.

1. Izkārnījumu vai citu ekskrētu izvadīšana.

Avoti: MSV

Egezīne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eggesin"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 4850 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

EGF   saīs.

1. Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fonds.

Avoti: PnR

egīda

1. Sengrieķu mitoloģijā - Zeva vai Atēnas vairogs, dievu labvēlības un dusmu simbols.

2. pārn. Aizbildniecība, aizsardzība.

Zem egīdas— aizbildniecībā, aizsardzībā.

Avoti: SV99

Egidira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ispartas ilā, 16900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Egila   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Dijarbakiras ilā, 5100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

egilopss

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Aegilops"), viengadīgi lakstaugi ar skraju ceru, stiebri stāvi vai pie pamata izliekti, lapas lineāras, plakanas, kailas vai ar izklaidu matiņiem, 20-25 s., Latvijā konstatētas 2 adventīvas sugas.

Cilindriskais egilopss— egilopsu suga ("Aegilops cylindrica").

Tauša egilopss— egilopsu suga ("Aegilops tauschii").

Avoti: LD

Egina   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 7300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Egingola   vietv.

1. Upe Mongolijas ziemeļu daļā, Selengas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Eginija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 4300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

egiptopiteks

1. Izmirusi cilvēkpērtiķu dzimtas prokonsulu apakšdzimtas ģints ("Aegyptopithecus"), dzīvoja oligocēnā, atzīti par vissenākajiem cilvēkpērtiķu dzimtas pārstāvjiem; pēc dažiem uzskatiem pēdējie kopīgie cilvēkpērtiķu un cilvēku senči.

Avoti: LPE

egirīns

1. Piroksēnu grupas minerāls, tumši zaļš, melns, ietilpst bāziskajos granītos, pegmatītos, nefelīnsienītos.

Avoti: EV

Ēgirs   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - jūras milzis, dieviem labvēlīgās, rāmās jūras personifikācija.

Avoti: Mit

Egishjalmrs   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - bruņucepure, kas piederēja pūķim Fāfniram, kurš sargāja zeltu un kuru nogalināja Sigurds (Zīgfrīds).

Avoti: Mit

eglaina   apv.

1. Eglājs.

Avoti: EH

eglaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Eglājs.

Avoti: LLVV

Eglaine   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ilūkstes novadā (līdz 2009. g. - Daugavpils rajonā) 27 km no Daugavpils, izveidojusies bijušās Lašmuižas ("Lassen") teritorijā, pagasta centrs.

2. Eglaines pagasts - pagasts Ilūkstes novadā, robežojas ar Subates pilsētu, Prodes, Bebrenes, Pilskalnes un Šēderes pagastu, kā arī ar Lietuvu; bijušie nosaukumi: Lašu pagasts, vāciski - Lassen, krieviski - Lassenskaja.

Eglaines pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara Lašu pagasta teritorijas daļa pievienota tagadējam Pilskalnes un Šēderes pagastam, savukārt tagadējā Eglaines pagastā iekļauta arī daļa pirmskara Prodes un Bebrenes pagasta teritorijas.

3. Dzelzceļa stacija Ilūkstes novada Eglaines pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Daugavpils-Eglaine, 31 km no Daugavpils dzelzceļa stacijas, atklāta 1873. g. ar nosaukumu "Jelovka", tagadējais nosaukums kopš 1921. g.

4. Ilūkstes kreisā krasta pieteka, garums - 10 km.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Siguldas novada Mores pagastā.

6. Eglona - Daugavas kreisā pieteka Aknīstes un Jēkabpils novadā.

Avoti: LPag, LC, LE1

eglainieši

1. Ilūkstes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Eglaine" iedzīvotāji.

2. Siguldas novada Mores pagasta apdzīvotās vietas "Eglaine" iedzīvotāji.

Avoti: V1

eglainis   apv.

1. Eglājs.

Avoti: Sin

eglaiņa   apv.

1. Eglājs.

Avoti: ME

eglāja   apv.

1. Eglājs.

Avoti: EH

eglājs   -a, v.

1. Egļu mežs; egļu audze.

Avoti: LLVV

eglane   apv.

1. Eglājs.

Avoti: EH

eglavs   apv.

1. Eglājs.

Avoti: EH

egle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Priežu dzimtas ģints ("Picea"), mūžzaļš skuju koks ar piramidālu vainagu un nokareniem čiekuriem, 45 sugas, Latvijā savvaļā 1 suga, introducētas ~20 sugas.

Asā egle— egļu suga ("Picea pungens").

Austrumu egle— egļu suga ("Picea orientalis").

Brūvera egle— egļu suga ("Picea breweriana").

Engelmaņa egle— egļu suga ("Picea engelmanii").

Kanādas egle— egļu suga ("Picea glauca").

Melnā egle— egļu suga ("Picea mariana").

Parastā egle— egļu suga ("Picea abies", arī "Picea excelsa" un "Picea vulgaris").

Serbijas egle— egļu suga ("Picea omorika").

Sibīrijas egle— egļu suga ("Picea obovata").

Sitkas egle— egļu suga ("Picea sitchensis").

2. ģen. Tāds, kas ir gatavots, iegūts no egles koksnes.

3. parasti dem. Ziemsvētku, Jaungada eglīte.

4. apv. Vāczemes egle - lapegle ("Larix").

5. apv. Vasaras egle - lapegle ("Larix").

Avoti: LLVV, Sin

Egle   mit.

1. Meitene lietuviešu mitoloģijā, kuru izprecināja svēto dzīvnieku zalkšu karalim.

Avoti: MkV

Ēgle   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Aigle"), Vo kantonā, 9900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Egleiši   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Eglīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

eglene   apv.

1. No zarainas egles šķilām pagatavotas ecēšas.

2. Ēdama sēne, dzeltenā krimilde ("Lactarius scrobiculatus").

Avoti: ME, LD

Eglene   vietv.

1. Siguldas novada Mores pagasta apdzīvotās vietas "Eglaine" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

eglenes   apv.

1. Sēnes, kas aug zem eglēm.

2. Zaru ecēšas, taisītas no egles šķilām, kam bija daudz zaru.

Avoti: ME, TlV

Eglēni   vietv.

1. Eglēnu muiža - Siguldas novada Mores pagasta apdzīvotās vietas "Eglaine" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

eglenieki

1. Ozolnieku novada Sidrabenes pagasta apdzīvotās vietas "Egles" iedzīvotāji.

2. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Egles" iedzīvotāji.

Avoti: V1

eglēnieši

1. Siguldas novada Mores pagasta apdzīvotās vietas "Eglēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

eglens   apv.

1. Eglājs.

Avoti: EH

Egli   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Egļi" nosaukums latgaliski.

2. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Egļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

egliena   -as, s.; apv.

1. Eglājs.

Avoti: LLVV

egliene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; apv.

1. Eglājs.

Avoti: LLVV

egliens   -a, v.; apv.

1. Eglājs.

Avoti: LLVV

eglieņa   apv.

1. Eglājs.

Avoti: EH

eglinis   apv.

1. Tāds, kas ir gatavots, iegūts no egles koksnes.

Avoti: KiV

eglis   apv.

1. Egļu zaru ecēšas; arī dzelzs tapu ecēšas.

2. Gaurs ("Spergula").

3. Tīruma gaurs ("Spergula arvensis").

4. Kašķīgs, nesaticīgs cilvēks.

Kā eglis— saka par nepakļāvīgu, paskarbu, arī asu cilvēku.

Avoti: SiV, Aug2, ME, KnG

Eglīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Tilžas pagastā.

Avoti: LC

eglīši

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Eglīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Eglīte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

eglīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> egle.

2. Egle - Ziemsvētku simbols.

Dedzināt eglīti— dedzināt svecītes eglītē.

3. Tridekšņa paveids.

4. žarg. Dusmīgs cilvēks.

Eglītē iekāpt— kļūt iedomīgam.

5. apv. Purva jāņeglīte ("Pedicularis palustris").

6. apv. Dārza pupumētra ("Satureja hortensis").

7. apv. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: LLVV, SLG, Aug2

eglītes

1. apv. Ārstniecības asparāgs ("Asparagus officinalis").

2. dsk. Eglīte.

3. apv. Purva jāņeglīte ("Pedicularis palustris").

4. apv. Tīruma gaurs ("Spergula arvensis").

5. apv. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: Aug2

Eglizava   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Eglisau"), Cīrihes kantonā, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Eglona   vietv.

1. Daugavas kreisā krasta pieteka Aknīstes un Jēkabpils novadā, garums - 36 km, kritums - 23 m, sākas starp Aknīsti un Subati meliorētā pļavu un purvu masīvā; Eglaine.

Avoti: La1, LD

Eglone   vietv.

1. Tērvetes kreisā krasta pieteka Jelgavas novada Zaļenieku un Glūdas pagastā, garums - 12 km.

Avoti: LD, La1

eglonis   apv.

1. Eglājs.

Avoti: Sin

eglūna   apv.

1. Eglājs.

Avoti: EH

eglūnieši

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Eglūna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

eglūņa   apv.

1. Eglājs.

Avoti: EH

egļapuža   apv.

1. Vieta zem eglēm.

Avoti: ViV

Egļava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

egļavieši

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Egļava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

egļciemieši

1. Balvu novada Lazdulejas pagasta apdzīvotās vietas "Egļuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Egļeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Balvu novada Lazdulejas pagastā.

Avoti: LC

Egļezers   vietv.

1. Ūdenskrātuve Talsu novada Ģibuļu pagastā, ietilpst Mordangas ezeru ziemeļu grupā, 38,7 m vjl., platība - 6,8 ha, lielākais dziļums - 7 m.

Avoti: LE1

egļi   apv.

1. No zarainas egles galotnēm darinātas ecēšas.

Dzelzs tapu egļi— koka ecēšas ar dzelzs tapām.

Koka egļi— koka ecēšas ar koka tapām.

2. Gauri ("Spergula").

3. Tīruma gaurs ("Spergula arvensis").

Avoti: KV, Aug2

Egļi   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Belogrudova" daļa.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

3. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Egļova" bijušais nosaukums.

4. Egļu ciems - Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Egļuciems" nosaukuma variants.

Avoti: LC

egļkalnieši

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Egļukalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Egļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

2. Balvu novada Lazdulejas pagasta apdzīvotās vietas "Egļeva" nosaukuma variants.

3. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Egļava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Egļu   vietv.; nelok.

1. Egļu kalns - Augšzemes augstienes augstākā virsotne, Daugavpils novada Sventes pagastā, uz rietumiem no Sventes ezera, absolūtais augstums - 220 m vjl., kalns apaudzis ar egļu mežu.

2. Egļu krauja - Vanagu iezis Amatas ielejas pamatkrastā Amatas novada Drabešu pagastā.

Avoti: LD

egļuciemieši

1. Balvu novada Lazdulejas pagasta apdzīvotās vietas "Egļuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Egļuciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Babītes novada Babītes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Balvu novada Lazdulejas pagastā 20 km no Balviem, izveidojusies bijušās Šķibēnu muižas teritorijā, Lazdulejas pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LPag, LC, LE1

Egļucīms   vietv.

1. Balvu novada Lazdulejas pagasta apdzīvotās vietas "Egļuciems" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

egļukalnieši

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Egļukalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Egļukalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Avoti: LC

Egļukolns   vietv.

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Egļukalns" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Egļupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Siguldas novada Allažu pagastā un Inčukalna novada Inčukalna pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

3. Dubnas labā krasta pieteka Vārkavas un Līvānu novadā, garums - 6 km.

4. Dzelzceļa pieturpunkts Inčukalna novada Inčukalna pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Meitene-Rīga-Lugaži, 44 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas.

5. Gaujas kreisā krasta pieteka Siguldas un Inčukalna novadā, garums - 15 km, augštece saucas arī Silupīte; Vītiņu upe; Zustrene.

Avoti: LC, LE1, LD

Egļusala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

Egļusola   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Egļusala" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Egmonts   vietv.

1. Egmonta kalns - aprimis vulkāns Jaunzēlandē ("Mount Egmont"), Ziemeļsalas rietumos, Taranaki pussalā, regulāras formas konuss, augstums - 2517 m, kopš 1900. g. - nacionālais parks (330 kvadrātkilometru).

Avoti: PZT

ego

1. Procesu, kuri saistīti ar patību un jebkādu indivīda paštēlu, ieskaitot viņa personīgos vērtību kritērijus un nostādnes, apzīmējums psiholoģijā.

2. Viens no cilvēka psihes komponentiem, kas iesaistīts izziņas, sajūtu un apzināšanās procesos.

3. Psihoanalīzē - vistuvāk ārpasaulei esošā, apzinātā psihes daļa (Es), uz ko no vienas puses iedarbojas neapzinātas dziņas (Tas), no otras - internalizētās normas (superego jeb super-Es).

Avoti: SV99

egocentrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam raksturīgs egocentrisms.

Avoti: LLVV

egocentriskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> egocentrisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

egocentrisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Priekšstats par sevi kā par dzīves, pasaules centru; galējs individuālisms, egoisms.

Avoti: LLVV

egodistonisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz personas domām, impulsu, attieksmes un uzvedības aspektiem, kas šķiet nepieņemami, pretrunīgi un nesavienojami ar pārējo personības daļu.

Avoti: MSV

egoicisms

1. Ētikas mācība, ka mēs meklējam tikai savu apgaismoto pašlabumu un ka visas mūsu vēlmes attiecas uz mums pašiem.

Avoti: IdV

egoisms   -a, v.

1. Savu personisko interešu izvirzīšana augstāk par citu cilvēku un sabiedrības interesēm; patmīlība.

Avoti: LLVV

egoistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam raksturīgs egoisms; patmīlīgs.

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

egoists   -a, v.

1. Patmīlis, cilvēks, kas savas personiskās intereses izvirza augstāk par visu.

Avoti: LLVV

egomānija

1. Nenormāli pastiprināta iedomība.

Avoti: TM

egopātija   psih.

1. Pastiprināts pašnosodījums.

Avoti: PsA

egosintonisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz personas domām, impulsu, attieksmes un uzvedības aspektiem, kas šķiet pieņemami un savietojami ar personības pārējo daļu.

Avoti: MSV

egoteisms   novec.

1. Sevis uzlūkošana par Dievu.

Avoti: KV

egotisms

1. Pārspīlēts priekšstats par savas personības nozīmīgumu.

Avoti: SV69

EGP   saīs.

1. Ēģiptes mārciņa; Ēģiptes Arābu Republikas valūtas kods, sīknauda - piastrs.

Avoti: PnR

egregors

1. "Mentālais kondensāts", ko rada domas un emocijas un kas sāk dzīvot patstāvīgu dzīvi, palīdzot vai kaitējot cilvēkiem, kuri to radījuši.

Avoti: MkV

egrete

1. Sieviešu cepurei stāvus piesprausta spalva vai kāds cits tamlīdzīgs rotājums.

Avoti: SV69

egretta   lat.

1. Baltgārnis.

Egretta alba— lielais baltgārnis jeb sudrabgārnis.

Egretta garzetta— mazais baltgārnis jeb zīda gārnis.

Avoti: LD, PDE

Egrisa   vietv.

1. Egrisas grēda - atrodas Lielā Kaukāza dienvidu nogāzē, paralēla Galvenajai Kaukāza grēdai, Gruzijā, garums - 55 km, augstums - līdz 3173 m.

Avoti: PZT

Egtveda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 2280 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

eguale   mūz.

1. Līdzens, izlīdzināts (attiecībā uz tempu vai skaņu).

Avoti: Mūz

eguters

1. Papīrmašīnā - līdzinātājs - veltnītis ar sietiņu papīra masas virsmas izlīdzināšanai, ūdens izspiešanai no tās, bet dažreiz arī ūdenszīmju iespiešanai.

Avoti: SV69

egutieris   novec.

1. Velme ūdenszīmju iespiešanai papīrā, sevišķi vērtspapīriem.

Avoti: GV

EGY   saīs., vietv.

1. Ēģipte, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

eģe   eģes, dsk. ģen. eģu, s.

1. Neirstošā mala (audumam, adījumam).

Avoti: LLVV

Eģenieku   vietv.; nelok.

1. Eģenieku grāvis - Ventas pietekas Riežupes paralēls nosaukums tās augštecē.

Avoti: LD

ēģipt.   saīs.

1. Ēģiptiešu valoda.

Avoti: SV05

Ēģipte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

2. Ēģiptes Arābu Republika - valsts Āfrikas ziemeļaustrumos un Sinaja pussalā Āzijā, 81,7 mlj iedzīvotāju (2008. g.), administratīvais iedalījums - 26 muhāfazas, robežojas ar Izraēlu, Jordāniju, Saūda Arābiju, Sudānu un Lībiju, apskalo Vidusjūra un Sarkanā jūra.

Ēģiptes Marija— kristietības mitoloģiskajā tradīcijā un leģendās netikle no Ēģiptes, kas 12 gadu vecumā aizgājusi no vecākiem un 17 gadus nodarbojusies ar prostitūciju Aleksandrijā un Jeruzālemē.

Avoti: LC, Mit, LģE

ēģiptieši   -u, v.

1. dsk., v. Tauta - Ēģiptes Arābu Republikas pamatiedzīvotāji, runā arābu valodas dialektā, ticīgie - musulmaņi.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

3. vēst. Senās Ēģiptes pamatiedzīvotāji.

Ēģiptiešu valoda— semītu-hamītu valodu saimes valoda, lietota Senajā Ēģiptē 3. gt. p. m. ē. - 5. gs. m. ē.; viena no senākajām pasaules kultūras valodām, ap 2.-3. gs. m. ē. no tās attīstījusies koptu valoda.

Ēģiptiešu raksts— ideogrāfisks raksts, viena no senākajām raksta sistēmām pasaulē; sākotnēji - hieroglifu raksts, no kura attīstījās ātrraksta veidi.

4. Daugavpils novada Medumu pagasta apdzīvotās vietas "Ēģipte" iedzīvotāji.

Avoti: LLVV

eģiptologs   -a, v.

1. Eģiptoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV, LeK-15

ēģiptologs   -a, v.; novec.

1. Ēģiptoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV, PP

eģiptoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātņu komplekss, kas pētī Senās Ēģiptes valodu, rakstību, vēsturi, kultūru un arheoloģiskos pieminekļus; orientālistikas nozare, izveidota 1822. g., kad tika atšifrēti ēģiptiešu hieroglifi.

Avoti: EV, LeK-15

ēģiptoloģija   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Zinātņu komplekss, kas pētī Senās Ēģiptes valodu, rakstību, vēsturi, kultūru un arheoloģiskos pieminekļus; orientālistikas nozare, izveidota 1822. g., kad tika atšifrēti ēģiptiešu hieroglifi.

Avoti: EV, PP

eģis   apv.

1. Linu auduma josta gultām un krēsliem.

2. Eģe - nošūta drēbes mala.

Avoti: ME, Žrg

eh   izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu nepatiku.

2. Lieto, lai izteiktu prieku, arī izbrīnu, apbrīnu.

Avoti: LLVV

ehe   apv.; izsauk.

1. Lieto dusmīgā, aizkaitinātā uzsaucienā.

Avoti: ME, VeAT

ehē   izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu izbrīnu, apbrīnu.

Avoti: LLVV

ehei   izsauk.

1. Lieto, lai pamudinātu kādu pievērst kam uzmanību.

Avoti: LLVV

Ehekatls   mit.

1. Acteku (vēst. Centrālā Meksika, Meksikas dienvidi) mitoloģijā - vēja dievs, dievs - demiurgs, kas licis pamatus pastāvošajai kārtībai un pamodinājis debesu spīdekļus.

Avoti: Mit

eheoze   med.

1. Neiroze no ilgstoša skaļa trokšņa.

Avoti: TM

EHF

1. Eiropas rokasbumbas federācija (angļu "European Handball Federation").

Avoti: PL

ehidna   biol.

1. Skudrezis.

Avoti: SV96

Ehidna

1. Sengrieķu mitoloģijā - zemes Gajas un jūras Ponta mazmeita, pa pusei jaunava, pa pusei čūska; dzemdējusi daudz briesmoņu (Cerberu, Himeru u. c.).

Avoti: SV99

ehidnāze   med.

1. Iekaisumu radoša viela čūsku indē.

Avoti: TM

ehidnīns   med.

1. Čūsku inde vai slāpekli saturoša tās pamatviela.

Avoti: MSV

ehidnotoksīns   med.

1. Čūsku indes sastāvdaļa, kas rada vispārēju reakciju cilvēka organismā un spēcīgi darbojas uz nervu sistēmu.

Avoti: TM

ehidnovakcīna   med.

1. Vakcīna, pagatavota no karsētas (līdz 68 grādiem) odžu indes; lieto zirgu imunizācijai, lai iegūtu antiserumu.

Avoti: TM

ehināceja   novec.

1. Ehinācija.

ehinācija

1. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Echinacea"), ārstniecības augs, savvaļā sastopams gk. Ziemeļamerikā, Latvijā audzē dārzos, arī kā krāšņumaugu.

Purpursarkanā ehinācija— ehināciju suga ("Echinacea purpurea").

Avoti: LeK-15, DaE

Ehingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ehingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 24800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ehino-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzeloņiem, asiem izaugumiem vai līdzību ar ezi.

Avoti: MSV

ehinocerejs   lat.

1. dsk. Kaktusu dzimtas ģints ("Echinocereus").

Beilija ehinocerejs— ehinocereju suga ("Echinocereus reichenbachii var. baileyi").

Cietais ehinocerejs— ehinocereju suga ("Echinocereus rigidissimus").

Mazērkšķainais ehinocerejs— ehinocereju suga ("Echinocereus subinermis ").

Melnīgsnējais ehinocerejs— ehinocereju suga ("Echinocereus adustus").

Poselgera ehinocerejs— ehinocereju suga ("Echinocereus poselgeri").

Reihenbaha ehinocerejs— ehinocereju suga ("Echinocereus reichenbachii").

Avoti: TaE

ehinocīts   med.

1. Robots eritrocīts.

Avoti: MSV

ehinokaktuss   bot.

1. dsk. Kaktusu dzimtas ģints ("Echinocactus").

Gruzona ehinokaktuss— ehinokaktusu suga ("Echinocactus grusonii").

Avoti: TaE

ehinokokotomija   med.

1. Ehinokoku finnas iztukšošana vai izgriešana.

Avoti: TM

ehinokokoze

1. Invāzijas slimība, ko ierosina lenteņa ehinokoka kāpuri; viena no helmintozēm.

Avoti: EV

ehinokoks

1. Graudainais ehinokoks - lenteņu klases dzimtas "Taeniidae" suga ("Echinococcus granulosus"), kas parazitē suņu, kaķu un savvaļas plēsēju zarnās, starpsaimniekam ierosina ehinokokozi, Latvijā sastopama reti.

Avoti: SV99

ehinopanakss

1. Arāliju dzimtas augs ("Echinopanaxelatum Nakai"), kas aug Tālajos Austrumos, Korejā u. c., sakneņu tinktūru lieto pret impotenci, iedarbīgs afrodīzijs.

Avoti: MV

ehinopsīns   med.

1. Strihnīna grupas alkaloīds, iegūts no auga "Echinops ritro" augļiem.

Avoti: TM

ehinopsis   bot.

1. dsk. Kaktusu dzimtas ģints ("Echinopsis").

Asinsziedu ehinopsis— ehinopšu suga ("Echinopsis haematantha", agrāk "Lobivia rebutioides").

Bakeberga ehinopsis— ehinopšu suga ("Echinopsis backebergii", agrāk "Lobivia winteriana").

Hamecereju ehinopsis— ehinopšu suga ("Echinopsis chamaecereus", agrāk "Chamaecereus silvestrii").

Pentlanda ehinopsis— ehinopšu suga ("Echinopsis pentlandii", agrāk "Lobivia boliviensis").

Tīgela ehinopsis— ehinopšu suga ("Echinopsis tiegeliana", agrāk "Lobivia tiegeliana").

Avoti: TaE

ehinorinhs

1. Parazītskrāpju suga; sastopami mugurkaulnieku un cilvēka zarnās, sagādā lielas sāpes.

Avoti: SV69

ehīns   arhit.

1. Spilvenveidīgs elements doriskā ordera kapitelī zem abaka.

Avoti: SV96

ehiurīdi   biol.

1. Posmtārpu klase; racējformas galvenokārt tropiskajās jūrās.

Avoti: ZTV

Ehlass   saīs.

1. Eiropas mājas un atpūtas negadījumu uzraudzības sistēma ("European home and leisure accident surveillance system").

Avoti: PnR

ehmeja

1. Bromēliju dzimtas ģints ("Aechmea").

Svītrainā ehmeja— ehmeju suga ("Aechmea fasciata"), izplatīts telpaugs.

Avoti: TaE

Ehnau   vietv., vēst., vācu val.

1. Ēnavas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Valtaiķu pagastā.

Avoti: KV

eho   med.

1. Atbalss.

Avoti: TM

eho-   med.

1. Salikteņos norāda uz atbalsi, skaņas atkārtošanu.

Avoti: MSV

Ēho   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - nimfa, kas izkususi mīlā pret Narcisu, bet saglabājusi balsi, kas pastāvīgi skanējusi kā atbalss citu vārdiem.

Avoti: LEV

ehoakūzija   med.

1. Dzirdes traucējums, kura gadījumā šķiet, ka normāli dzirdētā skaņa atkārtojas.

Avoti: MSV

ehoencefalogrāfija

1. Galvas smadzeņu izmeklēšana ar ultraskaņu.

Avoti: SV99

ehoencefalogrāfs   med.

1. Aparāts, kas ģenerē un reģistrē ultraskaņas svārstības, kuras izplatoties galvas smadzeņu audos atstarojas no tiem.

Avoti: DtsV

ehofonija   med.

1. Balss skaņas atbalsošanās, dzirdama, auskultējot krūtis.

Avoti: MSV

ehofotonija   med.

1. Krāsas sajūtas rašanās, uztverot skaņas.

Avoti: MSV

ehogrāfija   med.

1. Ultrasonogrāfija.

2. Agrāfijas veids, kura gadījumā slimnieks spēj rakstīt pēc diktāta vai pārrakstīt uzrakstīto, bet nespēj izteikt savas domas rakstveidā.

Avoti: MSV

ehogrāfs   -a, v.

1. Eholote, kas reģistrē mērījumu rezultātus.

Avoti: LLVV

ehokardiogrāfija   med.

1. Ultraskaņas diagnostikas metode, ar kuru reģistrē sirds struktūru un parāda to kustības laikā.

Avoti: ZTV

ehokardiogramma   med.

1. Ehokardiogrāfiskais pieraksts.

Avoti: MSV

ehokardioskopija

1. Vizuālās diagnostikas veids, ar kuras palīdzību izvērtē sirds anatomiju un tās funkcijas, izmantojot datora aparatūru ar ultraskaņas metodi.

Avoti: DtsV

eholālija   psih.

1. Neapzināta, automātiska dzirdēto vārdu atkārtošana tad, kad vajadzētu aktīvi atbildēt uz uzdoto jautājumu; ehopraksijas veids.

Avoti: Psh

eholāls   med.

1. Hipnotizēta persona, kas atkārto dzirdētus vārdus, nesaprotot to nozīmi.

Avoti: TM

eholote   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Elektronavigācijas ierīce attāluma mērīšanai ūdensbaseina dzīlēs, izmantojot atstaroto skaņu vilni.

Avoti: LLVV

eholucents   med.

1. Ehocaurspīdīgs, tāds, kas laiž cauri ultraskaņu, neradot atbalsi.

Avoti: MSV

ehopātija   med.

1. Slimīgs stāvoklis, kam raksturīga dzirdēta vārda vai skaņas vai redzētas darbības automātiska, bezmērķīga atkārtošana.

Avoti: MSV

ehopraksija   psih.

1. Automātiska, neapzinīga atdarināšana.

Avoti: Psh

ehopulsogrāfija   med.

1. Galvas asinsvadu funkcionālā izmeklēšana.

Avoti: ZTV

ehotestēt   inf.

1. Sūtīt ziņojumu visiem adresātu saraksta dalībniekiem, pieprasot apstiprinājumu, ka šis ziņojums ir saņemts, lai pārliecinātos, ka adresāti ir sasniedzami.

Avoti: D3

ehovīrusi   med.

1. Cilvēka citopatogēnie vientuļie zarnu vīrusi, kas pieder pie pikornavīrusu dzimtas enterovīrusu ģints.

Avoti: VE

Ehringene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Oehringen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 22800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ehta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Echt"), Limburgas provincē, 7700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ehteri   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Dienvidpohjanmā reģionā, 6400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ehternaha   vietv.

1. Pilsēta Luksemburgā ("Echternach"), 4900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ehwagen   vietv., vēst., vācu val.

1. Ievades muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Aizputes pagastā.

Avoti: KV

ei   izsauk.

1. Lieto, lai pamudinātu kādu pievērst kam uzmanību.

2. Lieto, lai izteiktu prieku, arī izbrīnu, apbrīnu.

Ei tu no!— lieto, lai izteiktu pārsteigumu, izbrīnu.

Avoti: LLVV, SLG

ei-   med.

1. Salikteņos norāda uz labu, īstu, pareizu.

Avoti: MSV

ei.   saīs.

1. Tā paša (piem., gada, mēneša; latīņu "eiusdem").

Avoti: KV

eiastra

1. dsk. Zaļaļģu nodalījuma desmīdiju dzimtas ģints ("Euastrum"), samērā īsas, parasti plakanas dažādas formas un lieluma viešūnas aļģes ar dziļu iežmaugu vidusdaļā, ~300 sugu, Latvijā konstatētas 46 sugas.

Kārpainā eiastra— eiastru suga ("Euastrum verrucosum").

Avoti: LD

EIB   saīs.

1. Eiropas integrācijas birojs.

2. Eiropas Investīciju banka.

Avoti: i2, PnR

Eibara   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Eibar"), Basku Zemes autonomā apgabala Gipuskojas provincē, 27400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Eibelštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eibelstadt"), Bavārijas federālajā zemē, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Eibenštoka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eibenstock"), Saksijas federālajā zemē, 7700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Eibergena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Eibergen"), Gelderlandes provincē, 16600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

eibiotika   med.

1. Zinātne par veselīgu un higiēnisku dzīvesveidu.

Avoti: TM

Eiboja   vietv.

1. Sala Egejas jūrā, Balkānu pussalas dienvidaustrumu piekrastē, Grieķijas teritorija, platība - 3900 kvadrātkilometru, garums - 170 km, 218000 iedzīvotāju (2005. g.), augstākā virsotne - 1473 m.

Avoti: LģE

eibolisms   med.

1. Normālas vielu maiņas stāvoklis.

Avoti: TM

EIC   saīs.

1. Eiropas informācijas centrs.

Avoti: i2

eicā   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai uzrunātu, pievērstu uzmanību.

Avoti: ME, VeAT

Eicēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cēsu novada Vaives pagastā.

Avoti: LC

Eichenangern   vietv., vēst., vācu val.

1. Stakenberga (Stāgelberga) muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Alojas pagastā.

Avoti: KV

Eichenrohde   vietv., vēst., vācu val.

1. Eišēnu muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Lašu pagastā.

Avoti: KV

Eichhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ozolu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Zaļenieku pagastā.

2. Ozolmuiža.

Avoti: KV, FV

eichhornia   lat.

1. Ūdenshiacintes.

Eichhornia crassipes— ūdenshiacinte.

Avoti: DaE

Eida   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Ada"), Oklahomas štatā, 17100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Ada"), Minesotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

eidaimonisms   novec.

1. Eidemonisms.

Avoti: LV93

eidāties   apv.

1. Šūpoties.

Avoti: KV

eideliski   apv.

1. Ātri, palēkdamies (iet).

Avoti: ME

eidemonisms   filoz.

1. Ētikas virziens, kas atzīst, ka laime ir cilvēka dzīves augstākais mērķis un viņa darbības vadmotīvs.

Avoti: SV96

eidene   apv.

1. Atraitne.

Avoti: KV

eidenieks   apv.

1. Aidenieks - zirgs, kas riksī sper vienas puses abas kājas reizē.

Avoti: KV

eideniski   apv.

1. Aideniski.

2. Ātri, palēkdamies, lepni.

3. Šūpodamies, svārstīdamies, tenterēdams.

Avoti: ME, NeV

eidens   apv.; hip.

1. Ātrskrējējs.

Avoti: ME, VeAT

eiderpīle   novec.

1. Literatūrā lietots dūnu putna jeb spilvenieka nosaukums, pīļu suga.

Avoti: KV

eidētika

1. filoz. Huserla filozofijā - mācība par "tīrām būtībām" vai apziņas parādību "ideālajām formām".

2. psih. Jenša mācība, ka atsevišķiem cilvēkiem, t. s. eidētiķiem, piemīt spēja saglabāt un atveidot skaidru priekšmeta tēlu ilgu laiku pēc tā uztveršanas.

3. psih. Paranormālu apziņas parādību aplūkojums.

Avoti: SV96, PsA

eidētiķis   psih.

1. Cilvēks, kam piemīt spēja saglabāt un atveidot skaidru priekšmeta tēlu ilgu laiku pēc tā uztveršanas.

Avoti: SV96

eidētisks

1. Saistīts ar vizuālo atmiņu, iegaumēšanu, atcerēšanos.

Avoti: PL

eidētisms

1. Atsevišķiem indivīdiem piemītoša psiholoģiska spēja saglabāt dzīvu, skaidru priekšmeta tēlu ilgu laiku pēc tā uztveršanas; spēcīgāk izpaužas bērniem.

Avoti: LEV

eidiaforēze   med.

1. Normāla svīšana.

Avoti: TM

eidialīts

1. Minerāls, sārts, aveņsarkans, brūns vai dzeltens, no tā iegūst cirkoniju.

Avoti: EV

eidille   novec.

1. Idille.

Avoti: LV93

eidiometrija   med.

1. Gaisa vai gāzu analīze ar eidiometra palīdzību.

Avoti: TM

eidiometrs

1. Ierīce gāzu analīzei.

2. Ierīce, ko lieto, lai ar elektrisko dzirksteli iegūtu ūdeni no skābekļa un ūdeņraža.

Avoti: SV69

eidis   žarg.

1. Tūļa, lempis; muļķis.

Avoti: SLG

eidolons   psih.

1. Būtības attēlojums.

Avoti: PsA

eidols   novec.

1. Elks, dieveklis.

Avoti: KV

eidoptometrija   med.

1. Redzes asuma noteikšana.

Avoti: TM

eidos   novec.

1. Forma.

Avoti: KV

eidoss

1. Sengrieķu filozofijā - redzamais, ārējais, āriene; veids; ideja; forma.

2. E. Huserla fenomenoloģijā - "tīra būtība", attīrītais veidols, ideāls domas (apziņas) objekts, būtība atšķirībā no apziņas fakta.

Avoti: SV99

eidotropija   psih.

1. Tēlveidošanas tieksme.

Avoti: PsA

Eidriana   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Adrian"), Mičiganas štatā, 20800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Eidsvolla   vietv.; vēst.

1. Kurzemes un Zemgales hercoga Jēkaba īpašums Norvēģijā, 50 km uz ziemeļaustrumiem no Oslo, kur 1665. g. tika ierīkotas dzelzs, svina un alvas ieguves manufaktūra, no 1688 g. uzņēmuma darbība apsīka un 1700. g. tas beidza pastāvēt.

Avoti: LE1

Eiduki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

Eiduku purvs— dabas liegums Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumā, Krustpils novada Atašienes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 600 ha.

Avoti: LC

eiduks   novec.

1. Vērdiņš; poļu veclaiku trīs grašu naudas gabals; 1,5 kapeikas.

Avoti: KV

eidžisms

1. Vecāka gadagājuma cilvēku diskriminēšana attiecībā uz darbu, pensiju, dzīvokli un veselības aprūpi.

Avoti: IdV

eiēmināts   novec.

1. Mīkstčaulīgs, izlutināts, kļuvis sievietei līdzīgs.

Avoti: SV33

e-iegāde   ek.

1. Tiešā un netiešā preču un pakalpojumu iegāde, izmantojot datoru, kā arī elektroniska konkursu, izsoļu un kontraktu vadība.

Avoti: EF

e-iepirkšanās   inf.

1. Elektroniskā iepirkšanās - preču iegāde, izmantojot tiešsaistes vai citus interneta pakalpojumus.

Avoti: D3

eiestēzija   med.

1. Normāla labsajūta.

Avoti: TM

EIF   saīs.

1. Eiropas Investīciju fonds.

Avoti: PnR

eif.   saīs.

1. Eifēmisms.

Avoti: KiV

Eifels   ģeol.

1. Kalnu masīvs ("Eifel") Vācijas rietumu daļā, Reinas Šīferkalnu daļa uz ziemeļiem no Mozeles ielejas, garums - ~90 km, augstums - līdz 747 m.

2. Eifela stāvs - vispārējās stratigrāfiskās shēmas vidusdevona vienība, seklas jūras un piekrastes nogulumu slāņkopa.

Avoti: LD

eifēm.   saīs.

1. Eifēmisms.

Avoti: LivP

eifēmisms   -a, v.; val.

1. Vārds vai teiciens, ko lieto kāda rupja, nepieklājīga vārda vai teiciena, arī intīma vai tabuēta nosaukuma vietā.

Avoti: LLVV, SV99

eifēmistisks

1. Ar eifēmismu izteikts.

Avoti: SV69

eifilīns   med.

1. Teofilīna un etilēndiamīna dubultsāls; balts kristālisks pulveris, viegli šķīst ūdenī.

Avoti: TM

eifonija   -as, s.; parasti vsk.; literat.

1. Daiļskanība (daiļdarbā); fonētisku paņēmienu kopums (aliterācija, asonanse, skaņu atkārtojums u. tml.) valodas izteiksmīguma pastiprināšanai.

2. Mācība par daiļskanību (daiļdarbā).

Avoti: LLVV

eifonijs   mūz.

1. Kopīgs nosaukums metāla pūšaminstrumentu tenora un baritona apzīmēšanai.

2. Metāla pūšaminstruments, tubas paveids.

Avoti: PL, MūV

eifonisks   apv.

1. Daiļskanīgs.

Avoti: Sin

eifonists

1. Metāla pūšaminstrumentu tenora un baritona spēlētājs.

Avoti: PL

eiforbiācejas   novec.

1. Euforbiācejas.

Avoti: KV

eiforbija   -as, s.

1. dsk. Didīgļlapju klases dilēniju apakšklases rinda ("Euphorbiales"), koki, krūmi, lakstaugi ar saliktām lapām, 6 dz., >300 ģ., ~8000 s.

2. Šīs rindas dzimta ("Euforbiaceae") jeb dievkrēsliņaugs, 300 ģ., ~8000 s.; Latvijā 2 ģ. 9 s.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Euphorbia") jeb dievkrēsliņš, ~2000 s., Latvijā konstatētas 6 s., vairākas audzē kā telpaugus.

Amaka eiforbija— eiforbiju suga ("Euphorbia ammak").

Kanāriju eiforbija— eiforbiju suga ("Euphorbia canariensis").

Lielragainā eiforbija— eiforbiju suga ("Euphorbia grandicornis").

Mila eiforbija— eiforbiju suga ("Euphorbia milii").

Sveķainā eiforbija— eiforbiju suga ("Euphorbia resinifera").

Šimpera eiforbija— eiforbiju suga ("Euphorbia schimperi").

Tirukali eiforbija— eiforbiju suga ("Euphorbia tirucalli").

Trejšķautņu eiforbija— eiforbiju suga ("Euphorbia trigona").

Vizjē eiforbija— eiforbiju suga ("Euphorbia viguieri").

Avoti: EV, Aug2, PDE, TaE

eiforbijs   novec.

1. Euforbijs.

Avoti: KV

eiforbisms   med.

1. Saindēšanās ar dievkrēsliņiem; pazīmes: gremošanas orgānu akūts iekaisums un asfiksija.

Avoti: MSV

eiforija   -as, s.

1. Objektīviem apstākļiem neatbilstoša bezrūpība, pacilāts garastāvoklis, bezdarbīgums, apmierinātība ar sevi un citiem (pārsvarā slimības izpausmes).

Augstuma eiforija— cilvēka psihiskā stāvokļa izmaiņas, kas saistītas ar skābekļa nepietiekamību smadzeņu audos, paceļoties augstumā (rodas jautrība, zūd uzmanība, piesardzība).

Avoti: LLVV

eiforistisks   med.

1. Tāds, kas rada eiforiju.

Avoti: TM

eiforizēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. Izraisīt eiforiju (parasti par vielām).

Avoti: LLVV

eiforopsija   med.

1. Laba redze.

Avoti: TM

Eifrata   vietv.

1. Upe Turcijā, Sīrijā un Irākā ("Euphrates"), veidojas satekot Muratai un Karasu, garums kopā Muratu - 3065 km, sākas Armēnijas kalnienē, satekot ar Tigru, veido Šatelarabu, kas ietek Persijas līcī.

Avoti: LģE

Eifrosine   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - "prātīgi domājošā", viena no trim haritām (romiešu grācijām), Zeva un okeanīdas Eirinomes meitām.

Avoti: PmV

eifuisms

1. Pārspīlēti izsmalcināts, manierīgs izteiksmes stils, mākslotība.

Avoti: SV99

eifuisms

1. Pārspīlēti izsmalcināts, manierīgs izteiksmes stils, mākslotība.

Avoti: SV99

ēigā   sar.

1. Kustība, satiksme.

Avoti: NeV

Eigelhovena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Eygelshoven"), Limburgas provincē, 8400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

eigēnika   -as, s.; parasti vsk.

1. Mācība par ģenētikas principu izmantošanu cilvēku populāciju iedzimtības īpašību uzlabošanā.

Negatīvā eigēnika— pasākumu kopums, lai aizkavētu nevēlamu gēnu nodošanu nākamajām paaudzēm.

Pozitīvā eigēnika— pasākumu kopums, lai pavairotu vai saglabātu gēnus, kuri nosaka vēlamo fenotipu.

Avoti: LLVV

eigēnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar eigēniku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

eigenols   biol.

1. Dažu neļķu vai baziliku ēteriskās eļļas sastāvdaļa, ko lieto zobārstniecībā sāpju mazināšanai.

Avoti: SV96

eiglēnaļģe

1. dsk. Zemāko augu nodalījums ("Euglenophyta"), iegarenas vai apaļas kustīgas vienšūnas, retāk koloniju aļģes; 6 dz., 60 ģ., ~1000 s.; Latvijā konstatētas 5 dzimtas, 189 sugas.

Avoti: EV

eiglēna

1. dsk. Eiglēnaļģu nodalījuma dzimta ("Euglenaceae"), gk. brīvi peldošas, zaļas eiglēnaļģes ar 1 vicu.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Euglena"), mikroskopiskas, kustīgas vienšūnas aļģes ar zaļiem hromatoforiem, ~150 sugu, Latvijā konstatētas 40 s., kas sastopamas gk. nelielos, bieži vien piesārņotos ūdeņos, kā arī uz mitras augsnes.

Avoti: LD

eiglenoidida   novec.

1. Vienšūņu tipa vicaiņu klases šāda nosaukuma kārtas atsevišķs pārstāvis.

Avoti: LxE

eiglenoididas   novec.

1. Vienšūņu tipa vicaiņu klases kārta.

Avoti: LxE

eiglifa   biol.

1. dsk. Sarkodīnu klases čaulamēbu kārtas ģints ("Euglypha").

Avoti: LD

eiglobulīns   med.

1. Asins seruma globulīnu frakcija, kas nešķīst ūdenī, bet šķīst vājos neitrālo sāļu šķīdumos.

Avoti: TM

eignātija   med.

1. Normāls sakodiens.

Avoti: TM

eigonisks   med.

1. Attiecīgs uz mikrobu bagātīgu augšanu kultūrā.

Avoti: TM

eihāre   bot.

1. dsk. Amariļļu dzimtas ģints ("Eucharis"), dekoratīvi, krāšņi augi, kas piemēroti audzēšanai apsildāmā dobē siltumnīcā.

Lielziedu eihāre— eihāru suga ("Eucharis grandiflora").

Avoti: DaE

eiharistija

1. Pateicības lūgsna kristiešu sv. vakarēdiena elements (maizes, vīna) apsvētīšanā; apsvētītā dievmaize un vīns; pats dievgalda sakraments.

Avoti: LEV

eiharistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar eiharistiju.

Avoti: MLVV

eihelaions   rel.

1. Grieķu baznīcā - slimnieku sakraments.

Avoti: RtV

eihēmerisms   rel.

1. Teorija, pēc kuras senie ticējumi par dieviem radušies no nostāstiem par vēsturiskām personām.

Avoti: RtV

eihilija   med.

1. Zarnu limfas normāls stāvoklis.

Avoti: TM

eihlorhidrija   med.

1. Normāls brīvās sālsskābes daudzums kuņģa sulā.

Avoti: TM

eihofobija

1. Bailes izteikt vai uzklausīt laba vēlējumus.

eiholija   med.

1. Normāls žults stāvoklis.

Avoti: TM

eihologions   rel.

1. Liturģiska grāmata, kas satur trīs eiharistijas ritu tekstus un skaidrojumus, šo grāmatu tagad lieto Austrumu baznīcā.

Avoti: RtV

eihornija

1. Viendīgļlapju klases pontedēriju dzimtas ūdensaugs, peldoša ūdeņu nezāle.

Avoti: LPE

eihromatīns   med.

1. Hromosomas daļa, kura nes gēnus; tā sastāv no dezoksiribonukleīnskābes un globulīnu tipa proteīniem; labi saista krāsvielas.

Eihromatīna rajoni— hromosomas rajoni, kas interfāzē nekrāsojas vai vāji krāsojas ar bāziskajām krāsvielām.

Avoti: TM, ĢT

eihromatopsija   med.

1. Normāla krāsu uztvere.

Avoti: TM

Eihštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eichstaett"), Bavārijas federālajā zemē, 13200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

EII   saīs.

1. Eiropas Integrācijas institūts.

Avoti: i2

eija   apv.

1. Bērna šūpošana pirms iemigšanas.

2. Šūpulis.

Avoti: ME

Eija   mit.

1. Babiloniešu (akadiešu) gudrības un ūdens dievs, ekvivalents šumeru dievam Enki.

Avoti: PmV

eijāt   apv.

1. Šūpot.

Avoti: ME

eiju   apv.

1. Bērna šūpošana pirms iemigšanas.

Avoti: ME

eikalipteļļa   novec.

1. Eļļa, ko iegūst pārtvaicējot svaigas eikaliptu lapas ar ūdens tvaiku.

Avoti: KV

eikaliptols   med.

1. Eikalipta eļļas galvenā sastāvdaļa; lieto inhalācijām elpošanas ceļu slimībās vai ārēji ieberzējumiem.

Avoti: TM

eikalipts   -a, v.

1. Miršu dzimtas ģints ("Eucalyptus"), ļoti liels mūžzaļš tropu koks, kura lapas satur ēteriskās eļļas, ap 200 sugas, dažas sugas mēdz audzēt kā dekoratīvus telpaugus.

Eikalipta eļļa— kosmētikas sastāvdaļa, ko iegūst no svaigām eikalipta koka lapām, vietējas antiseptikas līdzeklis, arī pārtikas garšvielas, lieto kā ādas atsvaidzinātāju, var izraisīt alerģiskas reakcijas un ādas kairinājumu; ja ieēd lielu dozu (1 tējkaroti), var iestātes nāve.

Ganna eikalipts— eikaliptu suga ("Eucalyptus gunnii").

Avoti: LLVV, PmE, DaE

eikapnija   med.

1. Oglekļa dioksīda normāla koncentrācija asinīs.

Avoti: TM

eikarīdi   biol.

1. Vēžu klases augstāko vēžu apakšklases virskārta ("Eucarida"), no kuras Latvijā konstatēta 1 kārta (desmitkājvēži).

Avoti: LD

eikarioti   biol.

1. Kodolšūnaiņi ("Nuclearia" jeb "Eucariota"), dzīvās dabas šūnaiņu tipa organismi, kuru šūnas sastāv no plazmas un ar membrānu norobežota kodola (piem., vienšūnas aļģes, sēnes, augi, dzīvnieki).

Avoti: LD, SV96

Eikasch   vietv., vēst., vācu val.

1. Eikažu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Bīriņu pagastā.

Avoti: KV

Eikava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Zasas pagastā.

Avoti: LC

eikazieši

1. Krimuldas novada Krimuldas pagasta apdzīvotās vietas "Eikaži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Eikaži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krimuldas novada Krimuldas pagastā.

Avoti: LC

Eikena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Aiken"), Dienvidkarolīnas štatā, 30300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Eikenischek   vietv., vēst., vācu val.

1. Kalēju muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Rītes pagastā; Balden.

Avoti: KV

eikeratīns   med.

1. Matu un nagu keratīns, nešķīst ūdenī, atšķaidītās alkālijās un skābēs; to nešķeļ parastie proteolītiskie fermenti.

Avoti: TM

eikinēzija   med.

1. Normālas kustības spējas.

Avoti: TM

eiklīdija   bot.

1. Snīpainīte - krustziežu dzimtas ģints ("Euclidium").

Avoti: LD

eikome   bot.

1. dsk. Liliju dzimtas ģints ("Eucomis"), dekoratīvi, traukos audzējami augi, kuru ziedvārpas ar lapu pušķi galotnē ir līdzīgas ananasiem.

Divkrāsu eikome— eikomu dzimta ("Eucomis bicolor").

Pušķu eikome— eikomu dzimta ("Eucomis comosus").

Rudens eikome— eikomu dzimta ("Eucomis autumalis").

Avoti: DaE

eikomija

1. Ķīniešu gumijas koku dzimta ("Eucommiaceae").

2. Šīs dzimtas vienīgā ģints ("Eucommia"), 1 s.

Goblapu eikomija— eikomiju suga ("Eucommia ulmoides"), 15-20 m augsts vasarzaļš koks ar stipri eliptiskām lapām, Ķīnas centrālās un rietumu daļas kalnos.

Avoti: EV, Wi

eikomīnija

1. Divdīgļlapju klases burvjlazdu apakšklases rinda ("Eucominales"), 1 ģ., Ķīnā.

Avoti: PDE

eikonogens   novec.

1. Nātrija sāls, lieto fotogrāfijā kā attīstītāju.

Avoti: KV

eikortisms   med.

1. Normāla virsnieru garozas funkcionēšana.

Avoti: MSV

eikozāns   novec.

1. Piesātināts ogļūdeņradis, atrasts brūnogļu parafīnā.

Avoti: KV

eikozānskābe   med.

1. Piesātināta taukskābe, atrodama zemesriekstu eļļā un mazākā daudzumā arī citos augu un dzīvnieku taukos.

Avoti: TM

eikozapentaēnskābe   med.

1. Viena no zivju eļļas aktīvajām vielām ar ārstniecisku efektu.

Avoti: VE

eikrazija   med.

1. Labs organisma sulu sastāvs; normāla veselība.

Avoti: TM

eikss   apv.

1. Īkšķis, pirmais rokas pirksts.

2. Niere.

Avoti: TiA

eikste   apv.

1. Kārts, īpaši zirņu vai pupu stādu atbalstam.

Avoti: EH

eikstiņa   apv.

1. Neliela kārts, rīkste; īkstiņa.

Avoti: ME

Eikša   vietv.; nelok.

1. Eikša ezers - atrodas Feimaņu paugurainē, morēnieplakā, Riebiņu novada Rušonas pagastā, 151 m vjl., platība - 57 ha, garums - 1,2 km, lielākais platums - 0,8 km, vidējais dziļums - 4 m.

Avoti: LD

eiķelēt   apv.

1. Tamborēt.

Avoti: KnV

eila   apv.

1. Rinda, kārta, aile.

Avoti: KV

Eilata   vietv.

1. Pilsēta Izraēlas dienvidos ("Eilat"), osta Akabas līča krastā, 47800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Eilava   vietv.

1. Prūšu Eilava - Bagrationovska, pilsēta Krievijas Kaļiņingradas apgabalā, tās nosaukums līdz 1946. g.

Avoti: PZT, Wi

eile   apv.

1. Eila.

Avoti: EH

Eileitija   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dievu Zeva un Hēras meita, dzemdību dieviete un dzemdību aizgādne.

Avoti: Mit

eilema   lat.

1. Ķērpjlācīšu apakšdzimtas ģints.

Eilema complana— apšu ķērpjlācītis.

Avoti: LD

Eilenburg   vietv., vēst.

1. Dzelzceļa pieturas "Baltezers" (tagad Garkalnes novadā) nosaukums 1917.-1919. g.

Avoti: LE1

Eilenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eilenburg"), Saksijas federālajā zemē, 15500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

eiletons   rel.

1. Austrumu baznīcā - zīda drāna, kas klāj altāri liturģijas laikā.

Avoti: RtV

eiliņa   apv.

1. Rinda, kārta, aile.

Avoti: ME

eiloģija   rel.

1. Priestera svētības vārdi draudzei.

2. Neiesvētīta Svētā vakarēdiena maize.

Avoti: RtV

Eilsburija   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Aylesbury"), Anglijā, 58 km no Londonas, Bakingemšīras grāfistes administratīvais centrs, 58700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Eilsta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Ijlst"), Frīzlandes provincē, 4000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

eiļa   apv.

1. Rinda, kārta, aile.

Avoti: EH

Eimajs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - un varoņeposā "Odiseja" vecākais cūkgans, kas bija saglabājis uzticību savam valdniekam un pēc Odiseja atgriešanās dzimtenē palīdzēja viņam iekļūt pilī un izrēķināties ar Pēnelopes preciniekiem.

Avoti: Mit

Eimeidena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Ijmuiden"), Ziemeļholandes provincē, 48300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

eimenīdas

1. Sengrieķu mitoloģijā - pret noziedzniekiem, kas savus pārkāpumus nožēlo, labvēlīgas dievietes, erīniju (fūriju - romiešu mitoloģijā) pārvērtības forma.

Avoti: SV69

eimenoreja   med.

1. Normāla menstruācija.

Avoti: TM

eimeria   lat.

1. Eimērijas.

Eimeria carpellii— eimēriju suga, kas arī parazitē karpu zarnu epitēlijā.

Eimeria magna— eimēriju suga, kas parazitē trušu zarnu epitēlijā.

Eimeria perforans— eimēriju suga, kas arī parazitē trušu zarnu epitēlijā.

Eimeria sardinae— eimēriju suga, kas atrasta reņģēs Rīgas līcī.

Eimeria stiedae— eimēriju suga, kas parazitē trušu aknu un žultsvadu epitēlijā.

Eimeria subepithelialis— eimēriju suga, kas parazitē karpu zarnu epitēlijā.

Eimeria tenella— eimēriju suga, kas parazitē vistās.

Avoti: LE1

eimeriidae   lat.

1. Eimēriju dzimta.

Avoti: LD

eimērijas

1. Sporaiņu tipa kokcīdiju klases dzimta ("Eimeriidae"), >800 sugu, Latvijā konstatētas 14 sugas.

2. Šīs dzimtas ģints ("Eimeria"), vienšūnas parazīti, zīdītāju, putnu, zivju zarnu, retāk nieru un aknu epitēlija šūnās, ierosina kokcidiozi.

Avoti: LPE, LE1

eimerioze   novec.

1. Putnu un dzīvnieku, gk. sezonas slimību grupa, ko ierosina vienšūņu parazīti zarnu, retāk aknu (trušiem) un nieru (zosīm) epitēlija šūnās.

Avoti: LxE

eimicīns   med.

1. Antibiotiska viela, iegūta no "Bacillus subtilis"; aktīva pret difterijas, tuberkulozes u. c. baktērijām.

Avoti: TM

eimiši

1. Amanīti.

Avoti: SV99

Eimolps   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - trāķiešu valdnieks, kas devās palīgā Eleisīnai karā pret Atēnām, tiek uzskatīts par Eleisīnas mistēriju iedibinātāju un slavenu dziedoni.

Avoti: Mit

eimorfisms   med.

1. Šūnas dabiskās formas saglabāšana.

Avoti: TM

Eimsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Ames"), Aiovas štatā, 63200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Eimuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ādažu novadā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Carnikavas novadā.

Avoti: LC

eimurieši

1. Ādažu novada apdzīvotās vietas "Eimuri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Eimurs   vietv.

1. Eimura polderis - atrodas Rīgavas līdzenumā (zemākā daļa 0,3-0,6 m vjl.), Garciema dzelzceļa stacijas apkaimē, aptver Langes vecupes palieni; Eimura-Mangaļu polderis.

Avoti: LD

Einbeka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Einbeck"), Lejassaksijas federālajā zemē, 31600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Eindhovena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē, Ziemeļbrabantes provincē, 221400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA

Einecs   saīs.

1. Eiropas ķīmisko komercvielu saraksts ("European inventory of existing commercial chemical substances").

Avoti: PnR

einheriji   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - kritušie varoņi, kurus dievs Odins aicina uz Vallahu savā karadraudzē.

Avoti: Mit

Einis   vietv.; vēst.

1. Eiņa ezers - atradās Madonas apriņķa Lubānas pagastā uz ziemeļiem no Lubāna ezera, Abaines augšteces baseinā, tā platība bija ~35 ha, apaļš, sekls, dūņains, pēc Aiviekstes un tās pieteku regulēšanas pilnīgi aizaudzis (kūdrājs, mežs).

Avoti: LD

einoja   med.

1. Prāta un gribas normāls stāvoklis.

Avoti: TM

Einomija   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dievu valdnieka Zeva un Temīdas meita, viena no horām - likumības personifikācija.

Avoti: Mit

einotija   biol.

1. dsk. Zemāko augu kramaļģu nodalījuma dzimta ("Eunotiaceae"), Latvijā konstatētas 15 s.

Avoti: LD

einšteinijs

1. Ķīmiskais elements, pieder pie aktinoīdiem, periodiskās sistēmas 99. elements; pirmo reizi mākslīgi iegūts 1954. g.; simbols Es (Einsteinium), zināmi apmēram 10 radioaktīvie izotopi, stabilu izotopu nav.

Avoti: SV99, FF

einuhisms   med.

1. Einuha stāvoklis.

Avoti: TM

einuhoīdisms   med.

1. Nepilnīga attīstība nepietiekamas dzimumdziedzeru darbības dēļ.

Avoti: SV96

einuhoīds   med.

1. Indivīds ar nepilnīgi attīstītiem dzimumdziedzeriem.

Avoti: TM

einuhs   -a, v.

1. Vīrietis, kam izoperēti dzimumdziedzeri vai traucēta to darbība.

// vēst. Kastrēts harēma kalpotājs.

Avoti: LLVV

einuks   novec.

1. Einuhs.

Avoti: KV

einzaci   apv.

1. Tamborētas mežģīnes.

Avoti: KnG

Einzīdelne   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Einsiedeln"), Cīrihes kantonā, 12600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

eioplocefals   vēst.

1. Dinozauru klases dzīvnieks, kura ķermeni klāja bruņu plātnes, ko papildināja 10-15 cm garas adatas.

Avoti: IZ-147-51

eiosmija   med.

1. Normāla ožas spēja.

2. Patīkama smarža.

Avoti: TM

EIP   saīs.

1. Eiropas Integrācijas padome.

Avoti: i2

eipareinija   med.

1. Seksuālā saderība.

Avoti: MSV

Eipatorija   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Krimas Autonomajā Republikā, 106800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

eipatrīdi   vēst.

1. Ģints aristokrātija senajās Atēnās.

Avoti: SV99

eipepsija   med.

1. Normāla gremošana.

Avoti: TM

eipeptisks   med.

1. Viegli sagremojams.

2. Tāds, kam laba gremošanas spēja.

3. Gremošanu veicinošs.

Avoti: TM

eiperistaltika   med.

1. Normālas un nesāpīgas zarnu kustības.

Avoti: TM

eipireksija   med.

1. Neliela ķermeņa temperatūras paaugstināšanās infekcijas slimības sākumā, organisma aizsargreakcija.

Avoti: MSV

eiplastisks   med.

1. Tāds, kas veido veselīgus audus; tāds, kas viegli un labi dziedē.

Avoti: TM

eiplieši

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Eipļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

eiploīdija   biol.

1. Hromosomu skaita mainības veids.

Avoti: ZTV

eiploīds   -a, v.; biol.

1. Organisms, kura šūnu kodolā ir viens vai vairāki veseli hromosomu komplekti.

Avoti: ĢT

Eipļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

eipnoja   med.

1. Normāla elpošana; mierīga, vienmērīga elpošana.

Avoti: TM

eipraksija   med.

1. Spēja izdarīt koordinētas kustības.

Avoti: TM

eira

1. Eiro - vienota Eiropas Savienības naudas vienība.

Avoti: GrV

Eira   vietv.; nelok.

1. Eira ezers - lielākais beznoteksāļezers Austrālijā (angļu val. "Lake Eyre"), atrodas kontinenta tuksnešainajā dienvidu daļā, tektoniskā depresijā 15 m zjl., platība - 8000-15000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 5,7 m, sastāv no 2 daļām - Ziemeļeira ezera un Dienvideira ezera, ko savieno Goidera kanāls.

2. Eira pussala - atrodas Dienvidaustrālijā (angļu val. "Eyre Peninsula"), starp Spensera un Lielo Austrālijas līci, garums - ~300 km, kaļķakmens plato ~200 m vjl., lielākais augstums - 472 m.

Avoti: LģE

Eiraps

1. astr. Saturna pavadonis ("Erriapo"), vidējais attālums no planētas - 17343000 km, izmēri - 10 km.

Avoti: ZvD-203-26

Eirāzija   vietv.

1. Lielākais kontinents, atrodas ziemeļu puslodē, vēsturiski iedala divās pasaules daļās - Eiropā un Āzijā, platība - 53400000 kvadrātkilometru, 4,66 miljardi iedzīvotāju (2006. g.), garums austrumu-rietumu virzienā - 16000 km, ziemeļu-dienvidu virzienā 8000 km.

Avoti: PuA, LģE

eire   apv.

1. Airis.

Avoti: EH

Eirēne   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dievu valdnieka Zeva un Temīdas meita, dieviete - miera personifikācija.

Avoti: Mit

eirēni

1. Audzinātāju palīgi (no audzēkņu vidus izvirzīti) slēgtajās valsts audzināšanas iestādēs - agelās Spartā.

Avoti: LPE

eirēniķi   novec.

1. Miera ļaudis, kas atturas no polēmikas ticības konfesiju starpā.

Avoti: KV

eiri-   med.

1. Salikteņos norāda uz platu.

Avoti: MSV

Eiriale   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - jūras dievību Forkija un Kēto radītā briesmone, viena no trim māsām gorgonām.

Avoti: Mit

eiribats

1. Eiribatie organismi - ūdens organismi, kas dzīvo dažādā dziļumā.

Avoti: SV69

eiribionts   biol.

1. Eiribiontie organismi - organismi, kas piemēroti eksistencei vidē, kuras faktoriem var būt ļoti dažāda vērtība; sugas ar plašu ekoloģisko valenci.

Avoti: SV69, SV08

eiricefālija   med.

1. Plats galvaskauss.

Avoti: TM

Eiridike   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Orfeja sieva, mira no čūskas kodiena neilgi pēc kāzām.

Avoti: LEV

eirifāgi

1. Dzīvnieki, kas pārtiek no dzīvnieku un augu valsts produktiem; visēdāji.

Avoti: SV08

Eirifīle   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Argas valdnieka Talaja meita un pareģa Amfiarāja sieva.

Avoti: Mit

eirifotisks   med.

1. Tāds, kas spēj uztvert plašas gaismas intensitātes svārstības.

Avoti: TM

eirignātisms   med.

1. Neparasts žokļu platums.

Avoti: TM

eirignāts   med.

1. Indivīds ar platu seju un izspiestiem vaigu kauliem.

Avoti: TM

eirihalīni   biol.

1. Organismi (dzīvnieki), kas pielāgoti dzīvei vidē ar dažādu sāļuma pakāpi.

Avoti: SV99

eirihasms   med.

1. Indivīds ar neparasti platu aizdeguni un ar attiecīgi platākiem galvaskausa izmēriem.

Avoti: TM

Eirilohs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Odiseja ceļabiedrs, kurš tāpat kā Odisejs netika pārvērsts par cūku burves Kirkes salā, atšķirībā no pārējiem ceļabiedriem.

Avoti: Mit

Eirinome   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - okeanīda, triju haritu (romiešu grāciju) māte.

Avoti: PmV

Eirinoms   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - ļauns dēmons pazemes valstībā, briesmonis, kas aprija nomirušo miesas.

Avoti: Mit

eirinters   med.

1. Instruments šauras ejas vai dobuma paplašināšanai.

Avoti: TM

eirions   med.

1. Kraniometrisks punkts galvaskausa vislielākā šķērsdiametra galos.

Avoti: TM

eiriopija   med.

1. Nenormāli plata acu atvēršanās.

Avoti: MSV

eirisomija   med.

1. Druknums.

Avoti: TM

Eiristejs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tīrintas un Mikēnu valdnieks, kuram kalpoja Hērakls un pēc kura pavēles viņš veica savus divpadsmit varoņdarbus.

Avoti: Mit

eiritermisks   med.

1. Spējīgs panest ievērojamas temperatūras svārstības, piem., daži mikroorganismi.

Avoti: TM

Eiritions   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - gans, kas Eritejā ganīja milža Gēriona govis.

Avoti: Mit

Eirits   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - izcils strēlnieks no Oihalijas, Ioles tēvs.

2. Grieķu mitoloģijā - viens no Molionīdiem, Siāmas dvīņiem no Elīdas, Aktora un Moliones dēli, kas bija apveltīti ar milzīgu spēku un bija lieliski karotāji.

Avoti: MitJ

eiritmija

1. Vienmērīgu, harmonisku kustību un dejas veids, ko izveidojis antropozofs Rūdolfs Šteiners, pedagoģijas un terapijas palīglīdzeklis.

2. med. Pulsa vienmērība.

3. med. Ķermeņa un orgānu harmoniska attīstība.

Avoti: LEV, TM

eiro

1. Eiropas Savienības valūta kopš 1999. g. 1. janvāra; sīknauda - cents; euro.

Eiro tiek izmantots— Austrijā, Beļģijā, Francijā, Grieķijā, Igaunijā, Īrijā, Itālijā, Kiprā, Luksemburgā, Maltā, Nīderlandē, Portugālē, Latvijā, Lietuvā, Slovākijā, Slovēnijā, Somijā, Spānijā, Vācijā, kā arī Andorā, Ālandu Salās, Francijas Dienvidjūru un Antarktikas Zemēs, Francijas Gviānā, Gvadelupā, Majotā, Martinikā, Melnkalnē, Monako, Reinjonā, Sanmarīno, Senbartelmī Kopienā, Senpjēras un Mikelonas Teritoriālajā Kopienā un Vatikānā.

Avoti: LEV, PnR

eiro-

1. Salikteņu daļa Eiropas-, ar Eiropu saistīts (piem., eirodolāri, eirokomunisms).

Avoti: SV99

eirobudžets

1. Eiropas Savienības budžets, kas ietver visus plānotos ienākumus un izdevumus dažādiem pasākumiem, kurus Eiropas Savienība īsteno viena gada laikā.

Avoti: TvV

eirocentrisms

1. Pasaules parādību aplūkošana no eiropiešu pieredzes un interešu viedokļa.

Avoti: SV96

eirocents   sar.

1. Cents; eiro simtdaļa.

eirocija

1. dsk. Asku sēņu plektomicēšu klases rinda ("Eurotiales"), vienkāršākajām sēnēm augļķermeņi ir aizmetņa stāvoklī, augstāk attīstītajām - kleistotēciji ar haotiski novietotiem askiem.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Eurtiaceae"), no kuras Latvijā konstatētas 6 ģintis.

Avoti: LPE, LD

eiročeks

1. Vienota formāta un krāsas starptautiskas vienības čeks, kas paredzēts skaidras naudas saņemšanai noteikta limita ietvaros visā Eiropā.

Avoti: GrV

Eirodisnejlenda

1. Disneja sabiedrības 1993. gadā Parīzes tuvumā izveidotais atrakciju (tematiskais) parks; Parīzes Disnejlenda.

Avoti: TvV

eirodolāri

1. Eiropas valstu bankās noguldīti naudas līdzekļi ASV dolāros.

Avoti: SV99

eirofils

1. Cilvēks, kam ir izteikti pozitīva attieksme pret Eiropas Savienību un savas valsts dalību tajā.

Avoti: PL

eirofobija

1. Bailes no Eiropas.

Avoti: PL

eirokomunisms

1. Virziens Francijas, Itālijas un dažu citu valstu komunistiskajās partijās 20. gs. 70. gados, kas neatzina padomju kompartijas ģenerāllīniju un vadošo lomu.

Avoti: SV99

eirokrāts

1. Ierēdnis Eiropas Savienības struktūrās.

Avoti: PL

eirokredīti   ek.

1. Starptautiski aizņēmumi, ko izsniedz komercbankas uz eirovalūtas tirgus resursu rēķina; parasti tiek piešķirti uz ilgu laiku ar svārstīgām procentu likmēm.

Avoti: SbV

eironija   novec.

1. Ironija, smalks izzobojums, slavējot to, ko grib pelt, un peļot to, ko grib slavēt.

Avoti: SV33

eiroobligācija   ek.

1. Obligācija eirovalūtā, kas emitēta kredītu finanšu tirgū.

Avoti: SbV

eirooptimisms

1. Optimistiska, pozitīvi orientēta attieksme pret Eiropas Savienību, tajā notiekošajiem procesiem, nākotnes perspektīvām un Latvijas (vai kādas citas valsts) dalību un progresīvu attīstību šajā organizācijā.

Avoti: PL

eirooptimists

1. Tāds, kam piemīt eirooptimisms.

Avoti: PL

Eiropa

1. mit. Zemkopības dieviete sengrieķu mitoloģijā, vēlākajās teiksmās feniķiešu valdnieka Agēnora meita, ko Zevs (vērša izskatā) nolaupīja un aizveda uz Krētas salu.

2. astr. Viens no Jupitera pavadoņiem ("Europa"), vidējais attālums no planētas - 671100 km, izmēri - 3122 km, masa - 0,64 no Mēness masas, atklājis it. zinātnieks G. Galilejs 1610. g.

3. vietv. Pasaules daļa, Eirāzijas kontinenta daļa uz rietumiem no Urāliem, platība - 10,5 miljardi kvadrātkilometru, 732000000 iedzīvotāju (2006. g.).

Eiropas identitāte— visiem eiropiešiem kopīga uzskatu un vērtību sistēma, kura vēl aizvien turpina veidoties.

Avoti: EV, ZvD-203-24

Eiropadome

1. Eiropas Savienības struktūra ("European Council"), kas saskaņā ar ES pamatlīgumiem netiek uzskatīta par vienu no kopējām ES iestādēm, to veido ES dalībvalstu valstu un valdību vadītāji, kas tiekas vismaz divas reizes gadā kādā no Eiropas Savienības prezidentūras pilsētām.

Avoti: EF

Eiroparlaments

1. Eiropas Savienības augstākā pārstāvniecības iestāde.

Avoti: SV96

eiropeāde

1. Gadskārtējs Eiropas tautu mākslas festivāls.

Avoti: PL

eiropeīdi   -u, vsk. eiropeīds, -a, v.

1. Cilvēku rase, kurai raksturīga relatīvi gaiša āda, mīksti taisni vai viļņaini mati, stipri izvirzīts taisns deguns, plānas lūpas; tos iedala divos zaros: dienvidu zaram raksturīga melnīgsnēja āda un tumši mati un acis, ziemeļu zaram - gaiša āda, blondi vai gaišbrūni mati, zilas vai pelēkas acis.

Avoti: SV99

eiropeīds   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar eiropeīdiem, tiem raksturīgs.

Eiropeīdā rase— Eirāzijas rase, viena no trim lielajām cilvēku rasēm, ko pēc ārējām pazīmēm iedala divos zaros, starp kuriem ir pārejas forma.

Avoti: LLVV

eiropeisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar Eiropu vai eiropiešiem, raksturīgs Eiropai vai eiropiešiem.

Avoti: LLVV

eiropeizēt

1. Pārveidot par tādu, kas raksturīgs Eiropai, eiropiešiem.

Avoti: SV99

eiropejisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Eiropeisks.

Avoti: LLVV

eiropieši   -u, v.

1. Eiropas pamatiedzīvotāji.

Avoti: LLVV

eiropijs

1. Ķīmiskais elements, pieder pie lantanoīdiem, periodiskās sistēmas 63. elements; to lieto kodoltehnikā, speciāla stikla izgatavošanai u. c.; simbols Eu (Europium), zināmi 17 izotopi, no kuriem 2 ir stabili.

Avoti: SV99, FF

eiropisks   novec.

1. Raksturīgs eiropietim; eiropeisks.

Avoti: LV93

eiroplāns   apv.

1. Lidmašīna.

Avoti: ĒiV

Eiropols

1. Tiesībsargājošo struktūru organizācija, kurā apvienojušās Eiropas Savienības dalībvalstis.

Avoti: PL

eirorem.   saīs.

1. Eiroremonts.

Avoti: i2

eiroremonts   v.

1. Iekštelpu remonts, ko veic pēc rietumvalstīs pastāvošajiem standartiem.

Avoti: MLVV

eiroskepticisms

1. Skeptiska attieksme pret Eiropas Savienību, tajā notiekošajiem procesiem, nākotnes perspektīvām un Latvijas (vai kādas citas valsts) dalību un progresīvu attīstību šajā organizācijā.

Avoti: PL

eiroskeptiķis

1. Cilvēks, kam ir skeptiska attieksme pret Eiropas Savienību un savas valsts vietu tajā.

Avoti: PL

eirotirgus   ek.

1. Starptautisks valūtas un aizdevu kapitāla tirgus, kurā darījumi tiek veikti eirovalūtās.

Avoti: SbV

Eirotunelis

1. Tunelis zem Lamanša šauruma (37 km no kopējā garuma 50 km), kas savieno Lielbritāniju un Franciju, ko izmanto regulāriem pasažieru pārvadājumiem ar vilcienu "Eurostar" no Londonas uz Parīzi vai Briseli, automašīnu, autobusu un kravu pārvadājumiem ar vilcienu "le Shuttle" no Čeritonas uz Kalē.

Avoti: TvV

eirovalūtas   ek.

1. Eiro un citas Rietumeiropas valstu valūtas.

2. Naudas līdzekļi aiz šo valūtu emitējošo valstu robežām esošo banku kontos.

Eirovalūtu tirgus— daļa no starptautiskā valūtas tirgus, kurā operācijas tiek veiktas ārpus to nacionālās naudas apgrozības jomas.

Avoti: SbV

Eirovīzija

1. Eiropas TV kompāniju sadarbība attiecībā uz TV programmu pārraidi, pārsvarā izklaides (mūz. festivāli) un sporta programmas.

Avoti: LEV

eirozona

1. Eiropas valstu kopa, kur ieviesta Eiropas Savienības valūta eiro.

Avoti: PL

eirs

1. Eiro - Eiropas naudas vienība.

Avoti: IdV

Eirs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - austrumvējš, kas mīt Arābijā un Persijas pakalnos, viņš bija titāna Astreja un ausmas dieves Ēosas dēls.

Avoti: MitJ

eis   mūz.

1. Skaņas "mi diēz" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

Eisāgi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Eisaki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Konstantinovas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

eisakieši

1. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Eisaki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Eisbahova   vietv.

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Priežmale" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems; Eizbahova.

Avoti: LC, LPag

Eisela   vietv.

1. Upe Nīderlandē ("Ijssel"), Reinas lejteces labās attekas Lekas atzars uz ziemeļiem, garums 123 km, sākas pie Arnemas, ietek Eselmēras līcī.

Avoti: PZT

Eiselmērs   vietv.

1. Ar 33 km garu dambi no Ziemeļjūras Vadenzē līča nodalītās un daļēji nosusinātās ūdenstilpes ziemeļu daļa.

Avoti: PZT

eisēmija   med.

1. Labvēlīga pazīme vai prognoze.

Avoti: TM

Eisenhammer   vietv., vēst., vācu val.

1. Dzelzsnama muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Ābeļu pagastā.

Avoti: KV

eisenia   lat.

1. Slieku dzimtas ģints.

Eisenia rosea— sārtā slieka.

Eisenia foetida— mēslu slieka.

Avoti: LD

eiseniella   lat.

1. Slieku dzimtas ģints.

Eiseniella tetraedra— četršķautņu slieka.

Avoti: LD

Eiselsteina   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Ijsselstein"), Utrehtas provincē, 34200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

eisistole   med.

1. Sirds normāla savilkšanās.

Avoti: TM

Eiskirhene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Euskirchen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 55600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Eislēbene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lutherstdt Eisleben"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 24300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

eisocialitāte

1. Sabiedriskās dzīves forma, kas konstatēta tādiem kukaiņiem kā bites un termīti, kam kolonija sastāv no īpašām, bioloģiski nosacītām kastām (piem., strādnieki, trani, vaislinieki).

Avoti: IdV

eisplēnija   med.

1. Normāla liesas darbība.

Avoti: TM

Eisrīzenvelta   vietv.

1. Trešā garākā (42 km) alu sistēma Rietumeiropā ("Eisriesenwelt"), Tennena masīvā, Alpos 1641 m vjl., uz dienvidiem no Zalcburgas (Austrijā), ieeja 1120 m augstāk par Zalcahas upes līmeni, ejas sniedzas 407 m dziļumā.

Avoti: PZT

eiss   žarg.

1. Pretinieka neatņemta serve (piem., tenisā, volejbolā).

Avoti: SLG

eistahīts   med.

1. Dzirdes kanāla iekaisums.

Avoti: TM

eistatisks   ģeol.

1. Eistatiskās svārstības - Pasaules okeāna līmeņa lēnas svārstības, kas radušas netektonisku cēloņu ietekmē vai ūdens masas un okeāna tilpuma izmaiņu rezultātā, galvenokārt sakarā ar ledāju veidošanos un kušanu, kā arī ar jūras nogulumu uzkrāšanos.

Avoti: SV96

eistēle

1. Vadaudu gredzens, kas sastāv no atsevišķiem vadu kūlīšiem.

Avoti: LD

eistēnija   med.

1. Fiziskā spēka un aktivitātes normāls stāvoklis.

Avoti: TM

eists   apv.

1. Īsts.

Avoti: BsV

eisumi   apv.

1. Aitas vilna, kas nocirpta no kājām, galvas, astes.

Avoti: TiA

Eišišķes   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Viļņas apriņķī, Šaļčininku rajona pašvaldībā, 3340 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Eiškuna   vietv.

1. Bārtas kreisā krasta pieteka Lietuvā, garums - 14 km.

Avoti: LD

EIT   saīs.

1. Eiropas Inovāciju un tehnoloģiju institūts (viens un tas pats saīsinājums visās valodās).

Avoti: PnR

Eita   vietv.

1. Pilsēta Kiribati Republikā, Teinainano piepilsēta, 2300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

eitanazēt

1. Veikt eitanāziju.

Avoti: VpV-6-176

eitanāzija

1. Viegla nāve; gadījums, kad ārsti atņem dzīvību neglābjami slimam pacientam, kam dzīvības mākslīga saglabāšana sagādā fiziskas ciešanas.

Pasīvā eitanāzija— netiek pielietoti dzīvību uzturoši pasākumi vai arī tie tiek pārtraukti.

Aktīvā eitanāzija— pasākumi ar tūlītēju nāvējošu iedarbību (piem., morfija pārdozēšana).

Avoti: LEV

eiteksija   med.

1. Vielu maisījums tādās proporcijās, ka tā kušanas punkts ir zemāks nekā jebkuram citam to pašu vielu maisījumam.

Avoti: TM

eitektika   ķīm.

1. Tāds vairāku vielu maisījums, kam sacietējot, sastāvdaļas no kausējuma izkristalizējas vienlaikus - temperatūrā, kas zemāka par atsevišķo vielu kušanas punktiem.

Avoti: SV96

eitektiks   novec.

1. Eitektika.

Avoti: KV

Eitenhahe   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā ("Uitenhage"), Austrumkāpas provinces dienvidu daļā, 103600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

eitēnika   med.

1. Mācība par cilvēku rases uzlabošanu, radot labvēlīgus eksistences apstākļus.

Avoti: TM

Eiterpe   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - viena no deviņām mūzām, mūzikas un liriskās dzejas aizbildne.

Avoti: SV99

Eitgēsta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Uitgeest"), Ziemeļholandes provincē, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Eithorna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Uithoorn"), Ziemeļholandes provincē, 28500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

eitīmija   med.

1. Labs garastāvoklis.

Avoti: TM

Eitīne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eutin"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 16800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

eitocija   med.

1. Normālas, vieglas dzemdības.

Avoti: TM

eitonija   lat.

1. Aknu sūnu klases maršanciju apakšklases dzimta ("Aytoniaceae"), Latvijā konstatēta 1 s.

Avoti: LD

eitopija   med.

1. Orgāna novietojums normālā stāvoklī.

Avoti: TM

eitrihoze   med.

1. Normāla matu attīstība.

Avoti: TM

eitrofija   med.

1. Labs barojuma stāvoklis.

Avoti: TM

eitrofikācija

1. Ūdenstilpju piesātināšanās ar augu barības vielām, kas veicina ūdensorganismu pārmērīgu savairošanos un ūdenstilpju aizaugšanu.

2. Augsnes bagātināšanās ar barības vielām un attiecīgajam augsnes tipam netipisku augu sugu ieviešanās.

Avoti: SV99

eitrofisks

1. Barības vielām bagāts.

Eitrofiska ūdenstilpe— sekls ezers vai cita ūdenstilpe, kurā uzkrājas augu barības vielas, kas veicina organismu vairošanos, ūdens ziedēšanu, skābekļa trūkumu un aizaugšanu.

2. Tāds, kas var augt tikai auglīgā, barības vielām bagātā vietā, piem., eitrofiskie augi.

Avoti: SV99

eitrofs

1. Eitrofisks - barības vielām bagāts (parasti to attiecina uz ezeriem un citām ūdenstilpēm).

Avoti: LEV

eituve   sar.

1. Gājiens.

Avoti: NeV

eituvis   sar.

1. Gājiens.

Avoti: NeV

ēituwis   sar.

1. Gājiens.

Avoti: NeV

Eivisa   vietv.

1. Sala Vidusjūrā (kataloņu val. "Eivissa", sp. val. "Ibiza"), Baleāru salu grupā, Spānijas teritorija, platība - 572 kvadrātkilometri, 111000 iedzīvotāju (2005. g.); Ivisa.

Avoti: LģE, LpA

Eivona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Avon"), Konnektikutas štatā, 18400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Avon"), Indiānas štatā, 16000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Avon"), Ohaio štatā, 22300 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Grāfiste Lielbritānijā ("Avon"), Anglijas dienvidrietumos, administratīvais centrs - Bristole, platība - 1342,68 kvadrātkilometru, 1080000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: WA16, LpA, Wi

eiza   novec.

1. Cilpa.

Avoti: VkG

Eizbahova   vietv.

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Priežmale" daļa, kas līdz ~1969. g. bija atsevišķs ciems; Eisbahova.

Avoti: LE1, LPag

eizbahovieši

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Eizbahova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Eizenaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eisenach"), Tīringenes federālajā zemē, 41600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

eizenahieši   vēst.

1. Vācijas strādnieku kongresā 1869. g. Eizenahā A. Bēbeļa un V. Lībknehta vadībā dibinātās Vācijas Sociāldemokrātiskās partijas biedri.

Avoti: EV

eizenbānis   apv.

1. Vilciens.

Avoti: ĒiV

Eizenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eisenberg"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 9100 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Eisenberg"), Tīringenes federālajā zemē, 11000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Eizendeike   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Ijzendijke"), Zēlandes provincē, 2150 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Eizenerca   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Eisenerz"), Štīrijas federālās zemes ziemeļos, 4300 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

Eizenhitenštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eisenhuettenstadt"), Brandenburgas federālajā zemē, 27200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Eizenštate   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Eisenstadt"), Burgenlandes federālajā zemē, 13400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

eizēt   apv.

1. Elsot.

Avoti: DžP

Eizfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eisfeld"), Tīringenes federālajā zemē, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

eizitija   med.

1. Normāla ēstgriba.

Avoti: TM

Eizlingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eislingen/Fils"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 19800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

eizoptrofobija   med.

1. Bailes no spoguļiem.

Avoti: TM

Eižvertini   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Eižvertiņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Eižvertiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC

ej   izsauk.

1. Lieto, lai pamudinātu kādu pievērst kam uzmanību.

2. Lieto, lai izteiktu prieku, arī izbrīnu, apbrīnu.

Ej tu nost!— lieto, lai izteiktu pārsteigumu, izbrīnu.

Avoti: LLVV, SLG

eja   -as, s.

1. Sprauga, tunelis, gaitenis u. tml., pa kuru iespējams pārvietoties kājām.

2. Kanāls, kas organismā savieno orgānus, ķermeņa dobumus u. tml.

Avoti: LLVV

Eja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 26500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

ejakulācija   fiziol.

1. Sēklas izplūšana no dzimumlocekļa.

Avoti: SV96

ejakulāts

1. Sēkla, kas izplūdusi no dzimumlocekļa.

Avoti: SV99

ējas   apv.

1. Šūpulis (bērnu valodā).

Avoti: ME

ējāt   apv.

1. Šūpot.

Avoti: ME

Ejbī   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 3000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Eje   mit.

1. Akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - ūdeņu un gudrības dievs, atbilst šumeru dievam Enki.

Avoti: Mit

Ejekatls   mit.

1. Acteku mitoloģijā - vēja dievs, viens no lielā dieva Kecalkoatla iemiesojumiem, nozīmīgs demiurgs, kas piedalījās pasaules kārtības izveidošanā.

Avoti: PmV

Ejina   vietv.

1. Sala Mitrejas jūras Saronikas līcī ("Aigina"), Grieķijas teritorija, Atikas perifērijā, apdzīvota, platība - 87,4 kvadrātkilometri, garums - 18,5 km.

Avoti: PZT, PuA, Wi

ejiņa   novec.

1. Dem. --> eja.

Avoti: LV93

ejkājas   -u, vsk. ejkāja, -as, s.; zool.

1. Kājas (piemēram, posmkājiem), kuras pielāgotas iešanai, lēkšanai, peldēšanai.

Avoti: LLVV

Ejlstrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1330 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ejnesila   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Eynesil"), Giresunas ilā, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ejo   apv., izsauk.

1. Lieto, lai pievērstu kāda uzmanību.

Avoti: ĒiV

ejošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> iet.

2. sar. Tāds, pēc kā ir pieprasījums (parasti par preci).

Avoti: LLVV

Ejstrupholma   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1650 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ejū   apv., izsauk.

1. Lieto, modinot kādu, arī pievēršot kāda uzmanību.

Avoti: ViV

ek   izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu nepatiku.

2. Lieto, lai izteiktu prieku, arī izbrīnu, apbrīnu.

3. Lieto, lai pamudinātu kādu pievērst kam uzmanību.

4. apv. Lieto, lai izteiktu nevērību, neticību saviem spēkiem, arī nicinājumu.

Avoti: LLVV, KiV

EK   saīs.

1. Eiropas Kopiena/Kopienas.

2. Eiropas Komisija.

Avoti: PnR, i2

ēk   apv.

1. Ēku, ēkur.

Avoti: EH

ek-   med.

1. Prefikss ar nozīmi "ārā", "no".

Avoti: MSV

ek.   saīs.

1. Ekonomika.

Avoti: i2

eka   apv., izsauk.

1. Vai, kā!; lūk, kā!.

Avoti: ĒiV

eka   vēst.

1. Ģimene Senajā Grieķijā.

Avoti: MkV

ēka   s.

1. Celtne, ko parasti izmanto dzīvošanai, saimnieciskām, ražošanas vai sabiedriskām vajadzībām; atsevišķs objekts celtņu kompleksā.

2. Klēts, vēsā ēka dažādu produktu uzglabāšanai.

Avoti: LLVV, EH

ekacēzijs   novec.

1. Francijs; Mendeļejeva paredzētā elementa ar 87. kārtas numuru, nosaukums pirms tā atklāšanas.

Avoti: KV

eka-ekamangāns   novec.

1. Rēnijs; Mendeļejeva paredzētā elementa ar 75. kārtas numuru, nosaukums pirms tā atklāšanas.

Avoti: KV

eka-elementi   novec.

1. Vairāku ķīmisko elementu nosaukumi, ko Mendeļejevs uzņēma savā ķīmisko elementu periodiskā sistēmā, iekams paši šie elementi vēl bij atrasti.

Avoti: KV

ekajods   novec.

1. Astats; Mendeļejeva paredzētā elementa ar 85. kārtas numuru, nosaukums pirms tā atklāšanas.

Avoti: KV

Ekale   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 5900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

ekamangāns   novec.

1. Tehnēcijs; Mendeļejeva paredzētā elementa ar 43. kārtas numuru, nosaukums pirms tā atklāšanas.

Avoti: KV

ekārs   novec.

1. Procentos izteikta atkāpšanās prēmija biržas darījumos.

Avoti: TV

ekartē   novec.

1. Franču kāršu spēle 2 personām ar 5 kārtīm; 11-tā kārts ir trumpis, pārējās atliek pirkšanai.

Avoti: KV

Ekartsberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eckartsberg"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 2400 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

ēkas   apv.

1. Netīrumi, izkārnījumi (bērnu valodā).

Avoti: ME

ēkāt   apv.

1. Izkārnīties (bērnu valodā).

Avoti: ME

Ekatepeka   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Ecatepec"), Mehiko pavalstī, 1687500 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

ēkaugša   apv.

1. Ēkas augšējā daļa.

Avoti: EH

ekbolīns   med.

1. Viens no melno rudzu alkaloīdiem, identisks ar ergotīnu, lietots pret dzemdes asiņošanu u. c.

Avoti: KV, TM

EKC   saīs.

1. Etniskās kultūras centrs.

Avoti: i2

EKD   saīs.

1. Eiropas Komisijas delegācija.

Avoti: i2

ekdēmisks   med.

1. Uz attālāku apvidu slimībām attiecīgs; neendēmisks.

Avoti: TM

ekdemomānija   med.

1. Slimīga klejošanas tieksme.

Avoti: MSV

ekdionurīda

1. dsk. Kukaiņu klases viendienīšu kārtas dzimta ("Ecdyonuridae"), Latvijā konstatēta 1 s. - dzeltenā viendienīte.

Avoti: LD

ekdiziasms   med.

1. Nenormāla tieksme izģērbties.

Avoti: TM

ēkeladata   apv.

1. Tamboradata.

Avoti: ViV

ēkelēt   apv.

1. Tamborēt.

Avoti: MalV

Ekendorfskaja   vietv., vēst.

1. Engures novada Smārdes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Ekengraf   vietv., vēst.

1. Viesītes pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Ekengrafskaja   vietv., vēst.

1. Viesītes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Ekepa   vietv.

1. Pilsēta Libērijas ziemeļu daļā ("Yekepa"), Nimbas grāfistē, Nimbas kalna piekājē.

Avoti: PZT, Wi

Ekernfērde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eckernfoerde"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 21800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

ekers

1. Portatīvs ģeodēziskais instruments taisna leņķa nospraušanai dabā vai situācijas uzmērīšanai.

Avoti: SV99

EKF   saīs.

1. Eiropas Kokapstrādes federācija.

Avoti: i2

ekfilakse   med.

1. Stāvoklis, kurā antivielas asinīs kļūst neaktīvas.

Avoti: MSV

ekfonēze   rel.

1. Lūgšanas nobeiguma vārdi, kas izteikti skaļā balsī, pārējais lūgšanas teksts tiek sacīts klusām.

Avoti: RtV

ekforija   med.

1. Engrammas atjaunošana atmiņā, atkārtojot sākotnējo stimulu.

Avoti: MSV

EKG   saīs.

1. Elektrokardiogrāfija.

2. Elektrokardiogramma.

Avoti: SV96

ekgonīns   novec.

1. Organisks savienojums ar diezgan komplicētu struktūru, no kura atvasināma lielākā daļa kokaīnaugos esošo alkaloīdu.

Avoti: KV

ēkgrauzis

1. Koksngraužu dzimtas suga ("Hylotrupes bajulus"), 8-20 mm gara vabole, pelēkbrūna ar gaišāku svītru uz segspārniem, kāpuri ļoti bojā koksni.

Avoti: LEV

ekhimoma   med.

1. Pietūkums no zemādas asinsizplūduma.

Avoti: MSV

ekhimoze   med.

1. Norobežots asinsizplūdums zem ādas vai ādā, lielāks par petehiju.

Avoti: MSV

ekhīze   med.

1. Asins izplūdums.

Avoti: TM

ekhondroma   med.

1. Hiperplastiska skrimšļaudu augšana skrimšļa vai kaula ārpusē.

Avoti: TM

ekhondrotoms   med.

1. Nazis skrimšļaudu izgriešanai.

Avoti: MSV

ekhondroze   med.

1. Skrimšļains izaugums, kam nav audzēja rakstura.

Avoti: TM

eki   žarg.

1. Ekonomiskā fakultāte.

2. Ekonomiskās fakultātes studenti.

Avoti: SLG

Ekibastuza   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Pavlodaras apgabalā, 119700 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

ekijs   saīs., vēst.

1. Eiropas valūtas vienība (angļu "European Currency Unit"), balstījās uz dalībvalstu bruto nacionālo produktu un tirdzniecību; tā vērtība citu valstu valūtās tika aprēķināta un publicēta ik dienas; 1999. g. to aizstāja ar eiro.

2. Sena franču zelta vai sudraba monēta, ko sāka kalt 1266. gadā.

Avoti: LEV

Ekinezi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kahramanmarašas ilā, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ekipāža   -as, s.

1. Apkalpe (kuģim, lidaparātam, tankam).

2. Krasta daļa (flotes ekipāža), no kuras papildina flotes komandas.

Avoti: LLVV

ekipāža   -as, s.

1. Grezni, viegli atsperu rati.

2. dzelzc. Vilces ritošā sastāva konstruktīvā daļa, kas realizē sastāva kustību pa sliežu ceļu, pamats virsbūvei ar tajā uzstādītajām iekārtām.

Avoti: LLVV

ekipējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ekipēt; nepieciešamo priekšmetu, ierīču u. tml. kopums (piemēram, transportlīdzeklim, ekspedīcijai).

Avoti: LLVV

ekipēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apgādāt ar nepieciešamajiem priekšmetiem, ierīcēm u. tml. (piemēram, transportlīdzekli, ekspedīciju).

Avoti: LLVV

Ekisbatuza   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Pavlodaras apgabalā, 131250 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1957. g.

Avoti: LpA, Wi

ekistika

1. Arhitektūras nozare par cilvēku apmetņu formām un to attīstības tendencēm.

Avoti: SV96

Ekiti   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Ekiti"), administratīvais centrs - Ado Ekiti, platība - 6353 kvadrātkilometri, 2384200 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts dienvidrietumu daļā.

Avoti: PuA

Ekītis   žarg.

1. Universālveikals Rīgā, Audēju ielā 16.

Avoti: SLG

EKL   saīs.

1. Nevalstiskā organizācija "Eiropas kustība Latvijā".

Avoti: i2

ēkladata   apv.

1. Tamboradata.

Avoti: ViV

eklampsija   med.

1. Smaga krampju lēkme un bezsamaņas stāvoklis.

Avoti: SV99

eklampsisms   med.

1. Nedēļnieču eklampsija bez krampjiem, bet ar tipisku toksēmiju.

Avoti: MSV

eklamptogēnisks   med.

1. Tāds, kas izraisa krampjus.

Avoti: MSV

eklamptogēns   med.

1. Tāds, kas izraisa krampjus.

Avoti: TM

eklatants   novec.

1. Grezns, spožs, uzkritīgs, skaļš.

Avoti: KV

eklāze   med.

1. Atlaušana, piem., kaula gabala atlaušana.

Avoti: TM

eklekticisms

1. med. Medicīnas virziens, kas no dažādām teorijām izvēlas noderīgākās ārstēšanas vajadzībām, sevišķu uzmanību pievēršot vietējiem dabas (augu) dziedniecības līdzekļiem.

2. psih. Pretrunīgu ideju vairošanās.

Avoti: TM, PsA

eklektika

1. Neprincipāla, mehāniska dažādu ideju, teoriju un uzskatu, idejisko virzienu savienošana; viengabalainības trūkums.

Avoti: LEV

eklektiķis   -a, v.

1. Cilvēks, kura uzskatos, darbībā izpaužas eklektisms.

Avoti: LLVV

eklektisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar eklektismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

eklektisms   -a, v.; parasti vsk.

1. arhit. Dažādu pagātnes stilu atdarināšana un savienošana 19. gs. arhitektūrā un mākslā.

2. Bezprincipiāls, mehānisks dažādu idejisko virzienu, teoriju u. tml. savienojums; konsekvences trūkums (piemēram, uzskatos).

Avoti: LLVV

eklēptika   novec.

1. Ekliptika.

Avoti: LV93

eklērs

1. Kūku veids - iegarens plaucētas mīklas veidojums ar krēma pildījumu un glazūras pārklājumu.

Avoti: SV99

eklēsiarchs   novec.

1. Amatpersona senos klosteros, kas pārzināja baznīcas ēkas apsardzību un tīrību kā arī dievkalpojuma kārtību klosterī pēc baznīcas statūtu noteikumiem.

Avoti: KV

Eklēsiasts

1. Vecās Derības grāmata "Zālamans Mācītājs".

Avoti: SV99

eklēsiasts

1. Runātājs tautas sapulcē (eklēsijā).

2. Garīdznieks.

Avoti: SV99

eklēsija

1. Tautas sapulce Senajās Atēnās, kas īstenoja likumdošanas, izpildu un tiesu varu, vēlēja amatpersonas, tajā varēja piedalīties visi 20 g. vecumu sasniegušie pilsoņi.

2. Baznīca - kristīgo draudžu kopums.

Avoti: SV96, VtV

eklesioloģija

1. Mācība par baznīcu.

Avoti: SV99

ēklēt   apv.

1. Tamborēt.

Avoti: ViV

ekleziastisks

1. Uz baznīcu attiecīgs.

Ekleziastiskās tiesības— Anglijas Baznīcas tiesu sistēma, kuras pārziņā ir Anglijas Baznīcas satversme, baznīcas īpašums, garīdzniecība, dievkalpojumi, doktrīna un prakse.

Avoti: IdV

eklēzija   novec.

1. Pilntiesīgo pilsoņu sapulce dažās Grieķijas valstīs ar pastāvīgām tiesībām kontrolēt valdības darbību.

Avoti: TV

eklimetrs

1. Ģeodēzisks instruments, ar kuru noteic leņķi starp apvidus slīpumu un horizontu.

Avoti: SV99

eklipse

1. Aptumsums (Saules vai Mēness).

2. med. Pārejoša samaņas zaudēšana.

Avoti: LEV, TM

ekliptika   -as, s.; astr.

1. Debess sfēras lielais riņķis, pa kuru pārvietojas Saules centrs tās gadskārtējā šķietamajā kustībā.

Avoti: LLVV

ekliptisks

1. Uz ekliptiku attiecīgs.

Avoti: SV69

eklīze   med.

1. Zarnu darbības izraisīšana.

2. Viegls ģībonis.

3. Novirze; izmežģījums; lauztā kaula galu pārvietojums.

Avoti: MSV

Ēklo   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Eeklo"), Flandrijas reģiona Austrumflandrijas provincē, 20300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ekloga   vēst.

1. Antīkajā un vēlāk arī Eiropas dzejā - dzejolis par ganu dzīves tematu.

2. Neliela apjoma instrumentāls skaņdarbs ar pastorālu raksturu.

3. Viena vai vairāku autoru darbu izlase.

4. Likumu izlase.

Avoti: SV69

eklogīts

1. Metamorfs iezis, kas sastāv galvenokārt no piroksēniem un granātiem.

Avoti: SV96

ekmnēzija   med.

1. Nesenu notikumu aizmiršana, saglabājot atmiņā tālākas pagātnes notikumus.

Avoti: MSV

ekmolīns   med.

1. Triprotamīnsulfāta 0,5% šķīdums, kas spēj paildzināt un pastiprināt penicilīna un citu antibiotiku darbību.

Avoti: TM

eknas   apv.

1. Aknas.

Avoti: ME

eknefijs   novec.

1. No pērkona negaisa mākoņa lejup ejošas gaisa strāvas.

Avoti: KV

eknoja   med.

1. Patoloģiska afektīva uzbudinātība pubertātes laikā, dažreiz kopā ar murgu idejām.

Avoti: MSV

eko-

1. Salikteņu daļa - norāda uz vārda saistību ar ekoloģiju.

Avoti: PL

ekoauglis

1. Auglis, kas audzēts un apstrādāts bez ķīmiskiem piemaisījumiem un satur vienīgi dabiskas vielas.

ekobanāns

1. Banāns, kas audzēts bioloģiskajā saimniecībā, izmantojot vienīgi dabiskas metodes un izvairoties no ķīmisko līdzekļu lietošanas.

ekoburkāns

1. Burkāns, kas audzēts bioloģiskajā saimniecībā, izmantojot vienīgi dabiskas metodes un izvairoties no ķīmisko līdzekļu lietošanas.

ekocīds

1. Cilvēka apkārtējās vides izpostīšana, ekoloģiskā līdzsvara izjaukšana.

Avoti: SV08

ekodārzenis

1. Dārzenis, kas audzēts bioloģiskajā saimniecībā, izmantojot vienīgi dabiskas metodes un izvairoties no ķīmisko līdzekļu lietošanas.

ekodomāšana

1. Domāšana, kas vērsta uz organisma un vides mijattiecību uzlabošanu.

ekofeminisms

1. Kustība, kas meklē garīgu apskaidrību, sintezējot feminismu un rūpes par apkārtējās vides aizsardzību.

Avoti: R1

ekofobija   med.

1. Bailes atgriezties mājās pēc izrakstīšanās no psihiatriskās slimnīcas.

Avoti: MSV

ekoģenētika   med.

1. Zinātnes nozare, kas pētī sakarību starp ģenētiskajiem faktoriem un atbildreakciju uz apkārtējo vidi.

Avoti: MSV

ekoģenēze

1. Organismu ekoloģisko īpašību izmaiņu vēsturiskais process.

Avoti: SV69

ekoīds   med.

1. Hemoglobīnu zaudējuša eritrocīta stroma, fantomķermenītis.

Avoti: TM5

ekoji

1. Tauta Nigērijā, Kamerūnā, valoda pieder pie Nigēras-Kongo valodām, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - musulmaņi, nedaudz kristiešu.

Avoti: PZT

ekokarte

1. Sociālā darba novērtēšanas metode, ar kuras palīdzību sociālais darbinieks veic klienta dzīves telpas shematizētu atspoguļojumu ekosistēmā daudzveidīgās attiecībās ar vides sistēmām.

Avoti: SdtV

ekokartupelis

1. Kartupelis, kas audzēts bioloģiskajā saimniecībā, izmantojot vienīgi dabiskas metodes un izvairoties no ķīmisko līdzekļu lietošanas.

ekoklimats

1. Kādas konkrētas ekosistēmas mikroklimats.

Avoti: LPE

ekokosmētika

1. Dabīga kosmētika, kas veidota no augu eļļām, vaskiem, ekstraktiem, ēteriskajām eļļām, bez sintētiskām krāsvielām un smaržvielām, bez ķīmiskām antibakteriālām piedevām.

ekokrēms

1. Dabīgs kosmētisks līdzeklis, krēms, kas gatavots no bioloģiski tīrām izejvielām, bez sintētiskām krāsvielām un smaržvielām, bez ķīmiskām antibakteriālām piedevām.

ekol.   saīs.

1. Ekoloģija, vides aizsardzība.

Avoti: ZTV

ekoloģija   -as, s.

1. Organisma un vides mijattiecības.

2. parasti vsk. Zinātne, kas pētī organisma un vides mijattiecības.

Avoti: LLVV

ekoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar organisma un vides mijattiecībām, tām raksturīgs.

2. Saistīts ar ekoloģiju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

ekomānija   med.

1. Valdonīga un augstprātīga izturēšanās pret ģimenes locekļiem, bet pazemība pret tiem, kam ir vara.

Avoti: MSV

e-komercija

1. Tirdzniecība internetā.

Avoti: PL

ekon.   saīs.

1. Ekonomija; ekonomisks,-a (arī ek.).

Avoti: i2

ekondi

1. Viena no mongo tautas ciltīm, dzīvo Kongo ieplakas tropu mežos un purvos, Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā), valoda pieder pie bantu saimes kongo grupas.

Avoti: PZT

ekonodoklis

1. Nodoklis, kas jāmaksā tām nozarēm, kuru darbība atstāj negatīvu ietekmi uz vidi.

Avoti: PL

ekonomaizers

1. Siltumapmaiņas aparāts ūdens vai gaisa iepriekšējai sildīšanai, izmantojot izplūdes dūmgāzu siltumu.

2. Ierīce iekšdedzes dzinēja karburatorā degmaisījuma bagātināšanai, lai palielinātu dzinēja ekonomiskumu.

Avoti: SV96

ekonomeizers   novec.

1. Ekonomaizers.

Avoti: Ang

ekonomēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Racionāli izmantot (ko); arī taupīt.

Avoti: LLVV

ekonometrija

1. Zinātne, kas pētī ekonomiskās norises ar matemātiskās statistiskām metodēm un izmantodama ekonomiski matemātiskus modeļus.

Avoti: LEV

ekonometrika   novec.

1. Ekonomikas nozare, kas cenšas ekonomisko problēmu pētīšanas nolūkos izmantot statistiku un matemātiskās metodes; ekonometrija.

Avoti: TV

ekonomģeogrāfija

1. Ekonomiskā ģeogrāfija - zinātnes nozzare, kas pētī sabiedriskās ražošanas teritoriālo izvietojumu, attīstības apstākļus un īpatnības dažādās zemēs un reģionos, kā arī iedzīvotāju un apdzīvoto vietu izvietojumu.

2. Attiecīgais mācību priekšmets.

Avoti: SV99

ekonomija   -as, s.

1. parasti vsk. Racionāla (piemēram, materiālo vērtību un naudas līdzekļu) izmantošana; rezultāts --> ekonomēt.

2. vēst. Vairāku muižu apvienojums vienā apsaimniekošanas kompleksā (feodālismā).

Ekonomijas zemnieki— atkarīgo valstu zemnieku kategorija Krievijā 18. gs. 2. p. - 19. gs. 1. p., klaušu un naturālā obroka vietā maksāja galvasnaudu.

Avoti: LLVV

ekonomika   -as, s.

1. Vēsturiski noteikts ražošanas attiecību kopums.

2. Tautas saimniecība.

Ēnu ekonomika— produkcijas vai pakalpojumu daļa, kas netiek uzrādīta oficiālajā statistikā.

Pelēkā ekonomika— ēnu ekonomika (no angļu "gray economy").

3. Parasti savienojumā ar "zinātne": sabiedrisko zinātņu nozare, kas pētī kategorijas un likumsakarības ražošanā, sadalē, maiņā un patēriņā.

Vispārējā ekonomiskās darbības klasifikācija— Eiropas statistikas birojā "Eurostat" 1990. g. izveidota klasifikācija (franču "Nomenclature generale des activites dans les Communautes Europeennes", NACE).

Avoti: LLVV

ekonomisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ekonomiju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar ekonomiku (2), tai raksturīgs; arī saimniecisks.

Ekonomiskā krīze— īpašs stāvoklis ekonomikā, kad strauji pazeminās galvenie ekonomiskie attīstības rādītāji.

Ekonomiskā kibernētika— zinātnes virziens, kas atbilstoši kibernētikas vispārējiem principiem pētī ekonomiku kā sarežģītu sistēmu un izzina ekonomikas mērķtiecīgas vadības teorijas, metodes un līdzekļus.

Ekonomiskā reforma— būtiski organizatoriski un saimnieciski pārveidojumi sabiedrības ekonomikā ekonomiskās situācijas uzlabošanai.

3. Saistīts ar ekonomiku (3) vai politisko ekonomiju, tām raksturīgs.

Avoti: LLVV

ekonomiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ekonomisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ekonomisms

1. Politisks virziens Krievijas sociāldemokrātijā 19. gs. beigās un 20. gs. sākumā, kas uzskatīja, ka strādniekiem jācīnās par ekonomiskām tiesībām, bet ar politiku lai nodarbojas liberāļi.

ekonomists   -a, v.;

1. Ekonomikas (3) speciālists.

2. Ekonomisma piekritējs.

Avoti: LLVV

ekonoms   -a, v.; neakt.

1. Saimniecības vadītājs.

Avoti: LLVV

ekonostats   tehn.

1. Karburatora ierīce, kas patreknina pārlieku vāju degmaisījumu dažos motora darbības režīmos.

Avoti: ZTV

ekopolicija

1. Policija, kas atklāj un izmeklē noziegumus pret dabas vidi.

ekoprodukts

1. Pārtikas produkts, kas audzēts bioloģiskajā saimniecībā, izmantojot vienīgi dabiskas metodes un izvairoties no ķīmisko līdzekļu lietošanas.

ekoproze   med.

1. Viegla caureja.

Avoti: TM

ekopsiholoģija   psih.

1. Psiholoģija, kas saistīta ar vides aizsardzības tematiku.

Avoti: PsA

ekosēze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Sena skotu tautasdeja, XIX gs. 1. pusē balles deja un visā Eiropā populārs žanrs straujā tempā 2/4 taktsmērā (praktiski tas pats, kas kontrdeja, kadriļa).

Avoti: LLVV, MūV

ekosfēra

1. Zemes apvalks, kurā var eksistēt dzīvi organismi; biosfēra.

2. astr. Zvaigznes apkaimes apgabals, kurā var attīstīties dzīvība.

Avoti: SV99

ekosistēma

1. Funkcionāla sistēma, kurā ietilpst noteiktā teritorijā sastopamās populācijas (biocenoze) un nedzīvā to eksistences vide (ekotops).

Avoti: SV99

ekoskepticisms

1. Uzskatu kopums, kam raksturīga neuzticēšanās ekodomāšanas idejām.

ekoskeptiķis

1. Ekoskepticisma piekritējs.

ekostācija   med.

1. Ribu izņemšana.

Avoti: MSV

ekotakse   med.

1. Cirkulējošo limfocītu tieksme saistīties pie specifiskiem perifēriskās limfatiskās sistēmas audiem - B leikocītiem pie B - atkarīgiem audiem un T limfocītiem pie T - atkarīgiem audiem.

Avoti: MSV

ekotehnoloģija

1. Ekoloģiskā inženierija - inženiertehniskie pasākumi, kas nodrošina enerģētisko ieguldījumu samazināšanu.

Avoti: VzsV

ekoterorisms

1. Terorisms pret apkārtējās vides objektiem.

2. Ekoloģiskās domāšanas vārdā izvērstas piespiedu darbības.

ekotips

1. Noteiktiem vides apstākļiem piemērojusies dzīvo būtņu forma.

Avoti: LEV

ekotirgus

1. Tirgus, kurā pārdod vienīgi ekoloģiski tīru produkciju.

Avoti: PL

ekotops

1. Augtenes vides komplekss, kas ietekmē augu valsti.

Avoti: SV99

ekotropisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz vīrusiem, kuri inficē un vairojas tikai specifiska saimnieka šūnās.

Avoti: MSV

ekotūrisms

1. Tūrisms, kas orientēts uz vides iepazīšanu, uzturēšanos pirmatnīgā, nepārveidotā vidē.

Avoti: PL

ekoveikals

1. Veikals, kurā pārdod vienīgi ekoloģiski tīru produkciju.

ekozīts   med.

1. Stacionārs parazīts, pret kuru tā saimnieks ir imūns.

Avoti: MSV

Ekr.   vēst., saīs.

1. Igaunijas krona.

Avoti: TV

ekrānbuferis   inf.

1. Videobuferis ar krāsu videoadapteri aprīkotajos personālajos datoros, kur uzglabā informāciju, ko var parādīt displeja ekrānā.

Avoti: ZTV

ekranēšana

1. Paņēmiens, ar ko mazina traucējumus, kurus dažādās elektrotehniskās, radiotehniskās u. c. informācijas pārveidošanas un pārvades iekārtās izraisa mainīgi elektromagnētiskie lauki.

Avoti: EV

ekranēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aizsargāt ar ekrānu (2) (piemēram, ierīci, instrumentu no elektriskā vai magnētiskā lauka, starojumiem u. tml.).

Avoti: LLVV

ekrānformatēšana   inf.

1. Tekstapstrādes programmās - formatēšanas tehnika, kas nodrošina formatēšanas komandu tiešu izmantošanu displeja ekrānā redzamā teksta rediģēšanai.

Avoti: D3

ekrāngalds   fotogr.

1. Fotopalielinātāja optiskajai sistēmai plakanparalēla horizontāla plakne (galds), uz kuras projicē fotogrāfisko attēlu.

Avoti: ZTV

ekrānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Izveidots, arī piemērots uzņemšanai kinofilmā vai pārraidei pa televīziju.

Avoti: LLVV

ekranizācija   -as, s.

1. Process, rezultāts --> ekranizēt.

Avoti: LLVV

ekranizējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ekranizēt.

Avoti: LLVV

ekranizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārveidot (parasti daiļdarbu), piemērojot uzņemšanai kinofilmā; uzņemt kinofilmā (šādi pārveidotu daiļdarbu).

Avoti: LLVV

ekrānkadrs   inf.

1. Ekrānuzņēmums.

Avoti: T

ekranoplāns   aeron., novec.

1. Lidaparāts, kas lido zemes vai ūdens virsmas tuvumā, izmantojot zemi par ekrānu cēlējspēka iedarbības palielināšanai.

ekrānplāns   aeron.

1. Lidaparāts, kas lido zemes vai ūdens virsmas tuvumā, izmantojot zemi par ekrānu cēlējspēka iedarbības palielināšanai.

Avoti: ZTV

ekrānpults

1. Videoterminālis, kombinēta datu apstrādes iekārtu ievadizvadierīce (tastatūra un datu vizualizācijas ierīce).

Avoti: SV99

ekrānredaktors   inf.

1. Teksta redaktors, kas dod iespēju attēlot un rediģēt tekstu uz ekrāna.

Avoti: D3

ekrāns   -a, v.

1. Ierīce, uz kuras virsmas projicē, piemēram, kinofilmas, diapozitīvus.

2. Ierīce, kuras virsma atstaro, absorbē vai pārveido starojumu.

3. Ierīce aizsardzībai pret starojumu (karstumu, gaismu, elektromagnētisko lauku u. tml.).

Aizsprosta ekrāns— ūdensnecaurlaidīga vai mazcaurlaidīga konstrukcija, ko ierīko uz aizsprosta nogāzēm, lai samazinātos ūdens filtrācija.

Avoti: LLVV

ekrānsaudzētājs   inf.

1. Programmatūra, kas displeja ekrānā ar dažādiem kustīgiem objektiem aizvieto attēlu, lai aizsargātu ekrānu no bojāšanās, ja lietotājs ieslēgtu datoru kādu laiku neizmanto.

Avoti: ZTV

ekrānšāviņš   -a, v.; nevēl.

1. Ekrānuzņēmums.

Avoti: Wi

ekrāntrose   tehn.

1. Aizsargtrose - zemēts vai no zemes ar dzirksteļspraugu izolēts kailvads, kas novilkts virs gaisvadu līnijas fāzes vadiem, lai aizsargātu tos no tiešiem zibens spērieniem.

Avoti: EepV

ekrāntvērējs   inf.

1. Programma, kas saglabā fiksētu displeja ekrāna attēlu un citu ekrāna stāvokļa informāciju, lai vēlāk šo ekrānu varētu atkal atjaunot.

Avoti: D3

ekrānuzņēmums   -a, v.; inf.

1. Digitālas ierīces ekrānā redzams attēls, kuru dators saglabā kā attēla datni.

Avoti: Wi

ekrazīts   novec.

1. Sprāgstviela, ko 1. pasaules karā lietoja Austroungārijas armijā šāviņu pildīšanai un spridzināšanai.

Avoti: KV

ekremokarpa   bot.

1. Divdīgļlapju klases binjonu dzimtas ģints ("Eccremocarpus"), Latvijā kā krāšņumaugu audzē 1 s.

Skarbā ekremokarpa— ekremokarpu suga ("Eccremocarpus scaber").

Raupjais ekremokarps— skarbā ekremokarpa.

Avoti: LD, DaE

ekrinoloģija   med.

1. Zinātne par sekrēciju un ekskrēciju.

Avoti: TM

ekrīze   med.

1. Atdalīšana, ekskrēcija.

Avoti: MSV

ekrs

1. Akrs - platības mērvienība (~4047 m^2).

Avoti: Ang

eks-

1. Salikteņu pirmā sastāvdaļa, kas pēc nozīmes atbilst vārdam "bijušais", piem., eksčempions - bijušais čempions.

Avoti: SV69

eks.   saīs.

1. Eksemplārs (arī kopā ar skaitu).

2. Eksāmens.

Avoti: i2, Wi

Eksa   vietv.

1. Upe Lielbritānijā, Anglijas dienvidrietumu daļā, Kornvolas pussalā, sākas Eksmūras augstienē, ietek Lamanša Laima līcī.

Avoti: PZT

Ēksa   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Aix-en-Provence"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Bušdironas departamentā, 141400 iedzīvotāju (2010. g.); Ēksanprovansa.

Avoti: Wi, Fīa

eksa-

1. Priedēklis fizikālo lielumu mērvienību daudzkārtņu nosaukumu veidošanai; nozīmē - kvintiljons jeb miljards miljardu, t. i. 10 astoņpadsmitajā pakāpē, apzīmējums - E, piem., 1 Em (eksametrs) = 1000000000000000000 m jeb desmit astoņpadsmitajā pakāpē metru.

Avoti: EV

eksacerbācija   med.

1. Slimības paasināšanās.

Avoti: TM

eksaflops   inf.

1. Kvintiljons (miljards miljardu = 1 000 000 000 000 000 000) flopu jeb kvintiljons peldošā komata darbību sekundē; pēc dažām prognozēm šādu datora ātrdarbību varētu sasniegt ap 2020. gadu.

Avoti: IZ-76-36

eksakts   -ais; s. -a, -ā;

1. Noteikts, precīzs.

Eksaktās zinātnes— matemātika un zinātnes, kas uz to pamatojas.

Avoti: LLVV

eksakums   bot.

1. Genciānu dzimtas ģints ("Exacum").

Līdzīgais eksakums— eksakumu suga ("Exacum affine").

Avoti: TaE

eksaltācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Aizgrābtība, satraukums; slimīga jūsma.

Avoti: LLVV

eksaltēt   novec.

1. Aizgrābt, uzbudināt, satraukt, apgarot.

Avoti: LME

eksaltēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Aizgrābts, satraukts; slimīgi jūsmīgs.

Avoti: LLVV

eksāmens   -a, v.

1. Zināšanu, prasmes pārbaude (kādā mācību priekšmetā).

Centralizēts eksāmens— pēc īpašas metodikas izveidots un pēc vienotas kārtības valsts mērogā organizēts eksāmens izglītojamo mācību sasniegumu novērtēšanai atsevišķos mācību priekšmetos pamatizglītības un vispārējās vidējās izglītības pakāpes noslēgumā.

// pārn. Zināšanu, mākas, spēju pārbaude.

2. žarg. Tiesa.

Avoti: LLVV, VIL, KZ

eksametrs

1. Garuma mērvienība 10^18 m (1000000000000000000 m jeb miljards miljardu metru).

Avoti: ZTV

eksaminācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process --> eksaminēt.

2. med. Izmeklēšana, pārbaude diagnostikas nolūkā.

Avoti: LLVV, TM

eksaminands   -a, v.;

1. Cilvēks, kuru eksaminē, kurš kārto eksāmenu.

Avoti: LLVV

eksaminators   -a, v.

1. Eksaminētājs.

Avoti: LLVV

eksaminējamais   novec.

1. Eksaminands.

Avoti: LV93

eksaminēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārbaudīt zināšanas (kādā mācību priekšmetā).

Avoti: LLVV

eksaminētājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas (kādu) eksaminē.

Avoti: LLVV

eksaminēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Kārtot eksāmenu.

Avoti: LLVV

eksāmis   apv., novec.

1. Eksāmens.

Avoti: ĒiV

eksangija   med.

1. Asinsvada izplešanās.

Avoti: TM

eksangvinācija   med.

1. Noasiņošana.

Avoti: TM

eksanimācija   med.

1. Bezsamaņas stāvoklis.

2. Ģībonis.

3. Nāve.

Avoti: TM

Ēksanprovansa   vietv.

1. Ēksa - pilsēta Francijā ("Aix-en-Provence"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Bušdironas departamentā, 141400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

eksantēma   med.

1. Ādas izsitumi.

Avoti: SV96

eksantropija   med.

1. Slimības izcelšanās, ko nosaka cēloņi, kas atrodas ārpus organisma.

Avoti: TM

eksarācija

1. Ledāja erozija - ledāja (šļūdoņa) gultnes iežu noārdīšana, izlīdzināšana, pulēšana, slīpēšana ar ledājā iesalušo drupu materiālu un noārdīšanas produktu iznešana perifērijā.

Avoti: EV

eksarhs   vēst.

1. Galvenais priesteris sengrieķu templī.

2. Bizantijas imperatora vietnieks Bizantijai piederošajās zemēs Itālijā.

3. Pareizticīgo baznīcas novada vai patstāvīgas baznīcas galva.

Avoti: SV99

eksarteriīts   med.

1. Artērijas ārējā slāņa iekaisums.

Avoti: TM

eksarterīts   med.

1. Artērijas ārējā slāņa iekaisums.

Avoti: MSV

eksartikulācija   med.

1. Nedziedējami dragāta vai saslimuša locekļa ķirurģiska noņemšana locītavā.

Avoti: KV

eksasperēt   novec.

1. Saniknot, sadusmot.

Avoti: KV

eksaudiorisms

1. Perversitāte, kad svarīgākā loma ir dzirdes uztveres īpatnībām - indivīds jūt uzmācīgu vēlēšanos ieklausīties dzimumakta un citu seksuālo darbību skaņās.

Avoti: MV

ekscedents

1. Atlikums.

2. Pārapdrošināšanas sistēmas veids.

Avoti: SV99

ekscedēt   novec.

1. Pārspēt; pārkāpt atļautā robežas.

Avoti: KV

ekscelence   novec.

1. Sūtņu, ministru u. c. augstu ierēdņu goda tituls.

Avoti: KV

ekscelents   novec.

1. Izcils, teicams, krietns, ļoti labs.

Avoti: KV

ekscelēt   novec.

1. Izcelties, būt pārākam.

Avoti: KV

ekscellence   novec.

1. Ministru un citu augstāku ierēdņu tituls; ekselence.

Avoti: SV33

ekscellents   novec.

1. Izcils, teicams; ekselents.

Avoti: LV93

ekscellēt   novec.

1. Izcelties.

Avoti: LV93

ekscentriāde

1. Savāds, dīvains, pārsteidzošs notikums; savādība, dīvainība.

Avoti: PL

ekscentrība   novec.

1. Ekscentrisms.

Avoti: KV

ekscentricitāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; mat.

1. Lielums, kas raksturo koniskā šķēluma (elipses, parabolas vai hiperbolas) formu un fokālās īpašības.

Avoti: LLVV, IVkV

ekscentrika

1. Uz asiem kontrastiem un komiskiem efektiem balstīts īstenības atainošanas paņēmiens cirka, teātra, kino un estrādes mākslā.

Avoti: EV

ekscentriks   novec.

1. Ekscentrs.

Avoti: LME

ekscentriķis   -ķa, v.

1. Cirka vai estrādes mākslinieks, kas savos priekšnesumos izmanto pārsteiguma efektus.

Avoti: LLVV

ekscentrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ass neiet caur centru.

2. Tāds, kurā ir pārsteiguma efekti (parasti par cirka mākslas numuriem).

3. Savāds, dīvains.

Avoti: LLVV

ekscentrisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ekscentrisks(3), šīs īpašības konkrēta izpausme; ekscentritāte.

Avoti: LLVV

ekscentritāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Vispārināta īpašība --> ekscentrisks(3), šīs īpašības konkrēta izpausme; ekscentrisms.

Avoti: LLVV

ekscentropiēze   med.

1. Spiediens no iekšas uz āru.

Avoti: TM

ekscentrs   -a, v.; tehn.

1. Rotējoša (mašīnas, mehānisma) diskveida detaļa, kuras rotācijas ass nesakrīt ar diska centru.

Avoti: LLVV

ekscepcija   novec.

1. Procesuāla darbība, vienas puses ieruna procesā pret otru.

Avoti: KV

ekscepcionāli   novec.; apst.

1. Ekscepcionāls.

Avoti: LV93

ekscepcionāls   novec.

1. Izņēmuma veidā pastāvošs, neparasts.

Avoti: KV

ekscerebrācija   med.

1. Galvas smadzeņu izņemšana, piem., embriotomijā.

Avoti: TM

ekscerebrators   med.

1. Instruments augļa smadzeņu izņemšanai.

Avoti: TM

ekscerpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izrakstīt (vārdus, teksta daļu).

Avoti: LLVV

ekscerpts   -a, v.

1. Izraksts (no kāda teksta).

Avoti: LLVV

ekscesīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ekscesu (1), tam raksturīgs.

2. Saistīts ar ekscesu (2), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

ekscess   -a, v.

1. Pārmērība, nesavaldība; arī nelietība.

2. Sabiedriskās kārtības patvarīgs traucējums; arī vardarbība.

3. med. Novirze no normas.

Avoti: LLVV, TM

ekscikloforija   med.

1. Stāvoklis, kurā acu vertikālie meridiāni ir paralēli, ja acis ir vaļā; acis aizverot, to augšējie gali sliecas attālināties.

Avoti: TM

eksciklotropija   med.

1. Stāvoklis, kurā acu vertikālie meridiāni attālinās no apakšas uz augšu.

Avoti: TM

ekscipula

1. dsk. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma celomicēšu klases dzimta ("Excipulaceae"), saprofīti uz zariem, stublājiem, retāk uz lapām, Latvijā konstatētas 6 ģ., 12 sugas.

Avoti: LD

ekscīpuls

1. Blīvs sēnes hifu aizsargveidojums, kas aptver apotēciju.

Avoti: LD

ekscistācija   med.

1. Atbrīvošanas no cistas; stadija zarnu parazīta dzīvības ciklā pēc iekļūšanas saimnieka organismā.

Avoti: TM

ekscitatīvs

1. Tāds, kas izraisa jūtas, saista uzmanību.

Avoti: SV69

ekscitēt   novec.

1. Uzbudināt, uzmudināt, ierosināt.

Avoti: KV

ekscīzija   med.

1. Izgriešana.

Avoti: SV96

eksčempions   -a, v.

1. Bijušais čempions.

Avoti: LLVV

eksdividende   ek.

1. Akcija, kas tiek pārdota un pirkta pēc tam, kad par to izmaksātas dividendes.

Avoti: SbV

eksedra

1. Antīkajā arhitektūrā dziļa puslokveidīga vai daudzstūraina niša ar sēdekļiem gar sienām.

Avoti: EV

eksegēze   novec.

1. Teksta, īpaši Bībeles, izskaidrojums.

Avoti: KV

ekseģēti

1. Izskaidrotāji.

2. Senajā Grieķijā - orākulu, likumu un paražu izskaidrotāji, vēlāk ceļveži (pilsētā).

3. Filologi, kas skaidro literārus tekstus (it īpaši antīkos sacerējumus).

4. Teologi, kas skaidro un interpretē Bībeli.

Avoti: SV99

ekseģētika

1. Ekseģēzes noteikumi un paņēmieni.

Avoti: SV69

ekseģēze

1. Literāru tekstu, gk. antīko tekstu filoloģiska skaidrošana.

2. Teoloģijas nozare, kas pētī un skaidro Bībeles tekstus.

Avoti: SV99

eksekcija   med.

1. Daļas izgriešana.

Avoti: TM

eksekrācija   rel.

1. Iesvētījuma vai svaidījuma noņemšana, nolādēšana.

Avoti: RtV

eksekūcija   -as, s.

1. Soda izpildīšana; kāda (parasti tiesas) sprieduma, lēmuma izpildīšana.

2. Miesassods.

3. Dažu valstu civiltiesībās - parādnieka mantas pārdošana.

4. pārn. Spīdzināšana, mocīšana.

Avoti: LLVV, SV99

eksekutēt   novec.

1. Izpildīt (spriedumu).

Avoti: LME

eksekutīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Izpildu.

Avoti: LLVV

eksekutors   -a, v.

1. Soda (parasti miesas soda), kāda (parasti tiesas) sprieduma, lēmuma izpildītājs.

2. vēst. Pērējs skolās, muižās, karaspēka daļās u. c.

3. vēst. Krievijā līdz 1917 - ierēdnis, kas pārzināja kādas iestādes saimniecību.

Avoti: LLVV

eksekvatūra

1. Ārzemju konsulam izdota apliecība, kas apstiprina viņa atzīšanu par konsulu; to izdod tās valsts valdība, kurā konsuls darbosies.

2. Citas valsts tiesas sprieduma izpildīšana kādā valstī.

Avoti: SV69

eksekvijas   novec.

1. Katoļu mirušo apglabāšanas ceremonijas, rituāls.

Avoti: KV

ekselence   ģen. -es, v. dat. -em, s. dat. -ei, dsk. ģen. -ču, kopdz.

1. Augstas amatpersonas tituls.

Avoti: LLVV, HeL

ekselents   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti labs; izcils.

Avoti: MLVV

ekseles   apv.

1. Ar ekseļmašīnu sasmalcināta lopbarība (āboliņš, siens u. tml.).

Avoti: ViV

ekselēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sasmalcināt gabalos (piemēram, salmus, sienu, zāli).

Avoti: LLVV

eksellence   novec.

1. Augsts goda tituls; izcilība; ekselence.

Avoti: LV93

ekselmašiņš   apv.

1. Lauksaimniecības mašīna, ierīce lopbarības sasmalcināšanai; ekseļmašīna.

Avoti: ViV

Ekselsjorspringsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Excelsior Springs"), Misūri štatā, 11500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

ekseļi   -ļu, vsk. ekselis, -ļa, v.

1. Ekselējot iegūti (piemēram, salmu, siena, zāles) gabali.

Avoti: LLVV

ekseļmašīna   -as, s.

1. Pārvietojama vai stacionāra lauksaimniecības mašīna salmu, siena, zāles sasmalcināšanai.

Avoti: LLVV

ekseļmašīns   apv.

1. Ekseļmašīna.

Avoti: ĒiV

eksemcija   novec.

1. Izņēmums, atsvabināšana no vispārīgi uzlikta pienākuma, piem., zināma nodokļa maksāšanas.

Avoti: KV

eksēmija   med.

1. Pārejoša lielāka asins daudzuma izslēgšana no vispārējās asinsrites, piem., šoka gadījumā (vēdera dobumā) vai uzliekot žņaugu loceklim.

Avoti: MSV

eksempcija   novec.

1. Izņēmums, atsvabinājums.

Avoti: SV33

eksemplārisms   novec.

1. Uzskats, ka lietu izziņa iespējama ar Dieva apgaismības palīdzību, un visu lietu pirmsakne meklējama Dievā.

Avoti: KV

eksemplārs   -a, v.

1. Atsevišķs priekšmets no līdzīgu priekšmetu grupas.

Eksemplāru kopskaits— metiens, tirāža.

2. Atsevišķs augs vai dzīvnieks no līdzīgu augu vai dzīvnieku grupas.

3. pārn.; sar. Cilvēks, kurš ar kaut ko atšķiras no pārējiem; kādas cilvēku grupas pārstāvis.

4. žarg. Šaubīga, neuzticama persona.

Avoti: LLVV, Žrg

eksemplifikācija

1. Izskaidrošana ar piemēriem, ilustratīva materiāla lietošana.

Avoti: SV99

eksempls   novec.

1. Paraugs, piemērs.

2. Aritmētisks uzdevums.

3. Biedinātājs piemērs.

Avoti: SV33

eksencefālija   med.

1. Iedzimta kroplība, ko raksturo smadzeņu atrašanās ārpus galvaskausa dobuma.

Avoti: TM

eksercicija   novec.

1. Vingrinājums, vingrināšanās, mācīšanās.

Avoti: KV

eksercīcijas

1. Katoļticīgo garīgo vingrinājumu, ikdienas pārdomu un lūgšanu sistēma.

Avoti: LPE

eksercicijs   novec.

1. Vingrināšanās ieročiem.

2. Vispārim mēģināšanās.

Avoti: SV33

ekserēze   med.

1. Izņemšana, izraušana, piem., diafragmas nerva izraušana kolapsterapijas nolūkā.

Avoti: TM

eksergonisks   med.

1. Tāds, kam raksturīga vai ko pavada enerģijas atbrīvošanās.

Avoti: MSV

ekserģija   fiz.

1. Maksimālais darbs, kuru termodinamiskā sistēma var paveikt, atgriezeniski pārejot no esošā stāvokļa līdzsvarā ar apkārtējo vidi.

Avoti: ZTV

eksersiss   novec.

1. Vingrinājums.

Avoti: LME

eksersīzs

1. Noteikts vingrinājumu komplekss klasiskajā baletā.

Avoti: LPE

eksesaizis   žarg.

1. Uzdevums.

Avoti: SLG

eksesaizs   žarg.

1. Vingrinājums, uzdevums.

Avoti: JV

Eksetera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Exeter"), Kalifornijas štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Exeter"), Ņūhempšīras štatā, 14500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Lielbritānijas dienvidrietumos ("Exeter"), Anglijā, Devonas grāfistes administratīvais centrs, osta Eksas upes krastā, 129800 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: WA16, LpA, PZT, Wi

eksflagelācija   med.

1. Malārijas parazīta mikrogametocīta viciņas veidošanās.

Avoti: TM

eksfoliācija   med.

1. Lielu ādas zvīņu atlobīšanās.

Avoti: SV69

ekshalācija

1. Izelpošana; izgarošana; gāzes (tvaika) atdalīšanās.

Avoti: LEV, TM

ekshauscija   psih.

1. Pārguruma sekas.

Avoti: PsA

ekshausters

1. Sūcējventilators kaitīgu gāzu, gaisa, putekļu, spaļu, pelavu u. c. uzsūkšanai, vilnas un citu vieglu materiālu pārvietošanai; to izmanto šahtās, rūpnīcās, dzirnavās u. tml.

Avoti: SV99

ekshaustors   novec.

1. Ekshausters, sūcējventilators.

Avoti: Ang

ekshērēdācija   novec.

1. Romiešu tiesību institūts, kura būtība ir tā, ka tiek atstumti no mantojuma tie mantinieki, kam pēc likuma ir tiesība mantot (neatraidāmi mantinieki).

Avoti: KV

ekshibīcija   novec.

1. Izrāde.

Avoti: LME

ekshibicionēšana

1. Atkailināšana.

Avoti: PL

ekshibicionisms

1. Slimīga tieksme atkailināt dzimumorgānus citu cilvēku (parasti pretējā dzimuma vai bērnu) priekšā.

Avoti: LEV, TM

ekshortācija   rel.

1. Atgādinājums, pamācība Svētā Vakarēdiena sakramenta dalībniekiem.

Avoti: RtV

ekshumācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Līķa izrakšana tiesas medicīnas ekspertu izmeklēšanai, ietver līķa apskati, kurai jānotiek saskaņā ar tās nosacījumiem.

Avoti: LLVV, JtV

ekshumēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izrakt (līķi) no apbedījuma vietas.

Avoti: LLVV

eksīdija   biol.

1. dsk. Himēnijsēņu klases recekleņu dzimtas ģints ("Exidia"), Latvijā konstatētas 6 sugas.

Avoti: LD

eksikators   ķīm.

1. Ierīce preparātu žāvēšanai vai pilnīgai atūdeņošanai laboratorijas apstākļos.

Avoti: SV96

eksikoze   med.

1. Izžūšana; ūdens trūkums audos.

Avoti: TM

eksils

1. Trimda.

2. vēst. Ebreju tautas daļas aizvešana uz Babiloniju 6. gs. p. m. ē.

Avoti: SV99

eksīna

1. Ziedaugu ziedputekšņu ārējais apvalks.

Avoti: SV69

eksis   žarg.

1. Eksāmens.

Avoti: SLG

eksistence   -es, s.; parasti vsk.

1. Pastāvēšana, dzīvošana.

Eksistences minimums— ienākumu apjoms, kas nodrošina zināmu dzīves (piemēram, pārtikas, apģērba, kultūras) vajadzību apmierināšanu.

Eksistences zīmes— pēc Budas mācības visu eksistenci raksturojošas trīs iezīmes: dukha, anika, anata.

Avoti: LLVV, R1

eksistenciālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Filozofijas virziens, kas galveno uzmanību veltī tam, kā cilvēks kaut ko izlemj pasaulē, kura nav ar prātu izprotama; pievēršas tādām problēmām kā cilvēka eksistences jēga, viņa attiecības ar dzīvi un nāvi, gribas brīvība un determinisms u. c.

2. Literatūras virziens, kurā uzsvars likts uz problēmām, kas saistītas ar cilvēka eksistenci.

Avoti: SV96

eksistenciālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar eksistenciālismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

eksistenciālists   -a, v.

1. Eksistenciālisma piekritējs.

Avoti: LLVV

eksistenciāls

1. Tāds, kas attiecas uz cilvēka eksistenci un tā vajadzībām.

Avoti: LEV

eksistēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Pastāvēt, būt.

// sar. Iztikt, pārtikt (no kā).

Avoti: LLVV

eksītis   žarg.

1. Eksāmens.

Avoti: Žrg

eksitons   fiz.

1. Elektriski neitrāla kvazidaliņa; kustīgs elementārs pusvadītāja vai izolatora elektronu apakšsistēmas ierosinājums, kas pārnes enerģiju, bet nepārnes lādiņu un masu.

Avoti: EV

eksitrons

1. Gāzizlādes lampa, kurā lokizlādi uztur speciāli ierosmes anodi, bet aizdedzei lieto kontaktu pārtraukšanas metodi.

Avoti: LPE

ekskaliburs

1. Ķeltu mitoloģijas tradīcijā - karaļa Artura burvju zobens, kuru noslēpumaina roka (ezera valdniece) turēja virs meža ezera un kuru spēja iegūt tikai Arturs.

Avoti: SV08

ekskaralis   novec.

1. Bijušais karalis.

Avoti: LME

ekskardinācija   rel.

1. Garīdznieka atbrīvošana no pakļautības vienam ordinārijam, lai viņš stātos cita ordinārija pakļautībā.

Avoti: RtV

ekskarnācija   med.

1. Asinsvadu vai limfvadu sistēmas anatomisku preparātu pagatavošana, tos atdalot no apkārtējiem audiem.

Avoti: TM

ekskavācija

1. Iežu iegūšana no iegulas ar spridzināšanu vai rakšanas mašīnām.

Kūdras ekskavācija— kūdras iegūšana ar speciālām mašīnām.

2. anat. Padziļināšana; iedobums.

Avoti: SV99, TM

ekskavatorists   -a, v.

1. Ekskavatora vadītājs.

2. med. Instruments kariozo masu izņemšanai no zoba.

Avoti: LLVV, TM

ekskavators   -a, v.

1. Pašgājēja mašīna zemes rakšanai.

Avoti: LLVV

eksklāvs

1. Valsts daļa, ko no valsts pārējās teritorijas atdala cita valsts vai valstis (piem., Krievijai eksklāvs ir Kaļiņingradas apgabals).

Avoti: SV99

eksklūzija   med.

1. Izslēgšana.

Avoti: KV

ekskluzionisms

1. Tiesību vai privilēģiju atņemšanas, ierobežošanas princips, teorija vai prakse; izslēgšana no to cilvēku loka, kuriem pienākas kādas tiesības vai kuriem tiek piešķirtas kādas privilēģijas; dažādu sociālu barjeru radīšana.

Avoti: PL

ekskluzivitāte

1. Norobežošanās.

Avoti: SV69

ekskluzīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir nošķirts, norobežots, tāds, kas izslēdz ko citu.

2. Tāds (par preci), ko nevar iegādāties citur.

3. Tāds (par rakstu, interviju u. tml.), ko nepublicē, nerāda, neraida citur.

Avoti: LLVV, RtV

ekskohleācija   med.

1. Ķirurģiska operācija, kad ar īpašu instrumentu izkasa saslimušus audus.

Avoti: KV

ekskommūnikācija   novec.

1. Izslēgšana no kristīgas draudzes.

Avoti: SV33

ekskomunicēt

1. Izslēgt no baznīcas.

Avoti: SV69

ekskomunikācija

1. Izslēgšana no baznīcas.

2. novec. Boikota veids, plānveida atturēšanās no sociālās attieksmes ar kādu personu vai personu grupu.

Avoti: SV99, TV

ekskoriacija   med.

1. Ādas nobrāzums.

Avoti: TM

ekskoriācija

1. Nobrāzums, noberzums.

Avoti: SV69

ekskrēcija   biol.

1. Izdalīšana; dziedzeru un citu orgānu darbība, kuras rezultātā vielmaiņas galaprodukti atstāj organismu.

Avoti: SV99

ekskrementi   -u, v.; tikai dsk.

1. Izkārnījumi (dzīvniekiem, arī cilvēkam).

Avoti: LLVV

ekskrementofilija

1. Perversitāte, kad seksuālo uzbudinājumu gūst no partnera ekskrementiem.

Avoti: MV

ekskrescence   med.

1. Sīks izaugums ķermeņa virspusē, īpaši uz ādas un gļotādas.

Avoti: TM

ekskrēts   med.

1. Vielmaiņas galaprodukts, kas tiek izvadīts no organisma.

Avoti: VE

ekskursants   -a, v.

1. Ekskursijas dalībnieks.

Avoti: LLVV

ekskursija   -as, s.

1. Kolektīva (kādas vietas, muzeja, izstādes u. tml.) apmeklēšana.

2. Cilvēku grupa, kas piedalās šādā apmeklējumā.

3. val. Skaņas izrunas sākumdaļa, kurā runas orgāni pāriet no iepriekšējā stāvokļa uz stāvokli, kāds nepieciešams skaņas izrunai.

4. med. Novirze no vidējā stāvokļa; kustības apjoms; vibrācijas amplitūda.

Elpošanas ekskursija— ribeņa kustību apjoms elpošanas laikā.

Avoti: LLVV, VsV, TM

ekskurss   -a, v.

1. Novirzīšanās no temata, - blakus pētījums, ko veic līdztekus galvenā temata izstrādei.

Avoti: LLVV

ekskurvācija   med.

1. Izliekums uz āru.

2. Augšējā plakstiņa deformācija, kurā saistaudu plātnīte izliekta uz āru.

Avoti: TM

ekskūzācija   novec.

1. Atteikšanās no aizbildņa, resp. aizgādņa amata.

Avoti: KV

ekskūzācijas   novec.

1. Dažādi atvainojami dibināti iemesli, kuru dēļ aizbildnis Romā varēja atteikties no aizbildnības, kas viņam bij uzlikta kā sabiedrisks pienākums.

Avoti: KV

Ēkslebēna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Aix-les-Bains"), Ronas-Alpu reģiona Savojas departamentā, 27700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

ekslibris   nelok., v.

1. Grāmatas īpašumzīme; grāmatzīme (1).

Avoti: LLVV

ekslibrists   -a, v.

1. Mākslinieks, kas darina grāmatzīmes (1).

Avoti: LLVV

eksmatrikulēt

1. Izslēgt no sarakstiem.

Avoti: LV93

eksmatrikulācija

1. Personas izslēgšana no studentu saraksta.

Avoti: ItsV

eksministrs

1. Bijušais ministrs.

Avoti: KV

eksmisija   novec.

1. Izlikšana no mājām.

Avoti: SV33

Eksmūra   vietv.

1. Augstiene Kornvolas pussalas ziemeļos ("Exmoor"), Lielbritānijā, augstums - līdz 521 m; Eksmūras nacionālais parks (686 kvadrātkilometri, dib. 1954. g.).

Avoti: PZT

ekso-   gr.

1. Salikteņu sastāvdaļa ar nozīmi "ārējs, ārā, ārpus".

Avoti: SV96, BjV

eksobazīdija

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases holobazīdijsēņu apakšklases rinda ("Exobasidiales").

2. Šīs rindas dzimta ("Exobasidiaceae"), sēnēm nav augļķermeņa, bazīdijas ar bazīdijsporām veidojas tieši uz micēlija, obligāti ziedaugu parazīti, Latvijā parazitē uz ēriku dzimtas augiem un veido sarkanīgus uzblīdumus.

Avoti: LD

eksobioloģija

1. Zinātne par dzīvības pastāvēšanas priekšnosacījumiem uz citām planētām.

Avoti: LEV

eksocelārijs   med.

1. Membrānas, kura izklāj embrija ķermeņa dobumu, parietālais slānis.

Avoti: TM

eksoceloms   med.

1. Ārpusdīgļa dobums.

Avoti: TM

eksocentrisks

1. Tāds, kurā neviens elements nav funkcionāls ekvivalents visai struktūrai.

Avoti: SV96

eksoderma

1. Ārējais šūnu slānis daudzšūnu organisma dīglim; ārējā dīgļlapa.

2. Ārējais šūnu slānis zarndobumaiņiem.

Avoti: SV69

eksodeviācija   med.

1. Nosliece uz āru; oftalmoloģijā eksoforija.

Avoti: TM

eksodisks   med.

1. Centrifugāls; tāds, kas virzās uz perifēriju.

Avoti: TM

eksodontija   med.

1. Zoba izraušana.

2. Zobu izliekšanās uz priekšu.

Avoti: TM

eksods

1. Antīkajā teātrī - traģēdijas beiguposms, kura noslēgumā koris līdz ar aktieriem atstāj skatuvi.

2. Cilvēku masveida pārcelšanās uz dzīvi citā zemē (it īpaši Bībeles Vecās Derības 2. Mozus grāmatā aprakstītā jūdu aiziešana no Ēģiptes); emigrēšana.

Avoti: SV99

eksoferments   med.

1. Ekstracelulārs ferments, kas darbojas ārpus šūnas, kurā radies.

Avoti: MSV

eksofilakse   med.

1. Ādas aizsargājošā funkcija pret slimības ierosinātāju iekļūšanu organismā.

Avoti: TM

eksofītisks

1. Eksofītisks micēlijs - parazītiskas vai simbiotiskas sēnes micēlijs, kas aug uz saimniekauga virsmas.

Avoti: LD

eksofora   val.

1. Situatīva atsauce; valodas vienība, kas daļu savas nozīmes iegūst no ekstralingvistiskās situācijas.

Avoti: SV96

eksoforija   med.

1. Acs redzes līnijas nosliece uz āru, slēpta diverģējoša šķielēšana.

Avoti: MSV

eksoftalmija   med.

1. Acs ābolu izspiešanās no acu dobumiem slimības rezultātā.

Avoti: SV96

eksoftalmometrija   med.

1. Eksoftalma pakāpes noteikšana.

Avoti: TM

eksoftalms   med.

1. Slimības radīta acs ābola izspiešanās.

Avoti: TM

eksogāmija   -as, s.

1. biol. Vairošanās tips, kam gk. raksturīga neradniecisku organismu pārošanās.

2. antrop. Norma, kas aizliedz stāties laulībā ar savas (radinieku, lokālās vai statusa) grupas piederīgajiem.

3. antrop. Laulību slēgšana ar indivīdu ārpus attiecīgās sociālās grupas vai kategorijas.

Avoti: ĢT, SV96

eksogēnisks   med.

1. Tāds, kas cēlies no ārienes, arēju iemeslu radīts.

Avoti: MSV

eksogēns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko izraisījuši ārēji cēloņi.

Eksogēnie procesi— ģeoloģiskie procesi, kas noris zemes virspusē un ko izraisa ārējie faktori.

Avoti: LLVV

eksoglosija   val.

1. Valodas situācija, kad valstī, kur ir vairākas vietējās valodas, par valsts vai oficiālo valodu tiek izvēlēta bijušās metropoles valoda (kas šajā teritorijā nav vietējā) un, iespējams, vienlaicīgi arī viena vai vairākas vietējās valodas.

Avoti: VsV

eksognoze   med.

1. Diagnoze izslēgšanas ceļā.

Avoti: TM

eksohisteropeksija   med.

1. Noslīdējušas dzemdes dibena piestiprināšana vēdera sienai ārpus vēderplēves, zem fascijas.

Avoti: TM

eksohorda

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Exochorda"), vasarzaļi krūmi ar veselām lapām, 5 s., Latvijā 1 s. audzē kā krāšņumkrūmus.

Ķekaru eksohorda— eksohordu suga ("Exochorda racemosa").

Lielziedu eksohorda— eksohordu suga ("Exochorda x macrantha").

Žiralda eksohorda— eksohordu suga ("Exochorda giraldii").

Avoti: LD

eksohorijs   med.

1. Horija ārējā kārta.

Avoti: TM

eksokanibālisms   antrop.

1. Uzveiktā ienaidnieka apēšana.

Avoti: SV96

eksokataforija   med.

1. Redzes ass griešanās uz āru un lejup.

Avoti: TM

eksokrīns   anat.

1. Attiecīgs uz ārējo sekrēciju.

Eksokrīnie dziedzeri— dzīvnieku un cilvēka dziedzeri, kuri savas izstrādātās vielas (sekrētus) izdala uz ķermeņa virsmas vai dažādos organisma dobumos; lielākajai daļai eksokrīno dziedzeru ir izvadvadi; tos sauc arī par ārējās sekrēcijas dziedzeriem.

Avoti: TM, SV69

eksomatika   med.

1. Organisma audu, orgānu un to izdalījumu laboratoriska izmeklēšana.

Avoti: TM5

eksomoloģēze   rel.

1. Pilnīga un publiska grēku nožēla; agrīnajā baznīcā attiecināja uz visu grēku nožēlas un piedošanas procesu.

Avoti: RtV

eksoneirolīze   med.

1. Nerva atbrīvošana no rētaudiem, kas to saista ar apkārtējiem audiem.

Avoti: TM

eksonerācija   novec.

1. Formāls lēmums par kādas iestādes vai organizācijas vadītāja vai pārvaldes locekļa atbrīvošanu no atbildības par darbību un rīcību zināmā laikā.

Avoti: TV

eksoni   -u, v.; biol.

1. Eikariota gēna rajoni, kuros iekodēta ģenētiskā informācija par viena vai otra polipeptīda struktūru (aminoskābju secību).

Avoti: ĢT

eksonīms   val.

1. Vietvārds, kas ir no ģeogrāfiskā objekta nosaukuma oriģinālrakstības atšķirīgs veidojums citā valodā.

Avoti: VsV

eksopātija   med.

1. Slimība, kuras cēlonis ir ārpus organisma; eksogēna slimība.

Avoti: TM

eksopeksija   med.

1. Orgāna, kas normāli atrodas ķermeņa dobumā, nostiprināšana ārpus šī dobuma.

Avoti: TM

eksopeptidāze   med.

1. Proteolītisku fermentu grupa, kas šķeļ peptīdu terminālās saites.

Avoti: TM

eksoplanēta   astr.

1. Ārpus Saules sistēmas esoša planēta, kas riņķo ap citu zvaigzni; citplanēta.

eksorbitants   novec.

1. Pārspīlēts, pārmērīgs.

Avoti: KV

eksorcija

1. Izraidīšana, izdzīšana.

2. Atbrīvošanās no kaut kā, kas nomāc, nospiež, apdraud.

3. Ļaunu garu izdzīšanas rituāls.

Avoti: LV93

eksorcisms   antrop.

1. Garu izdzīšana, apsēstības izdziedināšana.

Avoti: SV96

eksorcists

1. Ļauno garu izdzinējs.

2. Garīgā kārta katoļu baznīcā.

Avoti: SV96

eksordijs

1. Runas pirmā daļa klasiskajā retorikā; rakstiska argumenta vai ekspozīcijas ievaddaļa.

Avoti: SV96

eksorkisms   novec.

1. Maģijā pazīstams akts garu izsaukšanai.

Avoti: KV

eksornatika   med.

1. Organisma audu, orgānu un to izdalījumu laboratoriska izmeklēšana.

Avoti: MSV

eksosfēra

1. Zemes atmosfēras augšējais slānis (virs 800 km).

Avoti: SV99

eksoskelets

1. Ārējais skelets - no viegliem materiāliem izgatavota, ar mikroprocesoriem un miniatūriem motoriem apgādāta, cilvēka ķermenim no ārpuses piestiprināma konstrukcija, kas palīdz invalīdiem staigāt vai arī pastiprina cilvēka fiziskās iespējas, piemēram, smagumu pārvietošanai.

Avoti: IZ-70-69

eksosmoze   biol.

1. Šķidrumu un izšķīdinātu vielu izsūkšanās no šūnas uz apkārtējo vidi.

Avoti: SV69

eksosomatisks   med.

1. Ārpus ķermeņa esošs.

Avoti: TM

eksosplenopeksija   med.

1. Liesas piešūšana pie vēdera sienas brūces malām vai ķermeņa ārpusē.

Avoti: TM

eksospora   med.

1. Bezdzimuma vairošanās spora, kas rodas sēnes hifas vienā galā pumpurošanās ceļā.

Avoti: TM

eksosporas

1. Sporas, kas rodas uz sporveidojošā orgāna virsmas un pakāpeniski no tā noraisās (piem., konīdijas).

Avoti: LD

eksostoze   novec.

1. Norobežots, no kaulu audiem sastāvošs audzējs, kas parasti aug kaula virspusē un attīstās visbiežāk cīpslu piestiprināšanās vietā.

Avoti: KV

eksostozektomija   med.

1. Eksostozes nogriešana.

Avoti: TM

eksostra   novec.

1. Koka tilts, ko nolaida no uzbrucēju apsēžamā torņa uz pretinieka aizsargu mūri.

2. Pārbīdāma dekorācija sengrieķu teātrī.

Avoti: KV

eksoteriķi   mit.

1. Pitagoriešu apvienības biedri, kuri vēl nav iesvētīti visos noslēpumos, bet šīs pakāpes iegūšanai parasti vajadzēja izturēt klusēšanas pārbaudi, kas varēja ilgt no diviem līdz pieciem gadiem.

Avoti: MrJ

eksoterisks

1. Tāds, kas nav noslēpums, kas domāts arī mazāk zinošiem (par reliģiskiem ritiem, misticiskām mācībām u. tml.), populārs; visiem saprotams.

2. med. Tāds, kas radies vai attīstījies organisma ārpusē.

Avoti: SV99, LV93, TM

eksotermisks

1. Tāds, kas izdala siltumu.

Eksotermiskās reakcijas— ķīmiskās reakcijas, kurās izdalās siltums.

Avoti: SV99

eksoti   biol.

1. Augi vai dzīvnieki, kas ir ievesti un tiek audzēti zemēs, kurās klimats krasi atšķiras no dzimtenes klimata.

Avoti: SV96

eksotika   -as, s.

1. Krāšņu, pārsteidzošu, arī svešu (piemēram, augu, dzīvnieku valsts, arī iedzīvotāju) īpatnību kopums (parasti dienvidu zemēs no ziemeļu zemju iedzīvotāju viedokļa).

Avoti: LLVV

eksotireopeksija   med.

1. Palielināta vairogdziedzera izlobīšana un piestiprināšana ārpus griezuma, lai panāktu tā atrofiju.

Avoti: TM

eksotisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar eksotiku.

Avoti: LLVV

eksotiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> eksotisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

eksotisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> eksotisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. val. Aizgūts vārds vai izteiciens, ar ko nosauc nacionālās reālijas - citām, parasti tālām, nepazīstamām zemēm, kultūrai un paradumiem raksturīgus objektus un parādības.

Avoti: LLVV, VsV

eksotoksīns   med.

1. Inde, ko dzīvi mikroorganismi raida apkārtējā vidē.

Avoti: MSV

eksotrofisks   biol.

1. Parazītisks organisms, kas apmetas uz tā organisma virsmas, kurš viņu baro.

eksotrofs   biol.

1. Parazītisks organisms, kas apmetas uz tā organisma virsmas, kurš viņu baro.

Avoti: SV96

eksp.   saīs.

1. Eksports; eksportēts.

Avoti: i2

ekspanders

1. Sporta rīks (atsperes vai gumijas lentes ar rokturiem) muskuļu attīstīšanai.

2. Elektroniska ierīce elektrisko signālu dinamiskā diapazona izplešanai.

3. Virzuļa gredzena izplētējs (motorā).

Avoti: Ang

ekspansija   -as, s.

1. Izplešanās, izplatīšanās.

2. pol. Valsts robežu vai tās ietekmes, darbības sfēras paplašināšana.

Avoti: TM, LLVV

ekspansionisms   -a, v.; parasti vsk.; pol.

1. Vispārināta īpašība --> ekspansionistisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ekspansionistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ekspansiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

ekspansivitāte   s.

1. Vispārināta īpašība --> ekspansīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ekspansīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neapvalda savu jūtu izpausmi; tāds, kas strauji reaģē uz visu.

Avoti: LLVV

ekspansīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ekspansīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ekspatriācija

1. Labprātīga vai piespiedu izceļošana uz ārzemēm, kas parasti saistīta ar pilsoņa tiesību atņemšanu.

Avoti: SV99

ekspatriants

1. Cilvēks, kas dzīvo ārpus savas dzimtenes (bēglis, emigrants, trimdinieks).

Avoti: PL

ekspatriēt

1. Izsūtīt no dzimtenes.

Avoti: SV69

ekspatrijēt   novec.

1. Ekspatriēt.

Avoti: LME

ekspedēt

1. Nosūtīt pēc piederības (preci, korespondenci u. c.).

Avoti: SV99

ekspedīcija   -as, s.

1. Ceļojums, kas organizēts speciāla, parasti zinātniskās pētniecības, uzdevuma veikšanai.

2. Organizēta cilvēku grupa, kas veic šādu ceļojumu.

Ekspedīcijas korpuss— karaspēka vienība, kas darbojas aiz savas valsts robežām.

3. Nodaļa (iestādē), kas pieņem vai nosūta dokumentus, preces u. tml.

Avoti: LLVV

ekspeditors   -a, v.

1. Persona, kas nodarbojas ar (dokumentu, preču u. tml.) nosūtīšanu.

Avoti: LLVV

ekspektācijas   sociol.

1. Lomu gaidas; gaidas, cerības.

Avoti: SsV, PL

ekspektatīvs   med.

1. Nogaidošs; ārstēšanas veids, kurā ārsts ļauj slimībai iet savu gaitu un iejaucas tikai draudošu simptomu gadījumā.

Avoti: TM

ekspektorācija   med.

1. Atkrēpošana.

Avoti: MSV

ekspensilācija   novec.

1. Svinīgs tiesisks akts, kad kreditors ar parādnieka atļauju savās ienākumu un izdevumu grāmatās atzīmē ar īpašu ierakstu to parādu, kas radies savstarpējo veikala ierakstu rezultātā, gada vai kāda cita termiņa beigās.

Avoti: KV

eksperienss   val.

1. Izjutējs - semantiskā loma - dzīva būtne, kas izjūt stāvokli, procesu vai darbību, bet neietekmē to.

Avoti: VsV

eksperimentāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar eksperimentiem, pamatots ar eksperimentiem; tāds, kas iegūts, izdarot eksperimentus.

2. Tāds, ko izmanto eksperimentiem; tāds, kur eksperimentē.

Eksperimentālā metode— pētīšanas metode, kuras pamatā ir zinātnisks eksperiments.

Eksperimentālā fonētika— fonētikas apakšnozare, kurā eksperimentos pēta valodas skaņas un citus runas līdzekļus.

Avoti: LLVV, VsV

eksperimentators   -a, v.

1. Eksperimentētājs.

Avoti: LLVV

eksperimentēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Izdarīt eksperimentu (1).

2. Mēģināt.

Avoti: LLVV

eksperimentētājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas izdara eksperimentu (1).

2. Cilvēks, kas izdara eksperimentu (2).

Avoti: LLVV

eksperiments   -a, v.

1. Pētījamās parādības mākslīga izraisīšana vai atkārtošana dabiskos vai mākslīgi radītos apstākļos.

2. Mēģinājums.

Avoti: LLVV

ekspertīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Lietpratēja veikta izpēte, pārbaude (kādā konkrētā jautājumā), kurā nepieciešamas speciālas zināšanas un kuru izdara, lai dotu pamatota lietpratēja atzinumu, arī padomu.

2. Speciālistu grupa (arī organizācija), kas veic šādu izpēti, pārbaudi.

Avoti: LLVV

eksperts   -a, v.

1. Lietpratējs, kas izdara ekspertīzi.

Ekspertu novērtējums— tieši neizmērījama procesa vai parādības kvantitatīvs novērtējums uz speciālistu (ekspertu) spriedumu pamata.

Avoti: LLVV

ekspertsistēma   inf.

1. Programmu sistēma, kurā ietvertas speciālistu zināšanas par kādas konkrētas nozares problēmām un kura, realizēta skaitļotājā, spēj pieņemt ekspertlēmumus šajā nozarē.

Avoti: EV

ekspiācija   novec.

1. Tādas personas šķīstīšanās, kas apvainojusi dievus; grēka (nozieguma) izpirkšana.

Avoti: KV

ekspīlācija   novec.

1. Nolaupīšana.

Avoti: KV

ekspirācija

1. Izelpa, izelpošana.

2. Izgarošana.

3. Nāve.

Avoti: SV99, TM

ekspiratoriskais

1. Ekspiratoriskais uzsvars - izelpojuma uzsvars, kura pamatā ir pastiprināts izelpojums, uzsvērto zilbi izrunājot.

Avoti: SV69

ekspiratorisks   novec.

1. Ar izelpošanu saistīts.

Avoti: LV93

ekspl.   saīs.

1. Ekspluatācija.

Avoti: i2

eksplānēt   novec.

1. Izskaidrot, iztulkot, iztirzāt.

Avoti: KV

eksplantācija

1. Augu vai dzīvnieku audu audzēšana ārpus organisma.

Avoti: SV78

eksplicēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Paskaidrot.

Avoti: LLVV

eksplicīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Atklāti izteikts, izpausts.

Eksplicīta nozīme— formāli izteikta nozīme pretstatā neizteiktai, resp., implicītai, nozīmei, proti, nozīme, kam ir savs formāls rādītājs.

Avoti: LLVV, VsV

eksplikācija   -as, s.

1. Paskaidrojums, pieņemto apzīmējumu izskaidrojums.

Avoti: LLVV

eksplikatīvs   novec.

1. Tāds, kas paskaidro, papildina.

Avoti: LV93

eksploatācija   novec.

1. Dabas bagātību izstrādāšana; dabas spēku izmantošana saimnieciskos nolūkos.

2. Vislielākās peļņas iegūšana kādā uzņēmumā.

3. Sveša darba piesavināšanās.

4. Cita grūta stāvokļa izmantošana.

Avoti: SV33

eksplodēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja;, intrans.

1. Momentāni ķīmiski reaģēt, izdalot enerģiju, kas parasti rada uzliesmojumu, triecienvilni; sprāgt.

Avoti: LLVV

eksplorācija   med.

1. Fizikāla izmeklēšana diagnozes nolūkā, sevišķi iekšējo orgānu palpācija.

Avoti: TM

eksplorēt   novec.

1. Izpētīt, pārbaudīt.

Avoti: KV

eksplozija   -as, s.

1. Momentāna ķīmiska reakcija, kurā izdalās enerģija, parasti radot uzliesmojumu, triecienvilni; sprādziens.

Avoti: LLVV

eksplozīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas spējīgs eksplodēt; saistīts ar eksploziju, tai raksturīgs; sprāgstošs.

2. val. Tāds (līdzskanis), ko izrunājot slēgums tiek momentāni pārtraukts.

Eksplozīvs slēdzenis— līdzskanis, kuru izrunājot saspiestais gaiss, vājinoties spriegumam šķēršļa veidošanās vietā, pēkšņā slēguma pārrāvumā ar eksplozijai līdzīgu troksni izlaužas ārā.

Avoti: LLVV

ekspluatācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process --> ekspluatēt (2).

2. Kāda objekta, mašīnas, transportlīdzekļa u. c. izmantošana.

3. Dabas bagātību iegūšana un izmantošana (runājot par ieguves vietām).

4. pārn. Citu cilvēku izmantošana savā labā.

Avoti: LLVV

ekspluatants   jur.

1. Persona, kas nodarbojas ar kādas tehniskas iekārtas ekspluatāciju vai piedāvā savus pakalpojumus šajā sfērā.

Avoti: LatV

ekspluatantvalsts   jur.

1. Valsts, kura ir ekspluatanta pamatdarbības vieta vai, ja tādas nav, viņa pastāvīgā atrašanās vieta.

Avoti: LatV

ekspluatatorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ekspluatāciju (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

ekspluatators   -a, v.

1. Tas, kas ekspluatē.

Avoti: LLVV

ekspluatēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Netaisnīgi izmantot citus cilvēkus savā labā.

2. Izmantot situāciju tā, lai gūtu no tās labumu, pat ja tas ir netaisnīgi vai negodīgi.

3. Izmantot (dabas bagātības).

4. Izmantot (piemēram, uzņēmumu, ierīci) atbilstoši noteiktam uzdevumam.

Avoti: LLVV

ekspokorekcija   fotogr.

1. Iespēja veikt ekspozīcijas izmaiņas automātiskos eksponēšanas režīmos, fotografējot sarežģītos apgaismojuma apstākļos.

Avoti: ZTV

eksponāts   -a, v.

1. Priekšmets, ko izstāda apskatei (izstādē, muzejā).

Avoti: LLVV

eksponējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> eksponēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> eksponēt (2).

Avoti: LLVV

eksponenciāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atbilst eksponentfunkcijai, tāds, ko var raksturot ar šo funkciju.

// sar. Kāpjošs, pieaugošs.

Avoti: LLVV, VpV-1-18

eksponentfunkcija   -as, s.; mat.

1. Funkcija, kura izteikta ar pakāpi un kuras arguments ir kāpinātājā.

Avoti: LLVV

eksponents   -a, v.

1. Persona, valsts, organizācija u. tml., kas eksponē (ko) izstādē, muzejā.

2. v.; mat. Pakāpes rādītājs.

Ūdeņraža eksponents— pH, fizikālķīmisks lielums šķīdumu skābuma un bāziskuma raksturošanai.

Avoti: LLVV

eksponēšana   mūz.

1. Tematisma (pirmais) izklāsts jebkurā, bet īpaši - izvērstā, apjomīgā skaņdarbā.

Avoti: MūV

eksponēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izstādīt (ko) izstādē, muzejā.

2. Pakļaut (gaismjutīgu materiālu) gaismas iedarbībai; apgaismot.

Avoti: LLVV

eksponibls   novec.

1. Jēdzieniski atvasināms.

Avoti: KV

eksponometrija   fotogr.

1. Optikas nozare, kurā pēta gaismas un apgaismojuma mērīšanas metodes, kā noteikt efektīvākās fotoaparāta slēdža un objektīva diafragmas kombinācijas optimālā fotomateriāla ekspozīcijas lieluma nodrošināšanai.

Avoti: ZTV

eksponometrs

1. Ierīce ekspozīcijas laika noteikšanai fotografējot, fotokopējot vai filmējot.

Avoti: SV96

eksport-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais paredzēts eksportam, tiek eksportēts.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais organizē eksportu, ir saistīts ar preču eksportēšanu.

Avoti: LLVV

eksportbaļķis   novec.

1. Eksportam noderīga koka stumbra (parsti priežu, egļu) labākā apakšējā daļa, garumā sākot no 5,5 m.

Avoti: KV

eksportcirsma   novec.

1. Ierobežots meža gabals, no kura izmantošanas paredz iegūt un izstrādāt gk. eksportam noderīgus kokmateriālus.

Avoti: KV

eksportēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izvest (preces, kapitālu) uz ārzemēm.

2. inf. Ierakstīt datus datnē, izmantojot kādu īpašu formātu.

Avoti: LLVV, SV96

eksportētājs

1. Persona, uzņēmums vai valsts, kas eksportē (preces u. c.) uz ārzemēm.

Avoti: MIL, JtV

eksportieris

1. Persona, uzņēmums vai valsts, kas eksportē (preces u. c.) uz ārzemēm.

Avoti: SV99

eksportkopija   kino, telev.

1. Filmas kopija, kas īpaši sagatavota (ar dublāžu vai subtitriem) demonstrēšanai ārpus valsts, kurā tā uzņemta.

Avoti: ZTV

eksportkredīts   jur.

1. Kredīts, kas tiek piešķirts ārvalstu juridiskajām personām - valsts preču un pakalpojumu pircējiem.

Avoti: LatV

eksportolas   novec.

1. Mājputnu, gk. vistu olas, kas atbilst noteikta labuma prasībām un noder izvešanai uz ārzemēm.

Avoti: LLx

eksportosta

1. Preču iekraušanai kuģos un tirdzniecībai ar ārzemēm paredzēta osta.

eksportprece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Prece, ko ražo izvešanai uz ārzemēm.

Avoti: LLVV

eksports   -a, v.

1. Preču vai kapitāla izvešana uz ārzemēm.

2. Uz ārzemēm izvesto preču kopējais daudzums vai kopējā vērtība.

Avoti: LLVV

eksportsviests   novec.

1. Pēc noteiktām prasībām pagatavots sviests, ko var ilgāku laiku bez bojāšanās uzglabāt, tā ka to iespējams pārsūtīt uz lielākiem attālumiem.

Avoti: KV

ekspozīcija   -as, s.

1. literat. Daļa (daiļdarbā), kurā raksturoti apstākļi un personas līdz darbības, konflikta sākumam.

// mūz. Galveno tēmu izklāsts (sonātes formas skaņdarba, fūgas) pirmajā daļā.

2. Kopīgas izveides plāns (izrādei).

3. Pēc noteiktas sistēmas apskatei izraudzīts un sakārtots (piemēram, mākslas darbu, kultūrvēsturisku materiālu) kopums; šādu materiālu izkārtojums.

4. Kādas ietekmes darbības laiks.

5. Uzņemšanas laiks, kurā fotoaparāta, filmaparāta objektīvs ir atvērts.

6. ģeogr. Nogāžu orientācija attiecībā pret debess pusēm, horizonta plakni vai gaisa masām.

Avoti: LLVV

ekspozimetrs

1. Eksponometrs - ierīce ekspozīcijas laika noteikšanai fotografējot, fotokopējot vai filmējot.

Avoti: SV69

ekspresanalīze   tehnol.

1. Metode ātrai analīzei; ātrā analīze.

Avoti: ZTV

ekspresautobuss

1. Ātrs regulāras satiksmes autobuss, kas pietur tikai maršruta galapunktos vai dažās pieturās.

Avoti: TvV

ekspresija   -as, s.

1. Jūtu, pārdzīvojumu izpaušana, izteikšana (parasti daiļdarbā, mākslas darbā, valodā).

2. val. Teksta vai atsevišķas valodas vienības izteiksmīgums, iedarbīgums.

Avoti: LLVV, VsV

ekspresionisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Virziens mākslā un literatūrā, kurš par mākslas galveno uzdevumu uzskata mākslinieka subjektīvās pasaules attēlojumu.

Avoti: LLVV

ekspresionistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ekspresionismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

ekspresionists   -a, v.

1. Ekspresionisma pārstāvis.

Avoti: LLVV

ekspresis   -ša, v.

1. Satiksmes līdzeklis (vilciens, autobuss, kuģis), kas brauc ar palielinātu ātrumu, parasti bez pieturām vai ar pieturām tikai lielākajās stacijās, ostās.

2. Cilvēks (gk. eksprešu firmas darbinieks), kas iesaiņo un transportē mantas.

Avoti: LLVV

ekspresivitāte

1. val. Teksta vai atsevišķas valodas vienības izteiksmīgums, iedarbīgums.

2. biol. Gēna izpausmes pakāpe, gēna iedarbības spēka mērs, kas nosaka attiecīgās pazīmes attīstības pakāpi un ir atkarīga no konkrētā gēna īpašībām, kā arī no modificētājgēnu un vides apstākļu specifiskās ietekmes.

Avoti: VsV, ĢT

ekspresīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt ekspresija, tāds, kam raksturīga ekspresija.

Ekspresīvā leksika— vārdi, kam piemīt nozīmes papildkomponents ar emocionāli ekspresīvu nokrāsu - mīlinājumu, humoru, cildinājumu, ironiju, nievājumu, nicinājumu, familiritāti u. tml.

Avoti: LLVV

ekspresīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ekspresīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ekspreskopija   kino

1. Filmas kopija, kuru attīsta 24 stundu laikā pēc uzņemšanas.

Avoti: ZTV

eksprespaka   jur.

1. Pasta paka, kurai pasta pakalpojuma sniedzējs nodrošina papildu pasta pakalpojuma īpašības.

Avoti: JtV

eksprespārskaitījums

1. Pārvedums, kura valutēšanas datums ir diena, kad banka ir akceptējusi klienta maksājuma uzdevumu, kas ir iesniegts bankā līdz bankas noteiktajam laikam.

Avoti: GrV

ekspress   novec.

1. Ekspresis - satiksmes līdzeklis, kas brauc ar palielinātu ātrumu.

Avoti: Ang

ekspressūtījums

1. Sūtījums, kuram pasta pakalpojuma sniedzējs nodrošina papildu pasta pakalpojuma īpašības.

ekspresvēstule   jur.

1. Vēstuļu korespondence, kurai pasta pakalpojuma sniedzējs nodrošina papildu pasta pakalpojuma īpašības.

Avoti: JtV

eksprezidents

1. Bijušais prezidents.

Avoti: LME

ekspromisija   novec.

1. Parāda pārvedums no viena parādnieka uz otru ar kreditora atļauju.

Avoti: KV

eksprompts   -a, v.

1. mūz. Skaņdarbs, kas radies it kā pēkšņi, improvizējot; imprompts.

2. literat. Ātri, improvizējot uzrakstīts (parasti humoristisks) dzejolis.

3. pareti. Tas, kas veidots, sacerēts bez iepriekšējas sagatavošanās.

Avoti: LLVV

eksprompts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas veidots, sacerēts bez iepriekšējas sagatavošanās; tāds, kas saistīts ar veidošanu, sacerēšanu bez iepriekšējas sagatavošanās.

Avoti: LLVV

ekspromtom   žarg.

1. Uzreiz, bez gatavošanās.

Avoti: SLG

ekspromts

1. Tas, kas veidots, sacerēts bez iepriekšējas sagatavošanās.

// mūz. Skaņdarbs, kas radies it kā nejauši, pēkšņi, improvizācijas rezultātā.

Avoti: MkV, Mūz

ekspromtvaicājums   inf.

1. Vaicājums, ko izmanto kādam atsevišķam vai specifiskam nolūkam.

Avoti: D3

ekspropriācija   -as, s.

1. Mantas piespiedu atsavināšana; atsavināšana ar varu.

Avoti: LLVV, JtV

ekspropriators   -a, v.

1. Tas (valsts, valsts vara, arī cilvēks), kas ekspropriē vai piedalās ekspropriācijā.

Avoti: LLVV

ekspropriēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atsavināt (privātīpašumu) kādai sabiedrības šķirai vai slānim par labu sabiedrībai vai valstij.

Avoti: LLVV

ekspulsija   novec.

1. Izdzīšana, izraidīšana.

Avoti: KV

ekssudāts   biol.

1. Eksudāts - iekaisuma šķidrums, izsvīdums.

Avoti: CaF

Ēksta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Eext"), Drentes provincē, 1440 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ekstaltisks   med.

1. Tāds, kas iziet no nervu centra (impulss), īpaši no muguras smadzenēm.

Avoti: MSV

ekstātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Ārkārtīgi jūsmīgs (parasti par cilvēku); tāds, kurā izpaužas ekstāze.

Avoti: LLVV

ekstāze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Emocionāls stāvoklis, kam raksturīga ārkārtīga sajūsma, kura pāriet afektā.

2. žarg. Ekstazī.

Avoti: LLVV, PL

ekstazī

1. Halucinogēna viela metilēndioksimetamfetamīns jeb MDMA.

Avoti: PL

ekstemporāls   novec.

1. Iepriekš nesagatavota runa, rakstu darbs, dzejolis u. c.

Avoti: KV

ekstemporēt   novec.

1. Bez sagatavošanās turēt runu, tulkot, dziedāt, spēlēt utt.

Avoti: KV

ekstensija   med.

1. Izstiepšana - mugurkaula, rokas vai kājas lūzuma vai deformācijas gadījumā.

Avoti: SV96

ekstensitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ekstensīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ekstensīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tiek palielināts, paplašināts kvantitatīvi (nevis kvalitatīvi).

Ekstensīvā zemkopība— lauksaimniecības sistēma, kurā produkcijas apjoma pieaugumu panāk, palielinot apstrādājamās zemes platību.

Avoti: LLVV

ekstensors   med.

1. Atliecējmuskulis.

Avoti: MSV

ekstenzors   anat.

1. Izstiepējmuskulis.

Avoti: SV96

eksteriorācija   med.

1. Psihiatrijā savu interešu objektivizēšana, interešu novirze uz ārieni.

2. Ķirurģijā - marsupializācijas operācija.

Avoti: TM

eksteriorizācija   psih.

1. Process, kurā notiek pāreja no iekšējās - prāta darbības uz ārējo - praktisko darbību.

Avoti: EV

eksteritorialitāte   -es, s.; parasti vsk.; jur.

1. Īpašs tiesisks statuss pēc starptautiskajām tiesībām, kuru viena valsts atzīst dažiem citas valsts tiesību subjektiem (piemēram, diplomātiem, pārstāvniecībām, kuģiem) savā teritorijā, pilnīgi vai daļēji tos nepakļaujot saviem likumiem.

Avoti: LLVV

eksteritoriāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar eksteritorialitāti, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

eksterjers   -a, v.

1. Ārējais (dzīvnieka) izskats un ķermeņa daļu proporcijas.

2. Ārējais (celtnes) izskats.

Avoti: LLVV

eksternalizācija   psih.

1. Process, kurā cilvēks daļu savu jūtu, domu vai pieredzējumu projicē otrā cilvēkā (apzināti vai neapzināti piedēvē viņam) un tādējādi tos uztver kā otram cilvēkam piemītošus; bieži vien tas notiek ar jūtām vai domām, kuras sevī nevar paciest un kuras, projicētas otrā, nešķiet tik traucējošas.

Avoti: SV99

eksternāts   -a, v.

1. Mācību sistēma, kas pamatojas uz patstāvīgu mācīšanos un eksāmenu kārtošanu.

Avoti: LLVV

eksternis   -ņa, v.

1. Cilvēks, kas kārto eksāmenus eksternātā.

Avoti: LLVV

eksterns

1. Ārpusē esošs, kas nāk no ārienes, svešs.

2. Skolēns (students), kas kārto eksāmenus kādā mācību iestādē, kuru nav apmeklējis.

Avoti: KV

eksterocepcija

1. Tādu kairinājumu uztveršana, kas iedarbojas uz dzīvu organismu no ārējās vides; tā notiek ar eksteroceptoriem; eksterorecepcija.

Avoti: SV69

eksteroceptori

1. Speciāli nervu (vai epitēlija) veidojumi (receptori), kas uztver kairinājumus, kuri iedarbojas uz organismu no ārējās vides; tie atrodas uz ķermeņa virsmas (tai pieskaita arī deguna, mutes dobuma un mēles virsmas gļotādu) vai nu izkliedēti (difūzi), vai arī ietilpst īpašos jutekļu orgānos, eksteroreceptori.

Avoti: SV69

eksterofekcija   med.

1. Organisma spēja reaģēt uz apkārtējās vides iedarbību, ko īsteno centrālā nervu sistēma.

Avoti: TM

eksterorecepcija

1. Tādu kairinājumu uztveršana, kas iedarbojas uz dzīvu organismu no ārējās vides; tā notiek ar eksteroceptoriem, eksterocepcija.

Avoti: SV78

eksteroreceptori

1. Speciāli nervu (vai epitēlija) veidojumi (receptori), kas uztver kairinājumus no ārējās vides; tie atrodas uz ķermeņa virsmas (starp tiem arī deguna, mutes dobuma un mēles virsmas gļotāda) vai nu izkliedēti (difūzi), vai arī ietilpst īpašos jutekļu orgānos; eksteroceptori.

Avoti: SV78

eksteroreceptors   med.

1. Jušanas galaorgāns, kairinājumu uztvērējs, kuri ietekmē organismu no ārienes.

Avoti: MSV

eksterritorialitāte   novec.

1. Eksteritorialitāte.

Avoti: KV

eksterritoriāls   novec.

1. Ārzemnieks, kas bauda neaizskaramības tiesības.

Avoti: LV93

Eksti   vietv.

1. Baravī Eksti - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Boreksti" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

ekstīma   med.

1. Asinsvada ārējais apvalks.

Avoti: TM

ekstingvēt   novec.

1. Izdzēst, iznīcināt.

Avoti: KV

ekstinkcija

1. Gaismas plūsmas vājināšanās atmosfērā gaismas izkliedes un absorbcijas dēļ.

2. med. Izdzišana, zudums (krāsas, balss).

Avoti: SV99, TM

ekstirpācija   -as, s.; med.

1. Kāda orgāna vai tā daļas izoperēšana.

Avoti: LLVV

ekstirpaters   novec.

1. Ekstirpators - darbarīks augsnes izirdināšanai, kultivatora paveids.

Avoti: Ang

ekstirpators

1. Kultivators augsnes dziļirdināšanai un nezāļu iznīcināšanai.

Avoti: SV99

ekstirpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. med. Izņemt, izgriezt (orgānu, tā daļu).

2. Izlobīt.

Avoti: LLVV, LME

ekstispicija   vēst.

1. Zīlēšana pēc ziedoto lopu iekšām.

Avoti: KV

ekstorsija   med.

1. Locekļa vai orgāna izgriešanās uz āru.

Avoti: TM

ekstrā   nelok.; sar.

1. Sevišķs, speciāls.

2. Papildinājums, kāda sevišķa papildierīce.

Avoti: LLVV

ekstra   sar.

1. Papildu labums, papildu priekšrocība.

Avoti: SLG

ekstra-   lat.

1. Priedēklis ar nozīmēm "ārpus", "bez tam", "papildus", "sevišķs".

Avoti: SV96

ekstraabdomināls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus vēdera dobuma.

Avoti: TM

ekstraamniotisks   med.

1. Ārpus amnija, starp amniju un horiju esošs.

Avoti: TM

ekstraartikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus locītavas.

Avoti: TM

ekstrabronhiāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus bronha vai nav atkarīgs no tā.

Avoti: MSV

ekstrabukāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus vaiga, ārpus mutes dobuma.

Avoti: TM

ekstrabulbārs   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus acs ābola vai ārpus iegarenajām smadzenēm.

Avoti: TM

ekstracelulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus šūnas.

Avoti: TM

ekstracerebrāls   med.

1. Tāds, kas atrodas galvaskausā, bet ārpus galvas smadzenēm.

Avoti: TM

ekstracistisks   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus žultspūšļa, urīnpūšļa vai cistveida audzēja.

Avoti: TM

ekstradīcija

1. Tādas personas izdošana citai valstij, kas pārkāpusi šās valsts likumus.

Avoti: SV99

ekstradurāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus smadzeņu cietā apvalka.

Avoti: TM

ekstraembrionisks   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus embrija vai nav tā sastāvdaļa, piem., embrija apvalki.

Avoti: TM

ekstraepifizeāls   med.

1. Tāds, kas nav saistīts ar epifīzi vai atrodas ārpus epifīzes.

Avoti: TM

ekstraģenitāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus dzimumorgāniem.

Avoti: TM

ekstrahents   ķīm. tehnol.

1. Šķīdinātājs, ko lieto ekstrakcijā.

Avoti: ZTV

ekstrahepātisks   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus aknām; ar aknām nesaistīts.

Avoti: TM

ekstrahēšana

1. Ekstrakcija - šķidru vai cietu vielu maisījuma komponentu savstarpēja atdalīšana ar šķīdinātājiem.

Avoti: SV99

ekstrahēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. med. Izvilkt, izraut.

2. ķīm. Atdalīt, izdalīt (vielu no kā) ar šķīdinātājiem.

Avoti: LLVV

ekstraizdevums   novec.

1. Sevišķi svarīgu notikumu gadījumos avīzes samazināts izlaidums ārpus parastā iznākšanas laika.

Avoti: GV

ekstrakapsulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus locītavas somiņas.

Avoti: TM

ekstrakardiāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus sirds.

Avoti: TM

ekstrakarpāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus plaukstas pamata.

Avoti: TM

ekstrakcija   -as, s.

1. med. Izvilkšana, izraušana.

2. ķīm. Atdalīšana, izdalīšana.

Avoti: LLVV

ekstraklase   sar.

1. Izcils līmenis; ļoti augsta kvalitāte.

Avoti: SV99

ekstrakorpuskulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus asinsķermenīšiem.

Avoti: TM

ekstrakraniāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus galvaskausa dobuma.

Avoti: TM

ekstraktīvs   -ais; s. -a, -ā; ķīm.

1. Tāds, ko var ekstrahēt (2).

Ekstraktīvas vielas— organiskas vielas augu vai dzīvnieku audos, kuras var izvilkt ar ūdeni vai citu šķīdinātāju.

Avoti: LLVV, SV96

ekstraktors   -a, v.

1. med. Instruments, ar ko izvilkt, izraut.

2. ķīm. Ierīce, aparāts, ar ko veic atdalīšanu, izdalīšanu, ekstrahēšanu.

3. Ierīce izšautas čaulas vai patronas izvilkšanai no patrontelpas.

Avoti: LLVV, SV69

ekstrakts   -a, v.; ķīm.

1. Ar šķīdinātājiem iegūts koncentrēts izvilkums (no augu vai dzīvnieku valsts izejvielām).

Avoti: LLVV

ekstraktvielas   -u, vsk. ekstraktviela, -as, s.; ķīm.

1. Organiskas neolbaltumvielas augu un dzīvnieku audos, kuras var ekstrahēt (2).

Avoti: LLVV

ekstraligamentozs   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus saites.

Avoti: MSV

ekstralingvistisks

1. Tāds, kas pastāv ārpus valodas, bet ir nozīmīgs dotajam izteikumam.

Avoti: SV96

ekstramedulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus muguras vai iegarenajām smadzenēm; tāds, kas atrodas vai rodas ārpus kaula smadzenēm.

Avoti: TM

ekstrameningeāls   med.

1. Tāds, kas atrodas vai rodas ārpus smadzeņu mīkstā apvalka.

Avoti: TM

ekstrāmentāls   novec.

1. Reāls, neapzināts.

Avoti: KV

ekstramurāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus orgāna sienām.

Avoti: TM

ekstranets

1. Datortīkls, kas savieno vairākus uzņēmumus, piem., uzņēmumu ar tā piegādātājiem un produktu izplatītājiem; ārtīkls.

Avoti: TvV

ekstranukleārs   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus kodola.

Avoti: TM

ekstraokulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus acs.

Avoti: TM

ekstraordinārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Neparasts, neikdienišķs, rets, ārkārtējs.

2. neakt. Zinātnisko amatu nosaukumos - ārštata; tāds, kam nav katedras.

Avoti: LLVV

ekstraparenhimāls   med.

1. Tāds, kas nav saistīts ar orgāna parenhīmu.

Avoti: TM

ekstraperineāls   med.

1. Tāds, kas nav saistīts ar starpeni.

Avoti: TM

ekstraperiosteāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus kaula plēves vai nav saistīts ar to.

Avoti: TM

ekstraperitoneāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus vēderplēves.

Avoti: MSV

ekstrapiramidāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus piramidālā trakta.

Avoti: TM

ekstraplacentāls   med.

1. Tāds, kas nav saistīts ar placentu.

Avoti: TM

ekstrapleirāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus pleiras dobuma.

Avoti: TM

ekstrapolācija   -as, s.

1. Parādības daļas novērošanā iegūto secinājumu attiecināšana uz visu parādību.

2. Metode, ar kuras palīdzību, ņemot vērā esošo situāciju un attīstības tendences, mēģina prognozēt nākotnes izredzes.

3. mat. Funkcijas vērtību aptuvena noteikšana ārpus kopas, kurā funkcijas vērtības ir zināmas.

Avoti: LLVV, SV69

ekstrapolēšana   grāmatv.

1. Ienākumu pašreizējās vērtības pielīdzināšana ar faktiskās procentu likmes palīdzību nākotnes ienākumu vērtībai.

Avoti: GrV

ekstrapolēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Spriest par priekšmetu vai parādību, zinot tikai par kādas tā daļas īpašībām.

2. Prognozēt nākotnes tendences pēc esošajiem rādītājiem.

3. mat. Aptuveni noteikt funkcijas vērtības ārpus zināmo vērtību kopas.

Avoti: LLVV, SV69

ekstraprostatisks   med.

1. Tāds, kas nav saistīts ar priekšdziedzeri.

Avoti: TM

ekstrapulmonāls   med.

1. Tāds, kas nav saistīts ar plaušām.

Avoti: TM

ekstrapunitīvs   psih.

1. Pārmetošs attieksmē pret citiem.

Avoti: PsA

ekstras

1. Kaut kas vairāk nekā nepieciešams standartam; papildu; lielāks, labāks nekā parasti.

Avoti: PL

ekstrasensorisks

1. Pārjuteklisks.

Ekstrasensoriskā uztvere— hipotētiska uztvere, kas notiek ārpus zināmajiem maņu proocesiem un atšķiras no tiem.

Avoti: IdV

ekstrasensors

1. Tāds, kas uztver vairāk, nekā cilvēks ar jutekļiem parasti mēdz uztvert, pārjuteklisks.

Avoti: PL

ekstrasenss

1. Cilvēks, kam piemīt spēja (pagaidām zinātniski nekonstatēta) uztvert un raidīt dažādus ar zināmajiem jutekļiem neuztveramus biofizikālos impulsus; cilvēks, kam ir spējas telepātijā, gaišredzībā u. tml.

Avoti: SV99

ekstrasistole   med.

1. Sirds pukstiens, kas noticis pirms normālā laika sirds ritmā un kam var sekot kompensatoriska pauze.

Avoti: TM

ekstrasolārs   astr.

1. Tāds, kas atrodas ārpus Saules sistēmas.

Avoti: IZ-111-10

ekstrasomatisks   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus ķermeņa vai nav ar to saistīts.

Avoti: TM

ekstrastrāva   fiz.

1. Samērā stipra elektriskā strāva, kas rodas elektriskās ķēdes izslēgšanas momentā.

Avoti: FF

ekstratimpānisks   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus vidusauss.

Avoti: TM

ekstratraheāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus elpvada.

Avoti: TM

ekstratubārs   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus olvada.

Avoti: TM

ekstrauterīns   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus dzemdes.

Avoti: TM

ekstravagance   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Dīvainība, pārspīlējums, savdabība.

Avoti: LLVV

ekstravagants   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pārspīlēti elegants, neparasts, dīvains.

Avoti: LLVV

ekstravagantums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ekstravagants, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ekstravagināls   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus maksts.

Avoti: TM

ekstrāvasāts   novec.

1. Asiņu ieplūšana no asinsvadiem audos.

Avoti: KV

ekstravaskulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus asinsvadiem vai limfvadiem.

Avoti: TM

ekstravazācija   med.

1. Šķidruma izplūšana no vadiem (asinsvadiem, limfvadiem) apkārtējos audos.

Avoti: TM

ekstravazāts   med.

1. Asinis, kas no asinsvadiem iekļuvušas apkārtējos audos.

Avoti: SV69

ekstraventrikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus ventrikula.

Avoti: TM

ekstraversija

1. Cilvēka psihes īpašība, kuras izpausme ir palielināta sociālā aktivitāte; šāds cilvēks ir ļoti sabiedrisks, bieži rīkojas mirkļa iespaidā, netiecas pēc dziļas pašanalīzes.

Avoti: SV99

ekstraverts

1. Cilvēks, kam raksturīga palielināta sociālā aktivitāte, bieža rīkošanās mirkļa iespaidā.

Avoti: SV99

ekstrazonāls

1. Tāds, kas atrodas ārpus kādas noteiktas zonas.

Ekstrazonālie augi— augi, kas izolētās grupās aug ārpus sava pamatareāla.

Avoti: SV99

ekstremāle

1. Variāciju problēmas Eilera vienādojuma atrisinājums.

Avoti: LPE

ekstremāls   -ais; s. -a, -ā; mat.

1. Tāds, kam piemīt galējas īpašības.

Avoti: LLVV

ekstrēmisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Galēju uzskatu un rīcības metožu piedāvāšana vai lietošana (galvenokārt politikā).

Avoti: LLVV

ekstrēmistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ekstrēmismu, tam raksturīgs.

Avoti: MLVV

ekstrēmists   -a, v.

1. Galēju uzskatu un rīcības metožu piekritējs.

Avoti: LLVV

ekstremitātes   -šu, s., anat.

1. Rokas, kājas.

Avoti: LLVV

ekstremofils

1. Tāds, kam patīk ekstrēmi apstākļi.

Avoti: PL

ekstrēms   -a, v.

1. Galējība.

2. mat. Maksimums un minimums (funkcijai).

Avoti: LLVV

ekstrēms   -ais; s. -a, -ā;

1. Galējs.

Avoti: LLVV

ekstrincisks   psih.

1. Tāds, kam piemīt ārēja motivācija.

Avoti: PsA

ekstrospektācija   med.

1. Mizofobijas ārīga izpausme, slimniekam pastāvīgi apskatot savu ādu, pārbaudot tās tīrību.

Avoti: TM

ekstroversija   med.

1. Izvērsums.

2. Psiholoģijā uzmanības pievēršana apkārtējiem priekšmetiem.

Avoti: TM

ekstroverts   med.

1. Psihisks slimnieks, kas interesējas tikai par citiem cilvēkiem un lietām.

Avoti: TM

ekstrudāts   ķīm.

1. Termoplasta kausējums vai gumijas maisījums, kas izspiests no ekstrūdera caur formējošo elementu.

Avoti: ZTV

ekstrūders

1. Speciāla prese lopbarības koncentrāta iegūšanai.

2. Tehnoloģiska iekārta polimērmateriālu plastificēšanai un profilētu izstrādājumu ražošanai.

Avoti: SV99

ekstrūzija

1. tehn. Polimērmateriālu plastificēšanas un vienāda profila izstrādājumu (cauruļu, pudeļu, plēvju, lokšņu) izgatavošanas process.

2. ģeol. Tāds vulkāna izvirdums, kurā izplūst viskoza lava.

3. med. Izspiešana, izvilkšana; izspiešanās, piem., zoba izspiešanās uz āru no sakodiena plaknes.

Avoti: SV99

ekstubācija   med.

1. Intubācijas caurules izņemšana, piem., no balsenes.

Avoti: TM

eksudācija

1. med. Šķidruma (izsvīduma) rašanās iekaisumā ķermeņa dobumos vai orgānos.

2. tehn. Sprāgstvielu šķidro komponentu (piem., nitroglicerīna) izdalīšanās, kas notiek, ja sprāgstvielas nepareizi glabā vai izgatavo.

Avoti: SV69

eksudāts   med.

1. Iekaisuma gaitā audos vai ķermeņa dobumos uzkrājies šķidrums.

Avoti: SV96

eksuflācija   med.

1. Piespiedu izelpošana.

Avoti: TM

eksulants   novec.

1. Trimdinieks.

Avoti: KV

eksulcerācija   med.

1. Čūlošana.

Avoti: TM

eksumbilikācija   med.

1. Nabas izspiešanās.

Avoti: TM

eksuviācija   med.

1. Ādas lobīšanās.

2. Epidermas struktūras nomešana, piem., piena zobu izkrišana.

Avoti: TM

ēkš   apv.; izsauk.

1. Fui (bērnu valodā par netīrumiem).

Avoti: ME

Ēkše   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Jenšēpingas lēnē, 9700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

ekši

1. apv. Ar ekseļmašīnu sasmalcināta lopbarība (āboliņš, siens u. tml.).

2. dsk. Eksis.

Avoti: ĒiV

Ekši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Ekšu pilskalns— atrodas Krāslavas novada Skaistas pagasta Ekšos, uz ziemeļiem no Stirnu ezera, savrups ~20 m augsts paugurs, plakums - ~70 x 40 m, ziemeļu nogāze mākslīgi izveidota stāvāka, kultūrslānis attiecināms uz 1. gt. p. m. ē. un 1. gt.

Ekšu pilskalniņš— pilskalns Krāslavas novada Skaistas pagasta Ekšos, Stirnu ezera ziemeļu krastā, ~0,5 km no Ekšu pilskalna, plakums - ~50 x 20 m, ļoti stāvas nogāzes.

Avoti: LE1, La1

ekšuks   žarg.

1. Eksāmens.

Avoti: SLG

EKT   saīs.

1. Eiropas Kopienu Tiesa (kopš 1.12.2009.: Eiropas Savienības Tiesa).

Avoti: PnR

ekt-   med.

1. Prefikss ar nozīmi "bez", "ārā", "ārpus", "ārpusē".

Avoti: MSV

ektakolija   med.

1. Resnās zarnas daļas ektāzija.

Avoti: MSV

ektārs   apv.

1. Hektārs.

Avoti: ĒiV

ektāzija   med.

1. Dobo orgānu (piem., bronhu, kuņģa) izstiepšanās, deformācija.

Avoti: SV96

ekte   apv.

1. Spars, enerģija, uzstājība, uzņēmība.

Avoti: ĒiV

ektēnija

1. Daļa no pareizticīgo dievkalpojuma - lūgšanas, kurās ietverti lūgumi un vēršanās pie Dieva.

Avoti: SV08

ektērs   apv.

1. Hektārs.

Avoti: KnG

ekti   apv.

1. Enerģiski, droši, veikli, arī braši.

Avoti: ViV

ektīgs

1. apv. Sparīgs, enerģisks, uzstājīgs, uzņēmīgs, arī izdarīgs.

2. sar. Īsts.

3. sar. Dusmīgs.

Avoti: ĒiV, SLG, EH

ektīma   med.

1. Ādas iekaisumslimība, kam raksturīgas lielas, lēzenas pustulas, kuras pārvēršas čūlās un pārklājas ar kreveli.

Avoti: MSV

ektipografija   novec.

1. Grāmatrūpniecībā izciliespiedums aklo grāmatām u. c. iespieduma darbiem.

Avoti: KV

ektireoze   med.

1. Vairogdziedzera vai tā funkcijas trūkums.

Avoti: MSV

ekto-

1. Salikteņu daļa - ārējs (piem., ektoparazīti).

Avoti: SV99

ektoantigēns   med.

1. Antigēns, kas nekovalenti saistīts ar baktēriju virsmu un viegli atdalāms no tās; baktēriju apvalka produkts.

Avoti: MSV

ektobioloģija   med.

1. Zinātnes nozare, kas pētī šūnu virsmas enzīmus, to īpašības un uzbūvi.

Avoti: MSV

ektobionts   biol.

1. Organisms, kas dzīvo uz saimniekorganisma virsmas.

Avoti: SV99

ektoblasts

1. Daudzšūnu dzīvnieka embrija ārējais šūnu slānis, ārējā dīgļlapa, ektoderma.

Avoti: SV69

ektocelostomija   med.

1. Operācija trūces maisa drenešanai caur vēdera sienu.

Avoti: MSV

ektocista   med.

1. Dermoidālās vai hidatīdes cistas ārējais slānis.

Avoti: MSV

ektodaktilisms   med.

1. Viena vai vairāku pirkstu trūkums.

Avoti: MSV

ektoderma   -as, s.; biol.

1. Ārējais šūnu slānis daudzšūnu organisma dīglim; ārējā dīgļlapa.

2. Sūkļu un zarndobumaiņu ķermeņa sienas ārējais šūnu slānis.

Avoti: LLVV

ektodermāls   novec.

1. Tas, kas ceļas no ektodermas.

Avoti: KV

ektodermoidāls   med.

1. Tāds, kam ir līdzība vai līdzīgas īpašības ar ektodermu.

Avoti: MSV

ektodermoze   med.

1. Ikviens traucējums, kura cēlonis ir iedzimta nepilnīga ektodermālo orgānu, piemēram, ādas, nervu sistēmas attīstība.

Avoti: MSV

ektoderms   novec.

1. Ektoderma.

Avoti: KV

ektoferments   med.

1. Ekstracelulārs enzīms, kas atdalās un darbojas apkārtējā vidē vai audos.

Avoti: MSV

ektofīts   med.

1. Augu valsts ektoparazīts.

Avoti: MSV

ektoglija   med.

1. Embrija agrīnās nervu caurules apvalka plānais, ārējais slānis.

Avoti: MSV

ektoglobulārs   med.

1. Tāds, kas izveidojies vai atrodas ārpus asinsķermenīšiem.

Avoti: MSV

ektogonija   med.

1. Embrija ietekme uz māti intrauterīnajā attīstības periodā.

Avoti: MSV

ektoģenēze   -es, s.; parasti vsk.

1. Evolūcijas mācības virziens, saskaņā ar kuru dzīvās dabas attīstība ir saistīta ar organismu tiešu pielāgošanos videi un vides izraisīto pārmaiņu summēšanas vairākās paaudzēs.

2. biol. Embrija attīstība mākslīgos apstākļos.

Avoti: LLVV

ektohormons   med.

1. Ikviens hormons, ko organisms izdala uz ķermeņa ārējās virsmas.

Avoti: MSV

ektokardija   med.

1. Atklātā sirds; sirds atrašanās ārpus normālās vietas.

Abdominālā ektokardija— sirds vēdera dobumā.

Cetfāliskā ektokardija— sirds pie kakla pamata.

Ekstratorakālā ektokardija— sirds ārpus krūšu dobuma.

Intratorokālā ektokardija— sirds nenormāls novietojums krūškurvja robežās.

Pektorālā ektokardija— nenormāla sirds novirze uz krūškurvja priekšējās sienas pusi.

Avoti: MSV

ektokarpas

1. Brūnaļģu izogenerātu klases rinda, gk. jūrās, laponis pavedienveidīgs, zarains, šūnās 1 vai vairāki hromatofori.

Avoti: LPE

ektokolostomija   med.

1. Operācija atveres izveidošanai lokzarnā caur vēdera sienu.

Avoti: MSV

ektokraniāls   med.

1. Uz galvaskausa ārpusi attiecīgs.

Avoti: MSV

ektolecitāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz olu, kurā dzeltenums novietots perifērijā.

Avoti: MSV

ektolīze   med.

1. Ektoplazmas sairšana.

Avoti: MSV

ektomērs   med.

1. Blastomērs, kas piedalās ektodermas veidošanā.

Avoti: MSV

ektomezenhīma   med.

1. Veidojas no ektodermas, īpaši no nervu kores.

Avoti: MSV

ektomezoblasts   med.

1. Šūnu slānis, kas vēl nav diferencējies par ektoblastu un mezoblastu.

Avoti: MSV

ektomezoderma   med.

1. Mezoderma, kas rodas no gastrulas primārās ektodermas.

Avoti: MSV

ektomija   med.

1. Orgāna vai tā daļas izgriešana.

Avoti: MSV

ektomorfija   med.

1. Ķermeņa konstitucionālais tips, kam raksturīga trausla un slaida miesas uzbūve; ādas (ektodermas veidojumu) kopējā virsma šeit ir relatīvi liela salīdzinājumā ar ķermeņa masu.

Avoti: MSV

ektonukleārs   med.

1. Tāds, kas atrodas ārpus šūnas kodola.

Avoti: MSV

ektopāgija   med.

1. Dvīņu patoloģija, kad dvīņi savienoti ar krūškurvja sāniem.

Avoti: MSV

ektoparazīti   -u, vsk. ektoparazīts, -a, v.; zool.

1. Parazīti, kas pastāvīgi vai īslaicīgi uzturas uz citu dzīvnieku vai cilvēka ķermeņa virsmas un pārtiek, piemēram, no to asinīm, spalvām, matiem.

Avoti: LLVV

ektoparazītisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas parazitē uz citu dzīvnieku vai cilvēka ķermeņa virsmas.

Avoti: LLVV

ektoperitoneāls   med.

1. Uz vēderplēves ārējo jeb abdominālo virsmu attiecīgs.

Avoti: MSV

ektopija   med.

1. Orgāna atrašanās nenormālā vietā (biežāk - iekšēja orgāna izvirzīšanās uz āru).

2. Iedzimta vai iegūta kādas tipiskas cilvēka erogēnās zonas nejutība.

Avoti: SV96, MV

ektoplasts   med.

1. Šūnas membrāna.

Avoti: MSV

ektoplazma

1. biol. Citoplazmas ārējais slānis.

2. mit. Spiritismā par ektoplazmu sauc psihisko enerģiju, kura plūst no medija ub=n no kuras tiek materializēti dažādi priekšmeti un būtnes.

Avoti: SV99, MrJ

ektosfēra   med.

1. Centrosomas ārēja zona.

Avoti: MSV

ektosimbionts   med.

1. Simbionts, kurš dzīvo ārpus organisma, ar ko tas ir bioloģiski saistīts.

Avoti: MSV

ektostoze   med.

1. Pārkaulošanās zem skrimšļa perihondrija vai kaula periosta.

Avoti: MSV

ektotermija   med.

1. Stāvoklis, kad ķermeņa temperatūras regulācija ir vairāk atkarīga no ārējās vides apstākļiem nekā no endogenās vielmaiņas; saistībā ar temperatūras pārmaiņām novērojamas pārmaiņas organisma uzvedībā, proti, dzīvnieks meklē pēc iespējas siltāku vietu.

2. Poikilotermija.

Avoti: MSV

ektotoksēmija   med.

1. Ārīgas izcelsmes toksēmija.

Avoti: MSV

ektotrikss   med.

1. Trihofits, kas parazitē uz matu virsmas.

Avoti: MSV

ektrimma   med.

1. Čūla, kas radusies no berzes.

Avoti: MSV

ektro-   med.

1. Salikteņos norāda uz iedzimtu trūkumu.

Avoti: MSV

ektrodaktilija   med.

1. Iedzimts pirksta vai tā daļas trūkums.

Avoti: MSV

ektrodaktilija   med.

1. Iedzimts pirksta vai tā daļas trūkums.

Avoti: MSV

ektrogēnija   med.

1. Iedzimts ķermeņa daļas vai orgāna trūkums vai defekts.

Avoti: MSV

ektromēlija   med.

1. Iedzimts viena vai vairāku locekļu trūkums vai defektīvums.

Avoti: MSV

ektromels   med.

1. Iedzimts kroplis, kuram trūkst locekļu vai tie ir defektīvi.

Avoti: TM

ektropijs   med.

1. Izvērsums, sevišķi plakstiņa izvērsums.

Avoti: MSV

ektropodisms   med.

1. Iedzimts viena vai vairāku kājas pirkstu trūkums.

Avoti: MSV

ektrosindaktilija   med.

1. Iedzimta patoloģija, kuras gadījumā trūkst viena vai vairāku pirkstu un esošie pirksti saauguši kopā.

Avoti: MSV

ekts   apv.

1. Enerģisks, drošs, veikls, arī uzņēmīgs, izdarīgs.

Avoti: ViV

eku   izsauk.; sar.

1. Ekur; lieto, lai pamudinātu pievērst kam uzmanību, arī lai norādītu uz ko.

Avoti: LLVV

ēku   apv.

1. Šeit.

Avoti: ME

ekumene

1. Cilvēku apdzīvotā zemeslodes daļa.

Avoti: SV99

ekumenisks   -ais; s. -a, -ā; rel.

1. Tāds, kas aptver visas kristīgās baznīcas.

Ekumeniskais patriarhs— Pareizticīgās baznīcas galva, Stambulas (Konstantinopoles) patriarhs.

Ekumeniskā kustība— kustība ar mērķi apvienot dažādos kristīgās ticības zarus.

Ekumeniskais koncils— pasaules baznīcu vadītāju sanāksme, kas lemj par kristīgo mācību; tās lēmumi ir obligāti visiem baznīcu locekļiem.

Avoti: LLVV

ekumenisms   -a, v.; parasti vsk.; rel.

1. Kustība par visu kristiešu apvienošanos.

Avoti: LLVV

ēkupiepe   biol.

1. Piepju sēņu dzimtas ģints ("Antrodia"), Latvijā konstatētas 7 sugas.

Baltā ēkupiepe— ēkupiepju suga ("Antrodia sinuosa"), kas bieži sastopama ēkās uz koka daļām.

Avoti: LD

ekur   izsauk.; sar.

1. Lieto, lai pamudinātu pievērst kam uzmanību, arī lai norādītu uz ko.

Avoti: LLVV

ēkur   apv.

1. Šeit.

Avoti: ME

ekv.   saīs.

1. Ekvators; ekvatoriāls.

Avoti: i2

Ekvadora   vietv.

1. Ekvadoras Republika - valsts Dienvidamerikas ziemeļrietumu daļā (sp. val. "Ecuador"), platība - 283600 kvadrātkilometru (ieskaitot Galapagu salas), 14790000 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Kito, administratīvais iedalījums - 24 provinces, robežojas ar Kolumbiju un Peru, apskalo Klusais okeāns.

Avoti: LģE

ekvadorieši

1. Ekvadoras pamatiedzīvotāji, gk. metisi, mulati, indiāņi (pārsvarā kečvi), kā arī baltās rases pārstāvji un nēģeri; runā spāņu val., ticīgie - katoļi.

Avoti: PnR

ekvalaizers

1. Elektronisko instrumentu un stereofoniskās aparatūras ierīce, ar ko regulē signālu amplitūdu un frekvenci.

Avoti: SV99

ekvants

1. Riņķa līnija Ptolemaja ģeocentriskajā sistēmā ar centru ārpus Zemes, pa kuru kustībā ap Zemi vienmērīgi pārvietojas planētas projekcija.

Avoti: LPE

ekvatorgrāds   vēst.

1. Garuma mērvienība, 1/360 daļa no ekvatora garuma = 111,3066 km.

Avoti: AmS

ekvatoriāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atrodas pie ekvatora; tāds, kas raksturīgs teritorijām ap ekvatoru.

Ekvatoriālā josla— josla abpus ekvatora starp 5-8 Z platuma grādiem un 4-11 D platuma grādiem.

Ekvatoriālā rase— negro-australoīdu rase - viena no trim cilvēces galvenajām jeb lielajām rasēm.

Avoti: LLVV

ekvators   -a, v.

1. Sfēras viduslīnija.

Ģeogrāfiskais ekvators— Zemes lielā aploce, kuras visi punkti atrodas 90 grādu attālumā no ģeogrāfiskajiem poliem.

Debess ekvators— debess sfēras lielais riņķis, kas ir perpendikulārs debess asij un dala debess sfēru divās puslodēs - ziemeļu un dienvidu puslodē.

Magnētiskais ekvators— līnija uz debess ķermeņa virsmas, kur magnētiskā inklinācija ir vienlīdzīga nullei.

Avoti: LLVV

ekvei   apv.

1. Skaties, aplūko.

Avoti: EH

ekvi-   novec.

1. Vienāds, līdzīgs.

Avoti: KV

ekvi

1. Senitāļu cilts, piederēja pie osku-umbru cilšu grupas, dzīvoja Apenīnu rietumu nogāzē, 304 p. m. ē. to pakļāva Roma.

Avoti: EV

ekvilaizers   novec.

1. Ekvalaizers - ierīce elektronisko instrumentu un stereofoniskās aparatūras amplitūdu un frekvenču raksturlielumu regulēšanai.

Avoti: Ang

ekvilibrācija   psih.

1. Pretrunīgu pazīmju kognitīva sabalansēšana.

Avoti: PsA

ekvilibriorecepcija

1. Līdzsvara sajūta.

ekvilibristika   -as, s.; parasti vsk.

1. Cirka mākslas žanrs, kam pamatā ir prasme saglabāt ķermeņa līdzsvaru labilā stāvoklī (piemēram, stāvot uz lodes).

Avoti: LLVV

ekvilibrists   -a, v.

1. Cirka mākslinieks, kas uzstājas ekvilibristikas žanrā.

Avoti: LLVV

ekvilineārs

1. Ar vienādu rindu skaitu.

Ekvilineārs dzejas tulkojums— dzejas tulkojums, kurā tas pats vārsmu skaits, kas oriģinālā.

Avoti: SV69

ekvilīns   med.

1. Dzimumhormons grūsnu ķēvju urīnā, kas ietekmē sievietes dzimumorgānu augšanu un aktivitāti; no estrona atšķiras ar vienu papildu divkāršo saiti.

Avoti: TM

ekvimolekulārs   med.

1. Tāds, kam ir vienāds izšķīdinātās vielas molekulu skaits.

Avoti: MSV

ekvinofobija   med.

1. Nepamatotas bailes no zirgiem.

Avoti: MSV

ekvinokciāls

1. Uz ekvinokciju attiecīgs, tai raksturīgs.

Avoti: SV69

ekvinokcija   -as, s.; astr.

1. astr. Laika moments, kurā Saules diska centrs savā redzamajā gada kustībā šķērso debess ekvatoru.

Avoti: LLVV

ekvipartīcija

1. Vienmērīgs sadalījums.

Ekvipartīcijas princips— klasiskās statistiskās fizikas pamattēze, kas nosaka, ka termodinamiskā līdzsvara stāvoklī noteiktas kustības brīvības pakāpei vienmēr atbilst noteikta vidējā enerģija.

Ekvipartīcijas likums— ekvipartīcijas princips.

Avoti: LPE, FF

ekvipotenciāle   el.

1. Līnija, kas iet caur punktiem ar vienādu potenciālu.

Avoti: ZTV

ekvipotenciāls

1. Ar vienādu potenciālu.

Ekvipotenciālā virsma— vienāda potenciāla punktu ģeometriskā vieta.

Avoti: LPE

ekviritmija

1. Katras oriģināla vārsmas ritmisko īpatnību precīzs atveidojums tulkojumā.

Avoti: SV69

ekviseksuālisms

1. Homoseksuālisms.

Avoti: MV

ekvitāte   novec.

1. Taisnīgums.

Avoti: LME

ekvivalence   -es, s.; parasti vsk.

1. mat. Vienādības tipa attiecība, kam ir 3 īpašības: refleksivitāte, simetrija un transitivitāte.

Ekvivalences princips mehānikā un gravitācijas lauka teorijā— neatkarīgi no elementārdaļiņu mijiedarbības veida un matērijas konkrētās struktūras jebkura ķermeņa gravitācijas spēku noteicošā gravitējošā masa un tās inerces mērs - inertā masa ir stingri proporcionālas (vienādas).

2. mat. Loģikas operācija, kas izsaka apgalvojumu loģisko līdzvērtīgumu.

3. psih. Vērtību vienādība.

Avoti: ZTV, FF, PsA

ekvivalents   -a, v.

1. Lielums (lieta, prece u. tml.), ar kura vērtību var izteikt cita lieluma (lietas, preces u. tml.) vērtību.

Ekvivalentā maiņa— preču maiņa atbilstoši preču vērtībai.

// ķīm. Elementa daudzums, kas savienojas ar vienu svara daļu ūdeņraža vai to aizstāj.

Ekvivalentu likums— elementi cits ar citu savienojas noteiktos masas daudzumos, kas ir proporcionāli to ķīmiskajiem ekvivalentiem.

// fiz. Darba vienību skaits, kas atbilst siltuma daudzuma vienībai.

// val. Valodas vienība, kura veic vai spēj veikt to pašu funkciju, ko cita valodas vienība.

Avoti: LLVV

ekvivalents   -a, v.

1. Tāds, kas ir līdzvērtīgs (kam).

Avoti: LLVV

ekvivalentsvars   novec.

1. Kāda ķīmiska elementa mazākā svara vienība, kas atvieto vai savienojas ar vienu pamatelementa (ūdeņraža vai 1/16 daļu skābekļa) svara daļu.

Avoti: KV

ekvivalentums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ekvivalents, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ekvizīcija   psih.

1. Iemācīta uzvedības pielāgošana.

Avoti: PsA

EKW   saīs.; ek.

1. No rūpnīcas (angļu "ex works") - pārdevējs izpilda saistības piegādāt preces tad, kad tās padarītas pieejamas pircējam pārdevēja telpās (t. i. rūpnīcā, fabrikā, noliktavā u. c.).

Avoti: LatV

ekzamens   apv.

1. Eksāmens.

Avoti: KiV

ekzekvijas   literat.

1. Teksti, kas sastāv no psalmiem ar antifonām un svēto rakstu daļām un kas tiek dziedāti bērēs un citās aizlūguma reizēs par mirušajiem gan mājās, gan baznīcā.

Avoti: DzV

ekzēma   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Ādas slimība, kam raksturīga mezgliņu, pūtīšu vai zvīņu parādīšanās, niezēšana.

Avoti: LLVV

ekzematīds   med.

1. Eksudatīvs dermatīds, kura varbūtējais cēlonis ir cirkulējošs alergēns.

Avoti: TM

ekzematizācija   med.

1. Sekundāra ekzēmas pievienošanās jau esošai ādas slimībai.

Avoti: TM

ekzematoīds   med.

1. Tāds, kam piemīt ekzēmas raksturs.

Avoti: TM

ekzematoze   med.

1. Hroniska, smaga ģeneralizēta ekzēmas forma.

2. Ikviena ādas slimība, kas līdzīga ekzēmai.

Avoti: MSV

ekzīna   novec.

1. Eksīna - ziedaugu ziedputekšņu ārējais apvalks.

Avoti: Ang

ēķeladata   apv.

1. Tamboradata.

Avoti: KnV

ēķele   apv.

1. Dem. --> ēka.

Avoti: EH

ēķele   apv.

1. Linu sukājamais rīks, tāda kā ķemme ar adatām uz augšu (lejasvācu "hekele").

Avoti: TlV

ēķelēt   apv.

1. Tamborēt.

2. Sukāt (linus vai kaņepājus).

Avoti: ME, EH

Ēķene   vietv.

1. Ēķinupe.

Avoti: LD

Eķengrāve   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Viesītes novada Viesītes pagastā.

2. Viesītes pilsētas nosaukums 19. gs., arī Ieķengrāve, Āžu miests.

3. vēst. Eķengrāves pagasts - pastāvēja bijušajā Jēkabpils apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Viesītes pagastu.

Avoti: KV, LPag

eķengrāvieši

1. Viesītes novada Viesītes pagasta apdzīvotās vietas "Eķengrāve" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ēķinieši

1. Burtnieku novada Burtnieku pagasta apdzīvotās vietas "Ēķins" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ēķinupe   vietv.

1. Upe Burtnieku novada Burtnieku pagastā, ietek Burtnieku ezera dienvidu galā, garums - 16 km; Ēķene.

Avoti: LD

eķitieši

1. Smiltenes novada Launkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Eķites" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ēķupnieki

1. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Ēķupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

el   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai paustu izsmieklu, zobgalīgu attieksmi.

Avoti: ME

El   rel.; senebr.

1. Viens no Dieva apzīmējumiem Vecajā Derībā.

Avoti: RtV

el-

1. Arābu val. noteiktais artikuls, bieži lieto pie personu vārdiem, arī al.

Avoti: LEV

el.   saīs.

1. Elektrotehnika.

2. Elektronika.

3. Elektronisks (kopā ar apzīmētāju., piem., el. logi, el. spoguļi automašīnās).

4. Elements.

Avoti: LLVV, SV05, i2

elaborācija   psih.

1. Atcerēšanās palīgtehnika.

Avoti: PsA

elachista   lat.

1. Zāļkožu dzimtas ģints.

Elachista albifrontella— šīs ģints suga.

Elachista argentella— šīs ģints suga.

Elachista pollinariella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

elachista   lat.

1. Elachista fucicola - heterogenerātu klases rindas "Dictyosiphonales" suga.

Avoti: LD

elachistidae   lat.

1. Zāļkožu dzimta.

Avoti: LD

elacīns   med.

1. Elastīna deģenerācijas produkts; atrodams krokainā ādā vecumā.

Avoti: TM

elaeagnaceae   lat.

1. Eleagnu dzimta.

Avoti: LD

elaeagnus   lat.

1. Eleagni.

Elaeagnus angustifolia— šaurlapu eleagns.

Elaeagnus commutata— sudraba eleagns.

Elaeagnus glabra— kailais eleagns.

Elaeagnus pungens— asais eleagns.

Elaeagnus umbellata— čemuru eleagns.

Avoti: LD, DaE

elaeis   lat.

1. Eļļaspalmas.

Elaeis guinensis— Gvinejas eļļaspalma.

Avoti: PDE

elaeosacchara   gr.

1. Farmacijā ēterisku eļļu, retāk citu vielu saberzējums ar cukuru.

Avoti: KV

Elagabals   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - dievs, kam bija saules dieva funkcijas.

Avoti: Mit

elaidīnreakcija   novec.

1. Dažām augstākām nepiesātinātām šķidrām taukskābēm raksturīga reakcija slāpekļskābes iespaidā pārvērsties par cietiem kristāliskiem izomēriem.

Avoti: KV

elaidīns   med.

1. Balta kristāliska taukviela, oleīna izomērs; iegūst, apstrādājot oleīnu ar slāpekļa paskābi.

Avoti: TM

elaidīnskābe   novec.

1. Oleīnskābes stereoizomērs, cietas konsistences nepiesātināta taukskābe.

Avoti: KV, TM

elaiosoma

1. Sulīgs dažu augu sēklu vai augļu izaugums.

Avoti: LD

elaiotesejs   gr.

1. Īpaša telpa antīkā pirtī vai ģimnāzijā, kur ķermeni ierīvēja ar eļļu.

Avoti: KV

elakatothrix   lat.

1. Ankistrodesmu dzimtas ģints.

Elakatothrix acuta— šīs ģints suga.

Elakatothrix gelatinosa— šīs ģints suga.

Elakatothrix lacustris— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Elalto   vietv.

1. Pilsēta Bolīvijā ("El Alto"), Lapasas piepilsēta, 903100 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PuA, Wi

ēlamīti   vēst.

1. Ēlamas valsts iedzīvotāji senās Babilonijas austrumos pie Persijas līča (~3. gt. p. m. ē.).

Avoti: KV

Ēlande   vietv.

1. Sala Baltijas jūrā (zviedru valodā "Oeland"), pieder Zviedrijai un atrodas pie Skandināvijas pussalas dienvidu daļas, no kuras to atdala Kalmarsunda šaurums, platība - 1342 kvadrātkilometri, garums - 137 km, lielākais platums - 16 km, 23000 iedzīvotāju (2005. g.), līdz 57 m augsts kaļķakmens plato.

Avoti: PuA, LģE

Elankūra   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Elancourt"), ILdefransas reģiona Ivelīnas departamentā, 26800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

elaphomycetaceae   lat.

1. Briežtrifeļu dzimta.

Avoti: LPE

elaphomyces   lat.

1. Briežtrifeļu dzimtas ģints.

Elaphomyces granulatus— parastā briežtrifele.

Avoti: LPE

elaphrus   lat.

1. Krastskrējēji.

Avoti: LD

elapidae   lat.

1. Kobru dzimta.

Avoti: PDE

Elara

1. astr. Jupitera pavadonis ("Elara"), vidējais attālums no planētas - 11741000 km, izmēri - 78 km.

Avoti: ZvD-203-24

elasmobranchii   novec.

1. Zivis ar iekšēju skrimšļu skeletu, galvas kausu bez ārējās ādainās pārklāja plātnes.

Avoti: KV

elasmotērijs   novec.

1. Degunradžiem tuvu stāvošs izmiris zīdītājs ar augstu paugurveidīgu pieres kaulu sabiezinājumu.

Avoti: KV

Elasona   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Tesālijas perifērijā, 7750 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

elasrīns   med.

1. Skleroproteīns saistaudu, skrimšļaudu, saišu un artēriju sienu dzeltenajās elastīgajās šķiedrās.

Avoti: MSV

elastāns   tekst.

1. Elastošķiedra, kas veidota no vismaz 85% masas segmentēta poliuretāna un kas pēc trīskāršas izstiepšanās tūlīt atgūst sākotnējo garumu.

Avoti: ZTV

elastība   -as, s.; parasti vsk.

1. fiz. Spēja atjaunot sākotnējo tilpumu, formu pēc deformācijas.

Elastības modulis— fizikāls lielums, kas raksturo dažādu materiālu elastiskās īpašības.

Elastības robežas— robeža, līdz kurai materiālu var deformēt, pirms sākas paliekoša deformācija, skaitliski to izsaka ar spēku (kg uz kvadrātmilimetru), kas paliekošo deformāciju sāk izraisīt.

Elastības teorija— nepārtrauktās vides mehānikas nozare, kas pētī ķermeņu elastīgo deformāciju.

2. Kustību vieglums un plastiskums.

3. Spēja viegli pielāgoties, arī iespēja viegli pielāgot mainīgiem apstākļiem.

Avoti: LLVV, JūVM

elasticitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Spēja atjaunot sākotnējo tilpumu, formu pēc deformācijas.

Avoti: LLVV

elastīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas spēj atjaunot sākotnējo tilpumu, formu pēc deformācijas.

2. Viegls, arī plastisks (par kustībām).

// pareti. Tāds (cilvēks), kam ir šādas kustības.

3. Tāds, ko viegli pielāgot vai kas viegli pielāgojas (parasti mainīgiem apstākļiem).

Elastīgā stabilitāte— atbilstība literārajai normai, paredzot tās dinamiskumu un valodas tālākas attīstības iespējas.

Avoti: LLVV, VsV

elastīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Elastība (1).

2. Vispārināta īpašība --> elastīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; elastība (2).

3. Vispārināta īpašība --> elastīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme; elastība (3).

Avoti: LLVV

elastiks   -a, v.

1. Mīksta, elastīga sintētisko šķiedru dzija; no šīs dzijas izgatavots audums.

Avoti: LLVV

elastīns

1. Olbaltumviela, kas ietilpst cīpslu un saišu sastāvā.

Avoti: SV99

elastisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar spēju atjaunot sākotnējo tilpumu, formu pēc deformācijas, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

elastofibroma   med.

1. Labdabīgs audzējs, ko veido elastīgās šķiedras kopā ar saistaudiem.

Avoti: MSV

elastoīds   med.

1. Viela dzemdes asinsvados pēc dzemdībām, kura ir šo asinsvadu iekšējā apvalka elastīgā slāņa hialīniskās deģenerācijas produkts.

Avoti: MSV

elastolīze   med.

1. Elastīgo audu sairšana.

Avoti: MSV

elastoma   med.

1. Ādas elastisko audu audzējs.

Juvenilā elastoma— ādas elastisko audu iedzimta hiperplāzija.

Avoti: TM

elastomēri

1. Polimēri (gk. kaučuki) un to materiāli, kas ekspluatācijas laikā saglabā superelastiskas īpašības plašā temperatūras diapazonā.

Avoti: EV

elastometrs   med.

1. Aparāts audu elastības un tūskas pakāpes noteikšanai.

Avoti: MSV

elastopātija   med.

1. Elastīgo audu patoloģija.

Avoti: MSV

elastoplasti   materiālt.

1. Elastīgas plastmasas, kam paaugstinātā temperatūrā piemīt termoplastu tecētspēja, bet normālā temperatūrā - gumijai līdzīgas īpašības.

Avoti: ZTV

elastorekse   med.

1. Pārmantota saistaudu slimība ar ādas, acu un kardiovaskulāriem simptomiem.

Avoti: MSV

elastoze   med.

1. Elastīgo audu deģenerācija.

2. Deģeneratīvas ādas saistaudu pārmaiņas ar palielinātu elastotiskā materiāla daudzumu, kuram piemīt tādas pašas krāsošanās īpašības kā elastīnam.

Avoti: MSV

Elateja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 5600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

elater   lat.

1. Elater sanguinolentus - sarkansvītrotā sprakšķa "Ampedus sanguinolentus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

elateras

1. Sterilas, parasti lentveidīgas šūnas sporangijos, kuras veicina sporu izbiršanu un izplatīšanos.

Avoti: LD

elateridae   lat.

1. Sprakšķu dzimta.

Avoti: LD

elaterīns   med.

1. Kristāliska viela šāvējgurķa "Ecballium elaterium" sulā.

Avoti: TM

elaterīts   novec.

1. Asfalta preparāts ādu apstrādāšanai, padara tās ūdensnecaurlaidīgas un glumākas.

Avoti: KV

elateroides   lat.

1. Elateroides dermestoides - lapkoku kokurbja "Hylecoetus dermestoides" nosaukuma sinonīms.

2. Elateroides flabellicornis - skujkoku kokurbja "Hylecoetus flabellicornis " nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

elatinaceae   lat.

1. Sīkeglīšu dzimta.

Avoti: LD

elatine   lat.

1. Sīkeglītes.

Elatine hydropiper— ūdenspiparu sīkeglīte.

Avoti: LD

elatīns   med.

1. Auga "Delphinium elatum" alkaloīds; kurārei līdzīgs līdzeklis, ko lieto iekšķīgi muskuļu tonusa pazemināšanai.

Avoti: TM

elatīvs   val.

1. Gramatikā - locījums, kas atbild uz jautājumu "no kurienes ārā?".

Avoti: SV96

Elaziga   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, ila administratīvais centrs, 347900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Elba   vietv.

1. Upe Čehijā un Vācijā (čehu val. "Labe", vācu val. "Elbe"), garums - 1165 km, sākas Sudetos Čehijā 1400 m vjl., augštecē veido 70 m augstu ūdenskritumu, ietek Ziemeļjūrā, veidojot 100 km garu estuāru.

2. Sala Tirēnu jūrā ("Elba"), Toskānas arhipelāgā, Itālijā, platība - 223 kvadrātkilometri, lielākā pilsēta un osta - Portoferrajo.

Avoti: LģE, PZT

Elbejli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Elbeyli"), Kilisas ilā, 1800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Elberfelde   vietv.

1. Vupertāles pilsētas rietumu daļa, Vācijā, Ziemeļreivas-Vestfālenes federālajā zemē.

2. vēst. Līdz 1929. g. patstāvīga pilsēta Vācijā, Ziemeļreivas-Vestfālenes federālajā zemē.

Avoti: PZT

elberīgs   apv.

1. Tāds cilvēks, kas mēdz būt pārsteidzīgs, neapdomīgs, nenoteikts, arī vieglprātīgs.

Avoti: EH

elberis   apv.

1. Pārsteidzīgs, neapdomīgs, nenoteikts, arī vieglprātīgs cilvēks.

Avoti: ME, EH

Elberts   vietv.

1. Elberta kalns - augstākā virsotne ("Mount Elbert") Klinšu kalnos, Savača grādā, ASV (Kolorādo), augstums - 4399 m.

Avoti: PZT

Elblonga   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 123600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1246. g.

Avoti: LpA, Wi

elbors   ķīm.

1. Borazons - bora nitrīda alotropija; kubonīts.

Avoti: Wi

Elbruss   vietv.

1. Lielā Kaukāza augstākais masīvs, atrodas Krievijā, aprimis konusveida vulkāns ar 2 virsotnēm, augstākā 5642 m, virsotnē apledojums - 134,5 kvadrātkilometri (>50 šļūdoņi).

2. Kalnu sistēma Irānas kalnienes ziemeļos (angļu val. "Elbruz"), Kaspijas jūras dienvidu piekrastē, Irānā, garums - ~900 km, platums - līdz 120 km, augstākā virsotne - 5610 m.

Avoti: LģE

Elburga   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Elburg"), Gelderlandes provincē, 22800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Elcaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Elzach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Elce   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Elze"), Lejassaksijas federālajā zemē, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

elcība   apv.

1. Elku pielūgšana.

Avoti: ME

Elča   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Elx"), Valensijas apgabala Alikantes provincē, 228600 iedzīvotāju (2014. g.); Elče.

Avoti: Wi, LpA

Elče   vietv.

1. Elča - pilsēta Spānijā ("Elche").

Avoti: Wi, PuA, LpA

Elda   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Elda"), Valensijas apgabala Alikantes provincē, 53500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Elda   mit.

1. Čečenu un ingušu (Priekškaukāza austrumi) mitoloģijā - dievs, pazemes mirušo valstības valdnieks.

Avoti: Mit

Elde   vietv.

1. Upe Vācijā ("Elde"), Elbas labā krasta pieteka, garums - 220 km.

Avoti: PZT

Ēlde   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Eelde"), Drentes provincē, 7000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Oelde"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 29000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

eldene   apv.

1. Steļļu sastāvdaļa - apaļš koks pie kura piestiprinātas auklas ar nītīm; veldene (1).

2. Prievīšu aušanas rīks; veldene (2).

Avoti: TlV

eldenēt   apv.

1. Aust pīnes.

Avoti: ME

eldenīte   apv.

1. Apaļkoks, guļbaļķis; veldene.

Avoti: ME

elderelderiem   apv.

1. Krustām šķērsām, bezmērķīgi.

Avoti: EH

elderēt   apv.

1. Klejot, staigalēt, draiskulīgi iet.

Avoti: EH

Elderi   vietv.

1. Gulbenes novada Galgauskas pagasta apdzīvotās vietas "Rimstavas" daļa.

Avoti: LC

elderīgs   apv.

1. Trakulīgs.

Avoti: EH

elderis   apv.

1. Mēslu bedre (pie kūts).

Avoti: ME

elderis   apv.

1. Aušīgs, pārsteidzīgs cilvēks.

Avoti: ME

Ēldervolde   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Eelderwolde"), Drentes provincē, 1700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

eldine   apv.

1. Eldenīte.

Avoti: EH

Eldivana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Eldivan"), Čankiri ilā, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

eldorada   novec.

1. Eldorado.

Avoti: SV33

Eldorado   mit.

1. Fantastiska zelta, bagātību un pasakainu brīnumu zeme, ko Amerikā meklēja spāņu iekarotāji; brīnumzeme, leiputrija.

Avoti: SV96

Eldoreido   vietv.

1. Pilsēta ASV ("El Dorado"), Ārkanzasas štatā, 18300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("El Dorado"), Kanzasas štatā, 12900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Eldoreta   vietv.

1. Pilsēta Kenijā, 195200 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

eldziņš   apv.

1. Aukliņa vai siksniņa, ar ko pātagas auklu piestiprina pie kāta.

Avoti: KV

eldža   apv.

1. Uzbāzīgs, uzmācīgs cilvēks.

Avoti: KV

Eldžina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Elgin"), Ilinoisas štatā, 111100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Elgin"), Oregonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Elgin"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Elgin"), Ziemeļdakotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

eleagnaceae   lat.

1. Eleagnu dzimta.

Avoti: PDE

eleagnales   lat.

1. Eleagnu rinda.

Avoti: PDE

eleagnaugi

1. Eleagnu dzimta ("Eleagnaceae").

Avoti: PDE

eleagns

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Eleagnaceae"), krūmi, retāk koki, ziemeļu puslodes mērenajā un subtropu joslā (1 suga Austrālijā), 3 ģ., 65 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Elaeagnus").

Asais eleagns— eleagnu suga ("Elaeagnus pungens").

Čemuru eleagns— eleagnu suga ("Elaeagnus umbellata").

Kailais eleagns— eleagnu suga ("Elaeagnus glabra").

Sudraba eleagns— eleagnu suga ("Elaeagnus commutata"), kas Latvijā bieži tiek stādīta dzīvžogos.

Šaurlapu eleagns— eleagnu suga ("Elaeagnus angustifolia").

Avoti: EV, LE1, DaE

eleagnus   lat.

1. Eleagni.

Elaeagnus angustifolia— šaurlapu eleagns.

Eleagnus commutata— sudraba eleagns.

Elaeagnus glabra— kailais eleagns.

Elaeagnus pungens— asais eleagns.

Elaeagnus umbellata— čemuru eleagns.

Avoti: PDE, DaE

eleāti   -u, vsk. eleāts, -a, v.; filoz.

1. Sengrieķu filozofi, kas 5. gs. p. m. ē. izveidoja mācību, ka īstenā esamība ir nemainīga un vienveidīga un ka jutekliskie pieredzējumi ir šķitums.

Avoti: LLVV

electi   lat.

1. Izredzētie.

Avoti: RtV

electra   lat.

1. Sūneņu klases ģints.

Electra crustulenta var. baltica— šīs ģints suga, kuras plānās, mizveidīgās kolonijas atrastas Baltijas jūrā pie Liepājas un Rīgas līcī.

Avoti: LD

electrophorus   lat.

1. Kaulzivju klases karpveidīgo kārtas ģints.

Electrophorus electricus— elektrozutis.

Avoti: PDE

electuaria   novec.

1. Farmacijā pulveru maisījums ar sīrupiem, medu vai augļu savārījumu.

Avoti: KV

elefantiāze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Ķermeņa daļu palielināšanās, pietūkums (limfas sastrēguma un limfvadu paplašināšanās dēļ).

Avoti: LLVV

Elefantīda

1. Leģendāra sengrieķu rakstniece hetēra (ap 3. gs. p. m. ē.), autore vairākiem spilgti erotiska satura darbiem, kuri bijuši ļoti populāri.

Avoti: MV

elefants   -a, v.; novec.

1. Zilonis.

2. iron. Uzpūtīgs cilvēks.

Veikls kā elefants— neveikls, lempīgs.

Avoti: LLVV, SLG

Elefterija-Kordelija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 21600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Elefterupole   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, 11400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

elegance   -es, s.; parasti vsk.

1. Izsmalcinātība, gaumīgums; pievilcība (izskatā, uzvedībā u. tml.).

Avoti: MLVV

elegants   -ais; s. -a, -ā;

1. Izsmalcināts, ar labu gaumi (par cilvēku); tāds, kura apģērbs ir gaumīgs, izsmalcināts.

2. Gaumīgs, izmeklēts, izsmalcināts (piemēram, par apģērbu, dzīvokļa iekārtu).

Avoti: LLVV

elegantums   apv.

1. Vispārināta īpašība --> elegants, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: Sin

elegāze

1. Sēra heksafluorīds, gāze bez krāsas un smakas; fizioloģiski nekaitīga, ķīmiski inerta, nedeg.

Avoti: EV

Elegba   mit.

1. Jorubu (Nigērijas dienvidrietumi, Benina, Togo) mitoloģijā - falliska dievība, senāk arī ļaunuma personifikācija.

Avoti: Mit

Elgeja   vietv.

1. Ulgī - pilsēta Mongolijā.

Avoti: LpA, PuA

elegiaco   mūz.

1. Elēģisks.

Avoti: Mūz

eleģiambs   novec.

1. Gaudu dziesma, sērīgs dzejojums liriskā pantmērā.

Avoti: GV

elēģija   -as, s.

1. literat. Dzejolis ar skumju noskaņu.

2. mūz. Apceroša, skumja rakstura skaņdarbs.

Avoti: LLVV

elēģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar elēģiju, tai raksturīgs; tāds, kas pēc noskaņas ir līdzīgs elēģijai.

2. Skumjš.

Elēģiskais distihs— antīkās dzejas stingrā strofiskā forma, kas sastāvēja no divām rindām - pirmā heksametrā, otrā pentametrā.

Avoti: LLVV

elēģiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> elēģisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Elehido   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("El Ejido"), Andalūzijas autonomā apgabala Almerijas provincē, 84100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

eleidīns   med.

1. Pusšķidra acidofila viela epidermas spīdīgajā slānī.

Avoti: TM

Eleisija

1. Sengrieķu pilsēta netālu no Atēnām.

Eleisijas mistērijas— ceremonijas par par godu sengrieķu dievietēm Dēmetrai un Persefonei un dievam Dionīsam.

Avoti: IdV

Eleisīna   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 24900 iedzīvotāju (2011. g.).

Eleisīnas mistērijas— svētsvinīgs rituāls, kas notika šajā Atēnu pilsētā par godu auglības dievietei Dēmetrai un noslēdzās ar plašām orģijām un masu seksu.

Avoti: Wi

Eleisinas

1. Eleisinas mistērijas - reliģiski sengrieķu svētki ar mistiskiem ritiem par godu dievietēm Dēmetrai un Persefonei un dievam Dionīsam.

Avoti: SV96

eleison   gr.

1. Apžēlojies.

Avoti: RtV

eleiterokoks

1. dsk. Arāliju dzimtas ģints ("Eleutherococcus syn. Acanthopanax"), augs, kura saknēs ir stimulējošas vielas, ko izmanto medicīnā, 20 s., Latvijā introducētas 4 sugas, bet biežāk audzē 2 sugas; akantopanakss.

Dzeloņu eleiterokoks— eleiterokoku suga ("Eleutherococcus senticosus syn. Acanthopanax senticosus").

Sēdziedu eleiterokoks— eleiterokoku suga ("Eleutherococcus sessiliflorus syn. Acanthopanax sessiliflorus").

Avoti: SV99, LD

eleizīnes

1. Graudzāļu dzimtas ģints, lakstaugi, ziedi vārpiņās, kas savukārt pirkstveida ziedkopās, tropos, subtropos, 9 s.

Avoti: LPE

Eleja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Jelgavas novadā 27 km no Jelgavas, izveidojusies bijušās muižas "Elley" teritorijā, pagasta centrs; 1950.-1956. g. bija rajona centrs.

2. Elejas pagasts - pagasts Jelgavas novada dienvidu daļā, robežojas ar Vilces, Lielplatones, Platones un Sesavas pagastu, kā arī ar Lietuvu; bijušie nosaukumi: Elējas pagasts, vāciski - Elley, krieviski - Elleiskaja.

Elejas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Lielvircavas pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Elejas pagasta pievienota tagadējam Sesavas pagastam.

3. Vircavas kreisā pieteka Zemgales līdzenumā, Jelgavas novada dienvidu daļā, garums - 32 km, kritums - 32 m, sākas Lietuvā.

4. Elejas svīta - augšdevona Famenas stāva stratigrāfiskā vienība Latvijas dienvidrietumu daļā, virsa pazeminās no 53 m vjl. ziemeļaustrumos līdz 282 m zjl. dienvidrietumos, biezums - 10,5-22,5 m, iedala Purviņu, Sesavas un Cimmermaņu rindās.

Avoti: LPag, LC, LE1

Elēja   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada apdzīvotās vietas "Eleja" bijušais nosaukums.

Avoti: LPag

elejieši

1. Eleāti - sengrieķu filozofi, kas 5. gs. p. m. ē. izveidoja mācību, ka īstenā esamība ir nemainīga un vienveidīga un ka jutekliskie pieredzējumi ir šķitums.

Avoti: SV99

elejnieki

1. Jelgavas novada apdzīvotās vietas "Eleja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Eleka   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Elek"), Bēkēšas meģē, 4800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Kazahstānā ("Elek"), Urālas kreisā krasta pieteka, Krievijā saucas - Iļeka, garums 623 km, sākas Mugodžaru rietumu nogāzē.

Avoti: Wi, LpA, PZT

eleksirs   novec.

1. Eliksīrs.

Avoti: LME

Elekši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Priekules novada Priekules pagastā.

Elekšu dobumakmens— atrodas Priekules novada Priekules pagastā, Virgas upes ielejas malā pie Elekšu mājām, garums - 2,4 m, platums - 1,8 m, augstums - līdz 0,9 m, tā plakanajā virsā iekalti ~200 iedobumiņi (diametrs - 4-6 cm, dziļums - līdz 2 cm).

Avoti: LE1, La1

elekšņis   apv.

1. Alksnis.

Avoti: EH

elektīvs   med.

1. Izlasveida, piem., elektīvas mikroorganismu barotnes, kurās attīstās un aug tikai noteikti mikroorganismi; tāds, kas iedarbojas tikai uz noteiktiem audiem vai sistēmām.

Avoti: MSV

elektofors   novec.

1. Rīks, kurā sakrāt kādu daudzumu elektrības.

Avoti: SV33

elektorāls

1. Saistīts ar vēlēšanām.

2. Saistīts ar elektoru kolēģiju.

Avoti: SV99

elektorāts

1. Vēlētāji, vēlētāju kopums.

Avoti: SV99

elektors   -a, v.

1. Vēlētājs.

2. Divpakāpju vēlēšanu sistēmā - vēlētāju ievēlēta persona, kas ir pilnvarota tieši ievēlēt deputātu vai citu amatpersonu (piemēram, prezidentu).

Elektoru kolēģija— ASV vēlēšanu sistēmā 538 elektori, ko katras pavalsts (štata) vēlētāji ievēl balsojot par katras partijas izvirzīto elektoru sarakstiem.

Avoti: LLVV, SV96, IdV

elektr.   saīs.

1. Elektrisks; elektrificēts.

Avoti: i2

Elektra   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Agamemnona un Klitaimnēstras meita, kas palīdzēja savam brālim Orestam atriebt tēva nāvi, nogalinot Klitaimnēstru un Aigistu.

Elektras komplekss— psihoanalīzē libido izveidošanās meitenēm 3-4 gadu vecumā; šo kompleksu raksturo neapzināta dzimumtieksme uz tēvu, greizsirdība un naids pret māti.

2. Viena no plejādēm, kurai no Zeva piedzima dēls Dardans.

Avoti: LEV, MitJ

Elektrēni   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Viļņas apriņķī, pašvaldības administratīvais centrs, 11730 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1962. g.

Avoti: PuA, Wi

elektrets

1. Dielektriķis, kas ilgstoši saglabā polarizāciju pēc to ārējo faktoru iedarbības izbeigšanās, kuri polarizāciju izraisījuši.

Avoti: EV

elektrība   -as, s.; parasti vsk.

1. fiz. Fizikas nozare, kas pētī elektrisko lādiņu rašanos, pastāvēšanu, kustību, mijiedarbību.

2. fiz. Parādību kopa, kas ir saistīta ar elektriskajiem lādiņiem un elektromagnētisko lauku.

Elektrības daudzums— fizikāls lielums, kas raksturo elektrisko lādiņu kopu.

3. sar. Elektriskā strāva.

Avoti: LLVV

elektricitāte   novec.

1. Elektrība.

Avoti: LME

električka   žarg.

1. Elektriskais vilciens.

Avoti: SLG

elektrificēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izmantot elektrisko enerģiju (tautas saimniecībā, sadzīvē).

Avoti: LLVV

elektrifikācija   -as, s.

1. Elektriskās enerģijas plaša izmantošana (tautas saimniecībā, sadzīvē), izvēršot lieljaudas elektrostaciju un elektriskās enerģijas pārvades sistēmu celtniecību.

Avoti: LLVV

elektrija   apv.

1. Elektrība.

Avoti: KiV

Elektriķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Codes pagastā.

Avoti: LC

elektriķieši

1. Bauskas novada Codes pagasta apdzīvotās vietas "Elektriķi" iedzīvotāji.

2. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Elektriķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

elektriķis   -ķa, v.

1. Elektrotehniķis; cilvēks, kas strādā elektrotehnikā.

Avoti: LLVV

elektriķis   parasti dsk.

1. Bauskas novada Codes pagasta apdzīvotās vietas "Elektriķi" iedzīvotājs.

2. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Elektriķi" iedzīvotājs.

Avoti: V1

Elektrions   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - varonis, Perseja un Andromedas dēls, Mikēnu valdnieks, Hērakla mātes Alkmēnes tēvs.

Avoti: Mit

elektrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar elektrību (2), tai raksturīgs.

Elektriskā ķēde— elektriskā sprieguma avota, elektrības vadītāju, elektrisko ierīču un aparātu savienojums, kam cauri var plūst elektriskā strāva.

Elektriskā strāva— elektrisko lādiņu orientēta kustība noteiktā virzienā.

Elektriskais lādiņš— elektromagnētiskā lauka avots.

Elektriskais lauks— lauks, ko rada elektriskie lādiņi vai laikā mainīgs magnētiskais lauks.

Elektriskais potenciāls— fizikāls lielums, kas raksturo elektrisko lauku un ko mērī ar darbu, kuru veic elektriskais lauks, pārvietojot elektrisko lādiņu.

Elektriskais spriegums— elektrisko potenciālu diference starp diviem elektriskās ķēdes punktiem.

Elektriskais loks— ilgstoša elektriskā izlāde starp elektrodiem.

2. Tāds, kas rada, ražo elektrību.

Elektriskie orgāni— zivju orgāni, kas spēj radīt elektr. izlādi (piem., zušiem, rajām, samiem).

3. Tāds, kas ir darbināms ar elektrību.

Elektriskais aploks— lopu ganīšanai paredzēts aploks, kas apjozts ar elektrisko vadu, pa kuru plūst vāja strāva.

Elektriskais krēsls— nāves soda izpildīšanas ierīce (kopš 1880 pielieto vairākos ASV štatos).

Elektriskais šoks— smags asinsrites, elpošanas un citu orgānu darbības traucējumus, ko izraisījis elektriskās strāvas trieciens.

4. Tāds, ko veic ar elektrību (2).

Avoti: LLVV, JūVM

elektrišs   novec.

1. Elektrība.

Avoti: VkG

elektrīts   novec.

1. Alunds - mākslīgi iegūts kristālisks alumīnija oksīds.

Avoti: KV

elektrizācija   -as, s.

1. fiz. Elektrisko lādiņu ierosināšana ķermenī; elektrisko lādiņu rašanās ķermenī.

2. med. Ārstēšana ar elektrisko strāvu.

Avoti: LLVV

elektrizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ierosināt elektriskos lādiņus (piemēram, kādā priekšmetā, ķermenī, vielā).

Avoti: LLVV

elektrizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Refl. --> elektrizēt.

2. sar. Ārstēties ar elektrisko strāvu.

Avoti: LLVV

elektro-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar elektrisko enerģiju.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais rada, ražo elektrisko enerģiju.

3. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais tiek lietots elektriskās enerģijas pārvadei vai ir ar to saistīts.

Avoti: LLVV

elektroabrazīvs

1. Abrazīvs materiāls ar strāvu vadošu saistvielu.

Elektroabrazīvā apstrāde— materiālu anodmehāniskā gludapstrāde; instruments (katods) - parasti slīpripa, rotējot elektrolītā, aizvada anodšķīdināšanas produktus un piegādā apstrādes vietā nepiesārņotu elektrolītu.

Avoti: LPE

elektroaerosolterapija   med.

1. Dažādu ārstniecisku maisījumu ieelpošana ar saspiesta gaisa un kameras ģeneratora palīdzību.

Avoti: ZTV

elektroafinitāte   med.

1. Spēks, ar kuru joni piesaista elektriskos lādiņus.

Avoti: TM

elektroagulācija   med.

1. Audu iznīcināšana ar augstfrekvences strāvu.

Avoti: TM

elektroakustika   -as, s.; parasti vsk.

1. Akustikas nozare, kas pētī elektriskās enerģijas pārvēršanu akustiskajā enerģijā, un otrādi.

Avoti: LLVV

elektroakustisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar elektroakustiku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar elektriskās enerģijas pārvēršanu akustiskajā enerģijā, un otrādi; šādai pārvēršanai raksturīgs.

Elektroakustiskais pārveidotājs— ierīce, kas elektriskā signāla enerģiju pārveido akustustiskajā enerģijā vai otrādi.

Avoti: LLVV

elektroanalgēzija   med.

1. Ritmiska bipolāru elektroimpulsu iedarbība uz atsevišķām ķermeņa daļām, noņemot vai mazinot sāpes uz 2-3 stundām.

Avoti: ZTV

elektroanalīze   ķīm.

1. Analīze, kuras pamatā ir vielas, kas elektrolīzes procesā nogulsnējusies uz elektroda, nosvēršana; to lieto vara, svina u. c. vielu kvantitatīvai noteikšanai.

Avoti: SV69

elektroanestēzija   med.

1. Ādas nejutība pret dažiem elektriskās strāvas veidiem, kas parasti izraisa noteiktas sajūtas.

2. Lokāla anestēzija, ko panāk ar anestezējošās vielas elektroforēzi.

Avoti: MSV

elektroapdegums   v.

1. Elektriskās strāvas izraisīts ķermeņa apdegums.

Avoti: MLVV

elektroapgādātība

1. Rādītājs, kas raksturo ražošanā izmantotā dzīvā darba un elektriskās enerģijas patēriņa kvantitatīvo samēru.

Avoti: LPE

elektroapgāde   -es, s.; parasti vsk.

1. Elektroenerģētikas nozare, kas aptver jautājumus, saistītus ar elektriskās enerģijas piegādi un sadali dažādiem objektiem un ietaisēm.

Avoti: LLVV

elektroatskaņotājs

1. Skaņuplašu atskaņošanas ierīce, kas lietojama kopā ar elektronisko zemfrekvences traktu, t. i., pastiprinātājiem un skaļruņiem.

Avoti: EV

elektroautomobilis   -ļa, v.

1. Automobilis, ko darbina ar elektrisko enerģiju.

Avoti: LLVV

elektrobioloģija   novec.

1. Zinātne par augu un dzīvnieku organismu elektriskām norisēm.

Avoti: KV, TM

elektrobioskopija   med.

1. Nāves konstatēšana ar elektriskās strāvas palīdzību; trīs stundas pēc nāves iestāšanās muskuļi vairs nereaģē uz faradisko strāvu.

Avoti: MSV

elektrobuss   -a, v.; pareti.

1. Trolejbuss.

Avoti: LLVV

elektroceltnis   -ņa, v.

1. Celtnis, ko darbina ar elektrisko enerģiju.

Avoti: LLVV

elektrocentrāle

1. Uzņēmums, kas ražo elektrisko un atsevišķos gadījumos arī siltuma enerģiju.

Avoti: SV69

elektrocīzija   med.

1. Audu pārgriešana ar augstfrekvences strāvas palīdzību.

Avoti: MSV

elektrode   novec.

1. Elektrods - elektrību vadošs konstruktīvais elements, ar kuru kādā vidē pievada, regulē vai no tās izvada elektrisko strāvu.

Avoti: Ang

elektrodermatoms   med.

1. Elektrisks "nazis" ādas lēveru noņemšanai.

Avoti: TM

elektrodesikācija   med.

1. Nelielu audzēju iznīcināšana mīkstajos audos ar augstfrekvences strāvas dzirkstelēm.

Avoti: TM

elektrodetonators   mil.

1. Ar ierosinošu (iniciējošu) sprāgstvielu pildīts elektrisks uzspridzināšanas līdzeklis, ko izmanto, lai ierosinātu sprāgstvielas lādiņa detonāciju.

Avoti: MIL

elektrodiagnostika   med.

1. Nerva vadītspējas vai muskuļa kontrakcijas spējas noteikšana ar elektrisko strāvu.

Avoti: SV69

elektrodiagnoze   med.

1. Diagnozes noteikšana, lietojot elektriskus aparātus.

Avoti: TM

elektrodializators   ķīm. tehnol.

1. Aparāts, kurā realizē elektrodialīzi - iegūst divus šķīdumus, vienu ar pazeminātu, otru ar palielinātu sālu koncentrāciju.

Avoti: ZTV

elektrodialīze   tehnol.

1. Elektrolītu šķīdumu koncentrēšana vai atsāļošana līdzstrāvas elektriskajā laukā, lietojot jonu apmaiņas membrānas; lieto dzeramā ūdens iegūšanai no jūras un sāļiem pazemes ūdeņiem, rūpniecībā - šķīdumu koncentrēšanai un attīrīšanai.

Avoti: ZTV

elektrodinamika   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikas nozare, kas pētī elektrisko lādiņu un elektrisko strāvu kustības un mijiedarbības likumus.

Avoti: LLVV

elektrodinamometrs

1. Ierīce elektriskās strāvas jaudas mērīšanai.

Avoti: SV69

elektrodrošība

1. Noteikumu un pasākumu komplekss, kas jāievēro strādājot ar elektroiekārtām.

Avoti: LPE

elektrods   -a, v.; fiz.

1. Elektrības vadītājs, ar kuru elektriskajai ķēdei pievieno citu ķēdes daļu, kam ir jonu vai elektronu vadītspēja.

2. Elektronu lampas sastāvdaļa, kas tajā izraisa vai uztver vajadzīgos elektriskos procesus.

3. Metāla stienītis elektrometināšanā, kas pievada strāvu un kūstot sametina.

Avoti: LLVV, ZTV

elektrodzinējs   -a, v.

1. Elektriskā mašīna, kas elektrisko enerģiju pārvērš mehāniskajā enerģijā.

Avoti: LLVV

elektrodzinējspēks   -a, v.; fiz.

1. Fizikāls lielums, kas rada un uztur elektrisko strāvu noslēgtā elektriskā ķēdē; EDS.

Avoti: LLVV

elektrodzirksteļapstrāde

1. Materiāla elektroerozīvā apstrāde, kur izmanto dzirksteļizlādi.

Avoti: EV

elektroekscīzija   med.

1. Audu izgriešana, izmantojot elektroķirurģisko metodi.

Avoti: MSV

elektroencefalogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Metode galvas smadzeņu darbības izmeklēšanai ar elektroencefalogrāfu.

Avoti: LLVV

elektroencefalogrāfs   -a, v.

1. Aparāts, kas reģistrē galvas smadzeņu nervu šūnu darbības elektriskos potenciālus.

Avoti: LLVV

elektroencefalogramma   -as, s.

1. Galvas smadzeņu nervu šūnu darbības elektrisko potenciālu pieraksts.

Avoti: LLVV

elektroendosmoze   novec.

1. Cietu vielu atūdeņošana ar elektriskās strāvas palīdzību.

Avoti: KV

elektroenerģētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Enerģētikas nozare, kas aptver elektriskās enerģijas ražošanu, pārvadīšanu un izmantošanu.

Avoti: LLVV

elektroenerģētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar elektroenerģētiku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar elektriskās enerģijas ražošanu, pārvadīšanu un izmantošanu.

Avoti: LLVV

elektroenerģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Elektriskās strāvas enerģija; elektriskā enerģija.

Avoti: LLVV

elektroepilācija   med.

1. Apmatojuma iznīcināšana ar elektrisko strāvu.

Avoti: ZTV

elektroerozija

1. Materiāla virsmas lokāla sabrukšana elektriskās strāvas izlādes iedarbībā.

elektroerozīvs

1. Tāds, kas pakļaujas elektroerozijai.

Elektroerozīvā apstrāde— elektrovadošu materiālu elektrofizikālās apstrādes metodes, kur izmanto apstrādājamā materiāla virsmas lokālu sagraušanu elektriskās strāvas impulsizlādes iedarbībā.

Avoti: LPE

elektrofiltrs   -a, v.

1. Ierīce, kas ar elektrisko lauku attīra gāzes no cietu vielu daļiņām vai šķidruma pilieniem.

Avoti: LLVV

elektrofizikāls

1. Tāds, kas saistīts ar elektriskās strāvas izmatošanu.

Elektrofizikālā apstrāde— materiālu fizikālķīmiskā apstrāde, kur uz apstrādājamo materiālu iedarbojas elektriskā strāva.

Avoti: LPE

elektrofizioloģija

1. Zinātne, par elektriskajām parādībām organismos.

Avoti: SV96

elektrofobija   med.

1. Slimīgas bailes no elektrības.

Avoti: TM

elektrofons   -a, v.

1. Elektroakustiska ierīce skaņuplašu atskaņošanai.

Avoti: LLVV

elektroforēze

1. ķīm. Vielu jonu sadalīšana elektriskajā laukā.

2. med. Elektroterapijas veids, kad elektriskā lauka iespaidā organismā caur ādu ievada medikamentu jonus.

Avoti: SV96

elektrofors

1. Ierīce statiskās elektrības iegūšanai nelielos daudzumos.

Avoti: SV69

elektrofotogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Attēlu iegūšana, izmantojot vielas fotovadītspēju.

Avoti: LLVV

elektrofotometrs   -a, v.

1. Iekārta (ar fotoelementiem) debess spīdekļu starojuma enerģijas mērīšanai.

Avoti: LLVV

elektrofototerapija   med.

1. Ārstēšana ar elektrisko gaismu.

Avoti: TM

elektrofototipija   novec.

1. Pustoņa izcilspieduma formu pagatavošana ar galvanoplastiku.

Avoti: GV

elektrogastrogrāfija   med.

1. Kuņģa elektriskā potenciāla pārmaiņu grafiska reģistrācija.

Avoti: MSV

elektrogastrogramma   med.

1. Kuņģa elektriskās un mehāniskās aktivitātes grafiskais attēls.

Avoti: MSV

elektrogludinātājs   novec.

1. Ar elektrību sakarsējams rīks asfaltētu klonu un ceļa segu gludināšanai un šuvju aizliešanai.

Avoti: LxE

Elektrogorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 22900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

elektrogrāfija

1. Elektrisko un magnētisko paņēmienu kopums attēlu reproducēšanai.

Avoti: EV

elektrogrāfs

1. Pašreģistrētājs elektrometrs.

Avoti: SV69

elektrogramma   med.

1. (Dzīvo audu) elektrisko norišu grafisks attēls.

Avoti: TM

elektrogravējamais

1. Tāds, kas saistīts ar elektrogravāšanu.

Elektrogravējamais automāts— automātiska iekārta elektrogravēšanai, kuras darbības pamatā ir ilustrācijas oriģināla rindizvērse un no tā atstarotās gaismas pārveidošana elektriskos signālos, kas vada gravēšanas iekārtas griezni.

Avoti: LPE

elektrogravēšana

1. Vienkrāsas un vairākkrāsas klišeju elektromehāniska izgatavošana.

Avoti: LPE

elektrogravieris   poligr.

1. Iekārta augstspiedes un dobspiedes iespiedformu izgatavošanai, lāzergravieris.

Avoti: ZTV

elektrogravimetrija

1. Analītiskās ķīmijas elektroķīmiskās analīzes metode, kuras pamatā ir uz elektroda izdalījušos nogulšņu masas mērīšana.

Avoti: LPE

elektrogravīra   novec.

1. Metāla kodinājumi izciļņa paņēmienā.

Avoti: GV

elektrogustometrija   med.

1. Mēles garšas sajūtu pārbaude, par kairinātāju izmantojot galvanisko strāvu.

Avoti: MSV

elektroģimnastika   med.

1. Muskuļu ritmisku kontrakciju izraisīšana ar zemas frekvences impulsu strāvu.

Avoti: TM

elektrohemostāze   med.

1. Asiņošanas apturēšana ar elektrokoagulāciju vai elektrokaustiku.

Avoti: MSV

elektrohidraulisks

1. Elektrohidrauliskais efekts - augstspiediena triecienviļņu rašanās šķidrumā (parasti ūdenī), ja starp tajā iegremdētiem elektrodiem notiek augstsprieguma elektriskā impulsizlāde.

Elektrohidrauliskā apstrāde— materiālu elektrofizikālā apstrāde, kurā izmanto elektrohidraulisko efektu.

Avoti: EV

elektrohisterogrāfija   med.

1. Dzemdes darbības elektriskā potenciāla reģistrēšana.

Avoti: MSV

elektrohonēšana

1. Honēšanas veids, kurā sagatavi ievieto elektrolītā, pieslēdz anodam, bet hongalvu - katodam, apstrādāto virsmu pulējot, var iegūt spoguļvirsmu.

Avoti: EV

elektrohromatogrāfija   med.

1. Vielu atdalīšana no maisījuma šķidrumā, izmantojot šo vielu diferenciālo elektrisko migrāciju kapilārā telpā.

Avoti: TM

elektroiekārta   -as, s.

1. Iekārta, ko darbina ar elektrisko enerģiju; elektriskā iekārta.

Avoti: LLVV

elektroierīce

1. Noteiktu funkciju veikšanai paredzēta tehniskas sistēmas sastāvdaļa, detaļu, mezglu vai elementu kopums, kurā izmanto elektrisko enerģiju.

Avoti: ZTV

elektroietaise   tehn.

1. Elektroiekārtu un konstrukciju kopums, kas atrodas vienā vietā un paredzēts kopīgu funkciju veikšanai.

Avoti: EepV

elektroihnogrāfija

1. Cilvēka gaitas pētīšana un vadīšana ar speciālu aparātu - elektroihnogrāfu.

Avoti: LPE

elektroihnogrāfs

1. Aparāts cilvēka gaitas pētīšanai reģistrējot pēdas atbalsta laiku un novietojumu, soļu garumu un platumu, gaitas virzienu u. c. rādītājus (180 parametru), izmanto slimnieku rehabilitēšanā pēc traumām, sportistu un invalīdu apmācīšanā, jaunu apavu modeļu pārbaudīšanā.

Avoti: LPE

elektroihnogramma

1. Elektroihnogrāfa pieraksts, kurā tiek reģistrēts pēdas atbalsta laiks un novietojums, soļu garums un platums, gaitas virziens u. c. rādītāji (180 parametru).

Avoti: LPE

elektroimpulsapstrāde

1. Materiālu elektroerozīvā apstrāde, kur izmanto kur izmanto 500-1000 mikrosekunžu (dažreiz līdz 10000 mikrosekundēm) ilgus līdzstrāvas impulsus.

Avoti: LPE

elektroimūndifūzija   med.

1. Imūndifuzijas un elektroforēzes apvienojums, ko izmanto, lai elektriskajā laukā paātrinātu antigēna vai antivielas migrāciju.

Avoti: MSV

elektroindukcija   novec.

1. Elektromagnētiskā indukcija -elektriskā lauka rašanās ap mainīgu magnētisku lauku.

Avoti: KV

elektroinstalācija   -as, s.

1. Elektriskās enerģijas avotu, elektrisko ierīču un elektrisko vadu iekārtojums.

Avoti: LLVV

elektroinstallācija   novec.

1. Elektroinstalācija.

Avoti: LV93

elektroizolācija   -as, s.

1. Elektrisko vadu un dažādu iekārtu izolācija elektriskās strāvas vadītāja norobežošanai.

Avoti: LLVV

elektroizpēte   ģeol.

1. Ģeofizikas metožu grupa, kas pamatojas uz iežu dabisko vai mākslīgi izraisīto elektrisko un elektromagnētisko lauku pētījumiem.

Avoti: ZTV

elektrokalorifers   -a, v.

1. Apsildīšanas ierīce, kas sastāv no siltumelementa, ventilatora un termoregulatora.

Avoti: LLVV

elektrokapilaritāte   med.

1. Elektriskā potenciāla rašanās uz divu šķidrumu robežas kapilārā, mainoties to virsmas spraigumam.

Avoti: MSV

elektrokapilārparādības

1. Fizikāli procesi, kas saistīti ar virsmas spraiguma maiņu uz robežvirsmas starp elektrodu un elektrolītu atkarībā no elektroda potenciāla un elektrolīta sastāva.

Avoti: LPE

elektrokardiofonogrāfija   med.

1. Metode sirds toņu elektriskai reģistrēšanai, parasti līdztekus biostrāvu reģistrācijai.

Avoti: MSV

elektrokardiofonogramma   med.

1. Elektrokardiofonogrāfiski iegūts sirds toņu grafiskais attēls.

Avoti: MSV

elektrokardiogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Metode sirdsdarbības izmeklēšanai, sirds muskuļa elektrisko potenciālu pierakstīšana.

Avoti: LLVV

elektrokardiogrāfs   -a, v.

1. Aparāts, kas reģistrē elektriskos potenciālus, kuri rodas, sirds muskulim darbojoties.

Avoti: LLVV

elektrokardiogramma   -as, s.

1. Ar elektrokardiogrāfu iegūts elektrisko potenciālu pieraksts, kas atspoguļo uzbudinājuma rašanos un gaitu sirds muskulī tā darbības laikā.

Avoti: LLVV

elektrokardioskopija   med.

1. Sirds biostrāvu svārstību novērošana ar katodstaru oscilogrāfa palīdzību; elektrokardiogrāfiskā līkne redzama uz fluorescējoša ekrāna.

Avoti: MSV

elektrokardiostimulācija   med.

1. Elektrostimulācija, ko izmanto sirdsdarbības traucējumu gadījumā.

Avoti: VE

elektrokardiostimulators   med.

1. Mākslīgais ritma vadītājs, ierīce sirds ritma stimulēšanai ar ģenerētiem elektriskiem impulsiem; e. ir zināmā mērā programmējami un var veikt antitahikardiskas funkcijas; var būt pastāvīgi vai implantēti uz laiku.

Avoti: MSV

elektrokārs   -a, v.

1. Nelieli pašgājēji rati, kurus darbina elektrodzinējs, kas enerģiju saņem no akumulatoriem.

Avoti: LLVV

elektrokartons   el.

1. Dielektrisks materiāls; lieto elektrisko ierīču strāvu vadošo daļu izolēšanai.

Avoti: ZTV

elektrokatalīze   med.

1. Katalīze jeb ķīmiskas reakcijas paātrināšana ar elektrības palīdzību; to izmanto jontoforēzē.

Avoti: TM

elektrokaustika   med.

1. Audu piededzināšana vai atdalīšana ar metāla cilpu vai adatu, ko sakarsē ar elektrisko strāvu.

Avoti: MSV

elektrokauteris   med.

1. Ķirurģisks instruments, elektronazis, kas izdara griezumus ar augstfrekvences elektrisko strāvu.

Avoti: VE

elektrokeramika

1. Kopīgs apzīmējums keramikas materiāliem un izstrādājumiem, kurus izmanto elektrotehnikā un elektrotehniskajā rūpniecībā; tehniskās keramikas veids, kas ietver funkcionālo, konstrukciju u. c. keramiku.

Avoti: ZTV

elektrokimogrāfija   med.

1. Fluoroskopiski redzamu kustību (piem., sirds kustību) pieraksts, lietojot fotoelektrisko reģistrāciju.

Avoti: TM

elektrokimogramma   med.

1. Elektrokimogrāfijas ceļā iegūts grafisks attēls.

Avoti: TM

elektrokinētika   novec.

1. Elektriskās strāvas un tās magnētiskā lauka kinētiskās un elektrodinamiskās parādības.

Avoti: KV

elektrokinētisks

1. Tāds, kas saistīts ar divu fāžu savstarpējām kustībām elektriskā lauka iedarbībā.

elektrokirurģija   med.

1. Elektrības lietošana ķirurģijā.

Avoti: MSV

elektrokoagulācija

1. med. Ķirurģiska operācija - audu piededzināšana, kurā augstfrekvences elektriskās strāvas iedarbībā sarec audu olbaltumvielas.

2. Notekūdeņu attīrīšanas metode: elektriskās strāvas iedarbībā šķīduma koloidālās daļiņas salīp un izgulsnējas.

Avoti: SV99

elektrokohleogrāfija   med.

1. Akustisko signālu radīto dzirdes elektrisko potenciālu reģistrēšana; mērījumus veic ar speciāliem elektrodiem ārējā dzirdes ejā, uz bungplēvītes vai caur to.

Avoti: MSV

elektrokohleogramma   med.

1. Līkne, kas grafiski attēlo dzirdes elektrisko potenciālu.

Avoti: MSV

elektrokolargors   novec.

1. Elektriskā ceļā pagatavots sudraba koloidāls šķīdums, ko izmantoja ārstniecībā.

Avoti: KV

elektrokoma   med.

1. Koma kā elektrošoka terapijas komplikācija.

Avoti: TM

elektrokontaktapstrāde

1. Elektrofizikālā apstrāde, kurā metālu meh. apstrādes zonā karsē ar elektrisko strāvu.

Avoti: EV

elektrokontraktilitāte   med.

1. Muskuļu spēja savilkties, atbildot uz elektrisku kairinājumu.

Avoti: TM

elektrokonvulsīvs

1. Uz elektriskās strāvas izraisītām konvulsijām attiecīgs.

Elektrokonvulsīvā terapija— elektrošoka terapija ir metode, ar ko ārstē depresijas, maniakālās depresijas un dažu veidu šizofrēnijas slimniekus, izraisot konvulsijas laižot caur smadzenēm elektrisko strāvu.

Avoti: IdV

elektrokortikogrāfija   med.

1. Smadzeņu garozas biostrāvu grafiskā reģistrēšana.

Avoti: TM

elektrokortikogramma   med.

1. Smadzeņu garozas biostrāvu pieraksts.

Avoti: TM

elektrokorunds

1. Mākslīgs abrazīvs materiāls, kura sastāvā ir korunds un silīcija, titāna, kalcija un dzelzs oksīdi; iegūst, elektriskā loka krāsnīs kausējot alumīnija oksīdu saturošu izejvielu un ļaujot kausējumam kristalizēties.

Avoti: ZTV

elektrokrāsns   tehnol.

1. Krāsns ar elektrisko apsildi.

Avoti: Tv01

elektrokultivators   novec.

1. Ierīce gaisa elektrisko lādiņu uztveršanai un novadīšanai uz augiem.

Avoti: LLx

elektrokultūra   novec.

1. Elektriskās enerģijas pielietošana augu attīstības veicināšanā, radot elektrisko lauku gaisā ap augiem vai zemē, mēģinot attīstīt augu saknes.

Avoti: LLx

elektroķīmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikālās ķīmijas nozare, kas pētī elektrisko un ķīmisko procesu savstarpējo sakaru.

Avoti: LLVV

elektroķīmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar elektroķīmiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar elektrisko un ķīmisko procesu savstarpējo sakaru, tam raksturīgs.

Elektroķīmiskā apstrāde— elektrovadošu materiālu fizikālķīmiska apstrāde, kas balstās uz anodšķīdināšanu elektrolītā līdzstrāvas iedarbībā.

Elektroķīmiskais ekvivalents— elektrolīzē izdalītās vielas masas attiecība pret elektrības daudzumu, kas izplūdis caur elektrolītu.

Elektroķīmiskais ģenerators— ķīmiskais elektriskās enerģijas avots, kurā degviela un oksidētājs tiek nepārtraukti pievadīti elektrodiem.

Avoti: LLVV

elektroķīmitipija   novec.

1. Metāla iespieduma vai izciļņa plākšņu pagatavošana ar elektroķīmisku kodināšanu.

Avoti: GV

elektroķirurģija   med.

1. Elektrības lietošana ķirurģijā.

Avoti: TM

elektrolauznis   novec.

1. Ar elektrību darbināms rīks lopu stāvvietu, aizgaldu, pagalmu un ceļu vecās betona, asfalta vai cita materiāla segas uzlaušanai.

Avoti: LxE

elektrolīnija   -as, s.

1. Ietaise elektriskās enerģijas pārvadei.

Avoti: LLVV

elektrolītisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar elektrolītu vai elektrolīzi, raksturīgs elektrolītam vai elektrolīzei.

Elektrolītiskā disociācija— elektrolītu molekulu sašķelšanās jonos.

Elektrolītiskā vanna— trauks, kurā izdara elektrolīzi.

Avoti: LLVV

elektrolitotrītija   med.

1. Urīnpūšļa akmeņu skaldīšana ar elektrisko strāvu.

Avoti: MSV

elektrolīts   -a, v.; fiz., ķīm.

1. Viela, kas šķīdumā vai izkausētā stāvoklī sadalās jonos.

Cietie elektrolīti— kristāli, kuriem cietā stāvoklī ir raksturīga jonu tipa vadāmība līdzīgi elektrolītiem ūdens šķīdumos.

Avoti: LLVV

elektrolīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; fiz., ķīm.

1. Oksidēšanās un reducēšanās process, kas noris, elektriskajai strāvai plūstot caur elektrolītu šķīdumu vai kausējumu.

Avoti: LLVV

elektrolīzers

1. Ietaise, kurā notiek ūdens, izšķīdinātu sāļu un skābju sadalīšana, ja caur šķīdumu plūst elektriskā strāva.

Avoti: ZTV

elektrolizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veikt oksidēšanas un reducēšanas procesu ar elektrisko strāvu.

Avoti: LLVV

elektrolokomotīve

1. Lokomotīve, kuras elektromotori elektrisko enerģiju saņem pa kontakttīklu no ārējā enerģijas avota vai no akumulatoru baterijas.

Divkāršas barošanas elektrolokomotīve— elektrolokomotīve, kas var darboties no līdzstrāvas vai maiņstrāvas kontakttīkla un kam vilces piedziņā ir līdzstrāvas elektromotori.

Līdzstrāvas elektrolokomotīve— elektrolokomotīve, kas darbojas no līdzstrāvas kontakttīkla un kam vilces piedziņā ir līdzstrāvas elektromotori.

Maiņstrāvas elektrolokomotīve— elektrolokomotīve, kas darbojas no maiņstrāvas kontakttīkla un kam vilces piedziņā var būt līdzstrāvas vai maiņstrāvas elektromotori.

Avoti: ZTV

elektroluminiscence   -es, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Luminiscence, ko ierosina elektriskais lauks.

Avoti: LLVV

elektromagnētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar elektromagnētismu, tam raksturīgs.

2. Tāds, kas vienlaikus saistīts ar elektrību un magnētismu.

Elektromagnētiskais spēks— viens no četriem dabas fundamentālajiem spēkiem (pārējie trīs - gravitācijas spēks, stiprais kodolspēks un vājais kodolspēks), ko pārnes fotoni.

Elektromagnētiskais lauks— īpaša matērijas forma, ar kuras starpniecību mijiedarbojas elektriskie lādiņi; viens no fizikālā lauka veidiem.

Elektromagnētiskie viļņi— mainīgs elektromagnētiskais lauks, kas vakuumā izplatās ar ātrumu 300 000 kilometru sekundē (piemēram, radioviļņi, redzamā gaisma, ultravioletie stari, rentgenstari).

Elektromagnētiskā mijiedarbība— viena no četrām fundamentālajām mijiedarbībām fizikā, kas nosaka elektronu savstarpējo un elektronu un kodolu mijiedarbību atomā; realizējas ar elektromagnētiskā lauka (kvantu fizikā fotonu) starpniecību.

Elektromagnētiskā indukcija— elektrodzinējspēka rašanās strāvas kontūrā, mainoties magnētiskajam laukam kontūra ietvertajā daļā.

Elektromagnētiskais sūknis— ierīce elektrības vadītāju šķidrumu pārsūknēšanai, izmantojot magnētiskā lauka mijiedarbību ar strāvu, kas plūst pa šķidrumu.

Elektromagnētiskais pasts— Dokumentu transportēšanas automatizācijas līdzeklis, kurā izmanto elektromagnētisko skrejlauku.

Elektromagnētiskā savietojamība— dažādu radioelektronisku iekārtu (arī elektroiekārtu, kas rada elektromagnētisko starojumu) spēja darboties vienlaikus tiešā tuvumā, neradot savstarpējus radiotraucējumus, kuru līmenis pārsniegtu pieļaujamo.

Elektromagnētiskais sūknis— ierīce, ar kuru pārsūknē šķidrus metālus un elektrolītus, izmantojot magnētiskā lauka mijiedarbību ar strāvu.

Avoti: LLVV

elektromagnētisms   -a, v.; parasti vsk.; fiz.

1. Parādību kopums, kurās izpaužas vielas elektrisko un magnētisko īpašību ciešais sakars.

Avoti: LLVV

elektromagnēts   -a, v.

1. Iekārta, kurā magnētisko lauku iegūst ar elektrisko strāvu.

Avoti: LLVV

elektromašīna   -as, s.; tehn.

1. Mašīna, kuras darbības pamatā ir elektromagnētiskā indukcija.

Avoti: LLVV

elektromašīngenerators

1. Elektriska mašīna, kas darbojas ģeneratora režīmā un kalpo mehāniskās enerģijas pārveidošanai elektriskajā.

Avoti: EV

elektromašīnpārveidotājs

1. Elektriskā mašīna vai vairāku mehāniski savienotu elektrisko mašīnu agregāts dažādu elektriskās enerģijas parametru pārveidošanai.

Avoti: LPE

elektromašīnpastiprinātājs

1. Speciālas konstrukcijas līdzstrāvas ģenerators, ko lieto elektriskās jaudas pastiprināšanai.

Avoti: LPE

elektromegafons

1. Viegla, pārnēsājama balss pastiprināšanas iekārta, kas sastāv no mikrofona, pastiprinātāja, skaļruņa un barošanas avota.

Avoti: EV

elektromehānika   -as, s.; parasti vsk.

1. Elektrotehnikas nozare, kas nodarbojas ar elektriskās enerģijas izmantošanu mehānisku ierīču darbināšanai.

Avoti: LLVV

elektromehāniķis   -ķa, v.

1. Elektromehānikas speciālists.

Avoti: LLVV

elektromehānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar elektromehāniku, tai raksturīgs.

Elektromehāniskā laga— instruments peldlīdzekļa ātruma un noietā ceļa noteikšanai, kur mehāniskā rotora kustība pārvēršas elektroniskos impulsos.

Avoti: LLVV, JūVM

elektromēraparāti

1. Mēraparāti elektrisku lielumu (strāvas, sprieguma, jaudas u. c.) mērīšanai, kā arī neelektrisku lielumu (temperatūras, spiediena, rotācijas frekvences u. c.) mērīšanai, tos iepriekš pārveidojot kādā elektriskā lielumā.

Elektrodinamiskie elektromēraparāti— elektromēraparāti, kuru darbības pamatā ir divu spoļu (kustīgas un nekustīgas) strāvu radīto magnētisko lauku mijiedarbība; rādītāja novirze proporcionāla spoļu strāvu reizinājumam; izmanto jaudas mērīšanai kā līdzstrāvas, tā maiņstrāvas ķēdēs.

Elektroķīmiskie elektromēraparāti— elektromēraparāti, kuru darbības pamatā elektriskās strāvas ķīmiskā iedarbība.

Elektrostatiskie elektromēraparāti— elektromēraparāti, kuru darbības pamatā ir divu vai vairāku elektriski uzlādētu, savstarpēji izolētu elektrodu elektrisko lauku mijiedarbība.

Avoti: ZTV

elektrometalurģija   ķīm. tehnol.

1. Metalurģijas nozare - metālu iegūšana no rūdām, koncentrātiem, metālu un sakausējumu kausēšana, rafinēšana un karsēšana ar elektrisko strāvu, kausējumu un šķīdumu elektrolīze.

Avoti: ZTV

elektrometināšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Metālu metināšana ar elektrisko strāvu.

Avoti: LLVV

elektrometinātājs   -a, v.

1. Elektrometināšanas speciālists.

2. v. Elektrometināšanas aparāts.

Avoti: LLVV

elektrometrija

1. Elektrības mērīšanas metožu kopums.

Urbumu elektrometrija— viena no ģeofizikālajām izpētes metodēm, kuras pamatā ir derīgo izrakteņu un iežu atšķirīgā elektrības vadītspēja.

Avoti: SV69

elektrometrs

1. Ierīce vāju un laika gaitā lēni mainīgu elektrisko signālu mērīšanai.

Avoti: ZTV

elektromiegs   med.

1. Mazas intensitātes elektriskās strāvas iedarbība uz galvas smadzenēm, lai normalizētu centrālās nervu sistēmas darbību.

Avoti: ZTV

elektromiogrāfija

1. Bioelektrisko potenciālu grafiskās reģistrēšanas metode.

Avoti: SV69

elektromiogrāfs

1. Aparāts bioelektrisko potenciālu reģistrēšanai.

Avoti: SV69

elektromiogramma   med.

1. Elektromiogrāfiskās līknes attēls.

Avoti: MSV

elektromobilis   -ļa, v.

1. Automobilis, ko darbina ar elektrisko enerģiju.

Avoti: LLVV

elektromontāža   -as, s.

1. Elektrisko iekārtu montāža.

Avoti: LLVV

elektromontieris   -ra, v.

1. Elektrisko iekārtu montieris.

Avoti: LLVV

elektromotors   -a, v.

1. Elektriskā mašīna, kas elektrisko enerģiju pārvērš mehāniskajā enerģijā; elektrodzinējs.

Avoti: LLVV

elektromūzika   -as, s.; parasti vsk.

1. Mūzika, ko atskaņo ar elektriskajiem mūzikas instrumentiem.

Avoti: LLVV

elektron.   saīs.

1. Elektronika.

Avoti: ZTV

elektrona   novec.

1. Elektrons.

Avoti: Ang

elektronarkoze   med.

1. Narkozes vielu ievadīšana ar elektroforēzi.

2. Narkoze, ko rada, iedarbojoties ar elektrisko strāvu uz smadzenēm.

Avoti: ZTV, TM

elektronattēls   telev.

1. Attēls, kuru uz kameras raidlampas veido elektronu emisija no fotokatoda; izraisa luminoforu un uztvērējelektrodu darbības inerce.

Avoti: ZTV

elektronazis   med.

1. Ķirurģisks instruments, kas izdara griezumus ar augstfrekvences elektrisko strāvu; elektrokauteris.

Avoti: VE

elektroncaurums

1. Ar elektronu neaizpildīts kvantu stāvoklis (vakance) cietvielas elektronu enerģijas līmeņos.

Elektroncaurumu pāreja— pusvadītāja apgabals, kurā notiek pāreja no elektronu vadāmības uz caurumu vadāmību; p-n pāreja.

Avoti: ZTV

elektronegativitāte

1. Nosacīts lielums, kas raksturo atoma akcepta spēju (spēju saistīt elektronus).

Avoti: EV

elektroneirogrāfija   med.

1. Perifērisko nervu impulsu vadīšanas ātruma grafisks pieraksts līknes veidā.

Avoti: MSV

elektroneirolīze   med.

1. Neirolīze ar elektrisko strāvu.

Avoti: TM

elektroneiromiogrāfija   med.

1. Muskuļu biostrāvu grafiska reģistrēšana, kuras laikā muskuļus inervējošo nervu stimulē ar adekvātu elektrisko impulsu.

Avoti: MSV

elektronekroze   med.

1. Elektriskās strāvas radīta audu nekroze.

Avoti: TM

elektronierīces

1. Ierīces, kurās elektriski lādiņi vakuumā, gāzēs, šķidrumos vai cietvielās mijiedarbojas ar elektromagnētisko lauku un kuras paredzētas enerģijas vai signālu pārveidošanai.

Avoti: SV99

elektronika   -as, s.; parasti vsk.

1. Tehnikas nozare, kas pētī elektriskās strāvas plūšanu caur vakuumu, gāzēm un pusvadītājiem, tās izmantošanu elektroniskajās ierīcēs, kā arī šādu ierīču lietošanas iespējas.

Avoti: LLVV

elektronis   novec.

1. Elektrons.

Avoti: Ang

elektronisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar elektroniku, tai raksturīgs.

Elektroniskais skaitļotājs— dators, elektroniskā skaitļošanas mašīna (ESM).

Elektroniskais pasts— ziņojumu pārsūtīšanas sistēma datortīklos, internetā; e-pasts (angļu "e-mail").

Elektroniskā mūzika— mūzika, ko atskaņo instrumenti, kuros skaņu rada elektrisko svārstību ģeneratori.

2. Saistīts ar elektroniem, tiem raksturīgs.

Avoti: LLVV

elektronistagmogrāfija   med.

1. Korneoretinālā potenciāla pārmaiņu līknes grafisks attēlojums nistagma noteikšanai.

Avoti: MSV

elektronizācija

1. Elektronisko informĀCIJAS pārraides un datu apstrādes līdzekļu plaša izmantošana un jaunu elektronikas lietošanas iespēju meklēšana un ieviešana.

Avoti: EV

elektronlampa   tehn., vēst.

1. Radiolampa, stikla balons, no kura izsūknēts gaiss un kurā atrodas divi vai vairāki elektrodi.

Avoti: LEV

elektronlielgabals   fiz.

1. Ierīce, ar ko iegūzt elektronu kūli vakuumā; sastāv no katoda, anoda un stūrējošā elektroda.

Avoti: FF

elektronmikroskopija   fiz.

1. Objektu pētīšana ar elektronmikroskopiem.

Avoti: ZTV

elektronmikroskops   -a, v.

1. Mikroskops, kurā gaismas staru vietā izmanto elektronu kūli vakuumā un stikla lēcu vietā fokusējošus elektromagnētus; izšķirtspēja līdz 5 angstrēmi (gaismas mikroskopam 2000 angstrēmi); attēlu novēro uz luminiscējoša ekrāna vai fotografē.

Skenējošais elektronmikroskops— (1) mikroskops, kurā liela palielinājuma un izšķirtspējas attēla iegūšanai izmanto elektronstaru kūli; attēlu var apskatīt uz fluorescējoša ekrāna vai nofotografēt; (2) elektronmikroskops, kurā elektronstaru kūlis, skenējot paraugu no punkta uz punktu, izraisa sekundārā kūļa emisiju, kas veido attēlu uz monitora fluorescējošā ekrāna; ar to var iegūt trīsdimensiju attēlu.

Avoti: LLVV, TM5

elektronogrāfija   fiz.

1. Vielas struktūras pētīšana, lietojot elektronu izkliedi.

Avoti: SV96

elektronogrāfs

1. Aparāts, ar ko iegūst un reģistrē difrakcijas ainu, kura rodas elektroniem izkliedējoties vielā.

Avoti: LPE

elektronogramma

1. Elektronu difrakcijas ainas att., kas iegūts vai nu uz fotoplates, vai arī kā izkliedēto elektronu kūļa intensitātes līkne atkarībā no izkliedes leņķa.

Avoti: EV

elektronrentgenogrāfija   med.

1. Diagnostikas metode, ar ko, attīstot sākotnējo neredzemo elektronattēlu, kurš iegūts uz caurspīdīga materiāla virsmas, rentgenstarojuma fotoniem plūstot cauri gāzei ar lielu atomnumuru, iegūst melnbaltu redzamo attēlu.

Avoti: TM5

Elektrons   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

Avoti: LC

elektrons   -a, v.; fiz.

1. Stabila elementārdaļiņa ar negatīvu elektrisko lādiņu.

Elektronu lampa— vakuuma vai ar retinātu gāzi pildīta lampa, kurā elektrisko strāvu rada brīvo elektronu plūsma no katoda uz anodu.

Elektronu optika— fizikas nozare, kas pētī elektronu un jonu plūsmas kūļu rašanos, izplatīšanos, kā arī fokusēšanas iespējas.

Elektronu vadītspēja— elektrovadītspēja, kas saistīta ar brīvo elektronu pārvietošanos vielā.

Elektronu - caurumu pāreja— pārejas apgabals starp divām pusvadītāja daļām, kurām vienai ir n tipa, otrai - p tipa vadītspēja, p - n pāreja.

Elektronu čaulas— ap atoma kodolu izvietota elektronu grupa, kam ir vienāda galvenā kvantu skaitļa n vērtība.

Elektronu gāze— tie elektroni metālos vai pusvadītājos, kuri var brīvi pārvietoties pa vielas tilpumu un līdz ar to piedalīties strāvas pārnesē.

Elektronu emisija— elektronu izsviešana no ciet-vielas vai šķidruma virsmas.

Elektronu lēca— elektronoptiska ierīce, ar kuru iegūst noteiktas konfigurācijas elektrostatisko vai magnētisko lauku, kas formē un fokusē elektronu kūli.

Elektronu lielgabals— ierīce, ar ko iegūst elektronu plūsmu (kūli) vakuumā.

Elektronu mikroskops— mikroskops, kurā gaismas staru vietā izmanto ātro elektronu plūsmu, elektrostatiskās un magnētiskās lēcas.

Elektronu vadāmība— metālu un pusvadītāju vadāmība, kurā strāvas nesēji ir vadāmības elektroni; n-tipa vadāmība.

Elektronu paramagnētiskā rezonanse— radioviļņu selektīva absorbcija vielā, kas novietota magnētiskajā laukā.

Avoti: LLVV

elektronsakausējums

1. Degmaisījums, kas sastāv no 96% magnija, 3% alumīnija un 1% citām vielām, uzliesmo 600 Celsija grādos un paaugstina temperatūru līdz 2800 grādiem.

Avoti: MIL

elektronspektri

1. Optiskie absorbcijas un emisijas spektri, kas saistīti ar elektronu stāvokļa maiņām atomos, jonos, molekulās, kristālos.

Avoti: LPE

elektronstarapstrāde

1. Materiālu starapstrāde ar fokusētu augstas enerģijas elektronu plūsmu, ko lieto grūtkūstošu un ķīmiski aktīvu metālu un nemetālu apstrādei vakuumā.

Avoti: EV

elektronstars

1. Fokusēts un vadāms elektronu kūlis (saukts arī par katodstaru).

Elektronstaru lampa— elektronierīce, kas ar vienu vai vairākiem elektronstariem pārveido signālus, piem., elektriskus signālus pārvērš redzamos attēlos vai attēlus - televīzijas signālos; katodstaru lampa.

Avoti: SV99

elektronteleskops

1. Teleskops, kuram gaismas uztvērēja ierīce satur elektronoptisko pārveidotāju, elektronkameru vai kādu citu ierīci, kas debess spīdekļa optisko attēlu pārveido elektronattēlā, galarezultātā iegūstot pastiprinātu optisko attēlu.

Avoti: LPE

elektrontieksme

1. Atoma, molekulas vai brīvā radikāļa spēja saistīt elektronu.

Avoti: EV

elektronvadītspēja   fiz.

1. Elektrovadītspēja, kas saistīta ar brīvo elektronu pārvietošanos vielā, piemēram, metālos un pusvadītājos.

Avoti: FF

elektronvolts   fiz.

1. Enerģijas ārpussistēmas mērvienība (eV) fizikā (optikā, atomfizikā, kodolfizikā, elementārdaļiņu fizikā), kas skaitliski vienāda ar enerģiju, kuru iegūst elektrons, tam paātrinoties elektriskajā laukā ar potenciālu starpību 1 V.

Avoti: ZTV

elektrooftalmija   tehn.

1. Acu iekaisums, ko izraisījis elektriskā loka ultravioletais starojums.

Avoti: EepV

elektrookulogrāfija   med.

1. Elektrookulogrammas pierakste.

Avoti: MSV

elektrookulogramma   med.

1. Elektroencefalogrāfiska līkne, kas grafiski attēlo acu kustību starp diviem fiksētiem punktiem konstantā attālumā.

Avoti: MSV

elektroolfaktogramma   med.

1. Elektriskā potenciāla maiņu raksturojoša līkne, ko iegūst, elektrodam atrodoties uz deguna gļotādas un degunu pakļaujot dažādu smaržu iedarbībai.

Avoti: MSV

elektrooptika   -as, s.; parasti vsk.

1. Optikas nozare, kas pētī elektriskā lauka ietekmi uz vielas optiskajām īpašībām.

Avoti: LLVV

elektroosmofiltrācija   ķīm. tehnol.

1. Vielu atdalīšana šķīdumā, filtrējot caur atgriezeniskās osmozes membrānām, kam pievada elektrisko strāvu.

Avoti: ZTV

elektroosmoze   ķīm. tehnol.

1. Šķīdinātāja pāreja caur membrānu elektriskā lauka ietekmē; izmanto šķīdumu koncentrēšanai un attīrīšanai.

Avoti: ZTV

elektroparacentēze   med.

1. Acs ābola punkcija ar adatu, lietojot strāvas impulsu un turot adatu, kamēr priekšējās kameras šķidrumā rodas ūdeņraža burbuļi.

Avoti: MSV

elektropārvade

1. Elektriskās enerģijas aizvadīšana patērētājam.

Elektropārvades līnija— elektrolīnija lielu jaudu pārvadīšanai lielā attālumā.

Avoti: ZTV

elektropatoloģija   med.

1. Zinātne par elektriskās strāvas izraisītiem patoloģiskiem stāvokļiem.

Avoti: MSV

elektropiederumi   -u, v., dsk.

1. Elektrisko iekārtu, instrumentu, rīku u. tml. daļas, detaļas; arī elektrisko aparātu, rīku kopums.

Avoti: LV87

elektropiedziņa   novec.

1. Iekārta mehānismu vai mašīnu piedziņai ar elektrodzinējiem.

Avoti: LxE

elektropireksija   med.

1. Ķermeņa temperatūras paaugstināšana ar elektrisko strāvu terapijas nolūkā.

Avoti: TM

elektropneimogrāfs   med.

1. Elektrisks aparāts, kas reģistrē elpošanas kustības.

Avoti: TM

elektropunktūra

1. Refleksterapijas metode, kur uz noteiktiem ķermeņa punktiem iedarbojas ar elektrisko strāvu (tievu elektrodu).

Avoti: SV99

elektroradioloģija   med.

1. Medicīnas nozare, kas pēti elektrības un jonizējošā starojuma lietošanu diagnostikā un terapijā.

Avoti: MSV

elektroraja

1. Rajveidīgo kārtas ģints zivs, kas spēj dot elektriskās strāvas triecienu (līdz 300 V) no orgāna, kas atrodas ķermeņa sānos aiz acīm, dzīvo siltās jūrās.

Avoti: LEV

elektrorentgenogrāfija

1. Rentgenoloģiskās izmeklēšanas metode, kuras pamatā ir elektrofotogrāfija uz pusvadītāja plates.

Avoti: EV

elektroretinogrāfija

1. Gaismas iedarbībā radušos acs tīklenes bioelektrisko potenciālu reģistrēšana ar oscilogrāfu.

Avoti: SV99

elektroretinogramma   med.

1. Līkne, kas grafiski attēlo elektriskās svārstības tīklenē, to apgaismojot.

Avoti: MSV

elektrorezekcija   med.

1. Audu izgriešana ar elektrokoagulācijas vai elektrokaustikas palīdzību.

Avoti: MSV

elektroriča   novec.

1. Elektrokārs - nelielu kravu transpporta ierīce, kuru izmanto iekšējam transportam darbnīcās, fermās, noliktavās, klētīs u. c.

Avoti: LxE

elektrosadalietaise   tehn.

1. Elektroietaise, kurā notiek elektroenerģijas sadalīšana viena sprieguma līmenī; tā parasti sastāv no kopnēm un pievienojumos ieslēgtiem komutācijas, aizsardzības un citiem aparātiem.

Avoti: EepV

elektrosakari

1. Informācijas pārraide ar elektriskiem vai optiskiem signāliem pa sakaru līnijām un kanāliem.

elektrosekcija   med.

1. Audu pārdalīšana ar augstfrekvences maiņstrāvas palīdzību.

Avoti: MSV

elektrosialogramma   med.

1. Siekalu dziedzeru elektriskās aktivitātes grafiskais attēls.

Avoti: MSV

elektrosintēze

1. Neorganisko un organisko savienojumu iegūšana elektrolīzes procesā.

Avoti: LPE

elektroskops

1. Ierīce elektrisko lādiņu konstatēšanai.

Avoti: LEV

elektroslapināšans   tehn.

1. Process, kad elektrovadītāja šķidruma piliens, kam pievada strāvu, maina formu, sākot slapināt virsmu; kā arī pretējs process - kad pilienu mehāniski deformē, tas ģenerē elektrisko lādiņu.

Avoti: IZ-78-18

elektrosols   med.

1. Metāla koloidāla dispersija, iegūta elektriskā ceļā.

Avoti: TM

elektrospēkstacija   -as, s.

1. Elektrostacija.

Avoti: LLVV

elektrospektrofotometrs

1. Astronomiska ierīce debess objektu spektru mērīšanai ar fotoelektrisko metodi; fotoelektriskais spektrofotometrs.

Avoti: LPE

elektrospirāle

1. Elektriska ierīce šķidruma sildīšanai, kas sastāv no pretestības elementa hermētiskā apvalkā; to iegremdē šķidrumā, kas jāsasilda.

Avoti: LEV

elektrostacija   -as, s.

1. Iekārtu un būvju komplekss dažāda veida enerģijas pārvēršanai elektriskajā enerģijā.

Vēja elektrostacija— iekārta vēja kinētiskās enerģijas pārvēršanai elektriskajā enerģijā.

Gāzturbīnu elektrostacija— elektrostacija, kas aprīkota ar gāzturbīnām un izmanto akumulētu saspiestu gaisu.

Magnetohidrodinamiskā elektrostacija— termoelektrostacija, kurā elektroenerģiju iegūst, elektromagnētiskajam laukam iedarbojoties uz plazmas plūsmu.

Avoti: ZTV

Elektrostaļa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 157400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

elektrostarteris

1. Neliela mirdzizlādes lampa zemspiediena luminiscences lampu iededzināšanai.

Avoti: ZTV

elektrostatika   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikas nozare, kas pētī nekustīgu elektrisko lādiņu mijiedarbību un to līdzsvara nosacījumus.

Avoti: LLVV

elektrostatisks   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Saistīts ar elektrostatiku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar nekustīgiem elektriskajiem lādiņiem, to mijiedarbību, līdzsvaru.

Elektrostatiskais lauks— elektriskais lauks, ko rada nekustīgi elektriskie lādiņi.

Elektrostatiskā mašīna— iekārta, kurā iegūst elektriskos lādiņus (parasti ar berzi vai indukciju).

Elektrostatiskā indukcija— ārēja elektriskā lauka izraisīta nekompensētu vienas zīmes lādiņu rašanās atsevišķās vietās uz vadītāja virsmas.

Avoti: LLVV

elektrostetogrāfs   med.

1. Elektrisks aparāts, kas pastiprina un grafiski reģistrē elpošanas vai sirdsdarbības skaņas.

Avoti: MSV

elektrostimulācija   biol., med.

1. Organisma audu vai atsevišķu orgānu (piem., sirds) darbības ierosināšana ar zemfrekvences līdzstrāvas impulsiem.

Avoti: ZTV

elektrostrikcija   fiz.

1. Dielektriķu deformācija elektriskajā laukā, ko izraisa dielektriķu polarizācija.

Avoti: ZTV

elektrosuka   novec.

1. Ar elektrību darbināms rīks ceļa seguma un tā plaisu tīrīšanai.

Avoti: LxE

elektrošoks   med.

1. Šoka stāvoklis, kurā cilvēks nonāk elektriskās strāvas iedarbības rezultātā.

2. Elektrokrampju terapija iedarbībai uz galvas smadzenēm dažu psihisku slimību ārstēšanā.

Avoti: ZTV

elektrotaksija   biol.

1. Organisma vai tā daļu pārvietošanās elektriskā lauka ietekmē.

Avoti: SV69

elektrotalamogramma   med.

1. Redzes uzkalna elektriskās aktivitātes pieraksts (ievadot mazus elektrodus smadzeņu puslodēs).

Avoti: MSV

elektrotanāzija   med.

1. Nāve no elektrības.

Avoti: TM

elektrotechnika   novec.

1. Elektrotehnika.

Avoti: LV93

elektrotechniķis   novec.

1. Elektrotehniķis.

Avoti: LV93

elektrotechnisks   novec.

1. Elektrotehnisks.

Avoti: LV93

elektrotehnika   -as, s.; parasti vsk.

1. Tehnikas nozare, kas nodarbojas ar elektrisko parādību praktisku izmantošanu.

Avoti: LLVV

elektrotehniķis   -ķa, v.

1. Elektrotehnikas speciālists.

Avoti: LLVV

elektrotehnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar elektrotehniku, tai raksturīgs.

Elektrotehniskais tērauds— ar silīciju leģēts, magnētiski mīksts tērauds elektrotehnisko ierīču (transformatoru, elektrisko mašīnu, droseļu) serdēm u. c. detaļām.

Avoti: LLVV

elektrotelfers

1. Ar elektropiedziņu aprīkots celšanas mehānisms, kuru vada, stāvot uz zemes (grīdas).

Avoti: ZTV

elektroterapija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Elektriskās strāvas vai elektriskā un magnētiska lauka izmantošana ārstniecībā.

Avoti: LLVV

elektrotēraudkausēšana

1. Tērauda iegūšana elektriskajās loka krāsnīs, kā arī indukcijas krāsnīs.

Avoti: LPE

elektrotermija

1. Lietišķa zinātne, kas nodarbojas ar jautājumiem, kuri attiecas uz elektriskās enerģijas pārvēršanu siltumā.

Avoti: SV99

elektrotermisks   tehnol.

1. Elektrotermisks process - augstas temperatūras radīšanas process, kurā izmanto elektrisko strāvu, piem., fosfora, kalcija karbīda, kalcija cianīda, alumīnija u. c. vielu iegūšanas procesi.

Avoti: ZTV

elektroterms   med.

1. Elektrisks sildītājs.

Avoti: TM

elektrotīkls   -a, v.

1. Iekārtu komplekss, ko izmanto elektriskās enerģijas pārvadīšanai un sadalīšanai.

Avoti: LLVV

elektrotipija   novec.

1. Grāmatrūpniecībā galvanoplastikas nozare ar kuras palīdzību sagatavoja iespiedumam reljefu kopiju no kokgriezumiem utt.

Avoti: KV

elektrotipogrāfs   novec.

1. Burtu lejamā un saliekamā mašīna 19. gs. beigās, līdzīga Lenstona monotipam, kas tomēr praktiski nav tikusi lietota.

Avoti: GV

elektrotoms   med.

1. Nazim līdzīgs instruments, ko lieto audu atdalīšanai ar augstfrekvences maiņstrāvas palīdzību.

Avoti: TM

elektrotonuss

1. Nerva vai kādu citu ierosināmu audu fizikālo, fizikāli ķīmisko un fizioloģisko īpašību pārmaiņas katoda (katelektrotonuss) vai anoda (anelektrotonuss) apvidū, kad uz šiem audiem iedarbojas elektriskā strāva.

Avoti: SV69

elektrotransports   novec.

1. Transporta līdzekļi ar elektromotoru, piemēram, tramvajs, trolejbuss, elektriskais vilciens, arī elektromobilis.

Avoti: LV93

elektrotrauma

1. Elektriskās strāvas radīts organisma bojājums.

Avoti: ZTV

elektrotropisms   med.

1. Organismu vai šūnu reaģēšana uz elektriskiem lādiņiem tuvojoties vai attālinoties; negatīvais e., šūnu tieksme virzīties nost no elektriski uzlādēta ķermeņa; pozitīvais e., šūnas tieksme tuvoties elektriski uzlādētam ķermenim.

Avoti: MSV

Elektrougļi   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 20700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

elektroultrafiltrācija   med.

1. Ultrafiltrācija elektriskajā laukā.

Avoti: MSV

elektroureterogrāfija   med.

1. Urīnvada elektromiogrāfija, ko izmanto urīnvada peristaltikas grafiskai reģistrācijai.

Avoti: MSV

elektroureterogramma   med.

1. Elektroureterogrāfijas pieraksts.

Avoti: MSV

elektrouzliesmotājs   mil.

1. Ar ierosinošu (iniciējošu) sprāgstvielu pildīts elektrisks uzspridzināšanas līdzeklis, ko izmanto detonatorkapseļu, degauklu un pulvera lādiņu uzliesmošanas ierosmei.

Avoti: MIL

elektrovadītspēja   -as, s.; fiz.

1. Fizikāls lielums, kas raksturo vielas īpašību, spēju vadīt elektrisko strāvu.

Avoti: LLVV

elektrovagogramma   med.

1. Klejotājnerva elektrisko svārstību grafisks attēlojums.

Avoti: TM

elektroversija   med.

1. Sirds aritmijas pārtraukšana, izmantojot elektrisko strāvu.

Avoti: MSV

elektroveseris   novec.

1. Ar elektrību darbināms rīks dažādu akmens, mūra, marmora un betona sienu, ceļa segu, keramisko cauruļu kalšanai, urbšanai vai drupināšanai.

Avoti: LxE

elektrovibrators   novec.

1. Darba rīks, ko lieto celtniecībā iestrādājamo materiālu noblietēšanai.

Avoti: LxE

elektrovibroveltnis   novec.

1. Mašīna asfalta u. c. ceļu segu nostiprināšanai un noblietēšanai, kas sastāv no veltņa (uz kura ass nostiprināti divi elektrovibratori), ķēžu pārvada, rāmja, reduktora, elektrodzinēja un roktura, uz kura atrodas vadības slēdzis.

Avoti: LxE

elektrovilciens   -a, v.

1. Vilciens, kura vilces spēku rada vagonos uzstādīti elektriskie dzinēji, kas enerģiju saņem pa kontaktvadu; elektriskais vilciens.

Avoti: LLVV

elektrovirpuļplūsma

1. Šķidrā vai gāzveidīgā vidē norisoša plūsma, kuras cēlonis ir vidē plūstošās elektriskās strāvas mijiedarbība ar šās pašas strāvas radīto magnētisko lauku.

Avoti: LPE

elektrozāģis   -ģa, v.

1. Zāģis, ko darbina elektriskais dzinējs; elektriskais zāģis.

Avoti: LLVV

elektrozaļš   -ais; s. -a, -ā;

1. Zilganzaļš.

Avoti: MLVV

elektrozutis

1. Karpveidīgo kārtas suga, ķermenis patievs, garš (1-1,5 m, masa - līdz 40 kg), gar sāniem elektriskie orgāni, kuru izlādes spriegums sasniedz 650 V, izplatīts Dienvidamerikas ZA daļā.

Avoti: PDE

elektrozveja   s.

1. Neatļauta zivju ieguves metode, izmantojot elektrisko strāvu.

Avoti: MLVV

elektrums   novec.

1. Senatnes metālu sakausējums no 3 daļām zelta un 1 daļas sudraba, lietots mākslas priekšmetiem.

2. Dzintars.

Avoti: KV

elekts   rel.

1. Pāvesta izraudzīts, bet vēl nekonsekrēts bīskaps.

Avoti: RtV

elektuārijs   med.

1. Putriņa, mīklai līdzīgs zāļu maisījums iekšķīgai lietošanai (ietilpst medus, sīrups vai ievārījums).

Avoti: TM

elele   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai paustu izsmieklu, zobgalīgu attieksmi; el.

Avoti: ME

elem.   saīs.

1. Elements.

Avoti: i2

elementāļi   mit.

1. Okultiskajā rozenkreiciešu metafizikā četru stihiju gari: salamandras (uguns), undīnes (ūdens), silfi (gaiss) un gnomi (zeme).

2. Ezoterismā cilvēku radītas domu formas.

Avoti: MrJ, SG

elementanalīze

1. Organiskā savienojuma ķīmisko elementu kvalitatīva pierādīšana un kvantitatīva noteikšana.

Avoti: LPE

elementārakts

1. Elementārs akts, vienkārša darbība.

elementārdaļiņas   -ņu, vsk. elementārdaļiņa, -as, s.; fiz.

1. Daļiņas, kurām pašreizējā fizikas attīstības līmenī nevar piedēvēt noteiktu iekšējo struktūru; ir trīs to grupas: kvarki, leptoni, bozoni.

Avoti: LLVV

elementārijs   mit.

1. Okultistu un spiritistu metafizikā no miesas atbrīvojusies cilvēka dvēsele, kas veidojusies no individuālā "Es" elementiem un atrodas astrālajā plānā; parasti tās ir nesen mirušu cilvēku dvēseles, kuri nav sasnieguši pietiekamu garīgās attīstības līmeni.

Avoti: MrJ

elementārlādiņš   -a, v.; fiz.

1. Vismazākais dabā sastopamais elektriskais lādiņš (1,6022 x 10^-19 C).

Avoti: LLVV, FF

elementārmācība   novec.

1. Zinātnes vienkāršāko principu mācība, var būt katrā zinātnē.

Avoti: KV

elementārorganismi   novec.

1. Šūnas.

Avoti: KV

elementārpavediens   tekst.

1. Neierobežota garuma šķiedra, filaments.

Avoti: ZTV

elementārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz (kā) pamatiem.

2. Vienkāršs, visiem saprotams.

Elementārā matemātika— vienkāršāko matemātikas faktu kopums, kurā neizmanto matemātiskās analīzes jēdzienus: algebras, ģeometrijas, trigonometrijas, kombinatorikas pamatjautājumi.

Elementārās funkcijas— vienkāršākā skaitlisko funkciju klase, kuras iegūstamas no pakāpes funkcijas, eksponentfunkcijas, logaritmiskās funkcijas, trigonometriskām funkcijām un arkfunkcijām ar galīgu skaitu aritmētisku operāciju un superpozīciju.

Avoti: LLVV

elementārskola   -as, s.; vēst.

1. Pirmmācības skola pilsētās (līdz 1919. gadam).

Avoti: LLVV

elementārstrūkliņa   hidr.

1. Strūkla, kas plūst elementārās plūsmas caurulītes iekšienē.

Avoti: ZTV

elementāršūna

1. Vismazākais kristāla tilpuma elements, kuru pārvietojot trīs nekomplanāros virzienos iegūst pilnu kristālrežģi.

Avoti: LPE

elementārteorija   mūz.

1. Mācību disciplīna par mūzikas pamatelementiem.

Avoti: Mūz

elementorganisks

1. Tāds, kas attiecas uz organiskiem savienojumiem, kuros ar oglekli tieši saistīts kāds cits elements, izņemot ūdeņradi, skābekli, slāpekli, sēru, hloru bromu, jodu.

Elementorganiskie savienojumi— organiskie savienojumi, kuros ar oglekli tieši saistīts kāds cits elements, izņemot ūdeņradi, skābekli, slāpekli, sēru, hloru bromu, jodu.

Elementorganiskie polimēri— lielmolekulāri elementorganiskie savienojumi, kuru lineāras, sazarotas vai telpiskas struktūras makromolekulās bez ogļūdeņražu grupām ir arī neorganiski atomi vai to grupējumi.

Avoti: LPE

elements   -a, v.

1. Viena no (kāda veseluma) sastāvdaļām.

2. tehn. Detaļa, izstrādājums, ierīce.

3. Antīkajā filozofijā - tas pats, kas stihija (uguns, gaiss, ūdens un zeme).

Elementu gari— pēc viduslaiku ticējumiem - gari, kas pārvalda dažādos elementus; zemes gari pārvalda zemi, undīnes - ūdeni, silfi - gaisu un salamandras - uguni.

4. ķīm. Parasti savienojumā ar "ķīmiskais": viela, kura ar ķīmiskām metodēm nav tālāk sadalāma un kuras atomu kodoliem ir viens un tas pats elektriskais lādiņš.

Elementu periodiskā sistēma— ķīm. elem. sakārtojums augošā secībā pēc to atomnr. (atoma kodola lādiņiem) horizontālās rindās (periodos), kas novietotas cita virs citas, tā, ka elem. ar līdzīgām īpašībām atrodas viens zem otra vertikālās gr.

Retzemju elementi— dabā reti sastopamu elementu grupa - skandijs, itrijs, lantāns un lantanoīdi.

5. fiz. Elektriskās strāvas avots, kas ķīmisko enerģiju pārvērš elektriskajā enerģijā.

Aktīvais elements— elektriskās enerģijas avots.

Akumulatora elements— elementārs akumulators, ko veido elektrolītā iegremdētas viena pozitīvā un viena negatīvā plate.

Galvaniskais elements— elektriskās enerģijas avots, kurā elektrisko enerģiju iegūst, pārveidojot elementā iekļauto vielu ķīmisko enerģiju.

Induktīvais elements— elektriskās ķēdes reālā objekta idealizēts aizvietotājs aizvietošanas shēmā, lai ņemtu vērā objekta magnētiskā lauka iespaidu.

Kapacitatīvais elements— elektriskās ķēdes reālā objekta idealizēts aizvietotājs aizvietošanas shēmā, lai ņemtu vērā objekta elektriskā lauka iespaidu.

Kūstošais elements— drošinātāja kūstošais ieliktnis.

Pasīvais elements— elektriskās enerģijas patērētājs.

Rezistīvais elements— elektriskās ķēdes reālā objekta idealizēts aizvietotājs aizvietošanas shēmā, kas raksturo elektriskās enerģijas neatgriezenisku pārvēršanos siltumā šai objektā.

Sausais elements— galvaniskais elements, kura elektrolīts ir pusšķidrā recekļveidīgā stāvoklī.

Shēmas elements— jebkurš no elektriskās ķēdes objektiem.

6. niev. Slikts, ļauns cilvēks.

7. mit.; dsk. Senajās metafiziskajās mācībās valdīja uzskats, ka materiālajā pasaulē visas lietas un parādības ir atšķirīgās proporcijās sajauktu dažu sākotnējo "elementu" jeb "stihiju" kopums; šie elementi ir Uguns, Gaiss, Ūdens un Zeme (ķīniešiem - Uguns, Zeme Metāls, Ūdens un Koks).

Avoti: LLVV, ZTV, ĢT

Elena   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Elena"), Veliko Tarnovas apgabalā, 5700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

ēlenderis   apv.

1. Deja - reinlenders.

Avoti: ĒiV

elēnijs   med.

1. Nomierinošs līdzeklis, kas pieder pie trankvilizatoru grupas; mazina baiļu un trauksmes sajūtu, nomāc muguras smadzeņu refleksus un pazemina skeleta muskuļu tonusu.

Avoti: PmE

Elensbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Ellensburg"), Vašingtonas štatā, 18800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

eleocharis   lat.

1. Pameldri.

Eleocharis acicularis— adatu pameldrs.

Eleocharis mamillata— iežmaugtais pameldrs.

Eleocharis multicaulis— daudzstublāju pameldrs.

Eleocharis ovata— olveida pameldrs.

Eleocharis palustris— purva pameldrs.

Eleocharis parvula— sīkais pameldrs.

Eleocharis pauciflora— mazziedu pameldra "Eleocharis quinqueflora" nosaukumna sinonīms.

Eleocharis quinqueflora— mazziedu pameldrs.

Eleocharis uniglumis— vienplēksnes pameldrs.

Avoti: LD

eleohāre   sar.

1. Pameldrs.

Purva eleohāre— purva pameldrs.

Avoti: DaE

Eleonora   vietv.

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Atspuka" bijušais nosaukums.

Avoti: LE1

eleonorieši

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Eleonora" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Eleonorvile   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

Avoti: LC

Eleonorwil   vietv., vēst.

1. Eleonorviles muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Rudzētu pagastā.

Avoti: KV

eleoplasts   med.

1. Milzu šūna, kuras citoplazmā ir eļļas pilieni.

Avoti: TM

eleoptēni   novec.

1. Ēterisko eļļu šķidrā sastāvdaļa, gk. terpeni.

Avoti: KV

elephantiasis   novec.

1. Elefantiāze.

Avoti: KV

elephantidae   lat.

1. Ziloņu dzimta.

Avoti: PDE

elephas   lat.

1. Ziloņu dzimtas ģints.

Elephas maximus— Indijas zilonis.

Elephas primigenius— mamuts.

Avoti: PDE

ēlerēt   apv.

1. Šujot veidot cauro vīli.

Avoti: ĒiV

ēleris   apv.

1. Caurā vīle.

Avoti: ĒiV

Elerne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

Avoti: LC

elernišķi

1. Daugavpils novada Tabores pagasta apdzīvotās vietas "Elerne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

elerons   -a, v.

1. Kustīga plāksne pie lidmašīnas spārna pakaļējās daļas (lidmašīnas vadīšanai, lidojot ar sānsveri).

Avoti: LLVV

Eleškirta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Agri ilā, 11200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

elet   apv.

1. Labāk.

Avoti: BsV

elettaria   lat.

1. Kardamonaugi.

Elettaria cardamomum— īstais kardamons.

Avoti: PDE

eleusinijas   vēst.

1. Sengrieķu svētki, kurus svinēja Eleusinas pilsētiņā 10 dienas no vietas, rudenī; svētku dalībniekus uzņēma it kā reliģiskā sabiedrībā, kur bija jāiepazīstas ar svētku ceremonijām, Eleusinas mistērijām.

Avoti: SV33

eleutherococcus   lat.

1. Eleiterokoki.

Eleutherococcus senticosus— dzeloņu eleiterokoks.

Eleutherococcus sessiliflorus— sēdziedu eleiterokoks.

Avoti: LD

Eleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

elevācija   rel.

1. Konsekrēto elementu pacelšana pēc konsekrācijas Eiharistijā, simboliski piedāvājot šos elementus Dievam un pielūgsmei.

Avoti: RtV

elevato   mūz.

1. Cēli, diži.

Avoti: Mūz

elevatorgreiders   tehn.

1. Nepārtrauktas darbības zemes darbu mašīna grunts rakšanai un bēršanai transportlīdzekļos vai atbērtnē.

Avoti: ZTV

elevators   -a, v.

1. Labības noliktava.

2. Nepārtrauktas darbības transporta mašīna (beramo materiālu vienlaicīgai vertikālai un horizontālai pārvietošanai).

3. med. Instruments smaganu atbīdīšanai un zoba sakņu izcelšanai.

Avoti: LLVV, ZTV

elevons

1. Viena no vairākām kustīgām plāksnēm pie lidmašīnas spārna pakaļējās daļas, kas veic augstuma stūres un elerona funkcijas.

Avoti: SV99

elevsīnijas   vēst.

1. Ikgadēji reliģiski sengrieķu svētki ar mistiskiem rituāliem par godu dievietēm Dēmetrai un Persefonei, kas notika Elevsinā (22 km no Atēnām) speciāli uzceltā templī, kurā varēja pulcēties 3 tūkstoši cilvēku; Elevsinas mistērijas.

Avoti: MV

elf   novec.

1. Zviedru vietvārdos nozīmē upi.

Avoti: LME

elfas

1. Seno skandināvu un ģermāņu mitoloģijā - kalnu, mežu, ūdeņu un gaisa būtnes, gari.

Avoti: SV96

Elferola   vietv.; novec.

1. Ferola - pilsēta Spānijā.

Avoti: PZT

elfi

1. Seno skandināvu un ģermāņu mitoloģijā - kalnu, mežu, ūdeņu un gaisa būtnes, gari.

2. Cilvēkveidīgas būtnes ar smailām ausīm, dabas gari ģermāņu mitoloģijā.

Gaišie elfi— gaisa gari - skaisti, mazi, apmēram vienu collu gari cilvēciņi ar ziedu cepurītēm galvā, kas mēdz dejot mēness gaismā, un viņu mūzika apbur klausītājus.

Tumšie elfi— (gnomi, rūķi) sargā pazemes alās noslēptos dārgumus un ir pazemes kalēji.

Avoti: SV96, MLVV, Mit

Elge   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Elgg"), Cīrihes kantonā, 4100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Elgoda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 3800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Elgons   vietv.

1. Aprimis vulkāns Austrumāfrikā ("Elgon"), uz Kenijas un Ugandas robežas, augstums - 4322 m, diametrs - 15 km.

Avoti: PZT

elgt   apv.

1. Uzplīties, uzbāzties.

2. Izturēt, paciesties.

Avoti: NeV

elgties   apv.

1. Uzmākties.

2. Izturēties, uzvesties.

3. Žēloties.

Avoti: MiV, ME, EH

Elhova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Elhovo"), Jambolas apgabalā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Eli   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Ely"), Anglijā, 20200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

elidējums

1. Izlaide, izlaidums.

Avoti: Sin4

elidēt   val.

1. Izlaist; izlaist vārda pēdējo patskani, ja nākamais vārds sākas ar patskani vai mēmo h.

Avoti: SV96

e-liekpasts   inf.

1. E-pasts, kas tiek sūtīts nepazīstamiem saņēmējiem bez to piekrišanas, nereti reklāmas nolūkos.

Avoti: D3

Elija

1. Pravietis Izraēlas valstī ķēniņa Ahaba laikā; saskaņā ar Otrās Ķēniņu grām. 2. nod., Elija uzbraucis debesīs ugunīgos ratos; Jaunajā Derībā Eliass.

Avoti: LEV

eliksīrs   -a, v.

1. Ekstrakts, kas iegūts no svaigu drogu maisījuma; mikstūra; tinktūru maisījums.

// pārn. Viela, kurai piedēvē brīnumdarītājas īpašības.

2. mit. Viela alķīmijā, kas vienkāršos metālus spēj pārvērst zeltā.

Dzīvības eliksīrs— hipotētiska viela ("elixir vitae"), kas var pagarināt cilvēka mūžu.

Avoti: LLVV, MrJ

eliminācija

1. Izstumšana, izslēgšana, atmešana.

2. mat. Nezināmā izslēgšana no vienādojumu sistēmas.

Avoti: SV99

eliminēt

1. Izslēgt; novērst; izdarīt elimināciju.

Avoti: SV69

elings   jūrn.

1. Vieta ūdens tuvumā, kur būvē, remontē vai novieto peldlīdzekļus.

Avoti: JūVM

Elinpelina   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Elin Pelin"), Sofijas apgabalā, 7300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

elingvācija   med.

1. Mēles izņemšana operācijas ceļā.

Avoti: TM

elinieši

1. Rundāles novada Viesturu pagasta apdzīvotās vietas "Eliņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

elinīns   med.

1. Eritrocītu lipoproteīna frakcija, kurā ir Rh, A un B aglutinogēni.

Avoti: TM

elinvars

1. Dzelzs sakausējums ar Ni (33-35%), Cr (7-9%) un W (4%), kam raksturīgs nemainīgs elastības modulis temperatūrā no -80 līdz +100 Celsija grādiem.

Avoti: LPE

eliņš   jūrn.

1. Krasta ierīce ar slīpu pamatu (stāpeli) kuģu būvēšanai.

2. Īpaša ierīce jahtu novietošanai remontā un ziemošanai.

Avoti: ZTV

eliomys   lat.

1. Susuru dzimtas ģints.

Eliomys quercinus— dārza susuris.

Avoti: LD

elipse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. mat. Tādu punktu ģeometriska vieta, kuru attālumu summa līdz diviem dotiem punktiem ir konstants lielums.

2. val. No konteksta izsecināmu vārdu izlaidums teikumā.

3. mūz. Funkcionāli negaidīta akordu secība nepabeigtā kadencē.

Avoti: LLVV

elipsīns   med.

1. Nešķīstošo šūnas sastāvdaļu atlikums pēc šķīstošo proteīnu atdalīšanas.

Avoti: MSV

elipsogrāfs

1. Instruments elipšu rasēšanai.

Avoti: SV69

elipsoīds   -a, v.; mat.

1. Liekta virsma, kuru šķeļot ar plaknēm, iegūst elipses.

2. ģeod. Pieņemta matemātiski precīza Zemes forma, kuras izmēri atkarīgi no ekvatoriālās un polārās pusass garuma; tos izvēlas tā, lai Zemes forma būtu pēc iespējas tuvāka ģeoīdam.

Avoti: LLVV, ZTV

elipsometrija

1. Optiska cietvielu pētīšanas metode, kuras pamatā ir tas, ka lineāri polarizēta gaisma, atstarodamās no metāla virsmas, pārvēršas eliptiski polarizētā gaismā.

Avoti: LPE

elipss   novec.

1. Elipse.

Avoti: LME

eliptisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir elipses forma; tāds, kas saistīts ar elipsi.

Eliptiskais paraboloīds mat.— paraboloīds, kam forma ir līdzīga elipsei vai kam ir elipses forma.

Avoti: LLVV

eliptocitoze   med.

1. Eliptocīti asinīs.

Avoti: MSV

eliptocīts   med.

1. Eliptisks eritrocīts.

Avoti: MSV

Elisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Alice"), Teksasas štatā, 19400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Elisa salas - Tuvalu salas Klusajā okeānā, Polinēzijas rietumos.

Avoti: WA16, LpA, PZT

ELISE   saīs.

1. Eiropas tīkls informācijas apmaiņai ar vietējām iniciatīvām nodarbinātības veicināšanā ("European network for the exchange of information on local initiatives for the creation of employment").

Avoti: PnR

Elisenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Elīzes muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Padures pagastā.

2. Foldberga muiža, kas atradās Talsu apriņķa Ārlavas pagastā.

3. Brūnu muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Annenieku pagastā.

Avoti: KV

Elisijs

1. Antīkajā mitoloģijā - vieta (pasaules galējos rietumos, pazemes valstībā vai "svētlaimīgo salās"), kur pēc nāves mūžīgā svētlaimē laiku vada dievu izredzētie.

Avoti: SV96

Elista   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalmikijas Republikas administratīvais centrs, 104000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Eliši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

Avoti: LC

elitārisms

1. Piederība pie elites (2).

2. Tāda sistēma, kur veidojas privileģētu personu grupa.

3. Uzskatu sistēma, pēc kuras vienīgi elite (2) ir spējīga pārvaldīt sabiedrību.

Avoti: SV96

elitārs

1. Elitei piederīgs.

elite   -es, s.; parasti vsk.

1. Selekcijā iegūta, augstvērtīga (augu vai dzīvnieku) izlase.

2. pārn. Izmeklēta sabiedrība (politiskā elite, militārā elite, kultūras elite u. c.); arī personu grupa, kas sabiedrībā realizē varu.

3. sociol. Sabiedrības, sociālās vai profesionālās grupas labākie pārstāvji.

Avoti: SV96

elitr-   med.

1. Salikteņos norāda uz maksti.

Avoti: MSV

elitras   novec.

1. Cieti, hitinizēti kukaiņu priekšspārni, pārvērsti par aizsargspārniem.

Avoti: KV

elitro-   med.

1. Salikteņos norāda uz maksti.

Avoti: MSV

elitropneimatoze   med.

1. Gaisa uzkrāšanās makstī.

Avoti: TM

Elizabeta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Elizabeth"), Ņūdžersijas štatā, 128700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Elizabetauna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Elizabethtown"), Kentuki štatā, 30000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Elizabethtown"), Pensilvānijas štatā, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Elizabethtown"), Ziemeļkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Elizabete   mit.

1. Bībelē, Jaunajā Derībā, Zaharijas sieva un Jāņa Kristītāja māte.

Avoti: Mit

Elizabetsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Elizabeth City"), Ziemeļkarolīnas štatā, 18000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Elizabetvila   vietv.

1. Lubumbaši pilsētas (Kongo Demokrātiskajā Republikā) nosaukums līdz 1966. g.

Avoti: LģE

Elizavetpole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

elīzija   val.

1. Vārda beigu patskaņa zudums nākošā vārda sākuma patskaņa vai mēmā h priekšā.

Avoti: SV96

ēlizijs   novec.

1. Paradīze; svēto mājoklis, skaista vieta.

Avoti: LV93

ELJA   saīs.

1. Eiropas latviešu jaunatnes apvienība, kas apvieno Lielbritānijas, Skandināvijas un Rietumvācijas latviešu jaunatni, dib. 1954. g. Annabergā Vācijā.

Avoti: EV

Eljaziga   vietv.

1. Elaziga - pilsēta Turcijā.

Avoti: PZT

elje   novec.

1. Eļļa.

Avoti: EH

Eljina   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Hellin"), Kastīlijas-Lamančas autonomā apgabala Albasetes provincē, 31200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

ELK   saīs.

1. Latvijas Saeimas Eiropas lietu komisija.

Avoti: i2

elka   apv.

1. Elkonis.

Avoti: KV

Elka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 59600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1445. g.

2. Elkas kalns - atrodas Vidzemes augstienē, Amatas novada Skujenes pagastā, lielpaugura absolūtais augstums - 261 m vjl., relatīvais augstums - 40 m, garums - 1 km, platums - 0,8 km.

3. Elkas kalns - pilskalns Durbes novada Durbes pagastā, garums - ~100 m, augstums - 1,5 m, bijis apdzīvots ap 9.-12. gs., vēlāk izmantots lauksaimniecībā.

Avoti: LpA, Wi, LE1

elkadievs   apv.

1. Elks, elkdievība.

Avoti: Sin

Elkahona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("El Cajon"), Kalifornijas štatā, 103000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Elkampo   vietv.

1. Pilsēta ASV ("El Campo"), Teksasas štatā, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

elkans   apv.

1. Izsalcis, rijīgs.

Avoti: ME

elkauna   apv.

1. Elkonis.

Avoti: EH

elkaune   apv.

1. Elkonis.

Avoti: EH

Elkazeme   vietv.

1. Vaiņodes novada Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Auguste" bijušais nosaukums.

Avoti: LE1

elkazemnieki

1. Vaiņodes novada Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Auguste", kas agrāk saucās "Elkazeme", iedzīvotāji.

Avoti: V1

elkdievība

1. Dievības vai garus personificējošu tēlu, elku pielūgšana.

Avoti: LPE

elkesaīti   novec.

1. Gnostiķu sekta, nodarbojās ar astroloģiju, maģiju, turējās cieši pie bauslības, apgraizīšanas un Kristus progresīvas inkarnācijas.

Avoti: KV

Elkeseem   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās Elkuzemes muižas nosaukums vāciski, kuras teritorijā Vaiņodes novada Vaiņodes pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta "Elkuzeme", kas tagad oficiāli saucas "Auguste".

Avoti: V1

Elkhārta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Elkhart"), Indiānas štatā, 51400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Elkhart"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

elknuši   apv.

1. Gailenes.

2. Gaiļbiksītes ("Primula officinalis").

Avoti: KV, ME

elknūši   apv.

1. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

Elko   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Elko"), Nevadas štatā, 20300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

elkone   apv.

1. Elkonis.

Avoti: EH

elkonis   -ņa, v.

1. Rokas locītava, kas savieno augšdelma un apakšdelma kaulus; rokas daļa pie šīs locītavas.

Elkoņa kauls— viens no apakšdelma kauliem, kas atrodas mazā pirkstiņa pusē.

Strādāt ar elkoņiem— grūstīties.

2. Piedurknes daļa šīs locītavas vietā.

Avoti: LLVV

elkons   apv.

1. Elkonis.

Jūras elkons— jūras līcis.

Avoti: KV

elkoņbalsts   apv.

1. Roku balsts.

Avoti: Sin

elkoties   apv.

1. Runāt bezjēdzīgus sīkumus, pļāpāt.

2. Greznoties, krāsoties, spoguļoties.

Avoti: ME

Elkpleina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Elk Plain"), Vašingtonas štatā, 14200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

Elkrivera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Elk River"), Minesotas štatā, 23700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

elks   -a, v.

1. Tēls, priekšmets u. tml., kam cilvēks ziedo un ko pielūdz.

// pārn. Cilvēks (retāk priekšmets, parādība), ko kāds ļoti mīl, dievina, arī uzlūko par paraugu.

Avoti: LLVV

elks   apv.

1. Elkonis.

2. Piedurkne rokas locītavas vietā.

3. Līkums, stūris.

Avoti: KV, ĒiV

Elks   vietv.

1. Elka kalns - pilskalns Pāvilostas novada Sakas pagastā, Durbes labajā krastā, savrups 4-8 m augsts paugurs ar līdzenu, zemu un purvainu apkārtni, nogāzes mākslīgi izveidotas stāvākas, plakuma garums - 80 m, platums - 10-22 m.

2. Elka kalns - pilskalns Pāvilostas novada Vērgales pagastā, 9 m augsts paugurs ar apaļu plakumu 50 m diametrā, no ziemeļiem un austrumiem to norobežo dziļas gravas.

Avoti: LE1

Elksitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Elk City"), Oklahomas štatā, 12700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

elksna   apv.

1. Alksnājs.

Avoti: Sin

elksnaine   apv.

1. Alksnājs.

Avoti: Sin

elksnājs   -a, v.; apv.

1. Alksnājs.

Avoti: LLVV

elksnene   apv.

1. Ēdama sēne, alksnene.

2. Meža malva ("Malva sylvestris").

Avoti: KV, Aug2

elksnenes   apv.

1. Malvas ("Malva").

Avoti: Aug2

elksniens   apv.

1. Alksnājs.

Avoti: ME

elksnieši

1. Daugavpils novada Tabores pagasta apdzīvotās vietas "Elkšņi" tagad "Elerne" iedzīvotāji.

2. Viesītes novada Elkšņu pagasta apdzīvotās vietas "Elkšņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

elksnine   apv.

1. Alksnene ("Lactarius rufus").

Avoti: KiV

elksninis   apv.

1. Tāds, kas ir gatavots, iegūts no alkšņa koksnes.

Avoti: KiV

elksnis   -šņa, v.; apv.

1. Alksnis.

Avoti: LLVV

Elksnīte   vietv.

1. Elsīte - Dienvidsusējas kreisā krasta pieteka Aknīstes novadā.

Avoti: LD

elkstīns   apv.

1. Cietināta, atsevišķi liekama priekšdaļa kreklam.

Avoti: ĒiV

elkši   apv.

1. Ūdens usnes, bidroharitacēju dzimtas viendīgļlapis, diezgan parasts ūdens augs ar alojei līdzīgām biezām zobenveidīgām, apmalē dzeloņainām lapām spēcīgā rozetē, biežāk sastopams ezermalās un aizaugušos ūdeņos.

Avoti: LE

Elkšķene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Tārgales pagastā.

2. Dzelzceļa stacija Ventspils novada Tārgales pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Zilupe-Jelgava-Ventspils, 12 km no Ventspils dzelzceļa stacijas, pieturpunkts ar nosaukumu "Pope" atklāts 1927. g., tagadējais nosaukums kopš 1932. g.

3. Ventas pietekas Kamārces labā satekupe Ventspils novadā, garums - 14 km, kritums - 14,9 m; Elkšķupe; Elkupe.

Avoti: LC, LE1

elkšķenieki

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Elkšķene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

elkšķīns   apv.

1. Cietināta, atsevišķi liekama priekšdaļa kreklam.

Avoti: ĒiV

elkšķnieki

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Elkšķene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Elkšķupe   vietv.

1. Elkšķene - Ventas pietekas Kamārces labā satekupe.

Avoti: LD

elkšnājs   apv.

1. Alksnājs.

Avoti: ME

elkšņaine   apv.

1. Alksnājs.

Avoti: ME

elkšņains   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Alkšņains.

Avoti: LLVV

elkšņājs   apv.

1. Alkšņu mežs.

Avoti: EH

Elkšņava   vietv.

1. Balvu novada Bērzkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Elkšņeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

elkšņēks   apv.

1. Mazs alksnis.

Avoti: EH

Elkšņeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzkalnes pagastā.

Avoti: LC

Elkšņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

5. Apdzīvota vieta (vidējciems) Viesītes novadā (līdz 2009. g. - Jēkabpils rajonā) 50 km no Jēkabpils un 16 km no Viesītes, izveidojusies bijušās muižas "Ellern" teritorijā, pagasta centrs.

6. Elkšņu pagasts - pagasts Viesītes novada dienvidaustrumu daļā, robežojas ar Rites, Saukas un Viesītes pagastu, kā arī ar Jēkabpils un Aknīstes novadu un Lietuvu; bijušie nosaukumi: vāciski - Ellern, krieviski - Ellernskaja.

Elkšņu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Viesītes, Saukas un Rites pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Elkšņu pagasta teritorijas pievienota tagadējam Kalna un Viesītes pagastam.

7. Daugavpils novada Sventes pagasta apdzīvotās vietas "Oļšanka" otrs nosaukums.

Avoti: LPag, LC, LE1

elkšņis   apv.

1. Alksnis.

Avoti: EH

elkšņots   apv.

1. Alkšņiem apaudzis.

Avoti: KV

elkt   apv.; hip.

1. Tusnīt, smagi elpot.

Avoti: ME

elkūnains   apv.

1. Elkonim līdzīgs.

Avoti: EH

elkūne   apv.

1. Elkonis.

2. Piedurknes daļa elkoņa vietā.

Avoti: KiV

elkūns   apv.

1. Elkonis.

Avoti: EH

Elkupe   vietv.

1. Elkšķene - Ventas pietekas Kamārces labā satekupe.

Avoti: LD

elkus   apv.

1. Elkonis.

2. Piedurkne rokas locītavas vietā.

Avoti: ĒiV

Elkus   vietv.

1. Elkus kalns - arheoloģiskais piemineklis (sena kulta vieta) Austrumkursas augstienē, Dobeles novada Bikstu pagastā, starp Zebrus un Svētes ezeru, paugura garums - ~600 m, platums - 300 m, absolūtais augstums - 107,5 m vjl., relatīvais augstums - 18 m.

Avoti: LD

Elkuveita   vietv.; novec.

1. Kuveita - pilsēta Kuveitā.

Avoti: PZT

Elkuzeme   vietv.

1. Vaiņodes novada Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Auguste" senāks nosaukums.

Elkuzemes muiža— bijusī muiža Vaiņodes novada Vaiņodes pagastā, kuras teritorijā izveidojusies apdzīvotā vieta "Elkuzeme", kas tagad oficiāli saucas "Auguste".

2. Dzelzceļa pieturpunkts Vaiņodes novada Vaiņodes pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Kalēti-Priekule-Vaiņode, 10 km no Priekules dzelzceļa stacijas, atklāts 1917. g. ar nosaukumu "Augusthof", 1918.-1920. g. saucās "Augustmuiža", tagadējais nosaukums kopš 1920. g.

Avoti: LE1

elkuzemnieki

1. Vaiņodes novada Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Elkuzeme" ("Auguste") iedzīvotāji.

Avoti: V1

elkzemnieki

1. Vaiņodes novada Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Elkuzeme" ("Auguste") iedzīvotāji.

Avoti: V1

ellaunieks   apv.

1. Ellenieks.

Avoti: EH

elle   elles, dsk. ģen. eļļu, s.; rel., mit.

1. Vieta, kur mirušo grēcinieku dvēseles izcieš sodu; velnu mājoklis.

// vsk. ģen., adj. nozīmē; sar. Ļoti liels; ļoti grūts; arī briesmīgs.

2. apv. Sveša, nezināma vieta.

3. apv. Netīra vieta.

Avoti: LLVV, KnV, SLG, TlV, DzV

ellē   apv.

1. Tālu.

Ellē ratā— tālu.

Avoti: Sin

Elleiskaja   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada Elejas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

ellenīca   apv.

1. Dusmīga, ķildīga, nesaticīga sieviete.

Avoti: SiV

ellenieca   apv.

1. Nesaticīga, ķildīga sieviete; nepaklausīgs dzīvnieks.

Avoti: KnV

ellenieks   apv.

1. Dusmīgs, nesavaldīgs cilvēks.

Avoti: SiV

Ellern   vietv., vēst., vācu val.

1. Viesītes novada Elkšņu pagasta bijušais nosaukums.

2. Elkšņi.

3. Elkšņu muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Viesītes pagastā.

Avoti: LPag, FV

Ellernskaja   vietv., vēst.

1. Viesītes novada Elkšņu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Elles   vietv.; nelok.

1. Elles bedres - dabas piemineklis, sufozijas veidojumu komplekss Pārgaujas novada Straupes pagastā, Braslas labajā krastā, zemes iebrukumi vairāku hektāru platībā izveiojuši 8 dziļas un plašas kritenes, no kurām 3 aizbērtas 1984. g., lielākās izmēri - 30 x 20 m, dziļums - 7 m.

Avoti: LD

ellesakmens   apv.

1. Sudraba nitrāts.

Avoti: ViV

ellesmašīna   -as, s.; novec.

1. Mīna, bumba, spridzināmā ierīce.

Avoti: LLVV

ellespagale   apv.

1. Nejauka, nesaticīga sieviete.

Avoti: ViV

ellesprauls   apv.

1. Nejauks, slinks cilvēks.

Avoti: ViV

ellešķīgi   apv.

1. Ellīgi.

Avoti: ViV

ellešķīgs   apv.

1. Ellīgs.

Avoti: ViV

ellēties   apv.

1. Trakot.

Avoti: Sin

Elley   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada Elejas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

ellīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Ellišķīgs.

Ellīgs cilvēks— trakulīgs, nevaldāms cilvēks.

2. Ļoti liels.

3. Izcils.

4. Dusmīgs.

Avoti: LLVV, SLG, Žrg

ellika   apv.

1. Grūti savaldāmas govs vārds.

Avoti: EH

Ellinga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 1200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ellingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ellingen"), Bavārijas federālajā zemē, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ellings   aeron.

1. Celtne dirižabļu būvēšanai, remontam, apkopei un glabāšanai.

Avoti: ZTV

Elliniko   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 17300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

elliņš   novec.

1. Eliņš.

Avoti: KV

ellīpse   novec.

1. Iegarena slēgta līkne, ko dabū, kad caur konu ieslīpi pret viņa asi liek plāksni; elipse.

Avoti: SV33

ellisks   apv.

1. Ellišķīgs.

Avoti: ME

ellišķīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Ļoti liels; ļoti grūts; arī briesmīgs.

Avoti: LLVV

ellišķs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Ellišķīgs.

Avoti: LLVV

Ellīte   vietv.

1. Ellītes grāvis - Tērvetes labā krasta pieteka Jelgavas novada Zaļenieku pagastā, garums - ~5 km.

2. Ellītes purvs - dabas liegums, atrodas Viduslatvijas zemienes Taurkalnes līdzenumā, Jaunjelgavas novada Daudzeses pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 1,8 ha, liegums dibināts, lai saglabātu avotus ar neparasta tipa mazmineralizētu sērūdeni.

3. Lielā Ellīte - ala Priekuļu novada Liepas pagastā, ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, arheoloģiskais piemineklis, sena kulta vieta, valsts aizsardzībā kopš 1974. g., platība - 10,12 ha, garums - 23 m, līdz 11 garumam 4-5 m plata un 3,5 m gara, tālāl 1 m plata šķērsplaisa; Velna ceplis; Velna krāsns; Vella ala; Liepmuižas ala; Liepas ala.

4. Mazā Ellīte - ala Priekuļu novada Liepas pagastā, veidojusies baltajos smilšakmeņos kā trīsstūrveida plaisa, dziļums - 8 m, pamatnes platums - 0,5 m, 5 m dziļumā nedaudz paplašinās, griestu augstums - 1 m, izplūst avots.

Avoti: LE1, LD, La1

ellobiidae   lat.

1. Sīkgliemežu dzimtas "Carychiidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

Ellriha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ellrich"), Tīringenes federālajā zemē, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ellvangene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ellwangen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 23600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Elmadāga   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ankaras ilā, 42700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Elmaira   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Elmira"), Ņujorkas štatā, 28600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Elmali   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Elmali"), Antaljas ilā, 15200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Elmasnou   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("El Masnou"), Katalonijā, Barselonas provincē, 22500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

elmerēt   apv.

1. Trakot, plosīties.

Avoti: ME

elmeris   apv.

1. ĻOti strādīgs cilvēks.

Avoti: ME

elmēties   apv.

1. Nopūlēties.

2. hip. Trakot.

Avoti: EH, ME

elmidae   lat.

1. Strautnagaiņu dzimta.

Avoti: LD

elmsa   novec.

1. Elmsa uguns - elektriska gaisma, parādība, kas dažreiz redzama augstu, smailu priekšmetu galos, kā torņu, mastu utt.

Avoti: SV33

Elmshorna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Elmshorn"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 47700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Elmukalla   vietv.

1. Mukella - pilsēta Jemenā.

Avoti: PZT

elne   apv.

1. rel. Elle.

2. Ļoti slikta vieta.

Avoti: KiV

Elnēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aknīstes novada Gārsenes pagastā.

Avoti: LC

Elneta   vietv.

1. Iļeta - upe Krievijā, Marijelas Republikā, tās nosaukums mariešu valodā.

Avoti: LpA

elnēties   apv.

1. Lamāties; lamājoties lietot vārdu "elne".

Avoti: KiV

elnīgs   apv.

1. Ļoti smags (piemēram, par darbu).

Avoti: KiV

elocija

1. Eluēšana - vielas izdabūšana no hromatogrāfiskās kolonnas, izskalojot to ar piemērotu šķīdinātāju (eluentu).

elodea   lat.

1. Elodejas.

Elodea canadensis— Kanādas elodeja.

Avoti: LD

elodeja   -as, s.

1. dsk. Mazlēpju dzimtas ģints ("Elodea"), daudzgadīgs ūdensaugs, ~12 sugu, Latvijā konstatēta 1 suga.

Kanādas elodeja— elodeju suga ("Elodea canadensis").

Avoti: LLVV, LxE

eloge   novec.

1. Slavinājums, piemiņas runa vai raksts.

Avoti: KV

elogijs   novec.

1. Romā uzraksts ar nopelnu uzskaitījumu ievērojamāko darbinieku kapu pieminekļiem, statujām u. c.

Avoti: KV

elogs   apv.

1. Bezdibenis.

Avoti: ME

elohim   rel.; senebr.

1. Dieva vārds, dažreiz lietots Jahves vietā; vārda El daudzskaitļa forma.

Avoti: KV

elohims

1. Semītu augstākās dievības vārda daudzskaitļa forma, kas lietota Bībelē Vecajā Derībā Jahves vārda vietā vispārīgas dievības nozīmē.

Avoti: SV08

elohists   novec.

1. Pentateucha (piecu Mozus grāmatu) rakstu avots, kur lietots vārds "elohim".

Avoti: KV

Eloja   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Eloy"), Arizonas štatā, 16700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

elokvence

1. Daiļrunība.

Avoti: SV96

elokvents

1. Daiļrunīgs.

Avoti: LV93

elongācija   astr.

1. Leņķis, ko veido Saules sistēmas debess ķermenis, Zeme un Saule.

Avoti: ZTV

elophila   lat.

1. Māņsviļņu dzimtas ģints.

Elophila nymphaeata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

elpa   -as, s.; parasti vsk.

1. Izelpotais, arī ieelpojamais gaiss.

Redzēt elpu— redzēt garaiņus, kas, aukstā laikā izelpojot, plūst no mutes.

Elpas vilciens— ieelpa, arī izelpa.

// pārn. Gaisa strāva, plūsma, pūsma (parasti viegla); dvesma; gaiss, kas raksturīgs kādai vietai.

// pārn. Smarža; dvesma (2).

// pārn. Raksturīga (kādas parādības) pazīme, kas sajūtama, izjūtama.

2. Ieelpa vai izelpa.

Aizturēt elpu— brīdi neelpot.

Atgūt elpu— spēt atkal elpot.

Ņem (arī rauj) elpu ciet— saka, ja trūkst gaisa, ir grūti elpot.

Būt bez elpas (retāk dvašas)— saka, ja vairs nespēj paelpot.

Avoti: LLVV

elpām   apv.

1. Brīžiem.

Avoti: KnV

Elpaso   apv.

1. Pilsēta ASV ("El Paso"), Teksasas štatā, 679000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, WA16

Elpasodiroblsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("El Paso de Robles"), Kalifornijas štatā, 31300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

elpceļi   v., dsk.

1. Elpošanas ceļi.

Avoti: MLVV

elpe   -es, s.

1. parasti vsk.; pareti. Lopbarība; karaspēkā lietojamā zirgu barība: siens, auzas, salmi (arī pakaišiem), ko izsniedz pēc zināmām normām.

2. apv. Palīdzība, atbalsts.

3. apv. Elpa.

Elpi dabūt— saņemt spēcīgu sitienu.

Avoti: LLVV, TV, SiV

Elpene   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Eupen"), Valonijas reģiona Ljēžas provincē, 18900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

elperis   apv.

1. Vecs darba zirgs; kleperis.

Avoti: ME

elpermanis   apv., hip.

1. Izpalīgs.

Avoti: SiV

elpesteris   apv.

1. Muļķīgs, nemierīgs cilvēks.

Avoti: ME

elpēklis   apv.

1. Elpvads, traheja; ventilācijas caurums.

2. Ādas pora.

Avoti: ME

elpēt   apv.

1. Dzīvot, iztikt.

2. Elpot.

3. Barot, ēdināt.

4. Saimniekot.

Avoti: ViV, ME, EH

elpēties   apv.

1. Izturēt, pūlēties, censties.

2. Rūpīgi uzlabot savu materiālo situāciju.

Avoti: NeV, EH

elpiem   apv.

1. Brāzieniem, joņiem.

Avoti: EH

elpināšana   -as, s.

1. Process, darbība --> elpināt.

Avoti: LLVV

elpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ievadīt un izvadīt (kādam) no plaušām gaisu.

Avoti: LLVV

elpinēt   apv.

1. Elpot.

Avoti: EH

elpiņa   -as, s.; sar.

1. Dem. --> elpa.

Avoti: LV93

elpiņš   apv.

1. Palīgs, glābiņš; neliels atbalsts.

Avoti: TlV, ME

elpis   apv.

1. Elpa.

Avoti: EH

elpojums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Paveikta darbība --> elpot.

Avoti: LLVV

elpokle   apv.

1. Elpojamā, gaisa rīkle.

Avoti: KV

Elporvenira   vietv.

1. Pilsēta Panamā ("El Porvenir"), Kunajalas pamatiedzīvotāju komarkas administratīvais centrs, 15500 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

elpošana   -as, s.; fiziol.

1. Gāzu apmaiņa starp cilvēka vai dzīvnieka organismu un apkārtējo vidi; gāzu ieplūšana plaušās un izplūšana no tām ieelpā un izelpā.

Elpošanas aparāts— orgāni, pa kuriem plūst gaiss (deguna dobums, aizdegune, balsene, elpvads, bronhi, alveolas).

Elpošanas (arī elpojamie) ceļi— deguna dobums, aizdegune, elpvads, bronhi.

Diafragmas elpošana— dziļa elpošana, kurā piedalās diafragma.

Avoti: LLVV

elpot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. intrans. Uzņemt skābekli un izdalīt ogļskābo gāzi (par cilvēku vai dzīvnieku).

// pārn. Garot (parasti par zemi, tīrumu).

// pārn. Viļņot, šalkt, arī garot (par jūru, ezeru, upi).

// pārn. Pūst (par vēju).

// pārn. Smaržot.

2. trans. Ieelpot vai izelpot (gaisu).

// pārn. Radīt, izplatīt (piemēram, smaržu, siltumu).

Avoti: LLVV

Elprata   vietv.

1. Elprata de Ljobregata - pilsēta Spānijā ("El Prat de Llobregat"), Katalonijā, Barselonas provincē, 62900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Nsī

Elprogreso   vietv.

1. Pilsēta Hondurasā, Joro departamentā, 110900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

elpt   apv.

1. Elpot.

Avoti: EH

elptests

1. Izelpas paraugu analīze.

Avoti: PL

Elpuerto   vietv.

1. Elpuerto de Santamarija - pilsēta Spānijā ("El Puerto de Santa Maria"), Andalūzijas autonomā apgabala Kadisas provincē, 88700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Elpupe   vietv.

1. Dzedrupes satekupes Šķēdes paralēls nosaukums Talsu novadā.

Avoti: LD

elpvads   -a, v.

1. Traheja.

Avoti: LLVV

Elrīno   vietv.

1. Pilsēta ASV ("El Reno"), Oklahomas štatā, 18200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Els   rel.

1. Kanaāniešu un feniķiešu lielais dievs un pasaules radītājs.

Avoti: R1

ēls

1. Gaišais angļu alus.

Avoti: Ang

elsa   apv.

1. Šņuksti, raudas.

2. Vēsma.

Avoti: LV93, Sin

elsājiens   apv.

1. Dziļš, smags elpas vilciens.

Avoti: EH

elsas   -u, s.; parasti dsk.

1. Krampjaina, skaļa ieelpa un izelpa (raudot).

2. Apgrūtināta, skaļa elpošana (piemēram, aiz piepūles, sāpēm).

// pārn. Šņācošs, ritmisks troksnis.

Avoti: LLVV

elsāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Elsot (1).

2. Elsot (2); elst.

Avoti: LLVV

Elsdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Elsdorf"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 21000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Elsentro   vietv.

1. Pilsēta ASV ("El Centro"), Kalifornijas štatā, 43700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Elsfleha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Elsfleth"), Lejassaksijas federālajā zemē, 9100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

elsiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> elst.

Avoti: LLVV

elsholtzia   lat.

1. Sievmētras.

Elsholtzia ciliata— matainā sievmētra.

Elsholtzia patrinii— matainās sievmētras "Elsholtzia ciliata" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

elsīgs   apv.

1. Tāds, kam ir iekšķīgs iekaisums, astmatisks, tāds, kas cieš no plaušu slimības.

Avoti: ME, VeAT

elsināt   apv.

1. Ātri un smagi elsot, dvašot.

Avoti: EH

elsinēt   apv.

1. Ilgāku laiku elst (parasti par dzīvnieku).

Avoti: KiV

elsinis   apv.

1. Elsiņš.

Avoti: KnV

elsiņš   apv.

1. Cietināta, atsevišķi liekama priekšdaļa kreklam.

Avoti: KnG

elsis   -ša, v.

1. Mazlēpju dzimtas ģints ("Stratiotes"), daudzgadīgs ūdensaugs ar dzeloņainām lapām un baltiem ziediem.

2. apv. Tas, kas elš, elsā, elso.

Avoti: LLVV, SiV

Elsīte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aknīstes novada Gārsenes pagastā.

2. Dienvidsusējas kreisā krasta pieteka Akništes novadā, garums - 15 km, kritums - 38 m, sākas Augštaitijas augstienē Lietuvā.

Avoti: LC, LD

elsksniens   apv.

1. Alkšņu mežs, alksnājs.

Avoti: KV

Elslo   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Elsloo"), Limburgas provincē, 9200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Elsmīra   vietv.; nelok.

1. Elsmīra sala - atrodas Kanādas Arktiskā arhipelāga ziemeļos (angļu val. "Ellesmere Island"), platība - 196000 kvadrātkilometru, 168 iedzīvotāji (2001. g.), augstums - līdz 2616 m, ledāji ~80000 kvadrātkilometru, Neirsa šaurums atdala no Grenlandes, Džonsa šaurums - no Devona salas, Jurikas šaurums un Nansena šaurums - no Aksela Heiberga salas.

Avoti: LģE

Elsnica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Oelsnitz/Vogtl."), Saksijas federālajā zemē, 10800 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Oelsnitz/Erzgeb."), Saksijas federālajā zemē, 11300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

elsojiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> elsot (2); elsiens.

Avoti: LLVV

elsonis   apv.

1. Dilonis.

Avoti: EH

elsoņa   -as, s.

1. Ilgstošu skaņu kopums --> elsot (2); elst.

Avoti: LLVV

elsot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Raudot krampjaini ievilkt elpu.

2. Ar grūtībām, skaļi elpot (piemēram, aiz piepūles, sāpēm); elst.

3. pārn. Radīt šņācošu, ritmisku troksni (parasti par mašīnām).

Avoti: LLVV

elst   elšu, els, elš, pag. elsu; intrans.

1. Ar grūtībām, skaļi elpot (piemēram, aiz piepūles, sāpēm); elsot (2).

2. pārn. Radīt šņācošu, ritmisku troksni (parasti par mašīnām).

Avoti: LLVV

Elsta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Elst"), Gelderlandes provincē, 21400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

elstānieši

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Elste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

elste   novec.

1. Brīvzemnieku nosaukums tautā.

Avoti: KV

Elste   vietv.

1. Dzelzceļa pieturpunkts Gulbenes novada Daukstu pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Pļaviņas - Gulbene, 201 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāts 1924. g.

Avoti: LE1

Elstenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Elstenberg"), Saksijas federālajā zemē, 4300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

elstēnieši

1. Gulbenes novada Daukstu pagasta apdzīvotās vietas "Elste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Elstere   vietv.

1. Švarce Elstere - upe Vācijā ("Schwarze Elster"), Elbas labā krasta pieteka, garums - 188 km.

2. Veise Elstere - upe Vācijā ("Weisse Elster"), Zāles labā krasta pieteka, garums 257 km, izteka Fogtlandē, Čehijas pierobežā, ieteka augšpus Halles.

3. ģeol., vēst. Elsteres apledojums - Skandināvijas (Eiropas) apledojums Rietumeiropā, nosaukums retumis lietots arī ģeoloģiskajā literatūrā attiecībā uz Latvijas kvartāra nogulumiem, pēc Latvijas kvartāra nogulumu stratigrāfiskā iedalījuma Latvijā tam atbilst Lētīžas apledojums.

Avoti: PZT, LpA, LD

Elsterverda   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Elsterwerda"), Brandenburgas federālajā zemē, 8300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Elstes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lizuma pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Daukstu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

elsties   apv.

1. Smagi elpot, elst.

Avoti: EH

Elstike-Stenlese   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 21500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

elstīns   apv.

1. Cietināta, atsevišķi liekama priekšdaļa kreklam.

Avoti: ĒiV

elstiņš   novec.

1. Krūteža.

Avoti: SLG

Elstra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Elstra"), Saksijas federālajā zemē, 2900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

elsuļot   apv.

1. Elst, elsot.

Avoti: Sin

elsus   apv.

1. Elpa.

Avoti: EH

Elsvērta   vietv.; nelok.

1. Elsvērta Zeme - atrodas Rietumantarktīdā (angļu val. "Ellsworth Land"), uz dienvidrietumiem no Antarktīdas pussalas starp 62. un 102. rietumu garuma grādu, ledāja virsa ~2000 m vjl., ledus biezums - līdz 3000 m.

2. Elsvērta kalni - atrodas Elsvērta Zemes dienvidu daļā (angļu val. "Ellsworth Mountains"), garums - 700 km, augstākā virsotne - 5140 m.

Avoti: LģE

elša   apv.

1. Noguris cilvēks.

Avoti: EH

elšasaiti   rel.

1. Jūdeokristiešu baptistu grupa 3. gs. Mezopotāmijā.

Avoti: R1

elšāt   apv.

1. Ātri un dziļi elpot.

Avoti: EH

elši   dsk.

1. Mazlēpju dzimtas ģints ("Stratiotes"), daudzgadīgs ūdensaugs ar dzeloņainām lapām un baltiem ziediem.

Elšu zāle— elšu suga ("Stratiotes aloides").

Avoti: ME

elšķīns   apv.

1. Cietināta, atsevišķi liekama priekšdaļa kreklam.

Avoti: ĒiV

elteris   apv.

1. Nebēdnīgs, pārgalvīgs, nevaldāms cilvēks.

Avoti: EH

Elterleine   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Elterlein"), Saksijas federālajā zemē, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

eltermanis

1. Ģildes, cunftes vai amata vecākais, 13.-19. gs. Rīgā u. c. Latvijas pilsētās.

Avoti: EV

Eltmana   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eltmann"), Bavārijas federālajā zemē, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Eltons   vietv.

1. Beznoteku sālsnogulu ezers Piekaspijas zemienes ziemeļu daļā 18 m zjl., Krievijas Volgogradas apgabalā, platība 152-200 kvadrātkilometru (atkarībā no ūdenslīmeņa), vidējais dziļums - 0,1 m, dibenā biezs vārāmā sāls un ārstniscisko dūņu (~9 m) slānis.

Avoti: PZT

Eltville   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eltville am Rhein"), Hesenes federālajā zemē, 16800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

elu   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai paustu izsmieklu, zobgalīgu attieksmi; el.

Avoti: ME

elūcija

1. med. Nomazgāšana.

2. ķīm. Adsorbētās vielas atdalīšana no cieta adsorbenta virsmas hromatogrāfijā.

Avoti: TM

eluents   ķīm.

1. Šķīdinātājs, ko lieto hromatogrāfijā vielu sadalīšanas procesā.

Avoti: ZTV

eluēšana

1. Vielas izdabūšana no hromatogrāfiskās kolonnas, izskalojot to ar piemērotu šķīdinātāju (eluentu), elocija.

Avoti: SV69

elukubrācija   novec.

1. Naktī lampas gaismā rūpīgi izstrādāts sacerējums.

Avoti: KV

elukubrēt   novec.

1. Čakli un rūpīgi izstrādāt.

Avoti: KV

eluls   rel.

1. Jūdaistu civilā kalendāra divpadsmitais mēnesis.

Avoti: R1

Elūru   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Eluru"), Āndhra Pradēšas štatā, 190100 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PZT, Wi

elutriācija   med.

1. Šķidruma atduļķošana; process, kurā nešķīstoša pulvera rupjākos graudus atdala no smalkākajiem, nolejot šķidrumu pēc rupjāko graudu nogulsnēšanās.

Avoti: MSV

eluviāls   ģeol.

1. Tāds, kas radies iežu dēdēšanas procesā.

Eluviālais horizonts— izskalošanās horizonts augsnes profila augšdaļā.

Avoti: SV96

elūvijs   ģeol.

1. Nogulumi, ko veido nepārvietoti iežu dēdēšanas produkti (augsne, dēdējumgarozas).

Avoti: SV96

Elva   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Tartu apriņķī, 5600 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

2. Upe Igaunijā, Lielās Emajegi labā krasta pieteka.

Avoti: PuA, Wi, PZT

Elvaša   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Elvas"), Portalegri apgabalā, 23100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

elve   apv.

1. Velve.

Avoti: EH

elvede   apv.

1. Jauna egle rokas resnumā, kuras tievgalis, pārvērsts klūgā, noder plostu piestiprināšanai krastā.

Avoti: KV

elvene   apv.

1. Šūpoļu sānu kārts.

Avoti: EH

Elveruma   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Hēdmarkas filkē, 20600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

elvēt   apv.

1. Pērt.

Avoti: ME

elvēt   apv.

1. Velvēt.

2. Spraišļot (taisīt spraišļus).

Avoti: EH

elvete   apv.

1. Rīkste pēršanai; gana rīkste.

Avoti: ME

elvēties   apv.

1. Grūti, smagi strādāt.

Avoti: ME

ELVGF   saīs.

1. Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonds.

Avoti: PnR

elvs   apv.

1. Eļļa.

Avoti: EH

Elvuda   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Elwood"), Indiānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Apdzīvota vietta ASV ("Elwood"), Nebraskas štatā, 10000 iedzīvotāju (2010. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Elwood"), Ņujorkas štatā, 11200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

elymana   lat.

1. Cikādīšu dzimtas ģints.

Elymana sulphurella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

elymus   lat.

1. Ciņuvārpata.

Elymus caninus— suņu ciņuvārpata.

Elymus dahuricus— Daurijas ciņuvārpata.

Elymus fibrosus— šķiedrainā ciņuvārpata.

Elymus sibiricus— Sibīrijas ciņuvārpata.

Avoti: LD

elytrigia   lat.

1. Vārpatas.

Elytrigia junceiformis— doņu vārpata.

Elytrigia repens— ložņu vārpata.

Elytrigia x littorea— jūrmalas vārpata.

Avoti: LD

elzans   apv.

1. Neliela lente krekla apkakles un piedurkņu aizsiešanai, pogu vietā.

Avoti: ME

Elzasa   vietv.

1. Viens no Francijas reģioniem (fr. "Alsace", vācu "Elsass") un vēsturiska province Francijas austrumos, Reinas kreisajā krastā, ietver Augšreinas un Lejasreinas departamentu, administratīvais centrs - Strasbūra, platība - 8280 kvadrātkilometru, 1851400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

elzasieši

1. Tautība Francijas ziemeļaustrumos, Elzasas novada pamatiedzīvotāji, runā vācu un franču valodās, ticīgie - gk. katoļi, daļa protestanti (kalvinisti).

Avoti: LPE

elzdogs   apv.

1. Kaklauts.

Avoti: ME

elze   apv.

1. Cilpa, cilpiņa.

Avoti: ME

elzene   apv.

1. Neliela saite, ar ko pātagas ādas sloksne piestiprināta pie kāta.

2. Kalcenis, osiņa.

Avoti: ME

elzenis   apv.

1. Lenta vai josta (aptuveni 1 collu plata), ar kuru zirgam kaklā kar barības maisu, ganam - maizes kuli.

Avoti: ME, VeAT

elzens   apv.

1. Neliela lente krekla apkakles un piedurkņu aizsiešanai, pogu vietā.

Avoti: ME

elzevīras

1. Holandiešu grāmatu iespiedēju Elzevīru (16. gs. beigas - 18. gs. sākums) izdoti iespieddarbi.

Avoti: SV69

elzevīrs

1. Elzevīra burti - burti, kurus izveidojuši ievērojamie holandiešu grāmatu iespiedēji un izdevēji Elzevīri (16. gs. beigas - 18. gs. sākums).

Avoti: SV69

elziens   apv.

1. Neliela lente krekla apkakles un piedurkņu aizsiešanai, pogu vietā.

Avoti: ME

elziņš   apv.

1. Lencis, cilpa; bikšu lences.

Avoti: ME

Eļbasana   vietv.; novec.

1. Eļbasani - pilsēta Albānijā.

Avoti: PZT

Eļbasani   apv.

1. Pilsēta Albānijā, ķarka administratīvais centrs, 87800 iedzīvotāju (2001. g.).

2. Ķarks (apgabals) Albānijā, robežojas ar Korčas, Berati, Fieri, Trānas un Dibras ķarku, kā arī ar Maķedoniju.

Avoti: LpA

eļektrička   žarg.

1. Elektriskais vilciens.

Avoti: SLG

Eļkšni   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Elkšņi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Elkšņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Eļkšņi   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Elkšņi" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Elkšņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

eļļa   -as, s.

1. Par ūdeni vieglāks un tajā nešķīstošs taukains šķidrums, ko iegūst no dažiem augiem vai derīgajiem izrakteņiem.

Augu eļļas— no augiem iegūti taukskābju glicerāti.

Ēteriskās eļļas— no augiem iegūti, ūdenī nešķīstoši, viegli gaistoši šķidrumi.

Eļļas augi— augi, kuru sēklas, augļi vai citas daļas satur daudz eļļas.

Eļļas krāsa— krāsa, kurā par saistvielu izmantota eļļa.

Eļļas glezniecība— glezniecības tehnika, kurā izmanto eļļas krāsas.

Eļļas drēbes— apģērba gabali, kas pagatavoti no speciāli apstrādāta, ūdensnecaurlaidīga auduma (parasti lieto zvejnieki vai jūrnieki).

Matu eļla— mateļļa.

Eļļas eruka— viengadīgs krustziežu dzimtas eļļas augs ("Eruca sativa"), ko audzē Indijā un citās Dienvidrietumāzijas zemēs eļļas ieguvei.

Eļļas vaboles— vaboļu (augēdāju) kārtas dzimta ("Meloidae") ar 2300 sugām, no tām Latvijā sastopamas 4 sugas.

Zivu eļļa— zivju eļļa.

Avoti: LLVV

eļļainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> eļļains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

eļļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur daudz eļļas; tāds, kam ir eļļas piejaukums.

2. Tāds, kas ir pārklāts vai piesūcināts ar eļļu; tāds, kam ir eļļas traipi.

Avoti: LLVV

eļļainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> eļļains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

eļļaspalma

1. dsk. Palmu rindas ģints ("Elaeis"), stumbrs 20-30 m garš (kultūrā 10-15 m), Centrālās Āfrikas rietumu daļā, tikai 1 s.

Gvinejas eļlaspalma— eļļaspalmu suga ("Elaeis guinensis").

2. Palmu rindas ģints ("Corozo").

Amerikas eļļaspalma— šīs ģints suga ("Corozo oleifera").

Avoti: EV, PDE

eļļasvabole

1. Vaboļu kārtas dzimta ("Meloidae"), >4000 s., Eiropā konstatētas ~140 s., Latvijā - 6 sugas, ķermenis iegarens, bieži drukns, segspārni mīksti, maz hitinizēti, parasti spilgtā krāsā, bieži ar metālisku spīdumu; iztraucētas izdala dzeltenu aizsargšķidrumu, kas cilvēkam var radīt ādas apdegumu.

Zaļā eļļasvabole— spāniešu muša, eļļasvaboļu dzimtas suga ("Lytta vesicatoria").

Avoti: LD

eļļāt   apv.

1. Eļļot.

Avoti: KiV

eļļe   apv.

1. Eļļa.

Avoti: VV

eļļīgs   apv.

1. Tāds, kas satur eļļu (vai eļļai līdzīgu vielu).

Avoti: ĒiV

eļļjaka   -as, s.

1. Jaka, arī pusmētelis no speciāli apstrādāta, ūdensnecaurlaidīga auduma (parasti lieto zvejnieki vai jūrnieki).

Avoti: LLVV

eļļnoturība

1. Materiāla spēja pretoties šķidrā kurināmā (degvielu) un eļļu iedarbībai.

Avoti: LPE

eļļošana   tehn.

1. Materiāla virsmas pārklāšana ar ziežvielu; ar to samazina mašīnu un mehānismu kustīgo daļu berzi, samazina jaudas zudumus, nodilumu, sakaršanu, koroziju un palielina savienojumu hermētiskumu.

Avoti: ZTV

eļļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ziest (ko) ar eļļu; ievadīt (kur) eļļu.

Avoti: LLVV

eļļotājs

1. tehn. Ierīce eļļas padevei tieši pie berzes virsmām.

2. tekst. Ķīmisku vielu maisījums, ar kuru apstrādā filamentus vai pavedienus to iegūšanas procesā; parasti satur augu eļļas vai minerāleļļas.

Avoti: ZTV

eļļoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Pārklāties ar eļļu; kļūt eļļainam.

Avoti: LLVV

eļļtveris   tehn.

1. Tilpne noplūstošās eļļas savākšanai no transformatora vai citas ar eļļu pildītas elektroiekārtas.

Avoti: EepV

eļļveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Eļļai līdzīgs.

Avoti: LLVV

Eļstes   vietv.

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Elstes" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Eļstis   vietv.

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Elstes" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

eļva   apv.

1. Eļļa.

Avoti: EH

eļvs   apv.

1. Eļļa.

Avoti: EH

EM   saīs.

1. Ekonomikas ministrija.

Avoti: i2

Em   saīs.

1. Eksametrs (10^18 m = 1000000000000000 km).

2. novec. Emanācija - viens no ķīmiskā elementa radona vēsturiskajiem nosaukumiem, tā ķīmiskais simbols.

Avoti: KV

EMA   saīs.

1. Eiropas Zāļu aģentūra (bijusī Eiropas Medicīnas produktu novērtēšanas aģentūra ("European Agency for the Evaluation of Medicinal Products"); EMEA).

Avoti: PnR

ēma   val.

1. Abstrakta, kompleksa, jēdzieniski vispārināta, ar noteiktu valodas līmeni saistīta valodas struktūrvienība kā dažādu šīs vienības izpausmes veidu kopums (invariants, nevis konkrēts īstenojums).

Avoti: VsV

ēma   apv.

1. Ēdiens (bērnam).

2. Barība, ēsma.

Avoti: ViV, ME

Ēma   ģeol.

1. Ēmas starpleduslaikmets - pēdējais starpleduslaikmets Rietumeiropā, kas Latvijā tiek saukts par Felicianovas starpleduslaikmetu.

2. Ēmas jūra - vēlā pleistocēna starpleduslaikmetā Ziemeļjūras un Baltijas jūras ieplakā eksistējušais baseins.

Avoti: LD

e-mails   v., sar., nevēl.

1. Elektroniskā pasta vēstule (angļu "e-mail").

Avoti: MLVV

Emajegi   vietv.

1. Upe Igaunijā, iztek no Pihajerva Otepes augstienē, ietek Peipusa ezerā, garums - ~250 km.

Mazā Emajegi— Emajegi upes augštece no iztekas līdz Vertsjerva ezera (Vircezera) dienvidu galam, garums - 82 km.

Lielā Emajegi— Emajegi lejtece no Vertsjerva ziemeļaustrumiem līdz Peipusam, garums - 150 km.

Avoti: PZT, PuA

e-maks   inf.

1. Programmatūra, kas elektroniskajā komercijā izpilda kabatas portfeļa funkcijas.

Avoti: D3

emakulācija   med.

1. Vasaras raibumu vai citu plankumu notīrīšana no sejas.

Avoti: TM

Emalahleni   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikā ("eMalahleni"), Mpumalanas provincē, 119500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

emalīts   novec.

1. Celluloīda šķīdinājums dažādos viegli gaistošos šķīdinātājos.

Avoti: KV

emalja   -as, s.

1. anat. Audi, kas veido zoba ārējo kārtu.

2. tehn. Neorganisks stiklveida pārklājums, ko metāliem uzkausē vai nostiprina, uzkarsējot līdz saķepšanai; materiāls, ko lieto pārklājumu iegūšanai.

Emaljas krāsa— krāsa, kas satur pigmentus un sintētiskos vai dabiskos sveķus.

Emaljas glezniecība— glezniecības tehnika, kurā attēlu veido, metāla plāksni noklājot ar stikla pulveri un piededzinot.

Avoti: LLVV

emaljēšana   tehn.

1. Emaljas (šlikera veidā) uzklāšana uz izstrādājuma virsmas un nostiprināšana apdedzinot.

Emaljēšanas paņēmieni— iegremdēšana, uzliešana, uzputināšana ar nostiprināšanu, apdedzinot krāsnī, plazmā vai ar indukcijas paņēmienu.

Avoti: ZTV

emaljēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārklāt ar emalju (2).

Avoti: LLVV

emaljēts   apv.

1. Tāds, kas pārklāts ar emalju (2).

Avoti: ĒiV

emaļa   novec.

1. Emalja.

Avoti: LME

emaļēt   novec.

1. Emaljēt.

Avoti: LV93

emanācija

1. Izplūšana, izdalīšanās, izstarošana.

2. ķīm., novec. Radioaktīva gāze, viens no elementa radona (Rn) nosaukumiem.

3. filoz. Neoplatonisma un gnosticisma mācībā - pasaules izcelšanās izskaidrojums ar dievības radošās enerģijas izplūšanu.

Avoti: ZTV

emanacionisms   mit.

1. Filozofiska un teoloģiska teorija, kura māca, ka visu radījumu izcelsme meklējama netīšā, tomēr neizbēgamā mazāk pilnīgu garīgo būtņu aizplūšanā no bezgalības, neizsmeļamas un nemainīgas pirmatnējās substances.

Avoti: MrJ

emanatorijs   med.

1. Iestāde, kurā slimniekus ārstē ar radioaktīviem ūdeņiem un rādija emanācijas inhalācijām.

Avoti: MSV

emancipācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Atbrīvošana vai atbrīvošanās no atkarības, pakļautības, aizspriedumiem, līdzvērtīga sabiedriska stāvokļa iegūšana (īpaši attiecībā uz sieviešu tiekšanos pēc līdztiesības).

Avoti: LLVV

emancipēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atbrīvot (kādu) no aizbildniecības, pakļautības, atkarības; atbrīvot (kādu) no aizspriedumiem.

Avoti: LLVV

emancipēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos.

1. Refl. --> emancipēt.

Avoti: LLVV

emancipēts

1. Tāds, kas atbrīvojies no konvencionāliem žņaugiem.

Avoti: LEV

emanometrs

1. Mēraparāts radona satura noteikšanai atmosfērā.

Avoti: MetV

emanoterapija   med.

1. Ārstēšana ar rādija emanāciju.

Avoti: MSV

emans

1. Novecojusies ārpussistēmas mērvienība, kas lietota īpatnējās aktivitātes (radioaktīvo vielu koncentrācijas) mērīšanai šķidrumos vai gāzēs.

Avoti: LPE

ēmars   apv.

1. Āmurs.

Avoti: EH

emaskulācija   med.

1. Vīrieša kastrācija; sēklinieku vai sēklinieku un dzimumlocekļa izgriešana.

Avoti: MSV

e-mazumtirdzniecība   inf.

1. Elektroniskā mazumtirdzniecība - atsevišķu preču pārdošana, izmantojot internetu.

Avoti: D3

emba   apv.

1. Aukle, zīdītāja (muižā).

Avoti: ViV

Emba   vietv.; vēst.

1. Embi - pilsēta Kazahstānā, tās nosaukums līdz 1992. g.

2. Žema - upe Kazahstānā, tās nosaukums līdz 1992. g.

Avoti: PZT

emballage   novec.

1. Iesaiņojums.

Avoti: KV

embargo   nelok., v.

1. Aizliegums ievest vai izvest (piemēram, preces).

2. Aizliegums kuģiem iebraukt ostā vai izbraukt no tās.

Avoti: LLVV

embatērija   novec.

1. Melodija vai dziesma, ko fleitas pavadībā dziedāja spartieši, dodamies kaujā.

Avoti: KV

embates   apv.

1. Embotiņi ("Teucrium").

2. Ozollapu embotiņš ("Teucrium chamaedrys").

Avoti: Aug2

embelīns   med.

1. Viela, iegūta no auga "Embelia ribes Burm." kaltētiem augļiem.

Avoti: TM

Embemčime   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Kočečumas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Embera   vietv.

1. Emberas-Vounānas komarka - Panamas pamatiedzīvotāju komarka ("Embera" / "Comarca Embera-Wounaan"), administratīvais centrs - Unjončoko, platība - 4384 kvadrātkilometri, 9550 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA

emberiza   lat.

1. Stērstes.

Emberiza aureola— birztalas stērste.

Emberiza brunniceps— brūnkakla stērste.

Emberiza buchanani— akmeņu stērste.

Emberiza caesia— sarkanknābja stērste.

Emberiza calandra— lielā stērste.

Emberiza chrysophrys— dzeltenuzacu stērste.

Emberiza cia— kalnu stērste.

Emberiza cineracea— Mazāzijas stērste.

Emberiza cioides— klinšu stērste.

Emberiza circlus— Dienvideiropas stērste.

Emberiza cirtinella— dzeltenā stērste.

Emberiza elegans— dzeltenkakla stērste.

Emberiza fucata— apkakles stērste.

Emberiza godlewskii— nogāžu stērste.

Emberiza hortulana— dārza stērste.

Emberiza jankowskii— Mandžūrijas stērste.

Emberiza leucocephala— baltpaura stērste.

Emberiza melanocephala— melngalvas stērste.

Emberiza pallasi— ziemeļu stērste.

Emberiza pusilla— mazā stērste.

Emberiza rustica— meža stērste.

Emberiza schoeniclus— niedru stērste.

Emberiza spodocephala— pelēkgalvas stērste.

Emberiza stewarti— kastaņbrūnā stērste.

Emberiza tristrami— melnrīkles stērste.

Emberiza variabilis— pelēkā stērste.

Emberiza yessoensis— rudkakla stērste.

Avoti: LD, ZvP

emberizidae   lat.

1. Stērstu dzimta.

Avoti: LD

emberizinae   lat.

1. Stērstu apakšdzimta.

Avoti: LD

Embi   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Aktebes apgabalā, 11700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1967. g.

Avoti: LpA, Wi

Embla   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - pirmā sieviete uz Zemes.

Avoti: LEV

emblēma   -as, s.

1. Nosacīts, simbolisks (jēdziena, idejas) apzīmējums (parasti attēla veidā).

Avoti: LLVV

emblemātika

1. Simboliski alegoriskas mākslas nozare manierisma un baroka laikmetā.

Avoti: SV96

emblemātisks

1. Uz emblēmu attiecīgs; tāds, kas ir emblēma; pieņemts, alegorisks.

Avoti: SV69

embolektomija   med.

1. Embola operatīva izņemšana; tiešā e., ko veic, atverot asinsvadu un izņemot embolu; netiešā e., ko veic ar instrumentu vai īpašu katetru, kurš ievadīts asinsvadā pa iegriezumu asinsvada sienā.

Avoti: MSV

embolēmija   med.

1. Emboli asinīs.

Avoti: MSV

embolija   -as, s.; med.

1. Asinsvadu vai limfvadu aizsprostojums ar asinīs vai limfā nokļuvušu asins recekli, gāzes pūslīti u. tml.

Avoti: LLVV

embolizācija   med.

1. Embola veidošanās.

2. Terapeitiska kādas vielas ievadīšana, kura aizsprosto asinsvadus.

Avoti: MSV

emboloīds   med.

1. Tāds, kas līdzīgs embolam.

Avoti: MSV

embololālija   med.

1. Bezjēgas vai beznozīmes vārdu iestarpināšana runā.

Avoti: MSV

embols   -a, v.; med.

1. Asins receklis, gāzes pūslītis u. tml., kas aizsprosto asinsvadus vai limfvadus.

Avoti: LLVV

embonpoint   novec.

1. Tuklums.

Avoti: KV

emboši   apv.

1. Ozollapu embotiņš ("Teucrium chamaedrys").

Avoti: Aug2

embotes   apv.

1. Ozollapu embotiņš ("Teucrium chamaedrys").

Avoti: Aug2

embotiņš

1. dsk. Lūpziežu dzimtas ģints ("Teucrium"), lakstaugi, ~300 sugas, Latvijā ļoti reti sastopamas 2 sugas.

Ozollapu embotiņš— embotiņu suga ("Teucrium chamaedrys"), kura vienīgā zināmā atradne Koknesē iznīcināta HES celtniecības laikā.

Kaķu embotiņš— embotiņu suga ("Teucrium marum"), kas vietām Latvijā audzēta kā krāšņumaugs; kaķu zāle.

Ķiploku embotiņš— embotiņu suga ("Teucrium scordium"), Latvijā aizsargājams augs.

Avoti: LD, Aug2, KV

embri-   med.

1. Salikteņos norāda uz embriju.

Avoti: MSV

embriektomija   med.

1. Embrija izņemšana ārpusdzemdes grūtniecībā.

Avoti: MSV

embrijs   -a, v.; biol.

1. Cilvēka vai dzīvnieka dīglis no olšūnas dalīšanās sākuma līdz augļa izveidošanās beigām.

Embrija skaņa— embrija sirdspuksti, kas sākot ar 5.-6. grūtn. mēnesi, ir saklausāmi caur mātes vēdera dobuma sienu.

2. Ziedaugu dīglis, kas ieslēgts sēklā.

Avoti: LLVV

embrio-   med.

1. Salikteņos norāda uz embriju.

Avoti: MSV

embrioblasts   med.

1. Blastocēles iekšējā šūnu masa, no kuras attīstās embrijs.

Avoti: MSV

embrioģenētika   -as, s.; biol.

1. Ģenētikas nozare, kas pētī organismu pazīmju veidošanos embrioģenēzē, kā arī mātes un augļa imunoloģiskās nesaderības cēloņus un teratogēnu izraisītās izmaiņas.

Avoti: ĢT

embrioģenēze   -es, s.; biol.

1. Embrija attīstības process, kas saistīts ar audu ģenētiski nosacītu diferencēšanos.

Avoti: ĢT

embriokardija   med.

1. Slimīgs stāvoklis, kurā sirds toņi atgādina augļa sirds toņus; pirmais no otrā toņa gandrīz nav atšķirams.

Avoti: MSV

embrioktonija   med.

1. Miesas augļa nogalināšana.

Avoti: TM

embrioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par cilvēka vai dzīvnieka dīgļa (aizmetņa) un augļa attīstību.

Augu embrioloģija— botānikas nozare, kas pētī sēklaugu apaugļošanas, dīgļa un endospermas attīstību.

Avoti: LLVV

embrioloģisks

1. Tāds, kas attiecas uz embrioloģiju.

Avoti: SV69

embriomorfisks   med.

1. Līdzīgs embrijam vai cēlies no embrija.

Avoti: MSV

embriomorfs   med.

1. Līdzīgs embrijam vai cēlies no embrija.

Avoti: MSV

embrionālisms   lopk.

1. Parādība, ka dzīvnieka attīstība ir traucēta jau embrionālajā stadijā.

Avoti: ZTV

embrionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir dīgļa stāvoklī.

Embrionālā attīstība— cilvēka vai dzīvnieka attīstība laikā, kad tas atrodas dīgļapvalkos vai mātes organismā.

2. Saistīts ar embriju.

Avoti: LLVV

embrionisms   med.

1. Embrionāls stāvoklis.

Avoti: MSV

embrionizācija   med.

1. Šūnu vai audu atgriešanās embrionālā stāvoklī.

Avoti: MSV

embrions   novec.

1. Embrijs.

Avoti: LME

embriopātija   med.

1. Augļa saslimšana ar patoloģijas attīstīšanos vai bez tās.

Avoti: MSV

embrioplastisks   med.

1. Tāds, kas piedalās embrioģenēze.

Avoti: MSV

embriotoksons   med.

1. Iedzimts apduļķojums radzenes malā.

Avoti: MSV

embriotomija   med.

1. Dīgļa sagriešana, augļa sadalīšana grūtu dzemdību gadījumos, kad apdraudēta dzemdētājas dzīvība.

Avoti: SV69

embriotoms   med.

1. Embriotomijā lietojamais instruments.

Avoti: TM

embriotrofija   med.

1. Augļa barošanās.

Avoti: MSV

embriulcija   med.

1. Embrija vai augļa izvilkšana no dzemdes mehāniskā ceļā.

Avoti: MSV

embrokācija   med.

1. Šķidra medikamenta ieberzēšana.

2. Šķidra ziede; šķidrums kompresei.

3. Sautējoša komprese.

Avoti: MSV

embuļi   apv.

1. Jumtu saulrietenis ("Sempervivum tectorum").

Avoti: Aug2

emburdznieki

1. Ozolnieku novada Sidrabenes pagasta apdzīvotās vietas "Emburga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Emburga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ozolnieku novadā (līdz 2009. g. - Jelgavas rajonā) 22 km no Jelgavas, izveidojusies bijušās muižas "Annenburg" teritorijā, Sidrabenes pagasta administratīvais centrs.

2. vēst. Emburgas pagasts - pastāvēja bijušajā Jelgavas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Salgales pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Ozolnieku novada Sidrabenes pagastā un Iecavas novadā.

Emburgas pilskalns— atrodas Ozolnieku novada Sidrabenes pagastā, tas ir neliels, 3-4 m augsts paugurs Ragvēžu upītes krastā, netālu no tās ietekas Lielupē, bijis apdzīvots viduslaikos.

3. Apdzīvota vieta (vidējciems) Brocēnu novada Cieceres pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

emburti   apv.

1. Jumtu saulrietenis ("Sempervivum tectorum").

Avoti: Aug2

embute   apv.

1. Lauka vībotne, arī parastā vībotne ("Artemisia campestris"; "Artemisia vulgaris").

Avoti: Aug2

Embūte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vaiņodes novadā 12 km no Vaiņodes.

2. Embūtes pagasts - pagasts Vaiņodes novadā ar administratīvo centru Vībiņos, robežojas ar Vaiņodes pagastu, kā arī ar Priekules, Aizputes, Skrundas un Saldus novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Amboten, krieviski - Ambotenskaja.

Embūtes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta pirmskara Asītes pagasta teritorijas austrumu daļa, savukārt pirmskara Embūtes pagasta dienvidaustrumu stūris iekļauts tagadējā Vaiņodes pagastā.

Embūtes pilskalns— atrodas Vaiņodes novada Embūtes pagastā, 400 m uz ziemeļiem no Embūtes centra, ~26 m augsts mitru pļavu ieskauts reljefa izvirzījums, plakumam noapaļota trīsstūra veids (garums - 60 m, platums - 15-50 m).

3. Embūtes pauguraine - dabas apvidus Rietumkursas augstienes dienvidaustrumos, hipsometriski augstākā un paugurainākā augstienes daļa, platība - 69500 ha, robežojas ar Bandavas pauguraini, Pieventas un Vadakstes līdzenumu, Ventas ieleju un Vārtājas viļņoto līdzenumu.

Avoti: LPag, LC, LE1

embutes   apv.

1. Embotiņi ("Teucrium").

2. Ozollapu embotiņš ("Teucrium chamaedrys").

Avoti: Aug2

embuti   apv.

1. Embotiņi.

2. Jumtu saulrietenis ("Sempervivum tectorum").

Avoti: KV, Aug2

embūtnieki

1. Vaiņodes novada Embūtes pagasta apdzīvotās vietas "Embūte" iedzīvotāji.

Avoti: V1

EMCDDA   saīs.

1. Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centrs ("European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction").

Avoti: PnR

Emdene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Emden"), Lejassaksijas federālajā zemē, 49800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

EMEA   saīs.

1. Eiropas Medicīnas produktu novērtēšanas aģentūra ("European Agency for the Evaluation of Medicinal Products").

Avoti: PnR

Emēda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģē, 4900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

emeji

1. Gaošanu grupas cilts, Taivānas salas pirmiedzīvotāji, dzīvo gk. salas kalnainajā austrumu daļā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, ģints iekārtas paliekas, animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

ēmeklēties   apv.

1. Ķēmoties.

Avoti: NeV

emeklis   apv.

1. Iemesls.

2. Spoks.

Avoti: ME

ēmeklis   apv.

1. Ķēms.

2. Kāds, kas atdarina citus.

Avoti: NeV

Emelorda   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Emmeloord"), Flevolandes provincē, 25600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Emena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Emmen"), Drentes provincē, 108000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

emenagogs   med.

1. Līdzeklis, kas izraisa, veicina menstruācijas.

Avoti: TM

emendācija

1. Izlabošana, izlabojums.

2. rel. Iespraudums tekstā, kas nav vēsturiski pamatots, bet šķiet tekstam atbilstošs.

Avoti: TV, RtV

emende   apv.

1. Draiska skuķe.

Avoti: EH

emendēt   novec.

1. Izlabot kļūdu, pārlabot.

Avoti: KV

emenoloģija   med.

1. Medicīnas nozare par menstruācijām.

Avoti: TM

ementāles   nelok., ģen.

1. Ementāles siers - Šveices cietā siera šķirne, ražots no govs piena, raksturīgi lieli caurumi.

Avoti: EpV

emerdžents   filoz.

1. Nejauši parādījies.

Emerdžentā evolūcija— filozofijas mācība, kas aplūko attīstību kā lēcienveida procesu; materiālistiskās dialektikas pretstats.

Avoti: LPE

emerģence   psih.

1. Tiecība uz augstākām kvalitātēm.

Avoti: PsA

emerģences   bot.

1. Izaugumi uz augu virsmas, kuru izveidošanā piedalās ne tikai epiderma, bet arī audi, kas atrodas dziļāk (piemēram, rožu dzeloņi, apiņu pieķeršanās matiņi uti).

Avoti: SV69

emericella   lat.

1. Eirociju dzimtas ģints "Eurotium" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

emeritēt   novec.

1. Atlaist no amata vecuma dēļ.

Avoti: KV

emeritēties

1. Aiziet pensijā, saglabājot akadēmisko nosaukumu, titulu u. tml.

Avoti: PL

emeritēts

1. Tāds, kas ir pensionēts un saglabā titulu, akadēmisko nosaukumu u. tml. (piem., emeritēts profesors).

Avoti: SV99

emerītis   apv.

1. Podiņš ar vāku.

2. Māla krūze.

Avoti: ME, EH

emerits   novec.

1. Pensionēts garīdznieks vai skolotājs.

Avoti: KV

emeritūra

1. Speciāla pensija, naudas pabalsts, piem., zinātniekiem, garīdzniekiem.

Avoti: SV96

emeritūra

1. Speciāla pensija, naudas pabalsts, piem., zinātniekiem, garīdzniekiem.

Avoti: SV96

emeritus

1. Persona, kas sasniegusi pensijas vecumu (parasti par profesoriem un mācītājiem).

Avoti: LEV

Emerli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Mardinas ilā, 6200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

emers   bot.

1. Divgraudu kvieši, kviešu suga no plēkšņu kviešu grupas.

Avoti: SV69

Emeta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Emet"), Kitahjas ilā, 11300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

emetamīns   med.

1. Ipekakuānas kristālisks alkaloīds.

Avoti: TM

emetatrofija   med.

1. Atrofija vai panīkums no pastāvīgas vemšanas.

Avoti: MSV

emetica   novec.

1. Zāļu līdzeklis, kas vienā laikā rada vemšanu un caureju.

Avoti: KV

emetīns   med.

1. Galvenais ipekakuānas alkaloīds, kefalīna metilēteris, balts amorfs pulveris, kūst pie temperatūras 74 Celsija grādi, saules gaismā paliek dzeltens.

Avoti: KV

emētisms   med.

1. Saindēšanās ar emetīnu vai ipekakuānu.

Avoti: TM

emetofobija

1. Bailes no vemšanas.

Avoti: PL

emetropija

1. Optiskajā ziņā pats pilnīgākais acs refrakcijas veids.

Avoti: SV69

emetrops

1. Cilvēks, kas vienlīdz skaidri redz tuvumā un tālumā.

Avoti: PL

emfātisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Sevišķi izcelts, uzsvērts, akcentēts, arī emocionāls.

Emfātiskais uzsvars— uzsvars, ko lieto, lai pievērstu kaut kam uzmanību, sevišķi izceltu, paustu lielāku pārdzīvojumu.

Avoti: LLVV, VsV

emfāze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; val.

1. Izcēlums, uzsvērums, akcentējums, arī emocionalitāte (parasti runā).

Avoti: LLVV

emfiteuze   novec.

1. Dzimtsnomas veids, kad neapstrādātu zemi atdeva beztermiņa valdīšanā personām, kas vēlējās tur apmesties un to apstrādāt.

Avoti: KV

emfizēma   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Gaisa pārmērīga uzkrāšanās orgānos, audos.

Plaušu emfizēma— plaušu paplašināšanās un ar to saistītā gaisa uzkrāšanās plaušās.

Avoti: LLVV

emfizemātiķis   med.

1. Plaušu emfizēmas slimnieks.

Avoti: TM

emflīze   med.

1. Vezikulāri vai eksantematozi izsitumi ar zvīņu veidošanos.

Avoti: MSV

EMG   saīs., med.

1. Elektromiogrāfija.

Avoti: VE

emi

1. Haņu tautības etniska grupa.

Avoti: PZT

EMI   saīs.

1. Viena no lielākajām pasaules mūzikas ierakstu kompānijām "Electric and Music Industries".

2. Eiropas Monetārais institūts.

Avoti: PL, PnR

emigrācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Iedzīvotāju izceļošana no savas dzimtās zemes (ekonomisku, politisku, reliģisku vai sadzīves iemeslu dēļ).

2. Dzīve, uzturēšanās ārzemēs (ekonomisku, politisku, reliģisku vai sadzīves iemeslu dēļ).

3. Kādā valstī dzīvojošu emigrantu kopums.

4. med. Klejotājšūnu vai leikocītu izkļūšana cauri sīko asinsvadu sienām apkārtējos audos.

Avoti: LLVV, TM

emigrants   -a, v.

1. Cilvēks, kas kādu iemeslu dēļ izceļo vai ir izceļojis uz citu valsti.

Avoti: LLVV

emigrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Izceļot no savas dzimtās zemes (ekonomisku, politisku, reliģisku vai sadzīves iemeslu dēļ).

Avoti: LLVV

emīlija   novec.

1. Kurvjziežu dzimtas viengadīga puķe ar īsu veģetācijas periodu, zied jūlijā - septembrī ar sarkaniem, oranžiem vai dzelteniem ziedu kurvīšiem 1,5-2 cm diametrā.

Avoti: LxE

Emīlija-Romanja   vietv.

1. Reģions Itālijā ("Regione Emilia-Romagna"), Apenīnu pussalas ziemeļu daļā, administratīvais centrs - Boloņa, platība - 22123 kvadrātkilometri, 4400000 iedzīvotāju (2013. g.), ietver 9 provinces - Boloņas, Ferrāras, Forli-Čezēnas, Modēnas, Parmas, Pjačencas, Ravenas, Redžo nell'Emīlijas un Rimini, robežojas ar Ligūrijas, Pjemontas, Lombardijas un Venēcijas reģionu ziemeļos, ar Markes un Toskānas reģionu, kā arī ar Sanmarīno Republiku dienvidos, austrumos apskalo Adrijas jūra.

Avoti: PuA, Wi

eminence   ģen. -es, dat. -ei, dsk. ģen. -ču, s.

1. Romas katoļu baznīcas kardinālu goda tituls; cilvēks, kam ir šāds tituls.

Avoti: LLVV, RtV

eminents   novec.

1. Izcils; slavens, augsts.

Avoti: KV

emirāts   -a, v.

1. Musulmaņu Austrumu zemēs - feodāls valdījums vai valsts, kurā valda emīrs.

Apvienotie Arābu Emirāti— valsts Āzijā, Arābijas pussalas austrumos, galvaspilsēta - Abū Dabī, administratīvais iedalījums - 7 emirāti, robežojas ar Saūda Arābiju un Omānu, kā arī ar Persijas un Omānas līci.

Avoti: LLVV, LģE

Emirdāga   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Afjonkarahisaras ilā, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Emirgazi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Emirgazi"), Konjas ilā, 5000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

emīrs   -a, v.

1. Valdošās personas, arī valdošās dzimtas piederīgā tituls (dažās musulmaņu zemēs); cilvēks, kam ir šāds tituls.

Avoti: LLVV

emisārs   -a, v.

1. Persona, ko kāda politiska vai valsts organizācija sūta kā savu aģentu (parasti uz citu zemi) ar kādu (parasti slepenu) uzdevumu.

Avoti: LLVV

emisija   -as, s.; parasti vsk.

1. ekon. Naudas un vērtspapīru izlaide apgrozībā.

Emisijas banka— banka, kurai ir tiesības izlaist apgrozībā papīrnaudu, banknotes, vērtspapīrus.

Emisijas peļņa— peļņa no vērtspapīru izlaides operācijām.

Emisijas prospekts— dokuments, kurā ir detalizēta informācija par emitentu un vērtspapīriem, ko tas piedāvā publiskajā apgrozībā.

2. fiz. Fotonu, elektronu, jonu un citu daļiņu izplūde no ķermeņiem.

Emisijas spektrs— spektrs, ko iegūst, atomiem un molekulām pārejot no ierosināta stāvokļa uz mazāk ierosinātu stāvokli vai pamatstāvokli.

Emisijas spektrālanalīze— fizikāla metode vielu elementsastāva kvalitatīvai un kvantitatīvai noteikšanai pēc spektra, ko izstaro ierosināti vielas atomi.

Emisijas spēja— fizikāls lielums, kas raksturo dotā ķermeņa termisko starojumu.

3. Tieša vai netieša vielu, vibrācijas, siltuma, nejonizējošā starojuma, trokšņa vai citāda izplūde no stacionāra vai difūza piesārņojuma avota, kura rodas, veicot piesārņojošu darbību, un ietekmē vai var ietekmēt vidi.

Emisijas ierobežošana— pasākumi, kas nodrošina emisijas limitēšanu, arī emisijas robežvērtības vai ierobežojumi un nosacījumi emisijas ietekmei, raksturam vai citām tās iezīmēm vai piesārņojošās darbības norises apstākļiem, kas ietekmē emisiju.

Avoti: SV96, FF, JtV

ēmisks/ētisks   antrop.

1. Dalījums starp lokālajiem pasaules skaidrojuma modeļiem un novērotāja veikto sociokulturālās sistēmas aprakstu.

Avoti: AV

emitents   -a, v.; ekon.

1. Iestāde vai uzņēmums, kas izlaiž apgrozībā papīrnaudu, banknotes, vērtspapīrus.

Avoti: LLVV

emiters

1. Izstarotājs.

2. Elektrods, kas ārēju apstākļu (sasilšanas, elektriskā lauka utt.) iedarbībā kļūst par elektronu avotu.

3. Nesimetriskas p-n pārejas apgabals ar lielu lādiņnesēju (elektronu vai caurumu) koncentrāciju.

4. Bipolārā tranzistora elektrods, no kura lādiņnesēji ieplūst tranzistora bāzē.

Emitera atkārtotājs— tranzistora kopkolektora pastiprinātājpakāpe, kas nepastiprina spriegumu, bet pastiprina strāvu; bieži izmanto par pastiprinātāja pēdējo (izejas) pakāpi.

Avoti: SV69

emitēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. ekon. Izlaist apgrozībā (papīrnaudu, banknotes, vērtspapīrus).

2. fiz. Izstarot (piemēram, gaismu), izsviest (piemēram, daļiņas).

Avoti: LLVV

emitētspēja

1. Fizikāls lielums, kas raksturo ķermeņa termisko starojumu un nosaka, cik daudz enerģijas tiek izstarots laika vienībā no ķermeņa virsmas vienību lielā viļņa garumu (vai frekvenču) intervālā.

Avoti: LPE

Emituofo   mit.

1. Ķīniešu vārds budisma bodhisatvam Amitābham.

Avoti: PmV

emka   žarg.

1. Motocikls.

2. Vieglas uzvedības sieviete; prostitūta.

Avoti: SLG

emma

1. Mīksts klubkrēsls ar augstu atzveltni, bez vai ar nelieliem roku balstiem; ieviesies 19. gs. vidū.

2. apv. Aukle, zīdītāja (muižā); emba.

3. žarg. Vieglas uzvedības sieviete; prostitūta.

Avoti: LEV, ViV, SLG

Emma   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - elles (dzidzoku) valdnieks, kas sprieda tiesu grēciniekiem un atkarībā no pārkāpuma smaguma nosūtīja dvēseli uz vienu no 16 soda apgabaliem.

Avoti: PmV

Emme   vietv.

1. Upe Šveicē, Āres labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Emmelshauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Emmelshausen"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 4750 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

emmenagoga   novec.

1. Zāļu līdzekļi, kas veicina mensturācijas.

Avoti: KV

Emmendingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Emmendingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 26300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Emmene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Emmen"), Lucernas kantonā, 28900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Emmentāle   vietv.

1. Emmes upes (Āres labā krasta pieteka) ielejas daļa Šveicē ("Emmental"), aptuveni no Šanfgnavas līdz Burgdorfai, garums - ~45 km.

Avoti: PZT

Emmeriha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Emmerich am Rhein"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 30100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

emmetropija   med.

1. Normālas acs refrakcijas spēja, normāla redze.

Avoti: TM

Emnesa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Eemnes"), Utrehtas provincē, 8800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

emo   mit.

1. Popmūzikas žanrs, kas izveidojās ap 1985. gadu.

Emo kultūra— subkultūra, kura 21. gs. sākumā atzarojās no gotu kultūras, slavina "atklātu emociju izpausmi".

Avoti: MkV

emocijas   -u, s.

1. Jūtu izpausme; pārdzīvojumi, apzinātas un neapzinātas cilvēku un dzīvnieku subjektīvās reakcijas uz iekšējo un ārējo kairinājumu iedarbību.

Avoti: LLVV, LEV

emocijzīme   inf.

1. Rakstzīme, rakstzīmju grupējums vai stilizēts grafisks attēls, ko izmanto displeja ekrānā emociju izpausmei elektroniskās saziņas procesā.

Avoti: D3

emocionālisms   novec.

1. Emociju, resp. jūtu uzlūkošana par dvēseles pamata parādību.

Avoti: KV

emocionalitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> emocionāls (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārinātā īpašība --> emocionāls (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> emocionāls (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

emocionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar emocijām, tām raksturīgs.

Emocionāls stāvoklis— psihisks stāvoklis, kam raksturīgas noteiktas emocionālās norises un to izpausmes pakāpes.

2. Tāds, kas spēj (parasti ātri, dziļi) pārdzīvot.

3. Tāds, kurā izpaužas jūtas, emocijas.

Avoti: LLVV, ZTV, VsV

emocionālums   v.

1. Vispārināta īpašība --> emocionāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

emodi   apv.

1. Himalaju ceriņš ("Syringa emodi").

Avoti: Aug2

emodīns   novec.

1. Trioksimetīlantrachinons, atrodams rabarberu saknēs kā chrizofanskābes pavadonis.

Avoti: KV

emolains   apv.

1. Bagātīgi sazēlis āboliņš.

Avoti: ME

emolājs   apv.

1. Nopļauts un novākts āboliņa lauks.

Avoti: ĒiV

emoliņš   apv.

1. Āboliņš.

Avoti: EH

emols   apv.

1. Āboliņš.

Avoti: ĒiV

ēmoties   apv.

1. Runāt muļķības, cenšoties izlikties asprātīgs.

Avoti: ME

emotikons

1. Drukas zīmīte emociju vai attieksmes paušanai.

Avoti: PL

emotīvisms   filoz.

1. Ētikas teorija, saskaņā ar kuru morālie vērtējumi ir tīri emotīvi, tie nav ne patiesi, ne aplami.

Avoti: SV96

emotīvitāte   novec.

1. Slimīgs jūtīgums, kad cilvēks uzbudinās bez pietiekoša pamata.

Avoti: KV

emotīvs

1. Tāds, kura pamatā ir emocijas; uz emocijām balstīts.

2. Emociju izraisīšanai paredzēts; tāds, kas izraisa emocijas.

Avoti: SV99

empātija   psih.

1. Spēja iejusties citas personas emocionālajā stāvoklī, izjust to pašu pārdzīvojumu.

Avoti: SV99

emperlītis   apv.

1. Sarkankrūtītis.

Avoti: EH

empetraceae   lat.

1. Visteņu dzimta.

Avoti: LD

empetrum   lat.

1. Vistenes.

Empetrum nigrum— melnā vistene.

Empetrum hermaphroditum— divdzimumu vistene.

Avoti: LD, DaE

empididae   lat.

1. Dejotājmušu dzimta.

Avoti: LD

empiēma   med.

1. Strutu uzkrāšanās kādā ķermeņa dobumā vai dobā orgānā.

Avoti: ZTV

empiēze   med.

1. Sastrutojums, pūtīšveida izsitumi; ikviena slimība, kam raksturīgas flegmonozas pūtītes, kuras pildās ar strutainu šķidrumu.

Avoti: MSV

empire   novec.

1. Mākslas stils, kas valdīja Francijā pirmās ķeizarvalsts laikā, 19. gs. sākumā, un bija iespaidots no antiskiem paraugiem.

Avoti: LME

empireima   med.

1. Smaka, kas rodas, organiskām vielām sadegot.

Avoti: MSV

empirejs

1. Pēc sengrieķu reliģiskajiem uzskatiem - pati augstākā debess daļa, kas ir tīra uguns un gaismas pilna, dievu mājoklis.

Avoti: SV69

empīrēm   novec.

1. Spriedums, kas izveidojies uz pieredzes pamata.

Avoti: KV

empīreumatisks   novec.

1. Ar deguma smaku, piem., dedzināts cukurs.

Avoti: KV

empīricists   filoz.

1. Empīrisma piekritējs.

Avoti: SV99

empīrija   -as, s.; parasti vsk.; filoz.

1. Cilvēka pieredze, ārējās pasaules uztvere, kas balstīta uz pieredzi.

2. Novērošana parastos, dabiskos apstākļos (atšķirībā no eksperimenta).

Avoti: LLVV

empīriķis   -ķa, v.

1. Empīrisma (1) piekritējs.

2. Cilvēks, kas domā un darbojas uz pieredzes pamata.

Avoti: LLVV, SV99

empiriokriticisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Pozitīvisma izziņas teorijas virziens, kas uzskata, ka viss eksistējošais ir sajūtas.

Avoti: LLVV

empiriokritiķis   -ķa, v.

1. Empiriokriticisma piekritējs.

Avoti: LLVV

empiriomonisms   vēst., filoz.

1. Empiriokriticisma paveids, pārspīlēja zināšanu relatīvo raksturu, izvirzīja sab. esamības un sab. apziņas identitātes principu.

Avoti: EV

empiriosimbolisms

1. Empiriokriticisma paveids, kas atzīst, ka sajūtas un domāšanas konstrukcijas ir simboli, nevis mater. pas. atspoguļojums; šie simboli ir vienīgā realitāte.

Avoti: EV

empīrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pamatots ar pieredzi, izriet no pieredzes.

2. Saistīts ar empīrismu (1), tam raksturīgs.

3. Ar novērojumiem un eksperimentiem iegūts, piem., empīrisks konstatējums.

Empīriska formula— formula, kas iegūta no novērojumu vai eksperimentu datiem un aptuveni raksturo sakarības starp pētāmajiem lielumiem.

Avoti: LLVV, ZTV

empīriskums   -a, v.

1. Vispārināta īpašība --> empīrisms, šīs īpašības konkrēta izpausme.

empīrisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Uzskats, ka pieredze, jutekliskā uztvere ir vienīgais drošais izziņas līdzeklis.

2. Praktiska darbība.

Avoti: LLVV

empīristisks

1. Saistīts ar empīrismu, tam raksturīgs.

Avoti: SV99

empīrists   novec.

1. Empīriķis, cilvēks, kas savās domās vai darbos iziet no pieredzes.

Avoti: LME

emplektons   novec.

1. Romas ķeizaru laikmetā bieži lietots mūrēšanas veids, liekot sienas laidā kalto akmeni, bet vidu aizpildot ar šķembām un javu.

Avoti: KV

Empoli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Empoli"), Toskānas reģiona Florences provincē, 48000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

emporas

1. Kristīgo baznīcās virs sānjomiem un virs priekštelpas esošās galerijas.

Avoti: VmV

Emporija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Emporia"), Kanzasas štatā, 24600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

emprostotonuss   med.

1. Toniski muskuļu krampji, kas savelk galvu un kājas uz priekšu.

Avoti: MSV

emprostozigoze   med.

1. Dvīņu kroplība, kad dvīņi saistīti ar priekšpusēm.

Avoti: MSV

emptio-venditio   novec.

1. Pirkums-pārdevums, ko Romā noslēdza ar sevišķu kontraktu, ko noslēdza vienkārši vienojoties.

Avoti: KV

empusa   lat.

1. Kukaiņpelējumu dzimtas ģints.

Empusa musca— kukaiņpelējumu suga.

Avoti: PDE

Empūsa   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - briesmone, krēslas un burvību dievietes Hekates pavadone, sieviešu dzimtes ļaunais gars.

Avoti: Mit, MrJ

EMS   saīs.

1. Eiropas Monetārā sistēma.

2. Ekonomikas un monetārā savienība.

Avoti: PnR

EMSA   saīs.

1. Eiropas Jūras drošības aģentūra ("European Maritime Safety Agency").

Avoti: PnR

Emsa   vietv.

1. Upe ("Ems") Vācijas ziemeļrietumos, garums - 371 km, izteka Teitoburgas Meža dienvidu nogāzē netālu no Pāderbornas, ietek Ziemejūrā, veidojot estuāru.

2. Emsas līcis - Emsas upes izveidots estuārs Ziemeļjūrā, uz Vācijas un Nīderlandes robežas.

3. Emsas stāvs - Ardēnu un Reinas apgabala apakšdevona augšējais mālaini karbonātisko nogulumu stāvs.

Avoti: LpA, LD

Emsdetene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Emsdetten"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 35400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

EMU   saīs.

1. Eiropas Savienības ekonomiskā un monetārā ūnija (angļu "Economic and Monetary Union"), darbību uzsāka 1999, kopējo valūtu (eiro) ieviesa 2002.

Avoti: LEV

emu

1. Putnu klases kazuārveidīgo kārtas dzimta ("Dromaiidae"), nelidojošs putns, tikai 1 s.

2. Šīs dzimtas ģints ("Dromaius").

Mazais emu— emu suga ("Dromaius minor"), kas bija sastopams Austrālijai tuvējās salās, bet 19. gs. iznīcināts.

3. Šīs ģints suga ("Dromaius novaehollandiae"), ~2 m augsts putns, masa - 40-50 kg., apspalvojums tumšbrūns, vaigi un kakls kaili, dzīvo Austrālijas stepēs, līdzīgs Āfrikas strausam.

Emu eļļa— dzīvnieku izcelsmes kosmētikas sastāvdaļa, bioloģiska piedeva, izmanto roku krēmos un kosmētikā, var būt labvēlīga ietekme uz veselību.

Avoti: LEV, PDE, Zkp

emuārs   inf.

1. Fizisku personu vai organizāciju tīmekļa vietne, kurā tiek publicēta informācija par noteiktu tematu vai tematu kopu, to regulāri atjauninot; tīmekļa žurnāls.

Avoti: T, ODE

emulācija   inf.

1. Speciālas programmatūras un aparatūras izmantošana, lai ar kādu datoru izpildītu programmas, kas izstrādātas citas sistēmas datoram, un, izmantojot tos pašus datus, iegūtu identiskus rezultātus.

Avoti: ZTV

emulators   inf.

1. Programmatūras un aparatūras kopums, kas veic emulāciju.

Avoti: D3

emulēšana   inf.

1. Speciālas programmatūras un aparatūras izmantošana, lai ar kādu datoru izpildītu programmas, kas izstrādātas citas sistēmas datoram, un, izmantojot tos pašus datus, iegūtu identiskus rezultātus.

Avoti: D3

emulganti   pārt.

1. Vielas, kas palīdz izveidot un saglabāt divu vai vairāku savstarpēji nesajaucošos produkta fāžu viendabīgu maisījumu.

Avoti: ZTV

emulgators   -a, v.

1. ķīm. Viela, kas veicina emulsijas (1) veidošanos.

2. tehnol. Aparāts emulsijas pagatavošanai.

Avoti: LLVV

emulgens   novec.

1. Skāba rakstura tauku, eļļu, sveķu šķīdumu emuļģētājs līdzeklis.

Avoti: KV

emulģēšana   tehnol.

1. Emulsiju pagatavošana.

Emulģējošie sāļi— sāļi, kas reaģē ar sieru olbaltumvielām un veicina siera masas sastāvdaļu vienmērīgu sajaukšanos un viendabīgas masas izveidošanos kausēto sieru ražošanā.

Avoti: ZTV

emulģēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; ķīm.

1. Veidot emulsiju (1).

Avoti: LLVV

emulģēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Pārveidoties (šķidrumā) sīkos pilienos.

Avoti: LLVV

emulis   apv.

1. Bērnišķīgi muļķīgs cilvēks.

Avoti: ME

ēmulis   apv.

1. Cilvēks, kas neprot pateikt neko prātīgu, kas velti cenšas būt asprātīgs.

Avoti: KV

emulsija   -as, s.; ķīm.

1. Heterogēna sistēma, kas sastāv no sīkiem šķidruma pilieniem, kuri iejaukti un vienmērīgi izkliedēti kādā citā šķidrumā.

2. foto, kino Gaismjutīga kārtiņa, kas sastāv no želatīna šķīdumā sadalītiem gaismjutīgiem kristāliņiem.

Trīsslāņu emulsija— uz vienas filmas pamatnes uzklāti trīs emulsijas slāņi, no kuriem katrs fiksē vienu gaismas krāsu spektra daļu - sarkano, zilo vai zaļo.

Emulsijas kamera— fotoplate ar vairākām emulsijas kārtām, ko izmanto kodolfizikā jonizējošā starojuma reģistrēšanai.

Avoti: LLVV

emulsīns

1. Olbaltumviela, kas atrodas mandelēs.

Avoti: SV69

emulsoīds   med.

1. Koloidāla sistēma, kuras dispersijas fāze ir šķidrums; liofils koloīds.

Avoti: TM

emulsors

1. Mašīna, ar ko gatavo emulsiju.

Avoti: SV69

emuļoties   apv.

1. Muļķoties, blēņoties.

Avoti: ME

ēmuļoties   apv.

1. Melst niekus; pļāpāt; muldēt.

Avoti: ME

emundācija   med.

1. Drogu rektifikācija.

Avoti: TM

emunktorijs   med.

1. Sekrēcijas orgāns vai vads.

Avoti: TM

Ēmura   vietv.; nelok.

1. Ēmura ezers - Teparis, mākslīga ūdenstilpe Abulā, Smiltenes austrumu nomalē.

Avoti: LD

ēmuris   apv.

1. Āmurs.

Avoti: ĒiV

ēmurs   apv.

1. Āmurs.

Avoti: ĒiV

emus   lat.

1. Dižīsspārņi.

Emus hirtus— pūkainais dižīsspārnis.

Avoti: LD

emuzis   apv.

1. Muļķis.

Avoti: EH

EMVC   saīs.

1. Eiropas Moderno valodu centrs (Grācā).

Avoti: i2

Em-vienības   novec.

1. Elektromagnētisko mērvienību apzīmējums.

Avoti: KV

EMVS   saīs.

1. Elektromagnētisko viļņu starojums.

Avoti: i2

emydidae   lat.

1. Purvbruņurupuči - bruņurupuču kārtas dzimta.

Avoti: PDE

emys   lat.

1. Purvbruņurupuču dzimtas ģints.

Emys orbicularis— Eiropas purvbruņurupucis.

Avoti: LE1, PDE

en-   gr.

1. Prefikss ar nozīmi "iekš", "iekšā".

Avoti: MSV, BjV

ena   lat.

1. Torņgliemeži.

Ena montana— lielais torņgliemezis.

Ena obscura— mazais torņgliemezis.

Avoti: LD

Ena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Anna"), Teksasas štatā, 10600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

ēna   -as, s.

1. No pretējās puses apgaismota, piemēram, priekšmeta, cilvēka tumšs atspīdums uz gaišāka fona.

Ēnu teātris— leļļu teātra veids, kurā galvenais izteiksmes līdzeklis ir plakanu leļļu vai aktiera ķermeņa (parasti roku) kustību demonstrēšana silueta veidā uz apgaismota ekrāna.

// pārn. Sliktas pašsajūtas izpausme (piemēram, sejā, skatienā).

// pārn. Paliekas (no tā, kas bijis, pagājis).

2. Vieta, kur kas neļauj krist gaismas stariem.

Ēnas augi— ēnaugi, ēnmīļi.

3. Neapgaismotas vai maz apgaismotas vielas, laukuma atveidojums (tēlotājas mākslas darbā); šāds mākslinieciskās izteiksmes līdzeklis.

Avoti: LLVV, PL

Ēna   vietv.

1. Upe Francijas ziemeļos (fr. "Aisne"), Uāzas kreisā krasta pieteka, garums 280 km, sākas Argonas augstienē.

2. Upe Francijā ("Ain"), Ronas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

enācijs

1. Dažu paparžaugu lapveidīgs izaugums, kurā notiek fotosintēze.

Avoti: LD

enadelfija   med.

1. Dvīņu kroplība, kad parazīts ieslēgts autozīta ķermeņa dobumā.

Avoti: MSV

enadelfs   med.

1. Autozīts, kura ķermeņa dobumā ieslēgts parazīts.

Avoti: MSV

ēnaine   apv.

1. Ēna; vieta, kur ir ēna.

2. Lapene.

Avoti: Sin, EH

ēnains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir ēna.

2. Tāds, kas rada ēnu.

Avoti: LLVV

ēnainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ēnains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ēnaiņš   apv.

1. Ēnains.

Avoti: ĒiV

enalīdi

1. Zemūdens augi dūņainās jūrmalās; vietām tie veido lielas zemūdens pļavas līdz 10 m dziļumam.

Avoti: SV69

enallagma   lat.

1. Zilspārītes.

Enallagma cyathigerum— zilspārīšu suga.

Avoti: LD

enamelīns   novec.

1. Pasta metāla krāšņu klāšanai, sastāv no sodrēju vai grafīta emulsijas ziepju, dekstrīna vai cukura šķīdumā.

Avoti: KV

enameloblasts   med.

1. Emaljas veidotāja šūna, emaljas orgāna iekšējā slāņa epitēlijšūna, kas piedalās zoba emaljas veidošanā.

Avoti: MSV

enamīni

1. Alkēnu atvasinājumi ar slāpekļa atomu pie dubultsaites oglekļa atoma.

Avoti: LPE

enantēma   med.

1. Izsitumi uz gļotādas.

Avoti: ZTV

enantēze   med.

1. Enantēmas rašanās.

Avoti: MSV

enantiobioze   med.

1. Parādība, kad divi kopā dzīvojoši organismi ir antagonisti.

Avoti: MSV

enantiodromija   psih.

1. Pretēja efekta iegūšana, izdarot suģestīvas pakļaušanas mēģinājumu.

Avoti: PsA

enantiolālija   med.

1. Domāšanas un runas funkcijas traucējums, kura gadījumā izrunātie vārdi ir pretrunā.

Avoti: MSV

enantiomērija   ķīm.

1. Vielas spēja pastāvēt divās spoguļattēliem līdzīgās formās, enantiomorfija.

Avoti: ZTV

enantiomērisks   med.

1. Līdzīgs, bet pretējs formas ziņā, piem., rokas.

Avoti: MSV

enantiomērisms   med.

1. Dažu vielu īpašība pastāvēt labā un kreisā antipoda formās. Labā modifikācija, tās forma un struktūra ir it kā kreisās modifikācijas.

Avoti: MSV

enantiomorfija   ķīm.

1. Enantiomērija - vielas spēja pastāvēt divās spoguļattēliem līdzīgās formās.

Avoti: SV96

enantiomorfisms

1. Dažu kristālisku vielu spēja veidot divējādus kristālus, kas ir vieni otru spoguļattēli.

Avoti: SV99

enantiomorfs   med.

1. Līdzīgs, bet pretējs formas ziņā, piem., rokas.

Avoti: TM

enantiosēmija   val.

1. Nozīmes pretstatība - pēc kādas pazīmes pretstatītu (antonīmisku) nozīmju piemitība vienam vārdam.

Avoti: VsV

enantols   med.

1. CH3(CH2)5CHO, heptilaldehīds; aromātisks šķidrums.

Avoti: TM5

enantrīts   med.

1. Locītavas iekšējās virsmas iekaisums.

Avoti: TM

enantropisks   med.

1. Iekšķīgs, cilvēka organismā esošs, piem., parazīts.

Avoti: MSV

enantrops   med.

1. Iekšķīgs, cilvēka organismā esošs, piem., parazīts.

Avoti: TM

ēnapakausis   apv.

1. Āksts, švīts.

Avoti: EH

Enārbora   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Ann Arbor"), Mičiganas štatā, 117000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

enargīts   novec.

1. Reta vara un arsēna rūda, kristalizējas rombiskā singonijā.

Avoti: KV

enarmomia   lat.

1. Tinēju dzimtas ģints.

Enarmonia formosana— šīs ģints suga.

Avoti: LD

enartrīts   med.

1. Locītavas iekšējās virsmas iekaisums.

Avoti: MSV

ēnatmiņa   inf.

1. Brīvpiekļuves atmiņas apgabals, ko izmanto, lai tajā iesūtītu un izpildes laikā saglabātu programmatūru, ko patstāvīgi glabā lēnākas darbības lasāmatmiņā, tādējādi paaugstinot datora veiktspēju.

Avoti: D3

ēnaugi   -u, vsk. ēnaugs, -a, v.; bot.

1. Augi, kas aug ēnainās vietās, necieš spilgtu gaismu; ēnmīļi.

Avoti: LLVV

ēnava   apv.

1. Ēna.

Avoti: Sin

Ēnava   vietv.

1. Upe Piejūras zemienes Piemares līdzenumā, garums - 10 km, ietek Baltijas jūrā Ventspils novada Jūrkalnes pagastā, ir Ventspils un Pāvilostas novada robežupe (izņemot ~2 km lejtecē).

2. Ventas kreisā krasta pieteka Kuldīgas un Skrundas novadā, garums - 19 km, kritums - 41,9 m, sākas pie Sieksātes, ietek Ventā pie Raņķiem.

Avoti: LD

Enca   vietv.

1. Upe Vācijā ("Enz"), Bādenē-Virtembergā, Nekāras kreisā krasta pieteka, garums - 112 km.

Avoti: PZT, LpA

encalypta   lat.

1. Cepurenes.

Encalypta ciliata— bārkstainā cepurene.

Encalypta vulgaris— parastā cepurene.

Avoti: LD

encalyptaceae   lat.

1. Cepureņu dzimta.

Avoti: LD

ence   apv.

1. Ķildniece.

Avoti: ME

encefal-   med.

1. Salikteņos norāda uz galvas smadzenēm.

Avoti: MSV

encefalalģija   med.

1. Galvas sāpes.

Avoti: TM

encefalatrofija   med.

1. Galvas smadzeņu atrofija.

Avoti: TM

encefaledēma   med.

1. Galvas smadzeņu tūska.

Avoti: MSV

encefalēmija   med.

1. Asins sastrēgums galvas smadzenēs.

Avoti: TM

encefalīts   -a, v.; med.

1. Galvas smadzeņu iekaisums.

Avoti: LLVV

encefalizācija   med.

1. Attīstības process, kurā smadzeņu garoza sāk dominēt pār zemākajiem (spinālajiem) centriem.

Avoti: MSV

encefalo-   med.

1. Salikteņos norāda uz galvas smadzenēm.

Avoti: MSV

encefaloarteriogrāfija   med.

1. Galvas smadzeņu artēriju arteriogrāfija asinsvadu stāvokļa un pārmaiņu pētīšanai.

Avoti: MSV

encefalocēle   med.

1. Smadzeņu trūce, smadzeņu vai to apvalku izspiešanās cauri galvaskausa kaula defektam.

2. Galvaskausa dobums; galvas smadzeņu ventrikuls.

Avoti: MSV

encefalodisplāzija   med.

1. Galvas smadzeņu attīstības traucējums.

Avoti: MSV

encefalogrāfija   med., vēst.

1. Galvas smadzeņu izmeklēšana ar rentgenstariem; tagad aizstāta ar datortomogrāfiju.

Avoti: LEV

encefalogrāfs   med., vēst.

1. Aparāts galvas smadzeņu biostrāvu reģistrēšanai.

Avoti: SV96

encefalogramma   med.

1. Galvas smadzeņu biostrāvu pieraksts.

Avoti: SV96

encefaloidāls   med.

1. Tāds, kas līdzīgs smadzenēm vai to audiem.

Avoti: MSV

encefaloīds   med.

1. Līdzīgs smadzenēm vai smadzeņu audiem.

2. Ļaundabīgs audzējs ar mīkstu, smadzenēm līdzīgu konsistenci.

Avoti: TM

encefalolitiāze   med.

1. Konkrementu veidošanās galvas smadzenēs.

Avoti: MSV

encefalolīts   med.

1. Galvas smadzeņu akmens.

Avoti: MSV

encefaloloģija   med.

1. Medicīnas nozare par smadzenēm; galvas smadzeņu anatomija, fizioloģija un patoloģija.

Avoti: MSV

encefaloma   med.

1. Galvas smadzeņu audzējs.

2. Karcinoma ar mīkstu smadzeņveida konsistenci.

Avoti: MSV

encefalomalācija   med.

1. Smadzeņu atmiekšķēšanas, nekrotisku perēkļu veidošanās smadzenēs kā asinsrites traucējumu sekas.

Avoti: MSV

encefalomeningīts   med.

1. Meningoencefalīts - vienlaicīgs galvas smadzeņu apvalku (meningīts) un galvas smadzeņu iekaisums (encefalīts).

Avoti: VE

encefalomeningopātija   med.

1. Galvas smadzeņu un smadzeņu apvalku slimība.

Avoti: MSV

encefalometrs   med.

1. Instruments galvaskausa mērīšanai, lai noteiktu atsevišķu smadzeņu apvidu lokalizāciju.

Avoti: MSV

encefalomielīts

1. Galvas un muguras smadzeņu iekaisums, ko ierosina gk. neirotropi vīrusi, bet var būt arī dažu infekciju slimību komplikācija.

Avoti: LPE

encefalomielocēle   med.

1. Galvas un muguras smadzeņu trūce kā pakauša kaula lielā cauruma nenormālas attīstības, kā arī kakla skriemeļu plātnīšu un muguras izaugumu trūkuma sekas.

Avoti: MSV

encefalomieloneiropātija   med.

1. Galvas smadzeņu, muguras smadzeņu un perifērijas nervu slimība.

Avoti: MSV

encefalomielopātija   med.

1. Galvas un muguras smadzeņu slimība.

Avoti: MSV

encefalomieloradikulīts   med.

1. Galvas smadzeņu, muguras smadzeņu un spinālo nervu saknīšu iekaisums.

Avoti: MSV

encefalomieloradikuloneirīts   med.

1. Poliradikuloneirīta paveids ar motoriskiem traucējumiem un cīpslu refleksu zudumu.

Avoti: MSV

encefalomieloze   med.

1. Galvas smadzeņu un muguras smadzeņu atmiekšķešanas vecumā; encefalomalācija ar mielomalāciju.

Avoti: MSV

encefalomiokardīts   med.

1. Akūta infekcijas slimība, ko ierosina mengovīrusi. Cilvēkam novēro encefalīta un meningīta simptomus, eksperimenta dzīvniekiem arī miokarda bojājumu.

Avoti: MSV

encefalomiopātija   med.

1. Slimība, kas skārusi galvas smadzenes un muskuļus; mitohondriālā e., slimība, kam raksturīgas traucētas mitohondriju funkcijas; skar galvas smadzenes un skeleta muskulatūru; -vairumā gadījumu novēro laktātacidozi.

Avoti: MSV

encefalonarkoze   med.

1. Samaņas zudums galvas smadzeņu bojājumu dēļ.

Avoti: MSV

encefalopātija   med.

1. Galvas smadzeņu bojājuma dēļ radušies traucējumi: astēnija, atmiņas traucējumi, intelekta pazemināšanās.

Spongiformā encefalopātija— govju trakuma slimība; BSE.

Avoti: ZTV

encefalopioze   med.

1. Galvas smadzeņu sastrutojums vai abscess.

Avoti: TM

encefalopsija   med.

1. Stāvoklis, kurā slimniekam noteiktas krāsas izraisa noteiktu vārdu, skaitļu, smaržu u. c. priekšstatus.

Avoti: MSV

encefalopunktūra   med.

1. Galvas smadzeņu, sevišķi cisternas punkcija.

Avoti: TM

encefalorāģija   med.

1. Asinsizplūdums galvas smadzenēs.

Avoti: MSV

encefalosepse   med.

1. Strutojošs galvas smadzeņu iekaisums.

Avoti: MSV

encefaloskleroze   med.

1. Galvas smadzeņu skleroze.

Avoti: MSV

encefaloskopija   med.

1. Galvas smadzeņu apskate.

Avoti: MSV

encefalotomija   med.

1. Galvas smadzeņu anatomija vai incīzija.

2. Kraniotomija dzemdību laikā.

Avoti: MSV

encefalotoms   med.

1. Instruments galvas smadzeņu griešanai.

Avoti: TM

encefaloze   med.

1. Ikviena organiska galvas smadzeņu slimība.

Avoti: MSV

encekls   apv.

1. Kauslis.

Avoti: EH

Encelads

1. astr. Saturna pavadonis ("Enceladus"), vidējais attālums no planētas - 238100 km, izmēri - 499 km.

Avoti: ZvD-203-25

encelīts   med.

1. Vēdera dobuma orgānu iekaisums.

Avoti: TM

encene   žarg.

1. Enciklopēdija.

Avoti: SLG

encenieši

1. Aknīstes novada Asares pagasta apdzīvotās vietas "Encene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

encephalolitiāze   med.

1. Konkrementu veidošanās galvas smadzenēs.

Avoti: TM

enceri   apv.

1. Lopbarības tvertnes.

Avoti: EH

encēt   apv.

1. Aplūkot, uzsākt.

2. Plūkāt, raustīt, mocīt.

3. Irdināt.

Avoti: ME, LE

encēties   apv.

1. Strīdēties, plūkties.

2. Ķircināties.

3. Pērties.

Avoti: LE, ME

encheiridijs   novec.

1. Īsa rokasgrāmata kādā nozarē.

Avoti: SV33

encheliopus   lat.

1. Mencveidīgo kārtas ģints.

Encheliopus cimbrius— jūrasvēdzele jeb četrtaustekļu jūrasvēdzele, arī jūras vēdzele.

Avoti: LD, PDE

enchīridijs   novec.

1. Rokasgrāmata.

Avoti: LV93

enchīridions   novec.

1. Rokasgrāmata.

Avoti: KV

enchytraeidae   lat.

1. Sīkslieku dzimta.

Avoti: LD

enchytraeus   lat.

1. Sīkslieku dzimtas ģints.

Enchytraeus albidus— baltā sīkslieka.

Avoti: LD

enci

1. Tautība, dzīvo pie Jeņisejas, Krievijas Krasnojarskas novada ziemeļos, valoda pieder pie samodiešu grupas, tuvu radniecīgi ņenciem, senāk dēvēti par Jeņisejas samojediem.

Avoti: PZT

encians   apv.

1. Drudzenes ("Gentiana").

Avoti: Aug2

enciāns   apv.

1. Drudzenes ("Gentiana").

Avoti: Aug2

ēncietība   -as, s.; parasti vsk.; bot.

1. Spēja (augam) augt ēnā, panest ēnu.

Avoti: LLVV

ēncietīgs   -ais; s. -a, -ā; bot.

1. Tāds (augs), kas aug ēnā, kas labi panes ēnu.

Avoti: LLVV

encīgs   apv.

1. Ķildīgs.

Avoti: Sin

encijans   apv.

1. Drudzenes ("Gentiana").

Avoti: Aug2

enciklika

1. vēst. Agro kristiešu bīskapa vēstījums ticīgajiem.

2. Romas pāvesta direktīvs vēstījums, atklāta vēstule svarīgos jautājumos.

Avoti: EV

enciklopaidija   novec.

1. Enciklopēdija.

Avoti: SV33

enciklopaidists   novec.

1. Enciklopēdists.

Avoti: SV33

enciklopēdija   -as, s.

1. Zinātnisks izdevums, kas sniedz ziņas par vienu vai vairākām nozarēm un kur materiāls izkārtots alfabētiski vai tematiski.

Avoti: LLVV

enciklopēdisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar enciklopēdiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

enciklopēdiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> enciklopēdisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

enciklopēdisms

1. Daudzpusīgas zināšanas, plaša, vispusīga izglītība, zināšanas daudzās nozarēs.

Avoti: SV69

enciklopēdists   -a, v.

1. Cilvēks, kam ir ļoti plašas, vispusīgas zināšanas.

2. dsk. Progresīvie franču domātāji, kuri apvienojās ap "Enciklopēdiju", ko 18. gadsimta otrajā pusē izdeva Didro un Dalambērs.

Avoti: LLVV

enciopielīts   med.

1. Urīnvadu un/vai nieres bļodiņas dilatācija normālas grūtniecības laikā ar sekojošu tūsku, bet reti ar visām klasiskajām iekaisuma pazīmēm.

Avoti: MSV

encis   apv.

1. Ķildnieks.

Avoti: Sin

encoelia   lat.

1. Leociju dzimtas ģints.

Avoti: LD

Enča   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Encs"), Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģē, 6500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

end-   med.

1. Salikteņos nozīmē "iekš - ", "iekšējs".

Avoti: MSV

endaksoneirons   med.

1. Neirons, kura izaugums neiziet ārpus muguras smadzenēm.

Avoti: TM

endangiīts   med.

1. Asinsvada iekšējā slāņa iekaisums.

Avoti: TM

endangīts   med.

1. Asinsvada iekšējā slāņa iekaisums.

Avoti: MSV

endaortīts   med.

1. Aortas iekšējā slāņa iekaisums.

Avoti: TM

endarterektomija   med.

1. Trombozētas artērijas organizēta tromba un tā apkārtnes endotēlija izgriešana.

Avoti: TM

endarteriīts   med.

1. Artērijas iekšējā slāņa iekaisums.

Avoti: TM

endarteriolīts   med.

1. Arteriolas iekšējā slāņa iekaisums.

Avoti: TM

endarterīts   med.

1. Artēriju iekšējā apvalka iekaisums.

Avoti: ZTV

endarteropātija   med.

1. Slimība, kas skar artērijas sienas iekšējo slāni.

Avoti: MSV

endas   apv.

1. Uzkalas - ragavu vai ratu sastāvdaļa, bomveidīgi koki virsmalā gar ragavu (ratu) sāniem.

Avoti: TlV

End-Autz   vietv., vēst., vācu val.

1. Gala muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vecauces pagastā.

Avoti: KV

endeksotērisks   med.

1. Tāds, kas atkarīgs no iekšējiem un ārējiem cēloņiem.

Avoti: TM

endelēt   apv.

1. Tirgot.

2. Sist, pērt.

Avoti: KiV, EH

endelēties   apv.

1. Tirgoties; arī kaulēties.

Avoti: KiV

endēmi   -u, vsk. endēms, -a, v.

1. Augi vai dzīvnieki, kas sastopami tikai kādā noteiktā ģeogrāfiskā apgabalā.

Avoti: LLVV

endēmija   -as, s.; med.

1. Infekcijas slimība, kas sastopama tikai kādā noteiktā ģeogrāfiskā apgabalā.

Bioģeoķīmiskās endēmijas— specifiskas augu, dzīvnieku, cilvēku saslimšanas, ko izraisa viena vai vairāku ķīmisko elementu daudzums vidē (augsnē, ūdenī).

Avoti: LLVV

endemioloģija   med.

1. Zinātne par endēmiskām slimībām.

Avoti: TM

endēmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastopams tikai kādā noteiktā ģeogrāfiskā apgabalā.

Avoti: LLVV

endēmisms   novec.

1. Endēmisku formu parādīšanās vai pastāvēšana kādā apgabalā.

Avoti: KV

endemoepidēmisks   med.

1. Endēmisks, kas periodiski kļūst epidēmisks.

Avoti: TM

Endenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Galu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Siguldas pagastā.

2. Gala muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kabiles pagastā.

3. Gala muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Sesavas pagastā.

Avoti: KV

Enderbiju   vietv.

1. Enderbiju Zeme - Austrumantarktīdas piekraste starp 45. un 57. austrumu garuma grādu (angļu val. "Enderby Land"), ledāja virsa centrālajā daļā 2000-2500 m vjl., ledus biezums - līdz 3000 m, austrumu daļā kalnu masīvi (augstums - līdz 2300 m).

Avoti: LģE

Endimions   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - skaists jauneklis, kuru Mēness dieviete Selēne lika iemidzināt mūžīgā miegā, jo mīlēja to un vēlējās saglabāt viņam mūžīgo jaunību.

Avoti: LEV

Endingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Endingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 9100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

endīvija

1. Cigoriņu ģints suga, lakstaugs, tiek audzēts visā Eiropā, bālos, mazliet rūgtos dzinumus lieto salātiem.

Avoti: LEV

endo

1. Tauta, pieder pie nandu grupas, dzīvo Kenijas rietumos, valoda pieder pie pie nilotu valodu dienvidaustrumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

endo-

1. Salikteņu daļa ar nozīmi "iekšējs".

Avoti: SV96

endoabdomināls   med.

1. Intraabdomināls - tāds, kas atrodas vēdera dobumā.

Avoti: TM

endoaneirismorāfija   med.

1. Aneirismas sašūšanas metode: pēc maisa atvēršanas to aizšuj, atstājot normāla lieluma lūmenu.

Avoti: TM

endoapendicīts   med.

1. Tārpveida piedēkļa gļotādas iekaisums.

Avoti: TM

endoarteriīts   med.

1. Artērijas iekšējā slāņa iekaisums; endarteriīts.

Avoti: TM

endoarterīts   med.

1. Artērijas iekšējā slāņa iekaisums.

Avoti: MSV

endobionts   biol.

1. Organisms, kas visu mūžu vai kādu tā daļu pavada saimniekorganismā.

Avoti: SV99

endobioze   med.

1. Kāda organisma (simbionta vai parazīta) attīstīšanās cita organisma ķermenī.

Avoti: TM

endobronhīts   med.

1. Bronhu gļotādas iekaisums.

Avoti: TM

endocelārijs   med.

1. Iekšējā membrāna, kas klāj celoma dobumu.

Avoti: MSV

endocentrisks   val.

1. Līdzvērtīgs kādam no tai pašā kopā vai sistēmā esošiem elementiem.

Avoti: SV96

endocervicīts   med.

1. Dzemdes kakla gļotādas iekaisums.

Avoti: TM

endocistīts   med.

1. Pūšļa gļotādas iekaisums.

Avoti: TM

endocīts   med.

1. Šūnas ieslēgumķermenītis.

Avoti: TM

endoderma   -as, s.; bot.

1. Saknes (primārās) mizas iekšējā kārta.

Avoti: LLVV

endodontidae   lat.

1. Rievspolīšu dzimta.

Avoti: LD

endodontija

1. Zobārstniecības nozare - zoba saknes kanāla saslimšanas diagnostika, ārstēšana un profilakse.

Avoti: PL

endodontoloģija   med.

1. Zinātnes nozare, kas pētī zoba pulpu un ar to saistītās slimības.

Avoti: MSV

endodothella   lat.

1. Dotīdeju dzimtas ģints.

Avoti: LD

endoeksoterisks   med.

1. Iekšķīgiārīgs, atkarīgs kā no iekšķīgiem, tā ārīgiem cēloņiem vai apstākļiem.

Avoti: MSV

endoenterīts   med.

1. Zarnu gļotādas iekaisums.

Avoti: TM

endoepidermāls   med.

1. Tāds, kas atrodas epidermā.

Avoti: MSV

endoepiteliāls   med.

1. Tāds, kas atrodas epitēlijā.

Avoti: MSV

endoerģisks   med.

1. Attiecīgs uz ķīmiskām reakcijām, kuru gala produktos ir vairāk potenciālās enerģijas nekā izejas vielās; anabolisks.

Avoti: MSV

endoezofagīts   med.

1. Barības vada gļotādas iekaisums.

Avoti: MSV

endoferments   med.

1. Intracelulārs ferments.

Avoti: MSV

endofiti   novec.

1. Parazītaugi, kas dzīvo citos augos, piem., sēnēs.

Avoti: KV

endofīts   med.

1. Augu valsts organisms, kas parazitē saimnieka ķermenī.

Avoti: MSV

endoflebīts   med.

1. Vēnas iekšējā slāņa iekaisums.

Avoti: TM

endofora

1. Atsauce teksta ietvaros.

Avoti: SV96

endoftalmīts   med.

1. Acs ābola iekšējo apvalku iekaisums.

Avoti: MSV

endogāmija   -as, s.; biol.

1. Vairošanās tips, kam gk. raksturīga tuvradniecisku organismu pārošanās.

// antrop. Norma, saskaņā ar kuru laulības jāslēdz noteiktas (radinieku, lokālās vai statusa) grupas ietvaros.

Avoti: ĢT, SV96

endogāms   antrop.

1. Tāds, kas attiecas uz endogāmiju, saistīts ar endogāmiju.

Avoti: SV96

endogastrīts   med.

1. Kuņģa gļotādas iekaisums.

Avoti: MSV

endogēnisks

1. Tāds, ko izraisījuši iekšēji cēloņi.

endogēns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko izraisījuši iekšēji cēloņi.

Endogēnās vielas— vielas, kas veidojas organismā.

Endogēnie procesi— ģeoloģiskie procesi, kas noris zemeslodes iekšienē.

Avoti: LLVV

endoglobulārs   med.

1. Attiecīgs uz eritrocīta iekšieni vai atrodas eritrocītā.

Avoti: TM

endoglosija   val.

1. Valodas situācija, kad par valsts vai oficiālo valodu izvēlēta viena vai vairākas pamatiedzīvotāju valodas.

Avoti: VsV

endogonaceae   lat.

1. Endogonu dzimta.

Avoti: LD

endogonales   lat.

1. Endogonu rinda.

Avoti: LD

endogonas

1. Aļģsēņu nodalījuma zigomicēšu klases rinda ("Endogonales"), Latvijā konstatēta 1 dzimta.

2. Šīs rindas dzimta ("Endogonaceae"), saprofīti, kas ar dažādiem augiem, gk. graudzālēm veido endotrofisko mikorizu, Latvijā konstatēta 1 ģints.

3. Šīs dzimtas ģints ("Endogone"), Latvijā konstatētas 3 sugas.

Avoti: LD

endogone   lat.

1. Endogonas.

Endogone lactiflua— endogonu suga.

Endogone ludwigii— endogonu suga.

Endogone macrocarpa— endogonu suga.

Avoti: LE1

endoģenēze   med.

1. Rašanās organisma iekšienē.

Avoti: TM

endohorijs   med.

1. Bārkstainās plēves iekšējais slānis.

Avoti: TM

endokanibālisms   antrop.

1. Paraža, saskaņā ar kuru piederīgie bēru rituāla laikā apēd savu mirušo radinieku vai grupas locekli.

Avoti: SV96

endokardīts   -a, v.; med.

1. Sirds iekšējā apvalka - endokarda iekaisums.

Avoti: LLVV

endokards   -a, v.; anat.

1. Sirds iekšējais apvalks.

Avoti: LLVV

endokarpijs   bot.

1. Augu augļapvalka iekšējā kārta.

Avoti: SV69

endokolīts   med.

1. Resnās zarnas gļotādas iekaisums.

Avoti: TM

endokolpīts   med.

1. Maksts gļotādas iekaisums.

Avoti: TM

endokrīnastēnija   med.

1. Iekšējās sekrēcijas orgānu funkcionēšanas nepietiekamība.

Avoti: MSV

endokrīnijs   med.

1. Endokrīnā sistēma.

Avoti: TM

endokrinogēnisks   med.

1. Tāds, kas radies sakarā ar iekšējās sekrēcijas funkciju.

Avoti: MSV

endokrinogēns   med.

1. Tāds, kas radies sakarā ar iekšējās sekrēcijas funkciju.

Avoti: TM

endokrinologs   -a, v.

1. Endokrinoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

endokrinoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī iekšējās sekrēcijas dziedzeru uzbūvi, darbību un to darbības traucējumu ārstēšanu.

Avoti: LLVV

endokrinopātija

1. Kopējs nosaukums slimībām, kuras izraisa iekšējās sekrēcijas dziedzeru darbības traucējumi.

Avoti: SV69

endokrinoze   med.

1. Slimīgs stāvoklis sakarā ar endokrīno orgānu funkciju traucējumu.

Avoti: MSV

endokrīns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz (organisma) iekšējo sekrēciju.

Endokrīnie dziedzeri— iekšējās sekrēcijas dziedzeri, kuri savu sekrētu (hormonus) izdala tieši asinīs vai limfā (hipofīze, vairogdziedzeris u. c.).

Avoti: LLVV

endolimfa   med.

1. Šķidrums auss plēvainajā labirintā.

Avoti: TM

endolimfangeāls   med.

1. Tāds, kas atrodas limfvada iekšienē.

Avoti: MSV

endolīze   med.

1. Citoplazmas sairšana vai izšķīšana.

Avoti: MSV

endolizīns   med.

1. Bakteriolizīns, kas radies šūnas iekšienē.

Avoti: TM

endometrijs

1. Dzemdes iekšējais slānis, kas sievietēm reproduktīvajā vecumā regulāri noārdās, proti, notiek menstruālā asiņošana.

Avoti: PL

endometrioma   med.

1. Ārpusdzemdes audzējs, kas sastāv no endometrija audiem.

Avoti: TM

endometrioze   med.

1. Endometrija audu attīstīšanās ārpus dzemdes.

Ārējā endometrioze— endometrija audi ārpus dzemdes vai zem dzemdes serozās virsmas.

Iekšējā endometrioze— endometrija proliferācija dzemdes sienā vai olvadā.

Avoti: MSV

endometrīts   med., vet.

1. Dzemdes sieniņu iekšējā apvalka iekaisums.

Avoti: ZTV

endomezoderma   med.

1. Mezoderma, kas attīstās no gastrulas primārās entodermas.

Avoti: TM

endomicētes

1. Asku sēņu nodalījuma hemiaskomicēšu klases rinda ("Endomycetales"), vienkāršākās asku sēnes, kam augļķermeņi neveidojas, bet aski attīstās no zigotas vai partenoģenētiski no atsevišķām šūnām.

Avoti: LPE

endomiokardīts   med.

1. Vienlaicīgs endokarda un miokarda iekaisums.

Avoti: MSV

endomitoze

1. Hromosomu skaita pieaugums augu un dzīvnieku organismu šūnu kodolos bez šūnas dalīšanās, vārpstas izveidošanās un bez kodola dalīšanās.

2. Hromosomas veidojošo nukleoproteīda pavedienu (hromonēmu) daudzkārtējās pavairošanās process; tā rezultātā attīstās milzu (politēnas) hromosomas.

Avoti: SV69

endomīzijs   med.

1. Saistaudu apvalks ap muskuļšķiedru.

Avoti: MSV

endomorfisms   mat.

1. Objektu sistēmas viennozīmīgs attēlojums sevī, kas saskaņots ar tās struktūru.

Avoti: EV

endomycetales   lat.

1. Endomicēšu rinda.

Avoti: LD

endomychidae   lat.

1. Piepjmīļu dzimta.

Avoti: LD

endomychus   lat.

1. Piepjmīļu dzimtas ģints.

Endomychus coccineus— četrplankumu piepjmīlis.

Avoti: LD

endoneirijs   med.

1. Saistaudi, kas aptin un satur kopā.

Avoti: MSV

endoneirīts   med.

1. Endoneirija iekaisums.

Avoti: TM

endoneirolīze   med.

1. Rētaudu izgriešana, kuri atrodas nerva stumbrā starp atsevišķiem šķiedru kūlīšiem.

Avoti: TM

endonema   lat.

1. Hamesifonu klases rindas "Siphonematales" zaļaļģu ģints.

Endonema moniliforme— šīs ģints suga, kas konstatēta Ķemeru-Smārdes tīrelī epfītiski uz sfagnu sūnām.

Avoti: LD

endonīms   val.

1. Vietvārds, kas ir kāda ģeogrāfiskā objekta nosaukuma oriģinālrakstībai identisks atveidojums citā valodā.

Avoti: VsV

endoparazītisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas parazitē citu organismu šūnās, audos, iekšējos orgānos.

Avoti: LLVV

endoparazīts   -a, v.; zool.

1. Parazīts, kas dzīvo citu dzīvnieku un augu (saimnieku) ķermenī un pārtiek no to dzīvajiem audiem.

Avoti: MSV, LxE

endopeptidāze   med.

1. Proteolītisku fermentu grupa, ieskaitot pepsīnu un tripsīnu, kas šķeļ kā centrālās, tā terminālās peptīdu saites.

Avoti: MSV

endoperiarteriīts   med.

1. Endoarteriīts kopā ar periarteriītu.

Avoti: TM

endoperiarterīts   med.

1. Endoarterīts kopā ar periarterītu.

Avoti: MSV

endoperikardīts   med.

1. Vienlaicīgs endokarda un perikarda iekaisums.

Avoti: MSV

endoperineirīts   med.

1. Vienlaicīgs endoneirija un peri - neirija iekaisums.

Avoti: MSV

endoplasts   med.

1. Protozoja kodols.

Avoti: TM

endoplazma   biol.

1. Citoplazmas iekšējais slānis.

Avoti: EV

endoplazmatisks   biol.

1. Attiecīgs uz endoplazmu.

Endoplazmatiskais tīkls— šūnas organoīds, ko veido ar membrānu norobežotu kanālu, pūšļu un cisternu sistēma, citoplazmatiskais tīkls.

Avoti: EV

endopoliploīdija   med.

1. Atkārtota hromosomu skaita divkāršošanās, trūkstot normālai mitozei.

Avoti: MSV

endoprotēze

1. Iekšējā protēze.

Avoti: SV99

endoprotezēšana

1. Bojātas locītavas aizvietošana ar mākslīgu locītavu.

Avoti: PL

endoptychum   lat.

1. Stabiņpūpēži.

Endoptychum agaricoides— stabiņpūpēžu suga jeb stabiņpūpēdis.

Avoti: LD

endorfīni

1. Vielas ar morfīnam līdzīgu iedarbību, ko izstrādā ķermenis un kas darbojas centrālajā nervu sistēmā un samazina sāpju centru ierosināmību.

Avoti: LEV

endosalpingīts   med.

1. Olvada gļotādas iekaisums.

Avoti: TM

endosalpingoma   med.

1. Olvadu adenomioma.

Avoti: TM

endosepse   med.

1. Septicēmija, kuras rašanās saistīta ar infekcijas avotu pašā organismā.

Avoti: MSV

endosimbioze   med.

1. Stāvoklis, ko novēro starp vīrusu un tā inficēto šūnu; šūnas dalīšanās ir traucēta, bet šūna netiek iznīcināta.

Avoti: MSV

endoskopija   -as, s.; parasti vsk.

1. Iekšējo orgānu dobumu apskate ar endoskopu.

Avoti: LLVV

endoskopisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar endoskopiju; tāds, ko veic ar endoskopu.

Avoti: MLVV

endoskops   -a, v.

1. Instruments ar optisku sistēmu un apgaismošanas ierīci (ķermeņa dobumu un dobu orgānu apskatei).

Avoti: LLVV

endosmometrs   med.

1. Aparāts endosmozes pakāpes noteikšanai.

Avoti: MSV

endosmoze   biol.

1. Izšķīdušu vielu iesūkšanās šūnā no ārienes.

Avoti: SV69

endosomatisks   med.

1. Attiecīgs uz ķermeņa iekšieni.

Avoti: MSV

endosonogrāfija   med.

1. Ultrasonogrāfijas veids, kad ultraskaņas avots ir iestrādāts elastīgā endoskopa optiskās šķiedras galā, tā dodot iespēju to ievadīt kāda orgāna lūmenā.

Avoti: MSV

endosperma   novec.

1. Endosperms.

Avoti: KV

endosperms   biol.

1. Īpaši audi augu sēklās, kuros uzkrājas dīgļa attīstībai nepieciešamās barības vielas.

Avoti: ZTV

endospora   med.

1. Spora šūnas iekšienē.

2. Sporas iekšējais apvalks.

Avoti: MSV

endosporas

1. Sporas, kas veidojas slēgtos orgānos (piem., sporangijos, askos) un ārējā vidē nonāk, tiem atveroties vai sabrūkot.

Avoti: LD

endosteoma   med.

1. Kaulaudu audzējs kaulā.

2. Audzējs kaula dobumā.

Avoti: MSV

endostīts   med.

1. Endosta iekaisums.

Avoti: TM

endostoze   med.

1. Skrimšļa pārkaulošanās.

Avoti: MSV

endosts   med.

1. Saistaudu slānis, kas izklāj kaulu smadzeņu dobumu.

Avoti: TM

endoteliīts   med.

1. Endotēlija iekaisums.

Avoti: MSV

endotēlijs   biol.

1. Šūnu slānis, kas klāj asinsvadu un limfvadu iekšpusi un sirds dobumus.

Avoti: ZTV

endotelioangiīts   med.

1. Endotēlija sistēmas saslimšana, līdzīga "lupus erythematosus", ar drudzi, artrītu, pleirītu un perikardītu.

Avoti: TM

endotelioangīts   med.

1. Endotēlija sistēmas slimība, līdzīga sarkanajai vilkēdei, ar drudzi, artrītu, pleirītu un perikardītu.

Avoti: MSV

endotelioblastoma   med.

1. Mezenhimāls audzējs no endotēlija šūnām.

Avoti: TM

endoteliocīts   med.

1. Liela vienkodola endotēlijšūna; atrodama asinsvados un limfvados.

Avoti: MSV

endoteliolizīns   med.

1. Antiviela vai toksīns, kas šķīdina endotēlija šūnas.

Avoti: TM

endotelioma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no endotēlijam līdzīgām šūnām vai sākas no limfvadu, sīko asinsvadu vai serozo dobumu endotēlija.

Avoti: MSV

endoteliomatoze   med.

1. Stāvoklis, kam raksturīgas multiplas endoteliomas.

Avoti: MSV

endotelioze   med.

1. Endotēlija šūnu hiperplāzija.

Avoti: MSV

endotelīts   med.

1. Endotēlija iekaisums.

Avoti: MSV

endotermisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saista siltumu.

Avoti: LLVV

endotīms   psih.

1. Jūtu nosacīts.

Avoti: PsA

endotoksēmija   med.

1. Endotoksīnu klātiene asinīs.

Avoti: MSV

endotoksikoze   med.

1. Saindēšanās ar endotoksīnu.

Avoti: TM

endotoksīns   med.

1. Toksīns, kas atrodas baktērijas ķermenī un atbrīvojas, tikai tai sabrūkot.

Avoti: MSV

endotorakāls   med.

1. Tāds, kas atrodas krūškurvī.

Avoti: MSV

endotrikss   med.

1. Trihofīts, kas parazitē mata iekšienē.

Avoti: MSV

endotrofs

1. Apzīmējums, ko dod parazitārām sēnēm un vispār parazītiem, kas dzīvo organismos, kuri tos baro.

Avoti: SV69

endouretrāls   med.

1. Tāds, kas atrodas urīnizvadkanālā vai attiecas uz to.

Avoti: MSV

endovakcinācija   med.

1. Vakcīnas ievadīšana pa muti.

Avoti: TM

Endovera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Andover"), Kanzasas štatā, 12500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Andover"), Minesotas štatā, 32000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

endovibrators   fiz.

1. Noslēgta kamera ar elektrību vadošām sienām, kurai piemīt noskaņota svārstību kontūra īpašības; dobuma rezonators.

Avoti: MfV

Endra   vietv.

1. Upe Francijā ("Indre"), Luāras kreisā krasta pieteka, garums - 282 km, sākas Centrālā masīva ziemeļu malā.

Avoti: PZT

endrīns   novec.

1. Hlororganisko savienojumu grupas insekticīds un akaricīds, pieskares inde.

Avoti: LxE

endromididae   lat.

1. Raibvērpēju dzimta.

Avoti: LD

endromis   lat.

1. Raibvērpēju dzimtas ģints.

Endromis versicolora— bērzu raibvērpējs.

Avoti: LD

endrosis   lat.

1. Plakankožu dzimtas ģints.

Endrosis sarcitrella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Endrūsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Andrews"), Teksasas štatā, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Andrews"), Dienvidkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

endurists

1. Enduro braucējs.

Avoti: PL

enduro

1. Motosacensību veids - izturības brauciens.

Avoti: SV99

Endzele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rūjienas novada Jeru pagastā.

Avoti: LC

endzelieši

1. Rūjienas novada Jeru pagasta apdzīvotās vietas "Endzele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

endzelīnieši

1. Ropažu novada apdzīvotās vietas "Endzelīni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

endzeliņš   apv.

1. Koka spraudeklis linu kodaļas piestiprināšanai pie ratiņa cērves.

2. Mazais pirkstiņš.

Avoti: KV

endzetains   apv.

1. Tāds, kur iešūtas mežģīnes.

Avoti: ĒiV

endzetaiņš   apv.

1. Tāds, kur iešūtas mežģīnes.

Avoti: ĒiV

endzete   apv.

1. Adīta vai tamborēta mežģīne (ko iešuj, piemēram, spilvendrānā).

2. Šaura zīda lente.

Avoti: ĒiV, KiV

endzēties   apv.

1. Strīdēties.

Avoti: EH

endzetis   apv.

1. Tamborētas mežģīnes, ko lietoja spilvendrānu rotāšanai.

Avoti: TiA

endzītis   apv.

1. Mazais rokas pirksts.

Avoti: NeV

endžeļānieši

1. Krustpils novada Mežāres pagasta apdzīvotās vietas "Endžeļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Endžeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

Avoti: LC

endžeļieši

1. Krustpils novada Mežāres pagasta apdzīvotās vietas "Endžeļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ene   vietv.

1. Apurimakas upes paralēls nosaukums tās lejtecē.

Avoti: PZT

ENEA   saīs.

1. Eiropas Kodolenerģijas aģentūra ("European Nuclear Energy Agency").

Avoti: PnR

Eneāda   mit.

1. Kopīgs apzīmējums ēģiptiešu mitoloģijā nozīmīgākajiem dieviem, kas saistīti ar Heliopoles panteonu.

Avoti: MitJ

Eneīda

1. Vergilija eposs par Eneja klejojumiem pēc Trojas krišanas.

Avoti: LEV

Enejs   mit.

1. Ainejs - grieķu mitoloģijā - Anhīsa un Afrodītes dēls, viens no izcilākajiem trojiešu varoņiem.

Avoti: MitJ

Ēnekoski   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Vidussomijas reģionā, 20300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Enēna-Bomona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Henin-Beamont"), Noras-Padekalē reģiona Padekalē departamentā, 26300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

eneolīts

1. Vara-akmens laikmets jeb vara laikmets, kad līdz ar pirmo vara darba rīku parādīšanos vēl arvien tika lietoti un bija pārsvarā akmens darba rīki; pāreja no neolīta uz bronzas laikmetu; ~4.-2. gt. p. m. ē.

Avoti: SV69, LE1

enerdžeizers

1. Enerģijas avots; bateriju lādētājs.

Avoti: PL

energīda   biol.

1. Kodols un tam apkārt esošais protoplazmas iecirknis šūnā; daudzkodolu šūnām ir vairākas energīdas.

Avoti: SV69

energo-   salikteņu pirmā daļa

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar enerģijas formu ģenerēšanu, pārveidošanu, pārvadīšanu un izmantošanu.

2. savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar enerģiju vai enerģētiku.

Avoti: LLVV

energoapgāde   jur.

1. Enerģētikas jomā veicama komercdarbība, kurai ir nepieciešama licence un kura ietver elektroenerģijas vai siltumenerģijas ražošanu, elektroenerģijas, siltumenerģijas vai gāzes iepirkšanu, pārveidi, uzglabāšanu, pārvadi, sadali vai tirdzniecību.

Energoapgādes komersanta objekts— energoapgādes komersantam piederoša vai tā lietošanā esoša manta (ēkas, būves, stacijas, iekārtas, ierīces, ietaises, tīkli, līnijas un to piederumi), kuru tieši izmanto energoapgādei.

Energoapgādes komersants— licencēts komersants, kas nodarbojas ar energoapgādi.

Avoti: JtV

energoapgādība

1. Rādītājs, kas raksturo ražošanā izmantotā dzīvā darba un enerģijas patēriņa kvantitatīvo attiecību.

Avoti: LPE

energoavots   tehn.

1. Enerģijas avots - tehniska ietaise (elektriskais ģenerators, tvaika ģenerators, ūdens sildkatls u. tml.) vai dabas ķermenis (saule, vējš, ūdenskritums u. tml.), no kura var iegūt enerģiju tieši izmantojamā veidā.

// sar. Energosistēma.

Avoti: EepV

energobilance

1. Kvantitatīvu rādītāju sist., kas raksturo enerģijas resursu (uzņ., valsts, reģiona) un to izlietojuma proporcijas.

Avoti: EV

energobloks   tehn.

1. Funkcionāli vienota elektroiekārtu (piemēram, ģeneratora un transformatora) kopa.

Avoti: EepV

Energodova   vietv.

1. Enerhodara - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PuA

energoefektivitāte   jur.

1. Enerģijas izmantošanas lietderīguma pakāpe, kas izpaužas kā galaprodukta veida un kvalitātes samērs ar enerģijas patēriņu.

Avoti: JtV

energoiekārta   tehn.

1. Jebkura iekārta enerģijas ražošanai, pārveidei, pārvadei, sadalei vai patēriņam.

Avoti: EepV

energoietaise   tehn.

1. Savstarpēji saistītu energoiekārtu kopums vienotu uzdevumu veikšanai.

Avoti: EepV

energoinspekcija   tehn.

1. Institūcija, kas veic tehnisko uzraudzību enerģētikā.

Avoti: EepV

energopatērētājs   tehn.

1. Iekārta vai ierīce, kas patērē enerģiju, pārveidojot to cita veida enerģijā.

Avoti: EepV

energoresursi   jur.

1. Apzinātie kurināmā krājumi un enerģijas avoti, kurus var izmantot tiešai lietošanai vai enerģijas iegūšanai.

Atjaunojamie energoresursi— vēja, saules, ģeotermālā, viļņu, paisuma-bēguma, ūdens enerģija, atkritumu poligonu un notekūdeņu attīrīšanas iekārtu gāzes un biogāze, biomasa (bioloģiski noārdāmā frakcija produktos, rūpniecības un sadzīves atkritumos, lauksaimniecības (ieskaitot augu un dzīvnieku izcelsmes vielas), kā arī mežsaimniecības un līdzīgu nozaru ražošanas atlikumos).

Avoti: JtV

energosaimniecība   ek.

1. Visu veidu enerģijas (elektrības, siltuma, kā arī kurināmā un gāzes enerģijas) pārveidošanas un pārvades iekārtu kopums un apkalpošanas sistēma.

Avoti: EbV

energosistēma

1. Savstarpēji elektriski savienotu elektrostaciju, elektrisko tīklu un elektriskās enerģijas patērētāju, kā arī siltumtīklu un siltuma enerģijas patērētāju sistēma, kas vienoti ražo, pārveido, sadala un patērē elektrisko un siltuma enerģiju.

Avoti: EV

energotehnoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare par kurināmā kompleksu enerģētisku un tehnoloģisku izmantošanu.

Avoti: LLVV

enerģ.   saīs.

1. Enerģētika.

Avoti: ZTV

enerģētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Dažādu valsts vai reģiona dabas enerģijas veidu ieguves, pārvades, pārveidošanas un izmantošanas komplekss; enerģētikā ietilpst elektroenerģētika, siltumenerģētika, hidroenerģētika, atomenerģētika, saules un vēja enerģijas izmantošana u. c.

Avoti: ZTV

Enerģētiķis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Beverīnas novada Brenguļu un Kauguru pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasrnīcu ciems) Salaspils novada Salaspils pagastā.

Avoti: LC

enerģētiķis   -ķa, v.

1. Enerģētikas speciālists.

Avoti: LLVV

enerģētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar enerģētiku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar vienu vai vairākām enerģijas (1) formām, tām raksturīgs.

Enerģētiskais reaktors— kodolreaktors, kas paredzēts enerģijas ieguvei rūpniecības vajadzībām.

Enerģētiskā sprauga— aizliegto enerģijas vērtību apgabals starp atļautās enerģijas joslām (zonām) cietvielā.

Avoti: LLVV, FF

enerģētisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Ideālistisks filozofijas novirziens, kas apgalvo, ka kustība pastāv bez matērijas, un kas visas dabas parādības reducē uz enerģiju, kurai nav materiālas bāzes.

Avoti: LLVV

enerģība   apv.

1. Enerģija.

Avoti: ViV

enerģija   -as, s.; parasti vsk.

1. fiz. Matērijas kustības formu vispārīgais mērs, ar kuru kvantitatīvi raksturo fizikālos procesus un mijiedarbības; kāda no šīm kustības formām.

Enerģijas blīvums— enerģijas daudzums vienā tilpuma vienībā.

Enerģijas kvants— minimāls enerģijas daudzums, ko vienā stāvokļa maiņas aktā absorbē vai emitē fizikāla sistēma, kas atbilst kvantu mehānikas likumiem.

Enerģijas līmenis kvantu mehānikā— kvantu sistēmas (kodola, atoma, molekulas) enerģijas vērtība stacionārā stāvoklī.

Enerģijas nezūdamības likums— universāls fizikas likums, pēc kura enerģija izolētā sistēmā ir konstants lielums neatkarīgi no tā, kādi procesi šajā sistēmā notiek.

2. Mērķtiecīgs darbīgums; arī neatlaidība.

Avoti: LLVV, FF

enerģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Aktīvs, darbīgs.

Avoti: LLVV

enerģiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> enerģisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Enerhodara   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Zaporožjes apgabalā, 54700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

enervācija   med.

1. Vājums, vārgums.

2. Nerva izgriešana vai pārgriešana.

Avoti: TM

enesi   novec.

1. Anesehi.

Avoti: KV

enetrotrops   med.

1. Tāds, kam ir selektīva afinitāte saistīties pie zarnām, piem., mikroorganisms.

Avoti: TM

Eneza   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Enez"), Edirnes ilā, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

enface   fr.

1. Ar seju pretī; pretskatā (par, piem., portretu).

Avoti: LEV

enfant   fr.

1. Enfant naturel - ārlaulības bērns.

2. Enfant terible - nebēdnieks, palaidnieks; cilvēks, kas uzvedas pretēji sabiedrībā pieņemtām normām.

Avoti: FLv, PL

Enfīlda   vietv.

1. Londonas rajons ("Enfield"), ietver arhitektūras pieminekli - Sv. Andreja baznīcu ar XV-XVIII gs. skulptūrām.

Avoti: PZT

enga   apv.

1. Tapa; aizbāznis; aira stiprinājums pie laivas sāna.

Avoti: TlV

Engadīna   vietv.

1. Innas augšteces ieleja Rētijas Alpos ("Engadin"), Šveices austrumos, garums - ~90 km, kūrorts, ziemas sporta centrs, dienvidu nogāzē Šveices nacionālais parks, kas izveidots 1914. g., lai aizsargātu floru un faunu.

Avoti: PZT

engastrijs   med.

1. Dvīņauglis, kam parazīts pilnīgi vai daļēji atrodas autozīta vēdera dobumā.

Avoti: MSV

Engelārte   vietv., vēst.

1. Engelārtes muiža - bijušās muižas "Engelhardshof" nosaukums, kuras teritorijā Krimuldas novadā izveidojies lielciems Ragana.

Avoti: LE1

Engelhardshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās Engelārtes muižas nosaukums, kuras teritorijā Krimuldas novadā izveidojies lielciems Ragana.

2. Kāpostiņu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Valkas pagastā (tagad Igaunijas teritorijā).

3. Kujas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Cesvaines pagastā.

Avoti: LE1

Engelhardtshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Engelartas muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Krimuldas pagastā.

Avoti: KV

Engelholma   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Skones lēnē, 9100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Engelsa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Saratovas apgabalā, 217800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Engelzeem   vietv., vēst., vācu val.

1. Eņģeļu muiža, kas atradās Talsu apriņķa Virbu pagastā.

Avoti: KV

Engena   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. un vācu "Enghien", nl. "Edingen"), Valonijas reģiona Eno provincē, 13100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Engene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Engen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 10100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Engere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Enger"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 20200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Engesona   vietv.

1. Upe Zviedrijas ziemeļos, Kālikselvenas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

englārtieši

1. Krimuldas pagasta apdzīvotās vietas "Englārte" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Englsi   vietv.

1. Sala Īrijas jūrā ("Anglesey"), Britu salu arhipelāgā, Velsas ziemeļrietumu piekrastē, platība - 715 kvadrātkilometru, stāvi krasti, paugurains reljefs, lielākā pilsēta un osta - Holiheda.

Avoti: PZT, PuA

Engltona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Angleton"), Teksasas štatā, 19500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Englvuda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Englewood"), Kolorādo štatā, 32500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Englewood"), Ņūdžersijas štatā, 27700 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Englewood"), Ohaio štatā, 13500 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Englewood"), Floridas štatā, 14900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

engramma   med.

1. Pārmaiņas, kas paliek citoplazmā, piem., neironā pēc noteikta kairinājuma.

2. Latents atmiņas attēls.

Avoti: TM

engraulidae   lat.

1. Anšovu dzimta.

Avoti: PDE

engraulis   lat.

1. Anšovi.

Avoti: PDE

engt   apv.

1. Viscaur pārmeklēt.

Avoti: EH

Engure   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) tāda paša nosaukuma novadā (līdz 2009. g. - Tukuma rajonā) 22 km no Tukuma, Rīgas jūras līča krastā, vēstures avotos minēta 1245. g., novada un pagasta centrs.

2. Engures novads - novads Zemgales rietumos pie Rīgas jūras līča, ietver Engures, Lapmežciema un Smārdes pagastus, robežojas ar Jūrmalas pilsētu, Tukuma un Mērsraga novadu.

3. Engures pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, robežojas ar Lapmežciema un Smārdes pagastu, kā arī ar Tukuma un Mērsraga novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Angern, krieviski - Angernskaja.

Engures pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Milzkalnes pagasta teritorijas.

4. Engures līdzenums - dabas apvidus Piejūras zemienē, stiepjas gar Rīgas līča rietumu piekrasti, garums - 75 km, platums - 2-18 km, platība - 90600 ha, robežojas ar Irves līdzenumu, Slocenes ieleju, Kaņiera ezeru un Ziemeļkursas augstieni.

5. Engures ezers - atrodas Piejūras Engures līdzenumā, Engures, Talsu un Tukuma novadā, 3,2 m vjl., platība - 4046 ha, garums - 17,9 km, lielākais platums - 4,4 km, vidējais dziļums - 0,4 m, lielākais dziļums - 2,1 m, no Rīgas līča atdala 1,5-2,5 km plata kāpu josla, eitrofs, virsūdens aizaugums - 65% platības.

Engures ezera ornitoloģiskais liegums— izveidots 1957. g., lai aizsargātu ligzdojošos un caurceļojošos putnus, platība - 3266 ha, ligzdo 169 putnu sugas, konstatētas >800 augstāko augu sugas.

6. Upe Ventspils novadā, Irbes baseinā, garums - 19 km, kritums - 8 m, iztek no Usmas ezera, ietek Puzes ezerā.

7. ģeol. Engures svīta - augšsilūra nogulumu slāņkopa, izplatīta Latvijas rietumu daļā un vidusdaļā, biezums - no 30 m Latvijas ziemeļrietumos līdz 70 m vidusdaļā, sastāv no zaļganpelēkiem merģeļiem ar pelēku kaļķakmens piku un starpslāņu ieslēgumiem.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LD, LE1

engurnieki

1. Engures novada Engures pagasta apdzīvotās vietas "Engure" iedzīvotāji.

Avoti: V1

engvers   apv.

1. Ingvers.

Avoti: VV

enģelītis   apv.

1. Mazais rokas pirksts; endzeliņš.

Avoti: NeV

enģeļbarība   apv.

1. Piparkūkas.

Avoti: ViV

enharmonija   novec.

1. Dažāda nosaukuma, bet vienāda augstuma skaņa.

Avoti: LV93

enharmonisks   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Tāds, kas skan vienādi, bet kam ir dažādi nošu nosaukumi.

Avoti: LLVV

enharmonisms   -a, v.; mūz.; parasti vsk.

1. Dažāda nosaukuma, bet vienāda augstuma skaņu vienlīdzība (temperētajā skaņu sistēmā).

Avoti: LLVV

enhematospora   med.

1. Malārijas parazīta spora eritrocītā.

Avoti: TM

enhidrijs   rel.

1. Teoloģisku rakstu krājums, rokasgrāmata vai mācību grāmata.

Avoti: RtV

enhidross   novec.

1. Minerāls, ūdens iegultņiem bagāts caurspīdīgs un blīvs sīku kvarca šķiedru agregāts.

Avoti: KV

eni

1. Haņu tautības etniska grupa.

Avoti: PZT

enhīma   med.

1. Viela, kas rodas no absorbētajām barības vielām, jaunveidojamo audu materiāls.

Avoti: MSV

enhipostāze   rel.

1. Bizantijas Leontija un Sv. Damaskas Jāņa mācība, pēc kuras iemiesotais Kristus nav zaudējis savu cilvēciskumu, bet tas ietverts Dievības hipostāzē, tādējādi Kristum piemīt visas pilnīga cilvēciskuma īpašības.

Avoti: RtV

enhiridijs

1. Rokasgrāmata, mācību grāmata; teoloģisku rakstu krājums.

Avoti: EV

enhondroma   med.

1. Hiperplastiska skrimšļaudu augšana kaula iekšienē; iekšējā hondroma.

Avoti: MSV

enhydra   lat.

1. Jūrasūdri.

Enhydra lutris— jūrasūdrs.

Avoti: PDE

enicmus   lat.

1. Krokainīši.

Enicmus minutus— mazais krokainītis.

Enicmus nidicola— ligzdu krokainītis.

Enicmus transversus— brūnais krokainītis.

Avoti: LD

enidae   lat.

1. Torņgliemežu dzimta.

Avoti: LD

ēniena   apv.

1. Ēnaina vieta.

Avoti: EH

enigma

1. Mīkla, noslēpums.

Avoti: PL

enigmātisks

1. Mīklains, noslēpumains.

Avoti: PL

ēnīgs   apv.

1. Spokains.

2. Švītīgs, ākstīgs.

Avoti: ME, EH

Eniki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pureņu pagastā.

Avoti: LC

enimagi

1. Maskoji - indiāņu cilšu grupa, dzīvo Paragvajā, Grančako apgabalā, valoda - savrupa, animistiski ticējummi.

Avoti: PZT

ēnināt   apv.

1. Turēt ēnā.

Avoti: EH

Enio   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - viena no trīs māsām grajām - "kauslīgā".

Avoti: Mit

Enīo   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - kara dieviete.

Avoti: Mit

Enipefa   vietv.

1. Upe Grieķijā, Centrālās Grieķijas un Tesālijas perifērijā, Pinjas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

Enipeja   vietv.; novec.

1. Enipefa - upe Grieķijā.

Avoti: PZT

Enisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Ennis"), Teksasas štatā, 18800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Ennis"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Pilsēta Īrijā ("Ennis"), Mansteras provincē, 25400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: WA16, LpA, Wi

ENISA   saīs.

1. Eiropas Tīklu un informācijas drošības aģentūra ("European Network and Information Security Agency").

Avoti: PnR

Eniskorti   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Enniscorthy"), Lensteras provincē, 3250 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

enisofobija   med.

1. Slimīgas bailes no pārmetuma par izdarīto pārkāpumu.

Avoti: TM

Enistona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Anniston"), Alabamas štatā, 22450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

ēnīte   apv.

1. Dem. --> ēna.

Avoti: EH

enīvej   žarg.

1. Vienalga.

Avoti: SLG

enka   novec.

1. Nātrija perborāta preparāti, ko izmantoja balināšanai.

Avoti: KV

Enkarnasjona   vietv.

1. Pilsēta Paragvajas dienvidaustrumos ("Encarnacion"), Itapvas departamenta administratīvais centrs, osta Paranas labajā krastā, 69800 iedzīvotāju (2002. g.), dibināta 1632. g.

Avoti: LpA, PuA, PZT

enkatarāfija   med.

1. Audu vai orgāna iestiprināšana ķermeņa daļā, kurā tie normāli neatrodas.

Avoti: MSV

enkaustika

1. Glezniecības tehnika, kurā par krāsu pigmentu saistvielu izmanto karstu kausētu vasku; plašākā nozīmē - vaska glezniecības tehnika vispār.

Avoti: EV

enkauze   med.

1. Piededzināšana, kodināšana.

Avoti: MSV

enkefalīts   novec.

1. Akūts galvas smadzeņu substances iekaisums.

Avoti: KV

Enkelads

1. astr. Encelads - Saturna pavadonis.

Avoti: ZvD-203-25

Enkheizene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Enkhuizen"), Ziemeļholandes provincē, 18400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Enki

1. Ea - dievs (dažkārt sieviete) vairākās senajās Tuvo Austrumu reliģijās; babiloniešiem - ūdens un gudrības Dievs.

Avoti: IdV

enkiante   bot.

1. dsk. Ēriku dzimtas ģints ("Enkianthus"), dekoratīvi krūmi.

Pulkstenīšu enkiante— enkiantu suga ("Enkianthus campanulatus").

Avoti: DaE

enkianthus   lat.

1. Enkiantes.

Enkianthus campanulatus— pulkstenīšu enikante.

Avoti: DaE

Enkidu   mit.

1. Šumeru-akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - mednieks un karotājs, varoņeposā sākotnēji Gilgameša kalps, bet vēlāk līdzgaitnieks un tuvākais draugs.

Avoti: Mit, PmV

Enkimdu   mit.

1. Vidējo Austrumu mitoloģijā - zemkopju dievs, kas figurē vienā šumeru mītā kā auglības dievietes Inannas (akadiešu Ištaras) precinieks.

Avoti: PmV

enklave   novec.

1. Anklāvs.

Avoti: TV

enklītika   val.

1. Neuzsvērts vārds, kas uzsvara ziņā pieslienas iepriekšējam, uzsvērtajam vārdam.

Avoti: SV96

enklītisks   val.

1. Tāds (vārds), kas tiek izrunāts ar ļoti mazu uzsvaru un kļūst par iepriekšējā uzsvērtā vārda sastāvdaļu.

Avoti: SV96

enklīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; val.

1. Vārda piesliešanās (runas plūsmā) iepriekšējam vārdam akcenta ziņā.

Avoti: LLVV

enkolpions   rel.

1. Ovāls medaljons, ko, kaklā pakārtu, nēsā Austrumu baznīcas bīskapi; parasti uz tā attēlota Kristus vai Sv. Marijas figūra.

Avoti: RtV

enkomija   literat.

1. Antīkajā dzejā slavinājuma dziesma kādai noteiktai personai vai notikumam.

Avoti: DzV

enkomjenda

1. Amerikas kolonizācijas vēsturē - "aizbildnība" pār kādas vietas indiāņiem; šo aizbildnību spāņu varas institūcijas uzlika spāņu kolonistiem, un tā izvērtās par indiāņu nežēlīgu ekspluatāciju; arī pati vieta, kuras iedzīvotāji nonāca tādā "aizbildnībā".

Avoti: SV69

enkoprēze   med.

1. Izkārnījumu nesaturēšana.

Avoti: SV96

enkratīti   rel.

1. Vairākas agrīno kristiešu grupas, kas piekopa pārmērīgu askēzi un kam bija herētiska mācība.

Avoti: RtV

enkrinīts   ģeol.

1. Jūras liliju fosilās atliekas, kas atrodas nogulumiežos.

Enkrinīta kaļķakmeņi— nogulumieži, kas veidojušies no jūras liliju fosilajām atliekām.

Avoti: SV69

Enksala   vietv.

1. Enksāre - sala Burtnieka ezerā.

Avoti: LD

Enksāre   vietv.

1. Lielākā sala Burtnieka ezerā, atrodas tā ziemeļu galā, iepretī Salacas iztekai, garums - ~100 m, platums - ~40 m, putnu ligzdošanas vieta.

Avoti: LD

enkulturācija   psih.

1. Pielāgošanās kultūrai.

Avoti: PsA

enkurboja   jūrn.

1. Peldošs ķermenis, ko ar virvi, t. s. bojrepu, piesien pie enkura, lai norādītu tā vietu.

Saņemt enkurboju— ar piesienamo galu piestiprināties pie enkurbojas.

Avoti: KV, JūVM

enkurbulta   būvn.

1. Mūra enkurs.

Avoti: ZTV

enkurēt   apv.

1. Noenkurot, ar enkuriem nostiprināt.

2. Vilkt, grūst, bīdīt ar ķeksi.

3. Zagt (izvelkot no kabatas).

Avoti: KV, ViV

enkurgals   jūrn.

1. Izturīga sintētiskās šķiedras virve, ko iesien enkura gredzenā.

Avoti: JūVM

enkurierīce   novec.

1. Kuģa noenkurošanai nepieciešamo ierīču sakopojums.

Avoti: KV

enkuriņš

1. Dem. --> enkurs.

2. apv. Enkurītis - neliela, apmēram 2-10 litru tilpuma muca.

Avoti: LV93, TlV

enkuris   apv.

1. Plostnieka ķeksis (pludināmo kokmateriālu vilkšanai, bīdīšanai).

2. Virvē vai stieplē iekārts smagums (piemēram, akmens) laivas nostiprināšanai ūdenī.

3. Metāla āķis, kas satur kopā griestu siju un vainagbaļķi.

Avoti: ViV

enkuris   apv.

1. Muca.

Avoti: ViV

enkurītis   apv.

1. Neliela, apmēram 2-10 litru tilpuma muca.

Avoti: TlV

enkurklīze   novec.

1. Slīps cauruļveidīgs caurums kuģa sānos, caur ko no ārpuses enkurķēde iet uz enkurspilvi.

Avoti: KV

enkurklucis   apv.

1. Betonēts bluķis upes krastā ar stipru metāla riņķi ragatas troses, plostu kuterīšu atsiešanai.

Avoti: IZ-64-36

enkurķēde

1. jūrn. Konstrukcija, kas sastāv no speciāli kaltiem ķēdes locekļiem, ir sadalīta posmos pa 25-27 m; atkarībā no kuģa lieluma posmu skaits ir 4-12.

Enkurķēdes aizturis— enkurķēdes stopors.

Enkurķēdes ievilkšana— operācija, ar kuru sāk enkura izcelšanas manevru.

Enkurķēdes stopors— speciāli izlieta detaļa ar vītņu mehānismu, ko lieto enkurķēdes locekļa noturēšanai un ķēdes noslogojuma pārnešanai uz kuģa konstrukciju.

2. mil. Lidaparāta trose, pie kuras piestiprina enkurslēdzi izpletņa automātiskai atvēršanai.

Avoti: ZTV, JūV, JūVM, MIL

enkurlietas   jūrn.

1. Enkurs, enkurķēde vai enkurtrose (enkurgals) un enkurvinča.

Avoti: JūVM

enkurlīze   jūrn.

1. Metāla apkalums, kas pasargā jahtas vai kuģa klāja malas no berzēšanās ar enkurķēdi, to izlaižot vai ieņemot.

Avoti: JūVM

enkurnauda   jūrn.

1. Maksa par ostas izmantošanu.

Avoti: JūVM

enkurnieki   novec.

1. Strādnieki, kas saņem ostā ienākušos plostus.

Avoti: KV

enkurnieks   v.

1. Cilvēks, kas saņem ostā ienākušos plostus un novada tos līdz ekspluatācijas vietai (līdz kokzāģētavai, iekraušanai kuģī, dzelzceļa vagonos u. tml.).

2. apv. Kokmateriālu šķirotājs, kas baļķus šķiro uz ūdens (velkot, bīdot, virzot tos ar īpašu ķeksi - enkuru).

Avoti: LV87, ViV

enkurošana   būvn.

1. Divu konstrukciju savienošana savā starpā (parasti ar metāla stiegrām), lai novērstu to atraušanos vai deformāciju vienai konstrukcijai attiecībā pret otru; piem., koka karkasa sienas apakšējā vainaga enkurojums pie betona pamata.

Avoti: ZTV

enkurot   novec.

1. Noenkurot, ar enkuriem nostiprināt.

Avoti: KV

enkurs   -a, v.

1. jūrn. Ierīce ūdens transportlīdzekļu nostiprināšanai brīvā ūdenī.

Enkura dilbs— enkura kāts.

Enkura kāts— enkura vidusdaļa, pie kuras vienā galā ir tā ragi, bet otrā - šķērsis un gredzens.

Enkura kurpe— konkrētam enkuram paredzēta koka ligzda uz klāja jahtas priekšgalā, kas novērš enkura pārvietošanos.

Enkura šķērsis— enkura štoks.

Enkura štoks— admiralitātes enkuram tas var būt nekustīgs vai arī nolokāms pie enkura dilba.

Enkura vinča— ierīce enkura, kravas tīkla pacelšanai vai vilkšanai.

Enkurs augšā— enkurs izvilkts no ūdens un atrodas uz klāja.

Enkurs drīvē— enkurs, kura ragi nav ierakušies gruntī.

Enkurs klīzē— enkurs pacelts uz kuģa un novietots savā vietā (klīzē).

Enkurs nav tīrs— enkurs, kuru neizdodas uzlauzt un atraut no grunts.

Enkurs netur— enkura ragi nav ierakušies gruntī.

Enkurs pie visīsākā enkurķēdes garuma— enkurķēdes vai enkurtroses minimālais garums, kad tā maksimāli nostiepta un vertikāli iet uz leju tieši zem peldlīdzekļa, bet enkurs nav "uzlauzts".

Enkurs tur— enkurs labi ieracies gruntī un vietu nemaina.

Enkurs vietā— enkurs klīzē.

Peldošais enkurs— vētras enkurs.

Sakārtot enkuru darbam— atvāzt un fiksēt enkura ragus un šķērsi (štoku), kā arī piesiet (iešēkelēt) enkutrosi vai ķēdi.

Sēņveida enkurs— sēnes veida enkurs, kas labi piesūcas gruntij, paredzēts ilgstošai noenkurošanai un vienlīdz labi funkcionē visos slodzes virzienos; to izmanto navigācijas zīmju noenkurošanai.

Skrūvveida enkurs— enkurs, kas paredzēts dažādu peldošu priekšmetu ilgstošai nostiprināšanai, piemēram, noenkurojot pontona tiltu, enkuru kā korķviļķi ieskrūvē gruntī.

Tīrs enkurs— enkurs pacelts augšā un atrodas pie borta.

Vētras enkurs— speciāls, no brezenta vai buru audekla nošķelta konusa veidā sašūts maiss, kuru izmet ūdenī, lai vētrā, kad buras nolaistas, samazinātu peldlīdzekļa dreifu (līdz 1-3 mezgliem) un noturētu tā priekšgalu pret viļņiem.

2. tehn. Metāla detaļa mūru sastiprināšanai, enkurbulta.

3. tehn. Līdzstrāvas elektromašīnas rotējošā daļa.

4. Pulksteņa svārstību mehānisma daļa, kas to saista ar dzinēja sprūdu.

5. Sens tilpuma mērs (1 zviedru enkurs = 39,25 l).

6. inf. Iezīmēts hiperteksta apgabals, no kura ar peles klikšķi var izsaukt citu dokumentu, kura atrašanās vietu nosaka hipersaite.

7. apv. Enkurītis - neliela, apmēram 2-10 litru tilpuma muca.

Avoti: LLVV, LEV, D3, TlV

enkurs   apv.

1. Kāds šķidruma tilpums slēgtā traukā, kas iegremdēts atdzesēšanai akā vai pagrabā.

Avoti: EH

enkurslēdzis

1. Ierīce izpletņa automātiskai atvēršanai, atraujoties no enkurtroses.

enkurspilve   jūrn.

1. Mehāniska ap vertikālu asi griežama ierīce enkurtroses ievilkšanai; sauc arī par ķepseli.

Avoti: KV

enkurtrose

1. jūrn. Sintētiskas šķiedras trose (bez bojājumiem), ko iesien enkura gredzenā.

2. aeron. Lidaparāta trose, pie kuras piestiprina enkurslēdzi izpletņa automātiskai atvēršanai.

Enkurtroses pagarinātājs— ierīce, ar ko aprīkots lidaparāts ar gliemežvāka tipa atveramām lūkām, kas ļauj izpletņlēcējiem izlēkt no lidaparāta pa aizmuguri.

Avoti: MIL

enkurvieta   jūrn.

1. Ērta un pietiekami droša vieta noenkurotam kuģim attiecīgas akvatorijas robežās; uzskata, ka tā ir laba, ja tās dibenā ir smiltsvai grants un tā daļēji pasargāta no vēja un viļņiem.

Enkurvietas robeža— robeža, kas atdala enkurvietu no pārējās akvatorijas.

Avoti: MIL, JūVM

enkurvinča   jūrn.

1. Mehāniska ierīce enkurtroses uztīšanai, ko lieto, lai paceltu enkuru.

Avoti: JūVM

Enlils

1. Šumeru mitoloģijā - gaisa un zemes dievība, viens no senākajiem šumeru dieviem.

Avoti: LEV

ēnmīļi   -u, v.; bot.

1. Augi, kas aug ēnainās vietās, necieš spilgtu gaismu; ēnaugi.

Avoti: LLVV

Enna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Enna"), Sicīlijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 27900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Ennas province - Itālijas Toskānas reģiona province ("Provincia di Enna"), platība - 2562 kvadrātkilometri, 171900 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 20 komūnās.

Avoti: Wi, LpA

ennaetērida   novec.

1. Astoņu gadu laika sprīdis.

Avoti: KV

enneāde   mit.

1. Kopīgs nosaukums deviņiem galvenajiem dieviem seno ēģiptiešu mitoloģijā - Atumam, Šu, Tefnutai, Hebam, Nutai, Ozīrisam, Izīdai, Neftīdai un Setam.

Avoti: MkV

Ennepetāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ennepetal"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 29800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ennigerloha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ennigerloh"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 19500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ennsa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Enns"), Augšaustrijas federālajā zemē, 11400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Eno   vietv.

1. Beļgijas province, ietilpst Valonijas reģionā, platība - 3800 kvadrātkilometru, 1280000 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Monsa.

Avoti: Wi

enoftalms   med.

1. Acs ābola iegrimums orbītā.

Avoti: TM

Enohs   mit.

1. Ebreju mitoloģijā - viens no Ādama pēctečiem, kas nodzīvojis 365 gadus, Metuzāla tēvs.

Avoti: Mit

ēnojums   -a, v.

1. Rezultāts --> ēnot (1).

2. Ēnas attēlojums tēlotājas mākslas darbā.

Avoti: LLVV

enolāze   med.

1. Muskuļu ferments, kas katalizē fosfoglicerīnskābes pārvēršanos par fosfopirovīnogskābi.

Avoti: TM

enolforma   novec.

1. Savienojumi ar metilengrupu vai metīngrupu skābā modifikācijā.

Avoti: KV

enoli

1. Alkēnu savienojumi ar hidroksilgrupu pie dubultsaites oglekļa atoma.

Avoti: LPE

enoplida   lat.

1. Nematožu klases kārta.

Avoti: PDE

enorms   novec.

1. Pārmērīgs, nedzirdēts, pārspīlēts.

Avoti: KV

enostoze   med.

1. Kaula audzējs, kas iziet no endosta un sniedzas kaula smadzeņu dobumā; entostoze.

Avoti: TM

ēnot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. parasti 3. pers.; trans. Darīt (ko) ēnainu (1).

2. parasti 3. pers.; intrans. Veidot ēnu, tumšus laukumus.

// trans.

3. trans. Attēlot (tēlotājas mākslas darbā) mazāk apgaismotas (priekšmeta, ķermeņa u. tml.) vietas.

4. apv. Spokoties.

Avoti: LLVV, ME

enotera

1. Kazrožu dzimtas augs, kura dzimtene ir Ziemeļamerika; dažas sugas audzē kā krāšņumaugus.

Avoti: SV69

ēnoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Veidot ēnu (2).

2. Izdalīties, būt redzamam uz gaiša fona (piemēram, par tumšu priekšmetu, figūru).

3. apv. Rēgoties, spokoties.

Avoti: LLVV, EH

ēnots   apv.

1. Ēnains.

Avoti: Sin

enoze

1. Kustība par Kipras apvienošanos ar Grieķiju, kas sākās 20. gs. 30. gados un noveda pie ūnijas ar Grieķiju pasludināšanas 1974. g., Turcijas iebrukuma Kiprā un salas sadalīšanas divās zonās.

Avoti: IdV

enozimānija   med.

1. Patoloģiskas bailes, nojaušot briesmīgus notikumus.

Avoti: TM

ēnpaparde

1. Paparžu nodalījuma dzimta ("Blechnaceae") un ģints ("Blechnum"), daudzgadīgi vienādsporu lakstaugi, gk. dienvidu puslodē, dzimtā ~260 sugu; Latvijā konstatēta 1 suga.

Jūrasspalvu ēnpaparde— ēnpaparžu suga ("Blechnum penna-marina").

Kuprainā ēnpaparde— ēnpaparžu suga ("Blechnum gibbum").

Vārpu ēnpaparde— ēnpaparžu suga ("Blechnum spicant"), kas sastopama arī Latvijā.

Vārpainā ēnpaparde— vārpu ēnpaparde.

Avoti: EV, LE1, Aug

ēnpelēks   apv.

1. Puspelēks.

Avoti: Sin

Enridžaina   vietv.

1. Pilsēta Gajānā, Atlantijas okeāna piekratē, 12400 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

ēns   apv.

1. Ēna.

2. Tas, kas vāji līdzinās (bijušam, iepriekšējam).

3. Spoks, mirušo gars.

Avoti: ViV, TlV

ens   novec.

1. Scholastikā katra lieta vai būtība.

Avoti: KV

Ensa   vietv.

1. Upe Austrijā ("Enns"), Donavas labā krasta pieteka, garums - 320 km, sākas Zemā Tauerna masīvā Alpos.

Avoti: PZT

ensars   apv.

1. Enstere.

Avoti: EH

ensemble   novec.

1. Ansamblis.

Avoti: KV

Ensenada   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Ensenada"), Lejaskalifornijas pavalsts ziemeļos, osta Klusā okeāna krastā, 519800 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

enserīte   apv.

1. Enstere.

Avoti: EH

Enshede   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Enschede"), Overeiselas provinces administratīvais centrs, 158000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

ensi   mit.

1. Šumeru priesteri un valdnieki.

Avoti: MkV

Ensianss   vietv.

1. Ensiansa kalns - augstākā virsotne Taitao pussalā Čīles dienvidos, augstums - 1200 m.

Avoti: PZT

Ensinitasa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Encinitas"), Kalifornijas štatā, 62200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

ēnsmilga

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Milium"), viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi, ~7 s., Latvijā konstatēta 1 s., 40-50 cm augsts, daudzgadīgs lakstaugs ar īsu ložņājošu sakneni.

Izplestā ēnsmilga— ēnmilgu suga ("Milium effusum").

Plašā ēnsmilga— izplestā ēnsmilga.

Avoti: LD

Enso   vietv.

1. Svetogorskas pilsētas Krievijā (Ļeņingradas apgabalā) nosaukums līdz 1948. g.

Avoti: PZT

Ensofs   rel.

1. Dieva vārds, ko izmanto jūdu misticismā, konkrēti kabalā, un kas apzīmē bezgalīgo, absolūto nenoteiktību, kuras būtība ir neatklājama un neizzināma.

Avoti: R1

enstatīts   tehnol.

1. Magnija silikāts MgOSiO2; ugunsizturīgs materiāls.

Avoti: ZTV

enstele   apv.

1. Lopbarības tvertne.

Avoti: ME

enstelēties   apv.

1. Ietiepties, būt stūrgalvīgam.

2. Izturēties augstprātīgi.

3. Izvairīties (no darba u. tml.).

Avoti: ME, EH

enstere   apv.

1. Lopbarības tvertne.

Avoti: ME

Enšēpinga   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Upsalas lēnē, 21100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

ent-   gr.

1. Prefikss ar nozīmi "iekš", "iekšā".

Avoti: MSV, BjV

ent.   saīs.

1. Entomoloģija.

Avoti: LLVV

entais   īp. v. ar not. galotni; sar.

1. Neskaitāms.

Avoti: MLVV

entalantoisks   med.

1. Tāds, kas atrodas alantoja maisā.

Avoti: MSV

entalpija

1. Termodinamiskais potenciāls, kas raksturo sistēmas siltumsaturu.

Avoti: SV99

entamēba   med.

1. Amēbu ģints, kuras sugas parazitē cilvēkā.

Avoti: TM

entamebiāze   med.

1. Entamēbu invāzija; slimība, ko ierosina entamēbas.

Avoti: TM

entamniotisks   med.

1. Tāds, kas atrodas amnija dobumā.

Avoti: MSV

entamoeba   lat.

1. Kailamēbu kārtas ģints.

Entamoeba coli— zarnu amēba.

Entamoeba gigivalis— smaganu amēba.

Entamoeba histolytica— dizentērijas amēba.

Avoti: LD

entāze   arhit.

1. Kolonnas stumbra paresninājums, kas novērš kolonnas vidusdaļas ieliekuma optisku ilūziju; to veido pirmajā kolonnas trešdaļā stumbra diametru pakāpeniski palielinot, bet pēc tam samazinot.

Avoti: LPE

entāzija   med.

1. Muskuļu krampjveida savilkšanas; toniskas spazmas.

Avoti: MSV

Entebe   vietv.

1. Pilsēta Ugandas dienvidos ("Entebbe"), Viktorijas ezera ziemeļu krastā, 57500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

entelechija   gr.

1. Aristoteļa apzīmējums ķermeni veidotājam spēkam, kas vielai piešķir formu.

Avoti: LD

entelehija

1. Mērķtiecīga virzība.

2. Aristoteļa filozofijā, mērķtiecīgs virzītājspēks, kas piešķir matērijai formu, pārvērš iespējamību īstenībā.

3. Vitālismā - īpaša nemateriāla sākotne, kas virza organismu attīstību.

Avoti: PsA, EV

entente   novec.

1. Saprašanās.

Avoti: LME

enteomānija   med.

1. Augstākās sūtības mānija, reliģisks ārprāts.

Avoti: TM

enter-   med.

1. Salikteņos norāda uz zarnām.

Avoti: MSV

enteradenīts   med.

1. Zarnu dziedzeru iekaisums.

Avoti: TM

enteralģija   med.

1. Zarnu sāpes.

Avoti: MSV

enterāls   med.

1. Iekšķīgi lietojams.

Avoti: ZTV

enterangiemfrakse   med.

1. Zarnu asinsvadu aizsprostojums.

Avoti: TM

enteratrofija   med.

1. Zarnu atrofija.

Avoti: TM

enterauksēze   med.

1. Zarnu sienas hipertrofija.

Avoti: TM

enterektāzija   med.

1. Tievās zarnas izplešanās.

Avoti: TM

enterektomija   med.

1. Zarnas daļas izgriešana.

Avoti: TM

enteremfrakse   med.

1. Zarnu aizsprostojums.

Avoti: TM

enterīts   med.

1. Tievās zarnas gļotādas iekaisums.

Avoti: EV

entero-   med.

1. Salikteņos norāda uz zarnām.

Avoti: MSV

enteroanastomoze   med.

1. Ķirurģiska operācija, divu zarnu cilpu savienošana, radot jaunu anastomozi.

Avoti: KV

enterobacteriaceae   lat.

1. Zarnu baktēriju dzimta, pie kuras pieder salmonellas un šigellas.

Avoti: LD

enterobioze   med.

1. Cilvēka zarnu invāzijas slimība, ko ierosina spalīši.

Avoti: ZTV

enterobius   lat.

1. Nematožu klases ģints.

Enterobius vermicularis— cilvēka spalītis.

Avoti: LD

enterobroze   med.

1. Zarnu sienas perforācija vai čūlošana.

Avoti: MSV

enterocēle   med.

1. Trūce, kuras maisā atrodas zarnas cilpa.

2. Embrija ķermeņa dobums, kas veidojas no primārās zarnas izspīlējuma.

Avoti: MSV

enterocentēze   med.

1. Zarnas pārduršana ar dobu adatu, punkcija.

Avoti: TM

enterocista   med.

1. Cista zarnas sienā.

Avoti: TM

enterocistocēle   med.

1. Zarnas un urīnpūšļa trūce.

Avoti: MSV

enterocistoosheocēle   med.

1. Sēklinieku maisiņa trūce, kurā ir zarnu cilpas un daļa urīnpūšļa.

Avoti: MSV

enterocisto-ošeocēle   med.

1. Sēklinieku maisiņa trūce, kurā ir zarnu cilpas un daļa urīnpūšļa.

Avoti: TM

enterocistoplastika   med.

1. Plastiska urīnpūšļa sienas operācija, izmantojot tievās zarnas cilpu.

Avoti: MSV

enterocīts   med.

1. Zarnu epitēlijšūna.

Avoti: MSV

enterodialīze   med.

1. Zarnas pārdalīšana.

Avoti: TM

enteroepiplocēle   med.

1. Trūce, kuras maisā atrodas zarnu cilpas un taukplēve.

Avoti: TM

enteroepiplomfalocēle   med.

1. Nabas trūce, kuras maisā atrodas zarnu cilpa un taukplēve.

Avoti: TM

enterogastrocēle   med.

1. Trūce, kuras maisā atrodas zarnu cilpas un kuņģa siena.

Avoti: TM

enterogastrons   med.

1. Hormons zarnu augšējā posma gļotādā; tas kavē kuņģa sekrēciju un kustības.

Avoti: TM

enterogēns   med.

1. Tāds, kas rodas zarnās.

Avoti: MSV

enterogrāfija   med.

1. Zarnas kustību grafiska reģistrēšana ar enterogrāfu.

Avoti: TM

enterogramma   med.

1. Ar enterogrāfu izdarīts zarnu kustību pieraksts.

Avoti: TM

enterohemorāģija   med.

1. Zarnu asiņošana.

Avoti: TM

enterohepatīts   novec.

1. Infekcioza tītaru slimība, visbiežāk novērota Amerikā, ierosina sēnīte, inficējas caur barošanas traktu.

Avoti: LxE

enterohepatocēle   med.

1. Nabas trūce bērniem; tās maisā atrodas zarnas un aknas.

Avoti: MSV

enterohidrocēle   med.

1. Trūce ar hidrocēli.

Avoti: MSV

enterokināze   med.

1. Ferments zarnu sulā, kas katalizē tripsinogēna pārvēršanu tripsīnā.

Avoti: TM

enterokleize   med.

1. Zarnas lūmena aizsprostojums.

2. Zarnas brūces slēgšana.

Avoti: TM

enteroklīze   med.

1. Barības vielu vai medikamentu maisījuma ievadīšana zarnā.

Avoti: MSV

enteroklizma   med.

1. Enteroklīze.

2. Enteroklīzei lietojamā caurule.

Avoti: TM

enterokoks   med.

1. Zarnu diplokoks vai stretokoks; atrodams normālā zarnu mikroflorā.

Avoti: TM

enterokolektomija   med.

1. Līkumainās zarnas lejasgala, aklās zarnas un augšupejās lokzarnas rezekcija.

Avoti: TM

enterokolīts   med.

1. Vienlaicīgs tievās un resnās zarnas iekaisums.

Avoti: ZTV

enterokolostomija   med.

1. Operācija savienojuma izveidošanai starp tievo zarnu un lokzarnu.

Avoti: TM

enterokrinīns   med.

1. Tievās zarnas gļotādas hormons, kas stimulē tievās zarnas dziedzeru funkciju.

Avoti: TM

enterolitiāze   med.

1. Akmeņi zarnās.

Avoti: TM

enterolīts   med.

1. Zarnā izveidojies konkrements.

Avoti: TM

enterolīze   med.

1. Zarnu atbrīvošana no saaugumiem.

Avoti: TM

enteromegālija   med.

1. Zarnu paplašināšanās.

Avoti: TM

enteromiāze   med.

1. Mušu kāpuru ierosināta zarnu slimība.

Avoti: TM

enteromikoze   med.

1. Mikroskopisko sēņu ierosināta zarnu slimība.

Avoti: TM

enteromorpha   lat.

1. Ulvu dzimtas ģints, ~40 s., Latvijā konstatētas 7 sugas.

Enteromorpha crinita— šīs ģints suga.

Enteromorpha flexuosa— šīs ģints suga.

Enteromorpha intestinalis— šīs ģints suga.

Enteromorpha linza— šīs ģints suga.

Enteromorpha plumosa— šīs ģints suga.

Enteromorpha prolifera— šīs ģints suga.

Enteromorpha torta— šīs ģints suga.

Avoti: LD

enteroneiroze   med.

1. Zarnu darbības traucējums neirastēnijā.

Avoti: TM

enteroparēze   med.

1. Pavājināta vai apstājusies peristaltika, kam sekas ir zarnas sienas ļenganums un izplešanās.

Avoti: TM

enteropātija   med.

1. Ikviena zarnu slimība.

Avoti: MSV

enteropeksija   med.

1. Operācija zarnas fiksācijai pie vēdera sienas.

Avoti: TM

enteroplastika   med.

1. Plastiska zarnu operācija.

Avoti: MSV

enteroplēģija   med.

1. Zarnu paralīze.

Avoti: TM

enteroptihija   med.

1. Zarnu sakrokošana; operācija zarnu adhēzijas profilaksei.

Avoti: MSV

enteroptoze

1. Zarnu un citu vēdera dobuma orgānu noslīdējums.

Avoti: SV69

enterorāfija   med.

1. Zarnu sašūšana.

Avoti: TM

enterorekse   med.

1. Zarnas plīsums.

Avoti: TM

enterorenāls   med.

1. Attiecīgs uz zarnām un nierēm.

Avoti: TM

enterosepse   med.

1. Septisks zarnu iekaisums; var būt primārs vai sekundārs.

Avoti: MSV

enterosheocēle   med.

1. Sēklinieku maisiņa trūce, kurā atrodas zarnas cilpa.

Avoti: MSV

enteroskops   med.

1. Endoskops zarnu lūmena apskatei.

Avoti: MSV

enterospazma   med.

1. Zarnu spazma.

Avoti: TM

enterostakse   med.

1. Asins sūkšanās no zarnas gļotādas.

Avoti: TM

enterostāze   med.

1. Zarnu stāze, zarnu satura sastrēgums, aizcietējums.

Avoti: TM

enterostenoze   med.

1. Zarnas sašaurinājums.

Avoti: TM

enterostomija   med.

1. Zarnas atveres radīšana vēdera.

Avoti: MSV

enterošeocēle   med.

1. Sēklinieka maisiņa trūce, kurā atrodas zarnas cilpa.

Avoti: TM

enterotoksēmija   med.

1. Zarnu toksīni asinīs.

Avoti: TM

enterotoksikācija   med.

1. Zarnu cilmes autointoksikācija.

Avoti: MSV

enterotoksīns   med.

1. Stafilokoku ražots toksīns, kas izraisa akūtas alimentāras saindēšanās pazīmes.

Avoti: TM

enterotomija   med.

1. Zarnas griezums, zarnas atvēršana.

Avoti: TM

enterotoms   med.

1. Nazis zarnas pārgriešanai.

Avoti: TM

enterotropisks   med.

1. Tāds, kas ir selektīvi vērsts uz saistīšanos pie zarnām, piem., mikroorganisms.

Avoti: MSV

enteroureteroplastika   med.

1. Plastiska operācija urīnvada aizvietošanai ar izolētu tievās zarnas cilpu.

Avoti: MSV

enterovakcīna   med.

1. Iekšķīgi lietojama vakcīna, kas gatavota no zarnu grupas baktērijām.

Avoti: MSV

enterovīrusi   -u, v.; biol.

1. Cilvēka un dzīvnieku zarnu vīrusi.

Avoti: ZTV

enterozīts   med.

1. Zarnu parazīts.

Avoti: TM

Enterpraisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Enterprise"), Alabamas štatā, 68400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Enterprise"), Nevadas štatā, 108500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Enterprise"), Jūtas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Enterprise"), Oregonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

entertainer   angļu

1. Estrādes mākslinieks.

Avoti: LEV

enterūrija   med.

1. Izkārnījumu klātiene urīnā.

Avoti: MSV

entetobioze   med.

1. Atkarība no mehāniska implantāta, piem., no mākslīgā sirds elektrostimulatora.

Avoti: MSV

entēze   med.

1. Neorganiska materiāla lietošana audu defekta aizstāšanai, protezēšanai.

Avoti: TM

entezopātija   med.

1. Patoloģisks process, kas skar muskuļu saites piestiprināšanās vietā pie kaula vai locītavas somiņas.

Avoti: MSV

enthelminti   med.

1. Zarnu tārpi.

Avoti: TM

entie   žarg.

1. Daudzi, nenoteikts skaits.

Avoti: SLG

entilomas

1. Melnplaukas sēņu rindas tillēciju dzimtas ģints ("Entyloma"), parazītiskas sēnes ar ciklisku attīstību, veido dažādas formas un lieluma plankumus un uzbiezējumus uz saimniekauga lapām, stublājiem, ziedkātiem, ~100 s., Latvijā konstatētas 15 sugas.

Avoti: LD

entimēma

1. Saīsināts siloģisms tradicionālajā formālajā loģikā, kurā netiek skaidri izteikta kāda premisa vai secinājums.

Avoti: EV

Entioka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Antioch"), Ilinoisas štatā, 14400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Antioch"), Kalifornijas štatā, 108900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

entipija   med.

1. Gastrulācijas metode, kad endoderma atrodas uz ārpusi no ektodermas.

Avoti: MSV

entitāte   inf.

1. Jebkurš konkrēts vai abstrakts objekts, kas eksistē, ir eksistējis vai varētu eksistēt (piemēram, persona, objekts, notikums, priekšstats, process utt.).

2. Datu ieraksta tips; entītija.

Avoti: TkDB

entītija   inf.

1. Kādam konkrētam lietojumam (sistēmai) nozīmīgs reāls vai abstrakts objekts vai šo objektu kopums.

2. Atvērto sistēmu sadarbības bāzes etalonmodeļa apakšsistēmas aktīvais elements, kas īsteno noteiktu šā slāņa funkciju kopu.

Entītijas nosaukums— atvērto sistēmu sadarbības bāzes etalonmodeļa slāņa entītijas pastāvīgs identifikators.

Avoti: ZTV

entlāze   med.

1. Galvaskausa kompresijas lūzums ar iespiestiem kaula fragmentiem.

Avoti: MSV

ento-   gr.

1. Salikteņu pirmā daļa, kas atbilst vārdam "iekšējs", piem., entoderma.

Avoti: SV69

entobakterīns   novec.

1. Bakteriāls pulverveida preparāts, kas satur kukaiņiem patogenas baktērijas sporas, bakteriālos ieslēgumus, barotnes atliekas un neitrālu balastvielu.

Avoti: LxE

entobranchiata   lat.

1. Bezžokleņu "Agnatha" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

entocēle   med.

1. Ikviena trūce organisma iekšienē.

Avoti: MSV

entoderma   -as, s.; biol.

1. Iekšējais šūnu slānis daudzšūnu organisma dīglim; iekšējā dīgļlapa.

2. Iekšējais šūnu slānis zarndobumaiņiem.

Avoti: LLVV

entodermāls   biol.

1. No entoderma cēlies, piem. gremojamie orgāni.

Avoti: KV

entoderms   biol.

1. Iekšējā dīgļlapa.

Avoti: KV

entofagi   novec.

1. Kukaiņu apakškārta, dēj oliņas augos, lapās, saknēs vai stublājos, kur attīstoties kāpuriem rodas pangas.

Avoti: KV

entognatha   lat.

1. Iekšžokleņi jeb segžokleņi.

Avoti: LD

entohondrostoze   med.

1. Kaula attīstīšanās skrimslī.

Avoti: TM

entoloma   lat.

1. Sārtlapītes.

Entoloma aprile— aprīļa sārtlapīte.

Entoloma clypeatum— vairoga sārtlapīte.

Entoloma nitidum— spožā sārtlapīte.

Avoti: LD

entolomataceae   lat.

1. Sārtlapīšu dzimta.

Avoti: LD

entoma   novec.

1. Posmkāji.

Avoti: KV

entomērs   med.

1. Blastomērs, kas veido entodermu.

Avoti: TM

entomions   med.

1. Galvaskausa punkts, kurā deniņu kaula paura iedobē iekļaujas paura kaula aizauss paugura stūris.

Avoti: TM

entomofāgi   biol.

1. Kukaiņēdāji dzīvnieki un augi, kuru pamatbarība ir kukaiņi.

Entomofāgas baktērijas— kukaiņu slimību ierosinātāji, specializēti parazīti, nekaitīgi cilvēkiem un mājdzīvniekiem.

Avoti: SV99, LxE

entomofauna   biol.

1. Faunas daļa, ko veido kukaiņi.

Avoti: ZTV

entomofīlija   biol.

1. Ziedu svešappute ar kukaiņu starpniecību.

Avoti: ZTV

entomofils

1. Tāds, kam patīk kukaiņi.

Avoti: PL

entomofobija

1. Bailes no kukaiņiem.

Avoti: PL

entomogēnisks   med.

1. Tāds, kas radies no kukaiņa koduma; kas radies kukainī.

Avoti: MSV

entomogēns   med.

1. Tāds, kas radies no kukaiņa koduma; kas radies kukainī.

Avoti: TM

entomografija   gr.

1. Kukaiņu aprakstīšana.

Avoti: KV

entomologs   -a, v.

1. Entomoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

entomoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zooloģijas nozare, kas pētī kukaiņus.

Avoti: LLVV

entomoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar entomoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

entomophthora   lat.

1. Kukaiņpelējumi.

Entomophthora aphidis— kukaiņpelējumu suga.

Entomophthora muscae— kukaiņpelējumu suga.

Entomophthora sphaerosperma— kukaiņpelējumu suga.

Entomophthora thaxteriana— kukaiņpelējumu suga.

Avoti: LD

entomophthoraceae   lat.

1. Kukaiņpelējumu dzimta.

Avoti: LD

entomophthorales   lat.

1. Kukaiņpelējumu rinda.

Avoti: LD

entomostraca   gr.

1. Vēžu apakšklase, zemākie vēži, ar mainīgu posmu skaitu ķermenī.

Avoti: KV

entomozes   biol., med.

1. Kukaiņu izraisītas cilvēka un dzīvnieku slimības.

Avoti: ZTV

entoparazīti   novec.

1. Iekšējie parazīti.

Avoti: KV

entophlyctis   lat.

1. Fliktīdiju dzimtas ģints, aļģu parazīti, Latvijā konstatētas 2 s.

Avoti: LD

entophysalidales   lat.

1. Zilaļģu nodalījuma hrookoku klases rinda, no kuras Latvijā retumis sastopamas 2 sugas.

Avoti: LD

entopisks   med.

1. Savā dabiskā vietā esošs (atšķirībā no ektopiska).

Avoti: TM

entoptisks   gr., med.

1. Tāds, kas atrodas acs iekšienē; iekšēji redzams.

Avoti: KV

entoptoskopija   med.

1. Acs iekšpuses un acs iekšējo ēnojumu apskate.

Avoti: TM

entorāģija   med.

1. Iekšķīga asiņošana.

Avoti: TM

entoretīna   med.

1. Tīklenes iekšējā daļa, kurā ietilpst pieci slāņi un iekšējā robežmembrāna.

Avoti: MSV

entorrhiza   lat.

1. Tillēciju dzimtas ģints.

Entorrhiza aschersoniana— šīs ģints suga.

Avoti: LD

entosiphon   lat.

1. Eiglēnaļģu nodalījuma ģints.

Entosiphon obliquum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

entosthodon   lat.

1. Griezeņu dzimtas ģints.

Entosthodon fascicularis— parastā stāvvācelīte.

Avoti: LD

entostoze   med.

1. Kaula audzējs, kas iziet no endosta un sniedzas kaula smadzeņu dobumā.

Avoti: TM

entotisks   med.

1. Tāds, kas atrodas auss iekšienē.

Avoti: TM

en-tout-cas   fr. "visiem apstākļiem"

1. Tenisa laukuma segums: grants ar dedzinātu un sasmalcinātu sarkano mālu virskārtu, kas laiž cauri ūdeni.

Avoti: LEV

entozoji   novec.

1. Iekšējie parazīti.

2. Iekšu tārpi.

Avoti: KV

entozojs   med.

1. Dzīvnieks, kas parazitē otrā dzīvniekā.

Avoti: MSV

entre   fr.

1. Ieeja, priekšnams; ieejas maksa; pirmais ēdiens; priekšspēle (mūzikā).

Entre nous— starp mums (runājot).

Avoti: LEV

entree   fr.

1. Ieeja, priekšnams; ieejas maksa; goda mielastos uzkoda; priekšspēle mūzikā.

Avoti: KV

entrelacs   fr.

1. Arhitektūrā un ornamentikā loku vai citādu ģeometrisku līniju savstarpēji caurvijumi.

Avoti: LD

Entreriosa   vietv.

1. Entreriosas province - Argentīnas Republikas administratīvi teritoriāla vienība ("Entre Rios" / "Provincia de Entre Rios"), administratīvais centrs - Parana, platība - 78781 kvadrātkilometrs, 1282000 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Upstarpa - dabas apgabals Laplatas zemienē, Argentīnā.

Avoti: PuA, Wi

entresol   fr.

1. Starp diviem pilniem stāviem iebūvēts pusstāvs, parasti apkalpotāju dzīvoklim vai saimniecības vajadzībām.

Avoti: KV

entrevue   fr.

1. Intervija.

Avoti: KV

entrez   fr.

1. Ienāciet! (iekšā!).

Avoti: LME

Entronkamentu   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Entroncamento"), Santareimas apgabalā, 20200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

entropija

1. fiz. Termodinamikas pamatjēdziens - vielas iekšējās struktūras sakārtotības mērs: jo mazāka sakārtotība, jo lielāka entropija.

2. biol. Bioloģisko procesu termodinamiskā stāvokļa rādītājs.

3. inf. Informācijas teorijas pamatjēdziens, kas kvantitatīvi raksturo gadījumlieluma nenoteiktību.

Avoti: ZTV

entropijs   med.

1. Iegriezies acs plakstiņš.

Avoti: MSV

ēnturs   sar.

1. Saturs.

Avoti: NeV

entūsiasms   novec.

1. Sajūsminājums, stiprs gara pacildinājums.

Avoti: SV33

entusiastico   mūz.

1. Jūsmīgi, aizrautīgi.

Avoti: Mūz

entuziasmēts

1. Entuziasma pārņemts, entuziasma pilns.

Avoti: PL

entuziasms   -a, v.; parasti vsk.

1. Liela sajūsma, pacilātība.

Avoti: LLVV

entuziastisks   novec.

1. Sajūsmīgs.

Avoti: LV93

entuziasts   -a, v.

1. Cilvēks, kas dedzīgi nododas (kam), strādā ar sajūsmu, pacilātību; cilvēks, kuru iedvesmo kāda ideja.

Avoti: LLVV

entyloma   lat.

1. Entilomas.

Entyloma brefeldii— entilomu suga.

Entyloma calendulae— entilomu suga.

Entyloma chrysosplenii— entilomu suga.

Entyloma dahliae— entilomu suga.

Entyloma gailardiae— entilomu suga.

Entyloma ranunculi— entilomu suga.

Avoti: LD

Enuga   vietv.; novec.

1. Enugu - pilsēta Nigērijā.

Avoti: PZT

Enugu   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Enugu"), Enugu štata administratīvais centrs, 563600 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Štats Nigērijā ("Enugu"), administratīvais centrs - Enugu, platība - 7161 kvadrātkilometrs, 3257300 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts dienvidu daļā.

Avoti: LpA, PuA

enukleācija   med.

1. Izlobīšana, it īpaši acs ābola izņemšana.

Avoti: SV69

ēnūklis   apv.

1. Āksts, Švīts.

Avoti: EH

ēnulīte   apv.

1. Zilā vizbulīte ("Hepatica nobilis").

Avoti: Aug2

enurēze   med.

1. Urīna nesaturēšana.

Avoti: SV96

ēnvaboles

1. Vaboļu kārtas ēnmīļu dzimta ("Melandryidae syn. Serropalpidae"), 560 sugas, Latvijā konstatētas 18-20 s., tās samērā maz pētītas; vaboļu ķermenis iegarens, 2-16 mm garš, segspārni ar smalkiem matiņiem, bieži spīdīgi.

Avoti: LD

envaironmentālisms

1. Ģeogrāfijas virziens, kas ģeogrāfiskās vides lomu sabiedrības un sabiedriskās ražošanas attīstībā uzskata par izšķirošo.

Avoti: LPE

envaironments

1. Mākslinieciski organizēta telpiskā kompozīcija, modernās mākslas virziens.

Avoti: SV96

Envireg   saīs.

1. Reģionāla rīcības programma attiecībā uz Eiropas Komisijas iniciatīvu par vidi.

Avoti: PnR

enzers   apv.

1. Lopbarības tvertne.

Avoti: ME

enzigotisks   med.

1. No vienas apaugļotas olas cēlies (vienolas dvīņi).

Avoti: TM

enzīmi   -u, vsk. enzīms, -a, v.

1. Fermenti - specifiskas olbaltumvielas, kas paātrina bioķīmiskos procesus organismā.

Avoti: LLVV

enzimoloģija   med.

1. Zinātne par enzīmiem un reakcijām, ko tie katalizē.

Avoti: TM

enzimopātija   med.

1. Piedzimts metabolisma traucējums, kas saistīts ar enzīma defektu vai pilnīgu tā trūkumu organismā.

Avoti: MSV

enzīmpreparāti   med.

1. Enzīmus saturoši ārstniecības līdzekļi, ko iegūst no dzīvniekiem (tripsīns, himotripsīns), augiem (papaīns, bromelaīns) vai baktērijām (streptokināze, amilāze, lipāze).

Avoti: VE

enzīms   biol.

1. Ferments, lielmolekulāra viela, kas katalizē ķīmiskas reakcijas un darbojas tikai noteiktos apstākļos un reaģē uz noteiktu vielu.

Avoti: MSV, VE

Enzofs   mit.

1. Jūdaisma kabalā visas pasaules pirmcēlonis, cilvēku izpratnei absolūti nepieejama dievišķa būtne.

Avoti: MrJ

enzootija   vet.

1. Kādam apvidum raksturīga mājlopu infekcijas slimība.

Avoti: ZTV

enžambemens   val.

1. Poētiskais pārnesums, kas veidojas, kad valodas sintaktiskā pauze un dzejas metriskā pauze nesakrīt.

Avoti: SV99

Eņdželi   vietv.

1. Krustpils novada Atašienes pagasta apdzīvotās vietas "Endžeļi" nosaukums latgaliski.

2. Krustpils novada Mežāres pagasta apdzīvotās vietas "Endžeļi" nosaukums latgaliski.

3. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Eņģeli" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Eņdžeļi   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Eņģeļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

eņģe   eņģes, dsk. ģen. eņģu, s.

1. Vira 2.

2. apv. Locītava.

Avoti: LLVV, ViV

eņģele   apv.

1. Skaista, gaiša būtne.

Avoti: SiV

eņģelis   -ļa, v.

1. rel. Pārdabiska būtne, dieva sūtnis, kam parasti ir spārnota jaunekļa izskats.

2. apv. Ļoti labs cilvēks; mīļš cilvēks.

Avoti: LLVV, ViV

eņģelisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir raksturīgs eņģelim, tāds, kas piemīt eņģelim.

Avoti: LLVV

eņģelītis

1. Dem. --> eņģelis.

2. apv. Mazais pirksts.

Avoti: ViV, SLG

Eņģeļciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Virbu pagastā.

Avoti: LC

Eņģeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

2. Eņģeļu ala - atrodas Mazsalacas novada Skaņkalnes pagastā, Salacas kreisajā krastā, Dzelveskalna klintīs, plaša niša, kas atgādina katedrāles durvis, garums - ~5 m, augstums - ~10 m, platums - 8 m.

Avoti: LC

eņģeļtaure

1. Dzeloņainais velnābols ("Datura stramonium").

Avoti: Sin4

eņģēt   apv.

1. Lamāt, bārt.

2. Kašņāt, skrāpēt.

Avoti: ME, EH

eņģēties   apv.

1. Strīdēties, ķildoties.

2. Smagi, nogurdinoši strādāt.

3. Kasīties, skrāpēties.

Avoti: ME, EH

eņģi   apv.

1. Viras (logiem, durvīm).

Avoti: KnV

eņģīgs   apv.

1. Spēcīgs.

2. Strādīgs.

Avoti: ME

eņģis   apv.

1. Eņģe, vira.

Avoti: EH

Eņinga   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Enying"), Fejēras meģē, 6800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

eņķēties   apv.

1. Ķildoties, strīdēties.

Avoti: EH

eo   apv., izsauk.

1. Lieto, lai pievērstu kāda uzmanību.

Avoti: ViV

eocēns   -a, v.; parasti vsk.; ģeol.

1. Paleogēna perioda vidējā epoha, kad masveidā parādījās zīdītāji un izplatījās segsēkļi.

Avoti: LLVV

eocīts   med.

1. Klejotāja šūna, piem., no asinsvada izceļojis leikocīts.

Avoti: TM

eocypselus   lat.

1. Putnu dzimtas svērveidīgo kārtas ģints.

Eocypselus rowei— Vaiomingā (ASV) atrasta 50 mlj gadu veca putna fosilija, kas varētu būt mūsdienu kolibri un svīru izmiris brālēns.

Avoti: NGL-17-21

eodem   novec.

1. Tai pašā (dienā, mēnesī, gadā).

Avoti: KV

Eohaids   mit.

1. Eohaids mak Eirks - ķeltu mitoloģijā, ceturto Īrijas iekarotāju - firbolgu devītais un pēdējais valdnieks.

Avoti: Mit

eohipi

1. Senākie zirgu senči ("Eohippus, Hyracotherium), auguma ziņā līdzīgi suņiem, dzīvojuši Z-Amerikā, Eiropā un Āfrikā pirms ~50 mlj g.; hirakoteriji.

Avoti: LEV

eohippus   lat.

1. Eohipi jeb hirakoteriji.

Avoti: PDE

eokains   novec.

1. Ģeoloģijā terciārās formācijas vecākā daļa.

Avoti: SV33

EOL   saīs.

1. Lekcijas beigas (angļu "end of lecture").

Avoti: īsz

Eola   vietv.

1. Eola salas - Lipāru salas Tirēnu jūrā, Itālijā.

Avoti: PZT

eolieši   novec.

1. Viena no galvenām sengrieķu ciltīm, kas pēc teikas nostāsta cēlusies no Deukaliona dēla Eola (Aiola).

Avoti: KV

eolipils   fiz.

1. Pirmais tvaika mašīnas prototips, mūsdienu reaktīvās turbīnas priekštecis, ko 1. gs. izveidoja sengrieķu zinātnieks Aleksandrijas Hērons.

Avoti: FF

eolisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Eols - tāds, ko rada vēja darbība.

2. mūz. Savienojumā ar "skaņkārta": sena skaņkārta, kam atbilst dabiskais minors.

Avoti: LLVV

eolītisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs eolītiem (2).

Avoti: LLVV

eolīts   -a, v.

1. parasti dsk. Krama, retāk cita akmens šķembas (ar asām šķautnēm), kuras uzskata par vissenākajiem darba rīkiem.

2. parasti vsk.; arheol. Vissenākais laika posms cilvēces kultūrā.

Avoti: LLVV

eolophus   lat.

1. Kakadu ģints.

Eolophus roseicapillus— sārtais kakadu.

Avoti: PDE

eols   -ais; s. -a, -ā; ģeol.

1. Tāds, ko rada vēja darbība.

Eolie nogulumi— sanesu smilts veidojumi, piem., kāpas vai lesa augsne.

Eolais reljefs— reljefa formu kopums, kas veidojies vēja iedarbībā.

Avoti: LLVV, LEV, ZTV

Eols

1. Sengrieķu mitoloģijā - vēju valdnieks.

Eola arfa (kokle)— sens stīgu instruments ar garu korpusu un dažāda resnuma, dažādi iespriegotām stīgām, kas vēja ietekmē izdod savdabīgas virstoņu skaņas.

Avoti: LEV

eomaja

1. Krīta perioda dzīvnieks, agrīnais zīdītājs, garums - 10 cm, dzīvojis pirms ~125 miljoniem gadu.

Avoti: IZ-85-45

eona   ģeol.

1. Lielākā ģeohronoloģiskā iedalījuma vienība; ir kriptozoja un fanerozoja eonas.

Avoti: ZTV

eonija

1. Biezlapju dzimtas ģints ("Aeonium"), sukulents puskrūms vai krūms, savvaļā sastopams Ziemeļāfrikā, Latvijā reizēm audzē kā telpu puķi, ziedi sīki, ziedkopās, gaiši vai tumši dzelteni.

Daiļā eonija— eoniju suga ("Aeonium decorum").

Galdiņveida eonija— eoniju suga ("Aeonium tabuliforme").

Kokveida eonija— eoniju suga ("Aeonium arboreum", arī "Sempervivum arboreum").

Avoti: LxE, Aug2, TaE

eonotēma   ģeol.

1. Vislielākā stratigrafiskā iedalījuma vienība, iežu kopums, kas veidojies eonas laikā.

Avoti: ZTV

Eons   mit.

1. Antīkās pasaules sinkrētisko kultu laika dievs, ko attēloja kā vecu vīru ar lauvas galvu un ap ķermeni apvijušos čūsku.

2. Kristietībā apzīmē gan mūžību, gan pasauli, kas ietver cilvēces garīgās attīstības laikmetu, kas sākas ar pasaulles radīšanu un beidzas ar tās iznīcināšanu un pārveidošanos par Dieva Valstību.

3. Gnosticismā par eoniem sauc Vienotā Dieva (jeb Nezināmā Tēva) radījumus, kas eksistē ārpus telpas un laika.

Avoti: MrJ

eopleistocēns

1. Kvartāra stratigrāfiskā (ģeohronoloģiskā) vienība, sākotnēji (no 1932. g.) tā nosauca kvartāra apakšējo nodaļu (agro epohu), vēlāk termins lietots gk. pleistocēna nodaļas apakšējā stāva nozīmē.

Avoti: LPE

Ēosa

1. Rīta blāzmas dieviete sengrieķu mitoloģijā; atbilst seno romiešu Aurorai.

2. Dzejā - rīta blāzma, rītausma.

Avoti: SV99

eosentomon   lat.

1. Protūru kārtas ģints.

Avoti: LD

EOTC   saīs.

1. Eiropas Testēšanas un sertifikācijas organizācija ("European Organisation for Testing and Certification").

Avoti: PnR

eozinoblasts   med.

1. Mieloblasts, kas vēlāk pārveidojas par eozinofilo leikocītu.

Avoti: MSV

eozinofili   biol.

1. Viena no balto asinsķermenīšu (leikocītu) formām, kas krāsojas ar krāsvielām, piem., eozīnu.

Avoti: SV96

eozinofilija   med.

1. Relatīva un absolūta eozinofilo leikocītu skaita palielināšanās asinīs mieloleikozes, skarlatīnas, helmintozes, bronhiālās astmas u. c. gadījumos.

Avoti: MSV

eozinofils   med.

1. Eozinofilais leikocīts.

2. Ikviens histoloģisks elements vai šūna, kas viegli krāsojama ar eozīnu.

Avoti: MSV

eozinofilūrija   med.

1. Eozinofilo leikocītu klātiene urīnā.

Avoti: MSV

eozinopēnija   med.

1. Eozinofilo leikocītu normālā skaita mazināšanās perifērijas asinīs.

Avoti: MSV

eozīns   ķīm.

1. Sarkana organiskā krāsviela.

Avoti: ZTV

eozofobija   med.

1. Slimīgas bailes no ausmas.

Avoti: TM

eozojs   novec.

1. Formāciju grupa starp arhaisko un palaiozoisko, sastāvoša gk. no klastiskiem iežiem ar pirmām drošām fosilijām augšdaļā.

Avoti: KV

eozoons   ķīm.

1. Neorganiski minerālveidojumi, kas atklāti 19. gs. beigās Ziemeļamerikā un kļūdaini uzskatīti par vissenāko dzīvnieku atliekām.

Avoti: SV69

eozuhijas

1. Izmirusi lepidozauru apakšklases rāpuļu grupa, kas dzīvoja perma un triasa periodos.

Avoti: LPE

ep-   med.

1. Prefikss ar nozīmi "uz"; "virs"; "pēc"; "pie"; "blakus".

Avoti: MSV

EP   saīs.

1. Eiropas Parlaments.

2. Eiropas Padome.

3. Ekonomikas policija.

4. vēst. Atskaņotāja skaņuplates, kuru griešanās ātrums ir 45 apgr./min. (angļu "extended play").

Avoti: PnR, i2, LEV

ēpa   apv.

1. Efeja.

Avoti: ĒiV

epā   apv.

1. Lieto, aicinot, mudinot celt (ko) kur augšā.

Avoti: ViV

EPA   saīs.

1. Vides aizsardzības aģentūra ("Environment Protection Agency").

Avoti: PnR

Epafs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dievu pavēlnieka Zeva un Īo dēls, kurš kļuva par Ēģiptes valdnieku.

Avoti: Mit

epakme   med.

1. Slimības periods, kurā vērojams simptomu pieaugums.

Avoti: MSV

epaksiāls   med.

1. Tāds, kas atrodas virs ass.

Avoti: MSV

epakta   novec.

1. Mēness vecums no neomenijas (jaunās Mēness fāzes), skaitot par izejas punktu noteiktu dienu gadā.

Avoti: KV

epaktas   novec.

1. Liekās dienas, ko dabū, salīdzinot 2 nevienādus laika sprīžus, īpaši tās apmēram 11 dienas, par kurām saules gads lielāks nekā mēness gads.

Avoti: KV

epakti   novec.

1. Skaitļi, kas norāda, kurā dienā pirms 1. janvāra bijis pēdējais jaunais mēnesis.

Avoti: SV33

epalobioze   med.

1. Atkarība no ārējām dzīvību uzturošām ierīcēm, piem., hemodializatora vai elpināšanas aparāta.

Avoti: MSV

Epanome   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 8700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

epanortoze   literat.

1. Dažādu atkārtojuma figūru (anaforas, epiforas, divkāršojuma, ķēdes, pakares) kopnosaukums - viena vai vairāku vārdu, vienas vai vairāku rindu atkārtojums dzejolī.

Avoti: DzV

epans   apv.

1. Mazliet muļķīgs cilvēks.

Avoti: EH

e-paraksts

1. Elektroniskais paraksts.

Avoti: PL

eparhija   -as, s.; rel.

1. Kristiešu baznīcas administratīvi teritoriāla vienība, bīskapa pārziņā esošs apgabals, kas sastāv no vairākiem prāvestu iecirkņiem, tie savukārt no draudzēm.

Avoti: LLVV

eparhs

1. Konstantinopoles pilsētas (Bizantijā) priekšnieks (līdz 1204).

Eparha grāmata— nolikumu kopojums Bizantijā, kas reglamentēja Konstantinopoles tirdzniecības un amatniecības korporāciju darbību, sastādīta 10. gs. sāk.

Avoti: EV

eparsalģija   med.

1. Sāpes no pārpūles.

Avoti: TM

eparteriāls   med.

1. Tāds, kas atrodas uz vai virs artērijas, piem., pirmais labā galvenā bronha zars.

Avoti: MSV

ēpas   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

e-pasts

1. Elektroniskais pasts.

Avoti: PL

epatāža

1. Skandaloza, šokējoša, neierasta uzvedība.

Avoti: PL

epatējošs

1. Skandalozs, šokējošs.

Avoti: PL

epatēt

1. Rīkoties pretēji sabiedrības pieņemtajām morāles normām un uzvedības nosacījumiem; izaicināt sabiedrisko domu.

Avoti: MV

EPB   saīs.

1. Ekonomikas policijas birojs.

Avoti: i2

Epe   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Epe"), Gelderlandes provincē, 32400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ēpeira   vietv.

1. Vēsturiski ģeogrāfisks apgabals Grieķijas ziemeļrietumos ("Ēpeiros"), ietilpst daļa Pindu kalnu (augstums - līdz 2637 m).

Avoti: PZT

epeiroforēze

1. Kontinentu vai to atsevišķu daļu pārvietošanās horizontālā virzienā, ko izraisa vielas kustība Zemes mantijā.

Avoti: LPE

epeirogēns

1. Tāds, kas attiecas uz epeiroģenēzi.

Epeirogēnās kustības— kontinentu vai to daļu lēna celšanās un grimšana, to tektoniskajām struktūrām nemainoties.

Avoti: LPE

epeiroģenēze   ģeol.

1. Ilgstošas, lēnas Zemes garozas celšanās vai grimšanas kustības.

Avoti: SV96

Epejs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Trojas kara dalībnieks, koka zirga izgatavotājs.

Avoti: Mit

Epelheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eppelheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 15000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Epena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Epen"), Limburgas provincē, 740 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ependīma   anat.

1. Plāns apvalks, kas klāj galvas smadzeņu dobumu un muguras smadzeņu centrālo kanālu.

Avoti: SV99

ependimīts   med.

1. Ependīmas iekaisums.

Avoti: TM

ependimoblastoma   med.

1. Ļaundabīga ependimomas forma.

Avoti: TM

ependimoblasts   med.

1. Embrionāls ependimocīts.

Avoti: TM

ependimocīts   med.

1. Ependīmas šūna.

Avoti: TM

ependimoma   med.

1. Galvas smadzeņu dobumu vai muguras smadzeņu centrālā kanāla iekšējā apvalka audzējs.

Avoti: TM

ependimopātija   med.

1. Ependīmas saslimšana.

Avoti: TM

epens   apv.

1. Epans.

Avoti: EH

epentētiski   apst.

1. Epentētisks.

Avoti: LV93

epentētisks

1. Iesprausts vārdā, parasti izrunas atvieglināšanai.

Avoti: SV69

epentēze   val.

1. Fonētisks process; skaņas iespraudums vārdā, kurā sākotnēji tās nav bijis.

Avoti: SV99

epermenia   lat.

1. Čemurkožu dzimtas ģints.

Epermenia illigerella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

epermeniidae   lat.

1. Čemurkožu dzimta.

Avoti: LD

Epernē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Epernay"), Šampaņas-Ardēnu reģiona Marnas departamentā, 24000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

ēpēt   apv.

1. Kašņāt, jaukt.

Avoti: EH

ephedraceae   lat.

1. Efedru dzimta.

Avoti: PDE

ephemera   lat.

1. Viendienītes.

Ephemera vulgata— parastā viendienīte.

Avoti: PDE

ephemeraceae   lat.

1. Īslaicīšu dzimta.

Avoti: LD

ephemeroptera   lat.

1. Viendienīšu kārta.

Avoti: LD

ephemerum   lat.

1. Īslaicītes.

Ephemerum serratum— zobainā īslaicīte.

Avoti: LD

ephesia   lat.

1. Ephesia fulminea - lentpūcīšu suga.

Avoti: LD

ephestia   lat.

1. Pasviļņu dzimtas ģints.

Ephestia elutella— kakao svilnis, šīs ģints suga.

Ephestia kuhniella— pelēkais miltu svilnis, šīs ģints suga.

Avoti: LD

ephippiorhynchus   lat.

1. Stārķu dzimtas ģints.

Ephippiorhynchus senegalensis— seglknābja stārķis.

Avoti: PDE

ephydatia   lat.

1. Sūkļu ģints.

Ephydatia fluviatilis— šīs ģints suga.

Ephydatia mulleri— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ephydridae   lat.

1. Krastmušu dzimta.

Avoti: LD

epi-   gr.

1. Priedēklis - uz, virs; pāri, pie, klāt; aiz, pēc, vēlāk (piem., epilogs).

Avoti: LEV, BjV

epiagnāts   med.

1. Indivīds ar defektīvu augšžokli.

Avoti: TM

epiblasts   novec.

1. Embrija ārējo šūnu kārta.

Avoti: LV93

epiblefarons   med.

1. Kroka apakšējā plakstiņa ādā, kas liek skropstām griezties uz iekšu.

Avoti: TM

epiblēma

1. Augu sakņu ārējie vienkārtas segaudi, kuriem tāda pati izcelšanās, kāda ir virszemes orgānu epidermai.

Avoti: SV69

epicēdija   literat.

1. Antīkajā tradīcijā dziesma mirušajam, kas vēl nav apbedīts.

Avoti: DzV

epiceloms   med.

1. Tā celoma daļa, kas ir vistuvāka notohordai.

Avoti: TM

epicentrs   -a, v.

1. Zemestrīces hipocentra projekcija uz Zemes virsmas.

2. Gaisa, zemūdens vai apakšzemes kodolsprādziena centra projekcija uz Zemes virsmas.

Avoti: LLVV

epicerebrāls   med.

1. Tāds, kas atrodas virs galvas smadzenēm, piem., epicerebrālā telpa (starp galvas smadzenēm un mīksto smadzeņu apvalku).

Avoti: TM

epichloe   lat.

1. Vāleņstromsēņu ģints.

Epichloe typhina— šīs ģints suga.

Avoti: LD

epichrysis   lat.

1. Zeltaino aļģu klases "Chrysosphaerineae" ģints.

Epichrysis paludosa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

epicikloīda

1. Līkne, ko iezīmē ar riņķi nekustīgi saistīts punkts, šim riņķim veļoties pa citu riņķi.

Avoti: LEV

epicikls   astr.

1. Ptolemaja planētu teorijā - riņķis, pa kuru pārvietojas debess ķermenis.

Avoti: SV96

epicistīts   med.

1. Irdeno saistaudu iekaisums virs urīnpūšļa.

Avoti: MSV

Epidaura   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 1930 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

epidēmija   -as, s.

1. Infekcijas slimības masveida izplatīšanās.

Avoti: LLVV

epidemiogrāfija   med.

1. Epidēmiju apraksts.

Avoti: TM

epidemiologs   -a, v.

1. Epidemioloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

epidemioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, kas pētī epidēmiju izcelšanos, izplatīšanos un apkarošanu.

Avoti: LLVV

epidemioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar epidemioloģiju, tai raksturīgs.

2. Tāds, kas attiecas uz epidēmiju.

Avoti: LLVV

epidēmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar epidēmiju, tai raksturīgs.

Epidēmiskā slimība— slimība, kas var izraisīt epidēmiju.

Epidēmiskais parotīts— Cūciņa, akūta cilvēka inf. slimība, kam raksturīga intoksikācija un pieauss siekalu dziedzera iekaisums.

Avoti: LLVV

epidēmiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> epidēmisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

epiderma   -as, s.

1. anat. Cilvēka, dzīvnieku ādas virsējā kārta; virsāda.

2. bot. Augstāk attīstīto augu segaudi; virsmiziņa.

Avoti: LLVV

epidermatoplastika   med.

1. Ādas transplantācija, pārvietojot epidermas gabaliņus uz bojātajiem apvidiem.

Avoti: MSV

epidermatozoonoze   med.

1. Ādas slimība, ko ierosina parazīts, kurš mīt uz ādas, piem., uts.

Avoti: MSV

epidermikula   med.

1. Ļoti plāna membrāna, piem., kutikula, kas pārklāj mata stiebru.

Avoti: TM

epidermīts   med.

1. Epidermas iekaisums, parasti kopā ar dermas iekaisumu.

Avoti: MSV

epidermizācija   med.

1. Epidermas veidošanās.

2. Epidermas pārstādīšana.

Avoti: TM

epidermofiti   med.

1. Parazītisko nepilnīgi pazīstamo sēņu ģints, kuras ierosina ādas un nagu slimību, bet neskar matu folikulus.

Avoti: MSV

epidermofitīdi   med.

1. Alerģiski izsitumi epidermofītijas slimniekiem, kas rodas tālu no galvenā bojājumu perēkļa un izpaužas kā folikulāri papulozi mezgliņi, eritemoskvamozi plankumi vai sīki pūslīši.

Avoti: TM

epidermofītija

1. Ādas slimība, ko izraisa sēnīte.

Avoti: SV69

epidermofitoni   med.

1. Parazītisku mikroskopisku sēņu ģints, kas ierosina ādas un nagu saslimšanu, bet neskar matu folikulus.

Avoti: TM

epidermoidoma   med.

1. Cistisks epidermas šūnu veidojums.

Avoti: MSV

epidermoīds   med.

1. Līdzīgs epidermai.

Avoti: TM

epidermolīze   med.

1. Epidermas atlobīšanās no īstās ādas.

Bullozā epidermolīze— epidermolīze, kas parādās tūlīt pēc piedzimšanas.

Avoti: TM

epidermoma   med.

1. Epidermas izaugums, piem., kārpa.

Avoti: TM

epidermomikoze   med.

1. Mikroskopisko sēņu ierosināta epidermas slimība.

Avoti: TM

epidermoplastika   med.

1. Virsējo ādas slāņu pārstādīšana.

Avoti: TM

epidermoptidae   lat.

1. Ādasērču dzimta.

Avoti: LD

epidermoze   med.

1. Ādas slimība, kas skar epidermu.

Avoti: TM

epiderms   novec.

1. Epiderma.

Avoti: LME

epidiaskopija

1. Necaurspīdīgu attēlu (rasējumu, zīmējumu, tabulu utt.) vai caurspīdīgu diapozitīvu projicēšana uz ekrāna ar epidiaskopu.

Avoti: TM

epidiaskops   -a, v.

1. Aparāts, ar kuru uz ekrāna projicē caurspīdīgus vai necaurspīdīgus attēlus.

Avoti: LLVV

epididimektomija   med.

1. Sēklinieka piedēkļa izgriešana.

Avoti: TM

epididimīts

1. Sēklinieka piedēkļa iekaisums.

Avoti: SV69

epididimoorhīts   med.

1. Sēklinieka piedēkļa un sēklinieka iekaisums.

Avoti: MSV

epididimotomija   med.

1. Sēklinieka piedēkļa pārgriešana.

Avoti: TM

epidots

1. Iežveidotājs minerāls, kalcija, dzelzs vai alumīnija silikāts; dzidrie kristāli ir pusdārgakmeņi.

Avoti: SV96

epidurāls   med.

1. Tāds, kas atrodas virs smadzeņu cietā apvalka.

Epidurālā anestēzija— atsāpināšanas veids - anestezējošās vielas injicēšana noteiktā mugurkaula daļā.

Avoti: TM, PL

epidurogrāfija   med.

1. Mugurkaula un tā satura rentgenogrāfiska izmeklēšana pēc kontrastvielas ievadīšanas epidurālajā telpā.

Avoti: MSV

epiēcija   med.

1. Vienas mājas epidēmija.

Avoti: TM

epifānija

1. gr. Atspīdēšana, parādīšanās.

2. Antīkajā literatūrā - himnisks dzejojums par godu dieviem.

3. Neliels, emocionāli bagāts prozas darbs, kas radies kā pēkšņa atklāsme, atziņa.

Avoti: SV96

Epifānija   rel.

1. Zvaigznes diena, arī Triju ķēniņu diena, kad austrumu gudrie nāca pielūgt piedzimušo Jēzu; Rietumu baznīcas svētki 6. janvārī.

Avoti: RtV

epifasciāls   med.

1. Tāds, kas atrodas virs fascijas.

Avoti: TM

epifenomens

1. psih. Psiholoģisks fenomens, ko izraisa organiski procesi, bet kam nav nekādas nozīmes šo procesu tālākā gaitā.

2. filoz. Blakusparādība, kas norisinās līdztekus citām parādībām, bet neietekmē tās.

3. med. Papildsimptoms, kas pievienojas slimības pamatainai; komplikācija.

Avoti: LLVV, TM

epifilakse   med.

1. Organisma aizsardzības reakciju pastiprināšanās.

Avoti: TM

epifīļi

1. Lapu kaktusa ģints ("Epiphyllum"), zied lieliem ziediem.

Avoti: PL

epifītisks   biol.

1. Tāds (augs), kas aug uz kāda cita auga stumbra vai zariem, bet barības vielas iegūst no apkārtējās vides.

Avoti: LD

epifitotija

1. Augu infekcijas slimības vienlaicīga izplatīšanās plašā teritorijā.

Avoti: LPE

epifīts   biol.

1. Augs, kas aug uz kāda cita auga stumbra vai zariem, bet barības vielas iegūst no apkārtējās vides.

Avoti: TM

epifīze   biol.

1. Cilvēka un mugurkaulnieku iekšējās sekrēcijas nepāra dziedzeris, starpsmadzeņu veidojums, kas atrodas galvaskausā.

2. Stobrkaula gals.

Avoti: ZTV

epifizeo-   med.

1. Salikteņos norāda uz kaula epifīzi vai čiekurveida dziedzeri.

Avoti: MSV

epifizeonekroze   med.

1. Garā kaula epifīzes aseptiska.

Avoti: MSV

epifizio-   med.

1. Salikteņos norāda uz kaula epifīzi vai čiekurveida dziedzeri.

Avoti: MSV

epifiziodēze   med.

1. Atdalījušās epifīzes piestiprināšanas operācija.

2. Epifīzes augšanas apstādināšana ķirurģiskā ceļā.

Avoti: TM

epifiziolistēze   med.

1. Epifīzes noslīdēšana.

Avoti: TM

epifiziolīze   med.

1. Epifīzes atdalīšanās no kaula ķermeņa.

Avoti: TM

epifizionekroze   med.

1. Garā kaula epifīzes aseptiska nekroze.

Avoti: TM

epifiziopātija   med.

1. Čiekurveida dziedzera slimība.

2. Kaula epifīzes slimība.

Avoti: TM

epifizīts   med.

1. Epifīzes iekaisums.

Avoti: TM

epifolikulīts   med.

1. Galvas matu folikulu iekaisums.

Avoti: TM

epifora   -as, s.; literat.

1. Stilistiska figūra - vārda vai vārdu grupas atkārtojums teksta posmu (teikumu, rindu, pantu) beigās.

Fonētiskā epifora— līdzīgu skaņu atkārtojums teksta posmu beigās.

Avoti: LLVV

epiforisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar epiforu, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

epifrenāls   med.

1. Tāds, kas atrodas virspus diafragmas.

Avoti: MSV

epigāmija

1. Romiešu konkubinātam līdzīgs institūts Senajā Grieķijā; deva tiesības precēties ar citas dzimtas, kārtas un pat valsts pārstāvi.

Avoti: SV99

epigāmija

1. Romiešu konkubinātam līdzīgs institūts Senajā Grieķijā; deva tiesības precēties ar citas dzimtas, kārtas un pat valsts pārstāvi.

Avoti: SV99

epigastralģija   med.

1. Sāpes pakrūtē.

Avoti: TM

epigeisks   novec.

1. Virszemes.

Avoti: KV

epiglotektomija   med.

1. Uzbalseņa izgriešana.

Avoti: TM

epiglotīts   med.

1. Uzbalseņa iekaisums.

Avoti: TM

epiglotoplastika   med.

1. Plastiska uzbalseņa operācija.

Avoti: MSV

epiglottis   novec.

1. Skriemelis, kas aizsedz ieeju elpojamā rīklē.

Avoti: KV

epignātisms   med.

1. Dvīņu kroplības veids, kurā parazīts vai embrionāls tumors piestiprināts pie autozīta galvaskausa pamata, žokļa vai aukslējām.

Avoti: TM

epignāts   med.

1. Kroplis epignatismā.

Avoti: TM

epigonis   -ņa, v.

1. iron. Neievērojams, netalantīgs zinātnes, politikas, mākslas virziena, slavenas personas sekotājs.

2. vsk. Epigoņi.

Avoti: LLVV

epigonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar epigoni vai epigonismu, epigonim vai epigonismam raksturīgs.

Avoti: LLVV

epigonisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Sekošana (kādam zinātnes, politikas, mākslas virzienam, slavenai personai) bez radošas, oriģinālas pieejas.

Avoti: LLVV

epigons

1. Nievājošs apzīmējums kāda zinātniska vai politiska virziena vai mākslas skolas pēdējiem, neievērojamiem pārstāvjiem, kas pauž savu priekšteču novecojušas idejas un lieto viņu metodes.

Avoti: SV69

epigoņi   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - septiņu valdnieku karagājienā pret Tēbām kritušo varoņu dēli, kuri pēc desmit gadiem devās jaunā karagājienā pret Tēbām, lai atriebtu savu tēvu nāvi.

Avoti: Mit

epigrāfija   novec.

1. Epigrāfika.

Avoti: LME

epigrāfika   -as, s.; parasti vsk.

1. Vēstures palīgzinātne, kas pētī senus uzrakstus (piemēram, uz akmens plāksnēm, metāla izstrādājumiem, klintīm).

Avoti: LLVV

epigrāfiķis   novec.

1. Uzrakstu pētnieks.

Avoti: KV

epigrāfs   -a, v.

1. vēst. Uzraksts uz kapakmens vai pieminekļa; arī epitāfija.

2. literat. Frāze vai citāts (daiļdarba vai kādas tā daļas sākumā) temata vai temata risinājuma raksturošanai.

Avoti: LLVV

epigrama   novec.

1. Epigramma.

Avoti: LME

epigramma   -as, s.

1. Īss satīrisks dzejolis; kodolīgs izteikums.

2. Senajā Grieķijā - uzraksts uz svētnīcu sienām, statujām u. c.

Avoti: LLVV, SV08

epigrammatiķis   novec.

1. Epigrammu sacerētājs.

Avoti: KV

epigrammatisks

1. Tāds, kam epigrammas raksturs; dzēlīgs, ass.

Avoti: SV69

epiguanīns   med.

1. Purīnbāze, kas dažreiz atrodama urīnā, sevišķi leikēmijas gadījumos.

Avoti: TM

epiģenētisks   ģeol.

1. Tāds, kas izveidojies kādu sekundāru procesu rezultātā.

Avoti: SV69

epiģenēze

1. biol. Teorija par organismu embrionālo attīstību kā secīgu jaunveidojumu rašanās procesu.

2. ģeol. Vēlākie iežu un minerālu izmaiņu procesi, kas norisinās zemas temperatūras un spiediena apstākļos.

Avoti: ZTV

epiheirēma

1. Tradicionāljā loģikā siloģisms, kura premisas ir entimēmas (saīsināti siloģismi).

Avoti: LPE

epihordāls   med.

1. Tāds, kas atrodas virs vai aiz hordas; īpaši attiecas uz smadzeņu struktūrām.

Avoti: MSV

epihoriāls   med.

1. Tāds, kas atrodas virs horija.

Avoti: MSV

epika   -as, s.; parasti vsk.

1. Viens no daiļliteratūras pamatveidiem (blakus drāmai un lirikai), kam raksturīgs autora objektīvs vēstījums par notikumiem un personām.

Avoti: LLVV

epikants

1. Acs augšējā plakstiņa kroka, kas lokveidīgi pāriet uz apakšējo plakstiņu un daļēji aizsedz acs iekšējo kaktiņu līdz ar asaru ezeru.

Avoti: LPE

epikardija   med.

1. Barības vada lejasgals starp diafragmu un kuņģi.

Avoti: TM

epikards   anat.

1. Ārējais serozais sirds apvalks.

Avoti: SV69

epikasīts   novec.

1. Alvas un svina lodējamais pulveris, ko lietoja metālu pārklāšanai karstumā.

Avoti: KV

epikaustorijs   novec.

1. Romas lielmaņu pilīs īpaša telpa, kur kvēpināja stipri smaržīgas vielas.

Avoti: KV

epikondilalģija   med.

1. Sāpes augšdelma kaula virspaugura apvidū.

Avoti: MSV

epikondilīts   med.

1. Audu iekaisums ap locītavas virspauguru.

Avoti: TM

epikontinentāls

1. Tāds, kas atrodas pie kontinenta malas, uz kontinentālās nogāzes, piem. Ziemeļjūra.

Avoti: SV96

epikostāls   med.

1. Tāds, kas novietots virs ribām.

Avoti: MSV

epikotils

1. Jaunu augu stublāja daļa, kas atrodas starp dīgļlapām un pirmajām lapām.

Avoti: SV69

epikrānijs   med.

1. Muskuļaudi, aponeiroze un āda, kas klāj galvaskausa velvi.

Avoti: MSV

epikrīze   med.

1. Slimības apraksta kopsavilkums, galīgais slēdziens.

2. Slimības parādības pēc krīzes.

Avoti: ZTV

epikūreisms   novec.

1. Epikūrisms.

Avoti: KV

epikūrietis   -ša, v.

1. Epikūrisma (1) piekritējs.

2. Cilvēks, kas baudas (vulgarizētā izpratnē) uzskata par augstāko vērtību.

Avoti: LLVV

epikūrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs epikūrietim (1) vai epikūrismam (1).

2. Raksturīgs epikūrietim (2) vai epikūrismam (2).

Avoti: LLVV

epikūrisms   -a, v.; parasti vsk.

1. filoz. Sengrieķu filozofa Epikūra mācība, kas izceļ cilvēka saprātīgu tieksmi pēc laimes.

2. Ētikas sistēma, kas kā tikumības pamatu sludina tieksmi pēc laimes un prieka, ko sniedz draudzība, miers un kontemplācija.

3. Nosliece uz jutekliskām baudām.

Avoti: LLVV

epiķis   -a, v.

1. Episku darbu autors.

Avoti: LLVV

epilācija

1. Nevēlamā apmatojuma noņemšana no ķermeņa.

Avoti: LEV

epilators

1. Ierīce nevēlama apmatojuma noņemšanai: matiņus izrauj ar visu sakni.

Avoti: SV99

epilemma

1. med. Sīku nerva gala šķiedru neirilemma.

2. novec. Runas mākslā iebildums, ko runātājs taisa pats sev, un pats arī atbild.

Avoti: TM, KV

epilepsija   -as, s.; med.

1. Galvas smadzeņu slimība, kam raksturīga pēkšņa samaņas zaudēšana un krampju lēkmes.

Avoti: LLVV

epileptiforms   med.

1. Epilepsijai līdzīgs.

Avoti: TM

epileptiķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kas slimo ar epilepsiju.

Avoti: LLVV

epileptisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar epilepsiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

epileptoloģija   med.

1. Medicīnas nozare, kas pētī epilepsijas diagnostiku un ārstēšanu.

Avoti: MSV

epīlijs   literat.

1. Sengrieķu dzejā neliela apjoma eposs.

Avoti: DzV

epilimnijs

1. Stāvošu saldūdens ūdenstilpju (ezeru, dīķu. ūdenskrātuvju) pelagiāles slānis līdz 5-8 metru dziļumam.

Avoti: SV96

epilobium   lat.

1. Kazrozes.

Epilobium adenocaulon— dziedzerstublāja kazroze.

Epilobium angustifolium— šaurlapu kazroze.

Epilobium collinum— pakalnu kazroze.

Epilobium hirsutum— pūkainā kazroze.

Epilobium montanum— kalnu kazroze.

Epilobium obscurum— tumšzaļā kazroze.

Epilobium palustre— purva kazroze.

Epilobium parviflorum— sīkziedu kazroze.

Epilobium roseum— sārtā kazroze.

Epilobium tetragonum— četršķautņu kazroze.

Avoti: LD, DaE

epilogs   -a, v.; literat.

1. Beigu daļa (daiļdarbā), kurā vēstīts par darbojošos personu tālāko likteni.

Avoti: LLVV

epimenorāģija   med.

1. Pārbagāta, ilgstoša menstruācija, ko parasti novēro pirms menopauzes.

Avoti: TM

epimenoreja   med.

1. Bieža menstruālā asiņošana ar saīsinātu menstruālo ciklu.

Avoti: MSV

epimēdija   bot.

1. dsk. Bārbeļu dzimtas ģints ("Epimedium"), mūžzaļi, dekoratīvi augi, kam nepieciešama noēnota vieta aizvējā un skāba augsne.

Dažādziedu epimēdija— epimēdiju suga ("Epimedium x versicolor").

Janga epimēdija— epimēdiju suga ("Epimedium youngianum").

Lielziedu epimēdija— epimēdiju suga ("Epimedium grandiflorum").

Sarkanā epimēdija— epimēdiju suga ("Epimedium x rubrum").

Avoti: DaE

epimedium   lat.

1. Epimēdijas.

Epimedium grandiflorum— lielziedu epimēdija.

Epimedium x rubrum— sarkanā epimēdija.

Epimedium x versicolor— dažādziedu epimēdija.

Epimedium youngianum— Janga epimēdija.

Avoti: DaE

Epimetejs

1. mit. Grieķu mitoloģijā - titāna Japeta un jūras nimfas Klimenes dēls, Prometeja, Atlanta un Menoitija brālis, kuram dievi atsūtīja par sievu Pandoru, kuras aizzīmogotajā krūkā tika atnestas nelaimes un slimības.

2. astr. Jupitera pavadonis ("Epimetheus"), vidējais attālums no planētas - 151400 km, izmēri - 119 km.

Avoti: PmV, ZvD-203-25

epimiokards   med.

1. Embrionālās sirds ārējā daļa, no kuras attīstās epikards un miokards.

Avoti: MSV

epimītija   novec.

1. Nobeiguma runa; fabulai papildinājums ar morālisku tendenci.

Avoti: GV

epimīzijs   med.

1. Saistaudu apvalks ap muskuli.

Avoti: TM

epimorfisms

1. Matemātikā - attēlojuma veids starp divām kopām.

Avoti: LPE

epimorfoze   med.

1. Organisma daļas reģenerācija, šūnām proliferējot bojājuma vietā.

Avoti: MSV

Epināla   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Epinal"), Lotringas reģiona Vogēzi departamentā, osta Mozeles kreisajā krastā, 32800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

epinastija   novec.

1. Lapu koku zaru gadskārtu gredzenu ekscentrība, gredzeni platāki zara augšpusē.

Avoti: KV

epinefrīns   med.

1. Adrenalīns - virsnieru serdes hormons.

Avoti: VE

epineirijs   med.

1. Nervu aptverošs irdenu saistaudu apvalks.

Avoti: TM

epineolīts   novec.

1. Arheoloģiskā literatūrā 20. gs. sākumā lietots termins vēlā akmens laikmeta posmam Eiropas Z un ZA novados, kas hronoloģiski atbilst bronzas un, varbūt dzelzslaikmetam p. m. ē. R-Eiropā.

Avoti: KV

epinette   mūz.

1. Spinets - klavesīna paveids, klaviatūra aptver 4 oktāvas, katram taustiņam atbilst tikai viena stīga.

Avoti: Mūz

Epingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eppingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 20900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

epinīkija   novec.

1. Dziesma par godu uzvarētājiem sacīkstēs.

Avoti: KV

epinotia   lat.

1. Tinēju dzimtas ģints.

Epinotia tedella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

epinoze   med.

1. Iedomāts slimīgs stāvoklis, kas seko pārciestai slimībai.

Avoti: TM

Epiņē   vietv.

1. Epiņē pie Sēnes - pilsēta Francijā ("Epinay sur Seine"), Ildefransas reģiona Sēnas-Sendenī departamentā, Parīzes ziemeļu piepilsēta, 54500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

epiorniss

1. Plakankrūšu putnu kārtas ("Aepyornithiformes"), ļoti liels (līdz 5 m augsts), strausam līdzīgs putns, kas dzīvoja Madagaskaras salā un izmira 17. gs.; epiornisu olas, 34 cm garas, vēl 20. gs. vidū bija atrodamas šajā salā.

Avoti: SV69

epiornisveidīgie

1. dsk. Izmirusi plakankrūšu putnu kārta ("Aepyornithiformes"), ļoti lieli nelidojoši putni, kas līdz 17.-18. gs. dzīvoja Madagaskarā; epiorniss.

Avoti: LPE

epiotisks   med.

1. Tāds, kas atrodas virs auss.

Avoti: TM

epipactis   lat.

1. Dzeguzenes.

Epipactis atrorubens— tumšsarkanā dzeguzene.

Epipactis helleborine— platlapu dzeguzene.

Epipactis palustris— purva dzeguzene.

Avoti: LD

epipalaiolits   novec.

1. Epipaleolīts.

Avoti: KV

epipalātisms   med.

1. Epignatisma veids, kurā parazīts vai tā daļas piestiprinātas autozīta aukslējām.

Avoti: TM

epipaleolīts

1. Protoneolīta pirmā pakāpe, kas tieši seko augšējam paleolītam.

Avoti: SV69

epiphyllum   lat.

1. Epifīļi.

Avoti: PDE, PL, Wi

epiploīts   med.

1. Taukplēves iekaisums.

Avoti: TM

epipogija

1. dsk. Orhideju dzimtas ģints ("Epipogium").

Bezlapu epipogija— orhideju suga ("Epipogium aphyllum"), gaiši dzeltens bezhlorofila, saprofītisks orhideju dzimtas augs, plēkšpveidīgas lapas, to ir nedaudz, zarains saknenis bez saknēm, Latvijā reti, pēdējo reizi konstatēta 1937. g.

Avoti: LD, LEV

epipogium   lat.

1. Epipogijas.

Epipogium aphyllum— bezlapu epipogija.

Avoti: LD

epipremna   bot.

1. Ārumu dzimtas ģints ("Epipremnum").

Plūksnainā epipremna— epipremnu suga ("Epipremnum pinnatum").

Avoti: TaE

epipremnum   lat.

1. Epipremna.

Epipremnum pinnatum— plūksnainā epipremna.

Avoti: TaE

Epira   vietv.; novec.

1. Ēpeira - vēsturiski ģeogrāfisks apgabals Grieķijas ziemeļrietumos ("Ēpeiros").

Avoti: PZT

epīra

1. Kādas figūras projekciju rasējums plaknē, kas iegūts, savietojot projekciju plaknes.

Avoti: SV69

epirācija   pārt.

1. Spirta rektifikācijas procesa sākumdaļa, kurā atdala esteru - aldehīdu frakciju (EAF).

Avoti: ZTV

epirāts   pārt.

1. Epirācijas rezultātā iegūts šķidrums.

Avoti: ZTV

epirhoe   lat.

1. Sprīžotāju dzimtas ģints.

Epirhoe alternata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

episcia   lat.

1. Episcija.

Episcia dianthiflora— neļķziedu episcija.

Avoti: TaE

episcija   bot.

1. Gesnēriju dzimtas ģints ("Episcia").

Neļķziedu episcija— episciju suga ("Episcia dianthiflora").

Avoti: TaE

episklēra   med.

1. Irdenie saistaudi starp konjunktīvu un sklēru.

Avoti: TM

episklerīts   med.

1. Virspusējs sklēras iekaisums.

2. Episklēras iekaisums.

Avoti: TM

episkopālis   novec.

1. Bīskaps.

Avoti: LV93

episkopālisms

1. Tā Savienotajās Valstīs dēvē Anglikāņu baznīcu savienību.

Avoti: IdV

episkopāls   rel.

1. Uz episkopātu attiecīgs.

Avoti: RtV

episkopālsistēma   novec.

1. Baznīcu tiesībā sistēma, kur baznīcas vara pieder bīskapiem, pretim kūriālsistēmai, kas atzīst pāvesta varu par neaprobežotu.

Avoti: SV33

episkopāts

1. Tāda baznīcas organizācija, kur diecēzē galvenā baznīcas autoritāte ir bīskaps.

Avoti: SV99

episkops

1. Projektors uz necaurspīdīgas pamatnes esošu attēlu projicēšanai uz ekrāna.

Avoti: SV96

episks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar epiku, tai raksturīgs; tāds (daiļdarbs, skaņdarbs), kam ir vēstījuma raksturs.

Episkā dzeja— dzeja, kas no liriskas dzejas atšķiras ar savu objektivitāti, stāstījumiem, aprakstiem un mierīgu, apcerīgu priekšmeta aplūkošanu.

2. pārn. Majestātiski mierīgs; plašs.

Avoti: LLVV, SV33

episoma

1. Nukleīnskābju veidojums, kurā ir neliels gēnu skaits.

Avoti: EV

epispādija   novec.

1. Grūta iedzimta kroplība, kad urīnkanāls virs dzimumlocekļa attīsta vaļēju spraugu.

Avoti: KV

epispināls   med.

1. Tāds, kas atrodas virs mugurkaula vai muguras smadzenēm.

Avoti: TM

episplenīts   med.

1. Liesas šķiedrainā apvalka iekaisums.

Avoti: TM

epistakse   med.

1. Asiņošana no deguna, pa laikam kādas citas slimības simptoms.

Avoti: KV

epistāsija   novec.

1. Iedzimtības mācībā stāvoklis, kad divām rasēm krustojoties, viena faktora dominantā pazīme "pārsedz" bastardā otra, no pirmā neatkarīga, faktora dominanto pazīmi.

Avoti: KV

epistāze

1. Gēnu mijiedarbības veids, kurā kāda gēna dominante vai recesīvā alēle nomāc cita nealēliska gēna darbību.

Avoti: LPE

epistāzija   med.

1. Ģenētikā viena gēna pazīmju dominēšana pār otra, nealelomorfā pāra gēna pazīmēm.

Avoti: TM

epistēma

1. Zināšanu kopējā telpa, kārtības eksistences fiksēšanas veids, no tiešā vērojuma apslēpts attiecību tīkls starp vārdiem un lietām, uz kura tiek būvēti dažādiem laikmetiem raksturīgie uztvēruma, prakses un izziņas kodi, rodas atsevišķas idejas un koncepcijas.

Avoti: VfV

epistemoloģija

1. Izziņas teorija, filozofijas daļa, kas pētī izziņas un zināšanu dabu, izcelsmi un robežas, gnozeoloģija.

Avoti: SV99

epistemoloģisks

1. Saistīts ar izziņas teoriju; izzinošs.

Avoti: PL

episternāls   med.

1. Tāds, kas atrodas virs krūšu kaula.

2. Attiecīgs uz krūšu kaula rokturi.

Avoti: TM

epistilijs   novec.

1. Antablementa apakšējā daļa.

Avoti: KV

epistils

1. Tas pats, kas arhitrāvs.

Avoti: SV69

epistola   novec.

1. Epistula.

Avoti: KV

epistolārs   -ais; s. -a, -ā; literat.

1. Tāds (daiļdarbs), kas uzrakstīts vēstuļu formā.

Avoti: LLVV

epistrofa

1. Retoriska figūra, kas sastāv no viena un tā paša vārda vai izteiciena atkārtojuma.

Avoti: SV69

epistrofejs   novec.

1. Otrs kakla skriemelis augstākiem mugurkaula zīdītājiem ar sevišķu izaugumu, ap ko grozās pirmais skriemelis, atlass.

Avoti: KV

epistula

1. Senajā Romā - privāta vēstule.

2. Senajā Romā - ķeizara atbildes raksts ierēdņiem vai pilsoņiem; bieži saturēja tiesiskas normas.

3. rel. Jaunajā derībā - apustuļa vēstule; tās fragments, ko lasa dievkalpojumā.

Avoti: SV99

epistulārs

1. Tāds (daiļdarbs), kas uzrakstīts vēstuļu formā.

epitāfija   -as, s.

1. Uzraksts (parasti dzejā) uz kapakmens vai pieminekļa.

Ironiskā epitāfija— epitāfija, kas sarakstīta neesošam kapam, lai izsmietu kādu personu.

Avoti: LLVV

epitafions   rel.

1. Austrumu baznīcā - bagātīgi izšūts līķauts, uz kura atainota Kristus apbedīšana; tiek nests procesijā Lielās piektdienas vakara dievkalpojumā.

Avoti: RtV

epitafs   novec.

1. Epitāfija.

Avoti: LME

epitaksija

1. Orientēta viena kristāla augšana uz cita kristāla (paliktņa) virsmas.

Avoti: LPE

epitalaksija   med.

1. Epitēlijšūnu lobīšanās, īpaši zarnu iekšējā slānī.

Avoti: MSV

epitalāma   mūz.

1. Antīkajā mākslā kāzu slavinājuma dziesma.

Avoti: Mūz

epitalāmija

1. Antīkajā dzejā - kāzu dziesma; dzejolis jaunlaulātajiem par godu.

Avoti: SV96

epitalāms   med.

1. Apvidus virs redzes uzkalna.

Avoti: TM

Epitasju   vietv.

1. Prezidenti Epitasju - pilsēta Brazīlijā ("Presidente Epitacio"), Sanpaulu štatā, 43700 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT

epitēka

1. Kramaļģu šūnapvalka lielākā daļa, kas kā vāciņš uzvāzta hipotēkai.

Avoti: LD

epitēlijaudi

1. Epitēlijs - audi, kas klāj ķermeņa virsmu, iekšējo orgānu un ķermeņa dobumus, veido dziedzerus.

Avoti: EV

epitēlijķermenīši

1. Divi iekšējās sekrēcijas dziedzeru pāri, kas atrodas aiz vairogdziedzera.

Avoti: LEV

epitēlijmuskuļšūnas   biol.

1. Zemākiem zarndobumaiņiem tipiskas šūnas ektodermā un endodermā, kuru ķermeņi veido epitēliju, bet pamatnes izaugumi ir kontraktili - tie pilda muskulatūras funkciju.

Avoti: BjV

epitēlijs   -a, v.; biol.

1. Audi, kas sedz daudzšūnu organisma virsmu un izklāj tā dobumus.

2. Šūnas, kas izklāj dažus iekšējos augu dobumus.

Avoti: LLVV

epitēlijšūnas   mežr.

1. Dzīvas plānsienu šūnas, kuru dobumi pildīti ar rezerves vielām (cieti, eļļām), no kurām veidojas skujkoku sveķi, kas izdalās sveķaiļu kanālā.

Avoti: ZTV

epitelioblastoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no primitīvām epitēlijšūnām.

Avoti: MSV

epitelioceptors   med.

1. Nerva uztvērēja gala aparāts epitēlijā, piem., dziedzerī.

Avoti: TM

epiteliofibrilla   med.

1. Viena no fibrillām, kas caurvij epitēlijšūnas citoplazmu.

Avoti: MSV

epitelioģenēze   med.

1. Epitēlija attīstīšanās vai proliferācija.

Avoti: TM

epiteliohoriāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz dzemdes epitēliju un horija ektodermu, piemēram, epiteliohoriālā placenta.

Avoti: MSV

epitelioīds   med.

1. Līdzīgs epitēlijam.

Avoti: TM

epiteliolīze   med.

1. Epitēlijšūnu noārde.

Avoti: MSV

epitelioma

1. Labdabīgs vai ļaundabīgs audzējs, kas izveidojies no epitēlijaudiem.

Avoti: LPE

epiteliomatoze   med.

1. Stāvoklis, kam raksturīgas epiteliomas.

Avoti: MSV

epiteliotoksīns   med.

1. Citotoksīns, kas noārda epitēlijšūnas.

Avoti: MSV

epitelīts   med.

1. Gļotādas epitēlija iekaisums un hiperplāzija.

Avoti: TM

epitelizācija   med.

1. Epitēlija veidošanās; pārklāšanās ar epitēliju.

Avoti: TM

epitēlķermenīši   novec.

1. Epitēlijķermenīši.

Avoti: KV

epitēma   med.

1. Komprese, sautējoša dziednieciska aplikācija.

Avoti: TM

epitemija   biol.

1. dsk. Zemāko augu kramaļģu nodalījuma dzimta ("Epithemiaceae"), Latvijā konstatētas 3 s.

Avoti: LD

epitets   -a, v.; literat.

1. Vārds, kas tēlaini apzīmē, raksturo kāda jēdziena, parādības vai priekšmeta īpašību; māksliniecisks apzīmētājs.

Avoti: LLVV

epitēze   med.

1. Šina vai tai līdzīga ierīce deformētu locekļu ķirurģiskai koriģēšanai.

Avoti: MSV

epithelom   novec.

1. Audzējs, kas attīstās no dziedzeru un segkārtas epitēlija, pa daļai arī no saišķaudiem.

Avoti: KV

epithemia   lat.

1. Eitemijas.

Epithemia turgida— epitemiju suga.

Epithemia zebra— epitemiju suga.

Avoti: LD

epithemiaceae   lat.

1. Epitemiju dzimta.

Avoti: LD

epitīmija

1. rel. Audzinošs sods; grēciniekam liek darīt tādus dievbijīgus darbus, kas viņam atgādinātu viņa grēcīgos ieradumus un palīdzētu atradināties no tiem.

2. med. Kāre pēc neparasta ēdiena (grūtniecības un histērijas gadījumā).

Avoti: RtV, MSV

epitome   novec.

1. Iegriezums, ievainojums.

2. Izvilkums, īss pārskats.

Avoti: KV

epitonuss   med.

1. Paaugstināts tonuss, paaugstināts spriegums.

Avoti: TM

epitrachelijs   novec.

1. Kolonnas kakls.

Avoti: KV

epitrahils   rel.

1. Kristiešu priestera garīgās varas simbols: gara, plata lente, ko rotā zelta izšuvumi un krustu attēli.

Avoti: MrJ

epitrihijs   med.

1. Augļa divslāņu epidermas virsējais slānis jeb periderma.

2. Plakano šūnu slānis, kas klāj mata stiebru pirms tā iznākšanas cauri epidermai.

Avoti: MSV

epitrohoīda   mat.

1. Slēgta līkne, kuru apraksta punkts, kas atrodas ārpus vai iekšpus aploces, kura veļas bez slīdēšanas pa citas aploces ārmalu.

Avoti: SV69

epituberkulozs   med.

1. Tāds, kas radies vai atrodas ap tuberkulozes perēkli (infiltrāts, palielināti limfmezgli).

Avoti: MSV

epizio-   med.

1. Salikteņos norāda uz sievietes ārējiem dzimumorgāniem.

Avoti: MSV

epiziocēle   med.

1. Trūce sievietes kaunuma apvidū.

Avoti: TM

epizioklīzija   med.

1. Sievietes ārējo dzimumorgānu ķirurģiska noslēgšana.

Avoti: TM

epizioperineoplastika   med.

1. Starpenes un maksts priekštelpas plastiska operācija.

Avoti: TM

epiziorāfija   med.

1. Sievietes ārējo dzimumorgānu plīsuma sašūšana.

Avoti: MSV

epiziorāģija   med.

1. Sievietes ārējo dzimumorgānu asiņošana.

Avoti: MSV

epiziostenoze   med.

1. Kaunuma spraugas sašaurinājums vai kontraktūra.

Avoti: TM

epiziotomija   med.

1. Sānisks grieziens maksts ieejā dzemdībās, lai novērstu starpenes plīsumu.

Avoti: TM

epizode   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Atsevišķs notikums, atgadījums, arī nejaušs blakus apstāklis, notikums.

2. Neliela daļa, kam ir samērā patstāvīga nozīme (mākslas darbā).

Avoti: LLVV

epizodisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir gadījuma raksturs; tāds, kas notiek neregulāri, laiku pa laikam; arī nejaušs.

2. Saistīts ar epizodi (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

epizodiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> epizodisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

epizods   novec.

1. Iestarpinājums; starpgadījums; notikums.

Avoti: LV93

epizoicīds   med.

1. Līdzeklis pret ektoparazītiem.

Avoti: TM

epizojs   med.

1. Dzīvnieku valsts parazīts, kas dzīvo uz cita dzīvnieka.

Avoti: TM

epizoohorija

1. Sēklu izplatīšanās ar dzīvniekiem; sēklas pieķeras, pielīp pie dzīvnieka un kopā ar to pārvietojas uz citu vietu; šādi izplatās, piem., sunīši, dadži.

Avoti: SV99

epizootija   -as, s.

1. Infekcijas slimības masveida izplatīšanās dzīvnieku vidū.

Avoti: LLVV

epizootoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, kas pētī epizootiju izcelšanos, izplatīšanos un apkarošanu.

Avoti: LLVV

epizootoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar epizootoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

epleris   apv.

1. Lempīgs cilvēks, mežainis.

Avoti: EH

Epltona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Appleton"), Viskonsinas štatā, Foksas kreisajā krastā, 74000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Eplveli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Apple Valley"), Kalifornijas štatā, 71600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Apple Valley"), Minesotas štatā, 50500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

EPO   saīs.

1. Eiropes Patentu birojs ("European Patents Office").

2. Eiropas Patentu organizācija ("European Patent Organisation").

3. Hormons eritropoetīns, kas veicina sarkano asins ķermenīšu ražošanu un tādējādi uzlabo skābekļa apriti organismā; sportā tiek uzskatīts par dopingu.

Avoti: PnR, PL

EPOCH   saīs.

1. Eiropas programma attiecībā uz klimatoloģiju un dabas katastrofām ("European programme on climatology and natural hazards").

Avoti: PnR

epocha   novec.

1. Nozīmīgs laika posms; epoha.

Avoti: LV93

epods

1. Antīkajā vārsmošanas sistēmā - lirisks dzejolis, kurā garais pants mijas ar īso.

Avoti: SV69

epoha   -as, s.

1. astr. Laika moments, kam atbilst astronomisko novērojumu vai aprēķinu dati, kuri raksturo debess spīdekļu stāvokli.

2. ģeol. Periodam pakārtota ģeohronoloģiskā iedalījuma vienība, kurai stratigrāfiskajā iedalījumā atbilst nodaļa.

Avoti: ZTV

epohāls

1. Ļoti nozīmīgs; tāds, kas iezīmē veselu laikmetu.

Avoti: SV99

epohē   filoz.

1. Apstāšanās, aizturēšana.

2. Atsacīšanās no spriedumiem par ārpasauli, no visa, kas nav apziņa.

Avoti: SV96

epoksīdi   ķīm.

1. Aktīvas organiskas vielas, kas satur īpašu skābekļa un oglekļa trīslocekļu (epoksīda) gredzenu.

Avoti: ZTV

epoksīdlakas

1. Epoksīdsveķu šķīdumi organiskos šķīdinātājos (arēnos, ketonos, spirtos).

Avoti: LPE

epoksīdlīmes

1. Sintētiskas līmes, kuru pamatā ir epoksīdsveķi.

Avoti: LPE

epoksīdsveķi

1. Sintētiskie sveķi, ko izmanto līmju, laku, stiegroto plastu u. c. ražošanā.

Avoti: SV99

epoletes

1. Īpaša veida uzpleči ar noapaļojumu, kas izrotāti ar bārkstīm.

Avoti: SV99

Epona   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - zirgu dieviete, ko pielūdza visā seno ķeltu apdzīvotajā teritorijā.

Avoti: PmV

eponihijs   med.

1. Naga virsādiņa.

Avoti: TM

eponīmisks

1. Tāds, kas savu nosaukumu ieguvis no kāda notikuma, parādības vai simbola.

Avoti: SV96

eponīms

1. Tas, kura vai kā vārdā kaut ko nosauc.

2. Senajās Atēnās - pirmais no deviņiem arhontiem, ar kura vārdu apzīmēja gadu.

Avoti: SV99

epopeja   -as, s.; literat.

1. Monumentāls sociāls romāns vai romānu cikls, kas atspoguļo tautas dzīvē nozīmīgu vēsturisku notikumu vai vēstures periodu.

// pārn. Ievērojams notikums, varoņdarbs.

2. pārn. Nozīmīgu notikumu virkne.

3. Eposs (antīkajā literatūrā).

Avoti: LLVV, SV96

epopejisks   -ais; s. -a, -ā; literat.

1. Saistīts ar epopeju (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

epopts   mit.

1. Sengrieķu iesvētītais, kurš izturējis iepriekšējo pārbaudījumu ciklu un apguvis dažādu mistēriju noslēpumainās zināšanas.

Avoti: MrJ

EPOS   saīs.

1. Elektroniskie pārdošanas punkti ("electronic point-of-sale").

2. Eiropas pētījumu (un analīžu) datubāze ("European pool of studies (and analyses)").

Avoti: PnR

eposs   -a, v.; literat.

1. Liroepikas paveids - varoņpoēma, kas vēstī par svarīgiem notikumiem tautas dzīvē; šī liroepikas paveida daiļdarbs.

Tautas eposs— eposs, kas radies folklorā vai kas veidots, saliedējot folklorā radušās eposa daļas.

Literārs (arī mākslas) eposs— eposs, kas ir rakstnieka individuāls darbs.

Eposs par Gilgamešu— babiloniešu poēma, kas tapusi 7. gs. p. m. ē., bet kurā ir iekļauti arī daudz senāku tekstu fragmenti; tā stāsta par Gilgameša veltīgajiem centieniem atklāt nemirstības noslēpumu, un tajā ir iekļauts arī babiloniešu mīts par plūdiem.

Avoti: LLVV

epotoponīms   val.

1. Vietvārds, kurš ir apelativējies vai no kura ar vārddarināšanas līdzekļiem darināts sugasvārds.

Avoti: VsV

EPPA   saīs.

1. Eiropas Padomes Parlamentārā asambleja.

Avoti: i2

eps   -a, v.

1. Eposs.

Avoti: LLVV

epse   apv.

1. Apse.

Avoti: EH

epsīgs   apv.

1. Dusmīgs, ķildīgs, bargs.

Avoti: ME

epsilons   val.

1. Grieķu alfabēta piektā burta nosaukums.

Avoti: PP

epsis   apv.

1. Sadusmojies bērns.

Avoti: EH

EPSO   saīs.

1. Eiropas Personāla atlases birojs ("European Personnel Selection Office").

Avoti: PnR

Epsoma-Jūela   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Epsom and Ewell"), Londonas pavadoņpilsēta, 78300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

epsomīts

1. Minerāls, magnija sulfāts, kas veidojas sālsezeros, minerālavotos, ar sēra oksīdiem piesārņota gaisa ietekmē arī uz ēku sienām, pieminekļiem; izmanto medicīnā, ķīmiskajā un papīrrūpniecībā u. c.

Avoti: ZTV

Epšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eppstein"), Hesenes federālajā zemē, 13300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

EPT   saīs.; biol.

1. Endoplazmatiskais tīkls.

Graudainais EPT— ar ribosomāmklāts EPT, kurās notiek olbaltumvielu sintēze.

Granulārais EPT— graudainais EPT.

Gludais EPT— EPT, kas sintezē lipīdus un ogļhidrātus.

Agranulārais EPT— gludais EPT.

Avoti: BjV

epte   apv.

1. Burtnīca.

Avoti: ĒiV

eptesicus   lat.

1. Sikspārņu dzimtas ģints.

Eptesicus nillsoni— ziemeļu sikspārnis.

Eptesicus serotinus— platspārnu sikspārnis.

Avoti: LD

ēpule   apv.

1. Apaļš miets ar noasinātu galu.

Avoti: EH

epulis   med.

1. Ciets fibrozs vai milzu šūnu (parasti labdabīgs) audzējs, kas parasti skar smaganas vai žokļa kaula alveloāro izaugumu un sākas no kaula plēves.

Avoti: TM

ēpulis   apv.

1. Muļķis.

Avoti: ME

epuliss

1. Smaganu sapampums.

Avoti: SV69

epulofibroma   med.

1. Fibrozs smaganu audzējs.

Avoti: TM

epuraea   lat.

1. Kokspīduļi.

Avoti: LD

Epvorta   vietv.

1. Pilsēta Zimbabvē, Harares piepilsēta, 113900 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

equabile   mūz.

1. Vienmērīgi, vienādi.

Avoti: Mūz

equabilmente   mūz.

1. Vienmērīgi, vienādi.

Avoti: Mūz

equidae   lat.

1. Zirgi - nepārnadžu kārtas dzimta.

Avoti: PDE

equisetaceae   lat.

1. Kosu dzimta.

Avoti: LD

equisetales   lat.

1. Kosu rinda.

Avoti: PDE

equisetophyta   lat.

1. Kosu nodalījums.

Avoti: LD, PDE, Wi

equisetum   lat.

1. Kosas.

Equisetum arvense— tīruma kosa.

Equisetum fluviatile— upes kosa.

Equisetum hyemale— ziemzaļā kosa.

Equisetum japonicum— Japānas kosa.

Equisetum limosum— upes kosas "Equisetum fluviatile" nosaukuma sinonīms.

Equisetum maximum— lielās kosas "Equisetum telmateia" nosaukuma sinonīms.

Equisetum palustre— purva kosa.

Equisetum pratense— pļavas kosa.

Equisetum ramosissimum— zarainā kosa.

Equisetum scirpoides— meldru kosa.

Equisetum sylvaticum— meža kosa.

Equisetum telmateia— lielā kosa.

Equisetum variegatum— raibā kosa.

Avoti: LD, DaE

equitatus   novec.

1. Seno tautu jātnieki, ko reizēm atvietoja kaujas rati.

Avoti: KV

equites   novec.

1. Jātnieki Romā, kam dažādos laikmetos bija dažāda nozīme.

Avoti: KV

equitium   novec.

1. Zirgu daudzums vai vispār zirgkopība.

Avoti: KV

equus   lat.

1. Zirgi - zirgu dzimtas ģints.

Equus asinus— ēzelis, zirgu ģints suga.

Equus burchelli— savannas zebra, zirgu ģints suga.

Equus caballus— mājas zirgs, zirgu ģints suga.

Equus caballus x Equus asinus— mūlis, mājas zirga (ķēves) un ēzeļa (tēviņa) hibrīds.

Equus gmelini— tarpans, zirgu ģints suga.

Equus gmelini gmelini— tarpana stepju pasuga.

Equus gmelini silvaticus— tarpana mežu pasuga.

Equus grevyi— tuksneša zebra, zirgu ģints suga.

Equus hemionus— kulans, zirgu ģints suga.

Equus hemionus hemionus— tipiskais kulans, kulana pasuga.

Equus hemionus kiang— kiangs, kulana pasuga.

Equus hemionus onager— onagra, kulana pasuga.

Equus october— gadskārtējais zirga upuris oktobrī Marsa laukumā Senajā Romā.

Equus prt— zebras, vairākas zirgu ģints sugas.

Equus przewalskii— Prževaļska zirgs, zirgu ģints suga.

Equus quagga— kvaga, zirgu ģints zebru grupas suga, kas 19. gs. pilnīgi iznīcināta.

Equus zebra— kalnu zebra, zirgu ģints suga.

Avoti: KV, PDE, Wi

er   apv.

1. Arī.

Avoti: ME

Er   saīs.

1. Erbijs (ķīm. elements).

Avoti: KV

ER   saīs., vietv.

1. Eritreja, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

ēra   -as, s.

1. Gadu skaitīšana, ko sāk ar kādu notikumu; laika posms, kurā pastāv attiecīgā gadu skaitīšanas sistēma.

2. Ilgs laika posms, kas pēc sava sabiedriskā satura un vēsturiskajiem notikumiem būtiski atšķiras no iepriekšējā laika posma; laikmets.

3. ģeol. Lielākā ģeohronoloģiskā vienība.

Avoti: LLVV

ēra   -as, s.

1. Naudas vienība (Zviedrijā, Norvēģijā, Dānijā, Islandē); attiecīgā naudas zīme, monēta 1 ē = 1/100 kronas; agrāk = 1/18 markas.

Avoti: LLVV

Ēra   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Ayr"), Skotijas dienvidrietumos, osta Fērtofklaida līča krastā, 47200 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Upe Francijā ("Eure"), Sēnas kreisā krasta pieteka.

3. Upe Francijā ("Aire"), Ēnas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi, LpA

ERA   saīs.

1. Eiropas Dzelzceļa aģentūra ("European Railway Agency").

Avoti: PnR

ERAB   saīs.

1. Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības banka.

Avoti: i2

eradikācija   med.

1. Izraušana ar saknēm, izskaušana.

Avoti: TM

ERAF   saīs.

1. Eiropas Reģionālās attīstības fonds.

eragroste

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Eragrostis"), viengadīgi un daudzgadīgi lakstaugi, ~350 s., Latvijā konstatēta tikai 1 s.

Mazā eragroste— eragrostu suga ("Eragrostis minor syn. Eragrostis poaeoides"), samērā reti sastopams 10-15 cm augsts viengadīgs lakstaugs ar nelielu ceru, stiebri pacili, kaili.

Avoti: LD

eragrostis   lat.

1. Eragroste.

Eragrostis minor— mazā eragroste.

Eragrostis poaeoides— mazās eragrostes "Eragrostis minor" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

Eraka   vietv.; novec.

1. Arāka - pilsēta Irānā.

Avoti: PZT

Erakleja   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Eraclea"), Venēcijas reģiona Venēcijas provincē, 12500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

e-raksts   inf.

1. Elektroniskā pasta ziņojums, ko nosūta vienai vai vairākām tīkla "USENET" intereškopām un kas ir pieejams katram intereškopas dalībniekam un interneta lietotājam.

Avoti: D3

Erandio   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Erandio"), Basku Zemes autonomā apgabala Biskajas provincē, 24300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

erannis   lat.

1. Salnsprīžotāji (viena no 2 salnsprīžotāju ģintīm).

Erannis defoliaria— lielais salnsprīžotājs.

Avoti: LD

erans   novec.

1. Seniem grieķiem, dzīres, kurām katrs dalībnieks dod ēdienus; vēlāk - biedrība savstarpējiem pabalstiem vai kopējām izpriecām.

Avoti: KV

erante   bot.

1. dsk. Gundegu dzimtas ģints ("Eranthis"), ~10 cm garš augs, ar bumbuļiem zemē, vienāda platuma lapām un dzeltenu ziedu agri pavasarī.

Kilikijas erante— erantu suga ("Eranthis cilicica").

Ziemas erante— erantu suga ("Eranthis hyemalis").

Avoti: LEV, DaE

eranthis   lat.

1. Erantes.

Eranthis cilicica— Kilikijas erante.

Eranthis hyemalis— ziemas erante.

Avoti: DaE

erāriji   novec.

1. Personas, kas pēc Romas karaļa Servija Tullija cenza sistēmas nemaksāja cenza nodokļus, bet galvas naudu.

Avoti: KV

erārijs   novec.

1. Romas valsts kase.

Avoti: KV

Erasmus   saīs.

1. ES augstskolu studentu apmaiņas programma (angļu "European Action Scheme for the Mobility of University Students").

Avoti: LEV

erastisms

1. Nostādne, ka baznīcai jābūt padotai valstij.

Avoti: IdV

eratēma   ģeol.

1. Liela stratigrāfiskā iedalījuma vienība, kas aptver ēras laikā izveidoto iežu kopumu.

Avoti: ZTV

erātisks   ģeol.

1. Klejojošs; tālu aiznests; nejauši nokļuvis.

Erātiskie ieži— ledāja vai aisberga pārvietots iežu atrautenis, kas pēc sastāva atšķiras no pamatnes iežiem, virs kuriem tas noguldīts.

Erātiskie laukakmeņi— ledāja tālu pārnesti laukakmeņi, kas pēc sastāva būtiski atšķiras no attiecīgā apvidus pamatiežiem, piem., Fenoskandijas kristālisko iežu laukakmeņi Latvijā.

Avoti: SV96

Erato

1. Sengrieķu mitoloģijā - viena no deviņām mūzām, liriskās un mīlestības poēzijas aizbildne.

Avoti: SV99

erāzija   med.

1. Izkasīšana.

2. Locītavas ekscīzija.

Avoti: TM

Erba   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Erba"), Lombardijas reģiona Komo provincē, 16500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Turcijā ("Erbaa"), Tokatas ilā, 60200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Erbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Erbach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 13100 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Erbach"), Hesenes federālajā zemē, 13300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ērbana   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Urbana"), Ilinoisas štatā, 42000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Urbana"), Ohaio štatā, 11500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

ērbēģapuža   apv.

1. Dzīvojamās mājas apakšējā daļa; vieta zem dzīvojamās mājas.

Avoti: ViV

ērbēģaugša   apv.

1. Dzīvojamās mājas augšējā daļa; bēniņi.

Avoti: ViV

ērbeģis   apv.

1. Lauku dzīvojamā māja; istaba.

Avoti: TlV

ērbēģis   -a, v.; apv.

1. Dzīvojamā māja.

Avoti: LLVV

Erbeka   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1590 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ērbēķis   -a, v.; apv.

1. Dzīvojamā māja.

Avoti: EH

Erbendorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Erbendorf"), Bavārijas federālajā zemē, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ērberģe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Neretas novadā (līdz 2009. g. - Aizkraukles rajonā) 56 km no Aizkraukles, izveidojusies bijušās muižas "Herbergen" teritorijā, Mazzalves pagasta administratīvais centrs.

2. vēst. Ērberģes pagasts - tagadējā Neretas novada Mazzalves pagasta nosaukums līdz 1925. gadam.

Avoti: LPag, LC, LE1

ērberģieši

1. Neretas novada Mazzalves pagasta apdzīvotās vietas "Ērberģe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ērberģis   apv.

1. Māja (parasti dzīvojamā māja).

Avoti: SLG

ērbērģis   apv.

1. Dzīvojamā ēka.

Avoti: EH

ērbiģis   apv.

1. Lauku dzīvojamā ēka; istaba.

Avoti: EH

erbijāties   apv.; hip.

1. Kasīties, skrāpēties; ķildoties, strīdēties.

Avoti: ME

erbijs

1. Ķīmisks elements, mīksts sudrabains metāls, atomnumurs - 68, atommasa - 167,26, blīv. 9,045 g/cm3, simbols Er, zināmi 14 izotopi, no kuriem 6 ir stabili.

Avoti: LEV, FF

Erbīla   vietv.

1. Pilsēta Irākā ("Arbīl"), Kurdistānas reģiona un Erbīlas muhāfazas administratīvais centrs, 925000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

erbīt   apv.

1. Kasīt, skrāpēt; ķildoties, strīdēties.

Avoti: ME

erbīties   apv.

1. Kasīties, skrāpēties; ķildoties, strīdēties.

Avoti: ME

Erblē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Herblay"), Ildefransas reģiona Valduāzas departamentā, 26000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

Ērbotāņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 7000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

erbulīgs   apv.

1. Dusmās ātrs, ātri dusmīgs.

Avoti: EH

erbulis   apv.

1. Dusmās ātrs cilvēks.

Avoti: EH

erc-   novec.

1. Vācu priedēklis, kas apzīmē ar vienkāršo vārdu izteiktā titula paaugstinājumu.

Avoti: KV

ērcašas   apv.

1. Paeglis.

Avoti: ME

ercbīskaps   novec.

1. Virsbīskaps.

Avoti: LME

ercdāma   sar.

1. Sirdsdāma.

Avoti: SLG

ērce   ērces, dsk. ģen. ērču, s.

1. dsk.; zool. Zirnekļveidīgo klases kārta ("Acarina"), sīks vai ļoti sīks dzīvnieks, kas parazitē uz augiem vai dzīvniekiem.

Kašķa ērce— akarīdērču grupas suga ("Sarcoptes scabei syn. Acarus siro"), dzīvnieku ādas parazīts.

Medusbišu ērce— gamazīnērču kohortas dzimta ("Laelaptidae").

Miltu ērce— noliktavērču dzimtas suga ("Tyroglyphus farinae").

Plēsīgās ērces— ērču grupa ("Prostigmata"), kurā apvienotas pie vairākām dzimtām piederošas plēsīgas ērces, Latvijā konstatētas ~60 s., kas ietilpst 11 dzimtās.

Sakņu ērce— noliktavērču dzimtas suga ("Rhyzoglyphus echinopus").

2. apv. Persona, kas rada daudz sirdssāpes.

3. apv. Bēdas, žēlabas; skumjas.

4. apv. Nesaticīgs cilvēks.

Avoti: LLVV, LE1, ME, EH

ērcējiņas   apv.

1. Paeglis.

Avoti: ME

ērceklis   apv.

1. Nelaipns, ļauns cilvēks, kas nicina citus.

Avoti: KV

ērcene   apv.

1. Divdīgļlapju augs skarblapju dzimtā, ar gaišziliem ziediem, dzeloņainu augli, ar vāju peļu smaku, reti sastopams smilšainās vietās.

Avoti: KV

ercene   sar.

1. Sirds dāma (spēļu kārtīs).

Avoti: SLG

ercens   apv.

1. Spēļu kārts ar sirds attēlu.

2. Brašs, bezbēdīgs cilvēks (parasti zēns, pusaudzis).

3. Nesaticīgs, ķildīgs cilvēks (parasti bērns, pusaudzis).

Avoti: ViV

erceņģelis   -ļa, v.; rel.

1. Augstākās kārtas eņģelis; saskaņā ar Jauno Derību, 6 vai 7, īpaši tiek pieminēti Mikaēls, Gabriēls un Rafaēls.

Avoti: LLVV

ērcesis   apv.

1. Paeglis.

Avoti: Sin

ērceša   apv.

1. Strīdīgs cilvēks; ļoti strīdīga sieviete.

Avoti: KV

ērcēt   apv.

1. Izraisīt skumjas, bēdas.

2. Sist.

3. Kaitināt.

Avoti: ME

ercēties   apv.

1. Trakot, plosīties.

Avoti: ME

ērcēties   apv.

1. Skumt, bēdāties, mocīties.

2. Strīdēties, ķildoties, bārties.

3. Izturēties kaprīzi, untumaini; niķoties.

Avoti: ME, ViV

ērcetis   apv.

1. Paeglis.

Avoti: ME

erchercogs

1. Līdz 1918. g. - Austrijas prinču tituls.

Avoti: SV99

ērcietis   apv.

1. Meža rožu krūms.

2. Paeglis.

Avoti: KV, ME

ērcīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Ķildīgs, arī ātri sakaitināms.

Avoti: LLVV

ērcīgums   apv.

1. Kaprīzums, untumainums, niķīgums.

Avoti: ViV

ērcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Kaitināt; arī ķircināt.

Avoti: LLVV

ērcināties   apv.

1. Vairākkārt kaitināt; ķircināties.

Avoti: ViV

ercinīgs   apv.

1. Sparīgs, enerģisks, kustīgs, iznesīgs.

Avoti: ĒiV

ercīns   apv.

1. Spēļu kārts ar sirds attēlu.

Avoti: ĒiV

ērcis   apv.

1. Dusmīgs, ķildīgs cilvēks.

Avoti: ME

ērcis   apv.

1. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Ērču krūms— paeglis (daiņās).

Avoti: Aug2, ME, KV

ērcis   apv.

1. Ērce.

Avoti: KiV

ercis

1. apv. Ķildīgs, dusmīgs cilvēks.

2. Sirds (spēļu kārtīs).

Avoti: ME, SLG

ērcīte   dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> ērce.

Avoti: MLVV

Ercogmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jelgavas novada Valgundes pagastā.

Avoti: LC

ercs

1. Sirds (spēļu kārtīs).

Avoti: SLG

ercuks   apv.

1. Dem. --> ercis.

Avoti: ME

Erči   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Ercsi"), Fejēras meģē, 8100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ērda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģes administratīvais centrs, 63300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

ērdavs   apv.

1. Ērts, plūstošs, skaidrs.

Avoti: NeV

ērde   apv.

1. Ēde.

Avoti: EH

Erdēda   vietv.

1. Arduda - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

erdeils   novec.

1. Erdelterjers.

Avoti: Ang

ērdējs   apv.

1. Kāds, kurš dala, izšķir.

Avoti: ME, VeAT

Erdeka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Erdek"), Balikesiras ilā, 21000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

erdels   novec.

1. Erdelterjers.

Avoti: Ang

erdel-terjers   novec.

1. Erdelterjers.

Avoti: Ang

erdelterjers

1. Brūna suņu šķirne ar raupju vilnu, melna mugura, skausta augstums - 60 cm.

Avoti: LEV

Erdemli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Erdemli"), Mersinas ilā, 50200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Erdeneta   vietv.

1. Pilsēta Mongolijā, Orhonas aimaka administratīvais centrs, 74300 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

ērdēt   apv.

1. Rūdīt.

Avoti: ME

ērdīgs   apv.

1. Izveicīgs, veikls, brīvs.

2. Plašs, ērts.

Avoti: ME

ērdināt   apv.

1. Irdināt, darīt brīvāku, vaļīgāku.

Avoti: ME

ērdināt   apv.

1. Kaitināt.

Avoti: NeV

Erdinga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Erding"), Bavārijas federālajā zemē, 35300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

ērdoksnis   apv.

1. Dūšīgs puisis.

Avoti: EH

ērdrs   apv.

1. Irdens.

Avoti: ME

ērds   apv.

1. Irdens.

2. Plašs.

Ērds cilvēks— slaids, veikls cilvēks, kam darbi iet no rokas.

Avoti: ME

ērds   apv.

1. Izkaisīti pelni.

Avoti: ME

ērdums   apv.

1. Irdenums, caurlaidīgums, vaļīgums.

Avoti: ME, VeAT

erdzēt   apv.

1. Atņirgt (zobus).

Avoti: ME

erdzīgs   apv.

1. Ķildīgs.

Avoti: Sin

erdzināt   apv.

1. Kaitināt, kairināt.

Avoti: EH

Erdžijass   vietv.

1. Vulkāns Anatolijas plakankalnes dienvidaustrumos ("Erciyas"), Turcijā, augstums - 3916 m, pēdējais izvirdums - IV gs. p. m. ē.

Avoti: PZT

Erdžiša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Vanas ilā, 81200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ēre

1. Masas un aprēķina vienība un monēta Skandināvijā v-laikos.

2. Ēra - sīknaudas monēta Zviedrijā, Norvēģijā, Dānijā un Islandē (1 ē = 1/100 kronas).

Avoti: EV

erebia   lat.

1. Brūnuļi.

Erebia embla— purva brūnulis.

Erebia ligea— sila brūnulis.

Avoti: LD

Ērebra   vietv.; novec.

1. Erebrū.

Avoti: PZT

Erebrū   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, lēnes administratīvais centrs, 141000 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Lēne Zviedrijā, platība - 8546 kvadrātkilometri, 208300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA, PuA

Ērebrū   vietv.; novec.

1. Erebrū.

Avoti: LEV

Erebs

1. Sengrieķu mitoloģijā - vistumšākā pazemes daļa, elle; tumsas dievs.

Avoti: SV69

Erebuss   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Rietumantarktīdā (angļu val. "Erebus"), Rosa salā, augstums - 3794 m, krātera diametrs - 850 m.

Avoti: LģE

Ēre-Erkenšike   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Oer-Erkenschwick"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 30500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Eregli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Eregli"), osta Melnās jūras krastā, 98700 (2012. g.).

Avoti: PZT, PuA

Eregrunda   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Upsalas lēnē, 1550 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Ereimentau   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Akmolas apgabala austrumu daļā, 10350 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1965. g.

Avoti: LpA, Wi

ereitofobija

1. Bailes nosarkt.

ereitopātija   med.

1. Slimīga sarkšana sakarā ar vazomotoriskā centra labilitāti.

Avoti: MSV

erekcija   -as, s.; fiziol.

1. Vīriešu (vai vīrišķo īpatņu) dzimumlocekļa muskulatūras un asinsvadu sprieguma stāvoklis, lai veiktu dzimumaktu.

Erekcijas traucējumi— vīrieša nespēja uz ilgstošu erekciju vai arī impotences apzīmējums.

Avoti: LLVV

Ereks   mit.

1. Ķeltu un britu mitoloģijā - karaļa Artura Apaļā galda bruņinieks.

Avoti: Mit

Erekteions

1. Templis Atēnu Akropolē ar 6 marmora kariatīdēm, celts 421-406 pr. Kr. joniskā stilā.

Avoti: LEV

erektils

1. Saistīts ar erekciju (vīrieša dzimumlocekļa piebriešanu dzimumuzbudinājuma laikā).

2. Tāds, kas spēj iztaisnoties.

Avoti: PL, TM

erektors

1. Ārēji uzliekama protēze, kas ļauj izdarīt dzimumaktuvīrieša erekcijas traucējumu gadījumā.

Avoti: MV

erektoterapija

1. Virziens seksoloģijā, kas pēta un ārstē vīriešu erekcijas traucējumus, kā arī izstrādā dažādas konstrukcijas erektorus.

Avoti: MV

erelieši

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Ereļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

erelis   apv.

1. Ērglis.

Avoti: KV, ME

erelis   apv.

1. Neapmierināms, uzstājīgs bērns.

2. Ķildīgs cilvēks.

Avoti: KV, ME, EH

Ereļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

Avoti: LC

eremiofobija   med.

1. Patoloģiskas bailes no klusuma.

Avoti: TM

eremīts

1. Cilvēks, kas aiz reliģiskiem apsvērumiem dzīvo tālu no cilvēkiem un vairās no saskares ar tiem, vientuļnieks.

Avoti: SV69

eremofīti

1. Tuksnešu un sauso stepju augi.

Avoti: SV99

eremofobija   med.

1. Slimīgas bailes no vientulības.

Avoti: TM

eremopīre   bot.

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Eremopyrum"), Latvijā konstatēta 1 adventīva suga.

Kviešu eremopīre— eremopīru suga ("Erempyrum triticeum").

Avoti: LD

eremophila   lat.

1. Cīruļu dzimtas ģints.

Eremophila alpestris— ausainais cīrulis.

Avoti: LD

eremopyrum   lat.

1. Eremopīres.

Eremopyrum triticeum— kviešu eremopīre.

Avoti: LD

eremūrs

1. Liliju dzimtas bumbuļsīpolu augu ģints ("Eremurus"), izplatīta Vidusāzijas stepēs un kalnu rajonos; to dažkārt kultivē kā krāšņu dekoratīvu augu; no bumbuļsīpoliem iegūst līmvielu un emulģējošu vielu.

Dižais eremūrs— eremūru suga ("Eremurus robustus").

Etčisona eremūrs— eremūru suga ("Eremurus aitchisonii").

Himalaju eremūrs— eremūru suga ("Eremurus himalaicus").

Olgas eremūrs— eremūru suga ("Eremurus olgae").

Avoti: SV69, DaE

eremurus   lat.

1. Eremūri.

Eremurus aitchisonii— Etčisona eremūrs.

Eremurus himalaicus— Himalaju eremūrs.

Avoti: DaE

Ērenfrīdersdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ehrenfriedersdorf"), Saksijas federālajā zemē, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

erepsīns   med.

1. Fermentu maisījums, ko atdalatievās zarnas gļotāda un kas šķeļ polipeptīdus aminoskābēs.

Avoti: TM

ereptorija   novec.

1. Mantojuma atņemšana necienīgam radiniekam, kad tas jau pieņēmis mantojumu.

Avoti: KV

ererūts

1. Arorūts - ciete, ko iegūst no dažu tropisko augu sakneņiem un bumbuļiem.

Avoti: Ang

Ēresunds   vietv.

1. Dānijas šaurumu austrumu daļa starp Skandināvijas pussalu un Zēlandes salu, savieno Baltijas jūru ar Kategatu, garums - 102 km, platums - 3,4-49 km, lielākais dziļums - 38 m; Zunda šaurums.

Avoti: PuA, LģE

Ēresunns   vietv.

1. Ēresunds - šaurums starp Skandināvijas pussalu un Zēlandes salu.

Avoti: PZT

Ēresuns   vietv.

1. Ēresunds - šaurums starp Skandināvijas pussalu un Zēlandes salu.

Avoti: LģE

Ereškigala   mit.

1. Šumeru-akadiešu (vēst. Mezopotamija) mitoloģijā - mirušo, pazemes valstības Kuras valdniece, dievietes Inannas vecākā māsa un ļaunākā ienaidniece.

Avoti: Mit

erētisks   psih.

1. Ārkārtīgi uzbudināts.

Avoti: PsA

eretisms   med.

1. Pastiprināta uzbudināmība un kairināmība.

Avoti: SV69

erētisms   med.

1. Pastiprināta kairināmība.

2. Ātra un spēcīga reaģēšana uz kairinājumu.

Avoti: TM

eretizofrēnija   med.

1. Pastiprināta psihiska uzbudināmība.

Avoti: MSV

Eretrija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 6300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Erevāna   vietv.

1. Armēnijas Republikas galvaspilsēta, atrodas Araksas pietekas Razdanas krastos, Ararata līdzenumā, daļēji uz vulkāniska plato 850-1300 m virs jūras līmeņa, 1,08 miljoni iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA

Erfeleka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Erfelek"), Sinopas ilā, 3600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Erfta   vietv.

1. Upe Vācijā ("Erft"), Reinas kreisā krasta pieteka, garums - 115 km.

Avoti: PZT, LpA

Erfte   vietv.

1. Erfta - upe Vācijā.

Avoti: PZT

Erftštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Erftstadt"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 49000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Erfurte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Erfurt"), Tīringenes federālajā zemē, 204900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

erg   saīs., fiz.

1. Ergs.

Avoti: FF

erg-   med.

1. Salikteņos norāda uz darbu.

Avoti: MSV

Ērgala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Lubānas novada Indrānu pagastā.

Avoti: LC

ērgalieši

1. Lubānas novada Indrānu pagasta apdzīvotās vietas "Ērgala" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ergamils   novec.

1. Pret sārmiem pilnīgi izturīga mākslīga smaržviela, kādēļ sevišķi lietota smaržīgu ziepju ražošanai.

Avoti: KV

Ergani   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ergani"), Dijarbakiras ilā, 69900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ergas   apv.

1. Dusmas.

Avoti: NeV

ērgas   apv.

1. Tenkas.

Avoti: Sin

ergasilus   lat.

1. Ciklopoīdu apakškārtas ģints.

Ergasilus gibbus— šīs ģints suga.

Ergasilus sieboldi— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ergastēnija   med.

1. Nespēks no pārpūles.

Avoti: TM

ergastērijs

1. Amatniecības darbnīca Senajā Grieķijā, Romas austrumu provincēs, vēlāk - Bizantijā; izmantoja vergu darbu.

Avoti: EV

ergastes   apv.

1. Errastības.

Avoti: ME

ergastoplazma   med.

1. Graudainais endoplazmatiskais tīkls.

Avoti: MSV

ergastuls

1. Senajā Romā - vergu cietums, parasti pazemē, kur ķēdēs iekaltie vergi veica sevišķi smagu darbu.

Avoti: SV96

ergāt   apv.

1. Kožot rūkt (par suni).

Avoti: KnG

ergates   lat.

1. Koksngraužu dzimtas ģints.

Ergates faber— dižais koksngrauzis.

Avoti: LD

ergāties   apv.

1. Dusmoties; plēsties.

Avoti: EH

ergatīvs   val.

1. Darītāja locījums valodās (piem., gruzīnu), kuras šķir aktīvā darītāja (pārejoša verba subjekta) un pasīvā darītāja (pārejoša verba objekta un nepārejoša verba subjekta) locījumu.

Ergatīvā valoda— valoda, kurā vienu locījumu (ergatīvu) izmanto, lai nosauktu pārejošu verbu subjektu, bet citu locījumu (absolutīvu) - lai nosauktu gan pārejošu verbu tiešo objektu, gan nepārejošu verbu subjektu.

Avoti: SV99

ergāzija   med.

1. Darbs; katrs aktivitātes veids, īpaši garīgās.

Avoti: MSV

ergaziofobija   med.

1. Slimīgas bailes no jebkura darba.

Avoti: TM

ergaziomānija   med.

1. Slimīga tieksme pēc jebkura darba (novērojama maniakāli depresīvas psihozes maniakālajā stadijā).

Avoti: TM

Ergeļskaja   vietv., vēst.

1. Ērgļu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

ergīns   med.

1. Kopējs nosaukums katalītiskiem hormoniem un fermentiem.

Avoti: TM

ērglene   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

2. Pienaiņu ģints suga ("Lactarius uvidus").

Avoti: Aug2, EH

ērglēnieši

1. Ērgļu novada apdzīvotās vietas "Ērgļi" iedzīvotāji.

2. Ērgļu novada Ērgļu pagasta apdzīvotās vietas "Ērgļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ērglieši

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Ērgļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ērgliņi   apv.

1. Dem. --> ērglis.

Avoti: EH

ērglis   -ļa, v.

1. dsk. Piekūnveidīgo kārtas vanagu dzimtas ģints ("Aquila"), liels, plēsīgs putns ar masīvu ķermeni un gariem, platiem spārniem; 9 sugas, Latvijā sastopamas 3 sugas.

Klinšu ērglis— ērgļu suga ("Aquila chrysaetas"), Eiropā aizsargājams.

Mazais ērglis— ērgļu suga ("Aquila pomarina").

Vidējais ērglis— ērgļu suga ("Aquila clanga").

2. Kristus augšāmcelšanās simbols kristīgajā mākslā.

Avoti: LLVV, SiV, JV, MkV, KnV

Ērglis   astr.

1. Zvaigznājs ("Aquila").

Avoti: MaE

ērglītis   apv.

1. Izplatīts vienzirga arkls.

Avoti: EH

ērgļenieki

1. Jelgavas novada Valgundes pagasta apdzīvotās vietas "Ērgļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ērgļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) tāda paša nosaukuma novadā (līdz 2009. g. - Madonas rajonā) 40 km no Madonas, izveidojusies bijušās muižas "Erlaa" teritorijā, novada un pagasta centrs.

2. Ērgļu novads - novads Vidzemē, dibināts 2006. g. Madonas rajona sastāvā, no 2009. g. - patstāvīgs novads, ietver Ērgļu, Jumurdas un Sausnējas pagastus, robežojas ar Vecpiebalgas, Madonas, Pļaviņu, Kokneses un Ogres novadu.

3. Ērgļu pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, robežojas ar Jumurdas un Sausnējas pagastu, kā arī ar Vecpiebalgas, Madonas un Ogres novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Erlaa, krieviski - Ergeļskaja.

Ērgļu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā neliela daļa pirmskara Ērgļu pagasta iekļauta tagadējā Kaives pagastā; 1992. gadā Ērgļu pagastam pievienoja daļu Jumurdas pagasta teritorijas.

Ērgļu skanstes kalniņš— pilskalns pie Ērgļu dzirnavām, 10 m augsts, savrups paugurs Ogres kreisajā krastā, plakums - ~35 x 40 m, bijis apdzīvots ~9.-12. gs.

4. Dzelzceļa stacija Ērgļu novada Ērgļu pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Ērgļi, 97 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1937. g.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

6. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Brunavas pagastā.

7. Ērgļu kalni - pilskalns Pārgaujas novada Straupes pagastā, starp Riebiņu un Eiķēnu ezeru, osu grēdas šaurākajā vietā, tam ir 2 līdzīgas ~45 x 25 m lielas daļas, visa nocietinājumu sistēma kopumā norobežo teritoriju 150 m garumā.

8. Ērgļu klintis - paralēls nosaukums Ērģeļu klintīm Priekuļu novada Priekuļu pagastā.

9. Ērgļu purvs - Orlovas purvs Balvu novada Lazdulejas pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

ērgļpaparde

1. Paparžu nodalījuma dzimta ("Hypolepidaceae"), daudzgadīgi lakstaugi ar garu ložņājošu sakneni, 6 ģintis, Latvijā konstatēta 1 ģints; hipolepu dzimta.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Pteridium"), 4-8 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastā ērgļpaparde— ērgļpaparžu suga ("Pteridium aquilinum").

Avoti: LD

ērgļpaparžaugs

1. Paparžaugu nodalījuma paparžu rindas dzimta ("Hypolepidaceae"), daudzgadīgi lakstaugi ar garu, ložņājošu sakneni, kam zvīņlapu žāklēs attīstās virszemes dzinumi, 6 ģ., Latvijā 1 ģ., 1 s.

Avoti: PDE

Ērgļvanags   mit.

1. Austrālijas dienvidaustrumu aborigēnu mitoloģijā - vīrietis, kas pirmais stājās laulībā un kopā ar sievu Vārnu iedibināja laulību tradīciju.

Avoti: PmV

ergo   lat.

1. Tātad.

Avoti: LEV

ergo-   med.

1. Salikteņos norāda uz darbu.

Avoti: MSV

ergodermatoze   med.

1. Adas arodslimība.

Avoti: MSV

ergodinamogrāfija   med.

1. Muskuļu spēka un pastrādātā darba daudzuma reģistrācija.

Avoti: TM

ergoesteziogrāfija   med.

1. Muskuļu reakcijas grafiska pierakste pēc dažāda veida kairinātāju iedarbības.

Avoti: MSV

ergofobija

1. Bailes no darba.

ergofors   med.

1. Antigēna specifisko īpašību nesēja ķīmiskā grupa.

Avoti: TM

ergogrāfija   med.

1. Muskuļu darbaspējas grafiska reģistrācija ar ergogrāfa palīdzību.

Avoti: MSV

ergogrāfs

1. Ierīce muskuļu darba grafiskai reģistrēšanai; lietojama noguršanas procesa u. c. procesu pētīšanai; viens no ergometra veidiem.

Avoti: SV69

ergokalciferols

1. D2 vitamīns, kas organismā ultravioletā starojuma ietekmē veidojas no attiecīgā provitamīna; organismā tas regulē fosfora un kalcija maiņu, tā trūkums bērniem izraisa rahītu.

Avoti: SV99

ergokarnīns   med.

1. Viens no melno graudu alkaloīdiem.

Avoti: TM

ergokornīns   med.

1. Viens no melno graudu alkaloīdiem.

Avoti: VE

ergokriptīns   med.

1. Viens no melno graudu alkaloīdiem.

Avoti: TM

ergokristīns   med.

1. Viens no melno graudu alkaloīdiem.

Avoti: TM

ergoloģija   novec.

1. Zinātne par tautu materiālo kultūru; etnoloģija.

Avoti: KV

ergometrija

1. Cilvēka darbaspēju, organisma funkcionālo pārmainu noteikšana ar ergometru.

Avoti: SV99

ergometrīns   med.

1. Viens no galvenajiem melno graudu alkaloīdiem; paaugstina dzemdes muskulatūras tonusu un pavairo tās kontrakciju biežumu.

Avoti: TM

ergometrs

1. Aparāts dozēta mehāniska darba izpildei; to lieto, lai noteiktu, kādas funkcionālas pārmainās organismā notiek darba laikā.

Avoti: SV99

ergonīms   val.

1. Īpašvārds, kas nosauc noteiktai darbībai izveidotu cilvēku apvienību (organizāciju, uzņēmumu, iestādi u. tml.).

Avoti: VsV

ergonomija   psih.

1. Mācība par cilvēka un tehnikas attiecībām.

Avoti: PsA

ergonomika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī apkārtējās vides pielāgošanu darba procesam.

Avoti: LLVV

ergonomisks

1. Izprojektēts un izgatavots atbilstoši ergonomikas prasībām un standartiem.

Avoti: Psh

ergosterīns

1. Sterīnu grupas organiska viela, kas ultravioleto staru iedarbībā pārvēršas vitamīnā D2; sastopams sēnītēs (melnajos graudos, raugā u. c).

Avoti: SV69

ergotamīns   biol., ķīm.

1. Alkaloīds, melno rudzu graudu galvenā iedarbīgā sastāvdaļa.

Avoti: ZTV

ergoterapeits   med.

1. Ergoterapijas speciālists.

Avoti: Wi

ergoterapija   med.

1. Darba terapija; veselības aprūpes profesija, kas palīdz apgūt vai atgūt prasmes, kas ļauj pacientam būt neatkarīgam ikdienas nodarbēs.

Avoti: TM, Wi

ergotīns

1. Alkaloīds, melno graudu galvenā iedarbīgā viela; medicīnā lieto asiņošanas (galvenokārt dzemdes asiņošanas) gadījumos.

Avoti: SV69

ergotioneīns   med.

1. Cikliska bāze, histidīna derivāts; atrodams melnajos graudos, dažreiz arī asinsķermenīšos.

Avoti: TM

ergotisms

1. Saindēšanās ar melnajiem graudiem.

Avoti: SV69

ergotoksīns   med.

1. Melno graudu alkaloīdu komplekss, kas sastāv no trim alkaloīdiem: ergokristīna, ergokarnīna un ergokriptīna.

Avoti: TM

ergozīns   med.

1. Viens no melno graudu alkaloīdiem.

Avoti: VE

ergs   fiz.

1. Darba un enerģijas mērvienība CGS mērvienību sistēmā; 1 ergs vienāds ar darbu, kuru 1 dinu liels spēks veic 1 cm garā ceļa posmā; saīs. - erg; 1 erg = 0,0000001 J.

Avoti: FF

ergs

1. Smilšu masīvi Ziemeļāfrikas tuksnešos.

Avoti: SV99

ergt   apv.

1. Atņirgt (zobus).

Avoti: ME

ergties   apv.

1. Dusmoties.

Avoti: Sin

ērģeles   -ļu, s.; tikai dsk.

1. Pūšamais mūzikas instruments, kas sastāv no daudzām stabulēm, kam ir taustiņu klaviatūra un ko darbina ar pneimatisku sistēmu.

Staļina ērģeles— raķešu baterija 2. pasaules karā.

Avoti: LLVV

ērģelēt   apv.

1. Spēlēt ērģeles.

2. Dziedāt.

3. Raudāt.

Avoti: LV93

erģelēties   apv.

1. Būt pretīgam, nepatikt.

Avoti: ME

ērģelnieks   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē ērģeles.

Avoti: LLVV

ērģeļbūve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Ērģeļu būve.

Avoti: MLVV

ērģeļmāksla   -as, s.

1. Ērģeļmūzikas komponēšanas, atskaņošanas māksla.

Avoti: LLVV

ērģeļmūzika   -as, s.; parasti vsk.

1. Ērģeļu mūzika.

Avoti: LLVV

ērģeļnieks   novec.

1. Ērģeļu spēlētājs, mūziķis.

Avoti: LV93

ērģeļpunkts   -a, v.; mūz.

1. Ilgstoši izturēta skaņa basā, kuras fonā vairāk vai mazāk brīvi virzās pārējās balsis, kuru akordu sastāvs mainās it kā neatkarīgi no basa.

Avoti: LLVV

Ērģeļu   vietv.

1. Ērģeļu klintis - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Priekuļu novada Priekuļu pagastā Gaujas kreisajā krastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1974. g., monolīts augšdevona smilšakmens atsegums, līdz 26 m augsta vertikāla smilšakmens siena 130 m garumā, kopējais garums - ~700 m, no tiem 330 m garu posmu apskalo Gauja; Ērgļu klintis; tautā saukts arī par Pieškaļu vai Pieškalnu iezi.

Avoti: LE1

Ērģeme   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Valkas novadā 12 km no Valkas, izveidojusies bijušās muižas "Ermes" teritorijā, pagasta centrs.

2. Ērģemes pagasts - pagasts Valkas novadā, robežojas ar Valkas un Kārķu pagastu, kā arī ar Sedas, Burtnieku un Nakšēnu novadu un Igauniju; bijušie nosaukumi: vāciski - Ermeshoft, krieviski - Ermesskaja.

Ērģemes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta neliela daļa pirmskara Valkas pagasta teritorijas, savukārt neliela daļa pirmskara Ērģemes pagasta teritorijas iekļauta Sedas pagastā.

3. Ērģemes pauguraine - dabas apvidus Ziemeļvidzemē, Sakalas augstienes (Igaunijā) dienvidu malā, platība - 42100 ha, garums - 64 km, platums - 7-12 km, robežojas ar Tālavas zemienes Burtnieka un Sedas līdzenumu, Rūjas ielejveida pazeminājumu, Kārķu pazeminājumu, Acupīti, Segas senleju, Pedeles ielejveida pazeminājumu.

4. Ērģemes pilskalns - atrodas Valkas novada Ērģemē, Rikandas krastā, augstums - ~15 m, plakums - 100 x 25 m, datējums nav zināms, stipri postīts ar rakumiem.

5. novec. Rikanda - Sedas labā krasta pieteka Valkas novadā.

Avoti: LPag, LC, LE1

ērģemieši

1. Valkas novada Ērģemes pagasta apdzīvotās vietas "Ērģeme" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ērģemiešos   apv.

1. Valkas novada Ērģemes pagastā.

Avoti: ĒiV

ērģemiete   apv., s.

1. Ērģemietis.

Avoti: ĒiV

ērģemietis   apv.

1. Ērģemes iedzīvotājs, parasti dzimis un uzaudzis Ērģemē.

Avoti: ĒiV

erģēties   apv.

1. Ķildoties, strīdēties, kauties.

Avoti: ME

erģīgs   apv.

1. Ķildīgs.

Avoti: ME

erģis   apv.

1. Nelīdzens, ragains vai zarains priekšmets, piemēram, zarains celms.

2. Ķildīgs cilvēks.

3. Ņirga, ģeķīgs mēļotājs, smējējs.

Avoti: ME, EH

ērģis   apv.

1. Nelīdzens, ragains vai zarains priekšmets, piemēram, zarains celms.

2. Ķildīgs cilvēks.

3. Ņirga, ģeķīgs mēļotājs, smējējs.

Avoti: EH

erģīt   apv.

1. Atņirgt.

Avoti: ME

erģīties   apv.

1. Ķildoties.

Avoti: Sin

ērģumiete   apv., s.

1. Ērģemietis.

Avoti: ĒiV

ērģumietis   apv.

1. Ērģemietis.

Avoti: ĒiV

erhu

1. Ķīniešu tradicionāls stīgu instruments: tam ir dobts koka korpuss, garš grifs un divas stīgas un to spēlē ar lociņu.

Avoti: PL

ERI   saīs., vietv.

1. Eritreja, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Ēri   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Erie"), Kolorādo štatā, 20500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Erie"), Pensilvānijas štatā, 99500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Ēri ezers - atrodas Ziemeļamerikā ("Lake Erie"), Lielo ezeru sistēmā, 174 m vjl, uz ASV un Kanādas robežas, platība - 25700 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 21 m, lielākais dziļums - 64 m.

4. Ēri kanāls - atrodas ASV ziemeļaustrumos ("Erie Canal"), Ņujorkas štatā, savieno Ēri ezeru ar Hudzonas upi, garums - 540 km, dziļums - 3,7 m.

Avoti: WA16, LpA, LģE

erica   lat.

1. Ērikas jeb sārtenes.

Erica arborea— kokveida ērika.

Erica carnea— sārtā ērika.

Erica ciliaris— Dorsetas ērika.

Erica cinerea— pelēkā ērika.

Erica tetralix— grīņa sārtene.

Erica vagans— plašā ērika.

Erica x darleyensis— izplatīta ēriku suga, kas zied gada pirmajos četros mēnešos.

Erica x stuartii— Stjuarta ērika.

Avoti: LD, DaE

ERICA   saīs.

1. Eiropas Patērētāju jautājumu pētniecības institūts ("European Research Institute for Consumer Affairs").

Avoti: PnR

ericaceae   lat.

1. Ēriku dzimta.

Avoti: LD

ericales   lat.

1. Ēriku rinda.

Avoti: PDE

erickiņš   -a, v.

1. dsk. Zvirbuļveidīgo kārtas mežastrazdu apakšdzimtas ģints ("Phoenicurus"), neliels slaids dziedātājputns ar spilgtu apspalvojumu, 10-13 sugas; Latvijā konstatētas 2 sugas.

Gaišpaura erickiņš— erickiņu suga ("Phoenicurus auroreus").

Melnais erickiņš— erickiņu suga ("Phoenicurus ochruros"), kas paretam sastopama arī Latvijā.

Melnraibais erickiņš— erickiņu suga ("Phoenicurus erythrogaster").

Rudais erickiņš— erickiņu suga ("Phoenicurus phoenicurus"), kas bieži, bet nevienmērīgi sastopama Latvijā.

Rudmuguras erickiņš— erickiņu suga ("Phoenicurus erythronotus").

Ziemeļāfrikas erickiņš— erickiņu suga ("Phoenicurus moussieri").

Zilpaura erickiņš— erickiņu suga ("Phoenicurus caeruleocephalus").

2. Kalnu erickiņš - mežastrazdu apakšdzimtas suga ("Enicurus scouleri").

3. Baltuzacu erickiņš - mežastrazdu apakšdzimtas suga ("Irania gutturalis").

Avoti: LLVV, LE1, LPE, ZvP

Ericsson   zv.

1. Telekomunikāciju koncerns, lielākais Zviedrijā un viens no vadošajiem pasaulē, dib. 1876. g.

Avoti: LEV

Eriče   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Erice"), Sicīlijas reģiona Trapāni provincē, 27700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Erīda

1. Naida un ķildu dieviete sengrieķu mitoloģijā, radīja strīdu starp Hēru, Atēnu un Afrodīti, kas bija par iemeslu Trojas karam.

Avoti: EV

Eridāna

1. Plašs debess dienvidu puslodes zvaigznājs, uz dienvidiem no Oriona, spožākā zvaigzne - Ahernars; Latvijā nav novērojams.

Avoti: EV

Ēridana   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - upe, upes dieva Okeāna un dievietes Tētijas meita.

Avoti: Mit

Erieli   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Ereļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Erieļi   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Ereļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

erigeron   lat.

1. Jānīši.

Erigeron acris— asais jānītis.

Erigeron alpinus— alpīnais jānītis.

Erigeron annuus— vasaras jānītis.

Erigeron aurantiacus— oranžais jānītis.

Erigeron canadensis— Kanādas jānītis.

Erigeron politus— izskatīgais jānītis.

Erigeron speciosus— krāšņais jānītis.

Avoti: LD

erigone   lat.

1. Pundurzirnekļu dzimtas ģints.

Avoti: LD

erigonidium   lat.

1. Pundurzirnekļu dzimtas ģints.

Erigonidium graminicola— šīs ģints suga.

Avoti: LD

eriģēt   fiziol.

1. Uzbudināt.

Avoti: MrJ

Erihtonijs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Atēnu valdnieks, dievu Hēfaista un Gajas dēls, kas iedibināja lielos Panatēnajus, pilsētas svarīgākos ikgadējos svētkus.

Avoti: PmV

ērika

1. dsk. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklases rinda ("Ericales"), koki, krūmi, daudzgadīgi lakstaugi ar vienkāršām lapām, 10 dz., ~140 ģ., ~3400 s.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Ericaceae"), mūžzaļi krūmi, puskrūmi, retāk koki, ziedi kārtni, spilgtās krāsās, ar koplapainu, retāk šķirtlapainu vainagu, 80 ģ., >2500 s., Latvijā konstatētas 8 ģintis, 11 sugas; viršu dzimta.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Erica"), saukta arī par sārteni, dāzos audzē apmēram 10 sugu šķirnes.

Dorsetas ērika— ēriku suga ("Erica ciliaris").

Kokveida ērika— ēriku suga ("Erica arborea").

Pelēkā ērika— ēriku suga ("Erica cinerea").

Plašā ērika— ēriku suga ("Erica vagans").

Sārtā ērika— ēriku suga ("Erica carnea").

Stjuarta ērika— ēriku suga ("Erica x stuartii").

Avoti: LPE, LD, DaE

ērikaugi

1. Ēriku dzimta ("Ericaceae").

Avoti: PDE

Eriki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

ēriks   žarg.

1. Eiro.

Avoti: SLG

Erimants

1. Kalns Peloponesā, Grieķijā.

Erimanta meža kuilis— milzu kuilis, kas mita Erimanta kalnā un ko Hērakls sagūstīja, veicot savu ceturto varoņdarbu.

Avoti: LpA, Mit

eringija

1. Zilpodzes - čemurziežu dzimtas ģints, lakstaugi, lapas veselas, staraini šķeltas vai dalītas, ar dzeloņaini zobainu malu, ziedi zili vai balti galviņveida čemurā; ~230 s., Latvijā 2 s., reti.

Avoti: LPE

erinaceidae   lat.

1. Ežu dzimta.

Avoti: LD

erinaceus   lat.

1. Eži.

Erinaceus concolor— baltkrūtainais ezis.

Erinaceus europaeus— brūnkrūtainais ezis.

Avoti: LD

erinieši

1. Naukšēnu novada Ķoņu pagasta apdzīvotās vietas "Eriņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

erīnijas

1. Atriebības, lāsta un soda dievietes sengrieķu mitoloģijā, eimenīdas.

Avoti: EV

Erinome

1. astr. Jupitera pavadonis ("Erinome"), vidējais attālums no planētas - 23279000 km, izmēri - 3 km.

Avoti: ZvD-203-25

erīnyes   novec.

1. Erīnijas.

Avoti: LME

Eriņbierze   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Eriņbirze" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Eriņbirze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

ēriņģe   novec.

1. Siļķe (vācu "Hering").

Avoti: VV

ēriņģīte   apv.

1. Nicinošs apzīmējums meitenei.

Avoti: EH

Eriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Naukšēnu novada Ķoņu pagastā.

2. Bojāru Eriņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

Bojoru Eriņi— Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Bojāru Eriņi" nosaukuma variants.

3. Meža Eriņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

Avoti: LC

eriocaulaceae   lat.

1. Eriokaulonaugu dzimta.

Avoti: PDE

eriocheir   lat.

1. Krabju nodalījuma ģints.

Eriocheir sinensis— Ķīnas krabis.

Avoti: LD

eriocrania   lat.

1. Senkožu dzimtas ģints.

Eriocrania semipurpurella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

eriocraniidae   lat.

1. Senkožu dzimta.

Avoti: LD

eriodiktīns   med.

1. Flavonons, P vitamīna sastāvdaļa.

Avoti: TM

eriokaulonaugs

1. dsk. Viendīgļlapju klases komelīnu apakšklases komelīnu rindas dzimta ("Eriocaulaceae"), ~1200 s., ko dažkārt mēdz nodalīt kā patstāvīgu rindu.

Avoti: PDE

eriophorum   lat.

1. Spilves.

Eriophorum angustifolium— šaurlapu spilves "Eriophorum polystachyon" nosaukuma sinonīms.

Eriophorum gracile— slaidā spilve.

Eriophorum latifolium— platlapu spilve.

Eriophorum polystachyon— šaurlapu spilve.

Eriophorum vaginatum— makstainā spilve.

Avoti: LD

eriophydidae   lat.

1. Pangērces (viena no 2 dzimtām).

Avoti: PDE

eriophyes   lat.

1. Četrkājērču kohortas ģints.

Eriophyes laevis— šīs ģints suga, kas sastopama uz alkšņiem.

Eriophyes piri— šīs ģints suga, kas sastopama uz bumbierēm.

Eriophyes rudis— šīs ģints suga, kas sastopama uz plūmēm.

Eriophyes tiliae— šīs ģints suga, kas sastopama uz liepām.

Eriophyes tristratus— šīs ģints suga, kas sastopama uz alkšņiem.

Avoti: LD

Ērisentpētera   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Vašas meģē, 1200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

eristalis   lat.

1. Ziedmušu dzimtas ģints.

Eristalis tenax— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Eristihtons   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tesālijas valdnieka dēls, kas, neklausīdams dievietes Dēmetras brīdinājumam, izcērt viņas svēto birzi.

Avoti: Mit

eristika

1. Māksla strīdēties, polemizēt.

Avoti: SV99

eriškiņš   apv.

1. Erickiņš.

Avoti: SiV

eritēma   med.

1. Atsevišķu ādas iecirkņu sasarkšana sakarā ar pastiprinātu asins pieplūdumu.

Avoti: SV69

eritematoīds   med.

1. Līdzīgs eritēmai.

Avoti: TM

eritēmspuldze

1. Zemspiediena dzīvsudraba spuldze, kuras siena no iekšpuses pārklāta ar luminoforu, kas dod UV starojumu; lieto apstarošanas iekārtās.

Avoti: EV

erithacus   lat.

1. Lakstīgalas.

Erithacus akahige— Japānas sarkanrīklīte.

Erithacus colliope— taigas rubīnrīklīte.

Erithacus cyane— zilālakstīgala.

Erithacus cyanurus— zilastīte.

Erithacus luscinia— lakstīgala jeb austrumu lakstīgala.

Erithacus megarhynchos— rietumu lakstīgala.

Erithacus pectoralis— kalnu rubīnrīklīte.

Erithacus rubecula— sarkanrīklīte jeb rietumu sarkanrīklīte.

Erithacus sibilans— rudastes lakstīgala.

Erithacus svecicus— zilrīklīte.

Erithacus svecicus cyanecula— zilrīklīšu dienvidu pasuga.

Erithacus svecicus svecicus— zilrīklīšu ziemeļu pasuga.

2. Sarkanrīklītes - atšķirīgas klasifikācijas gadījumā tiek nodalītas atsevišķā ģintī.

Avoti: ZvP, LD

eritorbīnskābe

1. Pārtikas piedeva E315, antioksidants, konservants, ražo no cukura, dažiem cilvēkiem var izraisīt alerģiskas reakcijas.

Avoti: Zkp

eritr-   med.

1. Salikteņos norāda uz sarkanu krāsu, eritrocītiem.

Avoti: MSV

eritrasma   med.

1. Virspusēja dermatomikoze ar dzeltenbrūniem, asi norobežotiem laukumiem padusēs un cirkšņos, kur lobās āda.

Avoti: TM

eritrazma   med.

1. Ādas slimība, ko izraisa baktērija "Corynebacterium minutissimum", attīstās tādās vietās, kur āda saskaras ar ādu, piemēram, cirkšņos, augšstilbu iekšpusē, padusēs.

Avoti: VE

Eritreja   vietv.

1. Eritrejas Valsts - valsts ziemeļaustrumu Āfrikā (tigriņu val. "Ērtra"), Sarkanās jūras krastā, platība - 121144 kvadrātkilometri, 5,65 mlj iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Asmera, administratīvais iedalījums - 6 zonas.

Avoti: LģE, PuA

eritrejieši

1. Eritrejas Valsts pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

eritrēma   med.

1. Ādas apsārtums.

Avoti: SV96

eritrēmija   med.

1. Hroniska asinsrades sistēmas slimība, kam raksturīga eritrocītu daudzuma un asins plazmas apjoma, kā arī leikocītu un trombocītu daudzuma palielināšanās asinīs.

Avoti: VE

eritrens   novec.

1. Butadiēns, nepiesātināts ogļūdeņradis, ko pagatavo stipri karsējot hidrēta benzola un fenola tvaikus, polimerizējoties tas dod mākslīgu kaučuku.

Avoti: KV

Eritresa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 3350 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

eritrīns   med.

1. Antibiotiska viela, iegūta no eritrocītiem.

2. Hromogēns iegūts no "Rocella tinctoria" u. c. ķērpjiem.

Avoti: TM

eritrīts   ķīm.

1. Ķērpjos, sūnās un aļģēs sastopams četrvērtīgs spirts, kas ūdenī dod saldu šķīdumu.

Avoti: ZTV

eritro-   med.

1. Salikteņos norāda uz sarkanu krāsu, eritrocītiem.

Avoti: MSV

eritroblastēmija   med.

1. Eritroblasti asinīs.

Avoti: TM

eritroblasti   biol.

1. Šūnas, no kurām veidojas sarkanie asinsķermenīši.

Avoti: ZTV

eritroblastoma   med.

1. Kaulu smadzeņu audzējs, kura šūnas līdzīgas eritroblastiem; mielomas paveids.

Avoti: TM

eritroblastomatoze   med.

1. Stāvoklis, kam raksturīgas eritroblastomas.

Avoti: MSV

eritroblastopēnija   med.

1. Eritroblastu skaita mazināšanās kaulu smadzenēs.

Avoti: MSV

eritroblastoze   med.

1. Eritroblasti asinīs, eritroblastēmija.

Avoti: TM

eritroblasts   med.

1. Eritrocītu mātšūna kaulu smadzenēs.

Avoti: TM

eritrocianoze   med.

1. Neregulāri zilgansarkani tīklaini plankumi uz ādas sakarā ar asinsrites traucējumiem.

Avoti: TM

eritrocītaferēze   med.

1. Asins ņemšana, sadalīšana, eritrocītu atdalīšana un atlikuma retransfūzija donoram.

Avoti: MSV

eritrocīti   -u, vsk. eritrocīts, -a, v.; fiziol.

1. Sarkanie asinsķermenīši.

Eritrocītu grimšanas ātrums— asins olbaltumvielu frakciju attiecības rādītājs.

Avoti: LLVV

eritrocitorekse   med.

1. Eritrocītu sienas plīsums ar plazmas zaudējumu.

Avoti: TM

eritrocitoshīze   med.

1. Eritrocītu sadalīšanās diskos, kas līdzīgi trombocītiem.

Avoti: TM

eritrocitotropisks   med.

1. Tāds, kam piemīt selektīva afinitāte uz eritrocītiem.

Avoti: TM

eritrocitoze   med.

1. Eritrocītu skaita pavairošanās perifēriskajās asinīs kā skābekļa trūkuma sekas dažu sirdskaišu, plaušu slimību u. c. gadījumos.

Avoti: MSV

eritrocitūrija   med.

1. Asins izdalīšanās ar urīnu; slimības pazīme; hematūrija.

Avoti: VE

eritrodekstrīns   med.

1. Dekstrīns, kas rodas, skābei vai siekalām darbojoties uz cieti; ar jodu krāsojas sarknā krāsā.

Avoti: TM

eritrodermija   med.

1. Ādas slimību grupa, kuru klīniskajā ainā dominē ģeneralizēts difūzs ādas sarkanums un lobīšanās.

Primārās eritrodermijas— smagas, pat letālas slimības.

Sekundārās eritrodermijas— eritrodermijas, kas rodas uz kādas citas slimības fona kā komplikācija.

Avoti: MSV

eritrofāgija   med.

1. Eritrocītu fagocitoze.

Avoti: MSV

eritrofāgs   med.

1. Fagocīts, kas iznīcina eritrocītus.

Avoti: TM

eritrofils   med.

1. Ikviens histoloģisks elements vai šūna, kas viegli krāsojas sarkanā krāsā.

Avoti: MSV

eritrofobija

1. Slimīgas bailes no sarkanas krāsas.

2. Bailes nosarkt nelaikā.

Avoti: TM, KV

eritrofors   med.

1. Hromatofors, kurā ir alkoholrezistenti sarkani vai brūni pigmenta graudiņi.

Avoti: TM

eritrofoze   med.

1. Subjektīva sarkanās gaismas uztvere.

Avoti: MSV

eritroģenēze   med.

1. Eritrocītu veidošanās.

Avoti: TM

eritrohloropija   med.

1. Daļējs krāsu aklums, kura gadījumā skaidri atšķir tikai zaļo un sarkano krāsu.

Avoti: MSV

eritroidīns   med.

1. Alkaloīds, iegūts no koraļļkoku ģints ("Erythrina") sugām, bāze ar kurārei līdzīgu darbību.

Avoti: TM

eritrokeratodermija   med.

1. Eritrodermija kopā ar keratozi.

Avoti: MSV

eritroklasts   med.

1. Keratinizēta šūna bez kodola ar nekrāsojošos ēnainu centru bijušā kodola vietā.

2. Deģenerēts vai fragmentēts eritrocīts bez hemoglobīna.

Avoti: MSV

eritroklāzija   med.

1. Eritrocītu sabrukšana.

Avoti: TM

eritrokonts   med.

1. Nūjiņai līdzīgs azurofils veidojums eritrocītā perniciozajā anēmijā.

Avoti: TM

eritrolabs   med.

1. Pigments tīklenes vālītes, kurš ir daudz jutīgāks pret sarkano spektra daļu nekā pārējie pigmenti.

Avoti: MSV

eritroleikēmija   med.

1. Policitēmijas forma, kuras vēlākā stadijā pievienojas leikēmija.

Avoti: TM

eritroleikoblastoze   med.

1. Jaunpiedzimušo eritroblastoze ar jauno leikocītu skaita pavairošanos.

Avoti: TM

eritromelalģija   med.

1. Intensīvs locekļu sārtums, kas sākas no plaukstām un pēdām un lēnām iet tālāk; saistīts ar neiralģiskām sāpēm un trofiskiem traucējumiem.

Avoti: TM

eritromēlija   med.

1. Idiopātiska ādas atrofija; sarkanvioleta marmorizēta āda, sākumā tajā veidojas mezgliņi, vēlāk mīklveida konsistences infiltrāti, kas pāriet hroniskā atrofijā.

Avoti: MSV

eritromicīns   med.

1. Antibiotiska viela, iegūta no "Streptomyces erythreus"; aktīva pret grampozitīviem mikrobiem (streptokokiem, stafilokokiem u. c.).

Avoti: TM

eritromieloze   med.

1. Hroniska vai akūta febrila asinsrades orgānu sistēmas slimība ar sarkanās rindas hiperplāziju, progresējošu anēmiju, trombocitopēniju, hemorāģisko diatēzi, hepato - un splenomegāliju.

Avoti: MSV

eritroneocitoze   med.

1. Eritrocītu reģeneratīvās formas asinīs.

Avoti: TM

eritronija   bot.

1. dsk. Liliju dzimtas ģints ("Erythronium"), dekoratīvi bumbuļaugi ar koši zaļām lapām, kuras rotā skaisti plankumi vai dzīslas.

Hendersona eritronija— eritroniju suga ("Erythronium hendersonii").

Kalifornijas eritronija— eritroniju suga ("Erythronium californicum").

Suņzoba eritronija— eritroniju suga ("Erythronium dens-canis").

Tolumnas eritronija— eritroniju suga ("Erythronium tuolumnense").

Avoti: DaE

eritropātija   med.

1. Slimīgas eritrocītu pārmaiņas.

Avoti: MSV

eritropēnija   med.

1. Samazināts eritrocītu daudzums asinīs.

Avoti: TM

eritropiknoze   med.

1. Deģeneratīvas eritrocītu pārmaiņas, kam raksturīga sarukšana un vara krāsa.

Avoti: MSV

eritroplakija   med.

1. Lēni augošs apsārtis samtains bojājums ar labi izteiktām robežām; atrodams uz gļotādas, bieži mutes dobumā; parasti saistīts ar smagu displāziju vai karcinomu.

Avoti: MSV

eritroplāzija   med.

1. Norobežoti nesāpīgi sarkani plankumi gļotādas un ādas savienojumu vietās, visbiežāk uz dzimumlocekļa galviņas; tos uzskata par planocelulārās karcinomas agrīno stadiju.

Avoti: MSV

eritropoetīns   saīs.

1. Hormons, kas veicina sarkano asins ķermenīšu ražošanu un tādējādi uzlabo skābekļa apriti organismā; sportā tiek uzskatīts par dopingu.

Avoti: PL

eritropoēze   med.

1. Eritrocītu veidošanās sarkanajās kaulu smadzenēs.

Avoti: TM

eritroprozopalģija   med.

1. Sarkanums un neiralģiskas sāpes sejā.

Avoti: TM

eritropsija   med.

1. Redzes anomālija; visi priekšmeti izskatās sarkani; bieži sakarā ar lēcas izņemšanu.

Avoti: MSV

eritrostāze   med.

1. Eritrocītu iestrēgšana kapilāros, piem., sirpjveida šūnu anēmijas gadījumā.

Avoti: MSV

eritroze   med.

1. Sarkanzilgana ādas un gļotādas krāsa policitēmijas slimniekiem.

2. Eritrocītus veidojošo audu hiperplāzija.

Avoti: TM

eritrozīns   med.

1. Sarkana viela, kas rodas, slāpekļskābei iedarbojoties uz tirozīnu.

2. Dzelteni sarkana krāsviela, fluoresceīna jodderivāts; lieto mikroskopijā.

3. Pārtikas piedeva E127, krāsviela (zilgani sārta), var izraisīt astmu, hiperaktivitāti, nātreni, mācīšanās grūtības, pastiprinātu jutīgumu pret gaismu.

Avoti: TM, Zkp

Erivaņa   vietv.

1. Erevānas pilsētas Armēnijā nosaukums līdz 1936. g.

Avoti: PZT

erizimīns   med.

1. Pelēkās pērkonenes ("Erysimum canescens Roth.") kristālisks glikozīds; darbības ziņā atgādina strofantīnu.

Avoti: TM

erizimotoksīns   med.

1. Parastās pērkonenes lakstu drogā sastopama viela, kas ir gandrīz divreiz aktīvāka par strofantīnu, bet ar mazāku toksiskumu.

Avoti: VE

erizimozīds   med.

1. Skrajās jeb pelēkās pērkonenes glikozīds.

Avoti: VE

erizipeloīds

1. Cilvēka infekcijas slimība, ko ierosina cūku sarkanguļas ierosinātājs, galvenais simptoms - norobežots ādas iekaisums infekcijas iekļūšanas vietā.

Avoti: LPE

erizipelotriksi   med.

1. Nekustīgu grampozitīvu smalku nūjiņu ģints.

Avoti: TM

ērka   apv.

1. Drosme.

2. Nikns cilvēks.

3. Pļāpa.

Avoti: KV, ME

erka   apv.

1. Spēks, enerģija, drosme; iedvesma, pacilāta sajūta, īpaši labs garastāvoklis.

Avoti: SLG, ME

Erkelence   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Erkelenz"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 42800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

erkensators   papīrr.

1. Ierīce papīrmasas attīrīšanai pēc centrbēdzes principa, aizvācot smagākās daļiņas un piemaisījumus no papīrmasas; lieto augstvērtīgu papīru (fotopapīra pamatnes, augstvolta kabeļpapīra) masas attīrīšanai.

Avoti: ZTV

erkers   arhit.

1. Ēkas ārsienā uz āru izvirzīta ieapaļa, trīsstūrveida vai daudzstūrveida slēgta izbūve ar logiem, kas nesniedzas līdz zemei.

Avoti: ZTV

ērklēt   apv.

1. Tamborēt.

Avoti: ĒiV

ērklētāja   apv., s.

1. Tamborētājs.

Avoti: ĒiV

ērklētājs   apv.

1. Tamborētājs.

Avoti: ĒiV

ērkļadata   apv.

1. Tamboradata.

Avoti: ĒiV

Erknere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Erkner"), Brandenburgas federālajā zemē, 11500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Erkolano   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ercolano"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 53200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Erkrāte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Erkrath"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 43600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ērksis   apv.

1. Ērkšķis.

2. Ērkšķogu krūms.

3. Ķildīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV, EH

ērkšamols   apv.

1. Lauku blaktene ("Ononis arvensis").

Avoti: Aug2

ērkšēt   apv.

1. Dusmoties.

Avoti: KV

erkšis   apv.

1. Ērkšķis.

Avoti: SiV

ērkšis   apv.

1. Saniknots, trakojošs cilvēks.

2. Pļāpa.

3. Ērkšķis, dzelonis; ķildīgs, kašķīgs cilvēks.

Avoti: ME

ērkšķainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ērkšķains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ērkšķains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir ērkšķi.

// pārn. Ļoti grūts, smags, ar zaudējumiem saistīts.

Avoti: LLVV

ērkšķājs   apv.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

ērkšķauzas   apv.

1. Bezakotu lāčauza ("Bromus inermis Leyss").

Avoti: Aug2

ērkšķenāji   apv.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

ērkšķenājs   apv.

1. Ērkšķainu krūmu audze.

Avoti: KV

ērkšķene   apv.

1. Tievās gaļas strēles, kas atrodas abpus cūkas mugurkaulam.

2. Ādas gabals, kuru kurpju tapšanas procesā klāj pār līsti.

Avoti: ME, VeAT

ērkšķene   apv.

1. Ērkšķoga.

Avoti: KV

ērkšķēt   apv.

1. Pļāpāt, izplatīt baumas.

Avoti: KV

ērkšķi   apv.

1. Dambrieži.

2. dsk. Ērkšķis.

Avoti: LE

ērkšķināt   apv.

1. Ar ērkšķiem, dzeloņiem saskrāpēt.

Avoti: ME, VeAT

erkšķis   apv.

1. Dusmīgs, ķildīgs cilvēks.

Avoti: ME

ērkšķis   -ķa, v.

1. Asa lapas pielape vai vasas pārveidne.

2. Suņu roze ("Rosa cania").

3. Pelēkzilā roze ("Rosa dumalis").

4. Ērkšķogas ("Grossularia").

5. apv. Pļāpa; strīdīgs cilvēks.

Avoti: LLVV, Aug2, LD, KV

ērkšķogāji   apv.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

ērkšķogājs   apv.

1. Ērkšķogas (1).

Avoti: KV

ērkšķogas   -u, vsk. ērkšķoga, -as, s.

1. Divdīgļlapju klases dzimta ("Grossulariaceae"), 2 ģintis - ērkšķogas un jāņogas, 150 sugas.

2. Šīs dzimtas ģints ("Grossularia"), vasarzaļi krūmi ar ērkšķiem, 50 sugas (gk. Ziemeļamerikā, 1 s. Eiropā, 3 s. Austrumāzijā); Latvijā dārzos kā ogu krūmus audzē nokarenās jeb Eiropas ērkšķogas šķirnes un to krustojumus ar šķirnēm, kas izaudzētas no Amerikas ērkšķogas un Misūri ērkšķogas.

Amerikas ērkšķogas— ērkšķogu suga ("Grossularia hirtella").

Eiropas ērkšķogas— nokarenās ērkšķogas.

Izplestās ērkšķogas— ērkšķogu suga ("Grossularia divaricata").

Kalnu ērkšķogas— izplestās ērkšķogas.

Misūri ērkšķogas— ērkšķogu suga ("Grossularia missouriensis").

Nokarenās ērkšķogas— ērkšķogu suga ("Grossularia reclinata").

3. Ērkšķogu ogulāju ogas.

Avoti: LLVV, LD, Aug2

ērkšķogulāji   -u, v.

1. Ērkšķogas (2).

Avoti: LLVV

ērkšķonis   apv.

1. Ērkšķu krūms.

Avoti: ME

ērkšķots   -ais; s. -a, -ā;

1. Ērkšķains.

Avoti: LLVV

ērkšķrozes   apv.

1. Suņu roze ("Rosa cania").

2. Pelēkzilā roze ("Rosa dumalis").

Avoti: Aug2

ērkšķuzāle

1. Graudzāļu dzimtas ģints ("Scolochloa"), kas aug ziemeļu puslodes mērenajā joslā, 2 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Ūdeņu ērkšķuzāle— ērkšķuzāļu suga ("Scolochola festucacea"), samērā reti sastopams līdz 2 m augsts, daudzgadīgs lakstaugs ar gariem, resniem sakneņiem, aug upju un ezeru litorāles seklajās vietās virsūdens augu sabiedrībās.

Avoti: LD

ērkšņains   apv.

1. Ērkšķains.

Avoti: ME

ērkšoga   apv.

1. Ērkšķoga.

Avoti: ĒiV

ērkšogulājs   apv.

1. Ērkšķogu krūms.

Avoti: ĒiV

ērkšot   apv.

1. Ērkšķot, augt dzeloņainam; ēršķot.

Avoti: ME

ērkšroze   apv.

1. Suņu roze ("Rosa canina").

Avoti: EH

Erkul   vietv.

1. Bijušās Ārciema muižas vāciskais nosaukums, kuras teritorijā Limbažu novada Pāles pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta "Ārciems".

Avoti: LE1

ērkule   apv.

1. Ērkulis.

Avoti: EH

ērkulēt   apv.

1. Savandīt, izrakņāt, saplūkāt, izspūrināt.

Avoti: ME

Erkull   vietv., vācu val.

1. Ārciems.

Avoti: FV

ērkulis   -ļa, v.

1. Vērpšanai sagatavots (vilnas, linu, pakulu) vīšķis.

2. Vērpjamā ratiņa rociņa, caur kuru tiek lini padoti.

3. Vārpsta, sprēslīca (parasti kopā ar kodeļu).

4. Tridekšņa paveids, sitamais mūzikas instruments.

5. sar. Biezi, kupli, arī sajukuši mati.

6. apv. Dzegužpuķe ("Orchis maculata").

Avoti: LLVV, ME

ērkuļi   apv.

1. Vilkvālītes ("Typha").

2. Šaurlapu vilkvālīte ("Typha angustifolia").

Avoti: Aug2

erķele   apv.

1. Jumta logs.

Avoti: EH

ērķeles   apv.

1. Linu suseklis.

Avoti: EH

ērķelēt   apv.

1. Tamborēt.

Avoti: ME

ērķelis   apv.

1. Uzpurnis.

Avoti: EH

Erķēna   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 4900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ērķes   apv.

1. Mežrozīšu augļi.

Avoti: ME, VeAT

ērķēt   apv.

1. Sukāt (linus vai kaņepājus).

Avoti: ME

ērķis   apv.

1. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Avoti: Aug2

Erla   vietv.

1. Bārtas kreisā krasta pieteka Lietuvā, garums - 30 km.

Avoti: LD

Erlaa   vietv., vēst., vācu val.

1. Ērgļu pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Ērgļi.

3. Ērgļu muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Ērgļu pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

Erlaha   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (fr. "Cerlier", vācu un it. "Erlach"), Bernes kantonā, 1330 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Erlangene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Erlangen"), Bavārijas federālajā zemē, Rēgnicas labajā krastā, 105600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

ērlangs

1. Telefona un telegrāfa slodzes intensitātes mērvienība; viens ērlangs (Erl) ir viena aizņemtībstunda vienas stundas laikā.

Avoti: ZTV

Erlenbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Erlenbach am Main"), Bavārijas federālajā zemē, 10000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Erlenzē   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Erlensee"), Hesenes federālajā zemē, 13300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ērlifts

1. Ierīce šķidruma pacelšanai ar saspiestu gaisu vai gāzi.

Avoti: SV96

Ērlinghauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Oerlinghausen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 16700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ērls

1. Agrajos viduslaikos Anglijā - dzimtaristokrātijas tituls; kopš 11. gs. tituls ērls atbilst grāfa titulam.

Avoti: SV69

ERM   saīs.

1. Maiņas kursa mehānisms ("exchange rate mechanism").

Avoti: PnR

ermaks   apv.

1. Dīvaina parādība; ērms.

Avoti: ME

ērmakaķis   apv.

1. Ķēms.

Avoti: Sin

ermandada

1. Spānijas pilsētu savienība viduslaikos cīņai pret feodāļu patvaļu.

Avoti: LPE

ērmanieši

1. Alūksnes novada Mālupes pagasta apdzīvotās vietas "Ērmaņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ērmanītis   apv.

1. Miegs.

Avoti: EH

Ermaņa   vietv.

1. Ermaņa grēda - atrodas Aizbaikālā, Ononas labajā krastā, Krievijas Aizbaikāla novadā, garums - 175 km, augstums - līdz 1434 m.

Avoti: PZT

Ērmaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Pārgaujas novada Straupes pagastā.

Ērmaņu iezis— Launagiezis Pārgaujas novada Straupes pagastā pie Ērmaņu mājām.

Avoti: LD

ērmeklīgs   apv.

1. Dīvains.

Avoti: Sin

ērmeklis   apv.

1. Cilvēks, kas ērmīgi ģērbjas, jocīgi, dīvaini izturas.

Avoti: ViV

Ermela   vietv.; novec.

1. Ermelo - pilsēta Nīderlandē.

Avoti: PZT

Ermelo   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Ermelo"), Gelderlandes provincē, 26100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ermeneka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ermenek"), Karamanas ilā, 11000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ermera   vietv.

1. Pilsēta Austrumtimorā, 12000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Ermes   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās Ērģemes muižas nosaukums.

2. Ērģeme.

Avoti: LE1, FV

ERMES   saīs.

1. Eiropas radioziņojumu sistēma ("European radio messaging system").

Avoti: PnR

Ermeshoft   vietv., vēst.

1. Valkas novada Ērģemes pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Ermesskaja   vietv., vēst.

1. Valkas novada Ērģemes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Ermezinde   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Ermesinde"), Portu apgabalā, 38800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

ērmi   apv.

1. Plakans koks starp ratu priekšasi un ratu grīdu, pie kura piestiprināta dīstele.

Avoti: KV

ermība   apv.

1. Dīvainība, savādība; ērmība.

Avoti: ME

ērmība   s.

1. Vispārināta īpašība --> ērmīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ērmieši

1. Limbažu novada Limbažu pagasta apdzīvotās vietas "Ērmi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ērmihājfalva   vietv.

1. Valja lui Mihaja - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

ermīgs   apv.

1. Savāds, dīvains, jocīgs; ērmīgs.

Avoti: ME

ērmīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Savāds, neparasts, jocīgs; ērmots.

Avoti: LLVV

ērmīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ērmīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Ermiķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Kalncempju pagastā.

2. Ermiķu strauts - Lejas strauts, Paparzes labā krasta pieteka.

Avoti: LC, LD

Ermione   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 3100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

ermitāža

1. Māja ārpus pilsētas; parka paviljons u. tml.

2. Kopš 18. gs. - dažas Ziemas pils zāles ar mākslas kolekcijām Sanktpēterburgā.

Valsts Ermitāža— ievērojams mākslas muzejs Sanktpēterburgā.

Avoti: SV99

ērmīties   apv.

1. Brīnīties.

Avoti: ME

ērmnieks   apv.

1. Pērtiķis.

Avoti: Sin

Ermona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Ermont"), Ildefransas reģiona Valduāzas departamentā, 27400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

ermonikas   -u, vsk. ermonika, -as, s.; sar.

1. Harmonikas - mēlīšu mūzikas instruments, kam gaisu pievada ar rokām darbināmas plēšas.

Avoti: LLVV

ermoņikas   -u, vsk. ermoņika, -as, s.; sar.

1. Harmonikas - mēlīšu mūzikas instruments, kam gaisu pievada ar rokām darbināmas plēšas.

Avoti: LLVV

Ermosiļa   vietv.; novec.

1. Ermosiljo - pilsēta Meksikā.

Avoti: PZT

Ermosiljo   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Hermosillo"), Sonoras pavalsts administratīvais centrs, 641800 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

ērmot   apv.

1. Rīkoties, uzvesties savādi, jocīgi.

2. Brīnīties.

Avoti: ME

ērmotība   s.

1. Vispārināta īpašība --> ērmots, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ermoties   apv.

1. Izturēties muļķīgi, izlikties dīvainam.

Avoti: ME

ērmoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Rīkoties, uzvesties savādi, neparasti, jocīgi.

Avoti: LLVV

ērmotīgi   apv.

1. Jocīgi, dīvaini, neparasti; ērmoti.

Avoti: ViV

ērmotīgs   apv.

1. Jocīgs, dīvains, neparasts; ērmots.

Avoti: ViV

ermots   apv.

1. Savāds, dīvains, neparasts.

Avoti: ME

ērmots   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Savāds, neparasts, jocīgs; ērmīgs.

Avoti: LLVV

erms   apv.

1. Ērms.

Avoti: VkG, EH

ērms   -a, v.

1. sar. Tas, kas ir dīvains, neparasts, jocīgs.

2. novec. Spoks.

Avoti: LLVV

Ērmuižas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Naukšēnu novada Naukšēnu pagastā.

Avoti: LC

ērmulis   apv.

1. Dīvainis.

Avoti: Sin

ermūnika   apv.

1. Harmonikas.

Avoti: ĒiV

ermunikas   apv.

1. Harmonikas.

Avoti: ViV

ermūņika   apv.

1. Harmonikas.

Avoti: ĒiV

Ermupole   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā ("Ermoupoli"), Dienvidegejas perifērijā, Siras salā, Kiklādu nomes administratīvais centrs, 13700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, LpA

ERN   saīs.

1. Nakfa; Eritrejas Valsts valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

Ērna   vietv.

1. Upe Lielbritānijā, Ziemeļīrijā un Īrijā, savieno Louerērna ezeru ar Atlantijas okeāna Donegolas līci, garums - 115 km.

Augšējais Ērna ezers— Aperērna ezers.

Ērna ezers— Louerērna ezers.

2. Upe Lielbritānijā, Skotijā, sākas Grempjanu kalnos, ietek Ziemeļjūras Fērtofteja līcī.

Avoti: PZT, PuA

Ernakulama   vietv.

1. Koči pilsētas rajons Indijā, Keralas štatā, kas agrāk bija patstāvīga pilsēta.

Avoti: PZT, Wi

ernekājas   apv.; hip.

1. Staģe ("Inula"), daudzgadīgs asteru (kurvjziežu) dzimtas augs.

Avoti: Aug2

ernekājs   apv.; hip.

1. Staģe ("Inula"), daudzgadīgs asteru (kurvjziežu) dzimtas augs.

Avoti: Aug2

ernestia   lat.

1. Kāpurmušu dzimtas ģints.

Ernestia rudis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ernestnieki

1. Kuldīgas novada Kurmāles pagasta apdzīvotās vietas "Ernesti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ernika   apv.; hip.

1. Staģe ("Inula"), daudzgadīgs asteru (kurvjziežu) dzimtas augs.

Avoti: Aug2

ernikājs   apv.; hip.

1. Staģe ("Inula"), daudzgadīgs asteru (kurvjziežu) dzimtas augs.

Avoti: Aug2

ernikas   apv.; hip.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

ernikoja   apv.

1. Arnika - kurvjziežu dzimtas (ārstniecības) augs.

Avoti: ViV

ernolits   novec.

1. Mākslīga masa no rauga un formaldehida ar darvas eļļas, līme u. c. piemaisījumiem, ko izmantoja ebonīta un celuloīda atvietošanai.

Avoti: KV

Ernskeldsvīka   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vesternorlandes lēnē, 29000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Ernsthof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ernesta muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kurmāles pagastā.

Avoti: KV

ero   lat.

1. Kanibālzirnekļu dzimtas ģints.

Ero furcata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

erodēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. agr. Pārvietot augsnes virskārtu - par ūdeņiem, vēju.

2. ģeol. Izskalot (iežus) - par ūdens straumēm.

Avoti: LLVV

erodium   lat.

1. Grābeklītes.

Erodium ciconium— grābeklīšu suga, Latvijā adventīva.

Erodium cicutarium— velnarutku grābeklīte.

Erodium guttatum— plankumainā grābeklīte.

Erodium laciniatum— šīs ģints suga, Latvijā adventīva.

Erodium manescavii— grābeklīšu suga.

Erodium reichardii— Reiharda grābeklīte.

Erodium strigosum— grābeklīšu sugas "Erodium laciniatum" nosaukuma sinonīms.

Erodium x variable— mainīgā grābeklīte.

Avoti: LD, DaE

erogēnisks

1. Tāds, kas ir ļoti jutīgs pret seksuālu kairinājumu.

Avoti: SV08

erogēns

1. Seksuāli stimulējams.

Erogēnā zona— ķermeņa daļa, kas ir ļoti jutīga pret seksuālu kairinājumu.

Avoti: PsA, SV99

erogs   apv.

1. Kārtība, sakārtojums.

Avoti: ME

eroico   novec.

1. Varonīgi.

Avoti: KV

erophila   lat.

1. Drojenītes.

Erophila verna— pavasara drojenīte.

Avoti: LD

eross   rel.

1. Fiziska, seksuāla mīlestība, tieksme, alkas, iekāre.

Avoti: RtV

erotematisks   novec.

1. Dialoģiskā jeb katēchetiskā mācību pasniegšana jautājumu un atbilžu veidā.

Avoti: KV

erotica   novec.

1. Mīlestības dziesmas.

Avoti: KV

ēroties   apv.

1. Erroties.

Avoti: EH

erotika   -as, s.

1. Ar dzimummīlestību saistīts jūtu un izturēšanās veidu kopums, to izpausme.

2. Šāda rakstura literatūra, mākslas darbi.

Avoti: LLVV, EpV

erotikoni

1. Grāmatas, kurās aprakstītas jutekliski erotiskas vai seksuālas tēmas, arī visi priekšmeti vai līdzekļi, kas rada seksuālu ierosmi.

Avoti: MeE

erotiķis   novec.

1. Erotiskās literatūras sacerētājs vai mīlētājs.

Avoti: KV

erotisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar erotiku.

Erotiskā masāža— manuālas vai citādas manipulācijas erogēnajās zonās, lai izraisītu juteklisku baudu.

Erotiskie sapņi— apziņas nekontrolēti erotiski tēli, kas miegā rodas cilvēka apziņā.

Avoti: LLVV

erotiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> erotisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

erotisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Pastiprināta seksuāla juteklība, kaislīgums.

Avoti: LLVV

erotofobija   med.

1. Slimīgs pretīgums pret dzimumdzīvi.

Avoti: MSV

erotografomānija

1. Pārliecīga aizraušanās ar pornogrāfiskiem tēliem mākslā un sadzīvē.

Avoti: MV, MeE

erotoģenēze   med.

1. Erotisku sajūtu rašanās.

Avoti: TM

erotoģens   novec.

1. Tāds, kas rada erotiskas izjūtas.

Avoti: LME

erotokrāts

1. Cilvēks, kas seksualitāti un mīlestību izmanto, lai iegūtu varu pār citiem cilvēkiem.

Avoti: MeE

erotomānija   -as, s.; med.

1. Slimīgi kāpināta dzimumtieksme.

Avoti: LLVV

erotomāns

1. Persona ar slimīgi sakāpinātu dzimumtieksmi vai seksuālu interesi.

Avoti: LEV

erotopātija   med.

1. Perversa seksuālā dziņa.

Avoti: TM

erots

1. Fiziska, seksuāla mīlestība.

Erota centri— publiskie nami, kas nereti dod darba telpas daudzām prostitūtām, bet pārrunas ar klientiem notiek vai nu vaļējās istabas durvīs vai Erota centra iekšpagalmā.

Avoti: RtV, MeE

Erots

1. Sengrieķu mitoloģijā - mīlas dievs, dievietes Afrodītes dēls.

Avoti: SV96

erotylidae   lat.

1. Piepjvaboļu dzimta.

Avoti: LD

erozija   -as, s.

1. agr. Ārdoša (vēja, ūdeņu) iedarbība uz augsnes virskārtu.

2. ģeol. Ārdoša (ūdens straumju) iedarbība uz iežiem.

3. tehn. Lokāla (materiālu virsmas) sairšana.

4. med. Gļotādas čūla.

Avoti: LLVV

ERP   saīs.

1. Energoapgādes regulēšanas padome.

2. Uzņēmuma resursu plānošana (angļu "Enterpraise Resource Planning").

Avoti: i2, EF

ērpe   apv.

1. Ērpis - ierīce šķirošanai, sijāšanai, piemaisījumu, sēnalu atdalīšanai no graudiem, no smiltīm.

Avoti: TlV, EH

ērpēt   apv.

1. Sijāt, miltus no graudiem (vai smiltis no kartupeļiem).

Avoti: ME

ērpēt   apv.

1. Turēt priekšā, aizsegt.

Avoti: ME

ērpēties   apv.

1. Berzties, berzēties.

2. Aizstāvēties.

3. Ķildoties.

Avoti: ME, EH

erpis   apv.

1. Kuilis.

Avoti: EH

ērpis   apv.

1. Ierīce šķirošanai, sijāšanai, piemaisījumu, sēnalu atdalīšanai no graudiem, no smiltīm.

Avoti: TlV

erps   apv.

1. Ietiepīgs, stūrgalvīgs cilvēks; ietiepīgs bērns.

Avoti: ME

ērps   apv.

1. Ērpis - ierīce šķirošanai, sijāšanai, piemaisījumu, sēnalu atdalīšanai no graudiem, no smiltīm.

Avoti: TlV

ērps   apv.

1. Stūrgalvīgs.

Avoti: NeV

Erra   mit.

1. Akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - kara un mēra dievs.

Avoti: Mit

errare   lat.

1. Maldīties.

Errare humanum est— maldīties ir cilvēcīgi.

Avoti: LLL, SV08

erras   apv.

1. Dusmas, īgnums.

Avoti: ME

errastība   s., novec.

1. Dusmas.

Avoti: MLVV

errastības   apv.

1. Nepatikšanas, raizes; arī dusmas.

Avoti: ViV

errata   novec.

1. Pārskatīšanās, iespieduma kļūdas.

Avoti: KV

errātisks   novec.

1. Erātisks.

Errātiskie akmeņi— lieli akmens bluķi, kas atlikuši no ledus laikmetiem.

Avoti: SV33

erreklis   apv.

1. Sašutuma, dusmu priekšmets.

2. Īgņa.

Avoti: ME, Sin

errestība   apv.

1. Dusmas, saīgums.

Avoti: ME

errība   s.

1. Vispārināta īpašība --> errīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Errijāda   vietv.

1. Rijāda - Saūda Arābijas galvaspilsēta.

Avoti: LģE

errīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Īgns, neapmierināts, dusmīgs, arī viegli aizkaitināms.

Avoti: LLVV

errīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> errīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

errināt   apv.

1. Kaitināt, kūdīt, padarīt ļaunu.

Avoti: ME

error   novec.

1. Maldība, kas var rasties no nepareiza priekšstata par priekšmetu, vai arī ja nav nekāda priekšstata par priekšmetu.

Avoti: KV

errot   apv.

1. Kaitināt, sadusmot, kļūt īgnam.

Avoti: ME

erroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Būt īgnam, neapmierinātam, skaisties, dusmoties.

Avoti: LLVV

ērsalka   apv.

1. Mutīga, nikna sieva.

Avoti: EH

ersatz   vācu val.

1. Aizstājējs, surogāts; īstā un vērtīgā atvietojums ar neīstu un nevērtīgu.

Avoti: KV

Ērsela   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Ersel"), Ziemeļbrabantes provincē, 18200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ersināt   apv.

1. Kaitināt, kūdīt, ķircināt.

Avoti: ME

ērsināt   apv.

1. Kaitināt (suni).

Avoti: KV

ērsināt   apv.

1. Ārdīt.

Avoti: EH

ērsināties   apv.

1. Ķircināties.

2. Vairākkārt kaitināt (suni), draudot ar koku.

Avoti: ME, ViV

erska   apv.

1. Ķildīgs, dusmīgs cilvēks.

Avoti: EH

erskas   apv.

1. Drupatas; skrandas.

Avoti: ME

erskas   apv.

1. Untumainas dusmas (par bērnu).

Avoti: ME

ērskas   apv.

1. Skrandas, lupatas.

Avoti: ME

erskāties   apv.

1. Plēsties.

Avoti: EH

ērskāties   apv.

1. Plēsties.

Avoti: EH

ērskis   apv.

1. Ūdenszāle ("Glyceria").

2. Peldošā ūdenszāle ("Glyceria fluitans").

Avoti: Aug2

ērskīzis   apv.

1. Ērkšķogu krūms.

Avoti: EH

erskoties   apv.

1. Untumaini dusmoties un neatlaisties.

Avoti: ME

ērsks   apv.

1. Labības augs prosa.

Avoti: VV

ersla   apv.

1. Siļķes zvīņas un iekšas.

Avoti: ME, VeAT

erslaka   apv.

1. Skranda.

Avoti: ĒiV

erslaka   apv.

1. Vienmēr steidzīgs cilvēks.

Avoti: EH

ērslakas   apv.

1. Siļķes zvīņas un iekšas.

2. Atliekas, trūcīgs pārpalikums.

Avoti: ME, VeAT, EH

erslaks   apv.

1. Veca, nederīga lupats, skranda.

Avoti: EH

Ersleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ērst   apv.

1. Izšķirt, ārdīt, atdalīt.

Avoti: ME

Erstala   vietv.

1. Herstala - pilsēta Beļģijā.

Avoti: PZT

ērste   apv.

1. Ārste.

Avoti: ME

ersteds   -a, v.

1. Magnētiskā lauka intensitātes mērvienība CGS mērvienību sistēmā; saīs. - Oe; 1 Oe ir magnētiskā lauka intensitāte, kas rodas 2 cm attālumā no bezgalīgi gara, taisna vada, ja pa to plūst 10 A stipra strāva; 1 Oe = 79,5775 A/m.

Avoti: LLVV, FF

ērstlingi   novec.

1. Agro kartupeļu šķirne.

Avoti: KV

ēršana   apv.

1. Šķiršana.

Avoti: ME

Eršeka   vietv.

1. Uršaka - upe Krievijā, Baškortostānas Republikā.

Avoti: LpA

Ēršekūjvāra   vietv.

1. Nove Zāmki - pilsēta Slovākijā.

Avoti: LpA

ērši   apv.

1. Ērkšķi (auga daļas).

Avoti: EH

ēršināt   apv.; hip.

1. Kaitināt, kūdīt, ķircināt.

Avoti: ME

ērširi

1. Sarkanraibu piena govju šķirne.

Avoti: Ang

ērška   apv.

1. Ērkšķoga ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

ērškājs   apv.

1. Ērkšķogu krūms.

Avoti: EH

ēršķains   apv.

1. Ērkšķains.

Avoti: ME

ēršķainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ērkšķains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ēršķeši   apv.

1. Ērkšķi.

Avoti: EH

ēršķēzis   apv.

1. Augs, kam ir asas lapu pielapes vai vasas pārveidnes; dzelksnis.

Avoti: KiV

ēršķis   apv.

1. Ērkšķis (auga daļa).

Avoti: KiV

ēršķīžas   apv.

1. Ēršķi.

Avoti: EH

ēršķīži   apv.

1. Ēršķi.

Avoti: EH

ēršķogas   apv.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

ēršķot   apv.

1. Ērkšķot, augt dzeloņainam.

Avoti: ME

eršlakas   apv.

1. Dzīvnieku iekšas, zarnas.

Avoti: ME

eršļaks   apv.

1. Nokauta dzīvnieka iekšējo orgānu (plaušu, sirds un aknu) kopums.

Avoti: ViV

eršuks   apv.

1. Neliels ērzelis.

Avoti: ME

ērt.   saīs.

1. Ar ērtībām (reklāmās: dzīvoklis ar ~).

Avoti: i2

ērtans   apv.

1. Plašs, liels.

2. Irdens.

Avoti: ME

ērte   apv.

1. Kamielis.

Avoti: ME

Ertebele

1. Mezolīta un neolīta kultūra (5. gt. - 3. gt. sāk. p. m. ē.) Ziemeļeiropā.

Avoti: EV

ērtība   s.

1. Vispārināta īpašība --> ērts, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ērtības   -u, vsk. ērtība, -as, s.

1. Tas (piemēram, ierīces, priekšmeti, telpas), kas padara ko ērtu.

2. Apstākļi, stāvoklis, kad var justies viegli, nepiespiesti, netraucēti.

Avoti: LLVV

ērtīgs   apv.

1. Ērts, lietderīgs.

2. Ērtības mīlošs.

Avoti: EH

Ertiļa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Voroņežas apgabala ziemeļos, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Krievijā, Tambovas un Voroņežas apgabalā, Bitjugas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi, LpA

ērtins   apv.

1. Ērts, parocīgs, plašs, liels.

Avoti: ME

Ertisa   vietv.

1. Apdzīvota vieta Kazahstānā, Pavlodaras apgabala ziemeļu daļā, Irtišas (Ertisas) kreisajā krastā; Irtišska.

2. Irtiša - Obas kreisā krasta pieteka, tās nosaukums Kazahstānā.

Avoti: PZT, PuA

ērtnība   apv.

1. Vaļīgums, irdenums; palaidnība.

Avoti: ME

ērtns   apv.

1. Irdens.

Avoti: NeV

ertrēmija

1. Hroniska asinsrades sistēmas slimība, kurai raksturīga eritrocītu daudzuma un asins plazmas apjoma, kā arī leikocītu un trombocītu daudzuma palielināšanās asinīs.

Avoti: LPE

ērts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko var veikt viegli, nepiespiesti, netraucēti (par darbību); tāds, kad jūtas viegli, nepiespiesti, netraucēti (par stāvokli).

// apst. Savienojumā ar "būt" formām: smalkjūtīgi, pieklājīgi.

Avoti: LLVV

ertugs   novec.

1. Ārtava, sudraba sīknaudas gabals 14.-17. gs. Livonijā.

Avoti: KV

ērtums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ērts, šīs īpašības konkrēta izpausme.

eruca   lat.

1. Pazvērītes.

Avoti: LD

erucastrum   lat.

1. Pazvēres.

Erucastrum armoracioides— mārrutku pazvēre.

Erucastrum gallicum— Gallijas pazvēre.

Erucastrum nasturtiifolium— strupā pazvēre.

Avoti: LD

erudēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Erudīts 1.

Avoti: LLVV

erudīcija   -as, s.; parasti vsk.

1. Dziļas, vispusīgas zināšanas (kādā zinātnes, mākslas nozarē).

Avoti: LLVV

erudīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir dziļas, vispusīgas zināšanas (kādā zinātnes, mākslas nozarē).

Avoti: LLVV

erudīts   -a, v.

1. Cilvēks, kam ir lielas zināšanas, laba izglītība.

Avoti: LLVV, JtV

erudītums   v.

1. Vispārināta īpašība --> erudīts, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Eruha   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Eruh"), Siirtas ilā, 8500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

eruka   sar.

1. Sējas pazvērīte ("Eruca sativa").

Avoti: IeV-69-32

erukaskābe   novec.

1. No rāceņu (un arī dažu citu augu) eļlas iegūstama skābe.

Avoti: KV

eruliji

1. Indiāņu cilts no tukanu cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas un Kolumbijas robežrajonos, kā arī Peru ziemeļos, Ekvadoras un Kolumbijas robežrajonā, valoda pieder pie īpašas tukanu valodu saimes, spēcīgas tēvas ģints paražas, animistiski ticējumi, šamanisms.

Avoti: PZT

Eruma   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1330 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

erumpēšana   psih.

1. Atreaģēšana.

Avoti: PsA

erupcija

1. ģeol. Vulkānu darbība - lavas, gāzu un tvaiku izplūde, vulkānisko pelnu izmeši.

2. astr. Uzliesmojums uz Saules.

3. med. Ādas izsitumi; to parādīšanās.

Avoti: ZTV, TM

eruptīvs   ģeol.

1. Saistīts ar erupciju, raksturīgs erupcijai.

Eruptīvie ieži— vulkāniskie ieži.

Avoti: ZTV

Ērūvila   vietv.

1. Ērūvila Senklēra - pilsēta Francijā ("Herouville-Saint-Clair"), Lejasnormandijas reģiona Kalvadosas departamentā, 21400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Ērvaina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Irvine"), Kalifornijas štatā, 248500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Erverti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Vircavas pagastā.

Avoti: LC

Ērvērti   vietv.

1. Jelgavas novada Vircavas pagasta apdzīvotās vietas "Erverti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ervilija   novec.

1. Viengadīgs tauriņziežu dzimtas augs Āzijas kalnainajos apgabalos ar 30-40 cm garu stublāju, sīkiem, gaiši ziliem ziediem, audzē sēklu un zaļās masas ieguvei.

Avoti: LxE

Ērvinga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Irving"), Teksasas štatā, 232400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

Ervite   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Erwitte"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 15700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Erwahlen   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās Ārlavas muižas nosaukums, kuras teritorijā Talsu novada Ārlavas pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta "Ārlava".

2. Ārlava.

Avoti: LE1, FV

erwinia   lat.

1. Baktēriju ģints.

Erwinia uredovara— baktērija, kas sintezē karotīnu.

Avoti: PDE

eryngium   lat.

1. Zilpodzes.

Eryngium agavifolium— agavjlapu zilpodze.

Eryngium alpinum— alpīnā zilpodze.

Eryngium bourgattii— Burga zilpodze.

Eryngium giganteum— milzu zilpodze.

Eryngium maritimum— jūrmalas zilpodze.

Eryngium planum— plakanā zilpodze.

Avoti: LD, DaE

erysimum   lat.

1. Pērkonenes.

Erysimum canescens— skrajās pērkonenes "Erysimum diffusum" nosaukuma sinonīms.

Erysimum cheranthoides— parastā pērkonene.

Erysimum diffusum— skrajā pērkonene.

Erysimum durum— cietā pērkonene.

Erysimum hieracifolium— mauraglapu pērkonene.

Erysimum hieracifolium ssp. durum— cietās pērkonenes "Erysimum durum" nosaukuma sinonīms.

Erysimum marschallianum— mauraglapu pērkonenes "Erysimum hieracifolium" nosaukuma sinonīms.

Erysimum repandum— jomotā pērkonene.

Avoti: LD

erysiphaceae   lat.

1. Īstās miltrasas sēņu dzimta.

Avoti: LD

erysiphales   lat.

1. Īstās miltrasas sēņu rinda.

Avoti: LD

erysiphe   lat.

1. Īstās miltrasas sēņu dzimtas ģints.

Erysiphe cichoraceum— šīs ģints suga.

Erysiphe graminis— šīs ģints suga.

Erysiphe heraclei— šīs ģints suga.

Erysiphe magnicellulata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

erythrina   lat.

1. Erythrina erythrina - mazā svilpja "Carpodacus erythrinus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

erythromma   lat.

1. Sarkanaces.

Erythromma najas— sarkanaču suga.

Avoti: LD

erythronium   lat.

1. Eritronijas.

Erythronium californicum— Kalifornijas eritronija.

Erythronium dens-canis— suņzoba eritronija.

Erythronium hendersonii— Hendersona eritronija.

Erythronium tuolumnense— Tolumnas eritronija.

Avoti: DaE

erythropygia   lat.

1. Mežastrazdu apakšdzimtas ģints.

Erythropygia galactotes— krūmāju puslakstīgala.

Avoti: ZvP

erythroxylaceae   lat.

1. Kokaīnaugu dzimta.

Avoti: PDE

erythroxylon   lat.

1. Kokaīnaugi.

Erythroxylon coca— kokaīnkrūms, no kura lapām iegūst kokaīnu.

Avoti: PDE

erza   apv.

1. Persona, kas bieži izsmej citus.

Avoti: ME, VeAT

erzacs   žarg.

1. Aizvietojums (parasti nekvalitatīvs).

Avoti: SLG

erzāties   apv.

1. Dusmīgi un skaļi rūkt (par suni).

Avoti: EH

ērzekls   apv.

1. Nekārtīga (pakulu) kodeļa.

Avoti: EH

ērzele   apv.

1. Rinda.

Avoti: EH

ērzelēns   apv.

1. Jauns ērzelis.

2. Dem. --> ērzelis.

Avoti: ĒiV, ME

ērzeles   apv.

1. Vērzeles.

Avoti: EH

ērzelis   -ļa, v.

1. Zirgu ģints dzīvnieku tēviņš.

2. žarg. Donžuāns; pavedējs.

Ērzeļu pauti— rumpuči, ēdama sēne.

Avoti: LLVV, Žrg, KV

ērzelis   apv.

1. Līkums, ko ielaiž audumā šķērējot.

Avoti: EH

ērzeliski   apv.

1. Kā ērzelis (darīt).

Avoti: EH

ērzelīts   apv.

1. Dem. --> ērzelis.

Avoti: ĒiV

ērzelnīca   apv.

1. Ķēve, kas meklējas.

2. Izlaidīga, netikla sieviete.

Avoti: SiV

Ērzeļeva   vietv.

1. Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Ierzeļova" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

erzeļevieši

1. Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Erzeļeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ērzeļoties   apv.

1. Meklēties (par ķēvi).

2. Apvaisloties (par ķēvi).

Avoti: EH

Ērzeļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

ērzeļpauts   apv.

1. Agrīna ēdamā sēne - bisīte, ēdamais murķelis ("Morchella esculenta").

Avoti: ViV

ērzeļrūniķis   apv.

1. Ērzeļu kastrētājs.

Avoti: ViV

ērzeļuks   apv.

1. Neliels ērzelis.

Avoti: EH

ērzināt   apv.

1. Kaitināt (suni).

Avoti: KiV

Erzindžana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Erzincan") 1185 m vjl., ila administratīvais centrs, 96500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

Erzīva   vietv.

1. Pilsēta Alžīrijas ziemeļrietumos ("Arzew"), naftas izvedosta Vidusjūras krastā, 91400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

erzja

1. Erzji - mordviešu tautas grupas pašnosaukums.

Avoti: LPE

erzji

1. Mordviešu tautas lielākā grupa (~2/3), pašnosaukums - erzja.

Avoti: LPE

Erzuruma   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Erzurum"), Armēnijas kalnienē 1960 m vjl., ila administratīvais centrs, 367200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT, Wi

Eržapole   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Eržepole" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Eržepole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

eržlakas   apv.

1. Skrandas, tas, kas ir pilnībā nodilis, noplīsis.

Avoti: ME

eržuks   apv.

1. Mazs ērzelis.

Avoti: EH

ēržuks   apv.

1. Dem. --> ērzelis.

Avoti: ME

ES   saīs.

1. Eiropas Savienība.

2. vietv. Spānija, valsts divburtu kods.

Avoti: i2, LpA

Es

1. Einšteinijs (ķīm. elements).

Avoti: MfV

es   ģen. manis, dat. man, ak. mani, instr. ar mani (ar manim), lok. manī; pers. vietn. (vsk. 1. pers.).

1. Runātājs (rakstītājs) attiecībā pret citiem.

2. lietv. nozīmē; nelok. Persona, personas būtība, būtiskais personā.

Es analīze— dzīļu psiholoģijā izmantota terapija, kas vērsta uz klienta pašizziņu.

Es spēks— psihoanalīzē lietots jēdziens pašapziņas apzīmēšanai.

Avoti: LLVV, PsA

es   mūz.

1. Skaņas "mi bemol" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

ESA   saīs.

1. Eiropas kosmosa aģentūra ("European Space Agency").

2. Eiropas integrēto tautsaimniecības pārskatu sistēma ("European system of integrated economic accounts").

3. "Euroatom" Sagādes aģentūra ("Euratom Supply Agency").

Avoti: EV

esaltato   mūz.

1. Nemierīgi, uzbudināti.

Avoti: Mūz

esamība   -as, s.; parasti vsk.

1. filoz. Neatkarīgi no apziņas pastāvošā, objektīvā pasaule, matērija.

Esamības analīze— terapeitisks esamības aplūkojums, psihoterapijas virziens, kas pacienta psihes traucējumus aplūko kā viņa cilvēciskās esamības realizācijas eksistenciālus traucējumus.

Esamības pamats— frāze, ko vācu izcelsmes amerikāņu teologs Pauls Tillihs (1886.-1965. g.) izmantoja, lai aprakstītu Dievu; tā akcentē domu par Dieva klātesamību kā visa pamatu un ne tik daudz Viņa Radītāja statusu un transcedenci.

Avoti: LLVV, R1

ESAO   saīs.

1. Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija.

Avoti: i2

Esbjerga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 71600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

Esbu   vietv.

1. Espo - pilsēta Somijā.

Avoti: PuA

Esc.   novec., saīs.

1. Portugāles eskudo.

Avoti: TV

escallonia   lat.

1. Eskalonijas.

Avoti: DaE

escalloniaceae   lat.

1. Eskalonijaugi.

Avoti: PDE

eschatoloģija   novec.

1. Mācība par dvēseles nemirstību.

Avoti: LV93

Eschenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ežu muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Skujenes pagastā.

2. Bišu muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Codes pagastā.

Avoti: KV

escherichia   lat.

1. Escherchia coli - kolibaktērijas jeb zarnu nūjiņas.

Avoti: LD

eschrichtiidae   lat.

1. Pelēkvaļi.

Avoti: PDE

eschrichtius   lat.

1. Pelēkvaļu dzimtas ģints.

Eschrichtius gibbosus— pelēkais valis.

Avoti: LPE

eschscholtzia   lat.

1. Ešolcijas.

Eschscholtzia californica— Kalifornijas ešolcija.

Avoti: LD

escīns   med.

1. Zirgkastaņu preparātu galvenā aktīvā viela, kam ir pretiekaisuma, kapilāru caurlaidību mazinoša un vēnas tonizējoša darbība.

Avoti: VE

escompte   novec.

1. Diskonts.

Avoti: TV

ese   apv.

1. "S" veidīgs ķēdes posms.

Avoti: ME

ESE   saīs.

1. Austrumu dienvidaustrumu virziena apzīmējums meteoroloģijā.

Avoti: KV

eseja   -as, s.; literat.

1. Neliela mākslinieciski kritiska apcere, kurā izceļas galvenokārt autora subjektīvi emocionālā attieksme pret attēlojamo parādību.

Avoti: LLVV

esejists

1. Eseju autors.

Avoti: SV69

Esekiba   vietv.; novec.

1. Esekibo - upe Gajānā.

Avoti: PZT

Esekibo   vietv.

1. Upe Dienvidamerikā, Gajānā ("Essequibo"), garums - 970 km, sākas Gvajānas plakankalnes kalnos, ietek Atlantijas okeānā, veidojot līdz 25 km platu grīvlīci.

Avoti: LģE

Eseksa   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Essex"), Mērilendas štatā, 39200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Eseļmuiža   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Esenmuiža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

esence   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Gaistošu vielu koncentrēts šķīdums (parasti lieto atšķaidītu).

Etiķa esence— 20-70% etiķskābes šķīdums, ko atšķaidot, iegūst etiķi.

2. Ekstrakcijas ceļā no augiem iegūtas un koncentrētas gaistošas ēteriskās eļļas.

3. filoz. Būtība, svarīgais, būtiskais.

Avoti: LLVV, ZTV, SV96

esenciāls   med.

1. Būtisks; patstāvīgs; bez redzama cēloņa, primārs (slimība).

Avoti: TM

Esene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Essen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, osta Reinas-Hernes kanāla krastā, 569900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LģE, Wi

Esenhof   vietv., vēst.

1. Ogres novada Madlienas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

eseni

1. Ebreju reliģiska sekta Jūdejā (2. gs. 2. pusē pr. Kr.-l. gs. pēc Kr.); izveidoja askētisku mūku ordeni, dzīvoja kopienā, atsacījās no upurēšanas, karadienesta, tirdzniecības u. c.

Avoti: LEV

Esenmuiža   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Essenmuiža" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Esentuki   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Stavropoles novada dienvidos, Podkumokas upes ielejā 600-650 m vjl., 103100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

eseri   -u, v.

1. Politiska partija Krievijā 20. gs. pirmajā cet., kuru galvenā cīņas forma bija individuālais terors.

2. vsk. Šīs partijas loceklis.

Avoti: LLVV

eserīns   novec.

1. Viens no Kalabāras pupu alkaloīdiem, atrodams arī citās sēklās.

Avoti: KV

eses   mūz.

1. Skaņas "mi dublbemol" apzīmējums b urtu notācijā.

Avoti: Mūz

esesietis   -ša, v.; vēst.

1. Fašistiskās Vācijas īpašā karaspēka SS vienības loceklis.

Avoti: MLVV

ESF   saīs.

1. Eiropas Sociālais fonds.

Avoti: PnR

ESFIAP   saīs.

1. Starptautiskās fotomākslas federācijas FIAP goda tituls - ekselence, ko piešķir par ilggadēju sabiedrisku darbību mākslas fotogrāfijas laukā.

Avoti: EV

Esgeva   vietv.

1. Upe Spānijas ziemeļu daļā ("Esgueva"), Kastīlijas un Leonas autonomajā apgabalā, Pisvergas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

ESH   saīs., vietv.

1. Rietumsahāra, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

eshara   med.

1. Nekrotisku audu krevele pēc apdegumiem, apsaldējumiem, piededzinājumiem.

Avoti: TM

esharoze   med.

1. Nekrotisku kreveļu veidošanās.

Avoti: TM

eshatoloģija   rel.

1. Mācība par pasaules galu.

Avoti: SV96

eshatoloģisks   rel.

1. Uz eshatoloģiju attiecīgs.

Avoti: RtV

Eshils

1. Sengrieķu dramaturgs, traģēdijas žanra pamatlicējs ("Aeschylus"; ap 525.-ap 456. g. p. m. ē.); Aishils.

Avoti: MkV

esība   -as, s.; parasti vsk.

1. Kādu konkrētu vai abstraktu priekšmetu tiešā klātbūtne, atrašanās noteiktā vietā, vidē, laikā.

Avoti: LLVV

ESIC   saīs.

1. Eiropas Savienības Informācijas centrs.

Avoti: i2

Esiha   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Ecija"), Andalūzijas autonomā apgabala Seviljas provincē, 40700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Esika   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Almati apgabalā, 38440 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1968. g.

Avoti: LpA, Wi

Esila   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Akmolas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 10900 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1963. g.

2. Irtišas kreisā krasta pietekas Išimas nosaukums Kazahstānā.

Avoti: LpA, Wi

esināt   apv.

1. Bieži sacīt "es".

Avoti: EH

esis   apv.

1. Ezis.

Avoti: EH

esītis   apv.

1. Salmu rotaslietas istabas dekorēšanai.

Avoti: EH

esīvs   val.

1. Locījums, kas izsaka sasniegtu stāvokli vai laiku.

Avoti: VsV

eska   apv.

1. Kašķīgs, ķildīgs cilvēks.

Avoti: ME

ēska   apv.

1. Ēdiens.

Avoti: EH

eskadra   -as, s.

1. Kuģu grupa, kas veic kopīgu braucienu.

2. mil. Taktiskā pamatvienība dažu valstu kara flotēs.

Eskadras mīnukuģis— vidējas tonnāžas karakuģis, kas paredzēts pretinieka zemūdens un virsūdens kaujas līdzekļu iznīcināšanai, kuģu karavānu eskortēšanai, jūras desanta darbības atbalstīšanai.

3. mil. Gaisa kara spēku vienība dažu valstu bruņotajos spēkos.

Avoti: LLVV

eskadriļa   -as, s.; mil.

1. Gaisa kara spēku taktiskā apakšvienība, kas sastāv no lidaparātu grupām vai posmiem.

Avoti: LLVV

eskadrons   -a, v.; mil.

1. Kavalērijas apakšvienība, kas sastāv no vadiem.

2. Tanku un izlūku vienība dažu valstu armijās.

Avoti: LLVV, SV96

eskalācija   -as, s.

1. Kāda procesa paplašināšana, intensificēšana.

Avoti: LLVV, SV99

eskalāde   vēst.

1. Cietokšņu mūru ieņemšana ar triecienkāpņu palīdzību.

Avoti: SV96

eskalators   -a, v.

1. Pacelšanas un nolaišanas transportlīdzeklis kustīgu kāpņu veidā.

Avoti: LLVV

eskalēt   apv.

1. Paplašināt.

Avoti: Sin

eskalonijaugs

1. dsk. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases akmeņlauzīšu rindas dzimta ("Escalloniaceae"), 17 ģ., ~150 s., gk. Andos.

Avoti: PDE

eskalonija

1. dsk. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases akmeņlauzīšu rindas eskalonijaugu dzimtas ģints ("Escallonia"), izveidotas vairākas dekoratīvas šķirnes.

Avoti: PDE

eskalops   -a, v.

1. Ēdiens - īpaši sagatavotas gaļas šķēles no (cūkas, vērša) vidukļa vai pakaļkājas mīkstuma.

Avoti: LLVV

Eskanaba   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Escanaba"), Mičiganas štatā, 12400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

eskapāde   franču

1. Ekstravaganta, arī pārgalvīga rīcība.

Avoti: SV99

eskapisms

1. Uzmācīga vēlēšanās izvairīties no īstenības un iegrimt ilūziju pasaulē; seksuālās fantāzijas.

Avoti: MV

eskarpe   -es, dsk. ģen. -pju, s.; mil.

1. Prettanku aizsprosts, ko ierīko uz pretinieka pusi vērstajās nogāzēs, palielinot to stāvumu.

2. vēst. Nocietinājumu ārējā grāvja iekšējais (mūrim vai valnim pieguļošais) lēzenums.

eskarpīni

1. Kungu deju kurpes, sevišķi rokoko laikmetā.

Avoti: SV08

eskarps   mil.

1. Nepilna profila prettanku grāvis, norakums, ko ierīko nogāzē vai upes krastā uz pretinieka pusi.

Avoti: MIL

eskāties   apv.

1. Strīdēties, ķildoties.

Avoti: ME

eskavātors   sar.

1. Ekskavators - zemes darbu mašīna grunts rakšanai un kraušanai transportlīdzekļos vai atbērtnē.

Avoti: Ang

eskeipisms

1. Centieni aizbēgt, izvairīties no nepatīkamā, mēģinājumi izstumt to no apziņas, piesātinot apziņu ar patīkamo.

Avoti: PL

Eskemena   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Austrumkazahstānas apgabala administratīvais centrs, 314000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1720. g., līdz 1992. g. sucās Ustjkamenogorska.

Avoti: LpA, PuA, Wi

eskers   ģeol.

1. Oss - garš, līkumots, šaurs vaļņveida paugurs, kas sastāv no smilts, grants un oļiem, ko ledāja plaisā vai tunelī noguldījuši ledājkušanas ūdeņi; Latvijā - arī kangars.

Avoti: ZTV

Eski   vietv.

1. Eski Džumaja - Targovište, pilsēta Bulgārijā.

2. Eski Krima - Starijkrima, pilsēta Ukrainā, Krimā.

Avoti: PZT, PuA, Wi

eskijiriki

1. Cilts Turcijā, pieder pie turku etnogrāfiskas grupas - jirikiem, runā turku valodas dialektā, reliģija - islams (sunnisms).

Avoti: PZT

Eskila   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Eskil"), Askarajas ilā, 17000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Eskilstrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1070 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Eskilstūna   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijas centrālajā daļā ("Eskilstuna"), Sēdermanlandes lēnē, starp Jelmarena un Mēlarena ezeru, 64700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

eskim.   saīs.

1. Eskimosu valoda.

Avoti: SV05

eskimi   novec.

1. Eskimosi.

Avoti: KV

eskimo

1. Ar šokolādi glazēts saldējums, kas uzsprausts uz kociņa.

2. novec. Eskimosi.

Avoti: SV99, LME

eskimosi   -u, v.

1. dsk., v. Mongoloīdu rasei radniecīga tautība, kas dzīvo Amerikas ziemeļos un Āzijas (Krievijas) ziemeļaustrumos.

Eskimosu valoda— eskimosu-aleutu valodu saimes valoda, rakstības pamatā latīņu (Grenlandes eskimosiem) un krievu alfabēts (Āzijas eskimosiem).

2. arī vsk. Šīs tautības piederīgais.

Eskimosu-aleutu valodas— izolēta valodu saime, ietilpst aleutu un eskimosu valoda.

Avoti: LLVV

Eskipazara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Eskipazar"), Karabikas ilā, 7200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

eskise   novec.

1. Eskize.

Avoti: LME

Eskišehira   vietv.

1. Pilsēta Turcijas rietumu daļā, ila administratīvais centrs, 599800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Eskišehira   vietv.

1. Pilsēta Turcijas rietumu daļā, ila administratīvais centrs, 599800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

eskize   novec.

1. Eskīze - galvenās tēmas uzmetums vispārējos vilcienos, detaļas neaizskarot.

Avoti: KV

eskīze

1. Glezniecībā un literatūrā - galvenās tēmas uzmetums vispārējos vilcienos, neaizskarot detaļas.

Avoti: KV, PP

Esko   vietv.

1. Upe Francijā ("Escaut"), izteka un augštece Ardēnu rietumu atzaros, garums - 430 km, ietek Ziemeļjūrā, Beļģijā un Nīderlandē sucas "šelda".

Avoti: PZT

Eskondido   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Escondido"), Kalifornijas štatā, 150200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

eskortēt

1. Pavadīt ar konvoju, sardzi.

Avoti: LEV

eskortpakalpojums   apv.

1. Pavadoņa nodrošināšana.

eskorts   -a, v.

1. Militārs konvojs, sardze.

Goda eskorts— karaspēka vienība vai apakšvienība, kas svinīgās ceremonijās pavada kādu personu.

Avoti: LLVV

eskortserviss

1. Pavadoņserviss, nodrošina sievietei vai vīrietim attiecīga dzimuma pavadoni dažādu pasākumu apmeklēšanai u. tml.

Avoti: PL

eskoties   apv.

1. Strīdēties, ķildoties; eskāties.

Avoti: ME

eskrou   ek.

1. Naudas summas deponēšana bankā uz citas personas vārda, lai tā varētu saņemt šo naudas summu tikai pēc noteiktu nosacījumu izpildes.

Avoti: SbV

eskudo

1. Naudas pamatvienība Portugālē (līdz 2002), Čīlē (1960.-1975. g.) un Kaboverdē; 1 e. = 100 sentavo.

Avoti: LEV

Eskuintla   vietv.

1. Pilsēta Gvatemalā ("Escuintla"), departamenta administratīvais centrs, 86700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Eskulāpijs

1. Seno romiešu mitoloģijā - ārstniecības dievs (senajiem grieķiem - Asklēpijs).

2. iron. ar mazo burtu Ārsts, dziednieks.

Avoti: SV96

eskulaps   novec.

1. Izveicīgs ārsts.

Avoti: LME

eskvairs

1. Skvairs - lauku muižnieks vai kādā apvidū lielākais zemes īpašnieks Anglijā.

2. Kungs (vīrieša uzvārda pievārds (Anglijā), ko dažkārt lieto, ja nemin nekādu citu titulu).

Avoti: SV99

Eskvilīns   vietv.

1. Viens no septiņiem Romas pakalniem.

Avoti: LEV

Esla   vietv.

1. Upe Spānijas ziemeļos ("Esla"), Dvero labā krasta pieteka, garums 280 km, izteka Kantabrijas kalnu augstākajā daļā.

Avoti: PZT

Eslēva   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Skones lēnē, 17700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Eslingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Esslingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 38800 iedzīvotāju (2013. g.), blakus Štutgartei; 1945.-1949. g. tur atradās lielākā (~6500 cilvēku) latviešu bēgļu nometne Vācijā.

Eslingenes latviešu kopiena— sastāv no dažiem simtiem latviešu, kas gk. palika Eslingenē pēc nometņu laikiem.

Avoti: Wi, LE1

ēsķins   apv.

1. Vērša fileja.

Avoti: VV

esliņš   apv.

1. Salaka.

Avoti: KV

ēslis   apv.

1. Tāds, kas pastāvīgi ko košļā, gremo.

2. Ķildīgs, nesaticīgs cilvēks.

Avoti: KV

ESM   saīs., inf., novec.

1. Elektroniskā skaitļošanas mašīna; skaitļotājs; lieldators.

Avoti: D89

ēsma   -as, s.

1. Barība, ko lieto (dzīvnieku, parasti plēsēju, arī zivju) pievilināšanai.

2. sar. Barība, ko kāds (parasti dzīvnieks) ēd; barība (dzīvniekiem).

3. Ēdiens (cilvēkiem).

Avoti: LLVV

ēsma   apv.

1. Drūzma, ļaužu pūlis.

Avoti: EH

esme   apv.

1. Esamība; tas, kas eksistē.

Avoti: LE

Esmeraldasa   vietv.

1. Pilsēta Ekvadoras ziemeļos ("Esmeraldas"), provinces administratīvais centrs, osta Klusā okeāna krastā, 103000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Esmeraldova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

Avoti: LC

esminis   apv.

1. Asmens.

Avoti: EH

esmiraldovieši

1. Balvu novada Kubuļu pagasta apdzīvotās vietas "Esmiraldova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ESO

1. Eiropas Dienvidu observatorija (angļu "European Southern Observatory"), kas atrodas Atakamas tuksnesī Čīlē, Lasilja kalnā 2440 m virs jūras līmeņa, darbojas kopš 1969.

Avoti: LEV

esocidae   lat.

1. Līdaku dzimta.

Avoti: LD

esociformes   lat.

1. Līdakveidīgo kārta.

Avoti: PDE

esox   lat.

1. Līdaku dzimtas ģints.

Esox lucius— līdaka.

Avoti: LD

esoterisks   novec.

1. Ezoterisks.

Avoti: KV

esotība   novec.

1. Esme, esamība.

Avoti: VpJ

ESP   saīs.

1. vietv. Spānija, valsts trīsburtu kods.

2. Elektroniska sistēma automašīnas stabilitātes nodrošināšanai (angļu "Electronic Stability Program").

3. Eiropas sugu papildsaraksts (sugas, kam ir relatīvi maza izplatība pasaulē, bet nozīmīgas populācijas Eiropā).

Avoti: PL, LD

esp.   saīs.

1. Esperanto.

Avoti: SV05

espada

1. Matadors, toreadors - galvenais cīņas dalībnieks vēršu cīņā.

Avoti: SV69

espadons

1. Liels, smags zobens, ko turēja ar abām rokām.

Avoti: SV69

espadrons

1. Zobens - paukošanā visbiežāk lietojamais ierocis, ar ko var durt un cirst.

2. novec. Liels divpusīgi ass kaujas zobens.

Avoti: SV69, LME

espagnol   novec.

1. Spāniešu, spānietis; putnu suns.

Avoti: KV

espanders   -a, v.

1. Universāls sporta rīks, kas rada papildslodzi vingrojumu izpildē.

Avoti: LLVV

Espanjola   vietv.

1. Pilsēta ASV, Ņūmeksikas štatā, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

espansivo   mūz.

1. Plaši, skanoši.

Avoti: Mūz

Esparagvera   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Esparraguera"), Katalonijā, Barselonas provincē, 22000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

esparsete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Onobrychis"), augs ar nepāra, plūksnaini saliktām lapām un rožainiem vai violetiem ziediem ķekaros, >100 sugu, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Smiltāju esparsete— esparsetu suga ("Onobrychis arenaria"), Latvijā aizsargājama.

Vīķlapu esparsete— esparsetu suga ("Onobrychis viciifolia"), senāk Latvijā kultivēta kā lopbarības augs.

Avoti: LLVV

esparto

1. Šķiedras, ko iegūst no Spānijas kaviļas lapām.

2. Papīra šķirne, ko izgatavo no šīm šķiedrām.

Avoti: SV69

Espelkampe   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Espelkamp"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 24600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Espenhila   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Aspen Hill"), Merilendas štatā, 48700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Espenhoehe   vietv., vēst., vācu val.

1. Troškas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Adulienas pagastā.

Avoti: KV

esperantists   -a, v.

1. Cilvēks, kas prot esperanto.

Avoti: LLVV

esperanto   nelok., v.

1. Mākslīgi veidota starptautiska valoda.

Avoti: LLVV

Esperanža   vietv.

1. Pilsēta Luksemburgā, 11500 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Espije   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Espiye"), Giresunas ilā, 17400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

espināls   ģeogr.

1. Makvisa nosaukums Dienvidamerikā.

Avoti: ZTV

espinela   literat.

1. Desmitrindes veids, kas dalās divās piecrindēs, atskaņu kārtība: ABBAACCDDC; nosaukts 16. gs. spāņu dzejnieka Vincenta Espinelas vārdā.

Avoti: DzV

Espiņasu   vietv.

1. Espiņasu grēda - kalnu sistēma Brazīlijas plakankalnē ("Serra do Espinhaco"), Minasžeraisas un Baijas štatā, augstākā virsotne - Sola kalns (2107 m), denudācijas atsegtas kvarcīta grēdas ar asu kori, nogāzēs - tropu meži.

Avoti: PZT

espirando   mūz.

1. Pakāpeniski noklusinot, izdziestot.

Avoti: KV

Espiritu   vietv.

1. Espiritu Santo - lielākā no Jaunhebridu salām ("Espiritu Santo"), platība - 3677 kvadrātkilometri, lielākā pilsēta - Liganvila, rietumu daļā kalni - augstums līdz1810 m.

2. Espiritu Santu - štats Brazīlijas austrumos ("Espirito Santo"), Atlantijas okeāna piekrastē, administratīvais centrs - Vitorija, platība - 46078 kvadrātkilometri, 3487200 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PZT, PuA

Espiritusantu   vietv.; novec.

1. Espiritu Santo - lielākā no Jaunhebridu salām.

2. Espiritu Santu - štats Brazīlijā.

Avoti: PZT

esplanāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Plašs laukums; plata iela (ar alejām vidū).

2. vēst. Neapbūvēta vieta starp cietoksni un pilsētu.

Avoti: LLVV

Esplanāde   vietv.

1. Parks Rīgā, atrodas starp K. Valdemāra ielu, Elizabetes ielu, Brīvības bulvāri un O. Kalpaka bulvāri, kas ir daļa 18. gs. izveidotās brīvās zonas ap Rīgu - esplanādes.

Avoti: LE1

Esplugasa   vietv.

1. Esplugasa de Ļobregata - pilsēta Spānijā ("Esplugas de Llobregat"), Katalonijā, Barselonas provincē, 46100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Nsī

ESPN

1. Izklaides un sporta televīzijas kompānija ASV (angļu "Entertainment and Sports Programming Network").

Avoti: PL

Espo   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ūsimā reģionā, Helsinku piepilsēta, 261000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

espostoa   lat.

1. Espostojas.

Espostoa lanata— vilnainā espostoja.

Avoti: TaE

espostoja   lat.

1. Kaktusu dzimtas ģints ("Espostoa").

Vilnainā espostoja— espostoju suga ("Espostoa lanata").

Avoti: TaE

espr.   saīs., mūz.

1. Espressione.

Con espr.— izteiksmīgi.

Avoti: Mūz

espreso   s., nelok.

1. Stipra kafija, ko pagatavo ar īpašu aparātu, laižot tvaiku caur samaltām kafijas pupiņām.

Avoti: MLVV

espressione   mūz.

1. Izteiksme.

Con espressione— izteiksmīgi.

Avoti: Mūz

espressivo   mūz., it.

1. Izteiksmīgi, ekspresīvi.

Avoti: LEV

espresso

1. Tumša stipra kafija, ko pagatavo, tvaiku vai verdošu ūdeni laižot caur īpaša maluma kafiju.

Avoti: PL

espri   fr.

1. Asprātība; ass prāts.

2. Cepures vai matu rotājums ar vieglām (gārņa) spalvām.

Avoti: LEV

esprit   novec.

1. Spēja būt atjautīgam.

Avoti: KV

espumizāns   med.

1. Medikaments, karminatīvs līdzeklis, kas pastiprina gremošanas trakta dziedzeru sekretorisko darbību.

Avoti: VE

esq.   novec., saīs.

1. Augsti godātais, uz vētuļu adresēm, aiz vārda (angļu "Esquire").

Avoti: LME

esquire   novec.

1. Pagodinājuma vārds ar ko uzrunā katru cienījamāku vīru, kam nav sevišķa dižciltības titula.

Avoti: LME

esquisse   mūz.

1. Skice, uzmetums.

Avoti: Mūz

ESRO

1. Eiropas kosmosa izpētes organizācija (angļu "European Space Research Organization"), darbojās 1964-75, ESA priekštece.

Avoti: LEV

Essenhof   vietv., vēst.

1. Lielmuiža, kas atradās Rīgas apriņķa Madlienas pagastā.

Avoti: LE1

Essenmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

Avoti: LC

Essern   vietv., vēst., vācu val.

1. Ezeres muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Ezeres pagastā.

2. Ezere.

3. Ezeres muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Stelpes pagastā.

Avoti: KV, FV

Essernhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ezeru muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Īslīces pagastā.

Avoti: KV

ESSI   saīs.

1. Eiropas programmatūras un sistēmu iniciatīva ("European software and systems initiative").

Avoti: PnR

est   novec.

1. Austrumi.

Avoti: LME

ēst   ēdu, ēd, ēd, pag. ēdu; trans.

1. Ieņemt mutē, parasti sakošļāt un norīt, barību.

Gribēt kā ēst— ļoti gribēt.

// intrans.

2. sar. Nemitīgi pārmest, nedot miera, sagādāt nepatikšanas, sāpes, ciešanas, nodarīt ļaunu (kādam).

3. sar. Dzelt, kost (par kukaiņiem).

// intrans.

4. sar. Bojāt (ķīmiski, mehāniski u. tml.).

// pārn. Kausēt (sniegu, ledu) - par sauli, retāk ūdeni.

Avoti: LLVV

EST   saīs., vietv.

1. Igaunija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

establišments

1. Valdošās aprindas; institucionālā, profesionālā un politiskā elite, kas kopīgi simbolizē valsts varu un pastāvošo iekārtu; iedibinātā kārtība; isteblišments.

Avoti: PL

estafete   novec.

1. Ātrs vēstnesis jāšus, kara kurjers.

Avoti: KV

estakāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Tiltam līdzīga virszemes (virsūdens) būve, kas paredzēta zemes uzbēruma aizstāšanai, satiksmes izkārtošanai dažādos līmeņos, inženiertīklu (piem., siltumtrases) ierīkošanai.

Avoti: LLVV, SV99

estamento   novec.

1. Kārtu saeima, tautas vietniecība Spānijā un Portugālē.

Avoti: KV

estamnē   novec.

1. Viesnīca, kafejnīca.

Avoti: KV

estampa   novec.

1. Estamps.

Avoti: LME

estamps   -a, v.

1. Stājgrafikas darbs, kas pavairots novilkuma veidā no mākslinieka sagatavotas koka, metāla, linoleja vai cita materiāla plātnes (klišejas).

Avoti: LLVV

estancia   novec.

1. Estansija.

Avoti: LME

estansija   novec.

1. Lopkopības uzņēmums D-Amerikas stepēs, vidēji ap 1000 ha norobežotas (ar dzloņstiepļu žogiem, bet dažreiz līdz 300000 ha) teritorijas ar pārvaldes un saimniecības ēkām vidū.

Avoti: KV

estatico   mūz.

1. Ar sajūsmu; sajūsmīgi.

Avoti: ML

ēstava   apv.

1. Ēšana (1).

Avoti: EH

Estavajērlelaka   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Estavayer-le-Lac"), Fribūras kantonā, 6100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Estbirka   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 2100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

este   apv.

1. Aste.

Avoti: EH

Este   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Este"), Venēcijas reģiona Padujas provincē, 16500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

esteblišments   novec.

1. Isteblišments - valdošās aprindas.

Avoti: Ang

Esteli   vietv.

1. Pilsēta Nikaragvā, tāda paša nosaukuma departamenta administratīvais centrs, 90300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Estepona   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Estepona"), Andalūzijas autonomā apgabala Malagas provincē, 66600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

esterāzes

1. Hidrolāžu klases fermenti, katalīzē esteru hidrolītisku šķelšanos.

Avoti: LPE

Esterbjeregrāva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1080 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Esterdāla   vietv.; novec.

1. Esterdālelvena - upe Norvēģijā un Zviedrijā.

Avoti: PZT

Esterdālelvena   vietv.

1. Upe Norvēģijā un Zviedrijā, Dālelvenas kreisā satekupe, sākas Skandināvijas kalnos Norvēģijā, garums - 280 km.

Avoti: PuA, PZT

Estere

1. Ebreju mitoloģijā - un Bībelē Vecajā Derībā tā paša nosaukuma grāmatas varone, valdnieka Kserska I jaunā sieva, kas izglāba ebrejus no iznīcināšanas Persijā.

Avoti: Mit

Estergoma   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Esztergom"), Komāromas-Estergomas meģē, Donavas labajā krastā, 28400 iedzīvotāju (2014. g.), Ungārijas karlistes pirmā galvaspilsēta (1000.-1242. g.), franku valsts attālākais cietoksnis.

Avoti: PZT, Wi

esterificēšanās

1. Esteru veidošanās no skābes un spirta vai fenola.

Avoti: LPE

esterifikācija   ķīm.

1. Skābes reakcija ar spirtu, kurā rodas esteri.

Avoti: ZTV

estērijas

1. Primitīvi lapkājvēži, Latvijā devona nogulumos atrodamas no dažiem milimetriem līdz 3 cm lielas fosīlijas, dzīvojušas iesāļūdeņos vai saldūdeņos.

Avoti: LD

esteris   -ra, v.; ķīm.

1. Organiska viela, kas rodas, savstarpēji iedarbojoties spirtam un skābei.

Esteru-aldehīdu frakcija— jēlspirta rektificēšanā atdalītā, par etilspirtu vieglāk gaistošo savienojumu daļa.

Avoti: LLVV

Esterjetlande   vietv.

1. Lēne Zviedrijā, platība - 10602 kvadrātkilometri, 429800 iedzīvotāju (2011. g.), administratīvais centrs - Linčēpinga.

Avoti: Wi

estersulfonāts   novec.

1. Akaricīds, iedarbīgā viela ir organisks sēra savienojums, lieto siltumnīcu kultūru unn augļu koku apmiglošanai.

Avoti: LxE

Estersunda   vietv.; novec.

1. Estešunda - pilsēta Zviedrijā.

Avoti: PZT

Estervrā   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 1340 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Estešunda   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Jemtlandes lēnes administratīvais centrs, 44300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, PuA

estēticisms

1. Pārspīlēta tieksme pēc skaistā; uzskatu kopums, kurā par galvenajām atzīst estētiskās vērtības.

Avoti: SV99

estētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par skaistumu, mākslu un daiļradi.

Avoti: LLVV

estētiķis   novec.

1. Zinātnieks, kas nodarbojas ar estētiku.

Avoti: KV

estētiskais

1. Vispārīgais parādību kopumā, kuras cilv. atzinis par skaistām, cildenām, harmoniskām, traģiskām, komiskām, neglītām, zemiskām.

Avoti: EV

estētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar estētiku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar skaistumu, cildenumu, mākslu.

Estētiskais ideāls— sociāli nosacītu priekšstatu kopums par pilnvērtīgu dzīvi un pilnvērtīgu cilvēku.

Estētiskā audzināšana— pasākumu sistēma, kas veido cilvēka spējas izprast, novērtēt un radīt daiļo, cildeno dzīvē un mākslā.

Estētiskais virziens— angļu 19. gs. beigu māksliniecikais strāvojums, kas realizēja doktrīnu "māksla mākslas dēļ".

Avoti: LLVV

estētiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> estētisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

estētisms   -a, v.; parasti vsk.

1. filoz. Uzskats par mākslu, kas pamatojas uz ideju par tīro mākslu, "mākslu mākslai".

2. Tieksme (parasti pārspīlēta) pēc skaistuma.

Avoti: LLVV

estetizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Estētiska (kādas lietas, parādības u. tml.) idealizācija.

Avoti: LLVV

estēts   -a, v.

1. Cilvēks, kas uztver mākslas darbu formu atrauti no idejiskā satura.

2. Daiļuma cienītājs.

Avoti: LLVV

estēzija   med.

1. Sajūta, jušana, maņa.

Avoti: MSV

estezio-   med.

1. Salikteņos norāda uz jušanu.

Avoti: MSV

estezioblasts   med.

1. Embrionāla spināla ganglija šūna.

Avoti: MSV

estezioģenēze   med.

1. Receptora uztvertā kairinājuma pārvēršanās subjektīvā sajūtā.

Avoti: MSV

estezioloģija

1. Anatomijas daļa, kas pētī maņu orgānus.

Avoti: SV69

esteziometrija   med.

1. Metode taustes maņu jutīguma noteikšanai.

Avoti: MSV

esteziometrs

1. Aparāts, ar kuru mērī, cik jutīga ir āda pret pieskārienu vai spiedienu.

Avoti: SV69

estezioneiroze   med.

1. Funkcionāli jušanas traucējumi.

Avoti: MSV

Estfolla   vietv.

1. Norvēģijas filke, platība - 4181 kvadrātkilometrs, 285000 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Sarpsborga.

Avoti: Wi

ēstgriba   -as, s.; parasti vsk.

1. Izsalkuma sajūta, vēlēšanās ēst.

Labu ēstgribu!— novēlējums ēdējiem.

Avoti: LLVV

Esthammara   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Upsalas lēnē, 4500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

ēsti   apv.

1. Bēdas, sāpes, kas grauž, izsauc raizes.

Avoti: ME

ēsties   ēdos, ēdies, ēdas, pag. ēdos; refl.; sar.

1. Spiesties, virzīties (kur iekšā) - parasti par priekšmetiem.

// pareti. Par cilvēku.

// apv. Grauzties, spiesties (kur iekšā, kam cauri) - piemēram, par parazītiem.

2. Nīsties, naidoties (savā starpā); būt dusmīgam (uz kādu), naidīgam (pret kādu).

3. apv. Vienmērīgi vienoties, saistīties kopā (par šķidrām vielām).

Avoti: LLVV, ViV

Estija   novec.

1. Igaunija.

Avoti: KV

estimācija   novec.

1. Novērtējums, spriedums.

Avoti: KV

estinguendo   mūz.

1. Apklustot, izdziestot.

Avoti: ML

estinto   mūz.

1. Izdziestot, augstākā mērā klusi.

Avoti: KV

estiņi   žarg.

1. Igauņi.

Avoti: SLG

ēstiņi   žarg.

1. Igauņi.

Avoti: SLG

ēstnesis   apv.

1. Spainis ar vāku un diviem rokturiem.

Avoti: ME

estokāde   novec.

1. Paaugstinājums uz pāļiem vai kraķiem pagaidu piestātnēm, platformām.

2. mil. Aizsargu siena, parasti pagatavota improvizācijas ceļā no tuvumā esoša materiāla.

Avoti: SV33, KV

estoppel   jur.

1. Starptautisko tiesību norma, atbilstoši kurai valsts zaudē tiesības atsaukties uz starptautiskā līguma izbeigšanos, darbības pārtraukšanu, apturēšanu vai nederīgumu pati savas darbības dēļ.

Avoti: JtV1

ēstoties   apv.

1. Sirdsdēstus, pašpārmetumus izjust.

2. Strīdēties, ēsties.

Avoti: NeV

estr-   med.

1. Salikteņos norāda uz dunduru, dzeloni, riestu, estrogēnu hormonu.

Avoti: MSV

estrāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Paaugstinājums, kur uzstājas koris, orķestris, atsevišķi mākslinieki, oratori u. tml.

2. Vieglā žanra mākslas veidu kopums.

Estrādes mūzika— vieglās mūzikas žanrs.

Avoti: LLVV

estradiols

1. Sievišķais dzimumhormons ar spēcīgāko bioloģisko iedarbību; gk. veidojas olnīcās, veicina dzimumorgānu un sekundāro dzimumpazīmju attīstību.

Avoti: SV99

estrādisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar estrādi (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

estragons

1. Divdīgļlapju klases kurvjziežu dzimtas vībotņu ģints suga ("Artemisia dracunculus"), ap 1 m augsts daudzgadīgs lakstaugs ar sīkiem, iedzelteniem kurvīšveida ziediem, kurus kopā ar lapām lieto par garšvielu.

Avoti: LD, LEV

estramustīns   med.

1. Medikaments, pretvēža līdzeklis, sintētisks estrogēnu aizstājējs.

Avoti: VE

estrangelo   novec.

1. Vecākā sīriešu raksta nosaukums.

Avoti: KV

estrāns   med.

1. C18H20, piesātinātais ogļūdeņradis, tā atvasinājumi ir estrons, estradiols u. c. estrogēnie steroīdi.

Avoti: TM5

estrapade   novec.

1. Moku sols.

Avoti: KV

Estremadura   vietv.

1. Estremaduras autonomais apgabals - Spānijas Karalistes administratīvi teritoriāla vienība, atrodas valsts rietumu daļā, administratīvais centrs - Merida, platība - 41364 kvadrātkilometri, 1081000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

estriāze   med.

1. Miāze, ko ierosina "Oestrus" ģints dundura kāpuri.

Avoti: TM5

Ēstriha-Vinkele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Oestrich-Winkel"), Hesenes federālajā zemē, 11500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

estrilda   lat.

1. Krāšņžubīšu dzimtas ģints.

Estrilda astrild— viļņainā krāšņžubīte.

Estrilda ochrogaster— Etiopijas krāšņžubīte.

Avoti: ZvP

estrildidae   lat.

1. Krāšņžubīšu dzimta.

Avoti: ZvP

Estringene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Oestringen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 12600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

estriols   biol.

1. Sievišķais dzimumhormons.

Avoti: ZTV

estro-   med.

1. Salikteņos norāda uz dunduru, dzeloni, riestu, estrogēnu hormonu.

Avoti: MSV

estrogēni   ķīm.

1. Vielas, kuru iedarbība ir līdzīga sievišķajiem dzimumhormoniem estrioliem.

Avoti: ZTV

estrogēns

1. Sievišķais dzimumhormons.

Avoti: PL

estrons

1. Arī folikulīns - sievišķais dzimumhormons, estradiola vielmaiņas produkts; veicina dzimumorgānu un sekundāro dzimumpazīmju attīstību.

Avoti: SV99

estroze

1. Aitu invāzijas slimība, entomoze, ierosina aitu spindeles kāpuri, ko lidojošas spindeļu mātītes iešļāc aitas nāsīs.

Avoti: LPE

estrs

1. Meklēšanās - viena no zīdītājdzīvnieku dzimumcikla stadijām.

Avoti: SV99

ēsttaisīšana   apv.

1. Ēdiena pagatavošana.

Avoti: ĒiV

estuārs

1. Jūras virzienā piltuvveidīgi paplašināta upes grīva dziļās piekrastēs, kur jūras straumes un plūdmaiņas neļauj nogulsnēties upes sanešiem.

Avoti: EV

e-studijas

1. Speciāli organizētas mācības (kursi, programmas), kurās izmanto dažādas elektroniskas tehnoloģijas.

Avoti: LE1

ēstuve   apv.

1. Ēdnīca; vieta kur paēst.

2. Nogatavojies, gatavs ēšanai.

Avoti: SLG, ME

ēstūzis   žarg.

1. Ēdnīca.

Avoti: SLG

ēstvārītāja   apv.

1. Virēja.

Avoti: Sin

Esutoru   vietv.

1. Ugļegorska - Pilsēta Krievijas Sahalīnas apgabalā, tās nosaukums līdz 1947. g.

Avoti: PZT

Eša   vietv.

1. Eša pie Alzetas - pilsēta Luksemburgas dienvidos ("Esch-sur-Alzette"), 29900 iedzīvotāju (2011. g.); Ešuelzehta.

Avoti: LpA, Wi

ešafots   -a, v.

1. Paaugstinājums, uz kura izpilda nāves sodu.

Avoti: LLVV

Ešalēna   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Echallens"), Vo kantonā, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ēšana   -as, s.

1. Darbība, process --> ēst.

2. apv. Ēdienreize.

3. apv. Ēdiens; pārtika; uzturs.

Avoti: LLVV, SiV, ViV

Ešbērna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Ashburn"), Virdžīnijas štatā, 43500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Ešborna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eschborn"), Hesenes federālajā zemē, 20700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ešboro   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Asheboro"), Ziemeļkarolīnas štatā, 25900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

ešelonēt   mil.

1. Izvietot karaspēku dziļumā, pa ešeloniem.

Avoti: SV69

ešelons   -a, v.

1. Vilciena sastāvs; automobiļu kolonna.

2. mil. Kaujas iekārtas daļa.

3. mil. Kolonnas daļa, kas iet noteikta attālumā aiz otras.

4. Slānis, aprindas, arī ranžējuma līmenis kādā organizācijā, sabiedrībā u. tml.

Avoti: LLVV, SV99

Ešene   vietv.

1. Pilsēta Lihtenšteinā ("Eschen"), 4300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Ešenbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eschenbach in der Oberpfalz"), Bavārijas federālajā zemē, 3900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ešerihijas   med.

1. Gramnegatīvu baktēriju ģints; vairums to sugu mīt cilvēka un dzīvnieku zarnu traktā.

Avoti: TM

Ešershauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eschershausen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 3450 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

eševērija   bot.

1. Biezlapju dzimtas ģints ("Echeveria"), sukulenti bezstumbra lakstaugi, krūmi vai puskrūmi, ap 150 sugas, Latvijā audzē kā telpaugus.

Avoti: LxE, TaE

ešinante   bot.

1. dsk. Ziedagu ģints ("Aeschynanthus"), kas cēlusies no Dienvidaustrumu Āzijas, ložņīgs mūžzaļš epifīts, ziedi sarkani, ar zaļgandzeltenu kausu.

Krāšņā ešinante— ešinantu suga ("Aeschynanthus speciosus").

Lienošā ešinante— ešinantu suga ("Aeschynanthus radicans").

Loba ešinante— ešinantu suga ("Aeschynanthus lobbianus").

Avoti: LxE, TaE

Eširola   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Echirolles"), Ronas-Alpu reģiona Izēras departamentā, 35700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

ēška

1. Ķildnieks.

2. Negausis.

Avoti: Sin4

ēškata   apv.

1. Negausis, rīma.

Avoti: EH

ēškot   apv.

1. Bieži ēst.

2. Šad un tad nedaudz ēst, našķoties.

Avoti: ME

ešķins   apv.

1. Dūzis kāršu spēlē.

Avoti: ME

ešķins   apv.

1. Ietiepīgs, stūrgalvīgs cilvēks.

Avoti: ME

ēšķis   apv.

1. Ķildnieks.

2. Negausis.

Avoti: ME, Sin

ēšķīžas   apv.

1. Rozes.

Avoti: EH

Ešlenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Ashland"), Kentuki štatā, 21300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Ashland"), Ohaio štatā, 20200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Ashland"), Oregonas štatā, 20700 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Ashland"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Ashland"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Ashland"), Viskonsinas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Ešme   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ušakas ilā, 14200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ešmoriša   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Esmoriz"), Aveiru apgabalā, 11400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ešmuns   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - mirstošais un atdzimstošais augu valstības dievs, arī dievs - dziedinātājs, kam piemīt spēja pamodināt mirušos.

Avoti: Mit

Ešnunna   vietv.

1. Senpilsēta Mezopotāmijā (Irakā), radusies IV gt. b. p. m. ē., tagad drupu pakalns, arheoloģiskajos izrakumos atklātas akadiešu pils, tempļa u. c. celtņu drupas, mākslas priekšmeti; Ašnunnaka.

Avoti: PZT

ešolcija

1. Magoņu dzimtas ģints ("Eschscholtzia"), daudzgadīgs, divgadīgs vai viengadīgs lakstaugs, ziedi dzelteni, oranžsārti, rožaini vai balti, Ziemeļamerikas rietumu daļā, gk. Kalifornijā, ~120 s.

Kalifornijas ešolcija— ešolciju suga ("Eschscholtzia californica"), ko Latvijā audzē dārzos kā krāšņumaugu.

Avoti: LPE, LD

Ešpargoša   vietv.

1. Ešparguša - pilsēta Kaboverdes Republikā.

Avoti: LpA, PuA

Ešparguša   vietv.

1. Pilsēta Kaboverdes Republikā, Sala salā, 5880 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ešpiņu   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Espinho"), Aveiru apgabalā, 31800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Ešpozendi   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Esposende"), Bragas apgabalā, 56200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Eštarreža   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Estarreja"), Aveiru apgabalā, 27000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Eštrela   vietv.

1. Eštrelas kalni - atrodas Mesetas plakankalnes rietumu malā ("Serra de Estrella"), Centrālajā Kordiljerā, Portugāles vidienē, garums - 80 km, augstums - līdz 1991 m.

2. Eštrelas kalns - augstākā virsotne Portugālē, 1991 m.

Avoti: PZT

Eštremoša   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Estremoz"), Evoras apgabalā, 14300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ešu   mit.

1. Rietumāfrikas dievība, visslavenākais krāpnieks un blēdis afrikāņu mitoloģijā.

Avoti: PmV

Ešuelzehta   vietv.

1. Eša pie Alzetas - pilsēta Luksemburgā ("Esch-Uelzecht").

Avoti: PZT, LpA

Ešvēge   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eschwege"), Hesenes federālajā zemē, 19500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ešveilere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Eschweiler"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 55000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Ešvila   vietv.

1. Pilsēta ASV, Ziemeļkarolīnas štatā, Apalačos 675 m vjl., 87900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA, PuA

ET   saīs., vietv.

1. Etiopija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

eta

1. Pilnīgi beztiesisku iedzīvotāju kārta feodālajā Japānā no 4. gs. līdz 1871. g., kad formāli tika likvidēta.

2. novec. Ēta.

Avoti: LPE

ETA   saīs.

1. Basku separātistu organizācija - "Tēvzeme un brīvība" ("Euskadi Ta Askatasuna"), dib. 1955. g.

Avoti: i2

ēta   val.

1. Grieķu alfabēta septītā burta nosaukums.

Avoti: PP

etacisms   novec.

1. Sengrieķu "ēta" izrunāšana kā "ē" jaungrieķu valodā.

Avoti: KV

Etaja   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Athy"), Lensteras provincē, 9600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

etakridīns   med.

1. Rivanols - antiseptisks līdzeklis, ko lieto gk. pret koku infekcijām.

Avoti: PmE

etalijs

1. Gļotsēņu kopaugļķermenis, kas veidojas saplūstot vairākiem sporangijiem.

Avoti: LD

etalonkilograms

1. Kilograma etalons, izgatavots no platīna un irīdija, glabājas Starptautiskajā mēru un svaru birojā Sevrā pie Parīzes.

Avoti: LEV

etalonmašīna   inf.

1. Ierīce, ko izmanto kā etalonu, salīdzinot tās uzvedību ar diagnosticējamo ierīci.

Avoti: D3

etalonmetrs

1. Metra etalons, izgatavots no platīna un irīdija, glabājas Starptautiskajā mēru un svaru birojā Sevrā pie Parīzes.

Avoti: LEV

etalons   -a, v.

1. Ar likumu un starptautisku vienošanos apstiprinātas galveno fizikālo lielumu mērvienības, to paraugi, mēriekārtas.

2. pārn. Mēraukla, paraugs salīdzināšanai.

Avoti: LLVV

etalonsaimniecība   vēst.

1. Padomju lauksaimniecības ražošanas uzņēmums, kas pārstāvēja noteiktu saimniecību grupu ar aptuveni līdzīgiem ekoloģiskajiem apstākļiem, ražošanas un ekonomiskajiem rādītājiem.

Avoti: LPE

etalonuzdevums   inf.

1. Standartizēts tests datu apstrādes sistēmas aparatūras un programmatūras veiktspējas noteikšanai.

Avoti: ZTV

etaminālnātrijs

1. Barbiturātu grupas miega līdzeklis, balts, ūdenī šķīstošs pulveris; nembutāls.

Avoti: LPE

etamīns   -a, v.

1. Ļoti plāns kokvilnas audums.

Avoti: LLVV

Etampa   vietv.; nevēl.

1. Etāna - pilsēta Francijā ("Etampes").

Avoti: Wi

Etana   mit.

1. Šumeru-akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - varoņmītā leģendārais Kišas pilsētvalsts pirmais valdnieks, sākotnēji gans.

Avoti: Mit

Etāna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Etampes"), Ildefransas reģiona Esonas departamentā, 23200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

etanāls   novec.

1. Etiķaldehids.

Avoti: KV

Etandebērs   vietv.

1. Bērs - lagūna Francijas dienvidos.

Avoti: PZT

etanolamīni

1. Vienkāršākie aminospirti, bezkrāsaini, viskozi, higroskopiski šķidrumi, zemākā temperatūrā - kristāliskas vielas.

Avoti: LLVV

etanols

1. Etilspirts - piesātināts vienvērtīgais spirts, bezkrāsains šķidrums ar īpatnēju smaržu un asu garšu.

Avoti: EV

etāns   -a, v.; ķīm.

1. Bezkrāsaina gāzveida viela - piesātinātais ogļūdeņradis, kas ietilpst deggāzes un naftas gāzu sastāvā.

Avoti: LLVV

etānskābe   novec.

1. Etiķskābe.

Avoti: KV

etaps   -a, v.

1. Posms (kādā norisē, procesā).

2. Noteikta distances daļa (sporta sacensībās).

3. vēst. Frontes aizmugure (ar rezerves daļām, noliktavām, ceļiem u. tml.).

4. vēst. Arestantu grupu pārvietošanās veids; punkts šādu grupu pārnakšņošanai ceļā.

Nosūtīt pa etapu— nosūtīt karagūstekņus vai arestantus karavīru pavadībā.

Avoti: LLVV, SV99

etaža   novec.

1. Ēkas stāvs, atsevišķas telpas vai telpu kopas līmenisks nodalījums būves kompleksā.

Avoti: KV

etažere   -es, dsk. ģen. -ru, s.; novec.

1. Mēbele - vairāki plaukti, kas novietoti cits virs cita uz balstiem.

Avoti: LLVV

etažerka   apv.

1. Neliels grāmatplaukts.

Avoti: KiV

ETB   saīs.

1. Birs; Etiopijas Federatīvās Demokrātiskās Republikas valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

Etbajs   vietv.

1. Kalnzeme Āfrikas ziemeļaustrumos, Sarkanās jūras piekrastē, Ēģiptē un Sudānā, augstums - līdz 2259 m.

Avoti: PZT

ETC   saīs.

1. Eiropas Ceļojumu komisija (ECK, angļu "European Travel Commission") - 1948. gadā Norvēģijā nodibināta institūcija, kuras mērķis bija palielināt tūristu plūsmu uz Eiropas valstīm - komisijas loceklēm, galvenokārt no ASV, Kanādas un Japānas, kā arī no Austrālijas un Latīņamerikas; mūsdienās Eiropas ceļojumu komisija (ECK) veicina starptautisko sadarbību tūrisma jomā Eiropā; tūrisma informācijas apmaiņu; veic pētījumus tūrisma jomā, publicē pētnieciskos darbus tirgus izpētes jomā, dažādus referātus un pārskatus; Latvija iestājās 2002. g.

Avoti: TvV

etc.   saīs.

1. Un tā tālāk (latīņu "et cetera").

Avoti: LEV

Etelbrika   vietv.

1. Pilsēta Luksemburgā, 7400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Etena-Lēra   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Etten-leur"), Ziemeļbrabantes provincē, 42400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Etenheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ettenheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 12400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

etēns   ķīm.

1. Etilēns.

Avoti: Wi

eteoģenēze   -es, s.; ģenēt.

1. Androģenēze.

Avoti: ĢT

Eteokls   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tēbu valdnieka un Iokastes dēls, kas no pilsētas padzina savu brāli Polineiku, kurš vēlāk organizēja septiņu valdnieku karagājienu pret Tēbām, lai atgūtu valdnieka troni.

Avoti: Mit

ēteraugi   novec.

1. Ēteriskas eļļas saturoši ārstniecības, garšas un tehniski augi.

Avoti: LLx

ēteris   -ra, v.; ķīm.

1. Organisks savienojums, kurā divi ogļūdeņražu radikāļi saistīti ar skābekļa atomu.

2. Narkozes vajadzībām īpaši attīrīts etilēteris - bezkrāsains, gaistošs šķidrums ar raksturīgu smaku.

Avoti: LLVV

ēterisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Līdzīgs ēterim (2); tāds, kas satur ēteri (2); arī viegli gaistošs.

Ēteriskās eļļas— no augiem iegūti, ūdenī nešķīstoši, viegli gaistoši šķidrumi.

// pārn. Viegls, smalks.

Ēteriskais dubultnieks— ezoterismā substance, kas eksistē starp fizisko ķermeni un auru.

Avoti: LLVV

ētermediji

1. Plašsaziņas līdzekļi, kas informāciju izplata ēterā, piemēram, radio un televīzija.

Avoti: PL

eternitāte   novec.

1. Romiešu mūžības personifikācija, bieži attēlota sievietes veidā.

Avoti: KV

eternīts

1. Azbestcementa seguma plāksnes.

Avoti: SV69

eternizācija

1. Vēlme pagarināt savu zemes dzīvi (ļaužu atmiņās, nostāstos u. tml.) pāri nāves robežai.

Avoti: PL

eteromānija   med.

1. Slimīga tieksme lietot ēteri.

Avoti: MSV

ēters   -a, v.

1. fiz., vēst. Hipotētiska vide, kura it kā aizņem pasaules telpu un brīvo telpu starp ķermeņiem, tajā skaitā starp atomiem un molekulām, un kas bija pieņemta, lai izskaidrotu elektromagnētisko viļņu izplatīšanos.

2. filoz. Pēc sengrieķu filozofu uzskatiem - gaisa augšējais, mirdzošais slānis; viens no sākotnējiem materiālajiem elementiem.

3. sar. Telpa, vide, kurā izplatās radioviļņi.

4. žarg. Raidlaiks.

Avoti: LLVV, SLG

etēsiji   novec.

1. Vasarīgi Egejas jūras ziemeļvēji Grieķijā, kas pūš katru gadu noteiktā laikā un atnes skaidru sausu laiku.

Avoti: KV

ETF   saīs.

1. Eiropas Izglītības fonds ("European Training Foundation").

Avoti: PnR

ETH   saīs., vietv.

1. Etiopija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

ethmia   lat.

1. Sviļņkožu dzimtas ģints.

Ethmia pusiella— šīs ģints suga.

Ethmia pyrausta— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ethmiidae   lat.

1. Sviļņkožu dzimta.

Avoti: LD

ēticisms   novec.

1. Visu vērtību pamatošana uz tikumības normām un ētikas pamata vērtībām.

Avoti: KV

etīde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Zīmējums vai gleznojums no dabas (dabas studijām).

2. mūz. Instrumentāls skaņdarbs, kurā parasti izmantots kāds noteikts tehnisks paņēmiens, kas noder mūziķa izpildītāja meistarības izkopšanai.

3. Teātra mākslā - vingrinājums (parasti nelielas dramatiskas ainas veidā bez teksta).

4. Šaha vai dambretes spēlē - uzdevums dotajā pozīcijā uzvarēt vai panākt neizšķirtu.

Avoti: LLVV

ētika   -as, s.

1. parasti vsk. Zinātne par morāli, tikumību.

2. Morāle.

Profesionālā ētika— kāda rīcības tikumisko normu sistēma, kas jāievēro attiecīgajā profesijā strādājošajiem.

Avoti: LLVV

etiķaldehīds   novec.

1. Pirmais etilspirta oksidēšanās produkts, ko senāk ieguva oksidējot etilspirtu ar sērskābi un biohromātu, vēlāk sintētiski.

Avoti: KV

etiķete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Zīme, ko uzlīmē uz preces vai tās iesaiņojuma ar preces nosaukumu, cenu, fabrikas nosaukumu u. tml.

2. parasti vsk. Stingri noteikti uzvedības un izturēšanās priekšraksti.

Avoti: LLVV

etiķetēšana   psih.

1. Psihisku traucējumu piedēvēšana.

Avoti: PsA

etiķis   -ķa, v.

1. Etiķskābes šķīdums ūdenī, ko lieto par garšvielu un izmanto konservēšanai.

Avoti: LLVV

etiķkoks

1. Anakardiju dzimtas sumahu ģints suga ("Rhus typhina"), kas Latvijā introducēta 19. gs. 70. gados un tiek audzēta apstādījumos.

Avoti: LPE, LD

etiķmedus   med.

1. Medus, ūdens un etiķa maisījums.

Avoti: TM5

etiķroze   apv.

1. Franču roze ("Rosa gallica").

Avoti: Aug2

etiķskābe   -es, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Organiska skābe - bezkrāsains, dzidrs, dedzinošs šķidrums ar raksturīgu asu smaku; pārtikas piedeva E260.

Avoti: LLVV, Zkp

etiķūdens   apv.

1. Ūdens, kam pievienots etiķis.

Avoti: ĒiV

etilacetāts   ķīm.

1. Etiķskābes etilesteris, bezkrāsas smaržojošs šķidrums, labs šķīdinātājs.

Avoti: ZTV

etilalkohols   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Etilspirts; vīna spirts.

Avoti: LLVV

etilamins   novec.

1. Bezkrāsains viegli kustīgs šķidrums, C2H5NH2, vārās pie 18 Celsija grādiem, lieto krāsvielu, to starpproduktu un medikamentu sintēzē.

Avoti: KV

etilanilīns   novec.

1. Starpprodukts dietilanilīna iegūšanā, ko iegūst karsējot autoklāvos anilīnu kopā ar etiķspirtu nedaudz sērskābes klātbūtnē.

Avoti: KV

etilbenzols   novec.

1. Bezkrāsains šķidrums, C6H5C2H5, ko kas atrodams akmeņogļu darvā, var iegūt arī sintētiski.

Avoti: KV

etilbromīds

1. Halogēnogļūdeņradis, bezkrāsains, toksisks šķidrums, labi šķīst organiskajos šķīdinātājos, slikti - ūdenī, lieto organiskajā sintēzē (alkilēšanai), tetraetilsvina ražošanā.

Avoti: LPE

etilcelluloza   novec.

1. Pelēki dzeltens amorfs pulveris, nešķīst ūdenī, sārmos un skābēs, bet šķīst benzolā, acetonā u. c. organiskos šķīdinātājos.

Avoti: KV

etildichlorarsīns   novec.

1. Ķīmiskā kara līdzeklis, tika izmantots 1. pasaules karā, ražoja Vācijā.

Avoti: KV

etilēnbromids   novec.

1. Bezkrāsains šķidrums ar hloroforma smaku un dedzinošu garšu, stipri lauž gaismas starus, iegūst pievienojot bromu etilēnam vai bromūdeņradi acetilēnam.

Avoti: KV

etilēnchlorhidrīns   novec.

1. Bezkrāsains šķidrums, ko iegūst pievienojot etilēnam chlorapskābi, lieto dažu medikamentu un ķīmisku kaujas vielu sintēzē.

Avoti: KV

etilēnchlorids   novec.

1. Bezkrāsains šķidrums ar hloroforma smaku, lieto daudzu organisku savienojumu, gk. glikola iegūšanai, eļļu, tauku, vasku, sveķu ekstrahēšanai, kažoku tīrīšanai u. c.

Avoti: KV

etilēnciānhidrīns

1. Beta-oksipropionskābes nitrils, bezkrāsains, viskozs šķidrums, šķīst ūdenī, etilspirtā, lieto akrilnitrila, akrilskābes iegūšanai.

Avoti: LPE

etilēndiamīns

1. Vienkāršākais diamīns, bezkrāsains, toksisks šķidrums ar amonjaka smaku; kosmētikas sastāvdaļa, šķīdinātājs, pH regulētājs, izmanto kosmētikā, kā krēmu augšstilbiem, var būt toksisks, ja ieelpo vai uzsūc caur ādu, var radīt spēcīgu ādas un acu kairinājumu, astmu, kontakta dermatītu, pastiprinātu ādas jutīgumu.

Avoti: LPE, Zkp

etilēndiamīntetraetiķskābe

1. Kosmētikas sastāvdaļa, sekvestrants, konservants, helatinējoša viela, izmanto matu krāsās, dušas želejās, šampūnos, ziepēs, želejās sejai un rokām, var būt labvēlīga iedarbība uz veselību, bet var veicināt arī astmu, ādas un gļotādas kairinājumus, nieru bojājumus, ietverts NIH bīstamo vielu sarakstā.

Avoti: Zkp

etilēnglikols   ķīm.

1. Vienkāršākais divvērtīgais alifātiskais spirts, bezkrāsains viskozs šķidrums; lieto ķīmiskajā rūpniecībā, ir antifrīzu sastāvdaļa.

Avoti: ZTV

etilēnimīns

1. Otrējais cikliskais amīns, bezkrāsains, toksisks šķidrums ar amīna smaku.

Avoti: LPE

etilēnogļūdeņraži

1. Alkēni - nepiesātinātie alifātiskie ogļūdeņraži ar vienu dubultsaiti (C=C) molekulā, kurā oglekļa atomi veido taisnas vai sazarotas virknes.

Avoti: LPE

etilēnoksīds

1. Bezkrāsaina gāze vai šķidrums ar vāju smaržu, šķīst ūdenī, viršanas temperatūra 10,7 C.

Avoti: LPE

etilēnpropilēnkaučuki

1. Sintētiskie kaučuki, lineāri etilēna un propilēna kopolimēri.

Avoti: LPE

etilēns   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Bezkrāsaina degoša gāze - vienkāršākais nepiesātinātais ogļūdeņradis; etēns.

Etilēna oksīds— kosmētikas piedeva, mitrumuzturētājs, izmanto kosmētikā, šampūnos, var būt toksisks aknām, gremošanas orgāniem, nervu sistēmai, elpošanas orgāniem un nierēm.

Avoti: LLVV, ZTV, Zkp

etilēšana   novec.

1. Etilgrupas ievešana organiskos savienojumos, ko panāk gk. vai nu ar dietilsulfāta vai etilhlorīda palīdzību.

Avoti: KV

etilēt

1. tehn. Pievienot benzīnam antidetonatoru tetraetilsvinu.

2. ķīm. Savienojuma molekulā ievadīt etilgrupu.

Avoti: ZTV

etilēteris   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Gaistošs šķidrums ar raksturīgu smaku (lieto, piemēram, par anestēzijas līdzekli).

Avoti: LLVV

etilēters   novec.

1. Etilēteris.

Avoti: KV

etiletiķskābe   novec.

1. Sviestskābe.

Avoti: KV

etilgrupa   ķīm.

1. Etils - etilspirta radikālis, -C2H5.

Avoti: LEV

etilhlorīds

1. CH3CH2Cl, hloretāns - hlogēnūdeņradis (halogēnalkāns), bezkrāsains, ļoti gaistošs šķidrums, lieto organiskajā sintēzē, tauku un eļļu ekstrakcijā.

Avoti: LPE

etiljodids   novec.

1. Bezkrāsains šķidrums, stipri lsuž gaismas starus, pagatavo no etilspirta, joda un fosfora, vai arī no kālija jodija un dimetilsulfāta.

Avoti: KV

etilkarbazols   novec.

1. Ķīmisks kara līdzeklis, ko 1. pasaules karā lietoja Vācija, cieta viela.

Avoti: KV

etilmerkaptāns   novec.

1. Dzidrs, bezkrāsains, kustīgs šķidrums ar nepatīkamu raksturīgu smaku, ūdenī šķīst ļoti maz, bet viegli spirtā un ēterā, deg ar zilu liesmu.

Avoti: KV

etilmetakrilāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (etilspirta un metakrilskābes esteris), biezinātājs, izmanto nagu lakās un mākslīgajos nagos, var radīt ādas kairinājumu, alerģiskas reakcijas, toksisks nervu sistēmai, ieteicams izvairīties no kontakta ar ādu.

Avoti: Zkp

etilmetilceluloze

1. Pārtikas piedeva E465, biezinātājs, emulgators, var izraisīt gremošanas traucējumus, kuņģa un zarnu trakta darbības traucējumus.

Avoti: Zkp

rtilmiristāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (etilspirts un miristīnskābe; var būt dzīvnieku izcelsme), mīkstinātājs, aromātviela, izmato kosmētikā un tiek uzskatīta par nekaitīgu šajā jomā, var veicināt piņņu veidošanos.

Avoti: Zkp

etilmorfīns   med.

1. Medikaments, morfīna pussintētisks atvasinājums, narkotisks pretsāpju līdzeklis, izmanto arī kā pretklepus līdzekli.

Avoti: VE

etilpalmiāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), mīkstinātājs, aromātviela, izmanto kosmētikā, arī kā pārtikas garšvielu un cigaretēs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai kosmētikā, var izraisīt kontakta dermatītu.

Avoti: Zkp

etilparabēns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, lieto kosmētikā, šampūnos, dezodorantos, var radīt alerģiskas reakcijas, ādas kairinājumus, kontakta dermatītu, pastāv iespēja, ka tas bioloģiski uzkrājas organismā.

Avoti: Zkp

etils   ķīm.

1. Organisks radikālis C2H5 - etilgrupa.

Avoti: ZTV

etilsalicilāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, aromātviela, izmanto gk. smaržās, retāk kā pārtikas garšvielu un cigaretēs, var izraisīt alerģisku reakciju, īpaši - cilvēkiem, kam ir alerģiska reakcija uz citiem salicilātiem.

Avoti: Zkp

etilsērskābe   novec.

1. Svarīgs starpprodukts daudzu vielu sintēzēs, ko reti iegūst tīrā veidā.

Avoti: KV

etilspirts   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Bezkrāsains šķidrums ar īpatnēju smaržu un dedzinošu garšu; vīna spirts.

Avoti: LLVV

etiltioglikolāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, depilācijas viela, var izraisīt ādas kairinājumu, matu lūšanu, spēcīgas alerģiskas reakcijas.

Avoti: Zkp

etimologs   -a, v.

1. Etimoloģijas (1) speciālists.

Avoti: LLVV

etimoloģija   -as, s.; val.

1. parasti vsk. Valodniecības nozare, kas pētī vārdu un morfēmu izcelšanos un to attīstību.

2. Vārdu un morfēmu izcelšanās un to attīstība.

Etimoloģijas vārdnīca— vārdnīca, kurā rādīta vārda cilme un sniegti komentāri par vārdu radniecību.

Avoti: LLVV

etimoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar etimoloģiju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar etimoloģiju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

etimoloģizācija   val.

1. Vārda cilmes noskaidrošana un aprakstīšana.

etimoloģizēt

1. Noskaidrot vārda izcelšanos, izcelsmi.

Avoti: LV93

etimons   val.

1. Vārds, kas ir pamatā kādam atvasinājumam, aizgūtai vai vēlākai formai.

Avoti: SV96

Ētingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Oettingen in Bayern"), Bavārijas federālajā zemē, 5100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Etinraja   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Athenry"), Konahtas provincē, 4800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

etiolācija   biol.

1. Augu izstīdzēšana, augot tumsā vai nepietiekamā apgaismojumā.

Avoti: ZTV

etiolēšana

1. Process, kurā augi zaudē savu zaļo krāsu, ja tos audzē tumsā vai nepietiekamā gaismā; etiolētiem augiem nav hlorofila, tiem ir balta vai dzeltena krāsa, vāji attīstīti šūnapvalki, vadi un mehāniskie audi.

Avoti: SV69

etiolmans   novec.

1. Augstāko augu slimība, kas parādās, ja augam ilgāku laiku pavisam trūkst gaismas vai arī tās visai maz.

Avoti: KV

etioloģija   -as, s.

1. Medicīnas nozare, kas pētī slimības izcelsmi, cēloņus.

2. Izcelsme, cēloņu kopums (slimībai).

Avoti: ZTV

etioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar etioloģiju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar etioloģiju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

etionamīds   med.

1. Medikaments, prettuberkulozes līdzeklis, ko izmanto gk. kā otrās kārtas līdzekli, gadījumos, ja tuberkulozes izraisītājs ir kļuvis rezistents pret pirmās kārtas līdzekļiem.

Avoti: VE

etiop.   saīs.

1. Etiopiešu valoda.

Avoti: SV05

etiopi

1. novec. Etiopieši.

2. Etiopu rase - pārejas forma starp eiropeido un negroido lielo rasi, izplatīta gk. Etiopijā un Somālijā, arī kaimiņzemēs.

Avoti: LV93, PZT

etiopieši   -u, v.

1. Etiopijas pamatiedzīvotāji.

Avoti: LLVV

Etiopija   vietv.

1. Etiopijas Demokrātiskā Federatīvā Republika - valsts ziemeļaustrumu Āfrikā (amharu val. "Ītyōpp'ya") platība - 1133380 kvadrātkilometru, 85240000 iedzīvotāju (2005. g.), galvaspilsēta - Adisabeba, administratīvais iedalījums - 9 kilili, 2 municipalitātes, līdz 1945. g. neoficiālais nosaukums bija Abesīnija.

2. Etiopijas kalniene - kalnu masīvs Āfrikas ziemeļaustrumos (angļu val. "Ethiopian Plateau"), Etiopijā un Eritrejā, augstākā virsotne - 4623 m.

Avoti: LģE

ētiskais

1. Tikumiskais, ētikas prasībām atbilstošais.

Avoti: EV

ētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tikumīgs, tikumisks.

Avoti: LLVV

Etlingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ettlingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 38800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ETMK   saīs.

1. Eiropas transporta ministru konference.

Avoti: i2

etmo-   med.

1. Salikteņos norāda uz sietiņkaulu.

Avoti: MSV

etmocefālija   med.

1. Iedzimta patoloģija, kam raksturīgs snuķveida deguns; parasti saistīta ar ciklopiju, arinencefāliju, ciklencefaliju.

Avoti: MSV

etmoidāls   med.

1. Sietiņveida.

Avoti: TM

etmoīdektomija   med.

1. Sietiņkaula šūnu izgriešana.

Avoti: TM

etmoidīts

1. Sietiņkaula dobumu (t. s. šūniņu) iekaisums; sinusīts.

Avoti: LPE

etmoīdotomija   med.

1. Sietiņkaula labirinta atvēršana.

Avoti: TM

etmokraniāls   med.

1. Attiecīgs uz sietiņkaulu un galvaskausu.

Avoti: TM

etmolits   novec.

1. Piltuves veida lakolīts.

Avoti: KV

Etmora   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Atmore"), Alabamas štata dienvidu daļā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

etn.   saīs.

1. Etnisks.

2. Etnogrāfija.

Avoti: i2, LLVV

Etna   vietv.

1. Augstākais un aktīvākais vulkāns Eiropā (angļu val. "Etna"), Sicīlijas austrumos, Itālijā, augstums - 3340 m, krātera diametrs - ~700 m, nogāzēs ~250 sānu krāteru, 2941 m vjl ierīkota vulkanoloģijas observatorija.

Avoti: LģE

etnarhs

1. Romas impērijā Romas varai pakļauts valsts pārvaldnieks Palestīnā.

Avoti: RtV

etnikons   val.

1. Kopējs nosaukums tautai vai ciltij un teritorijai.

Avoti: VsV

etnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar piederību pie kādas tautas; saistīts ar kādu tautu.

Etniskā tīrīšana— citas etniskās grupas vardarbīga izdzīšana.

Avoti: LLVV

etniskums   antrop.

1. Kādas tautas subjektīva izpratne par savu kultūras identitāti vai objektīva piederība pie noteiktas etniskas grupas.

Avoti: SV96

etno-

1. Salikteņa daļa, kas norāda vai nu uz kultūru salīdzinājumu no antropoloģijas viedokļa vai arī uz vietējo iedzīvotāju skatpunktu.

Avoti: SV96

etnobioloģija   med.

1. Zinātne, kas pētī dažādu rasu fiziskās īpatnības.

Avoti: MSV

etnobotānika

1. Botānikas daļa, kas vāc un sistematizē tautā izplatītās ziņas par augiem.

Avoti: SV69

etnocentrisms

1. Tendence vērtēt svešas kultūras un visas sabiedriskās parādības un procesus no savas etniskās kultūras vērtību viedokļa.

Avoti: LEV

etnocīds   antrop.

1. Sistemātiska noteiktas tautas kultūras iznīcināšana.

Avoti: SV96

etnoekoloģija   antrop.

1. Pētījumi par vietējo iedzīvotāju zināšanām dabas resursu un to izmantošanas jomā.

Avoti: SV96

etnofutūrisms   literat.

1. 20. gs. 80. gadu beigās Igaunijā radies literatūras un mākslas grupējums, kura nolūks bija apvienot visus pasaulē izkaisītos somugrus vienotai radošai rīcībai.

Avoti: DzV

etnogr.   saīs.

1. Etnogrāfija; etnogrāfisks.

Avoti: SV05

etnogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Vēstures zinātnes nozare, kas pētī tautu izcelšanās un izveidošanās procesu, materiālo un garīgo kultūru, kā arī kultūrvēsturiskās attiecības.

Avoti: LLVV

etnogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar etnogrāfiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar tautas materiālo un garīgo kultūru.

Etnogrāfiskā grupa— savrupa tautības vai nācijas daļa, kas saglabā dažas kultūras, valodas, dzīvesveida īpatnības.

Avoti: LLVV

etnogrāfisms   val.

1. Vārds, kas nosauc nacionālās reālijas - ar kādas tautas vai etniskas grupas savdabīgajām ieražām, paradumiem, materiālo vai garīgo kultūru saistītus priekšmetus un parādības.

Avoti: VsV

etnogrāfs   -a, v.

1. Etnogrāfijas speciālists.

Avoti: LLVV

etnoģenēze   -es, s.; parasti vsk.

1. Tautas izcelšanās un izveidošanās process.

Avoti: LLVV

etnoģeogrāfija

1. Etnogrāfijas palīgnozare, kas pētī dažādu etnisko grupu izvietojumu, apdzīvojuma formas, valstu etnisko sastāvu, atsevišķu tautu un grupu skaita dinamiku valstī un aiz tās robežām.

Avoti: SV99

etnokonfrontācija

1. Etnosu, tautu konfrontācija jeb nesaskaņas.

Avoti: PL

etnolingvistika

1. Valodniecības virziens, kas pētī attieksmes starp tautas valodu un kultūru un etnisko faktoru mijiedarbību valodas funkcionēšanā un attīstībā.

Avoti: SV99

etnologs

1. Zinātnieks, kas nodarbojas ar etnoloģiju.

Avoti: KV

etnoloģija   antrop.

1. Kultūru vai tautu salīdzinoša un vēsturiska pētniecība; kultūrantropoloģija.

Avoti: SV96

etnomedicīna   antrop.

1. Pētījumi par tautā izplatītajiem dziedināšanas paņēmieniem un priekšstatiem par veselību un slimību.

Avoti: SV96

etnometodoloģija   sociol.

1. Ikdienas realitātes un sociālās mijiedarbības analīze no konkrētās sabiedrības indivīda viedokļa.

Avoti: SV96

etnomuzikoloģija   antrop.

1. Muzikālo sistēmu, kā arī mūzikas un sociālo parādību mijattiecību izpēte tradicionālajās sabiedrībās.

Avoti: SV96

etnonīmika

1. Valodniecības nozare, kas pētī etnonīmus, to izcelsmi, izplatību, struktūru, funkcionēšanu.

Avoti: EV

etnonīms

1. Etnosa (cilts, cilšu apvienības, tautības, tautas, nācijas) nosaukums.

Avoti: EV

etnopolitika

1. Etnisko grupu (nāciju, nacionālo mazākumgrupu vai tautību) atražošanās; sabiedrisko procesu mērķtiecīga ietekmēšana.

Avoti: SV96

etnopsihiatrija   antrop.

1. Salīdzinoši pētījumi par garīgo slimību definīcijām, klasifikāciju un ārstēšanu atšķirīgās kultūrās.

Avoti: SV96

etnopsiholoģija

1. Zinātne par tautu, etnisku grupu psiholoģiju; tās pētījumu objekts ir valoda, mitoloģija, paražas, tiesības, māksla u. c.

Avoti: SV99

etnosemantika   antrop.

1. Pētījumi par vietējiem iedzīvotājiem raksturīgajām komunikācijām, nozīmju un klasifikācijas sistēmām.

Avoti: SV96

etnoss   antrop.

1. Cilvēku kopums ar noteiktu, no citiem atšķirīgu kultūru, noteiktām tradīcijām; etnoloģijas galvenais pētījumu objekts.

Avoti: SV96

etnotoponīms   val.

1. Vietvārds, kas radies no etnonīma.

Avoti: VsV

etoksietanolacetāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, šķīdinātājs, izmanto nagu lakām, var būt toksisks, kaitīgs ūdens organismiem.

Avoti: Zkp

etoksietanols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, šķīdinātājs, izmanto kosmētikā, nagu lakās, šampūnos, var izraisīt CNS depresiju, nieru bojājumus, toksisks attīstībai, dzimumorgāniem un nervu sistēmai, var nokļūt organismā caur ādu.

Avoti: Zkp

Etolika   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 4300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

etologs

1. Etoloģijas speciālists.

etoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zooloģijas nozare, kas pētī dzīvnieku iedzimto, instinktīvo uzvedību, dzīvesveidu, grupu veidošanos un sazināšanās īpatnības.

2. novec. Kādas personas rakstura vai veselas tautas ieradumu un tikumu apraksts.

Avoti: LLVV, KV

etoni

1. Tauta no fangu tautu grupas, dzīvo Kamerūnas vidienē un dienvidos, Ekvatoriālajā Gvinejā un Gabonas ziemeļos, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: PZT

etoss

1. Iedzimtais tikums.

// vēst. Senajā Grieķijā tā sauca individualitātes rakstura stabilo, noturīgo tikumisko īpašību kopumu, vēlāk to attiecināja arī uz lielākām kopībām.

Avoti: PL

ētoss

1. Morāles normu, principu un ideālu kopums, kas ir pamatā sabiedrības tikumiskajai pārliecībai un virza indivīdu darbību.

Avoti: SV99

etosuksimīds   med.

1. Medikaments, pretkrampju līdzeklis, ko izmanto gk. mazo lēkmju gadījumos.

Avoti: VE

Etoša   vietv.

1. Etošas nacionālais parks - atrodas Dienvidāfrikā, Namībijas ziemeļu daļā, platība 67000 kvadrātkilometru, dibināts 1958. g., vidusdaļā solončaks, sālszāļu tuksnesis, dzeloņainu krūmu audzes, akāciju, eiforbiju savannas, antilopes, zebras, žirafes, ziloņi, lauvas, gepardi, leopardi, tumšie degunradži, strausi.

Avoti: PZT

Etošapana   vietv.; vēst.

1. Etošapana rezervāts - Etošas nacionālā parka senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Etreka   vietv.

1. Upe Turkmenistānā un Irānā (daļēji robežupe), Atrakas lejteces posms no Sumbaras ietekas.

Avoti: LpA

etringīts   ķīm. tehnol.

1. Kalcija hidrosulfoalumināts; silikātu tehnoloģijā sauc arī par cementa bacili (ja tas veidojas betonā, betona tilpums palielinās 2,5 reizes un rodas spriegumi un plaisas).

Avoti: ZTV

etroli   ķīm.

1. Celulozes acetāta, acetobutirāna, nitrāta vai etilcelulozes termoplasti; lieto briļļu ietvaru, automobiļu, lidmašīnu un kuģu stūres ratu, mērinstrumentu paneļu u. c. izgatavošanai.

Avoti: ZTV

Etropole   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Etropole"), Sofijas apgabalā, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

etrotomija   med.

1. Iegurņa pārgriešana.

Avoti: TM

ētrs   apv.

1. Ērts (1).

Avoti: EH

etruski   -u, v.; vēst.

1. dsk., v. Sena tauta, kas pirms mūsu ēras dzīvojusi Vidusitālijā.

Etrusku valoda— vidusitālijas seno cilšu valoda, saglabājies >10 tk uzrakstu (7. gs. p. m. ē.- 1. gs. m. ē.), lietots modificēts gr. raksts.

2. arī vsk. Šis tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

ETSI   saīs.

1. Eiropas Telekomunikāciju standartu institūts ("European Telecommunications Standards Institute").

Avoti: PnR

etslēdziņa   apv.

1. Atslēdziņa.

Avoti: ME

etslēga   apv.

1. Atslēga.

Avoti: ĒiV

etufade   novec.

1. Sutināta gaļa.

Avoti: KV

etufē   mūz.

1. Noslāpējot.

Avoti: KV

e-tūrisms   mūz.

1. Elektroniskais tūrisms - tūrisma komercdarbības realizēšana ar elektronisko līdzekļu palīdzību, kas apvieno visas tiešsaistes komercfunkcijas: e-komerciju, e-tirgvedību, e-finanses, e-pārvaldību, e-plānošanu.

Avoti: TvV

etvija   -as, s.

1. Maza, plāna kārba (tabakas izstrādājumu vai sīku priekšmetu glabāšanai).

Avoti: LLVV

Etvotera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Atwater"), Kalifornijas štatā, 29000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

eu-   priedēklis

1. Īstens, labs, skaistā stāvoklī.

Avoti: KV

Eu   saīs.

1. Eiropijs (ķīm. elements).

Avoti: KV

eu   apv., izsauk.

1. Lieto, lai pievērstu uzmanību, pamudinātu ko darīt vai paustu negaidītu pārsteigumu, dusmas, izbrīnu.

2. Lieto, lai pasauktu cilvēku, kas atrodas tuvumā, bet ārpus redzes loka.

Avoti: ĒiV, SLG

eu   apv., izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu zaķa balss skaņas.

Avoti: ĒiV

EU-15   saīs.

1. Eiropas Savienības "vecās" dalībvalstis, kuras kļuva par dalībvalstīm pirms 2004. g. 1. maija.

Avoti: PnR

EU-27   saīs.

1. Divdesmit septiņu valstu Eiropas Savienība.

Avoti: PnR

EUA   saīs.

1. Eiropas universitāšu asociācija.

2. Eiropas konta vienība (kuru 1979. g.9. aprīlī nomainīja "ECU", ko savukārt 1999. g. 1. janvārī nomainīja eiro).

Avoti: i2, PnR

euastropsis   lat.

1. Ūdenstīkliņu dzimtas ģints.

Euastropsis richteri— šīs ģints suga, kas Latvijā sastopama ļoti reti.

Avoti: LD

euastrum   lat.

1. Eiastras.

Euastrum affine— eiastru suga.

Euastrum ansatum— eiastru suga.

Euastrum bidentatum— eiastru suga.

Euastrum binale— eiastru suga.

Euastrum crassum— eiastru suga.

Euastrum crispulum— eiastru suga.

Euastrum didelta— eiastru suga.

Euastrum divaricatum— eiastru suga.

Euastrum elegans— eiastru suga.

Euastrum elobatum— eiastru suga.

Euastrum insigne— eiastru suga.

Euastrum insulare— eiastru suga.

Euastrum gemmatum— eiastru suga.

Euastrum oblongum— eiastru suga.

Euastrum pectinatum— eiastru suga.

Euastrum pinnatum— eiastru suga.

Euastrum sinuosum— eiastru suga.

Euastrum verrucosum— kārpainā eiastra.

Avoti: LD

eubacteriales   lat.

1. Tipiskās jeb īstās baktērijas.

Avoti: PDE

eubiotika   novec.

1. Mācība par laimīgu dzīvi.

Avoti: KV

eubotrioze   biol.

1. Zivju slimība, ko izraisa parazīti, cestodes ("Eubothrium crassum").

Avoti: Wi

eubria   lat.

1. Pūkdumbrenes.

Avoti: LD

eubriidae   lat.

1. Pūkdumbreņu dzimta.

Avoti: LD

eubūlija   novec.

1. Aristoteļa filozofijā gudrība, saprātne, izmaņa.

Avoti: KV

eucalyptus   lat.

1. Eikalipti.

Eucaliptus gunnii— Ganna eikalipts.

Eucaliptus niphophila— eikaliptu suga.

Avoti: PDE, DaE

eucarida   lat.

1. Eikarīdi.

Avoti: LD

eucariota   lat.

1. Eikarioti.

Avoti: LD

eucera   lat.

1. Pūkbišu dzimtas ģints.

Eucera longicornis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

eucharis   lat.

1. Eihāres.

Eucharis grandiflora— lielziedu eihāre.

Avoti: DaE

eucharistija   novec.

1. Lūgšana, ko senā kristīgā baznīcā teica, iesvētījot vakarēdiena elementus; pati iesvētītā dievmaize; vakarēdiena svinēšana.

Avoti: KV

eucharistika   novec.

1. Mācība par vakarēdienu.

Avoti: KV

eucharistīnieši   novec.

1. Pāvesta apstiprināta (1895. g.) priesteru brālība altāra sakramenta pielūgšanai.

Avoti: KV

eucharistisks   novec.

1. Tāds, kas attiecas uz altāra sakramentu.

Avoti: KV

euchelaions   novec.

1. Ar eļļas svaidīšanu un lūgšanā apvienots austrumu baznīcas sakraments.

Avoti: KV

euchinīns   novec.

1. Hinīna etilogļskābes esters, baltas adatas, lieto hinīna vietā, sevišķi bērnu praksē, jo tam niecīga, tikko jūtama rūgtuma garša un nav blakus darbības parādību.

Avoti: KV

euchlaena   lat.

1. Teosintes.

Avoti: LD

euchlanis   lat.

1. Virpotāju klases ģints.

Euchlanis dilatata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

euchlorophyceae   lat.

1. Zaļaļģu klase.

Avoti: LD

eushnemidae   lat.

1. Māņsprakšķu dzimta.

Avoti: LD

euchnemis   lat.

1. Māņsprakšķu dzimtas ģints.

Euchnemis capucina— parka māņsprakšķis.

Avoti: LD

euchologions   novec.

1. Austrumu baznīcas galvenā rituālu grāmata, satur liturģijas mesām un sakramentiem, lūgšanas utt.

Avoti: KV

eucinetidae   lat.

1. Kūleņotājvaboļu dzimta.

Avoti: LD

eucinetus   lat.

1. Kūleņotājvaboļu dzimtas ģints.

Eucinetus haemorrhous— tumšā kūleņotājvabole.

Avoti: LD

eucladium   lat.

1. Potiju dzimtas ģints.

Eucladium verticillatum— tufa krūmzarīte.

Avoti: LD

euclidia   lat.

1. Pūcīšu dzimtas ģints.

Euclidia glyphica— šīs ģints suga.

Avoti: LD

euclidium   lat.

1. Snīpainītes.

Avoti: LD

eucocconeis   lat.

1. Kramaļģu nodalījuma ahnantu dzimtas ģints, Latvijā konstatēta 1 suga.

Eucocconeis lapponica— šīs ģints suga.

Avoti: LD

eucominales   lat.

1. Eikomīniju rinda.

Avoti: PDE

eucomis   lat.

1. Eikomes.

Eucomis autumnalis— rudens eikome.

Eucomis bicolor— divkrāsu eikome.

Eucomis comosus— pušķu eikome.

Avoti: DaE

eucyclops   lat.

1. Ciklopoīdu apakškārtas ģints.

Encyclops macrurus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

eudaimonisks   novec.

1. Svētlaimīgs.

Avoti: LV93

eudaimonisms   novec.

1. Uzskats, kas par cilvēka dzīves mērķi un ētisko vērtību uzskata laimes iegūšanu.

Avoti: KV

eudesme   lat.

1. Heterogenerātu klases rindas "Dictyosiphonales" ģints.

Eudesme virescens— šīs ģints suga.

Avoti: LD

eudia   lat.

1. Pāvaču dzimtas ģints.

Eudia pavonia— pelēkais pāvacis.

Avoti: LD

eudiaptomus   lat.

1. Kalanoīdu apakškārtas ģints.

Eudiaptomus graciloides— šīs ģints suga.

Avoti: LD

eudiometrs   novec.

1. Tieva gara graduēta stikla caurule ar vienu aizkausētu galu, lieto gāzu pētījumiem un analīzēm.

Avoti: KV

eudonia   lat.

1. Māņsviļņu dzimtas ģints.

Eudonia truncicolella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

eudorina   lat.

1. Volvoksu dzimtas ģints.

Eudorina elegans— šīs ģints suga.

Avoti: LD

eudromias   lat.

1. Tārtiņu dzimtas ģints.

Eudromias morinellus— Morinella tārtiņš.

Avoti: LD

eufēmisms   novec.

1. Eifēmisms.

Avoti: KV

eufonija   novec.

1. Eifonija.

Avoti: KV

eufonisks   novec.

1. Labskanīgs.

Avoti: LV93

euforbiaceae   lat.

1. Eiforbiju dzimta jeb dievkrēsliņaugi.

Avoti: PDE

euforbiāceja   novec.

1. Eiforbiju dzimta.

Avoti: KV

euforbija   novec.

1. Eifforbija.

Avoti: KV

euforbijs   novec.

1. Viela, ko iegūst no dažu euforbijas sugu iegriezumiem, no kuriem iztek pienaina ātri sacietējoša sula.

Avoti: KV

euforija   novec.

1. Eiforija.

Avoti: KV

euforisms   novec.

1. Novirziens filozofijā - eudaimonisma un perfekcionisma apvienojums, kas par cilvēka pēdējo un augstāko mērķi uzlūko pilnīgu personību un valsts pilnību.

Avoti: KV

eufosstikls   novec.

1. Dzeltenzaļš aizsargstikls ultraviolēto staru aizturēšanai, strādājot stiprā gaismā.

Avoti: KV

eufuisms   novec.

1. Eifuisms - pārspīlēti izsmalcināts, manierīgs izteiksmes stils.

Avoti: Ang

eugenika   novec.

1. Zinātnes nozare, kas pētī faktorus, kas uzlabo vai pasliktina nākamo paaudžu pārmantojamas īpašības.

Avoti: TV

eugenols   novec.

1. Aromātisks šķidrums, neļķu eļļas galvenā sastāvdaļa, diezgan bieži atrodama arī citās ēteriskās eļļās.

Avoti: KV

euglena   lat.

1. Eiglēnas.

Euglena acus— eiglēnu suga.

Euglena clara— eiglēnu suga.

Euglena deses— eiglēnu suga.

Euglena geniculata— eiglēnu suga.

Euglena gracilis— eiglēnu suga.

Euglena granulata— eiglēnu suga.

Euglena hemichromata— eiglēnu suga.

Euglena intermedia— eiglēnu suga.

Euglena megalithos— eiglēnu suga.

Euglena pisciformis— eiglēnu suga.

Euglena proxima— eiglēnu suga.

Euglena rubra— eiglēnu suga.

Euglena sanguinea— eiglēnu suga.

Euglena spathirhyncha— eiglēnu suga.

Euglena spirogyra— eiglēnu suga.

Euglena viridis— eiglēnu suga.

Avoti: LD

euglenaceae   lat.

1. Eiglēnu dzimta.

Avoti: LD

euglenophyceae   lat.

1. Eiglēnu klase.

Avoti: PDE

euglenophyta   lat.

1. Eiglēnaļģu nodalījums.

Avoti: LD

euglypha   lat.

1. Eiglifas.

Avoti: LD

euharistija   rel.

1. Svētais Vakarēdiens - galvenais kristietības sakraments, kuru Kristus iedibināja naktī pirms savas nāves; tajā ietilpst dalīšanās maizē un vīnā - Kristus ķermenī un asinīs.

Avoti: R1

euharistisks   nevēl.

1. Eiharistisks.

Avoti: MLVV

euhēmerisms   novec.

1. Vēsturisks mītu izskaidrojums.

Avoti: KV

EUI   saīs.

1. Eiropas Universitāšu institūts.

Avoti: PnR

EUISS   saīs.

1. Eiropas Savienības Drošības izpētes institūts ("European Union Institute for Security Studies").

Avoti: PnR

eukaīns   novec.

1. Kokaīna atvietotājs, sālsskābais trimetīlbenzoksipiperidīns, iegūst sintētiski no triacētonamina.

Avoti: KV

eukaliptols   novec.

1. Eikaliptu eļļas sastāvdaļa.

Avoti: KV

eukalipts   novec.

1. Eikalipts.

Avoti: KV

Eukelade

1. astr. Jupitera pavadonis ("Eukelade"), vidējais attālums no planētas - 23661000 km, izmēri - 4 km.

Avoti: ZvD-203-25

euknēmia   novec.

1. Tipiska eiropieša liela kaula trīspusīga forma, rases pazīme.

Avoti: KV

eukolija   novec.

1. Mundrums, prieks.

Avoti: KV

eukonogens   novec.

1. 1-amino-2-naftol6-sulfoskābes nātrija sāls, lieto fotogrāfijā kā attīstītāju.

Avoti: KV

eukrasija   novec.

1. Galēna temperamentu mācībā normāls dzīvības sulu maisījums organismā.

Avoti: KV

eulamellibranchia   lat.

1. Lapžauņi.

Avoti: PDE

eulecanium   lat.

1. Eulecanium corni - grimoņu bruņuts "Parthenolecanium corni" nosaukuma sinonīms.

2. Eulecanium coryli - grimoņu bruņuts "Parthenolecanium corni" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

euloģija   novec.

1. Priestera svētība pār draudzi, arī tik daudz kā euharistija; vēl neiesvētīta maize.

Avoti: KV

eulotidae   lat.

1. Krūmgliemežu dzimtas "Bradybaenidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

EUMC   saīs.

1. Eiropas Rasisma un ksenofobijas uzraudzības centrs ("European Monitoring Centre on Racism and Xenophobia").

Avoti: PnR

eumenes   lat.

1. Palapseņu dzimtas ģints.

Eumenes pedunculatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

eumenīdas   novec.

1. Senajiem grieķiem atriebējas sievietes, cits apzīmējums erīnijām.

Avoti: SV33

eumerus   lat.

1. Ziedmušu dzimtas ģints.

Eumerus strigatus— sīpolu ziedmuša.

Avoti: LD

eumetazoa   lat.

1. Tipiskie daudzšūņi jeb eimetazoji.

Avoti: PDE

Eunante

1. astr. Jupitera pavadonis ("Euanthe"), vidējais attālums no planētas - 20799000 km, izmēri - 3 km.

Avoti: ZvD-203-24

eunectes   lat.

1. Žņaudzējčūsku dzimtas ģints.

Eunectes murinus— anakonda.

Avoti: PDE

eunomija   novec.

1. Aristoteļa filozofijā likumība kā taisnīga tiesiska kārtība (eutaksija).

Avoti: KV

eunotia   lat.

1. Einotiju dzimtas ģints.

Eunotia exigua— šīs ģints suga.

Eunotia interrupta— šīs ģints suga.

Eunotia lunaris— šīs ģints suga.

Avoti: LD

eunotiaceae   lat.

1. Einotiju dzimta.

Avoti: LD

eunūchs   novec.

1. Kastrēts, izrūnīts harēma sargs; einuhs.

Avoti: LV93

eunuhs   novec.

1. Einuhs.

Avoti: KV, SV33

euodynerus   lat.

1. Palapseņu dzimtas ģints.

Euodynerus notatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

euoi   novec.

1. Bakhanšu gaviļu sauciens.

Avoti: KV

euomphalia   lat.

1. Vīngliemežu dzimtas ģints.

Euomphalia strigella— skrajmeža vīngliemezis.

Avoti: LD

euonymus   lat.

1. Segliņi.

Euonymus alatus— spārnotais segliņš.

Euonymus europaeus— Eiropas segliņš.

Euonymus fortunei— Fortina segliņš.

Euonymus japonica— Japānas segliņš.

Euonymus nanus— pundura segliņš.

Euonymus phellomanes— segliņu suga.

Euonymus sachalinensis— Sahalīnas segliņš.

Euonymus verrucosus— kārpainais segliņš.

Avoti: LD, DaE

EU-OSHA   saīs.

1. Eiropas Darba drošības un veselības aizsardzības aģentūra ("European Agency for Safety and Health at Work").

Avoti: PnR

eupalopsellidae   lat.

1. Plēsīgo ērču grupas dzimta.

Avoti: LD

eupatorium   lat.

1. Krastkaņepes.

Eupatorium cannabinum— lielā krastkaņepe.

Eupatorium maculatum— plankumainā krastkaņepe.

Eupatorium purpureum— purpursarkanā krastkaņepe.

Eupatorium rugosum— rievainā krastkaņepe.

Avoti: LD, DaE

eupenicillium   lat.

1. Eirociju dzimtas ģints.

Avoti: LD

euphangus   lat.

1. Austrumvālodžu dzimtas ģints.

Euphangus carolinus— sarkanbrūnā strazdvālodze.

Avoti: ZvP

euphausiacea   lat.

1. Spīdvēži.

Avoti: PDE

euphorbia   lat.

1. Dievkrēsliņi un eiforbijas.

Euphorbia ammak— Amaka eiforbija.

Euphorbia amygdaloides— mandeļveida dievkrēsliņš.

Euphorbia canariensis— Kanāriju eiforbija.

Euphorbia cyparissias— ciprešu dievkrēsliņš.

Euphorbia esula— asais dievkrēsliņš.

Euphorbia esula ssp. tommasiana— rīkšu dievkrēsliņa "Euphorbia virgata" nosaukuma sinonīms.

Euphorbia grandicornis— lielragainā eiforbija.

Euphorbia griffithii— Grifita dievkrēsliņš.

Euphorbia helioscopia— saules dievkrēsliņš.

Euphorbia lathyris— dedestiņu dievkrēsliņš.

Euphorbia milii— Mila eiforbija.

Euphorbia myrsinites— miršu dievkrēsliņš.

Euphorbia palustris— purva dievkrēsliņš.

Euphorbia peplus— dārza dievkrēsliņš.

Euphorbia polychroma— daudzkrāsu dievkrēsliņš.

Euphorbia pulcherrima— puansetija.

Euphorbia resinifera— sveķainā eiforbija.

Euphorbia schimperi— Šimpera eiforbija.

Euphorbia tirucalli— Tirukali eiforbija.

Euphorbia trigona— trejšķautņu eiforbija.

Euphorbia viguieri— Vizjē eiforbija.

Euphorbia waldsteinii— rīkšu dievkrēsliņa "Euphorbia virgata" nosaukuma sinonīms.

Euphorbia virgata— rīkšu dievkrēsliņš.

Avoti: LD, DaE, TaE

euphorbiales   lat.

1. Eiforbiju rinda.

Avoti: PDE

euphrasia   lat.

1. Žibulīši.

Euphrasia brevipila— īsspilvu žibulītis.

Euphrasia chitrovoi— Hitrovas žibulītis.

Euphrasia fennica— Somijas žibulītis.

Euphrasia micrantha— sīkziedu žibulītis.

Euphrasia montana— kalnu žibulītis.

Euphrasia nemorosa— birztalu žibulītis.

Euphrasia officinalis— ārstniecības žibulītis.

Euphrasia parviflora— īsais žibulītis.

Euphrasia rostkoviana— Rostkova žibulītis.

Euphrasia stricta— Stāvais žibulītis.

Euphrasia suecica— Zviedrijas žibulītis.

Euphrasia vernalis— pavasara žibulītis.

Euphrasia x murbeckii— Murbeka žibulītis.

Euphrasia x reuteri— Reitera žibulītis.

Avoti: LD

euphthiracaroidea   lat.

1. Ērču kārtas virsdzimta.

Avoti: LD

euphydryas   lat.

1. Pļavraibeņu ģints (1 no trijām).

Euphydryas aurinia— skabiozu pļavraibenis.

Euphydryas maturna— ošu pļavraibenis.

Avoti: LD

eupithecia   lat.

1. Ziedsprīžotāji.

Eupithecia succenturiata— ziedsprīžotāju suga.

Eupithecia tantillaria— ziedsprīžotāju suga.

Eupithecia venosata— ziedsprīžotāju suga.

Avoti: LD

euplanaria   lat.

1. Planāriju kārtas ģints.

Euplanaria lugurbis— upes planārija.

Euplanaria polychroa— dīķa planārija.

Avoti: LD

euplectes   lat.

1. Audējputnu dzimtas ģints.

Euplectes capensis— dzeltenraibais audējputns.

Euplectes franciscanus— ugunīgais audējputns.

Euplectes orix— sārtais audējputns.

Avoti: ZvP

eupnoē   gr.

1. Laba jeb viegla elpošana.

Avoti: KV

eupoecilia   lat.

1. Māņtinēju dzimtas ģints.

Eupoecilia ambiguella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Euporija

1. astr. Jupitera pavadonis ("Euporie"), vidējais attālums no planētas - 19302000 km, izmēri - 2 km.

Avoti: ZvD-203-24

eupraksija   novec.

1. Pareiza, laba un taisnīga darbība, Sokrāta filozofijā viens no tikumības principiem; Aristoteļa ētikā tikumiskās darbības mērķis.

Avoti: KV

EUR   saīs.

1. Eiro; Eiropas Savienības valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

Eurailpass

1. Dzelzceļa biļete "Eurailpass" - īpašs dzelzceļa biļetes veids jeb tā sauktā karte, ko var iegādāties tūristi, kas nedzīvo Eiropā, lai apceļotu Eiropas Savienības (ES) valstis, izmantojot dzelzceļa transportu; tā ir tirgvedības instruments, lai piesaistītu ārvalstu tūristus ES valstīm, un dod iespējas par izdevīgu cenu neierobežoti ceļot pa Eiropas valstīm dažāda ilguma laika posmos.

Avoti: TvV

Euratom   saīs.

1. Eiropas atomenerģijas apvienība - starptautiska organizācija (angļu "European Atomic Energy Community"); līgums parakstīts 1957., mērķis - koordinēt un finansēt dalībvalstu kopīgo darbību atomenerģijas ražošanas un izmantošanas sfērā.

Avoti: EV

euraziāts   novec.

1. Britānijas Indijā persona, kas dzimusi vietējās izcelsmes sievietei no eiropieša.

Avoti: SV33

Eurāzija   novec.

1. Eiropas un Āzijas kontinents kopā.

Avoti: TV

eureka   novec.

1. Heirēka.

Avoti: LME

Eureka   saīs.

1. Eiropas Pētniecības koordinēšanas aģentūra ("European Research Coordination Agency").

Avoti: PnR

EURES   saīs.

1. Eiropas nodarbinātības dienesti ("European employment services").

Avoti: PnR

EURET   saīs.

1. Eiropas pētniecība transporta jomā ("European research for transport").

Avoti: PnR

eurhynchium   lat.

1. Knābītes - lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases īsvācelīšu dzimtas ģints.

Eurhynchium angustirete— platlapu knābīte.

Eurhynchium hians— nemanāmā knābīte.

Avoti: LE1

Euridome

1. astr. Jupitera pavadonis ("Eurydome"), vidējais attālums no planētas - 22865000 km, izmēri - 3 km.

Avoti: ZvD-203-25

euriks   žarg.

1. Eiro.

Avoti: SLG

euritmija   novec.

1. Skaisti iedalītas kustības, piem., dejā, mūzikā, runā utt.

Avoti: KV

euro

1. Eiro - Eiropas Savienības valūta kopš 1999. gada 1. janvāra; sīknauda - cents.

Avoti: SbV

EURO26

1. Atlaižu karte "Euro26" - personalizēta jauniešu atlaižu karte, kas pieejama personām līdz 26 gadu vecumam, to izsniedz 35 Eiropas valstīs, tā ir derīga vienu gadu un var tikt atjaunota ik gadu.

Avoti: TvV

EURO-AIM   saīs.

1. Eiropas Neatkarīga audiovizuālā tirgus organizācija ("European Organisation for an Audiovisual Independent Market").

Avoti: PnR

Eurocontrol   saīs.

1. Eiropas Aeronavigācijas drošības organizācija ("European Organisation for the Safety of Air Navigation").

Avoti: PnR

Eurofound   saīs.

1. Eiropas dzīves un darba apstākļu uzlabošanas fonds ("European Foundation for the Improvement of Living and Working Conditions").

Avoti: PnR

Eurojust   saīs.

1. Eiropas Tiesu sadarbības vienība.

Avoti: PnR

Eurolib   saīs.

1. Eiropas bibliotēkas projekts ("European library project").

Avoti: PnR

Eurolines

1. Autosabiedriba "Eurolines" - Eiropas starptautiskās autobusu regulāras satiksmes tīkls, kurā ir ietverta arī Latvija.

Avoti: TvV

Euronet-DIANE   saīs.

1. Tiešas piekļuves informācijas tīkls Eiropai ("direct information access network for Europe").

Avoti: PnR

Europa

1. astr. Eiropa - Jupitera pavadonis.

Avoti: ZvD-203-24

Europol   saīs.

1. Eiropas Policijas birojs.

Avoti: PnR

eurosta   lat.

1. Raibspārnmušu kārtas ģints.

Eurosta solidaginis— šo raibspārnmušu suga, kuras kāpuri pārziemo zeltgalvīšu pangās un var izturēt temperatūru līdz mīnus 55 grādiem pēc Celsija skalas, ko nodrošina proteīni, kas pazemina organisma šķidrumu sasalšanas temperatūru.

Avoti: IZ-108-68

Eurostar

1. Ātrvilciens "Eurostar" - starptautisks ātrvilciens, kas kursē starp Londonu un Parīzi, kā arī Londonu un Briseli, izmantojot tuneli zem Lamanša; tā ātrums ir aptuveni 300 km/h, tādējādi no Londonas centra Parīzes vai Briseles centrā var nonākt trīs stundu laikā.

Avoti: TvV

Eurostat   saīs.

1. Eiropas Savienības statistikas birojs.

Avoti: PnR

eurotiaceae   lat.

1. Eirociju dzimta.

Avoti: LD

eurotiales   lat.

1. Eirociju rinda.

Avoti: LD

eurotium   lat.

1. Eirociju dzimtas ģints.

Avoti: LD

eurycercinae   lat.

1. Hidoru dzimtas apakšdzimta.

Avoti: LD

euryceros   lat.

1. Vangačakstu dzimtas ģints.

Euryceros prevostii— resnknābja vangačaste.

Avoti: ZvP

eurycerus   lat.

1. Hidoru dzimtas apakšdzimtas "Eurycercinae" ģints.

Eurycerus lamellatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

eurydema   lat.

1. Vairogblakšu dzimtas ģints.

Eurydema oleraceum— krustziežu vairogblakts.

Avoti: LD

Eurydice   saīs.

1. Informācijas tīkls par izglītību Eiropā.

Avoti: PnR

eurylaimi   lat.

1. Strupknābjputni.

Avoti: ZvP

eurylaimidae   lat.

1. Strupknābju dzimta.

Avoti: ZvP

eurylaimus   lat.

1. Strupknābju dzimtas ģints.

Eurylaimus oshromalus— dzeltenmelnais strupknābis.

Avoti: ZvP

eurytemora   lat.

1. Kalanoīdu apakškārtas ģints.

Eurytemora hirundinoides— šīs ģints suga.

Eurytemora lacustris— šīs ģints suga.

Avoti: LD

e-ūsas   tehn.

1. Elektroniskās ūsas - dzīvnieku (kaķu, žurku u. c.) ūsu imitācija, ar nanotehnoloģiska materiāla kārtu pārklātas polimēra šķiedras mākslīgās ūsas ko izmanto robotu orientācijas spēju nodrošināšanai.

Avoti: IZ-108-46

EUSC   saīs.

1. Eiropas Savienības Satelītcentrs ("European Union Satellite Centre").

Avoti: PnR

eusebija   novec.

1. Dievbijība, pazemība.

Avoti: KV

euskaldunaki   novec.

1. Basku tautas pašnosaukums.

Avoti: KV

Eustagdere   vietv.

1. Norvēģijas filke, platība - 9158 kvadrātkilometri, 113500 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Ārendāle.

Avoti: Wi

eustils   novec.

1. Antīkā arhitektūrā kolonnu kārtojums, kur kolonnas novietotas 2 un 1/4 diametru attālumā cita no citas, mērījot starp to asīm.

Avoti: KV

eustoma   bot.

1. Genciānu dzimtas ģints ("Eustoma").

Lielziedu eustoma— eustomu suga ("Eustoma grandiflorum").

Avoti: TaE

eustoma   lat.

1. Eustomas.

Eustoma grandiflorum— lielziedu eustoma.

Avoti: TaE

eutanasija   novec.

1. Eitanāzija - viegla, bezmoku nāve.

Avoti: KV

eutektiks   novec.

1. Divu vielu maisījums tādās attiecībās, ka maisījuma kušanas temperatūra uzrāda vislielāko iespējamo minimumu.

Avoti: KV

Euterpe   novec.

1. Grieķu mitoloģijā - dzejas un mūzikas mūza, iztēlota ar divis stabulēm.

Avoti: SV33

euthytona   novec.

1. Grieķu un romiešu lielgabals.

Avoti: KV

eutīmija   novec.

1. Dvēseles miers un līdzsvars, Dēmokrīta filozofijā katras darbības mērķis un īstā svētlaimība.

Avoti: KV

eutreptiaceae   lat.

1. Eiglēnaļģu nodalījuma dzimta.

Avoti: LD

eutreptia   lat.

1. Eiglēnaļģu nodalījuma dzimtas "Eutreptiaceae" ģints.

Eutreptia viridis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

eutypella   lat.

1. Diatripu dzimtas ģints.

Avoti: LD

euxoa   lat.

1. Tīrumpūcītes.

Euxoa nigricans— tumšā tīrumpūcīte.

Euxoa tritici— kviešu tīrumpūcīte.

Avoti: LD

eV   saīs.

1. Elektronvolts (ārpussistēmas enerģijas mērīšanas mērvienība).

Avoti: i2

Ev.   saīs.

1. Evanģēlijs.

Avoti: LME

ev.   saīs.

1. Evaņģēlisks.

Avoti: i2

evā   apv.; izsauk.

1. Lieto norādei, iedrošināšanai.

Avoti: ME

evacuantia   novec.

1. Caurejas zāļu līdzekļi, pie kuriem pieder: rīcineļļa, krūkļu miza un tās ekstrakts, rabarbers, Karlsbades sāls, Vīnes dzēriens, rūgtais ūdens u. c.

Avoti: KV

evadē   novec.

1. Sākumā nievājošs apzīmējums katoļu priesteriem, kas nolika savu amatu, vēlāk viņu pieņemts goda tituls.

Avoti: KV

evadi

1. Kambari - tauta Nigērijā.

Avoti: PZT

evaginācija   med.

1. Izvirzīšanās, izspīlēšanās.

Avoti: TM

evakuācija   -as, s.

1. Cilvēku, materiālo vērtību un tehnisko iekārtu izvešana no apdraudētiem apvidiem vai notikuma vietas.

Būt evakuācijā— būt evakuētam (uz kādu vietu, teritoriju).

2. Darbība, process --> evakuēt.

Avoti: LLVV

evakuants   novec.

1. Ērģeļu ventilis, kas spēli beidzot, dod izeju plēšās atlikušajam gaisam.

Avoti: KV

evakuators   med.

1. Instruments šķidruma vai cietu vielu izsūkšanai no urīnpūšļa vai zarnas.

Avoti: TM

evakuēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izvest (iedzīvotājus, uzņēmumus, iestādes, materiālās un kultūras vērtības) no teritorijas, ko apdraud pretinieka uzbrukums vai dabas katastrofa.

// mil. Izvest (ievainotos, slimos karavīrus, arī kara materiālus) no kara darbības zonas.

2. mil. Izvest (karaspēku) no ieņemtās teritorijas.

Avoti: LLVV

evakuēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos.

1. Refl. --> evakuēt (1).

2. Refl. --> evakuēt (2).

Avoti: LLVV

evalvācija

1. Novērtējums, nocenojums.

Avoti: SV99

evaniidae   lat.

1. Prusaklapseņu dzimta.

Avoti: LD

evanģēlijs

1. Evaņģēlijs.

Avoti: LEV, PP

Evanstona   apv.

1. Pilsēta ASV ("Evanston"), Ilinoisas štatā, osta Ohaijo upes labajā krastā, 75600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Evanston"), Vaiomingas štatā, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, PZT

Evansvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Evansville"), Indiānas štatā, 120300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Evansville"), Vaiomingas štatā, 12190 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

evaņģēlijs   -a, v.; rel.

1. parasti vsk. Kristiānisma mācība.

2. Jaunās Derības pirmās četras grāmatas; katra no šīm grāmatām; teksta fragments no šīm grāmatām.

3. pārn. Kādas teorijas, mācības vai doktrīnas pamatprincipi.

Avoti: LLVV

evaņģēlikālisms

1. Dažu kristīgā protestantisma virzienu nostādnes, kurās sevišķi liela nozīme piešķirta Bībeles autoritātei, ticības apliecībai un indivīda personiskajai apņēmībai pieredzēt tādus pārdzīvojumus, kuri viņā nostiprinātu ticību.

Avoti: IdV

evaņģēlisks

1. Tāds, kas saistīts ar evaņģēlijiem vai luterisko baznīcu.

Evaņģēliski-luteriska— luteriskās baznīcas nosaukums; norādījums uz to, ka baznīca nav katoliska.

Evaņģēliskie kristieši— visu to protestantisko grupējumu kristieši, kas uzsver Bībeles dominanti, attaisnošanu caur ticību un personīgās ticības nepieciešamību; Vācijā un Šveicē ar šo vārdu apzīmē luterāņus pretstatā kalvinistiem.

Avoti: LEV

evaņģēlisms   rel.

1. Kristiešu evaņģēliju sludināšana neticīgajiem.

Avoti: R1

evaņģēlists   -a, v.

1. Zemākās pakāpes garīdznieks.

2. Katrs no Jaunās Derības 4 evaņģēliju autoriem: Matejs, Marks, Lūka, Jānis.

Avoti: LLVV, LEV

evaņģelizācija

1. Evaņģēliskās mācības izplatīšana.

Avoti: LEV

evaporācija

1. Iztvaikošana; iztvaicēšana.

Avoti: SV99

evaporators   ķīm., tehn.

1. Iztvaicēšanas ierīce.

Avoti: SV96

evaporimetrs   novec.

1. Instruments ūdens iztvaikošanas mērījumiem.

Avoti: KV

evaporīti   ģeol.

1. Nogulumieži (dabiskie sāļi), kas izgulsnējas karstā, sausā klimatā no sālsezeros, lagūnās, līčos iztvaikojoša ūdens.

Avoti: ZTV

evaporometrs

1. Ierīce ūdens iztvaikošanas mērīšanai, iztvaikotājs.

Avoti: ZTV

evarcha   lat.

1. Lēcējzirnekļu dzimtas ģints.

Avoti: LD

ēvarnieki

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Ēvarti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ēvartciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Tārgales pagastā.

Avoti: LC

Evarti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

Ēvarti   vietv.

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Ēvartciems" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ēvarži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Saldus novada Novadnieku pagastā.

Avoti: LC

ēvaržnieki

1. Saldus novada Novadnieku pagasta apdzīvotās vietas "Ēvarži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

evāzija

1. Pamešana, aiziešana; izvairīšanās (no kā).

Avoti: SV99

Evdžilera   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Evciler"), Afjonkarahisaras ilā, 3800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

eve   apv.

1. Re, skat.

Avoti: EH

EVEA   saīs.

1. Eiropas Vēja enerģijas asociācija.

Avoti: i2

evekcija   astr.

1. Viena no Mēness kustības periodiskām nevienmērībām, ko izraisa Saules pievilkšanās spēks.

Avoti: SV69

ēvelbeņķis   žarg.

1. Ēvelsols.

Avoti: SLG

ēvele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Darba rīks koka virsmas apstrādāšanai.

Jūga ēvele— ēvele, ar ko vienlaikus strādā 2 cilvēki; jūgēvele.

2. Rīks dārzeņu (parasti kāpostu) sasmalcināšanai.

3. Lauksaimniecības darba rīks augsnes apstrādāšanai.

Avoti: LLVV, KV

Ēvele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Burtnieku novadā 35 km no Valkas, izveidojusies bijušās muižas "Alt-Wohlfahrt" teritorijā, vēstures avotos minēta 1562. g., kad Polijas karalis novadu atdevis Valmieras pilskungam Hevelnam, no kura vārda radies Ēveles nosaukums, pagasta centrs.

2. Ēveles pagasts - pagasts Burtnieku novadā (līdz 2009. g. - Valkas rajonā), robežojas ar Rencēnu pagastu, kā arī ar Naukšēnu, Valkas, Sedas un Beverīnas novadu (1992. g. pagasts atjaunots pirmskara robežās); bijušie nosaukumi: vāciski Alt-Wohlfahrt, krieviski - Eveļskaja.

Avoti: LPag, LC, LE1

ēvelēšana

1. kokapstr. Lineāru virsmu apstrāde ar ēvelēšanas griežņi; griešanas un padeves kustības ir instrumenta un apstrādājamā ķermeņa virzes kustības.

2. pārt. Dārzeņu smalcināšana ar ēveli.

3. lauks. Mehāniska nezāļu iznīcināšana laukā ar tīruma ēveli.

Avoti: ZTV

ēvelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar ēveli (1) vai ēveļmašīnu apstrādāt (koka virsmu); ar ēvelmašīnu apstrādāt (metāla virsmu).

// intrans.

2. Ar ēveli (2) sasmalcināt (dārzeņus).

3. Ar ēveli (3) apstrādāt (lauku).

Avoti: LLVV

ēvelgalds   apv.

1. Ēvelsols, skrūvsols.

Avoti: Sin

ēvelgrieznis   tehnol.

1. Ēvelmašīnas asmens.

Avoti: Tv01

ēvelieši

1. Strenču novada Jērcēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ēvele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ēveliešos   apv.

1. Strenču novada Jērcēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ēvele apkārtnē; Ēvelē.

Avoti: ĒiV

ēvelietis   apv.

1. Strenču novada Jērcēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ēvele" iedzīvotājs, parasti dzimis un uzaudzis ēvelē.

Avoti: ĒiV

ēvelis   apv.

1. Ēvele.

Avoti: ME

ēvelmašīna   -as, s.

1. Mašīna koka vai metāla virsmas apstrādāšanai, nogludināšanai; mehanizēta ēvele.

Avoti: LLVV

ēvelnazis

1. Ēvelmašīnas griezējinstruments, kas paredzēts finiera sloksnes nogriešanai no sagataves.

Avoti: ZTV

ēvelsols   -a, v.

1. Kokapstrādes darbgalds, uz kura piestiprina apstrādājamos materiālus un detaļas.

Avoti: LLVV

ēveļmašīna   -as, s.; retāk

1. Ēvelmašīna - mašīna koka vai metāla virsmas apstrādāšanai, nogludināšanai; mehanizēta ēvele.

Avoti: LLVV

ēveļnazis   -naža, v.

1. Ēveles nazis.

Avoti: LLVV

ēveļskaidas   -u, vsk. ēveļskaida, -as, s.

1. Skaidas, kas veidojas, ēvelējot koka vai metāla virsmu.

Avoti: LLVV

Eveļskaja   vietv., vēst.

1. Burtnieku novada Ēveles pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

ēveļsols   -a, v.; retāk

1. Ēvelsols - kokapstrādes darbgalds, uz kura piestiprina apstrādājamos materiālus un detaļas.

Avoti: LLVV

ēveļzobs   -a, v.

1. Zāģa zobs ar divām galotnēm.

Avoti: LLVV

eveni   -u, v.

1. dsk., v. Tautība, dzīvo Krievijā Tālo Austrumu taigas un mežatundras joslā, uz austrumiem no Ļenas lejteces, runā evenu valodā.

Evenu valoda— altajiešu valodu saimes tungusu-mandžūru valodu grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautības piederīgais.

Avoti: LLVV

evenki   -u, v.

1. dsk., v. Tautība, kas dzīvo Austrumsibīrijas ziemeļdaļā, runā evenku valodā, ticīgie - pareizticīgie, daļa - lamaisti (Aizbaikālā).

Evenku valoda— altajiešu valodu saimes tungusu-mandžūru valodu grupas valoda, rakstības pamatā kr. alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautības piederīgais.

Avoti: LLVV

eventrācija   med.

1. Vēdera orgānu izspiešanās uz āru starp taisnajiem vēdera muskuļiem.

2. Orgānu izspiešanās no vēdera dobuma pēc vēdera sienas griezuma vai ievainojuma.

3. Vēdera dobuma orgānu izņemšana.

Avoti: TM

eventuālitāte   novec.

1. Varbūtība, iespējamība.

Avoti: KV

eventuālmaksima   novec., jur.

1. Sevišķs procesuāls līdzeklis pret prāvas vilkšanu garumā, kas noteica, ka prāvniekam jāiesniedz tiesai vienā reizē visi savi aizstāvības līdzekļi.

Avoti: KV

eventuāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Iespējams (zināmos apstākļos); varbūtējs.

Avoti: LLVV

eventueli   novec.

1. Vajadzības gadījumā, varbūt.

Avoti: KV

eventuels   novec.

1. Eventuāls.

Avoti: KV

ēveņģēlība   apv.

1. Aušība, trakulība, draiskulība; palaidnība.

Avoti: ViV

ēveņģēlīgs   apv.

1. Aušīgs, trakulīgs, draiskulīgs; palaidnīgs.

Avoti: ViV

ēveņģēlis   apv.

1. Aušīgs, trakulīgs, draiskulīgs cilvēks; palaidnīgs cilvēks (biežāk bērns, pusaudzis).

Avoti: ViV

Everests   vietv.

1. Pasaules augstākā virsotne (8846 m) Himalajos, saukta arī - Džomolungma.

Avoti: EpV

Evereta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Everett"), Vašingtonas štatā, Sietlas piepilsēta, osta Pjūdžeta līča krastā, 106700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, PZT

Evergleidsa   vietv.

1. Evergleidsas zemiene - atrodas Floridas pussalas dienvidu daļā ("The Everglades"), ASV, platība 12000 kvadrātkilometru, plaši zāļu purvi, pārpurvoti subtropu meži, piekrastē mangroves.

Evergleidsas nacionālais parks— atrodas Evergleidsas zemienes dienvidu daļā, platība - 5500 kvadrātkilometru, dibināts - 1947. g.

Avoti: PZT

evergreen   angļu "mūžam zaļš"

1. Šlāgeri u. tml., kuru popularitāte nemazinās.

Avoti: LEV

ēverģēlēties   apv.

1. Aušoties, draiskuļoties; palaidņoties.

Avoti: ViV

ēverģēlība   -as, s.; sar.

1. Nerātnība, draiskulība (parasti ar noslieci uz humoru, jautrību).

Avoti: LLVV

ēverģēlīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Nerātns, draiskulīgs.

Avoti: LLVV

ēverģēlis   -ļa, v.; sar.

1. Nerātns jokdaris, draiskulis.

Avoti: LLVV

evernia   lat.

1. Evernija.

Evernia divaricata— izplestā evernija.

Evernia mesomorpha— vidējā evernija.

Evernia prunastri— plūmju evernija.

Avoti: LD

evernija

1. dsk. Usneju dzimtas ķērpju ģints ("Evernia"), laponis mīksts, krūmveidīgs, daivu virspuse zaļganpelēka, apakšpuse balta, aug uz koku stumbriem, retāk uz augsnes; ~15 s., Latvijā konstatētas 3 s.

Izplestā evernija— everniju suga ("Evernia divaricata"), Latvijā aizsargājama.

Plūmju evernija— everniju suga ("Evernia prunastri").

Vidējā evernija— everniju suga ("Evernia mesomorpha"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LPE, LD

eversija   med.

1. Plakstiņa izvēršana uz āru.

Avoti: MSV

eversmuizieši

1. Apdzīvotās vietas "Cibla", agrāk "Eversmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Eversmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Ciblas pagastā.

2. vēst. Muiža tagadējā Ciblas novada Ciblas pagastā, kuras teritorijā izveidojās Ciblas ciems.

3. vēst. Eversmuižas pagasts - pastāvēja bijušajā Ludzas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Ciblas pagastu.

Avoti: LPag

evertebrata   novec.

1. Bezmugurkaulnieki.

Avoti: KV

evertebrati   apv.

1. Bezmugurkaulainie dzīvnieki; Latvijā visi tipi, izņemot dzeloņādainos.

Avoti: LE

Everti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (ciema statuss no 2012. g.) Lielvārdes novada Lēdmanes pagastā.

Avoti: D-2.05.2012.-15

Evertova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Lidzas novada Cirmas pagastā.

Avoti: LE1, La1

evertovieši

1. Ludzas novada Cirmas pagasta apdzīvotās vietas "Evertova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

everyman   angļu val.

1. Ikdienišķais cilvēks, parastais cilvēks, vienkāršais cilvēks.

Avoti: PL

evi

1. Tauta, dzīvo Gvinejas piekrastē, Ganas dienvidaustrumos, Togo dienvidos, arī Nigērijas dienvidrietumos, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kva apakšgrupas, saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: EV, PZT

evidence

1. Uzskatāmība, pilnīga skaidrība.

Avoti: SV69

evidencialitāte

1. Semantiska kategorija, kas apvieno valodas līdzekļus, kuros ietverta norāde uz informācijas avotu, kā arī izteikuma satura vērtējumu.

Avoti: LvG

evidents   -ais; s. -a, -ā;

1. Acīm redzams, pilnīgi skaidrs.

Avoti: LLVV

Evija   vietv.

1. Sala Egejas jūrā, Balkānu pussalas dienvidaustrumu piekrastē, Grieķijā, platība - 3261 kvadrātkilometrs, garums - 170 km, augstākā virsotne - Dirfa kalns (1743 m).

Avoti: PZT

evikcija   novec.

1. Pirktas lietas atņemšana ar tiesas spriedumu, kas atzinusi trešai personai tiesību uz minēto lietu; ar šādu atņemšanu saistītā pārdevēja atbildība pret pircēju.

Avoti: KV

evirācija   med.

1. Kastrācija.

2. Psihisks traucējums, kad vīrietim šķiet, ka viņš ir sieviete.

Avoti: TM

eviscerācija   med.

1. Augļa krūšu un vēdera dobuma orgānu izņemšana embriotomijā.

Avoti: TM

evocatio   novec.

1. Izsaukšana.

Avoti: KV

evocēts   psih.

1. Apzināti izraisīts.

Avoti: PsA

evodia   lat.

1. Evodijas.

Avoti: LD

evodija   bot.

1. Divdīgļlapju klases rūtu dzimtas ģints ("Evodia"), ko Latvijā paretam audzē kā krāšņumaugu.

Avoti: LD

evolūcija   -as, s.; parasti vsk.

1. Maiņa, attīstība, pārveidošanās.

Evolūcijas teorija— mācība par dzīvās dabas attīstību.

Avoti: LLVV

evolucionārs   novec.

1. Evolūcijai atbilstošs.

Avoti: LV93

evolucionēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Mainīties, attīstīties, pārveidoties.

Avoti: LLVV

evolucionisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Mācība par dzīvības izcelšanos, par organiskās pasaules attīstības likumiem.

2. antrop. 19. gs. vidū izveidojies filozofisks virziens, kas pasludināja attīstības principu par visu aptverošu.

Avoti: LLVV

evolucionists

1. Evolūcijas teorijas, evolucionisma piekritējs.

Avoti: SV69

evolūta   mat.

1. Līkne, ko plaknē veido visi tās liekuma centri, t. i., šīs līknes normālu saimes apliecēja.

Avoti: ZTV

evolvente   mat.

1. Plaknes līkne, kuras evolūta ir dotā līkne.

Avoti: ZTV

evolventmērs

1. Mērierīce zobratu zobu profila pārbaudei.

Avoti: EV

evolvēt   sar.; nevēl.

1. Evolucionēt.

Avoti: RL-2013.10-15

evonymus   lat.

1. Euonymus.

Avoti: LD

Evora   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Evora"), apgabala administratīvais centrs, 56600 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Apgabals Portugālē ("Distrito de Evora"), atrodas valsts kontinentālās daļas vidienē, platība 7393 kvadrātkilometri, 168000 iedzīvotāju (2011. g.), ietver 14 municipalitātes, robežojas ar Bežas, Setubalas, Santareimas un Portalegres apgabalu, kā arī ar Spāniju.

Avoti: Wi, PuA

evorsija   ģeol.

1. Vertikāli krītoša ūdens erozijas darbība.

Evorsijas katls— krītoša ūdens trieciena, ūdens virpuļu un vērpešu veidota katlveidīga iedobe straumes gultnē.

Avoti: ZTV

evorzija   novec.

1. Virpuļojoša, mutuļojoša ūdens skalojoša darbība.

Avoti: KV

Evosma   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 52600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Evra   vietv.

1. Marica - upes lejteces nosaukums Grieķijā.

Avoti: PZT

Evrē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Evreux"), Augšnormandijas reģiona Ēras departamentā, 50500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Evrena   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Evren"), Ankaras ilā, 1900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Evreta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Everett"), Masačūsetas štatā, 44200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Everett"), Vašingtonas štatā, 106700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

Evrī   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Evry"), Ildefransas reģiona Esonas departamentā, 52100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

evulsija   med.

1. Izraušana.

Avoti: MSV

EVS   saīs.

1. Eiropas valūtas sistēma.

Avoti: NlV

evviva   novec.

1. Lai dzīvo!

Avoti: KV

EVW   vēst., saīs.

1. Pārvietoto personu apzīmējums Lielbritānijā pēc 2. pasaules kara (angļu "European Voluntary Workers").

Avoti: LE

Ewahden   vietv., vēst., vācu val.

1. Ehwagen - Ievades muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Aizputes pagastā.

Avoti: KV

Ewalden   vietv., vēst., vācu val.

1. Ēvaldes muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Vārnavas pagastā.

Avoti: KV

Ewangen   vietv., vēst., vācu val.

1. Evangas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Ziemupes pagastā.

Avoti: KV

Eweresmuyža   vietv., vēst.

1. Eversmuiža.

Avoti: LE1

Ewst   vietv., vācu val.

1. Aiviekste.

Avoti: FV

Ewstehof   vietv., vēst., vācu val.

1. Aiviekstes muiža, kas atradās Madonas apriņķa Sāvienas pagastā.

Avoti: KV

ex   novec.

1. Iz; galā, pārgājis, izbijis.

Ex abrupto— piepeši.

Ex adverso— pierādījums no pretējā.

Ex aequo et bono— pēc tiesas un taisnības.

Ex asse— pilnīgi, pavisam.

Ex capite— no galvas, no atmiņas; aiz likumīga iemesla.

Ex cathedra— no katedras; nemaldīgi pāvesta izteicieni par ticības un tikumības mācībām.

Ex est— ir cauri, ir galā.

Ex improviso— negaidot, nesagatavojoties.

Ex iure— likuma vārdā, pēc tiesas.

Ex libris— ekslibris, grāmatu īpašuma zīme.

Avoti: KV

exacum   lat.

1. Eksakumi.

Exacum affine— līdzīgais eksakums.

Avoti: TaE

exaltē   mūz.

1. Uzbudināti, satraukti.

Avoti: Mūz

exapate   lat.

1. Tinēju dzimtas ģints.

Exapate congelatella— vēlais laptinējs.

Avoti: LD

excipulaceae   lat.

1. Ekscipulu dzimta.

Avoti: LD

exaudi   novec.

1. 6. svētdiena pēc lieldienām.

Avoti: KV

exc.   saīs., novec.

1. Pagatavojis; sākot no 16-18 gs. uz vara gravējumiem u. c. pielikums apgādātāja vārdam.

Avoti: KV

excelsior   novec.

1. Izcila labuma.

Avoti: KV

exceptio   novec.

1. Izņēmums.

Avoti: KV

exchange   novec.

1. Apmaiņa, maiņa.

Avoti: KV

excl.   saīs.

1. Ekskluzīvi.

Avoti: KV

excusez   novec.

1. Atvainojiet!

Avoti: KV

exemplum   novec.

1. Piemērs; aritmētisks uzdevums.

Avoti: KV

exequātur   novec.

1. Apstiprinājums vai atzinums sprieduma izpildīšanai; zemes valdnieka apstiprinājums pāvesta bullai.

Avoti: KV

exercice   mūz.

1. Vingrinājums.

Avoti: Mūz

exeunt   novec.

1. Viņi aiziet, viņi noiet.

Avoti: KV

exfestucatio   novec.

1. Vecās vācu tiesībās ārēji attēlota atsavinātāja atteikšanās no pārdodamā nekustamā īpašuma, pasniedzot pircējam nūjiņu, vēlāk salmu.

Avoti: KV

exheredatio   novec.

1. Ekshērēdācija.

Avoti: KV

exidia   lat.

1. Eksīdijas.

Exidia glandulosa— eksīdiju suga.

Exidia saccharina— eksīdiju suga.

Avoti: LD

exidiopsis   lat.

1. Recekleņu dzimtas ģints.

Avoti: LD

exilium   lat.

1. Trimda.

Avoti: KV

exit   lat.

1. Viņš noiet.

Avoti: KV

exitus   lat.

1. Izeja, beigas.

Exitus letalis— nāve.

Avoti: KV

exlex   lat.

1. Ārpus likuma, likuma neaizsargāts.

Avoti: KV

exoascus   lat.

1. Exoascus cerasi - vējslotsēņu sugas "Taphrina wiesneri" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

exobasidiaceae   lat.

1. Eksobazīdiju dzimta.

Avoti: LD

exobasidiales   lat.

1. Eksobazīdiju rinda.

Avoti: LD

exobasidium   lat.

1. Eksobazīdiju dzimtas ģints.

Exobasidium azalea— šīs ģints suga.

Exobasidium oxycocci— šīs ģints suga.

Exobasidium vaccinii— šīs ģints suga.

Exobasidium vaccinii-uliginosi— šīs ģints suga.

Avoti: LD

exochorda   lat.

1. Eksohordas.

Exochorda giraldii— Žiralda eksohorda.

Exochorda racemosa— ķekaru eksohorda.

Exochorda x macrantha— lielziedu eksohorda.

Avoti: LD, DaE

exocoetidae   lat.

1. Lidzivis.

Avoti: PDE

exodium   lat.

1. Senromiešu teātrī jautra pēcspēle.

Avoti: KV

exogyra   lat.

1. Gliemeņu ģints "Ostreidae" dzimtā, sastopama juras un krīta formāciju nogulumos, Latvijā un Lietuvā 2 sugas vidējā Kelovejas stāvā.

Exogyra reniformis— šīs ģints suga.

Exogyra popilanica— šīs ģints suga.

Avoti: LD

exosporium   lat.

1. Tuberkulāriju dzimtas ģints, no kuras Latvijā konstatētas 3 sugas.

Exosporium glomerulosum— šīs ģints suga, kas Latvijā sastopama biežāk, mīt uz kadiķu skujām.

Avoti: LD

exoteleia   lat.

1. Gartaustkožu dzimtas ģints.

Exoteleia dodecella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

experientia   lat.

1. Pieredze, ziņa, pētījums.

Avoti: KV

explicit   lat.

1. Ir galā (papīra tīstoklis), ir attīts, beigu formula vecos rokrakstos un spiedumos.

Avoti: KV

explicite   lat.

1. Atdalīts, atsevišķā spriedumā nodalīts.

Avoti: KV

EXPO

1. Liela starptautiska izstāde, kas notiek reizi četros gados.

Avoti: PL

exposē   fr.

1. Iztirzājums, izskaidrojums; raksts, kas satur iztirzājumu.

Avoti: KV

extra   lat.

1. Ārpus, bez tam; ārkārtīgi.

Avoti: KV

exuviella   lat.

1. Dinofītaļģu nodalījuma ģints.

Exuviella baltica— šīs ģints suga, kas bieži sastopama Baltijas jūras un Rīgas līča planktonā.

Avoti: LD

EXW   saīs.; ek.

1. No rūpnīcas (angļu "ex works") - pārdevējs izpilda saistības pigādāt preces tad, kad tās padarītas pieejamas pircējam pārdevēja telpās (t. i. rūpnīcā, fabrikā, noliktavā u. c.).

Avoti: LatV

ez.   saīs.

1. Ezers (kopā ar nosaukumu).

Avoti: i2

Ezalpa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Vanas ilā, 11100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ezargals   apv.

1. Ezergals.

Avoti: ĒiV

ezaris   apv.

1. Ezers.

Avoti: EH

ezarmala   apv.

1. Ezermala.

Avoti: ĒiV

ezarputns   apv.

1. Ezerputns.

Avoti: EH

ezarroze   apv.

1. Ūdensroze.

Avoti: ViV

ezars   apv.

1. Ezers.

Avoti: ĒiV

Ēzavs   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, patriarha Jēkaba dvīņubrālis, Īzāka un Rebekas dēls.

Avoti: Mit

ēze   ēzes, dsk. ģen. ēžu, s.

1. Kalēja pavards metāla nokaitēšanai.

Avoti: LLVV

ēze

1. apv. Sliede, gramba.

2. novec. Cilpa.

Avoti: TlV, VkG

ēzelhaupts   novec.

1. Stengturis.

Avoti: KV

ēzelis   -ļa, v.

1. Zirgu ģints suga ("Equus asinus"), neliels dzīvnieks ar garām ausīm.

2. sar., pārn. Muļķis.

3. sar., pārn. Spītnieks.

Avoti: LLVV, KV

ēzelisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs ēzelim.

Avoti: LLVV

ēzelīte   apv.

1. Aita ar smalku, sprogainu vilnu.

2. Mīksta, smalka, sprogaina vilna.

Avoti: EH

ēzeļgalva   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

ēzeļmugura   jūrn.

1. Profilēta konstrukcija plastmasas jahtas zemūdens daļas vidusplāksnē, kas brīvi stāvošo stūres turētāju - skegu savieno ar jahtas ķīļa konstrukciju.

Avoti: JūVM

ēzeļmuižnieki

1. Saldus novada Novadnieku pagasta apdzīvotās vietas "Ēzeļmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ēzeļpiene   apv.

1. Asais dievkrēsliņš ("Euphorbia esula").

Avoti: Aug2

ēzeļpingvīns   -a, v.

1. Liels nelidojošs putns, pingvīnu suga, garums - 80 cm, svars - 8 kg.

Avoti: IZ-23-42

ēzeļpuķe   apv.

1. Lauku blaktene ("Ononis arvensis").

Avoti: Aug2

ezene   apv.

1. Cirvene ("Alisma"), daudzgadīgs lakstaugs.

Avoti: Aug2

Ezēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

ezēnieši

1. Amatas novada Skujenes pagasta apdzīvotās vietas "Ežu muiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ezēniņš   apv.

1. Dem. --> ezis.

Avoti: EH

Ēzense   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Esens"), Lejassaksijas federālajā zemē, 7200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

ezeraine

1. Pēdējā segledāja malas zonas (marginālās zonas) augstieņu reljefa josla vai apgabals, kurā parasti ir daudz ezeru.

2. Ainavisko vienību tips, kurā ainavas un to elementi funkcionāli un vizuāli ir saistīti ar ezeru vai vairākiem ezeriem.

Avoti: LD

ezerains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz ezeru.

Avoti: LLVV

Ezer   vietv., vēst.

1. Ezera muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Līvānu pagastā.

Avoti: KV

Ezerala   vietv.

1. Alu sistēma ar pazemes strautu un 2 ezeriņiem, atrodas Gaujas pietekas Braslas labajā krastā, Pārgaujas novada Straupes pagastā ~400 m uz ziemeļiem no Vējiņu mājām, Gaujas nacionālā parka teritorijā, ietilpst ģeoloģiskā un ģeomorfoloģiskā dabas pieminekļa "Vējiņu alas un elles bedres" sastāvā, alas kopgarums - 48 m, lielākā ezeriņa garums - 14 m, dziļums - līdz 2 m, mazākā ezeriņa garums - 6 m, dziļums - ~5 m.

Avoti: LE1

Ezerci   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Ezeriņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ezerciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Sēlpils pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Virbu pagastā.

Avoti: LC

ezerdobe   -es, dsk. ģen. -bju, s.; ģeol.

1. Ezera ieplaka.

Avoti: LLVV

Ezere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Saldus novadā 35 km no Saldus, izveidojusies bijušās muižas "Essern" teritorijā, pagasta centrs.

2. Ezeres pagasts - pagasts Saldus novada dienvidu daļā, robežojas ar Nīgrandes, Zaņas, Kursīšu un Rubas pagastu, kā arī ar Lietuvu; bijušie nosaukumi: Lielezeres pagasts, vāciski - Gross-Essern, krieviski - Gros-Ezernskaja.

Ezeres pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara pagasta rietumu daļā izveidots tagadējais Zaņas pagasts.

3. Vadakstes labā krasta pieteka Saldus novadā, tek caur Svētaiņu un Ķerkliņu ezeru, garums - 64 km, kritums - 63 m.

Ezeres dzirnavezers— atrodas Saldus novada Ezeres pagastā Ezeres upē, platība - 24 ha, garums - 2 km, lielākais platums - 0,2 km, lielākais dziļums - 4 m.

Avoti: LPag, LC, LE1, La1

ezerene

1. dsk. Paparžaugu grupas klase ("Isoetopsida"), heterospori lakstaugi, kuriem lapas rozetē, pie lapas pamata ir mēlīte (ligula 1(2)) un zem tās bedrītē atrodas sporangijs.

2. dsk. Šīs klases rinda ("Isotales").

3. dsk. Šīs klases staipekņu nodalījuma dzimta ("Isoetaceae").

4. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Isoetes"), daudzgadīgi dažādsporu paparžaugi, pārsvarā ūdens un mitru vietu lakstaugi, gk. mērenajā un tropiskjā joslā, apm. 75 sugas; Latvijā 2 sugas.

Dzeloņsporu ezerene— ezereņu suga ("Isoetes echonospora").

Gludsporu ezerene— ezereņu suga ("Isoetes lacustris").

Avoti: Aug, EV

Ezereni   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Ezeriņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

ezereņaugi

1. Staipekņveidīgo nodalījuma ezereņu rindas dzimta, daudzgadīgi lakstaugi, ūdens un mitru vietu augi, ~75 s., Latvijā konstatētas 2 reti atrodamas sugas.

Avoti: PDE

Ezereņi   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Ezeriņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ezerfolija

1. Sausas krāsas lapiņas (krāsainas plēvītes), kuras lieto iespiedumam uz iesējuma.

Avoti: SV69

ezergailis   -ļa, v.

1. Dumpis 2.

Avoti: LLVV

Ezergailīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

Ezergailīšu velna akmens— kulta vieta, atrodas Rēzeknes novada Feimaņu pagastā, Ezergailīšu ciemā, tas ir ieapaļš, vienā pusē nošķelts akmens, augstums virs zemes - ~1 m, apkārtmērs - 7,6 m, tā virsā iedobta zirga pēda, liela un maza cilvēka pēda un starp tām krusts, visas 3 pēdas veido gandrīz pareizu vienādmalu trīsstūri ar 1 m garām malām.

Avoti: LC

ezergailīši

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Ezergailīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ezergali   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LC

ezergals   apv.

1. Vieta ezera galā; ezera gala tuvākā apkārtne.

Avoti: ĒiV

Ezergaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Abavas pagastā.

Avoti: LC

ezergaļnieki

1. Talsu novada Abavas pagasta apdzīvotās vietas "Ezergaiļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ezeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Rendas pagastā.

Avoti: LC

ezerieši

1. Vecumnieku novada Stelpes pagasta apdzīvotās vietas "Ezere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ezerietis   apv.

1. Ezernieks.

Avoti: EH

ezerinieši

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Ezeriņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ezerīns

1. Alkaloīds; antiholīnesterēze; atrodas indīgās fizostigmas sēklās; izmanto medicīnā, gk. glaukomas ārstēšanā.

Avoti: LPE

Ezeriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Penkules pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

Avoti: LC

ezeriņnieki

1. Dobeles novada Penkules pagasta apdzīvotās vietas "Ezeriņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ezerkalmji   apv.

1. Vilkvālītes ("Typha").

Avoti: Aug2

Ezerkalne   vietv., vēst.

1. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Mundigciems" nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC, LE1

Ezerkalni   vietv.

1. Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Ezerkalns" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

ezerkalnieki

1. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Ezerkalne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ezerkalnieši

1. Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Ezerkalni" (tagad - "Ezerkalns") iedzīvotāji.

2. Siguldas novada Allažu pagasta apdzīvotās vietas "Ezerkalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ezerkalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Krāslavas novadā 4 km no Krāslavas, Krāslavas pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LPag, LC

ezerkaļķi

1. Saldūdens kaļķieži, kas veidojušies ezeos; uzkrājas ezeru litorālajā zonā līdz ~7 m dziļumam, visintensīvāk veidojās holocēna pirmajā pusē, it īpaši boreālajā laikā.

Avoti: LD

ezerkaraliene   apv.

1. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

2. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: Aug2

Ezerkauķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Tukuma novada Tumes pagastā.

Avoti: LC

ezērklis   apv.

1. Aizaudzis ezers.

Avoti: KiV

Ezerkrasti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā.

Avoti: LC

ezerkrastieši

1. Viesītes novada Viesītes pagasta apdzīvotās vietas "Ezerkrasts" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ezerkrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Jaunauces pagastā.

Avoti: LC

Ezerķiķaukas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Vīpes pagastā.

Avoti: LC

Ezerlūkas   vietv.

1. Ezerlūku kalns - Ezerlūķu pilskalns Dobeles novada Bikstu pagastā.

Avoti: LD

Ezerlūķi   vietv.

1. Ezerlūķu pilskalns - atrodas Dobeles novada Bikstu pagastā, Zebrus ezera ziemeļu krastā, savrups, ~30 m augsts, ainavisks paugurs, plakums - ~40 x 25 m, kultūrslānis nav konstatēts un datējums nav zināms.

Avoti: LE1

Ezermala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Vecumu pagastā.

Avoti: LC

ezermala   -as, s.

1. Ezera mala, krasts, vieta ap ezeru.

Avoti: LLVV

ezermale   apv.

1. Ezermala.

Avoti: KiV

ezermalieši

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Ezermala" iedzīvotāji.

2. Ezermalas iedzīvotāji.

Avoti: V1

ezermalietis   apv.

1. Ezermalas iedzīvotājs.

2. vsk. Ezermalieši.

Avoti: KiV

ezermalnieks   -a, v.; pareti.

1. Cilvēks, kas dzīvo ezermalā, ezera tuvumā.

Avoti: LLVV

ezermaļnieki

1. Ventspils novada Zlēku pagasta apdzīvotās vietas "Ezermaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ezermeldri   apv.

1. Ezera meldrs ("Scirpus lacustris").

Avoti: Aug2

ezermītne   vēst.

1. Nocietināta dzīvesvieta ezera salā vai sēklī no akmens laikmeta, kā arī vēlāk Vācijas, Īrijas, Igaunijas, Latvijas teritorijā (izpētīta Āraišu ezerpils).

Avoti: EV

ezermuizieši

1. Daugavpils novada Skrudalienas pagasta apdzīvotās vietas "Ezermuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ezermuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Engures novada Engures pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Vīpes pagastā.

4. Ezermuižas ezers - Rāķis, ezers Kocēnu novada Dikļu pagastā.

Avoti: LC, LD

ezermuižnieki

1. Talsu novada Ārlavas pagasta apdzīvotās vietas "Ezermuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ezerne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Skrudalienas pagastā.

2. Ezernes ezers - Šengeidas ezers Daugavpils novada Skrudalienas pagastā.

Avoti: LC, LD

Ezernieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Dagdas novadā 50 km no Krāslavas, pagasta centrs.

2. Ezernieku pagasts - pagasts Dagdas novadā (līdz 2009. g. - Krāslavas rajonā), robežojas ar Šķaunes, Svariņu, Dagdas un Andzeļu pagastu, kā arī ar Rēzeknes un Ludzas novadu; bijušie nosaukumi: Bukmuižas pagasts, krieviski - Bukmuižskaja.

Ezernieku pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara pagasta teritorijas pievienota tagadējam Dagdas, Andzeļu, Bērziņu un Svariņu pagastam.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Avoti: LC

ezernieki

1. Durbes novada Durbes pagasta apdzīvotās vietas "Ezere" iedzīvotāji.

2. Saldus novada Ezeres pagasta apdzīvotās vietas "Ezere" iedzīvotāji.

3. Kuldīgas novada Rendas pagasta apdzīvotās vietas "Ezeri" iedzīvotāji.

4. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Ezernieki" iedzīvotāji.

5. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Ezernieki" iedzīvotāji.

6. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Ezernieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ezernieks   apv.

1. Ezermalas iedzīvotājs.

2. vsk. Ezernieki.

Avoti: Sin

ezernieši

1. Daugavpils novada Skrudalienas pagasta apdzīvotās vietas "Ezerņa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ezernīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

3. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Ezernieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ezerova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

ezerpīles

1. Pīļu dzimtas ģints, nelielas un vidēji lielas pīles (masa - 0,4- 1,4 kg), ligzdo gk. ezeros, barību iegūst nirstot, medījami putni; 12 s., Latvijā 4 s., ligzdo 3 s.: brūnkaklis, cekulpīle, ķerra.

Avoti: EV

ezerpils   dsk. ģen. -ļu, s.

1. Ezermītne.

Avoti: MLVV

Ezerpodnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

Avoti: LC

ezerpuķes   apv.

1. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

2. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: Aug2

ezerputns   apv.

1. Ūdensputns, kas dzīvo ezerā.

Avoti: ME

ezerrieksts   -a, v.

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Trapaceae"), ūdensaugs, 1 ģints.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Trapa"), ūdensaugs ar peldošu rombisku lapu rozeti un baltiem ziediem, (30 vai pat 200 sugas, bet pēc citiem uzskatiem ir tikai 1 ļoti polimorfa suga), Latvijā 1 suga.

Peldošais ezerrieksts— ezerriekstu suga ("Trapa natans"), Latvijā aizsargājams ūdensaugs.

Avoti: LLVV, LD

ezerroze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Ūdensroze.

2. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: LLVV

ezerrozes   apv.

1. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

2. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: Aug2

ezerrutks   apv.

1. Indīgais velnarutks ("Cicuta virosa").

Avoti: Aug2

ezers   -a, v.

1. Dabiska ūdenskrātuve, kas aizņem sauszemes virsas iedobumu.

Dzirnavu ezers— dzirnezers.

Ezeru nogulumi— ezeros nogulsnējušies ieži.

Asaru ezers— acs mediālais kaktiņš, kur sakrājas asaru šķidrums.

Ancilus ezers— saldūdens ezers, kas Baltijas jūras ieplakā pastāvēja pēcleduslaikmeta boreālajā laikā (pirms 9000-8300 gadu), krasta veidojumi Latvijā sastopami tikai Kurzemes pussalā, Rīgas līča dienvidu daļā šī ezera līmenis bija par 5-6 m zemāks par pašreizējo jūras līmeni.

Avoti: LLVV, LE1

ezersaimniecība   novec.

1. Saimnieciskā darbība ezeros, gk. zveja.

Avoti: LLx

Ezersala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LC

ezersalieši

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Ezersala" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ezersīga   novec.

1. Sīgu suga, kas dzīvo, vai tiek audzēta ezerā; sīga.

Avoti: LLx

Ezerslokas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Ilzenes pagastā.

Avoti: LC

ezerspāre

1. dsk. Spāru dzimtas ģints ("Orthetrum"), Latvijā konstatēta 1 s.

2. Šīs ģints suga ("Orthetrum cancellatum"), spāres ķermenis 26-35 mm garš, bieži sastopama pie ezeriem un mitrās pļavās visā Latvijā.

Avoti: LD

Ezerstaleidzāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

Avoti: LC

Ezerstarpi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

ezerstiebri   novec.

1. Ezermeldri.

Avoti: LME

ezerstobri   apv.

1. Meldri ("Scirpus").

Avoti: Aug2

Ezeru   vietv.

1. Ezeru ieleja - tektoniska ieliece starp Hangaja grēdu ziemeļos un Gobi Altaju dienvidos, Mongolijā, garums - >300 km, augstums - >1000 m vjl., saldūdens ezeri un sāļezeri.

Avoti: PZT

ezeruks   apv.

1. Dem. --> ezers.

Avoti: EH

ezervabole   biol.

1. Vaboļu kārtas dzimta ("Noteridae"), kas senāk bija iekļauta airvaboļu dzimtā kā ģints "Noterus", Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LD

ezervāles   apv.

1. Kāds ūdensaugs.

Avoti: ME

ezervālītes   novec.

1. Ūdens un purvu augi ar ziediem cilindriskās vārpās vai vālītēs, gara ziedkāta galā.

Avoti: LME

ezervērsis   apv.

1. Ezergailis.

Avoti: EH

ezerzinātne

1. Limnoloģija - zinātne par ezeriem.

Avoti: ZTV

ezēt   apv.

1. Rušināt ar vagojamo arklu.

Avoti: ĒiV

ēzēt   apv.

1. Ar gaisa plūsmas palīdzību palielināt uguni.

2. Kasīt, skrāpēt.

3. Lamāt, sunīt.

Avoti: ME

ēzēties   apv.

1. Kvēlot; nokarsēt.

2. Strīdēties, ķildoties, lamāties.

3. Smagi strādāt, ar grūtībām nest.

Avoti: ME

Ezgena   vietv.

1. Pilsēta Kirgizstānas Republikā, Ošas apgabalā, 48000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

ezieši

1. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Eži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ezīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Skarbs, nelaipns.

Avoti: LLVV

Ezine   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ezine"), Čanakales ilā, 13400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ēziņbānis   apv.

1. Vilciens.

Avoti: ViV

ezis   eža, v.

1. Kukaiņēdēju kārtas zīdītājs ar cietām adatām klātu muguru.

2. Kukaiņēdāju kārtas dzimta ("Erinceidae"), nelieli zīdītāji (ķermeņa garums - 10,5-44,5 cm, masa - līdz 1,1 kg), mīt mežos un atklātās vietās Eirāzijā, Āfrikā, Filipīnās, Indonēzijā; 10 ģ., 14 s.; Latvijā konstatēta 1 ģ. ar 2 sugām.

Baltkrūtainais ezis— ežu dzimtas suga ("Erinaceus concolor"), neliels dzīvnieks ar 25-30 cm garu druknu ķermeni, masa - 0,7-0,8 kg, mugura un sāni klāti ar asām adatām, Latvijā sastopams bieži.

Brūnkrūtainais ezis— ežu dzimtas suga ("Erinaceus europaeus"), Latvijā saudzējams.

3. apv. Vagotājarkls (nezāļu izecēšanai no vagām).

4. mil. Pārnesams pretkājnieku šķērslis - trīs savstarpēji perpendikulāri koki, uz kuriem nostiprinātas dzeloņstieples.

Avoti: LLVV, LD, ViV

ēzis   apv.

1. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Avoti: Aug2

Ezīšava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Mārkalnes pagastā.

Avoti: LC

ezītis   -ša, v.

1. Dem. --> ezis.

2. sar. Vīriešu frizūra - īsi apgriezti mati.

3. apv. Ecēšveida arkls.

4. apv. Kaktuss.

Avoti: LLVV, KnG, EH

Ezītis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Olaines novada Olaines pagastā.

Avoti: LC

EZKA   saīs.

1. Eiropas Zivsaimniecības kontroles aģentūra.

Avoti: PnR

ēzma   apv.

1. Ēsma.

Avoti: ME

ezodeviācija   med.

1. Abu acu redzes asu pastiprināta tendence konverģēt.

2. Griešanās iekšup.

Avoti: TM

ezodisks   med.

1. Centripetāls, aferents.

Avoti: TM

ezofag-   med.

1. Salikteņos norāda uz barības vadu.

Avoti: MSV

ezofagalģija   med.

1. Sāpes barības vadā.

Avoti: MSV

ezofagektāzija   med.

1. Barības vada paplašināšanās.

Avoti: MSV

ezofagektomija   med.

1. Barības vada izgriešana.

Avoti: MSV

ezofagektopija   med.

1. Iedzimta barības vada atrašanās anomālā vietā.

Avoti: MSV

ezofagisms   med.

1. Barības vada cirkulāro muskuļu šķiedru ilgstoša vai bieži atkārtota spazma.

Avoti: MSV

ezofagīts   med.

1. Barības vada iekaisums.

Avoti: MSV

ezofago-   med.

1. Salikteņos norāda uz barības vadu.

Avoti: MSV

ezofagoduodenostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp barības vadu un divpadsmitpirkstu zarnu.

Avoti: MSV

ezofagoenterostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp barības vadu un tievo zarnu.

Avoti: MSV

ezofagofarinkss   med.

1. Rīkles distālā daļa, kurā rīkles apakšējā sašaurinātājmuskuļa šķiedras iet cirkulāri.

Avoti: TM5

ezofagogastroduodenoskopija   med.

1. Barības vada, kuņģa un divpadsmitpirkstu zarnas endoskopija.

Avoti: VE

ezofagogastroskopija   med.

1. Barības vada un kuņģa iekšpuses apskate.

Avoti: MSV

ezofagogastroskops   med.

1. Ierīce barības vada un kuņģa iekšējās virsmas apskatei.

Avoti: MSV

ezofagogastrostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp barības vadu un kuņģi.

Avoti: MSV

ezofagogrāfija   med.

1. Barības vada rentgenogrāfija.

Avoti: MSV

ezofagojejunostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp barības vadu un tukšo zarnu.

Avoti: MSV

ezofagokardiogrāfija   med.

1. Sirds kustību grafiskas reģistrācijas metode caur barības vadu.

Avoti: MSV

ezofagomikoze   med.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu ierosināta barības vada slimība.

Avoti: MSV

ezofagopātija   med.

1. Barības vada slimība.

Avoti: MSV

ezofagoplastika   med.

1. Plastiska barības vada operācija.

Avoti: MSV

ezofagoplēģija   med.

1. Barības vada paralīze.

Avoti: MSV

ezofagoplikācija   med.

1. Paplašināta barības vada sašaurināšana, tā sienu gareniski sakrokojot.

Avoti: MSV

ezofagoptoze   med.

1. Barības vada noslīdējums.

Avoti: MSV

ezofagorāģija   med.

1. Barības vada asiņošana.

Avoti: MSV

ezofagoskopija

1. Barības vada iekšējās virsmas apskate ar speciālu instrumentu, viens no endoskopijas veidiem.

Avoti: LPE

ezofagoskops

1. Endoskopisks instruments barības vada iekšējās virsmas apskatei.

Avoti: LPE

ezofagostenoze   med.

1. Barības vada daļēja striktūra vai vispārējs sašaurinājums.

Avoti: MSV

ezofagostomija   med.

1. Barības vada atveres izveidošana.

Avoti: MSV

ezofagostomoze   med.

1. Infestācija ar ezofagostomiem.

Avoti: TM5

ezofagotomija   med.

1. Barības vada sienas pārgriešana, barības vada lūmena atvēršana.

Avoti: MSV

ezofagotoms   med.

1. Instruments barības vada atvēršanai.

Avoti: MSV

ezoforija   med.

1. Pastiprināta abu acu redzes asu tendence konverģēt.

Avoti: MSV

ezokataforija   med.

1. Stāvoklis, kad redzes ass pavērsta iekšup un lejup.

Avoti: TM

Ēzops

1. Sengrieķu dzejnieks, tiek uzskatīts par fabulas žanra radītāju.

Ēzopa valoda— līdzību valoda, maskēts domu izteiksmes veids.

Avoti: LEV

ezotērija   s.

1. Vispārināta īpašība --> ezoterisks; ezoterisko jautājumu kopums, mācība par to.

Avoti: MLVV

ezoterika   s.

1. Vispārināta īpašība --> ezoterisks; ezoterisko jautājumu kopums, mācība par to.

Avoti: MLVV

ezoteriķi   mit.

1. Pitagoriešu apvienības biedri, kuri iesvētīti un iepazīstināti ar visiem noslēpumiem un ir pilntiesīgi adepti.

Avoti: MrJ

ezoterisks

1. Tāds, ko spēj uztvert, saprast, izskaidrot tikai daži izredzētie; mistisks.

2. med. Tāds, kas rodas organismā pašā, endogēns.

Avoti: MLVV, TM

ezoterisms

1. Ticība kādam iekšējam ceļam, kurā indivīdam gaišredzību un pestīšanu palīdz gūt īpašas zināšanas.

Avoti: IdV

ezotoksīns   med.

1. Indīga viela, kas rodas organismā.

Avoti: TM

ezotropija   med.

1. Šķielēšana uz iekšu.

Avoti: TM

Ezra   rel.

1. Babilonijas trimdas laika rakstu mācītājs, kuru Persijas valdnieks ar pavēli nosūtīja uz Jeruzalemi reformēt reliģiju; 458. g. p. m. ē. aizsāka jūdu ticības attīrīšanas procesu, kā arī pasludināja Toru par galveno autoritāti jūdu dzīvē.

Avoti: R1

Ezupol   vietv., vēst.

1. Idzipoles, Izatu muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Kaunatas pagastā.

Avoti: KV

Ezvatana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kajseri ilā, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ēža   apv.

1. Mielasts, ēdiens.

2. Negausis, rīma.

3. Barotavas redeles, caur kurām iebāžot galvu cūkas tiek pie siles.

4. Mājdzīvnieku barības galds ar ēdināšanas un dzirdināšanas silēm.

Avoti: ME, ĒiV

ēža   apv.

1. Dārza dobe.

Avoti: ME

eža   -as, s.

1. Neapstrādāta, ar zāli apaugusi šaura sleja (starp laukiem vai ceļmalās).

Ežas puķe— pelašķi.

Ežu zāle— pelašķi.

2. apv. Robeža.

Avoti: LLVV, EH

ežapuķe   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

ežapuķes   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

ežāt   apv.

1. Izvagot ar ecēšveida arklu.

Avoti: KnV

ežektorfiltrs   būvn.

1. Artēziskais dziļsūknis gruntsūdens līmeņa pazemināšanai.

Avoti: ZTV

ežektors   tehn.

1. Sūknis, kurā izmanto pamatstrūklas (šķidruma, gāzes vai tvaika) radīto retinājumu.

2. Ierīce šaujamieročos izšautās patronas čaulītes izsviešanai.

Avoti: ZTV

eženes   apv.

1. Pelašķi.

Avoti: ME

eženieks   apv.

1. Kaimiņš, ar kuru robežojas zemes īpašumi.

Avoti: Sin

ežeņs   mit.

1. Jetija jeb sniega cilvēka nosaukums ķīniešu mitoloģijā, arī maožeņs un žeņsjuns.

Avoti: PlN-5-14

Ežerēle   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Kauņas apriņķī, Kauņas rajona pašvaldībā, 1660 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1956. g.

Avoti: PuA, Wi

Ežezers   vietv.

1. Ezers Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Dagdas novada Andzeļu un Ezernieku pagastā, 169 m vjl., platība - 988 ha (kopā ar salām - 1065 ha), garums - 8,2 km, lielākais platums - 2,5 km, vidējais dziļums - 6,4 m, lielākais dziļums - 21 m, 36 salas (kopējā platība - >75 ha) un ~34 niedrām un meldriem apauguši sēkļi; Jēša ezers.

2. Dabas liegums, izveidots 1999. g., ietilpst Rāznas nacionālajā parkā, kopš 1928. g. valsts aizsardzībā 11 salas, kopš 1977. g. visas salas.

Ežezera salas— botāniskais liegums, tagadējais dabas liegums "Ežezers".

Avoti: LE1

ežgalvainis   apv.

1. Ežgalvīte.

Avoti: ME

ežgalvaiņi   apv.

1. Ežgalvīši.

Avoti: KV

ežgalvīte

1. dsk. Viendīgļlapju klases pandānu rindas dzimta ("Sparganiaceae"), 1 ģints.

2. dsk. Šis dzimtas ģints ("Sparganium"), daudzgadīgi vienmājas līdz 150 cm augsti lakstaugi, kas aug mitrās vietās vai ūdenī; ģintī 20 sugu, Latvijā konstatētas 7 sugas.

Kamolainā ežgalvīte— ežgalvīšu suga ("Sparganium glomeratum"), Latvijā aizsargājama.

Lielā ežgalvīte— ežgalvīšu suga ("Sparganium erectum").

Mazā ežgalvīte— ežgalvīšu suga ("Sparganium minimum").

Sīkaugļu ežgalvīte— ežgalvīšu suga ("Sparganium microcarpum").

Šaurlapu ežgalvīte— ežgalvīšu suga ("Sparganium angustifolium"), Latvijā aizsargājama.

Vienkāršā ežgalvīte— ežgalvīšu suga ("Sparganium emersum syn. Sparganium simplex").

Zālainā ežgalvīte— ežgalvīšu suga ("Sparganium gramineum syn. Sparganium friesii"), Latvijā aizsargājama.

Zarainā ežgalvīte— lielā ežgalvīte.

Avoti: LD, LE1

Eži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vecpiebalgas novada Kaives pagastā.

Avoti: LC

ežiņš   apv.

1. Dem. --> ezis; mazs ezītis.

Avoti: EH

ežlape

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Thuidiaceae"), divmāju vai vienmājas augi, garums - līdz 20 cm, veido dažāda blīvuma velēnas, Latvijā konstatētas 3 ģ., 9 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Thuidium"), ~240 sugu, Latvijā konstatētas 5 sugas.

Dižā ežlape— ežlapju suga ("Thuidium tamariscinum").

Filibēra ežlape— ežlapju suga ("Thuidium philibertii").

Gardzīslas ežlape— ežlapju suga ("Thuidium recognitum").

Stāvā ežlape— ežlapju suga ("Thuidium erectum").

Sausienes ežlape— ežlapju suga ("Thuidium abietinum").

Avoti: LE1

ežmala   -as, s.

1. Ežas mala; arī eža.

Avoti: LLVV

ežmale   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Ežas mala; arī eža.

Avoti: LLVV

ežmāle   apv.

1. Ežmala.

Avoti: EH

ežmalis   apv.

1. Eža.

Avoti: Sin

ežmālis   apv.

1. Ežas mala; ežas tuvākā apkaime.

Avoti: ĒiV

ežmalīte   apv.

1. Neapstrādāta josla starp laukiem.

Avoti: KnG

ežoties   apv.

1. Dusmoties, strīdēties, ķildoties.

Avoti: SLG

ežpuķe   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

ežuks   apv.

1. Ežu mazulis.

Avoti: ViV

Ežupalte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Pededzes pagastā.

Avoti: LC

Ežupīte   vietv.

1. Ārnītes (Gaujas augšteces) lokāls nosaukums tās augštecē.

Avoti: LD

Ežurga   vietv.

1. Pēterupes kreisā krasta pieteka Sējas novadā, garums - 9 km.

Avoti: LD

e-žurnāls   inf.

1. Periodisks izdevums, ko nosūta, izmantojot e-pastu.

Avoti: D3

Ežusala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

Avoti: LC

Ežusola   vietv.

1. Balvu novada Kubulu pagasta apdzīvotās vietas "Ežusala" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

ežvārpainis   apv.

1. Ežgalvīte.

Avoti: ME

ežveidīgie

1. Kukaiņēdāju kārtas dzimta, nelieli zvēri (ķermeņa garums - 10-45 cm, masa - līdz 1100 g), kas klāti ar adatām un spēj saritināties kamolā, 14 s., Latvijā konstatētas 2 grūti atšķiramas sugas.

Avoti: PDE

ežziede

1. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Echinops"), daudzgadīgi lakstaugi, stublājs līdz 2 m augsts, ar tūbainu matojumu, augšdaļā zarots, lapas pamīšas, plūksnaini šķeltas līdz dalītas, dzeloņaini zobainas, apakšpusē balti tūbainas, ~150 sugas, Latvijā kā krāšņumaugus audzē 2 sugas.

Apaļgalvas ežziede— zilā ežziede.

Augstā ežziede— ežziežu suga ("Echinops ritro").

Zilā ežziede— ežziežu suga ("Echinops sphaerocephalus").

Avoti: LD

ežzieds   novec.

1. Ežziede.

Avoti: Bv

f

1. Alfabēta devītais burts.

2. saīs. Sieviešu dzimtes lietvārds (latīņu "femininum").

3. saīs. Fonds (bibliogrāfiskajos aprakstos).

4. saīs. Femto-, priedēklis fizikālo lielumu mērvienību daļu (10-15) veidošanai.

5. saīs. Vārda "fecit" (lat. "ir veicis") saīsinājums uz grafiskiem attēliem (bieži vien atrodams uz mākslas darbiem pirms mākslinieka paraksta).

f. g.— finanšu gads.

f. v.— nākamajā lappusē, otrā pusē (latīņu "folio verso").

Avoti: i2, LEV

F   saīs.

1. Farads (elektriskas kapacitātes mervienība).

2. Fluora ķīmiskais simbols.

3. Fokuss (optikā).

4. Formula (autosportā: F-1 ).

5. Gammas pakāpe (mūzikā).

6. Fārenheita grāds.

7. fiz. Faradeja konstante.

8. jūrn. Starptautisks signāls "Foxtrot" - nozīmē "neesmu vadāms; uzturiet sakarus ar mani".

9. F centri - dielektrisko kristālu krāsu centri, kurus rada kristālu ideālās struktūras defekti.

Avoti: i2, FF

f.   saīs.

1. Fonds (arhīvā).

Avoti: Wi

Fn   saīs.; biol.

1. Simbols hibrīdu paaudžu apzīmēšanai.

Avoti: ĢT

f/s   saīs.

1. Filmu studija (kopā ar nosaukumu: f/s "Rija").

Avoti: i2

F2T   saīs.

1. Brīvi runāt (angļu "free to talk").

Avoti: SV99

fa   nelok.; mūz.

1. Ceturtās pakāpes nosaukums diatoniskajā gammā, kas sākas ar do.

Fa atslēga— nošu atslēga, kas norāda mazās oktāvas fa atrašanās vietu nošu sistēmā.

Avoti: LLVV

fa   mit.

1. Ezoterismā likumi un noteikumi, kas jāievēro, lai attīstītos.

Avoti: SG

Faaa   vietv.

1. Pilsēta Klusā okeāna Biedrības salu grupas Taiti salā, 28400 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

faba   lat.

1. Tauriņziežu dzimtas ģints, kas nodalīta no vīķu ģints.

Faba bona— lauka pupa jeb cūku pupa.

Avoti: LD

fabaceae   lat.

1. Tauriņziežu dzimta.

Avoti: LD

fabales   lat.

1. Pākšaugu rinda.

Avoti: PDE

faberžē

1. Smalki zelta un emaljas izstrādājumi, kādus 19. gs. beigās - 20. gs. sākumā darināja Pēterburgā, galvenokārt galma vajadzībām.

Avoti: PL

fabianieši   novec.

1. Fabiāņi.

Avoti: Ang

fabiāņi

1. Reformistiska inteliģentu organizācija Lielbritānijā, kas dibināta 1884. g.; sludināja pāreju no kapitālisma uz sociālismu reformu ceļā.

Avoti: SV99

fabijanieši   novec.

1. Fabiāņi.

Avoti: Ang

Fabijanovka   vietv.

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Jāņuciems" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

fabisms   med.

1. Toksiski alerģisks stāvoklis, ko novēro Vidusjūras zemēs; to raksturo hemolītiskā anēmija, tas rodas no laku pupu ("Vicia faba") lietošanas uzturā vai to ziedputekšņu ieelpošanas; slimība attīstās tikai tad, ja trūkst glukozo-6-fosfātdehidrogenāzes.

Avoti: TM

fablio

1. Neliels, parasti humoristisks stāsts, viens no franču literatūras galvenajiem žanriem viduslaikos.

Avoti: SV69

fabri

1. Senajā Romā - amatnieki, kas varēja kaut ko pagatavot, mākslinieciski apstrādājot koku, metālu u. c.

Avoti: SV08

fabraea   lat.

1. Dermateju dzimtas ģints.

Fabraea ranunculi— šīs ģints suga, kas parazitē uz Kašūbijas gundegas lapām.

Avoti: LD

Fabriāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fabriano"), Markes reģiona Ankonas provincē, 37000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

fabricēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Rūpnieciski izgatavot (ko).

// pārn. Izstrādāt (ko sliktā kvalitātē) lielā daudzumā.

Avoti: LLVV

fabrika   -as, s.

1. Rūpniecības uzņēmums, kas pamatojas uz mašīnu sistēmas izmantošanu.

2. žarg. Nelegāla narkotiku ražotne.

Avoti: LLVV, KZ

fabrikācija   -as, s.; parasti vsk.; sar.

1. Rūpnieciska (izstrādājumu) izgatavošana.

Avoti: LLVV

fabrikants   -a, v.

1. Fabrikas īpašnieks.

2. žarg. Televīzijas izklaides raidījuma, realitātes šova "Fabrika" dalībnieks.

Avoti: LLVV

fabrikātors   novec.

1. Kopš 1373. g. Rīgas virsbīskapijā baznīcas būvkases pārzinis.

Avoti: KV

fabrikāts   -a, v.

1. Apstrādājošās rūpniecības produkts; fabrikas, rūpnīcas izstrādājums.

Avoti: LLVV

Fabriki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

fabriķēt   novec.

1. Fabricēt.

Avoti: LME

fabriķis   žarg.

1. Fabrika.

Avoti: SLG

fabrīķis   žarg.

1. Fabrika.

Avoti: SLG

fabula   -as, s.; literat.

1. Īss, parasti alegorisks, daiļdarbs dzejā, retāk prozā, ar pamācošu, satīrisku vai ironisku saturu.

2. Daiļdarba sižeta secīgs izklāsts; arī sižets.

Avoti: LLVV

fabulists   -a, v.

1. Fabulu autors.

Avoti: LLVV

face   novec.

1. Seja, priekšpuse.

Avoti: KV

facēlija   -as, s.

1. Ūdenslapju dzimtas ģints ("Phacelia"), ~200 sugu (gk. Amerikas kontinentā), Latvijā sastopama tikai 1 suga, Eiropā vairākas audzē kā dekoratīvus augus.

Bišu facēlija— parastā facēlija.

Lipīgā facēlija— facēliju suga ("Phacelia viscida").

Parastā facēlija— facēliju suga ("Phacelia tanacetifolia"), bišaugs ar ziliem ziediem, kas sastopams arī Latvijā.

Pulkstenīšu facēlija— facēliju suga ("Phacelia campanularia").

Avoti: LLVV, LE1

facere   novec.

1. Romiešu juridiskajā praksē šis vārds apzīmēja darbību, sevišķi mantisku darbību, ar ko kāds šādā vai tādā veidā bija saistīts.

Avoti: KV

facētija

1. Viens no epikas žanriem - joku stāsts, kas bija izplatīts Rietumeiropā renesanses laikmetā, bet Krievijā - 17. gs. beigās.

Avoti: SV69

faceto   mūz.

1. Jautri, asprātīgi; ar humoru.

Avoti: Mūz

fachmanis   novec.

1. Speciālists.

Avoti: KV

fachs   novec.

1. Arods, specialitāte.

Avoti: KV

fachverks   novec.

1. Režģu būve, ko taisa novietojot šķautņu kokus stāvu, guleniski, šķērsām un krustām un aizpildot starpas ar ķieģeļiem vai citu noderīgu materiālu.

Avoti: KV

faciāls   novec.

1. Uz seju attiecīgs, sejai piederīgs.

Avoti: KV

facīdija   lat.

1. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases rinda ("Phacidiales").

2. Šīs rindas dzimta ("Phacidiaceae").

Avoti: LD

facies   novec.

1. Augums, āriene: seja, izskats, skats, ārējā parādība.

Avoti: KV

fācija

1. ģeogr. Zemes virsmas dabas teritoriālās diferenciācijas sīkākā vienība jeb elementārais (topoloģiskais) apvidus ģeogrāfiskais komplekss.

2. ģeol. Nogulumu uzkrāšanās vide, kas atspoguļojas iežu īpatnībās; iežu petrogrāfisko un paleontoloģisko pazīmju kopums, kas raksturo nogulumu veidošanos noteiktos vides apstākļos.

Avoti: ZTV

facile   mūz.

1. Viegls, viegli.

Avoti: Mūz

facilitācija   med.

1. Kāda procesa sekmēšana; pretestības samazināšanās sinapsē, impulsam atkārtojoties vai iesaistoties kādā nosacījuma refleksā.

// psih. Biedrisks atbalsts.

Avoti: TM, PsA

facilitāte   novec.

1. Vieglums, veiklība.

Avoti: KV

facio-   med.

1. Salikteņos norāda uz seju.

Avoti: MSV

faciocefalalģija   med.

1. Neiralģiskas sāpes galvā, sevišķi tās ģīmja daļā.

Avoti: TM

facioplēģija   med.

1. Sejas nerva paralīze.

Avoti: TM

facits

1. Iznākums, summa, rezultāts.

Avoti: KV

facolets   novec.

1. 15. gs. Itālijā iecienīts grezns kabatas lakatiņš, īpaši dāmām; 16. gs. modē arī Vācijā, kur pārmērīgā greznuma dēļ to sāka ierobežot.

Avoti: KV

facolets   novec.

1. 15. gs. Itālijā iecienīts grezns kabatas lakatiņš, īpaši dāmām; 16. gs. modē arī Vācijā, kur pārmērīgā greznuma dēļ to sāka ierobežot.

Avoti: KV

factum   novec.

1. Padarītais, notikums.

Avoti: KV

faczja

1. Likumnieki - filozofiskās un politiskās domas virziens Senajā Ķīnā, radās 4. gs. v. p. m. ē., vērsās pret ģints iekārtas paliekām, cīnījās par Ķīnas apvienošanu, atzina despotisku valsts varu un sodu sistēmu, kas pilnīgi pakļauj cilvēku.

Avoti: LPE

fāča   žarg.

1. Tēvs.

Avoti: SLG

fāčs   žarg.

1. Tēvs.

Avoti: SLG

fāčuks   žarg.

1. Tēvs.

Avoti: SLG

FAD   saīs.

1. Flavonadenīndinukleotīds (ģenētikā).

Avoti: i2

Fadejeva   vietv.

1. Fadejeva sala - viena no Anžū salām, atrodas Ziemeļu Ledus okeānā starp Laptevu un Austrumsibīrijas jūru.

Avoti: PZT

fadi   rel.

1. Kaut kas, ko nedrīkst darīt, kas ir aizliegts, tabu Madagaskaras reliģijā.

Avoti: R1

fado

1. Melanholiskas portugāļu dziesmas, ko parasti dzied ģitāras pavadījumā, t. s. portugāļu blūzs (portugāļu "liktenis"); fadu.

Avoti: PL

fadu

1. Fado - melanholiskas portugāļu dziesmas, ko parasti dzied ģitāras pavadījumā, t. s. portugāļu blūzs (portugāļu "liktenis").

Avoti: PL

fadzja

1. Likumnieki - filozofiskās un politiskās domas virziens Senajā Ķīnā, radās 4. gs. v. p. m. ē., vērsās pret ģints iekārtas paliekām, cīnījās par Ķīnas apvienošanu, atzina despotisku valsts varu un sodu sistēmu, kas pilnīgi pakļauj cilvēku.

Avoti: EV

Fadžāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Faggiano"), Apūlijas reģiona Taranto provincē, 3560 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Faenca   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Faenza"), Emīlijas-Romanjas reģiona Ravennas provincē, 58000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

faetons   -a, v.

1. Viegla ekipāža 2; vaļējs vieglais automobilis.

2. Tropisko jūru putns, kas pieder pie airkāju kārtas.

Avoti: LLVV, SV96

Faetons

1. Grieķu mitoloģijā - Saules dieva Hēlija dēls; paņēmis Saules ratus, viņš nevarēja savaldīt ugunīgos debess zirgus un pievirzīja tos tik tuvu Zemei, ka izcēlās ugunsgrēks; lai glābtu Zemi, Zevs viņu notrieca ar zibeni.

Avoti: LEV

Faetonts   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Saules dieva Hēlija un okeanīdas Klimenes dēls, kurš neprasmīgi vadīja Hēlija kaujas ratus un Zevs bija spiests viņu nogalināt.

Avoti: PmV

Fafi   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Fafe"), Bragas apgabalā, 20600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Fāfnirs   mit.

1. Ziemeļu tautu mitoloģijā - pūķis, pārvērsts par milzi, kurš sargā zelta lādi un kuru nonāvē Sīgurds Fāfnirkāvis.

Avoti: LEV

fag.   saīs., mūz.

1. Fagots.

Avoti: Mūz

fagaceae   lat.

1. Dižskābaržu dzimta.

Avoti: LD

fagācejas   novec.

1. Dižskābaržu dzimta ("Fagaceae").

Avoti: KV

fagales   lat.

1. Dižskābaržu rinda.

Avoti: PDE

fagara

1. Garšviela - Sečuānas pipari, pazīstami arī kā ķīniešu, japāņu pipari.

Avoti: PL

fagarīns   med.

1. Alkaloīdu grupa Argentīnas koka "Fagara coco" lapās; līdzīgi hinīnam ietekmē sirds ritmu.

Avoti: TM

fagedēna   med.

1. Penetrējoša čūla.

Avoti: MSV

fagedēnikas   novec.

1. Čūlas, kas iet arvien plašumā un nepadodas dziedēšanai.

Avoti: KV

Fāgernese   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Oplannes filkē, 1770 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Fagešta   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vestmanlandes lēnē, 11100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

fāgi

1. Bakteriofāgi - vīrusi, kas parazitē baktērijās u. c. mikroorganismos.

Avoti: SV99

fago-   med.

1. Salikteņos norāda uz aprīšanu, sagremošanu.

Avoti: MSV

fagocīti

1. Specializētas saistaudu šūnas, kas spēj satvert un iznīcināt organismā iekļuvušās dzīvās daļiņas (mikroorganismus, šūnu fragmentus).

Avoti: LD

fagocitolīze   med.

1. Fagocītu sairšana.

Avoti: MSV

fagocitoze   biol.

1. Spēja satvert un sagremot svešķermeņus, arī mikroorganismus un bojāgājušo šūnu atliekas.

Avoti: SV96

fagocīts   -a, v.; biol.

1. Šūna, kas satver un iznīcina organismā iekļuvušos mikrobus un svešķermeņus.

Avoti: LLVV

fagodinamometrs   med.

1. Aparāts košļāšanas muskuļu spēka noteikšanai.

Avoti: MSV

fagofobija   med.

1. Slimīgas bailes no ēšanas.

Avoti: MSV

fagokarioze   med.

1. Šūnas kodola fagocitārā aktivitāte.

Avoti: MSV

fagomānija   med.

1. Psihisku slimnieku patoloģiski kāpināta ēstgriba.

Avoti: MSV

fagopīrisms

1. med. Saindēšanās ar griķiem; alerģisks stāvoklis, kas izpaužas kā šķebināšana, vemšana, nātrene un deguna un acu gļotādas kairinājums.

2. Dzīvnieku griķu slimība, ar kuru saslimst balti un baltraibi dzīvnieki, ja tos saulainā laikā ēdina ar griķiem, lucernu vai baltsārto āboliņu.

Avoti: MSV, LxE

fagopyrum   lat.

1. Griķi.

Fagopyrum esculentum— sējas griķis.

Fagopyrum tataricum— Tatārijas griķis.

Avoti: LD

fagote   novec.

1. Fagots.

Avoti: LME

fagoterapija

1. Dažu bakteriālu slimību ārstēšana ar specifiskiem bakteriofāgiem.

Avoti: LPE

fagotists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē fagotu.

Avoti: LLVV

fagotniece   mūz.; novec.

1. Fagotiste.

Avoti: MūV

fagotnieks   mūz.; novec.

1. Fagotists.

Avoti: MūV

fagots   -a, v.

1. Zema reģistra koka pūšamais mūzikas instruments ar vārstuļu sistēmu un divkāršu mēlīšu iemutni.

Avoti: LLVV, Mūz

fagotti   mūz.

1. Fagots.

Avoti: Mūz

fagotto   mūz.

1. Fagots.

Avoti: Mūz

fagus   lat.

1. Dižskābarži.

Fagus sylvatica— parastais dižskābardis.

Fagus grandiflora— Amerikas dižskābardis.

Avoti: LD

faha   novec.

1. Plata sarkana vilnas josta vīriešu tautas apģērbam Aragonijā un Andalūzijā, ko tin divkārt ap vidu.

Avoti: KV

Faha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Vacha"), Tīringenes federālajā zemē, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fahita

1. Fajita - meksikāņu ēdiens: strēmelēs sagriezta grilēta asa gaļa.

Avoti: PL

Fahsabloui   vietv.

1. Līcis Atlantijas okeāna ziemeļu daļā ("Faxafloi"), Islandes rietumu piekrastē, starp Reikjanesas un Snaivedlsnesa pussalu, iesniedzas sauszemē - 60 km, platums pie ieejas - 120 km, dziļums pārsvarā 50 m, krasti zemi, purvaini.

Avoti: PZT, PuA

fahverks   arhit.

1. Pildrežģis.

Avoti: SV96

faiāki   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - viesmīlīga un laimīga tauta Sherijas salā, kas palīdzēja visiem nelaimē nokļuvušajiem jūrasbraucējiem nokļūt dzimtenē.

Avoti: KV, Mit

faidešīns   tekst.

1. Fajs - vidēji blīvs zīda audums ar sīkām rieviņām; lieto sieviešu apģērbu šūšanai.

Avoti: SV69

Faidra   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Atēnu valdniece, Krētas valdnieku Mīnoja un Pāsifajas meita, Ariadnes māsa, Tēseja otrā sieva.

Avoti: Mit

faierbols

1. Ierosinātas atoma kodola vielas sablīvējums.

Avoti: Ang

faif   žarg., nelok.

1. Pieci.

2. Piecnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

faifaks   žarg.

1. Piecnieks (atzīme skolā).

2. Pieci lati (rubļi).

Avoti: SLG

faifiņš   žarg.

1. Piecnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

faifniks   žarg.

1. Pieci lati.

Avoti: SLG

faifokloka   novec.

1. Pēcpusdienas maltīte, kurā parasti dzer tēju.

Avoti: Ang

faifokloks   novec.

1. Pēcpusdienas maltīte, kurā parasti dzer tēju.

Avoti: Ang

faifs   žarg.

1. Piecnieks (atzīme skolā).

2. Pieci lati.

Avoti: SLG

faifuks   žarg.

1. Piecnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

Faihingene   vietv.

1. Fainhingene pie Encas - pilsēta Vācijā ("Vaihingen an der Enz"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 28100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Faijūma   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē ("Al Fayyūm"), muhāfazas administratīvais centrs, 305000 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Oāze un muhāfaza Ēģiptē ("Al Fayyūm"), Lībijas tuksneša ziemeļaustrumos, platība - ~1800 kvadrātkilometru.

Avoti: LpA, PuA, PZT

fails   -a, v.; dat.

1. Datu kopa, tekstuāls vai grafisks dokuments, kas datorā tiek uzglabāts vai apstrādāts kā atsevišķa vienība ar savu nosaukumu; datne.

faināls   žarg.

1. Nobeigums, fināls.

Avoti: SLG

fainders   žarg.

1. Meklētājs (datorprogrammā).

Avoti: SLG

faino   žarg.

1. Lieliski, jauki, izcili.

Avoti: JV

fainoģenētika   novec.

1. Fēnoģenētika.

Avoti: KV

fainoloģija   novec.

1. Fenoloģija.

Avoti: KV

fainomenāli   novec.; apst.

1. Fainomenāls.

Avoti: LV93

fainomenālisms   novec.

1. Viedoklis atziņas teorijā, kas māca, ka cilvēks izzina nevis lietas, kādas tās pašas par sevi ir, bet kā tās parādās mūsu apziņai.

Avoti: KV

fainomenāls   novec.

1. Ārkārtīgs, izcils.

Avoti: KV

fainomenoloģija   novec.

1. Zinātne par parādībām, apziņas faktu aprakstīšana un analīze.

Avoti: KV

fainomenoloģisks   novec.

1. Uz parādībām, uz atziņas faktiem attiecīgs.

Avoti: KV

fainomens   novec.

1. Fenomens.

Avoti: KV

fainotips   novec.

1. Fenotips.

Avoti: KV

fairāms   žarg.

1. Pārtraukums (darbā); darba beigas.

Avoti: SLG

fairbols

1. Ierosinātas atoma kodola vielas sablīvējums.

Avoti: Ang

Faisalābāda   vietv.

1. Pilsēta Pakistānas austrumu daļā (angļu val. "Faisalabad"), Pendžābas provincē, 2494000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

faiv   žarg., nelok.

1. Piecnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

faivokloks   novec.

1. Pēcpusdienas maltīte, kurai ir saviesīgs raksturs un kurā parasti dzer tēju.

Avoti: SV99

faivs   žarg.

1. Piecnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

Faizabada   vietv.; novec.

1. Feizābāda - pilsēta Afganistādā.

Avoti: PZT

fajalits   novec.

1. Olivīna grupas minerāls, tumši zaļā vai melnā krāsā, kristalizājas rombiskā singonijā.

Avoti: KV

fajans   novec.

1. Smalka balta māla trauku izstrādājumi.

Avoti: LV93

fajanss   -a, v.

1. Minerālu masa, ko gatavo no īpašām māla šķirnēm ar ģipša un citu vielu piejaukumu un izmanto keramikā.

2. Keramikas izstrādājums no šīs masas.

Avoti: LLVV

fajita

1. Meksikāņu ēdiens: strēmelēs sagriezta grilēta asa gaļa; dažkārt kopā ar dārzeņiem, sieru u. c. ierullēta mīkstajā meksikāņu pankūkā tortijā.

Avoti: PL

fajolisms   novec.

1. Franču inženiera Anrī Fajola (Henri Fayol) izstrādātu uzņēmuma vadības principu kopums.

Avoti: TV

fajs   tekst.

1. Vidēji blīvs zīda audums ar sīkām rieviņām; lieto sieviešu apģērbu šūšanai, faidešīns.

Avoti: SV69

fak-   med.

1. Salikteņos norāda uz acs lēcu.

Avoti: MSV

fak   vulg.

1. Lieto kā lamuvārdu, lai izteiktu negatīvas emocijas.

Avoti: SLG

fak.   saīs.

1. Fakultāte.

Avoti: i2

Fakaifou   vietv.

1. Pilsēta Tuvalu, 1010 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA

fakains   vulg.

1. Ļoti slikts.

Avoti: SLG

fakans   vulg.

1. Ļoti slikts.

Avoti: SLG

Fakaofa   vietv.; novec.

1. Fakaofo - viena no Tokelau salām.

Avoti: PZT

Fakaofo   vietv.

1. Pilsēta Okeānijā, Jaunzēlandes aizjūras teritorijas Tokelau administratīvais centrs, 480 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Viena no Tokelau salām Klusā okeāna dienvidaustrumu daļā, Jaunzēlandes aizjūras teritorija, platība - 2,5 kvadrātkilometri.

Avoti: LpA, PuA, PZT

fakcijas

1. Personu kopums, kas organizēja zirgu sacīkstes Senajā Romā.

2. Sporta organizācijas Bizantijas pilsētās (4.-7. gs.).

Avoti: LPE

fākela

1. Saules fotosfēras lāpa; fotosfēras lāpas ir tās rajoni ar pastiprinātu spožumu, kas parasti parādās aktīvajos apgabalos agrāk par plankumiem un pazūd pēc to izzušanas.

Avoti: LPE

faki

1. Eiglēnaļģu nodalījuma ģints ("Phacus"), mikroskopiskas, brīvi peldošas aļģes ar nemainīgu šūnas formu; ~140 sugu, Latvijā konstatētas 24 s., kas sastopamas nelielos, gk. ar organiskām vielām piesārņotos ūdeņos, kā arī pārpurvotās ezeru un upju piekrastēs.

Avoti: LD

fakihs

1. Islāma tiesību zinātājs, skolotājs.

Avoti: SV08

fakīns   vulg.

1. Ļoti slikts.

2. Tāds, kas izraisa neapmierinātību, dusmas.

Avoti: SLG

fakirs   novec.

1. Cilvēks, kas atteicies no pasaules priekiem un bēdām, lai lūgšanās un atturībā dzīvotu vienīgi Dievam patīkamu dzīvi; Indijas musulmaņu mūks.

Avoti: KV, LV93

fakīts   med.

1. Acs lēcas iekaisums.

Avoti: MSV

fakjū   vulg.

1. Ej prom.

Avoti: JV

fako-   med.

1. Salikteņos norāda uz acs lēcu.

Avoti: MSV

fakoanafilakse   med.

1. Pastiprināta jutība pret lēcas proteīniem.

Avoti: TM5

fakocēle   med.

1. Lēcas trūce; lēcas pārvietošanās acs priekšējā kamerā.

Avoti: MSV

fakocistektomija   med.

1. Lēcas kapsulas daļas izgriešana kataraktas gadījumā.

Avoti: MSV

fakocistīts   med.

1. Acs lēcas kapsulas iekaisums.

Avoti: MSV

fakoemulsifikācija

1. Ķirurģiska kataraktas ārstniecības metode, kuras laika tiek nomainīta bojātā acs lēca un tā aizstāta ar mākslīgu lēcu.

Avoti: PL

fakoerīze   med.

1. Acs lēcas izsūkšanas operācija kataraktas gadījumā.

Avoti: MSV

fakoīds   med.

1. Tāds, kas līdzīgs lēcai.

Avoti: TM5

fakolīze   med.

1. Lēcas šķīdināšana operācijas ceļā vai ar medikamentu palīdzību.

Avoti: MSV

fakolizīns   med.

1. Acs lēcas albumīns; lieto agrīnas kataraktas stadijas ārstēšanā.

Avoti: TM5

fakoma   med.

1. Acs lēcas audzējs.

2. Iedzimts tīklenes audzējs, redzams mikroskopiski.

Avoti: MSV

fakomalācija   med.

1. Acs lēcas atmiekšķēšanās.

Avoti: MSV

fakomatoze   med.

1. Pārmantota slimība, kuras gadījumā novēro multiplus neiroektodermālas cilmes audzējus centrālajā nervu sistēmā un tīklenē, piem., tuberozās sklerozes gadījumā, neirofibromatozes u. c. gadījumos.

Avoti: TM5

fakometecēze   med.

1. Acs lēcas dislokācija.

Avoti: MSV

fakometrs   med.

1. Aparāts lēcas laušanas spējas noteikšanai.

Avoti: MSV

fakopalinģenēze   med.

1. Acs lēcas reģenerācija.

Avoti: MSV

fakoplanēze   med.

1. Pārmērīgs lēcas kustīgums (no mugurējās acs kameras uz priekšējo un atpakaļ).

Avoti: MSV

fakoskleroze   med.

1. Acs lēcas sacietēšana.

Avoti: MSV

fakoskops   med.

1. Aparāts acs lēcas akomodatīvo pārmaiņu konstatēšanai.

Avoti: MSV

fakoskotasms   med.

1. Lēcas apduļķojums.

Avoti: MSV

fakota

1. dsk. Zaļaļģu klases volvoksu rindas dzimta ("Phacotaceae"), mikroskopiskas vienšūnas zaļaļģes ar divām vienāda garuma vicām; 32 sugas, Latvijā konstatētas 2 ģintis, 7 sugas.

Avoti: LD, LE1

fakoterapija   med.

1. Piededzināšana, koncentrējot saules staru ar lēcu.

Avoti: MSV

faks   žarg.

1. Fakultāte.

Avoti: SLG

Faksa   vietv.; novec.

1. Fakselvena - upe Zviedrijā.

Avoti: PZT

Fakse   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 3850 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Fakse Ladepladsa - pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 2870 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Fakselvena   vietv.

1. Upe Zviedrijas vidienē, garums - 340 km, Ongermanelvenas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

faksimilizdevums

1. Iespieddarba publikācija fotomehāniskā iespiedumā.

Avoti: ZTV

faksimilkarte   ģeod.

1. Kartes kopija, kas precīzi atbilst oriģinālam pēc izmēriem, satura un krāsām.

Avoti: ĢmV

faksimils   -a, v.

1. Precīzs (rokraksta, dokumenta, gleznas u. tml.) atveidojums, kas noder pavairošanai; attiecīgais attēls.

Faksimila kokgriezums— tieši pēc oriģināla kokā griezts attēls.

Faksimila aparāts— aparāts, kas pēc uztvertā koda veido attēlu.

2. Glezniecības, grafikas darba reprodukcija fotomehāniskā iespiedumā.

Avoti: LLVV

faksimilsakari

1. Elektrosakaru sistēma dokumentu (tekstu, zīmējumu, fotoattēlu) pārraidīšanai.

Avoti: SV99

faksis   žarg.

1. Sūtījums, paziņojums pa faksu.

Avoti: SLG

faksmodems   inf.

1. Specializēts modems, kas ļauj izmantot personālo datoru faksu pārraidīšanai un saņemšanai.

Avoti: ZTV

faksodijzieži   novec.

1. Ziemeļamerikā un Ķīnā sastopama skujaiņu dzimta (Eiropā gandrīz izmirusi), pie kuras pieder arī sekvojas.

Avoti: LME

fakss   inf.

1. Aparāts informācijas pārraidīšanai un uztveršanai ar faksimilsakariem, telefakss.

2. Teksta vai grafisku attēlu kopija, kas saņemta ar faksimilsakariem.

Avoti: ZTV

faksserveris   inf.

1. Specializēts datoru tīkla serveris, kas nodrošina faksa pakalpojumus visām datoru tīkla darbstacijām.

Avoti: D3

fakticitāte

1. lat. Dotība, esamība.

2. Kaut kas mākslīgs, ar apdomu radīts.

Avoti: KV, PL

faktisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pamatots ar faktiem, tāds, kas ir saistīts ar faktiem; īsts, pareizs.

Avoti: LLVV

faktiss   novec.

1. Eļļas kaučuks, kaučuka surogāts.

Avoti: KV

faktitīvs   apv.

1. Tāds (darbības vārds), kas apzīmē darbību vai procesu, kas noved pie rezultāta.

Avoti: AB2, OxL

faktogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Faktu reģistrēšana, aprakstīšana bez to dziļākas analīzes.

Avoti: LLVV

faktogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar faktogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

faktoranalīze

1. Matemātiskās statistikas metode noteiktu neizmērāmu faktoru analizēšanai; izmanto psiholoģijā, inteliģences izpētē, ekonomikā, socioloģijā.

Avoti: LEV

faktoreja   novec.

1. Faktorija - tirdzniecības kantoris un apmetne (parasti kolonijās).

Avoti: Ang

faktorekoloģija

1. Autekoloģija - ekoloģijas virziens, kurā pēta vienas sugas indivīdu un vides mijiedarbību.

Avoti: ZTV

faktorgrupa

1. Grupas faktorkopa, kurā sadalījums saskaņots ar grupas operāciju.

Avoti: LPE

faktoriāls   -a, v.; mat.

1. Dabisko skaitļu virknes secīgo skaitļu reizinājums no viena līdz kādam skaitlim (piem., 4!=1x2x3x4=24).

Avoti: LLVV

faktorija   -as, s.

1. neakt. Tirdzniecības kantoris un apmetne, ko tirgotāji organizē kolonijās.

2. Attālos medību rajonos iekārtots centrs medījumu iepirkšanai un mednieku apgādei.

Avoti: LLVV

faktorings

1. Komisijas tirdzniecības darījuma paveids, kurā banka pērk klienta faktūrrēķinus, faktiski kreditējot sava klienta apgrozības kapitāla apriti.

Avoti: SV99

faktors   -a, v.

1. Būtisks, nepieciešams nosacījums (kādam procesam, parādībai).

2. Koeficients, skaitlis, kas tiek reizināts ar kādu citu skaitli.

3. neakt. Veikalvedis, faktorijas vadītājs; tehniskais vadītājs tipogrāfijā.

Avoti: LLVV, TV, GV

faktotums

1. novec. Uzticības persona, kāda cilvēka labā roka, kas bez ierunām izpilda visus uzdevumus.

2. iron. Cilvēks, kas visur iejaucas, visur bāž savu degunu.

Avoti: SV69

fakts   -a, v.

1. Reāls, patiess notikums, (īstenības) parādība.

Nodibināt faktu— ar tiesas lēmumu civilprocesā konstatēt kādu (juridiski nozīmīgu) notikumu, apstākli, attiecību, datus.

2. Pieredzē iegūta atziņa, pēc kuras izdara secinājumus.

3. izsauk. Lieto, lai izteiktu piekrišanu.

Avoti: SLG

faktūra   -as, s.

1. Apdares īpatnību kopums (materiāla, priekšmeta virsmai).

2. mūz. Mūzikas izteiksmes līdzekļu kopums, (skaņdarba) rakstības veids.

3. Rēķins (par pircējam nosūtītām vai izsniegtām precēm, kā arī par izdevumiem, kas jāsedz pircējam).

4. žarg. Fakti.

Avoti: LLVV, KZ

fakturējums   -a, v.

1. Rezultāts --> fakturēt.

Avoti: LLVV

faktūrēšana   novec.

1. Faktūru izrakstīšana vai faktūras summas likšana pircēja kontā.

Avoti: TV

fakturēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Īpaši apdarināt (materiāla, priekšmeta virsmu).

Avoti: LLVV

faktūrists   novec.

1. Uzņēmuma darbinieks, kas veic faktūru izrakstīšanu un reģistrēšanu.

Avoti: TV

faktūrkartēšana   inf.

1. Īpašs efekts datorgarfikā, ko panāk, izmantojot speciālus algoritmus, kas piešķir attēlam noteiktu virsmas faktūru.

Avoti: D3

faktūrkreditēšana

1. Faktorings - komisijas tirdzniecības darījums, kurā banka pērk klienta faktūrrēķinus, tādējādi kreditējot klienta apgrozāmā kapitāla apriti; nosūtīto preču tūlītēja samaksa, ko veic faktoringa uzņēmums (banka u. tml.); pārņemtās saistības.

Avoti: PL

faktūrrēķins

1. Rēķins, ko izraksta par piegādātām precēm vai sniegtiem pakalpojumiem.

Avoti: LEV

fakucis   žarg.

1. Lamuvārdam "fak!" atbilstošs žests ar augšup vērstu vidējo pirkstu.

Avoti: SLG

fakultāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Daļa, nodaļa (augstākajā mācību iestādē), kurā māca noteiktas (parasti vienu vai divas) zinātnes nozares.

Avoti: LLVV

fakultāte   psih.

1. Naturālo skaitļu rindas progresīvs turpinājums.

Avoti: PsA

fakultatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nav obligāts, tāds, ko var brīvi izvēlēties.

Avoti: LLVV

faķīrs   -a, v.

1. Askētisks musulmaņu mūks (Indijā).

2. Burvju mākslinieks, kas demonstrē ķermeņa nejutīgumu pret sāpēm u. tml.

3. žarg. Pārsteidzošu darbu veicējs.

Avoti: LLVV

faķis   žarg.

1. Fakultāte.

Avoti: SLG

fāķis   žarg.

1. Tēvs.

Avoti: SLG

fala   novec.

1. Koka tornis, ko senie romieši lietoja aplenkšanas gadījumā.

Avoti: KV

falafels

1. Austrumu virtuves ēdiens, eļļā ceptas maltas turku zirņu un garšvielu pīrāgs vai bumbiņas; falāfels.

Avoti: PL, DĒ-42-20

falāfels

1. Falafels - austrumu virtuves ēdiens, eļļā ceptas maltas turku zirņu un garšvielu pīrāgs vai bumbiņas.

Avoti: PL

fālands   novec.

1. Velns, Mefistofeļa nosaukums Gētes Faustā.

Avoti: KV

falanga   -as, s.

1. vēst. Kaujas ierinda (kājniekiem).

2. anat. Viens no kauliem, kas veido pirkstu.

3. Piekritēji, pulciņš, grupa, parasti kādas politiskās partijas ietvaros.

4. vēst. Fašistiska partija Spānijā (1933.-1977. g.).

5. Austrumu rituāla katoļu novirziens Libānā.

6. Prāvs, neindīgs zirnekļveidīgo klases dzīvnieks (siltajās zemēs).

7. Franču utopista Furjē piedāvātā 1600-1800 cilvēku ekonomiski sabiedriskā apvienība ar 1 kvadrātjūdzes teritoriju.

Avoti: LLVV

falangektomija   med.

1. Falangas nogriešana.

Avoti: MSV

falangists   -a, v.

1. vēst. Spānijas politiskās partijas "Spānijas falanga" biedrs.

2. sar. Kādu specifisku interešu atbalstītājs.

3. Utopiskās falangas iedzīvotājs.

Avoti: LLVV

falangīts   med.

1. Vienas vai vairāku falangu iekaisums.

Avoti: MSV

falangoze   med.

1. Stāvoklis, kad skropstas aug rindās.

Avoti: MSV

falanstēra   novec.

1. Dzīvojamā ēka ar plašām papildus telpām franču utopista Furjē piedāvātās falangas centrā.

Avoti: KV

falansters   novec.

1. Falangas kopējā dzīvojamā ēka franču sociālista Furjē utopiskajā mācībā.

Avoti: LME

falašs

1. Etiopijas nelielās melno ebreju kopienas loceklis.

Avoti: IdV

falberis   apv.

1. Volāns.

Avoti: ĒiV

falcaria   lat.

1. FalkārijaS.

Falcaria vulgaris— parastā falkārija.

Avoti: LE1

falce   novec.

1. Grope; to lieto dažādu būvmateriālu savienojumiem.

Avoti: KV

falcēšana   novec.

1. Lapu un papīra lokšņu locīšana grāmatu sietuvēs ar lokāmo kauliņu vai lokšņu lokāmo mašīnu.

Avoti: KV

falcgrāvnieki

1. Jelgavas novada Glūdas pagasta apdzīvotās vietas "Falcgrāves" iedzīvotāji.

Avoti: V1

falco   lat.

1. Piekūnu dzimtas ģints.

Falco columbarius— purva piekūns.

Falco columbarius aesalon— purva piekūna pasuga, kas sastopama Latvijā.

Falco peregrinus— lielais piekūns.

Falco rusticolus— medību piekūns.

Falco subbuteo— bezdelīgu piekūns.

Falco tinnunculus— lauka piekūns.

Falco vespertinus— kukaiņu piekūns.

Falco vespertinus amurensis— kukaiņu piekūna pasuga, kas sastopama Tālajos Austrumos.

Falco vespertinus vespertinus— kukaiņu piekūna pasuga, kas izplatīta Eirāzijā un reizēm sastopama arī Latvijā.

Avoti: LD

falconidae   lat.

1. Piekūnu dzimta.

Avoti: LD

falconiformes   lat.

1. Piekūnveidīgie.

Avoti: LD

falconinae   lat.

1. Piekūnu apakšdzimta.

Avoti: LD

falcuela   lat.

1. Vangačakstu dzimtas ģints.

Falculea palliata— sirpjknābja vangačaste.

Avoti: ZvP

falcunculus   lat.

1. Resngalvju apakšdzimtas ģints.

Falcunculus frontatus— zīlīšu resngalvis.

Avoti: ZvP

falekijs   literat.

1. Logaēdisks pantmērs, vienpadsmitzilbnieks, kurā īsās zilbes starp garajām izki noteiktā kārtībā, izņemot pēdējo zilbi, kas varēja būt kā īsa, tā gara; nosaukums no sengrieķu Aleksandrijas laikmeta dzejnieka Falekija vārda.

Avoti: DzV

falenopsis

1. dsk. Orhideju dzimtas ģints ("Phalaenopsis"), dekoratīvs ziedaugs ar dzimteni Austrunindijā un Malaju salās, vairākas sugas kā krāšņumaugi telpās sastopamas arī Latvijā, zied vēlā rudenī un ziemā.

Avoti: PL, TaE

Falesiu   vietv.

1. Pilsēta Samoā Neatkarīgajā valstī, Okeānijā, 3200 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

faleristika   -as, s.; parasti vsk.

1. Nozīmīšu vākšana, sistematizēšana un pētīšana.

2. Vēstures zinātnes palīgnozare, kas pētī ordeņu, medaļu un goda zīmju vēsturi.

Avoti: LLVV, SV99

faleristiķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar faleristiku.

Avoti: LLVV

faleronīms   val.

1. Īpašvārds, kas nosauc ordeni, medaļu vai goda zīmi.

Avoti: VsV

Falešti   vietv.; novec.

1. Felešti - pilsēta Moldovā.

Avoti: PZT

falēt   novec.

1. Mainīt buru kuģa kursu uz lejpusi jeb tā, ka leņķis starp vēja virzienu un kuģa simetrijas plakni, skaitot no kuģa priekšgala, palielinās.

Avoti: KV

faliski   novec.

1. Sena itāļu cilts, Tibras upes labā krastā seno Faleriju pilsētas novadā Etrūrijā.

Avoti: KV

falkārija

1. Čemurziežu dzimtas ģints ("Falcaria"), viengadīgi, divgadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi, kam īpaši raksturīgas vienkārt vai divkārt trīsstaraini dalītas lapas ar asu, zāģzobainu, skrimšļainu malu, 4-5 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastā falkārija— falkāriju suga ("Falcaria vulgaris").

Avoti: LD, LE1

falkata   novec.

1. Īss līks zobens, lietots gk. Ibērijas pussalā Latēnas laikmetā (pirms ~2500 g.).

Avoti: KV

Falkenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Falkenberg/Elster"), Brandenburgas federālajā zemē, 6600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Falkenberja   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā ("Falkenberg"), Hallandes lēnē, 20000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Falkenšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Falkenstein"), Saksijas federālajā zemē, 8400 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Falkenstein/Harz"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 5600 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Falkenzē   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Falkensee"), Brandenburgas federālajā zemē, 41300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Falknova   vietv.

1. Sokolova - pilsēta Čehijā, tās nosaukums līdz 1947. g.

Avoti: PZT

falkogrāfija   med.

1. Smadzeņu sirpja rentgenogrāfija, ievadot kontrastvielu sagitālajā sinusā.

Avoti: TM

Falkona   vietv.

1. Štats Venecuēlas ziemeļos ("Falcon"), administratīvais centrs - Koro, platība - 24800 kvadrātkilometru, 950100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA

falkonets   vēst.

1. Neliels lielgabals, kas šāva ar svina šāviņiem; bija airu flotes kuģu apbruņojumā.

Avoti: SV69, KV

fall-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzimumlocekli.

Avoti: MSV

fallaciae   novec.

1. Maldīgi prāta slēdzieni, nereti saukti arī par paraloģismiem un sofismiem.

Avoti: KV

fallācijas   psih.

1. Loģiskā ceļā iegūti aplami secinājumi.

Avoti: PsA

fallalģija   med.

1. Sāpes dzimumloceklī.

Avoti: MSV

fallanastrofija   med.

1. Dzimumlocekļa izliekums uz augšu.

Avoti: MSV

falle   -es, dsk. ģen. -ļļu, s.

1. Virve, tauva, ar kuru uz kuģa paceļ buras, rājas (arī karogus, signālus u. tml.).

Avoti: LLVV

falle   novec.

1. Fauls.

Avoti: Ang

fallektomija   med.

1. Dzimumlocekļa amputācija.

Avoti: MSV

Fallendāra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Vallendar"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 8400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fallēt   jūrn.

1. Mainīt buru kuģa (jahtas) kursu uz aizvēja pusi, lai leņķis starp vēja virzienu un peldlīdzekļa diametrālo plakni, skaitot no tā priekšgala, palielinātos.

Avoti: JūVM

falli-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzimumlocekli.

Avoti: MSV

falliments   novec.

1. Bankrots.

Avoti: KV

fallins   med.

1. Indīgs hemolītisks zaļās mušmires "Amanita phalloides" glikozīds.

Avoti: TM5

fallisks

1. Ar vīrieša dzimumlocekli saistīts.

Falliskais kults— vīriešu auglības orgānu dievināšana.

Falliskās dievības— auglības spēku dievi un jutekliskās baudkāres aizbildņi antīko tautu mitoloģijā.

Avoti: PL, SV33, MV

fallo-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzimumlocekli.

Avoti: MSV

fallocentrisms

1. Psihoanalīzes virziens, kas gan vīrieša, gan sievietes psihi tiecās skatīt caur vīrišķo dzimumdziņu prizmu.

2. Pārspīlēts uzsvars uz fallisko simboliku.

Avoti: SV99

fallokampse   med.

1. Dzimumlocekļa izliekums erekcijas stāvoklī.

Avoti: MSV

fallokripse   med.

1. Dzimumlocekļa retrakcija sēklinieku maisiņā.

Avoti: MSV

fallopia   lat.

1. Vējgriķi.

Fallopia convolvulus— dārza vējgriķis.

Fallopia dumetorum— krūmāju vējgriķis.

Avoti: LD

falloplastika   med.

1. Plastiska dzimumlocekļa operācija.

Avoti: MSV

fallopletismogrāfija

1. Psihofizioloģiska metode dzimumtieksmes traucējumu vai ievirzes noskaidrošanai.

Avoti: MV

fallos   novec.

1. Falls.

Avoti: KV

fallrēpe   jūrn.

1. Virvju kāpnes ar koka pakāpieniem, ko nolaiž peldlīdzekļa (kuģa) borta ārpusē.

2. Tauva gar šīm kāpnēm.

Avoti: JūVM

falls   anat.

1. Vīrieša dzimumloceklis.

Falla kults— vīrieša dzimumlocekļa kā dzīvības un auglības simbola dievināšana; šā kulta pirmsākumi meklējami pirmsģints sabiedrībā.

Avoti: SV96

fallstūris   jūrn.

1. Buras augšējais stūris, kurā iekabina falli.

Fallstūra dēlītis— stingra konstrukcija buras augšējā stūrī (fallstūrī), kas palielina tā izturību.

Avoti: JūVM

Fallūdža   vietv.

1. Pilsēta Irākā, Anbāras muhāfazā, 141400 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

fallus   novec.

1. Falls.

Avoti: LME

falonuķ   žarg.

1. Pierunāt.

Avoti: KZ

falovaķ   žarg.

1. Pierunāt.

Avoti: KZ

falovka   žarg.

1. Iegūt no kaut kā labumu.

Avoti: KZ

falrepe   novec.

1. Tauva jeb gals, pa ko nolaisties no kuģa.

Falrepes trepes— virvju kāpnes, ko nolaiž kuģim ārpusē uzkāpšanai un nokāpšanai.

Avoti: KV

fals   novec.

1. Fauls.

Avoti: Ang

falsetisti   novec.

1. Dziedātāji vīrieši, kas falseta balsī atskaņoja soprāna un alta partijas 16. gs. baznīcas koros, kuros bija aizliegts dziedāt sievietēm un kastrātiem.

Avoti: KV

falsets   -a, v.

1. Augsts vīriešu balss reģistrs; kāda no šī reģistra skaņām; spalga balss.

Avoti: LLVV

falsificējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> falsificēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> falsificēt (2); viltojums.

Avoti: LLVV

falsificēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Viltot, apzināti izkropļot (piemēram, faktus zinātnē, mākslā).

2. Viltot (parasti dokumentus).

Avoti: LLVV

falsifikācija   -as, s.

1. Process, arī rezultāts --> falsificēt (1); viltošana, viltojums.

2. Process, arī rezultāts --> falsificēt (2).

Avoti: LLVV

falsifikacionisms

1. Nostādne, ka zinātniska teorija, kamēr vien nav atspēkota, visu laiku kritiski jāanalizē un tās vērtība ir atkarīga tikai no tā, cik labi tā iztur eksaktas pārbaudes.

Avoti: IdV

falsifikators   -a, v.

1. Cilvēks, kas falsificē (1).

2. Cilvēks, kas falsificē (2).

Avoti: LLVV

falsifikāts   -a, v.

1. Viltojums.

Avoti: LLVV

falstafs   novec.

1. Gļēvulīga, blēdīga, lielmanīga, bezkaunīga, humora pilna, resna, nodzērušos mutes bajāra tips Šekspīra lugās.

Avoti: SV33

falstatrts   sar.

1. Priekšlaicīgs starts sporta sacīkstēs.

Avoti: Ang

Falstera   vietv.

1. Sala Baltijas jūrā, Dānijas arhipelāga dienvidaustrumos, platība - 514 kvadrātkilometru, paugurains līdzenums, augstums - līdz 44 m vjl.

Avoti: PZT

Falsterbu   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Skones lēnē, 6900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

falsum   novec.

1. Tāda cilvēka darbība, kuras dēļ otram rodas nepareizs priekšstats par priekšmetu, vārdiem, dokumentu vai vispār lietu.

Avoti: KV

falšborts   jūrn.

1. Tērauda plākšņu josla virs kuģa augšējā klāja - kuģa borta turpinājums, kas samazina aizborta ūdens iekļūšanu uz klāja.

Avoti: ZTV

Falšēpinga   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vesterjētlandes lēnē, 16300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

falšfeiers   jūrn.

1. Signālierīce ar bengālisku, rokās turamu spilgtu uguni.

Avoti: JūVM

falšķīlis   jūrn.

1. Konstrukcija jahtas stabilitātes palielināšanai, ko izgatavo no svina, ķeta u. tml. materiāliem.

Avoti: JūVM

falšraudas   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

falšs   žarg.

1. Neīsts; mākslīgs.

Avoti: Žrg

falšstarts   žarg.

1. Pāragrs starts (piem., skrējienā).

Avoti: SLG

falšums   žarg.

1. Neīstums; samākslotība.

Avoti: SLG

falšvīle   jūrn.

1. Vīle, ko iešuj burā, lai palielinātu tās stiprību un ierobežotu izstiepšanos.

Avoti: JūVM

falte   apv.

1. Ieloce (sieviešu apģērbā); plisējums.

Avoti: KnG, Žrg

faltēt   apv.

1. Veidot ieloces (apģērbam).

Avoti: ĒiV

faltēts   žarg.

1. Tāds, kam ir ieloces; plisēts.

Avoti: SLG

faltonieši

1. Daugavpils novada Salienas pagasta apdzīvotās vietas "Faltona" iedzīvotāji.

Avoti: V1

faltraks   žarg.

1. Ķitelis; uzmetnis.

Avoti: Žrg

Fāluna   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Dālarnas lēnē, 37300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

falungun

1. Falunguņ - Ķīnas tradīcijās balstītu reliģisko mācību sakausējums un garīgu vingrinājumu kopa, ko 1992. gadā izstrādājis Li Hoņži.

Avoti: PL

falunguņ

1. Ķīnas tradīcijās balstītu reliģisko mācību sakausējums un garīgu vingrinājumu kopa, ko 1992. gadā izstrādājis Li Hoņži; falungun.

Avoti: PL

Faļtofa   vietv.

1. Daugavpils novada Salienas pagasta apdzīvotās vietas "Faļtopi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Faļtopi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Daugavpils novada Salienas pagastā.

Avoti: LC

fama   novec.

1. Slava, baumas, valodas.

Avoti: KV

Fama   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - baumu dieviete.

Avoti: LEV

Fāma   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - ļaužu valodu, cilvēku reputācijas personifikācija.

Avoti: Mit

Famagusta   vietv.

1. Ammohosta - pilsēta Kipras salas austrumos.

Avoti: PZT

Famena   ģeol.

1. Famenas stāvs - vispārējās stratigrāfiskās shēmas augšdevona vienība, seklas jūras un lagunāro nogulumu slāņkopa, biezums - līdz 180 m, iedala 2 pastāvos.

Avoti: LD

fames   novec.

1. Bads, trūkums.

Avoti: KV

familia   novec.

1. Romiešu patriarhālā lielģimene (saime), kurā ietilpa ļaudis un lietas (kur vergi juridiski bija kā lietas).

Avoti: TV

familiārisms   val.

1. Oficiālā situācijā vai sarunā ar svešām vai oficiālām personām lietots pazemināta stila sarunvalodas vai vienkāršrunas vārds vai frāze, kas var būt iederīgi ģimenes vai tuvu paziņu un draugu saziņā, bet ne apstākļos, kad jāievēro noteiktas runas etiķetes prasības.

Avoti: VsV

familiaritāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> familiārs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

familiārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izturas pārāk brīvi, nepiespiesti, arī vaļīgi, nekautrīgi; tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

familija   apv.

1. Ģimene.

Avoti: KnV

famīlija   -as, s.; novec.

1. Ģimene.

2. Uzvārds.

Avoti: LLVV

familisti   novec.

1. Mistiski reliģiska sabiedrība, ko nodibināja Heinrichs Niklāss (1501-1580) Amsterdamā un Emdenē.

Avoti: KV

familjaritāte   novec.

1. Ģimenīga, mājīga, nepiespiesta izturēšanās.

Avoti: LME

familjars   novec.

1. Ģimenīgs, mājīgs, nepiespiests.

Avoti: LME

famozi   novec.; apst.

1. Famozs.

Avoti: LV93

famozs   novec.

1. Daudzināts, pazīstams, slavens.

Avoti: KV

famuls   novec.

1. Kalps; viduslaikos bruņinieka kara kalps; vēlāk profesora apkalpotājs, arī ārsta palīgs.

Avoti: KV

fanaķiks   žarg.

1. Fanātiķis.

Avoti: SLG

Fananui   vietv.

1. Upe Jaunzēlandē ("Wanganui"), Ziemeļsalā, ietek Tasmana jūras Dienvidu Taranaki līcī.

Avoti: PZT, LpA

Fānārei   vietv.

1. Pilsēta Jaunzēlandē ("Whangarei"), Ziemeļsalā, Nortlendas reģiona administratīvais centrs, 48100 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

fanarioti   novec.

1. Grieķu iemītnieki Konstantinopoles ārpilsētā Fanarionā, kur viņus 15. gs. turki izsūtīja no Anatolijas pilsētām.

Avoti: KV

fanars   žarg.

1. Zilums, sasitums.

Avoti: SLG

fanātiķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kas pilnīgi pakļāvies noteiktai reliģijai un ir galēji neiecietīgs pret citām reliģijām.

2. Cilvēks, kas dedzīgi nododas (kādam darbam, uzdevumam), cilvēks, kas ir pilnīgi aizrāvies (ar kādu ideju, teoriju u. tml.).

Avoti: LLVV

fanātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar fanātismu (1), tam raksturīgs.

2. Saistīts ar fanātismu (2), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

fanātiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> fanātisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

fanātisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Dedzīga, nekritiska, pilnīga pakļaušanās noteiktai reliģijai.

2. Attieksme, rīcība, kuras pamatā ir dedzīga pārliecība par kādas idejas, uzskata pareizību un galēja neiecietība pret citām idejām, uzskatiem.

Avoti: LLVV

fanāts   žarg.

1. Fanātiķis.

2. Piekritējs, atbalstītājs, karsējs.

Avoti: SLG

fanboards

1. Vētrasdēlis - saīsināts vējadēlis, kas ļauj sasniegt lielāku ātrumu.

Avoti: PL

fancy   angļu val.

1. Savdabīgi jauks.

Avoti: PL

Fanda   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija) mitoloģijā - Citpasaules valdnieka Mananana daiļā sieva, viena no svētlaimīgo salu valdniecēm, kurai piederēja burvju dārzs.

Avoti: Mit

fandango

1. Spāņu tautas deja, ko dejo pāros, mērenā tempā; taktsmērs - trīsdaļīgs.

Avoti: SV69

Fandēlbeilparka   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā, Hautenas provincē, 95800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PZT, Wi

fandēlis

1. Vētrasdēlis - saīsināts vējadēlis, kas ļauj sasniegt lielāku ātrumu.

Avoti: PL

Fandi   vietv.

1. Fandi līcis - atrodas Atlantijas okeāna ziemeļrietumu daļā ("Bay of Fundy"), Kanādas austrumu piekrastē, Meinas līča ziemeļaustrumu daļa, atdala Jaunskotijas pussalu, garums - 300 km, platums - 90 km, dziļums - līdz 214 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 18 m (augstākais paisums Pasaules okeānā).

Avoti: PZT, PuA

fane

1. Piekritēja, atbalstītāja, karsēja.

Avoti: SLG

Fāne   vietv.

1. Sala Ziemeļjūrā Dānijas piekrastē, viena no Ziemeļfrīzu salām, platība - 60 kvadrātkilometri.

Avoti: PZT, Wi

fanega   novec.

1. Tilpuma mērs labībai, dažādās valstīs dažāda lieluma, no 22,42 l līdz 400 l.

Avoti: TV

fanero-   med.

1. Salikteņos norāda uz redzamu, skaidru.

Avoti: MSV

fanerogāmi

1. Augi ar redzamiem dzimumvairošanās orgāniem (pretstatā kriptogāmiem).

Avoti: SV69

fanerogēns   med.

1. Zināmas izcelsmes.

Avoti: TM5

faneromānija   med.

1. Slimīga uzmanības pievēršana ķermeņa ārējām daļām, piem., nagu graušana, ūsu plūkāšana.

Avoti: MSV

faneroze   med.

1. Atklāsme.

2. Vielas atbrīvošana no savienojuma.

Avoti: TM5

fanerozojs   ģeol.

1. Zemes ģeoloģiskās vēstures jaunākais posms jeb eona (pēdējie 570 miljoni gadu) ar augsti attīstītām dzīvības formām; iedala paleozoja, mezozoja un kainozoja ērās.

Avoti: ZTV

fanfara   -as, s.

1. Pagarināts taures veida metāla pūšamais mūzikas instruments bez ventiļiem, kuru parasti izmanto signalizēšanai.

2. parasti dsk. Svinīgs taures signāls.

Avoti: LLVV

fanfare   novec.

1. Svinīgs tauru (trompešu) signāls.

Avoti: KV

fanfaronāde   novec.

1. Lielība, dižošanās.

Avoti: KV

fanfarons   novec.

1. Lielībnieks, balamutis.

Avoti: KV

fangi

1. Tautu grupa Kamerūnas vidienē un dienvidos, Ekvatoriālajā Gvinejā un Gabonas ziemeļos, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

2. Tauta Kamerūnas vidienē un dienvidos, Ekvatoriālajā Gvinejā un Gabonas ziemeļos, kopā ar buliem, etoniem, jaundiem un mveliem veido tāda paša nosaukuma tautu grupu.

Avoti: EV, PZT

fango   med.

1. Dubļi; Bataljo (Itālijā) karstavotu minerāldūņas, ko lieto vietējām aplikācijām.

Avoti: TM

Fanjāno   vietv.

1. Fanjāno Olona - pilsēta Itālijā ("Fagnano Olona"), Lombardijas reģiona Varēzes provincē, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Fanjāno ezers - atrodas Ugunszemā ("Lago Fagnano"), uz Argentīnas un Čīles robežas, platība - 593 kvadrātkilometri.

Avoti: Wi, PZT, LpA

fanki

1. Fanks - 20. gs. 70. gadu afroamerikāņu mūzikas stils, tam raksturīgs sinkopēts ritms, griezīgi asa ritma ģitāra, specifiska basģitāras partija; sitamie instrumenti, afrikāņu motīvi, jūtama džeza ietekme, dzīvi apliecinoša deju mūzika; "funk"; "funky"; fankī.

Avoti: PL

fankī

1. Fanks - 20. gs. 70. gadu afroamerikāņu mūzikas stils, tam raksturīgs sinkopēts ritms, griezīgi asa ritma ģitāra, specifiska basģitāras partija; sitamie instrumenti, afrikāņu motīvi, jūtama džeza ietekme, dzīvi apliecinoša deju mūzika; "funk"; "funky"; fanki.

Avoti: PL

fankijs

1. Džezam tuvs popmūzikas stils.

Avoti: Ang

fanks

1. 20. gs. 70. gadu afroamerikāņu mūzikas stils, tam raksturīgs sinkopēts ritms, griezīgi asa ritma ģitāra, specifiska basģitāras partija; sitamie instrumenti, afrikāņu motīvi, jūtama džeza ietekme, dzīvi apliecinoša deju mūzika; "funk"; "funky"; fanki; fankī.

Avoti: PL

fannia   lat.

1. Mušu dzimtas ģints.

Fannia canicularis— mazā istabas muša.

Avoti: LD

Fano   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fano"), Markes reģiona Pezāro-Urbīno provincē, 63100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

fanot   žarg.

1. Karst (par kādu), atbalstīt (ko).

2. Aizrauties (ar ko).

Avoti: SLG

fans

1. Pielūdzējs; entuziasts; līdzjutējs.

Avoti: SV99

Fansipans   vietv.

1. Augstākā virsotne Vjetnamā, Hoanljensona grēdā, augstums - 3148 m, gk. gneisi.

Avoti: PZT

Fanšans   vietv.

1. Fanšana kalns - Dabešana grēdas augstākā virsotne, augstums - 1860 m.

Avoti: PZT

Fanši   vietv.; novec.

1. Fansipans - kalns, augstākā virsotne Vjetnamā.

Avoti: PZT

fanta

1. Zīmols: gāzēts atspirdzinošs dzēriens ar apelsīnu garšu.

Avoti: PL

fantasma   med.

1. Vīzija vai ilūzija, kas radusies neiropsihiskas slimības ietekmē.

Avoti: SV99

fantasmagorija   -as, s.

1. Tēli, ainas, kas veidojas slimīgā iztēlē, murgu vīzija.

2. Fantastiskas ainas, tēli, ko veido ar optiskām ierīcēm.

Avoti: LLVV

fantasmatomorija   med.

1. Bērnišķība vai demence ar absurdu fantāziju.

Avoti: MSV

fantaste   dsk. ģen. -tu, s.

1. Sapņotāja, fantazētāja.

2. pareti. Zinātniski fantastisku daiļdarbu autore.

Avoti: LV87, LLVV

fantastico   mūz.

1. Fantastiski, brīnumaini.

Avoti: Mūz

fantastika   -as, s.; parasti vsk.

1. Iztēlē radītu priekšstatu, tēlu kopums, kas atspoguļo īstenību pārveidoti, hiperbolizēti.

Avoti: LLVV

fantastisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar fantastiku, tai raksturīgs.

2. Neparasts (piemēram, skaistumā, lielumā).

Avoti: LLVV

fantastiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> fantastisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

fantastrons

1. Zāģsprieguma ģenerators, kurā kondensatora uzlādi (izlādi) realizē ar speciālām strāvu stabilizējošām shēmām.

Avoti: LPE

fantasts   -a, v.

1. Sapņotājs, fantazētājs.

2. pareti. Zinātniski fantastisku daiļdarbu autors.

Avoti: LLVV

fantazēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Iztēlē radīt, veidot, parasti ko īstenībai neatbilstošu; arī sapņot.

2. mūz. Improvizēt.

Avoti: LLVV

fantāzija   -as, s.

1. Iztēle.

2. mūz. Brīvas formas instrumentāls skaņdarbs ar improvizācijas raksturu.

3. Iedoma, izdomājums.

Avoti: LLVV

fantazma   med.

1. Vīzija vai ilūzija, kas radusies slimības ietekmē.

Avoti: MSV

Fanthjeta   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamā ("Phan Thiet"), Dienvidķīnas jūras piekrastē, Biņthuonas departamenta administratīvais centrs, 146000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

fanti

1. Tauta, dzīvo Ganas rietumos, ietilpst akanu tautu grupā, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kva apakšgrupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults), daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

Fantjeta   vietv.; novec.

1. Fanthjeta - pilsēta Vjetnamā.

Avoti: PZT

fantoči   novec.

1. Fantoši.

Avoti: KV

fantogeizija   med.

1. Pastāvīga neparastas garšas sajūta mutē.

Avoti: MSV

fantomass   žarg.

1. Automašīna "Luaz" (senāk ražota Padomju Savienībā).

Avoti: SLG

fantoms   -a, v.

1. Sapņu, murgu tēls; vīzija, rēgs.

Fantoma sajūtas— sāpes vai citas sajūtas, kas šķietami nāk no amputētas rokas vai kājas.

2. Cilvēka ķermeņa vai tā daļas modelis dabiskā lielumā ķirurģisku u. c. paņēmienu apgūšanai vai mācību demonstrējumiem.

Avoti: LLVV

fantomsajūtas   med.

1. Maldu sajūtas amputētā loceklī.

Avoti: VE

fantosmija   med.

1. Neesošas smaržas sajūta.

Avoti: MSV

fantoši

1. Marionetes, kas kustināmas ar auklām; tēlo dažādas lomas leļļu teātra izrādēs.

Avoti: SV69

fanum   novec.

1. Svētnīca, tempļa vieta.

Avoti: KV

fanza   -as, s.

1. Neliela māja (Tālajos Austrumos).

2. Viegls dabiskā zīda audums (Ķīnā).

Avoti: LLVV

faņčiks   žarg.

1. Konfekšu, košļājamo gumiju iesaiņojuma papīrs.

Avoti: SLG

faņera   žarg.

1. Krūtis.

Avoti: KZ

Faņipaļa   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabalā, 12700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

faņķiks   žarg.

1. Konfekšu, košļājamo gumiju iesaiņojuma papīrs.

Avoti: SLG

FAO   saīs.

1. ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācija ("Food and Agriculture Organization of the United Nations").

Avoti: i2

faolīts

1. Korozijizturīga plastmasa no fenoiformaldehīdsveķiem un azbesta.

Avoti: EV

FAQ   saīs.

1. Bieži uzdotie jautājumi (angļu "frequently asked questions").

Avoti: īsz

FAR   saīs.

1. Zivsaimniecības un akvakultūras pētniecības programma ("fisheries and aquaculture research programme").

Avoti: PnR

fara   žarg.

1. Lukturis (automašīnai).

Avoti: SLG

fāra   žarg.

1. Lukturis (automašīnai).

Avoti: SLG

farada   novec.

1. Farads - elektriskās kapacitātes mērvienība.

Avoti: Ang

farade   novec.

1. Farads - elektriskās kapacitātes mērvienība.

Avoti: Ang

faradejs

1. Ārpussistēmas mērvienība, kas lietota elektroķīmijā elektriskā lādiņa mērīšanai.

Faradeja efekts— gaismas polarizācijas plaknes griešana, gaismai ejot cauri vielai, kas ievietota magnētiskajā laukā.

Faradeja konstante— viena no fizikas konstantēm, kas vienāda ar elektrības daudzumu, kuram izplūstot caur elektrolītu, pie elektrodiem izdalās viens gramekvivalents vielas.

Faradeja skaitlis— Faradeja konstante.

Avoti: LPE, MfV

faradisks   med.

1. Attiecīgs uz faradisko strāvu vai faradizāciju.

Avoti: TM

faradizācija

1. Elektrizācija ar indukcijas strāvu medicīnā.

Avoti: Ang

faradizēšana   novec.

1. Faradizācija - elektrizācija ar indukcijas strāvu medicīnā.

Avoti: Ang

faradmetrs

1. Mēraparāts elektriskās kapacitātes mērīšanai.

Avoti: ZTV

farads   -a, v.

1. Elektriskās kapacitātes mērvienība (starptautiskajā mērvienību sistēmā); saīs. - F; 1 F ir tāda vadītāja kapacitāte, kura potenciāls, lādiņam palielinoties par 1 C, pieaug par 1 V.

Avoti: LLVV, FF

Farafenni   vietv.

1. Pilsēta Gambijā, 21100 iedzīvotāju (1993. g.).

Avoti: LpA, PuA

Farāfira   vietv.

1. Oāžu grupa Lībijas tuksneša austrumos, Ēģiptē, atrodas dziļā ieplakā, kur izplūst ~20 saldūdens avotu.

Avoti: PZT

Farāha   vietv.

1. Pilsēta Afganistānā ("Farāh"), vilajeta administratīvais centrs, 540000 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Upe Afganistānā, Gouras un Farāhas vilajetā, ietek Sāberī ezerā uz Irānas robežas, izteka Zanga grēdas ziemeļu nogāzē.

Avoti: PZT, LpA

farandola

1. Provansiešu tautasdeja, kurā dejotāji, rokās saķērušies, veido garu ķēdi.

Avoti: SV99

farandole   novec.

1. Farandola.

Avoti: KV

faraons   -a, v.

1. Valdnieks (senajā Ēģiptē).

Faraonu ieleja— klinšaina ieleja Nīlas rietumkrastā iepretī Karnākai Ēģiptē ar faraonu kapenēm no 1500.-1000. g. pr. m. ē.

2. žarg. Policists; milicis.

Avoti: LLVV, SLG, LME

faraonskudra

1. Skudru dzimtas suga ("Monomorium pharaonis"), darbaskudras dzeltenbrūnas bez spārniem, sastopamas gk. siltās telpās, kur ir centrālapkure.

Avoti: LD

faravahars   mit.

1. Spārnots disks, zoroatrisma svarīgākais simbols.

Avoti: MkV

Farbauti

1. astr. Saturna pavadonis ("Farbauti"), vidējais attālums no planētas - 20390000 km, izmēri - 5 km.

Avoti: ZvD-203-26

farca   žarg.

1. Spekulācija (ar kontrabandas precēm).

2. Spekulants (ar kontrabandas precēm).

Avoti: SLG

farcinoma   med.

1. Ļauno ienāšu ādas mezgls.

Avoti: TM

farcovščiks   žarg.

1. Spekulants (ar kontrabandas precēm).

Avoti: SLG

farcs   žarg.

1. Spekulācija (ar kontrabandas precēm).

2. Spekulants (ar kontrabandas precēm).

Avoti: SLG

fards   literat.

1. Divrindu pantforma Austrumu tautu dzejā, kas ietver sevī īsu, aforistisku domugraudu.

Avoti: DzV

Farela   vietv.

1. Fārele - pilsēta Vācijā.

Avoti: Wi

Fārele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Varel"), Lejassaksijas federālajā zemē, 23600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Fārenheits

1. Fārenheits Daniels - vācu fiziķis (1686.-1736. g.).

Fārenheita skala— temperatūras skala, kurā par 0 grādiem pieņem sniega un ožamā spirta maisījuma temperatūru, bet par 100 grādiem - cilvēka ķermeņa normālo temperatūru (ūdens sasalšanas temperatūra ir 32 grādi, bet ūdens viršanas temperatūra - 212 grādi normālā spiedienā).

Avoti: MfV

farēri

1. Ģermāņu tauta, Farēru (Fēru) salu pamatiedzīvotāji; valoda pieder pie ģermāņu valodām; 9-10 gs. ieceļojušo norvēģu pēcteči, ticīgie - luterieši.

Avoti: SV99, LPE

Farēru   vietv.

1. Farēru salas - Fēru salas.

Avoti: PZT

fārēt   žarg.

1. Braukt.

Avoti: SLG

Fārevejle   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1780 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

farfalle   it.

1. Makaroni, kas veidoti tauriņa formā.

Avoti: PL

fargesia   lat.

1. Bambusi.

Fargesia muriliae— bambusu suga.

Fargesia nitida— spožais bambuss.

Avoti: DaE

Fārgo   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fargo"), Ziemeļdakotas štatā, 115900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

fari   žarg.

1. Acis.

Avoti: KZ

Farīdābāda   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Harjānas štatā, 1055000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

faring-   med.

1. Salikteņos norāda uz rīkli.

Avoti: MSV

faringalģija   med.

1. Sāpes rīklē.

Avoti: MSV

faringālis   val.

1. Rīkles jeb faringa dobumā artikulēts friktīvs līdzskanis, kas rodas, sašaurinoties gaisa plūsmai rīklē.

Avoti: VsV

faringāls   val.

1. Tāds (līdzskanis), kuru izrunājot atpakaļ pavilkta mēles sakne tuvojas vai piekļaujas rīkles sienai; latviešu valodā ir tikai viens šāds līdzskanis - dvesmas skaņa "h".

Avoti: LvpF

faringektomija   med.

1. Rīkles daļas izgriešana.

Avoti: MSV

faringemfrakse   med.

1. Rīkles aizsprostojums.

Avoti: MSV

faringisms   med.

1. Rīkles muskuļu spazma.

Avoti: MSV

faringīts   -a, v.; med.

1. Rīkles gļotādas iekaisums.

Avoti: LLVV

faringo-   med.

1. Salikteņos norāda uz rīkli.

Avoti: MSV

faringocēle   med.

1. Trūcei līdzīgs rīkles sienas divertikuls.

Avoti: MSV

faringokonjunktivīts   med.

1. Rīkles un konjunktīvas iekaisums, ko ierosina vīrusinfekcija.

Avoti: MSV

faringolaringīts   med.

1. Vienlaicīgs rīkles un balsenes iekaisums.

Avoti: MSV

faringolīts   med.

1. Konkrements rīkles sienā.

Avoti: MSV

faringomikoze   med.

1. Rīkles slimība, ko ierosina mikroskopiskās sēnes.

Avoti: MSV

faringopātija   med.

1. Rīkles slimība.

Avoti: MSV

faringoplēģija   med.

1. Rīkles muskuļu paralīze.

Avoti: MSV

faringorāģija   med.

1. Rīkles asiņošana.

Avoti: MSV

faringoreja   med.

1. Gļotu izdalīšanās no rīkles.

Avoti: MSV

faringorinīts   med.

1. Aizdegunes iekaisums.

Avoti: MSV

faringosalpingīts   med.

1. Rīkles un dzirdes kanāla iekaisums.

Avoti: MSV

faringoskopija   med.

1. Rīkles apskate ar speciālu spoguli.

Avoti: ZTV

faringoskops   med.

1. Instruments rīkles apskatei.

Avoti: TM5

faringospazma   med.

1. Rīkles spazma.

Avoti: MSV

faringotomija   med.

1. Rīkles atvēršana ar griezienu.

Avoti: MSV

faringotoms   med.

1. Instruments rīkles atvēršanai.

Avoti: TM5

faringotonsilīts   med.

1. Rīkles un tās mandeļu iekaisums.

Avoti: MSV

farinotoms

1. Aparāts kviešu vai miežu graudu sagriešanai gareniski, lai noteiktu to stiklainumu, kas ir svarīga pazīme iegūstamo miltu un maizes izstrādājumu kvalitātes noteikšanā.

Avoti: SV69

fāris   žarg.

1. Lukturis (automašīnai).

2. Zilums (zem acs).

Avoti: SLG

farizejisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas raksturīgs farizejam (2).

Avoti: LLVV

farizejiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> farizejisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

farizejisms   -a, v.; parasti vsk.

1. vēst. Farizeju mācība.

2. Farizejam (2) raksturīgo īpašību kopums.

Avoti: LLVV

farizejs   -a, v.

1. vēst. Senās Jūdejas reliģiski politiskās partijas loceklis, kas centās stingri ievērot Bībeles priekšrakstus.

2. Cilvēks, kas ārēji ievēro visas normas, bet pats tās neatzīst un slepeni pārkāpj.

Avoti: LLVV

farm.   saīs.

1. Farmācija; farmakoloģija.

Avoti: i2

farma   novec.

1. Ferma.

Avoti: Ang

farmaceitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar farmāciju, tai raksturīgs.

Farmaceitiskā ķīmija— mācība par ārstniecības vielu ķīmiskām īpašībām.

Avoti: LLVV, TM5

farmaceits   -a, v.

1. Farmācijas speciālists.

Avoti: LLVV

farmaceuts   novec.

1. Farmaceits.

Avoti: KV

farmācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozaru komplekss, kas aptver medicīnā un veterinārijā lietojamo ārstniecības līdzekļu un preparātu iegūšanu, izgatavošanu, glabāšanu, izsniegšanu.

Avoti: LLVV

farmako-

1. Salikteņos norāda uz medikamentiem, dziedniecības līdzekļiem.

Avoti: LME

farmakoangiogrāfija   med.

1. Angiogrāfija, kuras gadījumā asinsvadus vizualizē, mainot asins plūsmu ar asinsvadus paplašinošiem vai sašaurinošiem preparātiem.

Avoti: TM5

farmakodiagnostika   med.

1. Medikamentu lietošana diagnostikā.

Avoti: MSV

farmakodinamika   med.

1. Farmakoloģijas daļa, kurā pēta medikamentu efektu un darbības mehānismu dzīvā organismā.

Avoti: ZTV

farmakofilija   med.

1. Slimīga tieksme pēc zālēm.

Avoti: MSV

farmakofobija

1. Bailes no medikamentu lietošanas.

farmakogenomika   med.

1. Zinātnes nozare, kas pētī indivīda genomu atšķirību nozīmi reakcijā uz medikamentiem.

Avoti: LE1

farmakognosija   novec.

1. Zinātne, kuras uzdevums uzmeklēt visus dabā atrodamos zāļu līdzekļus (drogas) un ar tiem iepazīties, izpētot tos visos virzienos un rezultātus apvienojot.

Avoti: KV

farmakognosts   med.

1. Farmakognozijas speciālists.

Avoti: LE1

farmakognozija   med.

1. Farmācijas nozare, kurā pēta ārstniecības augus un no augiem un dzīvniekiem iegūtus zāļu materiālus (drogas).

Avoti: ZTV

farmakokinētika   med.

1. Farmakoloģijas daļa, kurā pēta zāļu likteni organismā.

Avoti: ZTV

farmakoķīmija   ķīm.

1. Ķīmijas nozare, kurā sintezē jaunus medicīniskos preparātus un pēta to struktūru.

Avoti: ZTV

farmakologs   -a, v.

1. Farmakoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

farmakoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par ārstniecības vielu iedarbību uz organismu, šo vielu lietošanu, jaunu ārstniecības līdzekļu radīšanu.

Avoti: LLVV

farmakoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar farmakoloģiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar ārstniecības vielu iedarbību uz organismu.

Avoti: LLVV

farmakomānija   med.

1. Nepārvarama tieksme pēc neimtropiem līdzekļiem (piem., morfīna, alkohola, marihuānas).

Avoti: ZTV

farmakons   novec.

1. Zāļu jeb veselības līdzeklis, arī nozāle, burvības dzēriens.

Avoti: KV

farmakooriktoloģija   med.

1. Mācība par minerālvielu ārstniecības līdzekļiem.

Avoti: MSV

farmakopeja   -as, s.

1. Visu ārstniecības līdzekļu aprakstu sakopojums ar norādījumiem par zāļu vielu izgatavošanu, uzglabāšanu un izsniegšanu.

Avoti: LLVV

farmakopsihoze   med.

1. Ikviena psihoze, kuras cēlonis ir alkohols, medikamenti vai indes.

Avoti: MSV

farmakoterapija   med.

1. Universāla daudzu slimību ārstēšanas metode ar ķīmiskiem medicīnas līdzekļiem.

Avoti: ZTV

farmeris   novec.

1. Fermeris.

Avoti: Ang

farmers   novec.

1. Fermeris.

Avoti: Ang

Fārmingtona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Farmington"), Jūtas štatā, 22100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Farmington"), Mičiganas štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Farmington"), Minesotas štatā, 22500 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Farmington"), Misūri štatā, 17900 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta ASV ("Farmington"), Ņūmeksikas štatā, 44400 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Farmington"), Konnektikutas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Farmington"), Meinas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fārmingtonhilsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Farmington Hills"), Mičiganas štatā, 81400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

fārmklubs

1. Sportā - zemākās līgas klubs, kas pieder vai piesaistīts augstākās līgas klubam.

Avoti: SV99

farnesols   novec.

1. No dažādām ēteriskām eļļām iegūstams alkohola atvasinājums, bezkrāsaina kustīga eļļa ar vāju smaržu.

Avoti: KV

farnezols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, aromātviela, piedeva, izmanto parfimērijā, retāk, kā pārtikas garšvielu un cigaretēs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai kosmētikā, nedaudz toksisks, ja ieēd.

Avoti: Zkp

farnohinons

1. K2 vitamīns, kristāliska viela, šķīst organiskos šķīdinātājos, nodrošina normālu asins recēšanas norisi.

Avoti: LPE

Farns   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - dievišķā būtība; spēks, kas piešķir svētību, bagātību un labumu.

Avoti: MitJ

Faro   mit.

1. Rietumāfrikas bambaru mitoloģijā - viens no diviem demiurgiem, kas radušies pasaules pirmsākumos, kurš radīja debesis un dzīvās radības uz zemes.

Avoti: Mit

Farsa   vietv.

1. Vēsturisks novads un ostāns pēc mūsdienu iedalījuma Irānas dienvidos, administratīvais centrs - Šīrāza.

2. Upe Krievijā, Krasnodaras novadā un Adigejas Republikā, Labas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA, PuA

Farsala   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Tesālijas perifērijā, 9300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

farsangs   vēst.

1. Persiešu garuma mērvienība - 5 km.

farse   apv.

1. Faršs - samalta gaļa.

Avoti: VV

Farsē   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 3300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

farsi

1. Mūsdienu persiešu valoda, viena no irāņu valodu grupas valodām, kas ir oficiāla valsts valoda Irānā.

Avoti: SV99

farss   -a, v.

1. literat. Sens franču sadzīves komēdijas paveids; komēdija vai vodeviļa ar ārišķīgiem, parupjiem efektiem.

2. Rupjš joks, izlēciens.

3. Absurda, nenopietna darbība.

Avoti: LLVV

faršs   apv.

1. Samalta zivju, medījumu vai mājlopu, mājputnu gaļa, ko izmantoja pildījumam pīrādziņos, pastētēs u. c.

Avoti: VV

fārtings

1. Līdz 1971. g. sīka britu monēta, 1/4 pensa.

Avoti: LEV

fartovij   žarg.

1. Skaidrs.

2. Labs.

3. Veiksmīgs.

Avoti: KZ

farts   žarg.

1. Veiksme.

2. Laime.

Avoti: SLG, KZ

Faru   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Faro"), apgabala administratīvais centrs, osta Atlantijas okeāna krastā, 64600 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Apgabals Portugālē ("Distrito de Faro"), atrodas valsts kontinentālās daļas dienvidos, platība 4960 kvadrātkilometru, 434000 iedzīvotāju (2011. g.), ietver 16 municipalitātes, robežojas ar Bežas apgabalu, kā arī ar Spāniju, rietumos un dienvidos apskalo Atlantijas okeāns.

Avoti: Wi, PuA

Fāruma   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 18300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Fārupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1015 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Fārvanga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1330 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Farvānīja   vietv.

1. Pilsēta Kuveitā, 52900 iedzīvotāju (1995. g.).

Avoti: LpA

fārvaters   -a, v.; jūrn.

1. Kuģu ceļš - ūdens satiksmes maršruts, marķēts ar navigācijas zīmēm.

Apuguņots fārvaters— ar ugunsbojām apzīmēts kuģojamais ceļš.

Izbagarēts fārvaters— mākslīgi padziļināts kuģojamais ceļš.

Avoti: LLVV, JūVM

far-west   novec.

1. Tālie Rietumi - ASV rietumu apgabalu apzīmējums kolonizācijas laikā.

Avoti: LME

fas   saīs.

1. Piegādāts līdz kuģa bortam (angļu "free alongside ship").

Avoti: SV08

FAS   saīs.

1. Piegādāts līdz kuģa bortam (angļu "free alongside ship").

Avoti: JtU

fasāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.; arhit.

1. Ēkas ārējā siena, parasti ar galveno ieeju.

2. žarg. Seja; izskats.

Fasādi sabojāt— iesist pa seju tā, ka paliek, piem., zilums.

Fasādi pabojāt— iesist pa seju tā, ka paliek, piem., zilums.

Avoti: LLVV, SLG

fasces   novec.

1. Ar sarkanu siksnu sasieti bērza vai vīksnas rīkšu saišķi, kuru vidū piesiets cirvis; varas simbols Etrūrijā un Romā pirms republikas laikā.

Avoti: KV

fasciācija   bot.

1. Augu stublāja vai atsevišķu zaru pārveidošanās, tiem kļūstot plakaniem, lentveidīgiem; dažreiz fasciācijas rezultātā zari saaug kopā; dažreiz vērojama ziedkopu, augļu un citu orgānu fasciācija.

Avoti: SV69

fasciektomija   med.

1. Fascijas izgriešana, īpaši strēmeļu izgriešana no platās fascijas laterālās daļas plastiskajā ķirurģijā.

Avoti: TM

fascija   med.

1. Saistaudains apvalks, kas klāj atsevišķus muskuļus vai to grupas, kā arī asinsvadus, nervus un iekšējos orgānus.

Avoti: TM

fascija   med.

1. Pārsējs.

Avoti: TM

fascijas

1. Senajā Romā - rīkšu saišķi, kuri simbolizēja augstāko maģistrātu varu pār cilvēku dzīvību un brīvību; procesijās tos viņiem pa priekšu nesa liktori (zema ranga amatpersonas); saišķī iesprauda kara cirvi.

2. Šādi paši rīkšu saišķi kā fašisma simbols.

3. biol.; parasti vsk. Saistaudu apvalks, kas sedz atsevišķus muskuļus vai to grupas un dažus iekšējos orgānus, asinsvadus un nervus.

Avoti: IdV, ZTV

fasciji

1. Senās Romas augstāko maģistrātu varu simbolizējošie rīkšu saišķi (ar cirvi vidū), kurus procesijās nesa liktori.

2. Šādi paši rīkšu saišķi kā fašisma simbols.

Avoti: SV99

fascikulācija   med.

1. Kūlīšu veidošanās; sadalīšanās kūlīšos.

2. Vairāku muskuļa šķiedru spontāna kontrakcija, kuras inervē kopīgs motoriskais nervs.

Avoti: TM

fascikuls   novec.

1. Mazs sējums, burtnīca.

Avoti: KV

fascinācija

1. Valdzinājums, burvība; apburtība, apmātība.

2. novec. Apskaušana ar ļaunu skatu vai ļauniem vārdiem, kā arī ar uzslavu.

Avoti: SV99, KV

fascinēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pilnīgi pārņemt (kādu) savā varā; apburt, apmāt.

Avoti: LLVV

fasciodēze   med.

1. Cīpslas piešūšana citai fascijai vai cīpslai.

Avoti: TM

fasciola   med., vet.

1. Sūcējtārpu klases trematožu ģints ("Fasciola").

Aknu fasciola— šīs ģints suga ("Fasciola hepatica syn. Distomum hepaticum").

Avoti: TM, LD

fasciola   lat.

1. Sūcējtārpu klases trematožu ģints.

Fasciola hepatica— aknu fasciola.

Avoti: LD

fasciolīns   novec.

1. Heksahloretāns, bezkrāsaini, aromātiski kristāli, lieto gk. aitām un kazām fasciolozes apkarošanai.

Avoti: LxE

fasciolopse   med.

1. Trematožu ģints, kuras parazitē cilvēka un cūku zarnās.

Avoti: TM

fasciolopsidoze   med.

1. Cilvēka vai cūku helmintoze, ko ierosina fasciolopses.

Avoti: TM

fascioloze

1. Cilvēku un dzīvnieku invāzijas slimība, ko ierosina sūcējtārpi, helmintoze.

Avoti: LPE

fascioplastika   med.

1. Fascijas plastiska operācija.

Avoti: TM

fasciorāfija   med.

1. Fascijas sašūšana.

Avoti: TM

fasciotomija   med.

1. Fascijas pārgriešana.

Avoti: TM

fascisms   novec.

1. Fašisms.

Avoti: LME

fascisti   novec.

1. Fašisti.

Avoti: LME

fascīts   med.

1. Fascijas iekaisums.

Avoti: TM

fase   mil.

1. Tranšejas, satiksmes ejas, nesprāgstošu pretkājnieku un prettanku aizžogojumu taisnais posms.

Avoti: MIL

fasējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> fasēt; arī iesaiņojums.

Avoti: LLVV

fasenda   novec.

1. Lauku saimniecība, īpaši Brazīlijā.

Avoti: KV

fasēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iepriekš iesaiņot (preci) noteiktā daudzumā.

Avoti: LLVV

fasetacs   -acs, dsk. ģen. -acu, s.; zool.

1. Salikta (posmkāju) acs, kas sastāv no konusveida redzes elementiem (omatīdijiem).

Avoti: LLVV

fasētāja   s.

1. Fasētājs.

Avoti: LV87

fasētājs   v.

1. Tas, kas fasē preces.

Avoti: LV87

fasētava   s.

1. Telpa, ēka, kur notiek preču fasēšana.

Avoti: LV87

fasete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. zool. Saliktas (posmkāju) acs radzenes sektors, kas veido omatīdija ārējo slāni.

2. Slīpēta skaldne (piemēram, dārgakmenim).

Fasešu laukakmeņi— laukakmeņi ar ledāja noslīpētām malām.

3. novec. Paklājs klišeju, stereotipu u. c. iespiežamo plākšņu ieslēgšanai; arī klišeju un stereotipu plākšņu slīpā mala, kas noder to piestiprināšanai uz koka kājenes vai cita paklāja.

4. med. Neliela plakana virsma uz cietiem audiem, piem., uz kaula.

5. Zoba metāla protēze, kuras redzamā virsma pārklāta ar plastmasu.

6. Klasifikācijā - apakšklašu kopums, ko iegūst, klasificējot dokumentus pēc vienām un tām pašām pazīmju kopām.

Avoti: LLVV, GV, TM, BiP

fasetēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, pārej.

1. Apstrādāt, slīpēt (ko), veidojot fasetes.

Avoti: LV87

fashionable   novec.

1. Moderns, stalts; kārtai pieklājīgs.

Avoti: SV33

fasilitācija   sociol.

1. Atvieglināšana, sekmēšana.

Sociālā fasilitācija— fakts, ka noteiktu darbību (arī noziedzīgu) vieglāk ir veikt citu cilvēku klātbūtnē.

Avoti: SsV

fasofka   žarg.

1. Iepakojums.

Avoti: SLG

fasole   novec.

1. Dārza pupu šķirne.

Avoti: LLx

fasoļi   apv., hip.

1. Pupiņas ("Phaseolus").

Avoti: Aug2

fasona   novec.

1. Ārējais izskats, veids, piegriezums.

Avoti: KV

fasondzija   tekst.

1. Dzija, ko parasti iegūst no divām dzijām, no kurām viena ir serdenis, bet otra, kuras garums ir daudzkārt lielāks par pirmās dzijas garumu, tiek apvīta ap šo serdeni.

Avoti: ZTV

fasonfrēze   materiālt.

1. Frēze ar saliktas līklīnijas zobiem, kuru konfigurācija atbilst apstrādājamās virsmas profilam.

Avoti: ZTV

fasongrieznis   materiālt.

1. Grieznis ar saliktas konfigurācijas profilam atbilstošas formas griezējasmeni.

Avoti: ZTV

fasons   -a, v.

1. Modelis, piegriezums, pēc kā veidots apģērbs, apavi.

2. Ārējais (apģērba, apavu) izskats.

Lauzt fasonu— Lepni uzvesties; ģērbties pēc pēdējās modes.

Fasonu rādīt— izlikties (par kaut ko), tēlot (ko).

Fasonu taisīt— izlikties (par kaut ko).

Avoti: LLVV, SLG

fasonstiepule   novec.

1. Stieple ar plakanu, pusapaļu, ovālu, trīsstūrainu, četrstūrainu, vairākstūrainu vai zvaigžņveida šķersgriezumu.

Avoti: LME

fasontērauds   tehnol.

1. Veidtērauds.

Avoti: Tv01

fasonvirpošana

1. Salikta profila virsmu apstrāde ar atbilstošas formas griežņa griezējasmeni.

Avoti: ZTV

FAST   saīs.

1. Prognozes un novērtējums zinātnes un tehnoloģiju jomā ("forecasting and assessment in the field of science and technology").

Avoti: PnR

fast-food

1. Ātrās uzkodas; kaut kas ātrs, paviršs, nenopietns.

Avoti: PL

fasti

1. Dienas Senajā Romā, kad drīkstēja kārtot valsts lietas (citās dienās reliģisku motīvu dēļ tas bija aizliegts), romiešu kalendāra nosaukums; tāpat sauca arī amatpersonu, triumfatoru u. c. sarakstus, ko sastādīja priesteri.

Avoti: LPE

fastidiozs   novec.

1. Pretīgs, nepatīkams; augstprātīgs.

Avoti: KV

fastigium   novec.

1. Antīkā celtniecībā frontons, zelminis.

Avoti: KV

Fastiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Kijevas apgabalā, Unavas krastos, 48200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

fastoso   mūz.

1. Krāšņi, koši; iedomīgi, uzpūtīgi.

Avoti: Mūz

Fastova   vietv.; vēst.

1. Fastivas pilsētas Ukrainā nosaukums līdz 1992. g.

Avoti: PZT

fašīna   -as, s.

1. Cilindriskā formā sasiets (zaru) kūlis, ko lieto, piemēram, uzbērumu nostiprināšanai.

Fašīnu ceļš— ceļa klājs no kārtīm, baļķiem, zariem utt.

Avoti: LLVV

fašinēt

1. Nostiprināt ar fašīnām.

Avoti: SV69

fašings

1. Vakars un nakts priekš Pelnu dienas, kad rīko mielastus, masku gājienus utt., sākumā pavasara svētki.

Avoti: KV

fašīns   novec.

1. Žagaru kūlītis, ko lieto lauku apcietināšanas darbos ierakumu nogāžu (sienu) apģērbšanai un sevišķi aizdambējumos ūdens kavēkļu radīšanai.

Avoti: KV

Fāšira   vietv.

1. Pilsēta Sudānā ("Al Fāshir"), Ziemeļdārfūras vilājas administratīvais centrs, 263200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

fašisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Nacionāli politiska mācība un kustība (radusies 20. gs. sākumā Itālijā), kas tiecas pakļaut sabiedrību stingrai, militarizētai organizācijai un disciplīnai, izskaužot jebkādu brīvdomību un pilsonisko patstāvību.

Avoti: SV96, LV93

fašistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar fašismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

fašists   -a, v.

1. Fašisma piekritējs.

Avoti: LLVV

fašizācija   s.

1. Fašistisku metožu, paņēmienu, ideoloģijas ieviešana (valstī, valsts iestādēs, organizācijās).

Avoti: LV87

faška   žarg.

1. Pakausis.

Avoti: KZ

Fašunna   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Vestagderes filkē, 9500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fata

1. Viegls sieviešu apmetnis no tilla vai mežģīnēm.

Avoti: SV69

Fatah   saīs.

1. Palestīniešu nacionālās atbrīvošanās kustība, izveidota 20. gs. 50. gadu beigās (apvērsta abreviatūra no arābu "Harakat al-Tahrir al Wataniyyeh al-Falastiniyyeh").

Avoti: PL

fatālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Ticība iepriekš nolemtam, nenovēršamam liktenim.

Avoti: LLVV

fatālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar fatālismu, tam raksturīgs.

2. Fatāls.

Avoti: LLVV

fatālists   -a, v.

1. Cilvēks, kas tic iepriekš nolemtam, nenovēršamam liktenim.

Avoti: LLVV

fatalitāte   s.

1. Vispārināta īpašība --> fatāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

fatāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Liktenīgs; nenovēršams, neizbēgams.

Fatāls miers— nesatricināms miers, aukstasinība.

Fatāla kļūda— kļūda, kuras dēļ sistēma vai tās komponents kļūst pilnīgi nespējīgi veikt savas funkcijas.

Avoti: LLVV, D3

fatālums   v.

1. Vispārināta īpašība --> fatāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Fatamorgāna   -as, s.

1. Fejas vārds (Artūra teiksmā), kura varēja izsaukt mirāžas.

Avoti: LEV

fatamorgāna   -as, s.

1. Optiska atmosfēras parādība, kas sastāv no vairākām mirāžas formām - attālāki priekšmeti redzami vairākkārt un dažādi pārveidoti.

Avoti: EV

fatans   rel.

1. Galvenā telpa čaņbudisma klosterī, kurā notiek regulārās ceremonijas ar visu kopienas biedru piedalīšanos.

Avoti: MrJ

fāteris   žarg.

1. Tēvs.

Avoti: SLG

fāters   žarg.

1. Tēvs.

Avoti: Žrg

Fateža   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kurskas apgabalā, 5850 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

FATF   saīs.

1. Starptautiskā organizācija cīņai pret naudas atmazgāšanu.

Avoti: i2

Fatima   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Fatima"), Santareimas apgabalā, 11500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Fātima   mit.

1. Pravieša Muhameda meita (602.-632. g.), kuru sevišķi godāja šiīti.

Avoti: LEV

Fātimidi   arābu val.

1. Fatimas radītā musulmaņu dinastija, kas nomainīja Aglabidus un valdīja Tunisijā no 909. līdz 1171. gadam.

Avoti: Tc

fatms   novec.

1. Fatoms - garuma mērvienība, 1,828 m.

Avoti: Ang

fatnorāģija   med.

1. Zoba alveolas asiņošana.

Avoti: MSV

fatoms   novec.

1. Garuma mērvienība - 1,828 m (gk. dziļuma mērīšanai).

Avoti: Ang

Fatsa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Fatsa"), Ordu ilā, 74600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fatsia   lat.

1. Fatsijas.

Fatsia japonica— Japānas fatsija.

Avoti: DaE

fatsija   bot.

1. Arāliju dzimtas ģints ("Fatsia"), dekoratīvi krūmi, ko Latvijas apstākļos var audzēt telpās, pa vasaru izvietojot dārzā kopā ar trauku.

Japānas fatsija— fatsiju suga ("Fatsia japonica").

Avoti: DaE

fattura   novec.

1. Rēķins.

Avoti: KV

fātums   novec.

1. Liktenis, liktenīga nepieciešamība.

Avoti: KV

faturāns   novec.

1. Mākslīgi sveķi, fenola un formaldehida kondensācijas produkts, lieto kā ebonīta u. c. atvietotāju.

Avoti: KV

fatva   rel.

1. Islāmā autoritatīvs paziņojums vai spriedums (piemēram, nāves spriedums).

Avoti: R1

faubourg   novec.

1. Priekšpils, vēlāk priekšpilsēta.

Avoti: KV

fauces   novec.

1. Seno romiešu dzīvojamās mājas koridori jeb ejas.

Avoti: KV

faucīts   med.

1. Žāvas iekaisums.

Avoti: TM

fauls   sar.

1. Noteikumu pārkāpums (sporta spēlēs).

Avoti: SLG

fauna   -as, s.; parasti vsk.

1. Vēsturiski izveidojies dzīvnieku sugu kopums (piemēram, noteiktā teritorijā, ainavā, ģeoloģiskajā laikmetā); dzīvnieku valsts.

Avoti: LLVV

Fauna

1. Kalnu, mežu un lauku dieviete seno romiešu mitoloģijā.

Avoti: EV

fauni

1. Seno romiešu meža dievības (atbilst grieķu satīriem), meža un auglības dieva Fauna dēli; bieži vien tiek attēloti ar nelieliem ragiem, āža kājām un asti.

Avoti: LEV

faunistika   biol.

1. Zooloģijas nozare, kurā pēta dzīvnieku sistemātisko sastāvu - faunu - kādā noteiktā teritorijā.

Avoti: ZTV

Fauns   -a, v.

1. Seno romiešu mitoloģijā - lauku, kalnu un mežu dievs, ganāmpulku sargātājs.

2. pārn.; ar mazo sākumburtu; Kaisls, uzmācīgs vīrietis.

Avoti: LLVV, LV93

Faunus   novec.

1. Fauns.

Avoti: LME

Fauske   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Nūrlannes filkē, 9600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

faustpatrona

1. Tanku dūre; vienreizējas darbības granātmetējs, kas 2. pasaules kara beigās bija fašistiskās Vācijas bruņojumā.

Avoti: EV

Fausts

1. Leģendārs brīnumdaris, kas savu dvēseli pārdevis velnam.

Avoti: IdV

Faustuls   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - gans, kas kopā ar savu sievu Aku Lārentiju izaudzināja Rējas Silvijas un dieva Marsa dēlus Romulu un Remu.

Avoti: Mit

fautfrakts   novec.

1. Kuģu nomas līguma veids, kad nofraktētājam ir tiesības atkāpties, ja viņš samaksā fraktsnaudu.

Avoti: KV

Fauvārs   vietv.

1. Augstākā virsotne Abdelazīza kalnājā ("Tall al Fawwār"), Sīrijas ziemeļaustrumu daļā, augstums - 920 m.

Avoti: LpA

faux   fr.

1. Viltojums, neīsts.

Faux Art— mākslas darbu kopiju izgatavošana.

Faux pas— aplams solis, kļūdīšanās.

Avoti: PL, KV

Favāra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Favara"), Sicīlijas reģiona Agridžento provincē, 33000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

favela   portug.

1. Nabadzīgu mājokļu, būdiņu rajons Brazīlijas pilsētās; graustu rajons.

Avoti: NGL-1-71

faverola

1. Francijā selekcionēta gaļas dējējvistu šķime (pēc Faverolas pilsētas nosaukuma).

Avoti: SV08

favīds   med.

1. Alerģiska rakstura izsitumi ķermeņa un locekļu ādā kraupja slimniekiem.

Avoti: TM

favorābls   novec.

1. Labvēlīgs, laipns, izdevīgs.

Avoti: KV

favori   novec.

1. Vaigu bārda.

Avoti: KV

favorīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sieviete, kuru aizstāv, atbalsta ietekmīga, augsta persona; šādas personas mīļākā.

2. Sportiste, arī sportistu komanda, kurai ir lielas izredzes uzvarēt sacensībās.

Avoti: LLVV

favorītisms

1. Mīluļu izvirzīšana, iecelšana augstos amatos.

2. Kārtība, kur visu nosaka mīluļi, favorīti.

Avoti: SV99

favorīts   -a, v.

1. Vīrietis, kuru aizstāv, atbalsta ietekmīga, augsta persona.

2. Sportists, kam ir lielas izredzes uzvarēt sacensībās.

Avoti: LLVV

favorizēt

1. Uzskatīt par favorītu.

Avoti: SV69

favroles   novec.

1. Favroles vistas - gaļas vistu šķirne.

Avoti: LLx

favus   novec.

1. Ādas slimība, kuras cēlonis ir augu parazīts - sēnīte.

Avoti: KV

favuss   med.

1. Kraupis, mikroskopiskās sēnes "Trychophyton schoenleini" ierosināta slimība ar lokalizāciju galvas matainajā daļā, gludajā ādā vai nagos.

Avoti: TM

Fazāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fasano"), Apūlijas reģiona Brindizi provincē, 39400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

fazānputni

1. Putnu klases vistveidīgo kārtas dzimta, dažāda lieluma putni (garums - 13-190 cm, svars - no 45 g līdz 10 kg), mīt uz zemes, labi staigā un skrien, spārnos ceļas tikai galējas nepieciešamības gadījumā; ~60 ģ., ~200 s., Latvijā 6 ģ. 6 s.

Avoti: PDE

fazāns   -a, v.

1. dsk. Putnu klases vistveidīgo kārtas dzimta ("Phasianidae"), dažāda lieluma sauszemes putni, sastopami gandrīz visā pasaulē, 5 apakšdzimtas (63 ģ., 213 s.); Latvijā konstatētas 2 apakšdzimtas, 6 ģ., 6 sugas.

Parastais fazāns— fazānu suga ("Phasianus colchicus"), ko Latvijā dažkārt audzē medību saimniecībās.

2. žarg. Nacistu laika civilierēdnis.

3. žarg. Cilvēks komandējumā.

Avoti: LLVV, Žrg, KZ

fāze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Noteikta stadija, moments, pakāpe (norisē); kāds no stāvokļiem (periodiskā parādībā).

2. Posms (sabiedrības attīstībā).

3. astr. Noteikts (periodiskas astronomiskas parādības) moments, stāvoklis (piemēram, Saules apgaismotā debess spīdekļa izskata maiņa).

4. fiz. Svārstību stāvoklis kādā noteiktā laika momentā.

Fāzes ātrums -PN harmoniskai svārstībai atbilstoša viļņa izplatīšanās ātrums. Fāžu diference— divu vienādas frekvences sinusoidālu svārstību sākuma fāžu savstarpēja nobīde kādā laika momentā, piem., strāvas stipruma un sprieguma acumirklīgās vērtības nobīde maiņstrāvai.

Fāžu nobīde— fāžu diference.

Fāžu kontrasta metode— mikroskopisku objektu attēlu iegūšana, kas balstās uz gaismas viļņa fāžu nobīdi, ejot cauri objektam.

5. tehn. Viena no (ģeneratora) tinumu grupām.

6. tehn. Viens no trīsfāžu strāvas līnijas vadiem.

7. fiz. Termodinamiskās sistēmas homogēnā daļa, ko atdala robežvirsma, aiz kuras mainās šīs sistēmas īpašības.

Fāžu pāreja— vielas pāreja no vienas termodinamiskās fāzes kādā citā fāzē, mainoties ārējiem apstākļiem (ārējai iedarbībai).

8. Fāžu telpa - abstrakta daudzdimensiju telpa, kuras punkti atbilst daļiņu sistēmas iespējamajiem stāvokļiem.

Fāžu punkts— vienas daļiņas stāvokļa attēlojums fāžu telpā.

Fāžu trajektorija— vienas daļiņas stāvokļa evolūcijas laikā attēlojums fāžu telpā.

Fāžu tilpums— tilpums, kuru fāžu punkti aizņem fāžu telpā.

9. žarg. Neizpratne.

Avoti: LLVV, FF, SLG

fazenda

1. Lauku saimniecība Dienvidamerikā, it īpaši Brazīlijā.

2. žarg. Dārza māja; lauku māja.

Avoti: SV99, SLG

fazendeiro   novec.

1. Fazendas īpašnieks.

Avoti: LME

fazeolīns   med.

1. C20Hl8O4, fitoaleksīns, izdalīts no parastās pupiņas ("Phaseolus vulgaris L."); piemīt antifungicidālas īpašības, mazina ogļhidrātu uzsūkšanos gremošanas traktā.

Avoti: TM5

fazeolunatīns   med.

1. C10H17O6N, rūgts glikozīds, iegūst no "Phaseolus lunatus".

Avoti: TM5

fāzēšana

1. Autonomu sistēmu spriegumu vienādu sākuma fāžu noteikšana.

Avoti: ZTV

fāzētājs   -a, v.

1. Mākslinieks, kas zīmē kadrus multiplikācijas filmai.

Avoti: LLVV

faziloģika   inf.

1. Loģika, kas speciāli izveidota zināšanu un cilvēka domāšanas procesu attēlošanai.

Avoti: D3

fazīns   med.

1. Polipeptīds sojas pupās u. c. pākšaugos; aglutinē eritrocītus.

Avoti: TM5

fāzmetrs   fiz.

1. Aparāts, ar kuru mērī divu elektrisko svārstību fāzu diferences (fāzu nobīdi).

Avoti: MfV

fazometrs

1. Elektrisks mēraparāts fāžu nobīdes mērīšanai.

Avoti: ZTV

fazotrons   fiz.

1. Sinhrociklotrons - cikliskais rezonanses lādētu daļiņu paātrinātājs ar nemainīgu magnētisko lauku un mainīgu paātrinošā augstfrekvences elektriskā lauka frekvenci.

Avoti: SV99

FBR   saīs.

1. Filologu biedrības raksti, turpinājumizdevums, iznāca 1921.-40. g. Rīgā (20 laidienu).

Avoti: LPE

FCA   saīs.; ek.

1. Franko pārvadātājs (angļu "free carrier") - pārdevējs izpilda saistības piegādāt preces tad, kad tās nomuitotas nodotas eksportēšanai pircēja nosauktā pārvadātāja rīcībā noteiktā vietā vai punktā.

Avoti: LatV

FCI   saīs.

1. Starptautiskā kinologu (suņu audzētāju) federācija (franču "Federation Cynologique Internationale").

Avoti: i2

FD   saīs.

1. Finanšu departaments.

Avoti: i2

Fderika   vietv.

1. Pilsēta Mauritānijas rietumu daļā ("Fderick"), Tīris Zemmūra vilājā, 5800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

FDD   saīs.

1. Krievijas Federālais drošības dienests.

Avoti: i2

FDDI   saīs., inf.

1. Optiskās šķiedras dalīto datu saskarne (angļu "Fiber Distributed Data Interface").

Avoti: D3

FDP

1. Vācijas liberāļu partija.

Avoti: LEV

FDT   inf.

1. Formālās aprakstīšanas tehnika (angļu "Formal Description Technique").

Avoti: D3

fē   žarg.

1. Lieto, izsakot aizliegumu.

Avoti: SLG

Fe

1. Dzelzs (ķīm. elements).

Avoti: LEV

febr.   saīs.

1. Februāris.

Avoti: i2

febrālis   apv.

1. Februāris.

Avoti: ĒiV

Febre   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - drudža dieviete, kurai bija svētvieta Palātija kalnā Romā.

Avoti: Mit

febrifobija   med.

1. Slimīgas bailes no drudža.

Avoti: MSV

febris   novec.

1. Drudzis.

Avoti: KV

febroniānisms   rel.

1. Virziens 18. gs. baznīcas tiesību zinātnē, kas nosodīja pāvesta laicīgo varu, kaut arī atzina pāvestu par baznīcas galvu un baznīcas administrācijas pārraugu.

Avoti: KV, RtV

februāris   -ra, v.

1. Gada otrais mēnesis.

Februāra revolūcija— sacelšanās Francijā 1848. g., kas noveda pie Luija Filipa gāšanas un republikas nodibināšanās.

2. Savienojumā ar kārtas skait.: šī mēneša diena, datums.

Avoti: LLVV

Fēbe

1. astr. Saturna pavadonis ("Phoebe"), vidējais attālums no planētas - 12944300 km, izmēri - 240 km.

Avoti: ZvD-203-26

Fēbs

1. Gaismas dieva Apolona otrs vārds.

Avoti: LEV

fec.   saīs.; lat.

1. Fecit.

Avoti: KV

feciāli

1. Senajā Romā - 20 priesteru kolēģija, kas piedalījās starptautisku līgumu slēgšanā, kara pieteikšanas, līgumu laušanas ceremonijās un veica noteiktus rituālus.

Avoti: SV99

fecit   lat.

1. Taisījis, darinājis (gleznu, zīmējumu u. c. parakstos).

Avoti: KV

Fečava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Vetschau"), Brandenburgas federālajā zemē, 8500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fed.   saīs.

1. Federācija; federatīvs; federāls.

Avoti: i2

fedaji

1. Arābu zemēs cilvēki, kas upurē sevi ticības, idejas vārdā; viduslaikos Irānā, Sīrijā, Libānā - asasīnu slepenās organizācijas locekļi.

2. Irānas revolūcijā (1905-11) - bruņoto vienību locekļi; Irānas Azerbaidžānā 1945-46 - pašaizsardzības vienību locekļi.

3. Palestīnas pretošanās kustības bruņoto partizānu vienību locekļi.

Avoti: LPE

fedans

1. Zemes mērvienība Ēģiptē, vienāda ar 0,42 hektāriem.

Avoti: SV69

Fedčenki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Pušmucovas pagastā.

Avoti: LC

Fedčenko   vietv.

1. Fedčenko šļūdonis - lielākais ieleju šļūdonis Eirāzijā, Pamira ziemeļrietumos, Tadžikistānā, garums - 77 km, platums - 2600 m, platība - 650 kvadrātkilometru, sākas 6280 m vjl., noslīd līdz 2910 m augstumam, ledus biezums - 700-1000 m, kustības ātrums vidusdaļā >200 m gadā.

Avoti: LģE

Fedčinki   vietv.

1. Ciblas novada Pušmucovas pagasta apdzīvotās vietas "Fedčenki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

federācija   -as, s.

1. Apvienība, kurā ietilpst biedrības, organizācijas.

2. Atsevišķu pavalstu jeb štatu savienība, kas veido vienotu valsti.

Federācijas padome— Krievijas Federācijas parlamenta augšpalāta, kurā ietilpst deputāti, kas vienādā skaitā pārstāv katru federācijas subjektu.

Avoti: LLVV, PL

federālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Valsts iekārtas sistēma, kas balstās uz federatīviem pamatiem; valsts organizatoriskā struktūra, kas pamatojas uz federācijas (2) principiem.

2. Oportūnistisks princips, pēc kura partija sastāv no atsevišķām organizācijām, nepakļaujoties centrālajai vadībai.

Avoti: LLVV

federālists   -a, v.

1. Federālisma (1) piekritējs.

2. Federālisma (2) piekritējs.

Avoti: LLVV

federalizācija   -as, s.

1. Apvienošana, savienības veidošana.

Avoti: LLVV

federāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izveidots uz federācijas (2) pamatiem; tāds, kas attiecas uz federāciju (2).

Federālā rezervju sistēma— ASV centrālo banku sistēma.

Federālās rezerves— Federālā rezervju sistēma.

Avoti: LLVV

Federalveja   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Federal Way"), Vašingtonas štatā, 93400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

federāti

1. Francijas buržuāziskās revolūcijas laikā 18. gs. beigās - brīvprātīgie, kas revolucionāro cīņu sākumā devās uz fronti un sevi tā sauca sakarā ar to, ka viņu lozungs bija Francijas apvienošana uz komūnu revolucionārās brālības pamatiem.

2. Parīzes Komūnas bruņoto spēku kareivji un virsnieki 1871. gadā.

Avoti: SV69

federatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ietilpst federācijā (2); tāds, kas izveidots uz federācijas (2) pamatiem.

Avoti: LLVV

federdroška   žarg.

1. Atsperrati.

Avoti: SLG

federe   žarg.

1. Atspere.

Avoti: Žrg

federes   apv.

1. Atsperu ecēšas.

2. dsk. Federe.

Avoti: MalV

federēšana   novec.

1. Zemes strādāšana ar atsperīgiem darba rīkiem - atsperu ecēšu un atsperu kultivatoru, kas zemi irdina un jauc, bet neapvērš; atsperēšana.

Avoti: LLx

federēt   apv.

1. Ecēt ar atsperu ecēšām.

Avoti: ĒiV

federētājs   apv.

1. Cilvēks, kas ecē ar atsperu ecēšām.

Avoti: ĒiV

federnīca   žarg.

1. Atsperecēšas.

Avoti: SLG

federnieks   apv.

1. Atsperu ecēšas.

Avoti: KnV

federrati   -u, v.; tikai dsk.; novec.

1. Atsperrati.

Avoti: LLVV

federvāģi   sar.

1. Atsperrati.

Avoti: SLG

fedings   -a, v.

1. Uztveramā radioviļņu signāla īslaicīgas haotiskas vai regulāras stipruma izmaiņas.

Avoti: LLVV

fēdiņš   novec.

1. Fedings.

Avoti: Ang

fedja   žarg.

1. Pamuļķis.

Avoti: KZ

fedometrs   ādas apstr.

1. Ierīce kažokādu apmatojuma krāsas izturības pārbaudei.

Avoti: ZTV

fedorcieši

1. Ludzas novada Ņukšu pagasta apdzīvotās vietas "Fedorki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Fedorenki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

Fedorki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

Avoti: LC

Fedoronki   vietv.

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Fedorenki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Fedorovka   vietv.

1. Upe Krievijas Kirovas apgabalā, Kobras labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Fedžeta   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Timišas žudecā, 6800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

feerija   -as, s.

1. Uzvedums ar krāšņām dekorācijām, kostīmiem, inscenējuma efektiem.

// pārn. Brīnumains, pasakains skats.

Avoti: LLVV

fefermince   apv.

1. Piparmētra ("Mentha piperita"), mētru suga.

Avoti: Aug2

Fegen   vietv., vēst., vācu val.

1. Vēgu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Padures pagastā.

Avoti: KV

Fegeraša   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Brašovas žudecā, 30700 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Federaša masīvs - Dienvidkarpatu augstākā (ziemeļu) daļa Rumānijā, garums - ~35 km, kristālisku slānekļu masīvs ar torņveida virsotnēm, augstākā virsotne - 2543 m, Moldovjans.

Avoti: Wi, PuA, PZT

Feģverneka   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Fegyvernek"), Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģē, 6500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Fehgen   vietv., vācu val.

1. Vējava.

2. Vējavas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Vējavas pagastā.

Avoti: FV, KV

Fehren   vietv., vēst., vācu val.

1. Vērienes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Plāteres pagastā.

Avoti: KV

Fehringe   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Fehring"), Štīrijas federālajā zemē, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Fehringene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Voehringen"), Bavārijas federālajā zemē, 13000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Fehsen   vietv., vēst., vācu val.

1. Viesienas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Viesienas pagastā.

Avoti: KV

Fehta   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Vechta"), Lejassaksijas federālajā zemē, 30900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Fehteln   vietv., vēst., vācu val.

1. Pļaviņu novada Vietalvas pagasta bijušais nosaukums.

2. Vietalva.

3. Vietalvas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Vietalvas pagastā.

Avoti: LPag

feidings   novec.

1. Fedings.

Avoti: Ang

feierābends   žarg.

1. Darba pārtraukums; atpūta pēc darba, feirāms.

Avoti: Žrg

feierverkers   vēst.

1. Artilērijas jaunākā komandējošā sastāva dienesta pakāpe Krievijas armijā līdz 1917. g.

Avoti: SV69

feierverks   žarg.

1. Uguņošana, salūts.

2. Svinēšana; līksmošana.

Avoti: SLG

feierverķis   žarg.

1. Raķete; uguņošana.

Avoti: Žrg

Feietvila   vietv.; novec.

1. Fejitvila - pilsēta ASV, Arkanzasā.

2. Fejitvila - pilsēta ASV, Ziemeļkarolīnā.

Avoti: PZT

feifokloka   novec.

1. Pēcpusdienas maltīte, kurā parasti dzer tēju.

Avoti: Ang

feihojas

1. Miršu dzimtas ģints, mūžzaļi koki un krūmi D-Amerikā; 3 s.; audzē arī R-Gruzijā, Azerbaidžānā.

Avoti: EV

Feihtvangene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Feuchtwangen"), Bavārijas federālajā zemē, 12100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

feijerverķis   žarg.

1. Uguņošana, salūts.

Avoti: SLG

feiklora   literat.

1. Termins viltotās folkloras apzīmēšanai, ko 20. gs. vidū piedāvājis angļu folkloras pētnieks Ričards Dorsons; par feikloru var saukt arī A. Pumpura "Lāčplēsi".

Avoti: DzV

feileris   žarg.

1. Kļūda; neveiksme.

Avoti: SLG

feilors   žarg.

1. Kļūda; neveiksme.

Avoti: SLG

Feimani   vietv.

1. Rēzeknes novada apdzīvotās vietas "Feimaņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

feimanieši

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Feimaņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Feimanka   vietv.

1. Dubnas labā krasta pieteka Riebiņu, Preiļu, Vārkavas un Līvānu novadā, iztek no Feimaņu ezera, garums - 72 km, kritums - 62 m.

2. vācu val. Feimaņi.

Avoti: LE1, FV

Feimaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Rēzeknes novadā (saukta arī Krāce) 30 km no Rēzeknes, izveidojusies bijušās muižas "Feymany" teritorijā, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1752. g. kā Vīmaņi (Vīmani), pagasta centrs.

2. Feimaņu pagasts - pagasts Rēzeknes novada dienvidrietumu daļā, robežojas ar Silmalas, Maltas un Pušas pagastu, kā arī ar Aglonas un Riebiņu novadu.

Feimaņu pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, ietver pirmskara Silajāņu pagasta dienvidaustrumu daļu un nelielas platības no bijušā Maltas un Ružinas pagasta.

3. Feimaņu ezers - atrodas Latgales augstienes Feimaņu paugurainē uz Rēzeknes novada Feimaņu pagasta un Riebiņu novada Rušonas pagasta robežas, 159,5 m vjl., platība - 626 ha, garums - 5 km, lielākais platums - 1,2 km, vidējais dziļums - 1,1 m, lielākais dziļums - 3,8 m, līdz 6 m biezs sapropeļa slānis, eitrofs, aizaugums - neliels.

4. Feimaņu pauguraine - dabas apvidus Latgales augstienes rietumu malā, platība - 852 kvadrātkilometri, robežojas ar Maltas pazeminājumu, ar Dagdas pauguraini un Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumu.

Avoti: LPag, LC, LD, LE1

feins   barb.

1. Smalks, skaists, labs.

2. iron. Slikts.

Avoti: ĒiV, KnG, SLG

feinšmekers   žarg.

1. Gardēdis.

2. Izvēlīga persona.

Avoti: Žrg

Feira   vietv.

1. Feira di Santana - pilsēta Brazīlijā ("Feira de Santana"), Baijas štatā, 495500 iedzīvptāju (2012. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

feirāms   sar.

1. Darba pārtraukums; atpūta pēc darba, feierābends.

Avoti: Žrg

feisbuks   sar.

1. Interneta vietne "www.facebook.com".

Feisalabada   vietv.

1. Faisalābāda - pilsēta Pakistānā.

Avoti: LģE

feiss   barb.

1. Seja.

2. Cilvēks.

3. Datora monitora ekrāns.

Avoti: SLG

feits   žarg.

1. Viesības.

Avoti: SLG

feivokloka   novec.

1. Faivokloks.

Avoti: Ang

Feizābāda   vietv.

1. Pilsēta Afganistānas ziemeļos ("Fayzabad"), Kokčas krastos 1200 m vjl., Badahšānas vilajeta administratīvais centrs, 44400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PZT, Wi

feja   -as, s.; mit.

1. Pārdabiska, skaista sievišķa būtne (parasti labvēlīga likteņa lēmēja).

Avoti: LLVV

fejāni

1. Politiska kluba biedri (1791.-92. g.) Lielās franču revolūcijas laikā, kas pārstāvēja konstitucionāli monarhistisko lielburžuāziju un liberālo muižniecību.

Avoti: EV

Fejēra   vietv.

1. Meģe Ungārijas vidienē, Donavas labajā krastā, platība - 4358 kvadrātkilometri.

Avoti: PZT, Wi

Fejitvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fayetteville"), Ārkanzasas štatā, 80600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Fayetteville"), Džordžijas štatā, 16700 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Fayetteville"), Ziemeļkarolīnas štatā, 203900 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Fayetteville"), Rietumvirdžīnijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Fayetteville"), Tenesī štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

fekālijas   -u, s.; tikai dsk.

1. Cilvēka izkārnījumi.

Avoti: LLVV

fekālijpiesārņojums

1. Piesārņojums ar fekālijām.

fekalūrija   med.

1. Izkārnījumi urīnā.

Avoti: TM

Feke   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("feke"), Adanas ilā, 4600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Feklabruka   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Voecklabruck"), Augšaustrijas federālajā zemē, 12000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Feklistovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

Fekļistovka   vietv.

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Feklistovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

fektēt   žarg.

1. Diedelēt; censties iegūt.

Avoti: SLG

fektiņš   žarg.

1. Kautiņš.

Avoti: SLG

fēkuloze   novec.

1. Karstā ūdenī pilnīgi šķīstošas stērķeles, kas neželatinizējas un pārtvaicējot atstāj cietu caurspīdīgu kārtiņu.

Avoti: KV

fekundācija   med.

1. Apaugļošana.

Avoti: TM

fekunditāte   med.

1. Auglība, auglīgums.

Avoti: TM

felācija

1. Vīrieša dzimumlocekļa kairināšana ar muti, lūpām, mēli.

Avoti: SV99

Felahije   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Felahiye"), Kajseri ilā, 1700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

felandrens   novec.

1. C10H16, terpens, ļoti nepastāvīgs, nosaukums no ūdens dilles, kurā vispirms atrasts, iegūts arī mākslīgi.

Avoti: KV

felapton   novec.

1. 3 slēdzienu figūras 2. modus: virsteikums vispār noliedzošs, slēdziens pa daļai noliedzošs.

Avoti: KV

Felberta   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Velbert"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 80600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Felburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Velburg"), Bavārijas federālajā zemē, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fēlčekers   žarg.

1. Kļūdu uzrādītājs (datorprogrammā).

Avoti: SLG

Feldbaha   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Feldbach"), Štīrijas federālajā zemē, 4700 iedzīvotāju.

Avoti: Wi, LpA

Feldene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Velden"), Bavārijas federālajā zemē, 1800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

feldfēbelis   -ļa, v.

1. Jaunākā komandējošā sastāva karavīru dienesta pakāpe dažu valstu armijās; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

Feldhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Laukmuiža.

2. Lauku muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Gramzdas pagastā.

3. Lauku muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Stendes pagastā.

4. Lauku muiža, kas atradās Talsu apriņķa Pastendes pagastā.

5. Lauku muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Aizupes pagastā.

6. Lauku muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Jaunpils pagastā.

7. Lauku muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Zaļenieku pagastā.

Avoti: FV, KV

feldjēgeri   vēst.

1. Kājnieku karaspēka daļa, kas bija paredzēta izlūkošanas uzdevumu veikšanai.

Avoti: LEV

feldjēgers   vēst.

1. Karaspēka daļas ziņnesis.

2. Armijas vai valdības kurjers svarīgu, galvenokārt slepenu, dokumentu nosūtīšanai.

Avoti: SV96

Feldkirha   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Fehring"), Forarlbergas federālajā zemē, 31000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Feldkirhene   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Feldkirchen in Kaernten"), Karintijas federālajā zemē, 14300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

feldmaršals   -a, v.

1. Dienesta pakāpe (parasti augstākā) vairāku valstu armijās; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

feldšeris   -ra, v.

1. Medicīnas darbinieks (ārsta palīgs) ar vidējo medicīnisko izglītību.

Avoti: LLVV

feldšers   novec.

1. Ārsta palīgs lauku slimnīcās; feldšeris.

Avoti: SV33

feldšpatīdi

1. Iežveidotāju minerālu grupa, nātrija, kālija, kalcija alumosilikāti (piem., nefelīns); līdzīgi laukšpatiem, bet satur mazāk Si02, nekad nav sastopami asociācijā ar kvarcu.

Avoti: ZTV

feldvēbels   novec.

1. Feldfēbelis.

Avoti: KV

feldžandarmērija   žarg.

1. Lauka žandarmērija.

felēma   biol.

1. Augu korķaudi.

Avoti: SV96

Fēlene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Velen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 12900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fēleris   žarg.

1. Kļūda; neveiksme.

Avoti: SLG

Felešti   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 18200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Felgeiraša   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Felgueiras"), Portu apgabalā, 58100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

fēlhen   apv.; hip.

1. Smaržīgā vijolīte ("Viola odorata").

Avoti: Aug2

felibri

1. Literāras kustības dalībnieki D-Francijā (Provansā) 19. gs. 2. pusē; kustības mērķis bija jaunprovansiešu literatūras un valodas izveidošana, pārmantojot Provansas vēsturiskā novada pagātnes kultūru.

Avoti: LPE

felicia   lat.

1. Felīcijas.

Felicia amelloides— ziemasteru felīcija.

Avoti: DaE

Felicianova

1. vietv. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ciblas novada Ciblas pagastā.

Felicianovas starpleduslaikmets— Latvijā bija neopleistocēnā pirms 105000-75000 gadiem.

Felicianovas griezums— šī laikmeta stratotipiskais griezums Ciblas novada Felicianovas urbumos.

Avoti: LC, EV

felicianovieši

1. Ciblas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Felicianova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

felīcija   bot.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Felicia"), viengadīga puķe, kas savvaļā aug Dienvidāfrikā, tiek audzēta saulainās vietās arī Latvijā, ziedi zili vai dzelteni, kurvīšos 5-6 cm diametrā, jūlijā, augustā.

Ziemasteru felīcija— felīciju suga ("Felicia amelloides").

Avoti: LxE, DaE

felidae   lat.

1. Kaķu dzimta.

Avoti: LD

Feliksberga   vietv., vēst.

1. Ventspils novada Jūrkalnes ciema bijušais nosaukums.

Avoti: LE1

Feliksbergskaja   vietv., vēst.

1. Ventspils novada Jūrkalnes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

felinologs

1. Kaķu pētnieks.

Avoti: PL

felinoloģija

1. Zinātne par kaķiem; pētī kaķu fizioloģiju, nodarbojas ar kaķu šķirņu selekciju, attīsta kaķu audzēšanas metodiku u. c.

Avoti: SV99

felinoloģisks

1. Ar kaķiem un kaķu pētniecību saistīts.

Avoti: PL

felinoterapija

1. Terapijas metode, kas dažādas slimības ārstē ciešā saskarnē ar kaķi.

Avoti: SD-22.03.2013.-49

felinoze   med.

1. Labdabīgs vīruslimfadenīts, kas attīstās, inficējoties caur ievainotu ādu (bieži pēc kaķa skrāpējuma, t. s. kaķa skrāpējuma slimība).

Avoti: MSV

felis   lat.

1. Kaķu dzimtas ģints.

Felis catus— mājas kaķis.

Felis concolor— puma.

Felis lynx— lūsis.

Felis pardalis— ocelots.

Felis silvestris— meža kaķis.

Felis silvestris forma catus— mājas kaķis.

Felis silvestris libyca— meža kaķa pasuga.

Avoti: LD

Felixberg   vietv., vēst.; vācu val.

1. Pilsbergas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Jūrkalnes pagastā; arī Jūrkalnes pagasta nosaukums.

Avoti: LPag

Felkermarkte   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Voelkermarkt"), Karintijas federālajā zemē, 11000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Felklingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Voelklingen"), Zāras federālajā zemē, 38500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fellācija

1. Dzimumlocekļa stimulēšana ar muti (no latīņu "fellare" - sūkt).

Avoti: AV

fellahs   -a, v.

1. Zemnieks (arābu zemēs).

Avoti: LLVV

Fellbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Fellbach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 44400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fellis   žarg.

1. Velosipēds.

Avoti: SLG

fellow   novec.

1. Biedrs, loceklis.

Avoti: KV

Felmāra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Vellmar"), Hesenes federālajā zemē, 18100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Felmuta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Falmouth"), Meinas štatā, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

feloderma   biol.

1. Augu segaudu (peridermas) iekšējais slānis.

Avoti: SV69

felogēns

1. Augu korķa kambijs, veidotājaudi, kas veido stumbra ārpusē korķi, bet centra virzienā - felodermu.

Avoti: SV69

felone   rel.

1. Romas katoļu vai Pareizticīgo baznīcas garīdznieka tērps; plats garš auduma apmetnis bez piedurknēm un ar atveri galvai, to ģērbj virs citām drēbēm un valkā mises laikā; krāsa tiek mainīta atkarībā no baznīcas svētkiem vai atceres dienām.

Avoti: RtV

felonija

1. vēst. Feodālajās tiesībās - nelikumīgs vai apvainojošs akts attiecībās starp senjoru un vasali.

2. Mūsdienu Anglijas tiesībās un ASV krimināltiesībās - jebkurš smags noziegums.

Avoti: SV69

Felsberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Felsberg"), Hesenes federālajā zemē, 10700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Felsēžolca   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģē, 6600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Felsteda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1060 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Felšēbāņa   vietv.

1. Bajasprije - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

Feltene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Velten"), Brandenburgas federālajā zemē, 11600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Feltičeni   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Sučavas žudecā, 25700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Feltre   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Feltre"), Venēcijas reģiona Belluno provincē, 20800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

feluka

1. vēst. Neliels buru kuģis Vidusjūrā, Melnajā jūrā un Kaspijas jūrā.

2. Neliels motorizēts delfīnu zvejas kuģis Vidusjūrā, Melnajā jūrā un Kaspijas jūrā.

Avoti: SV69

felupi

1. Diolu tautas cilts, dzīvo gk. Senegālas dienvidrietumos, arī Gambijā un Gvinejā-Bisavā.

Avoti: PZT

feļetonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs feļetonam (1).

Avoti: LLVV

feļetonists   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar feļetonu rakstīšanu; feļetona autors.

Avoti: LLVV

feļetons   -a, v.

1. Raksts, kurā izsmietas negatīvas parādības, kritizētas konkrētas personas; attiecīgais publicistikas žanrs.

2. novec. Recenzijas, kritikas raksti, arī daiļliteratūras sacerējumi (periodikā).

Avoti: LLVV

feļļāks   žarg.

1. Velosipēds.

Avoti: SLG

feļļuks   žarg.

1. Velosipēds.

Avoti: SLG

Fēmarna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Fehmarn"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 1240 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Sala Baltijas jūras dienvidrietumos ("Fehmarn"), starp Ķīles un Mēklenburgas līci, platība - 185 kvadrātkilometri, dambis savieno ar Vagrīnas pussalu.

Avoti: Wi, PZT

fēmes   novec.

1. Fēmes tiesas - slepenas tiesas viduslaikos Vācijā, kuras nežēloja nevienu noziedznieku, arī no augstākām šķirām.

Avoti: SV33

femidoms

1. Maksts pesārija un prezervatīva kombinācija kontracepcijas nolūkos - plāns plastikāta maisiņš, ko ar ārējo gredzenu apliek lielajām kaunuma lūpām un ar iekšējo gredzenu nostiprina dzemdes mutes priekšā.

Avoti: MeE

fēminēšana   novec.

1. Pārsievišķošana; zooloģijā eksperimentālā ceļā panākta vīrišķa īpatņa pārmainīšanās sievišķības virzienā tiklab miesā kā psīchikā, ko izdara izoperējot vīrišķos dzimuma dziedzerus un transplantējot to vietā sievišķos.

Avoti: KV

feminīns   val.

1. Sieviešu kārta; sieviešu kārtas vārds.

Avoti: SV99

feminisms

1. Ideoloģisks strāvojums un politiska kustība, kas cīnās par sieviešu līdztiesību un sociālo līdzvērtību (izveidojusies 18. gs.).

Feminisma teoloģija— kustība, kas sākotnēji attīstījās ASV un kas par kristīgās domas, tradīcijas un prakses kritiska atspoguļojuma pamatu izmanto sieviešu dzīves pieredzi sabiedrībā, kurā valda vīrieši.

Feministu valoda— feminismam raksturīgi centieni izskaust pieņēmumu, ka valodā un rakstībā labskanīgāka ir vīriešu un nevis sieviešu dzimte.

Avoti: SV96

feministe

1. Feminisma piekritēja; sieviešu tiesību cīnītāja.

Avoti: SV99

feministisks

1. Saistīts ar feminismu, feminismam raksturīgs.

Avoti: PL

feminists

1. Feminisma piekritējs.

Avoti: SV69

feminitāte

1. Izteiktas sievišķās sekundārās dzimumpazīmes; sievišķība.

Avoti: MV

feminizācija   biol.

1. Sievišķo sekundāro dzimumpazīmju attīstīšanās vīrišķiem indivīdiem.

2. Sievišķības pazīmju, sievišķu īpašību attīstīšanās vīriešos.

Avoti: SV99

femme   fr.

1. Sieviete.

Femme fatale— liktenīgā sieviete.

Avoti: PL

femto-   fiz.

1. Salikteņa pirmā daļa, kas norāda uz 0,000000000000001 (10^-15) Daļu no kā.

Avoti: SV96

femtoķīmija

1. Zinātnes nozare, kas pētī ķīmiskās reakcijas ārkārtīgi īsos laika sprīžos, kuri atbilst sekundes miljardās daļas miljondaļām jeb femtosekundēm.

Avoti: IZ-86-48

femtometrs

1. Garuma mērvienība, 10^-15 m = 0,001 pm = 0,000001 nm = 0,000000001 mikrometrs = 0,000000000001 mm = 0,000000000000001 m.

Avoti: ZTV

femtosekunde

1. Sekundes miljardās daļas miljondaļa; 1 fs = 0,000000000000001 s.

Avoti: IZ-86-48

Fēmunna   vietv.; novec.

1. Fēmunna ezers - Fēmunnens.

Avoti: PZT

Fēmunnens   vietv.

1. Ezers Norvēģijā ("Femunden"), Skandināvijas kalnos 663 m vjl., platība - 205 kvadrātkilometri, dziļums - līdz 130 m.

Avoti: LpA, PZT

fen   nelok., v.

1. Fen šui - ķīniešu mācība par telpas un apkārtējās vides iekārtošanu un dabā pastāvošo enerģiju ietekmi uz cilvēku.

Avoti: MLVV

fenacemīds   med.

1. C6H5CH2CONHCONH2, pretkrampju līdzeklis; lieto psihomotorisko traucējumu un epilepsijas ārstēšanai.

Avoti: TM5

fenacetīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Medikaments, ko lieto temperatūras pazemināšanai, sāpju remdināšanai.

Avoti: LLVV

fenacetolīns   med.

1. Sarkans pulveris; iegūst koncentrētas sērskābes, ledus etiķskābes un fenola reakcijā; lieto par pH indikatoru; pH 5 dzeltens, pH >6 sarkans.

Avoti: TM5

fenakistoskops   vēst.

1. Apaļa plāksne, kurai visapkārt uzzīmētas figūras, kas soli pa solim attēlo kustību; uzmacot plāksni uz nūjiņas un ātri griežot skatītājam rodas iespaids, ka zīmētās figūras kustas.

Avoti: IPV-101-12

fenakīts

1. Minerāls, berilija silikāts; ar beriliju bagāta rūda.

Avoti: SV69

fenamīns   med.

1. Psihostimulators, viela, kas veicina psihisko darbību.

Avoti: SV96

fenantrēns

1. C14H10 - triciklisks arēns, bezkrāsaini kristāli; nešķīst ūdenī, šķīst benzolā, ēterī, hloroformā.

Avoti: LPE

fenasāls   med.

1. Helmintoze (tenidoze), ko cilvēkam izraisa vēršu lentenis ("Taeniarhynchus saginatus").

Avoti: VE

fenchels   apv.

1. Parastais fenhelis ("Foeniculum vulgare").

Avoti: Aug2, LD

fendere   žarg.

1. Zādzība; zagšana.

Avoti: SLG

fenderēt   žarg.

1. Zagt.

Avoti: SLG

fender-kantoris   žarg.

1. Zādzība.

Avoti: KZ

fendermanis   žarg.

1. Zaglis.

Avoti: SLG

fenders

1. jūrn. Dažādas formas koka, gumijas vai no virvēm sapīts aizsargs, ko piestiprina pie piestātnes sāniem vai kuģa borta, lai mazinātu triecienu, kuģim pieejot pie piestātnes, un novērstu kuģa borta bojājumus, ko stāvēšanas laikā rada berze.

Pastāvīgais beibotes fenders— fenders, kas piestiprināts visapkārt gar beibotes borta augšējo malu, priekšgalu un pakaļgalu, tas pagatavots no resnas, nolietotas augu šķiedras tauvas atgriezuma.

2. žarg. Zādzība.

Avoti: ZTV, SLG

Fenēģarmata   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Sabolčas-Satmāras-Beregas meģē, 8100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

feneks   biol.

1. Suņu dzimtas plēsīgs zīdītājs Ziemeļāfrikā.

Avoti: SV96

fenestella   lat.

1. Pleosporu dzimtas ģints, no kuras Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LD

fenestella   lat.

1. Lodziņš.

Avoti: KV

fenestra   lat.

1. Logs.

Avoti: KV

fenestrācija   med.

1. Logs vai atvere kādā struktūrā.

2. Otosklerozes operācija, radot atveri iekšējās auss sānu pusloka kanālā.

Avoti: TM

fenestraria   lat.

1. Fenestrārijas.

Fenestraria aurantiaca— fenestrāriju suga.

Fenestraria rhopalophylla— fenestrāriju suga.

Avoti: TaE

fenestrārija   bot.

1. dsk. Pusdienziežu dzimtas ģints ("Fenestraria").

Avoti: TaE

fenestrella   lat.

1. Lodziņš.

Avoti: KV

fenestrons   aeron.

1. Balansēšanas un stūrēšanas ierīce helikopteram ar vienu nesošo gaisa skrūvi; ķīļa tunelī garensijas galā ierīkots propelleris, ko mūsdienu helikopteros lieto astes propelleru vietā.

Avoti: ZTV

fenestrula   lat.

1. Lodziņš.

Avoti: KV

fenetidīns   novec.

1. No fenola iegūstams aminosavienojums.

Avoti: KV

fengofobija

1. Bailes no dienasgaismas.

Avoti: PL

fenhelis   biol.

1. Čemurziežu dzimtas ģints ("Foeniculum"), siltzemju ārstniecības augs un garšaugs; aptiekas dilles, garšu uzlabotāja droga.

Parastais fenhelis— fenheļu suga ("Foeniculum vulgare", arī "Foeniculum officianale").

Avoti: SV96, TM, Aug2

fenhels   novec.

1. Fenhelis.

Avoti: KV

fenhilalkohols   novec.

1. Dezinfekcijas līdzeklis, ko ieguva no dažu augu ēteriskajām eļļām, izmantots arī medicīnā pret reimatismu.

Avoti: KV

fenhols   novec.

1. Bezkrāsains viegli kustīgs šķidrums ar kampara smaržu, rūgtu un dedzinošu garšu, lietoja medicīnā un kukaiņu iznīcināšanai.

Avoti: KV

fenidons

1. C9H10ON2, bezkrāsaini kristāli, slikti šķīst aukstā ūdenī, labāk - sārmu vai skābju klātbūtnē, spēcīgs reducētājs.

Avoti: LPE

fenieši   vēst.

1. Slepenas īru organizācijas (dibināta 1858. g.) biedri, kas cīnījās par neatkarīgas Īrijas republikas nodibināšanu; feniji.

Avoti: SV99

feniji   vēst.

1. Slepenas īru organizācijas (dibināta 1858. g.) biedri, kas cīnījās par neatkarīgas Īrijas republikas nodibināšanu.

Avoti: SV99

fēniks   novec.

1. Fēnikss.

Avoti: KV

Fēniksa   vietv.

1. Fēniksa salas - atrodas Klusā okeāna vidū ("Phoenix Islands"), Polinēzijā, Kiribati Republikā.

Avoti: PZT

fēnikss   -a, v.

1. Senēģiptiešu mitoloģijā - putns, Saules dieva iemiesojums; seno romiešu mitoloģijā - putns, kas pēc sadegšanas spēj atdzimt no pelniem.

2. pārn. Tas, kas atdzimst, atjaunojas; tas, kas ir nemirstīgs.

Avoti: LLVV

Fēnikss

1. mit. Grieķu mitoloģijā - brīnumputns, kas dzīvo 500 gadus, sadedzina sevi ligzdā un turpat no pelniem atdzimst.

2. astr. Neievērojams debess dienvidu puslodes zvaigznājs; Latvijā nav redzams.

Avoti: Mit, EV

feniķ.   saīs.

1. Feniķiešu valoda.

Avoti: SV05

feniķieši   -u, v.; vēst.

1. Jūrasbraucēju un tirgoņu nācija, kas 1. gs. p. m. ē. dominēja teritorijās ap Vidusjūru, Kartāgas dibinātāji.

Feniķiešu valoda— semītu-hamītu valodu saimes semītu valodu grupas valoda; lietota Feniķijā un tās kolonijās 2. gt. p. m. ē. - 2. gs. m. ē.

Feniķiešu raksts— fonogrāfisks konsonantisks raksts; katrai no 22 burtu zīmēm atbilst viens līdzskanis + jebkurš patskanis, kas liecina par izcelsmi no zilbju raksta.

Avoti: LLVV

fenilalanīns

1. Alfa-amino-beta-fenilpropionskābe, neaizstājama aminoskābe; organismā atrodas brīvā veidā un olbaltumvielās, piedalās hormonu tiroksīna, adrenalīna sintēzē.

Avoti: EV

fenilbutazons   med.

1. Medikaments, nenarkotisks un nesteroidāls pretsāpju un pretiekaisuma līdzeklis.

Avoti: VE

fenildibromoarsīns   med.

1. C6H5AsBr2, plaušu kairinātājs; kaujas gāze.

Avoti: TM5

fenildihlorarsīns   med.

1. C6H5AsCl2, plaušu kairinātājs; kaujas gāze.

Avoti: TM5

fenilefrīns   med.

1. Medikaments, asinsvadus sašaurinošs līdzeklis, ko izmanto arī alerģisku iesnu ārstēšanā.

Avoti: VE

fenilektonūrija   med.

1. Ģenētiskā patoloģija, kuras cēlonis ir aminoskābes fenilalanīna metabolisma traucējums, kas noved pie fenilalanīna un tā derivātu uzkrāšanās audos un cilvēka agrīnās attīstības laikā bojā smadzeņu audus.

Avoti: LE1

fenilēndiamīns

1. C6H4(NH2)2, diaminobenzols - arilamīns, bezkrāsaini kristāli, šķīst karstā ūdenī, etilspirtā, ēterī; ar neorganiskām skābēm veido stabilus sāļus, viegli oksidējas, acilējas, alkilējas.

Avoti: LPE

fenilēngrupa   med.

1. C6H4, divvērtīgs benzola atlikums.

Avoti: TM5

fenīlens   novec.

1. Organiskos savienojumos sastopams divvērtīgs radikālis -C6H4-.

Avoti: KV

feniletiķskābe   med.

1. Proteīnu noārdīšanās produkts zarnās.

Avoti: TM5

fenīletiķskābe   novec.

1. C6H5CH2COOH - ķīmisks savienojums, ko iegūst no benzilchlorida, ko darbojoties ar ciankaliju vispirms pārvērš par benzilcianidu.

Avoti: KV

fenīletilalkohols   novec.

1. Svarīga rožu smaržviela, bezkrāsains šķidrums ar vāju maigu smaržu, atrodams rožu eļļā.

Avoti: KV

fenīletilēters   novec.

1. Fenola etilēters.

Avoti: KV

fenilgrupa

1. Benzola atlikums - C6H5.

Avoti: LEV

fenīlhidrazīns   novec.

1. Bezkrāsaini kristāli, kas kūst pie 23 Celsija grādiem un veido iedzeltenu vai brūnganu šķidrumu, uz ādas rada apdegumus, iekšēji darbojas kā stipra inde.

Avoti: KV

fenilhidroksilamīns   med.

1. C6H5NHOH, indīgs nitrobenzola reducēšanās produkts, izraisa methemoglobīna veidošanos.

Avoti: TM5

fenilīns   med.

1. Medikaments, sintētisks pretrecēšanas līdzeklis, indāndiona atvasinājums.

Avoti: VE

fenilketonūrija

1. Iedzimts aminoskābju maiņas traucējums; organismā palielinātā daudzumā uzkrājas fenilalanīna maiņas blakusprodukti, kas izraisa citas vielmaiņas novirzes, tiek traucēta bērna garīgā attīstība.

Avoti: LPE

fenilpirovīnogskābe   med.

1. C6H5CH2COCOOH, patoloģisks fenilalanīna metabolīts; izdalās ar urīnu, ja trūkst fenilalanīna hidroksilāzes.

Avoti: TM5

fenīls   novec.

1. Daudzos organiskos savienojumos sastopamais radikāls C6H5.

Avoti: KV

fenilsalicilāts   med.

1. Salols - antiseptisks līdzeklis, ko lieto gremošanas trakta, urīnceļu un nieru iekaisumu ārstēšanā.

Avoti: PmE

fenindions   med.

1. C15H10O2, balts kristālisks pulveris, šķīst spirtā, hloroformā; darbības mehānisma ziņā līdzīgs dikumarīnam, bet iedarbojas ātrāk un mazāk kumulējas.

Avoti: TM5

feniņš   -a, v.

1. Sīknauda Bosnijā un Hercogovinā, Bosnijas konvertējamās markas simtdaļa.

2. vēst. Viduslaiku denārija nosaukums dažādās valstīs.

3. vēst. Vācu naudas vienība līdz 2002.; attiecīgā naudas zīme, monēta.

Rīgas feniņš— monētas, ko Rīgā sāka kalt 1211. gadā.

4. žarg. Sīknaudas gabals.

Avoti: PnR, SV99, Žrg

fenistils   med.

1. Medikaments, pretniezes līdzeklis, kapsulas iekšķīgai lietošanai.

Avoti: VE

fenkarols   med.

1. Medikaments, pretniezes līdzeklis, antihistamīns.

Avoti: VE

fenneks   novec.

1. Tuksneša lapsa, raksturīgs Z Āfrikas tuksnešu dzīvnieks, ļoti lielām acīm un ausīm, ķermenis ap 45 cm garš ar kuplu ap 20 cm garu asti.

Avoti: KV

Fennoskandija   ģeol.

1. Dabas apgabals Ziemeļeiropā, Skandināvijas un Kolas pussalā, kā arī uz ziemeļrietumiem no līnijas Somu līcis - Lādogas ezers - Oņegas līcis, sastāv gk. no pirmatnējiem iežiem.

Avoti: KV, PZT

fenobarbitāls

1. Lumināls, miega (arī pretkrampju) līdzeklis, mazākās devās iedarbojas nomierinoši.

Avoti: EV

fenoģenētika   -as, s.; biol.

1. Ģenētikas virziens, kas pētī organisma idiotipa izpausmi ontoģenēzē.

Avoti: ĢT

fenoģenēze   -es, s.; biol.

1. Iedzimto pazīmju attīstība ontoģenēzē idiotopa un vides faktoru mijiedarbības rezultātā.

Avoti: ĢT

fenokopija

1. Modifikācija, kura rodas, ārējai videi iedarbojoties uz gēna realizēšanos pazīmes attīstības procesā, un kura kopē pazīmes, kas raksturīgas citam genotipam vai atsevišķiem tā elementiem.

Avoti: SV69

fenokristāli

1. Labi izveidoti (idiomorfi) atsevišķi minerālu kristāli, kas ieslēgti porfīru un porfirītu smalkgraudainajā vai stiklveida pamatmasā.

Avoti: LPE

fenokritisks   biol.

1. Fenokritiskās stadijas - embrioģenēzes stadijas, kurās embrijs ir jutīgs pret teratogēnu iedarbību.

Avoti: ĢT

fenoksietanols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, izmanto šampūnos, šķidrās ziepēs, vannas putās, kosmētikā, smaržās, jutīgiem cilvēkiem var radīt vieglus alerģiskus izsitumus uz ādas, koncentrēts šķīdums var izraisīt galvassāpes, nelabumu, nieru darbības traucējumus.

Avoti: Zkp

fenoksimetilpenicilīns   med.

1. Penicilīnu grupas medikaments, kas nezaudē aktivitāti gremošanas traktā un lietojams iekšķīgi.

Avoti: VE

fenolaldehīdsveķi

1. Sintētiski sveķi, fenolu un aldehīdu polikondensācijas produkti.

Avoti: EV

fenolāti

1. Fenolu atvasinājumi, kuru molekulā hidroksilgrupas ūdeņraža atoms aizvietots ar metāla atomu.

Avoti: LPE

fenolāze   med.

1. Enzīms, kas katalizē fenolu oksidēšanos.

Avoti: TM5

fenolēmija   med.

1. Fenoli asinīs.

Avoti: TM5

fenolformaldehīdlakas

1. Fenolformadehīdsveķu šķīdumi etilspirtā vai dažos ogļūdeņražos.

Avoti: LPE

fenolformaldehīdlīmes

1. Sintētiskas līmes, kuru pamatā ir fenolformaldehīdsveķu šķīdumi spirtā.

Avoti: LPE

fenolformaldehīdsveķi

1. Sintētiski sveķi, fenolu (monooksibenzola, ksilolu) un formaldehīda polikondensācijas produkti.

Avoti: EV

fenolftaleīns   med.

1. Ftalskābes anhidrīda un fenola kondensēšanās produkts, balts kristālisks pulveris.

Avoti: KV

fenolftalīns   med.

1. Fenolftaleīna reducēšanās produkts, kas sārmainā vidē ir bezkrāsains; lieto asins konstatēšanai, oksidāžu, peroksīdu un vara noteikšanai.

Avoti: TM5

fenoli   ķīm.

1. Aromātiskie savienojumi ar vienu vai vairākām -OH grupām pie benzola gredzena.

Avoti: ZTV

fenolizācija   med.

1. Apstrāde ar fenolu.

Avoti: TM5

fenoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Bioloģijas nozare, kas pētī tās periodiskās parādības dzīvajā dabā, kuru cēlonis ir gadalaiku maiņa un meteoroloģiskie apstākļi.

Avoti: LLVV

fenoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar fenoloģiju, tai raksturīgs.

Fenoloģiskais spektrs— fitocenozes floristiskā sastāva sezonālo pārmaiņu grafisks attēlojums.

Avoti: LLVV

fenoloksidāze   novec.

1. Ferments, kas skābekļa klātbūtnē oksidē polifenolus, gk. ortodifenolus un to atvasinājumus, pārvēršot tos attiecīgajos hinonos, bet skābekli reducējot par ūdeni.

Avoti: LxE

fenolplasti   ķīm.

1. Sintētiski materiāli, plastmasas, ko gatavo no fenoliem un formaldehīda (dažus lieto kā līmvielas, citus kā elektroizolācijas materiālus vai aparātu sastāvdaļas); fenolsveķi.

Avoti: SV96

fenols   -a, v.; ķīm.

1. dsk. Aromātiski savienojumi, kuri satur hidroksilgrupu un kurus izmanto, piemēram, organisko vielu sintēzē, dezinfekcijā.

2. Vienkāršākais no šiem savienojumiem (bezkrāsaini kristāli ar specifisku smaku), kuru lieto, piemēram, dezinfekcijā.

Avoti: LLVV

fenolsarkanais   med.

1. C19H14O5S, fenola un ortosulfobenzoskābes kondensācijas produkts; sarkans pulveris, ko lieto par pH indikatoru (dzeltens pH 6,8, sarkans pH >8); lieto arī nieru sekretētspējas noteikšanai.

Avoti: TM5

fenolsulfonskābe   med.

1. C6H4(OH)SO3H, sastāv no trim izomēriem (orto-, meta- un parafenolsulfonskābes) pēdējo lietoja sāļu veidā par zarnu antiseptisku līdzekli.

Avoti: TM5

fenolsveķi   ķīm.

1. Sintētiski sveķi, ko iegūst, polikondensējot fenolus ar formaldehīdu dažādās vidēs.

Avoti: ZTV

fenoltetrahlorftaleīns   med.

1. C20H10Cl4O4, krāsviela, kuras nātrija sāli lieto aknu funkcionālās spējas noteikšanai.

Avoti: TM5

fenolūrija   med.

1. Fenoli urīnā.

Avoti: TM5

fenomenālisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Mācība par izziņu, uzskats, ka mēs tikai sajūtam parādības vai fenomenus un neko nezinām par lietām pašām.

Avoti: LLVV

fenomenāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Neparasts, izcils, ārkārtējs.

Avoti: LLVV

fenomenoloģija

1. filoz. Mācība par parādībām, fenomeniem.

2. filoz. Virziens mūsdienu filozofijā.

3. psih. Uz pārdzīvojumu balstīta teorija.

Avoti: SV96, PsA

fenomens   -a, v.

1. Neparasta, izcila, ārkārtēja parādība.

2. filoz. Apziņas parādība; apziņas subjektīvais saturs.

3. Neparasta persona.

4. psih. Pārdzīvojuma pazīme.

Avoti: LLVV, PsA

fenoplasti

1. Termoreaktīvas plastmasas, kuru pamatā gk. fenolformaldehīdsveķi.

Avoti: EV

Fenoskandija

1. Ģeoloģiski norobežots klintāju apgabals, kas aptver Skandināvijas pussalu, Somiju, Kolas pussalu, Karēliju un Baltijas juras ziemeļu piekrasti.

Fenoskandijas vairogs— prekembrija Skandināvijas un Austrumeiropas platformas ziemeļdaļa, Baltijas vairogs.

Avoti: LEV

fēnot

1. Žāvēt un ieveidot matus, lietojot fēnu.

Avoti: PL

fenotiazīns   med.

1. C12H9NS, gaišdzeltens, kristālisks pulveris, grūti šķīst ūdenī.

Avoti: TM5

fenotipologs

1. Fenotipoloģijas speciālists.

fenotipoloģija

1. Hipotētiska mācība par cilvēka organisma pazīmju un īpašību atspoguļojumu cilvēka raksturā; mēģinājumi apvienot izpratni par atsevišķu orgānu funkcijām un funkcionēšanas mehānismu (fizioloģiju) ar psiholoģiju; fenotipu grupēšana.

fenotips   -a, v.; biol.

1. Pazīmju un īpašību kopums (organismam), ko nosaka iedzimtības un vides faktoru mijiedarbība, organisma attīstības laikā tas nepārtraukti mainās.

Avoti: LLVV, ĢT

Fenrirs

1. mit. Vilkveidīgs briesmonis skandināvu mitoloģijā, milzes Angrbodas un Lokija dēls.

2. astr. Saturna pavadonis ("Fenrir"), vidējais attālums no planētas - 22453000 km, izmēri - 4 km.

Avoti: LEV, ZvD-203-26

fens   sar.

1. Fans - pielūdzējs, entuziasts; līdzjutējs.

Avoti: Ang

fēns   -a, v.

1. Sauss un silts vējš kalnu zemēs (parasti kalnu grēdas dienvidu nogāzēs un ielejās).

Fēna efekts— klimatiska parādība - sausuma un siltuma palielināšanās augstieņu, aizvēja pusē.

Avoti: LLVV

fēns   -a, v.

1. Elektriskais ventilators (piemēram, matu žāvēšanai).

Avoti: LLVV

fēns   -a, v.; biol.

1. Konkrēta genotipa un konkrētu vides apstākļu nosacīta pazīme.

Avoti: ĢT

Fensmarka   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 4900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

fensters   žarg.

1. Zilums.

Avoti: KZ

Fenšaņa   vietv.

1. Pilsēta Taivānā, Gaosjunas piepilsēta, 339000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

fen-šu

1. Ķīniešu mācība par telpas un ainavas organizāciju un tās ietekmi uz cilvēku, par to, kā dzīvot saskaņā ar apkārtējo pasauli; fenšui, fen-šui.

Avoti: PL

fen-šui

1. Fen-šu - ķīniešu mācība par telpas un ainavas organizāciju un tās ietekmi uz cilvēku, par to, kā dzīvot saskaņā ar apkārtējo pasauli; fenšui.

Avoti: PL

fenšui

1. Fen-šu - ķīniešu mācība par telpas un ainavas organizāciju un tās ietekmi uz cilvēku, par to, kā dzīvot saskaņā ar apkārtējo pasauli; fen-šui.

Avoti: PL

fentanils

1. Analgētisks līdzeklis; aktīvāks par morfīnu; darbība īslaicīga (15-30 min.).

Avoti: LPE

feņa   žarg.

1. Nauda.

Avoti: SLG

feņiks   žarg.

1. Zilums.

Avoti: SLG

feo-   med.

1. Salikteņos norāda uz tumšu krāsu.

Avoti: MSV

feod.   saīs.

1. Feodālisms; feodāls.

Avoti: i2

feodālis   -ļa, v.; vēst.

1. Valdošās šķiras pārstāvis feodālismā - feoda īpašnieks; senjors, muižnieks, dzimtkungs.

2. žarg. Feodālisma laikmeta vēstures speciālists.

3. žarg., iron. Vēstures skolotājs.

Avoti: LLVV, SLG

feodālisms   -a, v.; parasti vsk.; vēst.

1. Viduslaiku Eiropas sociālā, politiskā un ekonomiskā sistēma, kuras pamatā bija feodālais zemes īpašums, ko senjors nodeva vasalim, un feodāļa vara pār saviem dzimtcilvēkiem.

Avoti: LLVV

feodāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar feodālismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

feodatārijs

1. Lēņu kungs, vasalis.

Avoti: SV69

Feodosija   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Krimas Autonomajā Republikā, 69460 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Feodosijas līcis - atrodas Melnās jūras ziemeļu daļā, Krimas pussalas dienvidaustrumu piekrastē, iesniedzas sauszemē - 13 km, platums pie ieejas - 31 km, dziļums - 20-28 m.

Avoti: PuA, Wi

feodosijieši

1. Bezpopnieku vecticības virziens, radās Ziemeļkrievijā 17. gs.; Latvijā nelielas grupas, kas konsolidējas ar piejūriešiem.

Avoti: LPE

feods   -a, v.; vēst.

1. Zemes īpašums, ko vasalis saņēma valdījumā no sava senjora; lēnis.

Avoti: LLVV

feofiscija

1. Asku ķērpju klases fisciju dzimtas ģints ("Phaeophyscia"), ķērpji ar lapveidīgu zaļganbrūnu līdz brūnu, dažreiz zaļganu, substrātam pieguļošu laponi bez baltas apsarmes; Latvijā konstatētas 4 sugas.

Avoti: LD

feofitīns   novec.

1. Zili melna vaskam līdzīga viela, ko iegūst no chlorofila apstrādājot to ar skābēm, pie kam pēdējās atskalda no chlorofila molekulas magniju.

Avoti: KV

feohromoblastoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no feohromoblastiem; ļaundabīgāks par feohromocitomu.

Avoti: MSV

feohromoblasts   med.

1. Embrionāla šūna, no kuras attīstās feohromocīts.

Avoti: TM5

feohromocīti   med.

1. Virsnieru serdes šūnas.

Avoti: VE

feohromocitoma   med.

1. Audzējs, kas sakas no virsnieru serdes hromafīnajām šūnām; producē adrenalīnu un izraisa pēkšņas asinsspiediena paaugstināšanās lēkmes un galvassāpes.

Avoti: MSV

Fēra   vietv.

1. Sala Ziemeļjūrā Vācijas piekrastē ("Foehr"), viena no Ziemeļfrīzu salām, platība - 83 kvadrātkilometri, 8600 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, Wi

Ferandīna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ferrandina"), Bazilikatas reģiona Matēras provincē, 8900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ferari

1. Sporta automašīnu marka.

Avoti: EpV

ferbams   novec.

1. Dimetilditiokarbamīnskābes dzelzs sāls, fungicīds tumšpelēkā krāsā, 20% preparātu lieto ābeļu un bumbieru kraupja apkarošanai, izmanto arī puķu slimību apkarošanai zemstikla kultūrās.

Avoti: LxE

Fērbenksa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fairbanks"), Aļaskas štatā, 32450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Ferbinci-Tirga   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Jalomicas žudecā, 5000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ferde   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Songas un Fjūranes filkē, 12700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Fērde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Voerde"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 36500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fērdelis   žarg.

1. Zirgs.

Avoti: SLG

ferdelis   žarg.

1. Zirgs.

Avoti: Žrg

Fērdene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Verden am Aller"), Lejassaksijas federālajā zemē, 26700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

fērdi   novec.

1. Šauri un gari, bieži vien upjveidīgi jūras līči Jitlandes un Zviedrijas austrumu krastos.

Avoti: KV

Ferdinanda   vietv.

1. Montana - pilsēta Bulgārijā, tās nosaukums 1890.-1945. g.

Avoti: Wi

Ferdinands

1. astr. Urāna pavadonis ("Ferdinand"), vidējais attālums no planētas - 20901000 km, izmēri - 21 km.

Avoti: ZvD-203-27

feredizācija   novec.

1. Feredisko pārtraukto strāvu lietošana dziedniecības nolūkiem.

Avoti: KV

Ferekrāts   literat.

1. Sengrieķu dzejnieks.

Ferekrāta metrs— logaēdiskas struktūras metrs, ko veido trohaja vai spondeja pēda, kam seko daktila pēda un noslēdz trohaja pēda ar akatalektisku nobeigumu.

Avoti: DzV

Fērema   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Fareham"), Anglijā, osta pie Lamanša, 42200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Ferentīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ferentino"), Lacio reģiona Frozinones provincē, 21200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Feres   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, 5200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

feretrons

1. Neliels, dekorēts pārnēsājams altāris.

Avoti: SV96

Fērfīlda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fairfield"), Kalifornijas štatā, 111100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Fairfield"), Ohaijo štatā, 42800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Fairfield "), Aidaho štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Fairfield "), Aiovas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Fairfield "), Ilinoisas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Fairfield "), Konnektikutas štatā, 61300 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Fairfield "), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Fairfield "), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fergana   vietv.

1. Fergāna.

Avoti: LģE

Fergāna   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, vilojata administratīvais centrs, 183000 iedzīvotāju (2001. g.).

2. Fergānas grēda - atrodas Rietumtjanšanā, Kirgizstānā, atdala Fergānas ieleju no Iekšējā Tjanšana, garums - ~200 km, augstums - līdz 4819 m, daudz šļūdoņu.

3. Fergānas ieleja - starpkalnu ieplaka Vidusāzijā, Uzbekistānā, daļēji Kirgizstānā un Tadžikistānā, garums - ~300 km, platums - līdz 170 km, augstums - 300-1000 m vjl.

4. Lielais Fergānas kanāls - apūdeņošanas kanāls Fergānas ielejā, Uzbekistānā (283 km) un Tadžikistānā (62 km), izbūvēts 1939.-1940. g., sākas Narinas upē (netālu no Učkurgānas), beidzas Sirdarjā Hudžandas tuvumā.

Avoti: LpA, PuA

fergonijas   apv.

1. Pelargonijas ("Pelargonium").

Avoti: Aug2

Fērgusona   vietv.

1. Fērgusona sala - viena no Antrekasta salām, atrodas Zālamana jūrā, uz dienvidaustrumiem no Jaungvinejas.

Avoti: PZT

fergusonīts

1. Minerāls, komplicēts oksīds, kas satur niobiju, itriju, tantalu, titānu, urānu, toriju.

Avoti: SV69

Fērgusfolsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fergus Falls"), Minesotas štatā, 13300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Ferguss   mit.

1. Īru varonis, apveltīts ar milzu augumu un pārcilvēcisku spēku, Olsteras valdnieks, slavens ar savu spēku, karotāja prasmi un neremdināmu miesaskāri.

Avoti: PmV

Fērhopa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fairhope"), Alabamas štatā, 18000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

feri-   med.

1. Salikteņos norāda uz trīsvērtīgo dzelzi.

Avoti: MSV

fēri

1. Farēri - ģermāņu tauta, Farēru (Fēru) salu pamatiedzīvotāji.

Avoti: SV99

Feribolta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Faribault"), Minesotas štatā, 23600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

fericiankālijs   novec.

1. Asinssālis (sarkanā asinssāls).

Avoti: LME

ferihemoglobīns   med.

1. Methemoglobīns, kurā divvērtīgās dzelzs vietā ir trīsvērtīgā.

Avoti: MSV

ferihēms   med.

1. Hēms, kurā ir trīsvērtīgs dzelzs atoms.

Avoti: MSV

ferija   novec.

1. Pasaku, burvju spēle, krāšņa izrāde.

Avoti: LME

fērijas   novec.

1. Svētku dienas, brīvdienas, brīvlaiks.

Avoti: KV

ferimagnētiķis   fiz.

1. Magnētiskais materiāls (ferīts), kurā zem Kirī punkta ir ferimagnētiskais sakārtojums.

Avoti: ZTV

ferimagnētisms   fiz.

1. Magnētisma veids - magnētiski sakārtots vielas stāvoklis, kurā par magnētismu atbildīgie atomi veido vairākus magnētiskos apakšrežģus ar magnētiskiem momentiem, kas vērsti cits citam pretī, vai arī veido sarežģītāku telpisko orientāciju.

Avoti: ZTV

Feringenštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Veringenstadt"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 2200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ferio   novec.

1. 1. slēdzienu figūras 4. modus; virsteikums vispār noliedzošs, apakšteikums pa daļai apgalvojošs, slēdziens pa daļai noliedzošs.

Avoti: KV

ferison   novec.

1. 3. slēdzienu figūras 6. modus; virsteikums vispār noliedzošs, apakšteikums pa daļai apgalvojošs, slēdziens pa daļai noliedzošs.

Avoti: KV

ferītatmiņa   vēst.

1. Brīvas meklēšanas atmiņa, kuras šūnas ir magnētserdes elementi; lietoja līdz 20. gs. 70. gadiem.

Avoti: LPE

feritīns

1. Salikta olbaltumviela (metālproteīds); sastāv no olbaltumvielas - apoferitīna, kas saistīta ar Fe; dzīvnieku un cilvēku organismā veic dzelzs uzkrāšanas funkciju.

Avoti: LPE

ferīts   -a, v.; ķīm.

1. Trīsvērtīgās dzelzs oksīda savienojums ar citu metālu oksīdiem.

Avoti: LLVV

Ferivila   vietv.

1. Menzelburgība - pilsēta Tunisijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Ferizaji   vietv.

1. Pilsēta Kosovas dienvidaustrumu daļā, 71800 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ferizli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ferizli"), Sakarjas ilā, 13400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ferlaha   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Ferlach"), Karintijas federālajā zemē, 7200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ferle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Verl"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 24900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

fērlīgs   apv.

1. Pārspīlēti izvēlīgs, smalks.

Avoti: ĒiV, Žrg

fērlongs   novec.

1. Garuma mērvienība - 201,17 m.

Avoti: Ang

Ferma   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

Avoti: LC

ferma   -as, s.

1. Celtne vai celtņu komplekss lauksaimniecības dzīvnieku mitināšanai, arī lopbarības uzglabāšanai un sagatavošanai.

2. Lauksaimniecības uzņēmums, privātsaimniecība.

Avoti: LLVV

ferma   -as, s.

1. Kopne (1).

Avoti: LLVV

fermamente   mūz.

1. Droši, bezbailīgi, noteikti.

Avoti: Mūz

fermāta   -as, s.; mūz.

1. Zīme nošu rakstā, kas pagarina skaņas vai pauzes ilgumu uz nenoteiktu laiku (parasti pusotras, divas reizes).

Avoti: LLVV

fermentācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Bioķīmisks process, kas noris fermentu ietekmē.

Avoti: LLVV

fermentatīvi   novec.; apst.

1. Fermentatīvs.

Avoti: LV93

fermentatīvi   novec.; apst.

1. Fermentatīvs.

Avoti: LV93

fermentatīvs

1. Ar fermentu saistīts, tā iedarbībā notiekošs.

Avoti: SV69

fermentators

1. Aparāts mikroorganismu kultivēšanai un dažādu vielu (antibiotiku, aminoskābju, fermentu) mikrobioloģiskai sintēzei.

Avoti: EV

fermenti   -u, vsk. ferments, -a, v.; biol.

1. Specifiskas olbaltumvielas, kas paātrina bioķīmiskos procesus organismā; enzīmi.

Avoti: LLVV, VE

fermentogēns   med.

1. Viela, kas var pārvērsties par fermentu.

Avoti: TM

fermentoīds   med.

1. Viela, kurai piemīt tikai daļa no fermentam raksturīgajām īpašībām.

Avoti: TM

fermentūrija   med.

1. Fermentu izvadīšana ar urīnu.

Avoti: TM

fermeris   -ra, v.

1. Lauksaimnieks, lauksaimnieciskās ražošanas privātuzņēmuma īpašnieks vai nomnieks.

Avoti: LLVV

fermers   novec.

1. Fermeris.

Avoti: Ang

fermi

1. Ārpussistēmas garuma mērvienība kodolfizikā; 1 fermi = 10^-13 cm (1 femtometrs).

Avoti: LEV

fermieši

1. Dagdas novada Asūnes pagasta apdzīvotās vietas "Ferma" iedzīvotāji.

Avoti: V1

fermijs

1. Radioaktīvs ķīmiskais elements, metāls, pieder aktinoīdiem; pirmo reizi mākslīgi iegūts 1953. g.; atomnr. 100, simbols Fm, zināmi 8 radioaktīvie izotopi, stabilu izotopu nav, dabā nav sastopams.

Avoti: LEV, FF

fermions

1. Fermi daļiņa - elementārdaļiņa vai kvazidaļiņa, kuras spina kvantu skaitlis (spins) ir pusvesels skaitlis.

Avoti: EV

fermnieks   novec.

1. Fermeris.

Avoti: Ang

fermo   mūz.

1. Droši, bezbailīgi, noteikti.

Avoti: Mūz

Fermo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fermo"), Markes reģionā, provinces administratīvais centrs, 37300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Fermo province - Itālijas Markes reģiona province ("Provincia di Fermo"), platība - 784 kvadrātkilometri, 177600 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 40 komūnās.

Avoti: LpA, Wi

Fērmoja   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Fermoy"), Mansteras provincē, 2220 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

fermons

1. Feromons - vielas, kuras izdala kāds indivīds un uz kurām reaģē attiecīgās sugas pārstāvji.

Avoti: PL

Fērmonta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fairmont"), Minesotas štatā, 24800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Fairmont"), Rietumvirdžīnijas štatā, 18700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fērmounta   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Fairmount"), Ņujorkas štatā, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

fermuārs

1. Savilce, sprādze, piem., grāmatai, albumam, naudas makam, kakla rotai.

2. Kakla rota ar tādu savilcis.

3. Kalts, ko lieto akmeņkaļi, kokgriezēji, kā arī ādas izstrādājumu meistari.

Avoti: SV69

Fernandinabīča   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fernandina Beach"), Floridas štatā, 12100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fernando   vietv.

1. Fernando de la Mora - pilsēta Paragvajā, Asunjonas piepilsēta, 114300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Fernandu   vietv.

1. Fernandu di Noroņas salas - salas Atlantijas okeānā ("Fernando de Noronha"), 360 km no Dienvidamerikas (Brazīlijas), platība - ~26 kvadrātkilometri (galvenā sala - 18 kvadrātkilometri).

Avoti: PZT

Fērnli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fernley"), Nevadas štatā, 19200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

fero-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais satur dzelzi vai attiecas uz dzelzi.

2. savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar dzelzs īpašībām.

Avoti: LLVV

ferocactus   lat.

1. Ferokaktusi.

Ferocactus cylindraceus— cilindriskais ferokaktuss.

Ferocactus histrix— dzeloņu ferokaktuss.

Ferocactus glaucescens— zilganzaļais ferokaktuss.

Ferocactus peninsulae— pussalas ferokaktuss.

Ferocactus schwazii— Švarca ferokaktuss.

Avoti: PDE, TaE

feroce   mūz.

1. Mežonīgi, strauji, kaislīgi.

Avoti: KV

ferocēns   ķīm.

1. Elementorganisks savienojums, ciklopentadietildzelzs; satur molekulā dzelzs jonu; vienkāršākais savienojums ar slāņainu struktūru.

Avoti: ZTV

ferocianogēns   med.

1. Četrvietīgs radikālis, kurā dzelzij ir divas valences.

Avoti: TM

ferodinamisks

1. Tāds, kas izmanto feromagnētisko materiālu īpašības.

Avoti: LPE

feroelektriķi   fiz.

1. Dzelzi saturošas vielas, kam piemīt elektriskā polarizācija arī tad, ja nav ārējā elektriskā lauka.

Avoti: ZTV

ferogrāfija

1. Magnetogrāfija - paņēmiens, ar ko iegūst grafisku zīmju nospiedumus uz papīra.

Avoti: LPE

ferohroms

1. Dzelzs un hroma sakausējums; lieto hromtēraudu iegūšanai, kuriem ir izcilas mehāniskās īpašības.

Avoti: SV69

ferokaktuss   lat.

1. dsk. Divdīgļlapju klases neļķu apakšklases neļķu rindas kaktusu dzimtas ģints ("Ferocactus").

Cilindriskais ferokaktuss— ferokaktusu suga ("Ferocactus cylindraceus").

Dzeloņu ferokaktuss— ferokaktusu suga ("Ferocactus histrix").

Pussalas ferokaktuss— ferokaktusu suga ("Ferocactus peninsulae").

Švarca ferokaktuss— ferokaktusu suga ("Ferocactus schwazii").

Zilganzaļais ferokaktuss— ferokaktusu suga ("Ferocactus glaucescens").

Avoti: PDE, TaE

Ferola   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Ferrol"), Galisijas autonomā apgabala Akoruņas provincē, 70400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

feromagnētiķis   -ķa, v.; fiz.

1. Cieta, kristāliska viela, kam ir augsta magnētiskā uzņēmība.

Avoti: LLVV

feromagnētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar feromagnētismu, tam raksturīgs.

Feromagnētiskā rezonanse— selektīva enerģijas absorbcija feromagnētiķos, kas novietoti augstfrekvences elektromagnētiskajā laukā.

Avoti: LLVV, MfV

feromagnētisms   -a, v.; parasti vsk.; fiz.

1. Magnētiski sakārtots vielas stāvoklis, kurā magnētisko daļiņu magnētiskie momenti vielā ir paralēli un viela parasti ir ar spontānu magnetizāciju, kura iestājas zem kritiskās temperatūras (Kirī punkts).

2. Dažu materiālu spēja magnetizēties, ja tos ievieto ārējā magnētiskā laukā.

Avoti: ZTV

feromangāns

1. Dzelzs un mangāna sakausējums; lieto tērauda ražošanā, lai uzlabotu tā mehāniskās īpašības.

Avoti: SV69

ferometrs

1. Ierīce, ar ko feromagnētiskos materiālos noteic magnētiskā lauka indukciju un intensitāti.

Avoti: SV99

feromolibdēns

1. Dzelzs un molibdēna sakausējums; lieto instrumentu tēraudu, nerūsējošu u. c. tēraudu leģēšanai.

Avoti: SV69

feromons

1. Bioloģiski aktīvas vielas, kuras izdala kāds indivīds un uz kurām reaģē attiecīgās sugas pārstāvji; fermons.

Avoti: PL, PP, ZTV

Fēronija   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - lauku, mežu, ārstniecības augu un pazemes valstības dieviete.

Avoti: Mit

feronjēre

1. Agrāk - šaura zelta ķēdīte ar dārgakmeni vai kameju, ko sievietes valkāja uz pieres.

Avoti: SV08

feroporfirīns   med.

1. Porfirīna un dzelzs savienojums, daudzu elpošanas fermentu prostētiskā grupa.

Avoti: TM

feroproteīns   med.

1. Proteīns, kas satur dzelzi; piedalās skābekļa pārnesē un apmaiņā.

Avoti: MSV

feroprotoporfirīns   med.

1. Hemoglobīna u. c. elpošanas fermentu (citohroma) prostētiskā grupa; sastāv no protoporfirīna un dzelzs.

Avoti: TM

ferorezonanse   tehn.

1. Rezonanse starp viena tīkla elementa kapacitāti un cita piesātinātas magnētserdes elementa induktivitāti.

Avoti: EepV

ferosakausējumi   tehnol.

1. Dzelzs sakausējumi, kuros ir daudz cita elementa; lieto tēraudkausēšanā tērauda dezoksidēšanai, leģēšanai, attīrīšanai no kaitīgiem piemaisījumiem un citu metālu ferosakausējumu iegūšanai.

Avoti: ZTV

ferosilīcijs

1. Dzelzs un silīcija sakausējums; lieto tērauda reducēšanai (dezoksidēšanai), to kausējot, kā arī tērauda leģēšanai.

Avoti: SV69

feroterapija   med.

1. Dzelzs lietošana ārstēšanas nolūkā.

Avoti: TM

ferotipija   novec.

1. Ātrfotogrāfija, kur uz gaismas jūtīgas melni lakotas dzelzs skārda plates iegūst negatīvu attēlu, kas uz melnā pamata dod pozitīva iespaidu (tikai ar ačgārni apgrieztām priekšmeta pusēm).

Avoti: LME

ferovanadijs

1. Dzelzs un vanādija sakausējums; lieto kā piedevu, kausējot speciālos tēraudus, kuriem ir uzlabotas mehāniskās īpašības.

Avoti: SV69

ferovolframs

1. Dzelzs un volframa sakausējums, ko lieto, kausējot instrumentu tēraudus un dažus konstrukciju tēraudus.

Avoti: SV69

ferozonde

1. Aparāts magnētisko lauku konstatēšanai un mērīšanai.

Avoti: LPE

ferr-   novec.

1. Priedēklis dzelzs savienojumu apzīmēšanai.

Avoti: KV

Ferrāra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ferrara"), Emīlijas-Romanjas reģionā, provinces administratīvais centrs, 131800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Ferrāras province - Itālijas Emīlijas-Romanjas reģiona province ("Provincia di Ferrara"), platība - 2632 kvadrātkilometri, 359300 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 26 komūnās.

Avoti: Wi, LpA

ferrāti   novec.

1. Dzelzs skābes sāļi.

Avoti: KV

ferratīns   novec.

1. Sarkanbrūns neitrāls pulveris, gandrīz bez ožas un garšas, satur 6% dzelzs.

Avoti: KV

ferredoksīni

1. Ūdenī šķīstošas olbaltumvielas, kuru sastāvā ietilpst dzelzs.

Avoti: LPE

ferri-   novec.

1. Priedēklis trīsvērtīgās dzelzs savienojumu apzīmēšanai.

Avoti: KV

ferriciankalijs   novec.

1. Dzeltenā asinssāls.

Avoti: KV

ferriferrocianīds   novec.

1. Berlīnes zilums - vairākas krāsvielas, ko dabū nogulsnējot dzelteno asins sāli ar trīsvērtīgās dzelzs sālīm.

Avoti: KV

ferrīts   novec.

1. Ķīmiski tīra dzelzs.

Avoti: KV

ferro-   novec.

1. Priedēklis divvērtīgās dzelzs savienojumu apzīmēšanai.

Avoti: KV

ferromagnētisms   novec.

1. Feromagnētisms.

Avoti: KV

ferromangāns   novec.

1. Feromangāns.

Avoti: KV

ferrosilīcijs   novec.

1. Dzelzs sakausējums ar silīciju.

Avoti: KV

ferrotipija   novec.

1. Ātrfotogrāfija uz dzelzs skārda.

Avoti: KV

ferrum   novec.

1. Dzelzs.

Avoti: KV

ferruminatio   novec.

1. Dzelzs rokas piemetināšana statujai: akcesijas (pieauguma) gadījums romiešu tiesībās.

Avoti: KV

Fersmolde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Versmold"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 20800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Fertē   vietv.

1. Fertē ezers - Neizīdles ezera nosaukums Ungārijā, kur atrodas šī ezera dienvidu gals.

Avoti: PZT, PuA

Fertēda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Ģēras-Mošonas-Šopronas meģē, 3300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ferteka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Fertek"), Nīgdes ilā, 1900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Fertēžentmikolša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Ģēras-Mošonas-Šopronas meģē, 3900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ferthije   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ferthiye"), Muglas ilā, 84000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fertilitāte   biol.

1. Organisma spēja radīt pēcnācējus.

Avoti: SV96

fertilizīns   med.

1. Viela olšūnas apvalkā, kurai ir specifiski receptori spermatozoīdu saistīšanai.

Avoti: TM

fertils

1. Auglīgs, augļus nesošs; vaislīgs.

Avoti: SV99

Fērtofklaids   vietv.

1. Līcis Īrijas jūras ziemeļaustrumu daļā (angļu val. "Firth of Clyde"), Skotijas rietumu piekrastē, garums - ~140 km, platums pie ieejas - 40 km, dziļums - līdz 164 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 4 m; Klaidas līcis.

Avoti: LģE

Fērtoforts   vietv.

1. Līcis Ziemeļjūras ziemeļaustrumu daļā ("Firth of Forth"), Skotijas austrumu piekrastē (Lielbritānijā), garums - 80 km, platums pie ieejas - 25 km, dziļums - līdz 46 m, daudz sēkļu unrifu, pusdiennakts plūdmaiņas - >6 m.

Avoti: PZT

Fēru   vietv.

1. Fēru salas - arhipelāgs Atlantijas okeāna ziemeļaustrumos, Dānijas autonoma sastāvdaļa, platība - 1400 kvadrātkilometru, >20 salu, no tām 17 apdzīvotas, 48700 iedzīvotāju (2008. g.), administratīvais centrs - Toršhavna, lielākā sala - Streimoja.

Avoti: LģE, PuA

ferula

1. Lielu, daudzgadīgu čemurziežu dzimtas augu ģints, kas izplatīta Āzijā, Dienvideiropā un Ziemeļāfrikā; atsevišķas ferulas sugas izmanto ēterisko eļļu, sveķu iegūšanai, pārtikai un lopbarībai, kā arī ārstniecībā.

Avoti: SV69

ferula   vēst.

1. Senos laikos - lineāls, ar kuru sita pa plaukstām palaidnīgiem skolniekiem.

Avoti: SV69

Fērvjū   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fairview"), Ņūdžersijas štatā, 14300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Fairview"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Fairview"), Oklahomas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

fes   mūz.

1. Skaņas "fa bemol" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

Fēsa   vietv.

1. Pilsēta Marokas ziemeļos ("Fes"), Fēsas-Būlmānas reģiona administratīvais centrs, 920700 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

fesaki

1. Silloki - berti tautas cilts, dzīvo Sudānas austrumos.

Avoti: PZT

fesapo   novec.

1. 4. slēdzienu figūras 4. modus: virsteikums vispār noliedzošs, apakšteikums vispār apgalvojošs, slēdziens pa daļai noliedzošs.

Avoti: KV

fescenīna   literat.

1. Itāļu tautas apdziedāšanās dziesmas (parasti kodīgas, satīriskas), kuras izpildīja kāzās, ražas novākšanas svētkos.

Avoti: DzV

feska   -as, s.

1. Galvassega nošķelta konusa formā ar pušķi (dažās Tuvo Austrumu un Ziemeļāfrikas zemēs).

Avoti: LLVV

fess   novec.

1. Muhamedāņu galvassega: sarkana apaļa cepurīte ar pušķi.

Avoti: SV33

fest.   saīs.

1. Festivāls.

Avoti: i2

Festen   vietv., vēst., vācu val.

1. Madonas novada Vestienas pagasta bijušais nosaukums.

2. Vestiena.

3. Vestienas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Vestienas pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

Festenskaja   vietv., vēst.

1. Madonas novada Vestienas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

festino   novec.

1. 2. slēdzienu figūras 4. modus: virsteikums vispār noliedzošs, apakšteikums pa daļai apgalvojošs, slēdziens pa daļai noliedzošs.

Avoti: KV

festiņš   žarg.

1. Svētki; ballīte.

2. Alkohola dzeršana.

3. Festivāls.

Avoti: SLG, JV

festivāls   -a, v.

1. Kultūras un mākslas sasniegumu svinīga skate, svētki.

2. žarg. Iedzeršana.

Avoti: LLVV

festivamente   mūz.

1. Svinīgi, pacilāti; priecīgi.

Avoti: Mūz

festivo   mūz.

1. Svinīgi.

Avoti: KV

festons

1. Arhitektūras vai greznojuma elements, kas izskatās pēc pusapaļas lapu, ziedu u. tml. vijas.

Avoti: SV99

festoso   mūz.

1. Svinīgi, pacilāti; priecīgi.

Avoti: Mūz

festot   žarg.

1. Uzdzīvot.

Avoti: SLG

fests   žarg.

1. Festivāls.

2. Alkohola dzeršana.

Avoti: SLG, JV

festuca   lat.

1. Auzenes.

Festuca altissima— meža auzene.

Festuca arenaria— smilts auzene.

Festuca arundinacea— niedru auzene.

Festuca beckeri subsp. polesica— Poļesjes auzenes "Festuca polesica" nosaukuma sinonīms.

Festuca beckeri subsp. sabulosa— kāpu auzenes "Festuca sabulosa" nosaukuma sinonīms.

Festuca gautieri— slotiņu auzene.

Festuca gigantea— milzu auzene.

Festuca glauca— zilganā auzene.

Festuca multiflora— daudzziedu auzene.

Festuca ovina— aitu auzene.

Festuca ovina subsp. tenuifolia— smalklapu auzenes "Festuca tenuifolia" nosaukuma sinonīms.

Festuca polesica— Poļesjes auzene.

Festuca pratensis— pļavas auzene.

Festuca rubra— sarkanā auzene.

Festuca rubra subsp. multiflora— daudzziedu auzenes "Festuca multiflora" nosaukuma sinonīms.

Festuca sabulosa— kāpu auzene.

Festuca sylvatica— meža auzenes "Festuca altissima" nosaukuma sinonīms.

Festuca tenuifolia— smalklapu auzene.

Festuca trachyphylla— raupjā auzene.

Avoti: LD, DaE

festuca   lat.; vēst.

1. Nūja, ko kungs lika vergam uz galvas, atlaižot viņu svinīgi brīvā.

Avoti: KV

Festusa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Festus"), Misūri štatā, 11900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

fešenebls

1. Modei atbilstošs, moderns, elegants.

Avoti: PL

FET   saīs.

1. Ārvalstu ceļojums grupas vadītāja pavadībā (angļu "foreign escorted tour") - tāds ārvalstu ceļojuma veids, kurā visa ceļojuma laikā tūristus pavada grupas vadītājs, kura pienākumos parasti iekļauj vairākus tūrisma pakalpojumus - transporta, izmitināšanas, ēdināšanas pakalpojumus, ekskursijas u. c.

Avoti: TvV

feta

1. Populārs tradicionālais grieķu siers, ko gatavo no svaiga kazas (arī aitas; mūsdienās bieži no govs) piena, uzglabā sūkalās; izmanto salātu un citu ēdienu gatavošanai.

Avoti: PL

Feta   vietv.

1. Upe Dienvidāfrikas Republikā ("Vet"), Vālas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

fetācija   med.

1. Grūtniecības stāvoklis.

2. Augļa attīstības process dzemdē.

Avoti: TM

fetālisms   med.

1. Dažu embrionālo struktūru vai pazīmju saglabāšanās ķermenī visas dzīves laikā.

Avoti: TM

fetalometrija   med.

1. Augļa mērīšana dzemdē.

Avoti: MSV

fetāls   biol.

1. Uz augli, embriju attiecīgs, embrionāls.

Avoti: ZTV

fēte   novec.

1. Svētki, svinības.

Avoti: KV

Fetešti   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Jalomicas žudecā, 30200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

fetiales   novec.

1. Romiešu priesteru kolēģija, kuras pienākums bij piedalīties starptautisku līgumu slēgšanā.

Avoti: KV

fetiņš   žarg.

1. Narkomāns.

Avoti: SLG

fetišisms   -a, v.; parasti vsk.

1. rel. Fetišu pielūgšana, viena no vissenākajām reliģijas formām.

2. Nekritiska cieņa, dievināšana.

3. Tādu īpašību piedēvēšana (kam), kādu (tam) īstenībā nav.

4. Seksuāla perversija, kur uzbudinājuma objekts ir mīlamam cilvēkam piederošs priekšmets.

Avoti: LLVV, SV69

fetišizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt (ko) par fetišu (1).

2. Nekritiski cienīt, dievināt.

3. Piedēvēt (kam) tādas īpašības, kādu (tam) īstenībā nav.

Avoti: LLVV

fetišs   -a, v.

1. rel. Priekšmets, kam tiek piedēvētas maģiskas, pārdabiskas īpašības.

2. Nekritiskas cieņas, dievināšanas objekts.

Avoti: LLVV

fetopātija   med.

1. Augļa saslimšana laikā no grūtniecības 4. mēneša līdz dzemdībām.

Avoti: TM

fetoplacentārs   med.

1. Attiecīgs uz augli un placentu.

Avoti: TM

fetot   žarg.

1. Lietot narkotikas.

Avoti: SLG

fetotomija   novec.

1. Augļa sadalīšana, dzīvnieka dzemdību sarežģījumu gadījumā, lai glābtu dzemdētāju.

Avoti: LxE

fetva

1. Musulmaņu zemēs - muftija slēdziens par kāda pasākuma vai darbības pieļaujamību no korāna vai šariata viedokļa.

Avoti: SV69

feudists   novec.

1. Viduslaiku jurists, kas pētīja lēņa tiesības.

Avoti: KV

feudum   novec.

1. Feods.

Avoti: KV

Feureja   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Breilas žudecā, 3600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Feymany   vietv., vēst.

1. Bijušās Feimaņu muižas nosaukuma variants.

Avoti: LE1

Fezāna   vietv.

1. Vēsturisks reģions Lībijā, tās dienvidrietumu daļa, 1963. g. to sadalīja Ubari un Sebhas šebijās.

Avoti: LpA, PZT

FF   saīs.

1. Folkloras pētnieku savienība.

Avoti: KV

ff   saīs., mūz.

1. Ļoti skaļi (it. "fortissimo").

Avoti: Mūz

fgenetols   novec.

1. Fenola etilēters.

Avoti: KV

FI   saīs., vietv.

1. Somija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

fī   val.

1. Grieķu alfabēta 21. burta nosaukums.

Avoti: PP

FIA   saīs.

1. Starptautiskā Autosporta federācija (franču "Federation internationale de l'Automobile").

Avoti: i2

fiaccamente   mūz.

1. Vāji, gurdeni.

Avoti: Mūz

Fiainša   vietv.

1. Pilsēta Portugālē, Aveiru apgabalā, 8000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

fiakrs   -a, v.

1. Nomāta ekipāža; izīrējams pajūgs.

Avoti: LLVV

fiale

1. Dekoratīvs arhitektonisks elements: piramidāls tornītis, kura noslēgumā atrodas rotājums - t. s. krabji un krusta roze (stilizēti augu motīvi); izmantots gotikas arhitektūrā un lietišķajā mākslā.

2. Sengrieķu trauks: plakans metāla (retāk māla) trauks ar ieliektām malām, rotāts ar ciļņiem vai apgleznots; lietots sadzīves vai kulta vajadzībām.

Avoti: EV

FIAN   saīs.

1. PSRS (tagad Krievijas) Zinātņu akadēmijas Fizikas institūts (krievu "Fizičeskij Institut Akademii Nauk").

Fianaranco   vietv.

1. Pilsēta Madagaskaras dienvidaustrumos ("Fianarantsoa"), reģiona administratīvais centrs, 165200 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Fianarancua   vietv.; novec.

1. Fianaranco - pilsēta Madagaskarā.

Avoti: PZT

Fianden   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada Mārkalnes pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Lāsberģes muiža, kas atradās Valkas apriņķa Mārkalnes pagastā.

Avoti: LPag, KV

fianīti   fiz.

1. Sintētiski kristāli uz cirkonija, hafnija, retzemju elementu u. c. oksīdu bāzes, tiem piemīt liela cietība, blīvums, augsta kušanas temperatūra utt., izmanto konstrukciju materiālos, lēcās, lāzermateriālos.

Avoti: FF

Fiāno   vietv.

1. Fiāno Romāno - pilsēta Itālijā ("Fiano Romano"), Lacio reģiona Romas provincē, 13500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

FIAP   saīs.

1. Starptautiskā fotomākslas federācija (franču "Federation Internationale de l'Art Photographique"), dib. 1950., sadarbojas ar UNESCO.

Avoti: EV

fiasko   v.; nelok.

1. Galīga neveiksme, neizdošanās.

Avoti: LLVV, SV99

fiasks   novec.

1. Neveiksme, neizdošanās; fiasko.

Avoti: LV93

fiat   lat.

1. Lai top! Lai notiek!

Fiat lux— lai top gaisma!

Avoti: LME

fiat   saīs.

1. FIAT - itāļu autokoncerns (itāļu "Fabrica Italiana Automobili Torino") un automobiļu marka.

Avoti: i2

FIAT   saīs.

1. Itāļu autokoncerns (itāļu "Fabrica Italiana Automobili Torino") un automobiļu marka.

Avoti: i2

fiati   mūz.

1. Pūšamie instrumenti.

Avoti: Mūz

fiats

1. Itāļu firmas "FIAT" ražots automobilis.

Avoti: PL

FIB   saīs.

1. Federālais izmeklēšanas birojs (ASV).

Avoti: i2

FIBA   saīs.

1. Starptautiskā Amatieru basketbola federācija (franču "Federation internationale de basket-ball amateur").

Avoti: i2

fibr-   med.

1. Salikteņos norāda uz šķiedru, šķiedrainību vai saistaudiem.

Avoti: MSV

fibra   -as, s.

1. anat. Šķiedra.

2. tehn. Ar cinka hlorīdu apstrādāts papīrs, ko lieto, piemēram, izolācijas materiālu, kā arī mašīnu detaļu, koferu un kārbu izgatavošanai.

Avoti: LLVV

fibrācija   med.

1. Šķiedraina uzbūve; šķiedru sakārtojums; šķiedru veidošanās.

Avoti: MSV

fibrbetons   būvn.

1. Stiegrbetona veids, betons ar dažādu izturīgu materiālu fibru (10-50 mm garu šķiedru) piejaukumu.

Avoti: ZTV

fibrilācija   med.

1. Fibrilu veidošanās.

2. Atsevišķu muskuļšķiedru ātras kontrakcijas vai raustīšanās.

Avoti: TM

fibrilla   -as, s.; anat.

1. Smalka šķiedra organisma šūnās vai starpšūnu telpā.

Avoti: LLVV

fibrillācija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Neregulāra muskuļaudu raustīšanās.

Avoti: ZTV

fibrillēšana   papīrr.

1. Mehāniska šķiedru garenvirziena sadalīšana smalkākās šķiedrās.

Avoti: ZTV

fibrilloarhitektonika   med.

1. (Nervu) šūnas fibrilārā aparāta struktūra.

Avoti: MSV

fibrilloģenēze   med.

1. Fibrillu veidošanās un attīstība, sevišķi saistaudos.

Avoti: TM

fibrillolīze   med.

1. Fibrillu sairšana.

Avoti: TM

fibriloarhitektonika   med.

1. Nervu šūnas fibrilārā aparāta struktūra.

Avoti: MSV

fibriloģenēze   med.

1. Fibrillu veidošanās un attīstība, sevišķi saistaudos.

Avoti: MSV

fibrilolīze   med.

1. Fibrillu sairšana.

Avoti: MSV

fibrinācija   med.

1. Fibrīna veidošanās; fibrīna veidošanās asinīs vai eksudātā lielā daudzumā, kas norāda uz iekaisuma procesu.

Avoti: TM

fibrinēmija   med.

1. Fibrīns asinīs, kas ierosina embolismu un trombozes.

Avoti: TM

fibrīnferments   novec.

1. Hipotētisks ferments, kas kalpoja asins sarecēšanas parādību skaidrošanai, pēc 20. gs. sākuma priekšstatiem.

Avoti: KV

fibrīnglobulīns   novec.

1. Hipotētiska viela, kas it kā varēja rasties asins sarecēšanas procesā, pēc 20. gs. sākuma priekšstatiem.

Avoti: KV

fibrinocelulārs   med.

1. No fibrīna un šūnām sastāvošs.

Avoti: TM

fibrinogenēmija   med.

1. Fibrinogēna pārmērs asinīs.

Avoti: TM

fibrinogenolīze   med.

1. Fibrinogēna šķīdināšana asinīs.

Avoti: TM

fibrinogenopēnija   med.

1. Samazināts fibrinogēna daudzums asins plazmā.

Avoti: TM

fibrinogēns   ķīm.

1. Lielmolekulāra ūdenī šķīstoša olbaltumviela, kas asins plazmā var pāriet nešķīstošajā fibrīnā, veidojot asins recekli.

Avoti: ZTV

fibrinoglobulīns   med.

1. Globulīns fibrinogēna sastāvā.

Avoti: TM

fibrinoģenēze   med.

1. Fibrīna veidošanās.

Avoti: MSV

fibrinoīds   med.

1. Fibrīnam līdzīgs.

2. Fibrīnam līdzīga viela placentā, radusies no mātes asiņu fibrīna, kā arī no nekrotiskās gļotādas un trofoblasta.

Avoti: TM

fibrinolīze   med.

1. Fibrīna, asins recekļu šķīdināšana; fibrīna hidrolītiska šķelšanās.

Avoti: TM

fibrinolizīns

1. Asins plazmas ferments, kas šķīdina asins trombus, recekli.

Avoti: SV99

fibrinopurulents   med.

1. Tāds, kas sastāv no strutām un fibrīna.

Avoti: MSV

fibrinoreja   med.

1. Fibrīnu saturoša šķidruma izdalīšanās.

Avoti: MSV

fibrinoze   med.

1. Albumoze fibrīnā.

Avoti: TM

fibrinozs   med.

1. Tāds, kas satur fibrīnu vai ir līdzīgs fibrīnam.

Avoti: TM

fibrīns   biol.

1. Lielmolekulāra nešķīstoša olbaltumviela, asins recekļa saistviela.

Fibrīna pavedieni— no fibrogēne radušies pavedieni, kas izveido biezu un izturīgu tīklu; nodrošina asinsrites hemostāzi, jo tīklā ieķeras asinsķermenīši.

Avoti: ZTV

fibrinūrija   med.

1. Fibrīns urīnā; transsudāta vai eksudāta piejaukums urīnam.

Avoti: MSV

fibrīnūrija   novec.

1. Liela daudzuma fibrīna izdalīšanās ar urīnu, pie kam pēdējā ātri sacietē.

Avoti: KV

fibro-   salikteņu daļa

1. Veidots no šķiedrām; saistīts ar šķiedrām.

2. Saistaudu.

Avoti: SV99

fibroadēnija   med.

1. Dziedzeraudu fibroza deģenerācija.

Avoti: TM

fibroadenoma   med.

1. Labdabīgs dziedzera audzējs ar stipri attīstītiem fibroziem audiem, kam reizē ir fibromas un adenomas raksturs.

Avoti: TM

fibroadipozs   med.

1. Attiecīgs uz fibroziem audiem un taukaudiem.

Avoti: TM

fibroangioma   med.

1. Audzējs, kam ir kā fibromas, tā arī angiomas struktūra.

Avoti: TM

fibroatrofija   med.

1. Fibrozes un atrofijas kombinācija.

Avoti: MSV

fibroblasts   biol.

1. Saistaudu šūna, zvaigžņveida vai vārpstveida šūna ar lielu kodolu un plānu citoplazmas slāni, kas piedalās saistaudu šķiedru veidošanā.

Avoti: MSV, ZTV

fibroblastoma   med.

1. Audzējs, kas cēlies no saistaudu šūnām.

Avoti: TM

fibrobronhīts   med.

1. Bronhīts ar fibrinozām krēpām.

Avoti: TM

fibrocistoma   med.

1. Fibrozs audzējs ar cistisku deģenerāciju.

Avoti: TM

fibrocīti

1. Nobrieduši fibroblasti, kas zaudējuši spēju veidot šūnstarpu vielu.

Avoti: LPE

fibroenhondroma   med.

1. Enhondroma, kurā ir fibrozi audi.

Avoti: TM

fibroepitelioma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no epitēlija un fibroziem elementiem.

Avoti: MSV

fibroezofagogastroduodenoskopija   med.

1. Barības vada, kuņģa un divpadsmitpirkstu zarnas tieša apskate ar aparātu, ar ko vienlaikus var paņemt audus izmeklēšanai.

Avoti: ZTV

fibroezofagoskops   med.

1. Lokans ezofagoskops ar stikla šķiedras optiku barības vada izmeklēšanai.

Avoti: DtsV

fibroglija   med.

1. Fibroblastu balstaudi.

Avoti: TM

fibroģenēze   med.

1. Saistaudu veidošanās.

Avoti: TM

fibrohondrīts   med.

1. Šķiedrainā skrimšļa iekaisums.

Avoti: TM

fibrohondroma   med.

1. Skrimšļa audzējs, kurā ir daudz fibrozo audu.

Avoti: TM

fibrohondrosteoma   med.

1. Osteohondroma ar bagātīgu fibrozo audu daudzumu.

Avoti: TM

fibroīdektomija   med.

1. Dzemdes miomektomija.

Avoti: MSV

fibroīds   med.

1. Fibroziem audiem līdzīgs.

2. Fibromai līdzīgs audzējs, kas sastāv no fibroziem u. c. veida audiem.

Avoti: TM

fibroīns   tekst.

1. Dabisko zīdu veidojoša lielmolekulāra olbaltumviela.

Avoti: ZTV

fibrokarcinoma   med.

1. Karcinoma, kurā ir fibrozi audi.

Avoti: TM

fibrolamelārs   med.

1. Tāds, kam raksturīga kolagēnšķiedru slāņa veidošanās.

Avoti: MSV

fibrolipoma   med.

1. Fibroma, kurā ir taukaudi.

Avoti: TM

fibrolīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Būvmateriāls - no koka skaidām un ķīmiskiem cietinātajiem izgatavotas presētas plātnes (piemēram, sienu, griestu apšūšanai).

Avoti: LLVV

fibrolizīns   novec.

1. Divkāršs savienojums no 2 daļām tiozīnamīna un 1 daļas natrija salicilāta.

Avoti: KV

fibroma   -as, s.; med.

1. Labdabīgs audzējs, kas sastāv no saistaudiem.

Avoti: LLVV

fibromatoze   med.

1. Multiplas fibromas.

Avoti: TM

fibromialģija   med.

1. Difūzas vai lokalizētas sāpes un stīvums muskuļos un locītavās.

Avoti: MSV

fibromiksoendotelioma   med.

1. Jaukts siekalu dziedzera tipa audzējs.

Avoti: TM

fibromiksolipoma   med.

1. Taukaudu audzējs ar fibrozo audu un gļotaudu piejaukumu.

Avoti: TM

fibromiksoma   med.

1. Jaukts audzējs, kas sastāv no saistaudu un gļotaudu elementiem.

Avoti: TM

fibromiksosarkoma   med.

1. Fibrosarkoma ar gļotainu deģenerāciju; fibrosarkomas un miksosarkomas kombinācija.

Avoti: TM

fibromioma   -as, s.; med.

1. Labdabīgs audzējs, kas sastāv no muskuļaudiem un saistaudiem.

Avoti: LLVV

fibromiozīts   med.

1. Muskuļaudu iekaisums ar sekojošu fibrozo deģenerāciju.

Avoti: TM

fibroplāzija   med.

1. Saistaudu proliferācija, piem., brūču sadzīšanas otrajā fāzē.

Avoti: TM

fibropolips   med.

1. Polips, kas satur fibrozus elementus.

Avoti: MSV

fibropsammoma   med.

1. Psammoma, kurā ir daudz fibrozo audu.

2. Fibroma, kurā ir psammomas ķermenīši.

Avoti: TM

fibropurulents   med.

1. Tāds, kam raksturīga šķiedru un strutu klātiene.

Avoti: MSV

fibrornektomija   med.

1. Fibromas izoperēšana.

2. Dzemdes miomektomija.

Avoti: MSV

fibrosarkoma   med.

1. Cieta, kolagēnšķiedrām bagāta vārpstveida šūnu sarkoma.

Avoti: TM

fibroserozs   med.

1. Veidots no fibroziem audiem; ar serozu virsmu.

Avoti: TM

fibroskleroze   med.

1. Fibroze, kas saistīta ar sklerozi.

Avoti: MSV

fibroskops   med.

1. Šķiedrains optiskais endoskops.

Avoti: MSV

fibrotorakss   med.

1. Krūškurvja pārmaiņas plaušu cirozes gadījumā; vienas puses procesu raksturo krūšu sienas iegrimums, skolioze, sirds novirze uz slimo pusi.

Avoti: MSV

fibroze

1. Pataloģisks process, kura gaitā kādā orgānā attīstās šķiedru saistaudi, tas pats, kas skleroze.

Avoti: SV69

fibrozīts   med.

1. Hroniskā reimatisma forma, kam raksturīga fibrozo audu hiperplāzija muskuļos, cīpslās, locītavu somiņās.

Avoti: TM

fibrozs

1. Tāds, kas veidots no saistaudiem; šķiedrains.

Avoti: SV99

FIBT   saīs.

1. Starptautiskā Bobsleja un skeletona federācija (franču "Federation Internationale de Bobsleigh et de Toboganning").

Avoti: PL

fibula

1. Bronzas un dzelzs laikmeta sprādze, kas ir līdzīga saspraužamajai adatai.

2. anat. Mazais liela kauls.

Avoti: LEV

ficaria   lat.

1. Mazpurenītes.

Ficaria verna— pavasara mazpurenīte.

Avoti: LD

fice   žarg.

1. Šķetere; dzijas kamoliņš.

Avoti: SLG

ficedula   lat.

1. Mušķērāju apakšdzimtas ģints.

Ficedula albicollis— baltkakla mušķērājs.

Ficedula cyanomelana— zilais mušķērājs.

Ficedula hypoleuca— melnais mušķērājs.

Ficedula mugimaki— Sibīrijas mušķērājs.

Ficedula narcissina— Japānas mušķērājs.

Ficedula parva— mazais mušķērājs.

Ficedula semitorquata— Kaukāza mušķērājs.

Ficedula zanthopygia— baltuzacu mušķērājs.

Avoti: LD

ficelbante   žarg.

1. Auduma lente.

Avoti: SLG

ficene   žarg.

1. Filma.

Avoti: SLG

ficieši

1. Alūksnes novada Pededzes pagasta apdzīvotās vietas "Fiki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ficīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa (ferments, kas ir tropisko koku piensulassastāvā, var būt ģenētiski modificēts), olbaltumvielu sadalītājs, lieto kosmētikā, mēdz lietot arī kā gaļas struktūras uzlabotāju, piena recināšanai, siera ražošanā, var izraisīt ādas, acu un gļotādas kairinājumus.

Avoti: Zkp

Ficroja   vietv.

1. Upe Austrālijas austrumos ("Fitzroy"), Kvīnslendā, Dosonas un Makenzi koptekupe, garums 450 km, ietek Koraļļu jūrā.

2. Upe Austrālijas ziemeļrietumos ("Fitzroy"), garums 520 km, iztek no Kimbernijas plato, ietek Indijas okeāna Kinga līcī.

Avoti: PZT

fics   žarg.

1. Ēdienu izsniedzējs cietumā.

2. Notiesātais, kas kalpo autoritātei.

Avoti: KZ

ficuks   žarg.

1. Vīrieša orgāns.

Avoti: SLG

ficus   lat.

1. Fikusi jeb gumijkoki.

Ficus benghalensis— Indijas banjans jeb Bengālijas gumijkos.

Ficus benjamina— Bendžmina gumijkoks.

Ficus carica— vīģeskoks.

Ficus cyathistipula— krāšņlapu gumijkoks.

Ficus deltoidea— deltveida gumijkoks.

Ficus elastica— parastais gumijkoks.

Ficus lyrata— lirveida gumijkoks.

Ficus pumila— ložņu gumijkoks.

Ficus sycomorus— sikomore.

Avoti: PDE, TaE

fīča   žarg.

1. Funkcionāla īpatnība; spilgta iezīme.

Avoti: SLG

Fičbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fitchburg"), Masačūsetas štatā, 40400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Fitchburg"), Viskonsinas štatā, 27100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

fida   žarg.

1. Meitene; jaunkundze.

2. Pārlieku moderna, parasti vīzdegunīga, vieglprātīga meitene.

Avoti: Žrg

fidalgo   novec.

1. Zemāks muižnieks Portugālē.

Avoti: KV

fīdbeks   biol.

1. Atgriezeniskā saite - sistēmas darbības rezultātu ietekme uz tās turpmāko darbību.

Avoti: CaF

Fide   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - dieviete, kas personificēja dievu garantēto uzticību zvērestam.

Avoti: Mit

FIDE   saīs.

1. Starptautiskā Šaha federācija (fr. "Federation internationale des echecs").

2. Eiropas Tiesību starptautiskā federācija.

Avoti: i2, PnR

fideicommissum   novec.

1. Privāts uzdevums mantiniekiem, uzliekot to viņu sirdsapziņai, atdot kādu daļu no mantojuma vai pat to visu tādām personām, kas pēc stingrām romiešu tiesībām nespēja mantot.

Avoti: KV

fideikomisārijs   novec.

1. Persona, kam jāsaņem mantojums pēc fideikomisa.

Avoti: TV

fideikomisārs   novec.

1. Persona, kam domāts piešķīrums no mantojuma pēc fideikomisa.

Avoti: KV

fideikomiss

1. Romiešu privāttiesības - mantojuma nodevēja rīkojums mantiniekam par kāda mantojama īpašuma (to arī sauc par fideikomisu) nodošanu trešai personai; feodālisma periodā bija visvairāk izplatīts Anglijā.

Ģimenes fideikomiss— ģermāņu tiesībās institūts, pēc kura fideikomisa dibinātājs ar tiesisku darījumu rada kādai muižai speciālu civiltiesisku režīmu, lai savas vai citas ģimenes spožuma interesēs nodrošinātu muižu uz visiem laikiem šai ģimenei (plašākā nozīmē).

Avoti: SV69

fideikomitents   novec.

1. Mantojuma atstājējs, fideikomisa autors.

Avoti: KV

fideikommiss   novec.

1. Akts, kurā testamenta taisītājs savu mantu noraksta kādam ar klaju vai slepenu pavēli mantojumu nodot citai personai.

2. Muiža, kurai arvienu jāpaliek zināmas ģimenes īpašumam un kuru tā tad nedrīkst pārdot.

Avoti: SV33

fideisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Mācība, pēc kuras reliģiskā ticība ir pārāka par zinātnisko izziņu, prātu.

Avoti: LLVV

fideists   -a, v.

1. Fideisma piekritējs.

Avoti: LLVV

fideiussio   novec.

1. Galvojuma formula senās tiesībās.

Avoti: KV

fīdele   mūz.

1. Stīgu lociņinstruments; Rietumeiropā pazīstams no 8. gs.

Avoti: ML

fideles   novec.

1. Ticīgie, kristīgie.

Avoti: KV

fidēls   novec.

1. Uzticīgs, uzticams; jautrs.

Avoti: KV

Fidenca   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fidenza"), Emīlijas-Romanjas reģiona Parmas provincē, 25800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

fidentiāls   novec.

1. R. Avenārija filozofijā pazīšanas jūtas, pazīšanas pārdzīvojums.

Avoti: KV

fidepromissio   novec.

1. Sena galvojuma forma.

Avoti: KV

fīders

1. Radiotehnikā, enerģijas pārvades līnija, ko lieto augstfrekvences signālu pārvadei vai sadalei starp atsevišķiem radiotehn. iekārtu blokiem.

Avoti: EV

Fides   novec.

1. Seno romiešu solījumu un zvērestu uzticības dieve.

Avoti: KV

fidibuss   novec.

1. Salocīta papīra strēmele pīpes aizdedzināšanai.

Avoti: KV

fiditijas   vēst.

1. Pilntiesīgu pilsoņu kopējas maltītes Spartā, senajā Grieķijā.

Avoti: SV69

FidoNet   inf.

1. Nekomerciāls amatieru datoru tīkls, kura mērķis ir nodrošināt iezvanpieejas lietotājiem piekļuvi elektroniskajam pastam un dalību elektroniskajās konferencēs.

Avoti: D3

fidroties   žarg.

1. Jokoties; ākstīties.

Avoti: Žrg

fiducia   novec.

1. Vienošanās forma seno romiešu tiesībās, kas balstījās uz savstarpēju uzticību.

Avoti: KV

fidūciants   novec.

1. Persona vai valsts, kas uztic savu vai kādai trešajai personai piederošu mantu kādam citam pārzināt un pārvaldīt.

Avoti: TV

fiduciāri   novec.; apst.

1. Fiduciārs 1.

Avoti: LV93

fiduciarijs   ek.; novec.

1. Fideikomisa izpildītājs.

Avoti: Ztv1

fidūciārijs   novec.

1. Mantinieks, kuram uzdots pienākums izdot mantojumu saskaņā ar fideikomisu.

Avoti: TV

fiduciārs

1. Tāds, kas balstīts uz uzticību.

Fiduciārs darījums— darījums, kur puses, viena otrai uzticēdamās, izvēlas tādu rīcības veidu, kura tiesiskās sekas sniedzas tālāk par darījuma mērķi (piem., kustamu lietu nevis ieķīlājot, bet gan nododot īpašumā un ieguvējam uzliekot pienākumu, tiklīdz parāds samaksāts, lietu atdot atpakaļ).

Avoti: SV99

fiduciārs

1. Īpašumā nodotas lietas pārvaldītājs; uzticības persona.

Avoti: SV99

fidūcit   novec.

1. Lai valda uzticība (latīņu "fiducia sit") - studentu valodā atbilde uz sadzeršanas sveicienu "šmollis".

Avoti: KV

fidži

1. Fidži Republikas pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

Fidži   vietv.

1. Fidži Republika - salu valsts Okeānijā (angļu val. "Fiji" / "Republic of the Fiji Islands"), Melanēzijas dienvidaustrumos, ~2500 km uz austrumiem no Austrālijas, aptver 322 Fidži arhipelāga salas un Rotumas salu, galvaspilsēta - Suva, platība - 18300 kvadrātkilometru, 932000 iedzīvotāju (2008. g.), apdzīvotas >200 salas.

2. Fidži jūra - starpsalu jūra Klusā okeāna dienvidrietumu daļā (angļu val. "Fiji Sea"), tropu zonā starp Fidži salām, Kermadeka salām, Jaunzēlandi, Norfolku un Jaunkaledoniju, robežojas ar Tasmana un Koraļļu jūru, platība - 3180000 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 2741 m, lielākais dziļums - 7633 m.

Avoti: PuA, LģE

fidžieši   vietv.; novec.

1. Fidži.

Avoti: PZT

Fidžija   vietv.; novec.

1. Fidži Republika.

Avoti: PZT

fidžiningliš   novec.

1. Pidžins.

Avoti: Ang

fiendele   apv.

1. Piendele - svara vienība, 1/4 daļa no mārciņas.

Avoti: VV

fieramente   mūz.

1. Lepni; bargi, mežonīgi.

Avoti: Mūz

fierciks   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

Fieri   vietv.

1. Pilsēta Albānijā ("Fieri"), ķarka administratīvais centrs, 55800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Fierienihena   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā ("Vereeniging"), Hautenas provincē 1400 m vjl., 66000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

fiero   mūz.

1. Lepni; bargi, mežonīgi.

Avoti: Mūz

fierra   novec.

1. Mesa, gada tirgus.

Avoti: KV

fiesta

1. Reliģiski svētki; svētki un brīvdienas.

Avoti: PL

FIF   saīs., inf.

1. Fraktāļattēlu formāts (angļu "fractal image format").

Avoti: D3

fifa   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

FIFA   saīs.

1. Starptautiskā Futbola federācija (franču "Federation Internationale de Football Association"), dib. 1904., rezidence atrodas Cīrihē.

Avoti: LEV

fifi

1. Vafifi - tauta Tanzānijā.

Avoti: PZT

fifīgs   apv.

1. Veikls, izdarīgs; arī manierīgs, kaprīzs.

Avoti: ĒiV, Žrg

fifiografija   novec.

1. Fiziskās ģeografijas nozare, mācība par zemes virsas fiziskām īpašībām un tās ģeoloģisko uzbūvi.

Avoti: KV

fifo   grāmatv.

1. Krājumu vienveidīgu priešmetu novērtēšanas paņēmiens (saīs. no angļu "first in - first out").

Avoti: GrV

fifty-fifty   angļu val.

1. Puse uz pusi.

Avoti: JV

figa   žarg.

1. Žests, ieliekot īkšķi starp pirkstiem, kā nievīga atteikuma, atraidījuma zīme; piga.

2. Nekas; pilnīgs iespēju trūkums.

Avoti: SLG

Figaro

1. Izveicīgs un asprātīgs intrigrants, kuru kā skatuves tipu literatūrā ievedis franču komēdiju rakstnieks Bomaršē (Beaumarchais).

2. pārn., ar mazo sākumburtu Steidzīgs, izveicīgs cilvēks, kurš grib paveikt daudzus darbus gandrīz vai vienlaikus.

Avoti: LME, EpV

Figeira   vietv.

1. Figeira da Foša - pilsēta Portugālē ("Figueira da Foz"), Koimbras apgabalā, 62100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Figeiredu   vietv.

1. Prezidenti Figeiredu - pilsēta Brazīlijā ("Presidente Figueiredo"), Amazonasas štatā, 33700 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT

Figeresa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Figueras"), Katalonijā, Žironas provincē, 45400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

figļot   žarg.

1. Runāt vai rakstīt niekus, aplamības.

Avoti: SLG

figņa   žarg.

1. Nekas, nieks; kas nevērtīgs, nevajadzīgs.

Avoti: SLG

figons   novec.

1. Fungicīds, lieto vīnogulāju miltrasas, ābeļu, bumbieru, ērkšķogulāju, dārzeņu kultūru miltrasu apkarošanai, lieto arī pret ābeļu kraupi, kauleņaugu koku lapu sīkplankumainību, kartupeļu lakstu un tomātu augļu puvi.

Avoti: LxE

figura   žarg.

1. Pistole.

Avoti: KZ

figūra   -as, s.

1. Ķermenis, augums (cilvēkam vai dzīvniekam); apveids, forma (cilvēka vai dzīvnieka ķermenim).

// pārn. Personība, ievērojama persona.

2. Skulpturāls tēls; skulptūra.

3. mat. Punktu un līniju kopa plaknē (piemēram, leņķis, četrstūris); punktu, līniju un virsmu kopa telpā (piemēram, konuss, piramīda).

4. Kauliņš (galda spēlēs).

5. mūz. Raksturīga skaņu kopa vai ritmisku vienību kopa, kas skaņdarbā vairākkārt atkārtojas.

6. Noteiktu kustību secība, kombinācija.

7. literat. Sintaktiska konstrukcija, ko lieto izteiksmīguma pastiprināšanai.

Avoti: LLVV

figurācija   -as, s.; parasti vsk.; mūz.

1. Ar melodiskiem un ritmiskiem elementiem dažādota muzikāla faktūra.

Avoti: LLVV

figurāliekavas   novec.

1. Figūriekavas.

Avoti: LV93

figurālists   -a, v.

1. Mākslinieks, kas savos darbos attēlo cilvēkus vai dzīvniekus kustībā, darbībā.

Avoti: LLVV

figurāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (mākslas darbs), kurā attēloti cilvēki vai dzīvnieki kustībā, darbībā; tāds, kas saistīts ar cilvēku vai dzīvnieku attēlošanu kustībā, darbībā.

2. Gleznains, tēlains, arī alegorisks.

Avoti: LLVV

figurants

1. novec. Baletā - dejotājs, kas dejo tikai kordebaletā.

2. Aktieris bez vārdiem, statists.

3. pārn. Persona, kurai nav nekādas nozīmes un kuru izvirza tikai formas pēc.

Avoti: SV69

figurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Piedalīties, darboties, atrasties (kur); tikt nosauktam, pieminētam.

Avoti: LLVV

figūriekavas   -u, s.; sar. arī vsk.

1. Iekavas ar divkāršu izliekumu "{}".

Avoti: LLVV

figūrlādiņš   mil.

1. Figūrveida lādiņš, kas veido sarežģītākas figūras salīdzinājumā ar citiem kontakta lādiņiem.

Avoti: MIL

figūrrati   tehn.

1. Gāzpūtēja vai pneimomotora rotori, līdzīgi zobratiem, kuriem zobu vietā ir tikai divi vai trīs izciļņi.

Avoti: ZTV

figūrvārsmas   literat.

1. Dzejoļi, kuros rindas ir dažāda garuma, izvietotas tā, lai to kontūras veidotu kādu figūru.

Avoti: DzV

figūrveida   ek.

1. Tāds, kas veido vai atgādina kādu figūru.

figuški   žarg.

1. Nekā; nemaz; nepavisam.

Avoti: SLG

Fihtaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Viechtach"), Bavārijas federālajā zemē, 8000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Fihtela   vietv.

1. Fihtela kalni - kalnu grēda starp Frankenvaldi un Rūdu kalniem ("Fichtelgebirge"), Vācijā, Elbas, Donavas un Reinas baseina ūdensšķirtne, augstākā virsotne - 1053 m (Šnēbergs).

Avoti: PZT

Fikarači   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ficarazzi"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

fikcija   -as, s.

1. Nepatiess izdomājums, ko izmanto kā faktu vai kas figurē kā fakts.

Avoti: LLVV

fikcionālisms   filoz.

1. "It kā" filozofija, pēc kuras vispārīgie jēdzieni, priekšstati un kategorijas ir fikcijas, kas radītas, lai regulētu mūsu sajūtas un rīcību; izstrādājis vācu filozofs H. Faihingers (1852-1933).

Avoti: SV99

fikociāns   novec.

1. Aļģu zilums, zilaļģēs un dažās floridejās (sārtaļģēs) sastopamā zilā krāsviela ar karmoizīnsarkanu fluorescenci.

Avoti: KV

fikoeritrīns   novec.

1. Sārtaļģēs sastopamā sarkanā krāsviela ar oranždzeltenu fluorescenci.

Avoti: KV

fikoloģija   novec.

1. Mācība par aļģēm.

Avoti: KV

fikomicētes

1. Aļģsēnes, zemāko sēņu klase ar labi attīstītu daudzkodolu micēliju, kas nav sadalījies šūnās.

Avoti: SV69

fiksācija   -as, s.

1. Robežlieluma noteikšana.

2. Atzīmēšana, reģistrēšana, pierakstīšana.

3. Nostiprināšana noteiktā stāvoklī.

4. biol. Šūnu, audu, orgānu (dažreiz arī veselu organismu) apstrāde ar dažādām vielām (fiksatoriem), lai saglabātos dzīvo šūnu un audu struktūra.

5. Fotoattēla nostiprināšana uz attīstīta negatīva vai kopijas, to apstrādājot ar fiksāžu.

6. jur. Skaņas vai attēla iemiesojums materializētā formā, kas dod iespēju to publiskot, uztvert vai reproducēt ar attiecīgas ierīces palīdzību.

7. psih. Pedantiska uzmanības koncentrācija.

Avoti: SV99, AtL, PsA

fiksais   žarg.

1. Piecnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

fiksatijs   žarg.

1. Cilvēks ar metāla zobu kronīšiem vai zobu protēzēm.

Avoti: KZ

fiksatīvs   -a, v.

1. Bezkrāsas sveķu šķīdums, ar ko pārklāj zīmējumu, lai pasargātu to no bojāšanās.

2. novec., med. Viela, kas pasargā mirušā audus no sairšanas.

Avoti: LLVV, LV93

fiksators

1. Fiksētājs aģents.

2. Ierīce, ar kuras palīdzību nostiprina ko vajadzīgajā stāvoklī.

3. biol. Šķidrums, ar ko fiksē.

Avoti: TM, SV96

fiksāža   -as, s.

1. Vielu šķīdums, kas nostiprina attēlu, izšķīdinot no fotopapīra vai filmas nesadalījušos sudraba bromīdu.

Avoti: LLVV

fiksēšana

1. fotogr. Fotoķīmisks process (attēla nostiprināšanai), kurā nereducētais sudraba halogenīds no fotomateriāla gaismjutīgā slāņa pāriet šķīdumā.

2. psih. Apkārtējās vides pazīmju konstatācija drīz pēc piedzimšanas.

3. psih. Pieķeršanās agrīnās bērnības iespaidiem.

Avoti: ZTV, PsA

fiksēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atzīmēt, attēlot (kādu faktu).

2. Konstatēt, noteikt.

3. Nostiprināt, novietot (noteiktā stāvoklī).

// med. Nostiprināt (bojātus locekļus, to daļas) nekustīgā stāvoklī (ar saitēm, šinām u. tml.).

4. Ar fiksāžu nostiprināt fotoattēlu uz fotofilmas, fotoplates, fotopapīra.

5. žarg. Kārtot.

Avoti: LLVV, SLG

fiksētāji   novec.

1. Vielas ar augstu viršanas temperatūru, ko lieto smaržvielu rūpniecībā, un kuru uzdevums ir aizkavēt viegli gaistošo vielu pārāk ātru iztvaikošanu un panākt smaržvielu maisījuma visu sastāvdaļu vienmērīgu iztvaikošanu un vienmērīgu iedarbošanos.

Avoti: KV

fiksfokuss   fotogr.

1. Vienkāršs, fotoaparātā stacionāri iebūvēts neliela fokusa attāluma fotoobjektīvs ar mazu diafragmas atvērumu, kas iestādīts hiperfokālā attālumā, kurš liela dziļuma asuma dēļ nav jāfokusē.

Avoti: ZTV

fiksi   žarg.

1. Ātri.

Avoti: Žrg

fiksi   žarg.

1. Zobu protēzes vai kronītis.

Avoti: KZ

fiksisms   ģeol.

1. Tektoniska hipotēze, kas balstās uz priekšstatiem par galveno tektonisko procesu vietu nemainīgu stāvokli visā Zemes ģeoloģiskās vēstures gaitā un atzīst galvenokārt vertikālas Zemes garozas kustības.

Avoti: SV96

fiksītis   sar.

1. Sporta divritenis, kas paredzēts braukšanai trekā.

Avoti: Wi

fikss   barb.

1. Ātrs.

2. Izdarīgs, veikls.

3. Uzmācīgs; nepamatots (par idejām, domām).

Pa fiksam, arī pa fikso— ātri; veikli.

Avoti: SLG

fiktīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Neīsts, izdomāts, nepatiess, arī viltots.

Fiktīva persona— persona, kas šķietami darbojas savā vārdā, taču īstenībā pārstāv kādu citu personu.

Fiktīvais kapitāls— kapitāls, kas reāli neeksistē (dažādi vērtspapīri), taču ir iekļauts bilancē un dod īpašniekam peļņu dividendēs vai procentu veidā.

Avoti: LLVV

fikuss

1. dsk. Divdīgļlapju klases burvjlazdu apakšklases nātru rindas zīdkoku dzimtas ģints ("Ficus"), mūžzaļi, retāk vasarzaļi koki, krūmi, liānas un pundurkrūmi, tropiskajās un subtropiskajās joslās; ~ 1000 s.; gumijkoks.

Avoti: EV, PDE

fiķenes   žarg.

1. Treniņčības.

Avoti: SLG

fil-   salikteņu daļa

1. Mīlošs, draugs (piem., filantrops, bibliofils).

Avoti: SV99

fil!   saīs.

1. Filistrs; studentu korporāciju vecbiedru apzīmējums, uzruna rakstveidā.

fil!fil!   saīs.

1. Filistri; studentu korporācijas biedru uzruna rakstveidā (daudzskaitlī).

fila

1. Senajā Grieķijā - tāda cilts, kuru veidoja trīs fratrijas un kuras locekļi uzskatīja, ka cēlušies no kopīga senča.

Avoti: SV99

Filadelfija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Philadelphia"), Pensilvānijas štatā, jūras osta Delavēras krastos, 150 km no Atlantijas okeāna, 1560300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Philadelphia"), Misisipi štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Pilsēta Itālijā ("Filadelfia"), Kalabrijas reģiona Vibo Valentijas provincē, 5550 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Tagadējās Jordānijas galvaspilsētas Ammānas nosaukums hellēņu-romiešu periodā.

Avoti: LģE, WA16, LpA, Wi, PZT

filadelfs

1. Hortenziju dzimtas ģints ("Philadelphus"), tautā sauc par jasmīniem, vasarzaļi krūmi, savvaļā Dienvideiropā, Austrumāzijā, Ziemeļamerikā, Vidusamerikā, ~70 s.; Latvijā introducētas >30 sugas, hibrīdi un šķirnes.

Jaunavīgais filadelfs— filadelfu suga ("Philadelphus virginalis").

Krāsainais filadelfs— filadelfu suga ("Philadelphus pubescens var. verrucosus ").

Lemuāna filadelfs— filadelfu suga ("Philadelphus x lemoinei").

Parastais filadelfs— filadelfu suga ("Philadelphus coronarius").

Pūkainais filadelfs— filadelfu suga ("Philadelphus pubescens").

Avoti: EV, Aug2

filaginella   lat.

1. Ģints, kurā dažķārt iekļauj dumbrāja zaķpēdiņu.

Avoti: LD

filago   lat.

1. Pūteles.

Filago arvensis— tīruma pūtele.

Filago minima— mazā pūtele.

Avoti: LD

filakogēns   med.

1. Tāds, kas veicina antivielu producēšanu.

Avoti: MSV

filaks   novec.

1. Sargs.

Avoti: KV

filakse   med.

1. Organisma pašaizsardzība pret infekciju.

Avoti: MSV

filaksīns   med.

1. Specifiska vai nespecifiska antiviela, kas pasargā no infekcijas un tās sekām.

Avoti: MSV

filaktērija

1. Jūdaisma lūgšanas piederumi - divas nelielas ādas kārbiņas, kurās atrodas uz sloksnītēm rakstīta Šema (Toras lūgsna); tefillīns.

Avoti: IdV

filaktērijs   rel.

1. Divas nelielas ādas kārbiņas, kas lūgšanas laikā bija ar siksnām nostiprinātas uz pieres un kreisās rokas un kurās bija pergamenta gabaliņš ar lūgšanu tekstiem.

Avoti: RtV

filaktisks   novec.

1. Aizsargu.

Avoti: KV

filamentācija   med.

1. Pavedienu veidošanās; dažu baktēriju formas pārveidošanās, augot nelabvēlīgā vidē.

Avoti: TM

filaments

1. Neierobežota garuma šķiedra, elementārpavediens.

Avoti: ZTV

Filantmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

Avoti: LC

filantropija   -as, s.; parasti vsk.

1. Labdarība, palīdzība (trūcīgajiem).

Avoti: LLVV, PP

filantropinisms   novec.

1. Virziens audzināšanā, kas cenšas izkopt cilvēkmīlestību.

Avoti: TV

filantropīns   novec.

1. Mācības un audzināšanas iestāde pēc Ruso idejām, atmetot sodus un stingrību un cenšoties mācīšanos padarīt patīkamu un vieglu.

Avoti: KV

filantropisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts, ar filantropiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

filantrops   -a, v.

1. Cilvēks, kas bez savtīgiem nolūkiem darbojas citu labā.; labdaris.

Avoti: LLVV

filants

1. dsk. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklases eiforbiju rindas eiforbiju dzimtas ģints ("Phyllanthus"), uz tā saplacināto zaru malām attīstās ziedi, šie zari izskatās pēc ziedošām lapām.

Avoti: PDE

filargirija   novec.

1. Naudas kāre.

Avoti: KV

filariatozes

1. Cilvēku un dzīvnieku helmitožu grupa, ko ierosina veltņtārpi filārijas; izplatītas gk. tropos.

Avoti: LPE

filaricīds   med.

1. Līdzeklis, kas iznīcina filārijas.

Avoti: TM

filārijas

1. Garu un tievu parazīttārpu dzimta nematožu klasē, ko pārnēsā odi; izraisa vairākas cilvēku un dzīvnieku slimības.

Avoti: SV69, VE

filarioze   med.

1. Helmintoze, ko ierosina filārijas.

Avoti: TM

filaroidoze   novec.

1. Helmintozes veids.

Avoti: LxE

filatēlija   -as, s.; parasti vsk.

1. Pasta dokumentu (galvenokārt pastmarku) vākšana, sistematizēšana un pētīšana.

Avoti: LLVV

filatēlists   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar filatēliju.

Avoti: LLVV

filautija   novec.

1. Pašmīla.

Avoti: KV

filcis   apv.

1. Filcs.

Avoti: KnV

filcs   -a, v.; parasti vsk.

1. Smalks un biezs, uzkārsts augstākā labuma audums.

Avoti: LLVV

filči   apv.

1. Filca velteņi; velteņi.

Avoti: ĒiV

fildekoss

1. Groda kokvilnas dzija ar zīda spīdumu; to izmanto trikotāžas izstrādājumu ražošanai.

Avoti: SV69

fildeperss

1. Fildekosam līdzīga, zīdaina dzija, ko izmanto trikotāžas izstrādājumu ražošanai.

Avoti: SV69

Filderštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Filderstadt"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 44600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

File   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 46000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

filē   apv.

1. Fileja - liellopu vai cūkas muguras mīkstuma vidējās daļas, putniem - krūts daļa; no asakām atbrīvota zivs.

2. Gari un šauri mīklas gabali.

3. Adīšana lielām cilpām.

4. Īpatnējas bārkstis.

Avoti: VV, SV33

fileja   -as, s.

1. Augstākā labuma gaļa (liemeņa mugurdaļa bez kauliem).

Zivju fileja— zivs gaļa bez asakām.

Avoti: SV99

filejs   -a, v.; novec.

1. Augstākā labuma gaļa no muskuļa abpus kautķermeņa mugurkaulam.

Zivju filejs— zivs gaļa bez asakām.

Avoti: LLVV

Fileka   vietv.

1. Fiļakovo - pilsēta Slovākijā.

Avoti: Wi

filematoloģija   sar.

1. Skūpstīšanās procesa un visa ar to saistīto kopējs apzīmējums.

filembrioģenēze   biol.

1. Organismu individuālās attīstības gaitā radušās novirzes no vēsturiski raksturīgās attīstības gaitas.

Avoti: ZTV

Filēmons   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dievbijīgs vīrs Frīģijā, kas kopā ar sievu Baukīdu bija vienīgie ciemā, kas viesmīlīgi uzņēma Zevu un Hermeju ceļinieku izskatā.

Avoti: MitJ

filene   žarg.

1. Filma.

2. Filharmonija.

Avoti: SLG

filepita

1. dsk. Māņnektārputnu dzimtas atsevišķas sugas.

Dzeltenā filepita— īsknābja māņnektārputns ("Neodrepanis hypoxantha").

Samtainā filepita— samtainais māņnektārputns ("Philepitta castanea").

Avoti: ZvP

filēt

1. Dziedot vai spēlējot kādu lociņa vai pūšamo mūzikas instrumentu, vilkt skaņu, to pakāpeniski pastiprinot un pēc tam tāpat pavājinot, līdz skaņa pilnīgi izdziest.

Avoti: SV69

filete   novec.

1. Ierīce grāmatsietuvē zelta rotājumu iespiešanai uz vākiem u. c.

Avoti: GV

filgja

1. Ziemeļu mitoloģijā - pārdabiska sieviešu dzimtes būtne dzīvnieka veidolā, sapratās ar cilvēkiem; labais gars.

Avoti: LEV

filhami

1. Diolu tautas cilts, dzīvo gk. Senegālas dienvidrietumos, arī Gambijā un Gvinejā-Bisavā.

Avoti: PZT

filharmonija   -as, s.

1. Iestāde, kas organizē koncertus.

2. Šādas iestādes ēka, koncertzāle.

3. pārn., novec. Mūzikas mīļotāju sabiedrība.

Avoti: LLVV

filhelēņi   vēst.

1. Krievijā un Rietumeiropā - grieķu tautas atbrīvošanās kustības piekritēji (bieži arī aktīvi dalībnieki) grieķu cīņā pret turku jūgu 19. gs. 20. gados.

Avoti: SV69

filhellēņi   novec.

1. Grieķu draugi, kas viņiem 1821. gadā palīdzēja atsvabināties no turku jūga.

Avoti: SV33

Filhners   vietv.

1. Filhnera šelfa ledājs - atrodas Rietumantarktīdā (angļu val. "Filchner Ice Shelf"), Vedela jūras dienvidu daļā, starp Kotsa zemi un Berknera salu, 200 x 450 km, biezums - 200-700 m, malas augstums - 30 m vjl., centrālā daļa 70-120 m vjl.

Avoti: LģE

filia

1. Grieķu vārds sadraudzības, labvēlības, viesmīlības apzīmēšanai.

2. novec. Meita, nodaļa.

Avoti: RtV, KV

filiācija

1. Pēctecība, radniecības saites.

Avoti: SV99

filiāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Nodaļa (uzņēmumam, iestādei), kas darbojas citā vietā nekā (uzņēmuma, iestādes) centrs.

Avoti: LLVV

filiālģenerācija   novec.

1. Iedzimtības mācībā krustotu vecāku pēcnākamie.

Avoti: KV

filiālterapija   psih.

1. Profāna palīdzība psihisku raucējumu gadījumā.

Avoti: PsA

Filiate   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Epiras perifērijā, 2600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

filicales   lat.

1. Paparžu rinda.

Avoti: PDE

filices   novec.

1. Papardes.

Avoti: KV

filicīns   med.

1. Melnās ozolpapardes ēterī šķīstošo skābo vielu maisījums.

Avoti: TM

filicollis   lat.

1. Kāšgalvtārpu tipa ģints.

Filicollis anatis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

filīdi   literat.

1. Īpaša pareģu un dzejnieku kasta senajā Īrijā, kas nodarbojās ar sakrālu tekstu sacerēšanu un saglabāšanu.

Avoti: DzV

filigons   apv.

1. Pelargonija.

Avoti: ĒiV

filigrāns   -a, v.

1. Juvelierizstrādājums (no tievām, vītām zelta, sudraba, vara vai cita metāla stieplītēm), kas atgādina mežģīnes.

2. Ūdenszīme uz papīra; papīrs ar ūdenszīmi.

Avoti: LLVV

filigrāns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas veidots filigrāna 1 (1) tehnikā.

// pārn. Precīzi un detalizēti izkopts, izstrādāts.

Avoti: LLVV

filija

1. Viena no mīlestības izpausmēm Senajā Grieķijā - maiga mīlestība un draudzība, kas bieži bija platoniska, savstarpējas simpātijas un cieņa.

Avoti: MV

-filija

1. Salikteņu daļa - sliecība, tieksme, mīlestība.

Avoti: SV99

filikoloze   novec.

1. Ūdensputnu, galvenokārt pīļu helmintozes veids.

Avoti: LxE

filikoze   novec.

1. Dzīvnieku helmintozes veids.

Avoti: LxE

filiksskābe   med.

1. Melnās ozolpapardes sakneņos sastopama viela; paparžskābe.

Avoti: VE

Filingene-Šveningene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Villingen-Schwenningen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 81100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

fīlings   sar.

1. Izjūta; noskaņojums.

Fīlings uz slīpingu— vēlēšanās iet gulēt.

Avoti: SV99, SLG

filinia   lat.

1. Virpotāju 2 klases ģints.

Filinia longiseta— šīs ģints suga.

Avoti: LD

filiņš   žarg.

1. Garastāvoklis; sajūtas.

Avoti: SLG

filioparentāls   med.

1. Tāds, kas raksturīgs attiecībām starp bērniem un viņu vecākiem.

Avoti: MSV

filioque   rel.

1. Nīkajas - Konstantinopoles ticības apliecības pielikums, kas noteica, ka Svētais Gars iziet no Tēva un no Dēla; ortodoksā baznīca to noraidīja.

Avoti: RtV

filipendula   lat.

1. Vīgriezes.

Filipendula hexapetala— lielziedu vīgriezes "Filipendula vulgaris" nosaukuma sinonīms.

Filipendula palmata— plaukstveida vīgrieze.

Filipendula purpurea— purpursarkanā vīgrieze.

Filipendula rubra— sarkanā vīgrieze.

Filipendula ulmaria— parastā vīgrieze.

Filipendula vulgaris— lielziedu vīgrieze.

Avoti: LD

filipikas

1. vēst. Sengrieķu oratora Dēmostena apsūdzības runas (4. gs. p. m. ē.) pret Maķedonijas valdnieku Filipu II; Cicerona kritiskās runas (44.-43. g. p. m. ē.) pret Marku Antoniju.

2. Asas atmaskojošas runas pret kādu personu vai iestādi.

Avoti: SV99

Filipīnas   vietv.

1. Filipīnu Republika - valsts Dienvidaustrumu Āzijā (tagalu val. "Pilipinas", angļu val "Philippines"), aizņem >7000 salu Klusā okeāna rietumu daļā, platība - 300000 kvadrātkilometru, 97976600 iedzīvotāju, galvaspilsēta - Manila, administratīvais iedalījums - 17 reģionu, no tiem 1 autonoms.

2. Filipīnu jūra - starpsalu jūra Klusā okeāna rietumu daļā (angļu val. "Philippine Sea"), starp Rjūkjū, Kjusju, Honsju, Nampo, Marianas, Japas, Palau salu, Halmaheru, Filipīnām un Taivānas salu, platība - 5726000 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 4108 m.

3. Filipīnu dziļvaga - atrodas Filipīnu jūras dienvidrietumu daļā, lielākais dziļums - 10540 m zjl., ceturtā dziļākā dziļvaga pasaulē.

4. Filipīnu kalnieši - tautības un ciltis, dzīvo lielāko Filipīnu salu kalnu rajonos, pavisam 60 tautību un cilšu, valodas pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, tradicionālie ticējumi (senču un dabas spēku kults, totēmisms, maģija), saglabājušās ģints iekārtas paliekas.

Avoti: LģE, PuA, LpA

Filipīne   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Philippine"), Zēlandes provincē, 2130 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

filipīnieši   -u, v.

1. Filipīnu Republikas pamatiedzīvotāji.

Filipīniešu valodas— austronēziešu valodu saimes indonēziešu valodu grupas apakšgrupa; nozīmīgākā no tām ir tagalu valoda, ko sauc arī par filipīniešu valodu.

Avoti: LLVV, PnR

filipisti   novec.

1. Melanchtona piekritēji pretstatā stingriem luterāņiem.

Avoti: KV

Filipjada   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Epiras perifērijā, 8400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Filips   mit.

1. Kristietības mitoloģijā - viens no divpadsmit apustuļiem.

Avoti: Mit

Filipsbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Philipsburg"), Ņūdžersijas štatā, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

Filipsburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Philipsburg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 12500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Filipstāde   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vermlandes lēnē, 6000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

filipunktūra   med.

1. Adatu vai stieples ievadīšana aneirismas maisā, lai ierosinātu asins sarecēšanu.

Avoti: TM

Filipvila   vietv.; vēst.

1. Skīkda - pilsēta Alžirijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Filipvilla   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Philippeville"), Valonijas reģiona Namīras provincē, 9000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

filirīns   med.

1. C27H34O11, kristālisks glikozīds dažādu "Phillyrea" sugu mizā un lapās; lietots pret drudzi.

Avoti: TM5

filisteri   novec.

1. Filistieši.

Avoti: LME

filisters   novec.

1. Filistrs.

Avoti: LME

filistieši

1. Sena tauta, kas no 12. gs. p. m. ē. dzīvoja Kanaānas dienvidrietumos (Vidusjūras dienvidaustrumu piekrastē); 8. gs. p. m. ē. to pakļāva Asīrija.

Avoti: EV

filistrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs filistram.

Avoti: LLVV

filistrs   -a, v.

1. Studijas beidzis studentu korporācijas loceklis.

2. pārn. Pašapmierināts un aprobežots cilvēks ar šauriem, mietpilsoniskiem uzskatiem un liekulīgu rīcību.

3. vēst. Līdz 1781. g. Eiropā studenti šādi dēvēja universitātes pilsētas pamatiedzīvotājus, arī visus nestudējošos pilsoņus.

Avoti: LLVV

Filitmuiža   vietv.

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Filantmuiža" nosaukuma variants.

Avoti: LC

filīts

1. Tumšs, slāņots metamorfisks iezis, kas gk. sastāv no kvarca, hlorīta, biotīta; spēcīgāk metamorfizēts par māla slānekļiem, bet vājāk par vizlas slānekļiem.

Avoti: SV99

Filjaši   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Dolžas žudecā, 16900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Filjatra   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 7900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

filjera   tehn.

1. Plāksnīte ar kalibrēta izmēra caurumiņiem šķiedras vilkšanai no šķidras masas, šķīduma vai kausējuma.

Avoti: ZTV

Filjīne   vietv.

1. Filjīne Valdarno - pilsēta Itālijā ("Figline Valdarno"), Toskānas reģiona Florences provincē, 16900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

filke

1. Administratīvi teritoriāla vienība Norvēģijā, sākotnēji - apgabals, ko apdzīvoja kāda tautu grupa; viens no 19 Norvēģijas apgabaliem.

Avoti: LEV

filki   žarg.

1. Nauda.

Avoti: KZ

filķis   žarg.

1. Futbols.

Avoti: SLG

Filla   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - dieviete no āsu cilts, dievietes Frigas pavadone, kura nes Frigas dārgumu šķirstiņu un zina viņas slepenos nodomus.

Avoti: Mit

fillaforas

1. Gigartīnu rindas sārtaļģu ģints, lapotnis plātņveidīgs, vienkāršs vai zarots, tumši sārts, līdz 50 cm garš; izmanto karagenīna iegūšanai.

Avoti: LPE

Fillaha   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Villach"), Karintijas federālās zemes dienvidos, 58600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

filleris   novec.

1. Fillers.

Avoti: TV

fillers

1. Sīka monēta Ungārijā, forinta simtā daļa.

Avoti: SV69

Fillīda   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Trāķijas valdnieka Sītona meita, kura nomira no bēdām, kad nevarēja sagaidīt savu vīru atgriežamies.

Avoti: Mit

Fillingene   vietv.

1. Fillingenes-Šveningenes pilsētas rietumu daļa ("Villingen"), Vācijā, Bādenes-Vintenbergas federālajā zemē, kas senāk bija atsevišķa pilsēta un dažos avotos vēl arvien par tādu tiek uzskatīta.

Avoti: PZT, PuA

Fillingene-Šveningene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Villingen-Schwenningen"), Bādenes-Vintenbergas federālajā zemē, 81200 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, Wi

fillīti   ģeol.

1. Tumši, blīvi, slāņoti metamorfi ieži, kas sastāv no sīkzvīņainas vizlas, hlorīta un kvarca.

Avoti: ZTV

fillo-   novec.

1. Salikteņos: lapu, lapveidīgs.

Avoti: KV

fillodijs   novec.

1. Līdzīgi lapas plātnei izplājies lapas kāts vai vidējais (galvenais) nervs.

Avoti: KV

fillokaktuss   novec.

1. Lapu kaktuss.

Avoti: KV

fillokladijs   novec.

1. Līdzīgi lapas plātnei izplājusies auga vasas daļa.

Avoti: KV

filloksera   novec.

1. Posmsnuķaino kārtas lapu utu dzimta, ķermenis sīks, parasti olveidīgs, dažādās paaudzēs dažāds.

Avoti: KV

filloms   novec.

1. Kopvārds visiem auga lapu veidojumiem: lapa vispār.

Avoti: KV

fillostikta

1. dsk. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma sferopsīdu dzimtas ģints ("Phyllosticta"), parazītiskas sēnes, kas mīt uz augiem un bojā to lapas, retāk stublājus, >500 s., Latvijā konstatētas 110 sugas.

Avoti: LD

filma   -as, s.

1. Plāna, no caurspīdīga materiāla izgatavota lente ar gaismjutīgu emulsiju (fotografēšanai); fotofilma.

2. Kinomākslas darbs.

Filmu cenzūra— kinofilmas novērtēšana, lai konstatētu, vai tā atbilst publiskas demonstrēšanas vajadzībām, un skatītāju vecuma robežu noteikšana.

Pārtrūkst filma, arī plīst filma— zūd spēja atcerēties (parasti alkohola reibumā darīto).

Avoti: LLVV

filmaktieris   -ra, v.; novec.

1. Kinoaktieris.

Avoti: LLVV

filmaparāts   -a, v.

1. Optisks aparāts filmu uzņemšanai.

Avoti: LLVV

filmēšana   kino, telev.

1. Uzņemšana - kādas norises fiksēšana filmā, kas pēc attīstīšanas un kopēšanas var tikt projicēta.

Avoti: ZTV

filmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Uzņemt kinofilmā.

Avoti: LLVV

filmēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Tēlot kinofilmā; tikt uzņemtam kinofilmā.

Avoti: LLVV

filmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar filmu (2) vai filmēšanu, raksturīgs filmai (2) vai filmēšanai; kinematogrāfisks.

Avoti: LLVV

filmofonogrāfs   -a, v.

1. Aparāts, kas ieraksta skaņas kinolentē.

Avoti: LLVV

Filmora   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fillmore"), Kalifornijas štatā, 15400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

filmoskops   -a, v.

1. Aparāts pozitīvu kinolenšu demonstrēšanai.

Avoti: LLVV

filmotēka   -as, s.

1. Sistematizēts kinofilmu krājums, krātuve.

Avoti: LLVV

films   novec.

1. Filma.

Avoti: Ang

filmuzvaigzne   novec.

1. Ļoti populāra kinoaktrise (kinoaktieris).

Avoti: Ang

filmzvaigzne

1. Ļoti populāra kinoaktrise (kinoaktieris).

Avoti: Ang

filo-   novec.

1. Salikteņos ar nozīmi: draugs, draudzīgs, mīļotājs.

Avoti: KV

filodendrons   novec.

1. Filodendrs.

Avoti: LLx

filodendrs   -a, v.

1. Kallu dzimtas ģints ("Philodendron"), dekoratīvs augs ar pastāvīgi zaļām, caurumainām lapām.

Sarkanīgais filodendrs— filodendru suga ("Philodendron erubescens").

Vijīgais filodendrs— filodendru suga ("Philodendron scandens").

Avoti: LLVV, TaE

filodijs   biol.

1. Lapas kāta pārveidne, kas līdzīga lapai un veic lapas plātnes funkcijas.

Avoti: ZTV

filofonija   -as, s.; parasti vsk.

1. Skaņu ierakstu vākšana, sistematizēšana un pētīšana.

Avoti: LLVV

filofoniķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar filofoniju.

Avoti: LLVV

filofora

1. Sarkana jūras aļģe, kas lielos daudzumos aug Melnās jūras dibenā.

Avoti: SV69

filogeneze   novec.

1. Mācība par organismu izcelšanos vienam no otra, mācība par radniecību dzīvnieku un augu valstī.

Avoti: SV33

filogēnija

1. Filoģenēze - dažādu organiskās pasaules taksonu vēsturiskā attīstība.

Avoti: EV

filogēns

1. Ar vēsturisko cilmi saistīts.

Avoti: PsA

filogins   novec.

1. Sieviešu draugs.

Avoti: KV

filoģenētika

1. Ģenētikas nozare, kas pētī visas ģenētiska materiāla un tā elementu pārvērtības, sākot ar ģenētiskā materiāla pārkombinēšanos dzimumvairošanās procesā un mutācijām un beidzot ar ģenētiskā sastāva pārmaiņām populācijās.

Avoti: SV69

filoģenētisks   -ais; s. -a, -ā; biol.

1. Saistīts ar filoģenēzi, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

filoģenēze   -es, s.; parasti vsk.; biol.

1. Dzīvo organismu (to tipu, dzimtu, ģinšu, sugu) vēsturiskā attīstība.

Avoti: LLVV

filoģenija   novec.

1. Cilts attīstības vēsture; mācība par organismu tipu (cilšu) attīstības vēsturi.

Avoti: KV

filohinons

1. K2 vitamīns, kas nodrošina normālu asins recēšanas norisi; to satur visu augu lapas, olas u. c. produkti.

Avoti: SV99

filoīds

1. Dažu aļģu lapoņa daļa, kas līdzīga augstāko augu lapai.

Avoti: LD

filokartija   -as, s.; parasti vsk.

1. Atklātņu, grāmatzīmju vākšana, sistematizēšana un pētīšana.

Avoti: LLVV

filokartists   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar filokartiju.

Avoti: LLVV

filoklādijs   biol.

1. Vasas pārveidne, kuras stumbram ir lapas plātnes veids un lapas funkcijas.

Avoti: ZTV

filoksēra   zool.

1. dsk. Augutu kārtas laputu apakškārtas ģints ("Phylloxera"), kas parazitē uz augiem.

Ozolu filoksēra— šīs ģints suga ("Phylloxera coccinea").

Avoti: SV69, LD

Filoktēts   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Melibojas pilsētas valdnieks, varoņa Hērakla labākais draugs, kuram Hērakls uzticēja aizdedzināt savu apbedīšanas sārtu un uzdāvināja savu loku un bultas.

Avoti: Mit

filol.   saīs.

1. Filoloģijas-.

Avoti: i2

filologs   -a, v.

1. Filoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

filoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnisko mācību kopums par kādas tautas vai tautu grupas valodu un literatūru.

Avoti: LLVV

filoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar filoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

Filomēla   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Atēnu valdnieka Pandīona meita, kuras māsa Prokne bija Trāķiešu valdnieka Tēreja sieva.

Avoti: Mit

filometroidoze   biol.

1. Zivju slimība, ko izraisa parazīti, nematodes ("philometroides cyprini").

Avoti: Wi

filoniķ   žarg.

1. Simulēt.

2. Nestrādāt.

Avoti: KZ

filopatridomānija   med.

1. Neremdināmas ilgas pēc dzimtenes.

Avoti: TM5

filopirols   med.

1. Trimetiletilpirols, hemīna šķelšanās produkts.

Avoti: TM5

filopodija   med.

1. Tieva, pavedienveida pseidopodija.

Avoti: TM

filos.   saīs.

1. Filozofija (arī filosofija); filozofisks; filozofijas-.

Avoti: i2

filosofe   novec.

1. Filozofe.

Avoti: LME

filosofēt   novec.

1. Filozofēt.

Avoti: LME

filosofija   novec.

1. Filozofija.

Avoti: LME

filosofisks   novec.

1. Filozofisks.

Avoti: LME

filosofs   novec.

1. Filozofs.

Avoti: LME

filostiktas

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma sferopsīdu dzimtas ģints, parazītiskas sēnes, kas mīt uz augiem un bojā to lapas, retāk stulbājus; >500 sugu, Latvijā konstatētas 110 s.

Avoti: LD

Filoteja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 7300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

filou   novec.

1. Dienas zaglis, blēdis.

Avoti: KV

filovarikoze   med.

1. Varikozes attīstība uz nervšķiedras aksona.

Avoti: MSV

filoz.   saīs.

1. Filozofija (arī filosofija); filozofisks; filozofijas-.

Avoti: i2

filozofēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Nodoties vispārēja rakstura pārdomām.

2. sar. Prātot.

// trans.

Avoti: LLVV

filozofija   -as, s.

1. parasti vsk. Zinātne par esamības un cilvēka domāšanas vispārējām likumsakarībām.

2. parasti vsk. Kādas zinātņu nozares metodoloģiskie principi.

3. parasti vsk. Filozofiska mācība, pasaules uzskats.

4. sar. Prātojumi; arī uzskatu kopums.

Avoti: LLVV

filozofisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar filozofiju (1), tai raksturīgs.

Filozofisks miers— nesatricināms miers, aukstasinība.

2. sar. Saistīts ar filozofiju (4), tai raksturīgs.

3. pārn. Dziļdomīgs.

Avoti: LLVV

filozofs   -a, v.

1. Filozofijas speciālists; cilvēks, kam ir tieksme nodoties vispārēja rakstura pārdomām.

Filozofu akmens— viela, kura, pēc alķīmiķu uzskatiem, pārvērš jebkuru metālu zeltā vai sudrabā un kurai ir universālas dziedināšanas spējas.

Avoti: LLVV

fīls   žarg.

1. Sajūta.

Avoti: SLG

-fils

1. Salikteņu daļa - mīlošs, draugs (piem., bibliofils, termofils).

Avoti: SV08

fils

1. Sīknauda Jemenā, Jemenas riāla simtdaļa.

2. Sīka monēta Irākā, Jordānijā un Kuveitā, dināra tūkstošā daļa.

3. novec. Dēls.

4. Salikteņu beigu daļa - mīlošs, draugs (piem., bibliofils, termofils).

Avoti: SV99, KV

Filsa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Vils"), Tiroles federālajā zemē, 1500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Filsbiburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Vilsbiburg"), Bavārijas federālajā zemē, 11300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Filseka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Vilseck"), Bavārijas federālajā zemē, 5900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Filshofene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Vilshofen"), Bavārijas federālajā zemē, 16000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

filtrācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Šķidruma sūkšanās caur porainu vidi; šķidruma attīrīšana no mehāniskiem piemaisījumiem.

2. biol. Asiņu plazmas un tajā izšķīdušo vielu nokļūšana šunstarpā kapilāru arteriālajā galā un šūnstarpas šķidruma veidošanās.

3. biol. Asiņu plazmas un tajā izšķīdušo vielu nokļūšana kamoliņa kapsulas dobumā un pirmurīna veidošanās.

4. vēst. Personas dokumentu, biogrāfijas, politiskās uzticamības u. tml. pārbaude.

Avoti: LLVV, SV96, CaF

filtraka   s.

1. Izbūve avotu ūdens uztveršanai vai virszemes ūdens attīrīšanai no rupjām duļķvielām pirms ūdens ievadīšanas segtos vados.

Avoti: LV87

filtrāts   -a, v.

1. Filtrējot iegūta viela.

Avoti: LLVV

filtraudums   tehn.

1. Speciāli izgatavots audums filtrēšanai filtrpresēs, centrifūgās u. c.

Avoti: ZTV

filtrējams   med.

1. Tāds, kas iet cauri filtra porām.

Avoti: TM

filtrēšana

1. ķīm. Neviendabīgu sistēmu (suspensiju, aerosolu) sadalīšana sastāvdaļās, izmantojot porainu filtrējošo slāni.

2. mil. Personas dokumentu, biogrāfijas, politiskās uzticamības u. tml. pārbaude.

3. Attēlu digitālās apstrādes metode, kas uzlabo attēlu radiometrisko kvalitāti.

Avoti: ZTV, MIL

filtrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Laist caur filtru (šķidrumu, gāzi).

2. žarg. Saprast.

Avoti: LLVV, SLG

filtrēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Plūst caur filtru.

Avoti: LLVV

filtrkaļķis   novec.

1. Cukurrūpniecības atkritums, kas rodas cukurbiešu sulas tīrīšanā ar dedzinātu kaļķi.

Avoti: LLx

filtrpapīrs   -a, v.

1. Speciāls papīrs filtrēšanai.

Avoti: LLVV

filtrprese   tehn.

1. Filtrs ar filtrējošu šķērssienu, kas darbojas ar spiedienu starpību.

2. Iekārta keramisku lejamo masu (šlikeru) atūdeņošanai līdz 20-22% mitrumam ar spiedienu un filtrēšanu.

Avoti: ZTV

filtrs   -a, v.

1. Ierīce vielu attīrīšanai no piemaisījumiem.

Bioloģiskais filtrs— ierīce notekūdeņu bioloģiskai attīrīšanai.

2. Ierīce, programmatūra, viela, kas laiž cauri vai aiztur noteikta veida starus, strāvas, signālus, daļiņas.

Gaismas filtrs— filtrs, kas aiztur noteiktus gaismas starus.

Elektriskais filtrs— ierīce noteiktas frekvences strāvas caurlaišanai un citu frekvenču strāvas pavājināšanai.

Avoti: LLVV

filtrventilācija

1. Attīrīta gaisa pievade ar ventilatoriem caur filtrēšanas iekārtām.

Avoti: LPE

filumēnija   -as, s.; parasti vsk.

1. Sērkociņu kārbiņu, šo kārbiņu etiķešu vākšana, sistematizēšana un pētīšana.

Avoti: LLVV

filumēnists   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar filumēniju.

Avoti: LLVV

Filut-Muyža   vietv., vēst.

1. Filanda muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Pildas pagastā.

Avoti: KV

Fiļakovo   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabalā, 10800 iedzīvotāju (2012. g.); Fileka.

Avoti: Wi

fiļčiks   žarg.

1. Filma.

Avoti: SLG

fiļimons   žarg.

1. Filma.

Avoti: SLG

fiļins   žarg.

1. Cietuma uzraugs.

Avoti: KZ

Fiļipovci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

fiļipovcieši

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Fiļipovci" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Fiļki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LC

Fiļkina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

2. Mazā Fiļkina - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

Mozuo Fiļkina— Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Mazā Fiļkina" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

FIM   saīs.

1. Starptautiskā Motosporta federācija (franču "Federation internationale motocycliste").

Avoti: i2

fima   med.

1. Izaugums, mezglam līdzīgs veidojums ādā.

Avoti: MSV

fimatorusīns   med.

1. Melanīna forma; matu un melanomu tumšais pigments.

Avoti: TM5

fimbers   žarg.

1. Skolas atzīme 5 (piecu baļļu atzīmju sistēmā).

Avoti: Žrg

fimbriaria   lat.

1. Pundurlenteņu dzimtas ģints.

Fimbriaria fasciolaris— šīs ģints suga.

Avoti: LD

fimbriocēle   med.

1. Trūce, kas satur olvada bārkstiņas.

Avoti: MSV

Fimf   vietv., vēst.

1. Finfa muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Kapiņu pagastā.

Avoti: KV

fimma   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

fimoze   med.

1. Dzimumlocekļa priekšādiņas sašaurinājums, kas neļauj atsegt dzimumlocekļa galviņu, fizioloģiska parādība maziem zēniem, kura 2-3 gadu vecumā izzūd.

Avoti: SV96, VE

FIN   saīs., vietv.

1. Somija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

fin.   saīs.

1. Finanses; finanšu-.

Avoti: i2

Fīna   vietv.

1. Sala Baltijas jūrā, Dānijas arhipelāga rietumos (dāņu val. "Fyn"), Dānijas teritorija, platība - 2980 kvadrātkilometru, 447000 iedzīvotāju (2006. g.), augstums - līdz 131 m vjl., tilti savieno ar Zēlandes salu un Jitlandes pussalu.

Avoti: LģE

finālburti   novec.

1. Grāmatu spiestuvēs īpaši burti rindu īpatnējai atdzīvināšanai; lieto gk. daiļdarbu salikumos vārda vai rindas beigās.

Avoti: KV

finālcīņa   -as, s.

1. Pēdējā, izšķirošā cīņa (sporta sacensībās).

Avoti: LLVV

fināle   val.

1. Ortogrāfiski vai ortoēpiski nozīmīgas vārda beigas.

Avoti: SV99

Fināle   vietv.

1. Fināle Emīlija - pilsēta Itālijā ("Finale Emilia"), Emīlijas-Romanjas reģiona Modēnas provincē, 15700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Fināle Ligure - pilsēta Itālijā ("Finale Ligure"), Ligūrijas reģiona Savonas provincē, 11900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

finālfaktūra   novec.

1. Rēķina galīgais variants, pēc viedokļu saskaņošanas.

Avoti: TV

finalgons   med.

1. Medikaments ar atsāpinošu un asinsizplūduma uzsūkšanos veicinošu darbību.

Avoti: VE

finālisms

1. Uzskats, ka attīstības cēlonis ir mērķis, kas nosaka notikumu (evolūcijas) virzību.

Avoti: LEV

finālists

1. Pēdējā izšķirošā sacensību (arī konkursa u. tml.) posma dalībnieks.

Avoti: SV99

finalitāte   psih.

1. Virzība uz beigām.

Avoti: PsA

fināls   -a, v.

1. Noslēgums, beigu posms (darbībai, notikumam).

2. Beigu daļa (skaņdarbam, izrādei, daiļdarbam).

3. Pēdējais, izšķirošais posms (sporta sacensībās).

Avoti: LLVV

finālsacensības   -u, s.; parasti dsk.

1. Pēdējās, izšķirošās sacensības (sporta sarīkojumā).

Avoti: LLVV

finālsacīkstes   novec.

1. Pēdējās, izšķirošās sacīkstes.

Avoti: LV93

finālskrējiens   -a, v.

1. Pēdējais, izšķirošais skrējiens (vieglatlētikas sacensībās).

Avoti: LLVV

finālspēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Pēdējā, izšķirošā spēle (sporta sacensībās).

Avoti: LLVV

finālturnīrs   -a, v.

1. Pēdējais, izšķirošais turnīrs (sporta sarīkojumā).

Avoti: LLVV

finances   novec.

1. Finanses.

Avoti: KV

financēšana   novec.

1. Kapitāla sagāde naudas vai mantu veidā kāda nodomāta mērķa sasniegšanai.

Avoti: TV

financēt   novec.

1. Finansēt.

Avoti: LME

financētājs   novec.

1. Līdzekļu devējs kāda projekta, mēģinājuma, pētījuma vai pasākuma realizēšanai.

2. Uzņēmums vai persona, kas aroda veidā nodarbojas ar finansēšanu un piekopj finansēšanas darījjumus.

Avoti: TV

financiāls   novec.

1. Saistīts ar finansēm, tām raksturīgs; finansiāls.

Avoti: LV93

financists   novec.

1. Finansists.

Avoti: TV

finansējums

1. Rezultāts --> finansēt.

finanses   -šu, s.; tikai dsk.

1. Naudas līdzekļu kopums; naudas apgrozījums.

Valsts finanses— visu naudas līdzekļu kopums, kas ir valsts rīcībā.

Avoti: LLVV

finansēšana

1. Naudas līdzekļu iedalīšana noteiktiem mērķiem.

Avoti: GrV

finansēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apgādāt ar (parasti neatmaksājamiem) naudas līdzekļiem (pasākumu, iestādi, uzņēmumu).

Avoti: LLVV

finansiāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar finansēm, tām raksturīgs.

Avoti: LLVV

finansists   -a, v.

1. Speciālists finanšu jautājumos.

2. Persona, kas nodarbojas ar liela mēroga naudas darījumiem.

Avoti: LLVV, SV99

Findikli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Findikli"), Rizes ilā, 10800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Findli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Findlay"), Ohaio štatā, 41100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

fine   mūz.

1. Beigas, nobeigums.

Al fine— līdz beigām.

Avoti: Mūz

Fīnejs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Trāķijas valdnieks un pareģis.

Avoti: PmV

finese   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Smalka nianse.

Valodas fineses— izteiksmes nianses valodā.

Avoti: LLVV

finete   novec.

1. Blēžu žargonā apslēpta kabata, īpaši apzīmētu spēļu kāršu uzglabāšanai.

Avoti: KV

finets   novec.

1. Mīksts kokvilnas audums.

Avoti: KV

Finfina   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas austrumu daļā ("Fengfeng"), Hebejas provinces dienvidrietumos.

Avoti: PZT

finfķis   žarg.

1. Piecnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

fingālis   žarg.

1. Zilums (zem acs).

Avoti: SLG

fingals   žarg.

1. Zilums (zem acs).

Avoti: SLG

fingāls   žarg.

1. Zilums (zem acs).

Avoti: SLG

fingerbords

1. Pirkstiņdēlis, miniatūrs skeitbords, kuru vada ar diviem pirkstiem.

Avoti: PL

fingerzacs   novec.

1. Mūzikā pirkstu lietošanas kārtība.

Avoti: KV

fingēts   novec.

1. Fiktīvs.

Avoti: KV

finglierēt   žarg.

1. Mēģināt pārlabot; eksperimentēt.

Avoti: Žrg

finiere   novec.

1. Finieris.

Avoti: Ang

finierējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> finierēt; finiera vai saplākšņa kārta (piemēram, kādam priekšmetam).

Avoti: LLVV

finierēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārklāt ar finieri vai saplāksni; apdarināt ar finieri vai saplāksni.

Avoti: LLVV

finieris   -ra, v.

1. Kokmateriāls - plāna koka skaida.

Apdares finieris— plāna parasti augstvērtīgas koksnes skaida, ko lieto koka izstrādājumu pārklāšanai.

2. Saplāksnis.

3. žarg., iron. Pionieris.

Avoti: LLVV, SLG

finierklucis

1. Apaļais kokmateriāls lobītas vai drāztas finierskaidas iegūšanai.

Avoti: ZTV

Finike   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Finike"), Antaljas ilā, 10500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Fīniksa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Phoenix"), Soltriveras krastos, Arizonas štata administratīvais centrs, 1,47 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Fīnikssitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Phenix City"), Alabamas štatā, 13570 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

finimetrs

1. Manometrs ar skalu, kas rāda gāzes daudzumu un spiedienu balonos.

Avoti: SV96

finis   novec.

1. Beigas.

Avoti: KV

finisāža   novec.

1. Pēdējais apstrādājums, īpaši pulksteņa.

Avoti: KV

finišeris   žarg.

1. Uzvarētājs.

Avoti: SLG

finišers   novec.

1. Mašīna betona klāja izlīdzināšanai ceļu būvēs.

Avoti: Ang

finišēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Nonākt distances galapunktā, pie mērķa (sporta sacensībās).

Avoti: LLVV

finišs   -a, v.

1. Izšķirošā beigu daļa (sporta sacensībās).

2. Distances galapunkts, mērķis (sporta sacensībās).

Finiša kuģis— tiesnešu kuģis, kas noenkurojies finiša līnijas turpinājumā, bet finiša līnijā neietilpst.

Finiša līnija— iedomāta taisna līnija starp divām finiša zīmēm (markām).

Avoti: LLVV

finītisms   filoz.

1. Koncepcija, kas noliedz, ka bezgalības kategorijai ir objektīvi reāls saturs vai ka bezgalīgais ir izzināms.

Avoti: SV99

finīts   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Noteikts.

2. Savienojumā ar "forma": darbības vārda personas forma, kam teikumā ir izteicēja funkcija.

Avoti: SV99, LLVV, VsV

finjola

1. Vienvietīga buru laiva, ko zviedrs R. Sārbijs konstruēja 1952 Helsinku olimpiskajām spēlēm; buras laukums - 10 m2.

Avoti: LEV

finka   žarg.

1. Somu duncis.

Avoti: SLG

finlandizācija

1. Tāda ārpolitikas neitralitāte, kas nekomunistisku valsti padarīja zināmā mērā atkarīgu no Padomju Savienības (spilgtākais šādas atkarības piemērs bija Somija); mazas valsts centieni savu ārpolitiku veidot tā, lai tā apmierinātu daudz spēcīgāku kaimiņvalsti (piem., ir izteikts pieņēmums, ka šāda tendence jūtama Latvijas ārpolitikā).

Avoti: SV99

finna   -as, s.; zool.

1. Pūšļveida formas kāpurs (lenteņiem).

Avoti: LLVV

finne   novec.

1. Finna.

Avoti: LME

finnišs   novec.

1. Finišs.

Avoti: Ang

Finnmarka   vietv.

1. Norvēģijas filke, platība - 48618 kvadrātkilometru, 75200 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Vadse.

Avoti: Wi

finnoze

1. Cisticerkoze - cilvēka un dzīvnieku slimība, ko izraisa lenteņu kāpuri - finnas jeb cisticerki.

Avoti: SV69

Finns   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija) mitoloģijā - varonis, kam piemitusi liela gudrība un pareģošanas spējas.

Avoti: Mit

Finnsnēse   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Trumses filkē, 4400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

finoze   novec.

1. Cisticerkoze, helmitozes veids, ko izraisa lentes tārpu kāpuri.

Avoti: LxE

Finsterārhorns   vietv.

1. Kalnu masīvs un augstākā virsotne Bernes Alpu austrumu daļā ("Finsteraarhorn"), augstums - 4274 m.

Avoti: PZT

Finstervalde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Finsterwalde"), Brandenburgas federālajā zemē, 16600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

finta

1. Sportā - māņu kustība, viltus izklupiens.

Avoti: SV69

Fintmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

fintot   žarg.

1. Izmantot māņu kustības (sporta spēlēs).

Avoti: SLG

fintotājs   žarg.

1. Spēlētājs (sportaspēlēs), kas izmanto māņu kustības.

Avoti: SLG

fints   žarg.

1. Māņu kustība (sporta spēlēs).

Avoti: SLG

finvalis

1. Bezzobaino vaļu apakškārtas joslvaļu dzimtas suga ("Balaenoptera physalis"), otrs lielākais vaļveidīgo kārtas dzīvnieks (aiz zilā vaļa), ķermeņa garums - 18-27 m, masa - ~50 t un vairāk, Baltijas jūrā ieceļo ļoti reti.

Avoti: SV99, LE1

fiņa

1. Sīka monēta Ķīnas Tautas Republikā, vienāda ar 0,01 juaņu un 0,1 czjao jeb dzjao.

2. Sīknauda Taivānā (Ķīnas Republikā), jaunā Taivānas dolāra simtdaļa.

Avoti: PnR

fiņaks   žarg.

1. Somu duncis.

Avoti: KZ

fiņķikļuška   žarg.

1. Niecīgs, sīks priekšmets.

Avoti: SLG

fiole

1. Vēderains trauks ar garu, tievu kaklu.

Avoti: SV69

fiorino   novec.

1. Florins.

Avoti: KV

fioritūra   -as, s.; mūz.

1. Melodijas izrotājums (piemēram, trilleris, priekšskanis).

Avoti: LLVV

FIPRESCI

1. Starptautiskā kinokritiķu federācija (franču "Federation Internationale de la Presse Cinematographique).

Avoti: PL

fir   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

Fira   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, 2100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

firbolgi   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija) mitoloģijā - senākie Īrijas iedzīvotāji, Īrijas iekarotāju ceturtā rase, mitoloģiska cilts, ko uzvarējuši danieši.

Avoti: Mit

fircene   žarg.

1. Vācu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Fircks-Pedwahlen   vietv., vēst., vācu val.

1. Firksa Pedoles muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Matkules pagastā.

Avoti: KV

fīre   žarg.

1. Darījums.

Avoti: SLG

firenki   novec.

1. Turku nosaukums eiropiešiem.

Avoti: KV

Firenze   novec.

1. Florence.

Avoti: LME

fīreris   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

fīreris   žarg.

1. Vadītājs, rīkotājs.

Avoti: SLG

fīrers

1. Hitlera kā partijas un valsts vadītāja apzīmējums.

2. Vadonis; vadītājs; rīkotājs.

Avoti: LEV, SLG

fīrēt   žarg.

1. Bīdīt; vadīt; virzīt.

Avoti: Žrg

firks   novec.

1. Zviedru vara nauda 16. 17. gs., apaļa un četršķautņaina, 1/4 ēras vērtībā, bija apgrozībā arī Baltijā.

Avoti: KV

firlefancs   novec.

1. Viduslaikos dejas nosaukums, vālākā nozīmē: blēņas, niekošanās, aušīgs cilvēks.

Avoti: KV

firma   -as, s.

1. Uzņēmums (organizācija) vai uzņēmumu apvienība, kam ir juridiskas personas tiesības.

2. pārn. Fiziskās vai juridiskās personas vārds vai nosaukums, kuru tā lieto, kārtojot savus darījumus.

3. žarg. Pazīstama zīmola apģērbs.

4. žarg. Labs.

5. žarg. Tāds, kam ir augsta kvalitāte.

Avoti: SV99, SLG

firmacīts   novec.

1. Pilnīgi caurspīdīgs dzidrs kvarca stikls.

Avoti: KV

firmačs   žarg., niev.

1. Uzņēmējs; firmas īpašnieks.

Avoti: SLG

firmaments   -a, v.; poēt.

1. Debess velve; arī izplatījums.

Avoti: LLVV

firmans

1. Dažās musulmaņu zemēs - sultāna, šaha dekrēts.

Avoti: SV69

firmennij   žarg., nelok.

1. Tāds, kam ir augsta kvalitāte.

Avoti: SLG

firmennijs   žarg.

1. Tāds, kam ir augsta kvalitāte.

Avoti: SLG

firmibacteria   lat.

1. Baktēriju klase, pie kuras pieder klostrīdijas.

Avoti: LD

firmicutes   lat.

1. Grampozitīvo baktēriju nodalījums, pie kura pieder klostrīdijas.

Avoti: LD

firmīgs   žarg.

1. Moderns; stilīgs; tāds, kam ir augsta kvalitāte.

Avoti: SLG

firms   novec.

1. Drošs, piedzīvojis, ar labām zināšanām.

Avoti: KV

Fīrnheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Viernheim"), Hesenes federālajā zemē, 33100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

firniss   novec.

1. Eļļas savienojumi ar smago metālu oksīdiem; tautā arī pernica.

Avoti: KV

Firno   vietv.

1. Firno salas - atrodas starp Austrāliju un Tasmaniju, Basa šauruma austrumos.

Avoti: PuA

firns   met.

1. Vecs, blīvs, rupjgraudains sniegs ar ledus kristāliem, kas veido pārejas formu starp sniegu un šļūdoņa ledu.

Avoti: ZTV

Firozābāda   vietv.

1. Pilsēta Indijas ziemeļos ("Firozabad"), Utarpradēšas štatā, 604000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Fīrsene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Viersen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 74900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Firsovas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

firsovieši

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Firsova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Firsovys   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Firsovas" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Firstenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Fuerstenau"), Lejassaksijas federālajā zemē, 9200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Firstenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Fuerstenberg", arī "Fuerstenberg/Havel"), Brandenburgas federālajā zemē, 6000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Firstenfeldbruka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Fuerstenfeldbruck"), Bavārijas federālajā zemē, 34600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Firstenfelde   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Fuerstenfeld"), Štīrijas federālajā zemē, 6000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Firstenvalde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Fuerstenwalde am Spree"), Branderburgas federālās zemes austrumu daļā, 32900 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

firstiene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; vēst.

1. Firsta sieva vai meita.

Avoti: LLVV

firstiste

1. Monarhistisks valstisks veidojums, kas radās feodālisma laikmetā un pastāvēja līdz 19. gs.; centralizēta monarhija nelielā teritorijā.

Avoti: LPE

firsts   -a, v.; vēst.

1. No ķeizara vai karaļa tieši atkarīgs lielākas teritorijas valdnieks (viduslaikos); augsts dižciltīgo tituls.

Avoti: LLVV

Firte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Fuerth"), Bavārijas federālajā zemē, 119800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

firtelis   apv.

1. Ceturtdaļa.

Avoti: ĒiV

firuzkuhi

1. Tauta Afganistānas ziemeļrietumos, pieder pie čāraimaku tautu grupas.

Avoti: PZT

Fīrvaldšteterezers   vietv.

1. Ezers Šveices vidienē ("Vierwaldstaetter See") 434 m vjl., platība - 114 kvadrātkilometru, dziļums līdz 214 m.

Avoti: PZT, PuA

Fīrzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Viersen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālās zemes rietumos, 75900 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

firziķis   -ķa, v.

1. Persiks.

2. žarg., hum. Fiziķis.

Avoti: LLVV, SLG

firziķkoks   novec.

1. Persiku koks.

Avoti: LME

fis   mūz.

1. Fa dieza apzīmējums burtu notācijā (tonis fa, kas paaugstināts par pustoni).

Avoti: SV69

FIS   saīs.

1. Starptautiskā Slēpošanas federācija (franču "Federation internationale de ski").

Avoti: i2

Fischroeden   vietv., vēst., vācu val.

1. Dižizriedes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Bunkas pagastā.

Avoti: KV

fiscija

1. dsk. Asku ķērpju klases lekanoru rindas dzimta ("Physciaceae"), krevju, lapu un krūmu ķērpji ar daudzveidīgu dažādas krāsas laponi, kurā ietilpst zaļaļģes; dzimtā 14 ģintis, ~1000 s., Latvijā konstatētas 6 ģ., 27 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Physcia"), ~135 s., Latvijā konstatētas 7 sugas.

Avoti: LD, LE1

fis-dūrs   novec.

1. Toņkārta no "fis" līdz "fis", ar 6 diēziem pie atslēgas, citādi fa-dieza-mažors.

Avoti: KV

Fīselhēvede   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Visselhoevede"), Lejassaksijas federālajā zemē, 9900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fisene   žarg.

1. Fizkultūra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Fisene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Fuessen"), Bavārijas federālajā zemē, 14600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

fisharmonijs   mūz.

1. Harmonijs.

Avoti: Mūz

Fiskalhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Viskaļu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vircavas pagastā.

Avoti: KV, VlO

fiskāli   novec.

1. Agrāk ierēdņi, kas aizstāvēja fiska intereses, cēla viņa vārdā sūdzības utt.

Avoti: SV33

fiskālisms   novec.

1. Valsts rīcība, kas pirmajā vietā liek ieņēmumu gūšanu valsts kasē un saimnieciskās intereses.

Avoti: TV

fiskāls

1. Tāds, kas attiecas uz valsts ieņēmumiem.

2. vēst. Valsts amats Krievijā, ko Pēteris I nodibināja, lai varētu slepeni vērot, kā izpilda valsts rīkojumus, galvenokārt finansu un tieslietu jomā, un ziņot par pamanītām nepareizībām.

3. novec. Valsts kasei piederīgs.

Avoti: SV69, KV

fiskars   žarg.

1. Nazis.

Avoti: Žrg

fiskonija

1. dsk. Asku ķērpju klases fisciju dzimtas ģints ("Physconia"), ķērpji ar lapveidīgu, pelēkbrūnu līdz tumšbrūnu laponi ar apsarmi, ~15 s., Latvijā konstatētas 4 sugas.

Avoti: LD

fisks   jur.

1. Valsts kase.

Avoti: SV99

Fispa   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (fr. "Viege", vācu, it. "Visp"), Valē kantonā, 7400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fissidens   lat.

1. Spārnenes.

Fissidens adianthoides— adiantu spārnene.

Fissidens arnoldii— Arnolda spārnene.

Fissidens bryoides— samtīšu spārnene.

Fissidens crassipes— resnsetas spārnene.

Fissidens cristatus— sekstainā spārnene.

Fissidens osmudoides— Osmundu spārnene.

Fissidens pusillus— sīkā spārnene.

Fissidens taxifolius— īvlapu spārnene.

Avoti: LD

fissidentaceae   lat.

1. Spārneņu dzimta.

Avoti: LD

fissipedia   novec.

1. Plēsīgo zīdītāju apakškārta, sauszemes plēsīgie ar 5 vai 4 pirkstiem, kas brīvi līdz pamatam un bruņoti spēcīgiem nagiem.

Avoti: KV

Fistehlen   vietv., vēst., vācu val.

1. Ogres novada Taurupes pagasta bijušais nosaukums.

2. Aderkašu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Taurupes pagastā.

Avoti: LPag, KV

fistele   žarg.

1. Noziedzīga darbība.

Avoti: SLG

Fistelen   vietv., vēst., vācu val.

1. Vērenes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Madlienas pagastā.

Avoti: KV

fistula   -as, s.; med.

1. Patoloģisks vai mākslīgs kanāls, kas savieno dobumu vai dobu orgānu ar ķermeņa virsmu vai citu orgānu.

2. Caurulīte, ko lieto dobuma vai doba orgāna savienošanai ar ķermeņa virsmu.

Avoti: SV69

fistula   -as, s.; mūz.

1. Sens vienkanāla un vēlāk daudzkanālu flautas nosaukums.

2. Falsets - augsts vīriešu balss reģistrs.

Avoti: SV69

fistulektomija   med.

1. Fistulas izgriešana.

Avoti: TM

fistulina   lat.

1. Aknenes.

Fistulina hepatica— parastā aknene.

Avoti: LD

fistulinaceae   lat.

1. Akneņu dzimta.

Avoti: LD

fistulizācija   med.

1. Fistulas veidošana vai rašanās.

Avoti: TM

fistuloenterostomija   med.

1. Operācija, kad fistula savienota ar zarnu; fistula vienmērīgi iztukšojas zarnā.

Avoti: MSV

fistulogrāfija

1. Metode fistulu rentgenoloģiskai izmeklēšanai ar kontrastvielu.

Avoti: LPE

fistulotomija   med.

1. Fistulas pāršķelšana.

Avoti: TM

fistulotoms   med.

1. Nazis fistulas pāršķelšanai.

Avoti: TM

fisūra

1. Plaisa skeleta kaulos, piem., kaula lūzuma gadījumā, vai ādā, arī šuve starp galvaskausa kauliem.

Avoti: LEV

fiša   sar.

1. Mikrofiša.

Avoti: BiP

Fišamende   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Fischamend"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Fišāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fisciano"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 13700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

fišbeīns   apv.

1. Korsetes stīpa.

Avoti: ĒiV

fišers   žarg.

1. Makšķernieks.

Avoti: SLG

Fišersa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fishers"), Indiānas štatā, 86300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fišhauzene   vietv.

1. Primorskas pilsēta Krievijā (Kaļiņingradas apgabalā) nosaukums līdz 1946. g.

Avoti: Wi

fišiņa   žarg.

1. Zivs.

Avoti: SLG

fišiņš   žarg.

1. Zivs.

Avoti: SLG

fišīte   žarg.

1. Zivs.

Avoti: SLG

fiška   žarg.

1. Spilgta, būtiska īpatnība; īpatnējs paņēmiens.

2. Vājība.

3. Sapratnes spējas; smadzenes.

Rubīt (ierubīt) fišku— saprast, izprast; uztvert domu.

Nerubīt fišku— nesaprast, neko nejēgt, būt stulbam.

Fišku nerubī— nepielec; nesaprot.

Tāda fiška— tāda lieta.

4. Spēļu žetons (neliels, apaļš attēls).

5. dsk. Spēle ar apaļajiem, bilžainajiem žetoniem.

Avoti: SLG

Fišlande   vietv.

1. Darsas-Cingstes pussalas rietumu daļa - zemes strēle, uz ziemeļaustrumiem no Rostokas, Vācijā, Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē.

Avoti: PZT

FIT   saīs.

1. Individuāls ārvalstu ceļojums (angļu "foreign independent tour") - ceļojumu biroja organizēts ārvalstu ceļojums, kas izstrādāts, pamatojoties uz tūrista izteiktajām vēlmēm un prasībām, neiekļaujot gida pakalpojumus.

2. Ceļojums, ko tūrists organizē pats sev, kontaktējoties ar tūrisma pakalpojumu piegādātājiem vai arī ar tūrisma un ceļojumu aģentūru starpniecību.

3. Ceļojuma apzīmējums, kuru lieto ceļojumu aģentūrās un citos tūrisma uzņēmumos individuālo tūristu apzīmēšanai.

Avoti: TvV

fitaglutinīns   med.

1. Ikviens fitotoksīns, kas veicina eritrocītu aglutināciju.

Avoti: TM5

FITB   saīs.

1. Aizpildi veidlapu (angļu "fill in the blank").

Avoti: īsz

fitilis   novec.

1. Degpavediens, ar ko senāk aizdedzināja šaujamā pulvera pildiņus, raķetes, uguņošanas ierīces, uz kuģiem lietoja arī aizpīpošanai.

Avoti: KV

fitiļs   žarg.

1. Svece.

2. Garš, vājš cilvēks.

Avoti: KZ

fitings   tehn.

1. Cauruļvadu savienotājelements no tērauda, bronzas, kaprona u. c. materiāliem.

Avoti: ZTV

fitīns   ķīm.

1. Cikliskā spirta inozīta fosforskābes estera kalcija un magnija sāls; dabas izcelsmes preparāts; lieto pret rahītu un anēmiju.

Avoti: ZTV

fitness

1. Vesels un labi veidots ķermenis; vingrums.

Avoti: PL

Fito   vietv.

1. Fito kalns - augstākā virsotne Upolu salā, Samoa salās Klusajā okeānā, vulkānisks masīvs, augstums - 1113 m.

Avoti: PZT

fito-

1. Salikteņa daļa ar nozīmi 'augu-'.

Avoti: SV96

fitoalbumīns   med.

1. Augu albumīns.

Avoti: TM5

fitoaleksīni   biol.

1. Bioloģiski aktīvas vielas, kas veidojas augstākajos augos, tiem nonākot saskarē ar patogēniem mikroorganismiem, un nomāc mikroorganismu augšanu.

Avoti: ZTV

fitoanafilaktogēns   med.

1. Augu proteīns, kas ierosina anafilaksi.

Avoti: TM5

fitobentoss   biol.

1. Augu kopums, kas atrodas ūdenstilpes dibenā.

Avoti: SV96

fitobezoārs   med.

1. Konkrements kuņģī, kas sastāv no augu matiņiem, mizām un šķiedrām.

Avoti: MSV

fitocenoloģija   biol.

1. Ģeobotānikas nozare, kurā pēta fitocenozes.

Avoti: ZTV

fitocenoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; bot.

1. Augu kopums, kam ir noteikta struktūra un noteiktas attiecības ar apkārtējo vidi (piemēram, mežs, stepe).

Avoti: LLVV

fitofāgi   biol.

1. Augēdāji.

Avoti: ZTV

fitofāgs   med.

1. Zālēdājs.

2. Veģetārietis.

Avoti: TM5

fitofotodermatīts   med.

1. Fototoksisks dermatīts; izraisa ādas saskare ar augiem, kas satur psoralēna tipa fotosensibilizējošas vielas, un attiecīgās ādas vietas atrašanās saules gaismā; raksturīga dedzinoša eritēma, tūska un sīkas vezikulas, kas saplūst par milzīgām bullām; vēlāk bojātajos ādas apvidos saglabājas hiperpigmentācija.

Avoti: TM5

fitoftora

1. dsk. Aļģsēņu nodalījuma pitiju dzimtas ģints ("Phytophthora"), augstāko augu parazīti, izraisa kultūraugu un savvaļas augu slimības, ~70 s.; Latvijā konstatētas 6 s.

Avoti: LD

fitoftorozes

1. Fitopatogēno sēņu ierosinātas augu slimības.

Avoti: LPE

fitogēns   med.

1. Tāds, kas cēlies no augiem.

Avoti: TM5

fitoglobulīns   med.

1. Augu globulīns.

Avoti: TM5

fitoģenēze   med.

1. Zinātne par augu izcelšanos un attīstību.

Avoti: TM5

fitoģens   novec.

1. Fitogēns.

Avoti: LME

fitoģeogrāfija   biol.

1. Augu ģeogrāfija - zinātne par augu izplatību un ar to saistītajām likumsakarībām.

Avoti: ZTV

fitohemaglutinīns   med.

1. Hemaglutinlns, kas iegūts no augiem; lieto šūnu dalīšanās ierosināšanai audu kultūrās, lai skaitītu hromosomas.

Avoti: TM5

fitohinīns   med.

1. No dažu augu lapām izolēta viela, kas ietekmē ogļhidrātu metabolismu līdzīgi insulīnam.

Avoti: MSV

fitohormoni

1. Fizioloģiski aktīvi savienojumi, kas kopā ar inhibitoriem regulē augu augšanu un attīstību.

Avoti: ZTV

fitohormons   med.

1. Viela, kas ir augu augšanas stimulators.

Avoti: MSV

fitohroms   bioķīm.

1. Zilganzaļš augu pigments, kas ir bioloģiskā pulksteņa sastāvdaļa, regulē sēklu dīgšanu utt.

Avoti: SV99

fitoklimats

1. Mitruma un temperatūras režīms augu augšanas vidē (piem., zālājā, koku vainagos u. tml.).

Avoti: SV69

fitoķīmija

1. Ķīmijas nozare, kas pētī augu ķīmisko sastāvu un ķīmiskās reakcijas augos.

Avoti: LE1

fitolaka   bot.

1. Divdīgļlapju klases neļķu rindas dzimta ("Phytolaccaceae"), lakstaugi un krūmi, retumis nelieli koki, gk. tropos, daļēji subtropos.

2. Šīs dzimtas ģints ("Phytolacca").

Phytolacca acinosa— ēdamā fitolaka.

Phytolacca americana— Amerikas fitolaka.

Avoti: LPE, DaE

fitolds   med.

1. Tāds, kas līdzīgs augam.

Avoti: TM5

fitoliti   novec.

1. Augu pārakmeņojumi.

Avoti: KV

fitolizīns   med.

1. Medikaments, izmanto urātu akmeņu šķīdināšanai.

Avoti: VE

fitoloģija   novec.

1. Mācība par augiem.

Avoti: KV

fitols   ķīm.

1. Nepiesātināts izoprēna rindas spirts, ir daudzu dabas vielu, arī hlorofila sastāvā.

Avoti: SV96

fitomastigini

1. Dzīvnieku valsts vienšūņu nodalījuma vicaiņu klases apakšklase ("Phytomastigina"), mikroskopiski, kustīgi vienšūnas vai koloniju dzīvnieki, kuru šūnās ir hlorofils u. c. pigmenti.

Avoti: PDE

fitomitogēns   med.

1. Augu izcelsmes viela, kas inducē mitozi cilvēka šūnās.

Avoti: MSV

fitomonadidas   novec.

1. Vienšūņu tipa vicaiņu klases kārta.

Avoti: LxE

fitomonodida   novec.

1. Vienšūņu tipa vicaiņu klases šāda nosaukuma kārtas atsevišķs pārstāvis.

Avoti: LxE

fitoncīdi   -u, v.; tikai dsk.; biol.

1. Augstāko augu izdalītas vielas, kas aptur mikroorganismu attīstību.

Avoti: LLVV

fitonija   bot.

1. Akantaugu dzimtas ģints ("Fittonia").

Veršafelta fitonija— fitoniju suga ("Fittonia verschaffeltii").

Avoti: TaE

fitonīms   val.

1. Īpašvārds, kas nosauc atsevišķu augu (parasti koku).

Avoti: VsV

fitonoze   med.

1. Slimība, ko rada augu indīgās vielas.

Avoti: TM5

fitopalaiontoloģija   novec.

1. Mācība par izmirušiem augiem.

Avoti: KV

fitopaleontoloģija

1. Botānikas nozare, kas pētī izmirušo augu fosilās atliekas; tas pats, kas paleobotānika.

Avoti: SV69

fitoparazīts   med.

1. Augu valsts parazīts.

Avoti: MSV

fitopatoloģija   biol.

1. Zinātne par augu slimībām, to profilakses un apkarošanas metodēm.

Avoti: ZTV

fitoplanktons   -a, v.

1. Ļoti sīku augu kopums, kuri dzīvo ūdens slānī, pasīvi pakļaujoties ūdens kustībām; augu planktons.

Avoti: LLVV

fitoplazma   med.

1. Augu šūnu protoplazma.

Avoti: MSV

fitopneimonokonioze   med.

1. Plaušu bojājums, kas rodas no augu putekšņu ieelpošanas.

Avoti: MSV

fitoprecipitīns   med.

1. Precipitīns, kas rodas pēc imunizācijas ar augu proteīnu.

Avoti: TM5

fitoremediācija

1. Piesārņoto teritoriju attīrīšana, izmantojot augu spēju sadalīt toksiskās vielas un mazāk kaitīgā veidā novadīt tās atmosfērā, ar augu saknēm saistītajiem mikroorganismiem vienlaikus veicot piesārņojošo vielu uzņemšanu vai noārdīšanu augsnē.

Avoti: IZ-124-17

fitoseīds   lat.

1. Plēsējērce.

Avoti: LD

fitosejula   lat.

1. Zirnekļveidīgo klases ērču kārtas gamazīnērču kohortas ģints ("Phytoseiulus").

Plēsīgā fitosejula— šīs ģints suga ("Phytoseiulus persimilis"), ko izmanto augu mājās tīklērču apkarošanai.

Avoti: PDE

fitosterīns   ķīm.

1. Talleļļas sastāvdaļa - sitosterīnu maisījums.

Avoti: ZTV

fitoterapeits

1. Ārsts, kas specializējas fitoterapijā.

Avoti: PL

fitoterapija

1. Terapija, kurā tiek izmantoti dažādi augi.

Avoti: PL

fitotoksinanti

1. Ķīmiskas vielas, kas paredzētas dzīvās dabas iznīcināšanai.

Avoti: MIL

fitotoksināti

1. Ķīmiskas vielas, kas bojā augu valsti.

Avoti: MIL

fitotoksīns   med.

1. Augu toksīns, ierosina antitoksīna veidošanos.

Avoti: MSV

fitotoksisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz fitotoksīnu.

2. Indīgs augiem.

Avoti: MSV

fitotrons

1. Augu audzēšanas kamera, ko izmanto vides temperatūras, ogļskābās gāzes daudzuma, mitruma, gaismas režīma regulēšanai.

2. Mākslīgā klimata stacija, ko veido kameru un palīgtelpu komplekss.

Avoti: LPE

fitovitelīns   med.

1. Augu proteīns, līdzīgs vitelīnam.

Avoti: TM5

fitoze   med.

1. Slimība, ko ierosina augu valsts parazīti.

Avoti: MSV

fitozoji   novec.

1. Augu dzīvnieki, agrāks zarndobumaino nosaukums.

Avoti: KV

-fīts

1. Salikteņu daļa - saistīts ar augiem (piem., ģeofīts).

Avoti: SV08

fittings   novec.

1. Fitings.

Avoti: Ang

fittonia   lat.

1. Fitonijas.

Fittonia verschaffeltii— Veršafelta fitonija.

Avoti: TaE

FIVB   saīs.

1. Starptautiskā Volejbola federācija (franču "Federation Internationale de Voleyball").

Avoti: PL

Fivičāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fivizzano"), Toskānas reģiona Masas-Karrāras provincē, 8200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

fixum   novec.

1. Kaut kas noteikts.

Fixum salarium— noteikta gada alga.

Avoti: KV

fiz.   saīs.

1. Fizika; fizisks; fiziķis.

Avoti: i2

fizālis   bot.

1. dsk. Nakteņu dzimtas ģints ("Physalis"), viengadīgi, retāk daudzgadīgi lakstaugi, savvaļā aug tropos un subtropos Centrālamerikā un Ziemeļamerikā, ~110 s., Latvijā dažkārt audzē kā krāšņumaugus vai dārzeņus.

Franšē fizālis— fizāļu suga ("Physalis franchetii syn. Physalis alkekengi var. franchetii"), ko Latvijā ziemā izmanto telpu dekorēšanai; lampions; lampionpuķe.

Meksikas fizālis— fizāļu suga ("Physalis ixocarpa"), ko Latvijā dažkārt audzē kā dārzeni.

Zemeņu fizālis— fizāļu suga ("Physalis pubescens"), ko arī Latvijā dažkārt audzē kā dārzeni.

Avoti: LD

fizaliss   novec.

1. Viengadīgs nakteņu dzimtas dārzenis, ģintī 75 sugas, to vairākuma dzimtene ir Amerika.

Avoti: LxE

fizanomija   žarg.

1. Seja.

Avoti: SLG

fizāra

1. dsk. Gļotsēņu nodalījuma gļotsēņu klases dzimta (Physaraceae"), saprofīti, 12 ģintis, 125 sugas, Latvijā konstatētas 6 ģ., 18 s.

Avoti: LD

fizča   žarg.

1. Fizika (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

fizdra   žarg.

1. Fizkultūra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

fizelāža   -as, s.

1. Lidmašīnas konstrukcijas pamatdaļa (korpuss), kas savieno vienā veselā lidmašīnas citas daļas.

Avoti: LLVV

fizene   žarg.

1. Fizkultūra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Fīzene   vietv.

1. Fisene - pilsēta Vācijā.

Avoti: Wi

Fizesģarmata   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bēkēšas meģē, 5800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Fizešaboņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hevešas meģē, 7700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

fizetkoks   novec.

1. 2-4 m augsts Vidusjūras apgabala augs, saukts arī "Ungārijas dzeltenais koks", ar iedzeltenu koksni no kuras iegūst izturīgu oranždzeltenu krāsvielu.

Avoti: KV

fiziatrija

1. Tas pats, kas fizioterapija.

Avoti: SV69

fiziatrs

1. Fizioterapeits.

Avoti: SV69

fizička   žarg.

1. Fizika (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

fizija   žarg.

1. Seja.

Avoti: SLG

fizika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, kas pētī matērijas vispārīgās īpašības un kustības likumus.

Fizikālā konstante— nemainīgs, no sistēmas konkrētā stāvokļa neatkarīgs lielums.

Avoti: LLVV

fizikālisms

1. Loģiskā pozitīvisma koncepcija, kas mēģināja izveidot visām zinātnēm vienotu valodu uz fizikas valodas pamata.

Avoti: LPE

fizikālķīmija

1. Ķīmijas nozare, kas cieši saistīta ar fiziku un pētī, piemēram, vielas uzbūvi, termodinamiskās īpašības, elektroķīmiskos procesus.

fizikālķīmisks

1. Tāds, kas vienlaicīgi saistīts ar fiziku un ķīmiju.

fizikāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar fiziku, tai raksturīgs.

Fizikālais lauks— īpaša matērijas forma, kuru iedomājas kā fizikālu sistēmu ar bezgalīgi daudzām brīvības pakāpēm.

Fizikālais vakuums— kvantu lauka teorijas pamatjēdziens, kas raksturo šī lauka viszemāko enerģētisko līmeni.

Fizikālā kinētika— teorētiskās fizikas nozare, kas pētī procesus, kuru rezultātā fizikālajā sistēmā iestājas termodinamiskais līdzsvars.

Fizikālā ķīmija— ķīmijas nozare, kas cieši saistīta ar fiziku un pētī, piemēram, vielas uzbūvi, termodinamiskās īpašības, elektroķīmiskos procesus.

2. Saistīts ar matērijas vispārīgajām īpašībām, kustību, tām raksturīgs.

Fizikālā atmosfēra— spiediena mērvienība - 760 milimetru augsta dzīvsudraba stabiņa spiediens.

Fizikālā terapija— medicīnas nozare, kas pētī dabas faktoru (ūdens, gaismas, gaisa, elektrības u. tml.) ietekmi uz organismu un to izmantošanu ārstniecībā; ārstēšana, izmantojot šādus dabas faktorus.

Avoti: LLVV

fizikoķīmiķis   -ķa, v.

1. Fizikālās ķīmijas speciālists.

Avoti: LLVV

fiziķene   žarg.

1. Fizika (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

fiziķis   -ķa, v.

1. Fizikas speciālists.

Avoti: LLVV

fiziognomija   med.

1. Temperamenta un rakstura noteikšana pēc sejas pazīmēm.

2. Diagnozes noteikšana pēc sejas izteiksmes vai izskata.

Avoti: MSV

fiziognomika

1. Mācība par sakarībām starp cilvēka (dzīvnieka) ārējo izskatu un raksturu, radās Senajos Austrumos; līdz šim nav zinātniski pamatota.

2. psih. Sejas vaibstu skaidrojums.

Avoti: EV, PsA

fiziognomonija   novec.

1. Fiziognomija.

Avoti: LME

fiziognomonika   novec.

1. Fiziognomika.

Avoti: LME

fiziognomonists   novec.

1. Fiziognomijas speciālists.

Avoti: LME

fiziognoms   novec.

1. Sejas pētītājs, rakstura noteicējs pēc vaibstiem.

Avoti: KV

fiziognotips   novec.

1. Sejas zīmētājs, ierīce, ko 20. gs 1. pusē lietoja ātrai vaibstu uztverei portretus zīmējot.

Avoti: KV

fiziognoze   med.

1. Diagnozes noteikšana pēc sejas izteiksmes vai izskata.

Avoti: MSV

fizioģeogrāfija

1. Fiziskā ģeogrāfija - ģeogrāfijas zinātņu grupa, kas pētī Zemes ģeogrāfisko apvalku, tā teritoriālās īpatnības un vieliski atšķirīgās sastāvdaļas, dabas kompleksus; tajā ietilpst ģeomorfoloģija, augsnes zinātne, klimatoloģija, hidroloģija, bioģeogrāfija utt.

Avoti: SV99

fiziokrāti

1. 18. gs. otrās puses franču ekonomisti, kas atzina zemi un zemkopību par vienīgo bagātību avotu, bet zemkopja darbu - par vienīgo ražīgo darbu.

2. dsk. Fiziokrāts.

Avoti: SV96

fiziokrātija

1. Nacionālās ekonomikas virziens Francijā 18. gs., kas uzskatīja, ka lauksaimniecība ir vienīgais produktīvais nodarbošanās veids un nosodīja valsts ekonomiskās dzīves vadību.

Avoti: LEV

fiziokrātisms

1. Fiziokrātija.

Avoti: LPE

fiziokrāts

1. novec. Tāds, kas atzīst zemkopību par visas valsts un sabiedrības labklājības pamatu.

2. vsk. Fiziokrāti.

Avoti: LV93

fiziol.   saīs.

1. Fizioloģija.

Avoti: LLVV

fiziolīze   med.

1. Audu dabiskā noārdīšanās un izšķīšana.

Avoti: MSV

fiziologs   -a, v.

1. Fizioloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

fizioloģija   biol.

1. Mācība par dzīva organisma funkcijām, par procesiem, kas noris organismā un tā daļās - orgānos, audos un šūnās un to struktūras elementos.

Patoloģiskā fizioloģija— patoloģijas nozare par struktūru patoloģisko pārmaiņu ietekmi uz fizioloģiskiem procesiem.

Avoti: ZTV, TM5

fizioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar fizioloģiju (2), tai raksturīgs.

Fizioloģiskais šķīdums— sāļu šķīdums, kura sastāvs ir līdzīgs asins sastāvam.

2. Saistīts ar fizioloģiju (1), tai raksturīgs.

Fizioloģiskā akustika— akustikas nozare, kas pētī skaņu uztveri un veidošanu dzīvos organismos.

Fizioloģiskā metode— valodas pētīšanas instrumentālā metode, ar kuru var konstatēt skaņas artikulācijas veidu un vietu, kā arī noteikt, kuri runas orgāni piedalās artikulācijā.

Avoti: LLVV, VsV

fiziomedikālisms   med.

1. Ārstēšana, kurā izmanto tikai netoksiskus augu izcelsmes līdzekļus.

Avoti: TM5

fizionomija   -as, s.

1. Seja; sejas izteiksme.

Avoti: LLVV

fiziopireksija   med.

1. Mākslīgs drudzis.

Avoti: MSV

fizioplastika   novec.

1. Dabisks formu veidojums.

2. Zaudētu ķermeņa daļu mākslīgs atvietojums; plastiskā operācija.

Avoti: KV

fiziopsihisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz ķermeni un psihi.

Avoti: TM5

fizioskops   novec.

1. Ierīce ar ko rāda dzīvas būtnes pārmērīgā palielinājumā.

Avoti: KV

fizioterapeitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar fizikālo terapiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

fizioterapeits   -a, v.

1. Fizikālās terapijas speciālists.

Avoti: LLVV

fizioterapija   -as, s.; parasti vsk.

1. Medicīnas nozare, kas pētī dabisko un mākslīgo fizikālo faktoru ārstnieciskās īpašības un izstrādā metodes to izmatošanai ārstniecībā; arī fizioterapeitiskās procedūras.

Avoti: SV99

fizis   žarg.

1. Fizikas skolotājs.

Avoti: SLG

fīzis   žarg.

1. Fizikas skolotājs.

Avoti: JV

fizisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz cilvēka organismu; tāds, kas saistīts ar muskuļu darbību.

Fiziskā audzināšana— cilvēku vispusīgas fiziskās attīstības un veselības nostiprināšanas pasākumu sistēma; attiecīgais mācību priekšmets.

Fiziskā kultūra— sabiedrības kultūras sastāvdaļa, kas aptver cilvēku fiziskās audzināšanas sistēmu, sporta pasākumu un sasniegumu kopumu; cilvēka veselības nostiprināšana un vispusīga fizisko spēju attīstīšana ar fiziskiem vingrinājumiem.

Avoti: LLVV

fizk.   saīs.

1. Fiziskā kultūra un sports.

Avoti: LLVV

fizkultūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Fiziskā kultūra.

Avoti: LLVV

fizkultūrietis   -ša, v.

1. Cilvēks, kurš regulāri nodarbojas ar kādu sporta disciplīnu sporta biedrības sekcijā un kura nodarbību vai sacensību skaits gadā ir noteikts; cilvēks, kas nodarbojas ar fizisko kultūru.

Avoti: LLVV

fizmati   žarg.

1. Fizikas un matemātikas fakultāte.

Avoti: SLG

fizo-   med.

1. Salikteņos norāda uz gaisu vai gāzi.

Avoti: MSV

fizocēle   med.

1. Ar gāzēm pildīts trūces maiss.

Avoti: MSV

fizoderma   lat.

1. Aļģsēņu nodalījuma hitridiomicēšu klases hitrīdiju rindas dzimta ("Physodermataceae"), Latvijā konstatēta 1 s.

Avoti: LD

fizohematometra   med.

1. Gaiss un asinis dzemdes dobumā.

Avoti: MSV

fizokarps

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Physocarpus"), vasarzaļi krūmi ar staraini daivainām lapām, 14 s., Latvijā kā krāšņumkrūmu apstādījumos un necirptos dzīvžogos bieži audzē irbeņlapu fizokarpu ("Physocarpus opulifolius"), kas ir līdz 3 m augsts krūms ar nedaudz noliektiem zariem un brūnganpelēku mizu, kas atplīst garām plēksnēm; irbeņspireja.

Avoti: LD, DaE

fizoles   novec.

1. Lakstaugu dzimta, tautā sauktas arī par turku pupām.

Avoti: KV

fizometra   med.

1. Gaiss vai gāze dzemdes dobumā.

Avoti: MSV

fizostēgija   novec.

1. Lūpziežu dzimtas ģints ("Physostegia"), dekoratīvs lakstaugs, kas cēlies no Ziemeļamerikas, ziedi violetsārti vārpās.

Virdžīnijas fizostēgija— fizostēgiju suga ("Physostegia virginiana").

Avoti: LxE, DaE

fizostigmīns

1. Ezerīns - organisks savienojums, indīgs alkaloīds no Āfrikas auga t. sauc. Kalabaras pupām; lieto medicīnā un eksperimentālajā fizioloģijā.

Avoti: SV69

fizra   žarg.

1. Fizkultūra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

fizs

1. Dzirkstošs, putojošs dzēriens; fīzs.

Avoti: SV99, PL

fīzs

1. Fizs - dzirkstošs, putojošs kokteilis ar augļiem vai augļu sulu.

Avoti: PL

Fizuli   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, Kalnu Karabahas dienvidaustrumos, sakarā ar pilsoņu karu kļuvusi par spoku pilsētu bez iedzīvotājiem.

Avoti: PZT, PuA, Wi

FJ   saīs., vietv.

1. Fidži, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

f-ja   saīs.

1. Funkcija.

Avoti: i2

FJD   saīs.

1. Fidži dolārs; Fidži Republikas valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

fjelds   ģeogr.

1. Līdzenas, nesaposmotas kalnu virsotnes Skandināvijas kalnos virs mežu augšanas robežas, klātas ar tundru vai ledājiem.

Avoti: ZTV

fjells   novec.

1. Fjelds.

Avoti: KV

Fjelša   vietv.

1. Upe Zviedrijas vidienē, garums - 260 km, Ongermanelvenas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Fjeni   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Dimbovicas žudecā, 7600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

fjerdi   novec.

1. Šauri un gari, bieži vien upjveidīgi jūras līči Jitlandes un Zviedrijas austrumu krastos; fērdi.

Avoti: KV

fjērdings

1. Sens zviedru tilpuma mērs; 1 f. = 1/4 muca šķidras vielas = 31,4 litri vai 1 f. = 1/8 mucas sausas vielas = 18,3 litri.

2. 1/4 no sauszemes vai jūras jūdzes.

Fjērdinga ceļš— 1/4 no vecās zviedru jūdzes; 9000 pēdas jeb 2672 m.

Avoti: LEV

fjērds   ģeogr.

1. Plašs ūdenstilpes apgabals ar daudzām šērām.

Avoti: ZTV

Fjerritsleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 3340 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Fjēzole   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fiesole"), Toskānas reģiona Florences provincē, 14000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

FJI   saīs., vietv.

1. Fidži, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

fjoki   novec.

1. Katoļu garīdznieku tērpā pušķi pie cepures, atkarībā no garīdznieka stāvokļa dažāda skaita un krāsas.

Avoti: KV

Fjordlenda   vietv.

1. Lielākais nacionālais parks Jaunzēlandē ("Fiordland National Park"), Sautlendas provincē, platība 12243,5 kvadrātkilometri, dibināts 1952. g., aizņem fjordiem saposmoto Dienvidsalas dienvidrietumu daļu ar Dienvidalpu turpinājumu.

Avoti: PZT, PuA

fjords   -a, v.

1. Šaurs, dziļš, bieži vairākus desmitus kilometru garš, izlocīts jūras līcis ar atzarojumiem un stāviem, augstiem (1000-1200 m) krastiem.

Fjordu zirgi— ziemeļu zirgu šķirne, blāvi dzeltenbrūnā krāsā; ērzeļu skausta augst. >150 cm.

Avoti: LLVV

Fjorencuola   vietv.

1. Fjorencuola d'Arda - pilsēta Itālijā ("Fiorenzuola d'Arda"), Emīlijas-Romanjas reģiona Pjačencas provincē, 15300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

fjoritūra   novec.

1. Mūzikā meldijas izrotājums dziedāšanā.

Avoti: KV

fjors   novec.

1. Fjords.

Avoti: KV

fjūčers   žarg.

1. Nākotne.

Avoti: SLG

fjūčerss

1. Nākotnes līgums - preces vai vērtspapīri, ko pārdod ar vēlāku piegādes termiņu.

Avoti: SV99

Fjūdži   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fiuggi"), Lacio reģiona Frozinones provincē, 9700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Fjuki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Pededzes pagastā.

Avoti: La1

fjumāras   ģeogr.

1. Vidusjūras baseina upes, kas izveidojas tikai lietus periodā (ziemā, pavasarī) vai pēc spēcīgām lietusgāzēm, bet pārējā laikā tās ir sausas, ar oļiem un akmeņiem klātas gultnes.

2. Upju uzplūdums un plūdi, kas veidojas saistībā ar Vidusjūras tipa klimata īpatnībām, mežainumu un reljefa saposmojumu.

Avoti: ZTV

fjumāres   novec.

1. Periodiskas upes Itālijā, kas satur ūdeni tikai lietus sezonā, bet citā laikā sausas.

Avoti: KV

Fjume   vietv.

1. Rijekas pilksētas Horvātijā nosaukums 1919.-1920. g., kad tā bija Itālijas sastāvā.

Avoti: PZT

Fjumičīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fiumicino"), Lacip reģiona Romas provincē, 69800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

FK   saīs.

1. Futbola klubs (kopā ar nosaukumu, piem., FK "Ventspils").

2. vietv. Folklenda Salas, teritorijas divburtu kods.

Avoti: i2, LpA

FKB   saīs.

1. Finanšu konsultāciju birojs.

Avoti: i2

FKP   saīs.

1. Folklenda Salu mārciņa; Folklenda (Malvinu) Salu valūtas kods, sīknauda - jaunais penss.

Avoti: PnR

FKTK   saīs.

1. Finanšu un kapitāla tirgus komisija.

Avoti: i2

fķiharja   žarg.

1. Slepeni, paklusām.

Avoti: SLG

Fl   saīs.

1. Flerovijs (ķīm. elements, mākslīgi sintezēts 1998. g.).

2. novec. Agrāk fluora ķīmiskais simbols, kas tagad F.

Avoti: KV

f-la   saīs.

1. Formula.

Avoti: i2

flace   žarg.

1. Uzturs.

Avoti: Žrg

flacēt   žarg.

1. Ēst.

Avoti: Žrg

Fladungene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Fladungen"), Bavārijas federālajā zemē, 2200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

flaga   -as, s.; jūrn.

1. Kuģa karogs.

Salūts ar flagu— sveiciens, goda parādīšana, paceļot un nolaižot jahtas vai kuģa karogu.

Avoti: LLVV, JūVM

flage   novec.

1. Flaga.

Avoti: Ang

flagelācija   novec.

1. Apzīmējums pašmocībai, kuru seksuāla apmierinājuma kāpināšanai vai atvietošanai, vai arī kādu citu iemeslu dēļ piekopj personas vai zināmu sektu piekritēji, sitot sevi ar žagariem, pletni utt.

Avoti: LME

flagelantisms   med.

1. Pēršana kā seksuālā apmierinājuma līdzeklis.

Avoti: TM

flagelants

1. Fanātiski ticīgs askēts (13.-15. gs. Rietumeiropā), kas aicināja uz paššaustīšanos, lai "kristīšanā ar asinīm" izpirktu grēkus.

2. Cilvēki, kas nodarbojas ar paššaustīšanos kā seksuālu kairinājumu.

Avoti: SV99

flagelāti   zool.

1. Vicaiņi - protozoji, kam kustības orgāni ir viciņas, tie dzīvo ūdenī vai parazitē dzīvnieku un cilvēka organismā.

Avoti: SV69

flagellācija   novec.

1. Sevis sišana ar žagariem.

Avoti: KV

flagellanti   novec.

1. Flagelanti.

Avoti: KV

flagellata   lat.

1. Vicaiņu klases "Mastigophora" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

flagellāti   biol.

1. Vicaiņi, vienšūņu tipa klase, kuras pārstāvjiem ir dzīvnieku un augu iezīmes, ap 4000 sugu, Latvijā 320 sugu.

Avoti: LxE

flagellomanija   novec.

1. Sevis sišana ar žagariem.

Avoti: KV

flagellum   novec.

1. Rīkste, pātaga, vica.

Avoti: KV

flageloze   med.

1. Infestācija ar vicaiņiem.

Avoti: TM

flageolete

1. Augsts, flautas skaņai līdzīgs tonis, ko rada ar lociņu spēlējams mūzikas instruments, ja stīgām viegli pieskaras ar pirkstu.

2. Mazās flautas senākais veids, piemēram, īru skārda stabule.

Avoti: LEV

flagfalle   jūrn.

1. Falle karogu pacelšanai un nolaišanai.

Avoti: JūVM

flagkapteinis   jūrn.

1. Vecākais flagvirsnieks.

2. Grupveida burājuma vecākais, jahtām ejot uz vienu un to pašu vietu.

Avoti: KV, JūVM

flagkuģis   -a, v.

1. Karakuģis, uz kura atrodas kuģu vienības komandējošais virsnieks (parasti admirāļa pakāpē) un uz kura pacelts viņa karogs.

2. Kuģis, ko komandē kuģniecības sabiedrības, rēderejas vecākais kapteinis.

Avoti: LLVV

flaglīne   jūrn.

1. Flagfalle.

Avoti: JūVM

flagmanis   -ņa, v.

1. Kuģu grupas, vienības priekšnieks, komandieris.

2. Flagmaņkuģis.

3. Jūras karaflotes augstākā sastāva virsnieks, kas komandē karakuģu vienību (brigādi, eskadru u. tml.).

Avoti: LLVV

flagmaņkuģis   -a, v.; jūrn.

1. Kuģu grupas, vienības priekšnieka, komandiera kuģis.

Avoti: LLVV

flagmasts   jūrn.

1. Neliels masts vai kārts, kurā paceļ flagu.

Avoti: ZTV

flags   žarg.

1. Karogs.

Avoti: SLG

Flagstāfa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Flagstaff"), Arizonas štatā, 68800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

flagštoks   jūrn.

1. Jahtas vai kuģa karoga kāts.

Flagštoka galviņa— apaļa koka cepurīte ar skritulīti vai diviem caurumiņiem flaglīnei.

Avoti: JūVM

flagvirsnieks   novec.

1. Jūras dienesta adjutants.

Avoti: KV

flaiers

1. Reklāmlapa, ko cilvēkiem izdala uz ielas vai nogādā dzīvesvietā.

Avoti: SV99

flair   fr.

1. Nojautas spējas, okšķera dāvanas, atjautība.

Avoti: KV

FLAIR   saīs.

1. Ar pārtiku saistīta agrorūpnieciskā pētniecība ("food-linked agro-industrial research").

Avoti: PnR

Flaja   vietv.

1. Upe Jaungvinejas salas dienvidos ("Fly"), Papuā-Jaungvinejā, garums - 1130 km, sākas Centrālajos kalnos, ietek Koraļļu jūras Papuas līcī, veidojot līdz 80 km platu estuāru, paisuma vilnis (5 m) līdz 320 km no grīvas.

Avoti: PZT, LpA

flakes   novec.

1. Pārslas, piem., auzu, rīsu.

Avoti: KV

flakons   -a, v.

1. Neliela (parasti smaržu) pudelīte.

Avoti: LLVV

flaks   žarg.

1. Kāds elements vingrošanā uz baļķa.

Avoti: SLG

flaks   žarg.

1. Piedzēries; alkohola reibumā.

Avoti: SLG

flaķenes   žarg.

1. Knīpstangas.

Avoti: SLG

flambeau   novec.

1. Lāpa, augsts, žuburains lukturis.

Avoti: KV

flambergs   vēst.

1. Landsknehtu apbruņojumā - zobens ar viļņotu asmeni, ko turēja ar abām rokām; liesmu zobens.

Avoti: SV08

flamboyant   fr.

1. Franču un angļu vēlās gotikas nosaukums.

Avoti: KV

flamenko

1. Dienvidspānijas dziesmu, deju un ģitāras spēles veids, kas 18. gs. beigās izveidojās Andalūzijas čigānu mākslā.

Avoti: SV99

flamerijs   novec.

1. Saldais ēdiens no miltiem, piena un olām.

Avoti: Ang

flāmi   -u, v.

1. Beļģijas, Holandes, Ziemeļfrancijas iedzīvotāju daļa; runā flāmu valodā, ticīgie - katoļi.

Flāmu valoda— ide valodu saimes ģermāņu valodu grupas valoda, oficiālā valoda Beļģijā (līdzās franču valodai), tuva nīderlandiešu valodai (dažkārt uzskata par nīderlandiešu valodas teritoriālo variantu), rakstības pamatā latīņu alfabēts.

Avoti: LLVV

flamingo   novec.

1. Purvu putns ļoti garām kājām un skaistām spalvām; flamingi.

Avoti: SV33

flamingoveidīgie   lat.

1. Putnu klases kārta ("Phoenicopteriformes"), kas dažkārt tiek izdalīta no stārķveidīgo kārtas.

Avoti: LD

flamingputni

1. Flamingu dzimtas putni.

Avoti: PDE

flamings   -a, v.

1. dsk. Putnu klases stārķveidīgo kārtas dzimta ("Phoenicopteridae"), samērā lieli putni (masa - 2,5-4,5 kg), gk. tropos un subtropos, 3 ģ., 6 s., Latvijā ļoti reti ieklīst sārtais flamings.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Phoenicopterus").

Sārtais flamings— flamingu suga ("Phoenicopterus ruber").

Avoti: LD

flamini   vēst.

1. Dažādu dievu tempļu priesteri Senajā Romā, ko ievēlēja no patriciešiem, viscienījamākie bija Jupitera un Marsa tempļu priesteri.

Avoti: EV

flamīns   med.

1. No dzeltenās kaķpēdiņas drogas gatavojams preparāts.

Avoti: VE

flāmins   vēst.

1. Senajā Romā Jupitera augstākais priesteris, kuram bija lielas tiesības, viņš varēja arī apžēlot ieslodzītos.

Avoti: MrJ

flamme   žarg.

1. Masīva, korpulenta meitene.

Avoti: SLG

flamme   žarg.

1. Liesma.

2. Dzērums, alkohola reibums.

Avoti: SLG

flammeri   novec.

1. Saldais ēdiens no miltiem, piena un olām.

Avoti: Ang

flammēties   žarg.

1. Uztraukties; iekaist.

Avoti: SLG

flammulina   lat.

1. Ziemenes.

Flammulina velutipes— samtainā ziemene.

Avoti: LD

Flāmu   vietv.

1. Flāmu reģions - Flandrija, viens no trijiem Beļģijas reģioniem.

Avoti: Wi

flancis   žarg.

1. Caurules savienotājelements.

Avoti: SLG

flandrieši   -u, v.

1. Flandrijas iedzīvotāji.

Avoti: LLVV

Flandrija   vietv.

1. Viens no trijiem Beļgijas reģioniem, aizņem valsts ziemeļu daļu, platība - 13522 kvadrātkilometri, 6161600 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Brisele.

2. Vēsturisks novads Eiropas rietumos (fr. "Flandre", flāmu "Vlaanderen"), pie Ziemeļjūras, izveidojās IX gs., no 1830. g. lielākā daļa iekļauta Beļģijā, un Noras departamentā Francijā.

3. Flandrijas zemiene - zems līdzenums Ziemeļjūras piekrastē, Nīderlandē, Beļģijā, kā arī Francijā, kāpu grēdas, augstums - līdz 150 m vjl.

Avoti: Wi, PZT

flanelets   novec.

1. Mīksts kokvilnas audums ar vieglu uzkārsumu.

Avoti: Ang

flanelis   -ļa, v.

1. Mīksts, viegli uzkārsts (parasti kokvilnas) audums.

Avoti: LLVV

flanels   novec.

1. Flanelis.

Avoti: Ang

flanēt   novec.

1. Bez mērķa pa ielām staigāt apkārt.

Avoti: SV33

flanga   novec.

1. Flangs.

Avoti: LME

flangs   -a, v.; mil.

1. Labais vai kreisais (ierindas, karaspēka novietojuma, kaujas iekārtas, gājiena iekārtas) gals (sāns).

Avoti: LLVV

flangtrieciens   mil.

1. Trieciens pa pretinieka operatīvā (kaujas) izkārtojuma flangu, pēc tam aizejot tā galveno spēku aizmugurē.

Avoti: MIL

flanguguns   mil.

1. Šaušana pa mērķa flangu (paralēli tā frontei).

Avoti: MIL

flanka   novec.

1. Flangs.

Avoti: LME

flankēšana   mil.

1. Pretinieka apšaude no flanga.

2. Aizsargājamas pozīcijas pieeju segšana no flanga.

Avoti: SV69

flanks   novec.

1. Flangs.

Avoti: LME

flaperons   aeron.

1. Aerodinamiskā vadības plāksne, kas izpilda eleronu un aizspārnu funkcijas; atrodas spārna saknes daļā.

Avoti: ZTV

flapper   novec.

1. Modernas, brīvas jaunavas apzīmējums ASV.

Avoti: KV

flašegirds   mit.

1. Zoroastrismā šīs pasaules gals, Tiesas Diena.

Avoti: MrJ

flašērija   novec.

1. Zīdtauriņu mēris, ļoti kaitīga un plaši izplatīta zīdtauriņu kāpuru slimība, ārkārtīgi lipīga un ātri aptver visu audzētavu.

Avoti: KV

flašmobisti

1. Flešmobisti - flešmoba akciju organizētāji un dalībnieki.

flašmobs

1. Flešmobs, zibakcija - pēkšņa drūzmēšanās; pusaudžu izklaides veids - internetā vai ar īsziņām izziņots pulcēšanās pasākums kādai kopējai demonstratīvai darbībai.

flaters   aeron.

1. Lidaparāta daļu pašierosmes svārstības.

Avoti: SV96

Flatoboken

1. Lielākais senais islandiešu rokraksts, kas saglabājies no 14. gs. 2. puses.

Avoti: LEV

flat-race   novec.

1. Skriešanās bez kavēkļiem.

Avoti: KV

flatterie   novec.

1. Glaimi.

Avoti: KV

flatulence   med.

1. Vēdera uzpūšanās ar biežu zarnu gāzu izplūdi.

Avoti: SV96

flauķis   žarg.

1. Flomāsters.

Avoti: SLG

flauķis   žarg.

1. Flomāsters.

Avoti: SLG

flaumis   žarg.

1. Flomāsters.

Avoti: SLG

flaumītis   žarg.

1. Flomāsters.

Avoti: SLG

flauta   -as, s.

1. Augsta reģistra koka pūšamais mūzikas instruments.

Avoti: LLVV

flautando   mūz.

1. Kā flauta; norādījums spēlēt ar lociņu pie pirkstu laipas (grifa), tā iegūstot flautai līdzīgu skaņu.

Avoti: Mūz

flautato   mūz.

1. Kā flauta; norādījums spēlēt ar lociņu pie pirkstu laipas (grifa), tā iegūstot flautai līdzīgu skaņu.

Avoti: Mūz

flautīna   novec.

1. Mazā flauta.

2. Stabulīte.

Avoti: LV93

flautiniece   novec.

1. Flautiste.

Avoti: MūV

flautinieks   novec.

1. Flautists.

Avoti: MūV

flautino   novec.

1. Mazā flauta: pikolo vai flažolets.

Avoti: KV

flautists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē flautu.

Avoti: LLVV

flautkoncerts   mūz.

1. Koncerts flautai un orķestrim.

Avoti: MūV

flauvers   žarg.

1. Puķe, zieds.

Avoti: SLG

flavaspidīnskābe   med.

1. Viena no melnās ozolpapardes darbīgajām vielām.

Avoti: VE

flavaspidskābe   med.

1. Viena no melnās ozolpapardes darbīgajām vielām.

Avoti: TM

flavedo   novec.

1. Pomeranču vai citronu mizu dzeltenā virskārtiņa.

Avoti: KV

flavektomija   med.

1. Dzeltenās saites izgriešana.

Avoti: MSV

flavets   novec.

1. Plāns gluds franču vilnas audums.

Avoti: KV

flavīns   med.

1. No izoalloksazīna atvasināts dzeltens, ūdenī šķīstošs pigments; izolēts no dažādiem augiem un dzīvniekiem; ietilpst flavoproteīnu un flavīnfermentu sastāvā.

Avoti: TM

flavivīrusi   med.

1. Dzeltenā drudža izraisītāji vīrusi.

Avoti: VE

flavokināze   med.

1. Rauga ferments, kas katalizē riboflavīna fosforilāciju ar adenozīntrifosfātu par riboflavīnu-5-fosātu.

Avoti: TM

flavoksantīns   med.

1. Karotinoīds pigments; atrodams augos niecīgos daudzumos.

Avoti: TM

flavoni   ķīm.

1. Dažu dzelteno organisko krāsvielu sastāvdaļas, ko sastop puķu ziedlapiņās.

Avoti: SV96

flavonoīds   med.

1. Viens no flavona derivātiem, pie kuriem pieder citrīns, hesperetīns, rutīns, kvercetīns un kvercitrīns; tiem piemīt P vitamīna īpašības.

Avoti: TM

flavoproteīds   med.

1. Hromoproteīdu tipa salikto proteīnu grupa, kas aptver dzeltenos fermentus.

Avoti: TM

flažolets   -a, v.; mūz.

1. Mazs koka pūšamais mūzikas instruments.

2. Augsta, mīksta, flautas skaņai līdzīga (stīgu instrumentu) skaņa, ko iegūst, ar pirkstu viegli pieskaroties stīgai.

Avoti: LLVV

Flēa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Floeha"), Saksijas federālajā zemē, 11100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fleb-   med.

1. Salikteņos norāda uz vēnu.

Avoti: MSV

flebalģija   med.

1. Neiralģija nervā vai tā tuvumā vēnu paplašinājuma dēļ.

Avoti: MSV

flebangioma   med.

1. Vēnas aneirisma.

Avoti: MSV

flebekserēze   med.

1. Vēnas izraušana.

Avoti: MSV

flebektāzija   med.

1. Vēnas paplašinājums; bieži novēro kājās, ap taisno zarnu, sēklsaites, dzemdes, prostatas vēnu pinumos; cēlonis - asins sastrēgums un vēnu sienas vājums.

Avoti: MSV

flebektomija   med.

1. Vēnas vai tās daļas izgriešana.

Avoti: MSV

flebektopija   med.

1. Nepareizs vēnas novietojums.

Avoti: MSV

flebile   it., mūz.

1. Žēli, raudulīgi.

Avoti: KV

flebisms   med.

1. Vēnu aizsprostojums un paplašinājums.

Avoti: MSV

flebīts   med.

1. Vēnas iekaisums.

Avoti: ZTV

flebo-   med.

1. Salikteņos norāda uz vēnu.

Avoti: MSV

fleboflebostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp vēnām.

Avoti: MSV

flebogēns   med.

1. Tāds, kas radies, sācies no vēnas.

Avoti: TM5

flebogrāfija   med.

1. Vēnu rentgenogrāfija pēc kontrastvielas ievadīšanas.

2. Vēnas pulsa reģistrācija.

Avoti: MSV

flebogrāfs   med.

1. Aparāts vēnas pulsa reģistrācijai.

Avoti: MSV

flebogramma   med.

1. Vēnas pulsācijas līkne.

2. Vēnu rentgenogramma pēc kontrastlīdzekļa ievadīšanas.

Avoti: MSV

fleboklīze   med.

1. Sāļu vai barojoša šķīduma infūzija vēnā.

Avoti: MSV

flebolitiāze   med.

1. Vēnu slimība ar konkrementu veidošanos.

Avoti: MSV

flebolīts   med.

1. Vēnakmens, pārkaļķojies vēnas trombs.

Avoti: MSV

flebologs

1. Speciālists vēnu slimībās.

Avoti: PL

fleboloģija   med.

1. Angioloģijas nozare par vēnām.

Avoti: MSV

flebomanometrs   med.

1. Aparāts tiešai venozā asinsspiediena mērīšanai.

Avoti: MSV

flebometrīts   med.

1. Dzemdes vēnu iekaisums.

Avoti: MSV

flebomiomatoze   med.

1. Vēnas sienas muskuļšķiedru hipertrofija.

Avoti: MSV

flebopjezometrija   med.

1. Vēnu spiediena noteikšana.

Avoti: MSV

fleboplastika   med.

1. Plastiska vēnu operācija.

Avoti: MSV

flebopleroze   med.

1. Pastiprināts vēnu pildījums ar asinīm.

Avoti: MSV

fleborāfija   med.

1. Vēnas sašūšana.

Avoti: MSV

fleborāģija   med.

1. Vēnas asiņošana.

Avoti: MSV

fleborekse   med.

1. Vēnas plīsums.

Avoti: MSV

flebosfigmogrāfija   med.

1. Venozā pulsa reģistrācija (paralēli ar fonokardiogrammu vai elektrokardiogrammu).

Avoti: MSV

flebosfigmogrānja   med.

1. Venozā pulsa reģistrācija (paralēli ar fonokardiogrammu vai elektrokardiogrammu).

Avoti: TM5

flebosklerotizācija   med.

1. Paplašinātu vēnu ārstēšana, mākslīgi izraisot sklerozi.

Avoti: MSV

fleboskleroze   med.

1. Vēnu sacietēšana, pavairojoties saistaudiem vēnu sienā, īpaši intīmā.

Avoti: MSV

flebostāze   med.

1. Mākslīgi radīts asins sastrēgums perifērijas vēnās, lai atslogotu iekšējos orgānus.

Avoti: MSV

flebostenoze   med.

1. Vēnas sašaurinājums.

Avoti: MSV

flebostrepse   med.

1. Vēnas savīšana, lai apturētu asiņošanu.

Avoti: MSV

flebotomi   med.

1. Moskītu ģints, kuri izplatīti zemēs ar siltu klimatu.

Avoti: TM5

flebotoms   med.

1. Lancete vēnas atvēršanai asins nolaišanas nolūkā.

Avoti: MSV

flebotonogrāfija   med.

1. Venozā spiediena svārstību reģistrācija (vienlaikus vai paralēli ar pneimogrammu).

Avoti: MSV

flebotonometrija   med.

1. Venozā spiediena mērīšana.

Avoti: MSV

flebotromboze   med.

1. Vēnas tromboze, kad trombs radies sekundāri, pretēji tromboflebītam.

Avoti: MSV

fleboze   med.

1. Aseptisks vēnas iekaisums.

Avoti: MSV

flecs   novec.

1. Kalnraču apzīmējums derīgu izrakteņu (ogļu) slāņiem, kas lielākā gabalā patur vienādu biezumu.

Avoti: KV

flečerisms   novec.

1. Ēšanas metode, kas paredz ēst tikai tad, kad ir īsta ēstgriba, un barību košļāt ilgi un lēni, līdz tā pati norijas.

Avoti: KV

flēdari   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

flēderes   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

flederēt   žarg.

1. Blandīties apkārt; slaistīties.

2. Plivināties.

3. Melot.

Avoti: SLG, KZ

fledermausis   žarg.

1. Sikspārnis.

2. Nenopietns, paviršs cilvēks.

Avoti: SLG

fleders   žarg.

1. Slaists.

Avoti: Žrg

flēders   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

fledonija   novec.

1. Pļāpība; ārstniecībā ārprāts.

Avoti: KV

flegetons   novec.

1. Ugunīga straume apakšzemē, Acheronta pieteka.

Avoti: KV

Flegetonta   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - uguns upe, viena no piecām pazemes valstības upēm.

Avoti: Mit

Flegijs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - kara dieva Araja dēls, cilts vadonis Boiotijā.

Avoti: Mit

flegma   -as, s.; parasti vsk.

1. Flegmatisms.

2. žarg. Flegmātisks cilvēks; lēns, neizdarīgs cilvēks.

3. ķīm., pārt. Destilācijas procesā kondensēto tvaiku daļa, kas tek tvaiku plūsmai pretī un veicina tīrāka destilāta iegūšanu.

Avoti: LLVV, SLG, ZTV

flegmatiķis   -ķa, v.

1. Flegmatisks cilvēks; cilvēks, kam ir flegmatisks temperaments.

Avoti: LLVV

flegmatisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Gauss, līdzsvarots, mierīgs (parasti par cilvēku).

Flegmatisks temperaments— temperaments, kam raksturīga jūtu lēna rašanās un vāja izpausme.

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

flegmatiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> flegmatisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

flegmatisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Gausums, līdzsvarotība, mierīgums.

Avoti: LLVV

flegmatizatori   mil.

1. Vielas metējlādiņos, kas aizsargā artilērijas ieroču stobra kanālu no nolietojuma (izdegšanas), kā arī pazemina sprāgstvielu un raķešu degvielas jutību pret ārēju iedarbību un palielina ķīmisko stabilitāti.

Avoti: MIL

flegmona   med.

1. Izplūdis zemādas saistaudu vai starpmuskuļu iekaisums.

Avoti: ZTV

flegmons   žarg.

1. Augonis, sastrutojums, iekaisums, kas radies, lietojot nesterilu šļirci.

Avoti: KZ

flēģis   žarg.

1. Uzturs.

Avoti: SLG

fleidars   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

fleideri   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

fleišers   žarg.

1. Miesnieks.

Avoti: SLG

fleita   -as, s.; novec.

1. Flauta.

Avoti: LLVV

fleite   -es, dsk. ģen. -šu, s.; novec.

1. Flauta.

Avoti: LLVV

fleitēt   žarg.

1. Melot; stāstīt (ko nepatiesu).

2. Runāt (parasti daudz).

Avoti: SLG

fleitists   -a, v.; novec.

1. Flautists.

Avoti: LLVV

Flekefjūra   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Vestagderes filkē, 9000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fleksācija   val.

1. Vārdu darināšana (atvasināšanas paveids), izmantojot dervatīvās galotnes.

Avoti: VsV

fleksatons   mūz.

1. Sitaminstruments izliektas tērauda plāksnītes veidā, ar īpatnēju, nereāli zvīļojošu nenoteikta augstuma svārstīgu skaņu.

Avoti: SV96, MūV

fleksibilitāte

1. Elastīgums, pielāgošanās spēja, mainīgums.

Avoti: PL

fleksibls

1. Elastīgs, mainīgs; tāds, kas ātri pielāgojas, adaptējas.

Avoti: PL

fleksija   -as, s.

1. Liekšana; salikšana, saliekšanās; saliekums.

2. val. Gramatiskas (vārda) izmaiņas; arī galotne (vārdam).

Iekšējā fleksija— skaņu mija vārda saknē gramatisko formu veidošanai (piemēram, "dzenu" un "dzinu").

Avoti: TM, LLVV

fleksimetrs   med.

1. Instruments locītavas iespējamā kustību apjoma mērīšanai.

Avoti: TM

fleksis   sar.

1. Leņķa slīpmašīna, rokas instruments ar maināmiem darba diskiem.

2. Briļļu rāmītis, kura kājiņas ir ar atsperi.

Avoti: SLG

fleksīvs   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar fleksiju, tai raksturīgs.

Fleksīva valoda— valoda, kurā ir fleksija.

Fleksīvā vārddarināšana— vārdu darināšana (atvasināšanas paveids), izmantojot dervatīvās galotnes.

Avoti: LLVV, VsV

fleksogrāfija   poligr.

1. Tehnoloģija, kas līdzīga augstspiedei; iespiedforma izgatavota no gumijas.

Avoti: ZTV

fleksorplastika   med.

1. Plastiska liecējmuskuļu ķirurģija.

Avoti: MSV

fleksors   biol.

1. Saliecējmuskulis.

Avoti: ZTV

fleksūra   -as, s.

1. Izliekums, liekums.

2. ģeol. Pakāpienveidīgs iežu slāņu krokojums.

3. anat. Īpašs zarnas saliekums.

Avoti: LLVV, TM

flektīvs

1. Fleksīvs.

fleķī   žarg.

1. Piedzēries, alkohola reibumā.

Avoti: SLG

fleķis   žarg.

1. Traips.

Avoti: Žrg

Fleminzi   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Botošanu žudecā, 10100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Flena   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Sēdermanlandes lēnē, 6200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

flendžeris   žarg.

1. Akustisku efektu pedālis (elektriskajai ģitārai).

Avoti: SLG

Flensburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Flensburg"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, pie Dānijas robežas, jūras osta, 84000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

flentes   novec.

1. Raudātāji, senās baznīcas pirmie grēku nožēlotāji.

Avoti: KV

fleogena

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases fragmobazīdijsēņu apakšklases ausaiņu rindas dzimta ("Phleogenaceae"), no kuras Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

Avoti: LD

Flerīlezorbe   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Fleury-les-Aubrais"), Centra-Valdeluāras reģiona Luarē departamentā, 21200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

flerons

1. Krusta puķe - dekoratīvs elements gotiskajā arhitektūrā - stilizēta puķe ar krustveidā izkārtotām ziedlapām.

Avoti: MkV

flerovijs

1. Mākslīgs transurāna ķīmiskais elements ar simbolu Fl un atomskaitli 114, atklāts 1998. g.

Flērsheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Floersheim am Main"), Hesenes federālajā zemē, 20200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Flērusa   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Fleurus"), Valonijas reģiona Eno provincē, 22600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

flessibile   it., mūz.

1. Mīksti, lokani.

Avoti: KV

flessible   novec., mūz.

1. Lokani.

Avoti: LME

fleša

1. 18. un 19. gs. lietots atsevišķs 40-50 m plats lauka nocietinājums.

Avoti: EV

flešbeks

1. Pārrāvums vēstījumā (galvenokārt romānā vai stāstā, kā arī filmā), lai atgrieztos pie notikumiem, norisēm pagātnē.

2. žarg. Negaidīts psihodēlisko narkotiku iedarbības uzplaiksnījums, lai gan pašas narkotikas jau ilgu laiku nav lietotas (angļu "flashback").

Avoti: PL, Str

flešmobisti

1. Flešmoba akciju organizētāji un dalībnieki.

flešmobs

1. Zibakcija - performances veids, kuras dalībnieki, parasti liels cilvēku pūlis sapulcējas vienā vietā, veic neparastas darbības un tūlīt pēc izklīst.

Avoti: MkV

flešs   žarg.

1. Zibatmiņa.

Avoti: SLG

fleur   novec.

1. Zieds, puķe; labākais krāšņums.

Avoti: KV

Flevolande   vietv.

1. Nīderlandes province, platība - 2412 kvadrātkilometri, 401700 iedzīvotāju (2013. g.), administratīvais centrs - Lelistada.

Avoti: Wi

fliāki   novec.

1. Seno grieķu jokdari ar popētu vēderu, dibenu un fallu.

Avoti: KV

flibustieri

1. Jūras laupītāji (17.-18. gs.), ko Anglija un Francija izmantoja cīņai pret Spānijas koloniālajiem valdījumiem.

2. Vispārināti - pirāti, jūras laupītāji, kontrabandisti.

Avoti: SV99

flibustieši   novec.

1. Flibustieri.

Avoti: LME

flibustjeri   novec.

1. Flibustieri.

Avoti: LME

flīderiņi   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

flīderīši   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

flīderkrūms   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

flīders   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

fliederi   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

flīgers   jūrn.

1. Jahtām ar kutertakelējumu priekšējā un visaugstāk paceltā priekšbura, ko ar flīgerfalli paceļ virs klīverburas, to lieto vieglā vējā un sauc arī par jāgeru.

Avoti: JūVM

flīģelis   -ļa, v.

1. Klavieres trīsstūra veidā ar horizontāli novietotām stīgām.

2. Sānu korpuss, spārns (celtnei).

Avoti: LLVV

flīģeļhorns   mūz.

1. Patīkami skanīga maiga tembra metāla pūšaminstruments.

Avoti: MūV

flikermetrs   fiz.

1. Mēraparāts mirgošanas raksturlielumu mērīšanai.

Avoti: SV99

fliksonāze   med.

1. Medikaments, kortikosteroīdu preparāts, ko lieto alerģisku iesnu ārstēšanai.

Avoti: VE

fliktēna   med.

1. Mezglveida infiltrāts vai pūslītis uz radzenes vai konjunktīvas.

2. Streptokoku ierosināta plakana ekstrafolikulāra virspusēja pustula.

Avoti: MSV

fliktenoze   med.

1. Izsitumi, kam raksturīgi pūslīši.

Avoti: MSV

fliktenula   med.

1. Sīks pūslītis.

Avoti: MSV

fliktenuloze   med.

1. Stāvoklis, kam raksturīgi sīki pūslīši uz radzenes vai konjunktīvas.

Avoti: MSV

fliktīda

1. Asku ķērpju klases lekanoru rindas dzimta ("Phlyctidiaceae"), no kuras Latvijā konstatētas 2 s.

Avoti: LD

fliktīdija

1. dsk. Aļģsēņu nodalījuma hitridiomicēšu klases dzimta ("Phlyctidiaceae"), saldūdens aļģu, mikroskopisku ūdensdzīvnieku un ziedputekšņu parazīti vai saprofīti, sēnes ar vienšūnas vienkodola lapotni, kam ir paplašināta auglīgā daļa, ~100 sugu, Latvijā konstatētas 4 ģ., 10 s.

Avoti: LD

flinderbārs   novec.

1. Ierīce magnētiskā kompasa deviācijas iznīcināšanai.

Avoti: Ang

Flindersa   vietv.

1. Upe Austrālijas ziemeļos ("Flinders"), garums - 830 km, sākas Lielās Ūdensšķirtnes grēdas rietumu nogāzē, ietek Arafuru jūras Karpentārija līcī.

2. Flindrsa grēda - kalni Dienvidaustrālijā ("Flinders Range"), uz ziemeļaustrumiem no Spensera līča, garums - ~400 km, augstums - līdz 1189 m.

Avoti: LģE

Flinflona   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Flin Flon"), Manitobas provinces rietumos, 5600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Flinta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Flint"), Mičiganas štatā, 99000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe ASV dienvidaustrumu daļā ("Flint River"), Džordžijas štatā, Apalačikolas kreisā satekupe, sākas Apalaču dienvidos.

Avoti: WA16, LpA, PZT

flinte   novec.

1. Šautene.

Avoti: LME

flintglāze   novec.

1. Flintstikls.

Avoti: Ang

flintstikls

1. Optisks stikls ar lielu gaismas laušanas koeficientu, satur daudz svina oksīda (PbO); lieto optiskās ierīcēs (lēcām un spoguļiem).

Avoti: ZTV

flipchart

1. Pāršķiramas papīra lapas, kas piestiprinātas pie statīva un kuras var ērti izmantot informācijas sniegšanai lekcijās vai prezentācijās.

Avoti: PL

flips

1. Daiļslidošanā - lēciens ar apgriezieniem gaisā.

Avoti: SV99

flips

1. Dzēriens no alus, degvīna, olām un cukura.

Avoti: SV99

flips-flaps   novec.

1. Kūleņu mešana, rokām un kājām pārmaiņus aizskarot zemi.

Avoti: KV

flirtēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Lakstoties, mīlināties.

Avoti: LLVV

flirts   -a, v.; parasti vsk.

1. Lakstošanās, mīlināšanās.

Avoti: LLVV

flisītes   žarg.

1. Drēbju krociņas; plisējumi.

Avoti: Žrg

flišs   ģeol.

1. Ļoti bieza ritmiski slāņotas uzbūves terigēno nogulumu slāņkopa, ko veidojušas suspensiju plūsmas dziļūdens ieliecēs.

Avoti: ZTV

fliterekrāns   kino

1. Ekrāns, kura virsmā iestrādātas mazas stikla lodītes, tāpēc attēls ir gaišs arī tad, ja projektora gaismas avots ir mazjaudīgs.

Avoti: ZTV

fliteri   -u, v.

1. Sīki, spīguļojoši dekoratīvi nieciņi (piemēram, mazi aplīši), ko izmanto tērpa izrotāšanai un citām vajadzībām.

Avoti: PL

flīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Kāda materiāla (piemēram, akmens, betona, keramikas) plāksne, ko lieto celtniecībā sienu, grīdu vai citu virsmu apdarei.

Avoti: LLVV

flīzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Klāt flīzes.

Avoti: MLVV

FLK   saīs., vietv.

1. Folklenda Salas, teritorujas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

floēma   biol.

1. Lūksne - augu audi, kas vada organiskās vielas, kuras rodas lapās.

Avoti: SV69

flogistons   -a, v.; parasti vsk.; vēst.

1. Pēc 18. gadsimta ķīmiķu priekšstatiem - matērija, kuru satur degošas vielas un kura izdalās no tām degšanas procesā.

Flogistona teorija— sena teorija par to, ka degšanas procesā izdalās uguns viela - flogistons.

Avoti: LLVV

flogo-   med.

1. Salikteņos norada uz iekaisumu.

Avoti: MSV

flogocīts   med.

1. Šūna iekaisušos audos; plazmocīts.

Avoti: MSV

flogogēns   med.

1. Tāds, kas izraisa iekaisumu.

Avoti: MSV

flogopīts   min.

1. Brūns vizlu grupas minerāls, kas satur fluoru, dielektriķis, nozīmīgs elektroizolācijas materiāls.

Avoti: ZTV

flogoskops   novec.

1. Taupības krāsns, kura nevien silda, bet arī apgaismo telpu; ierīce, kas rāda karstuma grādus.

Avoti: KV

flogoterapija   med.

1. Nespecifiska hroniska iekaisuma terapija, ievadot vielas, kas rada iekaisuma uzliesmojumu.

Avoti: MSV

flogozelotisms   med.

1. Uzskats, ka katras slimības pamatā ir iekaisums.

Avoti: TM5

flogozīns   med.

1. Kristāliska, slāpekli nesaturoša viela, kas izolēta no piogēnu koku kultūrām; izraisa strutainu iekaisumu.

Avoti: TM5

flokēni

1. Iekšējās plaisas kaltās vai velmētās (retāk lietās) tērauda sagatavēs.

Avoti: LPE

floksī   žarg.

1. Piedzēries.

Avoti: SLG

floksis   -ša, v.

1. dsk. Kāpnīšu dzimtas ģints ("Phlox"), viengadīgi vai daudzgadīgi krāšņumaugi ar dažādas krāsas ziediem skarveida vai čemurveida ziedkopās, ~60 sugas, Latvijā tikai kā kultūraugi.

Aslapu floksis— flokšu suga ("Phlox subulata"), audzē arī Latvijā.

Drumonda floksis— flokšu suga ("Phlox drummondii"), audzē arī Latvijā.

Patīkamais floksis— flokšu suga ("Phlox amoena"), audzē arī Latvijā.

Plankumainais floksis— flokšu suga ("Phlox maculata").

Plašais floksis— flokšu suga ("Phlox divaricata"), audzē arī Latvijā.

Skarainais floksis— flokšu suga ("Phlox paniculata"), audzē arī Latvijā, ir >300 šķirņu.

Stīgojošais floksis— flokšu suga ("Phlox stolonifera"), audzē arī Latvijā.

2. apv. Ārstniecības ziepjusakne ("Saponaria officinalis").

3. žarg. Puķe, zieds.

Avoti: LLVV, LD, Aug2, DaE, SLG

flokulācija   med.

1. Izpārslošana.

Avoti: TM

flokulas   astr.

1. Saules atmosfēras veidojumi, kas novērojami hromosfērā virs fotosfēras lāpām; pastiprināti tās staro hromosfēras spektra līnijās.

Avoti: SV96

flokulatori

1. Vielas, kas veicina suspensijas sīko daļiņu apvienošanos lielākās daļiņās un to izgulsnēšanos, filtrēšanos; lieto dzeramā ūdens attīrīšanas iekārtās.

Avoti: ZTV

flokulents   med.

1. Pārslveida-, pūkains; tāds, piem., šķidrums, kurā ir neregulāras formas nogulsnes.

2. Tāds, kas izraisa flokulāciju.

Avoti: MSV

floķis   žarg.

1. Flomāsters.

Avoti: SLG

flomāsters   -a, v.

1. Rīks ar plūstošu krāsvielu zīmēšanai.

2. Zīmējumu tehnikas veids, kam raksturīgas mīksti plūstošas līnijas.

Avoti: LLVV

flome   bot.

1. Lūpziežu dzimtas ģints ("Phlomis"), dekoratīvi ziedaugi ar spēcīgiem, stāviem ziediem, kas aug uz stublājiem pušķos un labi noder griešanai.

Phlomis italica— Itālijas flome.

Phlomis fruticosa— krūmveida flome.

Phlomis russeliana— Rasela flome.

Phlomis tuberosa— bumbuļu flome.

Avoti: DaE

flomeris   žarg.

1. Flomāsters.

Avoti: SLG

flomiķis   žarg.

1. Flomāsters.

Avoti: SLG

flomis   žarg.

1. Flomāsters.

Avoti: SLG

flomītis   žarg.

1. Flomāsters.

Avoti: SLG

flopis   žarg.

1. Diskete.

Avoti: SLG

flops

1. Augstlēkšanas stils, kurā sportists latiņu pārvar atmuguriski.

2. inf. Datora skaitļošanas jaudas mērvienība - peldošā komata operācijas sekundē (angļu "floating point operation per second").

Avoti: SV99, IZ-76-36

flora   -as, s.; parasti vsk.

1. Vēsturiski izveidojies augu sugu kopums (piemēram, noteiktā teritorijā, ainavā, ģeoloģiskajā laikmetā); augu valsts.

Zarnu flora— mikroorganismu kopums zarnās.

Avoti: LLVV

Flora   mit.

1. Ziedu un plauksmes dieviete seno romiešu mitoloģijā.

Avoti: EV

Florāno   vietv.

1. Florāno Modenese - pilsēta Itālijā ("Fiorano Modenese"), Emīlijas-Romanjas reģiona Modēnas provincē, 17100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

florbolists

1. Florbola spēlētājs.

Avoti: PL

florbols

1. Hokejam līdzīga spēle ar bumbiņu sporta zālē uz grīdas.

Avoti: SV99

floreāls

1. Astotais mēnesis (no 20.-21. aprīļa līdz 19.-20. maijam) Franču revolūcijas republikāniskajā kalendārā, ko bija ievedis Konvents 1793. g.

Avoti: SV69

floreat   novec.

1. Lai zied (zeļ).

Avoti: KV

Florence   vietv.

1. Pilsēta Itālijas centrālajā daļā (it. val. "Firenze"), Arno upes krastos, Toskānas reģiona un Florences provinces administratīvais centrs, 367000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Florences province - Itālijas Toskānas reģiona province ("Provincia di Firenze"), platība - 3514 kvadrātkilometru, 1003600 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 44 komūnās.

Avoti: PuA, LģE, Wi

Florensa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Florence"), Alabamas štatā, 40200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV, Arizonas štatā ("Florence"), 26900 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Florence"), Kentuki štatā, 31900 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Florence"), Dienvidkarolīnas štatā, 38000 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Florence"), Oregonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Florenvila   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Florenville"), Valonijas reģiona Luksemburgas provincē, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Floresa   vietv.

1. Sala Mazo Zunda salu grupā ("Flores"), Indonēzijā, platība - 14300 kvadrātkilometru, kalnaina, augstms - līdz 2400 m, 1831000 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Floresas jūra - starpsalu jūra Klusajā okeānā (angļu val. "Flores Sea"), Indonēzijā, starp Floresas, Sumbavas un Sabalanas salu, platība - 115000 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 1522 m, lielākais dziļums - 5121 m, neregulāras pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 2,3 m.

Avoti: LģE

florescence   novec.

1. Ziedi, ziedu laiks.

Avoti: KV

Florešti   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 15500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Floret   vietv., vēst., vācu val.

1. Floretes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Doles pagastā.

Avoti: KV

florete   -es, dsk. ģen. -šu, s.; fizk.

1. Sporta ierocis ar garu, elastīgu četršķautņu asmeni.

Avoti: LLVV

floretists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies paukošanā ar floreti.

Avoti: LLVV

florets   novec.

1. Florete, paukošanās zobens, rapieris.

Avoti: KV

Florianopolisa   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Florianopolis"), Santakatarinas štata administratīvais centrs, 385000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA

floribundroze   bot.

1. dsk. Dekoratīvu, krūmveidā augošu rožu šķirņu grupa, Latvijā nav ziemcietīgas.

Avoti: DaE

Florida   vietv.

1. ASV štats (angļu val. "Florida"), atrodas ASV dienvidaustrumos, administratīvais centrs - Talahasī, platība - 170305 kvadrātkilometri, 19893300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Floridas pussala - atrodas Ziemeļamerikas austrumos, starp Atlantijas okeānu un Meksikas līci, platība - 115000 kvadrātkilometru.

3. Floridas šaurums - atrodas starp Floridas pussalu un Kubas un Bahamu salām, savieno Meksikas līci un Atlantijas okeānu, garums - 651 km, mazākais platums - 80 km.

4. Pilsēta Kubā, Kamagvejas provincē, 53800 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: PuA, WA16, LģE, LpA

Floridablanka   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas Republikā, Bukaramangas piepilsēta, 251800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Floridakīzas   vietv.

1. Koraļļu salas Floridas pussalas dienvidu piekrastē ("Florida Keys"), ASV, stiepjas 320 km garā virknē no Floridas pussalas Meksikas līcī, tās savieno ~120 km dambju un tiltu, kas kopā veido ~180 km garu šoseju.

Avoti: PZT

florideja

1. dsk. Sārtaļģu nodalījuma klase ("Florideophyceae"), makroskopiskas daudzšūnu aļģes ar sarežģītu anatomisko uzbūvi, retāk tās ir vienas šūnu rindas pavedieni, lapotnis parasti plātņveidīgs vai krūmveidīgs, dalīts stumbram un lapām līdzīgos orgānos, ~3700 s., kas iedalās 6 rindās, no tām Latvijā konstatētas 4 rindas.

Avoti: LD

florideophyceae   lat.

1. Florideju klase.

Avoti: LD

Florīdija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Floridia"), Sicīlijas reģiona Sirakūzu provincē, 22500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

floridīns

1. Smalki māli ar lielu kalcija un magnija oksīdu un sārmu piejaukumu; lieto galvenokārt kā adsorbentu naftas produktu tīrīšanai.

Avoti: SV69

floriķis   žarg.

1. Flomāsters.

Avoti: SLG

Florina   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietummaķedonijas perifērijā, 17900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

florins   novec.

1. Florīns - divu šiliņu monēta Lielbritānijā līdz 1971. g.

Avoti: NlV

florīns   vēst.

1. Florences 13. gs. zelta monēta, pēc kuras parauga daudzas Eiropas valstis sāka kalt zelta, vēlāk arī sudraba monētas.

Avoti: SV99

Florisanta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Florissant"), Misūri štatā, 52300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

florisms

1. Mākslas veids - gleznu radīšana no sakaltētiem augiem.

Avoti: SV08

floristika   -as, s.; parasti vsk.

1. Botānikas nozare, kas pētī kādas teritorijas floras sastāvu.

2. Ziedu un augu kārtošanas teorija un prakse.

Avoti: LLVV, PL

florists

1. Mākslīgo ziedu izgatavotājs.

2. Cilvēks, kas nodarbojas ar floristiku.

Avoti: LEV

florizīns   med.

1. C21H24O10, rūgts dažu augļu koku sakņu mizas glikozīds; izraisa glikozūriju, bloķējot glikozes reabsorbciju nieru kanāliņos.

Avoti: TM5

Florjanopolisa   vietv.

1. Florianopolisa.

Avoti: LpA, PuA

Floro   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Sognas un Fjūranes filkē, 8700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

floroglucīns

1. Organisks aromātiskās rindas savienojums, fenols, kas satur trīs OH grupas, ko izmanto koksnes masas piejaukuma noteikšanai papīrā.

Avoti: SV69

flors

1. Plāns, caurspīdīgs audums.

Avoti: SV99

Florštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Florstadt"), Hesenes federālajā zemē, 8700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

floskuls   novec.

1. Puķains, tukšs izteiciens; frāze.

Avoti: KV

flotācija

1. med. Izmeklējamā šķidrumā suspendētu daļiņu, piem., baktēriju, koncentrēšanas metode, pievienojot šķidrumam virsmas aktīvas vielas, piem., ksilolu, un sakratot; baktērijas kopā ar ksilola pūslīšiem uzpeld virspusē un veido plēvīti uz šķidruma virsas.

2. tehn. Rūdu bagātināšanas paņēmiens, kas pamatojas uz derīgā minerāla labāku samitrināšanos.

Avoti: TM, SV96

flote   -es, dsk. ģen. -tu, s.

1. Kuģu kopums, kam ir vienāds uzdevums.

Gaisa flote— kādas valsts (kara vai civilo) lidaparātu kopums.

Tirdzniecības flote— visu tipu un klašu pasažieru un kravu pārvadāšanas kuģi, kā arī tie kuģi, kas kalpo ostu vajadzībām.

2. mil. Vairāku kara kuģu vienību (piemēram, eskadru) apvienojums.

Avoti: LLVV

flotile   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. mil. Kara kuģu vienība kara darbībai upēs, ezeros, jūras piekrastes joslā.

2. Zvejas, sporta vai ekspedīcijas kuģu vienība.

Avoti: LLVV

Floto   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Vlotho"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 19000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

flots   novec.

1. Jūrnieku apzīmējums priekšmetiem, kas brīvi peld; pārnestā nozīmē: jautrs, brašs, izšķērdīgs, ar uzdzīvi saistīts.

Avoti: KV

fluers   mūz.

1. Moldāvu tautas pūšamais instruments, līdzīgs gana stabulei.

Avoti: Mūz

flufenazīns   med.

1. Medikaments, neiroleptisks, antipsihotisks līdzeklis ar spēcīgu farmakoloģisko aktivitāti, kas nomāc centrālo nervu sistēmu, neradot apziņas traucējumus.

Avoti: VE

fluhtvasers   žarg.

1. Augļūdens; limonāde.

Avoti: Žrg

fluidāls

1. Tāds, kas veidojies, atdziestot izvirdušai magmai, lavas straumēm.

2. Tāds, kas plūst; ar šķidruma vai gāzes plūsmu saistīts; tāds, kas ir šķidrums vai gāze.

Avoti: SV99

fluidifikācija   med.

1. Pārvēršana šķidrumā.

Avoti: TM

fluīdika   tehn.

1. Tehnikas nozare, kurā izmanto no fluīdistoriem veidotas sistēmas, ko izmanto līdzīgi kā elektronikas shēmas.

Avoti: ZTV

fluīdistors   tehn.

1. Signāla pastiprinātājs, kura darbība balstās uz fluīda (šķidruma, gāzes) strūklu savstarpējo dinamisko iedarbību.

Avoti: ZTV

fluīds   -a, v.

1. Viela, kas var plūst; šķidrums vai gāze, piem., ūdens, eļļa, gaiss, tvaiks, izkausēts metāls.

2. Pēc 18. gadsimta fiziķu priekšstatiem - šķidrums, ar ko izskaidrojamas siltuma, elektrības, magnētisma parādības.

3. parasti vsk. Strāvojums, bioloģiskās enerģijas plūsma, kas izstarojas no cilvēka, dzīvnieka vai cita bioloģiska objekta.

Avoti: LLVV, ZTV

fluksmetrs

1. Vēbermetrs - mēraparāts laikā nemainīgas magnētiskās plūsmas mērīšanai.

Avoti: ZTV

fluksuss

1. Starptautiska avangardistu kustība, kuras galvenie principi ir absolūta spontanitāte, atraisītība, atteikšanās no jebkādiem ierobežojumiem.

Avoti: EV

flukši   apv.

1. Flokši ("Phlox").

Avoti: Aug2

fluktuācija   -as, s.

1. mat. Nejauša (kāda lieluma) novirze no vidējās vērtības.

2. psih. Periodiska uzmanības objekta maiņa.

Avoti: LLVV, PsA

fluktuēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. mat. Novirzīties no vidējās vērtības (par kādu lielumu).

2. Ātri mainīties, svārstīties.

Avoti: LLVV

fluktuorforēze   med.

1. Medikamentu ievadīšana ar fluktuorizējošām strāvām.

Avoti: ZTV

fluktuorizācija   med.

1. Zema sprieguma iztaisnotas maiņstrāvas izmantošana ārstniecībā, lai uzlabotu audu barošanos un mazinātu sāpes tieši strāvas plūsmas vietās.

Avoti: ZTV

flunarizīns   med.

1. Medikaments, kalcija kanālu blokators, uzlabo asinsriti, lieto arī migrēnas profilaksē.

Avoti: VE

fluocinolons   med.

1. Medikaments, fluorizēts virsnieru garozas hormonu savienojums.

Avoti: VE

fluokortolons   med.

1. Medikaments, fluorizēts virsnieru garozas hormonu savienojums.

Avoti: VE

fluoksetīns   med.

1. Medikaments, antidepresants, izmanto panikas lēkmju ilgstošai ārstēšanai.

Avoti: VE

fluorāns   med.

1. Izejviela fluoresceīna un tā derivātu iegūšanai.

Avoti: TM

fluorēns   med.

1. Akmeņogļu darvā atrodama viela, kas slāņojas bezkrāsainās lapiņās; lieto dažādu krāsu un medikamentu sintēzei.

Avoti: KV, TM

fluoresceīns

1. C20H15O5 - triarilmetāna krāsviela, dzelteni kristāli, slikti šķīst ūdenī.

Avoti: LPE

fluorescence   -es, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Luminiscence ar īslaicīgu pēcspīdēšanu.

Avoti: LLVV

fluorescencija   novec.

1. Fluorescence.

Avoti: Ang

fluorescējošs   fiz.

1. Tāds, kas fluorescē.

fluorescēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; parasti divd. formā: fluorescējošs; fiz.

1. Izstarot (īslaicīgi) gaismu apgaismojuma ietekmē (par vielām, priekšmetiem).

Avoti: LLVV

fluorescīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, krāsviela, izmanto noturīgu lūpu krāsu un nagu laku ražošanā, arī vilnas, zīda un papīra krāsošanai, var izraisīt lūpu iekaisumu, pastiprinātu jutīgumu pret gaismu, kā arī elpošanas ceļu, kuņģa un zarnu trakta slimības.

Avoti: Zkp

fluorēšana

1. Nātrija fluorīda (NaF) pievienošana dzeramajam ūdenim, zobu pastai vai mutes skalošanas ūdenim, lai novērstu kariesa veidošanos.

Avoti: LEV

fluoridācija   med.

1. Niecīgā daudzumā fluora sāļu pievienošana dzeramam ūdenim, lai aizkavētu zobu kariesa attīstību.

Avoti: MSV

fluorīds   -a, v.

1. Metāla savienojums ar fluoru; fluorūdeņražskābes sāls.

2. Dabiskie halogēnu klases minerāli, galvenokārt sārmu un sārmzemju metālu savienojumi ar fluoru.

Avoti: LLVV, LD

fluorīts   -a, v.

1. Halogēnu grupas dažādas krāsas stiklam līdzīgs minerāls.

Avoti: LLVV

fluorizācija   biol.

1. Fluora sāļu pievienošana dzeramajam ūdenim, lai mazinātu saslimstību ar zobu kariesu.

Avoti: CaF

fluorkaučuki

1. Lineāri fluoru saturoši polimēri ar kaučukiem raksturīgām īpašībām.

Avoti: LPE

fluorlons

1. Fluoru saturoša sintētiskā šķiedra, ko iegūst no acetonā šķīstošā fluoroplasta.

Avoti: LPE

fluornātrijs   novec.

1. Konservējoša viela.

Avoti: LLx

fluorocīts   med.

1. Retikulocits, kam piemīt sarkana fluorescence.

Avoti: MSV

fluorofotometrija   med.

1. Fluorescējošas vielas kvantitatīva noteikšana šķīdumā, salīdzinot tās fluorescenci ar standartšķīduma fluorescenci.

Avoti: TM

fluorogēns   med.

1. Atomu sakārtojums, kas ķīmiskā savienojumā noteic fluorescenci.

Avoti: TM

fluorogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Rentgenoloģiska pētīšanas metode - rentgenogrāfiskā attēla fotografēšana no fluorescējoša ekrāna.

Avoti: LLVV

fluorogrāfiski   apst.

1. Fluorogrāfisks.

Avoti: LV87

fluorogrāfisks   īp.

1. Tāds, kas izdarīts ar fluorogrāfiju.

Avoti: LV87

fluorogrāfs   -a, v.

1. Fluorogrāfijas ierīce.

Avoti: LLVV

fluorohroms   med.

1. Viena no fluorescējošām vielām, kuras absorbē daži audi, kas paši nefluorescē.

Avoti: TM

fluorokarbons   med.

1. Fluora un oglekļa savienojums, ogļūdeņraža analogs; to raksturo liela izturība pret ķīmisku faktoru iedarbību un augstu temperatūru.

Avoti: TM

fluorometrija   med.

1. Analītiska vielas identificēšana un tās daudzuma noteikšana, izmantojot ultravioletās gaismas avotu un mērot raksturīgo vielas izstaroto fluorescento gaismu.

Avoti: MSV

fluorometrs

1. Ierīce fluorescences dzišanas laika mērīšanai.

2. Ierīce luminescences intensitātes mērīšanai.

Avoti: LPE

fluoroplasti   ķīm.

1. Fluoru saturoši polimēri un kopolimēri; ķīmiski un termiski ļoti izturīgi materiāli.

Avoti: ZTV

fluoroskopija   med.

1. Rentgenoloģiska izmeklēšana ar fluoroskopu.

Avoti: TM

fluoroskops   med.

1. Fluorescējošs ekrāns kā rentgenaparatūras sastāvdaļa.

Avoti: TM

fluoroze   med.

1. Simptomu komplekss cilvēkiem, kas ilgstoši lietojuši uzturā ūdeni ar pārmērīgu fluora saturu (>1 mg/l): zobu emaljas displāzija; stomatīts; nagu displāzija; matu distrofija; dažādas dermatozes u. c.

Avoti: MSV

fluors   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - dzeltenzaļa, ļoti indīga un ķīmiski aktīva gāze, simbols F, atomnr. 9, atommasa - 19,0, halogēns, zināmi 6 izotopi, no kuriem 1 ir stabils.

Avoti: LLVV

fluorūdeņradis   -ža, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Ļoti indīga, bezkrāsaina gāze ar asu smaku.

Avoti: LLVV

fluorūdeņražskābe   -es, s., parasti vsk., ķīm.

1. Fluorūdeņraža ūdens šķīdums, vienīgā skābe, kas šķīdina stiklu un smiltis.

Avoti: LLVV

fluoruracils   med.

1. Medikaments, pretvēža līdzeklis, antimetabolīts.

Avoti: VE

flupentiksols   med.

1. Medikaments, neiroleptisks, antipsihotisks līdzeklis ar spēcīgu farmakoloģisko aktivitāti, kas nomāc centrālo nervu sistēmu, neradot apziņas traucējumus.

Avoti: VE

flusgaļi   novec.

1. Vipatas.

Avoti: LLx

fluspirilēns   med.

1. Medikaments, neiroleptisks, antipsihotisks līdzeklis ar spēcīgu farmakoloģisko aktivitāti, kas nomāc centrālo nervu sistēmu, neradot apziņas traucējumus.

Avoti: VE

flutamīds   med.

1. Medikaments, pretvēža līdzeklis, antiandrogēns.

Avoti: VE

flutikazons   med.

1. Medikaments, kortikosteroīdu grupas preparāts, pretiekaisuma līdzeklis, lieto astmas ārstēšanā.

Avoti: VE

flūtingi   ģeogr.

1. Izvagota virsma, garas, samērā lēzenas, cigārveidīgas, ledāja veidotas reljefa formas, Latvijā sastopami Austrumlatvijas zemienē.

Avoti: ZTV

fluviales   novec.

1. Viendīgļlapju ūdens un purva augu rinda.

Avoti: KV

fluviāls   ģeogr.

1. Uz upi attiecīgs; upēs vai straumes darbības rezultātā radies.

Fluviālais reljefs— reljefa formas un tipi, ko izveidojušas pastāvīgās gultnēs plūstošas ūdens straumes (upju ielejas, terases, aluviālie līdzenumi), periodiskās gultnēs plūstošas ūdens straumes (gravas, sengravas, proluviālie un izneses konusi) vai abu veidu ūdens straumes, darbojoties kādā noteiktā teritorijā (proluviāli aluviālie līdzenumi).

Avoti: ZTV, LD

fluvioglaciāls

1. Tāds, kas saistīts ar ledāja kušanas tekošiem ūdeņiem.

Fluvioglaciālie nogulumi— ģeol. veidojumi, kas radušies no ledāja kušanas ūdeņu sanešiem.

Fluvioglaciālā delta— reljefa forma, kas veidojusies, ledāja kušanas ūdeņu straumēm akumulējot smiltis un granti iekšledāja vai pieledāja baseinā.

Fluvioglaciālais reljefs— reljefa formas vai to kompleksi, ko veidojuši tekoši ledāja kušanas ūdeņi.

Fluvioglaciālie nogulumi— tekošu ledāja kušanas ūdeņu akumulatīvie veidojumi, glaciālo nogulumu tips.

Iekšledāja fluvioglaciālie nogulumi— fluvioglaciālie nogulumi, kas uzkrājās gan pašā ledājā, tā plaisās, caurkusumos un virsas iedobēs.

Ārpusledāja fluvioglaciālie nogulumi— fluvioglaciālie nogulumi, kas uzkrājās no ledus brīvajās platībās - kontaktjoslās ar kūstošo ledu vai tiešā tā tuvumā.

Avoti: SV99, LD

fluviokēmi   ģeogr.

1. Kēmi no tekošu ūdeņu sanesta materiāla.

Avoti: ZTV

flyer   novec.

1. Lidotājs.

Avoti: KV

fļuktvasers   žarg.

1. Augļūdens; limonāde.

Avoti: SLG

fm   saīs.

1. Femtometrs, garuma mērvienība 10^-15 m = 0,001 pm = 0,000001 nm = 0,000000001 mikrometrs.

Avoti: ZTV

FM   saīs.

1. Finanšu ministrija.

2. Frekvences modulācija.

Avoti: i2

Fm

1. Fermijs (ķīm. elements).

Avoti: MfV

f-mols   novec.

1. Fa-minors, molla toņkārta no f līdz f, ar 4 bemoliem pie atslēgas.

Avoti: KV

fo.   saīs., novec.

1. Folio, formāta apzīmējums grāmatu spiestuvēs.

Avoti: KV

FOA   saīs.

1. Piegādāts līdz lidmašīnai (angļu "free on airplane").

Avoti: SV08

FOAD   saīs., vulg.

1. Atšujies, ej dirst (angļu "f'off and die").

Avoti: īsz

foajē   nelok., v.

1. Telpa (teātrī, kinoteātrī u. tml.), kur publika var uzkavēties starpbrīžos vai pirms izrādes sākuma.

Avoti: LLVV

fob   saīs.; ek.

1. Nosacījums tirdzniecības darījumos, pēc kura pārdevējs apņemas nogādāt preces kuģī uz sava rēķina (angļu "free on board").

Avoti: Ang, LME

FOB   saīs.

1. Piegādāts līdz klājam (angļu "free of board").

Avoti: JtU

fobija

1. Uzmācīgas bailes, kas attīstās dažu psihožu gadījumā.

2. Salikteņu daļa - bailes, nepatika (piem., hidrofobija).

Avoti: SV99

fobiofobija

1. Bailes nobīties.

-fobisks

1. Salikteņu daļa - tāds, kas baidās, izrāda nepatiku, neieredz (piem., hidrofobs).

Avoti: SV08

fobofobija   med.

1. Bailes no fobijas.

Avoti: MSV

Foborga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 7200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Foboss

1. Marsa lielākais un tuvākais pavadonis; apriņķo Marsu 0,32 d 9350 km attālumā, forma neregulāra (27 x 21,5 x 19 km), daudz krāteru un gandrīz paralēlu plaisu.

Avoti: EV

-fobs

1. Salikteņu daļa - tāds, kas baidās, izrāda nepatiku, neieredz (piem., anglofobs).

Avoti: SV08

foburdons   mūz.

1. Agrīnās daudzbalsības veids, kas balstās uz sekstakordu (tercu un sekstu) paralēlu kustību, jo trijskaņa apakšējā balss (bass) parasti skanēja oktāvu augstāk; šķietamais bass.

2. Psalmu dziedājums vienā tonī, dažreiz arī vairākbalsīgi, vienmērīgā ritmā.

Avoti: ML, KV

Fockenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Bukaišu muižas un pagasta bijušais nosaukums.

Avoti: LPag

foco   mūz.

1. Uguns.

Avoti: Mūz

focoso   mūz.

1. Kvēli; ugunīgi.

Avoti: ML

Foča   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Foča"), Serbu Republikā, reģiona administratīvais centrs, 19800 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā, Izmiras ilā, 28000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

fočene   žarg.

1. Fotogrāfija.

Avoti: SLG

fočēt   žarg.

1. Fotografēt.

Avoti: SLG

fočēties   žarg.

1. Fotografēties.

Avoti: SLG

fočiks   žarg.

1. Fotoaparāts.

Avoti: SLG

fočuks   žarg.

1. Fotoaparāts.

Avoti: SLG

fodijs

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas audējputnu dzimtas ģints ("Foudia").

Maurīcijas fodijs— audējputnu dzimtas suga ("Foudia rubra").

Melnsarkanajs fodijs— Maurīcijas fodijs.

Seišelu fodijs— audējputnu dzimtas suga ("Foudia sechellarum") jeb Seišelu audējputns.

Avoti: ZvP

Fodža   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Foggia"), Apūlijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 149000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Fodžas province - Itālijas Apūlijas reģiona province ("Provincia di Foggia"), platība - 7190 kvadrātkilometru, 638000 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 64 komūnās.

Avoti: LpA, Wi

foe

1. Papua-Jaungvinejas dienvidu augstkalnos dzīvojoša cilts ar savu reliģiju.

Avoti: R1

foeniculum   lat.

1. Fenheļi.

Foeniculum vulgare— parastais fenhelis.

Foeniculum officinale— parastā fenheļa "Foeniculum vulgare" nosaukumma sinonīms.

Avoti: LD, Aug2

foens   novec.

1. Fēns - ierīce sausa, silta gaisa plūsmas iegūšanai.

Avoti: Ang

fofans   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: KZ

fogašs   novec.

1. Zandarta nosaukums Vīnē.

Avoti: KV

Fogelsbergs   vietv.

1. Vulkānisks masīvs ("Vogelsberg") Reinas Šīferkalnu austrumu daļā, Vācijā, augstākā virsotne - Taufšteins 774 m.

Avoti: PZT

foglietto   novec., mūz.

1. Galvenās partijas fragments, kas mazām notītēm ierakstīts kādas citas balss partijā pēc ilgākas pauzes, lai šī balss labāk orientētos, kur tai atkal jāuzsāk.

Avoti: KV

fogteja   novec.

1. Fogta amata iecirknis Livonijā vācu laikos, ap 1500. g.; vācu ordeņa valstī tādu bija 12.

Avoti: KV

fogtija

1. Neliela teritorija, kurā muižas amatpersona fogts izpildīja tiesas un citas funkcijas.

Avoti: SV96

Fogtlande   vietv.

1. Plato Vācijā ("Vogtland"), Tīringenē un Saksijā, starp Tīringenes Mežu un Rūdu kalniem.

Avoti: PZT

fogts   -a, v.; vēst.

1. Amatpersona (viduslaikos Livonijā, Vācijā) ar dažādām funkcijām (piemēram, pils un pils novada pārvaldītājs, tiesnesis, soģis).

Avoti: LLVV

Fogtsburga   vietv.

1. Fogtsburga Kaizerštūlē - pilsēta Vācijā ("Vogtsburg im Kaiserstuhl"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Fohburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Vohburg an der Donau"), Bavārijas federālajā zemē, 7700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Fohenštrausa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Vohenstrauss"), Bavārijas federālajā zemē, 7600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Foibe

1. mit. Grieķu mitoloģijā - debesu dieva Urāna un zemes dievietes Gajas meita, Apollona un Artemīdas vecāmāte.

2. astr. Fēbe - Saturna pavadonis.

Avoti: Mit, ZvD-203-26

Foibs   mit.

1. Viens no Apollona kā saules un dzejas dieva nosaukumiem.

Avoti: SV33

foiniks   novec.

1. Fēnikss.

Avoti: KV

foiniķieši   novec.

1. Feniķieši.

Avoti: KV

foins   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

Foitsberga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Voitsberg"), Štīrijas federālajā zemē, 9600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Fojāno   vietv.

1. Fojāno della Kjāna - pilsēta Itālijā ("Fioano della Chiana"), Toskānas reģiona Areco provincē, 9400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Fojnica   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Fojnica"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Centrālās Bosnijas kantonā, 1300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fok   apv.

1. Lieto, lai apzīmētu troksni, kas rodas, kam pamīkstam, lielam veļoties, arī spēcīgi, grūdienu veidā izpūšot gaisu.

Avoti: ĒiV

fok-   jūrn.

1. Salikteņu daļa - tāds (par apmastojuma vai takelāžas sastāvdaļām un burām), kas piestiprināts pie fokmasta (piem., fokbura, fokrāja u. c.).

Avoti: SV99

foka   novec.

1. Apakšējā rājzēģele uz priekšējā masta (fokmasta).

Avoti: KV

fokača

1. Senas izcelsmes itāļu maize, līdzīga picai, bet ar biezu pamatni un treknāka.

fokāls   fiz.

1. Saistīts ar fokusu.

Fokālā līnija— līnija, uz kuras atrodas staru kūļa fokusi pēc staru atspoguļošanās no sfēriskā spoguļa vai lūšanas optiskajā stiklā.

Avoti: SV99

fokālterapija   psih.

1. Dzīļu psiholoģijā praktizēta īslaicīga terapija.

Avoti: PsA

fokanēmas   med.

1. Nematožu ģints; atrodamas jūras zivis un dzīvniekos dažādās attīstības stadijās; izraisa anisakiozi.

Avoti: TM5

fokāra   novec.

1. Augšēģiptē mācīts vīrs, kas prot lasīt Korānu un rakstīt burvju rakstus.

Avoti: KV

fokbomis   jūrn.

1. Apaļkoks, pie kura piestiprināta pašapkalpojošās priekšburas apakšējā mala visā tās garumā.

Avoti: JūVM

fokbura   -as, s.

1. Trīsstūraina priekšbura, kas piestiprināta pie priekšējā masta.

Fokburas vinča— ierīce, ar kuru regulē fokšotes nostiepumu.

Avoti: LLVV, JūVM

fokers

1. Divu turbopropelleru lidmašīna.

Avoti: EpV

fokfalle   jūrn.

1. Falle, ar kuru paceļ un nolaiž fokburu.

Avoti: JūVM

Fokina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Brjanskas apgabalā, 13300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Krievijā, Piejūras novadā, 23100 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabalā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: Wi, LpA

Fokkengofskaja   vietv., vēst.

1. Tērvetes novada Bukaišu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

fokmasts   jūrn.

1. Kuģa priekšējais masts.

Avoti: ZTV

fokomēlija   med.

1. Attīstības kroplība, kad plaukstas un pēdas sākas no pleciem un gūžām.

Avoti: MSV

fokometrija   novec.

1. Optisko lēcu fokālo atstatumu mērīšana.

Avoti: KV

fokometrs   novec.

1. Aparāts optisko lēcu un lēcu sistēmu fokālo punktu un atstatumu noteikšanai.

Avoti: KV

fokrāja   jūrn.

1. Apakšējā rāja uz fokmasta.

Avoti: ZTV

fokrollers   jūrn.

1. Ierīce zem vai virs jahtas klāja, ar kuru ierēvē (uztin uz štagas) un atkal izrēvē (attin no štagas).

Avoti: JūVM

foks

1. jūrn. Fokbura - apakšējā taisnā bura pie burukuģa fokmasta; piestiprināma pie fokrājas.

2. novec. Fokuss.

Avoti: ZTV

Foksa   vietv.

1. Foksa basaeins - līcis Ziemeļu Ledus okeānā ("Foxe Basin"), starp Bafina Zemi un Melvila pussalu, Kanādas piekrastē, garums - 600 km, dziļums - līdz 200 m, gada lielāko daļu klāts ar ledu.

2. Foksa kalns - atrodas Kanādas ziemeļrietumos, Kordiljeros, Jukonas plato augstākā virsotne - 2404 m vjl.

Avoti: PZT, LpA

foksis   apv.

1. Troksnis, kas rodas, kam pamīkstam, lielam veļoties, arī spēcīgi, grūdienu veidā izpūšot gaisu.

Avoti: ĒiV

Foksleika   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fox Lake"), Ilinoisas štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

fokss   novec.

1. Fokstrots.

Avoti: Ang

Fokss   vietv.

1. Foksa baseins - līcis Ziemeļu Ledus okeānā (angļu val. "Foxe Basin"), starp Bafina zemi un Melvina pussalu Kanādas piekrastē, garums - ~600 km, platums - 375 km, dziļums - līdz 110 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 9 m.

Avoti: LģE

fokstaga   jūrn.

1. Fokmasta staga.

Avoti: KV

foksteriers   novec.

1. Foksterjers.

Avoti: Ang

foksterietis   novec.

1. Foksterjers.

Avoti: Ang

foksterjers   -a, v.

1. Neliels medību suns, ar ko var medīt lapsas un āpšus alās; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: LLVV

fokstrots   -a, v.

1. Sarīkojumu pāru deja 2/4 vai 4/4 taktsmērā.

Avoti: LLVV

fokstrotts   novec.

1. Fokstrots.

Avoti: Ang

Fokšani   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Vrančas žudeca administratīvais centrs, 79300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

fokšote   jūrn.

1. Šote fokburas nostādīšanai vajadzīgajā leņķī pret vēju.

Fokšotes ēze— gredzenveida apkalums uz klāja, paredzēts fokšotes vadīšanai.

Fokšotes sliede— sliede, pa kuru pārvietojama fokšotes acs.

Avoti: JūVM

fokštaga   jūrn.

1. Štaga jahtas priekšgalā - pie tās stiprina trīsstūrainu priekšburu; fokmasta štaga.

Fokštaga ar gropi— no izturīga nerūsoša materiāla izgatavota stingra fokštaga ar gropi buras priekšējam līķim; tā paredzēta arī rollfoka ierīcē, ar kuru buru ierīēvē, uztinot uz štagas.

Fokštagas apkalums pie masta— fokštagas iestiprināšanai paredzēts nerūsoša metāla skavveida apkalums masta priekšpusē.

Fokšatagas izliekums— vājam iedarbojoties uz buru, fokštaga izliecas un neatrodas jahtas diametrālajā plaknē.

Avoti: JūVM

fokus   novec.

1. Fokuss.

Avoti: KV

fokusēšana

1. Asuma iestādīšana fotografējot; skaidra fotoattēla iegūšana, pamatojoties uz saistības likumsakarību, kāda pastāv starp fotoobjektīva projicētā attēla un fotografējamā objekta plakņu attālumu.

2. psih. Kāda koncentrācijas punkta izcēlums.

Avoti: ZTV, PsA

fokusēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Noregulēt objektīva fokusa garumu asa attēla iegūšanai kadrā vai uz ekrāna.

Avoti: LLVV

fokusgrupa   sociol.

1. Cilvēku grupa, kas ir kompetenti kādā šaurā jomā.

Fokusgrupas diskusija— grupveida diskusija, kurā piedalās cilvēki, kas ir kompetenti runāt par kādu šauru tematu.

Avoti: SsV

fokusņiks   žarg.

1. Viltnieks, blēdis; jokupēteris.

Avoti: SLG

fokuss   -a, v.

1. fiz. Punkts, kurā sakopojas gaismas staru kūlis, izejot caur optisko sistēmu.

Fokusa attālums— attālums no optiskās sistēmas vai lēcas optiskā centra līdz fokusam.

2. Viduspunkts, centrs, arī degpunkts.

Avoti: LLVV

fokuss   -a, v.; sar.

1. Veikls paņēmiens, triks.

2. parasti dsk. Untumi, iegribas, kaprīzes.

Avoti: LLVV

foķene   žarg.

1. Fotogrāfija.

Avoti: SLG

foķēt   žarg.

1. Fotografēt.

foķēties   žarg.

1. Fotografēties.

Avoti: SLG

foķiks   žarg.

1. Fotoaparāts.

Avoti: SLG

fol.   saīs., novec.

1. Receptēs lapas (lat. "folia").

2. Formāts.

Avoti: KV

folatre   novec.

1. Pārgalvīgs, vieglprātīgs.

Avoti: KV

Folbruka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fallbrook"), Kalifornijas štatā, 30500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

folderis   žarg.

1. Mape (informātikā).

Avoti: SLG

folgefondens   novec.

1. Tipisks plato glečers D Norvēģijā, kas sastāv gk. no firna.

Avoti: KV

Folgetsvīle   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Volketswil"), Cīrihes kantonā, 18000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Foli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Foley"), Alabamas štatā, 16200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

folia   novec.

1. Lapas (lat., daudzsk. no "folium"), gk. farmācijā.

Avoti: KV

folia   novec.

1. Veca portugāliešu deja trīsdaļtaktī.

Avoti: KV

foliants   -a, v.

1. Grāmata pusloksnes formātā.

2. Bieza, liela formāta grāmata.

Avoti: LLVV

folie   novec.

1. Muļķība, ārprātība.

Avoti: KV

foliēšana   novec.

1. Grāmatvedības grāmatu divu pretējo lappušu numurēšana ar vienu un to pašu numuru.

Avoti: TV

folija   -as, s.

1. Plāna (krāsaino metālu) loksne, lente.

2. poligr. Plāns papīrs vai caurspīdīga plēve ar uzklātu bronzas vai sausas krāsas pulvera kārtu (lieto attēlu izveidošanai uz grāmatu vākiem).

Folijas karstspiede— iespiešanas veids, izmantojot krāsainu foliju un karstu klišeju; folijas spožais materiāls atdalās no pamatnes un tiek piepresēts pie papīra loksnes.

3. novec. Kādas grāmatvedības grāmatas divas pretējās lappuses jeb lappāris.

Avoti: LLVV, TV

folija   mūz.

1. Sena spāņu un portugāļu deja ar dziedāšanu 3/4 taktsmērā; 18. gs. instrumentālā mūzikālēns, svinīgs raksturs.

Avoti: Mūz

folijizols   būvn.

1. Hidroizolācijas ruļļmateriāls, plāna rievota vai gluda alumīnija folija, kas no apakšas pārklāta ar bitumena vai gumijas aizsargkārtām.

Avoti: ZTV

folijskābe

1. Viens no B vitamīniem, dzeltena, kristāliska viela; folijskābes nepietiekamība organismā rada mazasinību.

Avoti: SV99

folikuli   biol.

1. Dziedzeru pūslīši.

2. Pūslīši, kuros veidojas olšūnas.

3. Limfātiskie mezgli.

4. Matu maisiņi.

Avoti: ZTV

folikulicīti   biol.

1. Šūnas, kas apņem zīdītāju olšūnu visā tās attīstības gaitā - ontoģenēzē.

Avoti: ZTV

folikulīns   biol.

1. Estrons - viens no sieviešu dzimumhormoniem, kas veidojas olnīcās.

Avoti: ZTV

folikulīnūrija   med.

1. Folikulīns urīnā.

Avoti: TM

folikulīts   med.

1. Ierobežots mata maisiņa ieejas iekaisums.

Avoti: SV69

folikulocīti

1. Šūnas, kas apņem zīdītāju olšūnu visā tās attīstības procesā - ooģenēzē.

Avoti: LPE

folikuloma   med.

1. Hormonāli aktīvs audzējs, kas cēlies no olnīcas granulārā apvalka šūnām.

Avoti: TM

folikuloze   med.

1. Slimība, kam raksturīga pārmērīga limfmezglu attīstība.

Avoti: MSV

folikulstimulētājhormons   biol.

1. Hipofīzes izstrādāts hormons, kas sekmē olnīcas pūslīša (folikula) augšanu; folikulus stimulējošais hormons; FSH.

Avoti: CaF

folinerīns   med.

1. No oleandra ("Nerium oleander L.") lapām izolēts glikozīds.

Avoti: TM

Folinjo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Foligno"), Umbrijas reģiona Perudžas provincē, 56300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

folīnskābe   med.

1. Pteroilglutamīnskābes atvasinājums, atrodams aknu ekstraktā; nepieciešams baktēriju "Leuconostoc citrovorum" augšanai; lieto megaloblastiskās anēmijas ārstēšanā.

Avoti: TM

folio

1. novec. Poligrāfijā grāmatas lappuses formāts, kas iegūts, standarta loksni pārliecot tikai uz pusēm.

2. Divas kontu grāmatas lappuses (kreisā un labā) ar vienu un to pašu kārtas numuru.

Avoti: SV99

foliografija   novec.

1. Želatīna foliju asējums, ko izmantoja iespiedumdarbos.

Avoti: KV

Foljānize   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Foglianise"), Kampānijas reģiona Benevento provincē, 3500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Folkaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Volkach"), Bavārijas federālajā zemē, 8700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

folkething   novec.

1. Dānijas tautas vietnieku nams.

Avoti: LME

folketings

1. Dānijas parlaments ar vienu palātu.

Avoti: LEV

folkevise   novec.

1. Tautas balāde Skandināvijā.

Avoti: KV

folkl.   saīs.

1. Folklorā sastopams (leksikogrāfijā).

Avoti: KiV

Folklenda   vietv.

1. Folklenda (Malvinu) salas (angļu val. "Falkland Islands", sp. val. "Islas Malvinas"), Folklenda Salu Kolonija - arhipelāgs Atlantijas okeāna dienvidrietumos, uz Patagonijas šelfa, Lielbritānijas valdījums, platība - 12200 kvadrātkilometru, 3100 iedzīvotāju (2008. g.).

2. Folklendu straume - aukstā straume Atlantijas okeānā, Dienvidamerikas piekrastē, no Folklenda salām līdz Laplatas grīvlīcim, Rietumvēju straumes atzars, ātrums 1-2 km/h, daudz aisbergu.

Avoti: LģE, PZT

folklora   -as, s.

1. Viens no tautas kolektīvās daiļrades veidiem (poētiskā tautas daiļrade, tautas mūzika, tautas horeogrāfija); tautas masu sacerējumi, kas ieguvuši noteiktu māksliniecisku formu un dzīvo tautā kā patstāvīgi daiļdarbi.

Avoti: LLVV

folklore   novec.

1. Folklora.

Avoti: Ang

folklorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar folkloru, tai raksturīgs; folkloristisks.

Avoti: LLVV

folkloristika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par folkloru.

Avoti: LLVV

folkloristisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar folkloru vai folkloristiku, raksturīgs folklorai vai folkloristikai.

Avoti: LLVV

folklorists   -a, v.

1. Folkloras speciālists.

Avoti: LLVV

folklorizācija

1. Literāru darbu, gk. dzejoļu (dziesmu) iekļaušanās folkloras tradīcijā, kad tie iegūst tautas daiļradei tipiskas iezīmes: mutvārdu izplatību, variēšanos, anonimitāti, sabiedrisku funkciju.

Avoti: EV

folklorizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Iegūt folkloras funkcijas (par daiļdarbu, skaņdarbu, deju).

Avoti: LLVV

folklors   novec.

1. Folklora.

Avoti: Ang

Folkmārzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Volkmarsen"), Hesenes federālajā zemē, 6800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

folkmetāls

1. "Metal" stila mūzika, kurā izmantoti tautas mūzikas un kultūras elementi, piemēram, instrumenti, u. tml.

Avoti: PL

folkmūzika

1. Tautas mūzika; virziens estrādes mūzikā (gk. balāžu vai kupleju veida dziesmas ar tekstiem par sociālām vai sadzīviskām tēmām un vienkāršu instrumentālo pavadījumu).

Avoti: SV99

folkroks

1. Mūzikas žanrs, kas izveidojies no folkmūzikas un rokmūzikas.

Avoti: SV99

folks

1. Virziens estrādes mūzikā; tautas mūzikai tuvas balādveida melodijas ar tekstiem par aktuālām sociālām un politiskām tēmām, uzsvērti vienkāršs instrumentāls pavadījums.

Avoti: LPE

Folkstona   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Folkestone"), Anglijas dienvidaustrumos, osta Padekalē krastā, 46700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

folksvāgens   žarg.

1. Automašīna "Volkswagen".

Avoti: SLG

follā   žarg.

1. Piedzēries.

Avoti: Žrg

folleris   žarg.

1. Alkoholiska dzēriena pudele (parasti pusstops).

Avoti: SLG

follete   novec.

1. Dāmu apģērba piederums 1760.-90. g., viegla auduma trijstūrains, nereti izrakstīts kakla lakats, kas apsedza dziļo kakla izgriezumu, vēlāk arī priekšā saturēts ar lentu vai puķu pušķi.

Avoti: KV

follijs

1. Vara monēta Senajā Romā, kalta pēc 293.-296. g. naudas reformas.

2. Bizantijā vara monēta, kalta Anastasija I valdīšanas laikā (491.-518. g.).

Avoti: LPE

follikulīts   novec.

1. Strutains matu maisiņu iekaisums, kura cēlonis ir strutu baktērijas.

Avoti: KV

follikuls   novec.

1. Limfoīdu audu mezgliņi orgānu gļotādā.

Avoti: KV

Follonika   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Follonica"), Toskānas reģiona Grosetas provincē, 21300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

folo

1. Viena no senufi tautas ciltīm, dzīvo Kotdivuāras, Mali un Burkinfaso robežrajonos, valoda pieder pie guru grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults), daļa - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Folrivera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fall River"), Masačūsetas štatā, 88700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

fols   žarg.

1. Noteikumu pārkāpums (sporta spēlēs); personiskā piezīme (basketbolā).

Avoti: SLG

Folvarcieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LC

folvarks   vēst.

1. Pusmuiža Latgalē 18. un 19. gs.; vairākas šādas pusmuižas piederēja dominikāņu klosterim.

Avoti: JkV

folverks   vēst.

1. Muižnieku saimniecības veids Centrāleiropas un Austrumeiropas zemēs līdz 19. gs. vidum (Polijā līdz 1944. g.).

2. Lauku lielsaimniecība Latgalē un Augšzemē no vēlā feodālisma līdz 20. gs.

Avoti: SV99

folverķis   novec.

1. Folverks.

Avoti: LME

Foļvarka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

3. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Foļvaroka" nosaukuma variants.

4. Cīmotas Foļvarka - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Cīmotys Foļvarka— Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Cīmotas Foļvarka" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Foļvarki   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Foļvarka" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

foļvarkieši

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Foļvarka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Foļvarkova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

foļvarkovieši

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Foļvarka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Foļvarks   vietv.

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Foļvarka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

foļvarocieši

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Foļvaroka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Foļvaroka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

Avoti: LC

foļverki   novec.

1. Lauku saimniecības Latgalē ar vidējo platību ap 45 ha, kas izveidojās uz bijušo muižu zemes 1920. gadu agrārajā reformā.

Avoti: KV

foļvorcieši

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Foļvorcieši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

fomas

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma sferopsīdu dzimtas ģints ("Phoma"), gk. saprofīti uz nokaltušām augu daļām, ~200 s., Latvijā konstatētas ~40 s.

Avoti: LD

Fomboni   vietv.

1. Pilsēta Komoru Savienībā ("Fomboni"), Mvali salas administratīvais centrs, 18300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PuA

fomes   lat.

1. Himenohēšu dzimtas piepju sēņu ģints "Phellinus" senāks nosaukums.

Fomes annosus— skuju koku sakņu puve.

Fomes fomentarius— posaspiepe (peses piepe).

Fomes fulvus— plūmju piepe.

Fomes igniarius— neīstā posaspiepe.

Fomes ribis— jāņogulāju piepe.

Avoti: LLx

fomičs   žarg.

1. Zagļu lauznītis ar vienu smailu un otru plakanu galu.

Avoti: KZ

fomitopsis   lat.

1. Piepju sēņu dzimtas ģints.

Fomitopsis pinicola— apmalotā piepe.

Avoti: LD

fomka   žarg.

1. Zagļu lauznītis ar vienu smailu un otru plakanu galu.

Avoti: KZ

Fomkina   vietv.

1. Rēzeknes novada Stoļerovas pagasta apdzīvotās vietas "Fomkini" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Fomkini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Stoļerovas pagastā.

Avoti: LC

fomkinieši

1. Rēzeknes novada Stoļerovas pagasta apdzīvotās vietas "Fomkina" iedzīvotāji.

Avoti: V1

fomopse

1. dsk. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma sferopsīdu dzimtas ģints ("Phomopsis"), parazīti, retāk saprofīti uz lakstaugu lapām un stublājiem, koku un krūmu stumbriem; ~100 s., Latvijā konstatētas ~35 sugas.

Avoti: LD

fomori   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - briesmīga izskata laupītāju tauta, kas cēlusies no Noasa nolādētā dēla Hama.

Avoti: PmV

fomoze   novec.

1. Augu slimību grupa, kas parādās kā augu virszemes daļu (lapu, lapu kātu, stumbru, zaru) plankumainība un sakņu bumbuļu puve, ierosina Phoma ģints sēnes, kas pieder pie nepilnīgi pazīstamas sēņu grupas (Fungi imperfecti), piknidāļu rindas (Pycnidiales).

Avoti: LxE

fon-   med.

1. Salikteņos norāda uz balsi vai skaņu.

Avoti: MSV

fon

1. Partikula daudzu vācu uzvārdu priekšā - cēlies no (tādas un tādas muižnieku dzimtas).

Avoti: SV99

fonācija

1. Balss aparāta vienlaicīgo artikulāciju kopums; runas skaņu izrunāšana.

Avoti: SV99

fonaksija   novec.

1. Balss vingrināšana, seno grieķu dziedāšanas un runas māksla.

Avoti: KV

fonari   žarg.

1. Acis.

Avoti: SLG

fonāri   žarg.

1. Acis.

Avoti: Žrg

fonarjs   žarg.

1. Zilums.

Avoti: KZ

fonars   žarg.

1. Automašīnas lukturis.

2. Zilums (zem acs).

Avoti: SLG

fonārs   žarg.

1. Automašīnas lukturis.

2. Zilums (zem acs).

Avoti: SLG

fonastēnija   med.

1. Funkcionāls balss vājums no noguruma.

Avoti: MSV

fonautografs   novec.

1. Ierīce kāda skanoša ķermeņa vibrējumu atzīmēšanai.

Avoti: KV

fonce   novec.

1. Tumšs (par krāsām).

Avoti: KV

fond   novec.

1. Pamats, dibens, lietas kodols.

2. Pavāru mākslā cepeša sula, no kā pagatavo mērci.

Avoti: KV

fonda   novec., sp.

1. Pirmās šķiras viesnīca.

Avoti: KV

fondaco   novec.

1. Viduslaikos svešu tautu tirgus nami Itālijā un Orientā.

Avoti: KV

fondamento   mūz.

1. Pamatbalss (bass).

Avoti: KV

fondant   novec.

1. Pildītas konfektes.

Avoti: KV

fondapgādātība

1. Centralizētās plānošanas sistēmas ekonomikas rādītājs, kas raksturo materiālajā ražošanā nodarbināto apgādātību ar ražošanas pamatfondiem.

Avoti: LPE

Fondi   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fondi"), Lacio reģiona Latīnas provincē, 38000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

fondī

1. No kausēta siera, baltvīna un garšvielām gatavots ēdiens.

Avoti: SV99

fondietilpība

1. Ražošanas pamatfondu izmantošanas efektivitātes rādītājs; noteic kā pamatfondu vērtības attiecību pret produkcijas (bruto, preču vai tīras produkcijas) vērtību.

Avoti: EV

fondouk   arābu val.

1. Iebraucamā vieta, saukta arī par karavānserālu; tirgoņu karavānu naktsmītne.

Avoti: Tc

fonds   -a, v.

1. Tas, kas ir (kā) krājums, rezerve.

2. Naudas līdzekļi vai materiāli, kas paredzēti kādam mērķim.

Fondu emisija— akciju kapitāla pieaugums kādā uzņēmumā, ieskaitot akciju kapitāla fondus vai sadalāmo peļņu.

Apgrozāmie fondi— uzņēmuma ražošanas fondu daļa, kura tiek pilnīgi patērēta ražošanas procesā vienā ražošanas periodā un kuras vērtība pilnīgi pāriet uz jauno darba produktu.

Ārštata fonds— līdzekļi, kas iestādes budžetā paredzēti to cilvēku atalgošanai, kuri nav šīs iestādes štata darbinieki.

3. Organizācija, iestāde, kas sniedz materiālu pabalstu (parasti radošiem darbiniekiem).

Avoti: LLVV

fondue   fr.

1. Pavāru mākslā olu maisījums ar sieru.

Avoti: KV

fonduks   novec.

1. Veca turku monēta.

Avoti: KV

Fondulaka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fond du Lac"), Viskonsinas štatā, 42900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

fonēma   -as, s.; val.

1. Mazākā skaņu valodas vienība, kas šķir vārdu un morfēmu skanējumu.

Avoti: LLVV

fonemātika   val.

1. Zināšanu joma, kurā ietilpst fonētika, fonoloģija, kā arī fiziskie, fizioloģiskie un psiholoģiskie skaņu veidošanas aspekti.

Avoti: VsV

fonemātisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar fonēmu, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

fonēmika   val.

1. Fonoloģijas daļa, kurā pēta fonus, kā lineāras segmentu rindas vienības un to apvienošanos fonēmās.

Avoti: VsV

fonendoskiaskops   med.

1. Fonendoskops, kas kombinēts ar fluorescējošu ekrānu sirds kustību novērošanai auskultācijas laikā.

Avoti: TM5

fonendoskops   -a, v.; med.

1. Instruments sirds un plaušu izklausīšanai.

Avoti: LLVV

fonētika   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Valodniecības nozare, kas pētī valodas skaņas, to pārmaiņas, vārda uzsvaru, zilbi, tās intonāciju, runas intonāciju; skaņu mācība.

2. Skaņu kopums, to īpašības (kādā valodā).

Fonētikas līmenis— valodas apakšsistēma, kuru veido valodas skaņu un prosodisku elementu kopums to savstarpējās attieksmēs.

Avoti: LLVV

fonētiķis   -ķa, v.; val.

1. Fonētikas speciālists.

Avoti: LLVV

fonētisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar fonētiku (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar fonētiku (2), tai raksturīgs.

Fonētiskā analīze— valodas skaņu un citu runas līdzekļu noteikšana, pamatojoties uz runas orgānu darbību un skaņu akustiskajiem rādītājiem (intensitāti, svārstību biežumu jeb frekvenci un ilgumu).

Fonētiskā transkripcija— izrunas apzīmējums pēc īpašas zīmju sistēmas.

Fonētiskā alternācija— regulāra skaņu mija pēc valodā dzīviem fonētiskajiem likumiem.

Fonētiskais dialektisms— dialektisms, kurš no literārās valodas ekvivalenta atšķiras tikai pēc skanējuma.

Fonētiskais raksts— raksts, kurā grafiskā zīme ir atsevišķas skaņas vai fonēmas apzīmējums.

Fonētiskais vārds— vārdu savienojums, kurā uzsvērta ir tikai viena zilbe.

Fonētiskie līdzekļi— līdzekļi, kas nodrošina runas skanējumu.

Fonētiskā anafora— līdzīgu skaņu atkārtojums teksta posmu sākumā.

Fonētiskā epifora— līdzīgu skaņu atkārtojums teksta posmu beigās.

Avoti: LLVV, VsV

foni

1. Tauta, dzīvo Beninas dienvidos, arī Togo, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kva apakšgrupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi, daļa musulmaņi vai kristieši.

Avoti: LPE

foniatrija   med.

1. Balss traucējumu terapija.

Avoti: MSV

fonika

1. Poētiskās runas skaņu organizācija (skaņu pieraksts, ieskaņošana, eifonija).

2. mūz. Akorda, arī intervāla vai klastera skaņkrāsa, ko uztveram neatkarīgi no funkcionālās nozīmes skaņkārttonālajā sistēmā, bet gan no sastāva, dubultojumiem vai to trūkuma, tembra un tembra mikstūru kolorīta, šaurā vai plašā salikuma utt.

Avoti: SV69, MūV

fonisms   psih.

1. Dzirdes priekšstatu rašanās redzes un citu priekšstatu (kas nav dzirdes priekšstati) ietekmē.

Avoti: SV69

fono-

1. Salikteņu daļa ar nozīmi 'skaņas-'.

Avoti: SV96

fonoautogrāfs

1. Mehāniska ierīce skaņas ierakstīšanai, bet ne atskaņošanai.

fonoelektrokardiogrāfs   med.

1. Aparāts ar diviem katodstaru osciloskopiem un fluorescējošu ekrānu; tas ļauj vienlaikus vizuāli novērot divas parādības; fonogrammu un elektrogrammu; fonogrammu un sfigmogrammu; elektrogrammu un sfigmogrammu.

Avoti: TM5

fonofobija   med.

1. Slimīgas bailes no skaļas runas vai trokšņa.

Avoti: MSV

fonoforēze

1. Medikamentu ievadīšana organismā caur ādu, izmantojot ultraskaņu.

Avoti: SV08

fonofors   med.

1. Elektrisks skaņu pastiprinātājs aparāts vājdzirdīgajiem.

Avoti: MSV

fonognomika   novec.

1. Māksla spriest par cilvēka domām pēc viņa balss vai runas.

Avoti: KV

fonogrāfs   -a, v.

1. Mehāniska ierīce skaņu ierakstīšanai vaska veltņos un ieraksta atskaņošanai.

Avoti: LLVV

fonogramma   -as, s.

1. Skaņu ieraksts (piemēram, magnetofona lentē, kinolentē, skaņuplatē).

Fonogrammas producents— fiziskā vai juridiskā persona, kura uzņemas iniciatīvu un ir atbildīga par izpildījuma skaņu, citu skaņu vai skaņu atveidojuma pirmās fiksācijas veikšanu.

Avoti: LLVV, AtL

fonokardiogrāfija   med.

1. Sirdsdarbības skaņu svārstību reģistrācija ar aparātu - fonokardiogrāfu.

Avoti: ZTV

fonokardiogramma   med.

1. Sirdsdarbības radīto toņu un trokšņu grafisks pieraksts.

Avoti: SV96

fonola   novec.

1. Mehāniskas klavieres, kuru spēlē stipruma grādu un tempa ātrumu var regulēt pats spēlētājs.

Avoti: KV

fonolīts

1. Efuzīvs iezis, parasti zaļganpelēks, skaldās plānās plāksnītēs, uzsitot tām ar āmuru, rodas īpatnēja skaņa (zvanošais akmens).

Avoti: LPE

fonoloģija   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Fonētikas nozare, kas pētī skaņu funkcijas valodā.

Fonoloģijas likums— likums, kas regulē valodas skanisko elementu funkcijas un skaņu attieksmju (saistīšanās) modeļus.

Ģeneratīvā fonoloģija— fonoloģijas apakšnozare, kurā morfēmas analizē ciešā saistībā ar to fonētiskajiem komponentiem, izmantojot fonētisku pazīmju matricu.

Avoti: LLVV, VsV

fonoloģisks   -ais; s. -a, -ā, val.

1. Saistīts ar fonoloģiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar skaņu funkcijām valodā, tām raksturīgs.

Fonoloģiskā analīze— valodas skanisko elementu funkciju un skaņu attieksmju (saistīšanās) modeļu noteikšana.

Fonoloģiskā opozīcija— pēc binārajām akustiskajām un auditīvajām pazīmēm noteikts pretstats fonoloģijā.

Fonoloģiskā zīme— zīme, ko izmanto fonoloģiskā pierakstā, lai norādītu uz kādas fonoloģiskas pazīmes piemitību, maiņu vai apstākļiem.

Avoti: LLVV

fonomānija   med.

1. Nepārvarama tieksme izdarīt slepkavību.

Avoti: MSV

fonometrija

1. Mācība par skaņas stipruma mērīšanu.

Avoti: SV08

fonometrs

1. Aparāts skaņas stipruma mērīšanai.

Avoti: SV69

fonomiogrāfija   med.

1. Grafiska muskuļu kontrakcijas skaņu reģistrācija.

Avoti: MSV

fonomiogramma   med.

1. Grafisks muskuļu kontrakcijas skaņu attēls.

Avoti: MSV

fonomioklonija   med.

1. Stāvoklis, kad, auskultējot muskuli, dzirdama skaņa, kas norāda uz neredzamām fibrilārām kontrakcijām.

Avoti: MSV

fonons   fiz.

1. Kvazidaļiņa, kondensētas vides elastisko svārstību lauka kvants, bozons ar nulles spinu, kas atbilst kristāla atomu kolektīvu elastisko svārstību vilnim ar enerģiju E=hv un kvaziimpulsu p=hn/l (h - Planka konstante, v - svārstību frekvence, n - viļņu izplatīšanās ātrums, l - viļņu garums).

Avoti: ZTV, FF

fonopātija   med.

1. Runas orgānu slimība vai funkciju traucējumi.

Avoti: MSV

fonopsija   med.

1. Subjektīva krāsas sajūta, kas rodas, uztverot skaņu.

Avoti: MSV

fonoreceptors   med.

1. Skaņu receptors.

Avoti: MSV

fonoselektoskops   med.

1. Auskultācijas aparāts, kas dod iespēju izdzēst zemākos (normālos) plaušu toņus, izceļot augstākos, patoloģiskos trokšņus.

Avoti: TM5

fonoskopisks

1. Saistīts ar skaņu ierakstu izpēti, salīdzināšanu.

Avoti: SV99

fonoskops

1. Aparāts runas fonētisko īpatnību un attiecīgo lūpu un sejas muskuļu kustību pētīšanai.

Avoti: SV69

fonostetogrāfs   med.

1. Aparāts, kas krūškurvja toņus pastiprina, filtrē un uzņem platē.

Avoti: TM5

fonostilistika   val.

1. Stilistikas apakšnozare, kurā pēta stilistiski un emocionāli ekspresīvus fonētiskos valodas līdzekļus, piemēram, vārdu vai vārdformu izrunas variantus, runas intonāciju, uzsvaru, onomatopoēzi, aliterāciju, asonansi.

Avoti: VsV

fonotaktika   val.

1. Fonoloģijas apakšnozare, kurā pēta, kā konkrētās valodas fonēmas vai citas fonoloģiskās vienības var savienot, lai veidotu zilbes un vārdus ar pieļaujamajām līdzskaņu kopām; kāda vokāļu un konsonantu secība ir iespējama konkrētajā valodā un kādās pozīcijās vārdos un zilbēs šīs skaņu kopas un secība var būt.

Avoti: VsV

fonotēka   -as, s.

1. Sistematizēts skaņu ierakstu krājums, krātuve.

Avoti: LLVV

-fons   salikteņos

1. Salikteņu otrā daļa - skaņa (piem., telefons).

Avoti: SV99

fons   -a, v.

1. Virsmas daļa (piemēram, gleznā, zīmējumā, bareljefā), kurai ir pakārtota nozīme un uz kuras izceļas galvenie kompozīcijas elementi.

2. mūz. Melodija vai pavadījums, uz kura izceļas galvenā tēma, melodija.

3. Mūzika, skaņas, trokšņi (piemēram, radioraidījumā, kinofilmā), kas raksturo vidi, darbību.

4. Vide, apkārtne, apstākļu kopums.

Radioaktīvais fons— jonizējošais starojums, kas rodas neatkarīgi no pētījamā jonizējošā starojuma avota.

5. inf. Darbs, programma vai process, ko izpilda reizē ar citiem darbiem, programmām vai procesiem un kam attiecībā pret tiem parasti ir mazāka prioritāte.

6. inf. Displeja ekrāna vai tā daļas, uz kuras attēlotas rakstzīmes, iekrāsojums (piem., melnas rakstzīmes uz balta ekrāna vai otrādi).

7. val. Mazākais valodas fonētiskais segments (skaņa) pirms tā identificēšanas ar konkrētu valodas patskani, divskani, līdzskani vai atbilstošo fonēmu.

Avoti: LLVV, D3, VsV

fons   -a, v.

1. Skaņas skaļuma mērvienība - skaņas skaļuma līmenis ir 1 fons, ja skaņas spiediena līmenis tāda paša skaļuma skaņai ar 1 kHz frekvenci ir 1 dB.

Avoti: LLVV, FF

fons   novec.

1. Vācu muižnieka pievārds, vēlāk uzskatīts tikai par uzvārda daļu.

Avoti: KV

Fonseka   vietv.

1. Fonsekas līcis - atrodas Klusā okeāna austrumu daļā ("Golfo de Fonseca"), Salvadoras, Hondurasas un Nikaragvas piekrastē, garums - 74 km, platums - līdz 90 km, pie ieejas - 35 km, dziļums - līdz 27 m.

Avoti: PZT

fontaine   novec.

1. Fontāna.

Avoti: KV

fontāna   novec.

1. Aka, īpaši strūklaka.

Avoti: KV

fontanāliji   mit.

1. Avotu dievam Fontam veltīti svētki senajā Romā, kurus svinēja 13. oktobrī, kad avotos meta ziedu vītnes un ar ziediem izrotāja akas.

Avoti: Mit

fontanela   novec.

1. Galvas kausa sprauga, kādas jaunpiedzimušiem atrodas starp atsevišķiem tā kauliem.

Avoti: LME

fontanella   novec.

1. Avotiņš, maziem bērniem sprauga starp galvas kausa kauliem, kura pārvilkta tikai saišķaudiem.

Avoti: SV33

Fontanellato   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fontanellato"), Emīlijas-Romanjas reģiona Parmas provincē, 7000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

fontāns   -a, v.

1. Šķidruma strūkla, ko no caurules vai plaisas (parasti uz augšu) izmet spiediena spēks.

2. Strūklaka.

Avoti: LLVV

fontanžs

1. Baroka laikmetā - augsta, vairākstāvīga dāmu galvasrota no muslīna, mežģīnēm un lentēm uz stiepļu karkasa; bija modē 1680.-1720. g.

Avoti: SV08

Fontēna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Fontaine"), Ronas-Alpu reģiona Izēras departamentā, 22200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

Fontenblo   vietv.

1. Apdzīvota vieta Francijā ("Fontainebleau"), uz dienvidaustrumiem no Parīzes, 16200 iedzīvotāju (2006. g.), ietver izcilu franču renesanses arhitektūras pieminekli - karaļa pils ansambli (XVI-XVII gs.).

Avoti: PZT

Fontene   vietv.

1. Fontene l Eveke - pilsēta Beļģijā, Valonijas reģiona Eno provincē, 17200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Fontenē   vietv.

1. Fontenē a Rozā - pilsēta Francijā ("Fontenay-aux-Roses"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, 23300 iedzīvotāju (2010. g.); Fontneoroza.

2. Fontenē pie Buā - pilsēta Francijā ("Fontenay-sous-Bois"), Ildefransas reģiona Valdemarnas departamentā, 53100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

fontes   novec.

1. Romiešu tiesību literatūra, zināšanu par romiešu likumiem avoti.

Avoti: KV

fintinalaceae   lat.

1. Avotsūnu dzimta.

Avoti: LD

fontinālijas   vēst.

1. Avotu jeb aku svētki senajā Romā, ko svinēja 13. oktobrī par godu avotu nimfām.

Avoti: KV

fontinalis   lat.

1. Avotsūnas.

Fontinalis antipyretica— parastā avotsūna.

Fontinalis dalecarlica— Dalekarlijas avotsūna.

Fontinalis hypnoides— hipnu avotsūna.

Avoti: LD

Fontneoroza   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Fontenay-aux-Roses"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, 23300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Nfī

fonts   inf.

1. Noteikta lieluma un stila rakstzīmju komplekts.

Avoti: SV99

fonts   žarg.

1. Griba; patika; vēlēšanās.

Avoti: SLG

Fonts   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - avotu dievs, dieva Jāna un nimfas Jūturnas dēls.

Avoti: Mit

Fontvielle   vietv.

1. Fonvjeija - pilsēta Monako Firsistē.

Avoti: LpA, PuA

Fonvjeija   vietv.

1. Pilsēta Monako Firsistē, 3600 iedzīvotāju (2008. g.); Fontvielle.

Avoti: LpA, PuA

Foņoda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Šomoģas meģē, 4800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

food   angļu val.

1. Barība, uzturs.

Junk food— nepilnvērtīga barība (čipsi, gāzētie dzērieni, saldumi, uzpūstā kukurūza u. tml.); ātri pagatavojama barība.

Avoti: PL

foot   angļu val.

1. Angļu pēda, puse no jarda, 0,305 m.

Avoti: KV

football   novec.

1. Futbols.

Avoti: KV

fops   novec.

1. Āksts, vientiesis, modes āksts.

2. Muļķis.

Avoti: KV, Ang

FOQ   saīs.; ek.

1. Piegādāts līdz piestātnei (angļu "free on quay").

Avoti: LatV

for   žarg., nelok.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

FOR   saīs.; ek.

1. Piegādāts līdz kuģa bortam (angļu "free on rail").

Avoti: LatV

Fora   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 19000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

foraminifera   lat.

1. Foraminīferas.

Avoti: LD

foraminīfera   biol.

1. dsk. Vienšūņu sarkodīnu klases sakņkāju apakšklases kārta ("Foraminifera"), ūdensdzīvnieki, vienšūnas organismi, kuru ķermeni apņem čaula mīt tikai sāļās jūrās, Latvijā to čaulas atrodamas nogulumiežos.

Foraminīferu analīze— viens no visplašāk izplatītajiem mikropaleontoloģisko analīžu veidiem nogulumiežu stratigrāfiskajos pētījumos.

Avoti: ZTV

Forano   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Forano"), Lacio reģiona Rieti provincē, 3000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Forarlberga   vietv.

1. Austrijas federālā zeme, platība - 2601 kvadrātkilometrs, 366377 iedzīvotāj1 (2008. g.), administratīvais centrs - Brēgenca, robežojas ar Tiroli, kā arī ar Šveici un Vāciju.

Avoti: PuA

Forbaha   vietv.

1. Forbaka - pilsēta Francijā ("Forbach").

Avoti: Wi

Forbaka   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Forbach"), Lotringas reģiona Mozeles departamentā, 21500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa, LpA

forbiāts   novec.

1. Preparāts augsnē sastopamo augu kaitēkļu (nematodu, kāpostu mušas olu un kāpuru u. c.) apkarošanai, satur 20% dimetilditiokarbamīnskābes metilesteri.

Avoti: LxE

Forburga   vietv.

1. Ēku komplekss Rīgā starp Eksporta, Sakaru, Ausekļa ielu un Vašingtona laukumu, uzbūvēts 1913.-1914. g.

Avoti: LE1

force   novec.

1. Spēks, vara, stiprā puse.

Force majeure— nepārvarama vara, ārkārtējs gadījums, ko nevar ne paredzēt, ne novērst.

Avoti: KV

forcipresūra   med.

1. Asiņošanas apturēšana, aizspiežot asiņojošo asinsvadu ar speciālu maigli.

Avoti: TM

Fordefransa   vietv.

1. Fortdefransa - pilsēta Mazajās Antiļu salās.

Avoti: LpA, PuA

fordevinds   jūrn.

1. Burukuģa kurss, kas sakrīt ar vēja virzienu.

2. Burukuģa kursa izmaiņa, kad, mainot halzi, kuģa pakaļgals šķērso vēja virzienu.

Avoti: ZTV

fordicidia   novec.

1. Romas kvirītu vispārēji pavasara (15. febrārī) un lopkopības svētki.

Avoti: KV

fordisms

1. Ražošanas organizācijas sistēma, kuras pamatā ir masveida ražošanas procesu standartizācija, unifikācija un konveijerizācija.

Avoti: SV99

fordizācija   novec.

1. Uzņēmumu pārkārtošana ieviešot masveida ražošanas procesu standartizāciju, unifikāciju un konveijerizāciju.

Avoti: TV

fords

1. Vieglo automašīnu marka.

Avoti: EpV

fordson   novec.

1. Traktoru marka.

Avoti: LLx

forekss   saīs., ek.

1. Valūtas birža (angļu "foreign-exchange market, forex") - starptautisks valūtas tirgus, kura dalībnieki pērk un pārdod valūtu, lai gūtu peļņu no valūtas kursu svārstībām vai ierobežotu ar šīm svārstībām saistīto risku.

Avoti: EF

forele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. sar. Vairāku lašu dzimtas saldūdens zivju sugu un šķirņu nosaukums.

Ezera forele— Latvijas ezeros sastopama zivs (ezera lasis) zaļu vai pelēku muguru, melniem plankumiem sānos un uz muguras spurās (kur tie apaļi).

Jūras forele— taimiņš ("Salmo trutta"), sīkāka par lasi un druknāku ķermeni, zilpelēku muguru, sudrabbaltiem vai iedzelteniem sāniem, ar nekārtīgiem melniem plankumiem.

Strauta forele— taimiņa saldūdens forma ("Salmo trutta morpha fario"), druknāka par jūras foreli, sarkanām un melnām lāsēm sānos, kurām apkārt citādas krāsas gredzens.

Varavīksnes forele— polimorfa lašu dzimtas suga ("Oncorhynchus myksis syn. Salmo gairdneri, Salmo irideus"), kas ietver vairākas morfoekoloģiskas formas un selekcionētas šķirnes.

Avoti: LLVV, LD

forenzisks   med.

1. Juridisks; attiecīgs uz tiesu, tieslietām.

Avoti: TM

Forest   saīs.

1. Pētniecība un tehnoloģiju attīstība mežsaimniecībā ("research and technological development in the forestry sector").

Avoti: PnR

forex   ek.; angļu val., saīs.

1. Ārpusbiržas tirgus, kurā pircēji un pārdevēji veic valūtas transakcijas ("foreign exchange").

Avoti: SbV

forēzija   biol.

1. Organismu savstarpējo attiecību forma, kad viens organisms izmanto citu organismu pārvietošanās un izplatīšanās vajadzībām.

Avoti: ZTV

forfait   fr.

1. Noziegums, pārkāpums.

Avoti: KV

forfeitings

1. Ārējo ekonomisko operāciju kreditēšana, kur no eksportētāja pērk importētāja akceptētus vekseļus.

Avoti: SV99

forficulidae   lat.

1. Auslīžņi, plaši izplatīta kukaiņu dzimta ādspārņu kārtā.

Avoti: KV

forficula   lat.

1. Kukaiņu klases ādspārņu kārtas ģints.

Forficula auricularia— parastā spīļaste.

Avoti: LD

forgals   žarg.

1. Priekšgals.

Avoti: Sin

forhands   novec.

1. Sitiens no labās puses tenisā vai galda tenisā.

Avoti: Ang

forhends   novec.

1. Sitiens no labās puses tenisā vai galda tenisā.

Avoti: Ang

Forheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Forchheim"), Bavārijas federālajā zemē, 30700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

fori

1. Tautība, dzīvo Sudānā, Darfuras plato, valoda pieder pie Austrumsudānas valodām, reliģija - islāms (sunnisms), no XVI gs. līdz XX gs. sākumam veidoja Darfuras sultanāta etnisko pamatu.

Avoti: PZT

forīgs   žarg.

1. Labs.

Avoti: Žrg

forija   med.

1. Salikteņu beigu daļa, kas norāda uz redzes ass sliecību novirzīties no normas.

Avoti: MSV

Forīna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Forino"), Kampānijas reģiona Avellīno provincē, 5400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

forints

1. Ungārijas naudas pamatvienība; vienāda ar 100 filleriem.

Avoti: SV99

Forio   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Forio"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 16700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Foristleika   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Forest Lake"), Minesotas štatā, 19400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Foristsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Forrest City"), Ārkanzasas štatā, 14800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Forkijs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - jūras dievība, zemes dievietes Gajas un pirmatnējo ūdeņu dievības Ponta dēls, kurš kopā ar savu māsu Kēto radījis daudzus briesmoņus - gorgonas, grajas, Ehidnu un čūsku, kas sargā zelta ābolus.

Avoti: Mit

Forkornersa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Four Corners"), Oregonas štatā, 15900 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Four Corners"), Floridas štatā, 26100 iedzīvotāju (2010. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Four Corners"), Teksasas štatā, 12400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

forlana   novec.

1. Ļoti jautra deja 6/4 vai 6/8 taktī, sastopama 18. gs. sākumā, piem., Baha un Telemana darbos.

Avoti: KV

forlande

1. Priekšzeme; jūras un aizjūras teritorija, ar kuru ostai ir sakari.

Avoti: SV96

Forleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 2460 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Forli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Forli"), Emīlijas-Romanjas reģiona Forli-Čezēnas provinces administratīvais centrs, 116100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Forli-Čezēna   vietv.

1. Forli-Čezēnas province - Itālijas Emīlijas-Romanjas reģiona province ("Provincia di Forli-Cesena"), platība - 2377 kvadrātkilometri, 398300 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 30 komūnās.

Avoti: Wi

Forlimpopoli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Forlimpopoli"), Emīlijas-Romanjas reģiona Forli-Čezēnas provincē, 13100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

formā   žarg.

1. Būt zināmā garīgā vai fiziskā stāvoklī.

2. Piedzēries; alkohola reibumā.

Avoti: Žrg, SLG

forma   -as, s.

1. Ārējais veids, apveids (piemēram, priekšmetam).

2. Veidne.

// poligr. Virsma (ar iedobtu, reljefu vai cita veida attēlu), kas sagatavota iespiešanai; rāmī iestiprināts tipogrāfiskais salikums, kas sagatavots iespiešanai.

3. filoz. Eksistences veids, satura organizācija, struktūra.

4. Viens no vairākiem (dzīvu organismu) veidiem; paveids.

Bioloģiski attālas augu formas— vienas dzimtas, arī vienas ģints augi, kas ievērojami atšķiras pēc savām pazīmēm.

Ģeogrāfiski attālas augu formas— vienas dzimtas, arī vienas ģints augi no dažādiem, savstarpēji tāliem zemeslodes rajoniem.

5. Uzbūve, iekārtojums, struktūra (kā realizēšanai, izpausmei).

6. Māksliniecisko līdzekļu kopums (mākslas darba satura izteikšanai); mākslas darba žanrs, variants.

7. Noteikts paraugs.

8. Instrukcijā, nolikumā noteikts (vienāda šuvuma un krāsas) apģērbs (vienas profesijas vai grupas cilvēkiem).

9. val. Līdzeklis, veids (gramatisko kategoriju izteikšanai).

Formas tips— gramatiskās formas paveids atkarībā no formveidošanas paņēmiena un izmantotajiem līdzekļiem.

Infinīta forma— darbības vārda forma, kam nav personas nozīmes un personas galotnes, piemēram, nenoteiksme, divdabis, supīns.

10. parasti vsk. Stāvoklis, kad var pilnīgi parādīt savas spējas, māku, spēkus.

Avoti: LLVV, KnV

formācija   -as, s.

1. Periods cilvēku sabiedrības attīstībā; sabiedrības attīstības pakāpe, stadija; sabiedrisko parādību kopums (kādā laika periodā).

2. Komplekss, grupa, sistēma.

3. biol. Taksonomiska vienība, kas apvieno augu asociāciju grupas, kurām valdošo stāvokli veido viena un tā pati suga.

4. ģeol. Ģenētiski un tektoniski radniecīgs iežu komplekss.

5. Karaspēka vai civiliedzīvotāju vienība; formējums.

Avoti: LLVV

formaldehīds   ķīm.

1. Vienkāršākais aldehīds - metilspirta oksidācijas produkts, bezkrāsas gāze; izšķīdināts ūdenī, veido formalīnu.

Avoti: SV69

formalīns   -a, v.

1. Formaldehīda sķīdums ūdenī, bezkrāsains vai iedzeltens šķidrums ar asu, slāpējošu smaku, ko lieto dezinfekcijai, organisko vielu sintēzē u. c.

Avoti: ZTV, LLVV

formalīntrikrezols   novec.

1. Līdzīgu daļu formalīna un trikrezola maisījums, ko lieto pret zobu gangrēnu.

Avoti: KV

formālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Precīza ārējās formas ievērošana.

2. filoz. Filozofiska koncepcija, kas lietu un parādību formu atrauj no to satura.

3. Mākslā - teorija un metode, kas noniecina mākslas saturu un absolutizē mākslas darbu formas nozīmi.

4. mat. Matemātikas virziens, kas matemātikas pamatu problēmas risina ar formāli aksiomātisku konstrukciju palīdzību.

5. Nevajadzīga sīkumainība formalitāšu ievērošanā, ignorējot būtisko.

Avoti: LLVV, SV99

formālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar formālismu (2), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

formālists   -a, v.

1. Cilvēks, kas nekritiski ievēro formalitātes, ignorējot konkrētos apstākļus.

2. Formālisma (2) piekritējs.

Avoti: LLVV

formalitāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Likuma vai tradīcijas noteiktās kārtības ārējā forma.

2. pārn. Kaut kas, ko dara, tikai lai ievērotu likumus, instrukcijas u. tml.

Avoti: LLVV

formaliter   novec.

1. Formāli.

Avoti: KV

formalizācija

1. Materiālas vai ideālas sistēmas attēlošana ar simbolikas līdzekļiem (formulām, shēmām, grafikiem).

Avoti: EV

formalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot (kādas parādības, struktūras u. tml. aprakstu) ar noteiktiem formāliem paņēmieniem.

Avoti: LLVV

formāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar formu (3), tai raksturīgs.

Formālā loģika— loģikas nozare, kas pētī vienkāršākos pareizas domāšanas likumus un formas.

2. Saistīts ar formalitāti, tai raksturīgs.

3. Tāds, kas ir atrauts no būtības.

Avoti: LLVV

formālums   v.

1. Vispārināta īpašība --> formāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

formanis   žarg.

1. Darbu vadītājs.

Avoti: SLG

formans   novec.

1. Hlormetīlmentilēters, bezkrāsains šķidrums, kas rodas formaldehīdam darbojoties uz mentolu hlorūdeņraža gāzes klātbūtnē, lieto pret elpošanas orgānu katarriem.

Avoti: KV

formants   val.

1. Vārda daļa, kas kalpo vārddarināšanai un vārda formu maiņai.

2. Enerģijas koncentrācijas vieta skaņas spektrā, kuras frekvence atbilst balss trakta rezonanses frekvencei.

Avoti: SV99

formastērps   sar.

1. Forma (8) - instrukcijā, nolikumā noteikts (vienāda šuvuma un krāsas) apģērbs (vienas profesijas vai grupas cilvēkiem).

formatēšana   inf.

1. Process, kura izpildes gaitā dokumentam piešķir noteiktu ārējo veidolu: malu un atkāpju lielumu, burtstilu un citus ārējā izskata elementus.

2. Datu vides (piem., magnētiskā diska, disketes) sagatavošana izmantošanai datu apstrādes procesā, ierakstot uz tās speciālu vadības informāciju.

Avoti: ZTV

formatēt   inf.

1. Magnētiski strukturēt disketi pirms tās izmantošanas datorā.

Avoti: LEV

formātīvs   novec.

1. Veidojošs; kas veido.

Avoti: KV

formāts   -a, v.

1. Izmērs (piemēram, iespieddarbam, salikuma lappusei, rindas garumam).

2. inf. Noteikta informācijas izkārtojuma struktūra, ko izmanto informācijas apstrādei, ierakstīšanai datu vidē, attēlošanai displeja ekrānā vai izdrukai.

Avoti: LLVV

formējums   -a, v.

1. Karaspēka vai civiliedzīvotāju vienība.

2. novec. Grāmatu spiestuvēs brošētām grāmatām vāku malu pārlaišana visām trim pusēm, grāmatu iepriekš apgriežot.

Avoti: LLVV, GV

formelements   -a, v.

1. Sastāvdaļa, kas veido kādu sistēmu.

2. biol. Asinsķermenītis - asiņu šūna vai no šūnām atrāvusies citoplazmas piciņa - eritrocīts, leikocīts vai trombocīts.

Avoti: LLVV, CaF

Formello   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Formello"), Lacio reģiona Romas provincē, 12100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Formentera   vietv.

1. Otrā lielākā sala Pitiuzu salu grupā Vidusjūrā, Baleāru salās, Spānijas teritorija.

Avoti: PZT

formeris   žarg.

1. Formētājs.

Avoti: SLG

formestāns   med.

1. Medikaments, pretvēža līdzeklis, aromatāzes blokators, ietekmē estrogēnu sintēzi.

Avoti: VE

formēšana   materiālt.

1. Plastmasas spiedapstrādes veids; dobas formas plastmasas izstrādājumu izgatavošana (mehāniski, izpūšot vai ar vakuumu) no iepriekš sakarsētas loksnes.

Avoti: ZTV

formēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot (parasti organizētu cilvēku grupu).

2. Veidot (vielu, priekšmetu).

Avoti: LLVV

formēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās.

1. Refl. --> formēt (1); tikt formētam.

2. Refl. --> formēt (2); tikt formētam.

Avoti: LLVV

formfaktors   fiz.

1. Funkcija, kas raksturo elektriskā lādiņa un magnētiskā momenta telpisko sadalījumu atomā, atoma kodolā vai elementārdaļiņā.

Avoti: FF

formiāti   ķīm.

1. Skudrskābes sāļi un esteri.

formica   lat.

1. Mežskudras.

Formica execta— dobgalvainā mežskudra.

Formica cinerea— samtainā mežskudra.

Formica fusca— tumšā mežskudra.

Formica polyctena— kailmuguras mežskudra.

Formica rufa— rūsganā mežskudra.

Formica sanguinea— sarkanā mežskudra.

Avoti: LD

formicariidae   lat.

1. Skudrķērāju dzimta.

Avoti: LD

formicarius   lat.

1. Skudrķērāju dzimtas ģints.

Formicarius rufipectus— rudkrūšu skudrķērājs.

Avoti: LD

formicidae   lat.

1. Skudru dzimta.

Avoti: LD

formicivora   lat.

1. Skudrķērāju dzimtas ģints.

Formicivora melanogaster— melngalvas skudrķērājs.

Avoti: LD

formidabls   novec.

1. Briesmīgs, drausmīgs, milzīgs.

Avoti: KV

formīdija

1. dsk. Zilaļģu nodalījuma hormogonu klases ģints ("Phormidium"), pavedieni sastāv no diskveida šūnām; ~100 s., Latvijā konstatētas 17 s., kas sastopamas ne visai bieži dažādos ūdeņos, augsnē, uz mitrām klintīm, epifītiski uz citām aļģēm.

Avoti: LD

Formidžīne   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Formigine"), Emīlijas-Romanjas reģiona Modēnas provincē, 33900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Formija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Formia"), Lacio reģiona Latīnnas provincē, 36400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

formijaugs

1. dsk. Viendīgļlapju klases liliju apakšklases liliju rindas dzimta ("Phormiaceae").

Avoti: PDE

formil-   ķīm.

1. Salikteņa daļa, kas norāda uz to, ka vielas sastāvā ir skudrskābes radikālis (CH==O).

Avoti: SV96

formilāze   med.

1. Ferments, kas etiķskābi pārvērš nestabilā skudrskābē.

Avoti: TM

formilkinurenīns   med.

1. Triptofāna oksidācijas produkts; hidrolizējot to formilāzes klātbūtnē, tas pārvēršas par kinurenīnu un skudrskābi.

Avoti: TM

formils

1. Vienvērtīgs skudrskābes radikālis, HCO--.

Avoti: TM

forminga   novec.

1. Homēra laikmeta stīgu instruments, līdzīgs lirai vai katarai.

Avoti: KV

formīns   novec.

1. Heksametīlēntetramīns.

Avoti: KV

formis   apv.

1. Veids, izskats.

2. Veidne.

3. Vienāds tērps, kas paredzēts vienas profesijas pārstāvjiem vai skolu audzēkņiem.

Avoti: ĒiV

formkriticisms

1. Bībeles pētniecības metode, kas izpaužas teksta formas un satura kritiskā analīzē.

Avoti: LPE

formols   novec.

1. Formaldehida 40% ūdens šķīdums.

Avoti: KV

formolvakcīna   novec.

1. Ar formalīnu nonāvētu mikrobu kultūras vakcīna, ko izmanto gk. mājdzīvnieku vakcinācijai pret dažām slimībām.

Avoti: LxE

Formosa   vietv.

1. Pilsēta Argentīnas ziemeļaustrumu daļā ("Formosa"), provinces administratīvais centrs, osta Paragvajas labajā krastā, 221000 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Formosas province - Argentīnas Republikas administratīvi teritoriāla vienība ("Formosa" / "Provincia de Formosa"), atrodas valsts ziemeļaustrumu daļā, platība - 722066 kvadrātkilometri, 555700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

formoterols   med.

1. Medikaments bronhiālās astmas ārstēšanai, brinhus paplašinošs līdzeklis ar ilgstošu darbību.

Avoti: VE

Formoza   vietv.; novec.

1. Taivāna - sala Klusajā okeānā, Ķīnas piekrastē.

Formozas šaurums— Taivānas šaurums.

Avoti: PZT

formoze   novec.

1. Cukurvielu (ogļhidrātu) maisījums, ko iegūst iedarbojoties uz formaldehidu ar kalcija vai magnija hidroksidu.

Avoti: KV

forms   med.

1. Salikteņu beigu daļa, kas norāda uz līdzību ar parādību, kas minēta vārda sākumā.

Avoti: MSV

formula   -as, s.

1. Vispusīgs un precīzs (kāda jēdziena, attiecības, likuma) definējums; īsi izteikts definējums, raksturojums.

2. Tradicionāls teksts, vārdu savienojums (piemēram, maģiskām darbībām).

3. mat. Matemātisku simbolu kopa; divas matemātiskas izteiksmes, kas savienotas ar vienādības zīmi.

4. ķīm. Saīsināts apzīmējums vielas ķīmiskajam sastāvam.

5. Tehniskie rādītāji, kas nosaka klasi (F1, F3, F3000), kurā sacenšas sacīkšu automašīna.

6. literat. Vārdformulas.

Avoti: LLVV, SV99, PL

formulārs   -a, v.

1. Noteikta parauga veidlapa.

Avoti: LLVV

formulas   literat.

1. Pastāvīgie epiteti, vārdklišejas, stereotipiskas frāzes tautas dzejā, kas regulāri atkārtojas vienās un tajās pašās metriskajās pozīcijās.

2. Formula.

Avoti: DzV

formulējums   -a, v.

1. Rezultāts --> formulēt.

Avoti: LLVV

formulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izteikt (domu, atzinumu, lēmumu, jautājumu).

Avoti: LLVV

formuļirovka   žarg.

1. Formulējums.

Avoti: SLG

formveide   mūz.

1. Skaņdarba uzbūves likumības un modeļi, gan process, gan konstrukcija, struktūra, kompozīcija.

Avoti: MūV

formveidošana   val.

1. Vārda gramatisko formu veidošana, piemēram, lietvārda locījuma, skaitļa vai dzimtes formu veidošana.

Formveidošanas afikss— afikss, ko izmanto gramatiskās formas veidošanā.

Formveidošanas celms— pirmatnīgs, atvasināts vai salikts gramatiskās formas celms, ko izmanto par pamatu citu gramatisko formu veidošanai.

Formveidošanas funkcija— valodas elementa funkcija, kas īstenojas, veidojot gramatiskās formas.

Formveidošanas ķēde— secīgi veidotu gramatisko formu kopums.

Formveidošanas līdzeklis— gramatisko formu veidošanā izmantotais līdzeklis - afikss, palīgvārds, palīgdarbības vārds, skaņu mija vai saknes maiņa.

Formveidošanas paņēmiens— formveidošanas līdzekļu nosacīts gramatisko formu veidošanas paveids.

Avoti: VsV

fornacalia   lat.

1. Romiešu labības kaltēšanas svētki februārī.

Avoti: KV

Fornāka   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - pavarda un graudu kaltējamo krāšņu dieviete.

Avoti: Mit

fornakālijas   mit.

1. Fornakāliju svētki - romiešu labības kaltēšanas svētki februārī, kas veltīti dievietei Fornākai.

Avoti: Mit

Fornax   lat.; mit.

1. Fornāka - romiešu pavarda un labības kaltējamo krāšņu svētku dieviete.

Avoti: KV, Mit

fornix   lat.

1. Antīkā arhitektūrā veco, vienkāršo triumfa loku apzīmējums.

Avoti: KV

Fornjots

1. astr. Saturna pavadonis ("Fornjot"), vidējais attālums no planētas - 25108000 km, izmēri - 6 km.

Avoti: ZvD-203-26

foro-   med.

1. Salikteņos norāda uz nesēju, nešanu.

Avoti: MSV

foronīdi

1. Dzīvnieku valsts vainagtaustekļaiņu tipa jūras bezmugurkaulnieku klase ("Phoronidea"), ķermenis cilindrisks, to apņem cauruļveida čaula, 23 s., Latvijā nav pārstāvēti.

Avoti: LD, LPE

foropters   med.

1. Instruments redzes parametru mērīšanai, lai noteiktu nepieciešamo briļļu lēcu stiprumu.

forotons   med.

1. Instruments acs muskuļu vingrināšanai.

Avoti: TM5

forpolimēri   ķīm.

1. Oligomēri, kuru molekulās ir funkcionālas grupas, kas spēj piedalīties virkņu augšanas reakcijās un veidot lielmolekulārus savienojumus.

Avoti: ZTV

fors   novec.

1. Senā Romā katrs publisks laukums sapulcēm.

Avoti: KV

fors   žarg.

1. Nauda.

Avoti: KZ

Forsa   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Kantahemes reģionā, 17700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

forsaits

1. Nākamību modelēšana, izpēte un izvērtēšana (angļu foresight).

forsāža

1. Īslaicīga, strauja forsēšana.

Avoti: LPE

forsēšana   tehn.

1. Dzinēja tipam noteiktās maksimālās vilces pārsniegšana.

Avoti: ZTV

forsēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Paātrināt, pastiprināt, sasprindzināt.

2. mil. Pārvarēt ar kauju (dabisku šķērsli, parasti upi).

3. žarg. Pārspīlēt.

4. žarg. Dzīt lietas uz priekšu; uzspiest kaut ko darīt.

Avoti: LLVV, SLG

Forseti   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - dievs no āsu cilts, dieva Baldra un Nannas dēls, miera, vienprātības un saticības dievs, kas izšķir strīdus.

Avoti: Mit

forsēts   novec.

1. Ar varu panākts, nedabīgs.

Avoti: LME

forsītija

1. dsk. Olīvu dzimtas ģints ("Forsythia"), vasarzaļš krāšņumkrūms, Austrumāzijā un Ziemeļalbānijā, krāšņumaugi ar spilgti dzelteniem ziediem, kas parādās pirms lapu plaukšanas, 7 s., visas introducētas arī Latvijā; zeltpulkstenītis.

Eiropas forsītija— forsītiju suga ("Forsythia europaea").

Fortīna forsītija— forsītiju suga ("Forsythia suspens").

Korejas forsītija— forsītiju suga ("Forsythia ovata").

Olveida forsītija— Korejas fotsītija.

Vidējā forsītija— forsītiju suga ("Forsythia x intermedia").

Zaļā forsītija— forsītiju suga ("Forsythia viridissima").

Avoti: EV, DaE, LxE

forsmažors   jur.

1. Nepārvarama vara (fr. "force majeure"), ārkārtējs gadījums, ko nevar ne paredzēt, ne novērst, piem., dabas katastrofa.

Avoti: SV99

Forsta   vietv.

1. Forste - pilsēta Vācijā.

Avoti: Wi

Forste   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Forst"), Brandenburgas federālajā zemē, Neises kreisajā krastā, 19100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Forsteja   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Foršteja" nosaukuma variants.

Avoti: LC

forsterīts

1. Dzeltenīgs iežveidotājs minerāls, magnija silikāts 2(MgO)SiO2; viens no olivīnu izomorfās rindas galējiem locekļiem; izmato ugunsizturīgiem materiāliem.

Avoti: ZTV

forstmeisters   novec.

1. Administratīva amata persona mežsaimniecībā dažās R-Eiropas valstīs, vai arī tikai tituls.

Avoti: KV

forsunka   žarg.

1. Sprausla.

Avoti: SLG

forsythia   lat.

1. Forsītijas.

Forsythia europaea— Eiropas forsītija.

Forsythia ovata— Korejas forsītija.

Forsythia suspens— Fortīna forsītija.

Forsythia viridissima— zaļā forsītija.

Forsythia x intermedia— vidējā forsītija.

Avoti: LD

foršmaks   žarg.

1. Cilvēka pazemošanas veids cietumā, izdarot ar viņu pederastijas aktu.

Avoti: KZ

foršovas   apv.

1. Kurpju vai zābaku galvu virsu priekšējā daļa.

Avoti: ViV

foršs   sar.

1. apv. Skaists, glīts, iznesīgs.

2. Ļoti labs; kvalitatīvs.

3. Moderns, stilīgs.

Avoti: ĒiV, SLG, MLVV

forštate   žarg.

1. Priekšpilsēta.

Avoti: Žrg

forštatnieks   žarg.

1. Priekšpilsētas iedzīvotājs.

Avoti: SLG

Foršteja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

fort   žarg.

1. Prom!

Avoti: SLG

Forta   vietv.

1. Fortas līcis - Fērtoforts, līcis Ziemeļjūras ziemeļaustrumu daļā, Skotijas austrumu piekrastē.

Avoti: PZT

Fortaleksandrovska   vietv.

1. Fortševčenko pilsētas (līdz 1899. g. - apdzīvotās vietas) Kazahstānā nosaukums 1857.-1939. g.

Avoti: PZT

Fortaleza   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā (port. val. "Fortaleza"), Searas štata administratīvais centrs, osta Atlantijas okeāna krastā, 2,4 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Fortaršamba   vietv.

1. Sarha - pilsēta Čadā, tās nosaukums līdz 1973. g.

Avoti: PZT

Fortdefransa   vietv.

1. Pilsēta Mazajās Antiļu salās ("Fort-de-France"), Martinikas Reģiona administratīvais centrs, 87200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PnR, LpA, Wi

Fortdodža   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fort Dodge"), Aiovas štatā, 24600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fortdrama   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fort Drum"), Ņujorkas štatā, 13000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

forte   apst.; mūz.

1. lietv. nozīmē. Spēcīgi, skaļi.

// adj. nozīmē. Spēcīgums, skaļums.

Avoti: LLVV

Fortenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Forchtenberg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fortepiano   novec.

1. Klavieres.

Avoti: KV

Fortetkinsona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fort Atkinson"), Viskonsinas štatā, 12400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fortguro   vietv.; vēst.

1. Fderika - pilsēta Mauritānijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

forticers   žarg.

1. Priekšmets piesegšanai zādzības laikā.

Avoti: KZ

fortifikācija   -as, s.; mil.

1. parasti vsk. Zinātne par karaspēka pozīciju nocietināšanu un aizsargbūvju celtniecību.

2. Nocietinājumu celtniecība; arī nocietinājumi.

Avoti: LLVV

fortisimo   mūz.

1. Dinamikas apzīmējums ļoti stipri, ļoti skaļi.

Avoti: MūV

fortissimo   mūz.

1. Ļoti skaļi.

Avoti: KV

Fortkolinsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fort Collins"), Kolorādo štatā, 156500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fortlami   vietv.

1. Ndžamena - Čadas galvaspilsēta, tās nosaukums līdz 1973. g.

Avoti: LģE

Fortlenardvuda   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Fort Leonard Wood"), Misūri štatā, 15100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fortloderdeila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fort Lauderdale"), Floridas štatā, 176000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fortmaiersa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fort Myers"), Floridas štatā, 70900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fortmaijersa   vietv.; novec.

1. Fortmaiersa - pilsēta ASV, Floridas štatā.

Avoti: PZT

Fortmedisona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fort Madison"), Aiovas štatā, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fortmorgana   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fort Morgan"), Kolorādo štatā, 11300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fortnelsona   vietv.

1. Upe Kanādā ("Fort Nelson River"), Britu Kolumbijā, Liārdas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Fortnoksa   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Fort Knox"), Kentuki štatā, 10100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

fortočņiks   žarg.

1. Dzīvokļu zaglis, kas dzīvoklī iekļūst caur vēdlodziņu.

Avoti: KZ

Fortpeina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fort Payne"), Alabamas štatā, 14100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fortpīrsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fort Pierce"), Floridas štatā, 43600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

FORTRAN   inf.

1. Viena no programmēšanas valodām (saīs. no angļu FORmula TRANslator - formulu tulkotājs).

Avoti: D89

fortrans   inf.

1. Viena no programmēšanas valodām (saīs. no angļu FORmula TRANslator - formulu tulkotājs).

Avoti: SV99

forts   -a, v.; mil.

1. Nocietinājums (parasti liels) vai nocietinājumu sistēma.

Avoti: LLVV

Fortsmita   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fort Smith"), Ārkanzasas štatā, Arkanzasas labajā krastā, 87300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, PZT

Fortševčenka   vietv.

1. Fortševčenko pilsētas Kazahstānā nosaukums 1939.-1992. g.

Avoti: PZT

Fortševčenko   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Manghistau apgabalā, Kaspijas jūras krastā, Karaghanas pussalas galā, 5360 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1899 g.

Avoti: LpA, Wi

fortuna   lat.

1. Akls gadījums; nejaušība; laime; liktenis.

Adversa fortuna— nelaime, neveiksme.

Avoti: SV05

fortūna

1. Laimīgs gadījums, veiksme cilvēka dzīvē (parasti personificēta kā likteņa dieviete); liktenis.

Avoti: SV99

Fortūna   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - laimes, likteņa un veiksmes dieviete; to attēloja kā sievieti ar aizsietām acīm, pilnības ragu rokās.

Avoti: SV99

Fortūna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fortuna"), Kalifornijas štatā, 204900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fortūnafuthillsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fortuna Foothills"), Arizonas štatā, 26300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fortveina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fort Wayne"), Indiānas štatā, Momī krastos, 258500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, PZT

Fortvērta   apv.

1. Pilsēta ASV ("Fort Worth"), Teksasas štatā, Dalasas piepilsēta, 812200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fortvoltonbīča   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fort Walton Beach"), Floridas štatā, 21500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

forum   novec.

1. Senā Romā katrs publisks laukums sapulcēm.

Avoti: KV

forums   -a, v.

1. Plaša, reprezentabla sanāksme, sapulce.

// pārn. Plašas sporta sacensības.

2. Sabiedriskajā un politiskajā dzīvē nozīmīga vieta, telpa, celtne.

3. vēst. Laukums senajā Romā, kur notika, piemēram, sapulces.

4. inf. Diskusiju grupa kādā tiešsaistes pakalpojumu organizācijā, kur lietotāji ar līdzīgām interesēm var atrast vērtīgu informāciju, apmainīties ar idejām un kopīgi izmantot datnes.

Avoti: LLVV, D3

forūzis   žarg.

1. Priekšnams.

Avoti: Žrg

forvaks   papīrr.

1. Vakuumvirpuļtipa masas attīrītājs, kas aizvāc piemaisījumus un izvada gaisu no papīrmasas.

Avoti: ZTV

forvarders   nevēl., mežr.

1. Pievedējtraktors - ar hidromanipulatoru un kravas platformu apgādāts traktors kokmateriālu pievešanai paceltā stāvoklī.

Avoti: ZTV

forvardēt   žarg.

1. Nosūtīt tālāk (piem., pa elektronisko pastu).

Avoti: SLG

forvards

1. Komercdarījums, kurā paredzēts, ka pircējs preci u. tml. saņems noteiktā datumā vai līdz noteiktam termiņam.

Forvarda līgums— aizpārdevums, preču, vērtspapīru, valūtas pirkšanas/pārdošanas līgums, kurā paredzēts, ka pircējs preci u. tml. saņems noteikta datumā vai līdz noteiktam termiņam.

Avoti: SV99, SV08

forza   it., mūz.

1. Spēks.

Con forza— spēcīgi, stipri.

Avoti: KV

forzando   it., mūz.

1. Pastiprinot, uzsverot, akcentējot.

Avoti: LME

forzato   it., mūz.

1. Stipri akcentēt to skaņu, virs kuras šis apzīmējums stāv.

Avoti: KV

Fosa   vietv.

1. Fosa la Vila - pilsēta Beļģijā ("Fosses-la-Ville"), Valonijas reģiona Namīras provincē, 10000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Fosacēzija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fossacesia"), Abruco reģiona Kjeti provincē, 6400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Fosāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fossano"), Pjemontas reģiona Kuneo provincē, 24700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

fosfakols   med.

1. Eļļains, dzeltens šķidrums, šķīst ūdeni, spirtā, ēterī, benzolā; holīnesterāzes inhibitors tāpat kā fizostigmlns un prozerins.

Avoti: TM5

fosfamīds   lauks.

1. Insekticīds, akaricīds, iekšējās terapijas un pieskares inde, lieto graudaugu un kukurūzas aizsardzībai pret melno stiebrmušu (zviedru mušu), apkaro arī pupu un ābeļu laputis, biešu mušu kāpuru u. c. kaitēkļus; rogors.

Avoti: LxE

fosfatāze   med.

1. Hidrolāžu grupas enzīms, kas no fosforskābes esteriem atšķeļ fosfātgrupu.

Avoti: TM5

fosfatēmija   med.

1. Fosfāti asinīs.

Avoti: MSV

fosfatēšana

1. Ķīmiska vai elektroķīmiska metālu un to sakausējumu virsmas pārklāšana ar nešķīstošu fosfātu kārtiņu, kas to pasargā no korozijas.

Avoti: SV99

fosfāti   -u, v.; ķīm.

1. Fosforskābes sāļi.

Monocietes fosfāts— pārtikas piedeva E1410, biezinātājs, stabilizators, pastāv neskaidrības par nekaitīgumu, īpaši zīdaiņu uzturā.

Avoti: LLVV, Zkp

fosfatidēmija   med.

1. Fosfatīdi asinīs.

Avoti: TM5

fosfatidoze   med.

1. Lipidoze ar fosfatīdmaiņas traucējumiem.

Avoti: TM5

fosfatīds   med.

1. Lipīds, kas satur fosforskābes un slāpekli saturošu atlikumu; pazīstamākie ir lecitīns, kefalīns un sfingomielīns.

Avoti: TM5

fosfatometrs   med.

1. Aparāts fosfātu daudzuma noteikšanai urīnā.

Avoti: TM5

fosfatūrija   med.

1. Palielināts fosfātu daudzums urīnā.

Avoti: MSV

fosfēns   med.

1. Gaismas sajūta, kas rodas no mehāniska tīklenes kairinājuma (sitiens, spiediens).

Avoti: MSV

fosfestrols   med.

1. Medikaments, pretvēža līdzeklis, sintētisks estrogēnu aizstājējs.

Avoti: VE

fosfidi   novec.

1. Fosfora savienojumi ar metāliem.

Avoti: KV

fosfīti   novec.

1. Fosforskābes sāļi.

Avoti: KV

fosfoarginins   med.

1. Fosforskābes un arginīna savienojums; tā nozīme bezmugurkaulnieku muskuļu metabolismā ir līdzīga fosfokreatina nozīmei mugurkaulnieku muskuļu metabolismā.

Avoti: TM5

fosfoenolpirovīnogskābe   med.

1. CH2:CO(PO3H2)COOH, glikogenolīzes starpprodukts muskuļos.

Avoti: TM5

fosfogliceromutāze   med.

1. Enzīms, kas katalizē 3-fosfoglicerāta pārvēršanos 2-fosfoglicerātā.

Avoti: TM5

fosfoglikomutāze   med.

1. Enzīms, kas katalizē glikozo-1-fosfāta pārvēršanos par glikozo-6-fosfātu.

Avoti: TM5

fosfoģipsis   novec.

1. Minerālmēslu (precipitāta, amofosa) rūpniecības blakusprodukts, pelēks vai gaiši pelēks smalks pulveris, ko izmanto kā mēslojumu gk. māla augsnēm.

Avoti: LxE

fosfoheksoizomerāze   med.

1. Enzīms, kas katalizē glikoz-6-fosfāta pārvēršanos fruktoz-6-fosfātā.

Avoti: TM5

fosfoheksokināze   med.

1. Enzīms, kas katalizē fruktoz-1,6-difosfāta veidošanos, pārnesot fosfātu no adenozintrifosfāta uz fruktoz-6-fosfātu.

Avoti: TM5

fosfokreatināze   med.

1. Enzīms, kas adenozintrifosfāta klātienē sašķeļ fosfokreatīnu kreatinā un fosfātā.

Avoti: TM5

fosfokreatīns   med.

1. Fosforskābes un kreatīna savienojums, mugurkaulnieku muskuļu sastāvdaļa; muskuļu kontrakcijas anaerobiskajā fāzē sašķeļas kreatinā un fosfātā, atbrīvojot nepieciešamo enerģiju; miera stāvokli resintezējas, lieto par kardioprotektivu līdzekli.

Avoti: TM5

fosfolecitināze   med.

1. Nieru un zarnu gļotādas enzīms, kas atšķeļ fosfātu no lecitīna u. c. fosfolipīdiem.

Avoti: TM5

fosfolipāze   med.

1. Ikviens enzīms, kas katalizē fosfolipīdu (lecitinu) estersaites hidrolīzi.

Avoti: TM5

fosfolipīdi

1. Fosforskābes un spirta esteri, kuros ietilpst arī augstākās taukskābes vai aldehīdi.

Avoti: SV99

fosfolipoīds   novec.

1. Fosfatīds, lipoīdu grupas savienojums, kura sastāvā ir fosforskābe.

Avoti: LxE

fosfonekroze   med.

1. Žokļa alveolara izauguma nekroze, konstatēta tiem, kas strādā ar fosforu.

Avoti: MSV

fosfonijs   novec.

1. PH4 grupa, kas nepastāv brīvā dabā, bet atkārtojas savienojumos.

Avoti: KV

fosfopēnija   med.

1. Fosfora trūkums organismā.

Avoti: MSV

fosfoproteīds

1. Salikta olbaltumviela, kas satur esterveidīgi ar aminoskābēm - serīnu un treonīnu saistītu fosforskābi.

Avoti: LxE

fosfoproteīns   med.

1. Proteīds, kurā ietilpst proteīns un fosforskābes atlikumi; pie tiem pieder kazeīns un olas baltuma vitelīns.

Avoti: TM5

fosfoptomaīns   med.

1. Ikviens toksisks savienojums asinis pēc saindēšanās ar fosforu.

Avoti: TM5

fosforbronza   novec.

1. Vara un alvas sakausējums, ko iegūstot kā dezoksidētāju, izmantojot fosfora savienojumus.

Avoti: KV

fosforescence   -es, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Luminiscence ar ilgstošu pēcspīdēšanu.

Avoti: LLVV

fosforescēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; parasti divd. formā: fosforescējošs; fiz.

1. Izstarot (ilgstoši) gaismu apgaismojuma ietekmē (par vielām, priekšmetiem).

Avoti: LLVV

fosforģipsis   ķīm. tehnol.

1. Blakusprodukts, kas rodas fosforskābes ieguvē no apatīta koncentrāta, to sadalot ar sērskābi; var izmantot celtniecības ģipša iegūšanai.

Avoti: ZTV

fosforhidroze   med.

1. Fosforescējošu sviedru izdalīšanās.

Avoti: TM5

fosfori   fiz.

1. Neorganiskie luminofori - kristāliskas vielas ar piejaukumiem (aktivatoriem), kurās ārējo faktoru iedarbībā rodas luminescence.

Avoti: FF

fosforilāze   med.

1. Enzīms, kas neorganiskā fosfāta klātienē katalizē glikogēna hidrolīzi glikozo-1-fosfātā.

Avoti: TM5

fosforilēšana   med.

1. Fermentatīva fosforskābes esteru veidošanās organismā.

Avoti: TM5

fosforilēšanās

1. Reakcija kustīga ūdeņraža atoma aizvietošanai ķīmiskos savienojumos ar fosforskābes atlikumu.

Avoti: LPE

fosforilholīns   med.

1. Holīna fosforskābes esteris, lecitīna molekulas fragments.

Avoti: TM5

fosforīns   novec.

1. No dzīvnieku kauliem iegūta minerālbarība, kas satur fosforu un kalciju.

Avoti: LxE

fosforisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Spīdošs, gaišs.

Avoti: LLVV

fosforisms   med.

1. Hroniska saindēšanās ar fosforu.

Avoti: MSV

fosforīti   -u, v.

1. Fosfātu grupas nogulumu ieži, kuru galvenā sastāvdaļa ir kalcija fosfāti (lieto superfosfāta ražošanai).

Avoti: LLVV

fosforītmilti   -u, v.; tikai dsk.

1. Sasmalcināti fosforīti.

Avoti: LLVV

fosforizēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Fosforescēt.

Avoti: LLVV

fosforizēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pārklāts ar fosforescējošu vielu.

Avoti: LLVV

fosformēsli   novec.

1. Minerālmēsli, kas satur fosforskābes sālis.

Avoti: LxE

fosforolīze

1. Polisaharīdu un nukleozīdu atgriezeniska šķelšanās reakcija.

Avoti: LPE

fosfororganisks

1. Tāds, kura molekulā fosfora atoms tieši vai netieši saistīts ar oglekli.

Avoti: LPE

fosforoskops

1. Aparāts fosforescences pētīšanai.

Avoti: SV69

fosforpaskābe   novec.

1. Bezkrāsaini kristāli, kas viegli šķīst ūdenī, iegūst šķīdinot ūdenī fosfora trioksīdu vai arī sadalot fosfora trihlorīdu ar ūdeni.

Avoti: KV

fosfors   -a, v.

1. parasti vsk. Ķīmiskais elements - indīgs nemetāls, kas dabā sastopams tikai savienojumos, atomnumurs - 15, atommasa - 30,97376, zināmi 7 izotopi, no kuriem 1 ir stabils, eksistē vairāki alotropiskie veidi.

2. parasti dsk. Neorganiskie luminofori.

Avoti: LLVV

Fosfors

1. Sengrieķu rīta zvaigznes apzīmējums.

Avoti: LEV

fosforscence   fiz.

1. Luminiscence ar samērā ilgu pēcspīdēšanas laiku (no dažām mikrosekundēm līdz dažām dienām).

Avoti: FF

fosforskābe   -es, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Bezkrāsaina, kristāliska, higroskopiska, gaisā izplūstoša viela; ortofosforskābe; pārtikas piedeva E338, skābuma regulētājs, pārmērīgs daudzums var izraisīt zobu eroziju un kalcija zudumu kaulos.

Avoti: LLVV, Zkp

fosforūdeņraži   novec.

1. Fosfora un ūdeņraža savienojumi PH3, P2H4 un P12H6.

Avoti: KV

fosforūrija   med.

1. Brīvs fosfors urīnā.

Avoti: TM5

fosfoserīns   med.

1. Serīna fosforskābes esteris, fosfoproteīnu struktūrkomponents.

Avoti: TM5

fosfotransacetilāze   med.

1. Enzīms, kas katalizē apgriezenisku acetilgrupas pārnešanu no A acetilkofermenta uz fosfātu un acetilfosfāta veidošanos.

Avoti: TM5

fosfotransferāze   med.

1. Enzīms, kas katalizē fosfātgrupu intramolekulāro vai starpmolekulāro pārnesi.

Avoti: TM5

fosgēns   -a, v.; parasti vsk.

1. Smacējoša indīgā kaujas viela - bezkrāsaina gāze ar pūstoša siena smaku.

2. Izejviela polikarbonātu ražošanai.

Avoti: LLVV

fosilijas   -u, vsk. fosilija, -as, s.; ģeol.

1. Senu dzīvnieku vai augu atliekas, nospiedumi, organismu darbības pēdas; pārakmeņojumi.

Avoti: LLVV

fosilizācija

1. Organisku vielu pārakmeņošanās zemes garozas nogulu iežos; fosiliju izveidošanās.

Avoti: SV69

fosils   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saglabājies no agrākajiem ģeoloģiskajiem periodiem.

Fosilais ledus— ģeoloģiskā pagātnē veidojies ledus, kas sastopams gk. pazemes ledus veidā.

Fosilie augi— seni izmiruši augi, kas Zemes garozas nogulumiežos saglabājušies pārakmeņojumu vai nospiedumu veidā.

Avoti: LLVV, LPE

Fosombrone   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fossombrone"), Markes reģiona Pezāro-Urbīno provincē, 9800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Fossenberg   vietv., vēst.

1. Ķēču pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Ķēču muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ķēču pagastā.

Avoti: LPag, KV

Fostorija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fostoria"), Ohaio štatā, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Fošaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas dienvidaustrumu daļā ("Foshan"), Guandunas provincē, 768700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PZT

fot-   med.

1. Salikteņos norāda uz gaismu.

Avoti: MSV

FOT   saīs.

1. Piegādāts līdz transporta līdzeklim (angļu "free on truck").

Avoti: SV08

fot.   saīs.

1. Fototehnika.

Avoti: LLVV

fotalģija   med.

1. Sāpes acīs no spilgtas gaismas.

Avoti: MSV

fotārijs

1. Gaismas ārstniecības kabinets cilvēku grupveida apstarošanai ar ultravioletiem un siltuma stariem profilakses un ārstēšanas nolūkā.

Avoti: SV69

fotaugiafobija   med.

1. Vairīšanās no spilgtas gaismas.

Avoti: MSV

fotergila   bot.

1. dsk. Burvjlazdu dzimtas ģints ("Fothergilla"), dekoratīvi krūmi, ziedi līdzīgi dzelteniem pūpoliem.

Gardēna fotergila— fotergilu suga ("Fothergilla gardenii").

Lielā fotergila— fotergilu suga ("Fothergilla major").

Avoti: DaE

foteritrozs   med.

1. Jutīgs pret spektra sarkano gaismu; attiecas uz krāsu aklumu, kad neatšķir zaļo krāsu.

Avoti: MSV

fotestēzija   med.

1. Jutība pret gaismu; fotofobija.

Avoti: MSV

fothergilla   lat.

1. Fotergilas.

Fothergilla gardenii— Gardēna fotergila.

Fothergilla major— lielā fotergila.

Avoti: DaE

fotīnija

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Photinia"), mūžzaļi, retāk vasarzaļi, krūmi vai koki ar ādainām, vienkāršām, gludām vai smalki zāģzobainām lapām, kas rudenī krāsojas spilgtos toņos.

Frēzera fotīnija— fotīniju suga ("Photinia x fraserii").

Matainā fotīnija— fotīniju suga ("Photinia villosa").

Avoti: DaE, Wi

fotisms   med.

1. Gaismas vai krāsas sajūta, ko izraisa dzirdes, taustes, garšas vai ožas kairinājums.

Avoti: MSV

fotka   žarg.

1. Fotogrāfija.

Avoti: SLG

foto   nelok., v.

1. Fotogrāfija (1).

2. Fotogrāfija (2).

3. Fotogrāfija (3).

Mākslas foto— tēlotājas mākslas nozare, kur mākslas darbu izstrādā ar fotografēšanas tehniku; fotomāksla.

Avoti: LLVV

foto-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais saistīts ar fotografēšanu vai fotogrāfiju.

2. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais saistīts ar gaismas parādībām.

// savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība saistīta ar gaismas parādībām.

Avoti: LLVV

fotoaktīnisks   med.

1. Tāds, kas izstaro gaismas vai starojuma enerģiju.

Avoti: MSV

fotoaktīvs   med.

1. Tāds, kas ķīmiski pārvēršas saules gaismas vai ultravioletā starojuma ietekmē.

Avoti: MSV

fotoalbums   v.

1. Grāmata ar fotoattēliem.

Avoti: LV87

fotoalerģija   med.

1. Pastiprināta jutība pret gaismu.

Avoti: MSV

fotoalgrafija   novec.

1. Fotografiskā ceļā pagatavota alumīnija forma gludspiedumam.

Avoti: KV

fotoalohromija   med.

1. Alotropiska ķīmiskas vielas pārvērtība (arī krāsas maiņa) gaismas ietekmē, piem., dzeltenā fosfora pārvēršanās par sarkano.

Avoti: TM5

fotoamatieris   -ra, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar fotografēšanu, nebūdams profesionāls fotogrāfs.

Avoti: LLVV

fotoanimācija   kino

1. Animācijas tehnika, kurā izmanto dzīvu aktieru uzņēmumus reālā vidē.

Avoti: ZTV

fotoaparāts   -a, v.

1. Optisks aparāts fotografēšanai.

Avoti: LLVV

fotoarchīvs   novec.

1. Fotogrāfiju glabātuve.

Avoti: LV93

fotoarhīvs

1. Fotoattēlu arhīvs.

fotoateljē   novec.

1. Fotodarbnīca.

Avoti: LV93

fotoatjaunošana   med.

1. Ādas atjaunināšana ar intensīviem gaismas impulsiem, kas iekļūstot ādā, iedarbojas uz kolagēnšķiedrām, nostiprina un stimulē to sintēzi, novērš kuperozi un pigmentācijas traucējumus.

fotoattēls   -a, v.

1. Fotogrāfija (2).

Avoti: LLVV

fotoattīstītājs   -a, v.

1. Attīstītājs (1).

Avoti: LLVV

fotoautogrāfija   novec.

1. Ar autogrāfisku tinti vai litogrāfisku tušu uz akmens vai metāla fotogrāfiski pārnesta zīmējuma vai rokraksta iespiešana gludspieduma tehnikā.

Avoti: KV

fotoautotrofi

1. Organismi, kas dzīvībai nepieciešamās organiskās vielas sintezē no neorganiskajām vielām, izmantojot gaismas enerģiju.

Avoti: LD

fotobaktērija   med.

1. Baktērija, kas izstaro gaismu skābekļa klātienē.

Avoti: MSV

fotobaktērijas   biol.

1. Baktērijas ar bioluminiscences spējām.

Avoti: ZTV

fotobioloģija   biol.

1. Zinātne par bioloģiskajiem procesiem, ko izraisa gaisma, iedarbojoties uz organismiem.

Avoti: ZTV

fotobiotisks   med.

1. Tāds, kas spēj dzīvot tikai gaismā.

Avoti: MSV

fotocinkogrāfija   -as, s.

1. parasti vsk.; poligr. Cinkogrāfija - fotomehānisks (cinka) klišeju izgatavošanas paņēmiens tipogrāfiskam iespiedumam.

2. Uzņēmums, arī tipogrāfijas nodaļa, kas izgatavo klišejas fotomehāniski.

Avoti: SV69

fotocinkogrāfs   novec.

1. Reprodukciju fotogrāfs, kopētājs vai kodinātājs.

Avoti: GV

fotocinkotipija   novec.

1. Melni balts fotogrāfijas augstkodinājums cinkā bez pustoņiem.

Avoti: KV

fotodarbnīca   s.

1. Darbnīca, kur fotografē un izgatavo fotogrāfijas.

Avoti: LV87

fotodermatoze   med.

1. Gaismas ierosināta dermatoze.

Avoti: MSV

fotodestrukcija   ķīm.

1. Destrukcija gaismas ietekmē.

Avoti: ZTV

fotodinamisks

1. Tāds gaismjūtīgs process, kas izraisa pārmaiņas.

fotodiode   fiz.

1. Pusvadītāju diode, kas izveidota tā, ka caur lodziņu p-n pārejai var pievadīt gaismas plūsmu; izmanto gaismas signālu pārveidošanai elektriskos signālos un elektriskās enerģijas iegūšanai (Saules baterijas).

Avoti: ZTV

fotodisociācija   fiz.

1. Molekulu, radikālu vai daudzatomu jonu disociācija gaismas ietekmē; fotoķīmiskā disociācija.

Avoti: MfV, FF

fotodromija   med.

1. Šķidrumā suspendētu daļiņu kustība pretī gaismai (pozitīvā f.) vai prom no tās (negatīvā f.).

Avoti: TM5

fotoEDS   saīs.

1. Fotoelektrodzinējspēks.

Avoti: LPE

fotoefekts   -a, v.; parasti vsk.; fiz.

1. Elektronu izsišana no atomiem un molekulām vielā absorbētās gaismas iedarbībā.

Avoti: LLVV

fotoelastība

1. Pjezooptiskais efekts - optiskas anizotropijas veidošanās optiski izotropos ķermeņos, ja tos mehāniski deformē.

Avoti: EV

fotoelektrība   med.

1. Elektriskā potenciāla vai elektronu emisijas rašanās, gk. pusvadītājos elektromagnētiskā starojuma (gaismas) ietekmē.

Avoti: TM5

fotoelektrisks

1. Tāds, kas saistīts ar elektromagnētisko starojumu un elektrisko enerģiju.

fotoelektrodzinējspēks

1. Elektrodzinējspēks, kas rodas pusvadītājā, ja tas absorbē optisko starojumu (fotonus).

Avoti: LPE

fotoelektrons   fiz.

1. Elektrons, kas atbrīvojies gaismas darbības rezultātā.

Fotoelektronu daudzkāršotājs— ierīce, kurā ar ārējo fotoefektu no katoda izsisto elektronu skaitu palielina, izmantojot sekundāro emisiju.

Avoti: SV96

fotoelements   -a, v.

1. Ierīce, kas pārvērš gaismas enerģiju elektriskajā enerģijā, izmantojot fotoefektu.

Avoti: LLVV

fotoemisija   fiz.

1. Elektronu izsviešana, izlidošana (emisija) no vielas, absorbētās gaismas iedarbībā.

Avoti: FF

fotoemulsija   -as, s.

1. Gaismjutīgu sudraba bromīda mikrokristāliņu suspensija želatīna šķīdumā (izmanto fotogrāfijā).

Avoti: LLVV

fotoepilācija   med.

1. Apmatojuma likvidēšana noārdot matu sīpolus, izmantojot selektīvo termolīzi siltumu, kas rodas melanīnam absorbējot gaismas enerģiju.

Avoti: VE

fotoeritēma   med.

1. Gaismas radīta eritēma.

Avoti: MSV

fotofarmakoloģija   med.

1. Farmakoloģijas nozare par gaismas u. c. veida radiācijas ietekmi uz ārstniecības līdzekļiem un to farmakoloģisko darbību.

Avoti: MSV

fotofilma   -as, s.

1. Plāna, no caurspīdīga materiāla izgatavota lente ar gaismjutīgu emulsiju (fotografēšanai); filma.

Avoti: LLVV

fotofils   med.

1. Tāds, kas tiecas uz gaismu.

Avoti: MSV

fotofinišs

1. Ierīce, ar ko precīzi noteic, kad kurš sporta sacensību dalībnieks finišējis.

Avoti: SV99

fotofobija   med.

1. Patoloģiskas bailes no gaismas.

2. Pastiprināts acs jutīgums pret spilgtu gaismu.

Avoti: SV99

fotoforeze   novec.

1. Ļoti sīku puteklīšu pārvietošanās gaismas iedarbības rezultātā.

Avoti: KV

fotoforma   fotogr.

1. Galīgs, reprotehniski iegūts fotogrāfisks attēls uz caurspīdīgas pamatnes - starpposms attēla pārnešanai uz iespiedformu; var būt grafisks, pustoņu vai rastrēts attēls tiešā vai spoguļapvērsumā.

Avoti: ZTV

fotoftalmija   med.

1. Acu iekaisums no pārāk stipras gaismas.

Avoti: MSV

fotogalvanogrāfija   novec.

1. Pustoņa dobspieduma formu pagatavošana ar galvanoplastikas un fotogrāfijas palīdzību.

Avoti: GV

fotogastroskops   med.

1. Gastroskops ar fotoaparātu kuņģa iekšienes fotografēšanai.

Avoti: MSV

fotogēnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt īpašības, kuras sekmē atveidošanu uz fotogrāfijas vai kinofilmā.

Avoti: LLVV

fotogēniskums

1. Izskata īpatnības, kas attiecīgās personas attēlu kinofilmā vai fotogrāfijā dara izskatīgāku, izteiksmīgāku vai iespaidīgāku.

Avoti: SV99

fotogēns

1. Fotografēšanai labvēlīgs; fotogēnisks.

2. med. Tāds, kas rada gaismu, fosforescējošs.

Avoti: LV93, MSV

fotogr.   saīs.

1. Fotogrāfija, fotogrāfs.

Avoti: ZTV

fotografēšana

1. Darbība, process --> fotografēt.

// mil. Izlūkošanas paņēmiens no gaisa un virs zemes, ko izmanto, lai iegūtu ziņas par pretinieku, apvidu, pretinieka aizsargbūvēm un aizsprostojumiem.

Avoti: MIL

fotografēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar fotoaparātu iegūt (kā) attēlu uz fotofilmas vai fotoplates.

// intrans.

Avoti: LLVV

fotografēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Tikt fotografētam.

Avoti: LLVV

fotogrāfija   -as, s.

1. parasti vsk. Paņēmiens attēlu iegūšanai uz gaismjutīgiem materiāliem ar īpašām optiskām ierīcēm.

2. Ar šādu paņēmienu iegūts attēls (parasti uz fotopapīra).

3. parasti vsk. Mākslas vai mākslas amatniecības veids - fotografēšana un attēlu izgatavošana.

Avoti: LLVV

fotografika   fotogr.

1. Ar fotogrāfiskiem paņēmieniem izgatavots attēls, kurā ir tikai divi toņi - melnais un baltais.

Avoti: ZTV

fotogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar fotogrāfiju (1), tai raksturīgs.

Fotogrāfiskais blīvums— attīstīta eksponēta fotomateriāla metāliskā sudraba melnējuma gaismas absorbcijas (caurspīdīguma) pakāpe.

Fotogrāfiskais plīvurs— fotoattēla kvalitātes bojājums - gaismjutīgā materiāla nomelnējums, kas rodas, fotoķīmiskajā (sk fotoķīmija) procesā attīstoties arī neeksponētiem sudraba bromīda mikrokristāliem.

2. Saistīts ar fotogrāfiju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

fotogrāfs   -a, v.

1. Fotogrāfijas (3) speciālists; cilvēks, kas fotografē.

Avoti: LLVV

fotogramma   fotogr.

1. Pozitīvs vai negatīvs priekšmetu siluetu attēls, ko iegūst tieši uz fotopapīra, nelietojot fotoaparātu; iegūst ar kontaktmetodi, novietojot objektus tieši uz fotopapīra un eksponējot ar virzītas gaismas plūsmu vai ar projekcijas metodi; izmanto mākslas fotogrāfijā, lietišķajā grafikā, botānikā, kopiju iegūšanai no dažādām detaļām, arī no rasējumiem un grafiskiem attēliem.

Avoti: ZTV

fotogrammetrija   fotogr.

1. Metodes, ar kurām pēc objekta fotogrāfiskā attēla nosaka objekta formu, izmērus un stāvokli; izmanto kartogrāfijā, celtniecībā, mašīnbūvē, arhitektūrā un medicīnā.

Avoti: ZTV

fotogrāpija   apv.

1. Fotogrāfija.

Avoti: ĒiV

fotogravīra

1. Heliogravīra - fotomehāniskā ceļā izgatavots dobiespiedums.

Avoti: SV69

fotogravūra   novec.

1. Fotogravīra.

Avoti: KV

fotoģenēze   med.

1. Gaismas vai fosforescences rašanās, piem., baktērijās.

Avoti: MSV

fotoģeoloģija

1. Ģeoloģijas nozare, kuras pētījumu objekts ir ģeoloģisku parādību interpretēšana un kartēšana pēc aeroainām.

Avoti: ĢmV

fotoheliogrāfs

1. Astronomijā lietots instruments Saules fotografēšanai.

Avoti: SV69

fotohemotahometrs   med.

1. Aparāts asinsrites ātruma noteikšanai ar fotogrāfijas palīdzību.

Avoti: TM5

fotohromatisks

1. Tāds, kas apgaismojuma ietekmē maina krāsu.

Avoti: PL

fotohromatisms   fotogr.

1. Vielas spēja optiskā starojuma iedarbībā atgriezeniski mainīt gaismas absorbcijas spektru.

Avoti: ZTV

fotohromija   fiz.

1. Vielas krāsas maiņa apstarojuma rezultātā.

2. Krāsainās fotogrāfijas metode.

Avoti: SV96

fotohromisms   fiz.

1. Pusvadītāju un dielektriķu īpašība atgriezeniski mainīt gaismas absorbcijas spektru.

Avoti: ZTV

fotohromogēns   med.

1. Tāds, kas attiecas uz mikroorganismiem, kuri gaismas ietekmē producē pigmentu.

Avoti: MSV

fotohronika   -as, s.

1. Notikumu hronika fotoattēlos.

Avoti: LLVV

fotoinorfisms   med.

1. Organisma struktūras pārmaiņas gaismas ietekmē.

Avoti: MSV

fotoizstāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Fotogrāfiju (fotouzņēmumu) izstāde.

Avoti: LV87

fotojonizācija

1. Atoma (vai molekulas) jonizācija, ko izraisa viens vai vairāki fotoni.

Avoti: LPE

fotokamera   fotogr.

1. Fotoaparāts - optiski mehāniska ierīce fotografēšanai.

Avoti: ZTV

fotokarte   mil.

1. Fotogrāfijas vai fotomozaīkas reprodukcija, uz kuras var atzīmēt koordinātu tīklu, piezīmes, horizontāles, vietu nosaukumus, robežas u. c. informāciju.

Avoti: MIL

fotokatalīze   med.

1. Ķīmiskas reakcijas katalīze gaismas staru ietekmē.

Avoti: MSV

fotokatods   fiz.

1. Elektrods, kas optiskā starojuma iedarbībā emitē brīvos elektronus; to lieto vakuuma elektronierīcēs.

Avoti: SV99

fotokauterizācija   med.

1. Piededzināšana ar starojuma enerģiju, piem., ar rentgenstarojumu.

Avoti: MSV

fotokimogrāfs   med.

1. Aparāts kustību, piem., stīgas galvanometra optiskai stīgas kustību reģistrācijai.

Avoti: TM5

fotokinoložmetējs   mil.

1. Speciāls filmēšanas aparāts, ko lieto aviācijā, lai kontrolētu tēmēšanas kvalitāti, uzbrukuma izpildes, šaušanas, bombardēšanas un raķešu palaišanas rezultātus; nodrošina nepārtrauktu un vienlaicīgu mērķa un tēmēkļa tīkliņa fotografēšanu pa kadriem.

Avoti: MIL

fotokodinājums   novec.

1. Pustoņa dobspieduma plākšņu kodinājums fotomehāniskas reprodukcijas ceļā, pie kam gatavo kodināto plāksni retušē mākslinieks; gaismas gravīra.

Avoti: GV

fotokolorimetrs   med.

1. Kolorimetrs, kas sastāv no viena vai vairākiem fotoelementiem indikatoriem un dažādiem krāsainiem filtriem noteiktu spektra daļu pētīšanai.

Avoti: TM5

fotokonkurss   v.

1. Konkurss par labāko foto darbu.

Avoti: MLVV

fotokopēšana   fotogr.

1. Fotogrāfisku attēlu pavairošana, kurā parasti no negatīva iegūst pozitīvu fotoattēlu.

Avoti: ZTV

fotokopija   -as, s.

1. Kopija, kas iegūta fotografējot.

Avoti: LLVV

fotokorespondents   -a, v.

1. Fotogrāfs, kas strādā periodiskajiem izdevumiem vai televīzijas raidījumiem.

Avoti: LLVV

fotoksilogrāfija

1. Koka gravīra, kas iegūta, fotogrāfiski pārnesot attēlu uz dēļa virsmas un pēc tam gravējot ar roku.

Avoti: SV69

fotoķīmigrafija   novec.

1. Kopjēdziens dažādām grāmatrūpniecības attēlu reprodukcijas nozarēm.

Avoti: KV

fotoķīmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ķīmijas nozare, kas pētī ķīmiskās reakcijas, kuras izraisa gaisma.

Avoti: LLVV

fotoķīmijterapija   med.

1. Fizioterapijas metode, kurā izmanto furokumarīna preparātu un garviļņu ultravioleto staru kombināciju; lieto gadījumos, kad citus fizioterapijas veidus nedrīkst lietot - galvenokārt nieru, aknu saslimšanā, ja ir grūtniecība, katarakta.

Avoti: ZTV

fotoķīmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar fotoķīmiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar ķīmiskām reakcijām, kuras izraisa gaisma, tām raksturīgs.

Fotoķīmiskā disociācija— molekulu, radikāļu vai daudzatomu jonu disociācija gaismas iedarbībā; fotodisociācija; fotolīze.

Fotoķīmiskā reakcija— ķīmiska reakcija, ko izraisa gaisma.

Avoti: LLVV

fotolaboratorija   -as, s.

1. Laboratorija, kurā veic fotouzņēmumu un fotofilmu apdari.

Avoti: LLVV

fotolitogrāfija

1. Fotomehāniska litogrāfijas tehnika, kur iespiedformu uz litogrāfijas akmens (vai metāla plāksnes) iegūst, negatīvu attēlu nokopējot uz gaismjutīgas kārtiņas un pēc tam ķīmiski apstrādājot; arī šādas iespiedformas novilkums.

2. Fotoķīmisks process, kurā uz pusvadītāja vai cita materiāla iegūst noteiktu mikroreljefu, kas atbilst veidojamās integrālās shēmas konfigurācijai.

Avoti: SV99

fotolitotrofi

1. Organismi, kas barojoties izmanto gaismas enerģiju un neorganiskās vielas.

Avoti: LD

fotolīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Cietu, šķidru un gāzveida vielu sadalīšanās gaismas enerģijas ietekmē; fotoķīmiskā disociācija.

Avoti: LLVV

fotoložmetējs   mil.

1. Speciāls filmēšanas aparāts, ko lieto aviācijā, lai kontrolētu tēmēšanas kvalitāti, uzbrukuma izpildes, šaušanas, bombardēšanas un raķešu palaišanas rezultātus; nodrošina nepārtrauktu un vienlaicīgu mērķa un tēmēkļa tīkliņa fotografēšanu pa kadriem.

Avoti: MIL

fotoluminiscence   -es, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Luminiscence, ko ierosina gaisma.

Avoti: LLVV

fotomāksla   -as, s.; parasti vsk.

1. Tēlotājas mākslas nozare, kur mākslas darbu izstrādā ar fotografēšanas tehniku; mākslas foto.

Avoti: LLVV

fotomānija   med.

1. Slimīgas ilgas pēc gaismas.

2. Mānija, kuras simptomi pastiprinās gaismas ietekmē.

Avoti: MSV

fotomateriāls   fotogr.

1. Gaismjutīgs materiāls (ar gaismjutīgiem slāņiem un starpslāņiem klāta filma, fotopapīrs un fotoplate), kuru izmanto fotogrāfiskā attēla iegūšanai.

Avoti: ZTV

fotomedības

1. Izziņas tūrisma aktivitāte, kas paredzēta, lai izziņas objektu - visbiežāk reti sastopamus, eksotiskus dzīvniekus, novēro, lai iegūtu viņu fotogrāfijas dabiskajā dzīves vidē (džungļos, savannā, zem ūdens u. c).

Avoti: TvV

fotomehānika   -as, s.; parasti vsk.

1. Reproducēšanas paņēmienu kopums, kuros izmanto fotogrāfiskus un ķīmiskus procesus.

Avoti: LLVV

fotomehānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izmanto fotomehānikas paņēmienus; tāds, kas veidots ar fotomehānikas paņēmieniem.

Avoti: LLVV

fotometrija

1. Optikas nozare, kas pētī gaismas avotu intensitāti un virsmas apgaismojumu.

Avoti: LEV

fotometrisks   novec.

1. Uz fotometriju attiecīgs.

Fotometriskā vienība— normālsveces gaismas intensitāte, ko dod amilacetāta spuldze ar 8 mm resnu dakti pie 40 mm liela liesmas augstuma.

Avoti: LME

fotometrs   -a, v.

1. Ierīce gaismas avota stipruma, kā arī virsmas apgaismojuma mērīšanai.

Avoti: LLVV

fotomikroskops   med.

1. Mikroskops ar fotokameru mikrofotoattēlu iegūšanai.

Avoti: MSV

fotomodelis

1. Cilvēks, kam piemīt fotogēniskums un kas pozē fotogrāfam (gk. kā profesija).

Avoti: SV99

fotomontāža   -as, s.

1. Tematiskas montāžas izveidošana no atsevišķiem fotouzņēmumiem vai to daļām.

Avoti: LLVV

fotomorfisms   med.

1. Organisma struktūras pārmaiņas gaismas ietekmē.

Avoti: TM5

fotoms   psih.

1. Gaismas halucinācija.

Avoti: PsA

fotomuzejs

1. Specializēts muzejs fotomāklas un fototehnikas attīstības vēstures atspoguļošanai.

fotonadīrs

1. Punkts, kurā vertikālā līnija caur fotoaparārta lēcas perspektīvas centru šķērso fotoplakni.

Avoti: MIL

fotonastija   novec.

1. Augu kustības, kuras izraisa gaismas intensitātes maiņa (piemēram, ziedu atvēršanās saulē).

Avoti: LxE

fotonika

1. Zinātne, kurā pēta iespējas ierakstīt informāciju ar gaismas staru palīdzību.

Avoti: SV96

fotonoze   med.

1. Patoloģisks stāvoklis no ilgas atrašanās spilgtā gaismā, piem., sniega aklums.

Avoti: MSV

fotons   -a, v.; fiz.

1. Elementārdaļiņa, kas atbilst elektromagnētiskā lauka korpuskulārai struktūrai; gaismas kvants; elektromagnētiskā starojuma kvants.

Fotonu gāze— fotonu kopa, ar ko jāsastopas, absolūti melna ķermeņa starojumu aplūkojot no kvantu fizikas viedokļa, šajā gadījumā fotoniem nav savstarpējas mijiedarbības un tie veido kaut ko līdzīgu ideālai gāzei.

Fotonu raķete— hipotētiska raķete, kurā reaktīvo vilci rada dzinējspēku virzīta fotonu plūsma ar gaismas ātrumu.

Avoti: LLVV

fotoobjektīvs   fotogr.

1. Fotoaparāta optiskā sistēma attēla iegūšanai uz gaismjutīga materiāla.

Avoti: ZTV

fotoorganotrofi

1. Organismi, kas barojoties izmanto gaismas enerģiju un organiskās vielas.

Avoti: LD

fotopalielinājums

1. Fotoattēls, kas iegūts kopējot un ir lielāks par oriģinālu (negatīvu).

Avoti: BiP

fotopalielinātājs

1. Optiski mehāniska ierīce projekcijkopēšanai.

Avoti: EV

fotopanorāma   fotogr.

1. Fotogrāfija ar lielu redzes lauka leņķi horizontālā virzienā.

Avoti: ZTV

fotopapīrs   -a, v.

1. Ar fotoemulsiju klāts papīrs, uz kura kopē attēlu no fotofilmas vai fotoplates.

Avoti: LLVV

fotoparestēzija   med.

1. Vājināta vai traucēta tīklenes jutība.

Avoti: MSV

fotoperiodisms

1. Organismu reakcija uz noteiktu diennakts gaismas un tumsas perioda attiecību.

Avoti: SV99

fotopiederumi

1. Piederumi, kas nepieciešami fotografēšanai.

Avoti: LV93

fotopija   med.

1. Acs akomodācija gaismai; redze dienā.

Avoti: MSV

fotoplāns   mil.

1. Vairāku pielāgotā mērogā samontētu aerofotogrāfiju kopums, kas izlabots, pārbaudīts un piesaistīts zemes orientieriem, lai precīzi attēlotu attālumu un virzienu.

Avoti: MIL

fotoplate   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ar fotoemulsiju pārklāta stikla plate fotografēšanai.

Avoti: LLVV

fotopolimerizācija

1. Gaismjūtīgu polimēru eksponēšana.

fotopretestība   fiz.

1. Pusvadītāja ierīce, kuras elektriskā pretestība mainās atkarībā no apgaismojuma, kas uz to krīt.

Avoti: MfV

fotopsija   med.

1. Subjektīva gaismas sajūta dzirksteļu, lauztu līniju, plankumu veidā tīklenes atslāņošanās gadījumā.

Avoti: MSV

fotopsija   med.

1. Subjektīva gaismas sajūta dzirksteļu, lauztu līniju, plankumu veidā tīklenes atslāņošanās gadījumā.

Avoti: MSV

fotoptometrs   med.

1. Aparāts redzes asuma noteikšanai.

Avoti: MSV

fotoradars   -a, v.

1. Radars ar automātisku fotografēšanas iekārtu, kas fiksē braukšanas ātruma pārsniegšanu.

Avoti: MLVV

fotorakstlicis

1. inf. Ierīce, kas uz gaismasjutīga papīra vai filmas var veidot augstas izšķirtspējas tekstu.

2. novec. Persona, kas strādā ar datoru un gaismjutīgu filmu un gatavo iespiešanai tekstu.

Avoti: D3, BiP

fotorašanās   fiz.

1. Mezonu un citu elementārdaļiņu rašanās, atomu kodoliem un nukloniem mijiedarbojoties ar augstas enerģijas fotoniem.

Avoti: FF

fotoreakcija   med.

1. Ķīmiska reakcija, kas notiek gaismas ietekmē.

Avoti: MSV

fotoreaktivācija

1. Ultravioletā starojuma bojāto šūnu atjaunošanās lielāka viļņu garuma starojuma ietekmē.

Avoti: LPE

fotoreālisms

1. Superreālisms - 20. gs. otrās puses tēlotājas mākslas virziens, kura pārstāvji ar glezniecības vai tēlniecības līdzekļiem fotogrāfiski precīzi atveidoja vizuālo realitāti.

Avoti: SV96

fotorecepcija   med.

1. Gaismas uztvere, cilvēkam redzamā gaisma ir staru enerģija ar viļņu garumu no 3900 līdz 7700 angstrēmiem.

Avoti: MSV

fotoreceptors   med.

1. Receptors (tīklenes nūjiņa, vālīte), kas uztver gaismu.

Avoti: MSV

fotoregresija   fotogr.

1. Eksponētu, neattīstītu fotomateriālu latentā fotoattēla novājināšanās vai pilnīga noārdīšanās, ko veicina paaugstināta temperatūra un mitrums.

Avoti: ZTV

fotorelejs

1. Relejs, kas darbojas optiskā starojuma ietekmē; to lieto automātikā, elektronikā.

Avoti: SV99

fotoreportāža   s.

1. Reportāža fotoattēlos.

Avoti: LV87

fotoreprodukcija   fotogr.

1. Ar fotogrāfiskām metodēm izgatavota plakanu informatīvo materiālu (rasējumu, zīmējumu, gleznu, fotogrāfiju) precīza kopija.

Avoti: ZTV

fotorezistors

1. Pusvadītājierīce, kurai optiskā starojuma ietekmē mainās elektriskā pretestība.

Avoti: SV99

fotorobots

1. Pēc aculiecinieku liecībām veidots cilvēka fotoportrets.

2. Automātiska fotografēšanas iekārta.

Avoti: SV99

fotosalikums

1. Metode, ar kuru iespieddarbs tiek salikts tieši uz filmas vai fotopapīra.

Avoti: LEV

fotosensibilizācija   med.

1. Ādas jutības pastiprināšanās pret gaismu, īpaši pret saules gaismu.

Avoti: MSV

fotosesija

1. Iepriekš plānots pasākums, kurā fotogrāfs uzņem attēlu sēriju ar cilvēkiem vai dzīvniekiem.

fotosfaira   novec.

1. Fotosfēra.

Avoti: SV33

fotosfēra   -as, s.; parasti vsk.

1. Dziļākais un blīvākais zvaigznes (arī Saules) atmosfēras slānis, kas emitē lielāko daļu tās izstarotās enerģijas, galvenokārt redzamās gaismas veidā.

Fotosfēras lāpa— Saules fotosfēras rajons ar pastiprinātu spožumu.

Avoti: LLVV

fotoshēma   ģeod.

1. Apvidus fotoattēls, kas iegūts samontējot netransformētas aerofotoainas pēc to kopīgiem punktiem un sākumvirzieniem.

Avoti: ĢmV

fotosintēze   -es, s.; parasti vsk.

1. Organisko vielu sintēze zaļajos augos gaismas iedarbībā, vienlaicīgi izdalot skābekli.

Avoti: LLVV

fotoskeneris   inf.

1. Skeneris, kas specializēts fotogrāfiju 4x6 skenēšanai.

Avoti: D3

fotospuldze

1. Kvēlspuldze, kas strādā forsētā režīmā.

Avoti: LPE

fotostabilizatori   ķīm.

1. Vielas, kas kavē polimēru un plastmasu destrukciju gaismas ietekmē.

Avoti: ZTV

fotostats   fotogr.

1. Stacionāra iekārta operatīvai automatizētai zīmējumu, dokumentu un grāmatu attēlu fotografēšanai.

Avoti: ZTV

fotostudija   s.

1. Telpa, kur fotografē un izgatavo fotogrāfijas; attiecīga iestāde vai organizācija.

Avoti: LV87

fotošops   sar.

1. Specializēta datorprogramma attēlu apstrādei.

fotošūna

1. Iekārta, kas, pamatojoties uz fotoelektrisko efektu, pārveido gaismu elektriskajā strāvā.

Avoti: LEV

fototakse   novec.

1. Fototaksija.

Avoti: KV

fototaksija   biol.

1. Organismu pārvietošanās gaismas virzienā; gaismtiece.

Avoti: SV96

fototēka   -as, s.

1. Sistematizēts fotogrāfiju vai to negatīvu krājums, krātuve.

Avoti: LLVV

fototeksts

1. Burti un teksts, kas tiek veidoti strādājot ar datoru un gaismjutīgu filmu.

Avoti: BiP

fototelegrāfija

1. Elektrosakaru nozare, kas saistīta ar nekustīgu, plakanu attēlu (fotouzņēmumu, zīmējumu, dokumentu) pārraidi un uztveršanu, ja uztveršanas ierīcē lieto fotogrāfiskās attēla reproducēšanas metodes.

Avoti: ZTV

fototelegrāfs   -a, v.

1. Telegrāfs, kas pārraida nekustīgus attēlus, izmantojot fotogrāfiskās attēla reproducēšanas metodes; attiecīgais sakaru veids.

Avoti: LLVV

fototelegramma   -as, s.

1. Telegramma, ko pārraida ar fototelegrāfa aparātu.

Avoti: LLVV

fototerapija

1. Ārstēšana ar gaismu.

Avoti: SV69

fototermāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz siltumu, kurš nāk no gaismas avota.

Avoti: MSV

fototermomagnētisms

1. Magnētiskā lauka un tā virzienam perpendikulāra elektromagnētiskā starojuma iedarbība uz pusvadītāju vai vadītāju.

fototipija   -as, s.

1. Gludspieduma paņēmiens - attēla fotogrāfiska reproducēšana uz plates, kas pārklāta ar gaismjutīgu želatīna slāni; attēls, kas iegūts ar šādu paņēmienu.

Avoti: LLVV

fototiristors

1. Pusvadītāju ierīce ar trim vai vairākām p-n pārejām, kuru ar gaismas impulsa palīdzību var pārslēgt no aizvēta stāvokļa atvērtā.

Avoti: ZTV

fototransformators

1. Aparāts aerofotouzņēmumu pārveidošanai vienā mērogā, lai iegūtu apvidus plānu.

Avoti: SV69

fototranzistors

1. Pusvadītāju ierīce ar divām p-n pārejām, kurā kolektora strāvu maina, apgaismojot bāzes slāni.

Avoti: ZTV

fototriangulācija   ģeod.

1. Atbalstpunktu sabiezināšanas fotogrammetriska metode.

Avoti: ĢmV

fototriki

1. Dažādi paņēmieni, kā fotografējot vai kopējot transformēt fotoattēlu.

Avoti: LPE

fototrofisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz autotrofisku baktēriju, kura spēj izmantot gaismas enerģiju savai vielmaiņai.

Avoti: MSV

fototrofs   biol.

1. Autotrofs organisms, kas organisko vielu sintēzei izmanto Saules enerģiju.

Avoti: BjV

fototropija

1. ķīm. Vielas pārveidošanās gaismas iedarbībā.

2. biol. Augu spēja noliekties, pagriezties atkarībā no gaismas, gaismas virzienā vai pretēji tai.

Avoti: SV96

fototropisms   novec.

1. Augu orgānu augšanas kustības gaismas iedarbībā.

Avoti: KV

fotouzņēmums   -a, v.

1. Fotogrāfija (2).

Avoti: LLVV

fotovadāmība   fiz.

1. Pusvadītāja vai dielektriķa elektrovadāmības palielināšanās, ja tos apstaro ar elektromagnētisko starojumu (fotonu plūsmu); tās lielums atkarīgs no materiāla optiskās absorbcijas spektra un tā var būt kā elektronu, tā caurumu elektrovadāmība.

Avoti: ZTV

fotovadītspēja   -as, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Vielu elektrovadītspējas pieaugums elektromagnētiskā starojuma ietekmē.

Avoti: LLVV

fotovitrīna   s.

1. Vitrīna fotoattēlu izstādīšanai.

Avoti: LV87

fotoželatīns   fotogr.

1. Kvalitatīvs, speciāli apstrādāts želatīns fotogrāfisko materiālu fotoemulsiju izgatavošanai.

Avoti: ZTV

fots   -a, v.

1. Apgaismojuma mērvienība CGS sistēmā; l ph = 10000 lx - apgaismojums, ko rada 1 lūmenu liela gaismas plūsma, vienmērīgi krītot uz 1 kvadrātcentimetru lielu laukumu.

Avoti: LLVV, FF

foudia   lat.

1. Fodiji.

Foudia rubra— Maurīcijas fodijs jeb melnsarkanais fodijs.

Foudia sechellarum— Seišelu fodijs jeb Seišalu audējputns.

Avoti: ZvP

foul   novec.

1. Negodīgs, nelikumīgs.

Avoti: KV

foulard   novec.

1. Fulārs - ļoti viegls zīda audums.

Avoti: KV

fouls   novec.

1. Fauls - neatļauts paņēmiens.

Avoti: Ang

fountain-pen   novec.

1. Pildspalva.

Avoti: KV

fouquieria   lat.

1. Fukjērijas.

Fouquieria splendens— mirdzošā fukjērija.

Avoti: TaE

four   fr.

1. Krāsns.

Au four— uz restēm cepts.

Petit four— mazi cepumi.

Avoti: KV

fourchette   novec.

1. Dakšiņa.

Dejeuner a la fourchette— aukstas brokastis, uzkožamie.

Avoti: KV

fourierisms   novec.

1. Furjerisms.

Avoti: LME

four-in-hand   novec.

1. Četrjūgs.

Avoti: KV

fourrure   novec.

1. Kažokādas.

Avoti: KV

fouta   arābu val.

1. Īpašs kokvilnas dvielis, ar kuru aptinas pirtī.

Avoti: Tc

fovisms

1. Franču ekspresionistu glezniecības virziens, aizsācies 1905.; raksturīgas intensīvas krāsas, deformētas formas.

Avoti: LEV

fovists

1. Fovisma pārstāvis.

Avoti: SV99

fow   novec., saīs.

1. Kā klauzula pārdošanas līgumā vai piedāvājumā nozīmē, ka pārdevējs apņemas uz sava riska un rēķina nogādāt preci transpota vagonā (angļu free on wagon).

Avoti: LME

foxtrott   novec.

1. Fokstrots.

Avoti: KV

foyer   novec.

1. Foajē.

Avoti: KV

foze   med.

1. Subjektīva gaismas vai krāsas sajūta.

Avoti: MSV

FP   saīs.

1. Finanšu policija.

Avoti: i2

fps.   novec., saīs.

1. Pēdas sekundē (angļu feets per second).

Avoti: TV

FR   saīs., vietv.

1. Francija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

Fr

1. Francijs (ķīm. elements).

2. fiz. Franklis.

Avoti: MfV, EV

Fr.   saīs., novec.

1. Franks.

Avoti: KV

fr.   saīs.

1. Franču-; franču valoda.

Avoti: i2, SV05

FRA   saīs.

1. Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra ("European Union Agency for Fundamental Rights").

Avoti: PnR

FRA   saīs., vietv.

1. Francija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PnR, PuA

fra

1. Brālis, ordeņbrālis; partikula, kuru Itālijā lieto katoļu mūka vārda priekšā.

Avoti: LME, SV69

fracas   novec.

1. Troksnis, tracis.

Avoti: KV

fraciņa

1. Dem. --> fraka.

Frački   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LC

fradicīns   med.

1. Antibiotiska viela, iegūta no Streptomyces fradiae; kavē dažu mikroskopisko sēņu vairošanos.

Avoti: TM

Fraganjāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fragagnano"), Apūlijas reģiona Taranto provincē, 5300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

fragaria   lat.

1. Zemenes.

Fragaria chiloensis— Čīles zemene.

Fragaria moschata— smaržīgā zemene.

Fragaria vesca— meža zemene.

Fragaria virginiana— Virdžīnijas zemene.

Fragaria viridis— spradzene.

Fragaria x ananassa— dārza zemene.

Avoti: LD

fragariaceae   lat.

1. Zemeņu dzimta.

Avoti: LD

fragarīns   med.

1. Viela meža zemeņu lapās (Fragaria vesca L.), kas atslābina dzemdes muskulatūru.

Avoti: TM

Fragenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Spraugu muiža, kas atradās Talsu apriņķa Nurmuižas pagastā.

Avoti: KV

fragilaria   lat.

1. Fragilāriju dzimtas ģints.

Fragilaria capucina— šīs ģints suga.

Fragilaria construens— šīs ģints suga.

Fragilaria crotonensis— šīs ģints suga.

Fragilaria intermedia— šīs ģints suga.

Fragilaria leptostauron— šīs ģints suga.

Fragilaria virescens— šīs ģints suga.

Avoti: LD

fragilariaceae   lat.

1. Fragilāriju dzimta.

Avoti: LD

fragilārija

1. dsk. Kramaļģu nodalījuma dzimta ("Fragilariaceae"), vienšūnas vai koloniju aļģes, ~20 ģinšu, Latvijā konstatētas 8 ģintis.

Avoti: LD

fragilitāte   med.

1. Trauslums.

Avoti: TM

fragilocitoze   med.

1. Fragilocītu klātiene asinīs; novēro dažādu hemolītisku anēmiju un sferocitozes gadījumā.

Avoti: MSV

fragilocīts   med.

1. Osmotiski neizturīgs eritrocīts.

Avoti: MSV

fragils

1. Trausls, vārīgs.

Avoti: SV69

fragm.   saīs.

1. Fragments.

Avoti: i2

fragmentācija   med.

1. Sadalīšanās sīkās daļās.

Miokarda fragmentācija— sirds muskuļu šķiedru sabrukšana agonijā.

Avoti: TM

fragmentārisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> fragmentārs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

fragmentarizācija

1. Sadrumstalošanās, viendabības un kopības zudums; sadalīšanās grupās; fragmentizācija.

Avoti: PL

fragmentārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no fragmentiem; daļējs, nepilnīgs.

Avoti: LLVV

fragmentārums   v.

1. Vispārināta īpašība --> fragmentārs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

fragmentēšana   inf.

1. Operētājsistēmā DOS - datnes izkaisīšana pa dažādiem diskatmiņas apgabaliem, pievienojot datnei jaunus datus brīvajos atmiņas apgabalos.

Avoti: D3

fragmentists   novec.

1. Fragmentu rakstnieks vai izdevējs.

Avoti: KV

fragmentizācija

1. Fragmentarizācija - sadrumstalošanās, viendabības un kopības zudums; sadalīšanās grupās.

Avoti: PL

fragments   -a, v.

1. Atsevišķa (parasti mākslas darba) daļa.

2. inf. Komunikāciju tīklā - daļa no pārraidāmās paketes.

Avoti: LLVV, D3

fragmīdija   lat.

1. Rūsas sēņu rindas pukcīniju dzimtas ģints ("Phragmidium"), Latvijā konstatētas 7 s.

Avoti: LD

fragmobazīdijsēne

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases apakšklase ("Phragmobasidiomycetidae"), kam ir dalītas bazīdijas, Latvijā konstatētas 3 rindas.

Avoti: LD

fragrants   novec.

1. Smaržīgs.

Avoti: KV

fraicheur   novec.

1. Svaigums.

Avoti: KV

fraiers   žarg.

1. Puisis; draugs, mīļākais.

2. Zēns, kas izceļas ar stilīgumu (vai ko citu); zēns ar plašiem sakariem.

Avoti: SLG

frailea   lat.

1. Frailejas.

Frailea columbiana— baložu fraileja.

Frailea phaeodisca— diskveida fraileja.

Frailea pygmaea— pundurfraileja.

Avoti: TaE

fraileja   bot.

1. dsk. Kaktusu dzimtas ģints ("Frailea").

Baložu fraileja— fraileju suga ("Frailea columbiana").

Diskveida fraileja— fraileju suga ("Frailea phaeodisca").

Avoti: TaE

frajernutsja   žarg.

1. Izrādīt sevi.

Avoti: KZ

frajers   žarg.

1. Puisis; draugs, mīļākais.

2. Zēns, kas izceļas ar stilīgumu (vai ko citu); zēns ar plašiem sakariem.

3. Labi ģērbts cilvēks - noziedznieka upuris.

4. Neattīstīts cilvēks, strādnieks.

5. Noziedznieks vienpatis.

6. Labi nodrošināts notiesātais.

7. Ar kriminālvidi nesaistīts cilvēks.

Avoti: SLG, KZ

fraka   -as, s.

1. Vīriešu svinību tērps - žakete ar lielu izgriezumu priekšā un pagarinātu, dziļi šķeltu muguras daļu.

Avoti: LLVV, SLG

frakcija   -as, s.

1. vēst. Ļaužu grupa ar kopīgām profesionālajām vai cunftes interesēm.

2. Vienas politiskas partijas vai vairāku politisku partiju biedru organizēta grupa (parlamentā, pašpārvaldes iestādēs, organizācijās) savas partijas vai partiju politikas realizēšanai.

3. Sastāvdaļa (kādā maisījumā, kopumā).

4. Politiskas partijas daļa, kuras uzskati var nesaskanēt ar partijas kopīgo līniju.

5. Šķidruma vai birstoša materiāla daļa, kas atšķiras ar kādām īpašībām.

6. ģeol. Ieža daļiņu kopa, kuras parametri (izmēri, blīvums, forma u. c.) atbilst noteiktam intervālam.

Avoti: LLVV

frakcionārisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Frakciju veidošana vai veidošanās (politiskā partijā); cenšanās, tieksme veidot frakcijas (politiskā partijā).

Avoti: LLVV

frakcionārs

1. Frakcijas (2, 3) loceklis.

Avoti: SV99

frakcionārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar frakciju (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

frakcionēšana

1. Apakšvienību veidošana.

2. ķīm. tehnol. Vielu maisījumu vai materiālu sadalīšana frakcijās.

3. ģeol. Minerālu sadalīšana frakcijās mineraloģiskai analīzei.

4. ģeol. Dabiska ķīmisko elementu nodalīšanās ģeoķīmiskos procesos.

Avoti: PsA, ZTV

frakcionēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; ķīm.

1. Sadalīt sastāvdaļās (maisījumu).

Frakcionēta destilācija— deastilācija, kurā kādu samaisītu šķidrumu (piem. akmeņogļu darvu) destilē pa vairākām daļām jeb frakcijām.

Avoti: LLVV, SV33

fraksīns   med.

1. Glikozīds parastā oša (Fraxinus excelsior L.) mizā.

Avoti: TM

fraktālis

1. Neregulāra līkne vai virsma, ko iegūst, veicot atkārtotu dalīšanu sīkākās daļās.

Avoti: LEV

fraktēšana   novec.

1. Jūras transportdarījumu noslēgšana.

Avoti: KV

fraktēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; ekon.

1. Nomāt (jahtu, kuģi vai tā daļu) kravas pārvadāšanai.

Avoti: LLVV

fraktētājs   novec.

1. Persona, kas slēdz jūras transportdarījumus.

Avoti: KV

frakts

1. Maksa (cena) par kravu vai pasažieru pārvadāšanu pa ūdensceļiem (gk. jūras pārvadājumos).

Frakts līgums— darbuzņēmuma līgums par kravas pārvadāšanu.

Avoti: EV, LME

fraktūra   -as, s.

1. Latīņu burtu paveids - burti ar stūrainām līnijām; gotiskie burti.

2. med. Lūzums, plīsums.

Avoti: LLVV

fraktūrburti   novec.

1. Grāmatu spiestuvēs burti ar lauztiem stūriem, kas attīstījušies no mūku rakstīiem gotiskiem burtiem.

Avoti: KV

fraķis   žarg.

1. Uzvalks; apģērbs.

Avoti: SLG

frambēzija   med.

1. Tropu infekcijas slimība, kas klīniski atgādina sifilisu; infekcija notiek ekstraģenitāla kontakta ceļā.

Avoti: TM

frambezioma   med.

1. Frambēzijas primārais bojājums: liela papula, kuras virsmā ir veģetācijas, kas atgādina aveni.

Avoti: TM

framea   lat.

1. Garš šķēps ar īsu dzelzs asmeni.

Avoti: KV

Frampole   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 1500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1705. g.

Avoti: Wi

Frams   mit.

1. Frams Džons - melanēziešu (Okeānija) kargo kulta galvenais varonis, tiek uzskatīts par augstākās būtnes Karaperamuna iemiesojumu.

Avoti: PmV

framuga   žarg.

1. Virslogs, loga atgāžamā vērtne.

Avoti: SLG

Frāna   ģeol.

1. Frānas stāvs - vispārējās strarigrāfiskās shēmas augšdevona vienība.

Avoti: LD

Franapole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

2. Franapoles ezers - atrodas Latgales augstienes ziemeļu malā, Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā, 138 m vjl., garums - 2,2 km pa loka asi, 1,3 km rietumu - austrumu virzienā, lielākais platums - 0,5 km, vidējais dziļums - 1,3 m, eitrofs, viscaur aizaudzis, dūņains.

Avoti: LC, La1, LE1

franapolieši

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Franapole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

franc   novec.

1. Franks.

Avoti: KV

francaieloze   novec.

1. Akūta govju, aitu kazu un ziemeļbriežu vienšūnas asins parazītu ierosināta sezonas slimība.

Avoti: LxE

francamente   mūz., novec.

1. Droši, dūšīgi.

Avoti: KV

Francburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Franzburg"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 1500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

franceia   lat.

1. Oocistu dzimtas ģints.

Franceia echidna— šīs ģints suga.

Franceia ovalis— šīs ģints suga.

Franceia polychaeta— šīs ģints suga.

Avoti: LD

francene   žarg.

1. Franču valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Francija   vietv.

1. Francijas Republika - valsts Rietumeiropā (franču valodā "France"), galvaspilsēta - Parīze, iedalās 22 reģionos (bez aizjūras valdījumiem), platība - 543965 kvadrātkilometri, 62150000 iedzīvotāju (2009. g.), robežojas ar Beļģiju, Luksemburgu, Vāciju, Šveici, Itāliju, Andoru un Spāniju, kā arī ar Vidusjūru un Atlantijas okeānu.

Francijas Dienvidjūru teritorija— Francijas Dienvidjūru (un Antarktikas) teritorija (fr. val. "Terres Australes et Antarctiques Francaises") - Francijas valdījums Indijas okeāna dienvidos un Antarktīdā, platība - 647500 kvadrātkilometru, nav pastāvīgo iedzīvotāju, darbojas 4 zinātniski pētnieciskas stacijas ar ~145 cilvēku personālu (2006. g.).

Francijas Gviāna— Francijas valdījums Dienvidamerikas ziemeļaustrumos (fr. val. "Guyane Francaise"), platība - 91000 kvadrātkilometru, 229000 iedzīvotāju (2009. g.), robežojas ar Brazīliju un Surinamu, apskalo Atlantijas okeāns.

Francijas Polinēzija— Francijas valdījums Klusā okeāna centrālajā daļā, uz dienvidiem no ekvatora (fr. val. "Polynesie Francaise"), ietver 5 salu grupas, platība - 4167 kvadrātkilometri, 291000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, LģE

francijs   ķīm.

1. Ķīmiskais elements Fr, atomnr. 87, atommasa - 223,02, radioaktīvs sārmu metāls, eksistē vairāk nekā 20 radioaktīvie izotopi.

Avoti: ZTV

franciskānis   -ņa, v.

1. Asīzes Franciska dibinātā katoļu ubagotāju mūku ordeņa loceklis.

Avoti: LLVV

Francisko

1. astr. Urāna pavadonis ("Francisco"), vidējais attālums no planētas - 4276000 km, izmēri - 22 km.

Avoti: ZvD-203-27

Franciskopole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Liepnas pagastā.

Avoti: LC

francisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs franču valodai, saistīts ar to; raksturīgs frančiem.

Avoti: LLVV

francisms   val.

1. Aizguvums no franču valodas.

Avoti: VsV

franco   novec.

1. Brīvi, brīvs.

Avoti: TV

francogalli   novec.

1. Jaunlatīņu nosaukums frančiem.

Avoti: KV

Franča   vietv.; nelok.

1. Franča Jozefa Zeme - arhipelāgs Barenca jūras ziemeļaustrumos, Krievijas teritorija (Arhangeļskas apgabalā), platība - 16100 kvadrātkilometru, ~190 salas, lielāko daļu klāj ledāji.

Avoti: LģE

frančenieki

1. Saldus novada Zaņas pagasta apdzīvotās vietas "Franči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

franči   -u, v.

1. dsk., v. Romāņu tauta, Francijas pamatiedzīvotāji.

Franču valoda— ide valodu saimes romāņu valodu grupas valoda; oficiālā valoda Francijā, Monako, Beļģijā (līdzās flāmu valodai), Šveicē (līdzās vācu un itāļu valodām), Kanādā (līdzās angļu valodai), Luksemburgā (līdzās vācu valodai), lieto (arī kā oficiālo valodu) vairākās Āfrikas, Āzijas valstīs un citur, rakstības pamatā latīņu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Franču grupa— Rīgas literāti un mākslinieki, kas 20. gs. 40. gadu 2. pusē pa pirmdienām pulcējās Arnolda Stubava dzīvoklī, lasīja franču dzeju un prozu, runāja par franču mākslu.

Avoti: LLVV, SLG

Franči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Zaņas pagastā.

Avoti: LC

frančmaizes   novec.

1. Divi kopā sacepti, pārgrieztu virsu veģīši jeb rundštiki, cepti no vienkāršas baltmaizes mīklas.

Avoti: KV

Franču   vietv.

1. Franču Polinēzija - Francijas aizjūras zeme Okeānijā, ietver Biedrību, Marķīza un Tubuai salas, Tuamotu arhipelāgu, kā arī dažas atsevišķas salas, platība - 4167 kvadrātkilometri, 291000 iedzīvotāju (2010. g.), administratīvais centrs - Papeete.

2. vēst. Francijas aizjūras departamentu un koloniju nosaukuma satāvdaļa.

Franču Ekvatoriālā Āfrika— bijušo Francijas koloniju administratīvi politiskā apvienība Centrālajā Āfrikā ("Afrique Equatoriale Francaise"), kurā ietilpa Čada, Gabona, Ubangi-Šari (tagadējā Centrālāfrika), Franču Kongo jeb Viduskongo (tagadējā Kongo Republika), kas visas kopš 1960. g. ir neatkarīgas valstis.

Franču Gvajāna— Franču Gviāna.

Franču Gviāna— Gviāna, Francijas aizjūras reģions ("Guyane Francaise").

Franču Gvineja— bijusī Francijas kolonija Rietumāfrikā ("Guinee Francaise"), kopš 1958. g. - Gvinejas Republika.

Franču Kongo— bijusī Francijas kolonija Centrālajā Āfrikā ("Congo Francais"), tagadējā Kongo Republika.

Franču Rietumāfrika— bijušo Francijas koloniju administratīvi politiska apvienība Rietumāfrikā ("Afrique Occidentale Francaise"), ietilpa Franču Gvineja (kopš 1950. g. - Gvinejas Republika), Augšvolta (tagad - Burkinafaso), Dahomeja (tagad - Benina), Franču Sudāna (tagad - Mali), Mauritānija, Nigēra, Senegāla un Ziloņkaula Krasts (tagad - Kotdivuāra).

Franču Somālija— bijusī Francijas kolonija Austrumāfrikā, 1967.-1977. g. Francijas Afāru un Isu Teritorija, kopš 1977. g. - Džibutija.

Franču Somālijas Krasts— Franču Somālija.

Franču Sudāna— bijusī Francijas kolonija Rietumāfrikā ("Sudan Francaise"), kopš 1960. g. - Mali.

Avoti: PZT

Franekera   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Franeker"), Frīzlandes provincē, 13000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

frange   novec.

1. Bārkstis.

Avoti: KV

Frangrasians   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - un "Avestā" Turānas valdnieks, turāniešu ciltstēva Tura atvase, Irānas valdnieku nesamierināms ienaidnieks.

Avoti: Mit

frangula   lat.

1. Krūkļi.

Frangula alnus— parastais krūklis.

Frangula purschiana— Purša krūklis.

Avoti: LD

frangulīns   med.

1. Krūkļa glikozīds.

Avoti: TM

franis   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

frankatūra   novec.

1. Noruna par frakts avansu, ko prasa izfraktētājs.

Avoti: KV

Frankavilla   vietv.

1. Frankavilla al Mare - pilsēta Itālijā ("Francavilla al Mare"), Abruco reģiona Kjeti provincē, 23800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Frankavilla Fontāna - pilsēta Itālijā ("Francavilla Fontana"), Apūlijas reģiona Brindizi provincē, 36900 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Frankavilla Sinni - pilsēta Itālijā ("Francavilla in Sinni"), Bazilikatas reģiona Potencas provincē, 4250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Frankenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Frankenau"), Hesenes federālajā zemē, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Frankenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Frankenberg"), Hesenes federālajā zemē, 17800 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Frankenberg"), Saksijas federālajā zemē, 14600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Frankenšteina   vietv.

1. Zombkovice Slonske - pilsēta Polijā, tās vācu nosaukums.

Avoti: IPV-101-81

Frankenšteins

1. Zinātnes negatīvo seku personifikācija: angļu rakstnieces M. Šellijas romāna varonis - zinātnieks, kurš radījis briesmoni.

Avoti: PL

Frankentāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Frankenthal"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 47300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Frankenvalde   vietv.

1. Kalnu masīvs starp Tīringenes Mežu un Rūdu kalniem Vācijā ("Frankenwald"), augstums - līdz 795 m.

Avoti: PZT

frankēt

1. Iepriekš samaksāt par pasta sūtījumu, bagāžas pārvešanu un piegādi.

Avoti: SV99

Frankforta   apv.

1. Pilsēta ASV ("Frankfort"), Ilinoisas štatā, 18400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Frankfort"), Indiānas štatā, 16150 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Frankfort"), Kentuki štata administratīvais centrs, 27500 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Frankfort"), Mičiganas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, PuA, LpA

Frankfurte   vietv.

1. Frankfurte pie Mainas - pilsēta Vācijas vidienē, Hesenē, Mainas krastos ("Frankfurt am Main"), 701400 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Frankfurte pie Oderas - pilsēta Vācijas austrumos, Brandenburgā, pie Oderas upes ("Frankfurt an der Oder"), ~88000 iedzīvotāju, senās Hanzas pilsētas daļa Oderas rietumu krastā, tās austrumu daļa tagad ir Polijas pilsēta Slubice.

Avoti: LģE, LEV

franki   -u, v.

1. dsk., v. Rietumģermāņu ciltis, kas mūsu ēras pirmā gadu tūkstoša pirmajā pusē iekaroja Galliju.

Franku valsts— Hlodviga 486. g. dibināta valsts, Kārļa Lielā laikā (ap 800. g.) iekļāva arī Franciju, Vāciju, Nīderlandi, Beļģiju, Šveici un Ziemeļitāliju; sadalīta 843. g.

2. arī vsk. Šo cilšu piederīgais.

Avoti: LLVV, VtV

frankia   lat.

1. Simbiotisku slāpekļsaistītāju aktinomicēšu ģints, kas dzivo alkšņu, smiltsērkšķu, purvmiršu, eleagnu saknēs.

Avoti: LD

frankists   -a, v.

1. Franko vadītās fašistiskās kustības piekritējs, dalībnieks (Spānijā).

Avoti: LLVV

Franklina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Franklin"), Indiānas štatā, 24300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Franklin"), Masačūsetas štatā, 32800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Franklin"), Ohaio štatā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Franklin"), Tenesī štatā, 70600 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta ASV ("Franklin"), Viskonsinas štatā, 36300 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Franklin"), Kentuki štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Franklin"), Luiziānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Franklin"), Nebraskas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

9. Apdzīvota vieta ASV ("Franklin"), Ņūhempšīras štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

10. Apdzīvota vieta ASV ("Franklin"), Pensilvānijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

11. Apdzīvota vieta ASV ("Franklin"), Virdžīnijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

12. Apdzīvota vieta ASV ("Franklin"), Ziemeļkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

13. Franklina kalni - Kordiljeru atzars Kanādas ziemeļrietumos ("Franklin Mountains"), Makenzi labajā krastā, garums - 450 km, augstums - līdz 1443 m (Klārka kalns).

Avoti: WA16, LpA, PZT

frankliniella   lat.

1. Tripšu kārtas ģints.

Frankliniella intonsa— šīs ģints suga.

Frankliniella tenuicornis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

franklinizācija   med.

1. Augsta sprieguma līdzstrāvas elektriskā lauka izmantošana dažu galvas slimību ārstēšanā.

Avoti: ZTV

franklins

1. Elektrības daudzuma (elektrības lādiņa) mērvienība CGSFr mērvienību sistēmā, l Fr = 1 CGSE lādiņa vienība = 3,33564 x 10-10 C.

Avoti: EV

frankmasoņi   novec.

1. Brīvmūrnieki.

Avoti: KV

franko

1. Attālums, kura robežās pircējs ir atbrīvots no tiešiem izdevumiem, kas saistīti ar kravas iekraušanu un transportēšanu, jo šie izdevumi iekļauti preces cenā.

Avoti: SV99

frankofils

1. Frankomāns - franču kultūras un valodas cienītājs.

Avoti: PL

frankofobs   novec.

1. Franču kultūras ienaidnieks.

Avoti: KV

frankofonisks

1. Franču valodā runājošs.

Avoti: SV99

frankofons

1. Cilvēks, kas runā un raksta franču valodā.

Avoti: PL

frankokanādieši

1. Nācija; dzīvo gk. Kanādā, Kvebekas prov., ASV, runā franču valodā, ticīgie - katoļi.

Avoti: EV

frankolīni

1. Fazānu dzimtas lielākā ģints, vidēji lieli putni (masa - 400-550 g); 41 s. Āfrikā un D Āzijā.

Avoti: LPE

frankomanija   novec.

1. Pārliecīga visa franciskā cienīšana.

Avoti: SV33

frankomāns

1. Franču kultūras un valodas cienītājs; frankofils.

Avoti: PL

frankošveicieši

1. Etniska grupa, Šveices rietumu daļas pamatiedzīvotāji, pēc izcelsmes radniecīgi frančiem, runā dienvidfranču (provansiešu) dialektos, literārā valoda - franču, ticīgie - protestanti (kalvīnisti) un katoļi.

Avoti: PZT

Frankovila   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Franconville"), Ildefransas reģiona Valduāzas departamentā, 33100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

franks   -a, v.

1. Naudas pamatvienība Šveicē un vairākās citās valstīs.

2. Sīknaudas vienība Marokā, dirhēma simtā daļa.

3. vēst. Naudas pamatvienība Francijā, Beļģijā un Luksemburgā līdz 2002. g.

Avoti: SV99

franksejs   apv.

1. Franksēze.

Avoti: ĒiV

Frank-Sessau   vietv., vēst., vācu val.

1. Prankas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Jaunsvirlaukas pagastā.

Avoti: KV

franksēze   apv.

1. Ļoti izplatīta pretdeja, kas cēlusies Anglijā 17. gs. beigās, un no turienes izplatījusies visā Eiropā.

Avoti: KV

franksijs   apv.

1. Franksēze.

Avoti: KnV

franktirers

1. Francijā - partizānu nodaļas loceklis; franktireri darbojās ienaidnieka aizmugurē franču-prūšu karā 1870. un 1871. g. un abu pasaules karu laikā.

Avoti: SV69

Franku   vietv.

1. Franku Alba - kuestu grēda Švābu-Franku kalnu rajona ziemeļaustrumos ("Fraenkische Alb"), Vācijā, tās platoveida virsa sasniedz 657 m vjl., to saposmo Donavas pieteku ielejas.

Franku Jura— Franku Alba.

2. Franku Mežs - Frankenvalde, kalnu masīvs Vācijā.

Avoti: PZT

Franopole   vietv.

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta skrajciema "Franapole" nosaukuma variants.

Avoti: LE1

Fransesa   vietv.; novec.

1. Frānsisa - upe Kanādā.

Avoti: PZT

fransēze

1. Franču sarīkojumu deja 19. gs. 6/8 un 1/4 taktī ar vairākām tūrēm.

Avoti: LEV

Frānsisa   vietv.

1. Upe Kanādā ("Frances River"), Jukonā, Liārdas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Frānsistauna   vietv.

1. Pilsēta Botsvanā, Ziemeļaustrumu distrikta administratīvais centrs, 83000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

Fransvila   vietv.

1. Pilsēta Gabonas dienvidaustrumos ("Franceville"), Augšogoves provinces administratīvais centrs, 43000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PuA, PZT

franšīze

1. Komercpilnvarojums, līgums, ar ko izstrādājuma ražotājs tā ražošanas licenci un prečzīmi pārdod citam uzņēmumam.

2. Savu preču tirdzniecības tiesību nodošana noteiktā teritorijā citam uzņēmumam.

3. Piegādāto preču daudzuma pieļaujamā novirze no līgumā norādītā daudzuma.

Avoti: SV96

Franškontē   vietv.

1. Reģions Francijas austrumos ("Franche-Comte"), platība - 16202 kvadrātkilometri, 1178900 iedzīvotāju (2014. g.), iedalās četros departamentos - Augšsonā, Belforā, Dū un Jurā, robežojas ar pieciem citiem Francijas reģioniem - Elzasu, Lotringu, Šampaņu-Ardēni, Burgundiju un Ronu-Alpiem, kā arī ar vienu valsti - Šveici, administratīvais centrs - Bezansona.

2. Vēsturiska province Francijas austrumos, pie Šveices robežas, ietver Dū, daļēji Augšsonas un Juras departamentu, platība - ~6000 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

Františkovi   vietv.

1. Františkovi Lāzne - pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, Rūdu kalnu piekājē, 5570 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Frantrojala   vietv.

1. Pilsēta ASV ("FRont Royal"), Virdžīnijas štatā, 15000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

frants   -a, v.; sar.

1. Moderni ģērbies cilvēks (ar tieksmi uz pārspīlējumiem tērpā un uzvedībā).

Avoti: LLVV

Franzhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Franču muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Pampāļu pagastā.

Avoti: KV

fraņas   žarg.

1. Bārkstis.

Avoti: SLG

frapants   novec.

1. Pārsteidzošs.

Avoti: KV

Frasina   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Sučavas žudecā, 5900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Fraskati   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Frascati"), Lacio reģiona Romas provincē, 21100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

frašegirds   rel.

1. Zoroastrismā šīs pasaules gals, tiesas diena.

Avoti: RtV

Fraškarts   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - pēdējā Visuma pārveidošanās, pēdējā cīņa, kuras laikā tiks pieveikts ļaunais dievs Angra Mainjū.

Avoti: MitJ

Fratamadžore   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Frattamaggiore"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 30100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

frater   novec.

1. Mūks, ordeņa brālis.

Avoti: KV

fratercula   lat.

1. Alku dzimtas ģints.

Fratercula arctica— strupiķis.

Avoti: PDE

fraternitas   lat.

1. Brālība - studentu korporāciju nosaukumos.

Fraternitas Academica— studentu korporācija, dib. 1925. g. Rīgā (LU).

Fraternitas Arctica— studentu korporācija, dib. 1880. g. Rīgā (RTU).

Fraternitas Cursica— latviešu stududentu korporācija, dib. 1947. g. Pinnebergā Baltijas universitātē (Vācijā).

Fraternitas Imantica— latviešu studentu korporācija, dib. 1947. g. Pinnebergā Baltijas univ. (Vācijā).

Fraternitas Lataviensis— studentu korporācija, dib. 1926. g. Rīgā (līdz 1928. g. saucās - Latavia), (LU).

Fraternitas Lettica— studentu korporācija, dib. 1870. g. Maskavā (statūti no 1902. g., līdz 1920. g. nosaukums - Fraternitas Moscoviensis), (LU).

Fraternitas Livonica— studentu korporācija, dib. 1926. g. Rīgā (gk. no studentu b-bas "Austrums" biedriem), (RTU).

Fraternitas Metropolitana— studentu korporācija, dib. 1924. g. Rīgā (no 1922. g. dib. filistru b-bas), Fraternitas Petropolitana (dib. 1896. g. Pēterburgā) pēctece, (RTU).

Fraternitas Rusticana— latviešu studējošās zemnieku jaunatnes biedrība, darbojās LU no 1921. g. (statūti no 1926. g.).

Fraternitas Vanenica— latviešu studentu korporācija, dib. 1947. g. Minhenē (Vācijā), no 1950. g. darbojas gk. ASV.

Fraternitas Vesthardiana— studentu korporācija, dib. 1924. g. Rīgā, (RTU).

Avoti: EV

frāternitāte   novec.

1. Brālība.

Avoti: SV33

fraternite   novec.

1. Brālība.

Avoti: KV

fraternizēt   novec.

1. Brālīgi satikties, brāļoties.

Avoti: KV

frāters   novec.

1. Mūks, ordeņa brālis.

Avoti: KV

fratrija

1. Cilts daļa, kas pamatā radusies no vienas pirmdzimtās; fratrijas locekļu starpā laulības bija aizliegtas; tā bija sociālās organizācijas forma Atēnās un citās Senās Grieķijas valstīs.

Avoti: SV99

fraudātors   novec.

1. Krāpīgs.

Avoti: KV

fraudulents   novec.

1. Blēdīgs.

Avoti: KV

Frauenburg   vietv., vācu val.

1. Saldus.

2. Saldus muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Saldus pagastā.

Avoti: FV, KV

Frauenburga   vietv.

1. Vācu ordeņa mūra pils tagadējās Saldus pilsētas vietā, ko uzcēla 15. gs. sākumā un 1505. g. vēstures avotos minēts arī tās pilsētas iecirknis, pils iznīcināta Ziemeļu kara laikā un lielā mēra laikā 1710.-1711. g. lielākā daļa apkārtnes iedzīvotāju aizgāja bojā.

Avoti: LPil

Frauenfelde   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Frauenfeld"), Turgavas kantona administratīvais centrs, 24400 iedzīvotāju (2013.).

Avoti: PuA, Wi

Frauenkirhene   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Frauenkirchen"), Burgenlandes federālajā zemē, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Frauenšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Frauenstein"), Saksijas federālajā zemē, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Frauental   vietv., vēst., vācu val.

1. Jaunā muiža, kas atradās Valkas apriņķa Gaujienas pagastā.

Avoti: KV

Fraunhofera   astr.

1. Fraunhofera līnijas - šauras absorbcijas spektra līnijas nepārtrauktā Saules izstarotās gaismas spektrā; veidojas, Saules starojumam absorbējoties Saules atmosfēras ārējos slāņos, un satur informāciju par Saules atmosfēras ķīmisko sastāvu.

Avoti: ZTV

fravaši   mit.

1. Parsismā - cilvēka personiskais sargājošais gars; arī dvēsele.

2. Zoroastrisma metafizikā cilvēka nemirstīgā dvēsele, kura eksistē pirms viņa dzimšanas un nenomirst pēc cilvēka nāves, neiemiesojas arī citā ķermenī, bet dodas uz debesīm un pievienojas Ahuramazdas karapulkiem.

Avoti: SV08

fraxinus   lat.

1. Oši.

Fraxinus angustifolia— šaurlapu osis.

Fraxinus excelsior— parastais osis.

Fraxinus ornus— mannas osis.

Fraxinus pennsyllvanica var. pennsyllvanica— Pensilvānijas osis.

Fraxinus pennsyllvanica var. subintegerrima— zaļais osis.

Avoti: LD, DaE

frāze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Runas vienība, vārdu savienojums (parasti teikums).

2. mūz. Neliels skaņdarba posms, ko var uztvert par relatīvi pabeigtu muzikālu domu; ar vienu elpu izdziedams skaņdarba posms.

Avoti: LLVV

frāzējums   -a, v.; mūz.

1. Tāds skaņdarba atskaņojuma izkārtojums, lai varētu uztvert tā iedalījumu, periodus, cezūras u. tml.

Avoti: LLVV

frazēma   val.

1. Frazeoloģisms, kurā viens komponents lietots savā leksiskajā nozīmē.

Avoti: VsV

frazeologēma   val.

1. Frazeoloģisms kā abstrakta vispārināta valodas frazeoloģiskās sistēmas struktūrvienība ar dažādiem tās sastāvdaļu un gramatiskās formas variantiem, bet nemainīgu kopnozīmi.

Avoti: VsV

frazeoloģija   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Frazeoloģismu kopums (piemēram, kādā valodā).

2. Valodniecības nozare, kas pētī frazeoloģismus.

Frazeoloģijas vārdnīca— vārdnīca, kurā apkopoti vienas vai vairāku valodu frazeoloģismi.

Frazeoloģiska vienība— frazeoloģisms - leksiski nedalāms, sastāva un struktūras ziņā relatīvi stabils, ar valodas tradīciju nostiprināts vārdu savienojums, kura nozīme parasti saistīta ar visa vārdu savienojuma vai atsevišķu tā komponentu nozīmes pārnesumu.

Avoti: LLVV

frazeoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar frazeoloģiju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar frazeoloģiju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

frazeoloģisms   -a, v.; val.

1. Leksiski nedalāms, sastāva un struktūras ziņā relatīvi stabils, ar valodas tradīciju nostiprināts vārdu savienojums, kura nozīme parasti saistīta ar visa vārdu savienojuma vai atsevišķu tā komponentu nozīmes pārnesumu; frazeoloģiska vienība.

Frazeoloģismu vārdnīca— vārdnīca, kurā apkopoti vienas vai vairāku valodu frazeoloģismi.

Avoti: LLVV

frazēšana   mūz.

1. Skaņdarba idejiski emocionālā satura prasmīga izteiksme atskaņojot; muzikālās frāzes izcelšana.

Avoti: Mūz

frāzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; mūz.

1. Izcelt, veidot (muzikālu frāzi), atskaņojot skaņdarbu.

Avoti: LLVV

frāžainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> frāžains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

frāžains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (izteikums, teksts), kas veidots pēc parauga, shēmas, tāds (izteikums), kas tiek bieži lietots.

Avoti: LLVV

frāžainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> frāžains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

frāžkopa   val.

1. Relatīvi pabeigts saturiski cieši saistītu teikumu resp. izteikumu kopums.

Avoti: VsV

Frea   mit.

1. Senākā ģermāņu panteona galvenā dieviete un Vodana (Odina priekšteča) sieva.

Avoti: PmV

Freamunde   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Freamunde"), Portu apgabalā, 7800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

frēbelisms   novec.

1. Audzināšanas metode, kas pielieto mācīšanai attiecīgas rotaļas; nosaukta Fridriha Frēbela vārdā, kurš 1840. g. nodibinājis pirmo bērnu dārzu (Blankenburgā, Vācijā).

Avoti: LME

freda   lat.

1. Ģermāņu tiesībās t. s. miera nauda.

Avoti: KV

freddo   it., mūz.

1. Auksti.

Avoti: KV

Frēdene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Vreden"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 22400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Fredensborga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 8400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Fredericija   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 39900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Frederika   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Frederick"), Kolorādo štatā, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Frederick"), Merilendas štatā, 68400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Frederick"), Oklahomas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Frederiksberga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 91700 iedzīvotāju (2004. g.).

2. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 3440 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Frederiksbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fredericksburg"), Teksasas štatā, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Fredericksburg"), Virdžīnijas štatā, 28300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Frederikshavna   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 23100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Frederikssunda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 15700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Frederiksverka   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Frederiktona   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Fredericton"), Sentdžonas krastos, Ņūbransvikas provinces administratīvais centrs, 56200 iedzīvotāju (2011. g.), universitāte (dib. 1785. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Frederisija   vietv.; novec.

1. Fredericija - pilsēta Dānijā.

Avoti: PZT

Fredriksta   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā ("Fredrikstad"), Estfollas filkē, 75600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Fredrikstada   vietv.

1. Fredriksta - Pilsēta Norvēģijā.

Avoti: Wi, PZT

free-ride   angļu val.

1. Frīraidings - braukšana ar sniegadēli pa svaigu, neskartu sniegu.

Avoti: PL

freesia   lat.

1. Frēzijas.

Avoti: LD

fregate   -es, dsk. ģen. -šu, s., jūrn.

1. vēst. Trīsmastu pilntakelēts buru flotes karakuģis ar 24-60 lielgabaliem.

2. Dažu valstu flotēs - pārejas tipa karakuģis (starp korveti un iznīcinātāju vai iznīcinātāju un kreiseri).

Avoti: SV99

fregatputni

1. Pelikānveidīgo putnu dzimta, 5 s. trop. jūrās; gari, smaili spārni un dziļi iešķelta aste, lieliski lidotāji, var attīstīt ātrumu līdz 200 km/h.

Avoti: LEV

Frehene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Frechen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 51100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Freiberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Freiberģes muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Sakas pagastā.

Avoti: KV

Freiberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Freiberg am Neckar"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 15600 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Freiberg"), Saksijas federālajā zemē, 40300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Freiburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Freiburg im Breisgau"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 218000 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Freiburg (Unstrut)"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 4800 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Freidenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Freudenberg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 3800 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Freudenberg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 17900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Freidenštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Freudenstadt"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 22300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

freidisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Z. Freida filozofiski antropoloģiskās un psiholoģiskās koncepcijas, kā arī visas mācības un skolas, kas attīstījušās uz to bāzes; to teorētiskais pamats ir psihoanalīze.

Avoti: SV99

Freienbaha   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Freienbach"), Švīces kantonā, 15900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

freieris   žarg.

1. Puisis; draugs, mīļākais.

2. Zēns, kas izceļas ar stilīgumu (vai ko citu); zēns ar plašiem sakariem.

Avoti: SLG

freifikers   žarg.

1. Izmantotājs; brīvēdājs.

Avoti: Žrg

freija   žarg.

1. Bezmaksas.

Pa freiju— bez maksas, par brīvu.

Avoti: SLG

Freija   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - auglības un mīlestības dieviete, viena no vāniem, Freira māsa. Saukta arī par Vanadisu.

Avoti: LEV

Freijs   rel.

1. Skandināvu skaistuma dievs, kam ir vara pār lietu un sauli, un zemes auglību.

Avoti: R1

Freilazinga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Freilassing"), Bavārijas federālajā zemē, 16100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

freilene   novec.

1. Meitene; jaunkundze.

// apv. Barona meita vai radiniece (neprecēta).

Avoti: LME, ĒiV

freimvorks   žarg.

1. Pamatnostādne, pamatuzskati.

Avoti: SLG

Freinsheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Freinsheim"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 5000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Freirs   mit.

1. Ziemeļu mitoloģijā - auglības dievs, viens no vāniem, to īpaši godāja zviedri, par ko liecina tas, ka daudzos vietvārdos ietverts vārds Frē (Fro(s)).

Avoti: LEV

Freištate   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Freistadt"), Augšaustrijas federālajā zemē, 7500 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Freystadt"), Bavārijas federālajā zemē, 8600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

Freitāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Freital"), Saksijas federālajā zemē, 39300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Freiunga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Freyung"), Bavārijas federālajā zemē, 7000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Freizera   vietv.

1. Upe Kanādas rietumos (angļu val. "Fraser"), garums - 1310 km, sākas Klinšu kalnos, pie Vankūveras ietek Klusā okeāna Džordžijas šaurumā.

2. Freizeras plato - iekšējais plato Kordiljeros ("Fraser Plateau"), starp Klinšu un Piekrastes kalniem, augstums - 600-1200 m ziemeļos, 1500-1800 m dienvidos, salveida vulkāniski kalni līdz 2400 m, paleogēna un neogēna lava ar morēnu segu, blīvs kanjonveida ieleju tīkls.

Avoti: LģE, PZT

Freizinga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Freising"), Bavārijas federālajā zemē, 45800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

freja   žarg.

1. Bezmaksas.

Pa freju— bez maksas, par brīvu.

Avoti: SLG

frej-freja   žarg.

1. Cilvēks, kas izturas lepni.

2. Bagāts cilvēks.

Avoti: KZ

Frejleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 2600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

frejs   žarg.

1. Nepieredzējis zaglis.

Avoti: KZ

frekv.   saīs.

1. Frekventatīvs.

Avoti: LivP

frekvence   -es, dsk. ģen. -ču, s.; fiz.

1. Periodiska procesa atkārtošanās biežums.

Frekvences daudzkāršotājs— ierīce, kas sinusoidālu svārstību pārveido citā sinusoidālā svārstībā ar veselu skaitu reižu augstāku frekvenci.

Frekvences kvantu standarts— iekārta sevišķi precīzas un stabilas frekvences elektromagnētisko svārstību ģenerēšanai, kurā izmanto atomu, molekulu vai jonu kvantu pārejas starp to diskrētajiem enerģijas līmeņiem.

Frekvences modulācija— metode radiotehnikā, kur augstfrekvences radioviļņu (nesošo viļņu) frekvence tiek mainīta tā, lai nesējfrekvence atveidotu pārraidītās skaņas frekvenci.

Frekvences pārveidotājs— radiotehnikā lietojama ierīce signāla spektra pārbīdīšanai uz citu frekvenču diapazona iecirkni.

Frekvences sintezators— radioelektroniska ierīce lielas precizitātes stabilu harmonisku svārstību iegūšanai, kuru frekvence maināma ar diskrētu soli.

Avoti: ZTV

frekvenčdale   tehn.

1. Sakaru līniju caurlaidspējas palielināšanas metode, pārraidot telegrāfa signālus šaurās frekvenču joslās.

Avoti: KL

frekventatīvs   val.

1. Iteratīvs - tāds, kas izsaka darbību, kura atkārtojas, vai darbību, kura notiek ar pārtraukumiem.

Avoti: LivP

FRELIMO   saīs.

1. Komunistiskas ievirzes politiska partija Mozambikā Mozambikas atbrīvošanas fronte (portugāļu Fronte de Libertacao de Mocambique).

Avoti: LPE

fremontodendron   lat.

1. Fremontodendrs.

Fremontodendron californicum— Kalifornijas fremontodendrs.

Avoti: TaE

fremontodendrs   bot.

1. Malvu dzimtas ģints ("Fremontodendron").

Kalifornijas fremontodendrs— fromontodendru suga ("Fremontodendron californicum").

Avoti: TaE

fren-   med.

1. Salikteņos norāda uz prātu vai diafragmu.

Avoti: MSV

Frena   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Fresnes"), Ildefransas reģiona Valdemarnas departamentā, 26200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

frenalģija   med.

1. Psihalģija.

2. Sāpes diafragmā.

Avoti: MSV

frenastēnija   med.

1. Gara vājums.

2. Diafragmas tonusa pazemināšanās.

Avoti: MSV

frenata   lat.

1. Dažādspārnu tauriņu apakškārta.

Avoti: LD

frencis   -ča, v.

1. Formas tērpa svārki ar sašaurinātu vidu un uzšūtām kabatām.

2. žarg. Vīrieša svārki.

Avoti: LLVV

frenčaizings

1. Komercpilnvarojums, līgums, ar ko izstrādājuma ražotājs tā ražošanas licenci un prečzīmi pārdod citam uzņēmumam.

2. Savu preču tirdzniecības tiesību nodošana noteiktā teritorijā citam uzņēmumam.

frenčiks   žarg.

1. Žakete.

Avoti: KZ

frenčs   žarg.

1. Žakete.

Avoti: KZ

Frēndenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Froedenberg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 20700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

frends   žarg.

1. Draugs.

Avoti: SLG

frenektomija   med.

1. Mēles saitītes izgriešana.

Avoti: MSV

Frenels   fiz.

1. Fiziķa A. Frenela (A. J. Fresnel, 1788-1827) vārds izmantots vairākos fizikas terminos.

Frenela formulas— formulas, kas optikā apraksta gaismas intensitātes izmaiņas, tai atstarojoties vai tiekot lauztai uz divu vižu robežvirsmas; intensitāte ir atkarīga no krītošās gaismas polarizācijas, krišanas leņķa un vielas laušanas koeficienta.

Frenela lēcas— īpašas konstrukcijas lēcas, kurās liela diametra gaismas kūļa fokusēšanai izmanto interferences parādību.

Frenela zonas— apg., kādos tiek sadalīta gaismas vai skaņas viļņu frontes virsma, lai aprēķinātu gaismas (skaņas) difrakcijas ainu.

Avoti: EV

frenemfrakse   med.

1. Diafragmas nerva saspiešana.

Avoti: MSV

frenetisks   novec.

1. Ārprātīgs, plosīgs.

Avoti: KV

frenik-   med.

1. Salikteņos norāda uz diafragmu vai diafragmas nervu.

Avoti: MSV

frenikektomija   med.

1. Daļēja diafragmas nerva izgriešana, lai panāktu diafragmas attiecīgās puses paralīzi.

Avoti: MSV

freniko-   med.

1. Salikteņos norāda uz diafragmu vai diafragmas nervu.

Avoti: MSV

frenikoekserēze   med.

1. Diafragmas nerva izraušana, pēc kuras rodas diafragmas paralīze; kolapsterapijas veids plaušu tuberkulozes ārstēšanai.

Avoti: MSV

frenikotomija   med.

1. Diafragmas nerva pārgriešana.

Avoti: MSV

frenīts   med.

1. Smadzeņu iekaisums.

2. Diafragmas iekaisums.

3. Akūts delīrijs.

Avoti: MSV

freno-   med.

1. Salikteņos norāda uz prātu vai diafragmu.

Avoti: MSV

frenodīnija   med.

1. Sāpes diafragmā.

Avoti: MSV

frenogrāfs   med.

1. Aparāts diafragmas kustību reģistrācijai.

Avoti: MSV

frenokardija   med.

1. Neirastēnisks stāvoklis, kam raksturīgas sāpes sirds apvidū, sirdsklauves un elpas trūkums.

Avoti: MSV

frenoloģija

1. Zinātniski nepamatota mācība par iedomātu sakarību starp galvaskausa ārējo formu un dažādām garīgajām spējām, izveidoja F. J. Galls ap 1800.

Avoti: LEV

frenoplastika   med.

1. Ķirurģiska operācija anomāli novietotas mēles saitītes korekcijai.

Avoti: MSV

frenoptoze   med.

1. Diafragmas noslīdējums.

Avoti: MSV

frenotomija   med.

1. Kādas saites (piem., mēles saitītes) pārgriešana.

Avoti: MSV

frenozīns   med.

1. C48H93NO9, cerebrozīds; hidrolizējot ar skābi, veido galaktozi, sfingozīnu un cerebronskābi.

Avoti: TM5

Frenštāta   vietv.

1. Frenštāta pie Radhoštja - pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 10990 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

frentelīgs   apv.

1. Možs, izskatīgs; glīti, moderni ģērbies.

Avoti: ĒiV

freons

1. Vairāku fluoru saturošu ogļūdeņražu apzīmējums (sākotnēji preču zīme), izmanto par aukstuma aģentu ledusskapjos un saldētavās un kā aktīvo (izsmidzinošo) līdzekli aerosolu flakonos; izplūstot atmosfērā, freons veicina ozona slāņa noārdīšanos.

Avoti: LEV

Frērene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Frerten"), Lejassaksijas federālajā zemē, 5000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

frescamente   novec., mūz.

1. Spirgti, svaigi.

Avoti: KV

fresco   mūz.

1. Svaigi, spirgti, patīkami.

Avoti: Mūz

frese   žarg.

1. Mute.

Avoti: Žrg

fresēt   žarg.

1. Ēst.

Avoti: Žrg

fresison   novec.

1. 4. prāta slēdziena figūras 5. modus: virsteikums vispār noliedzošs, apakšteikums pa daļai apgalvojošs, slēdziens pa daļai noliedzošs.

Avoti: KV

freska   -as, s.

1. Monumentālās glezniecības tehnika - gleznošana ar ūdenī izšķīdinātām krāsām uz apmetuma; mākslas darbs, kas veidots šādā tehnikā.

Avoti: LLVV

fresks   novec.

1. Ūdenskrāsu gleznojums uz mitrām, svaigam sienam, kur stukatura iesūc krāsvielas un kopā sacietē.

Avoti: SV33

Fresku   vietv.

1. Upe Brazīlijā ("Rio Fresco"), Šingu labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Fresniljo   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Fresnillo"), Sakatekasas pavalstī, Meksikas kalnienē 2200 m vjl., 110900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Fresniļa   vietv.; novec.

1. Fresniljo - pilsēta Meksikā.

Avoti: PZT

Fresno   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fresno"), Kalifornijas štatā, Kalifornijas ielejā, 516000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

fretka   lopk.

1. Kažokzvērs, kas iegūts, krustojot balto sesku ar Eiropas sesku; apmatojuma krāsa dažāda, vērtīgākās ir perlamutra krāsas un zeltainās.

Avoti: ZTV

frettando   novec., mūz.

1. Steidzīgi.

Avoti: KV

fretum   novec.

1. Jūras šaurums.

Avoti: KV

Freudenberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Priekuļu pagasta bijušais nosaukums.

2. Priekuļi.

3. Priekuļu muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Priekuļu pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

frēze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Rotējošs daudzšķautņu griezējinstruments (cietu materiālu apstrādei); arī frēzmašīna.

2. Mašīna ar rotējošiem darba orgāniem (augsnes vienlaicīgai rakšanai un irdināšanai).

Ceļu frēze— mašīna grunts sasmalcināšanai un sajaukšanai ar saistmateriāliem (uz būvējamā ceļa).

3. Mašīna mehanizētai kūdras ieguvei.

Avoti: LLVV

frēzējums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> frēzēt (1); priekšmets, kas pagatavots frēzējot.

Avoti: LLVV

frēzēšana

1. materiālt. Apstrāde ar frēzi; griešanas kustība ir frēzes rotācija, padeve - apstrādājamā ķermeņa un frēzes savstarpējā virzes kustība.

2. kokapstr. Materiāla griezapstrāde ar rotējošo frēzi, apstrādājot plakanas vai profilētas virsmas, veidojot gropes, tapas, tapu ligzdas u. c.

3. lauks. tehn. Augsnes pamatapstrāde un pirmssējas apstrāde ar augsnes frēzi, veidojot vienmērīgi sastrādātu sīkdrupatainu un izlīdzinātu augsnes virskārtas struktūru.

Avoti: ZTV

frēzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar frēzi (1) apstrādāt (metālu, koku, plastmasu u. tml.).

2. Ar frēzi (2) apstrādāt (augsni).

Avoti: LLVV

frēzētājs   -a, v.

1. Strādnieks, kas strādā ar frēzmašīnu; frēzēšanas speciālists.

Avoti: LLVV

frēzgalva   materiālt.

1. Frēzmašīnas mezgls ar iebūvētu darbvārpstu.

2. Frēzmašīnas virzes izpildietaise frēzes pārvietošanai.

Avoti: ZTV

frēzija   -as, s.

1. dsk. Skalbju dzimtas ģints ("Freesia"), sīpolaugs ar smaržīgiem dažādas krāsas ziediem, 2 s. ar varietātēm (pēc citiem datiem - 20 s.), Latvijā audzē >40 šķirņu.

Avoti: LLVV, LD

frēzkūdra   lauks.

1. Kūdra, ko iegūst ar frēzēšanas metodi, noņemot kūdras lauka virsējo slāni 11-20 mm biezumā.

Avoti: Wi

frēzkultivators   lauks. tehn.

1. Mašīna augsnes pirmssējas apstrādei un dziļirdināšanai; sastāv no rāmja ar uzkāri, frēzveltņiem ar nažiem, pārvalka, aizmugurējām un priekšējām bultveida ķepām un balstriteņiem.

Avoti: ZTV

frēzlaukums   lauks.

1. Frēzkūdras ieguves laukums.

Avoti: LD

frēzmašīna   -as, s.; tehn.

1. Mašīna, kurai ir rotējošs daudzšķautņu griezējinstruments (cietu materiālu apstrādei).

Avoti: LLVV

frēznazis   kokapstr.

1. Plakans nazis, kuru iestiprina saliekamā frēzē vai nažu vārpstā virsmu frēzēšanai.

Avoti: ZTV

Frezno   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fresno"), Kalifornijas štatā, 516000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Fresno"), Teksasas štatā, 19000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

frezūra   žarg.

1. Frizūra.

Avoti: SLG

Frēžī   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Frejus"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Vāras departamentā, 51800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

frī

1. Frī kartupeļi - fritēti kartupeļi jeb kartupeļu friti, eļļā ceptas kartupeļu šķēlītes.

Avoti: LEV, IeV-69-32

friand   novec.

1. Gardēdis.

Avoti: KV

Fribūra   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (fr. "Fribourg", vācu "Freiburg"), Fribūras (Freiburgas) kantona administratīvais centrs, 37500 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Fribūras kantons Šveices Konfederācijā, platība - 1671 kvadrātkilometri, 268100 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: LpA, PuA

frica   žarg.

1. Vācu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

fricassee   novec.

1. Zobgalīgs nosaukums 16. gs. daudzbalsīgām dziesmām, kurās katra balss dziedāja savu tekstu.

Avoti: KV

fricene   žarg.

1. Vācu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

fricis   -ča, v.; sar.; niev.

1. Vācietis (parasti vācu karavīrs Pirmajā vai Otrajā pasaules karā).

Avoti: LLVV

Friclāra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Fritzlar"), Hesenes federālajā zemē, 14400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

friča   žarg.

1. Frizūra.

Avoti: SLG

fričene   žarg.

1. Frizūra.

Avoti: SLG

fričene   žarg.

1. Vācu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Frīdberga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Friedberg"), Štīrijas federālajā zemē, 2600 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Friedberg"), Bavārijas federālajā zemē, 28900 iedzīvotāju (2013. g.).

3. Pilsēta Vācijā ("Friedberg"), Hesenes federālajā zemē, 27800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Frīdekmīsteka   vietv.

1. Pilsēta Čehijā ("Frydek-Mistek"), Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 57800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

fridericia   lat.

1. Sīkslieku dzimtas ģints.

Avoti: LD

Frīdingena   vietv.

1. Frīdingena pie Donavas - pilsēta Vācijā ("Fridingen an der Donau"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Frīdlande   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Friedland"), Brandenburgas federālajā zemē, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Friedland"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 6100 iedzīvotāju (2013. g.).

3. vēst. Pravdinskas pilsētas Krievijā (Kaļiņingradas apgabalā) nosaukums līdz 1946. g.

Avoti: Wi, LpA, PZT

Frīdlanta   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 7590 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Frīdlanta pie Ostravices - pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 9750 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Fridonija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fredonia"), Ņujorkas štatā, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Fredonia"), Arizonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Fredonia"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Frīdrihroda   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Friederichroda"), Tīringenes federālajā zemē, 7400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Frīdrihsdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Friedrichsdorf"), Hesenes federālajā zemē, 24600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fridrihsdors

1. Prūsijas senā zelta monēta, ko kala 1750-1855, aptuveni 5 sudraba dālderu vērtībā.

Avoti: SV69

Fridrihsgofa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Sutru pagastā.

Avoti: LC

Frīdrihshāfene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Friedrichshafen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 58000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Frīdrihštāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Friedrichsthal"), Zāras federālajā zemē, 10300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Frīdrihštate   vietv.

1. Jaunjelgavas nosaukums 1646.-1795. g.

2. Pilsēta Vācijā ("Friedrichstadt"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LPil, Wi

fridriķieši

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Fridriķa muiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Fridriķmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Laucienes pagastā.

Avoti: LC

frīdžezs   mūz.

1. Džeza mūzikas paveids, kam raksturīga atteikšanās no tonalitātes, taktsmēra, tempa, ritma, harmonijas.

Avoti: SV99

Friedrichsberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Snapju muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Irlavas pagastā.

Avoti: KV

Friedrichshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Baižkalna muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Cēsu pagastā.

2. Vislas muiža, kas atradās Valkas apriņķa Palsmanes pagastā.

3. Pidriķa muiža, kas atradās Valkas apriņķa Valkas pagastā.

4. Zaņas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Nīgrandas pagastā.

5. Pidriķa muiža, kas atradās Talsu apriņķa Nurmuižas pagastā.

6. Klagates muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Remtes pagastā.

7. Sušķiņu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vecauces pagastā.

8. Buividu muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Neretas pagastā.

Avoti: KV

Friedrichslust   vietv., vēst., vācu val.

1. Lustes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Sīpeles pagastā.

Avoti: KV

Friedrichstadt   vietv., vācu val.

1. Jaunjelgava.

Avoti: KV

Friedrichswald   vietv., vācu val.

1. Saikava.

2. Saikavas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Saikavas pagastā.

Avoti: FV

Friga   mit.

1. Ziemeļu mitoloģijā - laulības un mātes aizstāve; Odina sieva.

Avoti: LEV

frigana   biol.

1. Zema, reta dzeloņkrūmu un daudzgadīgo dzeloņzāļu saaudze Vidusjūras zemēs.

Avoti: SV96

frigatriskaidekafobija

1. Bailes no piektdienas 13. datumā.

Avoti: SD-13.12.2013.-12

frigidārijs   vēst.

1. Vēsā telpa seno romiešu pirtīs un peldu iestādēs.

Avoti: KV

frigidarium   lat.

1. Vēsā telpa seno romiešu peldu iestādēs.

Avoti: KV

frigiditāte

1. Dzimumtieksmes samazināšanās vai zudums sievietei; arī nespēja sasniegt orgasmu.

Avoti: LEV

frigids

1. Vēss dzimumattiecībās (gk. par sievietēm).

Avoti: SV99

frigolabils   med.

1. Neizturīgs pret aukstumu.

Avoti: TM

frigorisms   med.

1. Asinsrites traucējums, kas radies ilgstošā aukstuma ietekmē.

Avoti: TM

frigostabils   med.

1. Izturīgs pret aukstumu.

Avoti: TM

frīģieši   -u, v.; vēst.

1. dsk., v. Sena tauta, kas apdzīvoja Mazāzijas augstienes centrālo un rietumu daļu.

Frīģiešu valoda— ide valodu saimes valoda, lietota Mazāzijā, saglabājušies tikai atsevišķi uzraksti (7. gs. p. m. ē. - 4. gs. m. ē.).

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV, LPE

frīģisks   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Savienojumā ar skaņkārta: sena skaņkārta, kam atbilst dabiskais minors ar pazeminātu otro pakāpi.

Avoti: LLVV

frīholderi

1. Īpaša zemes īpašnieku kategorija viduslaiku Anglijā; feodāļi, brīvlaistie zemnieki, pilsētnieki.

Avoti: SV69

frīholds

1. Feodāli valdījumi viduslaiku Anglijā.

Avoti: LPE

Frija   vietv.

1. Pilsēta Gvinejas Republikas rietumu daļā ("Fria"), 129000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

frikadele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. vsk. Frikadeles.

2. žarg. Slikts cilvēks.

Avoti: LLVV, SLG

frikadeles   -ļu, s.

1. Buljonā vārītas maltas gaļas lodītes.

Avoti: LLVV

frikadelles   apv.

1. Frikadeles.

Avoti: VV

frikadilles   apv.

1. Frikadeles.

Avoti: VV

frikandeles   novec.

1. Gaļas ķilķēni zupā.

Avoti: SV33

frikasē   nelok., v.

1. Smalki sagriezta (sautēta) gaļa vai zivs ar piedevām.

Avoti: LLVV

frikaseja   apv.

1. Frikasē - gaļas sautējums.

Avoti: VV

frikasejs   apv.

1. Frikasē - gaļas sautējums.

Avoti: VV

frikatīvs   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Tāds (līdzskanis), ko veido vibrējoša gaisa plūsma caur šauru spraugu runas aparātā.

Avoti: LLVV

frikcija   -as, s.; parasti vsk.

1. tehn. Berze.

2. med. Masāžas veids - zāļu ieberzēšana ādā.

3. Dzimumlocekļa viena kustība makstī.

Avoti: LLVV, SV99

frīks   žarg.

1. Savādnieks.

2. Fanātisks piekritējs.

3. Zēns, puisis.

Avoti: SLG, JV

Frikss   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - varonis, miniju cilts vadoņa Atamanta un mākoņu dievietes Nefeles dēls, Helles brālis.

Avoti: Mit

friktīvs

1. Ar berzi saistīts.

Friktīvie materiāli— materiāli ar lielu berzes koeficientu.

Avoti: LPE

friktopātija   med.

1. Īpatnēja drebuļu sajūta, ko izraisa anestēzijas zonu kairinājums histēriskām personām.

Avoti: MSV

frīlansers   žarg.

1. Ārštata darbinieks, kas strādā ārpus biroja un atalgojumu saņem atkarībā no padarītā; līgumstrādnieks.

frimartīnisms   novec.

1. Dzimumorgānu attīstības traucējums, kas izraisa dzīvnieku neauglību.

Avoti: LxE

frimartīns   novec.

1. Neauglīgs dzīvnieks ar dzimumorgānu attīstības traucējumiem, neattīstītu dzemdes kaklu un maksts priekšējo daļu, bet pārmērīgi attīstītu kutekli.

Avoti: LxE

frimērs

1. Trešais mēnesis (no 21.-23. novembra līdz 20.-22. decembrim) Franču revolūcijas republikāniskajā kalendārā, kuru bija ievedis Konvents 1793. g. (salnas mēnesis).

Avoti: SV69

Frīmonta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fremont"), Kalifornijas štatā, 214000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Fremont"), Nebraskas štatā, 26500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Fremont"), Ohaio štatā, 16400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Frīne   vēst.

1. Skaista Atēnu hetēra, kas Feidijam bijusi par modeli.

Avoti: SV33

fringilla   lat.

1. Žubītes.

Fringilla coelebs— parastā žubīte.

Fringilla montifringilla— ziemeļu žubīte.

Avoti: LD

fringillidae   lat.

1. Žubīšu dzimta.

Avoti: LD

frinīns   med.

1. Indīga viela, krupja ādas dziedzeru sekrēts.

Avoti: TM5

frinoderma   med.

1. Ādas sausums ar matu folikulu hiperkeratozi. A avitaminozes pazīme.

Avoti: MSV

frinolizīns   med.

1. Krupja Bombinator igneus hemolītiska inde.

Avoti: TM5

Frīporta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Freeport"), Ilinoisas štatā, 24800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Freeport"), Ņujorkas štatā, 43300 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Freeport"), Teksasas štatā, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta Bahamu Sadraudzībā ("Freeport"), 35300 iedzīvotāju (2000. g.).

5. Pilsēta Trinidādas un Tobāgo Republikā, Trinidādas salā, ~20000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

frīraidings

1. Snovošanas stils: braukšana ar sniegadēli pa svaigu, neskartu sniegu.

Avoti: PL

Frīsaka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Friesack"), Brandenburgas federālajā zemē, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

frisbijs

1. Zīmols: plastmasas disks, ko lieto dažādās mešanas spēlēs; lidojošais šķīvītis.

2. Sporta veids, kurā izmanto šo disku jeb lidojošo šķīvīti.

Avoti: PL

frīsbijs

1. Frisbijs.

Avoti: PL

frisca   novec.

1. Ungāru dejas čardaša ātrā daļa.

Avoti: KV

Frisco   novec., saīs.

1. Sanfrancisko.

Avoti: LME

friseur   novec.

1. Frizieris.

Avoti: KV

frisiones   novec.

1. Frīzi.

Avoti: KV

frīstailists

1. Cilvēks, kurš nodarbojas ar frīstailu.

Avoti: PL

frīstails

1. Kalnu slēpošanas sporta veids.

2. Snovošanas stils (sniega akrobātika) un tam atbilstošs sniegadēlis.

3. Sacensības, kad ikviens dalībnieks var brīvi izvēlēties stilu, kādā viņš startē.

Avoti: LEV

frīsteils   novec.

1. Frīstails - kalnu slēpošanas trīscīņas paveids.

Avoti: Ang

Frīsteita   vietv.

1. Province Dienvidāfrikas Republikā (afrikandu val. "Vrystaat", angļu val. "Free State"), atrodas valsts vidusdaļā, administratīvais centrs - Blumfonteina, platība - 129480 kvadrātkilometru, 2902400 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PuA

frišais   žarg.

1. Slikts cilvēks.

Avoti: SLG

frišene   žarg.

1. Frizūra.

Avoti: SLG

Frišhafs   novec.

1. Vislas līcis.

Avoti: MIL

frišināt   žarg.

1. Atsvaidzināt.

Avoti: SLG

frišpiens   apv.

1. Svaigs piens.

Frišpiena govs— jaunpiene, govs, kas nesen atnesusies.

Avoti: BB

frišs   žarg.

1. Mundrs.

2. Svaigs.

3. Labs.

Avoti: SLG

Frištāka   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabalā, 3700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Frītauna   vietv.

1. Sjerraleones galvaspilsēta (angļu val. "Freetown"), Rietumu apgabala centrs, osta Atlantijas okeāna krastā, 835000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

frite

1. Sakausēts sastāvdaļu maisījums keramikas glazūrai.

Avoti: SV99

fritēt

1. silikātu tehnol. Sakausēt un strauji (ūdenī) atdzesēt.

2. žarg. Taukos vārīt vai cept.

Avoti: ZTV, VV

fritija   bot.

1. Pusdienziežu dzimtas ģints ("Frithia").

Glītā fritija— fritiju suga ("Frithia pulchra").

Avoti: TaE

fritilārija   bot.

1. dsk. Liliju dzimtas ģints ("Fritillaria"), daudzgadīgi sīpolaugi (ap 100 sugām) ar zvanveidīgiem, nokareniem ziediem, ~100 s., Latvijā savvaļā konstatēta 1 suga, kas izplatījusies kā dārzbēglis, kā krāšņumaugus audzē vismaz 4 sugas.

Asīrijas fritilārija— fritilāriju suga ("Fritillaria asyriaca").

Bālziedu fritilārija— fritilāriju suga ("Fritillaria pallidiflora").

Dzeltenā fritilārija— fritilāriju suga ("Fritillaria lutea").

Eduarda fritilārija— fritilāriju suga ("Fritillaria eduardii").

Kamčatkas fritilārija— fritilāriju suga ("Fritillaria camtschatcensis").

Karaliskā fritilārija— fritilāriju suga ("Fritillaria imperialis").

Mieturu fritilārija— fritilāriju suga ("Fritillaria verticillata").

Persijas fritilārija— fritilāriju suga ("Fritillaria persica").

Ponta fritilārija— fritilāriju suga ("Fritillaria pontica").

Rūtainā fritilārija— fritilāriju suga ("Fritillaria meleagris"), kas Latvijā sastopama savvaļā.

Avoti: SV99, LE1, DaE

fritillaria   lat.

1. Fritilārijas.

Fritillaria asyriaca— Asīrijas fritilārija.

Fritillaria camtschatcensis— Kamčatkas fritilārija.

Fritillaria eduardii— Eduarda fritilārija.

Fritillaria imperialis— karaliskā fritilārija.

Fritillaria lutea— dzeltenā fritilārija.

Fritillaria meleagris— rūtainā fritilārija.

Fritillaria pallidiflora— bālziedu fritilārija.

Fritillaria persica— Persijas fritilārija.

Fritillaria verticillata— mieturu fritilārija.

Avoti: LD, LE1, DaE

frītrēderisms

1. Ekonomikas teorijas un ekonomiskās politikas virziens, kam raksturīga prasība pēc brīvas tirdzniecības un valsts neiejaukšanās privātuzņēmēju darbībā.

Avoti: EV

frītrēders   novec.

1. Brīvtirdzniecības piekritējs; brīvtirgotājs.

Avoti: Ang

frītreds   novec.

1. Brīvtirdzniecība.

Avoti: Ang

friuli

1. Tauta, dzīvo Itālijas ziemeļaustrumu daļā, pieder pie retoromāņu grupas, runā retoromāņu valodas dialektā (indoeiropiešu saimes romāņu grupa), ticīgie - katoļi.

Avoti: LPE, PZT

Friuli-Venēcija   vietv.

1. Friuli-Venēcija Džūlija - autonoms Itālijas reģions ("Friuli-Venezia Giulia"), atrodas Itālijas ziemeļaustrumos, administratīvais centrs - Trieste, platība - 7855 kvadrātkilometru, 1233000 iedzīvotāju (2013. g.), ietver 4 provinces - Gorīcijas, Pordenones, Triestes un Udīnes, robežojas ar Venēcijas reģionu, kā arī ar Austriju un Slovēniju, dienvidos apskalo Adrijas jūra.

Avoti: PuA, Wi

Friuli-Venēcija-Džūlija   vietv.; novec.

1. Itālijas reģions Friuli-Venēcija Džūlija.

Avoti: PZT

frivolitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> frivols, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

frivols   -ais; s. -a, -ā;

1. Vieglprātīgs, bez dziļāka satura; ne visai pieklājīgs.

Avoti: LLVV

frivolums   v.

1. Vispārināta īpašība --> frivols, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Frīzaha   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Friesach"), Karintijas federālajā zemē, 5100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

frīzbijs

1. Frisbijs.

Avoti: PL

frīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; arhit.

1. Līmeniska dekoratīva josla klasiskajā orderī; antablementa daļa starp arhitrāvu un karnīzu.

2. Dekoratīva sienas, grīdas, griestu, paklāja u. tml. priekšmetu mala, kas rotāta ar vienlaidu ornamentu.

Avoti: LLVV

frīzeja

1. dsk. Bromēliju dzimtas ģints ("Vriesea"), dekoratīvs ziedaugs no Dienvidamerikas tropiskajiem mežiem, izplatīts telpaugs ar īpatnēju kopšanu, laistot nevis saknes, bet ielejot ūdeni un minerālvielas lapu piltuvēs.

Papagaiļu frīzeja— frīzeju suga ("Vriesea psittacina").

Pēlmana frīzeja— frīzeju suga ("Vriesea x poelmanii").

Spīdošā frīzeja— frīzeju suga ("Vriesea splendens").

Avoti: TaE

frīzers   pārt.

1. Saldējuma ražošanas iekārta saldējuma masas sasaldēšanai un piesātināšanai ar sīki disperģētiem gaisa pūslīšiem.

Avoti: ZTV

frīzēšana   pārt.

1. Saldējuma masas vienlaicīga putošana un saldēšana.

Avoti: ZTV

frizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mazgāt, veidot, apgriezt, sakārtot u. tml. (matus); skūt (bārdu).

Avoti: LLVV

frizētava   -as, s.

1. Sadzīves pakalpojumu darbnīca, kur frizē.

Avoti: LLVV

frizēties   apv.

1. Tikt frizētam; frizēt sev matus; skūt sev bārdu.

Avoti: ĒiV

frīzi

1. Ģermāņu tauta, kas mūsu ēras sākumā apdzīvoja Ziemeļjūras piekrasti.

2. Tauta Nīderlandē un Vācijā, runā frīzu valodā, ticīgie - kalvinisti.

Frīzu valoda— ģermāņu valodu grupas rietumģermāņu valodu apakšgrupas valoda.

Avoti: EV

frizierene   apv.

1. Friziere.

Avoti: KnV

frizieris   -ra, v.

1. Speciālists, kas nodarbojas ar matu kopšanu, griešanu, sakārtošanu u. tml., kā arī bārdas skūšanu un kopšanu.

Avoti: LLVV

Frīzlande   vietv.

1. Province Nīderlandes ziemeļrietumos ("Friesland"), platība - 3349 kvadrātkilometri, 646300 iedzīvotāju (2013. g.), administratīvais centrs - Leuvardena.

Avoti: Wi

Frīzoite   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Friesoythe"), Lejassaksijas federālajā zemē, 21300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

frizons

1. Zīda šķeterēšanas atlieka, ko izmanto vērpšanā.

Avoti: SV69

frizoris   apv.

1. Frizūra.

Avoti: ĒiV

frīzs   novec.

1. Dzega, josla; frīze.

Avoti: LV93

Frīzu   vietv.

1. Frīzu salas - atrodas Ziemeļjūras dienvidaustrumu piekrastē (vācu val. "Friesische Inseln", nīderlandiešu val. "Waddenneilanden"), platība plūdmaiņās stipri mainīga (480-1000 kvadrātkilometru), 450 km gara salu virkne no Nīderlandes ziemeļrietumiem līdz Jitlandes pussalai Dānijā, daļa salu pieder Vācijai; iedala Rietumfrīzu, Austrumfrīzu un Ziemeļfrīzu salās.

Avoti: LģE

frizūra   -as, s.

1. Matu sakārtojums.

Avoti: LLVV

frizūris   apv.

1. Frizūra.

Avoti: ĒiV

Frjazina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 58200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

FRO   saīs., vietv.

1. Fēru salas, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Froburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Frohburg"), Saksijas federālajā zemē, 10300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Froli   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

Frolova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Volgogradas apgabalā, 38600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Frolovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

Avoti: LC

Froma   vietv.

1. Froma ezers - sāļezers Dienvidaustrālijā ("Lake Frome"), 90 m vjl., platība - ~2400 kvadrātkilometru, solončaki, ezers attjaunojas no sezonālajiem strautu ūdeņiem.

Avoti: PZT

fromage   novec.

1. Siers.

Avoti: KV

Fromborka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 2460 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1310. g.

Avoti: LpA, Wi

fronda

1. vēst. Pret absolūtismu vērsta sociāli politiska kustība Francijā 17. gs. vidū.

2. pārn. Neprincipiāla opozīcija; opozīcija aiz personiskiem vai frakcionāriem motīviem.

Avoti: SV99

fronde   novec.

1. Apzīmējums pilsoņu karam Francijā karaļa Ludviķa XIV mazgadības laikā, galma partijas - Austrijas Annas un Mazarina, un parlamenta starpā (1648.-1653. g.).

Avoti: LME

frondieris   novec.

1. Mazarina pretinieks frondes pilsoņu karā.

Avoti: LME

frondiers   novec.

1. Mazarina pretinieks frondes pilsoņu karā.

Avoti: LME

frondietis   novec.

1. Mazarina pretinieks frondes pilsoņu karā.

Avoti: LME

frondists

1. Frondas dalībnieks.

2. pārn. Neapmierināts, nesaticīgs cilvēks.

Avoti: SV69

fronēma   med.

1. Domāšana; galvas smadzeņu garozas daļa, kurā atrodas domāšanas vai asociāciju centri.

Avoti: MSV

fronemofobija

1. Bailes domāt.

Fronleitene   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Frohnleiten"), Štīrijas federālajā zemē, 6000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

front-   med.

1. Salikteņos norāda uz pieri vai uz priekšējo stāvokli.

Avoti: MSV

Frontālā   vietv.

1. Frontālā grēda - galvenā Klinšu kalnu grēda Kanādā ("Front Range"), garums - 1250 km, platums - līdz 150 km, augstākā virsotne - Robsona kalns 3954 m.

2. Frontālā grēda - atrodas Klinšu kalnu austrumu daļā, ASV (Vaiomingā un Kolorādo), garums - 350 km, augstākā virsotne - Greisa smaile 4351 m.

Avoti: PZT

frontalitāte

1. Senākos figūras attēlojumos - veids, kur cilv. tiek attēloti tieši no priekšpuses un pilnībā simetriski.

Avoti: LEV

frontāls   -ais; s. -a, -ā;

1. mil. Tāds, kas ir vērsts tieši pret pretinieka pozīciju.

2. Tāds, kas vērsts (ar priekšpusi) pret skatītāju (piemēram, par celtni).

3. Tāds, kas aptver visu objektu, attiecas uz visu objektu; vispārējs.

Avoti: LLVV

fronte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. mil. Teritorija, kur noris kara darbība; karaspēka saskares līnija ar pretinieku; stratēģisks rajons ar tajā novietotajiem bruņotajiem spēkiem.

Atklāt fronti— uzsākt kara darbību.

2. Plaša cilvēku apvienība (kādam mērķim).

3. Masu darbības novads, joma.

4. arhit. Priekšējā (celtnes) līnija, arī (celtnes) priekšpuse.

5. ģeogr. Robežjosla (atmosfērā), kas nodala, šķir dažādas (piemēram, siltas un aukstas) gaisa masas.

Atmosfēras fronte— robeža starp silto un auksto gaisu.

Siltā fronte— pārejas zona starp aukstu un siltu gaisa masu, ja silta gaisa masa uzplūst aukstajai gaisa masai un liek tai atkāpties.

Avoti: LLVV

Frontex   saīs.; angļu val.

1. Eiropas Aģentūra operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām ("European Agency for the Management of Operational Cooperation at the External Borders of the Member States of the European Union").

Avoti: PnR

frontinieks   -a, v.

1. Karavīrs, cīnītājs frontē (1).

Avoti: LLVV

Frontiņāna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Frontignan"), Langokas-Rusijonas reģiona Ēro departamentā, 22500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

frontispice   novec.

1. Zelmenis.

Avoti: KV

frontispiss

1. Prettituls, ilustrācija blakus grāmatas titullapai; parasti tā attiecas uz grāmatas galveno ideju vai notikumu.

Avoti: SV99

frontistērijs   novec.

1. Vieta prātelēšanai: auditorija, frontistu skola.

Avoti: KV

frontisti   novec.

1. Domātāji, pētnieki; prātelētāji, māņu gudrības mācītāji.

Avoti: KV

frontīts   med.

1. Piereskaula dobuma gļotādas iekaisums.

Avoti: SV96

frontofiss   ek.

1. Valūtas darījumu telpa - komercbankas apakšnodaļa, ko veido darījumu telpa un iekārtas, kas tiek izmantotas informācijas saņemšanai, darījumu slēgšanai un valūtas pozīciju un limitu uzraudzībai.

Avoti: SbV

frontoģenēze   meteorol.

1. Atmosfēras frontes veidošanās.

Avoti: SV96

frontolīze   meteorol.

1. Atmosfēras frontes izzušana.

Avoti: SV96

frontons   -a, v.; arhit.

1. Ārsienas turpinājums (celtnei) virs dzegas, parasti trīsstūrveidā vai segmentveidā.

Avoti: LLVV

frontprojekcija

1. Kombinētās kinouzņemšanas paņēmiens, kurā izmanto reālu priekšplāna obj. perspektīvo savietošanu ar fona att., kuru ar projektoru veido uz atstarojoša ekrāna.

Avoti: EV

frotāža   med.

1. Masēšana, berzēšana.

2. Dzimumdziņas apmierināšana, berzējot ģenitālijas gar pretējā dzimuma indivīda miesas daļu.

Avoti: TM

frotē   nelok., v.

1. Pabiezs, mīksts cilpveida (parasti kokvilnas) audums.

Avoti: LLVV

froterisms

1. Dzimumtieksmes novirze - baudas gūšana no dzimumlocekļa rīvēšanas pret citu personu (pūlī, satiksmes līdzeklī u. tml.).

2. Viena no petinga tehnikām.

Avoti: SV99, MV

frotēt

1. Berzēt miesu ar frotē dvieli vai suku (parasti pēc mazgāšanās ar aukstu ūdeni).

Avoti: SV69

frotežeri

1. Indivīdi, kas savu seksualitāti cenšas apmierināt, beržoties gar svešiem cilvēkiem; dažreiz tos sauc arī par tačeriem.

Avoti: MV

frotola

1. Didaktiski satīriska tautas dzeja Itālijā 14.-16. gs.

2. mūz. Sena, jautra daudzbalsu itāliešu dziesmiņa.

Avoti: Mūz

froufrou   novec.

1. Zīda drānu čaukstēšana.

2. Vieglprātīga sieviete.

Avoti: KV

Frovorda   vietv.; nelok.

1. Frovorda rags - Dienvidamerikas kontinenta galējais dienvidu punkts Bransvika pussalā, Magelāna šauruma ziemeļu krastā, Čīles teritorija.

Avoti: LģE

Frozinone   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Frosinone"), Lacio reģionā, provinces administratīvais centrs, 46200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Frozinones province - Itālijas Lacio reģiona province ("Provincia di Frosinone"), platība - 3244 kvadrātkilometri, 498000 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 91 komūnā.

Avoti: LpA, Wi

Frs   saīs.

1. Franks, franki.

Avoti: LME

fructus   novec.

1. Auglis; ienākums; labums.

Avoti: KV

frugālitāte   novec.

1. Pieticība, vienkāršs dzīves veids, taupība.

Avoti: KV

frugāls

1. Vienkāršs, pieticīgs.

Avoti: SV69

frugi

1. Šlehu tautas cilšu grupa Marokā, dzīvo Augstā Atlasa rietumos un Antiatlasā, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes berberu grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

fruhtvasers   žarg.

1. Augļūdens, limonāde.

Avoti: Žrg

fruktidors

1. Divpadsmitais mēnesis (no 18.-19. augusta līdz 17.-18. septembrim) Franču revolūcijas republikāniskajā kalendārā, ko bija ievedis Konvents 1793. g.

Avoti: SV69

fruktificēt   novec.

1. Attīstīt, nest augļus.

Avoti: KV

fruktifikācija   novec.

1. Augļu nešana, augļu attīstīšana.

Avoti: KV

fruktiņš   žarg.

1. Sprukstiņš.

Avoti: SLG

fruktofuranoze   med.

1. Fruktozes tautomēra forma.

Avoti: TM

fruktopiranoze   med.

1. Fruktozes tautomēra forma.

Avoti: TM

fruktozamīns   med.

1. Aminocukurs, kas rodas, reducējot glukozamīna osazonu.

Avoti: TM

fruktozāns   med.

1. No fruktozes vienībām sastāvošs polisaharīds, piem., inulīns (dālijas ciete).

Avoti: TM

fruktoze   -es, s.; parasti vsk.

1. Ogļhidrāts, ko satur augļi, medus.

Avoti: LLVV

fruktozēmija   med.

1. Fruktoze asinis.

Avoti: TM

fruktozīds   med.

1. Glikozīds, kas hidrolīzē veido fruktozi.

Avoti: TM

fruktozūrija   med.

1. Fruktoze urīnā.

Avoti: TM

frukts   žarg.

1. Apšaubāmas reputācijas cilvēks.

2. Interesants, ievērības cienīgs cilvēks.

3. Auglis.

Avoti: SLG

fruktvaseris   žarg.

1. Augļūdens; limonāde.

Avoti: SLG

fruktvasers   žarg.

1. Augļūdens; limonāde.

Avoti: SLG

frulānija   biol.

1. dsk. Aknu sūnu klases jungermanniju apakšklases ģints ("Frullania"), Latvijā konstatēta 1 s.

Avoti: LD

frullania   lat.

1. Frulānijas.

Avoti: LD

frullato   mūz.

1. Dažu pūšamo instrumentu (flautas, trompetes) spēles paņēmiens, līdzīgs tremolo (uz vienas nots) vai glissando (pakāpeniskā kustībā).

Avoti: Mūz

frumentatio   novec.

1. Tautas apgādāšana ar maizi par lētu maksu vai pat par velti uz valsts rēķina.

Avoti: KV

Frunciškas   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Fruncišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Frunciški   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Fruncišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Fruncišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Frunze   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Oknicas rajonā, 1700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. vēst. Biškeka - Kirgizstānas galvaspilsēta, tās nosaukums 1926.-1992. g.

Avoti: Wi, LpA

Fruņciški   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Fruncišķi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Fruņciškys   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Fruncišķi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

frustra   novec.

1. Veltīgi.

Avoti: KV

frustrācija

1. Psihisks stāvoklis, kas var izveidoties, ja cilvēkam ceļā uz nozīmīgu mērķi rodas reāli vai šķietami nepārvarami šķēršļi.

2. psih. Personiska atstumtība; nespēja piepildīt savas vēlmes; dziņu bloķēšana.

Frustrācijas - agresijas hipotēze— pieņēmums, ka agresija tieši izriet no frustrācijas.

Avoti: EV, PsA

frustrāns   med.

1. Veltīgs.

Avoti: TM

frustrēts

1. Tāds (cilvēks), kas cieš no frustrācijas.

Avoti: PL

Frūta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fruita"), Kolorādo štatā, 12700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Frūtkova   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Fruit Cove"), Floridas štatā, 29300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

frutti   novec.

1. Augļi.

Avoti: LME

frutto   novec.

1. Auglis.

Avoti: KV

FSC   saīs.

1. Meža uzraudzības padome (angļu Forest Stewardship Council).

Avoti: i2

FSH   saīs., med.

1. Folikulus stimulējošais hormons.

Avoti: VE

fsjo   žarg.

1. Viss.

Avoti: SLG

FSM   saīs., vietv.

1. Mikronēzija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

ft   saīs.

1. Pēda (garuma mērvienība: angļu foot).

Avoti: i2

ftalāns   novec.

1. Fungicīds, ar ko apkaro ābeļu kraupi, ķiršu lapbiri, vīnkoku miltrasu u. c. slimības.

Avoti: LxE

ftalāti

1. Ftalskābes sāļi vai esteri, ko izmanto plastmasas mīkstināšanai u. c.; tiek uzskatīti par kancerogēniem.

Avoti: LEV

ftalāts   med.

1. Ftalskābes sāls.

Avoti: TM5

ftalazols   med.

1. C17H13N3O5S2, balts vai iedzeltens pulveris, kas nešķīst ūdenī; kuņģa un zarnu traktā uzsūcas lēni.

Avoti: TM5

ftaleīni   novec.

1. Trifenīlmetana krāsvielu grupa, ko dabū kondensējot ftalskābes anhidrīdu ar fenoliem.

Avoti: KV

ftaleīns   med.

1. Ikviens fenolu un ftalskābes anhidrīda kondensācijas produkts.

Avoti: TM5

ftalimids   novec.

1. Starpprodukts mākslīgo indigo un atranilskābes rūpniecībā, ko iegūst iedarbojoties ar sausu amonjaku uz ftalskābes anhidrīdu.

Avoti: KV

ftalskābe   ķīm.

1. Karbonskābe, kurai ir trīs izomēri; to iegūst, oksidējot dažus ogļūdeņražus, gk. naftalīnu; lieto polimēru rūpniecībā.

Avoti: SV99

ftiriāze   med.

1. Utainība, ko izraisa kaunuma uts (Phthirus pubis).

Avoti: VE

ftivazīds   med.

1. C14H13N3O3, gaišdzeltens pulveris, kas šķīst neorganiskās skābēs um sārmos, prettuberkulozes līdzeklis.

Avoti: TM5, VE

ftīze   med.

1. Dilonis, izdiluma stāvoklis.

2. Plaušu tuberkuloze.

Avoti: MSV

ftiziatrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Medicīnas nozare, kas pētī plaušu tuberkulozi un tās ārstēšanu.

Avoti: LLVV

ftiziatrs   -a, v.

1. Ftiziatrijas speciālists.

Avoti: LLVV

ftorafūrs   med.

1. Pretvēža preparāts ("Phthorafurum"), izstrādāts Latvijas ZA Organiskās sintēzes institūtā 1960. gados, tagad ražo un eksportē a/s "Grindeks", kas turpina arī optimālo lietošanas shēmu izstrādi.

Avoti: LE1

ftors   novec.

1. Ķīmisks elements, bezkrāsaina, stipri smirdoša gāze, tas pats kas fluors.

Avoti: SV33

FTP   inf.

1. Datņu pārsūtīšanas protokols (angļu "File Transfer Protocol").

FTP serveris— datņu serveris, kas norošina piekļuvi protokola FTP arhīva datnēm.

FTP vietne— interneta hostdators, kurā izvietoti arhīvi un kurā instalēts protokols FTP.

Avoti: D3

FTSE   saīs.

1. Laikraksta Financial Times un Londonas Fondu biržas kopuzņēmums, kas aprēķina un publicē ietekmīgu biržas indeksu (angļu Financial Times Stock Exchange).

Avoti: PL

fu   žarg.

1. Lieto, lai izteiktu nosodījumu, neapmierinātību.

Avoti: SLG

Fu   mit.

1. Pirmatnējā nebūtība Rietumāfrikas bambaru pasaules radīšanas mītā.

Avoti: PmV

fū   žarg.

1. Lieto, lai izteiktu nosodījumu, neapmierinātību.

Avoti: SLG

fuajē   novec.

1. Pavards, kurināmā vieta; pastaigu telpa teātros vai koncertu namos.

Avoti: KV

fucales   lat.

1. Ciklosporu klase rinda.

Avoti: LD

fucene   žarg.

1. Futbols.

Avoti: SLG

fuchsia   lat.

1. Fuksijas.

Fuchsia boliviana— Bolīvijas fuksija.

Fuchsia fulgens— spožās fuksija.

Fuchsia magellanica— Magelāna fuksija.

Fuchsia splendens— spīdošās fuksija.

Fuchsia triphylla— trīslapu fuksija.

Fuchsia x hybrida— dārza fuksija.

Avoti: LD, DaE

fucins   žarg.

1. Labi ģērbts cilvēks - noziedznieka upuris.

2. Neattīstīts cilvēks, strādnieks.

3. Noziedznieks vienpatis.

4. Labi nodrošināts notiesātais.

5. Ar kriminālvidi nesaistīts cilvēks.

Avoti: KZ

fucis   žarg.

1. Futbols.

Avoti: SLG

fuck   žarg.

1. Lamāšanās izsauciens.

Fuck off— ej prom; lasies!

Avoti: JV

fucking   žarg.

1. Lamāšanās izsauciens.

Avoti: JV

fucus   lat.

1. Fuki.

Fucus vesiculosus— pūšļu fuks jeb pūšļaļģe.

Avoti: LD, PDE

fuč   novec.

1. Pagalam!

Avoti: KV

Fučekjo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fucecchio"), Toskānas reģiona Florences provincē, 23200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

fučikāto   žarg.

1. Cauri; pagalam; sabeigts.

Avoti: Žrg

Fuču   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Fuchū"), Honsju salā, uz rietumiem no Tokijas, 260900 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, Wi

fudg.   novec., saīs.

1. Nodrošināts aizņēmums (angļu funding loans).

Avoti: TV

fudzi   mit.

1. Tradicionāls daoistu zīlēšanas veids, kas ļauj pierakstīt no viņpasaules sūtītos tekstus un garu pareģojumus.

Avoti: MrJ

Fudzi   vietv.; nelok.

1. Fudzi kalns - Fudzijama.

Avoti: LģE

Fudzijama   vietv.

1. Fudzi kalns (jap. val. "Fuji-san"), darbīgs vulkāns Honsju salas dienvidaustrumos (Japānā), augstums - 3776 m, krātera diametrs - 700 m, dziļums - ~250 m, nogāzēs sānkrāteri un sānkonusi, kopš 781. g. bijuši 12 izvirdumi, pēdējais 1707.-1708. g.

Avoti: LģE

Fudzisava   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Fujisawa"), Honsju salas dienvidaustrumos, kūrorts Sagami līča krastā, 409700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Fudzjaņa   vietv.

1. Province Ķīnas dienvidaustrumos ("Fujian"), pie Austrumķīnas jūras un Taivānas šauruma, administratīvais centrs - Fudžou, platība - 121400 kvadrātkilometru, 37700000 iedzīvotāju (2013. g.), robežojas ar trijām citām provincēm - Guandunu, Dzjansji un Džedzjanu, no Taivānas salas to atdala Taivānas šaurums.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Fudžaira   vietv.; novec.

1. Fudžeira - emirāts u pilsēta AAE.

Avoti: PZT

Fudžeira   vietv.

1. Pilsēta Apvienotajos Arābu Emirātos, Omānas līča piekrastē, 74000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Fudžeiras Emirāts - viens no Apvienoto Arābu Emirātu emirātiem, platība - 1166 kvadrātkilometri, 152000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA

Fudžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas dienvidaustrumu daļā ("Fuzhou"), osta Miņdzjanas krastā, Fudzjaņas provinces centrs, 1,22 mlj iedzīvotāju.

Avoti: LģE

Fudžova   vietv.; novec.

1. Fudžou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

Fuego   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Gvatemalā ("Fuego"), Kordiljeru rietumos, Vulkānu grēdā, augstums - 3763 m.

Avoti: PZT

Fuenhirola   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Fuengirola"), Andalūzijas autonomā apgabala Malagas provincē, 75900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Fuenlavrada   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Fuenlabrada"), Madrides apgabala Madrides provincē, 32600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Fuerteventura   vietv.

1. Sala Atlantijas okeānā ("Fuerteventura"), Kanāriju salu grupā (Spānijā), platība 1700 kvadrātkilometru, augstums - līdz 724 m.

Avoti: PZT

fuetē

1. Klasiskās dejas soļu (pas) apzīmējums.

2. mūz. Virtuozs baleta elements, primbalerīnas (parasti 32) apgriezieni uz vienas kājas par 360 grādiem, otru ieliecot un vēzējot.

Avoti: SV08, MūV

fufaika   žarg.

1. Vatenis; bieza virsjaka.

Avoti: SLG

fufelis   žarg.

1. Meli; blēdība.

2. Muļķības, nieks; kas nevērtīgs.

3. Vienalga.

Avoti: SLG

fufels   žarg.

1. Meli; blēdība.

2. Muļķības, nieks; kas nevērtīgs.

3. Vienalga.

Avoti: SLG

fufeļ   žarg.

1. Dibens, anālā atvere.

2. Neatdots parāds.

3. Krāpšana.

4. Melis.

5. Falsificēta narkotika.

Avoti: KZ

fufeļs   žarg.

1. Dibens, anālā atvere.

2. Neatdots parāds.

3. Krāpšana.

4. Melis.

5. Falsificēta narkotika.

Avoti: KZ

fufiks   žarg.

1. Ķēms.

Avoti: SLG

fuflēt   žarg.

1. Sūdzēt.

Avoti: SLG

fufližņiks   žarg.

1. Cilvēks, kas nepilda solīto.

Avoti: KZ

fuflo   žarg., nelok.

1. Meli; blēdība.

2. Muļķības; nieki.

3. Vienalga.

4. Neatdots parāds.

5. Melis.

6. Falsificēta narkotika.

7. Dibens, anālā atvere.

Fuflo tolkaķ— melot.

Avoti: SLG, KZ

fuflogons   žarg.

1. Meli, melis.

Avoti: KZ

fuga   žarg.

1. Ātrums.

Ņemt fugu, arī paraut fugu— bēgt.

Avoti: SLG

fūga   -as, s.; mūz.

1. Polifonisku skaņdarbu augstākā forma, kurā imitācijas veidā pēc noteikta tonāla plāna visām balsīm vijas cauri viena, retāk divas vai vairākas tēmas; šīs formas skaņdarbs.

Vienkāršā fūga— fūga ar vienu tēmu.

Divkāršā fūga— fūga ar divām tēmām.

Saliktā fūga— fūga ar divām vai vairākām tēmām.

Avoti: LLVV

fūgas   žarg.

1. Paģiras.

2. Salaidums (galdniecībā, būvniecībā).

Avoti: SLG

fugass   -a, v.; mil.

1. Zemē vai ūdenī paslēpts sprāgstvielas lādiņš, kas eksplodē tad, kad tam pieskaras vai kad to uzspridzina.

Fugasa šāviņš— artilērijas šāviņš, raķete, aviācijas bumba, kam ir plānas sienas, liels sprāgstvielu lādiņš un kas sprāgst pēc ieurbšanās kādā objektā.

Avoti: LLVV

fugato   nelok., v.; mūz.

1. Epizode (homofonā skaņdarbā), kas veidota ar fūgas imitāciju paņēmieniem; šāda veida patstāvīgs skaņdarbs.

Avoti: LLVV

Fugens   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - viens no bodhisatvām, ko Buda sūtīja uz zemi, lai cilvēkiem un visam dzīvajam palīdzētu ceļā uz paradīzi.

Avoti: Mit

fugeta

1. Neliela fūga, parasti trīsbalsīga.

Avoti: SV96

fughetta   novec.

1. Maza apmēra fūga, parasti ar vienu caurvedumu.

Avoti: KV

fugicitāte   fiz., tehn.

1. Gaistamība - termodinamisks lielums, kas raksturo vielu spēju pāriet gāzveida stāvoklī un vielu īpašības tajā; aprēķina analītiski vai grafiski, izsaka spiediena vienībās paskālos (Pa).

Avoti: ZTV

fugot   žarg.

1. Bēgt; skriet.

Avoti: Žrg

fūgveida   mūz.

1. Fūgveida izklāsts - polifons veidojums sevišķi baroka laikmetā, visbiežāk kāda cikla finālā.

Avoti: MūV

fuhtelis

1. Zobensāns, auksto ieroču, piem., zobena plakanā puse.

2. Sitiens ar zobenu plakaniski.

Avoti: SV69

fui   žarg.

1. Lieto, lai izteiktu nosodījumu, neapmierinātību; kauns! kaunies!

2. Izsaka kategorisku noliegumu.

3. Saka par ko netīru; netīrs!

Avoti: SLG

fui-iū   apv., izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu vālodzes balss skaņas.

Avoti: ĒiV

fuj   žarg.

1. Lieto, lai izteiktu nosodījumu, neapmierinātību.

Avoti: SLG

Fujana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Aņhui provincē, 387300 iedzīvotāju (2002. g.).

2. PIlsēta Ķīnā, Džedzjanas provincē.

Avoti: LpA, PuA

fuki   biol.

1. Brūnaļģu ciklosporu klases ģints ("Fucus"), lapoņi lentveidīgi, dihotomiski zaroti, līdz l m gari, ziemeļu puslodes jūrās, 15 s.; Latvijā konstatēta 1 s.

Pūšļu fuks— fuku suga ("Fucus vesiculosus"), kas tiek saukta arī par pūšļaļģi.

Avoti: EV, LD

fukjērija   lat.

1. Ēriku rindas ģints ("Fouquieria").

Mirdzošā fukjērija— fukjēriju suga ("Fouquieria splendens").

Avoti: TaE

fuklazīns   novec.

1. Dimetilditiokarbamīnskābes dzelzs sāls, fungicīds tumšpelēkā krāsā, ko lieto ābeļu un bun=mbieru kraupja apkarošanai.

Avoti: LxE

Fuko   fiz.

1. Fuko Žans Bernārs Leons (1819.-1868. g.) - franču fiziķis, darbi optikā, mehānikā, elektromagnētismā.

Fuko strāvas— virpuļveidīgas elektriskās strāvas, kas vadītājā rodas elektromagnētiskās indukcijas rezultātā, ja mainās vadītāja magnētiskais lauks.

Fuko svārsts— garš, masīvs svārsts, ar kura palīdzību Ž. B. L. Fuko pierādīja, ka Zeme griežas ap savu asi, jo noteiktu brīdi pēc svārsta iesvārstīšanas var konstatēt, ka tas ir novirzījies no sākotnējās kustības plaknes, kas fiksēta uz Zemes virsmas.

Avoti: FF

fūkoīdi   novec.

1. Zaroti nospiedumi vai līkumoti vaļņveidīgi paaugstinājumi arheoloģiskos izrakumos uz slāņu virsmas.

Avoti: KV

fukoze   med.

1. Galaktozes derivāts.

Avoti: TM

fuksene   žarg.

1. Pirmkursnieku balle.

Avoti: SLG

fuksija   -as, s.

1. dsk. Naktssveču dzimtas ģints ("Fuchsia"), zemi krūmi vai puskrūmi ar nokareniem dažādas krāsas zvanveida ziediem, ~100 s., Latvijā audzē dārzos dobēs vai traukos, visvairāk telpās, formas un šķirnes, kas iegūtas no vairākām sugām.

Dārza fuksija— apvienots nosaukums Latvijā audzētajām fuksiju formām un šķirnēm ("Fuchsia x hybrida").

Bolīvijas fuksija— fuksiju suga ("Fuchsia boliviana").

Hibrīdā fuksija— dārza fuksija.

Krāšņā fuksija— fuksiju suga ("Fuchsia x speciosa").

Magelāna fuksija— fuksiju suga ("Fuchsia magellanica").

Spožā fuksija— fuksiju suga ("Fuchsia splendens").

Trīslapu fuksija— fuksiju suga ("Fuchsia triphylla").

Avoti: LLVV, LD, DaE, TaE

fuksinofils   med.

1. Tāds, kas viegli krāsojas ar fuksīnu.

Avoti: TM

fuksīns   ķīm.

1. Viena no pirmajām mākslīgi iegūtajām sarkanajām organiskajām krāsvielām.

Avoti: SV96

fuksis   žarg.

1. Pirmkursnieks.

2. Nepiedzīvojis jauneklis.

3. Piecnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

fuksīt   žarg.

1. Brīdinoša uzruna.

Avoti: Žrg

fuksītis   -ša, v.; sar.

1. Rokas zāģis ar vienu rokturi.

Avoti: LLVV

fukšelis   apv.

1. Vienrokas zāģis.

Avoti: ĒiV

Fukui   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Fukui"), Honsju salas rietumos, prefektūras administratīvais centrs, 266800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Fukujama   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Fukuyama"), Honsju salas dienvidos, Hirosimas prefektūrā, Asidas krastos, 461400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Fukuji   vietv.; novec.

1. Fukui - pilsēta Japānā.

Avoti: PZT

Fukuoka   vietv.

1. Pilsēta Japānā (angļu val. "Fukuoka"), osta Kjusju salas ziemeļu piekrastē pie Hakatas līča, prefektūras centrs, 1,4 mlj iedzīvotāju.

Avoti: LģE

fukuss   med.

1. Brūnaļģu ģints.

Pūšļainais fukuss— parastā jūras zāle; lieto pret artēriju sklerozi, kā attaukošanās līdzekli.

Avoti: TM

Fukušima   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Fukushima"), Honsju salas austrumos, prefektūras administratīvais centrs, 292600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

fuķiks   žarg.

1. Futbols.

Avoti: SLG

fula   sar.

1. Kāršu kombinācija pokera spēlē.

Avoti: Ang

fula   arābu val.

1. Trīsstūrveida tetovējums uz berberu sievietes zoda.

Avoti: Tc

fulani

1. Fulbi - tauta Rietumāfrikā.

Avoti: PZT

fulārs

1. Plāns audekla pinuma zīda audums, kas ir sevišķi mīksts.

Avoti: SV69

fulāža   med.

1. Mīcīšana ar spaidīšanu masāžā.

Avoti: TM

fulbe   novec.

1. Gaišādaina, islāmticīgo tauta Vidus un Rietumu Sudānā, ieceļojuši no Senegālas.

Avoti: LME

fulbi

1. Tauta Rietumāfrikā, pieder pie bantu saimes Atlantijas grupas, valoda pieder pie Kongo-Kordofanas valodām, ticīgie - musulmaņi, daļa saglabājusi vietējos tradicionālos ticējumus.

Avoti: EV, PZT

Fulda   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Fulda"), Hesenes federālajā zemē, 65000 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Upe Vācijā, Hesenes federālajā zemē, lejtecē arī Hesenes un Lejassaksijas robežupe, Vēzeres kreisā satekupe, garums - 218 km.

Avoti: Wi, LpA, PZT

fule   sar.

1. Kāršu kombinācija pokera spēlē.

Avoti: Ang

Fulertona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fullerton"), Kalifornijas štatā, 139600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Fullerton"), Pensilvānijas štatā, 14900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

fulfulde

1. Afrikāņu valoda, kurā ir 20-25 gramatiskās dzmtes, tajā (un dažādos tās dialektos) runā ap 25 miljoni cilvēku Sāhelas joslā uz dienvidiem no Sahāras; fulu valoda.

Avoti: IZ-46-80

fulgurācija   med.

1. Zibens spēriens.

2. Elektroterapija ar dzirkstelēm, piem., darsonvalizācija, franklinizācija.

Avoti: TM

fulgurīti   ģeol.

1. Iežu daļiņu sakusumi, kurus radījuši zibens spērieni.

Avoti: SV96

fuli

1. Fulbi - tauta Rietumāfrikā.

Avoti: PZT

fulica   lat.

1. Dumbrvistiņu dzimtas ģints.

Fulica atra— laucis.

Avoti: LD, PDE

fuligo   lat.

1. Fizāru dzimtas ģints.

Fuligo septica— šīs ģints suga.

Avoti: LD

fullerēni   ķīm.

1. Ķīmiskas vielas, kas rodas, oglekļa atomiem savienojoties telpiskos veidojumos, kuriem saišu sakārtojums atgādina šuves basketbola bumbā.

Avoti: ZTV

fulminants   med.

1. Zibeņātrs, piem., slimības gaita.

Avoti: TM

fulmināti

1. Fulmīnskābes (karbiloksīma C=N-OH) sāļi, toksiski, trieciena vai berzes ietekmē sprāgst.

Avoti: LPE

fulminēt   novec.

1. Sprāgt, eksplodēt.

Avoti: LV93

Fulneka   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 5920 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Fultona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Fulton"), Misūri štatā, 12900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Fulton"), Ņujorkas štatā, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Fulton"), Misisipi štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

fumarāze   med.

1. Ferments baktērijās, pelējumā, raugā, augstākajos augos un dzīvniekos, īpaši aknās un muskuļos; katalizē fumārskābes pārvēršanos par ābolskābi.

Avoti: TM

fumaria   lat.

1. Matuzāles.

Fumaria officinalis— ārstniecības matuzāle.

Avoti: LD

fumariaceae   lat.

1. Matuzāļu dzimta.

Avoti: PDE

fūmārijs   novec.

1. Smēķējamā telpa, pelnu trauks.

Avoti: KV

fumarīns   med.

1. Indīgs alkaloīds miega magonēs u. c. magoņu dzimtas augos.

Avoti: TM

fumarola

1. Gāzes vulkāns, no kura vairākumā gadījumu izplūst ūdens tvaiki.

Avoti: LEV

fumarole   novec.

1. Borskābi saturoši ūdens tvaiki kopā ar dažādām gāzēm, kas plūst no zemes Itālijā, Toskānā; no tiem iztvaicējot tika iegūta borskābe.

Avoti: KV

fumarskābe   novec.

1. Daudzos augos sastopama maleīnskābes ģeometriskā izomērija.

Avoti: KV

fumārskābe

1. Pārtikas piedeva E297, pārtikas skābe, antioksidants, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai pārtikā.

Avoti: Zkp

Fumbana   vietv.

1. Pilsēta Kamerūnā, Centra reģionā, 113100 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

fumigācija   lauks., pārt.

1. Augiem un augkopības produkcijai kaitīgu organismu iznīcināšana ar indīgu vielu tvaikiem un gāzēm; arī apdūmošana.

Avoti: ZTV

fumigants

1. med. Svēpēšanas (kvēpināšanas) līdzeklis.

2. lauks. Ķīmisks preparāts (pesticīds), kuru lieto gāzu, tvaiku vai aerosolu veidā augu slimību, kaitēkļu un augkopības produkcijai kaitīgu organismu iznīcināšanai.

Avoti: MSV, ZTV

fumigators   lauks. tehn.

1. Iekārta augsnes, augu vai noliktavu fumigācijai.

Avoti: ZTV

fumoir   novec.

1. Smēķējamā istaba.

Avoti: KV

Funabaši   vietv.

1. Pilsēta Japānā, Honsju salas austrumos, Tokijas piepilsēta, 575000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Funafuti   vietv.

1. Atols uz kura atrodas Tuvalu galvaspilsēta Vaiaku, kas dažkārt tiek dēvēta arī šī atola vārdā, ~5000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PuA, LģE

funaria   lat.

1. Griezenes.

Funaria hygrometrica— parastā griezene.

Avoti: LD

funariaceae   lat.

1. Griezeņu dzimta.

Avoti: LD

functio   novec.

1. Romiešu tiesībās valsts gaitas (klaušas), kas bija sevišķi izplatītas absolūtās monarhijas laikā.

Avoti: KV

fund-

1. Tāds, kas saistīts ar pamatu.

Avoti: RtV

fundācija   novec.

1. Dibināšana, dibinājums, iestāde.

Avoti: KV

fundamentālisms

1. Mūsdienu protestantisma virziens, kas atzīst, ka ticības pamats - svētie raksti - ir nemaldīgs, pieļauj tikai burtisku šo rakstu skaidrojumu un noraida jebkādu Bībeles kritisko analīzi.

2. Turēšanās pie reliģijas senākajām mācībām vai pamatnostādnēm (gk. runājot par islāmticīgajiem).

Avoti: SV99

fundamentālists

1. Kristietis vai musulmanis, kas uzskata, ka Bībele vai Korāns jāsaprot burtiski.

Avoti: LEV

fundamentalitāte   s.

1. Vispārināta īpašība --> fundamentāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

fundamentāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar (kā) pamatiem; ļoti nozīmīgs, svarīgs, galvenais.

Fundamentālais garums— hipotētiska fizikāla konstante ar garuma dimensiju, kas nosaka relativitātes teorijas un kvantu teorijas derīguma robežas; līdzšinējie eksperimenti un apsvērumi dod iespēju secināt, ka šīs konstantes augšējā robeža nav lielāka par 10^-20 cm jeb 0,0001 atometri.

Avoti: LLVV

fundamente   apv.

1. Ēkas pamats, fundaments.

Avoti: ĒiV

fundaments   -a, v.; sar.

1. Pamats (celtnei, tās sastāvdaļai).

Avoti: LLVV

fundātors   novec.

1. Dibinātājs.

Avoti: KV

Fundauna   vietv.

1. Pilsēta Portugālē, Kaštelu Branku apgabalā, 9000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

fundektomija   med.

1. Kāda orgāna pamata izoperēšana.

Avoti: TM

fundēt   novec.

1. Dibināt, pamatot.

Avoti: LV93

fundēts

1. Stingrs, nostiprināts.

Fundēts ienākums— ienākums, ko iegūst no stabiliem avotiem, t. i., no zemes un cita nekustama īpašuma.

Fundēts aizņēmums— valsts ilgtermiņa aizņēmums, kura atdošanu nodrošina noteikts valsts ienākumu avots.

Avoti: SV99

funds   žarg.

1. Mārciņa (svara vienība).

2. Mārciņa (naudas vienība).

Avoti: Žrg

funduks

1. Dižlazda - bērzu dzimtas mežrieksta suga; tā dzimtene ir Dienvideiropa; plaši kultivē daudzās zemēs, arī Aizkaukāzā un Krimā.

Avoti: SV69

Fundulja   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Kelerašu žudecā, 6900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

fundus   novec.

1. Gruntsgabals kā dzimtsīpašums senā Romā, sākotnēji 2 jūgeru (ap 0,5 ha) lielumā.

Avoti: KV

fundži   novec.

1. Arabizēti Nilas nēģeri, 18. un 19. gs. dzīvoja starp Balto un Zilo Nilu.

Avoti: KV

funebrāls   novec.

1. Bēru; drūms, bēdīgs.

Avoti: KV

funebre   mūz.

1. Sēru, bēru; skumjš, drūms.

Marche funebre— sēru maršs.

Avoti: Mūz

funerālijas   novec.

1. Bēru ceremonija, apbedīšanas izdevumi.

Avoti: KV

funesto   mūz.

1. Drūmi.

Avoti: Mūz

funf   žarg., nelok.

1. Piecnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

funfirjs   žarg.

1. Pudele.

Avoti: KZ

fungēt   novec.

1. Izpildīt (amatu), veikt, darboties.

Avoti: KV

fungi   lat.

1. Sēņu valsts ("Mycota") nosaukuma sinonīms.

Fungi imperfecti— nepilnīgi pazīstamo sēņu "Deuteromycota" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

fungibilitāte   novec.

1. Aizstājamība, lietai piemītoša īpašība būt aizstājamai.

Avoti: TV

fungibilizācija   novec.

1. Kādas neaizstājamas lietas pārvēršana par aizstājamu.

Avoti: TV

fungicīdi   lauks.

1. Ķīmiskas vielas, ko lieto augu slimību ierosinātāju sēņu iznīcināšanai vai to attīstības kavēšanai.

Avoti: ZTV

fungiforms   med.

1. Sēņveida.

Avoti: TM

fungīns   med.

1. Hitīnam līdzīga viela sēņu šūnapvalkā, kas kavē gremošanas sulu darbību.

Avoti: VE

fungistāze   med.

1. Sēņu augšanas vai vairošanās kavēšana.

Avoti: TM

fungitoksisks   med.

1. Indīgs sēnēm.

Avoti: TM

fungivoridae   lat.

1. Sēņodiņu dzimtas "Mycetophilidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

fungoma   med.

1. Audzējam līdzīga masa, kas veidojas, mikroskopiskajām sēnēm kolonizējoties kādā ķermeņa dobumā, parasti bronhos vai plaušās, bet reizēm arī deguna dobumā; ar asins plūsmu mikroorganismi var izplatīties uz smadzenēm, sirdi un nierēm; visbiežāk f. bronhos vai plaušās veido aspergili.

Avoti: MSV

fungozitāte   med.

1. Sēņveida izaugums.

2. Porainība, sūkļainība.

Avoti: TM

funiculaire   novec.

1. Drāts dzelzceļš; funikulieris.

Avoti: KV

funikulers   -a, v.

1. Funikulieris.

Avoti: LLVV

funikulieris   -ra, v.

1. Kalnu dzelzceļš ar trošu vilkmi.

Avoti: LLVV

funikulīts   med.

1. Saites (sevišķi sēklsaites) iekaisums.

Avoti: TM

funikuloepididimīts   med.

1. Sēklinieka piedēkļa un sēklvada iekaisums.

Avoti: MSV

funikulolīze   med.

1. Sēklsaites atbrīvošanas operācija no saaugumiem.

Avoti: TM

funikulopeksija   med.

1. Sēklsaites fiksēšanas operācija, piem., kriptorhisma novēršanai.

Avoti: TM

funk   angļu val.

1. Fanks - 20. gs. 70. gadu afroamerikāņu mūzikas stils, tam raksturīgs sinkopēts ritms, griezīgi asa ritma ģitāra, specifiska basģitāras partija; sitamie instrumenti, afrikāņu motīvi, jūtama džeza ietekme, dzīvi apliecinoša deju mūzika; "funky"; fanks; fanki; fankī.

Avoti: PL

funkcija   -as, s.

1. Uzdevums, nozīme, arī darbība (piemēram, kādai sistēmai).

2. biol. Norise, specifiska darbība (organismā).

3. mat. Viens no matemātikas pamatjēdzieniem, kas izsaka viena lieluma atkarību no cita; atkarīgais mainīgais lielums.

Terminatīvā funkcija— terminoloģiskā funkcija.

Avoti: LLVV

funkcionālanalīze   mat.

1. Matemātikas nozare, kurā pēta operatoru īpašības abstraktās funkciju telpās, vispārinot matemātiskās analīzes faktus.

Avoti: ZTV

funkcionālis   mat.

1. Patvaļīgā kopā definēta funkcija (operators), kuras vērtības ir reāli vai kompleksi skaitļi.

Avoti: ZTV

funkcionālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Arhitektūras virziens, kas uzsver celtnes formas, uzdevuma, plānojuma un konstrukcijas kopsakarību.

2. Nostādne, ka sabiedrība aplūkojama kā sistēma, kas sastāv no dažādām cita ar citu saistītām daļām, kuru savstarpējās mijiedarbības un sadarbības pamatā ir kopīga vērtību sistēma vai konsenss (vienprātība) par pamatvērtībām vai kopīgiem mērķiem.

Avoti: LLVV, IdV

funkcionalitāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Izmantošanas iespējas.

funkcionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar funkciju (1), tai raksturīgs; tāds, kas atbilst savam uzdevumam.

2. Saistīts ar funkciju (2), tai raksturīgs.

3. Saistīts ar funkciju (3), tai raksturīgs.

Funkcionālā nozīme— terminoloģijā - nozīme, kas terminu piesaista konkrētas nozares jēdzienu sistēmai un kas nosaka termina kā funkcionālas vienības būtību un piešķir leksiskajai vienībai terminoloģiskumu.

Funkcionālais stils— vēsturiski izveidojies valodas paveids, ko raksturo noteikta funkcionēšanas sfēra un ar to saistīta valodas līdzekļu atlase.

Avoti: LLVV, PL

funkcionālvienādojums

1. Vienādojums, kas satur nezināmu f-ju (no noteiktas kopas).

Avoti: EV

funkcionārs   -a, v.

1. Darbinieks, aktīvists (dažu valstu politiskajās partijās vai arodbiedrībās).

Avoti: LLVV

funkcionārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam uzdots noteikts darbs, uzdevums.

Avoti: LLVV

funkcionēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Izpildīt, veikt uzdevumu; arī darboties.

Avoti: LLVV

Funkengofskaja   vietv., vēst.

1. Priekules novada Bunkas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Funkenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Priekules novada Bunkas pagasta bijušais nosaukums.

2. Bunka.

3. Bunkas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Bunkas pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

funkia   lat.

1. Hostu ģints "Hosta" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

funkija

1. Hosta - liliju dzimtas ģints ("Hosta syn. Funkia").

Avoti: LD

funktierēt   žarg.

1. Domāt; plānot.

Avoti: Žrg

funktieris   žarg.

1. Ass prāts; neordināra domāšana.

2. Doma, uzskats, viedoklis; domu gaita, pieeja.

Avoti: SLG

funky   angļu val.

1. Fanks - 20. gs. 70. gadu afroamerikāņu mūzikas stils, tam raksturīgs sinkopēts ritms, griezīgi asa ritma ģitāra, specifiska basģitāras partija; sitamie instrumenti, afrikāņu motīvi, jūtama džeza ietekme, dzīvi apliecinoša deju mūzika; "funk"; fanki; fankī.

Avoti: PL

Funšala   vietv.

1. Pilsēta Portugālē, Madeiras salā, Madeiras autonomā reģiona administratīvais centrs, 111900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

funtaviks   apv.

1. 400 g smags sviesta gabals.

Avoti: BB

funts   žarg.

1. Mārciņa (svara vienība).

2. Mārciņa (naudas vienība).

Avoti: SLG

fuoco   mūz.

1. Uguns.

Con fuoco— ugunīgi, kvēli; ar degsmi.

Avoti: Mūz

fuocoso   mūz.

1. Ugunīgi, kvēli; ar degsmi.

Avoti: Mūz

fuorušīti   novec.

1. Politisko bēgļu apzīmējums Itālijā 19. gs. un 20. gs. pirmajā pusē.

Avoti: KV

furacilīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Dzeltena kristāliska viela ("Furacilinum"), pretmikrobu līdzeklis, sintezēts Latvijā 1947. g., ražo Olaines ķīmiski farmaceitiskajā rūpnīcā.

Avoti: LLVV, LE1

furadonīns

1. Pretmikrobu līdzeklis, nitrofurānu preparāts ("Furadoninum"), dzeltens pulveris, grūti šķīst ūdenī, etilspirtā, lieto nieru un urīnceļu iekaisumu ārstēšanai, sintezēts Latvijā 1953. g., ražo Olaines ķīmiski farmaceitiskā rūpnīcā.

Avoti: LPE, LE1

furagīns

1. Pretmikrobu līdzeklis, nitrofurānu preparāts, oranžs pulveris ("Furaginum"), ļoti grūti šķīst ūdenī, lieto gk. urīnceļu infekciju un inficētu brūču ārstēšanai, sintezēts Latvijā 1954. g., ražo Olaines ķīmiski farmaceitiskā rūpnīcā.

Avoti: LPE, LE1

furanoze   med.

1. Cikliska cukura forma ar piecpantu gredzenu, furāna derivāts.

Avoti: TM

furāns   ķīm.

1. Skābekli saturošs pieclocekļu heterociklisks savienojums C4H4O; lieto organiskajā sintēzē.

Avoti: ZTV

furānsveķi

1. Sintētiski sveķi, oligomēri ar furāna ciklu molekulā.

Avoti: LPE

furazidīns   med.

1. Antibakteriāla viela ar plašu darbības spektru; dzeltens pulveris, vāji šķīst ūdenī.

Avoti: TM

furazolidons

1. Pretmikrobu līdzeklis, nitrofurānu preparāts, dzeltens pulveris ("Furazolidonum"), ūdenī nešķīst, ļoti slikti šķīst etilspirtā, lieto bakteriālu zarnu infekciju, lambliozes un trihomoniāzes ārstēšanai, sintezēts Latvijā 1954. g., ražo Olaines ķīmiski farmaceitiskā rūpnīcā.

Avoti: LPE

furāža   -as, s.; parasti vsk.; sar.

1. Lopbarība (karaspēka vajadzībām); lopbarības krājums.

Avoti: LLVV, LME, LV93

furažieris

1. Noliktavas pārzinis, kas pieņem un izsniedz furāžu (lopbarību) karaspēka daļā, lielsaimniecībā, u. tml.

2. vēst. Militāra persona, kas ietilpa darba komandā, kuras uzdevums bija sagādāt karaspēkam pārtiku un lopbarību un glabāt un izsniegt lopbarību.

Avoti: SV69

furbesko   novec.

1. Itāliešu blēžu valoda.

Avoti: KV

furcellaria   lat.

1. Furcellārijas.

Furcellaria fastigiata— furcellāriju suga.

Avoti: LD

furcellārija

1. dsk. Gigartīnu rindas sārtaļģu ģints ("Furcellaria"), 10-20 cm garš, cilindrisks, dihtomiski zarots, tumšsarkans laponis, aug jūrās uz akmeņiem 1-20 m dziļumā; izmanto agara iegūšanai.

Avoti: LPE

fūre   žarg.

1. Kravas automašīna ar furgonu.

Avoti: SLG

furfur   novec.

1. Klijas.

Avoti: KV

furfurils   med.

1. Furfurola vienvērtīgs radikālis.

Avoti: TM

furfurols   -a, v.; parasti vsk.

1. Heterociklisks aldehīds, ko iegūst no lauksaimniecības atkritumiem un lieto ķīmiskajā rūpniecībā, bezkrāsains šķidrums ar maizes smaržu.

Avoti: LLVV

furgons   -a, v.

1. Slēgts, segts transportlīdzeklis (piemēram, kravas automobilis, bagāžas vagons, rati); slēgta, segta kravai paredzēta daļa (transportlīdzeklī, piemēram, kravas automobilī, vagonā, ratos).

Avoti: LLVV

furi

1. Fori - tautība Sudānā.

Avoti: PZT

furianta   mūz.

1. Strauja čehu tautas deja ar raksturīgu divdaļu un trīsdaļu taktsmēra maiņu.

Avoti: Mūz

furiante

1. Humoristiska čehu tautasdeja ar negaidītiem akcentiem.

Avoti: SV96

furiants   mūz.

1. Ātra bohēmiešu deja ar asiem akcentiem un mainīgu taktsmēru.

Avoti: KV

furibunds   med.

1. Trakojošs, maniakāls.

Avoti: TM

fūrija   -as, s.

1. Seno romiešu mitoloģijā - atriebes dieves.

2. dsk. Sevišķi atriebīgi gari sengrieķu mitoloģijā.

3. sar. Saniknota, ļauna sieviete.

Avoti: LLVV, R1

fūrinieks   žarg.

1. Kravas automašīna ar furgonu.

Avoti: SLG

furioso   mūz.

1. Dusmīgi, saniknoti.

Avoti: Mūz

furiosus   novec.

1. Gara slimnieks (ārprātīgais, vājprātīgais), kam Romā jau pēc 12 tabulu likumiem noteica aizgādnību.

Avoti: KV

furiozs   novec.

1. Kaislīgs.

Avoti: LV93

fūris   žarg.

1. Kravas automašīna ar furgonu.

Avoti: SLG

furjerisms

1. Utopiskā sociālisma lielākā pārstāvja - franču domātāja Šarla Furjē (1772-1837) un viņa sekotāju mācība par ražošanas organizēšanu sevišķās kopdzīves sabiedrībās - falangās.

Avoti: SV69

furka   novec.

1. Seno romiešu divzarains dakšveidīgs moku rīks; arī karātavas.

Avoti: KV

furkācija

1. Vispārizglītojošo vidusskolu vecāko klašu mācību plānu izveide pēc novirzieniem vai cikliem agrīnas specializācijas nolūkā.

Avoti: LPE

furkula   med.

1. Pakavveidīgs izcilnis embrija balsenē; savieno balsenes atveri ventrāli un laterāli.

Avoti: MSV

furķēt   žarg.

1. Censties dabūt ārā.

Avoti: SLG

furlana   novec.

1. Forlana.

Avoti: KV

furlongs   novec.

1. Garuma mērvienība - 201,17 m.

Avoti: Ang

fūrmanis   apv.

1. Ormanis.

2. žarg. Tāds, kas lieto prastu valodu.

Avoti: ĒiV, Žrg

Furmanova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ivanovas apgabalā, Uvodas krastos, 35400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

fūrmaņroze   apv.

1. Rudbekija ("Rudbeckia laciniata").

Avoti: Aug2

furmarāts   med.

1. Furmārskābes sāls.

Avoti: TM

furmas

1. Uzgaļi (caurules), kas iemūrētas stāvcepļos, domnās vai citās kausējamās krāsnīs un paredzētas saspiesta gaisa vai skābekļa iepūšanai.

Avoti: SV69

furnariidae   lat.

1. Mūrniekputnu dzimta.

Avoti: ZvP

furnariinae   lat.

1. Mūrniekputnu apakšdzimta.

Avoti: ZvP

furnarius   lat.

1. Mūrniekputnu apakšdzimtas ģints.

Furnarius rufus— rudais mūrniekputns.

Avoti: ZvP

furnēt   novec.

1. Apgādāt; aplīmēt ar finiera plāksnēm.

Avoti: KV

furnieris   novec.

1. Finieris.

Avoti: LME

furniers   novec.

1. Finieris.

Avoti: LME

furnitūra   -as, s.

1. Palīgmateriālu, arī palīgpriekšmetu kopums.

Avoti: LLVV

furņīt   žarg.

1. Savienojumā ar ārā: censties dabūt ārā; izdzīt, padzīt.

Avoti: SLG

furokumarīns   ķīm.

1. Viela (augos), kas pastiprina ādas gaismjutību, rada ādas sārtumu, pigmentāciju.

Avoti: ZTV

furoplasts   med.

1. Dezinficējošs šķīdums, kas satur furacilīnu un plēvi veidojošas vielas; to no ādas var viegli nomazgāt ar ūdeni.

Avoti: VE

furors   -a, v.

1. Vētraina, neapvaldīta emociju (piemēram, sajūsmas) izpausme.

Avoti: LLVV

furšetbankets

1. Mielasts, kurā apkalpošana notiek pie bufetes veida galda un viesi ietur maltīti, stāvot kājās; uz bufetes veida galda ik pēc noteikta attāluma novieto šķīvjus, galda piederumus, glāzes un salvetes, galda vidū grupē dažādas aukstās uzkodas, sviestmaizes, augļus; šādu banketu izvēlas, ja paredzēta īslaicīga lietišķa tikšanās; viesmīlis parasti piedāvā dzērienus un seko, lai tiktu papildināti ēdieni; stāvbankets.

Avoti: TvV

furšets   v.

1. Bankets, kurā viesi ēd, kājās stāvot un cienastu ņemot no kopīgā galda.

Avoti: MLVV

Furte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Furth im Wald"), Bavārijas federālajā zemē, 9000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

furtum   novec.

1. Vispārējā nozīmē zādzība; bet senajā Romā vēsturiski mainīgs jēdziens, sākot no veiksmīga kara laupījuma līdz krimināli sodāmiem noziegumiem.

Avoti: KV

Furtvangene   vietv.

1. Furtvangene Švarcvaldē - pilsēta Vācijā ("Furtwangen im Schwarzwald"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 9200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

furunkuloze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Slimība, kurai raksturīga atkārtota furunkulu veidošanās.

Avoti: LLVV

furunkuls   -a, v.; med.

1. Matu maisiņa un ar to saistītā tauku dziedzera norobežots strutojošs iekaisums; augonis.

Avoti: LLVV

fusa   novec.

1. Astotdaļnots.

Avoti: KV

fusarium   lat.

1. Fuzārijas.

Fusarium avenaceum— fuzāriju suga.

Fusarium culmorum— fuzāriju suga.

Fusarium gibbosum— fuzāriju suga.

Fusarium graminearum— fuzāriju suga.

Fusarium heterosporum— fuzāriju suga.

Fusarium lateritium— fuzāriju suga.

Fusarium moniliforme— fuzāriju suga.

Fusarium nivale— fuzāriju suga.

Fusarium oxysporum— fuzāriju suga.

Fusarium poae— fuzāriju suga.

Fusarium solani— fuzāriju suga.

Fusarium sporotrichella— fuzāriju suga.

Avoti: LD

fuscīns   med.

1. Tīklenes un dzīslenes pigments.

Avoti: TM

fuscuropoda   lat.

1. Uropodīnērču ģints.

Fuscuropoda marginata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Fu-Si   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - kultūrvaronis, austrumu pavēlnieks, kas cilvēkiem iemācija aust tīklus, zvejot un medīt.

Avoti: Mit

Fusi   mit.

1. Demiurgs, kas darbojas senākajos ķīniešu mītos, bieži vien kopā ar dievieti Ņuivu.

Avoti: PmV

Fusina   vietv.; novec.

1. Fusjiņa - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

fusicladium   lat.

1. Demāciju dzimtas ģints, kuras sēnes attīsta īsus konīdiju nesējus ar zaļganbrūnām konīdijām, vairākas sugas ierosina augļu koku kraupjus, Latvijā konstatētas 9 sugas.

Fusicladium cerasi— šīs ģints suga.

Fusicladium dentriticum— šīs ģints suga.

Fusicladium pirinum— šīs ģints suga.

Avoti: LLx, LD

fusion   angļu val.

1. Dažādu stilu, kultūru, ietekmju, virtuvju u. tml. sajaukums, mikslis.

Avoti: PL

Fusjiņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Fuxin"), Liaoninas provincē, 690400 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Fuskaldo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Fuscaldo"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 8100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Fusnavoga   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Mēres un Rumsdāles filkē, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

fustanella

1. Grieķu un albāņu vīriešu tautas tērpa daļa, īsi, plati lina svārki ar ielocēm.

Avoti: LEV

fustāža   novec.

1. Preču iesaiņošanas līdzekļu cena, kas jāmaksā parasti pircējam.

Avoti: KV

fustigācija

1. Šaušana, pēršana.

2. Ādas šaustīšana ar tievām viciņām (masāžā).

3. Ādas šaustīšana ar metāla otu, kas savienota ar maiņstrāvas avotu, piem., faradizācijā.

Avoti: KV

fusuma

1. Necaurspīdīga bīdāma siena, kas japāņu mājās atdala telpas citu no citas.

Avoti: SV08

fušfari   žarg.

1. Flakoni.

Avoti: KZ

fušieris   žarg.

1. Kļūda; bojājums, neveiksme.

Avoti: SLG

Fušuņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļaustrumu daļā, Liaoninas provincē (ķīn. val. "Fushun"), Huanhe kreisajā krastā ~30 km garumā, 1,4 mlj iedzīvotāju.

Avoti: LģE

Futadžalons   vietv.

1. Plato Rietumāfrikā (Fouta Djallon"), Ziemeļgvinejas augstienē, Gvinejas Republikas ziemeļrietumos, augstums no 300 m dienvidrietumos līdz 1000 m centrālajā daļā, augstākā virsotne - Tamges kalns - 1537 m.

Avoti: PZT

futarks   novec.

1. Rūnu alfabēts, tā saukts pēc pirmajām sešām alfabēta zīmēm.

Avoti: TV

futballe   novec.

1. Futbols.

Avoti: Ang

futballs   novec.

1. Futbols.

Avoti: Ang

futbals   novec.

1. Futbols.

Avoti: Ang

futbole   novec.

1. Futbols.

Avoti: Ang

futbolists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies futbolā.

Avoti: LLVV

futbolkomanda   -as, s.

1. Futbolistu komanda.

Avoti: LLVV

futbolls   novec.

1. Futbols.

Avoti: Ang

futbols   -a, v.; parasti vsk.; fizk.

1. Komandu sporta spēle, kuras mērķis ir ieraidīt bumbu (ar kāju vai galvu) pretinieka vārtos.

Amerikāņu futbols— regbijam līdzīga komandu sporta spēle, kurā spēlētāja mērķis ir aiznest un piezemēt ovālu bumbu aiz pretinieka vārtu līnijas vai iesist to vārtos.

2. sar. Birokrātiska iesniegumu un materiālu pārsūtīšana vai atteikšanās pieņemt ar formālām atrunām.

Avoti: LLVV, KZ

futene   žarg.

1. Futbols.

2. Futbola bumba.

Uzsist futeni— uzspēlēt futbolu.

Avoti: SLG

futengi

1. Pie kalnu moniem piederīga cilšu grupa, dzīvo atsevišķos savrupos areālos kalnos un grūti pieejamos apvidos Laosā, Mjanmas ziemeļaustumos un Taizemes ziemeļos, arī kaimiņrajonos Ķīnā un Vjetnamā, valoda pieder pie monu-khmeru saimes, izplatīti animistiski kulti.

Avoti: PZT

futenis   žarg.

1. Futbols.

Avoti: SLG

futerlogs   apv.

1. Uz iekšu verams ārlogs.

Avoti: ViV

futharks

1. Rūnu alfabēts, rūnu raksts (vārds izveidots no rūnu raksta pirmajiem sešiem burtiem).

Avoti: LEV

fūtilitāte   novec.

1. Niecība, iznīcība.

Avoti: KV

fūtils   novec.

1. Niecīgs, nenozīmīgs.

Avoti: KV

futis   žarg.

1. Futbols.

Avoti: SLG

futlaris   nevēl.

1. Futrālis.

Futodama   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - dievība ar priestera funkcijām, dieva Takamimusubi dēls.

Avoti: Mit

Futoga   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Futog"), Vojvodinas Dienvidbačkas apgabalā, 18300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

futoks   jūrn.

1. Koka kuģa brangas sastāvdaļa.

Avoti: SV69

futors

1. Samērā cieti polsterēts pītenis, ko lieto kā gultas matraci.

Avoti: SV08

futrālis   -ļa, v.

1. Kārba, ietvars (dažādu, parasti nelielu, priekšmetu glabāšanai).

Avoti: LLVV

futrāls   novec.

1. Maksts, futrālis.

Avoti: KV, LME

futs   novec.

1. Angļu pēda, garuma mērs, 0,30479 m.

Avoti: KV

futuloroģija

1. Nākotnes pētniecība.

Avoti: LEV

futūrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Futūristisks.

Avoti: LLVV

futūrisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Mākslas un literatūras virziens 20. gs. sākumā Eiropā; noliedza pagātnes kultūru, absolutizēja dinamismu, kustības un ātruma izpausmes, poetizēja urbānismu un tehniku.

Avoti: SV99

futūristisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar futūrismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

futūrists   -a, v.

1. Futūrisma pārstāvis.

Avoti: LLVV

futurologs   -a, v.

1. Futuroloģijas speciālists; nākotnes pētītājs, prognozētājs.

Avoti: LLVV

futuroloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par nākotnes pētīšanu, prognozēšanu (piemēram, no tehnikas, socioloģijas viedokļa); prognostika.

Avoti: LLVV

futuroloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar futuroloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

futūrs   val.

1. Nākotne.

Avoti: SV69

futzāls

1. Minifutbols.

Avoti: PL

Fuvahmmulaha   vietv.

1. Pilsēta Maldīvijas dienvidu daļā, Dekunu provincē, 7640 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PuA, LpA

fuzārija

1. dsk. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma tuberkulāriju dzimtas ģints ("Fusarium"), mikroskopiskas sēnītes, dažas no kurām izraisa augu slimības, citas savukārt ierosina dzīvnieku ādas slimības, ~50 s., Latvijā konstatētas 17 s. ar daudzām varietātēm.

Avoti: SV69

fuzariotoksikoze   med.

1. Ikviena no daudzām cilvēka un dzīvnieka mikotoksikozēm, ko ierosina Fusarium ģints sēnes.

Avoti: MSV

fuzarioze   novec.

1. Augu slimība, ko ierosina Fusarium ģints sēnes.

Avoti: LxE

fūze   sar.

1. Elektrisko mūzikas instrumentu palīgierīce skaņas efektu radīšanai.

Avoti: Ang

fuzeja

1. Senlaiku kramenīca, bise.

Avoti: SV69

fūzelis   -ļa, v.; sar.

1. Fūzeļeļļa, spirtrūgšanas blakusprodukts, kas sastāv no augstākajiem vienvērtīgajiem spirtiem un dažādām citām vielām.

2. žarg. Lēts degvīns; kandža.

Avoti: LLVV, Žrg

fūzels   novec.

1. Fūzelis.

Avoti: LME

fūzeļeļļa   -as, s.

1. Spirta raudzēšanas blakusprodukts, kas sastāv no augstākajiem vienvērtīgajiem spirtiem ar citu vielu (piemēram, skābju) piemaisījumu.

Avoti: LLVV

fūzija

1. val. Morfēmu saplūšana, mainoties fonēmu sastāvam.

Fūziju valoda— valoda, kurā plaši sastopama fūzija, piem., sanskrits.

2. ekon. Akciju sabiedrību saplūšana (apvienošanās) vai vienas akciju sabiedrības ieplūšana otrā.

Avoti: SV96

fuzijāde   novec.

1. Masu apšaušana.

Avoti: KV

fuzijēt   novec.

1. Nošaut.

Avoti: KV

fūzis   sar.

1. Kāds akustisks efekts, ko izmanto, spēlējot elektrisko ģitāru.

2. Elektrisko mūzikas instrumentu palīgierīce skaņas efektu radīšanai.

Avoti: SLG, Ang

fūzis   žarg.

1. Futbols.

Avoti: SLG

fūzis   žarg.

1. Paģiras.

Avoti: SLG

fuzobaktērijas   med.

1. Baktēriju ģints; geramnegatīvas anaerobas vārpstveida nūjiņas; apatogēnas, nomāli atrodamas mutes dobumā.

Avoti: TM

fuzospirohetoze   med.

1. Slimība ar nekrotisku audu veidošanos, piem., gingivīti, Pluta un Vensāna angīna, plaušu abscesi u. c., kuros atrastas fuzobaktērijas un spirohetas.

Avoti: TM

fu-žeņ

1. Imperatora favorītes tituls Senajā Ķīnā; saskaņā ar tradīciju imperatoram bija 3 favorītes.

Avoti: MV

Fwd   saīs.

1. Uz priekšu; padot (angļu forward).

Avoti: īsz

FWIW   saīs.

1. No visa spēka (angļu for what it's worth).

Avoti: īsz

FYI   saīs.

1. Tavai zināšanai (angļu for your information).

FYI dokumenti— apzīmējums dokumentiem, kas tiek izplatīti internetā (RFC dokumentu sērijas ietvaros) un sniedz lietotājiem dažādas vispārējas ziņas, bet nav tieši saistīti ar tehniskiem standartiem vai protokolu aprakstiem.

Avoti: īsz, D3

Fz   saīs., mūz.

1. Forzato - stipri akcentēt to skaņu, virs kuras šis apzīmējums stāv.

Avoti: KV

g

1. Alfabēta desmitais burts.

2. fiz. Brīvās krišanas paātrinājums.

3. mūz. Piektais tonis do-mažorā.

4. saīs. Mērvienības grams apzīmējums.

5. saīs. Recesīvā alēle (ģenētikā).

Avoti: i2

G   saīs.

1. Fizikālo lielumu mērvienība priedēkļa giga- (= 1 miljards) apzīmējums.

2. fiz. Gauss (magnētiskās indukcijas mērvienība).

3. biol. Dominantā alēle (ģenētikā).

4. jūrn. Starptautisks signāls "Golf" - nozīmē "man vajadzīgs locis".

5. Granīns (ģenētikā).

6. mūz. Gammas pakāpe.

Avoti: i2

g.

1. saīs. Gads; gadīgs.

g. v.— gadi vecs (kopā ar skaitli; piem., 15 g. v.).

g. t.— gadu tūkstotis.

Avoti: i2, Wi

G24   saīs.

1. Divdesmit četru valstu starpvaldību grupa starptautiskās monetārās lietās.

Avoti: PnR

G3   saīs.

1. Trešā paaudze (no angļu "generation").

Avoti: PL

G6B   saīs.

1. Sešu miljardu cilvēku grupa (angļu "Group of 6 Billions") - nevalstisko organizāciju apvienība.

Avoti: PL

G7   saīs.

1. Septiņu pasaules bagātāko valstu apvienība (ASV, Kanāda, Japāna, Lielbritānija, Vācija, Francija, Itālija - angļu "Group of Seven").

Avoti: LEV

G8   saīs.

1. Astoņas pasaules lielvalstis (septiņas bagātākās valstis + Krievija - angļu "Group of Eight").

Avoti: PL

G-8   saīs.

1. Astoņas pasaules lielvalstis (septiņas bagātākās valstis + Krievija - angļu "Group of Eight").

Avoti: PL

ga   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu zoss balss skaņas.

Avoti: ĒiV

ga   apv.

1. Gar.

Avoti: EH

ga

1. Tauta, dzīvo Ganas dienvidos, ietilpst akanu tautu grupā, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

Ga   saīs.

1. Gallijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

GA   saīs., vietv.

1. Gabona, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

GAB   saīs., vietv.

1. Gabona, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

gab.   saīs.

1. Gabals.

Avoti: i1

Gabačova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

gabaiņa   apv.

1. Kaudze, guba.

Avoti: ME

gabal   apv.

1. Apmēram, aptuveni.

Avoti: MiV

gabalā   apv.

1. Tālu prom.

Avoti: KnV

gabalaine   apv.

1. Uzarts lauks ar lieliem, sasalušiem zemes kukuržņiem.

Avoti: EH

gabalainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> gabalains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

gabalainis   apv.

1. Gabalains.

Avoti: KiV

gabalains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no gabaliem, tāds, kas ir sadalījies gabalos.

2. apv. Drukns, plecīgs.

Avoti: LLVV, ME

gabalainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> gabalains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

gabalaiņi

1. dsk. Gabalains.

2. apv. Riteņi bez dzelzs stīpām, kuriem loki nav liekti, bet salikti no izzāģētiem gabaliem.

Avoti: TlV

gabalaiņš   apv.

1. Gabalains.

Avoti: ĒiV

gabalalga

1. Samaksa, atlīdzība par padarīto.

Avoti: GrV

gabaldarbs   -a, v.

1. Darbs, par kuru maksā darba algu saskaņā ar veikumu, neievērojot darba ilgumu.

Avoti: LLVV

gabalelis   apv.

1. Dem. --> gabals.

Avoti: EH

gabalens   apv.

1. Kāds noderīgs gabals.

Avoti: EH

gabalgabaliem   apv.

1. Gabaliem, pa gabaliem.

Avoti: EH

gabalgabalos   apv.

1. Daudzos mazos gabalos.

Avoti: ME

gabali

1. dsk. Gabals.

2. apv. Dažādi neticami notikumi.

Avoti: KnV

gabaliem   apv.

1. Vietām, šur tur.

Avoti: Sin

gabalīgs   apv.

1. Tāds, kas ir (samērā) liels, labi barots (par dzīvniekiem).

Avoti: ĒiV

gabaliņš

1. Dem. --> gabals.

Gabaliņš bez kauliem— kas ļoti labs.

Avoti: Žrg, KnV

gabalkrava   transp.

1. Skaitāmu priekšmetu krava, kuru var pārvadāt iesaiņojumā vai bez tā.

Avoti: ZTV

gabalnieks   apv.

1. Strādnieks, kas saņēma no saimnieka lietošanā zemes gabalu kā atlīdzību par muižai saimnieka vietā nokalpotām dienām.

2. Strādnieks, kas apstrādāja muižas ierādītu riežu.

3. Pusgraudnieks.

4. Spēcīgs zirgs.

Avoti: KV

gabalojs   apv.

1. No gabaliem sastāvošs.

Avoti: ME

gabalot   apv.

1. Sadalīt daļās.

Avoti: KV

gabalprece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Prece, ko pērk un pārdod pa gabaliem, priekšmetiem.

Avoti: LLVV

gabalrats   apv.

1. No atsevišķiem gabaliem, daļām veidots ratu ritenis.

Avoti: ĒiV

gabalražošana

1. Ražošanas tips, kam raksturīga gabalveida produkcijas izgatavošana, daudzveidīga vai nepastāvīga nomenklatūra.

Avoti: LPE

gabals   -a, v.

1. Atsevišķa daļa (no veselā).

Kakla gabals— kakla daļas gabals, sadalot nokautu dzīvnieku.

2. Atsevišķs priekšmets, vienība, veselums (starp līdzīgiem).

Apģērba gabals— apģērba atsevišķa sastāvdaļa.

Drēbju (arī drēbes) gabals— apģērba gabals.

3. Noteikta (zemes) platība.

Cērtams gabals— meža nogabals, kur cērt vai kur paredzēts cirst.

4. Attālums, atstatums.

Pa gabalu— no lielāka attāluma.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Augstu virs apvāršņa; tālu projām.

Būt (jau) gabalā, arī (būt) labā (arī krietni) gabalā— atrasties samērā tālu.

Gaisa gabals— liels attālums.

5. pareti. Laika posms.

6. sar. Skaņdarbs, teksts, arī tā daļa.

Avoti: LLVV, KnG, BB

gabalsāls   -sāls, v.; parasti vsk.

1. Sāls lielos kristāliskos gabalos.

Avoti: LLVV

gabalsamaksa

1. Samaksa, atlīdzība par padarīto.

Avoti: GrV

gabaltiņš   apv.

1. Dem. --> gabals.

Avoti: EH

gabalziepes   -pju, s.; tikai dsk.

1. Cietās ziepes gabalos.

Avoti: LLVV

gabana   -as, s.; apv.

1. Guba (1), siena kaudze.

2. Sauja.

3. Aitas epitets.

Avoti: LLVV, ME

gābana   apv.

1. Siena kaudze.

Avoti: EH

gabanceļš   apv.

1. Vieta, pa kuru siena kaudzas nestas.

Avoti: EH

gabane   apv.

1. Kūlis, kūlītis.

Avoti: ME

gabane   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

gabaniņa   apv.

1. Dem. --> gabana.

2. Kušķis.

Avoti: LV93, ME

gabanlapas   apv.

1. Zari vai jauni kociņi, ko like zem siena gubām, lai tās savestu noteiktā vietā.

Avoti: KV

gabans   apv.

1. Visai tauks un resns.

2. Tauks un resns dzīvnieks (par zosīm un cūkām).

Avoti: EH

gābans   apv.

1. Gābiķis.

Avoti: EH

gabanvieta   apv.

1. Siena gubas vieta.

Avoti: KV

gabardīns   -a, v.

1. Audums (parasti vilnas) ar diagonālām rieviņām.

Avoti: LLVV

gabarīts   -a, v.

1. Izmērs (parasti lielam priekšmetam); arī lielums, apjoms.

Gabarīta izmēri— attālums starp kāda objekta tālākiem punktiem noteiktā virzienā.

2. novec. Šablons, lekāls jūrniekiem.

Avoti: LLVV

gābars   apv.

1. Vieglprātīgs cilvēks; kustīgs, nemierīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV

gabbawa   prūšu val.

1. Krupis, rupucis.

Avoti: NeV

gābele

1. apv. Koka vai dzelzs dakša.

2. žarg. Dakšiņa.

Avoti: KV, Žrg

gābelēt   žarg.

1. Atrast; uziet; meklēt.

Avoti: Žrg

gabella   novec.

1. Plašā nozīmē katrs netiešs nodoklis, šaurā nozīmē - sāls nodoklis, kas bija (1360.-1790. g.) viens no vissmagākiem un visvairāk ienīstiem Francijas nodokļiem.

Avoti: KV

gabelle   novec.

1. Francijā sākumā nodokļi vispār, tad - nodokļi no precēm un pārtikas līdzekļiem, no 16. gs. - sāls nodoklis.

Avoti: TV

gabeļāks   apv.

1. Neliels gabals.

Avoti: EH

Gaberonesa   vietv.

1. Gaborones pilsētas nosaukums līdz 1966. g.

Avoti: LģE

Gabesa   vietv.

1. Gābisa.

Avoti: PZT

Gābesa   vietv.

1. Gābisa.

Avoti: LģE

gabēt   apv.

1. Kaitināt.

Avoti: KiV

Gabiče   vietv.

1. Gabiče Mare - pilsēta Itālijā ("Gabicce Mare"), Markes reģiona Pezāro-Urbīno provincē, 5800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gabieža   apv.

1. Nora, atmata.

Avoti: KV

Gabija   mit.

1. Lietuviešu mitoloģijā - uguns dieviete, kurai lūdza aizsardzību no ugunsgrēka, kaltējot graudus.

Avoti: Mit

gābiķis   apv.

1. Mantkārīgs, nenovīdīgs cilvēks.

Avoti: KV

gabima

1. Ebreju teātris, kas spēlē lugas senebreju valodā.

Avoti: KV

gabina   apv.

1. Apaļi krauta siena gubiņa; gabana.

Avoti: MiV

Gabinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

gabions

1. Stiepļu pinuma kaste, ko piepilda ar oļiem vai akmeņiem; gabionus lieto aizsprostu būve, upes krastu un tilta balstu nostiprināšanai.

Avoti: SV69

Gābisa   vietv.

1. Pilsēta Tunisijā, Vidusjūras krastā, 106600 iedzīvotāju (2000. g.).

2. Gābisas līcis - atrodas Vidusjūras dienvidu daļā, Tunisijas piekrastē, iesniedzas sauszemē 41 km, platums - ~68 km, dziļums - līdz 50 m; Mazais Sirts; Gābesas līcis.

Avoti: PuA, LpA, LģE

Gabjauja   mit.

1. Lietuviešu mitoloģijā - uguns un bagātības dieviete, viņai izlūdzās svētību visai saimei, mājai, lopiem un labībai.

Avoti: Mit

Gabona   vietv.

1. Gabonas Republika - valsts Ekvatoriālajā Āfrikā (fr. val. "Le Gabon"), platība - 267667 kvadrātkilometri, 1515000 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Librevilla, administratīvais iedalījums - 9 provinces, robežojas ar Ekvatoriālo Gvineju, Kamerūnu un Kongo Republiku, apskalo Atlantijas okeāns (ziemeļu daļu - Gvinejas līcis).

Avoti: LģE, PuA

gabonieši   -u, v.

1. Gabonas Republikas iedzīvotāji.

Avoti: PnR

Gaborone   vietv.

1. Botsvanas galvaspilsēta, atrodas Notvani upes krastā 1100 m vjl., 220000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Gabrāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

Gabrani   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Gabrāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gabrānieši

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Gabrāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gabrele   žarg.

1. Algebra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Gabri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

Gabriēls   mit.

1. Jūdaisma, kristietības un islāma (Džibrīls) mitoloģijā - viens no vecākajiem eņģeļiem, erceņģeļis, debesu sūtnis un "pasludināšanas" eņģelis.

Avoti: LEV

Gabriels   mit.

1. Gabriels Hreštaks - armēņu mitoloģijā - tēls, kas (pēc kristietības pieņemšanas 4. gs.) tiek identificēts ar erceņģeli Gabriēlu un pārņēmis nāves gara Groha un zibens dieva Vahagna funkcijas, ir arī starpnieks strap dieviem un cilvēkiem.

Avoti: Mit

gabro

1. Tumšs, rupjgraudains bāzisks intruzīvs iezis, dažreiz satur vara, niķeļa, titāna rūdas.

Avoti: SV99

gabrodiorīts

1. Intruzīvs iezis, pārejas forma starp gabro un diorītiem, sastāv no plagoklaziem (andezīna, labradora) un viena vai vairākiem krāsainajiem minerāliem (ragmāņa, piroksēniem), Latvijā veido laukakmeņus.

Avoti: LD

Gabrova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Gabrovo"), apgabala administratīvais centrs, 60200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

gābša   apv.

1. Gābiķis.

Avoti: EH

gābšis   apv.

1. Gābiķis.

Avoti: EH

gābt   apv.

1. Ņemt, raut sev, tvert.

Avoti: NeV

gābties   apv.

1. Ņemt, raut sev, tvert.

Avoti: NeV

Gabu   vietv.

1. Pilsēta Gvinejā-Bisavā, 57000 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA, PuA

gabuls   apv.

1. Gabals.

Avoti: EH

gabunkoki   novec.

1. No Rietumāfrikas piekrastes un īpaši no Gabonas eksportēti lietaskoki.

Avoti: KV

gabūns   jūrn.

1. Sarkankoka suga ("Aucoumea klaineana"), kas aug ekvatoriālajā Āfrikā, ar samērā mīkstu, ne pārāk izturīgu un nevienādu šķiedru, koksnes viegluma dēļ to lieto švertlaivu, jahtu klāju un virsbūvju izgatavošanai.

Avoti: JūVM

Gabynova   vietv.

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Gabinova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gābžis   apv.

1. Mantrausis, nesātīgs cilvēks, kam nekad nepietiek; gūbiķis gābiķis.

Avoti: NeV

gācenieks   apv.

1. Bikšu vīle.

Avoti: EH

gācenieks   apv.

1. Bikšu vīle.

Avoti: EH

gacinieks   apv.

1. Bikšu josta.

Avoti: KV

gācinieks   apv.

1. Bikšu josta ar auklu.

Avoti: ME

Gacko   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Gacko"), Serbu Republikā, Trebiņes reģionā, 9700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

gač   apv.

1. Pamudinājuma uzsauciens aitai.

Avoti: EH

Gačevski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

gad   apv.

1. Gar.

Avoti: ViV

gāda   apv.

1. Rūpes, bažas, raizes; aizgādība.

Avoti: ME, EH

gādājums   apv.

1. Sagādātais, krājums; gāds 1.

Avoti: ME

gadadiena   -as, s.

1. Diena, kad aprit viens vai vairāki gadi kopš kāda (parasti sabiedriski nozīmīga) notikuma.

Avoti: LLVV

gadagājums   -a, v.

1. Vienā gadā dzimušo (cilvēku) kopums.

2. Vienā gadā izdots (laikraksta, žurnāla) komplekts.

Avoti: LLVV

gadagrāmata   -as, s.

1. Periodisks tematisks izdevums, kas iznāk reizi gadā.

// novec. Kalendārs.

Avoti: LLVV

gadakalps   apv.

1. Kalps, kas nolīgts uz gadu.

Avoti: Sin

gadalaiks   -a, v.

1. Gada daļa, kam atkarībā no saules stāvokļa ekliptikā ir raksturīgi noteikti laika apstākļi.

Avoti: LLVV

gadalki   sar.

1. Spēļu kārtis.

Avoti: KZ

Gadamesa   vietv.; novec.

1. Gadāmisa - pilsēta Lībijā.

Avoti: PZT

Gadāmisa   vietv.

1. Pilsēta Lībijā ("Ghadāmis"), oāze un pilsēta Lībijas ziemeļrietumos pie Alžīrijas un Tunisijas robežas, ~10000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

gadapuisis   apv.

1. Gadakalps.

Avoti: Sin

Gadārifa   vietv.

1. Pilsēta Sudānā, Gadārifas vilājas administratīvais centrs, 271200 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

gādāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju;

1. trans. Rīkoties tā, lai nodrošinātu (nepieciešamo, vajadzīgo).

// intrans.

2. intrans. Rīkoties tā, lai nodrošinātu (kādu) ar dzīvei nepieciešamo; rūpēties.

3. Tautas dziesmās --> domāt, minēt.

Avoti: LLVV, LE

gādāties   apv.

1. Gādāt (2).

2. Iegādāties.

3. Gādāt (1).

Avoti: EH

gadatirgs   apv.

1. Gadatirgus.

Avoti: KiV

gadatirgus   -us, v.

1. Periodiski organizēts (parasti starptautisks) pasākums, kur tirdzniecības organizācijas un rūpniecības uzņēmumi, komersanti, rūpnieki vairumā pārdod un iepērk dažādas preces pēc izstādītajiem paraugiem.

2. Plašs tirgus, ko organizē vienu vai dažas reizes gadā, parasti lauku centros.

Avoti: LLVV

gādātniece   apv.

1. Aizbildne, kas domā par visu īstajā laikā un visu padara.

Avoti: ME

gadaudzis   apv.

1. Tāds, kas audzis 1 gadu.

Avoti: KV

gadavais   apv.

1. Tāds, kas ir gadu vecs (parasti par mājdzīvniekiem).

Avoti: KiV

gadaviks   apv.

1. Tāds, kas ir gadu vecs (parasti par mājdzīvniekiem).

Avoti: KiV

Gādebuša   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gadebusch"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gadējs   apv.

1. Gadīgs, gadu vecs.

Avoti: ME

gadene   apv.

1. Gadu veca cūka vai aita; gadenis.

Avoti: MiV

gadenieks   apv.

1. Strādnieks, kam jākalpo savam kungam cauru gadu.

Avoti: KV

gadenis   apv.

1. Tāds, kas gadu vecs, piem., gadeņa sivēns.

2. Pieaudzis cilvēks, kas jau labi gados.

Avoti: KV

gadens   apv.

1. Nejaušs; kas labi gadās.

Avoti: KV

Gadevanga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 1100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gadgadā   apv.

1. No gada gadā.

Avoti: ME

gadība   apv.

1. Nejaušība, atgadījums.

Avoti: ME

gadība   apv.

1. Krietnums, godīgums, taisnīgums.

Avoti: ME

gādība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gādīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gadības   apv.

1. Radības.

Avoti: EH

gadidae   lat.

1. Mencu dzimta.

Avoti: LD

gadiem   adv.

1. Daudzus gadus.

Avoti: KnV

gadienā   žarg.

1. Gadījumā.

Avoti: SLG

gadienis   apv.

1. Gadījums, notikums.

Avoti: KiV, NeV

gadiens   apv.

1. Gadījums, notikums.

Avoti: NeV

gadiformes   lat.

1. Mencveidīgo kārta.

Avoti: PDE

gadīgi   apv.

1. Kārtīgi, godīgi, mēreni (garīgos rakstos).

Avoti: LE

gadīgs   apv.

1. Krietns, cienījams, pavecs.

2. Nejaušs.

3. Gadu vecs.

Avoti: KV, EH, ViV

gādīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas rīkojas, lai nodrošinātu (kādu) ar dzīvei nepieciešamo; tāds, kas gādā, rūpējas.

Avoti: LLVV

gādīgs   apv.

1. Briedīgs, sātīgs.

Avoti: ME

gādīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gādīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; gādība.

Avoti: LLVV

gadījiens   apv.

1. Gadījums.

Avoti: ĒiV

gadījumiztvērums   psih.

1. Pilnīgi nejauša personu izvēle eksperimentam.

Avoti: PsA

gadījumlielums   mat.

1. Lielums, kura vērtību nosaka gadījumeksperimenta rezultāts (piemēram, metot spēļu kauliņu).

Avoti: ZTV

gadījumnotikums   mat.

1. Gadījuma rakstura (nejauša) parādība, kuras realizācija dotajos apstākļos nav droši paredzama; fiksētā kopā katru no tiem raksturo ar tā varbūtību.

Avoti: ZTV

gadījumprocess   fiz., mat.

1. No laika atkarīgu gadījumlielumu kopa (virkne), kas raksturo kādas sistēmas varbūtisku stāvokļu maiņu.

Avoti: ZTV

gadījums   -a, v.

1. Negaidīts, nejaušs notikums; arī nejaušība.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Nejaušs, nepastāvīgs, neregulārs.

2. Atsevišķs notikums.

Avoti: LLVV

gadījumskaitļi   mat.

1. Savstarpēji nesaistītu ciparu virknes, kuras iegūst kā gadījumlielumu vērtības un izmanto eksperimentu plānošanā.

Avoti: ZTV

gadījumsvārstības   meh.

1. Svārstību kustība, ja sistēmas parametri ir gadījumlielumi vai ierosme ir gadījuma funkcijas.

Avoti: ZTV

gadījumvektors   mat.

1. Vektors, kura komponentes ir gadījumlielumi.

Avoti: LPE

gadināt   apv.

1. Bojāt, iebojāt.

Avoti: EH

gādināt   apv.

1. Apgādāt, rūpēties, bažīties.

Avoti: ME

gadinieks   -a, v.; vēst.

1. Kalps vai kalpone, kas pēc līguma strādā visu gadu (pie saimnieka).

Avoti: LLVV

gādinieks   apv.

1. Gādnieks.

Avoti: EH

gadinīns   med.

1. Ptomalīns pūstošās mencās.

Avoti: TM

gādiņš   apv.

1. Gādība, rūpes.

2. Sarūpētais, dāvana.

Avoti: Sin, ME

gadiņš

1. Dem. --> gads.

Avoti: LV93

gadīt   apv.

1. Ķert, trāpīt, atrast, iegūt.

Avoti: LV93, ME

gadīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Notikt, būt (reizumis, dažkārt).

2. Dažkārt būt sastopamam, būt, atrasties.

3. apv. Saskanēt, sakrist kopā.

Avoti: LLVV

Gadjača   vietv.; novec.

1. Hadjača - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

gadkārtējs   novec.

1. Gadskārtējs.

Avoti: VpJ

gadmeita   apv.

1. Kalpone (lauku saimniecībā), kas nolīgta darbā uz visu gadu.

Avoti: ViV

gadmija   apv.

1. Pāreja no viena gada otrā.

Avoti: LV93

gadnieks   apv.

1. Gadu vecs bērns.

Avoti: ViV

gādnieks   -a, v.; pareti.

1. Cilvēks, kas gādā, rūpējas (par kādu); apgādnieks.

Avoti: LLVV

gadnys   apv., latg.

1. Slikts, neglīts, tāds, kas riebjas.

Avoti: TiA

gadolīnijs

1. Ķīmiskais elements, pieder pie lantanoīdiem, periodiskās sistēmas 64. elements, atommasa - 157,25, simbols Gd, zināmi 18 izotopi, no kuriem 6 ir stabili.

Avoti: SV99

gadolinīts   novec.

1. Melns monoklīnas singonijas minerāls, satur kā piemaisījumu cēriju, lantānu, neodīmu, praseodīmu un toriju.

Avoti: KV

gados   apv.

1. Pavecs.

Avoti: Sin

gadosķ   barb.

1. Narkotikas.

Avoti: KZ

gadoties   apv.

1. Pavadīt gadu vienā vietā.

Avoti: EH

gadpuisis   apv.

1. Kalps (lauku saimniecībā), kas nolīgts darbā uz visu gadu.

Avoti: ViV

gadrieva   apv.

1. Koksnes slānis, kas kokam izveidojas vienā veģetācijas periodā; gadskārta.

Avoti: ViV

Gadrinka   vietv.

1. Gadrinkas ezers - atrodas Latgales augstienē, Rēzeknes novada Feimaņu pagastā, 150 m vjl., platība - 34,2 ha, garums - 1 km, lielākais platums - 0,3 km, dziļums - 1-1,7 m, eitrofs, virsūdens aizaugums - 30%.

Avoti: LD

gadriņi   apv.

1. Margas, režģveida nožogojums; skadriņi.

2. Žalūzijas.

Avoti: KV, LV93

gadriņķis   apv.

1. Koksnes slānis, kas kokam izveidojas vienā veģetācijas periopdā; gadskārta; gadrieva.

Avoti: ViV

gads   -a, v.

1. Laika sprīdis, kurā Zeme veic pilnu, apgriezienu pa savu orbītu; šāds laika sprīdis kādā laika skaitīšanas sistēmā.

Kalendāra gads— 365 vai 366 dienas ilgs laika sprīdis (laika skaitīšanas sistēmā).

Garais gads— kalendāra gads, kurā ir 366 dienas.

Tropiskais gads— laika sprīdis starp divām sekojošām Saules centra pāriešanām pavasara punktam (aptuveni 365,24 diennaktis).

Zvaigžņu (arī sideriskais) gads— laika sprīdis, kurā Saule veic savu redzamo (gada) ceļu pa debess sfēru attiecībā pret zvaigznēm (aptuveni 365,26 diennaktis).

Gada aberācija— aberācija, kuras cēlonis ir Zemes kustība pa orbītu ap Sauli.

Jaunais gads— Nākamais gads.

Gaismas gads— garuma mērvienība - attālums, ko gaisma noiet tropiskā gada laikā (aptuveni 9460 miljardus kilometru).

Ar gadiem (arī dienām, laiku)— laika gaitā.

Gadu no (arī pēc) gada— katru gadu, sistemātiski.

Gada atskaite— a/s un budžeta iestāžu rēķinu noslēgums, kas, saskaņā ar likumu, jāsagatavo katra darba gada beigās; sastāv no atskaites par gūto peļņu un zaudējumiem, bilances atskaites un pārvaldes darba atskaites.

2. Vecuma skaitīšanas vienība - 12 kalendāra mēneši.

Būt vienos gados— būt vienādā vecumā.

3. Laika posms, kas ilgst aptuveni 12 mēnešus un kurā noris noteikts cikls (sabiedriskajā vai saimnieciskajā dzīvē).

Mācību gads— gada daļa, kad notiek mācības mācību iestādē.

Akadēmiskais gads— gada daļa, kad notiek mācības augstākajā mācību iestādē.

4. dsk. Ilgāks laika posms.

Kumeļa (arī gaiļa) gadi— pusaudža vecums.

// arī vsk.; savienojumā ar apzīmētāju. Laika posms, kam raksturīgs kas īpašs.

Avoti: LLVV, Sin

gads   barb.

1. Policists.

Gads ļegavijs— policists.

Avoti: KZ

Gads   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, patriarha Jēkaba un Leas kalpones Zilpas dēls, ciltstēvs vienai no Izraēla 12 ciltīm.

2. Rietumsemītu mitoloģijā - likteņa, laimes un veiksmes dievs, bija vairāku pilsētu, avotu un upju aizgādnis.

Avoti: Mit

gāds   apv.

1. Sagādātais, krājums.

2. Gādība.

Avoti: ME, EH

gāds   apv.

1. Auglīgums.

Avoti: ME, VeAT

gāds   apv.

1. Parastā skābene ("Rumex acetosa").

Avoti: Aug2

gadsapkārta   apv.

1. Gadskārta.

Avoti: EH

gadsdaļas   apv.

1. Gadalaiki.

Avoti: EH

Gadsdena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gadsden"), Alabamas štatā, 36300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

gadsgals   apv.

1. Gada beigas.

Avoti: EH

gadsimtenis   -ņa, v.

1. Gadsimts.

Avoti: LLVV

gadsimts   -a, v.

1. Vienība kādā laika skaitīšanas sistēmā - 100 gadu ilgs laika posms.

Avoti: LLVV

gadskaitlis   -ļa, v.

1. Skaitlis, kas apzīmē attiecīgo kalendāra gadu.

Avoti: LLVV

gadskaits   apv.

1. Gadu skaits.

Avoti: ViV

gadskārta   -as, s.

1. Gadalaiks.

Gadskārtu svētki— solārajam ciklam jeb secīgai gadalaiku maiņai pieskaņoti svētki.

2. poēt. Gadadiena.

Pa gadskārtu— reizi gadā, ik pēc gada.

3. Koksnes slānis, kas kokaugam izveidojas vienā veģetācijas periodā.

Avoti: LLVV, LE1

gadskārtējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atkārtojas, notiek ik gadus.

Avoti: LLVV

gadstrādnieks   apv.

1. Strādnieks, kas nolīgts uz gadu; gadakalps.

Avoti: ME, Sin

Gadstrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1940 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gādulis   apv.

1. Kāds, kas rūpējas, gādā.

Avoti: ME

gadumija   -as, s.

1. Brīdis, kad viens gads beidzas un nākamais sākas.

Avoti: LLVV

gadus   apv.

1. Gads.

2. Vecuma skaitīšanas vienība - 12 kalendāra mēneši.

3. Ilgāks laika posms, kam raksturīgs kas īpašs.

Avoti: KiV

gadus   lat.

1. Mencu dzimtas ģints.

Gadus morhua— menca, mencu dzimtas suga, kurai ir vairākas pasugas.

Gadus morhua callarias— Baltijas menca.

Gadus morhua marisalbi— Baltās jūras menca.

Gadus morhua morhua— Atlantijas menca.

Avoti: LD

gadusdaļas   apv.

1. Gada ceturkšņi.

2. rel. Katoļticīgo gavēnis gada ceturkšņa maiņā.

Avoti: KiV

gadusimtenis   -ņa, v.

1. Gadsimts.

Avoti: LLVV

gadusimts   -a, v.

1. Gadsimts.

Avoti: LLVV

Gadzāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

gadzānieši

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Gadzāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gadze   apv.

1. Zoss.

Avoti: EH

gādzēt   apv.

1. Krākt.

Avoti: ME

gādziens   apv.

1. Atsevišķa gāgināšanas skaņa, ko rada zoss.

Avoti: EH

gādzināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja, intrans.

1. Gāgināt.

Avoti: LLVV

gadzināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.

1. Gāgināt.

Avoti: LLVV

gadzīt   apv.

1. Gadzināt.

Avoti: EH

gādža   apv.

1. Uzturēšana.

Avoti: EH

Gadžijeva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Murmanskas apgabalā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gadžiunes   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Gadžiuņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gadžiunis   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Gadžiuņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gadžiuņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

Gadživņi   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Gadžiuņi" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gaeta   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Gaeta"), Lacio reģiona Latīnas provincē, 20700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

gaeumannomyces   lat.

1. Pleosporu dzimtas ģints.

Gaeumannomyces graminis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Gafanja   vietv.

1. Gafanja da Nazare - pilsēta Portugālē ("Gafanha da Nazatre"), Aveiru apgabalā, 14800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

gafelbomis   žarg.

1. Rāja.

Avoti: SLG

gafelbura   jūrn.

1. Slīpa četrstūrveida bura, kuras augšējā mala piestiprināta pie gafeles.

Avoti: ZTV

gafele

1. jūrn. Apaļkoks, kura viens gals piestiprināts pie burukuģa masta; pie gafeles piestiprina slīpās buras augšējo malu.

2. novec. Koka vai dzelzs dakša.

3. žarg. Dakšiņa.

Avoti: SV99, KV, SLG

gafelkuters   jūrn.

1. Vienmasta buru kuģis ar gafelburu un topburu.

Avoti: JūVM

gafellīķis   jūrn.

1. Četrstūra buras mala, kas piestiprināta pie gafeles.

Avoti: JūVM

gafelšoneris   jūrn.

1. Burukuģis (2 līdz 7 mastu) ar slīpajām burām.

Avoti: ZTV

gafeltakelāža   jūrn.

1. Gafeltakelējums.

Avoti: JūVM

gafeltakelējums   jūrn.

1. Takelējuma paveids, izmantojot gafeli - masta augšdaļā slīpi paceļamu apaļkoku, pie kura stiprina četrstūrainas buras augšējo malu (augšējo līķi).

Avoti: JūVM

gafkija   med.

1. Mikrokoku ģints.

Avoti: TM

Gafni   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gaffney"), Dienvidkarolīnas štatā, 12600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Gafsa   vietv.

1. Pilsēta Tunisijas Republikā, vilājas administratīvais centrs, 84700 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

Gafurova   vietv.

1. Pilsēta Tadžikistāna, Sugdas vilojatā, 15000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

gāga   -as, s.; apv.

1. Pūkpīle.

2. Bērnu valodā zoss.

3. novec. Ēdelīgs cilvēks.

4. novec. Guza.

Avoti: LLVV

gāgacīte   apv.

1. Mīlināmais vārds bērniem un mājputniem.

Avoti: ME

gagainis   apv.

1. Vecs, vājš, noliesējis zirgs.

2. Zostēviņš; gailis.

Avoti: ViV, EH

gāgans   apv.

1. Milzis; garāka virve.

Avoti: ME

gāgans   apv.

1. Zosu tēviņš, tītars, stārķis.

Avoti: KV

gāgans   apv.

1. Zosu gans.

Avoti: ME

gagarēt   apv.

1. Izdzīt (vēžus vai zivis no upes vai ezera krasta alām).

Avoti: ME, VeAT

gāgarēt   apv.

1. Kladzināt, gāgināt.

Avoti: ME

Gāgari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

gāgarieši

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Gāgari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gagarina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Smoļenskas apgabalā, 30200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Mirzačelas pilsētas Uzbekistānā senāks nosaukums.

Avoti: Wi

gāgars   apv.

1. Zosu tēviņš, tītars, stārķis; gāgans.

Avoti: KV

Gāgas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

Avoti: LC

gāgas   -u, s.; tikai dsk.

1. Stieptas (parasti zosu) balss skaņas.

Avoti: LLVV

gāgāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; intrans.

1. Radīt raksturīgas stieptas balss skaņas (parasti par zosīm); gāgināt.

Avoti: LLVV

gagāts

1. Blīva, spoža brūnogle; veidojusies māla vai karbonāta iežos ārpus ogļu slāņa; paleolītā lietots rotu darināšanai.

Avoti: SV08

gagauzi

1. Tauta Moldovā, Bulgārijā, Turcijā u. c., runā gagauzu valodā, ticīgie - pareizticīgie.

Gagauzu valoda— altajiešu valodu saimes tjurku valodu grupas valoda; rakstības pamatā krievu alfabēts.

Avoti: EV

Gagauzija   vietv.

1. Gagauzijas autonomā teritoriālā vienība Moldovas Republikas sastāvā, atrodas Moldovas dienvidaustrumos, administratīvais centrs - Komrata, platība - 1832 kvadrātkilometri, 159700 iedzīvotāju (2008.).

Avoti: PuA

gage   apv.

1. Ķīla, alga.

Avoti: KV

gagea   lat.

1. Zeltstarītes.

Gagea erubescens— iesārtā zeltstarīte.

Gagea lutea— meža zeltstarīte.

Gagea minima— mazā zeltstarīte.

Gagea pratensis— pļavas zeltstarīte.

Gagea spathacea— zeltstarīšu suga.

Gagea villosa— vilnainā zeltstarīte.

Avoti: LD, DaE

gagēlis   apv., hip.

1. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: Aug2

Gagenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gaggenau"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 28500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

gagināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.

1. Radīt raksturīgas stieptas balss skaņas (parasti par zosīm).

Avoti: LLVV

gāgināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja, intrans.

1. Radīt raksturīgas stieptas balss skaņas (parasti par zosīm).

Avoti: LLVV

gagins   apv.

1. Zostēviņš.

Avoti: EH

gagliardo   mūz.

1. Vētraini, spēcīgi; pārgalvīgi.

Avoti: Mūz

Gagra   vietv.

1. Pilsēta Abhāzijā, Melnās jūras piekrastē, 10700 iedzīvotāju (2003. g.).

2. Gagras grēda - atrodas Lielā Kaukāza dienvidu daļā, starp Psovas un Bzibas upi, Azerbaidžānā, augstums - līdz 3256 m (Agepstas kalns), grēdu saposmo kanjonveida upju ielejas.

3. novec. Ghāghara - upe Ķīna, Nepālā un Indijā.

Avoti: LpA, PuA, PZT

gāgt   apv.

1. Elst, elsāt, elsot.

Avoti: ME

Gāguļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ķeguma novada Birzgales pagastā.

Avoti: LC

Gāgys   vietv.

1. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Gāgas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gaģenēt   apv.

1. Lāgot, vērot, atminēt, rūpēties.

Avoti: EH

gaģināt   apv.

1. Gāgināt; gāgāt.

Avoti: ME

Gaha   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Qax"), Lielā Kaukāza dienvidaustrumu nogāzēs piekājē, Kurmuhčajas krastos, rajona administratīvais centrs, 12200 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT

gahambari   mit.

1. Zoroastrismā sešas svētas dienas, kuru obligātu svinēšanu noteic Zaratustra: pavasara vidus, vasaras vidus, graudaugu novākšanas svētki, lopu atgriešanās no ganībām, ziemas vidus un labo garu pacienāšanas diena.

Avoti: MrJ

gahari

1. Tauta, pieder pie lendu tautu grupas, dzīvo Pakistānā, gk. Pendžabas vēsturiskā novada rietumu daļā, valoda, pieder pie indoeiropiešu saimes indoirāņu grupas, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

Gahlenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Gala muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Jaunauces pagastā.

2. Elenes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vecauces pagastā.

Avoti: KV

gaiba   apv.

1. Pļāpa, pārlieku liels runātājs; vējgrābslis.

Avoti: NeV

gaibs   apv.

1. Pļāpa, pārlieku liels runātājs; vējgrābslis; gaiba.

Avoti: NeV

Gaičura   vietv.; novec.

1. Hajčura - upe Ukrainā.

Avoti: PZT

gaida   -as, s.

1. Pēc skautu parauga dibinātas meiteņu organizācijas locekle.

2. vsk. Gaidas.

Avoti: LLVV

gaidabas   apv.

1. Nepacietīga gaidīšana.

Avoti: EH

gaidāmais   apv.

1. Tas, ko sagaida.

Avoti: ME

gaidamaki   vēst.

1. Laupītāju bandas 18. gs. sākumā Ukrainā; 1917. g. Ukrainas centrālās radas, bet pēc tam Skoropadska un direktorijas karaspēks.

Avoti: KV

gaidāms   apv.

1. Divd. --> gaidīt.

Gaidāma istaba— uzgaidāmā telpa.

2. Tas, ko sagaida, gaidāmais.

3. Saderinātā, līgava.

Avoti: ME, VeAT

gaidas   -u, vsk. gaida, -as, s.

1. parasti dsk. Emocionāls stāvoklis, kas izraisās gaidot, ilgojoties.

2. tikai dsk.; reti. Gaidības.

3. reti. Process --> gaidīt (1).

4. dsk. Gaida.

Avoti: LLVV

Gaidas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ropažu novadā.

Avoti: LC

gaide   -es, s.; parasti vsk.

1. Medījamā dzīvnieka gaidīšana, medniekiem atrodoties slēptā vietā.

Gaides medības— medības, kurās mednieks slēpnī, medību tornī, kancelē vai luktā gaida medījamo dzīvnieku.

Avoti: LLVV

gaidelis   apv.

1. Jauns, mazs gailis.

2. Gaiļbiksīte ("Primula veris").

Avoti: ME, EH

gaidelīte   apv.

1. Dižā prīmula ("Primula elatior"), prīmulu suga.

2. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

3. Gaiļbiksīte ("Primula veris", senāk "Primula officinalis").

Avoti: Aug2, EH

Gaidēni   vietv.

1. Kocēnu novada Vaidavas pagastā pagasta apdzīvotās vietas "Baužmala" daļa, kas agrāk bija atsevišķs mazciems.

Avoti: LC

gaideniski   apv.

1. Gaidīšanas režīmā.

Avoti: EH

gaidi   apv.

1. Gaidīšana.

Avoti: EH

gaidības   -u, s.; tikai dsk.; reti.

1. Grūtniecības stāvoklis; grūtniecības pēdējās dienas.

2. Nogaidīt to, kas tika sarunāts un kā trūkst.

Avoti: LLVV, ĒiV

gaidīgs   apv.

1. Ilgu pilns.

Avoti: LV93

gaidījiens   apv.

1. Vienreizēja, pabeigta gaidīšana.

Avoti: EH

gaidījums   apv.

1. Gaidas, pabeigtas gaidas.

Avoti: ME, VeAT

gaidin   apv.

1. Savienojumā ar kādu no "gaidīt" formām lieto šīs darbības pastiprinājumam.

Avoti: ME

gaidīšana   apv.

1. Process, darbība --> gaidīt.

Avoti: ME

gaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju;

1. trans. Pavadīt laika posmu, domājot, uzskatot, ka (kāds) ieradīsies.

// intrans.

// intrans.

// intrans.

2. trans. Paredzēt (ko iespējamu).

// intrans.

// intrans.

3. intrans. Neuzsākt (ko darīt), atturēties (no kādas darbības).

4. trans. Zināt, paredzēt, ka piedzims (bērns).

Avoti: LLVV, KnV

gaidītājs   rel.

1. Brāļu draudzes saiešanu regulārs apmeklētājs, kas vēl nav uzņemts par draudzes locekli.

Avoti: ME

gaidīties   apv.

1. Gaidīt (vienam uz otru, citam uz citu); nepacietīgi, arī ilgāku laiku gaidīt.

Avoti: ĒiV

gaidnieks   apv.

1. Pretendents, reflektants; kandidāts.

Avoti: ME

gaidpilns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pauž gaidas, stipru vēlēšanos, ilgas (pēc kā).

Avoti: MLVV

gaidstāve

1. Procesa pilnīga vai daļēja apstāšanās līdz darbības atsākšanas signāla saņemšanai.

gaiduks   apv.

1. Gailene, sēne.

Avoti: NeV

gaidule   apv.

1. Gailene, sēne.

Avoti: VV

Gaiduli   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Gaiduļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gaidulīte   apv.

1. Gaigala, nirpīle.

Avoti: ME

Gaiduļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā.

2. Gaiduļu ezers - atrodas Rāznavas paugurainē, Rēzeknes novada Ozolaines pagastā, 168,3 m vjl., platība - 66,1 ha, garums - 1,8 km, lielākais platums - 0,6 km, vidējais dziļums - 4,5 m.

Avoti: LC, LD

gaidums   apv.

1. Gaidījums.

Avoti: EH

Gaidupe   vietv.

1. Klūgas labā krasta pieteka Saldus un Skrundas novadā, garums - 5 km.

Avoti: LD

Gaidupes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kokneses novada Bebru pagastā.

Avoti: LC

gaigala   -as, s.

1. Zosveidīgo kārtas pīļu apakšdzimtas suga ("Bucephala clangula"), melnraiba nirpīle ar samērā lielu galvu un īsu knābi.

2. apv. Pīpene.

3. apv. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

4. apv. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

5. apv. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: LLVV, LE1, Aug2

gaigalas   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

2. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

3. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: Aug2

gaigalava   apv.

1. Gaigala ("Bucephala clangula").

Avoti: EH

Gaigalava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novadā Krēsles upes kreisajā krastā (Gaigolova, Bikava) 34 km no Rēzeknes, pagasta centrs.

2. Gaigalavas pagasts - pagasts Rēzeknes novada ziemeļrietumu daļā, robežojas ar Nautrēnu, Stružānu, Dricānu, Rikavas un Nagļu pagastu, kā arī ar Madonas un Balvu novadu; bijušais nosaukums krieviski - Bikovskaja.

Gaigalavas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Viļēnu un neliela daļa Bērzpils pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Gaigalavas pagasta pievienota tagadējam Nagļu un Strūžānu pagastam un neliela daļa Bērzpils pagastam.

3. vēst. Gaigalavas muiža - bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Rēzeknes novada Nagļu pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Nagļi.

Avoti: LPag, LC, LE1

gaigalavieši

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Gaigalava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gaigale   apv.

1. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

2. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: Aug2

gaigalēt   apv.

1. Klaigāt.

2. Priecāties, līksmoties.

Avoti: EH

gaigales   apv.

1. Balto lēpu suga, ūdensaugs.

Avoti: KV

Gaigalieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ošupes pagastā.

Avoti: LC

gaigalieši

1. Madonas novada Ošupes pagasta apdzīvotās vietas "Gaigalieši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gaigaline   apv.

1. Gaigala ("Buchepala clangula").

Avoti: EH

gaigaliņa   apv.

1. Gaigala, nirpīle.

Avoti: ME

gaigaliņi   apv.

1. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

gaigaliņš   apv.

1. Gaigala, nirpīle.

Avoti: ME

gaigalis   apv.

1. Gaigala, nirpīle.

Avoti: ME

gaigalīši   apv.

1. Gaigala, nirpīle.

2. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: ME, Aug2

gaigalīte   apv.

1. Prīmulu dzimtas divdīgļlapju ziedaugs, gaiļbiksīte.

Avoti: KV, LME

gaigalītes   apv.

1. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

2. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

gaigalītis   apv.

1. Gaigala, nirpīle.

Avoti: ME

Gaigalova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

gaigals   apv.

1. Gaigala, nirpīle.

Avoti: ME

Gaigolova   vietv., vēst.

1. Rēzeknes novada apdzīvotās vietas "Gaigalava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gaigolowo   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Rēzeknes novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Nagļi.

Avoti: LE1

gaigt   apv.

1. Stipri kārot.

Avoti: KV

gaigula   apv.

1. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

2. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: Aug2

gaigulis   apv.

1. Gaigala, nirpīle.

Avoti: ME

gaiguls   apv.

1. Gaigala.

Avoti: EH

gaijots

1. Jūras kalns; vulkāniskas izcelsmes zemūdens kalns ar plakanu virsotni.

Avoti: ZTV

gaika   žarg.

1. Gredzens.

Avoti: KZ

Gaiken   vietv., vēst., vācu val.

1. Brocēnu novada Gaiķu pagasta bijušais nosaukums.

2. Gaiķi.

3. Gaiķu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Gaiķu pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

Gaikenskaja   vietv., vēst.

1. Brocēnu novada Gaiķu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

gaiķenieki

1. Brocēnu novada Gaiķu pagasta apdzīvotās vietas "Gaiķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gaiķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Brocēnu novadā (līdz 2009. g. - Saldus rajonā) 13 km no Saldus.

2. Gaiķu pagasts - pagasts Brocēnu novada ziemeļrietumu daļā ar administratīvo centru Satiķos, robežojas ar Remtes un Brocēnu pagastu, kā arī ar Saldus un Kandavas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Gaiken, krieviski - Gaikenskaja.

Avoti: LPag, LC, LE1

gaiķis   apv.

1. Tāds, kas ne mirkli nevar nosēdēt uz vietas, prom skrējējs (gan par cilvēku, gan par mājdzīvnieku), trakulis.

Avoti: NeV

gaiķis   apv.

1. Savienojumā "gaiķa zirgs" - raibs (ar brūniem un pelēkiem plankumiem) zirgs.

Avoti: EH

gaiķoties   apv.

1. Rīkoties kā gaiķis 1.

Avoti: EH

gailardija

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Gaillardia"), daudzgadīgi un viengadīgi lakstaugi, ziedi kurvīšos, dzelteni vai sarkanbrūni, Ziemeļamerikas un Centrālamerikas prērijās, 28 s., Latvijā atsevišķas šķirnes audzē dārzos.

Akotainā gailardija— gailardiju suga ("Gaillardia aristata").

Skaistā gailardija— gailardiju suga ("Gaillardia pulchella").

Avoti: LPE, LD

Gailava   vietv.

1. Viļakas novada Kupravas un Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Gailova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gaildorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gaildorf"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 12000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gaile   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; poēt.

1. Sārts (parasti kvēlojošu ogļu) mirdzums, spīdums.

// apv. Zilas liesmiņas virs oglēm.

// pārn. Psihiska vai fizioloģiska stāvokļa (parasti naida, skumju, sāpju) izpausme (acīs, skatienā).

Avoti: LLVV, LE

Gaileiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

2. Meža Gaileiši - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

3. Balvu novada Vectilžas pagasta apdzīvotās vietas "Gailīši" nosaukuma variants.

4. Azara Gaileiši - Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Ezergailīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gailene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Himēnija sēņu klases afilloforu rindas dzimta ("Cantharellaceae"), ēdamā sēne ar dzeltenu cepurīti un kātiņu; pasaulē 4 ģ., 100 s.; Latvijā 3 ģ., 7 s.

2. Šīs dzimtas ģints ("Cantharellus"), kuras 5 sugas sastopamas Latvijā.

Parastā gailene— gaileņu suga ("Cantharellus cibarius").

Iedzeltenā gailene— gaileņu suga ("Cantharellus lutescens").

Tūbainā gailene— gaileņu suga ("Cantharellus tubaeformis").

Sekstainā gailene— gaileņu suga ("Cantharellus infundibuliformis"), ko dēvē arī par gaiļa seksti.

Pelēkā gailene— gaileņu suga ("Cantharellus cinereus").

3. Neīstā gailene - negailene, mieteņu dzimtas ģints.

4. apv. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

5. apv. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

6. apv. Prīmulas ("Primula").

7. apv. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

8. apv. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: LLVV, Aug2

gailenes   apv.

1. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

2. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

Gailenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Gaiļa muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Dzērves pagastā.

Avoti: KV

gailenītes   apv.

1. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

gailēns

1. Jauns gailis.

2. žarg. Dzimumloceklis.

Avoti: ĒiV, SLG

gailestība   apv.

1. Kaislība.

2. Greizsirdība.

Avoti: KV

gailestīgs   apv.

1. Kaislīgs.

2. Lepns, iedomīgs.

3. Greizsirdīgs.

Avoti: LE, NeV

gailēt   parasti 3. pers., gail, arī gailē, pag. gailēja; intrans.

1. Izstarot sārtu gaismu (parasti par oglēm); kvēlot.

// pārn. Izpausties (acīs, skatienā) - par psihisku vai fizioloģisku stāvokli (parasti par naidu, skumjām, sāpēm).

Avoti: LLVV

gailēties   parasti 3. pers., gailējas, pag. gailējās; refl.

1. Gailēt.

2. apv. Aušoties.

Avoti: LLVV, EH

gailīgs   apv.

1. Lielīgs.

Avoti: Sin

gailināt   apv.

1. Panākt, ka (ogles) gail.

Avoti: KiV

gailināties   apv.

1. Ilgāku laiku ļaut kvēlot.

Avoti: EH

gaīline   apv.

1. Parastā gailene ("Cantharellus cibarius").

Avoti: KiV

gailine   apv.

1. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

gailines   apv.

1. Apdziras - staipekņu suga ("Lycopodium selago").

Avoti: Aug2

gailinēt   apv.

1. Gailēt, kvēlot, liesmot.

Avoti: EH

gailinis   apv.

1. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: Aug2

gailinīte   apv.

1. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: Aug2

gaīlinīte   apv.

1. Dem. --> gaīline.

Avoti: EH

gailiņi   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

2. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

3. Gailenes.

Avoti: Aug2, ME

gailiņš   apv.

1. Baltā maipuķe jeb parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: EH

gailis   -ļa, v.

1. Mājas vistu tēviņš.

Gaiļa ābece— ābece ar gaiļa attēlu uz vāka.

Lielīgs kā gailis— ļoti lielīgs.

Gaiļa (arī kumeļa) gadi— pusaudža vecums.

// dsk. Laiks (naktī vai agrā rītā), kad gailis mēdz dziedāt.

Pirmie (arī otrie, trešie) gaiļi— laiks, kad gailis (naktī vai agrā rītā) mēdz dziedāt pirmo (otro, trešo) reizi.

Gaiļu laiks— laiks (naktī vai agrā rītā), kad gailis mēdz dziedāt.

2. Dažu vistveidīgo kārtas savvaļas putnu tēviņš.

Ezera gailis— ezergailis.

Jūras gailis— gugatnis.

Meža gailis— mednis.

3. Sastāvdaļa (šautenes) aizslēga belzeņa nostādīšanai kaujas vai drošības zobā.

4. žarg. Lielībnieks.

5. žarg. Slikts cilvēks.

Gailis uz sūdu čupas— saka par lielīgu cilvēku.

6. Pasīvais pedarasts; cilvēks, ar kuru veikts pedarastijas akts pret viņa gribu.

7. Sprūds (šautenei), mēlīte.

Avoti: LLVV, SLG, KnV

Gailīšciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Lībagu pagastā.

Avoti: LC

Gailīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Balvu novada Vectilžas pagastā.

2. vēst. Bijusī apdzīvotā vieta (mazciems) Bauskas novadā, kas tagad iekļauta lielciema Uzvara sastāvā, pēc kuras 1945. g. dots nosaukums ciemam un vēlāk (no 1990. g.) pagastam.

3. Gailīšu pagasts - pagasts Bauskas novadā ar administratīvo centru Uzvarā, robežojas ar Īslīces, Ceraukstes un Brunavas pagastu, kā arī ar Lietuvu; pagasts izveidots pēc 2. pasaules kara, tajā iekļauta pirmskara Ceraukstes pagasta rietumu daļa Mūsas kreisajā krastā un Īslīces pagasta austrumu mala.

4. Kaučera Gailīši - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

5. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Gaiļmuiža" bijušais nosaukums.

6. Gailīšu ezers - Salmejs, ezers Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

gailīši   apv.

1. Pilsētas bitene ("Geum urbanum").

2. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

3. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

4. Tīruma zilausis ("Delphinium consolida").

5. Virsējie salmu kūļi jumta segumā.

6. Skāba piena kunkuļi putrā; sildīta piena kunkuļi.

7. Pienā iedrupināts biezpiens; biezpiena kunkuļi, kas rodas sildot rūgušpienu.

8. Dziedāšanā balss notrūkšana, "lūšana" augšējos toņos.

Avoti: Aug2, KV, BB

gailīši

1. Ķeguma novada Birzgales pagasta apdzīvotās vietas "Gailīši" iedzīvotāji.

2. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Gailīši" iedzīvotāji.

3. Ķeguma novada Birzgales pagasta apdzīvotās vietas "Gaiļumuiža" iedzīvotāji.

4. dsk. Gailītis.

Avoti: V1, Aug2

Gailiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC

gailīšnieki

1. Bauskas novada Gailīšu pagasta apdzīvotās vietas "Gailīši" iedzīvotāji.

2. Ķeguma novada Birzgales pagasta apdzīvotās vietas "Gailīši" iedzīvotāji.

3. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Gailīši" iedzīvotāji.

4. Skrundas novada Raņķu pagasta apdzīvotās vietas "Gailīši" iedzīvotāji.

5. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Gailīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gailīšupīte   vietv.

1. Gausupīte - Gaujas labā krasta pieteka Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas un Taurenes pagastā, garums - 10 km.

Avoti: La1, LD

gailītis

1. Dem. --> gailis.

2. apv. Pļavas bitene ("Geum rivale").

3. apv. Jēdziens rotaļā ar smilgas skaru pušķi.

4. žarg. Dzimumloceklis.

Avoti: ViV, Aug2, SLG

Gailītis   vietv.

1. Ezers Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā, 198,4 m vjl., platība - 25,8 ha, garums - 0,75 km, lielākais platums - 0,45 km, lielākais dziļums - 1,8 m.

Avoti: LD

gailīts   apv.

1. Dem. --> gailis.

Avoti: ĒiV

gaillardia   lat.

1. Gailardijas.

Gaillardia aristata— akotainā gailardija.

Gaillardia pulchella— skaistā gailardija.

Avoti: LD

gailot   apv.

1. Spīdēt, gailēt.

Avoti: NeV

Gailova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Kupravas pagastā.

Avoti: LC

gails   apv.

1. Baudkārs.

2. Slaiks, bez zaru.

3. Mūžamežs.

4. Tāds, kur aug slaidi, gari koki (par mežu).

5. Spožs.

Avoti: KV, KiV, NeV

Gailumi   vietv.

1. Apdzīvotās vietas "Ilzeskalns Rēzeknes novadā nosaukums līdz 1989. gadam.

Avoti: LPag, LE1

gailumieši

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Gailumi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gailums   apv.

1. Spožums, mirdzums, spīdums.

Avoti: NeV

gaiļabikši   apv.

1. Gaiļpieši ("Primula veris"); gaiļbiksītes.

Avoti: KnG

gaiļāboliņš   apv.

1. Lucernas ("Medicago").

2. Sirpjveida lucerna ("Medicago falcata").

Avoti: Aug2

gaiļapēdas   apv.

1. Gundegas ("Ranunculus").

Avoti: Aug2

gaiļbikse   apv.

1. Prīmulas ("Primula").

Avoti: Aug2

gaiļbikses   apv.

1. Gaiļpieši ("Primula veris"), agrs vasaras augs, ziedi dzelteni, čemuros.

2. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

Avoti: LV93, Aug2

gaiļbiksiņas   apv.

1. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

gaiļbiksīte   -es, s.

1. Prīmulu suga ("Primula veris syn. Primula officialis"), ko izmanto kā ārstniecības augu un krāšņumaugu.

Avoti: Aug2, LD

gaiļbiksītes   -šu, s.

1. Prīmulu suga ("Primula elatior"), lakstaugi ar gaiši dzelteniem, smaržīgiem ziediem čemuros.

Avoti: LLVV, Aug2

gaiļbikši   apv.

1. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

gaiļēks   apv.

1. Jauns gailis.

Avoti: EH

gaiļenieki

1. Aizputes novada Cīravas pagasta apdzīvotās vietas "Gaiļi" iedzīvotāji.

2. Tukuma novada Tumes pagasta apdzīvotās vietas "Gaiļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gaiļezers   vietv.

1. Ezers Rīgā, Mežciema ziemeļu daļā, Hipokrāta un Gaiļezera ielas sazarē, platība - 7,6 ha, dziļums - līdz 1,7 m, ezerdobe stūros aizaugusi un kļuvusi apaļa.

Avoti: LD

gaiļgriķi   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

gaiļi   apv.

1. Senāk nakts iedalījums 3 cēlienos pēc gaiļa dziedāšanas reizēm.

2. Stādi ar tieviem, gaišiem stiebriem un baltu pūku kušķīšiem galā.

3. Biezpiena kunkuļi, kas rodas, sildot rūgušpienu; nelieli biezpiena kunkuļi (sūkalās).

Iet gaiļos— sarecēt.

Avoti: KV, LE, BB

Gaiļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Tumes pagastā.

2. Gaiļu sādža - Jelgavas novada Zaļenieku pagasta apdzīvotās vietas "Gauriņi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

gaiļlaiks   apv.

1. Laiks (naktī vai agrā rītā), kad dzied gaiļi.

Avoti: ViV

Gaiļmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

gaiļos   apv.

1. Rīta agrumā.

Avoti: Sin

gaiļoties   apv.

1. Lielīties, uzpūsties; iekarst.

Avoti: KV

gaiļots   apv.

1. Dekorēts ar krāsotiem gaiļu attēliem.

Avoti: EH

gaiļpiesis

1. vsk. Gaiļpieši.

2. apv. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

3. apv. Tīruma zilausis ("Delphinium consolida").

Avoti: LLVV, ĒiV, Aug2

gaiļpiesīši   apv.

1. Garā krese ("Tropaeolum peltophorum").

2. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

gaiļpieši   -šu, vsk. gaiļpiesis, -ša, v.

1. Gundegu dzimtas ģints ("Delphinium"), daudzgadīgi lakstaugi ar aptuveni 360 sugām; daudzgadīgi lakstaugi ar staraini šķeltām vai dalītām lapām, ziedi ķekaros vai skarās, visbiežāk zili, Latvijā konstatēta 1 s.

Augstais gaiļpiesis— gaiļpiešu suga ("Delphinium elatum").

2. apv. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

3. apv. Tīruma zilausis ("Consolida regalis", senāk "Delphinium consolida").

Avoti: LLVV, Aug2, LD

gaiļpiešiņi   apv.

1. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

gaiļpietes   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: Aug2

gaiļpietīši   apv.

1. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

gaiļsāre

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Echinochloa"), lakstaugs ar stāviem vai paciliem stiebriem, kailām lapu makstīm un bez lapas mēlītes, ~200 s., Latvijā konstatēta 1 daudzveidīga suga ar vairākām pasugām, sastopama pareti tīrumos, sakņu dārzos un ruderālās vietās.

Parastā gaiļsāre— gaiļsāru suga ("Echinochloa crusgalli").

Avoti: LD

gaiļsekste   apv.

1. Celozija.

Avoti: LxE

gaiļugriķi   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

Gaiļukalns   vietv.

1. Dabas liegums, atrodas Latgales augstienes Rēzeknes pazeminājumā, Rēzeknes novada Lendžu pagastā, ~400 m uz rietumiem no Cirma ezera, valsts aizsardzībā kopš 1987. g. (līdz 1999. g. botāniskais liegums), platība - 1,5 ha, aizsargājamas 3 Zviedrijas kadiķa ("Juniperus communis var. suecica) audzes.

Avoti: LE1

gaiļupiesis   apv.

1. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

2. Tīruma zilausis ("Delphinium consolida").

Avoti: Aug2

gaiļuzirņi   apv.

1. Lucernas ("Medicago").

2. Sirpjveida lucerna ("Medicago falcata").

Avoti: Aug2

gaiļziediņi   apv.

1. Gaiļbiksīte ("Primula elatior"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

gaima   apv.

1. Liels bars.

Avoti: KV

gaiment   mūz.

1. Jautri, dzīvi.

Avoti: KV

Gaimona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Guymon"), Oklahomas štatā, 12100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Gaina   vietv.; novec.

1. Hajna - upe Baltkrievijā, Bjarezinas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Gainasch   vietv.; krievu val.

1. Ainaži.

Avoti: IPV-85-39

gaināties   apv.

1. Censties atbrīvoties (no kā trucējoša, uzmācīga).

Avoti: EH

Gaini   vietv.

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Gaiņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gainīgs   apv.

1. Vainīgs.

Avoti: Sin

gainis   apv.

1. Pelēks, stārķim līdzīgs putns.

Avoti: EH

Gainis   vietv.

1. Purvs Līvānu un Krustpols novadā, ~10 km uz ziemeļiem no Līvāniem, platība - 1431 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 5 m.

Avoti: LD

gainīt   -u, -i, -a, arī -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.

1. Vēcinot (ar rokām vai ar kādu priekšmetu), dzīt prom (ko uzmācīgu, traucējošu); gaiņāt (1).

// pareti. Panākt (ar vārdiem, žestiem), ka (kāds) attālinās; dzīt prom, raidīt prom.

// pareti. Slaucīt, raust nost (piemēram, sviedrus, asaras).

2. Vēcinot (ar rokām vai ar kādu priekšmetu), panākt, ka gaist (piemēram, dūmi, smaržas); gaiņāt (2).

3. Censties atvairīt (piemēram, domas, jūtas, nogurumu); gaiņāt (3).

Avoti: LLVV

gainīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Vēcinot (ar rokām vai ar kādu priekšmetu), censties atbrīvoties (no kā uzmācīga, traucējoša); gaiņāties (1).

// savienojumā ar "pretī"; pareti. Neļaut tuvoties, vēcinot ar rokām.

2. Noraidoši atbildēt, ar žestiem pastiprinot noraidījumu; gaiņāties (2).

3. Censties atvairīties (piemēram, no domām, jūtām, noguruma); gaiņāties (3).

Avoti: LLVV

gainuķ   barb.

1. Izlaist.

Avoti: KZ

gaiņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vēcinot (ar rokām vai ar kādu priekšmetu), dzīt prom (ko uzmācīgu, traucējošu).

// reti. Vēcinot (ar rokām vai ar kādu priekšmetu), panākt, ka (kāds) virzās (uz kurieni).

2. Vēcinot (ar rokām vai ar kādu priekšmetu), panākt, ka gaist (piemēram, dūmi, smaržas).

3. Censties atvairīt (piemēram, domas, jūtas, nogurumu).

Avoti: LLVV

gaiņāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Vēcinot (ar rokām vai ar kādu priekšmetu), censties atbrīvoties (no kā uzmācīga, traucējoša).

// savienojumā ar "pretī". Neļaut tuvoties, vēcinot ar rokām.

2. Noraidoši atbildēt, ar žestiem pastiprinot noraidījumu.

3. Censties atvairīties (piemēram, no domām, jūtām, noguruma).

Avoti: LLVV

Gaiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Turku pagastā.

Gaiņu purvs— dabas liegums, atrodas Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumā, Līvānu novada Turku pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - ~1200 ha, klajš purvs ar nelieliem ezeriņiem un akačiem, ligzdo dzeltenai tārtiņš, dzērve, kuitala u. c. mitrāju putni, barojas gājputni.

Avoti: LC, LE1

gaio   mūz.

1. Jautri.

Avoti: Mūz

gairināt   apv.

1. Gailināt.

Avoti: EH

gaisagabals   v., sar.

1. Liels attālums.

Avoti: MLVV

gaisagāze

1. Kurināmā pārgāzēšanas gāzveida produkts.

Avoti: LPE

gaisagrābeklis   apv.

1. Vieglprātis.

Avoti: Sin

gaisagrābslis   -šļa, v.; sar.

1. Cilvēks, kas rīkojas vieglprātīgi, neapdomīgi; vējagrābslis.

Avoti: LLVV

gaisakaza   apv.

1. Vieglprāte.

Avoti: Sin

gaisaklis   apv.

1. Gaisa grābslis, vieglprātīgs cilvēks.

Avoti: EH

gaisāklis   apv.

1. Vieglprātīgs cilvēks, kas mīl blēņoties.

Avoti: KV

gaisakuģis   -ģa, v.

1. Lidaparāts (parasti liela lidmašīna, liels aerostats).

Gaisakuģa apmešanās— gaisakuģa (kam ir pakaļējais balsts) apmešanās uz muguras, bremzējot nosēšanās laikā vai riteņiem atduroties pret negaidītu šķērsli.

Gaisakuģa komponējums— gaisakuģa agregātu savstarpējais izvietojums, no kā ir atkarīgi gaisakuģa parametri un ārējais izskats.

Gaisakuģu ierinda— stingri noteikts savstarpējs gaisakuģu stāvoklis kopējā lidojumā un manevrēšanā; izkārtojumu raksturo distance, intervāls un augstuma starpība.

Avoti: LLVV

gaisamaisi

1. Mugurkaulnieku dzīvnieku dobumi, kas savienoti ar elpošanas ceļiem vai barības vadu un spēj piepildīties ar gaisu.

Avoti: LPE

gaisaosta   -as, s.

1. Lidosta.

Avoti: LLVV

gaisaprasme   mil.

1. Gaisa kara spēku lidsastāva iemaņu un prasmju komplekss, apakšvienību, daļu, vienību apmācības pakāpe darbībām dažādās kaujasdrabības situācijās.

Avoti: MIL

gaisatnes   apv.

1. Gaisetnes - gaišas naktis, kad mēnesnīca.

Avoti: TlV

gaisave   apv.

1. Vieglprāte.

Avoti: Sin

gaisaviete   apv.

1. Viegla tikuma sieviete.

Avoti: LE

gaisavietis   apv.

1. Viegla tikuma vīrietis.

Avoti: NeV

gaisavīgs   apv.

1. Tāds, kam raksturīga nepastāvība, nenosvērtība.

Avoti: TlV

gaiscaurlaidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas viegli laiž cauri gaisu, neaiztur to.

Avoti: MLVV

gaisdalis   dzc., tehn.

1. Pneimatiska ierīce ritošā sastāva bremžu sistēmas rezervuāra uzlādēšanai, bremžu cilindru piepildīšanai ar saspiestu gaisu, kā arī pilnai vai daļējai gaisa izplūdei no bremžu cilindriem.

Avoti: ZTV

gaisdzese

1. Temperatūras pazemināšana līdz noteiktai robežai ar applūstošu gaisu.

Avoti: ZTV

gaiseklēties   apv.

1. Draiskoties, trakot.

Avoti: EH

gaiseklis   apv.

1. Vieglprātīgs, nenopietns cilvēks; arī nepastāvīgs, nenosvērts cilvēks; gaisa piļu cēlējs.

2. Pazaudēta un atkal atrasta lieta.

Avoti: SiV, NeV, KV

gaisēklis   apv.

1. Mežonīgs, nevaldāms zirgs.

Avoti: EH

gaiseknis   apv.

1. Nemierīgs, nepastāvīgs cilvēks.

Avoti: KV

gaiselīgs   apv.

1. Vieglprātīgs.

Avoti: Sin

gaiselis   apv.

1. Gaiseklis (1).

2. Gaiseknis.

Avoti: EH

Gaiseļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kaplavas pagastā.

Avoti: LC

gaisene

1. apv. Aušīga, palaidnīga meita.

2. apv. Vista, kas gan klukst, bet lāga negrib perēt.

3. žarg. Pneimatiskā šautene.

Avoti: KV, SLG

gaisenieks   apv.

1. Vieglprātīgs cilvēks, gaisa grābslis.

Avoti: EH

gaisers   apv.

1. Gaiseknis.

Avoti: EH

gaisetnes   apv.

1. Gaišas mēness naktis.

Avoti: KV

gaisgabals   apv.

1. Ļoti liels attālums.

Avoti: ViV

gaisgals   apv.

1. Ļoti augsta vieta.

2. Ļoti tāla vieta.

Avoti: ViV

gaisgrābeķis   apv.

1. Vieglprātīgs, nenopietns, arī draiskulīgs, trakulīgs cilvēks.

Avoti: ViV

gaisgrābslis   apv.

1. Vieglprātīgs, nenopietns, arī draiskulīgs, trakulīgs cilvēks; gaisgrābeķis.

Avoti: ViV

gaisība   s.

1. Vispārināta īpašība --> gaisīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. apv. Aušība, izklaidība.

Avoti: EH

gaisīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ātri gaist, zūd.

2. Tāds, kas nav masīvs, tāds, kam ir viegla, smalka uzbūve.

3. Tāds, kas izturas, rīkojas nenopietni; nenosvērts, nepastāvīgs; arī vieglprātīgs.

4. Tāds, kam piemīt vieglums, graciozitāte (par cilvēku).

Avoti: LLVV

gaisīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> gaisīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

gaisika   apv.

1. Vieglprātīgs, nenopietns cilvēks.

Avoti: ĒiV

gaisiklis   apv.

1. Auša.

Avoti: EH

gaisīklis   apv.

1. Gaiseknis.

Avoti: EH

gaisin   apv.

1. Lieto savienojumos ar darbības vārdiem "izgaist, gaist", to darbības uzsvēršanai.

Kā gaisin izgaist— saka, ja kas ātri izzūd, izklīst, nepastāv ilgi.

Avoti: SiV

Gaisina   vietv.; novec.

1. Hajsina - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Gaivorona   vietv.; novec.

1. Hajvorona - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

gaisināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Panākt, būt par cēloni, ka izbeidzas (psihisks vai fizioloģisks stāvoklis).

2. Būt par cēloni tam, ka (kas) tiek izkliedēts (par vēju).

3. novec. Tērēt, šķērdēt.

4. apv. Zaudēt, zudināt.

Avoti: LLVV, NeV

gaisināties   apv.

1. Vieglprātīgi, nenopietni rīkoties, izturēties; draiskuļoties.

Avoti: ViV

gaisine   apv.

1. Kāda augu suga.

Avoti: ME

Gaising-Berg   vietv., vācu val.

1. Gaiziņš.

Avoti: FV

gaiskuģis   novec.

1. Dirižablis vai cits gaisa satiksmes līdzeklis, kas vieglāks par gaisu.

2. Lidmašīna.

Avoti: TV, LV93

gaiskuģniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozaru kopums, kas pētī lidojumus atmosfērā ar lidaparātiem; šādu lidojumu teorija un prakse; aeronautika.

Avoti: LLVV

gaiskuģošana   mil.

1. Aeronavigācija.

Avoti: MIL

gaislis   apv.

1. Neapdomīgs, vieglprātīgs cilvēks.

Avoti: KV

gaisls   apv.

1. Traks (par suni).

2. Nepastāvīgs, grozīgs, svaidīgs, nepastāvīgs (cilvēks).

Avoti: ME, VeAT, EH

gaisma   -as, s.; parasti vsk.

1. fiz. Ar redzi uztveramo elektromagnētisko viļņu plūsma.

Gaismas ātrums— ātrums, ar kādu vakuumā izplatās elektromagnētiskie viļņi (299792,5 kilometri sekundē).

Baltā gaisma— gaisma, kuras spektrā nepārtrauktā secībā ir visu garumu viļņi.

Gaismas absorbcija— gaismas intensitātes vājināšanās, kas notiek, tai ejot caur kādu vidi un atdodot enerģiju šai videi, piem., to sasildot, ierosinot atomus vai molekulas, fotoķīmiskās reakcijās.

Gaismas atstarošana— parādība, kas novērojama, ja gaisma krīt uz robežvirsmas starp divām vidēm, kurām ir dažādi laušanas koeficienti.

Gaismas dispersija— gaismas fāzes ātruma (vides laušanas koeficienta) atkarība no gaismas viļņa garuma (frekvences).

Gaismas filtrs— optiska ierīce, kas pārveido uz tās krītošā optiskā starojuma spektrālo sastāvu vai enerģiju.

Gaismas gads— garuma mērvienība - attālums, ko gaisma noiet tropiskā gada laikā (aptuveni 9460 miljardus kilometru).

Gaismas izkliede— gaismas izplatīšanās virziena maiņa, gaismai mijiedarbojoties ar vielu.

Gaismas kvants— elementārdaļiņa - fotons.

Gaismas laušana— gaismas izplatīšanās virziena maiņa, tai pārejot no kādas vides citā.

Gaismas modulēšana— gaismas svārstību amplitūdas, fāzes, frekvences vai polarizācijas pārveidošana.

Gaismas pauze— bāku un citu signāluguņu gaismas plūsmas ilguma regulārs pārtraukums, kas kopā ar uguns darbības laiku sastāda konkrētu signālu.

Gaismas plūsma— caur noteiktu laukumu izgājušās gaismas jauda lūmenos, ko novērtē pēc tās radītās redzes sajūtas.

Gaismas polarizācija— gaismas diapazona elektromagnētisko viļņu svārstību orientācija plaknē, kas perpendikulāra viļņu izplatīšanās virzienam.

Gaismas refleksija— gaismas atstarošana.

Gaismas refrakcija— gaismas laušana.

Gaismas spiediens— mehāniskais spiediens, ko uz ķermeni izdara elektromagnētiskais starojums.

Gaismas stiprums— fotometrisks lielums, kas raksturo gaismas avota redzamās gaismas izstarojumu.

Redzamā gaisma— elektromagnētiskie viļņi ar viļņu garumu robežās 4000 un 7600 angstrēmu.

Zodiakālā gaisma— blāvs ķīļveida spīdums uz nakts debess fona.

2. Apgaismojums (1).

Gaismas koeficients— logu stiklu laukuma attiecība pret grīdas laukumu.

Gaismas raķete— raķete, kuru izmanto apvidus apgaismošanai.

Rampas gaisma— apgaismojums, ko rada rampā novietoti gaismas avoti.

3. Vieta, no kuras izplatās apgaismojums; apgaismota vieta, laukums, kur ir gaišs.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, no kura izplatās apgaismojums, tāds, kas ir apgaismots (par vietu).

4. Gaismēna (2).

5. Cēlas, cildenas jūtas.

6. Tas, kas padara dzīvi labu, skaistu (piemēram, izglītība, zināšanas).

Gara gaisma— izglītība, zināšanas.

7. Viedoklis, no kāda kas tiek aplūkots, vērtēts; nosacījums, kāds ņemams vērā, ko aplūkojot, vērtējot.

Avoti: LLVV

Gaisma   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasrnīcu ciems) Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Stopiņu novadā.

3. Apdzīvota vieta (vidējciems) Vecumnieku novada Bārbeles pagastā.

4. Dzelzceļa pieturpunkts Rīgā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Indra-Krustpils-Rīga, 10 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas.

Avoti: LC

Gaismas   vietv.

1. Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Stūnīši" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vidējciems.

Avoti: LC

gaismasspēja   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikāls lielums, kas raksturo objektīvam cauri izplūdušo gaismas daudzumu, un ir proporcionāls apertūras diafragmai un apgriezti proporcionāls objektīva fokusa attāluma kvadrātam.

Avoti: LLVV, FF

gaismatdeve

1. Gaismas avota gaismas plūsmas attiecība pret patērēto jaudu.

Avoti: EV

gaismcaurlaidība

1. Gaismasspēja.

gaisme   apv.

1. Gaisma.

2. Ausma.

Avoti: KiV

gaismeklis   -ļa, v.

1. Apgaismošanas ierīce, gaismas ķermenis.

Avoti: LLVV

gaismele   apv.

1. Dem. --> gaisma.

Avoti: EH

gaismēna   -as, s.

1. Gaismas apspīdēto laukumu un ēnu mija (dabā).

2. Gaišāku un tumšāku laukumu mija (gleznā, zīmējumā).

Avoti: LLVV

gaismene   žarg.

1. Gaismas mūzika.

Avoti: SLG

gaismenieki

1. Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Gaismas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gaismenieši

1. Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Gaismas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gaismieši

1. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Gaismas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gaismiņa   -as, s.

1. Dem. --> gaisma.

Mazā gaismiņā— ļoti agrā rītā, pirms nav kļuvis pilnīgi gaišs.

Bez gaismiņas— ļoti agri, pirms nav kļuvis gaišs.

Ar gaismiņu (arī gaismu)— tad, kad tikko sāk parādīties rīta gaisma.

No (pašas) mazas gaismiņas— no tā brīža, kad sāk parādīties rīta gaisma.

Gaismiņa svīst— saka, ja ir manāma rīta gaisma.

Avoti: LLVV

gaismizturība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gaismizturīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gaismizturīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nepakļaujas gaismas iedarbībai.

Avoti: LLVV

gaismizturīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gaismizturīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gaismjutība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gaismjutīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gaismjutīgi   apst.

1. Gaismjutīgs.

Avoti: LV87

gaismjutīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt spēja uztvert gaismu, tāds, kam piemīt spēja reaģēt uz gaismu.

Avoti: LLVV

gaismjutīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gaismjutīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gaismkopēšana

1. Fotogrāfiska attēla iegūšana, kurā izmanto diazosavienojumu, gk. diazonija sāļu gaismjutību; diazotipija.

Avoti: LPE

gaismlaidīgs   novec.

1. Tāds, kas laiž cauri gaismas starus.

Avoti: LV93

gaismmīlis   -ļa, v.

1. Augs, kas var augt tikai pilnā apgaismojumā.

Avoti: LLVV

gaismne   žarg.

1. Lampa.

gaismogs   apv.

1. Nimbs; gaismojums; iekšējā gaisma.

Avoti: TlV

gaismojums   -a, v.

1. Rezultāts --> gaismot (1).

2. Rezultāts --> gaismot (2); gaisma, ko izstaro kāds gaismas avots.

3. Gaismas daudzums, ko saņem fotomateriāls.

Avoti: LLVV

gaismot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; pareti.

1. intrans. Izstarot gaismu.

2. trans. Apgaismot (1).

// pārn. Padarīt zināšanām, atziņām bagātāku; apgaismot (3), izglītot.

Avoti: LLVV

gaismotājs   v.

1. Darbinieks, kas rūpējas par skatuves, filmēšanas vietas u. tml. apgaismojumu; apgaismotājs.

Avoti: MLVV

gaismoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Kļūt gaišākam.

2. Sākties, iestāties (kļūstot gaišam) - par dienu.

Avoti: LLVV

gaismtehnisks

1. Gaismas plūsmas pārveidošana optiskās ierīcēs.

gaismtiece   biol.

1. Fototaksija, organismu pārvietošanās gaismas virzienā.

Avoti: ZTV

gaisns   apv.

1. Gaišs.

Avoti: KV

gaisonis   apv.

1. Nemierīgs cilvēks.

2. Mežonīgs, nevaldāms zirgs.

3. Neveiksmīgs, arī vieglprātīgs cilvēks; arī nabadzīgs, izputējis cilvēks.

Avoti: KV, KiV

gaisons   apv.

1. Vieglprātīgs, nenopietns cilvēks.

2. Nemierīgs, straujš dzīvnieks.

Avoti: ĒiV

gaisoties   apv.

1. Neapdomīgi, vieglprātīgi rīkoties; nemierīgi izturēties.

2. Muļķīgi trakot, plosīties.

Avoti: ĒiV, EH

gaisotne   -es, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Gaiss.

2. Atmosfēra (3).

3. pārn., psihol. Apkārtējie apstākļi, situācija, ko raksturo noteikts psiholoģiskais noskaņojums; ar izjūtām uztverama apkārtējo cilvēku savstarpējo attiecību radīta garīgā vide.

Avoti: LLVV, LV06

gaisots   apv.

1. Gaisa, ar gaisu pildīts.

Avoti: ME

gaisputns   apv.

1. Vieglprātīgs, nenopietns cilvēks.

Avoti: ViV

gaisrūme   apv.

1. Brīva, ar gaisu pildīta telpa starp sienām, griestu segumu kārtām u. tml.

Avoti: ViV

gaiss   -a, v.

1. parasti vsk. Gāzveida slānis, kas aptver Zemi un veido tās atmosfēru.

Gaisa ātrums— gaisakuģa ātrums attiecībā pret gaisa masu.

Gaisa bedre— atmosfēras apvidus, kur ir citāda temperatūra un gaisa slāņu blīvums nekā pārējā atmosfērā un kur lidaparāti strauji zaudē augstumu.

Gaisa masa— liels gaisa daudzums ar visumā viendabīgu temperatūru, mitrumu, blīvumu utt.; dažādas gaisa masas vienu no otras šķir atmosfēras frontes.

Gaisa mitrums— fizikāls lielums, kas raksturo ūdens tvaika daudzumu gaisā.

Gaisa telpa— gaisa tilpums virs valsts teritorijas un teritoriālajiem ūdeņiem.

2. parasti vsk. Gāzu (galvenokārt skābekļa un slāpekļa) maisījums, kas nepieciešams cilvēku, dzīvnieku, augu elpošanai.

Brīvā gaisā— ārpus telpām.

Gaisa baloni— gumijota auduma baloni, kas iebūvēti švertlaivās, lai pēc tam, kad tās apgāzušās, pasargātu komandu un laivu no grimšanas.

Gaisa dezinfekcija— gaisa atbrīvošana (telpā) no mikroorganismiem.

Gaisa dziedniecība— ārstēšana un norūdīšanās, izmantojot āra gaisa iedarbību uz organismu.

Gaisa kastes— no plāna alumīnija skārda vai cita nerūsoša blīva materiāla izgatavotas tilpnes, kas nodrošina peldlīdzekļa noturēšanos virs ūdens.

Gaisa kondicionēšana— telpu gaisa apstrādāšana un uzturēšana atbilstoši noteiktām temperatūras, mitruma u. tml. prasībām, lai cilvēkiem radītu vislabvēlīgākos apstākļus.

Gaisa maisi— putnu bronhu turpinājums ārpus plaušām ķermeņa dobumā, kaulu dobumos un zem kakla ādas, regulē putna ķermeņa temperatūru, atvieglo lidošanu un peldēšanu.

Gaisa peldes (retāk vannas)— organisma norūdīšana, ļaujot uz to iedarboties gaisam.

Gaisa tanki— gaisa kastes.

Gaisa vads— elpvads, traheja.

Nepieciešams kā gaiss— ļoti vajadzīgs, nepieciešams.

Smags gaiss sar.— Saka, ja gaidāms pērkona negaiss.

Spiedīgs gaiss— saka, ja gaidāms pērkona negaiss.

Trūkst gaisa— Saka, ja gaisā ir maz skābekļa.

Vajadzīgs kā gaiss— ļoti vajadzīgs, nepieciešams.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kurā ir šāds gāzu maisījums; tāds, ko veido šāds gāzu maisījums.

Gaisa aizkars— iekārta, kas neļauj ieplūst telpās aukstam āra gaisam.

Gaisa balons— Rotaļlieta - ar gāzi pildīts plāns apvalks.

Gaisa plaisas— plaisas, kas rodas, koksnei ātri žūstot.

3. parasti vsk. Telpa ap zemeslodi, izplatījums, kas aptver zemeslodi (pretstatā zemei, ūdenim).

Gaisa cilpa— īpaši veidots valdziņš tamborēšanā.

Gaisa līnijā— taisnā līnijā (no vienas vietas līdz otrai).

Kā putns gaisā (arī kokā, zara galā)— bez pienākumiem, saistībām, rūpēm. ļoti liels attālums.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir pacelts virs zemes; tāds, kas atrodas virs zemes.

Gaisa dārzi— jumta dārzi pilī Babilonā, ko ierīkoja karaliene Semiramīda, viens no septiņiem pasaules brīnumiem.

Gaisa saknes— tādas saknes, kas augiem papildus attīstās virszemes daļā.

Gaisa pūte— mašīna gaisa vai citas gāzes padevei un spiediena paaugstināšanai.

Gaisa slūžas— noslēgta telpa pārejai starp divām telpām ar atšķirīgu gaisa spiedienu un gaisa sastāvu.

Gaisa spilvens— paaugstināta spiediena gaisa slānis berzes samazināšanai starp saskarvirsmām.

Gaisa tilts— Tilts pāri, piemēram, ceļam, gravai.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas tiek veikts, darbojas samērā augstu virs zemes.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Saistīts ar aviāciju.

Gaisa flote— kādas valsts (kara vai civilo) lidaparātu kopums.

Gaisa karaspēks— bruņoto spēku veids (sastāvdaļa), kura apbruņojumā ir lidaparāti.

Gaisa kauja— lidaparātu bruņota sadursme.

Gaisa līnija— aviolīnija.

Gaisa osta— lidosta.

Gaisa trauksme— trauksme, ko izsludina, kad tuvojas pretinieka lidaparāti; signāls, ar kuru brīdina, ka tuvojas pretinieka lidaparāti.

4. Debess 1(1).

5. parasti vsk. lok., retāk dsk. lok., apst. nozīmē. Uz augšu, augšā; arī augšup.

Pamest skatu gaisā— paskatīties uz augšu, augšup.

Avoti: LLVV, VE, Žrg

gaiss   apv.

1. Gaišs.

Avoti: ME

gaissauss   -ais; s. -a, -ā;

1. Līdz nemainīgam svaram izžāvēts.

Avoti: LLVV

gaisskaņi   mūz.

1. Mūzikas instrumentu saime, kuros skaņu rada gaisa plūsma.

Avoti: MūV

gaist   gaistu, gaisti, gaist, pag. gaisu; intrans.

1. parasti 3. pers. Izkliedēties, izzust apkārtējā vidē (par dūmiem, putekļiem, miglu u. tml.).

2. parasti 3. pers. Kļūt pamazām neredzamam, nesaskatāmam (attālinoties, apņemot miglai, tumsai u. tml.).

3. parasti 3. pers.; ķīm. Pārvērsties tvaikos un ieplūst apkārtējā vidē (par vielu).

4. Zust, beigties (par psihisku vai fizioloģisku stāvokli).

Gaist no miņas— aizmirsties.

// pareti. Pārstāt eksistēt (par cilvēku).

5. parasti 3. pers.; pareti. Pārstāt kvēlot, spīdēt (par gaismu).

6. parasti 3. pers. Pamazām apklust, kļūt nedzirdamam (par skaņām).

7. parasti 3. pers. Paiet, beigties (par laika posmu).

Avoti: LLVV, Sin

gaistamība   -as, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Spēja gaist (vielai), fugicitāte.

Avoti: LLVV

gaistars   apv.

1. Nemierīgs cilvēks.

Avoti: EH

gaisteklis   apv.

1. Ganu ceļa gals pie kūts vai laidara vārtiem.

Avoti: ME

gaisteklis   apv.

1. Tāds, kas nevar sagaidīt īsto laiku kaut kam.

Avoti: ME, VeAT

gaistīgs   novec.

1. Tāds, kas izzūd, paiet.

Avoti: KV

gaistin   apv.

1. Savienojumā ar "gaist" izsaka šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: EH

gaistīties   apv.

1. Aušoties, draiskoties, trakot, plosīties.

2. Slaistīties, slinkot.

Avoti: EH

gaistošs   -ais; s. -a, -ā;

1. ķīm. Tāds, kas ātri gaist, izgaro, pārejot gāzveida stāvoklī un izkliedējoties apkārtējā vidē.

2. Nenoturīgs, īslaicīgs, ātri zūdošs.

Gaistoša atmiņa— datora atmiņa, kas zaudē datus, ja tiek atslēgta enerģijas padeve.

Gaistošais liniments— viens no ādas un gļotādu kairinātājiem līdzekļiem, satur 25% ožamā spirta saulgriežu eļļā, lieto ādas ieberzēšanai pret muskuļu un nervu sāpēm.

Avoti: MLVV, BiP

gaisulis   apv.

1. Vējagrābslis.

Avoti: ME

gaisuma   apv.

1. Gaišums, gaisma.

Avoti: ME

gaisvads

1. Elektrolīniju vads virs zemes (uz izolatoriem).

Avoti: ZTV

gaiš-   salikteņu pirmā daļa;

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais krāsas tonis ir pavājināts, blāvāks, ne tik piesātināts, spilgts kā pamattonis.

Avoti: MLVV

Gaišais   vietv.

1. Gaišais ceļš - Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Garanči" daļa.

Avoti: LC

gaišais   žarg.

1. Efedrīnu saturoša narkotiska viela, kuras iespaidā cilvēks uzbudinās, kļūst skaļš.

Avoti: KZ

gaišbalts   apv.

1. Gaiši balts.

Avoti: ME

gaišbērs   apv.

1. Gaiši brūns (par zirgu).

Avoti: EH

gaišbrūns   -ais; s. -a, -ā;

1. Gaiši brūns.

Avoti: LLVV

gaišdien   apv.

1. Vakar.

Avoti: EH

gaišdzeltains   apv.

1. Gaiši dzeltens.

Avoti: ME

gaišdzeltāns   apv.

1. Gaiši dzeltens.

Avoti: ĒiV

gaišdzeltens   -ais; s. -a, -ā;

1. Gaiši dzeltens.

Avoti: LLVV

gaišdzirdība   med.

1. Spēja sadzirdēt skaņas ar frekvenci, augstāku par normālās dzirdamības robežu.

Avoti: TM

gaišens   apv.

1. Diezgan gaišs.

Avoti: KnV

gaišeņš   apv.

1. Dem. --> gaišs (1).

Avoti: KiV

gaišēties   apv.

1. Gaišīties.

Avoti: EH

gaišība   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. Aristokrāta, parasti kādas teritorijas valdnieka, tituls.

Avoti: LLVV

gaišīgs   apv.

1. Izglītots; arī saprātīgs.

Avoti: KiV

gaišīties   apv.

1. Kļūt gaišam (pēc lietus).

2. Gaiši atspīdēt.

Avoti: ME, EH

gaiškodināšana   poligr., novec.

1. Kodināšanas pakāpe svītru kodināšanā.

Avoti: GV

gaišķīgs   apv.

1. Vieglprātīgs.

Avoti: EH

gaišmatains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir gaiši mati.

Avoti: LLVV

gaišmataiņš   apv.

1. Gaišmatains.

Avoti: ĒiV

gaišmatis   -ta, v.

1. Cilvēks ar gaišiem matiem.

Avoti: LLVV

gaišnedeļ   apv.

1. Pagājušajā nedēļā.

Avoti: EH

gaišņiks   žarg., vēst.

1. Autoinspekcijas darbinieks (PSRS laikā).

Avoti: SLG

gaišot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; reti.

1. Gaišoties.

Avoti: LLVV

gaišoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; pareti.

1. Kļūt gaišākam; gaiši spīdēt, mirdzēt.

Avoti: LLVV, Sin

gaišpelēks   -ais; s. -a, -ā;

1. Gaiši pelēks.

Avoti: LLVV

gaišprātīgs   apv.

1. Gudrs, apķērīgs.

Avoti: TlV

gaišredzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gaišredzīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

// mit. Ezoterismā astrālā ķermeņa spēja iziet no fiziskā ķermeņa un redzēt tās dimensijas, kuras fiziskajam ķermenim nav pieejamas.

2. Vispārināta īpašība --> gaišredzīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gaišredzīgi   apst.

1. Gaišredzīgs.

Avoti: LV87

gaišredzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas (māņticīgo uztverē) spēj pareģot nākotni.

2. Tāds, kas spēj paredzēt, izprast; tālredzīgs.

Avoti: LLVV

gaišredzīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> gaišredzīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

gaišredzis   apv.

1. Gaišreģis, pareģis.

Avoti: LV93, EH

gaišreģis   -ģa, v.

1. Cilvēks, kas (māņticīgo uztverē) spēj pareģot nākotni; pareģis.

2. Cilvēks, kas spēj paredzēt, izprast.

Avoti: LLVV

gaišrozā   nelok.; sar.

1. Gaiši sārts, rožains.

Avoti: LLVV

gaišs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dod stipru apgaismojumu (par gaismas avotu); stiprs (par gaismu).

2. Tāds, kas ir labi apgaismots, izgaismots (par vietu, telpu, priekšmetu u. tml.).

3. Balts vai ar lielu baltās krāsas piejaukumu; tāds, kam nav tumšas krāsas piejaukuma.

4. Skaidrs, nepārprotams.

Skaidri un gaiši— tieši, nepārprotami.

5. Gudrs, attīstīts; arī tikumisks; arī izglītots.

6. Psihiski līdzsvarots; arī labsirdīgs; arī priecīgs.

7. Taisnīgs, cildens, brīvs (parasti par parādībām sabiedrībā).

8. Augsts, skanīgs (par skaņu).

Avoti: LLVV

gaišuma   apv.

1. Gaišums.

Avoti: EH

gaišumiņa   apv.

1. Gaismiņa.

Avoti: ME

gaišums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gaišs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; gaisma, gaismas atspīdums.

2. Vispārināta īpašība --> gaišs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> gaišs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> gaišs (5), šīs īpašības konkrēta izpausme.

5. Vispārināta īpašība --> gaišs (6), šīs īpašībaskonkrēta izpausme.

6. Vispārināta īpašība --> gaišs (7), šīs īpašības konkrēta izpausme.

7. Vispārināta īpašība --> gaišs (8), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gaišzaļgans   apv.

1. Gaiši zaļgans.

Avoti: ME

gaišzaļš   -ais; s. -a, -ā;

1. Gaiši zaļš.

Avoti: LLVV

gaišzilgans   apv.

1. Gaiši zilgans.

Avoti: ME

gaišzils   -ais; s. -a, -ā;

1. Gaiši zils.

2. žarg. Pederasts.

Avoti: LLVV, KZ

gaita   -as, s.

1. Pārvietošanās, ejot uz kurieni (cilvēkiem vai dzīvniekiem).

Turēt gaitu— iet.

Pēdējā (arī beidzamā) gaita— bēru gājiens un mirušā apbedīšana.

// pārn. Ceļš, ceļojums.

2. Ritums (laikam).

3. Pārvietošanās, iešanas veids, maniere, arī ātrums (cilvēkam vai dzīvniekiem).

4. Norise (piemēram, notikumam, pasākumam, darbībai, procesam).

5. parasti dsk. Darbošanās, dzīve.

Bēgļu gaitas— ilgāka prombūtne no pastāvīgās dzīvesvietas, lai izvairītos no kara darbības, dabas katastrofas, epidēmijas.

Kara gaitas— karavīra pienākumu pildīšana kara laikā.

6. apv. Garša, piegarša.

Avoti: LLVV, ĒiV, VV

gaite   apv.

1. Gaita (6).

Avoti: EH

gaitenieks   apv.

1. Gaitnieks (2).

Avoti: EH

gaitenis   -ņa, v.

1. Telpa, parasti gara, kustībai, piemēram, celtnes, kuģa, vagona iekšienē vai kustībai starp celtnēm.

Avoti: LLVV

gaiters   apv.

1. Gaitās, peļņā gājējs.

Avoti: NeV

gaitīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kam ir ātra, veikla gaita; raits.

Avoti: LLVV

gaitins   apv.

1. Apaļa josta; neliela aukla siešanai.

Avoti: EH

Gaitnieki   vietv.

1. Priekuļu novada Mārsnēnu pagasta apdzīvotās vietas "Mārsnēnmuiža" otrs nosaukums.

Avoti: LC

gaitnieks   -a, v.

1. reti. Dežurants (skolā, karaspēka apakšvienībā u. tml.).

2. vēst. Klaušinieks.

3. novec. Gājējs (2).

Avoti: LLVV

gaitot   apv.

1. Klaušās iet.

Avoti: Sin

gaits   apv.

1. Gaita.

Avoti: ME

gaizans   apv.

1. Gaizs - rūgts, sarūdzis, sīvs, nepatīkamas garšas.

Avoti: VV

Gaiziņkalns   vietv.

1. Augstākais Latvijas lielpaugurs, atrodas Vidzemes augstienes Vestienas paugurainā, Madonas novada Bērzaunes pagastā, absolūtais augstums - 311,6 m vjl. (relatīvais augstums - 61,6 m), garums - 1,1 km, platums - 650 m.

Gaiziņkalna dabas parks— atrodas Vidzemes augstienes Vestienas paugurainā, Madonas novada Bērzaunes un Vestienas pagastā, Gaiziņkalna virsotne ir valsts aizsardzībā kopš 1957. g., viss Gaiziņkalns (53 ha) - 1977. g., dabas parks nodibināts 1987. g., platība - ~1500 ha, teritorijā ir 10 lielpauguru, Talejas un Viešūru ezers un daudzi mazi ezeriņi.

Avoti: LE1

Gaiziņš   vietv.

1. Gaiziņkalns.

Avoti: LE1

gaizs   apv.

1. Rūgts, sarūdzis, sīvs, nepatīkamas garšas.

Avoti: NeV

gaja   mit.

1. Hipotētisks svētmeža nosaukums senajiem baltiem.

Avoti: TlV

Gaja   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Orenburgas apgabalā, 36500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Indijā ("Gaya"), Bihāras štata dienvidu daļā, 385400 iedzīvotāju (2001. g.).

3. Vilanova de Gaja - pilsēta Portugālē, Portu piepilsēta, 73100 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: Wi, LpA, PuA

Gaja   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dieviete, kas personificē zemi, viena no pirmajām dievībām, kas radās no Haosa.

Avoti: PmV

gajals   lopk.

1. Platpierainais vērsis, gaura domesticēta forma ("Bos gaurus frontalis"), ko audzē Indijā.

Avoti: ZTV, PDE, LPE

Gajāna   vietv.

1. Gajānas Kooperatīvā Republika - valsts Dienvidamerikas ziemeļu daļā (angļu val. "Guyana"), platība - 214969 kvadrātkilometri, ~750000 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Džordžtauna, administratīvais iedalījums - 10 reģionu, robežojas ar Surinamu, Brazīliju un Venecuēlu, apskalo Atlantijas okeāns.

Avoti: PuA, LģE

gajānieši   -u, v.

1. Gajānas Kooperatīvās Republikas iedzīvotāji.

Avoti: PnR

gājatrī

1. Senindiešu pantmērs, bieži sastopams vēdās, pastāv no trīsreiz astoņām zilbēm.

2. mit. Ezoterismā vissvarīgākā mantra.

3. Viena no Rigvēdas himnām, kas veltīta dievietei Sāvitrī, Brahmas mīļākajai.

Avoti: KV, SG, MrJ

Gājatrī   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - dieva Brahmas sieva, dzīvības elpas personifikācija, kā arī personificē vēdisko pantmēru, "Rigvēdas" himnas svēto fragmentu, kas brahmanim ir domās jāatkārto rīta un vakara lūgšanu laikā.

Avoti: Mit

Gajauski   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Sgajevski" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gājēja   -as, s.

1. s. Gājējs.

2. apv. Sieviete, kas ir ar mieru precēties ar kādu.

Avoti: ĒiV

gājējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas iet kājām.

// savienojumā ar lietv., retāk ar apst. Cilvēks, kas iet, virzās (pa kādu vietu); cilvēks, kas iet, virzās (uz noteiktu mērķi).

Jūrā gājējs— jūrnieks; jūras zvejnieks.

// s.; pārn. Sieviete, kas ir ar mieru precēties ar kādu.

2. vēst. Kalps, vaļinieks, laukstrādnieks.

Avoti: LLVV

Gajeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

4. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Gajova" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

gajevieši

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Gajeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gajevski   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Sgajevski" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gajewo   vietv., vēst.

1. Gajevas muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Pildas pagastā.

Avoti: KV

Gajgalowo   vietv., vēst.

1. Gaigalavas muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Gaigalavas pagastā.

Avoti: KV

gājienis   apv.

1. Vienreizēja pabeigta darbība --> iet (1).

2. Daudzu cilvēku organizēta iešana, piemēram, svētkos, svinīgos gadījumos.

3. savienojumā ar laika mērvienības nosaukumu. Laiks, kas nepieciešams, lai aizietu līdz kādai vietai; attālums līdz kādai vietai.

Avoti: KiV

gājiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> iet (1).

2. Iešanas, kustības veids, arī virziens.

Zosu gājienā— pārvietojoties virknē, rindā.

3. Daudzu cilvēku organizēta iešana noteiktā virzienā ar noteiktu mērķi (piemēram, svētkos, svinīgos gadījumos, saskaņā ar tradīcijām u. tml.).

4. Figūras, kauliņa pārvietošana saskaņā ar spēles noteikumiem (piemēram, šahā, dambretē).

5. tehn. Kustība no viena galēja stāvokļa līdz otram (mehānisma, ierīces kustīgai daļai).

Pulksteņa gājiens— pulksteņa mehānisma darbošanās.

6. Rīcība, izturēšanās; paņēmiens (kā sasniegšanai).

7. Secīga norise (piemēram, psihiskiem procesiem); secīga pārveidošanās (piemēram, parādībām sabiedrībā).

8. Atsevišķs (darbības, procesa) posms.

9. mūz. Skaņu secība bez īpašas tematiskas nozīmes (piemēram, melodijā).

Avoti: LLVV

gājīgs   apv.

1. Veikls, ātrs, mudīgs.

2. Tāds, kas mēdz bieži iet viesībās, sarīkojumos.

Avoti: ME, ĒiV

gajo

1. Tauta, dzīvo Indonēzijā, Sumatras salas ziemeļu daļas kalnos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas.

Avoti: PZT

Gajomarts   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - pirmcilvēks, pat vēl ne cilvēks, bet gan nākamā cilvēka prototips kā pretstats nemirstīgajiem dieviem.

Avoti: Mit

gājots   apv.

1. Gājējs (tikai par zirgu).

Avoti: EH

Gajova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

3. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Gajeva" nosaukuma variants.

4. Rēzeknes novada Griškānu pagasta apdzīvotās vietas "Gajeva" nosaukuma variants.

5. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Gajeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gājputni   -u, v.

1. Putni, kas rudeņos ceļo no ligzdošanas vietām uz pārziemošanas vietām siltās zemēs, bet pavasaros atgriežas atpakaļ.

Avoti: LLVV

Gajs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

gājskudras   novec.

1. Dienvidamerikas skudru suga, klejotājas, kastaņu brūnumā, dzīvo ļoti augstos pūžņos, līdz 39 mm garām mātītēm, ārkārtīgi ēdelīgi un uzmācīgi kukaiņi, kas bieži salien pūļiem arī cilvēku mājokļos.

Avoti: LME

gājtauriņi

1. Tauriņi, kas līdzīgi gājputniem, rudeņos ceļo no vairošanās vietām uz pārziemošanas vietām siltās zemēs, bet pavasaros vai vasaras sākumā atgriežas atpakaļ.

gāju   ģen., nelok.

1. Savienojumā ar "putni": gājputni.

// reti. Saistīts ar gājputnu ceļošanu.

Avoti: LLVV

Gāju   vietv.; nelok.

1. Gāju kalns - atrodas Latgales augstienes rietumu daļā, Riebiņu novada Rušonas pagastā vaļņveidīgs paugurs, garums - 1,5 km, platums - 1 km, augstākā virsotne - 184,6 m vjl.

Avoti: LD

gājums   -a, v.

1. Gājiens (1).

Pēdējais (arī beidzamais) gājums— pēdējā gaita.

2. Secīga norise (piemēram, psihiskiem procesiem); secīga pārveidošanās (piemēram, parādībām sabiedrībā); gājiens (7).

3. novec. Tas, kas radīts, iegūts, nopelnīts; arī raža.

4. novec. Kārta, dzimums; izcelšanās, cilme.

Avoti: LLVV

gājzvaigzne   novec.

1. Planēta.

Avoti: LV93

gakaborts   jūrn.

1. Kuģa pakaļgala augšējā noapaļotā daļa.

Avoti: ZTV

gaks   jūrn.

1. Tērauda āķis kravas pacelšanai un nostiprināšanai.

Avoti: ZTV

gakši   novec.

1. Akadēmisks grāds Japānā.

Avoti: KV

gakšķināt   apv.

1. Kladzināt.

Avoti: ME

gāķens   jūrn.

1. Neliels, īpaši apdarināts (apšūts, nostiprināts ar metāla gredzenu u. tml.) apaļš caurums buras, pārvalka vai cita auduma gabala malā, kas atkārtojas vienādos attālumos un kalpo nostiprināšanai.

Avoti: JūVM

gal   novec., saīs.

1. Galons.

Avoti: TV

gal.   saīs., val.

1. Galotne.

galā   nelok.

1. Ļoti svinīgs, ļoti grezns.

Avoti: LLVV

gāla   apv.

1. Galva.

Avoti: ME

galabija

1. Garš uzsvārcis, tradicionāls arābu vīriešu tērps Vidusjūras zemēs.

Avoti: PL

Galabova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Gālābovo"), Stara Zagoras apgabalā, 8700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Galaca   vietv.

1. Pilsēta Rumānijas austrumos ("Galati"), žudeca administratīvais centrs, atrodas Donavas kreisajā krastā, 150 km no Melnās jūras, osta pieejama jūras kuģiem, 249400 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT, Wi

Galace   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 59300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Galaciems   vietv.

1. Tukuma novada Pūres pagasta apdzīvotās vietas "Galciems" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gālacīte   apv.

1. Kāda ar spīdošām acīm.

Avoti: ME, VeAT

galactodendron   lat.

1. Piena koks Venecuēlā, dod iesaldenu, krāsā un garšā govs pienam līdzīgu dzeramu sulu.

Avoti: KV

galada   apv.

1. Galoda.

Avoti: EH

galafeikas   apv.

1. Galifē bikses.

Avoti: ViV

galafejas   apv.

1. Galifē bikses.

Avoti: ViV

galago   lat.

1. Bušbēbiji.

Avoti: PDE

Galagons   mit.

1. Osetīnu (Aizkaukāzs, Gruzija) mitoloģijā - vēju valdnieks, auglības gars.

Avoti: Mit

Galahads

1. Franču mitoloģiskajā tradīcijā - ideāla bruņinieka tēls, kas veica varoņdarbus Svētā Grāla vārdā; viens no karaļa Artura Apaļā galda bruņiniekiem.

Avoti: SV08

Galaheds   mit.

1. Franču mitoloģiskajā tradīcijā - ideāla bruņinieka tēls, kas veica varoņdarbus Svētā Grāla vārdā; viens no karaļa Artura Apaļā galda bruņiniekiem; Galahads.

Avoti: SV08

galaina   apv.

1. Galainis.

Avoti: EH

galaine   apv.

1. Galainis.

Avoti: EH

galainis   apv.

1. Galotne, virsotne.

Avoti: ME

gālains   apv.

1. Laika apstākļi, kad ledus ir glums.

Avoti: NeV

Galakside   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 2000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

galakt-   med.

1. Salikteņos norāda uz pienu.

Avoti: MSV

galaktagogīns   med.

1. Placentas hipotētiskais galaktagogais (piena sekrēcijas veicinātājs) hormons.

Avoti: TM

galaktagogs   med.

1. Piena atdalīšanās (laktācijas) veicinātājs līdzeklis.

Avoti: TM

galaktagons   med.

1. Piena izdalīšanās (laktācijas) veicinātājs līdzeklis.

Avoti: MSV

galaktakrāzija   med.

1. Nenormāls sievietes piena sastāvs.

Avoti: TM

galaktāns   med.

1. Polisaharīds, kuru hidrolizējot rodas galaktoze; agara recekļa galvenā sastāvdaļa.

Avoti: TM

galaktāze   med.

1. Proteolītisks ferments pienā, kas katalizē kazeinogēna hidrolīzi.

Avoti: TM

galaktedēma   med.

1. Krūšu piepampums no piena uzkrāšanās.

Avoti: TM

galaktēmija   med.

1. Seruma pienains izskats (lipēmija).

Avoti: TM

galakthidroze   med.

1. Pienveida sviedru atdalīšanās.

Avoti: TM

galaktika   -as, s.; astr.

1. Sistēma, kurā ietilpst zvaigznes, planētas un to pavadoņi, gāzu un putekļu miglāji.

Aktīvā galaktika— galaktika, kuras kodols izstaro spēcīgu elektromagnētisko starojumu plašā viļņu garumu intervālā.

Galaktiku grupa— galaktiku grupējums, kurā ietilpst vairākas galaktikas vai daži desmiti galaktiku.

Galaktiku kopa— galaktiku grupējums, kurā ietilpst no vairākiem simtiem līdz vairākiem tūkstošiem galaktiku.

Galaktiku superkopa— augstākas kārtas sistēma, kuru veido galaktiku grupas un kopas.

// īpašvārda nozīmē. Šāda sistēma, kurā ietilpst Saules sistēma; Piena Ceļš, Putnu Ceļš.

Avoti: LLVV, IVkV

galaktisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar galaktiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

galakto-   med.

1. Salikteņos norāda uz pienu.

Avoti: MSV

galaktobolisks   med.

1. Tāds, kam piemīt neirohipofīzes izdalīto peptīdu īpašība veicināt piena dziedzeru muskulatūras saraušanos, kura izraisa piena izšļākšanos.

Avoti: MSV

galaktocēle   med.

1. Krūts dziedzera retencijas cista.

2. Hidrocēle ar pienveida saturu.

Avoti: TM

galaktofāgisks   med.

1. Tāds, kas pārtiek no piena.

Avoti: MSV

galaktofāgs   med.

1. Tāds, kas pārtiek no piena.

Avoti: TM

galaktofīgs   med.

1. Līdzeklis piena sekrēcijas apturēšanai.

Avoti: TM

galaktoflavīns   med.

1. Riboflavīna analogs, kurā d-galaktoze atvieto d-ribozi; riboflavīna antagonists.

Avoti: TM

galaktoflīze   med.

1. Izsitumi, kuros ir pienveida šķidrums.

2. Pienēde.

Avoti: TM

galaktoforīts   med.

1. Pienvadu iekaisums.

Avoti: TM

galaktofors   med.

1. Mākslīgs pups, ko uzliek zīšanas atvieglināšanai un krūtsgala aizsardzībai no iesprēgājumiem.

Avoti: TM

galaktoftīze   med.

1. Novājējums un bezspēks no pārmērīgas piena sekrēcijas.

Avoti: TM

galaktoglikozūrija   med.

1. No laktācijas atkarīga glikozūrija.

Avoti: MSV

galaktoglukozūrija   med.

1. No laktācijas atkarīga glukozūrija.

Avoti: TM

galaktogrāfija   med.

1. Pienvadu rentgenizmeklēšana pēc kontrastvielas ievadīšanas.

Avoti: MSV

galaktoīds   med.

1. Līdzīgs pienam.

Avoti: TM

galaktolipīds   med.

1. Slāpekli saturošs lipīds bez fosfora, kurā ietilpst galaktoze; cerebrozīds.

Avoti: TM

galaktometrs

1. Piena īpatnējās masas (blīvuma) noteikšanas ierīce.

Avoti: SV99

galaktonskābe   med.

1. Galaktozes oksidācijas produkts.

Avoti: TM

galaktopeksija   med.

1. Galaktozes saistīšana aknās.

Avoti: MSV

galaktopiknometrs   med.

1. Instruments piena īpatnējās masas noteikšanai.

Avoti: TM

galaktopiranoze   med.

1. Galaktoze, kuras molekulā ir pirāna gredzens.

Avoti: TM

galaktoplānija   med.

1. Piena atdalīšanās no kādas citas ķermeņa daļas, ne tikai no krūts dziedzera.

Avoti: TM

galaktopoētisks   med.

1. Attiecīgs uz piena veidošanu un sekrēciju.

Avoti: TM

galaktopoēze   med.

1. Piena krūts sekrēcija.

Avoti: MSV

galaktoreja

1. Bagātīga un pastāvīga piena atdalīšanās no piena dziedzeriem.

Avoti: KV, TM

galaktorrēja   novec.

1. Slimīga piena iztecēšana no sievietes krūtīm.

Avoti: SV33

galaktosazons   med.

1. Galaktozes fenilosazons, dzeltena kristāliska viela, kas rodas, apstrādājot galaktozi ar fenilhidrazīnu un etiķskābi.

Avoti: TM

galaktostāze   med.

1. Piena sekrēcijas apstāšanās; piena sastrēgums dziedzerī.

Avoti: TM

galaktoterapija   med.

1. Zīdaiņa ārstēšana, zāles dodot mātei vai zīdītājai, lai bērns tās saņemtu ar pienu.

2. Piena lietošana ārstēšanas nolūkā.

3. Piena ievadīšana zem ādas vai muskulī drudža terapijas nolūkā.

Avoti: KV

galaktotoksīns   med.

1. Mikrobu ražota inde vai ptomaīns pienā.

Avoti: TM

galaktotoksisms   med.

1. Saindēšanās ar pienu.

Avoti: TM

galaktotrofija   med.

1. Barošana vienīgi ar pienu.

Avoti: TM

galaktozamīns

1. Aminocukurs, ko var atvasināt no galaktozes, aizstājot vienu tā hidroksilgrupu ar aminogrupu, brīvā veidā dabā nav sastopams, bet ietilpst mukopolisaharīdos, kas atrodas dzīvnieku, mikrobu un augu organismos; hondrozamīns.

Avoti: LxE

galaktoze

1. Monosaharīds, viena no piena cukura sastāvdaļām.

Avoti: SV99

galaktozēmija   med.

1. Ogļhidrātu maiņas hereditāra traucējuma sindroms, kas parasti novērojams zīdaiņa vecumā.

Avoti: TM

galaktozidāze   med.

1. Ferments, kas katalizē galaktozīdu šķelšanu.

Avoti: TM

galaktozīds   med.

1. Glukolipoīds, kurā ir galaktoze.

Avoti: TM

galaktozimāze   med.

1. Ferments pienā, kas hidrolizē cieti.

Avoti: TM

galaktozūrija   med.

1. Galaktoze urīnā.

Avoti: MSV

galakturonskābe   med.

1. Pektīnu sastāvdaļa, ko iegūst no d-galaktozes oksidācijas ceļā.

Avoti: TM

galalietotājs

1. Produkta, pakalpojuma pircējs, kurš pērk preci vai pakalpojumu izlietošanai paša vajadzībām.

2. inf. Lietotājs, kas savu uzdevumu risināšanai izmanto datoru sistēmas lietojumprogrammas.

Avoti: JtV, ZTV

galalīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Ragveida plastmasa, ko iegūst, apstrādājot kazeīnu ar formalīnu.

Avoti: LLVV

Galama   vietv.

1. Upe Krievijas Habarovskas novadā, Udas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

galamēri

1. Garuma mēri ar precīzi noteiktu attālumu starp to plakanparalēlajām galavirsmām.

Avoti: EV

galamērķis   -a, v.

1. Vieta, kur jānokļūst; objekts, kas jāsasniedz.

2. Tas, ko cenšas panākt, grib sasniegt.

Avoti: LLVV

galamgals   apv.

1. Nepieņemams, nepieļaujams.

Ne galamgals— nepavisam.

Avoti: ĒiV

galamorēna   ģeol.

1. Drupu materiāls, kas nogulsnējies vienā vai vairākās lokveida grēdās ielejas šļūdoņa vai kontinentālā segledāja mēles priekšā.

Galamorēnas valnis— reljefa tips, kas veidojies ielejas šļūdoņa vai segledāja mēles galā.

Avoti: ZTV

Galamuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Kabiles pagastā.

Galamuižas upīte— Abavas kreisā krasta pietekas Valgales paralēls nosaukums tās augštecē.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Sesavas pagastā.

Avoti: LC, LD

galamuižnieki

1. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Galamuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

galance   -es, s.; parasti vsk.

1. Galantums.

Avoti: LLVV

Galandfeldt   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Burtnieku novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Matīši.

Avoti: LE1

galangsakne   novec.

1. D-Āzijā tautas ārstniecībā izmantota augu sakne no Hainana salas (arī Hainaņa, Dienvidķīnas jūrā), kas viduslaikos Eiropā bija dārgs ārstniecisks līdzeklis.

Avoti: KV

galans   novec.

1. Mīļākais.

Avoti: KV

Galanta   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabalā, 15000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

galantērija   -as, s.; parasti vsk.

1. Tirdzniecībā vai rūpniecībā - sīku apģērba priekšmetu un tualetes piederumu kopums.

Avoti: LLVV

Galantfeldt   vietv., vēst., vācu val.

1. Pučurgas muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Bauņu pagastā.

Avoti: KV

galanthus   lat.

1. Sniegpulkstenītes.

Galanthus elwesii— Elvesa sniegpulkstenīte.

Galanthus ikariae— Ikara sniegpulkstenīte.

Galanthus ikariae ssp. latifolius— platlapu sniegpulkstenīte.

Galanthus latifolius— platlapu sniegpulkstenītes "Galanthus ikariae ssp. latifolius" nosaukuma sinonīms.

Galanthus nivalis— sniegbaltā sniegpulkstenīte.

Galanthus plicatus— krokainā sniegpulkstenīte.

Galanthus reginaeolgae— karalienes Olgas sniegpulkstenīte.

Avoti: LD, DaE

galants   -ais; s. -a, -ā;

1. Izmeklēti pieklājīgs, ļoti laipns.

Avoti: LLVV

galantums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> galants, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

galantuomo   novec.

1. Bruņinieks, goda vīrs.

Avoti: SV33

Galapagara   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Galapagar"), Madrides apgabala Madrides provincē, 32600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Galapagas   vietv.

1. Galapagu salas - vulkānisku salu grupa Klusā okeāna austrumu daļā (sp. val. "Islas Galapagos"), Ekvadoras province, atrodas ~1000 km rietumiem no Dienvidamerikas, platība - 7800 kvadrātkilometru, 18500 iedzīvotāju (2006. g.), kalnains reljefs, augstums - līdz 1707 m.

Galapagu nacionālais parks— aptver Galapagu salas kopā ar piekrastes ūdeņiem, 1978. g. UNESCO to pasludināja par pasaules mantojumu, 1985. g. - par biosfēras rezervātu.

Avoti: LģE

galapārbaudījums   novec.

1. Pēdējais pārbaudījums, beidzot mācību iestādi.

Avoti: LV93

galaprodukts   -a, v.

1. Produkts, kas rodas kāda procesa nobeigumā.

2. ekon. Sabiedriskās ražošanas apjoma rādītājs - materiālās ražošanas nozaru produkcijas daļa, kuru izlieto personīgā patēriņa un sabiedriskā neražojošā patēriņa vajadzībām, pamata un apgrozāmo fondu veidošanai, kā arī eksporta un importa saldo segšanai.

Avoti: LLVV

galapunkts   -a, v.

1. Sākuma vai beigu punkts (satiksmes, sakaru u. tml. līnijā).

Avoti: LLVV

Galarate   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Gallarate"), Lombardijas reģiona Varēzes provincē, 51000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

galarezultāts   v.

1. Galīgais rezultāts; iznākums.

Avoti: MLVV

galasiena   -as, s.

1. Siena, kas norobežo (celtni, telpu) garenvirzienā.

Avoti: LLVV

galasmadzenes   med.

1. Galvas smadzeņu daļa, kas atrodas ārpus smadzeņu stumbra un ietver divas smadzeņu lielās puslodes, kas katra sastāv no 5 daivām.

Avoti: VE

galastacija   -as, s.

1. Sākuma vai beigu stacija (satiksmes līnijā).

Avoti: LLVV

Galata   vietv.

1. Turcijas pilsētas Stambulas daļa, osta Bosfora šauruma Zelta Raga līča krastā, galvenais pilsētas tirdzniecības rajons.

Avoti: PZT

Galatas   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 2600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Galateja

1. mit. Sengrieķu mitoloģijā - viena no jūras nimfām, kas personificēja mierīgu jūru.

2. mit. Skulptūra, ko izveidoja Kipras valdnieks Pigmalions un pats tajā iemīlējās; Afrodīte Galateju atdzīvināja, un viņa kļuva par Pigmaliona sievu.

3. astr. Neptūna pavadonis ("Galatea"), vidējais attālums no planētas - 62000 km, izmēri - 158 km.

Avoti: SV08, ZvD-203-27

galatella   bot.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Galatella"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Avoti: LD

galatella   lat.

1. Galatellas.

Avoti: LD

Galāti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Auces novada Vītiņu pagastā.

Avoti: LC

galati

1. Ķeltu ciltis, kas 278. g. p. m. ē. caur Balkānu pussalu iebruka Mazāzijā un 46 gadus postīja tās rietumu daļu.

Avoti: LEV

galatieši   rel.

1. Galatijas iedzīvotāji.

Avoti: R1

Galatija   vietv., vēst.

1. Sena zeme Mazāzijā (ap tagadējo Ankaru), nosaukums pēc galatu ciltīm, 25. g. p. m. ē. kļuva par romiešu provinci.

Galatiešu vēstule— viena no Pāvila vēstulēm Jaunajā Derībā, nolasīta draudzēm Galatijā; domājams, rakstīta ap 55. g. Efesā.

Avoti: LEV

Galatina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gallatin"), Tenesī štatā, 33300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Gallatin"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Galatīna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Galatina"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 27000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

galātnieki

1. Auces novada Vītiņu pagasta apdzīvotās vietas "Galāti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Galatone   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Galatone"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 15800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

galaucnieki

1. Auces novada Lielauces pagasta apdzīvotās vietas "Galauce" iedzīvotāji.

Avoti: V1

galauda   apv.

1. Galoda.

Avoti: ĒiV

galaudiņa   apv.

1. Galoda.

Avoti: EH

galautne   apv.

1. Galotne.

Avoti: ĒiV

galavārds   -a, v.

1. Rezumējoša runa, uzstāšanās (sapulces, konferences u. tml.) nobeigumā.

Avoti: LLVV

galaveška   apv.

1. Apdedzināta pagale, ko lieto namdaris, galdnieks svītru vilkšanai.

Avoti: KiV

galavoties   apv.

1. Mocīties, raizēties.

Avoti: EH

galba   lat.

1. Dīķgliemežu dzimtas ģints.

Galba truncatulla— mazais dīķgliemezis.

Avoti: LD

galbangumija   novec.

1. Gumijas sveķi no vairākām "ferula" sugām Persijā, Afganistānā un Turkestānā, rodas no šo augu pienainās sulas.

Avoti: KV

galbansveķi   med.

1. Iegūti no "Ferula galbaniflua Boiss. et Buhse"; senāk lietoti kā kairinātājs un atkrēpošanas līdzeklis, ārīgi - čulgu radīšanai plāksteros.

Avoti: TM

galciemnieki

1. Tukuma novada Pūres pagasta apdzīvotās vietas "Galciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Galciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Pūres pagastā.

Avoti: LC

Galčepigs   vietv.

1. Galhepigens - augstākā virsotne Skandināvu kalnu Jūtunheimena masīvā, Dienvidnorvēģijā.

Avoti: PZT

galdabiedrs   -a, v.

1. Cilvēks, kas (viesībās, sarīkojumā) sēž blakus pie galda.

Avoti: LLVV

Galdacis   vietv.

1. Ezers Latgales augstienē, Rēzeknes novada Feimaņu pagastā, 153,6 m vjl., platība - 14,2 ha, garums - 0,6 km, platums - 0,4 km, lielākais dziļums - 4,9 m.

Avoti: LD

galdadrāna   s.

1. Galdauts.

Avoti: LV87

galdaine   apv.

1. Rūtaina drāna.

Avoti: EH

galdainis   apv.

1. Rūtains.

2. Tāds, kas ir veidots no galdiem.

3. Rati ar koka asi un sēdvirsmu.

Avoti: KiV, EH

galdains   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Rūtains.

Avoti: LLVV, MiV

galdaiņš   apv.

1. Tāds (audums), kura raksts atgādina galdiņus, klucīšus.

Avoti: ĒiV

galdaiņi   apv.

1. Cimdu raksts.

Avoti: KnV

Galdakano   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Galdacano"), Basku Zemes autonomā apgabala Biskajas provincē, 29000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

galdapuža   apv.

1. Pagalde.

Avoti: ViV

Galdara   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Galdar"), Kanāriju autonomā apgabala Laspalmasas provincē, Grankanārijas salas ziemeļrietumu piekrastē, 24400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

galdarēt   apv.

1. Blandīties apkārt.

Avoti: EH

galdasauts   apv.

1. Galdauts.

Avoti: EH

galdāts   apv.

1. Rūtains.

Avoti: KiV

galdauts   -a, v.

1. Galda pārklājs (parasti no auduma).

Avoti: LLVV

galdavāģi   apv.

1. Braucamie rati ar sānu galdiem.

Avoti: ĒiV

galddators   inf.

1. Neliels dators, kas ir piemērots novietošanai uz galda.

Avoti: ZTV

galddrāna   -as, s.

1. Galdauts.

Avoti: LLVV

galddrānis   apv.

1. Galdauts.

Avoti: ĒiV

galdelis   apv.

1. Galds (nievājoši).

Avoti: EH

galdene   apv., niev.

1. Dem. --> galds.

Avoti: SiV

Galdeņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

galdēt   apv.

1. Sacietēt, sažūt.

Avoti: KV

galdgabals   apv.

1. Neliels dēlis.

Avoti: EH

galdgals   apv.

1. Galda gals.

Avoti: EH

galdienis   apv.

1. Slimnieks, kam jāmirst.

Avoti: KV

galdinieks   apv.

1. Galdnieks.

Avoti: EH

galdiņa   apv.

1. Siles veida trauks, ko lietoja gk. bērnu mazgāšanai, bet arī pīrāgu iejaukšanai utt.

Avoti: KV

galdiņdancināšana   apv.

1. Maģiska darbība, kur ar galdiņa kustībām cenšas ko pareģot, izzīlēt.

Avoti: ViV

galdiņš   -a, v.

1. Dem. --> galds.

Linu kulstāmais galdiņš— ierīce linu kulstīšanai.

Nīšu galdiņš— neliels galdiņš, uz kura sien nītis.

Galdiņa dancināšana— spiritisks eksperiments, kura laikā tā dalībnieki liek galdiņam kustēties.

2. Plāksne, kas izveidota īpašam nolūkam (parasti galda spēlēm); mazs galds, kura virsmā izveidota šāda plāksne.

Avoti: LLVV

galdīt   apv.

1. Lobīt, lupināt (zirņus, pupas).

Avoti: KV, NeV

galdīt   apv.

1. Izgatavot aizgaldu liellopiem.

Avoti: ME

galdīties   apv.

1. Lobīties (piemēram, par zirņiem, pupām).

Avoti: KiV

galdkalni   ģeogr.

1. Atsevišķi kalni ar plakanām virsotnēm, stāvām vai kāpļainām nogāzēm, kas paceļas galdzemē (plakanslāņu zemē) vai plato malā.

Avoti: ZTV

galdkalns   -a, v.

1. Plakankalns.

Avoti: LLVV

galdklājis   apv.

1. Galda klājējs.

Avoti: ME

galdniecība   -as, s.

1. parasti vsk. Amatniecības nozare - koksnes apstrādāšana un priekšmetu izgatavošana no tās.

2. Galdnieka darbnīca.

Avoti: LLVV

Galdnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Kalkūnes pagastā.

Avoti: LC

galdniekmeistars   -a, v.

1. Galdnieka amata meistars.

Avoti: LLVV

galdnieks   -a, v.

1. Amatnieks, kas apstrādā koksni un izgatavo priekšmetus no tās.

Galdnieku līme— līme, ko iegūst, vārot kaulus, un ko lieto koka priekšmetu salīmēšanai.

Galdnieku plātnes— līmētie lokšņu materiāli, ko iegūst, salīmējot savā starpā koka līstītes un pēc tam aplīmējot ar lobīto finieri.

Avoti: LLVV

galdonis   apv.

1. Tāds, kas nodots maizē.

Avoti: KV

galdot   apv.

1. Lobīt, lupināt (pupas, riekstus, zirņus).

Avoti: ME

galdoties   apv.

1. Lobīties.

Avoti: EH

galdpakaļa   apv.

1. Vieta aiz galda.

Avoti: ViV

galds   -a, v.

1. Mēbele, kas sastāv no horizontālas plaknes, kura balstās uz vienas vai vairākām kājām, un ir paredzēta dažādu priekšmetu novietošanai (piemēram, ēdot, strādājot).

Kā galds— ļoti līdzens, gluds.

Barības galds— iekārta, kur ēdināšanas laikā novieto dzīvniekiem paredzēto barību.

Operācijas galds— šai mēbelei līdzīga ierīce, uz kuras operē slimnieku.

Galda lampa— lampa (parasti ar kupolu), ko novieto uz galda.

Galda pulkstenis— pulkstenis, ko parasti novieto uz galda.

Galda teniss— sporta spēle ar bumbiņu uz speciāla galda, kam pāri nostiepts tīkls.

Atlēciena galds— tramplīna daļa, no kurās izdara atlēcienu.

Galda kalns— galdkalns, plakankalns.

Palikt uz galda— nomirt operācijas laikā (par operējamo).

// vsk. lok., apst. nozīmē. Uz šādas mēbeles.

Būt galdā— būt gatavam, pabeigtam (piemēram, par ziņojumu, pārskatu).

Likt (arī celt) galdā— pasniegt ēšanai, dzeršanai.

Nākt galdā— tikt pasniegtam (par ēdienu, dzērienu).

Sist (arī triekt) dūri galdā— sist, triekt ar dūri pa galdu.

2. Šāda mēbele kopā ar ēdieniem un dzērieniem, kas atrodas uz tās; ēdienu, dzērienu kopums, kas paredzēts kādam īpašam gadījumam.

Goda galds— viesību galds.

Klāt (arī uzklāt, retāk saklāt) galdu— (sa)likt galda piederumus, arī ēdienus, dzērienus uz galda.

Novākt (arī nokopt) galdu— noņemt no galda galda piederumus, ēdienus, dzērienus.

Kārtot (arī sakārtot) galdu— rūpēties, lai uz galda būtu viss maltītei vajadzīgais.

Galda piederumi— naži, dakšiņas, karotes, trauki, salvetes.

Pilns galds— galds, uz kura ir daudz ēdienu, dzērienu.

Tukšs galds— galds, uz kura ir maz ēdienu, dzērienu.

// novec. Ēdiens, uzturs.

3. vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas lietojams, noderīgs uzturam (parasti par dārzeņiem, augļiem).

4. Iestādes nodaļa vai atsevišķa iestāde, kas nodarbojas ar speciāliem jautājumiem.

5. Dēlis, kas īpaši apstrādāts, lai izgatavotu attiecīgu priekšmetu.

Galdu rati— rati, kuru dēļu grīda balstās uz nekustīga rāmja un kuru sānus veido piestiprināti vai brīvi iekārti dēļi.

// novec. Dēlis.

Avoti: LLVV, SLG

Galds

1. Zvaigznājs debess D pola tuvumā, tajā atrodas daļa no Lielā Magelāna Mākoņa; spožu zvaigžņu nav, Latvijā nav novērojams.

Avoti: EV

galdsega   -as, s.

1. Galdauts.

Avoti: LLVV

galdskalis   apv.

1. Dēļa gabals.

Avoti: EH

galdzeme   ģeogr.

1. Plaša teritorija, kura paceļas virs pārējās apkārtnes un kuras reljefu veido galvenokārt galdkalni.

Avoti: ZTV

gale   apv.

1. Gaļa.

Avoti: EH

gāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Ledus kārta, parasti plāna (piemēram, upē, ezerā).

2. poēt. Virsotne, krauja (kalnam), kas parasti klāta ar sniegu, ledu.

Avoti: LLVV

gāle   apv.

1. Karstums; kvēle.

Avoti: ME

gāle   apv.

1. Galva.

Avoti: EH

Gāle   vietv.

1. Saldus novada Jaunauces pagasta apdzīvotās vietas "Ropmuiža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

galea   novec.

1. Seno romiešu bruņu cepure.

Avoti: KV

galeantropija   med.

1. Psihiska slimnieka murgi, ka viņš pārvērsts par kaķi.

Avoti: TM

galega   bot.

1. dsk. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Galega"), Latvijā konstatēta 1 suga, kas pārgājusi savvaļā kā dārzbēglis.

Austrumu galega— galegu suga ("Galega orientalis").

Avoti: LD

galega   lat.

1. Galegas.

Galega orientalis— austrumu galega.

Avoti: LD

galējība   -as, s.

1. Galēja (kāda stāvokļa, pazīmes) pakāpe; ļoti spilgts pretstats.

Mesties no vienas galējības otrā— pāriet no kāda viedokļa uz citu, pilnīgi pretēju viedokli.

Avoti: LLVV

galējs   -ais; s. -a, -ā;

1. parasti ar not. gal. Tāds, kas atrodas kādas rindas, virknes galā, pēdējais; tāds, kas atrodas vistālāk (no kādas vietas) - par telpu, teritoriju, tās daļu.

2. Tāds, kas ļoti skaidri izpaužas; tāds, kas sasniedzis visaugstāko pakāpi; arī krass.

Avoti: LLVV, EpV

galeli

1. Ziemeļhalmaheru grupas cilts, dzīvo Indonēzijas austrumos, gk. Halmaheras salas ziemeļu piekrastē un Morotajas salā.

Avoti: PZT

galemys   lat.

1. Pireneju vihuholi.

Galemys pyrenaicus— Pireneju vihuhols.

Avoti: Wi

Galen   vietv., vācu val.

1. Vidsmuiža.

Avoti: FV

galēna   novec., nelok.

1. Galēnisks (pēc Galēna (129.-201. g.) vārda).

Galēna preparāti— vienkārši ārstniecības līdzekļi, kas sastāv no augu vai kustoņu vielām.

Avoti: SV33

galenes   apv.

1. Pakulas.

2. Vistālākās pļavas.

Avoti: KV, EH

Galēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Riebiņu novadā (līdz 2009. g. - Preiļu rajonā) 25 km no Preiļiem un 40 km no Rēzeknes, izveidojusies bijušās muižas "Golan" teritorijā, pagasta centrs, vēstures avotos pirmo reizi minēt1 1384. g.

2. Galēnu pagasts - pagasts Riebiņu novada ziemeļaustrumu daļā (līdz 2009. g. - Preiļu rajonā), robežojas ar Silajāņu, Riebiņu, Stabulnieku un Sīļukalna pagastu, kā arī ar Viļānu un Rēzeknes novadu; bijušais nosaukums krieviski - Goļanskaja.

Galēnu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Galēnu pagasta platības iekļauta tagadējā Stabulnieku, Sīļukalna un Viļānu pagasta teritorijā.

Avoti: LPag, LC, LE1

galenīca   apv.

1. Šautene, ko pielādē no stobra gala.

Avoti: ĒiV

Galenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Dobeles novada Dobeles pagastā.

2. Galenieku purvs - atrodas Bauskas novada Codes pagastā, platība - 600 ha, kūdras slāļa lielākais biezums - 5,2 m.

Avoti: LC, La1, LD

galenieks   arh.

1. Sienas šķērsvirzienā iemūrēts ķieģelis.

Avoti: AtV

galēnieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Galēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

galenis

1. tehn. Izejošās vārpstas gals, pie kura stiprina kādu detaļu.

2. apv. Maizes klaipa galiņš.

3. apv. Ceļa gabals, posms.

4. Lauka vai pļavas gabals tā tālākajā (vistālākajā) galā.

Avoti: ZTV, TlV, EH

galēnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko iegūst, apstrādājot ārstnieciskas izejvielas, kuras atrodamas augu, arī dzīvnieku valstī (pēc Galēna (129.-201. g.) vārda).

Galēniskie preparāti— farmaceitiski preparāti (tinktūras, ekstrakti, sīrupi u. c.), kurus iegūst no augiem un dzīvniekiem.

Avoti: LLVV, ZTV

galenisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar galu uz leju; ar galu perpendikulāri (kā) virsmai.

2. Tāds, kas noris šķērsām (kā) galam.

Avoti: LLVV

galeniskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> galenisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

galēnisms   med.

1. Galēna (un Hipokrāta) mācība par ķermeņa sulu nozīmi temperamenta veidošanā un slimību izcelsmē.

Avoti: TM

galenīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Sulfīdu grupas pelēks minerāls ar metālisku spīdumu; svina rūda.

Avoti: LLVV

Galēns

1. Sengrieķu un romiešu ārsts un dabaszinātnieks (Galen; ap 130. g. - ap 200. g.), apkopoja antīkās medicīnas priekšstatus vienotā mācībā, kas ietekmēja medicīnas attīstību vairāk nekā 1000 gadus pēc viņa nāves.

Avoti: MkV

galeobdolon   lat.

1. Zeltnātrītes.

Galeobdolon luteum— parastā zeltnātrīte.

Avoti: LD

galeola

1. Viendīgļlapju klases liliju apakšklases orhideju rindas orhideju dzimtas ģints ("Galeola"), konstatētas 6 sugas.

Avoti: PDE, Wi

galeola   lat.

1. Galeolas.

Galeola cathcarthii— galeolu suga.

Galeola faberi— galeolu suga.

Galeola falcenori— galeolu suga.

Galeola humblotii— galeolu suga.

Galeola lindleyana— galeolu suga.

Galeola nudifolia— galeolu suga.

Avoti: PDE

galeomahija   gr.

1. Kaķu karš.

Avoti: KV

galeomiomahija   gr.

1. Kaķu un peļu karš, komiska grieķu varoņdzeja.

Avoti: KV

galeona   novec.

1. Galjona.

Avoti: KV

galeopithecidae   lat.

1. Zīdītāju dzimta, slaidi dzīvnieki kaķa lielumā, ar ķemmveidīgi robotiem apakšējiem priekšzobiem, ar lidādu sānos.

Avoti: KV

galeopsis   lat.

1. Akļi.

Galeopsis bifida— šķeltais aklis.

Galeopsis ladanum— platlapu aklis.

Galeopsis pubescens— mīkstais aklis.

Galeopsis speciosa— raibais aklis.

Galeopsis tetrahit— parastais aklis.

Avoti: LD

galeoto   novec.

1. Savedējs, nodevējs.

Avoti: KV

galera   -as, s.; vēst.

1. Airējams kara kuģis, kas brauca arī ar burām; uz galerām sūtīja noziedzniekus un pieķēdēja pie sēdekļiem par airētājiem.

Avoti: LLVV, SV33

galerida   lat.

1. Cīruļu dzimtas ģints.

Galerida cristata— parastais cekulcīrulis jeb cekulainais cīrulis.

Galerida theklae— koku cekulcīrulis.

Avoti: LD

galerija   -as, s.

1. Gara, šaura, segta telpa, kas savieno celtnes atsevišķas daļas.

Galeriju mežs— bieza meža joslas upes krastos savannās un prērijās, tuneļmežs.

2. Garš, šaurs balkons gar celtnes fasādi.

3. Gara, šaura apakšzemes eja (piemēram, kalnraktuvēs, aizsardzības būvēs).

4. neakt. Augšējais balkons skatītāju zālē.

5. pārn.; sar. Pēdējie soli, sēdvietas (klasē, zālē).

6. Telpa pastāvīgai mākslas darbu izstādei.

7. Šādā telpā izstādīto mākslas darbu kopums.

8. Tēlu grupa, virkne (piemēram, daiļliteratūrā, tēlotājā mākslā).

Avoti: LLVV

galerijēkas

1. Daudzstāvu dzīvojamo ēku tips, kurā par ieejām dzīvokļos kalpo atvērtas galerijas, kas izvietotas pa stāviem vienā ēkas korpusa pusē; populāras karsta klimata apstākļos.

Avoti: LPE

galerijnams

1. Dzīvojamais nams, kurā dzīvokļu ieejas atrodas kopīgā vaļējā vai slēgtā galerijā.

Avoti: LatV

galerina   lat.

1. Ķiverenes 1.

Galerina hypnorum— sūnu ķiverene.

Galerina mniophila— mazā ķiverene.

Avoti: LD

galerists

1. Galerijas īpašnieks.

Avoti: PL

galeropija   med.

1. Neparasti skaidra un gaiša redze sakarā ar kādu redzes aparāta funkcionālu traucējumu.

Avoti: MSV

galerts   -a, v.

1. Savā novārījumā sarecināta gaļa vai zivs.

2. žarg. Gļēvulis, bailīgs cilvēks.

Avoti: LLVV, SLG

galertveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ir sarecējis.

Avoti: MLVV

galesi

1. Tautība, dzīvo Irānas ziemeļos, Bogrovdaga kalnos, tuvu radniecīgi gilaniem, runā īpašā dialektā (indoeiropiešu saimes irāņu grupa), saplūst ar persiešiem, pusnomadi, gk. lopkopji.

Avoti: PZT

galēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; novec.

1. savienojumā ar "nost". Ļoti mocīt, tā ka ir tuvu nāvei (parasti par sāpēm, slimību).

2. Veikt, padarīt, arī izlietot.

3. Izturēt, izciest.

Avoti: LLVV, ME

galēt   apv.

1. Pietikt, apmierināt.

Avoti: ME

galēt   apv.

1. Pārklāties ar plānu ledu.

Avoti: EH

gālēt   apv.

1. Pārvilkties ar plānu ledu.

Avoti: KV, ME

gālēt   apv.

1. Kvēlojot dzist.

Avoti: KV, ME

gālēties   apv.

1. Gailēt, kvēlot.

Avoti: EH

galete   dsk. ģen. -šu, s.

1. Plāns nesaldinātas mīklas cepums.

2. apv. Galerts.

Avoti: LV87, ViV

galēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; novec.

1. Ļoti mocīt sevi (parasti, daudz un smagi strādājot); beigties nost.

2. parasti savienojumā ar "kur". Rast patvērumu, glābties, palikt.

3. apv. Nomirt.

Avoti: LLVV, ĒiV

Galfporta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gulfport"), Floridas štatā, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Gulfport"), Misisipi štatā, 71700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

galfvinds   jūrn.

1. Burukuģa kurss, kad tas attiecībā pret vēju ir 90 grādu; to sauc arī par pusvēju.

Avoti: ZTV

galgalis   apv.

1. Galvgalis.

Avoti: EH

galgaliski   apv.

1. Galīgi, beidzot, galu galā.

Avoti: EH

galgans   med.

1. Ingvēru dzimtas Dienvidķīnas augs: zemesstumbrs labvēlīgi ietekmē kuņģa darbību.

Avoti: TM

galgāns   apv.

1. Liels, novājējis radījums.

Avoti: SiV

Galgauska   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Gulbenes novadā 18 km no Gulbenes, izveidojusies bijušās muižas teritorijā, pagasta centrs; bijušais nosaukums - Veiši.

2. Galgauskas pagasts - pagasts Gulbenes novadā, robežojas Daukstu, Jaungulbenes, Tirzasw, Lejasciema un Beļavas pagastu, kā arī ar Gulbenes pilsētu; bijušie nosaukumi: vāciski - Golgowsky, krieviski - Golgovskaja.

Galgauskas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta neliela daļa pirmskara Lejasciema un Vecgulbenes pagasta teritorijas, savukārt pirmskara Galgauskas pagasta austrumu daļa pievienota tagadējam Daukstu pagastam.

3. Galgauskas ezers - atrodas Gulbenes novada Lejasciema pagastā, platība - 30,5 ha, garums - 1,1 km, lielākais platums - 450 m, vidējais dziļums - 2,3 m, eitrofs, ~15% virsmas aizaugusi.

4. Galgauskas muiža - apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Galgauskas pagastā.

5. Gulbenes novada Galgauskas pagasta apdzīvotās vietas "Galgauskas muiža" bijušais nosaukums.

6. Dzelzceļa pieturpunkts Gulbenes novada Galgauskas pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Ieriķi-Gulbene-Vecumi, 166 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas.

Avoti: LPag, LC, LE1

galgausnieši

1. Gulbenes novada Galgauskas pagasta apdzīvotās vietas "Galgauska" iedzīvotāji.

Avoti: V1

galgot   apv.

1. Klaigāt.

Avoti: Sin

Galgovska   vietv.

1. Gulbenes novada Galgauskas pagasta apdzīvotās vietas "Galgauskas muiža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

galgt   parasti 3. pers., galdz, pag. galdza; intrans.; apv.

1. Plīstot radīt spalgu troksni (par ledu).

Avoti: LLVV

Galhepigens   vietv.

1. Augstākā virsotne Skandināvijas kalnu Jūtunheimene masīvā, Norvēgijas dienvidu daļā, augstums - 2469 m, nogāzēs kalnu tundra, virsotnēs mūžīgais sniegs un šļūdoņi; Galčepigs.

Avoti: PZT

gali

1. Jūrnieku nosaukums visām kuģu virvēm.

2. Metu atliekas: krāsota vilnas dzija.

Avoti: LE, KV

gali   žarg.

1. Galifē bikses.

Avoti: KZ

Gali   vietv.

1. Pilsēta Abhāzijas austrumos, Kolhīdas zemienē, 7600 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PZT

Galīcija   vietv.

1. Ukraiņu Rietumu novadu (tagadējās Ukrainas Ļvovas, Ivanofrankivskas un Ternopiļas apgabalu) vēsturisks nosaukums.

Avoti: PZT

Galiča   vietv.; novec.

1. Haliča - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

galiekārta

1. Iekārta (piemēram, tālruņa aparāts, fakss, modems, datu pārraides iekārta, privātā automātiskā telefonu centrāle, privātais tīkls, taksofons), kas paredzēta tiešai vai netiešai pieslēgšanai publiskā elektronisko sakaru tīkla pieslēguma punktiem.

2. inf. Funkcionāls bloks vai ierīču kopums datu pārraides tīklā, kas izpilda datu avota, datu saņēmēja vai abu funkcijas.

Avoti: ZTV

galierēt   apv.

1. Recēt.

Avoti: MiV

galieši   apv.

1. Otras mājas ļaudis.

Avoti: EH

galifē   nelok., v.

1. Parasti savienojumā ar "bikses": īpaša piegriezuma apģērba gabals, kas cieši pieguļ apakšstilbiem un ceļiem, bet augšpus ceļiem sānos ir paplatināts.

Avoti: LLVV

galifeikas   dsk., s., sar.

1. Galifē bikses.

Avoti: MLVV

galifejas   -u, s.; tikai dsk.; sar.

1. Galifē bikses.

Avoti: LLVV

galifejs   apv.

1. Galifē.

Avoti: KnV

galijais   apv.

1. Galējais.

Avoti: EH

Galipole   vietv.; novec.

1. Gelibolu pussala Turcijas Eiropas daļā.

Avoti: PZT

Galfšorsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Alabaster"), Alabamas štatā, Meksikas līča piekrastē, 31500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

galīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sasniedzis visaugstāko pakāpi, kvalitāti; pilnīgs.

// parasti apst. Pilnīgi, pavisam (parasti par krāsu).

2. Tāds, kam ir noteikta robeža, sākums un beigas; ierobežots (piemēram, laikā, telpā).

Galīgs lielums mat.— lielums, kas atrodas noteiktās robežās.

Galīgs automāts— abstrakts automāts ar galīgu stāvokļu kopu.

Galīgo diferenču metode— parasto un parciālo diferenciālvienādojumu tuvinātas skaitliskās risināšanas metode.

Avoti: LLVV, SLG

galīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> galīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Galileja   vietv.

1. Vēsturisks novads Palestīnas ziemeļu daļā, kur Kristus kļuva par sludinātāju un skolotāju.

2. Galilejas jūra - Kinnerets, ezers Izraēlā.

Avoti: MkV, LpA

Galilejs   fiz.

1. Galilejs Galileo (1564.-1642. g.) - itāļu astronoms, fiziķis un mehāniķis.

Galileja relativitātes princips— klasiskās mehānikas princips; kustība visās inerciālās atskaites sistēmās noris vienādi.

Galileja transformācijas— sakarības, kas klasiskajā mehānikā saista materiāla punkta koordinātas un laiku divās dažādās inerciālās atskaites sistēmās.

Avoti: FF

Galileo

1. Informācijas un rezervēšanas sistēma "Galileo" - datorizēta informācijas un rezervēšanas sistēma, kas darbojas pārsvarā Eiropā, ko 1987. gadā izveidoja lidsabiedribas "British Airways", "KIM", "Alitalia", "Swissair", piedaloties arī "Austrian Airlines", "Aer Lingus", "Air Portugal", "Olympic Airways".

Galileo International— globāla informācijas un rezervēšanas sistēma, kas 1992. gadā tika izveidota sadarbojoties sistēmām "Galileo" un "Apollo".

Avoti: TvV

galilieši   novec.

1. Kristus un viņa mācekļu nosaukums.

Avoti: KV

galilietis   novec.

1. Kristus prievārds.

Avoti: LME

galils   novec.

1. Tetraoksidifosfamīnodiarsēnobenzols, dzeltens, ūdenī, alkoholā un ēterā šķīstošs pulveris, ko lietoja pret sifilisu.

Avoti: KV

galimatias   novec.

1. Nesaprotama pļāpāšana, blēņas.

Avoti: KV

galimi

1. Viena vutu tautas ciltīm, dzīvo Kamerūnā, Sanagas augšteces apvidū, valoda pieder pie Centrālās Sudānas valodām, reliģija - islāms.

Avoti: PZT

galināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Nāvēt.

2. Ļoti mocīt; arī badināt.

3. apv. Likt, izmantot.

Avoti: LLVV, KnG

galināties   apv.

1. Nāvēt sevi.

2. Galoties, niekoties.

Avoti: ViV, EH

galindi

1. Baltu ciltis: rietumgalindi (prūšu cilts) dzīvoja starp Goldapas un Narevas upi (Galindā); 12. gs. 1. p. bija spiesti atstāt savu nov. un aizklīst jātvingu un sembu zemēs; austrumgalindi dzīvoja Protvas baseinā (tag. Gagarinas, Možaiskas apkaimē); minēti Ipatija hronikās 1057. g. un 1147. g.

Avoti: EV

galinieks   apv.

1. Tas, kas ir priekšgalā, priekšstāvis; vadītājs, priekšnieks.

Avoti: KV, ME

Galinis   vietv.

1. Galiņu ezers Ilūkstes novada Šēderes pagastā.

Avoti: LD

galinītis   apv.

1. Maizes klaipa gals.

Avoti: KiV

galinsoga   bot.

1. dsk. Sīkgalvīte - kurvjziežu dzimtas ģints ("Galinsoga").

Avoti: LE1

galinsoga   lat.

1. Sīkgalvītes.

Galinsoga ciliata— matainā sīkgalvīte.

Galinsoga parviflora— sīkziedu sīkgalvīte.

Avoti: LD

galiņas   apv.

1. Pļavas lapsaste ("Alopecurus pratensis").

Avoti: Aug2

gāliņa   apv.

1. Dem. --> gāla.

Avoti: ME

gāliņas   apv.

1. Pļavas lapsaste ("Alopecurus pratensis").

Avoti: Aug2

Galiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Olaines novada Olaines pagastā.

2. Galiņu ezers - atrodas Ilūkstes novada Šēderes pagastā, uz Lietuvas robežas, kopējā platība - 53,2 ha (Latvijā ziemeļaustrumu daļa, ~20 ha), vidējais dziļums - 3,9 m, lielākais dziļums - 10,2 m.

Avoti: LC, LD

galiņš

1. Dem. --> gals.

Avoti: Sin

galiona   novec.

1. Liels kara kuģis, kādus lietoja 16.-18. gs. spānieši un venēcieši; galjona.

Avoti: KV

galions   vēst.

1. Izbūve pie vecāku kuģu priekšvadņa, uz ko balstās bugsprits.

2. 16.-18. gs. spāņu zemēs lietots kuģa tips, ar kādiem parasti mēdza vest aizjūras zemju dārgmetālus uz metropoli.

Avoti: KV, LME

galiota   novec.

1. Mazs airu kuģis; arī kara kuģis ar 1 rindu airu, ko lietoja 12. gs. grieķu uguns mešanai.

Avoti: KV

Galipoli   vietv.

1. Gallipoli - pilsēta Itālijā ("Gallipoli").

Avoti: Wi

galisieši

1. Tauta Spānijā (gk. Galisijā), Latīņamerikā, runā galisiešu valodā, ticīgie - katoļi.

Avoti: EV

Galisija   vietv.

1. Spānijas Karalistes Galisijas autonomais apgabals ar nācijas nosaukumu, administratīvais centrs - Santjago de Kompostela, platība - 29574 kvadrātkilometri, 2737000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

galisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Galenisks (1).

2. Galenisks (2).

Avoti: LLVV

galium   lat.

1. Madaras.

Galium album— baltā madara.

Galium aparine— ķeraiņu madara.

Galium boreale— ziemeļu madara.

Galium elongatum— pagarinātā madara.

Galium mollugo— mīkstā madara.

Galium odoratum— smaržīgā madara.

Galium palustre— purva madara.

Galium pumilum— pundurmadara.

Galium rivale— upmalu madara.

Galium rubioides— rubiju madara.

Galium shultesii— Šultesa madara.

Galium spurium— neīstā madara.

Galium trifidum— trejdaļu madara.

Galium triflorum— trejziedu madara.

Galium uliginosum— dūkstu madara.

Galium verum— īstā madara.

Avoti: LD

Galjaarala   vietv.; novec.

1. Ghallaorola - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

Galjāno   vietv.

1. Galjāno del Kapo - pilsēta Itālijā ("Gagliano del Capo"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 5300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

galjarda

1. Sena itāliešu deja ar lēcieniem mērenā tempā.

Avoti: SV78

Galjego   vietv.

1. Upe Spānijā, Ebro kreisā krasta pieteka, garums - 190 km.

Avoti: PZT, PuA

Galjinasa   vietv.; nelok.

1. Galjinasa rags - Dienvidamerikas kontinenta galējais ziemeļu punkts (sp. val. "Punta Gallinas") Gvahiras pussalā, Karību jūras krastā, Kolumbijā.

Avoti: LģE

galjona

1. 15.-18. gs. kara un tirdzniecības burukuģis ar augstu priekšgalu.

Avoti: SV99

Galjona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Galion"), Ohaio štatā, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

galjons   arh.

1. Dekorēts balkons kuģa priekšgalā.

Avoti: AtV

galjūns   jūrn.

1. Tualete uz kuģa; uz seno spāņu un holandiešu kara burukuģu priekšgala esošajā izbūvē bija tualete, bet uz tās uzstādīts priekšgala greznojums.

Avoti: JūV

Gālkaghjo   vietv.

1. Pilsēta Somālijā, pašpasludinātās pavalsts Galmudugas administratīvais centrs, 85300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Galkiten   vietv., vēst., vācu val.

1. Gaļķintes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Gramzdas pagastā.

Avoti: KV

galkode   apv.

1. Īsa izkapts, linu sēklu galviņu nopļaušanai.

Avoti: EH

gallādējams   apv.

1. Tāds (šaujamierocis), ko lādē pa stobra galu.

Avoti: ViV

gallasi

1. Tauta Etiopijā, Kenijā, Sudānā, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes kušītu grupas, ticīgie - kristieši, musulmaņi.

Avoti: EV

Gallas-Somālijas   vietv.

1. Gallas-Somālijas plato - atrodas Āfrikas ziemeļaustrumu daļā, Somālijas pussalā, kāpļains reljefs (vidējais augstums - 500-1000 m) ar paceltu, kalnainu ziemeļrietumu malu (2406 m), tuksnešainas savannas un pustuksneši.

Avoti: PZT

Galle   vietv.

1. Pilsēta Šrilankā ("Galle"), Dienvidu provinces administratīvais centrs, osta Indijas okeāna krastā, 90900 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

galleria   lat.

1. Vaskasviļņu dzimtas ģints.

Galleria mellonella— lielais vaskasvilnis.

Avoti: LD

galleriidae   lat.

1. Vaskasviļņu dzimtas ģints.

Avoti: LD

gallerts   novec.

1. Receklis, želeja, aukstā gaļa.

Avoti: LME

galli   -u, v.

1. dsk., v.; vēst. Ķeltu ciltis, kas no 5. līdz 1. gadsimtam pirms mūsu ēras apdzīvoja Galliju (tagadējo Franciju, Beļģiju, Ziemeļitāliju).

Gallu valoda— mirusi ide valodu saimes ķeltu valodu grupas valoda, senākie rakstu pieminekļi no 4. gs. p. m. ē.; 5. - 6. gs. m. ē. to izspieda latīņu valoda.

2. arī vsk.; vēst. Šo cilšu piederīgais.

3. poēt. Franči.

Gallu gailis— viens no Francijas nacionālajiem simboliem.

Avoti: LLVV, EV

galli   novec.

1. Augu orgānu vai audu deformācijas (pārveidojumi) parazītisko sēņu, kaitīgu dzīvnieku vai indīgu vielu iedarbības rezultātā.

Avoti: LLx

gallicisms   -a, v.; val.

1. Aizguvums no franču valodas.

Avoti: LLVV

gallieši   -u, v.; novec.

1. Galli.

Avoti: LLVV

galliformes   lat.

1. Vistveidīgie.

Avoti: KV

gallijambi   novec.

1. Sevišķā grieķu pantmērā sacerētas dziesmas.

Avoti: KV

gallijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - mīksts, valkans, sudrabaini balts metāls ar ļoti zemu kušanas temperatūru, atomnumurs - 31, atommasa - 62,73, zināmi 13 izotopi, nokuriem 2 ir stabili.

Avoti: LLVV, FF

gallikānisms   vēst.

1. Apzīmējums katoļu baznīcas stāvoklim un principiem Francijā pirms 1789. g., kas atdalīja valsti un valdnieku no pāvesta varas.

Avoti: KV

gallikāņi

1. Reliģiski politiskas kustības dalībnieki Francijā (13.- 18. gs.), kuri centās panākt Francijas katoļu baznīcas neatkarību no pāvesta.

Avoti: EV

gallina   lat.

1. Vista.

Avoti: KV

gallinago   lat.

1. Sloku dzimtas ģints.

Gallinago gallinago— mērkaziņa.

Gallinago media— ķikuts.

Avoti: LD

gallinasi

1. Vaji - tauta Libērijā un Sjerraleonē.

Avoti: PZT

gallinula   lat.

1. Dumbrvistiņu dzimtas ģints.

Gallinula chloropus— ūdensvistiņa.

Avoti: LD

gallionella   lat.

1. Vienšūnas dzelzsbaktēriju ģints.

Gallionella ferruginea— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Gallipoli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Gallipoli"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 20200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

gallisks

1. Tāds, kas attiecas uz galliem un Galliju; francisks.

Avoti: LEV

gallizīns   med.

1. Cietes hidrolīzes starpprodukts.

Avoti: TM

Gallneikirhene   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Gallneukirchen"), Augšaustrijas federālajā zemē, 6200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gallocianīni

1. Sintētiskas, gaismas izturīgas, zilas un zili violetas krāsvielas, gallusskābes atvasinājumi; lieto kokvilnas un vilnas audumu krāsošanai ar hroma kodinātāju.

Avoti: SV69

gallofils   novec.

1. Frančiem draudzīgs, franču draugs.

Avoti: KV

galloflavīns

1. Kodināmā krāsa vilnas krāsošanai dzeltenā krāsā.

Avoti: SV69

gallofobija   novec.

1. Bailes no frančiem, naids pret visu francisko.

Avoti: KV

gallomānija

1. Pārmērīga visa franciskā pielūgšana.

Avoti: SV99

gallone   novec.

1. Šķidruma tilpuma mērs - galons, dažādās valstīs atbilda dažādam tilpumam litros, no 1,89 l līdz 35,89 l, biežāk ap 3,7-4,6 l.

Avoti: TV

gallons   novec.

1. Galons.

Avoti: Ang

gallskābe   med.

1. Organiska skābe, ko satur zalkšu sūreņu droga.

Avoti: VE

gallus   lat.

1. Vistas.

Gallus gallus— Bankivas vista.

Gallus gallus f. domestica— mājas vista.

2. Gailis.

Avoti: PDE, KV

galluskābe

1. Organiska skābe, ko satur daži miecvielām bagāti augi (ozolu miza, tējaskrūmu lapas u. c.); to lieto medicīnā, krāsvielu sintēzē u. c.

Avoti: SV99

gallusskābe

1. Organiska skābe, atrodama augos, kas satur miecvielas (tējaskrūmu lapās, ozolu mizās); lieto krāsvielu sintēzē, medicīnā u. c.

Avoti: LPE

galļaudis   apv.

1. Otras mājas ļaudis.

Avoti: EH

Gālma   vietv.

1. Pilsēta Alžīrijas ziemeļaustrumos ("Guelma"), vilājas administratīvais centrs, 157300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

galmanīns   novec.

1. Pulveris (satur cinka oksīdu, magnēzija karbonātu, talku un cieti), ko kaisīja jēlumos un piesvīdušās miesas daļās.

Avoti: KV

galmenieks   apv.

1. Galminieks.

Avoti: ME

galminieks   -a, v.

1. Pie galma piederīgs dižciltīgais.

Avoti: LLVV

galms   -a, v.; neakt.

1. Valdnieka dzīvesvieta; dižciltīgu cilvēku grupa, kas dzīvo šādā vietā.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas attiecas uz šādu vietu, cilvēku grupu, ir saistīts ar šādu vietu, cilvēku grupu.

Galma apvērsums— valdnieka gāšana, ko veic viņa tuvākie līdzgaitnieki.

Avoti: LLVV

Galmuduga   vietv.

1. Pašpasludināta pavalsts Somālijas sastāvā, administratīvais centrs - Gālkaghjo, platība - 46000 kvadrātkilometru, 1800000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PuA

Gal-Muyža   vietv., vēst.

1. Galmuiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Preiļu pagastā.

Avoti: KV

galočka   žarg.

1. Ķeksītis, kāsītis.

Galočkas dēļ, arī priekš galočkas— tikai formāli, formalitātes dēļ.

Avoti: SLG

galoda   -as, s.

1. Rīks, kas pagatavots no cietas, blīvas vielas un ko lieto asināšanai, materiālu virsmas slīpēšanai.

Avoti: LLVV

galoji

1. Viena no ciltīm, kas veido mpongvi tautu Gabonas rietumos, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

galokne   apv.

1. Galotne.

Avoti: ME

galokniņa   apv.

1. Dem. --> galokne.

Avoti: ME

galokņa   apv.

1. Galotne; galokne.

Avoti: ME

galoksne   apv.

1. Galotne; galokne.

Avoti: ME

galoksniņa   apv.

1. Dem. --> galokne.

Avoti: ME

galone   apv.

1. Galotne; galokne.

Avoti: ME

galone   novec.

1. Galons.

Avoti: Ang

galonis   novec.

1. Galons.

Avoti: Ang

galons   apv.

1. Galotne.

Avoti: EH

galons   -a, v.

1. Tilpuma mērvienība - aptuveni 4,55 litri (angļu mērvienību sistēmā), 3,79 litri vai 4,41 litrs (amerikāņu mērvienību sistēmā).

2. Zelta vai sudraba apšuvums livrejām un galā uniformām: krāsaina svītra uz bikšu ārējās šuves.

Avoti: LLVV

galopējošs   med.

1. Auļojošs, ātri noritošs (piem., akūtā tuberkuloze); kam galopa ritms (piem., sirdsdarbībai, kad divu toņu vietā dzirdami trīs).

Avoti: TM

galopejs   apv.

1. Galops.

Galopeja bikses— galifē bikses.

Avoti: ĒiV

galops   -a, v.; parasti vsk.

1. Zirga lēkši; auļi.

2. Strauja 19. gadsimta sadzīves deja divu ceturtdaļu taktsmērā.

Avoti: LLVV

galošas   -u, vsk. galoša, -as, s.

1. Gumijas apavi, ko valkā, piemēram, virs kurpēm, velteņiem, lai aizsargātu tos no slapjuma, dubļiem.

2. žarg. Apavi; kurpes.

3. žarg. Auto riepas.

Avoti: LLVV, KZ

galoši   žarg.

1. Auto riepas.

Avoti: KZ

galot   apv.

1. Nonāvēt.

Avoti: KV

galote   apv.

1. Galotne; galokne.

Avoti: ME

galoties   apv.

1. Plosīties, rotaļāties.

2. Ļoti iekārot, censties ko iegūt, dabūt, panākt u. tml.

3. Iet uz galu, nomirt.

Avoti: LE, ĒiV, NeV

galotne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Vainaga virsotne, augšējie zari (kokam); stumbra turpinājuma, vadošā zara gals; augšējā, virsējā daļa (augam).

2. Visaugstākā vieta, visaugstākā daļa (piemēram, kalnam); virsotne.

3. Beigu posms (šaha, dambretes partijā).

4. val. Vārda daļa, kas atrodas aiz celma un, vārdu lokot, mainās.

Norīt (retāk aprīt) galotnes (arī vārdus) sar.— neizrunāt vai neskaidri izrunāt vārdu beigu daļas.

Avoti: LLVV

galotnis   apv.

1. Galotne; galokne.

Avoti: ME

galotņošana   dārzk.

1. Dzinumu apgriešana vai nolaušana (pārtraucot augu augšanu garumā); izmanto, lai no mātesaugiem vai jaunstādiem iegūtu spraudeņus, aizkavētu ziedēšanu (krizantēmām) vai lai jaunstādiem izraisītu sāndzinumu attīstību; dārzeņiem (tomātiem, gurķiem, pupām, ķirbjiem) g veicina ātrāku un vienlaicīgāku augļu ienākšanos.

Avoti: ZTV

galotņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; lauks.

1. Griezi vai lauzt (augiem) stublāja vai zaru galotnes, lai pārtrauktu augšanu garumā.

Avoti: LLVV

galpakulas   apv.

1. Rupjās pakulas, ko linus sukājot, nosukā vispirms.

Avoti: ĒiV

galpakuli   apv.

1. Rupjās pakulas, ko, linus sukājot, nosukā vispirms.

Avoti: ViV

gals   -a, v.

1. Nobeigums vai sākums (parasti garenam priekšmetam, veidojumam); daļa (priekšmetam, veidojumam), kas veido šādu nobeigumu, sākumu.

Naža gals— vielas daudzums, ko var paņemt ar naža galu.

Kā putns zara galā (arī kokā, gaisā)— bez pienākumiem, saistībām, rūpēm.

2. Beigu daļa (cilvēka vai dzīvnieka ķermenim, orgānam); visvairāk izvirzītā (ķermeņa) daļa.

3. Nobeigums vai sākums (ēkai, telpai, teritorijai); daļa (ēkai, telpai, teritorijai), kas veido šādu nobeigumu vai sākumu.

// parasti vsk. ģen., retāk dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas atrodas tuvu šādam nobeigumam vai sākumam; tāds, kas veido šādu nobeigumu vai sākumu.

// parasti vsk. lok., apst. nozīmē. Vietā, kas piekļaujas (telpas, teritorijas, arī priekšmeta) nobeigumam.

4. Beigu daļa, beigas (piemēram, rindai, virknei).

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Pēdējais; tāds, kas atrodas (kā) sākumā vai beigās.

Gala morēna— morēnu grēda, kas izveidojusies kalnu vai kontinentālā apledojuma malā.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Pēdējais, beidzamais; arī izšķirošais.

Gala eksāmeni (arī pārbaudījumi)— eksāmeni, ko kārto, beidzot vidējo mācību iestādi.

Gala atzīme— sekmju kopvērtējums kādā mācību priekšmetā.

5. Augšējā daļa, augšpuse; virspuse; virsotne.

6. savienojumā ar apzīmētāju. Noteikta teritorija, telpa, tās daļa.

// vēst. Telpa vai telpas, arī teritorija, kur dzīvo noteikta cilvēku grupa (parasti kādas sociālās grupas piederīgie); cilvēku grupa, kas dzīvo šādās telpās.

Augstais (arī smalkais) gals— tā vieta ap dzīru galdu, kur sēž turīgie ļaudis; turīgie ļaudis, kas sēž ap šādu dzīru galda galu.

Zemais (arī prastais) gals— tā vieta ap dzīru galdu, kur sēž mazturīgie, nabadzīgie ļaudis; mazturīgie, nabadzīgie ļaudis, kas sēž ap šādu dzīru galda galu.

7. Nobeigums, beigas (piemēram, norisei, darbībai).

8. Pēdējais (laika) posms; pēdējais mirklis vai posms (kādā norisē, darbībā).

Mūža otrā galā— mūža beigu posmā.

Tikt pie kāda gala— gūt vēlamo rezultātu (kādā darbā, pasākumā); tikt skaidrībā (par ko).

Tikt pie gala— gūt vēlamo rezultātu (kādā darbā, pasākumā); tikt skaidrībā (par ko).

Vecuma galā— lielā vecumā.

9. Bojāeja, sabrukums; arī nāve.

Visam gals— saka, ja viss ir zaudēts; saka, ja nav iespējas ko turpināt, panākt, ka kas turpinās.

10. vsk. lok., apst. nozīmē. Rezultātā; arī beidzot, beigās.

Galu galā— visa rezultātā; beidzot.

11. Tas (parasti neliels gabals), kas palicis pāri pēc apstrādes, lietošanas (piemēram, griežot, dalot ko garenu).

12. jūrn. Virve, tauva, trose, kuras pamatgals ir piestiprināts uz kuģa, bet otrs gals brīvs, ostā to var izmantot kuģa nostiprināšanai piestātnē.

Atdot galus— atlaist piesienamās troses, tauvas.

Paceļamais gals— jahtkluba ostas takelmasta blokā ievērts gals (trose), ar kuru paceļ un nolaiž mastus.

Pastāvīgais sienamais gals— trose, ar kuru piesien peldlīdzekli krastā (ostā).

13. vsk. lok., savienojumā ar atkārtotu vienas un tās pašas saknes lietvārdu. Lielā daudzumā; ļoti daudz.

14. vsk. lok., apst. nozīmē; savienojumā ar verba "tikt" formām. Apzīmē tādu stāvokli, kad tiek paveikts (nepieciešamais, paredzētais, iecerētais), tiek atrisināts (kāds jautājums).

// ar instr. Apzīmē tādu stāvokli, kad tiek paveikts, padarīts nepieciešamais (kur, kādā darbā, darba veidā, nozarē); apzīmē lādu stāvokli, kad tiek panākts pozitīvs rezultāts, atrisinājums.

Tikt galā (ar kādu)— pakļaut savai ietekmei, panākt, ka paklausa; uzveikt.

Tikt galā (pašam) ar sevi— Apkopt, arī apgādāt (sevi).

Tikt galā ar ēdienu (arī dzērienu)— (spēt) apēst, izēst (ēdienu), izdzert (dzērienu).

// ar instr. Apzīmē tādu stāvokli, kad tiek nopļauts un savākts (siens, labība), novākti (sakņaugi); apzīmē tādu stāvokli, kad tiek nopļauts un savākts siens, labība, novākti sakņaugi (kādā vietā).

// ar instr. Apzīmē tādu stāvokli, kad tiek pārvarēts (piemēram, kas nevēlams).

15. vsk. lok., apst. nozīmē; savienojumā ar verba "būt" formām. Apzīmē tādu stāvokli, kad (kas, piemēram, norise, darbība) ir pabeigts, beidzies.

Avoti: LLVV, JūV, MūV

Gals   vietv.

1. Gala muiža - Auces novada Vītiņu pagasta apdzīvotās vietas "Galāti" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

gāls   apv.

1. Gluds kā ledus.

Avoti: ME

galserēties   apv.

1. Ākstīties, āvīties, ālēties.

Avoti: ME

galserīgs   apv.

1. Muļķīgs, aplams, nenoteikts, svārstīgs.

Avoti: ME

galseris   apv.

1. Āksts, āveklis.

Avoti: ME

galsis   apv.

1. Niekkablis; pļāpa.

Avoti: SiV

galst   apv.

1. Pļāpāt muļķības.

Avoti: ME

galsterēties   apv.

1. Runāt muļķīgi vai nenoteikti.

Avoti: ME

galsterība   apv.

1. Blēņošanās.

Avoti: KV

galsteris   apv.

1. Blēņdaris, palaidnis.

Avoti: ME

galstruks   apv.

1. Kaklauts.

Avoti: KiV

galstuks   apv.

1. Kaklauts.

Avoti: KiV

galsvere   jūrn.

1. Kuģa priekšgala un pakaļgala iegrimes starpība, diferents.

Pakaļējā galsvere— peldlīdzekļa pakaļgala pārlieka iegrime un priekšgala stipra pacelšanās uz augšu.

Priekšējā galsvere— kuģa vai jahtas priekšgala pārlieka iegrime un pakaļgala stipra pacelšanās uz augšu.

Avoti: ZTV

galšifrēšana   inf.

1. Datu šifrēšana reālā galasistēmā - datu avotā - un atbilstoša datu atšifrēšana reālā galasistēmā - datu saņēmējā.

Avoti: D3

galšīgs   apv.

1. Tāds, kas pļāpā tukšības.

Avoti: EH

gālšot   apv.

1. Zoboties.

Avoti: EH

galšoties   apv.

1. Liekulīgi runāt tukšas pļāpas.

Avoti: EH

Galšūns   vietv.

1. Ezers Dagdas paugurainē, Dagdas novada Dagdas pagastā, 161 m vjl., platība - 65,3 ha, garums - 2,2 km, lielākais platums - 0,5 km, vidējais dziļums - 5,6 m, lielākais dziļums - 14,8 m, eitrofs, aizaugums - 15%.

Avoti: LD

galt   apv.

1. Galdīt - lobīt, lupināt (zirņus, pupas).

Avoti: TlV

Galten   vietv., vēst., vācu val.

1. Galtenes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Zentenes pagastā.

Avoti: KV

Galtena-Skovbī   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 7800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Galtene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Balgales pagastā.

Galtenes svētavots— kulta vieta, atrodas Talsu novada Balgales pagastā, iztek no ~3 m dziļa padziļinājuma, kas aizņem dažus kvadrātmetrus, veido strautiņu, kas ietek Oksles upē, ūdens satur daudz karbonātu, tādēļ tam ir neparasta krāsa, jau senatnē tas lietots dažādu slimību ārstēšanai.

Avoti: LC, LE1

galtenieki

1. Talsu novada Balgales pagasta apdzīvotās vietas "Galtene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

galtonia   lat.

1. Galtonijas.

Galtonia candidans— baltā galtonija.

Galtonia viridiflora— zaļziedu galtonija.

Avoti: DaE

galtonija   -as, s.

1. Liliju dzimtas ģints ("Galtonia"), dekoratīvs augs, parasti ar pelēki zaļām, lancetiskām lapām, baltu, nokarenu ziedu ķekariem.

Baltā galtonija— galtoniju suga ("Galtonia candidans").

Zaļziedu galtonija— galtoniju suga ("Galtonia viridiflora").

Avoti: LLVV, DaE

galtons   novec.

1. Galtona svilpe - neliela, vienā galā noslēgta caurulīte, kurā pūšot var iegūt augstas frekvences skaņu un ultraskaņu (2-50 kHz).

Avoti: FF

galumnoidea   lat.

1. Ērču kārtas bruņērču grupas virsdzimta.

Avoti: LD

galūna   novec.

1. Iespieddarbā katra rinda, kas nepilni nobeidzas.

Avoti: KV

galūne

1. apv. Galotne.

2. poligr., novec. Iespiedumdarbā katra rinda, kas nobeidzas nepilni.

Avoti: ME, GV

galūns   novec.

1. Zelta vai sudraba apšuvums, trese, krāsaina svītra gar bikšu ārējo šuvi.

Avoti: LME

galutne   apv.

1. Galotne.

Avoti: ME

galuvējs   apv.

1. Galējs.

Avoti: ME

galv.   saīs.

1. Galvenais; galvenā.

Avoti: i1

galva   -as, s.

1. Ķermeņa augšējā daļa (cilvēkam) vai priekšējā daļa (dzīvniekam), kurā atrodas smadzenes.

Koka galva— veidne parūku izgatavošanai, to frizēšanai.

Galvas pulveris— pulveris pret galvassāpēm.

Galvas tablete— tablete pret galvassāpēm.

Atmest galvu— strauji atliekt galvu atpakaļ.

Atsviest galvu— strauji atliekt galvu atpakaļ.

Sasliet galvu— pacelt galvu.

Pasliet galvu— pacelt (parasti mazliet) galvu uz augšu.

Pacirst galvu uz augšu— strauji pacelt galvu uz augšu (arī augšup).

Pacirst galvu augšup— strauji pacelt galvu uz augšu (arī augšup).

Pamest galvu uz augšu— strauji pacelt galvu uz augšu (arī augšup).

Pamest galvu augšup— strauji pacelt galvu uz augšu (arī augšup).

Palocīt galvu— ar galvas kustību (iz)paust pozitīvu atbildi, pievienošanos (kam), (ap)solīt (ko); ar galvas mājienu (iz)paust paskubinājumu, uzmundrinājumu (kādam ko darīt).

Locīt galvu— ar galvas kustību (iz)paust pozitīvu atbildi, pievienošanos (kam), (ap)solīt (ko); ar galvas mājienu (iz)paust paskubinājumu, uzmundrinājumu (kādam ko darīt).

Pasviest galvu— strauji pagriezt galvu.

Šaudīt galvu— grozīt galvu.

Iecirst galvu (krūtīs)— strauji noliekt un piespiest galvu pie krūtīm.

Sacirst galvu— strauji pacelt galvu uz augšu (parasti par zirgu).

Saķert galvu— ar rokām strauji apņemt galvu.

Pakratīt galvu— ar galvas kustību (iz)paust neapmierinātību, šaubas; noraidīt (ko); nepievienoties (kam).

Kratīt galvu— ar galvas kustību (iz)paust neapmierinātību, šaubas; noraidīt (ko); nepievienoties (kam).

Papurināt galvu— ar galvas kustību (iz)paust neapmierinātību, šaubas; noraidīt (ko); nepievienoties (kam).

Purināt galvu— ar galvas kustību (iz)paust neapmierinātību, šaubas; noraidīt (ko); nepievienoties (kam).

Nogrozīt (retāk (pa) grozīt, (pa)šūpot) galvu— ar galvas kustību (iz)paust šaubas, izbrīnu, pārmetumu; nepievienoties (kam).

Galva (ap)reibst— saka, ja cilvēks apreibst.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Ap šo ķermeņa daļu, uz šīs ķermeņa daļas vai pāri šai ķermeņa daļai (ko uzlikt, uzvilkt).

// sar. Mājdzīvnieks (kā skaitīšanas vienība).

// pārn. Dzīvība.

2. Prāts, saprāts, apziņa; saprašana, domāšana.

Cilvēks ar galvu— saka par saprātīgu, atjautīgu, gudru cilvēku.

Ar galvu— pareizi, prātīgi, ar apdomu (ko darīt, rīkoties).

Bez galvas— Bez spējas pareizi domāt; dumjš.

No galvas— pilnīgi paturot atmiņā; pilnīgi atceroties.

Rēķināt galvā— rēķināt domās (bez palīglīdzekļiem).

Galvas rēķini— rēķini, kas veicami domās (bez palīglīdzekļiem).

Galvas gabals— teksts, kas jāiemācās no galvas, jāpatur prātā.

3. sar. Cilvēks (kā skaitīšanas vienība).

4. Priekšējā, augšējā daļa (priekšmetam); centrālā daļa (priekšmetam, ierīcei).

Zābaka galva— zābaka apakšējā daļa, kas sedz pirkstus un pēdas virsu.

Ragavu galva— ragavu slieču priekšējā uz augšu uzliektā daļa.

// astr. Visspožākā (komētas) daļa.

// sar. Sākums, sākuma daļa (piemēram, gājienam, kolonnai, rindai).

5. Apaļas formas priekšmets.

Avoti: LLVV

galva   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. Autoritatīva, vadoša persona; priekšnieks, vadītājs (kādā cilvēku grupā).

Ģimenes galva— ģimenes apgādnieks vai tās atbildīgais pārstāvis.

Vīra galva— vīrietis, kas vada, rīko; arī vīrietis.

Vīrieša galva— vīrietis, kas vada, rīko; arī vīrietis.

Avoti: LLVV

galvainis   apv.

1. Stūrgalvis.

Avoti: KV

galvains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir līdzīgs galvai, atgādina galvu; tāds, kam ir galvai līdzīgi veidojumi.

Galvainais pelējums— pelējums, kura pavedieni aug uz augšu un galotnēs veido apaļas lodītes.

Avoti: LLVV

galvaiņas   apv.

1. Sēnes.

Avoti: ME

galvanais   apv.

1. Galvenais.

Avoti: KiV

Galvāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Vīpes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

galvānieši

1. Ilūkstes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Galvāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

galvanisks   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Saistīts ar elektriskās strāvas rašanos ķīmiskā reakcijā, kas noris starp elektrolītu un elektrodiem.

Galvaniskais elements— elektriskās strāvas avots, kas ķīmisko enerģiju pārvērš elektriskajā enerģijā.

Galvaniskā ķēde— elektriskā ķēde, kurā bez metāliskiem vadītājiem ietilpst arī elektrolīta šķīdums caur kuru plūst strāva.

Avoti: LLVV

galvanisms   novec.

1. Elektriskās parādības.

Avoti: KV

galvanīts   novec.

1. Metālu sālis saturoša masa, kas noderīga metālu gludināšanai un spodrināšanai, ieberzējot ar mitru drēbi.

Avoti: KV

galvanizācija   -as, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Darbība, process --> galvanizēt (1).

2. Darbība, process --> galvanizēt (2).

// med. Elektroterapijas metode - zema sprieguma līdzstrāvas pievadīšana ķermenim.

Avoti: LLVV

galvanizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. fiz. Elektrolītiski uzklāt metāla kārtu kāda priekšmeta virsmai.

2. Laist (kam) cauri elektrisko strāvu.

Avoti: LLVV

galvanizētājs   -a, v.

1. Galvanizācijas (1) speciālists.

Avoti: LLVV

galvano-   salikteņu daļa

1. Saistīts ar elektrisko strāvu, gk. līdzstrāvu (piem., galvanometrs).

Avoti: SV99

galvano

1. Koka vai cinka klišejas kopija, kas izgatavota galvanoplastikas ceļā.

Avoti: SV69

galvanofaradizācija   med.

1. Vienlaicīga galvaniskās un faradiskās strāvas lietošana terapijā.

Avoti: TM

galvanoglifija

1. Paņēmiens reljefa attēla iegūšanai ar galvanoplastikas palīdzību.

Avoti: SV69

galvanografija   novec.

1. Dobiespieduma paņēmiens, ar galvaniskā ceļā sagatavotu iepriekš ar eļļas krāsām apgleznotu un grafita pulveri apkaisītu apsudrabotu vara plātni.

Avoti: KV

galvanogustometrs   med.

1. Aparāts galvaniskās strāvas izraisītu garšas sajūtu noteikšanai.

Avoti: MSV

galvanokaustika

1. Zīmējuma iededzināšana metālā ar galvaniskās strāvas palīdzību.

2. med. Audu piededzināšana ar metāla uzgaļiem, kas nokaitēti ar galvanisko strāvu.

Avoti: SV99

galvanokauters   med.

1. Metāla uzgalis audu piededzināšanai, ko nokaitē ar galvanisko strāvu.

Avoti: SV69

galvanokontraktilitāte   med.

1. Kontraktilitāte, ko nosaka galvaniskie stimuli.

Avoti: MSV

galvanoķirurģija   med.

1. Galvaniskās strāvas lietošana ķirurģijā.

Avoti: TM

galvanomagnētisks   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Saistīts ar magnētiskā lauka iedarbību uz metālu un pusvadītāju elektriskajām īpašībām.

Galvanomagnētiskie efekti— parādību kopa, ko novēro magnētiskajā laukā ievietotos vadītājos un pusvadītājos, jo tajos plūst elektriskā strāva.

Avoti: LLVV

galvanometrisks   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Saistīts ar galvanometru, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

galvanometrs   -a, v.; fiz.

1. Aparāts vāju elektrisko strāvu, spriegumu un elektrisko lādiņu konstatēšanai un mērīšanai.

Avoti: LLVV

galvanopalpācija   med.

1. Ādas vazomotorisko un jušanas nervu pārbaude, punktveida anodu novietojot izmeklēšanas vieta, bet katodu - uz citas ķermeņa daļas.

Avoti: MSV

galvanoplastika   -as, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Metāla kārtas elektrolītiska uzklāšana uz kāda priekšmeta virsmas, lai izgatavotu šīs virsmas precīzu atveidu.

Avoti: LLVV

galvanoplastiķis   novec.

1. Speciālists, kas nodarbojās ar klišeju kopiju sagatavošanu galvanoplastikas ceļā.

Avoti: KV

galvanoskops   -a, v.; fiz.

1. Ierīce mazu strāvas vērtību konstatēšanai līdzstrāvas elektriskajā ķēdē un šīs strāvas virziena noteikšanai.

Avoti: LLVV

galvanostēģija   -as, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Plānas metāla kārtas elektrolītiska uzklāšana kāda cita metāla virsmai, lai to aizsargātu, piemēram, pret koroziju.

Avoti: LLVV

galvanostereotipija

1. Stereotipisku iespiedformu izgatavošana ar galvanoplastikas paņēmienu.

Avoti: SV69

galvanostereotips

1. Stereotipiska iespiedforma, kas izgatavota ar galvanoplastikas paņēmienu.

Avoti: SV69

galvanotakse   med.

1. Organisma tieksme novietoties atbilstoši apkārtējās vides strāvām.

Avoti: MSV

galvanotaksija

1. Kustīgo zemāko augu un dzīvnieku organismu kustības, kas notiek elektriskās strāvas ietekmē, kuru laiž cauri šķidrumam, kur šie organismi atrodas.

Avoti: SV69

galvanotehnika   -as, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Metāla slāņa elektrolītiska uzklāšana kāda priekšmeta virsmai.

Avoti: LLVV

galvanoterapija   med.

1. Galvaniskās strāvas lietošana ārstēšanā.

Avoti: TM

galvanotipija   novec.

1. Galvanoplastikas nozare, ar kuras palīdzību sagatavoja iespiedumam reljefu kopiju no kokgriezumiem utt.

Avoti: GV

galvanotonuss   med.

1. Elektrotonuss.

2. Muskuļu toniska kontrakcija, radīta ar galvanisko strāvu.

Avoti: TM

galvanotropisms   biol.

1. Augu orgānu reaģēšana uz galvanisko strāvu, ko laiž cauri šķidrumam, kurā augi atrodas, piem., ūdenī iegremdētu auga sakņu izliekšanās pola virzienā.

Avoti: SV69

galvans   apv.

1. Galvens.

Avoti: EH

galvarieši

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Galvari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

galvarška   apv.

1. Zilene ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: EH

galvārtine   apv.

1. Zilene ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: EH

galvasgabals   apv.

1. Teksts, kas jāiemācās no galvas, jāpatur prātā.

Avoti: ViV

galvaskausaiņi   biol.

1. Mugurkaulnieku apakštips, kurā ietilpst mugurkaulnieki, kam ir galvaskauss.

Avoti: ZTV

galvaskauss   -a, v.

1. Cilvēka un mugurkaulnieku dzīvnieku galvas skelets.

Galvaskausa indekss— galvaskausa garuma un platuma attiecēba procentos.

Galvaskausa un smadzeņu trauma— kombinēts galvas ādas, galvaskausa un galvas smadzeņu ievainojums, kas var ietvert arī galvaskausa kaulu, pamatnes un sejas kaulu lūzumu.

Avoti: LLVV, LPE

galvaslauzīšana   apv.

1. Intensīva domāšana.

Avoti: ViV

galvasnauda   -as, s.; vēst.

1. Personas nodoklis, ko, piemēram, Krievijā līdz 1917, maksāja katrs pavalstnieks, izņemot privileģēto šķiru, kārtu un profesiju piederīgos.

Galvasnaudas nemieri— plašākie Vidzemes zemnieku nemieri 18. gadsimta otrajā pusē, kuru dalībnieki cerēja ar galvasnaudas nomaksu atbrīvoties no muižnieku varas.

Avoti: LLVV

galvaspilsēta   -as, s.

1. Galvenā pilsēta, administratīvi politiskais centrs (valstī).

Avoti: LLVV

galvasrota   -as, s.

1. Rota galvas izgreznošanai.

Avoti: LLVV

galvassāpes   dsk. ģen. -pju, s.; tikai dsk.

1. Sāpes, piemēram, pierē, deniņos, pakausī.

Avoti: LLVV

galvassega   -as, s.

1. Īpaši veidots apģērba piederums galvas apsegšanai (piemēram, cepure, lakats).

Avoti: LLVV

galvasvidus   apv.

1. Galvvidus.

Avoti: ĒiV

galvasvirsa   -as, s.

1. Galvvirsa.

Avoti: LLVV

galvasvirss   apv.

1. Galvas virsējā, augšējā daļa.

Avoti: KiV

galvāt   apv.

1. Galvot.

2. Būt pārliecinātam (par ko); izteikt drošu spriedumu, apgalvojumu.

Avoti: KiV

galvauts   apv.

1. Lakats.

Avoti: ME

galvele   apv.

1. Dem. --> galva.

Avoti: EH

galvenais   -ā, v.

1. Vissvarīgākais, visnozīmīgākais, visbūtiskākais (salīdzinot ar citiem līdzīgiem).

// pamata pak., v., lietv. nozīmē. Tas, kas ir vissvarīgākais, visnozīmīgākais, visbūtiskākais.

2. Atbildīgais (pēc amata, stāvokļa), tāds, kas ko vada, pārzina.

3. modāla vārda nozīmē Sevišķi svarīgi, būtiski.

Avoti: LLVV

galvenājs   apv.

1. Zileņu krūms.

Avoti: ME

galvene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. poligr. Lappuses vai tabulas augšējā daļa.

2. inf. Datu apstrādē - pirmais ieraksts, kas identificē datni; var saturēt datnes nosaukumu, tās pēdējo izmaiņu datumu un citu informāciju.

3. apv. Kāpostgalva.

4. apv. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

5. vsk. Galvenes.

Avoti: ZTV, MiV

galvenes   apv.

1. Brūklene ("Vaccinium vitis-idaea").

2. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

3. Kāpostu galviņas.

4. dsk. Galvene.

Avoti: Aug2, KV

galvenīce   apv.

1. Galotne, virsotne.

2. Liela ziemas cepure.

Avoti: ME

galvenieks   apv.

1. Augstākais.

2. Priekšgalā esošais.

3. Galā esošais.

4. Analfabēts.

Avoti: NeV, EH

galvenokārt   apst.

1. Visvairāk, gadījumu vairumā; sevišķi, it īpaši.

Avoti: LLVV

galvenoties

1. Galvenokārt; galvenām kārtām.

Avoti: Sin

galvens   apv.

1. Galvenais, ievērojams.

2. Krietns, dūšīgs.

Avoti: ME, EH

Galvestona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Galveston"), Teksasas štatā, 49600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

galvgabals   apv.

1. Tas, kas jāzin vai jāmācās no galvas.

Avoti: ME

galvgalis   -ļa, v.

1. Gals, daļa (guļvietai), kur gulētājs liek galvu.

2. sar. Tas, kas atrodas (kā) priekšgalā.

Galvgaļa kontrolieris— kontrolieris, kas, izmantojot kabeļu tīklu, nodrošina piekļuvi internetam.

3. apv. Linu pogaļa.

Avoti: LLVV, D3, AB2

galvgals   -a, v.

1. Gals, daļa (guļvietai), kur gulētājs liek galvu.

2. sar. Tas, kas atrodas (kā) priekšgalā.

Avoti: LLVV

galvgrozis   apv.

1. Putns, grozgalvis.

Avoti: KV

galvhordaiņi

1. Mugurkaulnieku klase (pēc cita iedalījuma - hordaiņu apakštips), ķermenis ~5 cm garš, sastāv no segmentiem, galvaskausa nav.

Avoti: LEV

galvierdis   apv.

1. Galvvirsis.

Avoti: EH

galvīgs   apv.

1. Pārliecināts, drošs; tāds, uz kuru var paļauties.

2. Apdāvināts (kam laba galva).

Avoti: KV, LE, ĒiV, EH

galvine   apv.

1. Kāpostgalva.

2. Zilene ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: EH

galvinieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas dod galvojumu.

2. novec. Priekšnieks, galva.

3. apv. Liecinieks.

Avoti: LLVV, EH

galviņa   -as, s.

1. Dem. --> galva.

Nots galviņa— ovālā daļa notij.

2. anat.; parasti savienojumā ar "kauls", "riba". Gals, nobeigums.

3. bot. Ziedkopa, kurā uz sarukušas ass cieši cits pie cita ir sēdoši vai gandrīz sēdoši ziedi.

Avoti: LLVV

galviņains   apv.

1. Tāds, linu lauks, kur daudz pogaļu.

Avoti: EH

galviņievilkšana   inf.

1. Datora cietā diska galviņu fiksēšana pozīcijā, kas izslēdz plates virsmas bojāšanos, diskdzini pārvietojot.

Avoti: D3

galviņkāposti   -u, v.; parasti dsk.

1. Kāposti, kuru blīvo lodveida galviņu veido gandrīz apaļas, sēdošas lapas.

Avoti: LLVV

galviņsalāti   -u, v.; parasti dsk.

1. Salāti, kuru lapas veido apaļas vai plakani apaļas dažāda blīvuma galviņas.

Avoti: LLVV

galviņsalāti   -u, v.; parasti dsk.

1. Salāti, kuru lapas veido apaļas vai plakani apaļas dažāda blīvuma galviņas.

Avoti: LLVV

galviņveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir galviņas veids; tāds, kas veido galviņu.

Avoti: LLVV

galviņveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Galviņveida.

Avoti: LLVV

galvīt   apv.

1. Galvot (2).

Avoti: EH

galvkāji   -u, vsk. galvkājis, -a, v.; zool.

1. Gliemju tipa čaulgliemju apakštipa klase ("Cephalopoda"), kurā ietilpst visaugstāk organizētie gliemji ar labi izveidotu galvu un maisveida vidukli, ~700 recento sugu, ~11000 fosilo sugu.

Desmittaustekļu galvkāji— galvkāju klases kārta ("Decabranchia") ar kalmāru un sēpiju apakškārtu.

Avoti: LLVV, LD

galvkrūtis

1. Posmkāju ķermeņa nodalījums, kas veidojas saplūstot galvas un krūšu segmentiem.

Avoti: LPE

galvkrūts   -krūts, dsk. ģen. -krūšu, s.

1. Zirnekļveidīgo, vēžveidīgo ķermeņa priekšējā daļa, kas izveidojusies, saaugot kopā galvai un krūtīm.

Avoti: LLVV

galvlauzīšana   apv.

1. Intensīva domāšana.

Avoti: ViV

galvniecība   jur.; novec.

1. Galvojums.

Avoti: Ztv1

galvojums   -a, v.

1. Saistība, apliecinājums, solījums, ar ko persona pēc likuma uzņemas izpildīt šajā saistībā, apliecinājumā, solījumā noteiktās prasības.

Personiskais galvojums— kriminālprocesā - rakstveida saistība, ar kuru zināmas personas galvo, ka aizdomās turētais vai apsūdzētais ieradīsies uz izziņas izdarītāja, izmeklētāja, prokurora vai tiesas aicinājumu.

Sabiedriskais galvojums— Rakstveida saistība, ar kuru sabiedriskā organizācija galvo, ka aizdomās turētais vai apsūdzētais ieradīsies uz izziņas izdarītāja, izmeklētāja, prokurora vai tiesas aicinājumu.

2. Pienākums atbildēt kreditoram par trešās personas parādu, neatbrīvojot tomēr pēdējo no parāda.

Avoti: LLVV, JtV

galvošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> galvot.

Uz galvošanu sar.— noteikti.

Avoti: LLVV

galvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Uzņemties saistības, apliecināt, solīt, ka persona pēc likuma izpildīs saistībā, apliecinājumā, solījumā noteiktās prasības.

2. Apgalvot, apsolīt, ka kas notiks, īstenosies.

// reti. Censties pārliecināt (par ko), panākt, ka sāk ticēt (kam).

Avoti: LLVV

galvotāja   s.

1. Galvotājs.

Avoti: LV87

galvotājs

1. Persona, kas garantē cita cilvēka parāda atmaksu.

Avoti: LEV

galvoties   apv.

1. Galvot (2).

Avoti: EH

galvpuse   apv.

1. Galvas puse.

Avoti: ME

galvturis   -a, v.

1. Krēsla daļa galvas atbalstam (piemēram, zobārstniecības kabinetos, frizētavās).

Avoti: LLVV

galvup   apv.

1. Ar galvu uz priekšu; kūleniski.

Avoti: ME

galvvārša   apv.; hip.

1. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

galvvartene   apv.; hip.

1. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

galvvarteņa   apv.; hip.

1. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

galvvārtine   apv.; hip.

1. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

galvvārža   apv.; hip.

1. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

galvveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir galvas veids.

Avoti: LLVV

galvveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Galvveida.

Avoti: LLVV

galvvidis   apv.

1. Galvvidus.

Avoti: EH

galvvidus   -us, v.

1. Galvas (1) virspuse; galvvirsa.

Avoti: LLVV

galvvierdis   apv.

1. Galvvirsis.

Avoti: EH

galvvirsa   -as, s.

1. Galvas (1) virsējā, augšējā daļa; galvvidus.

Avoti: LLVV

galvvirsis   apv.

1. Galvas (1) virsējā, augšējā daļa; galvvidus.

Avoti: ME

galvvirss   -a, v.

1. Galvas (1) virsējā, augšējā daļa; galvvidus; galvvirsa.

Avoti: LLVV

galvvirsus   -us, v.

1. Galvas (1) virsējā, augšējā daļa; galvvidus; galvvirsa.

Avoti: LLVV

galzemieši

1. Rundāles novada Viesturu pagasta apdzīvotās vietas "Galzemji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Galzemji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rundāles novada Viesturu pagastā.

Avoti: LC

galznis   apv.

1. Cilvēks, kurš mēdz daudz pļāpāt, klačoties.

Avoti: KnG

gaļa   -as, s.; parasti vsk.

1. Pārtikas produkts, ko iegūst no kautiem dzīvniekiem.

Matu gaļa— skausta saite.

Gaļas tārpi— gaļas mušu vai līķu mušu kāpuri.

Gaļas mušas— tumšas krāsas mušas, kuru kāpuri attīstās gaļā, līķos, mēslos.

Gaļas (iz)cirtējs— cilvēks, kas sadala kautķermeni noteikta veida gaļas gabalos (piemēram, pārdošanai).

Aukstā gaļa— galerts.

Muzikantu gaļa— maltas gaļas galerts.

Smalkā gaļa— maltas gaļas galerts.

Sētas gaļa— gaļa pie plēves, kas atdala plaušas no kuņģa.

Zaļa gaļa— jēla gala.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas pagatavots no gaļas, ar gaļu (par ēdienu, tā sastāvdaļu, produktu).

Gaļas produkti— desu, gaļas konservu, pusfabrikātu un kulinārijas izstrādājumi.

2. Dzīvnieku muskuļaudi un taukaudi.

// sar. Miesa.

3. vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds (dzīvnieks), no kā iegūst daudz gaļas; tāds (dzīvnieks), kuru audzē gaļas ieguvei.

4. reti. Mīkstā, sulotā daļa (auglim).

Avoti: LLVV, KnG

gaļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Gaļīgs (2).

// pareti. Tukls, pilnīgs (par cilvēka ķermeņa daļām, arī par cilvēku).

Avoti: LLVV

gaļaks   žarg.

1. Garlaicība; tukšums.

2. Neveiksmju periods.

Avoti: SLG

Gaļāni   vietv.

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Galēni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gaļānieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Galēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gaļaslops   apv.

1. Mājdzīvnieks, ko audzē nokaušanai un izmantošanai pārtikā.

Avoti: VV

gaļasmašīna   žarg., iron.

1. Kontroldarbs.

Avoti: SLG

gaļasmuša

1. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Sarcophagidae"), 6-19 mm gari, gk. pelēkmelni raibi mušveidīgie, ~2300 sugu, Latvijā konstatētas 14 s.

Avoti: LD

gaļaspriede   apv.

1. Zaraina, sveķaina priede.

Avoti: ViV

gaļdāt   apv.

1. Lobīt.

Avoti: TiA

Gaļdeni   vietv.

1. Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta apdzīvotās vietas "Galdeņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gaļdeņi   vietv.

1. Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta apdzīvotās vietas "Galdeņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gaļēdājs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas pārtiek galvenokārt vai tikai no citiem dzīvniekiem (par dzīvniekiem).

2. Kukaiņēdājs (par augiem).

Avoti: LLVV

gaļēdis   apv.

1. Gaļēdājs.

Avoti: LV93

Gaļega   vietv.; novec.

1. Galjego - upe Spānijā.

Avoti: PZT

gaļele   apv.

1. Dem. --> gaļa.

Avoti: EH

gaļene   apv.

1. Gaļas desa.

Avoti: EH

gaļģis   apv.

1. Karātavas.

Avoti: NeV

Gaļiča   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kostromas apgabalā, 16900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Gaļičas ezers - atrodas Krievijā, Kostromas apgabalā 101 m vjl., platība - 7540 ha, dziļums - līdz 4,5 m, krasti zemi, dūņains.

Avoti: Wi

Gaļičska   vietv.

1. Upe Krievijā, Kostromas apgabalā, Kostromas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

gaļīgi   apst.

1. Gaļīgs.

Avoti: LV87

gaļīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (dzīvnieks), no kura var iegūt daudz gaļas (1).

2. Tāds, kur ir daudz muskuļaudu un taukaudu, tāds, ap ko ir daudz muskuļaudu un taukaudu (par ķermeņa daļām).

3. Tāds, kam ir bieza, sulīga zemmizas daļa (par auga daļām).

Avoti: LLVV

gaļīgsnējs   apv.

1. Gaļīgs.

Avoti: EH

gaļīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> gaļīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

gaļīte   apv.

1. Dem. --> gaļa.

Avoti: EH

Gaļinasa   vietv.; novec.

1. Gaļinasa rags - Galjinasa rags.

Avoti: PZT

gaļjarda   nevēl.

1. Galjarda - sena romāņu tautu deja, 15.-17. gs. kļuva populāra Eiropā.

Avoti: LPE

gaļķintnieki

1. Priekules novada Gramzdas pagasta apdzīvotās vietas "Gaļķinte" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gaļlerpa   apv.

1. Gaļas lēveris; gaļlorpata.

Avoti: ViV

gaļlorpata   apv.

1. Gaļas lēveris.

Avoti: ViV

Gaļmuiža   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Gaiļmuiža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

gaļnieks   apv.

1. Tāds, kas ēd daudz gaļas.

Avoti: EH

gaļorka   žarg.

1. Pēdējie soli, sēdvietas (klasē, zālē); pēdējais stāvs; augšējais balkons skatītāju zālē; galerija, galerijas publika.

gaļots   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Gaļīgs (2).

Avoti: LLVV

gaļvēdzere   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

gam   apv.

1. Lieto "zem" vietā pirms vārdiem, kas sākas ar burtu "g".

Gam gultas— zem gultas.

Gam galda— zem galda.

Avoti: ME

gāma   apv.

1. Cilvēks, kas daudz, negausīgi ēd; arī alkatīgs, negausīgs cilvēks; rīma, lielēdājs.

Avoti: ViV, VV

Gamajuns   mit.

1. Dienvidu slāvu mitoloģijā - teiksmains putns ar sievietes seju un krūtīm, kurš spēja cilvēkam pareģot veiksmi un laimi.

Avoti: Mit

gamanāt   apv.

1. Čalot, parasti tā saka, ja noris saruna starp daudziem cilvēkiem.

Avoti: TiA

gamanīt   apv.

1. Runāties.

Avoti: KiV

gamanoks   žarg.

1. Maks.

Avoti: KZ

gamans   žarg.

1. Maks.

Avoti: KZ

gamants   apv.

1. Sapratne, sajēga.

Avoti: KiV

gāmars   apv.

1. Gāma - rīma, lielēdājs.

Avoti: VV

gamasina   lat.

1. Gamazīnērces.

Avoti: LD

gamašas   -u, vsk. gamaša, -as, s.

1. Īsi zābaki ar gumijota auduma ielaidumiem sānos.

Avoti: LLVV

gamazīdas   med.

1. Ērču dzimta, kuras parazitē uz putniem un dzīvniekiem.

Avoti: TM

gamazidoze   med.

1. Infestācija ar gamazīdu ērcēm.

Avoti: TM

gamazīnērces   biol.

1. Ērču kārtas kohorta ("Gamasina"), garenas, ovālas vai apaļas ērces, parasti 0,1-2,5 mm garas, ķermeņa krāsa baltgana līdz tumšbrūna, Latvijā konstatētas 16 dz., ~200 s.; gamazīni.

Avoti: LD

gamazīni   biol.

1. Gamazīnērces.

Avoti: LD

gamazoīdērces

1. Ērču virsdzimta; sīki sauszemes posmkāji, 3000-4000 s., Latvijā 17 dz. 55 ģ. ~150 s.

Avoti: LPE

gamba   mūz.

1. Violas paveids, ko atskaņotājs turēja starp kājām vai uz ceļiem, skaņa maiga, vāja.

Avoti: Mūz

gambangs   novec.

1. Javiešu mūzikas instruments garena šķirstiņa veidā, virs kura piestiprinātas 8-18 uzskaņotas koka vai metāla plāksnītes, pa ko sit ar koka āmuriņiem.

Avoti: KV

gambe   apv.

1. Kokle.

Avoti: EH

Gambela   vietv.

1. Pilsēta Etiopijā ("Gambēla"), kilila administratīvais centrs, 39000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Kilils Etiopijā ("Gambēla Hizboch"), platība - 25902 kvadrātkilometri, 306900 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

gambezons   vēst.

1. Polsterēts un miecēts vamzis, kam jāpasargā karavīrs kaujā, darināts no vairākām kārtām, polsterējumam izmantoja auduma strēmeles, pakulas, zirga astrus.

Avoti: IPV-81-58

Gambija   vietv.

1. Gambijas Republika - valsts Rietumāfrikā (angļu val. "The Gambia"), atrodas Atlantijas okeāna piekrastē, galvaspilsēta - Bandžula, administratīvais iedalījums - 5 apgabali un 1 pilsēta, robežojas ar Senegālu un Atlantijas okeānu.

2. Upe Rietumāfrikā (angļu val. "Gambia"), Gvinejā, Senegālā un Gambijā, garums - 1200 km, sākas Futadžalona plato, ietek Atlantijas okeānā, veidojot līdz 20 km platu estuāru.

3. vēst. Kurzemes un Zemgales hercogistes kolonija 1651. - 1661. g., atradās Rietumāfrikā tagadējās Gambijas Republikas teritorijā.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Valdgales pagastā.

Avoti: PuA, LģE

gambieši   -u, v.

1. Gambijas Republikas iedzīvotāji.

Avoti: PnR

gambirs

1. "Japānas zeme", dzeltenā katehu šķirne; smaržīgs augu ekstrakts; lieto vieglu ādu miecēšanai un arī medicīnā (pret caureju).

Avoti: SV69

gambīts   -a, v.

1. Šaha spēlē - atklātne, kurā upurē figūru.

2. novec. Skriešanās, kur zirgiem samērā ar viņu spēku uzliek nastas.

Avoti: LLVV, SV33

Gambjē   vietv.

1. Gambjē salas - atrodas Klusajā okeānā ("Iles Gambier"), Franču Polinēzijā, Tuamotu salu dienvidos, pie dienvidu tropu loka, grupā 4 vulkāniskas salas (lielākā - Manareva) un daudzas sīkas koraļļu salas, ko ieskauj barjerrifi.

Avoti: PZT

Gamboma   vietv.

1. Pilsēta Kongo Republikā, Plato departamentā, 20000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gambrīns   novec.

1. Teiksmains lejas vācu karalis, kas esot izgudrojis alus darīšanu.

Avoti: SV33

gambuha

1. Rituāla baliešu deja.

Avoti: PL

gambusia   lat.

1. Gambūzijas.

Gambusia affinis— gambūzija.

Avoti: PDE

gambūzija

1. dsk. Kalzivju klases zobkarpveidīgo kārtas zivju ģints ("Gambusia").

2. Šīs ģints suga ("Gambusia affinis"), dzīvdzemdētaja zivtiņa, ko Amerikā audzē cīņai ar malārijas odiem, kuru kāpurus tā ēd.

Avoti: EV, PDE

gāmeklis   apv.

1. Cilvēks, kas daudz, negausīgi ēd; arī alkatīgs, negausīgs cilvēks; gāma.

Avoti: ViV

gamelāns   mūz.

1. Indonēzijā - nacionālās mūzikas orķestris, kurā ir gk. sitamie instrumenti.

Avoti: SV99

gamēlions   novec.

1. Atiskā kalendāra septītais mēnesis (janvāra otrā puse un februāra sākums), kad visvairāk slēdza laulības.

Avoti: KV

gamergi

1. Mandari grupas cilts Kamerūnas ziemeļos un Nigērijas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas, reliģija - gk. islāms.

Avoti: PZT

gāmēt   apv.

1. Kāmēt.

Avoti: ME

gamet-   med.

1. Salikteņos norāda uz gametu.

Avoti: MSV

gameta   -as, s.; biol.

1. Dzimumšūna.

Avoti: LLVV

gametangijs

1. Sēņu un aļģu dzimumorgāns, kurā veidojas dzimumšūnas.

2. Daudzkodolu šūnas, kuru saturs saplūst kopā dažu sēņu un aļģu dzimumprocesā.

Avoti: SV69

gametangiogāmija

1. Sēņu dzimumprocess, kura laikā saplūst divi gametās nediferencēti daudzšūnu gametangiji.

Avoti: LD

gameto-   med.

1. Salikteņos norāda uz gametu.

Avoti: MSV

gametocidāls   med.

1. Tāds, kas spēj iznīcināt gametas vai gametocītus.

Avoti: MSV

gametocīds   med.

1. Līdzeklis, kas iznīcina gametas.

Avoti: TM

gametocitēmija   med.

1. Malārijas gametocīti eritrocītos.

Avoti: TM

gametocīts   med.

1. Nenobriedusi gameta.

2. Malārijas parazīta dzimumšūna slimnieka asinīs, kura malārijas oda organismā veido gametas.

Avoti: TM

gametofīts   biol.

1. Augu dzimumpaaudze, kas producē dzimumšūnas - gametas.

Avoti: ZTV

gametofora   biol.

1. Dažu augu (piem., sūnu) daļas, kur veidojas gametangiji.

Avoti: SV99

gametofors

1. Sūnas ķermeņa daļa ar dzimumorgāniem.

Avoti: LD

gametogonija   med.

1. Dzimumvairošanās process.

2. Malārijas parazīta vīrišķo un sievišķo gamretocītu attīstības fāze slimnieka asinīs.

Avoti: TM

gametogonijs   biol.

1. Auga dzimumorgāns, kurā veidojas dzimumšūnas - gametas.

Avoti: ZTV

gametoģenēze   biol.

1. Gametu - dzimumšūnu - veidošanās un attīstības process.

Avoti: ZTV

gametoīds   med.

1. Līdzīgs gametām.

Avoti: TM

gametokinētisks   med.

1. Tāds, kas sekmē gametu veidošanos.

Avoti: TM

gametopātija   med.

1. Gametu attīstības vai nobriešanas primārs traucējums, kas radies hromosomu anomāliju dēļ; iedzimta slimība, radusies kā šī traucējuma sekas.

Avoti: TM

gametotrops   med.

1. Tāds, kam piemīt afinitāte uz gametām.

Avoti: TM

-gāmija   salikteņu daļa

1. Laulība (piem., monogāmija - vienlaulība).

Avoti: SV99

gamin   novec.

1. Amatnieku māceklis; ielas puika; zēns.

Avoti: KV

gamiza   žarg.

1. Ūdens, kurā iejaukta eļļas krāsa un izšķīdis tajā esošais spirts.

Avoti: KZ

gamla   novec., zviedr.

1. Vecs; sastopams vietu vārdos.

Avoti: KV

gamma   -as, s.

1. mūz. Noteiktā intervālu secībā sakārtota pakāpeniska skaņu rinda oktāvas apjomā.

2. Visas iespējamās skaņas vai daļa no tām.

3. Savstarpēji saistītu, harmonisku krāsu toņu kopums.

4. Savstarpēji saistītu priekšmetu, parādību virkne, kopums.

Avoti: LLVV

gamma   -as, s.

1. Grieķu alfabēta trešais burts.

Gamma globulīns— asins plazmas globulīna frakcija, kam ir pretvielu funkcija; gammaglobulīns.

Gamma aminosvietskābe— bioloģiski aktīva viela, kavētājmediators, kas aizkavē impulsu pārvadi nervu šķiedu un šūnu kontakta vietās.

Gamma starojums— īsviļņu elektromagnētiskais starojums, kura viļņu garums ir mazāks nekā 0,01 nm.

Gamma defektoskopija— metode, ar ko metālu izstrādājumos var atklāt dažādus defektus, tiem cauri laižot gamma starojumu, kas defekta vietā absorbējas vājāk.

Gamma defektoskops— aparāts gamma defektoskopijas veikšanai.

Gamma kvants— fotons, kura enerģija ir lielāka par 100 KeV.

Gamma spektrometrs— iekārta gamma starojuma spektra pētīšanai.

Gamma spektroskopija— kodolspektroskopijas veids, kurā pētī atomu kodolu gamma starojumu.

Gamma starojums— elektromagnētiskais starojums ar mazu viļņu garumu (10^-8 cm jeb 0,1 nm un mazāk), kas rodas atomu kodolu radioaktīvajā sabrukšanā, ātrajiem elektroniem bremzējoties vielā, elektrona un pozitrona pāra anihilācijā, kā arī dažu elementārdaļiņu pārvēršanās procesos.

Avoti: LLVV, VE, MfV

gamma   -as, s.

1. Grama miljonā daļa; mikrograms.

Avoti: LLVV

gammacisms   med.

1. Rīkles skaņu (k un g) neskaidra izruna.

Avoti: TM

gammaglobulīns   -a, v.; parasti vsk.; biol.

1. Asins plazmas globulīna frakcija, kam ir pretvielu funkcija; gamma globulīns.

Avoti: LLVV

gammagramma   fiz.

1. Priekšmeta attēls uz fotoplates, kas iegūts, caurstarojot pētāmo priekšmetu ar gamma stariem.

Avoti: MfV

gammarus   lat.

1. Sānpeldvēžu kārtas ģints.

Gammarus lacustris— šīs ģints suga.

Gammarus pulex— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gamma-tokoferols

1. Pārtikas piedeva E308, antioksidants, sintētisks, var būt ģenētiski modificēts, E vitamīns, piemīt cilvēka organisma aizsargfunkcija.

Avoti: Zkp

gamme   fr.

1. Gamma.

Avoti: KV

Gammelerīe   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1330 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gammertingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gammertingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gammopātija   med.

1. Traucēta vai nomākta imūnglobulīnu sintēze.

Avoti: MSV

gamo-   med.

1. Salikteņos norāda uz seksuālu savienošanos.

Avoti: MSV

gamobijs   med.

1. Dzimumpaaudze paaudžu mijā.

Avoti: TM

gamofāgija   med.

1. Vīrišķā un sievišķā elementa izzušana vienšūnas organismu savienošanās aktā.

Avoti: TM

gamofobija   med.

1. Slimīgas bailes no precībām.

Avoti: TM

gamoģenēze   med.

1. Dzimumvairošanās, vairošanās apaugļošanās ceļā.

Avoti: TM

gamomānija

1. Neatvairāma tieksme stāties jaunā un atkal jaunā laulībā.

Avoti: MV

gamomorfisms   med.

1. Dzimuma briedums; pubertāte.

Avoti: TM

Gamprina   vietv.

1. Pilsēta Lihtenšteinā ("Gamprin"), 1600 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

gamrija   apv.

1. Rīma, āmrija, cilvēks vai dzīvnieks, kas kāri aprij savu ēdienu.

Avoti: ME

gāmrija   apv.

1. Rīma, āmrija, cilvēks vai dzīvnieks, kas kāri aprij savu ēdienu.

Avoti: ME

gāmrīļa   apv.

1. Rīma, āmrija, cilvēks vai dzīvnieks, kas kāri aprij savu ēdienu.

Avoti: ME

gamris   apv.

1. Izbadējies cilvēks, kas kāri ēd.

Avoti: KV

gams   apv.; hip.

1. Gums.

Avoti: ME

gāmurenis   novec.

1. Guturāls līdzskanis.

Avoti: Ztv1

gamuris   apv.

1. Gāmurs.

Avoti: KiV

gāmuris   apv.

1. Gāmurs.

Avoti: EH

gāmurs   -a, v.

1. Balsene, ādamābols.

2. apv. Elpvads, traheja.

3. apv. Kākslis.

Avoti: LLVV, ME

gan   saiklis.

1. vienojuma saiklis, parasti atkārtojumā. Saista vienlīdzīgus teikuma locekļus.

2. pretstatījuma saikļa sastāvdaļa. Savienojumā "bet gan" izceļ pretstatu starp nosauktajām parādībām.

3. pieļāvuma saikļa sastāvdaļa. Savienojumos "lai gan", "kaut gan" saista virsteikumu ar palīgteikumu un norāda uz pieļāvuma attieksmi starp tiem.

4. pieļāvuma saiklis; reti. Saista virsteikumu ar palīgteikumu un norāda uz pieļāvuma attieksmi starp tiem; lai gan, kaut gan.

Avoti: LLVV, T

gan   part.

1. Lieto, lai pastiprinātu vārda nozīmi; lieto, lai piešķirtu izteikumam lielāku emocionalitāti.

2. Lieto, lai pastiprinātu vārda nozīmi un piešķirtu izteikumam pieļāvuma vai arī pretstatījuma un pieļāvuma nokrāsu.

Avoti: LLVV

gan   apst.; novec.

1. Gana.

Avoti: LLVV

gana   apst.

1. Diezgan, pietiekami.

Avoti: LLVV

Gana   vietv.

1. Ganas Republika - valsts Rietumāfrikā (angļu val. "Ghana"), platība - 238533 kvadrātkilometri, ~24 mlj iedzīvotāju, galvaspilsēta - Akra, administratīvais iedalījums - 10 reģionu, robežojas ar Kotdivuāru, Burkinafaso un Togo, apskalo Gvinejas līcis.

Avoti: PuA, LģE

ganab   apv.

1. Diezgan, pietiekami, gana.

Avoti: ME

ganāmpulks   -a, v.

1. Lauksaimniecības dzīvnieku bars, kas ganās (kādā vietā).

2. Lauksaimniecības dzīvnieku kopums (piemēram, kādā saimniecībā).

Ganāmpulka atražošana— lopu skaita un sastāva pastāvīga atjaunošana.

Avoti: LLVV

ganāms   apv.

1. Tāds, kas ir paredzēts ganīšanai (par lauku, platību).

Avoti: KiV

ganapatja   mit.

1. Hinduistu dieva Šivas debesu pasaule vai ekstātiska svētlaime, kādā dzīvo tās iemītnieki.

Avoti: MrJ

ganaši   lopk.

1. Zirga apakšžokļa stūri.

Avoti: ZTV

ganbērns   apv.

1. Bērns, pusaudzis, kas gana lauksaimniecības dzīvniekus.

Avoti: ViV

ganceļš   -a, v.; reti.

1. Ganu ceļš.

Avoti: LLVV

Gančauski   vietv.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Gančevski" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gančevski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LC

gančevskieši

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Gančevski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ganda   novec.

1. Miroņu velve zem baznīcas.

Avoti: KV

ganda   apv.; hip.

1. Samaitātība, izvirtība.

Avoti: ME

gandare   s., rel.

1. Grēku izpirkšana.

Avoti: MLVV

gandarījums   -a, v.; parasti vsk.

1. Emocionāls stāvoklis, jūtas, ko izraisa, piemēram, labi paveikts darbs, kā iecerēta īstenošanās.

2. Atzinība (par paveikto).

3. Paveikta darbībā, rezultāts --> gandarīt (2).

Avoti: LLVV

gandarīt   -u, -i, -a, arī -īju, -ī, -ī, pag. -īju; pārn.

1. Izraisot pozitīvas jūtas (piemēram, par labi paveiktu darbu, kā iecerēta īstenošanu), apmierināt (kādu).

2. Atdarīt, parasti ar ļaunu (piemēram, nodarītu pārestību).

Avoti: LLVV

gandāt   apv.; hip.

1. Saraut lielu daudzumu.

Avoti: ME

gandāt   apv.; hip.

1. Godāt.

Avoti: ME

Gandeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kaplavas pagastā.

Avoti: LC

gandēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Nelabvēlīgi ietekmēt, arī bojāt.

2. apv. Baidīt, baidīties.

3. apv. Sist, mocīt.

Avoti: LLVV, NeV

gandēt   apv.

1. Mēslot, ķēpāt.

Avoti: EH

gandēties   apv.

1. Bojāties.

2. Baidīties.

Avoti: NeV

gandharvas   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - pusdievi, sākotnēji saistīti ar saules gaismu, vēlāk tos uzskatīja par cilvēkiem naidīgiem, ļaunumu nesošiem gaisa, mežu un ūdeņu gariem.

Avoti: Mit

gandharvi

1. Indiešu mitoloģijā - pusdievi, kas mājo gaisā un ūdeņos; indiešu klasiskajā mitoloģijā - tie ir debesu spēlmaņi un dziedoņi, apsaru pavadoņi.

Avoti: SV08

gandi

1. Bagandi, tauta Ugandā, Tanzānijā, val. (luganda) pieder pie Nigeras-Kongo valodām, ticīgie - kristieši.

Avoti: EV

gandināt   apv.

1. Mocīt, vārdzināt.

2. Baidīt.

Avoti: ME, NeV

Gandisišaņs   vietv.

1. Kalnu sistēma (angļu val. "Gangdisishan") Centrālajā Āzijā, Tibetas kalnienes dienvidos, Ķīnā, no Himalajiem to atdala Cangpo (Bramaputras) un Indas upes ielejas, garums - ~1600 km, platums - līdz 300 km, augstums - līdz 7315 m, nelieli ladāji; Transhimalaji.

Avoti: LģE

gandisms

1. Sociāli politiska un reliģiski filozofiska doktrīna, kas māca, ka nacionālā neatkarība sasniedzama mierīgā ceļā, iesaistot plašas tautas masas un apelējot pie tās reliģiskajām jūtām.

Avoti: EV

Gandiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

Gandja   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Gandia"), Valensijas apgabala Valensijas provincē, 76500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

gandra   apv.

1. Gandrene.

Avoti: Sin

Gandra   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Gandra"), Portu apgabalā, 7000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

gandrene   -es, s.

1. dsk.; bot. Divdīgļlapju klases ziedaugu dzimta ("Geraniaceae"), kurā ietilpst daudzgadīgi vai viengadīgi lakstaugi, 11 ģ., ~800 s., Latvijā konstatētas 2 ģ.

2. Šīs dzimtas ģints ("Geranium"), viengadīgs vai daudzgadīgs lakstaugs, retāk krūms ar spirāliski sakārtotām vai pretējām, parasti starainām, lapām, parasti sarkanīgiem vai violetiem ziediem, ~400 s., Latvijā konstatētas 14 s.

Apaļlapainā gandrene— gandreņu suga ("Geranium rotundifolium").

Asinssārtā gandrene— gandreņu suga ("Geranium sanguineum").

Baložu gandrene— gandreņu suga ("Geranium columbium").

Bohēmijas gandrene— gandreņu suga ("Geranium bohemicum").

Bumbuļu gandrene— gandreņu suga ("Geranium tuberosum").

Dalmācijas gandrene— gandreņu suga ("Geranium dalmaticum").

Endresa gandrene— gandreņu suga ("Geranium endresii").

Klārka gandrene— gandreņu suga ("Geranium clarkii").

Lieliskā gandrene— gandreņu suga ("Geranium magnificum").

Lielsakņu gandrene— gandreņu suga ("Geranium machorrhizum").

Malvziedu gandrene— gandreņu suga ("Geranium malviflorum").

Mezglainā gandrene— gandreņu suga ("Geranium nodosum").

Meža gandrene— gandreņu suga ("Geranium sylvaticum").

Mīkstā gandrene— gandreņu suga ("Geranium molle").

Plašā gandrene— gandreņu suga ("Geranium divaricatum").

Pelēkā gandrene— gandreņu suga ("Geranium cinereum").

Pireneju gandrene— gandreņu suga ("Geranium pyrenaicum").

Platvainaglapu gandrene— gandreņu suga ("Geranium platypetallum").

Pļavu gandrene— gandreņu suga ("Geranium pratense").

Purva gandrene— gandreņu suga ("Geranium palustre").

Renāra gandrene— gandreņu suga ("Geranium renardii").

Roberta gandrene— gandreņu suga ("Geranium robertianum").

Sarkanbrūnā gandrene— gandreņu suga ("Geranium phaeum").

Sibīrijas gandrene— gandreņu suga ("Geranium sibiricum").

Sīkā gandrene— gandreņu suga ("Geranium pusillum").

Šķeltā gandrene— gandreņu suga ("Geranium dissectum").

Avoti: LLVV, Aug2, DaE

gandris   apv.

1. Stārķa nosaukums dažos novados (leišmalē).

Avoti: KV

gandrīz   apst.

1. Tikpat kā.

Avoti: LLVV

gandrīzperiodisks

1. Tikpat kā periodisks; aptuveni periodisks.

Avoti: T

gandrīž   apv.

1. Gandrīz.

Avoti: KiV

gandrknābis   apv.

1. Gandrene ("Geranium").

2. Roberta gandrene ("Geranium robertianum").

Avoti: Aug2

gandrs   -a, v.

1. Melnais stārķis - stārķu dzimtas suga, liels putns ar garām kājām, garu kaklu un knābi, Latvijā ligzdo līdz 1000, iespējams, pat vairāk pāru, kas ziemo Āfrikā.

Avoti: LLVV, LD

Gandrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 1550 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gandži   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Gangi"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 7000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gandžova   vietv.; novec.

1. Gaņdžou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

gandžubas   barb.

1. Marihuāna, hašišs.

Avoti: KZ

gane   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Gans.

2. Līgavas pūra vedēju dalībniece.

Avoti: EH

ganefs   novec.

1. Zaglis, blēdis.

Avoti: KV

ganekla   apv.

1. Ganības.

Avoti: EH

ganekle   apv.

1. Gana rīkste.

Avoti: EH

ganekles   apv.

1. Ganības.

2. Ganāmpulks.

Avoti: ME

ganeklis   apv.

1. Ganāmpulks.

2. Ganība.

3. Gana rīkste.

Avoti: KV

ganēklis   apv.

1. Ganība.

Avoti: EH

gāneklis   apv.

1. Cilvēks, kas lamājas un lādas.

2. Netīrumi, dubļi, mēsli.

3. Briesmonis, kauna traips, dīkdienis, slaists.

Avoti: KV, ME

gānēklis   apv.

1. Kāds, kas lamājas un lādas.

2. Briesmonis, kauna traips, dīkdienis, slaists.

3. Netīrumi, dubļi, mēsli.

Avoti: ME

ganekļi   apv.

1. Ganības.

Avoti: ViV

ganelis   apv.

1. Dem. --> gans.

Avoti: ME

ganene   apv.

1. Gane.

Avoti: ViV

ganenīca   apv.

1. Gana rīkste.

Avoti: KV

ganēns   apv.

1. Dem. --> gans.

Avoti: EH

ganerēt   apv.

1. Rotāt (ēdienus); garnēt.

Avoti: ViV

Ganeša   mit.

1. Hindu mitoloģijā - gudrības dievs, ko hinduisti pielūdza pirms jebkura svarīga darba sākšanas; attēlots kā mazs, resns vīrs ar ziloņa galvu.

Avoti: LEV

Ganešs   mit.

1. Indiešu mitoloģijā - vadonis zemākām dievībām, kas pavada Šivu.

Avoti: MitJ

ganga   apv.

1. Muļķīgs pļāpa.

2. Bezjēdzīgi sīkumi.

Avoti: ME

ganga   apv.

1. Plosts.

Avoti: ME

Ganga

1. vietv. Upe Indijā un Bangladešā (sanskritā "Ganga"), garums - 2700 km, sākas Himalajos >4500 m vjl., no satekupēm Bagirati un Alaknandas, ietek Bengālijas līcī, 500 km no ietekas kopā ar Bramaputru veido vienu no lielākajām deltām pasaulē (~100000 kvadrātkilometru), lejtecē plūdmaiņu ietekme līdz 300 km (3-5,5 m).

2. mit. Dieviete, kas personificē Gangas upi, kuras ūdeņi ir svēti visiem hinduistiem; tiek uzskatīts, ka tā izplūst no Višnu kājas pirksta; svētceļnieki te nomazgā no sevis visu ļaunumu, un upes ūdeņos tiek iemesti mirušo pelni.

Avoti: PmV, R1

gangaņģis   apv.

1. Lauksaimniecības dzīvnieku ganīšana; gana darbs; ganu gaitas.

Avoti: ViV

gangaru   novec.

1. Ķengurs.

Avoti: LME

gangastis   apv.

1. Tāds, kas nekad nav pieēdināms.

Avoti: KV

gangatis   apv.

1. Negausis.

Avoti: Sin

gangli-   med.

1. Salikteņos norāda uz mezglu, mezglveida struktūru.

Avoti: MSV

ganglija   novec.

1. Nervu mezgls.

Avoti: LME

ganglijas   novec.

1. No nervu šūnām (ganglijšūnām) sastāvoši nervu mezgli kniepadatas galvas līdz lēcas lielumā.

Avoti: KV

ganglijektomija   med.

1. Ganglija izgriešana.

Avoti: MSV

ganglijs   -a, v.; anat.

1. Nervu šūnu, šķiedru un tām apkārt esošo audu sakopojums.

2. Neliela, recekļaina, no locītavas somiņas un no muskuļu cīpslu maksts izaugusi cista.

Avoti: LLVV

ganglijšūnas   novec.

1. Nervaudu šūnas ganglijās, galvas un muguras smadzenēs un dažkārt arī nervu pavedienos.

Avoti: KV

ganglio-   med.

1. Salikteņos norāda uz mezglu, mezglveida struktūru.

Avoti: MSV

ganglioblasts   med.

1. Embrionāla nervu ganglijšūna.

Avoti: TM

ganglioblokatori

1. Vielas, kas bloķē holinoreceptorus veģetatīvās nervu sistēmas ganglijos, pārtraucot tajos impulsu pārvadi.

Avoti: LPE

ganglioblokators   med.

1. Gangliju bloķētājs līdzeklis, kas kavē nervu impulsu vadīšanu veģetatīvajos ganglijos.

Avoti: MSV

gangliocitoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no ganglijšūnām.

Avoti: TM

gangliocīts   med.

1. Ganglijšūna.

Avoti: TM

ganglioforms   med.

1. Mezglveida.

Avoti: TM

ganglioglioma   med.

1. Glioma, kurā ir daudz ganglijšūnu.

Avoti: TM

ganglioglioneiroma   med.

1. Nervu audzējs, kurā ir ganglijšūnas, neiroglijas šūnas un nervu šķiedras.

Avoti: TM

gangliolītisks

1. Tāds, kas iedarbojas uz impulsu pārvadi veģetatīvās nervu sistēmas nervu mezglos.

Gangliotiskie līdzekļi— vielas, kas bloķē veģetatīvo nervu ganglijus.

Avoti: VE

ganglioma   med.

1. Ganglija audzējs.

2. Limfmezgla audzējs.

Avoti: TM

ganglioneiroblastoma   med.

1. Audzējs, kas satur ganglioneiromas un neiroblastomas elementus un simpātiskajos mezglos izveidojušos mazdiferencētu neiroblastu veidojumu.

Avoti: MSV

ganglioneiroma   med.

1. Audzējs, kas izveidojies no simpātisko nervu mezgliem.

Avoti: TM

ganglionīts

1. Ganglija (nervu mezgla) iekaisums.

Avoti: LPE

ganglionostomija   med.

1. Atveres izveidošana cīpslas ganglija apvalkā.

Avoti: TM

ganglioplēģija   med.

1. Simpātisko impulsu vadīšanas pārtraukšana vai vājināšana veģetatīvās nervu sistēmas ganglijos ar noteiktiem medikamentiem.

Avoti: TM

gangliosimpātektomija   med.

1. Simpātiskā mezgla izgriešana.

Avoti: MSV

gangliozīdi

1. Salikti lipīdi; atrasti neironu apvalka membrānā un liesā.

Avoti: LPE

gangliozs   med.

1. Tāds, kam daudz mezglu.

Avoti: TM

Gangotri   vietv.

1. Gangotri šļūdonis - lielākais šļūdonis Himalajos, Indijā, (angļu val. "Gangotri"), atrodas Himalaju ziemeļrietumu daļā Zaskara grēdas dienvidu nogāzē, garums - 32 km, platība - 300 kvadrātkilometru, noslīd līdz 3800 m vjl.

2. Gangas pieteka, kas iztek no šī šļūdoņa.

Avoti: LģE

gangraina   novec.

1. Audu atpūšana dzīvā organismā; gangrēna.

Avoti: SV33

gangrēna   -as, s.; med.

1. Ķermeņa daļas, orgāna vai audu atmiršana, kam cēlonis ir traucējumi to asinsapgādē.

Gāzes gangrēna— ievainojumu komplikācija, ko izraisa īpaši mikrobi un kas saistīta ar organisma saindēšanos.

Avoti: LLVV

gangrenoze   med.

1. Gangrēnas attīstība.

Avoti: MSV

gangrenozs   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Saistīts ar gangrēnu, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

Gangtoka   vietv.

1. Gāntoka - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

gangsteris   -ra, v.

1. Noziedznieks, kas piedalās bandā, kura nodarbojas ar izspiešanu, šantāžu, slepkavošanu, cilvēku nolaupīšanu utt.

Avoti: LLVV

gangsterisms

1. Organizēta noziedzība, it sevišķi Amerikas Savienotajās Valstīs pēc Konstitūcijas 18. labojuma pieņemšanas (1919), kas iedibināja prohibīciju jeb "sauso likumu" - aizliegumu ražot un tirgot alkoholiskos dzērienus.

Avoti: IdV

gangsters   novec.

1. Gangsteris.

Avoti: Ang

gangveja   novec.

1. Kāpnes, kas savieno kuģa klāju ar piestātni.

Avoti: Ang

gani   apv.

1. Gana darbs; ganīšana; ganu gaitas; ganīšanas vieta.

Avoti: ViV, LV93

gani

1. Cilšu grupa Indonēzijā, Halmaheras salas dienvidu daļā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms (sunnisms), saglabājušies tradicionālie ģints ticējumi.

Avoti: PZT

ganība   -as, s.; apv.

1. vsk. Ganības.

2. Ganāmpulks.

Avoti: LLVV, KiV, ME

gānība   apv.; hip.

1. Netīrība, apgānījums.

Avoti: ME

Ganības   vēst.

1. Rīgas pilsētas rajons starp Bukultu, Eksporta, Hanzas, Vesetas un Duntes ielām.

Avoti: LE

ganības   -u, s.

1. Ar daudzgadīgām zālēm apaudzis zemes gabals, ko izmanto lauksaimniecības dzīvnieku ganīšanai.

Bišu ganības— vieta, kur bites iegūst barību no augiem.

2. Augu barības iegūšanas vieta (savvaļas dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

ganībasmala   apv.

1. Vieta, apkārtne ganību malā.

Avoti: ĒiV

ganībērce   -es, s.; biol.

1. dsk. Ērču kārtas ģints ("Ixodes"), parazīti, kas piesūcas cilvēkam un dzīvniekiem; pie galvas esošais snuķis ieurbjas ādā, un ērce piesūcas ar asinīm, līdz sasniedz zirņa lielumu; var pārnēsāt daudzas slimības; Latvijā konstatētas 6 sugas, bet biežāk sastopamas 2 sugas.

Suņu ērce— ērču suga ("Ixodes ricinus").

Taigas ērce— ērču suga ("Ixodes persulcatus").

Avoti: LEV, LE1

ganībs   apv.

1. Liels daudzums; pulks; bars.

Avoti: ViV

Ganību   vietv.

1. Ganību grēda - viena no Lielā Kaukāza priekškalnes kuestu grēdām uz ziemeļiem no Klinšu grādas, Rietumkaukāzā un Centrālajā Kaukāzā, Krievijas Krasnodaras un Stavropoles novados un Kabardas-Balkārijas Republikā, garums - ~400 km, augstums - līdz 1541 m.

Avoti: PZT

ganiene   apv.

1. Gane.

2. Ganības.

Avoti: EH

ganiens   apv.

1. Ganījiens.

Avoti: EH

gāniens   apv.

1. Vienreizēja darbība --> izlamāt, noķengāt.

Avoti: EH

ganierēt   apv.

1. Garnēt.

2. Rotāt (tērpu).

Avoti: ĒiV

ganieši   -u, v.

1. Ganas Republikas iedzīvotāji.

Avoti: PnR

ganīgs   apv.

1. Tāds, kas labi gana.

Avoti: EH

ganījiens   apv.

1. Vienreizējs ganījums.

Rīta ganījiens— ganu gaitas rīta cēlienā līdz pusdienlaikam.

Vakara ganījiens— ganu gaitas pēcpusdienā.

Avoti: ME

ganījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ganīt.

Avoti: LLVV

ganīkla   -as, s.; apv.

1. Ganības (1).

2. Ganāmpulks (1).

Avoti: LLVV

ganīkle   apv.

1. Ganības (1).

2. Ganāmpulks (1).

Avoti: ME

ganīklis   apv.

1. Ganības (1).

2. Ganāmpulks (1).

Avoti: ME

gāniklis   apv.

1. Kāds, kas lamājas un lādas.

2. Briesmonis, kauna traips, dīkdienis, slaists.

3. Netīrumi, dubļi, mēsli.

Avoti: ME

gānīklis

1. Cilvēks, kas lamājas un lādas; gāneklis.

Avoti: JkV

ganiķis   apv.

1. Gans.

Avoti: ME

gāniķis   apv.

1. Gāneklis (1).

Avoti: EH

Ganimēds

1. mit. Sengrieķu mitoloģijā - skaists jauneklis, ko Zevs liek ērglim uznest Olimpā un padara par dzērienu pasniedzēju.

2. astr. Jupitera pavadonis ("Ganymede"), vidējais attālums no planētas - 1070400 km, izmēri - 5262 km.

3. astr. Viena no mazajām planētām (asteroīdiem), diametrs - ~32 km, regulāri šķērso Marsa orbītu.

Avoti: SV99, ZvD-203-24, Wi

ganinieks   apv.

1. Gans.

Avoti: EH

ganiņi

1. Tautas masu nemieru dalībnieki Francijā un Nīderlandē 13.-14. gs.

Avoti: LPE

ganiņš

1. Dem. --> gans.

ganiomorfisms   med.

1. Dzimumbriedums; pubertāte.

Avoti: MSV

ganīšana

1. Lauksaimniecības dzīvnieku ēdināšana dabiskās vai kultivētās ganībās, arī citās platībās, kur tie plūc zāli.

Avoti: LPE

ganīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Uzraudzīt (lauksaimniecības dzīvniekus) ganībās; panākt, ka (lauksaimniecības dzīvnieki) ganās.

2. apv. Dzenāt, trenkāt.

3. apv. Meklēt, saukt.

4. žarg. Dot (ko pieprasītu, parasti naudu).

Ganīt rokā— meklēt, arī atgādināt, lai atdod (ko aizdotu, iedotu).

Avoti: LLVV, ViV, SLG

gānīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Lamāt.

Avoti: LLVV

ganītājs   apv.

1. Gans.

Avoti: KiV

ganīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Meklēt un ēst augu barību (par lauksaimniecības dzīvniekiem).

2. žarg. Klīst, klaiņot; apgrozīties; vazāties.

Avoti: LLVV, Žrg

gānīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Lamāties.

2. novec. Aptraipīties.

Avoti: LLVV

ganitūra   apv.

1. Garnējums.

Avoti: ĒiV

Ganjī   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Gagny"), Ildefransas reģiona Sēnas-Sendenī departamentā, 39000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

ganka   apv.

1. Kapliča baznīcas pagrabā.

2. Ieeja dzīvojamā ēkā caur kādu piebūvi, kura noder saimniecības vajadzībām.

3. Lievenis.

Avoti: ME, MiV

gankas   apv., dsk.

1. Lievenis; veranda.

2. Kāpnes pie ārdurvīm.

Avoti: KiV

gankiņa   apv.

1. Ganka (2).

Avoti: EH

gankstīties   apv.

1. Guļot uz sola, karināt galvu un kājas uz leju, kā to dara bērni.

Avoti: KV

gankulīte   apv.

1. Parastais plikstiņš ("Capsella bursa-pastoris").

Avoti: LLx

gankulītes   apv.

1. Parastais plikstiņš ("Capsella bursa-pastoris").

Avoti: Aug2

ganmeita   apv.

1. Ganumeita.

Avoti: ME

ganoderma   lat.

1. Plakanpiepju dzimtas ģints.

Ganoderma applanta— parastā plakanpiepe.

Ganoderma lucidum— lakas plakanpiepe.

Ganoderma resinaceum— plakanpiepju suga, kas Latvijā sastopama reti uz dzīvu koku stumbriem; tai bojājot koksni, kokā veidojas dobums.

Avoti: LD

ganodermataceae   lat.

1. Plakanpiepju dzimta.

Avoti: LD

ganoīda   apv.

1. Ganoīdu zivis - zivis, kam ir ganoīdzvīņas - lielas rombiskas vai dakstiņveidīgas zvīņas ar virsējo daļu no īpašas zalgojošas vielas un apakšējo no kaula.

Avoti: KV

ganoīdzvīņas   apv.

1. Lielas rombiskas vai dakstiņveidīgas zvīņas ar virsējo daļu no īpašas zalgojošas vielas un apakšējo no kaula.

Avoti: KV

ganokle   apv.

1. Galotne (1).

Avoti: EH

gans   -a, v.

1. Cilvēks, kas gana lauksaimniecības dzīvniekus.

Elektriskais gans— ganību žogs, pa kuru plūst elektriskā strāva.

Ganu rags (arī taure)— sens latviešu tautas pūšamais mūzikas instruments.

2. tikai dsk. Gana darbs, ganīšana; arī ganības (1).

Ganu ceļš— ceļš, pa kuru lopus dzen uz ganībām.

Ganu suns— suns, kas apmācīts ganīšanai.

Ganu diena— diena, kad (kādam) jāiet ganīt.

Ganu zēns novec.— gans (parasti pusaudzis); ganuzēns.

Ganu meita novec.— meita (parasti pusaudze); ganumeita.

3. apv. Līgavas pūra vedējs.

Avoti: LLVV, EH

gant   apv.

1. Bojāt.

2. Baidīt; gandēt.

Avoti: NeV

Ganta   vietv.

1. Pilsēta Libērijā ("Ganta"), 41100 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PuA

ganterija   novec.

1. Cimdu veikals vai darbnīca.

Avoti: KV

gantēt   apv.

1. Labi uzvesties, aplidot, pievērst uzmanību.

Avoti: NeV

gantēties   apv.

1. Labi uzvesties, aplidot, pievērst uzmanību.

Avoti: NeV

gantīgs   apv.

1. Kārtīgs, tikumīgs, sabiedrības acīs pieņemams (parasti par cilvēku, bet arī plašākā nozīmē), labs.

Avoti: NeV

Gantija

1. Megalītisku tempļu komplekss Maltas arhipelāgā Gozo salā.

Avoti: MkV

Gāntoka   vietv.

1. Pilsēta Indijas ziemeļaustrumos ("Gangtok"), Himalajos, netālu no Natu pārejas 1900 m vjl., Sikimas štata administratīvais centrs, 98700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

gants   apv.

1. Koks, no kā gatavo jumta lubas.

Avoti: KV

gants   apv.

1. Kārtīgs, tikumīgs, sabiedrības acīs pieņemams (parasti par cilvēku, bet arī plašākā nozīmē), labs.

Avoti: NeV

gantums   apv.

1. Kārtība, tikumiskums.

Avoti: NeV

gānu   dsk. ģen., nelok.; apv.

1. Tas, ko izmanto gānīšanai, ķengāšani.

Gānu dziesmas— apdziedāšanās dziesmas ar ķengājošu saturu.

Gānu vārdi— lamu vārdi, apsaukāšanās.

Avoti: ME

ganudiena   -as, s.

1. Diena, kad (kādam) jāiet ganīt; ganu diena.

Avoti: LLVV

Ganukrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

ganumeita   -as, s.; novec.

1. Gane (parasti pusaudze); ganu meita.

Avoti: LLVV

ganums   apv.

1. Sargāšana, ganīšana.

Avoti: EH

ganupuika   apv.

1. Gans (parasti pusaudzis).

Avoti: ĒiV

Ganusova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

ganuzēns   -a, v.; novec.

1. Gans (parasti pusaudzis); ganu zēns.

Avoti: LLVV

gaņa   apv.

1. Gane.

Avoti: ME

gāņa   apv.

1. Kaut kādas lamas un lāsti.

2. Netīrumi, dubļi, mēsli.

Avoti: ME

gaņāt   apv.

1. Šurp un turp dzenāt.

Avoti: ME

Gaņdzjana   vietv.

1. Upe Ķīnas austrumu daļā ("Gan Jiang"), Jandzi sistēmā, garums - 760 km, sākas Nanlina kalnos, ietek Pojanhu ezerā.

Avoti: PZT, LpA

Gaņdžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas dienvidaustrumu daļā ("Ganzhou"), Dzjansji provinces dienvidos, Gaņdzjanas augšteces rajonā, 494600 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PZT, Wi

gaņģains   novec.

1. Nelīdzens, ar nelieliem mezgliem, piem., dzija.

Avoti: KV

gaņģenieks   apv.

1. Kalps (laukstrādnieks), kas veic noteiktu darbu daļu vai apstrādā noteiktu zemes gabalu.

Avoti: ME

gaņģēt   apv.

1. Pelnīt.

2. Sasniegt, panākt; rūpēties.

Avoti: EH

gaņģēties   apv.

1. Iet.

2. Dedzīgi strādāt, darboties ar rokām un kājām.

Avoti: KV

gaņģīgs   novec.

1. Dedzīgs, enerģisks, krietns.

2. Labi barots.

Avoti: KV

gaņģis   -a, v.; novec.

1. Eja; gaitenis.

2. Skreja (dzirnavās).

3. apv. Dziju posms (uz velku kokiem) ar noteiktu pavedienu skaitu (pēc kura noteic auduma platumu).

4. apv. Ratiem nepieciešamo riteņu komplekts (4 riteņi); vienu ratu riteņiem nepieciešamais spieķu daudzums.

5. apv. Darbu (arī dažādu uzdevumu, pienākumu u. tml.) daudzums, kopums.

6. apv. Bieza maizes rika.

7. apv. Vaļinieks, kas dzīvo pie viena saimnieka, bet iet strādāt arī pie citiem; dzērājs, kas krogū iet no viena pie otra, dzērienus diedelēdams.

8. žarg. Zobratu pārnesums (ātrumkārbā).

Avoti: LLVV, ĒiV, VV, SiV, SLG

Gaņģupe   vietv.

1. Gaņģupīte.

Avoti: LD

Gaņģupīte   vietv.

1. Glāžupes labā krasta pieteka Alojas novada Staiceles pagastā, izteka Igaunijā, garums - 7 km.

Avoti: La1, LD

gaņilka   apv.

1. Ķemmlēde ar galiem 1(2).

Avoti: EH

gaņirka   apv.

1. Gaņilka.

Avoti: EH

gaņīt   žarg.

1. (Ātri) braukt.

2. Dabūt, sameklēt.

3. Runāt.

Avoti: JV

Gaņoa   vietv.

1. Pilsēta Kotdivuārā, Fromažē reģiona administratīvais centrs, 107100 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gaņsu   vietv.

1. Province Ķīnā ("Gansu"), Huanhes augšteces rajonā, platība 425800 kvadrātkilometru, administratīvais centrs - Laņdžou, reljefs kalnains.

Avoti: PZT

Gao   vietv.

1. Pilsēta Mali Republikā ("Gao"), Nigēras kreisajā krastā, reģiona administratīvais centrs, 52200 iedzīvotāju (2002. g.), IX-XVII gs. Songaji valsts galvaspilsēta.

Avoti: PuA, LpA, PZT

Gaobaohu   vietv.; novec.

1. Gaojouhu - ezers Ķīnas austrumu daļā.

Avoti: PZT

Gaojouhu   vietv.

1. Ezers Ķīnas austrumu daļā ("Gaoyou Hu"), Lielajā Ķīnas līdzenumā, platība - ~1200 kvadrātkilometru, sekls, pa Lielo kanālu notece uz Jandzi, izmanto apūdeņošanai.

Avoti: PZT, LpA

Gaolana   vietv.

1. Laņdžou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

gaoļans

1. Viengadīgs graudaugs (viena no sorgo sugām), kas sasniedz 4 m augstumu; izplatīts Ķīnā u. c.

Avoti: SV69

gaons   novec.

1. Augstāko jūdu akadēmiju vadītāju tituls Babilonijas pilsētās Surā un Pumbeditā; krāšņums, godība.

Avoti: KV

Gaosjuna   vietv.

1. Pilsāta Taivānas salas dienvidrietumu krastā (ķīn. val. "Gaoxiong"), Taivānas otrā lielākā pilsēta un lielākā osta, 1,5 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

gaošani

1. Cilšu grupa, Taivānas salas pirmiedzīvotāji, dzīvo gk. salas kalnainajā austrumu daļā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, ģints iekārtas paliekas, animistiski ticējumi (agrāk galvaskausu kults).

Avoti: PZT

GAP

1. ek. Plaisa; krasa biržas preces cenas pazemināšanās, kad iepriekšējās biržas dienas minimālā cena bijusi augstāka par šīs dienas maksimālo cenu, vai arī krasa preces cenas celšanās, kad iepriekšējās dienas maksimālā cena bijusi zemāka par šīs dienas minimālo cenu.

2. saīs., vēst. Galvenā aptieku pārvalde.

Avoti: i1

Gapa   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Gap"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Augšalpu departamentā, 39700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

gapele   apv.

1. Dakšiņa, dakša.

Avoti: KiV, VV

gapeļs   apv.

1. Dakšiņa.

Avoti: TiA

gaponiāde

1. Carisma pasākumi valdības kontrolētu legālu strādnieku organizāciju radīšanai Krievijā 20. gs. sākumā.

Avoti: EV

gaptas   apv., dsk.

1. Rokdarbu, apģērba rotājums, kas veidots, izdurot mazus caurumiņus audumā un tos apšujot.

Avoti: KiV

gaptavāt   apv.

1. Veidot gaptas.

Avoti: KiV

gar   priev. ar akuz.

1. Norāda, ka kas atrodas līdztekus kam.

2. Norāda, ka kas virzās līdztekus kam.

3. Norāda, uz ko tiek vērsta darbība.

// parasti retoriskajos jautājumos un nolieguma teikumos. Norāda, ka ir aktīva attieksme (pret ko); par.

Avoti: LLVV

gar.   saīs.

1. Garākais; garums.

Avoti: i1

garā   apv.

1. Garām.

Avoti: ME

Gāra   vietv.

1. Upe Francijā ("Gard"), Ronas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

garabērns   -a, v.; poēt.

1. Cilvēka radošā darba rezultāts (piemēram, mākslas darbs, zinātnisks atklājums).

Avoti: LLVV

Garačuhura   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, 72900 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

garadāvanas   dsk., s., poēt.

1. Cilvēka intelektuālā apdāvinātība, intelektuālās spējas.

Avoti: MLVV

garadiena   apv.

1. Garā diena.

Avoti: EH

garādiena   apv.

1. Gauss, tūļīgs cilvēks.

Avoti: ViV

Garadoks   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Gorodoka" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

garadskais   apv.

1. Pilsētnieks.

2. Tāds, kas ir gatavots pilsētā.

Avoti: KiV

garagaisma   s., poēt.

1. Izglītība, zināšanas.

Avoti: MLVV

garage   angļu val.

1. Garāžroks - samērā vienkārša, pankrokam tuva mūzika, arī klubos spēlētā deju mūzika (nosaukums pēc populārā Ņujorkas kluba "Paradise Garage"), kas ir tuva "hause" mūzikai; "garage rock".

Avoti: PL

garai   apv.

1. Gari.

2. Ilgi.

Avoti: KiV

garaimi   apv.

1. Pie kulšanas pirmie salmi, kurus noņem no klājiena bez smalkumiem - tīrus.

Avoti: ME

garainis   apv.

1. Pastāvīgi slikti smakojoša mute.

Avoti: EH

garainis   apv.

1. Čūska.

Avoti: EH

garains   apv.

1. Garens.

Avoti: ME

garaiņas   apv.

1. Garaiņi (1).

Avoti: EH

garaiņi   -u, v.

1. tikai dsk. Tvaiks, kas rodas, iztvaikojot karstam šķidrumam.

2. apv. Gari, spoki, rēgi.

Avoti: LLVV, ME

garaiņot   apv.

1. Kūpēt, izgarot.

Avoti: EH

garais

1. apv. Čūska (tabu vārds).

2. žarg. Vieninieks (atzīme skolā).

Avoti: KnG, SLG, Sin

Garais   vietv.

1. Garais ezers - atrodas Augšzemes augstienes Sēlijas pauguraines dienvidu daļā uz Latvijas un Lietuvas robežas (ziemeļu daļa ir Viesītes novada Rites pagastā), 95 m vjl., platība - 80 ha, garums - 2,8 km, lielākais platums - 0,5 km, vidējais dziļums - 2,5 m, 3 salas; Akmeņu ezers; Ilzes ezers; Iļģis.

2. Garais ezers - atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē, subglaciālā iegultnē, Krāslavas novada Robežnieku pagastā, 158,4 m vjl., platība - 103 ha, garums - 5 km, lielākais platums - 0,4 km, vidējais dziļums - 5,5 m, lielākais dziļums - 25,1 m, 1 sala.

3. Garais ezers - atrodas Latgales augstienē, Krāslavas novadā starp Indru un Piedruju, 130,2 m vjl., platība - 71,2 ha, garums - 3,4 km, lielākais platums - 0,3 km, vidējais dziļums - 16,5 m, lielākais dziļums - 56 m.

4. Garais ezers - atrodas Līvānu novada Turku pagastā, 88,1 m vjl., platība - 19,3 ha, garums - ~1,3 km, lielākais platums - ~0,2 km, vidējais dziļums - 4,6 m, lielākais dziļums - 13,6 m; Ilzas ezers.

5. Garais ezers - Ilza ezers Ludzas novada Istras pagastā.

6. Garais purvs - augstais un zemais purvs Kokneses novada Bebru pagastā, platība - 505 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 3,1 m.

Avoti: LE1, LD

Garaiskalns   vietv.

1. Garākalna smilšu krupja atradne - dabas liegums, atrodas Viduslatvijas zemienes Zemgales līdzenumā Auces novada Bēnes pagasta dienvidaustrumu daļā, valsts aizsardzībā kopš 1987. g. (līdz 1999. g. zooloģiskais liegums), platība - 34,9 ha, izveidots bijušajā grants karjerā, kura vidusdaļā esošajā ūdenskrātuvē mājo Latvijā aizsargājams abinieks - smilšu krupis.

Avoti: LE1

garām-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais virzās kam garām.

2. savienojumā ar verbu. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā darbība noris, darītājam virzoties kam garām.

Avoti: LLVV

garām   apst.

1. Tā, ka pietuvojas līdzās un tad virzās tālāk.

// priev. nozīmē ar dat. Norāda, ka pietuvojas (kam) līdzās un tad virzās tālāk.

2. Pagājis (par laika posmu, notikumu).

Avoti: LLVV

garām   priev. ar akuz.; novec.

1. Norāda uz to, kur kas pietuvojas līdzās un tad virzās tālāk.

Avoti: LLVV

garām   žarg.

1. Nepareizi; nederīgi; aplami; neveiksmīgi.

Galīgi garām— pavisam (pilnīgi) nederīgi, neatbilstoši; bezjēdzīgi, nevajadzīgi; nepareizi; neveiksmīgi.

Avoti: SLG

garamantas   -u, s.; tikai dsk.; poēt.

1. Folklora.

Avoti: LLVV

garāmbraucējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas brauc kam garām.

Avoti: LLVV

garāmbraukt   -braucu, -brauc, -brauc, pag. -braucu; intrans.; parasti divd. formā: garāmbraucošs, garāmbraukdams, garāmbraucot;

1. Braukt kam garām.

Avoti: LLVV

garāmgājējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas iet kam garām.

Avoti: LLVV

garāmiet   -eju, -ej, -iet, pag. -gāju; intrans.; parasti divd. formā: garāmejošs, garāmiedams, garāmejot;

1. Iet kam garām.

Avoti: LLVV

garancieši

1. Varakļānu novada Varakļānu pagasta apdzīvotās vietas "Garanči" iedzīvotāji.

2. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Garanči" iedzīvotāji.

3. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Garanči" iedzīvotāji.

4. Rēzeknes novada Sakstgala pagasta apdzīvotās vietas "Garanči" iedzīvotāji.

5. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Garanči" ("Lielie Garanči" un "Mazie Garanči") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Garanči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

4. Lielie Garanči - apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Ozolmuižas pagastā.

Lelī Garanči— Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Garanči" nosaukums latgaliski.

5. Mazie Garanči - apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Ozolmuižas pagastā.

Mozī Garanči— Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Garanči" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Garangs   mit.

1. Dienvidsudānas dinku mītos pirmais vīrietis, viņa sieva bija Abuka, pirmā sieviete, kuras dēļ cilvēkus piemeklē slimības un nāve.

Avoti: Mit

Garani   vietv.

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Garaņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

garaniski   apv.

1. Gareniski.

Avoti: EH

garāniski   apv.

1. Gareniski.

Avoti: EH

garanisks   apv.

1. Garenisks.

Avoti: KiV

garans   apv.

1. Garens.

Avoti: KiV

garansins   vēst.

1. Krāsviela, ko iegūst no rubijas; tagad to aizstāj sintētiskās krāsas.

Avoti: SV69

garantēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. jur. Dot garantiju (1).

2. Nodrošināt (norisi, stāvokli).

Avoti: LLVV

garantētājs   jur.

1. Valsts kapitālsabiedrība, kurai Ministru kabinets uzdevis veikt eksporta kredītu garantēšanas funkcijas.

Avoti: JtV

garantija   -as, s.

1. jur. Likumā vai līgumā noteikta saistība uzņemties atbildību, ja kas netiek veikts vai tiek veikts nepareizi.

Garantijas laiks— laiks, kurā ražotājs bez atlīdzības novērš izstrādājuma defektus vai apmaina izstrādājumu pret citu.

Garantijas remonts— remonts defektu novēršanai, kuri radušies izstrādājumam garantijas laikā.

Garantijas darbnīca (arī rūpnīca)— darbnīca (rūpnīca), kas veic garantijas remontu.

2. Nodrošinājums (norisei, stāvoklim).

Avoti: LLVV

garants   -a, v.

1. Tas, kas uzņemas garantiju (piemēram, iestāde, persona); galvotājs.

2. Tas, kas kaut ko nodrošina vai pret kaut ko pasargā.

Avoti: LLVV, SV99

Garaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

Avoti: LC

Garapana   vietv.

1. Ziemeļu Marianas Salu Sadraudzības administratīvais centrs, 3590 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Garasimi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā.

Avoti: LC

garass   apv.

1. Plāna, spoža dzija atlasa auduma aušanai.

Avoti: KiV

garastains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir gara aste.

Avoti: LLVV

garastaiņš   apv.

1. Garastains.

Avoti: ĒiV

garastāvoklis   -ļa, v.

1. Emocionālais stāvoklis, emocionālā pašsajūta (noteiktā laika posmā).

Garastāvokļa cilvēks— cilvēks, kura rīcību bieži nosaka garastāvoklis.

Avoti: LLVV

garaste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. apv. Čūska.

2. s. Garastis.

Avoti: ViV

garastene   apv.

1. Tā (tāda), kam ir gara aste.

Avoti: ME

garastes   ģen., nelok.

1. Garastains.

Avoti: LLVV

garastis   -ta, v.

1. Tas (tāds), kam ir gara aste.

Avoti: LLVV

garastīšputni

1. Zvirbuļveidīgo kārtas dziedātājputnu apakškārtas dzimta, sīki un nelieli putni (masa - līdz 17 g), 3 ģ., 8 s., Latvijā 1 s.

Avoti: PDE

garastīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> garaste.

2. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta ("Aegithalidae"), 3 ģ., 8 s., Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

3. Šīs dzimtas suga ("Aegithalas caudatus"); Eirāzijas garastīte; parastā garastīte.

Avoti: LLVV, LD

garastzīriņš   apv.

1. Zīriņu apakšdzimtas suga ("Sterna macroura").

Avoti: ME

garašķis   apv.

1. Līdaku murds bez iedzelkšņa.

Avoti: ME

garāt   apv.

1. Garot.

Avoti: KiV

garats   apv.

1. No bablaha gatavota miecviela.

Avoti: KV

garaudekls   apv.

1. Garš audekls.

Avoti: ME

garaudzis   apv.

1. Tas, kas izaudzis garumā.

Avoti: LV93

garaudzīte   novec.; s.

1. Dem. --> garaudzis.

Avoti: LV93

garaudzītis   novec.

1. Dem. --> garaudzis.

Avoti: LV93

Garaudži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

Avoti: LC

Garaudžova   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Garaudži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

garaugums   apv.

1. Slaids augums.

Avoti: ME

garaulains   apv.

1. Tāds, kam ir gari stulmi.

Avoti: ME

garausainis

1. Tāds, kam ir garas ausis.

Brūnais garausainis— garausainais sikspārnis ("Plecotus auritus").

Eiropas garausainis— garausainais sikspārnis ("Plecotus auritus").

Avoti: LD

garausains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir garas ausis.

Garausainais sikspārnis— sikspārņu dzimtas suga ("Plecotus auritus"), ķermeņa garums - 41-53 mm, ausu garums - 31-43 mm, ausis parasti noliektas atpakaļ (atgādina āža ragus), lidojumā tās ir iztaisnotas.

Avoti: LLVV, LD

garausis   -ša, v.

1. Tas (tāds), kam ir garas ausis (par dzīvnieku).

Avoti: LLVV

garausītis

1. Dem. --> garausis.

Avoti: LV93

Garauši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Tukuma novada Degoles pagastā.

Avoti: LC

garaušnieki

1. Tukuma novada Degoles pagasta apdzīvotās vietas "Garauši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

garauza   apv.

1. Garoza.

Avoti: ĒiV

Garavatka   vietv.

1. Lielā Garavatka - apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

Leluo Garavatka— Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Lielā Garavatka" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

garaza   apv.

1. Garoza.

Avoti: EH

garāža   -as, s.

1. Telpa, celtne transportlīdzekļu, pārvietojamu darba mašīnu novietošanai, remontam.

2. sar. Garāžroks.

Avoti: LLVV, PL

garāžroks

1. Samērā vienkārša, pankrokam tuva mūzika (angļu "garage rock"), arī klubos spēlētā deju mūzika (nosaukums pēc populārā Ņujorkas kluba "Paradise Garage"), kas ir tuva "hause" mūzikai.

Avoti: PL

Garba   mit.

1. Garba Nakpo - tibetiešu mitoloģijā - dievība, kalēju amata aizgādnis.

Avoti: Mit

Garbahnate   vietv.

1. Garbahnate Milanēze - pilsēta Itālijā ("Garbagnate Milanese"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 26500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

garbārdains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir gara bārda.

Avoti: LLVV

garbārdis   -ža, v.

1. Tas (tāds), kam ir gara bārda.

Avoti: LLVV

Garbari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

Avoti: LC

garbarieši

1. Ludzas novada Cirmas pagasta apdzīvotās vietas "Garbari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

garbārkstains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir garas bārkstis.

Avoti: LLVV

garbārzdis   apv.

1. Garbārdis.

Avoti: ME

garbāt   apv.

1. Tīrīt, attīrīt, notīrīt.

Avoti: ME

gārbāt   apv.

1. Darīt steidzamu darbu.

2. Kopt, rūpēties.

3. Krāt, taupīt, taupīties.

Avoti: ME, VeAT, NeV

garbažas   apv.

1. Grabažas, krāmi, rīki.

Avoti: ME

gārbēt   apv.

1. Labi apieties, saudzēt.

Avoti: ME

gārbība   apv.

1. Taupība.

Avoti: NeV

gārbīgs   apv.

1. Taupīgs, akurāts.

Avoti: NeV

gārbīt   apv.

1. Krāt, taupīt, taupīties; gādāt, kopt.

Avoti: NeV

gārbīties   apv.

1. Krāt, taupīt, taupīties; gādāt, kopt.

Avoti: NeV

garbizonis   apv.

1. Garš, tievs cilvēks.

Avoti: KV

Garbzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Garbsen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 59900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

garbuze   novec.

1. Gaskoņas zupa no dārzājiem un gaļas.

Avoti: KV

Garca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Garz/Ruegen"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, Rīgenes salas dienvidos, 2220 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gārca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gartz"), Brandenburgas federālajā zemē, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

garce   apv.

1. Garča - sena tilpuma mērvienība, kas atbilst aptuveni 3 litriem; šāda tilpuma mērtrauks.

Avoti: TlV

gārce   apv.

1. Gārsa.

Avoti: MiV

gārcelēt

1. Ķērkt, krākt.

Avoti: Sin, ME

garceļš

1. Tāls, garš ceļš.

Avoti: Sin

garcenēt   apv.

1. Rūkt, krākt.

Avoti: ME

gārcenēt   apv.

1. Ķērkt, krākt.

Avoti: ME

gārcenieks   apv.

1. Auklas veida bikšu josta.

Avoti: EH

garciemieši

1. Ādažu novada apdzīvotās vietas "Garciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Garciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Carnikavas novadā.

Garciema paraboliskā kāpa— atrodas Vidzemes jūrmalā, Piejūras dabas parkā, Carnikavas novadā, garums - 2,8 km, platums - līdz 0,4 km, ieliektā mala vērsta pret jūru, augstākā virsotne - 27,6 m vjl., atrodas 350 m no jūras.

2. Garciems 1 - Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Garciems" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasrnīcu ciems.

3. Garciems 2 - Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Garciems" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasrnīcu ciems.

4. Dzelzceļa pieturpunkts Carnikavas novadā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Skulte, 25 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāts 1933. g.

Avoti: LC, LE1

gārciens   apv.

1. Ķērkšana; gārdziens.

Avoti: ME, EH

gārcinēt   apv.

1. Skalot kaklu ar kādu šķidrumu un radīt zināmu troksni.

Avoti: EH

garcinia   lat.

1. Asinszāļu dzimtas ģints.

Garcinia mangostana— šīs ģints suga.

Avoti: PDE

garcon   fr.

1. Zēns; vecpuisis, viesmīlis.

Avoti: KV

garča   apv.

1. Tilpuma mērvienība - aptuveni 0,003 kubikmetri (3 litri); šāda tilpuma mērtrauks.

Avoti: KiV

garčica   apv.

1. Sinepes.

Avoti: KiV

gārda   apv.

1. Garš sēklis; gārds.

2. Lopu aizgalds.

Avoti: NeV

Garda   vietv.

1. Gardas ezers - atrodas Itālijā (Lago di Garda), Alpu piekājē 65 m vjl., platība - 370 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 346 m.

Avoti: PZT

Gardabaira   vietv.

1. Pilsēta Islandē, Reikjavikas piepilsēta, 9690 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gardabani   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, uz dienvidaustrumiem no Tbilisi, Lejaskartlijas mharē, 19900 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: PZT

gardadzaine   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: KV, ME

gardadze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: KV, ME

gardai   apv.

1. Gardi.

Avoti: KiV

Gardāja   vietv.

1. Pilsēta Alžīrijā ("Ghardaia"), Sahāras ziemeļos, karavānu un autoceļu mezgls pie Transsahāras autoceļa (Laguata-Zindera), 128000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PZT, Wi

Gardāna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Gardanne"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Bušdironas departamentā, 20500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

Gardanna   vietv.

1. Gardāna - pilsēta Francijā ("Gardanne").

Avoti: Wi

gārdas   apv.

1. Glīvenes ("Potamogeton").

Avoti: EH

gārdāt   apv.

1. Gādāt.

Avoti: EH

Gardaune   vietv.

1. Gardaunes ezers - Gardaunis.

Avoti: LD

Gardaunis   vietv.

1. Ezers Krustpils novada Variešu pagastā, kura līmenis meliorējot apvidu (pēc 1930. un 1960. g.) pazemināts no 98 uz 95,8 m vjl. un ezera platība sarukusi no 65,6 ha līdz 3 ha, palikusi sirpjveida lāma, dziļums - 0,5-0,7 m, 95% aizaugums; Gardaunes ezers; Medilas ezers.

Avoti: LD

gardavajs   apv.

1. Gorodovojs.

Avoti: ĒiV

gardavojs   apv.

1. Gorodovojs.

Avoti: ĒiV

garde

1. Izliekts metāla vairodziņš špagas, rapiera roktura priekšā vai loks pie zobena roktura, lai paukošanā vai kaujā pasargātu roku no ievainošanas.

2. novec. Sardze, īpaši reģenta miesas sardze; atsevišķa karaspēka nodaļa, kas sastāv no izlasītiem dažāda apbruņojuma vīriem.

3. žarg. Gvarde.

Avoti: SV69, KV, SLG

gardecote   novec.

1. Piekrastes sargs.

Avoti: KV

gardēdiens   apv.

1. Izmeklēti smalks vai ļoti garšīgs ēdiens.

Avoti: VV

gardēdis   -ža, v.

1. Cilvēks, kas ar īpašu baudu ēd izsmalcinātus, izmeklētus ēdienus.

Avoti: LLVV

gardedze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

gardēdze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

gārdedze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

gardedzis   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: T

gardefeu   fr.

1. Kamīna restes.

Avoti: KV

gardeguna   apv.

1. Tāds, kam ir garš deguns.

Avoti: EH

gardegunis   -ņa, v.

1. Tas (tāds), kam ir garš knābis, snuķis, purns.

2. niev. Tas (tāds), kam ir garš deguns (par cilvēku).

Avoti: LLVV

gardeguns   apv.

1. Cilvēks ar garu degunu.

Avoti: KnV

gardeidze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

gardēkšnis   apv.

1. Gards kumoss.

Avoti: EH

Gardelēgene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gardelegen"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 23100 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi, LpA

Gardeliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Laucesas pagastā.

Avoti: LC

Gardelišķi   vietv.

1. Daugavpils novada Laucesas pagasta apdzīvotās vietas "Gardeliški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gardemans   jūrn.

1. Ādas vai brezenta cimds bez pirkstiem, ar ieliektu apaļu metāla plāksni, ko izmanto brezenta šūšanai.

Avoti: ZTV

gardemons   apv.

1. Kardamons.

Avoti: ĒiV

Gardene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Dobeles novada Auru pagastā, bijušais nosaukums padomju laikā - "Dobele 2".

2. Bērzes labā krasta pieteka Dobeles novadā, garums - 17 km, kritums - 20 m; Grauzdupe; Ausātu upe.

Avoti: LC

gardene   žarg.

1. Garderobe.

Avoti: SLG

gardenia   lat.

1. Gardēnijas.

Gardenia jasminoides— jasmīnveida gardēnija.

Avoti: TaE

gardēnija   bot.

1. Rubiju dzimtas ģints ("Gardenia"), krūmaugi, kuru dažas sugas ar smaržīgiem ziediem audzē arī kā istabas puķes.

Jasmīnveida gardēnija— gardēniju suga ("Gardenia jasminoides").

Avoti: SV99, TaE

Gārdenriča   vietv.

1. Kolkatas pilsētas Indijā rajons, kas senāk bija atsevišķa pilsēta, Hugli upes kreisajā krastā, Kolkatas dienvidrietumos.

Avoti: PZT

Gārdensitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Garden City"), Aidaho štatā, 11400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Garden City"), Kanzasas štatā, 27000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Garden City"), Mičiganas štatā, 27000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Garden City"), Ņujorkas štatā, 22600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

garderobe   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. Telpa (sabiedriskā iestādē), kur atstāt virsdrēbes; ģērbtuve (1).

2. parasti vsk. Visi vienam cilvēkam piederošie apģērbi.

Avoti: LLVV

garderobists   -a, v.

1. Garderobes kalpotājs.

Avoti: LLVV

garderobjers   novec.

1. Garderobists.

Avoti: LME

gardevue   novec.

1. Gaismas aizsargs.

Avoti: KV

gardez   novec.

1. Uzmanieties!

Avoti: KV

Gardeza   vietv.; novec.

1. Gardīza - pilsēta Afganistānā.

Avoti: PZT

gardēža   sar.

1. Gardēdis.

Avoti: Sin

gardibene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; novec.

1. Augsta vīriešu filca platmale; arī cilindrs.

Avoti: LLVV

gardibenis

1. Cilindrs (cepure).

Avoti: Sin

gardiena   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.; pareti.

1. Gardienis.

Avoti: LLVV

gardienis   -ņa, v.,

1. Cilvēks, kas gausi, tūļīgi strādā, rīkojas; gausdienis.

Avoti: LLVV

gardienisks   apv.

1. Lēns, gauss.

Avoti: ME

gardiftongs   val.

1. Vēsturiskajā valodniecībā - divskanis, kam pirmais komponents ir garš patskanis.

Avoti: VsV

gardīgs   apv.

1. Garšīgs.

Avoti: ĒiV

gardināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Panākt, ka (ēdiens) iegūst labāku garšu.

Gardināt muti— baudīt kā garšu, aromātu.

Avoti: LLVV

gardināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; reti.

1. Baudīt (kā) garšu.

2. apv. Ēdot visādi izrādīt patiku par gardumu.

Avoti: LLVV, LE

gardīne   -es, s.; novec.

1. Priekškars.

Avoti: LME

gardīnes   -ņu, s.; novec.

1. Loga aizkari.

Gardīnu sprediķis— laulātu ļaužu pārmetumi savā starpā.

Avoti: LLVV

Gardinga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Garding"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gardīni   apv.

1. Aizkari.

Avoti: ĒiV

gardīnstanga   žarg.

1. Loga aizkaru stienis.

Avoti: SLG

gardīnštanga   žarg.

1. Loga aizkaru stienis.

Avoti: SLG

gardiņi   apv.

1. Aizkari.

Avoti: ViV

Gardīza   vietv.

1. Pilsēta Afganistānā ("Gardez"), Paktijas vilajeta administratīvais centrs, 70000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT

gardmarīns   vēst.

1. Jūras kadetu korpusa vecākās klases audzēknis cariskajā Krievijā.

Avoti: SV96

gardmēlīgs   apv.

1. Izvēlīgs; gardēdis.

Avoti: KV

gardmēlis   apv.

1. Gardēdis, našķis.

Avoti: ME

gardmutis   apv.

1. Gardēdis, našķis.

Avoti: ME

Gārdnera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gardner"), Kanzasas štatā, 20600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

Gārdnervilrančosa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gardnerville Ranchos"), Nevadas štatā, 11300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Gardno   vietv.

1. Gardno ezers - atrodas Polijā, piejūras zemienē, pie Pomožes ezeru augstienes, platība - 2470 ha.

Avoti: PZT

gardomājs   apv.

1. Kardamons.

Avoti: ViV

Gardone   vietv.

1. Gardone Valla Trompija - pilsēta Itālijā ("Gardone Val Trompia"), Lombardijas reģiona Brešas provincē, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gārdoņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Fejēras meģē, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gardrivieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

Avoti: LC

Gardrivīši   vietv.

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Gardrivieši" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gards   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir patīkama garša; tāds, kas labi garšo; garšīgs.

// apst. Ar labu ēstgribu, ar patiku (ēst, dzert); kāri.

2. Tāds, kurā izpaužas patika, bauda (parasti par smiekliem).

Avoti: LLVV

gards   apv.

1. Aizgalds kūtī.

Avoti: EH

gārds   apv.

1. Garš sēklis.

2. Lopu aizgalds.

Avoti: NeV

gārds   apv.

1. Garšīgs; gards.

Avoti: VV

gardumlaiža   apv.

1. Gardēdis, našķis; kārumnieks.

Avoti: ME

gardumnieks   apv.

1. Gardēdis, našķis; kārumnieks.

Avoti: ME

gardumot   apv.

1. Pārtikt no svētkiem gatavotiem garšīgiem ēdieniem un dzērieniem.

Avoti: EH

gardums   -a, v.

1. Garšīgs ēdiens, dzēriens.

2. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> gards (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gardvēdze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

gārdzenēt   apv.

1. Krākt, gārgt; gārdzināt.

Avoti: ME

gārdzēt   apv.

1. Gārgt.

Avoti: LV93

gārdziens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> gārgt.

Avoti: LLVV

gārdzināt   apv.

1. Krākt, gārgt.

Avoti: ME

gardzobis   sar.

1. Gardēdis.

Avoti: Sin

gārdzoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> gārgt.

Avoti: LLVV

gārdzuļot   apv.

1. Krākt, gārgt un burbuļot.

Avoti: EH

gare   apv.

1. Garām.

Avoti: EH

gare   fr.

1. Sargies!

Avoti: KV

garēda   apv.

1. Tāds, kas ilgi (lēnām) ēd.

Avoti: EH

garelot   fr.

1. Spalvots metamais šķēps 9.-12. gs.

Avoti: KV

garēm   apv.

1. Garām.

2. Gareniski.

3. Blakus algai; blakusienākumu veidā.

Avoti: ĒiV, ViV

garems   žarg.

1. Izklaidēšanās vieta (noziedznieku).

Avoti: KZ

garenadījums   tekst.

1. Adījums, kurā katra cilpu rindas cilpa veidota no sava pavediena.

Avoti: ZTV

garenadīšana   tekst.

1. Trikotāžas izstrādājumu izgatavošana, veidojot cilpu rindas vienlaikus uz visām adāmmašīnas adatām no paralēlām pamatņu pavedienu sistēmām.

Avoti: ZTV

garenapaļš   apv.

1. Ovāls.

Avoti: ME

garenass   aeron.

1. Ass līnija, kas iet caur gaisakuģa smaguma centru un ir vērsta tā normāla kreisēšanas ātruma lidojuma virzienā.

Avoti: ZTV

garenbāze   tehn.

1. Attālums starp transportlīdzekļa riteņu asu centriem.

Avoti: ZTV

garenbranga   jūrn.

1. Branga, kas visā garumā iet pa planku salaidumvietu, tā pastiprinot visu būvkonstrukciju jahtas garenvirzienā.

Garenbrangu salaidbūve— būves paņēmiens apšuves salaidvietas garumā, nosedzot ar tā sauktajām garenbrangām, kas piešķir peldlīdzeklim papildu izturību.

Avoti: JūVM

garenbūve

1. Būve, kuras plānā galvenais elements ir garenas līnijas, piemēram, bazilika; tās pretstats ir centrālbūve.

Avoti: MkV

garendrenāža   novec.

1. Drenu izvietojuma veids, kad drenas virzītas gruntsūdeņu līmeņu vai arī zemes virsmas lielākā slīpuma virzienā.

Avoti: LxE

garenflauta   mūz.

1. Koka pūšaminstruments, ko spēlējot tur perpendikulāri (pūšamā atvere instrumenta galā); bija izplatīts 16.-18. gs.

Avoti: MūV

garengrieznis   poligr., novec.

1. Ierīce papīra mašīnās, kas papīra lenti garumā sadala noteiktās sloksnēs.

Avoti: GV

garengriezums   -a, v.

1. Gareniskā virzienā izdarīts griezums.

2. Figūra, kas rodas, šķeļot doto ķermeni ar plakni gareniskā virzienā (parasti rasējumā).

Avoti: LLVV

garenisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas vērsts, atrodas garenvirzienā.

Avoti: LLVV

garenkoks   novec.

1. Dēļa gabals ar līmenisku šķiedru dēļa gareniskā virzienā.

Avoti: GV

garenloksne

1. Lobītā finiera loksne, kuras garums pārsniedz tās platumu.

Avoti: ZTV

garenparalakse   ģeod.

1. Aeroainas koordinātu x' starpība viena stereopāra ainām.

Avoti: ZTV

garenpārklājums   ģeod.

1. Pārklājums starp aeroainām maršruta virzienā.

Avoti: ZTV

garenplakne   -es, s.

1. Plakne, kas ir paralēla (kā) garumam.

garenprofils

1. Garena objekta šķēlums pa asi (garenasi).

Ceļa garenprofils— Ceļa zemes klātnes vertikālais griezums pa ceļa asi.

Avoti: ZTV

garens   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura garums ir lielāks nekā platums.

Avoti: LLVV

garensija   jūrn.

1. Peldlīdzekļa būvelements (sija), kas iet no priekšvadņa līdz pakaļvadnim, atkarībā no atrašanās vietas tas iegūst specifisku nosaukumu, piemēram, dibenstringers, sānstringers, klājstringers.

Avoti: JūVM

garenslānis

1. Līmētas slāņainās koksnes slānis, kura koksnes šķiedru virziens sakrīt ar loksnes vai līmētas slāņainās koksnes plātnes lielāko lineāro izmēru.

Avoti: ZTV

garenslīpums

1. Paaugstinājuma vai pazeminājuma un ceļa horizontālā attāluma attiecības rādītājs, parasti izteikts procentos vai promiles.

Avoti: ZTV

garenstāpelis   jūrn.

1. Perpendikulāri krastam izvietots stāpelis.

Avoti: JūVM

garenstiepnis   tehn.

1. Garenvirzienā noslogots stienis.

Avoti: ZTV

garensvārstības

1. Stieņu, siju, plātņu u. c. objektu svārstību kustība, kuras virziens sakrīt ar objekta garenasi vai garenplakni.

Horizontālās garensvārstības— peldlīdzekļa svārstības horizontālajā plaknē tā pārvietošanās virzienā; kopējo (summāro) garensvārstību sastāvdaļa.

Kopējās (summārās) garensvārstības— svārstības, kas rodas, peldlīdzeklim ejot pret viļņiem, tās veidojas no horizontālo garensvārstību, kā arī no garenisko un vertikālo svārstību summas.

Avoti: JūVM

garensvere   aeron.

1. Vertikāls leņķis starp horizontālo plakni un gaisakuģa garenasi.

Avoti: ZTV

garenšotte   jūrn.

1. Ūdensnecaurlaidīga starpsiena peldlīdzekļa garenvirzienā.

Avoti: JūVM

garentīstoklis

1. Ķīniešu nacionālās laicīgās glezniecības darbs, kas tika atritināts no augšas uz leju un varēja sasniegt 10 m garumu.

Avoti: VmV

garenums   apv.

1. Garums.

Avoti: ME

garenvilnis   -ļņa, v.; fiz.

1. Vilnis, kura svārstības notiek viļņa izplatīšanās virzienā.

Avoti: LLVV

garenvirziens   -a, v.

1. Virziens, kas ir paralēls (kā) garumam.

Avoti: LLVV

garenzāģēšana

1. Zāģēšana, kura zāģējuma plakne ir paralēla koksnes šķiedrām.

Avoti: ZTV

garenzāģis   -ģa, v.

1. Zāģis, ar kuru zāģē koksni šķiedru virzienā.

Avoti: LLVV

garenzāliņš   jūrn.

1. Starp mastu un vantīm peldlīdzekļa garenvirzienā nostiepts šķērskoks, kas neļauj mastam liekties un palīdz nodrošināt tā stingrumu.

Avoti: JūVM

gareņi   apv.

1. Garaiņi (1).

Avoti: EH

gareņš   apv.

1. Dem. --> garš (l).

Avoti: KiV

Garešnica   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Garešnica"), Bjelovaras-Bilogoras županijā, 10500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

garēt   apv.

1. Karst, karsēt, silt.

2. Kurēties, degt.

Avoti: NeV

garēties   apv.

1. Stiepties garumā.

Avoti: ME

garēties   apv.

1. Beigt degt.

2. Karst, karsēt, silt.

Avoti: ME, NeV

garēvele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Ēvele koka virsmas nolīdzināšanai šķiedras virzienā vienā un tai pašā līmenī.

Avoti: LLVV

Garezers   vietv.

1. dsk. Vairāku šauru (līdz 0,2 km platu) ezeru virkne 3,5 km garumā, 4,3 m vjl., Rīgas līča piekrastes kāpu aizmugurē starp Lilastes ezera noteku un Gaujas grīvu, Carnikavas novadā.

Dienvidu Garezers— I Garezers.

I Garezers— platība - 11,9 ha, garums - 1,2 km, lielākais dziļums - 3,5 m.

II Garezers— platība - 11,4 ha, lielākais dziļums - 4 m.

III Garezers— garums - 0,6 km, lielākais dziļums - ~3 m.

Lejas Garezers— I Garezers.

Līlastes Garezers— III Garezers.

Vidējais Garezers— II Garezers.

Ziemeļu Garezers— III Garezers.

2. Detroitas latviešu kopienas īpašums ASV Mičiganas štatā, atrodas 40 km uz dienvidrietumiem no Kalamazū pilsētas, Longleika (Garezera) austrumu krastā.

Avoti: LE, LD, LE1

garfokusa

1. Garfokusa objektīvs, arī šaurleņķa objektīvs - objektīvs, kam fokusa attālums vairāk nekā l,5 reizes lielāks par kadra diagonāli (leņķiskais redzes lauks 45 grādiem); lieto gk. tālu objektu uzņemšanai lielā mērogā.

Avoti: EV

garga   novec.

1. Putna, arī cilvēka kakls.

2. Sieviete, kas daudz un ātri runā.

Avoti: KV

gargabala   ģen.; nelok.; fizk.

1. Tāds, kas noris garajās distancēs (piemēram, par sacensībām); tāds, kas specializējies garo distanču veikšanā (par sportistu).

Avoti: LLVV

gargabalnieks   -a, v.,

1. Sportists, kas specializējies garo distanču veikšanā.

Avoti: LLVV

gargabalskrējējs   novec.

1. Sportists, garo distanču skrējējs.

Avoti: LV93

gargabalu   dsk. ģen.

1. Tāds, kas noris garajās distancēs (piemēram, par sacensībām); tāds, kas specializējies garo distanču veikšanā (par sportistu).

Avoti: LLVV

gargacēt   apv.

1. Gārguļot.

Avoti: KiV

gargalanestēzija   med.

1. Kutēšanas maņas trūkums.

Avoti: TM

gargāle   apv.

1. Gārgale.

Avoti: ME

gārgale   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Putnu klases gārgaļveidīgo kārtas dzimta ("Gaviidae"), vidēji lieli un lieli ūdensputni, gājputni, 1 ģ.

2. dsk. Šīs dzimtas vienīgā ģints ("Gavia"), nirējputns; 5 sugas, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Brūnkakla gārgale— gārgaļu suga ("Gavia stellata").

Melnkakla gārgale— gārgaļu suga ("Gavia arctica").

Jūras gārgale— melnkakla gārgale.

Avoti: LLVV, LE1

gargalestēzija   med.

1. Kutēšanas maņa.

Avoti: TM

gargalisms   apv.

1. Kutināšana, gk. pretdabiska.

Avoti: KV

Gargaljani   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 5600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

gargalvība

1. Galvas platuma attiecība pret tās garumu procentos mazāka par 75.

gargalvis   apv.

1. Tāds, kam ir šaura un gara galva; dolihocefālisks.

Avoti: ME

gārgaļveidīgie   -o, vsk. gārgaļveidīgais, -ā, v.; zool.

1. Putnu kārta ("Gaviiformes"), kurā ietilpst lieli ūdensputni ar garu vārpstveida ķermeni un īsiem, smailiem spārniem (piemēram, brūnkakla gārgale, melnkakla gārgale); šīs kārtas putni.

Avoti: LLVV

Gargāna   vietv.

1. Gargānas pussala - Gargāno pussala Itālijā.

Avoti: PZT

Gargāno   vietv.

1. Gargāno pussala - atrodas Itālijas dienvidaustrumu daļā, Adrijas jūras piekrastē, kaļķakmens un dolomīta masīvs, augstums - līdz 1056 m.

Avoti: PZT

gargarēm   apv.

1. Virzoties garām (daudziem, visiem).

Avoti: ĒiV

gargarisma   novec.

1. Šķidrumi mutes pierīkles daļu un rīkles skalošanai.

Avoti: KV

gargarš   apv.

1. Ļoti garš.

Avoti: ME

gargāzeniski   sar.

1. Garšļaukus.

Avoti: Sin

gargāzu   apv.

1. Izstiepts garumā.

Avoti: KV

gargāzus   apv.

1. Garšļaukus.

Avoti: EH

Gargeln   vietv., vēst., vācu val.

1. Garlenes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Vandzenes pagastā.

Avoti: KV

gargote   fr.

1. Ļaužu virtuve, arī slikta viesnīca.

Avoti: KV

gargotte   arābu val.

1. Lēts restorāns, kurā pasniedz pamatēdienus.

Avoti: Tc

gargoziski   apv.

1. Izstiepties garumā.

Avoti: KV

gargožība   apv.

1. Slinkums.

Avoti: KV

gargroda   apv.

1. Kalna mugura.

2. Garens tīrums.

Avoti: KV, EH

gargrodas   ģen., nelok.; apv.

1. Pie grodas piegulošs.

Gargrodas pļavas— pļavas gar grodu.

Avoti: ME

Gargrode   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Salas pagastā.

Gargrodes purvs— dabas liegums, atrodas Austrumlatvijas zemienes Aknīstes nolaidenumā, Salas novada Salas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 1080 ha, daudz ezeriņu un kokiem apaugušu salu, ligzdo mednis un vairākas aizsargājamas putnu sugas.

Avoti: LC

gārgt   gārdzu, gārdz, gārdz, pag. gārdzu; intrans.

1. Radīt (elpošanas orgānos) sēcošu, dobju troksni (piemēram, sāpēs, agonijā); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

gargujāde   novec.

1. Līksānus vilkts dejas solis.

Avoti: KV

gargujas   novec.

1. Ķēmīgi tēli pie gotiskām katedrālēm, kuru uzdevums novadīt jumta lietus ūdeni no sienām.

Avoti: KV

gargujete   novec.

1. Ūdens krūze, pudele ar garu, tievu kaklu.

Avoti: KV

gargula

1. Skulpturāls veidojums ar lietus ūdens noteces funkciju, visbiežāk novietots ēkas ārsienu augšdaļā vai jumta malās, kas ir izplatīts gotiskās baznīcas elements un visbiežāk attēlo fantastiskas būtnes - grifus un himeras.

Avoti: TvV

gārgulis   apv.

1. Klepus.

2. Neskaidra, krēpaina elpa.

Avoti: EH

gargulu   apv.

1. Izstiepts garumā.

Avoti: EH

gargulus   apv.

1. Izstiepts garumā.

Avoti: EH

gārguļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Radīt (elpošanas orgānos) gārdzošu troksni; atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

gārguļot   apv.

1. Radīt ziepju burbuļus.

Avoti: ME

garguļus   sar.

1. Garšļaukus.

Avoti: Sin

gargura   apv.

1. Tūļa.

Avoti: EH

gargūra   sar.

1. Tūļa.

Avoti: Sin

gargurans   novec.

1. Smagi austrumindiešu un ķīniešu zīda audumi.

Avoti: KV

gargurnis   apv.

1. Cilvēks ar gariem gurniem.

Avoti: ME

gargūža   apv.

1. Cilvēks ar gariem gurniem.

Avoti: ME

gargzda   novec.

1. Pelēka, smilšaina zeme.

Avoti: KV

Gargždi   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Klaipēdas apriņķa Klaipēdas rajona pašvaldībā, Minijas upes labajā krastā, 17 km uz austrumiem no Klaipēdas, 15000 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1792. g.

2. ģeol. Gargždu sērija - apakšdevona Ditonas stāva nogulumu slāņkopa Latvijā Kurzemes ziemeļu un dienvidu malā, Gulbenes ieplakā un Viļakas vaļņa rietumu nogāzē, sastāv no sarkaniem dolomītiskiem aleirolītiem, merģeļiem un smilšakmeņiem, ko sacementējis dolomīts un ģipsis, vadfosilijas ir bezžokleņu un zivju atliekas.

Avoti: Wi, LD

garhapatja   mit.

1. Vēdiskajā literatūrā viena no trijām upurēšanas ugunīm, kuru iededz upurēšanas laukuma austrumu pusē.

Avoti: MrJ

Garhinga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Garching bei Muenchen"), Bavārijas federālajā zemē, 16400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

garhvali

1. Tauta, viena no paharu tautu grupas Indijas ziemeļos un Nepālā, runā indoeiropiešu saimes indoāriešu grupas paharu valodas dialektā, ticīgie - hinduisti.

Avoti: PZT

garibaldieši   vēst.

1. Brīvprātīgo vienību dalībnieki, kas 19. gs. 40.-60. gados Garibaldi vadībā cīnījās par Itālijas atbrīvošanu no Austrijas jūga un par tās nacionālo apvienošanu.

Avoti: SV96

garīcnieki

1. Skrundas novada Rudbāržu pagasta apdzīvotās vietas "Garīka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

garīdzniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Garīdznieku kopums.

Avoti: MLVV

garīdznieks   -a, v.

1. Iesvētīts reliģiskā kulta kalpotājs; arī mācītājs.

Avoti: LLVV

garie   žarg.

1. Vecāko (9.-12.) klašu skolēni.

Avoti: SLG

garieloku   apv.

1. Ar garām, rīdzētām malām, piem., villaine.

Avoti: KV

gariem   apv.

1. Garām.

Avoti: ME

Gariesili   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

gariet   apv.

1. Garām iet.

Avoti: ME

gariga

1. Zemi (līdz 50 cm), reti mūžzaļi krūmi, puskrūmi un daudzgadīgi lakstaugi, kas aug sausās, akmeņainās Vidusjūras kalnu nogāzēs.

Avoti: SV99

garīgai   apv.

1. Ļoti grūti (strādāt, dzīvot), ar lielām grūtībām (pelnīt iztiku); nabadzīgi (dzīvot).

Avoti: KiV

garīgais   žarg.

1. Noskaņojums, garastāvoklis.

Garīgais zem nulles— slikts garastāvoklis.

Avoti: SLG

garīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar (cilvēka) psihi, intelektu, raksturīgs psihei, intelektam; arī psihisks.

Garīgā seja— Cilvēka būtība.

Garīgā (arī gara) tumsa (arī tumsība, tumsonība)— zināšanu trūkums, aprobežotība.

Garīga slimība— psihiska slimība.

2. Saistīts ar reliģiju, tai raksturīgs.

Garīgā mācību iestāde— baznīcas vadīta speciāla mācību iestāde garīdzniecības kadru sagatavošanai un teoloģiskai izglītošanai.

Garīgais tēvs— garīdznieks.

Garīgie vingrinājumi— praktiski paņēmieni, kas sekmē sasniegt mistisku stāvokli - pēkšņu apgaismību, apskaidrību, tiešu kontaktu vai sazināšanos ar dievību.

Avoti: LLVV, MrJ

garīgums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Garīgā kultūra, garīgā attīstība; arī dvēseliskums.

Avoti: LLVV

Garīkolni   vietv.

1. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Garkolni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gariks   žarg.

1. Heroīns.

Avoti: KZ

garināt   apv.

1. Pagarināt.

2. Vilcināt, vilkt laiku.

3. Izgatavot precīzi noteiktā garumā.

Avoti: ME, EH

garināt   apv.

1. Dzisināt (krāsni, ēdienu).

Avoti: LE, ĒiV

garināties   apv.

1. Dzist, kvēlot (par oglēm krāsnī); dzist (par krāsni); garēties.

Avoti: ViV

garinēt   apv.

1. Vilcināt.

Avoti: KiV

Garinka   vietv.; nelok.

1. Garinka ezers - Ugarinka Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LD

garins   apv.

1. Garens.

Avoti: EH

gariņāks   apv.

1. Nedaudz garāks.

Avoti: EH

gariņš

1. Velis.

2. inf. Maza izmēra attēls datorgrafikā, ko var bīdīt pa ekrānu neatkarīgi no citiem fona attēliem.

Avoti: ViV, D3

gariņš   apv.

1. Dem. --> garš.

Avoti: EH

Garisa   vietv.

1. Pilsēta Kenijā, Ziemeļrietumu provinces administratīvais centrs, 51000 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA

Garīsili   vietv.

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Gariesili" vietējā izloksnē.

Avoti: LC

gariskām   apv.

1. Gareniski.

Avoti: EH

gariski   apv.

1. Gareniski.

Avoti: ĒiV

gariskis   apv.

1. Gareniski.

Avoti: EH

garisks   apv.

1. Garenisks.

Avoti: ĒiV

gariškām   apv.

1. Gareniski.

Avoti: EH

gariški   apv.

1. Gareniski.

Avoti: EH

garišķi   apv.

1. Gareniski.

Avoti: EH

garīties   apv.

1. Drošināt sevi.

Avoti: EH

Garjāna   vietv.

1. Pilsēta Lībijā, 101000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

garjūgs   apv.

1. Garš aizjūgs.

Avoti: ME

Garjuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā.

2. Garjuru kalns - atrodas Alūksnes augstienes austrumu malā, Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā, izolēts kupolveida morēnas paugurs ar stāvām nogāzēm, absolūtais augstums - 198 m vjl., relatīvais augstums - 35 m.

Avoti: LC, LD

garjurieši

1. Alūksnes novada Jaunalūksnes pagasta apdzīvotās vietas "Gariejuri" (arī "Garjuri") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Garjuša   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Sokolku pagastā.

Avoti: LC

garkabata   apv.

1. Liela, dziļa kabata.

Avoti: ME

garkājains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir garas kājas.

Avoti: LLVV

garkājas

1. Divspārņu kārtas odveidīgo apakškārtas dzimta ("Tipulidae"), odiem līdzīgi, bet lielāki divspārņi ar šauru, garu ķermeni, garām kājām, un šauriem spārniem; ~3300 sugu, Latvijā ~80 sugu.

Avoti: LEV

garkājiņš   apv.

1. Dem. --> garkājis.

Avoti: EH

garkājis   -ja, v.

1. Tas (tāds), kam ir garas kājas.

Avoti: LLVV

garkājzirneklis

1. dsk. Zirnekļu kārtas dzimta ("Pholcidae"), 2,5-3,5 mm garš, kompakts ķermenis un it kā nesamērīgi garas (20-30 mm) tievas kājas, atgādina māņzirnekļus, Latvijā konstatēta 1 suga.

2. Šīs dzimtas suga ("Pholcus opilionoides").

Avoti: LD

garkakla   apv.

1. Tāds, kam ir garš kakls (par traukiem).

2. Tāds, kam ir garš kakls (par traukiem).

Garkala pīle— garkaklis ("Anas acuta").

Avoti: ME, LD

gārkala   apv.

1. Garkūlis.

Avoti: EH

garkaklains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir garš kakls (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

2. Par traukiem.

Avoti: LLVV

garkaklis   -ļa, v.

1. Tas (tāds), kam ir garš kakls (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

2. v. Pīļu apakšdzimtas suga ("Anas acuta"), meža pīlei līdzīgs putns ar garu kaklu un smailu asti; garkakla pīle.

Avoti: LLVV

garkaklīte   apv.

1. s. Dem. --> garkaklis.

2. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases divzobju dzimtas ģints ("Trematodon"), kas Latvijā sastopama samērā reti.

Avoti: ME, LD

garkalas   apv.

1. Garkūļi.

Avoti: KiV

garkalinis   apv.

1. Tāds, kas ir veidots no garkūļiem.

Avoti: KiV

Garkalne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ādažu novadā.

2. Apdzīvota vieta (lielciems) Vidzemes rietumu daļā 14 km no Rīgas, tāda paša nosaukuma novadā.

3. Garkalnes novads - novads Vidzemes rietumu daļā (2006.-2009. g. novads Rīgas rajonā, 1990.-2006. g. pagasts Rīgas rajonā), administratīvais centrs Rīgā (Brīvības gatvē 455, Berģos), robežojas ar Carnikavas, Ādažu, Inčukalna, Ropažu un Stopiņu novadu, kā arī ar Rīgas pilsētu.

Garkalnes novada teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Ādažu un Ropažu pagasta teritorijā.

4. vēst. Garkalnes pagasts - pastāvēja 1990.-2006. g. bijušajā Rīgas rajonā, tagadējā Garkalnes novada teritorijā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Priekuļu novada Priekuļu pagastā.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

Garkalni   vietv.

1. Pirmie Garkalni - apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

2. Otrie Garkalni - apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

Avoti: LC

garkalnieši

1. Garkalnes novada apdzīvotās vietas "Garkalne" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Garkalni" iedzīvotāji.

3. Mazsalacas novada Mazsalacas pagasta apdzīvotās vietas "Garkalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Garkalns   vietv.

1. Ķāķu paliksnis Priekuļu novada Priekuļu pagastā.

Avoti: LD

Garkaļni   vietv.

1. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Garkalni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Garkaļņi   vietv.

1. Pirmie Garkaļņi - Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Pirmie Garkalni" nosaukuma variants.

2. Otrie Garkaļņi - Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Garkalni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

garkāposti   novec.

1. Neskābēti, garos gredzenos vārīšanai sagriezti kāposti.

Avoti: KV

garkāta   ģen., nelok.

1. Tāds (parasti darba rīks), kam ir garš kāts.

Avoti: LLVV

garkātains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir garš kāts.

Avoti: LLVV

garkāte   -es, dsk. ģen. -tu, s.

1. Izkapts (arī slota u. tml.) ar garu kātu.

Avoti: LLVV, EH

garkātis   sar.

1. Garkājis.

Avoti: Sin

garkāts   apv.

1. Izkapts ar garu kātu zāles pļaušanai; garkāte.

Avoti: ViV

garkaulība   apv.

1. Tūļība, kūtrums.

Avoti: KV

garkaulis   apv.

1. Cilvēks ar gariem kauliem.

2. Tūļa, sliņķis.

3. Putns, pīļu suga.

Avoti: KV

garknābis   -bja, v.

1. Tas (tāds), kam ir garš knābis.

Avoti: LLVV

garknābīte   bot.

1. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases īsvācelīšu dzimtas ģints ("Rhynchostegium"), Latvijā konstatētas 2 sugas.

Krasta garknābīte— garknābīšu suga ("Rhynchostegium ripariodes").

Mūru garknābīte— garknābīšu suga ("Rhynchostegium murale").

Avoti: LE1

garknābja   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir garš knābis.

Garknābja gaura— pīļu dzimtas gauru ģints suga ("Mergus serrator"), putns (meža pīles lielumā) ar ļoti tievu, garu, sarkanu knābi.

Avoti: LLVV

garkoks   apv.

1. Gara nūja.

Avoti: ME

Garkolni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

Avoti: LC

garkstēt   apv.

1. Gārgt, sēkt, krākt.

Avoti: ME

gārkstēt   gārkstu, gārksti, gārkst, pag. gārkstēju; intrans.; pareti.

1. Gārgt.

2. apv. Sēcošā, aizsmakušā balsī runāt.

Avoti: LLVV, ME

garkstiens   apv.

1. Gārdziens, krāciens.

Avoti: ME

gārkstiens   -a, v.; pareti.

1. Gārdziens.

Avoti: LLVV

garkstoņa   apv.

1. Ilgstoša krākšana.

Avoti: EH

gārkstoņa   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Gārdzoņa.

Avoti: LLVV

garkšēt   apv.; hip.

1. Gārgt, krākt.

Avoti: ME

gārkšināt   apv.

1. Skalot rīkli, burbuļot (radīt klusinātu skaņu).

Avoti: ME

garkšķēt   apv.; hip.

1. Gārgt, krākt.

Avoti: ME

gārkt   apv.

1. Krākt (krūtīs).

Avoti: ME

garkula   apv.

1. Garkūļu salmi.

Avoti: EH

gārkula   apv.

1. Garkūlis.

Avoti: EH

garkūlītis

1. Dem. --> garkūlis.

Avoti: LV93

garkūlsalmi   apv.

1. Garkūļi.

Avoti: ME

garkuļi   apv.

1. Garkūļi.

Avoti: TlV

garkūļi   -u, vsk. garkūlis, -ļa, v.

1. Gari, taisni (ar spriguli izkultu rudzu vai kviešu) salmi, ko lietoja salmu jumtiem.

Garkūļu salmi— garkūļi.

Avoti: LLVV, LE

gārkuļi   apv.

1. Garkūļi.

Avoti: ME

garķis   novec.

1. Baltais stārķis.

2. Jūras gārgale.

Avoti: KV

garķis   novec.

1. Izstīdzējis cilvēks.

Avoti: KV

gārķis   apv.

1. Baltais stārķis.

Avoti: ME

garlaciņa   apv.

1. Dem. --> garlaka.

Avoti: ME

garlaicība   -as, s.; parasti vsk.

1. Psihisks (emocionāls) stāvoklis, kam raksturīga nomāktība, apnikums un kas rodas, piemēram, bezdarbības, interešu trūkuma dēļ.

2. Vispārināta īpašība --> garlaicīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

garlaicīgai   apv.

1. Garlaicīgi.

Avoti: KiV

garlaicīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neizraisa interesi, patiku; tāds, kas noris gausi, bez spraiguma; apnicīgs.

2. Tāds, kas sabiedrībā ir mazrunīgs, kas nav interesants sarunu biedrs.

3. apst. Parasti savienojumā ar "būt", "tapt", "kļūt" formām apzīmē psihisku stāvokli, kam raksturīga nomāktība, apnikums un kas rodas, piemēram, bezdarbības, interešu trūkuma dēļ.

Avoti: LLVV

garlaicīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> garlaicīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; garlaicība (1).

2. Vispārināta īpašība --> garlaicīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

garlaikot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izraisīt (kādā) garlaicību (1).

// intrans.

// divd. formā: garlaikots. Tāds, kurā izpaužas nomāktība, apnikums.

Avoti: LLVV

garlaikoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Justies garlaicīgi.

Avoti: LLVV

garlaiks   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Garlaicība (1).

Avoti: LLVV

garlaka   -as, s.

1. Gārgale.

Avoti: LLVV

gārlaka   apv.

1. Gārgale.

Avoti: ME

garlaks   apv.

1. Gārgale.

Avoti: ME

Garlaku   vietv.; nelok.

1. Garlaku ezers - atrodas Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumā, Vārkavas novada Rožkalnu pagastā, platība - 37 ha, lielākais dziļums - 1,8 m, apaļa ezerdobe 0,7 km diametrā, dūņains, pusaizaudzis.

Avoti: LD

garlapu   ģen., nelok.

1. Tāds (augs), kam ir garas lapas.

Avoti: LLVV

gārle   apv.

1. Ūdensaugs.

Avoti: ME

garleja   apv.

1. Trauks gara uzmešanai pirtī.

Avoti: TlV

garlejs   apv.

1. Garmetis.

Avoti: EH

Gārlenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Garland"), Teksasas štatā, 235500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Garlene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Laucienes pagastā.

Avoti: LC

garlenieki

1. Talsu novada Laucienes pagasta apdzīvotās vietas "Garlene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

garleņķis   apv.

1. Cilvēks, kurš ar daudz vārdiem maz izsaka.

Avoti: KV

garlielis   sar.

1. Garkājis.

Avoti: Sin

garlīns   apv.

1. Tāda vieta upē, kur biezi saaugušas ūdensaugu saknes.

Avoti: EH

garlipains   apv.

1. Tāds, kam ir gara aste (parasti par aitām).

Avoti: ViV

garlis   apv.

1. Neliels bezdibenis.

Avoti: KV

garlis   apv.

1. Garmetis.

Avoti: EH

garlūpains   apv.

1. Tāds (parasti dzīvnieks), kam ir garas lūpas.

Avoti: ME

garlūpu   apv.

1. Tāds (parasti dzīvnieks), kam ir garas lūpas.

Avoti: ME

Garļava   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Kauņas apriņķī, Kauņas rajona pašvaldībā, 2530 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1792. g.

Avoti: PuA, Wi

garļi   apv.

1. Gari.

Avoti: ME

gārļi   apv.

1. Nūjas abās zivju murda pusēs.

Avoti: ME

garmalka   apv.

1. Gara malka.

Avoti: ME

garmantas   novec., nevēl.

1. Tautas tradīcijas, folklora.

Avoti: VkG

garmatainis   -ņa, v.

1. Garmatis.

Avoti: LLVV

garmatains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir gari mati.

2. Tāds, kam ir garš apmatojums (par dzīvnieku).

Avoti: LLVV

garmatis   -ta, v.

1. Tas (tāds), kam ir gari mati.

Avoti: LLVV

garme   apv.

1. Siltums; karstums; tvaiks.

Avoti: VV

gārmē   apv.

1. Svelme, karstums.

Avoti: NeV

garmēlība   apv.

1. Zobošanās, izsmiešana, apsmiešana.

Avoti: ME

garmēlīgs   sar.

1. Zobgalīgs.

Avoti: Sin

garmēlis   -ļa, v.

1. Zobgalis; cilvēks, kam piemīt tieksme aprunāt; zākātājs.

Avoti: LLVV, LE

garmeta   apv.

1. Garmetis.

Avoti: TlV

garmetis   apv.

1. Trauks ar īsu kātu, ko lieto ūdens liešanai uz sakarsētiem pirts krāsns akmeņiem.

Avoti: KV

garmētru   apv.

1. Tāds, kam ir garas mētras.

Avoti: ME

Garmiša-Partenkirhene   vietv.

1. Apdzīvota vieta Vācijā ("Garmisch-Partenkirchen"), Bavārijas Alpos 708 m vjl., 26200 iedzīvotāju (2012. g.), kūrorts un ziemas sporta centrs.

Avoti: PZT

Garmo   vietv.

1. Garmo smaile - virsotne Rietumpamirā, Darvazas un Zinātņu Akadēmijas grēdas saskarē, Tadžikistānā, augstums - 6595 m, klāta ar sniegu un ledu.

2. Garmo šļūdonis - atrodas Rietumpamirā, Garmo smailes nogāzē, Tadžikistānā, garums - 27,5 km, platība - 15330 ha, noslīd līdz 2980 m vjl.

Avoti: PZT

garmons   poligr., novec.

1. 10 punktu burtu biezuma apzīmējums.

Avoti: GV

garmoška   žarg.

1. Harmonikas; akordeons.

Avoti: Žrg

Garms   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - pazemes suns, kas ar savu riešanu vēsta par pasaules un dievu bojāeju.

Avoti: LEV

Garmsirs   vietv.

1. Germsirs - tuksnesis Irānā un Pakistānā.

Avoti: PZT

garnachas   novec.

1. Sarkani, saldi un stipri spāniešu vīni.

Avoti: KV

garnadzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Tieksme izdarīt sīkas zādzības; sīka zādzība.

Avoti: LLVV

garnadzīgs   apv.

1. Zaglīgs.

Avoti: KnV

garnadzis   -dža, v.

1. Cilvēks, kam piemīt tieksme izdarīt sīkas zādzības; sīks zaglis.

Avoti: LLVV

garnašs   novec.

1. Vīriešu apģērba virssvārki 14. gs. pirmajā pusē, ar pusgarām, iegrieztām, platām piedurknēm.

Avoti: KV

garnējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība --> garnēt.

2. Ēdiena rotājums (īpaši sagatavota masa, augļi, zaļumi u. tml).

3. novec. Koka gabali, plankas, mašas u. c. priekšmeti, kas necieš no slapjuma un ko paklāj kuģu tilpnē uz dibena, kima jeb sāniem, lai neļautu tādām precēm saslapēties, kas cieš no mitruma.

Avoti: LLVV

garnele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Vairākas peldvēžu apakškārtas dzimtas ("Crangodinae, Palaemonidae" u. c.), neliels desmitkāju kārtas jūras vai saldūdens vēzis, ~2000 sugu; krevete.

Akmeņu garnele— Baltijas garnele.

Baltijas garnele— peldvēžu apakškārtas dzimtas "Palaemonidae" suga ("Palaemon squilla"), kuras sīka varietāte (garums - līdz 4 cm) sastopama arī Rīgas līcī.

Smilšu garnele— Ziemeļjūras garnele.

Ziemeļjūras garnele— peldvēžu apakškārtas dzimtas "Crangodinae" suga ("Crangon crangon").

Avoti: LLVV, LD

garneļmaize

1. Maizes šķēle (piemēram, sviestmaize) ar garnelēm.

Gārnera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Garner"), Ziemeļkarolīnas štatā, 27800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

garnēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Rotāt (ēdienus).

Avoti: LLVV

garni   novec.

1. Mēbelēta istaba.

Avoti: KV

garnīca   apv.

1. Garnica - berams mērs, ~3,3 l.

Avoti: VV

garnica   vēst.

1. Tilpuma mērvienība cariskās Krievijas laikā - 3,27984 litri, četverika astotā daļa; šāda tilpuma mērtrauks.

2. Vielas daudzums, kas ietilpst šādā mērtraukā.

Avoti: TV, MsL, TlV, ViV

garnierēt   žarg.

1. Garnēt; izdaiļot; dekorēt.

Avoti: Žrg

garnieriņš   novec.

1. Koka gabali, plankas, mašas u. c. priekšmeti, kas necieš no slapjuma un ko paklāj kuģu tilpnē uz dibena, kima jeb sāniem, lai neļautu tādām precēm saslapēties, kas cieš no mitruma.

Avoti: KV

garnis   apv.

1. Stārķis.

Avoti: ME

garnis   apv.

1. Rijīgs cilvēks.

Avoti: ME, KV

gārnis   -ņa, v.

1. dsk. Putnu klases stārķveidīgo kārtas dzimta ("Ardeidae"), kurā ir 2 apakšdzimtas, 17 ģ., 61 s., Latvijā konstatētas 5 ģ., 6 s.

2. dsk. Šīs dzimtas apakšdzimta ("Ardeinae"), nedaudz mazāks par stārķi bridējputns ar garām kājām un garu knābi un kaklu, 15 ģ., 49 s., Latvijā konstatētas 3 ģintis, 4 sugas.

Zivju gārnis— gārņu suga ("Ardea cinerea").

Zīda gārnis— mazais baltgārnis ("Egretta garzetta").

3. apv. Stārķis.

Avoti: LLVV, LE1

garnisks   apv.

1. Garenisks.

Avoti: ME

garnitūra   -as, s.

1. Noteiktam nolūkam paredzētu priekšmetu (piemēram, mēbeļu, rotas lietu) komplekts.

Burtu garnitūra— burtu komplekts, kurā sakopoti tipogrāfijas burti, kas vienādi pēc zīmējuma stila, bet dažādi pēc lieluma, treknuma, slīpuma.

Avoti: LLVV

garnizons   -a, v.; mil.

1. Karaspēks un militārās iestādes, kas pastāvīgi vai uz laiku ir novietotas pilsētā, apdzīvotā vietā, cietoksnī, nocietinātā rajonā vai atsevišķā aizstāvēšanās celtnē.

Garnizona dienests— pasākumi, kas saistīti ar militāras disciplīnas nodrošināšanu garnizonā un attiecīgo objektu apsardzību.

Avoti: LLVV

garnjerits

1. Niķeļa silikāts ar komplicētu un nepastāvīgu ķīmisko sastāvu; rūda, no kuras iegūst niķeli.

Avoti: SV69

garnzīds

1. Garneles čaulas apvienojums ar zīda proteīnu, viegli izgatavojama jauna viela, kas ir stingra, elastīga un biosabrūkoša, tādējādi varētu izmantot atkritumu maisiem, pārsējiem,vienreizējiem autiņiem u. tml.

Avoti: NGL-15-76

gārņputni

1. Putnu klases stārķveidīgo kārtas dzimta, vidēji lieli un lieli putni (garums - 30-90 cm, masa - 0,1-4 kg), 16 ģ., ~65 s., Latvijā konstatētas 6 s.

Avoti: PDE

garo

1. Tauta, dzīvo Indijā, Meghālajas štata rietumu daļā, kalnos, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibertmiešu grupas, ietilpst barabodu grupā, stipras ģints iekārtas (sevišķi matriarhāta) paliekas, vietējie tradicionālie cilšu ticējumi, svēto akmeņu kults.

Avoti: PZT

garodziņa   apv.

1. Dem. --> garoza.

Avoti: EH

garojums   -a, v.

1. Rezultāts --> garot (1); garaiņi.

2. pareti. Rezultāts --> garot (2).

Avoti: LLVV

Garonna   vietv.

1. Upe Francijas dienvidrietumos (fr. val. "Garonne"), garums - 650 km, sākas Spānijā, Pirenejos, Aneto masīva ziemeļu nogāzēs, ietekot Biskajas līcī veido estuāru (garums - 75 km, platums - 3-10 km), sniegūdeņu un lietus ūdeņu uzplūdieni (līdz 12 m), estuāra paisums (5 m).

2. Garonnas zemiene - atrodas Garonnas lejtecē, starp Pirenejiem dienvidos un Centrālo masīvu ziemeļaustrumos, garums - ~200 km, zems, akumulatīvs līdzenums, mežainākais rajons Francijā; Akvitānija.

Avoti: LģE

garoņi   apv.

1. Garaiņi.

Avoti: ME

garose   apv.

1. Krūka ar gariem rokturiem.

Avoti: ME

garot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Radīt garaiņus, iztvaikojumus (piemēram, par karstu šķidrumu).

2. Radīt, izplatīt, piemēram, smaržu.

// trans.

3. apv. Vārgt; nīkuļot.

Avoti: LLVV, MiV

garote   vēst.

1. Ar skrūvi savelkama stīpa - spīdzināšanas ierocis, ar ko izpildīja arī nāves sodu nožņaudzot; lietoja viduslaikos Spānijā un Portugālē.

Avoti: SV69

garotēt   novec.

1. Nožņaugt.

Avoti: KV

Garove   vietv.

1. Pilsēta Somālijā, pašpasludinātās pavalsts Puntlendas administratīvais centrs, 73000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

garoza   -as, s.

1. Cieti sacepusi (maizes) ārējā kārta.

Ne garozas— saka, ja nav ne gabaliņa maizes, arī ja nav nekā ēdama.

2. Sacietējusi (masas, irdenas vielas) virsējā, ārējā kārta.

3. Ārējais cietais (zemeslodes) akmens apvalks (aptuveni līdz 75 kilometru dziļumam); litosfēra.

4. anat. Ārējais slānis (dažiem orgāniem).

Smadzeņu garoza— pelēkā viela ar krokainu un rievainu virsmu, kas veido abu lielo smadzeņu pusložu perifēriju.

Avoti: LLVV

Garoza   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Bauskas novada Mežotnes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ozolnieku novada Sidrabenes pagastā.

3. vēst. Garozas pagasts - pastāvēja bijušajā Jelgavas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst gk. Ozolnieku novada Sidrabenes pagastā, neliela daļa Iecavas novadā.

4. Dzelzceļa stacija Ozolnieku novada Sidrabenes pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Zilupe-Jelgava-Ventspils, 178 km no Veentspils dzelzceļa stacijas, atklāta 1904. g. ar nosaukumu "Garosen", tagadējais nosaukums kopš 1919. g.

Avoti: LC, LPag

garozains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir cieta, bieza garoza (1).

Avoti: LLVV

Garozas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Ezeres pagastā.

Avoti: LC

garoze   apv.

1. Garoza.

Avoti: VV

Garoze   vietv.

1. Ozolnieku novada Sidrabenes pagasta apdzīvotās vietas "Garoza" bijušais nosaukums.

2. Lielupes labā krasta pieteka Bauskas un Ozolnieku novadā, garums - ~26 km, kritums - 14 m, sākas Bauskas novada Codes pagastā, 5 km uz ziemeļrietumiem no Codes.

Avoti: LC, LD

garozēties   apv.

1. Veidoties garozai.

Avoti: ME

garozis   apv.

1. Garoza.

Avoti: VV

Garozis   vietv.

1. Garoze - Lielupes pieteka Bauskas un Ozolnieku novadā.

Avoti: LD

garozīte   apv.

1. Dem. --> garoza.

Avoti: EH

garoznieki

1. Bauskas novada Mežotnes pagasta apdzīvotās vietas "Garoza" iedzīvotāji.

2. Ozolnieku novada Sidrabenes pagasta apdzīvotās vietas "Garoza" iedzīvotāji.

3. Saldus novada Ezeres pagasta apdzīvotās vietas "Garozas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

garožele   apv.

1. Dem. --> garoza.

Avoti: EH

Garoži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Ziemera pagastā.

Avoti: LC

garožnieki

1. Ozolnieku novada Sidrabenes pagasta apdzīvotās vietas "Garoze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

garpakuli   apv.

1. Rupjās pakulas, ko, linus sukājot, nosukā vispirms; galpakuli.

Avoti: ViV

garpēteris   apv.

1. Rokas vidējais pirksts.

Avoti: KV

garpīne   apv.

1. Sieviete ar garām matu pīnēm.

Avoti: KV

garpirkstainis   apv.

1. Tāds, kam ir gari kāju pirksti.

Avoti: ME

garpirkstains   apv.

1. Tāds, kam piemīt tieksme zagt (parasti sīkas lietas).

2. Tāds, kam ir gari pirksti.

Avoti: ViV, ME

garpirkstis   -ta, v.; pareti.

1. Garnadzis.

Avoti: LLVV

garpirkstnieks   sar.

1. Zaglis.

Avoti: Sin

garpirkstpērtiķi

1. Tarsiji - pērtiķu kārtas dzimta, kurā ietilpst viena ģints (ar 3 sugām); vāveres lieluma puspērtiķi, kas dzīvo Malajas arhipelāga salās; nakts dzīvnieki, dzīvo kokos, ēd gk. kukaiņus; apaļa, ļoti kustīga galva un lielas, izvalbītas acis; garas pakaļkājas, gara aste, pirkstu galos piesūcekņi.

Avoti: LEV

garpurnis   apv.

1. Tāds, kam ir garš purngals.

Avoti: ME

garradzis   apv.

1. Tāds, kam ir gari ragi.

Avoti: ME

Garrdo   vietv.

1. Pilsēta Somālijā, 37500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

garrokains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir garas rokas.

Avoti: LLVV

Garrosen   vietv., vācu val.

1. Garoza.

2. Garozas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Ezeres pagastā.

3. Garozes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Garozes pagastā.

4. Garozes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Mežotnes pagastā.

Avoti: FV, KV

garrote   novec.

1. Agrāk savāds nāves sods Spānijā un Kubā, nožņaugšana ar dzelzs riņķi.

Avoti: SV33

garrulax   lat.

1. Krūmājsīļi.

Grannulax leucolophus— baltcekula krūmājsīlis.

Grannulax lineatus— svītrainais krūmājsīlis.

Grannulax maximus— milzu krūmājsīlis.

Avoti: ZvP

garrulus   lat.

1. Sīļi.

Garrulus glandarius— sīlis jeb parastais sīlis.

Avoti: LD, ZvP

gars   -a, v.

1. parasti vsk. Psihe, psihisko (cilvēka, cilvēku kolektīva) īpašību kopums; arī prāts.

Gara gaisma— izglītība, zināšanas.

Gara (arī garīgā) tumsa (arī tumsība, tumsonība)— zināšanu trūkums, aprobežotība.

Gara dāvanas— intelektuālās spējas; apdāvinātība.

Tautas gars— tautas nacionālo (psihisko, kultūras u. tml.) īpatnību kopums.

Gara milzis— talantīgs, ievērojams cilvēks, kura garīgajam darbam ir izcila sabiedriska nozīme.

Garā vājš— psihiski slims; ar vāji attīstītām domāšanas spējām.

Gara bērns— garabērns.

Gara mantas— garamantas.

Gara ieroči— ass prāts, zināšanas.

2. parasti vsk. Iekšējais (piemēram, ideju, uzskatu, sabiedrisku virzienu) saturs, virzība.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Noteiktā veidā (piemēram, domāt, rīkoties).

Lēnā (arī mierīgā) garā— lēnām, bez steigas, arī bez uzbudinājuma.

3. Cilvēks; personība.

Nemiera gars— enerģisks, darbīgs cilvēks.

4. mit., rel. Mitoloģiska būtne ar pārdabiskām īpašībām.

Svētais gars— svētās trīsvienības trešais elements; arī dievs.

5. parasti vsk.; novec. Dzīvība.

Avoti: LLVV

gars   -a, v.; parasti vsk.

1. Tvaiks (parasti pirtī).

(Uz)mest garu— (uz)liet ūdeni uz nokaitētiem akmeņiem, lai radītu tvaiku (pirtī).

Avoti: LLVV

gars   apv.

1. Garš (1).

2. Tāls (par ceļu).

3. Ilgs (par laikposmu).

Avoti: SiV, KiV

gārsa   -as, s.

1. Čemurziežu dzimtas ģints ("Aegopodium"), daudzgadīgs lakstaugs ar lielām divkārt trīsstaraini plūksnainām lapām ("Aegopodium"), 7 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Podagras gārsa— gārsu suga ("Aegopodium podagraria").

Avoti: LLVV

gārsa   apv.

1. Jauns, biezs mežs.

Avoti: ME

garsalmi   apv.

1. Gari, taisni (ar spriguli izkultu rudzu vai kviešu) salmi, ko lietoja salmu jumtiem.

Avoti: ME

garsas   apv.

1. Podagras gārsa ("Aegopodium podagraria").

Avoti: Aug2

Garsden   vietv., vēst., vācu val.

1. Gārzdes muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Zūru pagastā.

Avoti: KV

garse   apv.

1. Podagras gārsa ("Aegopodium podagraria"); gārsa.

Avoti: ME

gārse   apv.

1. Podagras gārsa ("Aegopodium podagraria").

Avoti: Aug2

Gārsene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Aknīstes novadā (līdz 2009. g. - Jēkabpils rajonā) 55 km no Jēkabpils, pagasta centrs.

2. Gārsenes pagasts - pagasts Aknīstes novadā (līdz 2009. g. - Jēkabpils rajonā), robežojas ar Aknīstes un Asares pagastu, Aknīstes pilsētu un Ilūkstes novadu, kā arī ar Lietuvu; bijušie nosaukumi: vāciski - Garssen, krieviski - Garsenskaja.

Avoti: LPag, LC, LE1

gārsenieši

1. Aknīstes novada Gārsenes pagasta apdzīvotās vietas "Gārsene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gārsenīte   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

Garsenskaja   vietv., vēst.

1. Aknīstes novada Gārsenes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

garses   apv.

1. Podagras gārsa ("Aegopodium podagraria").

Avoti: Aug2

gārsieši

1. Alojas novada Brīvzemnieku pagasta apdzīvotās vietas "Gāršas" iedzīvotāji.

2. Ogres novada Ogresgala pagasta apdzīvotās vietas "Gāršas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gārsine   vietv.

1. Aknīstes novada Gārsenes pagasta apdzīvotās vietas "Gārsene" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gārsinieši

1. Aknīstes novada Gārsenes pagasta apdzīvotās vietas "Gārsene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

garskare   apv.

1. Ar garām skarām (auzu epitets).

Avoti: ME

garskropstains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir garas skropstas (parasti par acīm).

2. Par cilvēku.

Avoti: LLVV

Gārsleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1130 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

garsmeceri

1. Smecernieku dzimtas grupa ("Phanerognatha"), vaboles ar garu smeceri, kas bieži ir izliekts, un labi attīstītiem lidspārniem, vaboles un kāpuri barojas ar augiem.

Avoti: LD

Garsmirs   vietv.

1. Gersmirs - piekrastes tuksnešu josla gar Omānas līci un Hormuzu.

Avoti: PZT

garsnuķis   apv.

1. Tāds, kam ir garš snuķis.

2. Graudsmecernieks ("Sitophilus syn. Calandra").

Avoti: ME, LD

garsons   novec.

1. Apkalpotājs, viesmīlis.

Avoti: KV

garspalvains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir garš apmatojums (par dzīvnieku); garmatains (2).

2. Par kažokādu.

Avoti: LLVV

garspārnains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir gari spārni.

Avoti: LLVV

garspārnis   apv.

1. Tāds, kam ir gari spārni; kukainis ar gariem spārniem.

Avoti: ME

garsprāklis   apv.

1. Kukainis ar gariem spārniem, kuru var atrast pie ūdens; spāre.

Avoti: ME, VeAT, EH

Garssen   vietv., vēst., vācu val.

1. Aknīstes novada Gārsenes pagasta bijušais nosaukums.

2. Gārsene.

3. Gārsenes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Gārsenes pagastā.

Avoti: LPag

Garstērdele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

garstērdelieši

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Garstērdele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

garstiebrinis   apv.

1. Garšķiedrains (par liniem).

Avoti: KiV

Garstierdele   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Garstērdele" nosaukuma variants.

Avoti: LC

garstilbains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir garas kājas, gari stilbi.

Avoti: LLVV

garstilbis   -bja, v.

1. Tas (tāds), kam ir garas kājas, gari stilbi.

Avoti: LLVV

garstilbu   ģen., nelok.; novec.

1. Garstulmu.

Avoti: LLVV

garstīpu   apv.

1. Garšļaukus.

Avoti: EH

garstobra   ģen.

1. Tāds (šaujamierocis), kam ir samērā garš stobrs.

Avoti: LLVV

garstobru   dsk. ģen.; nelok.

1. Tāds (šaujamierocis), kam ir samērā garš stobrs.

Avoti: LLVV

garstulmains   -ais; s. -a, -ā;

1. Garstulmu.

Avoti: LLVV

garstulmu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir gari stulmi (par apaviem).

Avoti: LLVV

garsvārcis   apv.

1. Tāds, kam ir gari svārki.

Avoti: ME

garš   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir samērā liels attālums no viena gala līdz otram; pretstats: īss.

Garais pirksts— rokas vidējais pirksts.

Garie viļņi— radioviļņi, kuru garums ir no 1000 līdz 10000 metriem.

Garš kā kārts— saka par garu un tievu cilvēku.

// ar not. galotni. Tāds, kas parasti sniedzas kādas ķermeņa daļas (piemēram, rokas, kājas) garumā (par apģērbu, tā daļu).

Garie cimdi— sieviešu cimdi līdz elkonim vai augstāk.

2. Tāds, kam ir samērā liels ilgums (par laika posmu); ilgs.

// val. Tāds, kam ir samērā ilgs valodas tradīcijas nosacītais izrunas laiks, (parasti par valodas skaņām).

Gara zilbe— zilbe, kurā ir garš patskanis, divskanis vai diftongisks savienojums.

// pareti. Ilgs un pētījošs (par skatienu, skatīšanos).

3. Iztaisnots (par ķermeni, tā daļām).

4. apv. Tāds (ēdiens), kas ir stipri atšķaidīts.

Avoti: LLVV, MiV, SLG

garša   -as, s.; parasti vsk.

1. Spēja uztvert vielu ķīmiskās īpašības - saldumu, rūgtumu, skābumu vai sāļumu.

2. Sajūta, ko (mutē) izraisa vielu ķīmiskās īpašības - saldums, rūgtums, skābums vai sāļums.

Ar garšu— ar labu ēstgribu, patiku (ēst, dzert).

Bez garšas— bez ēstgribas, bez patikas (ēst, dzert).

3. novec. Gaume.

Avoti: LLVV

Garša   vietv.

1. Viļakas novada Vecumu un Žīguru pagasta apdzīvotās vietas "Gārša" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gārša   -as, s.

1. Mežs, kurā aug egles, bērza, apses, oša un ozola mistrotas audzes; meža augšanas apstākļu tips, kam parasti raksturīgi pamatmorēnu līdzenumi.

Egļu gārša— gārša, kurā pārsvarā aug egles.

Bērzu gārša— gārša, kurā pārsvarā aug bērzi.

2. apv. Lauza.

3. apv. Mitra, purvaina zeme.

Avoti: LLVV, ME

gārša   apv.

1. Podagras gārsa ("Aegopodium podagraria").

2. Meža zirdzene ("Angelica sylvestris").

Avoti: ME

Gārša   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Vecumu un Žīguru pagastā.

Avoti: LC

Garšani   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Garšāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Garšāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

garšas   apv.

1. Garšvielas.

Avoti: NeV

gāršas   apv.

1. Podagras gārsa ("Aegopodium podagraria") - ilggadīgs čemurziežu dzimtas augs, līdz 1 m augsts, ziedi čemuros balti, aug mitros krūmājos, gar žogiem un mēslienās, arī dārzos kā nezāle, vairojas ar apakšdzinumiem; zirdzenes, suņu burkāni.

Avoti: LLx

Gāršas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Garkalnes novadā.

2. Alojas novada Brīvzemnieku pagasta apdzīvotās vietas "Puikules stacija" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

garšāt   apv.

1. Izraisīt patīkamu garšas sajūtu.

Avoti: KnV

garšaugi   -u, vsk. garšaugs, -a, v.

1. Augi, kas satur aromātiskas un garšas ziņā asas vielas (piemēram, selerijas, pētersīļi, mārrutki, ķiploki, dilles) un ko pievieno ēdieniem garšas uzlabošanai.

Avoti: LLVV

Gāršenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Beļavas pagastā.

Avoti: LC

gāršenieki

1. Ogres novada Ogresgala pagasta apdzīvotās vietas "Gāršas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gāršes   apv.

1. Podagras gārsa ("Aegopodium podagraria").

Avoti: Aug2

garši   apv.

1. Gārsa.

Avoti: ME

garši   apv.

1. Sirsnīgi.

2. Ar labpatiku.

Avoti: KV

gārši   apv.

1. Mitra, purvaina zeme.

Avoti: ME

gārši   apv.

1. Podagras gārsa ("Aegopodium podagraria").

Avoti: Aug2

garšība   apv.

1. Patīkama garša.

Avoti: ME

garšīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir patīkama garša; tāds, kas labi garšo.

// apst. Ar labu ēstgribu, ar patiku (ēst, dzert); kāri.

// apst.; pārn. Ar patiku, baudu (ko darīt, parasti smieties, šķaudīt).

Avoti: LLVV

garšīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> garšīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

garšināt   apv.

1. Padarīt garšīgu, pievienojot kādas ēdiena sastāvdaļas vai garšvielas.

Avoti: VV

Gāršinieki   vietv.

1. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Gāršenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gāršinieks   apv.

1. Meža iedzīvotājs.

Avoti: ME

garšķiedrains   -ais; s. -a, -ā,

1. Garšķiedras.

Avoti: LLVV

garšķiedras   ģen.; nelok.

1. Tāds, kam ir gara šķiedra (par augiem).

Avoti: LLVV

garšķiedru   dsk. ģen.; nelok.

1. Tāds, kam ir gara šķiedra (par augiem).

Avoti: LLVV

garšļaukains   apv.

1. Nevienāds un mīksti (nepilnīgi) savērpts (par dzijas pavedienu).

Avoti: ĒiV

garšļaukām   apv.

1. Garšļaukus.

Avoti: ĒiV

garšļaukus   apst.

1. Guļus ar izstieptu augumu.

Avoti: LLVV

garšļēkām   apv.

1. Garšļaukus.

Avoti: ĒiV

garšļēkus   apv.

1. Garšļaukus.

Avoti: ĒiV

garšļiekus   apv.

1. Garšļaukus.

Avoti: EH

Gāršmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Sējas novadā.

Avoti: LC

gāršnieki

1. Alojas novada Brīvzemnieku pagasta apdzīvotās vietas "Gāršas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

garšņucis   apv.

1. Garsnuķis.

Avoti: EH

garšot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Izraisīt patīkamu garšas sajūtu, baudu (par ēdienu, dzērienu).

2. trans. Nedaudz baudīt (ēdienu, dzērienu), lai novērtētu (tā) garšu.

Avoti: LLVV

gāršs   apv.

1. Sils, gārša.

Avoti: EH

garšsaknes   -ņu, vsk. garšsakne, -es, s.

1. Dārzeņi, ko pievieno ēdieniem garšas uzlabošanai.

Avoti: LLVV

Gāršupe   vietv.

1. Ogres labā krasta pieteka Madonas novada Liezēres pagastā, garums - 12 km.

Avoti: LD, La1

garšuve   novec.

1. Kuģa ārējās apšuves un klāja plāšu kniežu savienojums, kas iet gareniski kuģim.

Avoti: KV

garšviela   -as, s.

1. Produkts, kas satur aromātiskas vielas un ko pievieno ēdieniem garšas uzlabošanai.

Avoti: LLVV

garšys   apv.

1. Garšvielas.

Avoti: TiA

gart   apv.

1. Karst, karsēt, silt.

2. Kurēties, degt.

Avoti: NeV

gartaustekļu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir gari taustekļi.

Avoti: LLVV

gartaustkode

1. dsk. Tauriņu kārtas dzimta ("Gelechiidae"), sīki, retāk nelieli tauriņi (spārnu plētums - 7-25 mm), galva gluda, klāta ar pieguļošām zvīņām, samērā labi attīstīts snuķis, Eirāzijā >1500 s., Latvijā konstatētas 164 sugas.

Avoti: LD

Gartenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Dārzu muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Demenes pagastā.

Avoti: KV

gartenka   apv.

1. Kāds, kurš gari pļāpā, tenko.

Avoti: EH

Gartensee   vietv., vēst., vācu val.

1. Dārzu muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Demenes pagastā.

Avoti: KV

garteņķis   apv.

1. Garlaicīgs pļāpa, kas daudz vārdos maz izsaka.

Avoti: KV

gartiltnieki

1. Talsu novada Vandzenes pagasta apdzīvotās vietas "Gartilti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gartupeļi   apv.

1. Kartupeļi.

Avoti: ME

garuā

1. Blīva migla (smidzenis) no zemiem slāņmākoņiem Dienvidamerikas piekrastē.

Avoti: MetV

Garuda   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - riši Kāšjapas un dieva Dakšas meitas Vinatas dēls, putnu pavēlnieks, teiksmains dieva Višnu jājamdzīvnieks.

Avoti: Mit

Garūdene   vietv.

1. Ventas kreisā krasta pieteka Skrundas novadā, garums - 15,4 km, kritums - 40 m.

Avoti: LD

Garūlis   vietv.

1. Ezers Valkas novada Zvārtavas pagastā, ietilpst Aumeisteru ezeru grupā, platība - 17,3 ha.

Avoti: LD

garum   apst.

1. apv. Garām.

Avoti: LLVV

garum   apv.

1. Savienojumā ar "garš" formām izsaka šis īpašības pastiprinājumu.

Avoti: EH

garum   arābu val.

1. Mērce zivju ēdieniem.

Avoti: Tc

garumgarš   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti garš.

Avoti: MLVV

garumi   apv.

1. Garākās pelavas, garākās sasmalcinātas salmu daļas, spaļi u. tml.

Avoti: ViV

garums   -a, v.

1. Attālums no viena gala līdz otram.

Austrumu garums— ģeogrāfiskais garums, ko skaita uz austrumiem no sākuma meridiāna (nullmeridiāna).

Ģeogrāfiskais garums— kādas vietas attālums (grādos) no sākuma meridiāna rietumu vai austrumu virzienā.

Pirksta garums— nosacīta adījuma garuma mērvienība - rādītāja pirksta garums.

Rietumu garums— ģeogrāfiskais garums, ko skaita uz rietumiem no sākuma meridiāna (nullmeridiāna).

Sienas garums— audekla garuma mērvienība.

Viļņa garums— attālums starp diviem viļņa punktiem, kuri atrodas vienā fāzē.

2. Ilgums no sākuma līdz beigām (kādam laika posmam).

// val. Samērā liels valodas tradīcijas nosacītais (parasti valodas skaņu) izrunas ilgums; valodas skaņa, kurai ir šāds izrunas ilgums.

3. vsk. lok.; savienojumā ar "visā". Cik gari vien ir iespējams (izstiept, novietot u. tml.).

Avoti: LLVV

garums   apv.

1. Gareniski.

2. Garām.

Avoti: KiV

garumzīme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Diakritiska zīme - svītra, ko raksta virs attiecīgā burta valodas skaņas garuma apzīmēšanai.

Avoti: LLVV

garuniski   apv.

1. Gareniski.

Avoti: KiV

Garupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Carnikavas novadā.

2. Dzelzceļa pieturpunkts Carnikavas novadā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Skulte, 27 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas.

3. Langa - upe Rīgā un Carnikavas novadā.

Avoti: LC

garūsains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir garas, ūsas.

Avoti: LLVV

Garuša   vietv.

1. Viļānu novada Sokolku pagasta apdzīvotās vietas "Garjuša" nosaukuma variants.

Avoti: LC

garūza   apv.

1. Garoza.

Avoti: EH

Garva   vietv.

1. Pilsēta Kamerūnā, Ziemeļu reģiona administratīvais centrs, 356900 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Garvacainieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā.

Avoti: LC

Garvacainīki   vietv.

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Garvacainieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

garvaloda   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: EH

garvalode   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: KV

garvalodība   apv.

1. Pļāpība, liekvārdība.

Avoti: ME

garvalodis   sar.

1. Daudzrunātājs, pļāpa.

Avoti: Sin

garvasa   -as, s.; bot.

1. Vasa ar gariem posmiem.

Avoti: LLVV

garvēdars   apv.

1. Garvēderis.

Avoti: EH

Garvēderi   vietv.

1. Rundāles novada Svitenes pagasta apdzīvotās vietas "Tīrumi" otrs nosaukums.

Avoti: LC

garvēderis   apv.

1. Tāds, kam ir garš vēders.

Avoti: ME

garvēdze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

garvēdzele   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

garvelce   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

garvēlce   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

garvēldzere   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

garvērdze   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

garvērdzele   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

garvēza   apv.

1. Slinks cilvēks.

Avoti: EH

garvilce   inf.

1. Sakaru ierīce, kas nodrošina signāla pārraidi pa sakaru līnijām lielos attālumos.

Avoti: D3

garvilka   apv.

1. Vēdināšana.

Avoti: KV

garvilka   apv.

1. Cilvēks, kas bieži vilcinās un lēni dara darbu.

Avoti: KV

garvillene   apv.

1. Aita ar garu vilnu.

Avoti: EH

garvilnas   ģen., nelok.

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir garš apmatojums.

Avoti: LLVV

gārvisms

1. Nacionālistisks virziens ASV nēģeru kustībā 20. gs. ar lozungu "Atpakaļ uz Āfriku!".

Avoti: LPE

Garvolina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 17100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš ~1423. g.

Avoti: LpA, Wi

Garykolna   vietv., vēst.

1. Garkalnu muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Maltas pagastā.

Avoti: KV

Gārzde   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Piltenes pagastā.

Avoti: LC

gārzdenieki

1. Ventspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Gārzde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gārzdnieki

1. Ventspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Gārzdciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

garzeķes   apv.

1. Garās zeķes.

Avoti: ME

garziedis   apv.

1. Meža gandrene ("Geranium sylvaticum").

Avoti: EH

Garzis   vietv.

1. Garais ezers Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LD

garzobains   apv.

1. Zobgalīgs.

Avoti: ViV

garzobība   apv.

1. Pazobošanās, zobošanās tieksme.

Avoti: EH

garzobis   -bja, v.

1. Zobgalis.

Avoti: LLVV

garža   apv.

1. Garša.

2. dsk. Garšviela.

Avoti: KiV

garžām   apv.

1. Garšļaukus.

Avoti: ME

garžāt   apv.

1. Nedaudz ēst, dzert (ēdienu, dzērienu).

2. Izraisīt patīkamu garšas sajūtu (par ēdienu, dzērienu).

Avoti: KiV

garži   apv.

1. Gardi.

Avoti: EH

garžīgs   apv.

1. Gards, garšīgs.

Avoti: KiV, ME

Garžlegonese   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Garges-les-Gonesse"), Ildefransas reģiona Valduāzas departamentā, 26300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

Garžlegonese   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Garges-les-Gonesse"), Ildefransas reģiona Valduāzas departamentā, 26300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

garžot   apv.

1. Garšot.

Avoti: LV93

garžviela   apv.

1. Garšviela.

Avoti: KiV

gāsa   apv.

1. Podagras gārsa ("Aegopodium podagraria").

Avoti: Aug2

gascinca   apv.

1. Dāvana, ziedojums, ciema kukulis.

Avoti: JkV

gascinci   apv.

1. Pārtikas produkti, ko nes, ejot ciemos; ciema kukulis.

Avoti: KiV

gāse   apv.

1. Gārsa - čemurziežu dzimtas lakstaugs.

Avoti: VV

Gaselte   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Gasselte"), Drentes provincē, 1620 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gaselterneivēna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Gasselternijveen"), Drentes provincē, 1950 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gaserektomija   med.

1. Gasera ganglija izgriešana.

Avoti: TM

gāses   apv.

1. Podagras gārsa ("Aegopodium podagraria").

Avoti: Aug2

gasēt   žarg.

1. Ātri braukt ar automašīnu.

Avoti: SLG

gasiķ   žarg.

1. Ievietot cietuma kamerā.

Avoti: KZ

Gaskoina   vietv.

1. Upe Austrālijas rietumos ("Gascoyne"), garums 780 km, augštece Rietumaustrālijas plakankalnē, ietek Indijas okeāna Šārkbeja līcī, sausajā sezonā izsīkst.

Avoti: PZT

gaskonāde

1. Lielības apzīmējums franču literatūrā (pēc Gaskoņas provinces nosaukuma, kuras iedzīvotājus uzskatīja par lielībniekiem).

Avoti: SV69

Gaskoņa   vietv.

1. Gijena un Gaskoņa - vēsturiska province Francijas dienvidrietumos.

2. Gaskoņas līcis - Biskajas līcis.

Avoti: PZT

gaspačo

1. Aukstā zupa no andalūziešu virtuves Spānijā; sastāvdaļas: svaigi tomāti, paprika, sīpoli, selerijas, gurķi, ķiploki, olīveļļa, etiķis, citrona sula, grauzdiņi, arī ola.

Avoti: PL

gaspadiņiems   apv.

1. Baznīckungs.

Avoti: EH

gaspadiņš   apv.

1. Baznīckungs.

Avoti: EH

Gaspari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kaplavas pagastā.

Avoti: LC

gasparieši

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Gaspari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gasparsons   vietv.; sar.

1. Gasparsona purvs - dabas liegums, atrodas Viduslatvijas zemienes Lejasdaugavas senlejā Jaunjelgavas novada Daudzeses pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g. (līdz 1999. g. dzērvenāju liegums), platība - 26,6 ha, augstais purvs, zemsedzē melnā vistene, purva vaivariņš, sila virsis, sfagni.

Avoti: LE1

gaspaža   apv.

1. Dižciltīga sieva; kundze; laulāta draudzene.

Avoti: SLG, EH

gaspažiņa   apv.

1. Tievāka vieta dzijā.

Avoti: EH

gastarbeiters   žarg.

1. Viesstrādnieks (vācu "Gastarbeiter").

Avoti: Str

gasterēties   apv.

1. Nīkt.

Avoti: EH

Gasteisa   vietv.

1. Vitorija - pilsēta Spānijā.

Avoti: PuA

gastenci   apv.

1. Cienasts.

Avoti: KnG

gastēr   novec.

1. Kuņģis.

Avoti: KV

gastērija   novec.

1. Liliju dzimtas augs, dzimtene Dienvidāfrika, ap 70 sugu, sukulenti ar pretējām, 2 rindās vai spirāliski sakārtotām lapām; Latvijā 3 sugas audzē kā telpu puķes.

Avoti: LxE

gasteromicetes   novec.

1. Bazīdijsēņu nodalījuma klase ("Gasteromycetes"), senāk rinda.

Avoti: KV

gasteromycetes   lat.

1. Pūpēžu klase.

Avoti: LD

gasterophilidae   lat.

1. Kuņģspindeļu dzimta.

Avoti: LD

gasterosteidae   lat.

1. Stagaru dzimta.

Avoti: LD

gasterosteiformes   lat.

1. Stagarveidīgo kārta.

Avoti: PDE

gasterosteus   lat.

1. Stagaru dzimtas ģints.

Gasterosteus aculeatus— trīsadatu stagars.

Gasterosteus spinachia— jūrasstagara "Spinachia spinachia" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

gasteruptidae   lat.

1. Tievvēderlapseņu dzimta.

Avoti: LE1

gastinci   apv.

1. Cienasts.

Avoti: KnV

gastinči   apv.

1. Ciemakukuļi.

Avoti: TiA

gastīt   apv.

1. Cienāt.

Avoti: KiV

gāstīties   apv.

1. Stostīties.

Avoti: ME

gastnīce   apv.

1. Ciemakukulis.

Avoti: EH

Gastonija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gastonia"), Ziemeļkarolīnas štatā, 73700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

gastr-   med.

1. Salikteņos norāda uz kuņģi.

Avoti: MSV

gastradenīts   med.

1. Kuņģa dziedzeru iekaisums.

Avoti: TM

gastradinamija   med.

1. Kuņģa funkcionāls vājums.

Avoti: TM

gastralgokenoze   med.

1. Sāpes tukšā kuņģī; ēšana tās samazina.

Avoti: TM

gastralģija   med.

1. Sāpes kuņģa apvidū.

Avoti: SV99

gastrāls   novec.

1. Kuņģa dobumam, kuņģa un zarnu sistēmai piederīgs.

Avoti: KV

gastraļģija   novec.

1. Gastralģija.

Avoti: KV

gastranastomoze   med.

1. Anastamozes izveidošana starp kuņģa mutes un vārtnieka daļu, ja kuņģis sašaurināts smilšu pulksteņa veidā.

Avoti: MSV

gastraneirija   med.

1. Kuņģa normālā tonusa un aktivitātes traucējums.

Avoti: TM

gastrastēnija   med.

1. Kuņģa funkcionāls vājums.

Avoti: TM

gastreja   novec.

1. Hipotētiska pirmforma, no kuras cēlušies visi daudzšūnu dzīvnieki.

Avoti: KV

gastrektāzija   med.

1. Kuņģa paplašināšanās.

Avoti: TM

gastrektomija   med.

1. Kuņģa izgriešana.

Avoti: TM

gastricisms   med.

1. Ikviena kuņģa slimība.

Avoti: MSV

gastrinoma   med.

1. Ļaundabīgs aizkuņģa dziedzera audzējs, kas sastāv no gatrīnu producējošām šūnām.

Avoti: VE

gastrīns   med.

1. Hormons, ko producē kuņģa vārtnieka intermediārie dziedzeri; tas ierosina un veicina sekrēciju kuņģa dibena dziedzeros.

Avoti: MSV

gastrisks

1. Uz kuņģi attiecīgs.

Avoti: SV69

gastrīts   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Kuņģa gļotādas iekaisums.

Avoti: LLVV

gastro-   salikteņu daļa

1. Ar kuņģi saistīts (piem., gastroskopija).

Avoti: SV99

gastroacefālis   med.

1. Asimetriski saistīti dvīņi, no kuriem mazākais ir bezgalvains parazīts, kas saistīts ar autozītu vēdera apvidū.

Avoti: MSV

gastroacefāls   med.

1. Dvīņu kroplība, kurā bezgalvains parazīts saistīts ar autozītu vēdera apvidū.

Avoti: TM

gastroalbumoreja   med.

1. Pastiprināta mucīnu sekrēcija kuņģī.

Avoti: MSV

gastroamorfs   med.

1. Asimetriski saistīti dvīņi, no kuriem mazākais ir parazīts, kura daļa atrodas autozīta vēdera dobumā.

Avoti: MSV

gastroblenoreja   med.

1. Pārmērīga gļotu veidošanās kuņģī.

Avoti: TM

gastrobroze   med.

1. Čūla, kas sagrauž un perforē kuņģi; kuņģa sienas sairšana, veidojoties čūlai.

Avoti: TM

gastrocēle

1. Daudzšūnu dzīvnieku dīgļa dobums gastrulas stadijā.

2. Kuņģa trūce, kuras maisā atrodas kuņģis vai tā daļa.

Avoti: SV69, TM

gastrocistoplastika   med.

1. Plastiska urīnpūšļa operācija, izmantojot kuņģa sienas gabalu; lieto, lai aizstātu vai palielinātu urīnpūsli.

Avoti: MSV

gastrodialīze   med.

1. Kuņģa gļotādas nolobīšanās, rodoties norobežotām erozijām.

Avoti: TM

gastrodidīms   med.

1. Dvīņi ar kopīgu vēdera dobumu.

Avoti: MSV

gastroduodēnektomija   med.

1. Kuņģa un divpadsmitpirkstu zarnas izgriešana.

Avoti: MSV

gastroduodenīts   med.

1. Kuņģa un divpadsmitpirkstu zarnas iekaisums.

Avoti: TM

gastroduodenoskopija   med.

1. Kuņģa un divpadsmitpirkstu zarnas apskate ar gastroskopa palīdzību.

Avoti: TM

gastroduodenostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp kuņģi un divpadsmitpirkstu zarnu.

Avoti: TM

gastroenteralģija   med.

1. Kuņģa un zarnu sāpes.

Avoti: MSV

gastroenterīts

1. Kuņģa un tievās zarnas gļotādas iekaisums.

Avoti: EV

gastroenterokolīts   med.

1. Kuņģa, tievās zarnas un lokzarnas iekaisums.

Avoti: TM

gastroenterokolostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp kuņģi, tievo zarnu un lokzarnu.

Avoti: TM

gastroenterologs   med.

1. Ārsts, kuņģa un zarnu slimību speciālists.

Avoti: MSV

gastroenteroloģija

1. Medicīnas nozare, kas pētī gremošanas orgānu sistēmas uzbūvi, darbību un slimības.

Avoti: ZTV

gastroenteropātija   med.

1. Kuņģa un tievās zarnas saslimšana.

Avoti: TM

gastroenteroplastika   med.

1. Kuņģa un tievās zarnas plastiska operācija.

Avoti: TM

gastroenteroptoze   med.

1. Kuņģa un zarnu noslīdējums.

Avoti: TM

gastroenterostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp kuņģi un tukšo zarnu, apejot vārtnieku.

Avoti: TM

gastroezofagīts   med.

1. Kuņģa un barības vada iekaisums.

Avoti: TM

gastroezofagostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp kuņģi un barības vadu barības vada apakšējā gala sašaurināšanās gadījumos.

Avoti: TM

gastrofibroskops   med.

1. Instruments ar optiskajām šķiedrām; lieto kuņģa gļotādas apskatei.

Avoti: MSV

gastrofiloze

1. Hroniska viennadžu (zirgu, ēzeļu, mūļu) slimība, ko ierosina spindeļu kāpuri; entomoze.

Avoti: LPE

gastroftīze   med.

1. Kuņģa gļotādas un zemgļotādas hiperplāzija, kas izraisa kuņģa sienas sabiezēšanu un kuņģa tilpuma samazināšanos.

2. Novājēšana, kas saistīta ar vēdera dobuma slimību.

Avoti: MSV

gastrogēns   med.

1. Tāds, kas radies no kuņģa; kam cēlonis ir kuņģa funkciju traucējumi.

Avoti: MSV

gastrogrāfija

1. Kuņģa motoriskās funkcijas grafisks pieraksts.

Avoti: LxE

gastrogrāfs   med.

1. Aparāts kuņģa peristaltikas un intragastrālā spiediena grafiskai reģistrācijai.

Avoti: TM

gastrohidroreja   med.

1. Ūdeņainas kuņģa sulas atdalīšanās lielā daudzumā un ar samazinātu skābumu.

Avoti: TM

gastrohiperneirija   med.

1. Kuņģa nervu paaugstināta aktivitāte.

Avoti: TM

gastrohiponeirija   med.

1. Kuņģa nervu pazemināta aktivitāte.

Avoti: TM

gastroīds   med.

1. Līdzīgs kuņģim.

Avoti: TM

gastroileīts   med.

1. Kuņģa un līkumainās zarnas iekaisums.

Avoti: TM

gastroileostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp kuņģi un līkumaino zarnu.

Avoti: TM

gastrokamera   med.

1. Mazs fotoaparāts, ko ievada kuņģī, lai izdarītu kuņģa iekšējās virsmas uzņēmumus.

Avoti: TM

gastrokardiāls   med.

1. Uz kuņģi un sirdi attiecīgs, piem., gastrokardiālais sindroms.

Avoti: MSV

gastrokolīts   med.

1. Kuņģa un lokzarnas iekaisums.

Avoti: TM

gastrokoloptoze   med.

1. Kuņģa un lokzarnas noslīdējums.

Avoti: TM

gastrokolostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp kuņģi un lokzarnu.

Avoti: TM

gastrolēt   žarg.

1. Īslaicīgi (kur) uzturēties; ierasties (kur) uz īsu laiku.

Avoti: SLG

gastrolitiāze   med.

1. Konkrementi kuņģī.

Avoti: TM

gastrolīts   med.

1. Kuņģa akmens, konkrements.

Avoti: TM

gastrolīze   med.

1. Kuņģa atbrīvošana no saaugumiem.

Avoti: TM

gastrologs   med.

1. Ārsts, kuņģa slimību speciālists.

Avoti: MSV

gastroloģija

1. novec. Apzīmējums visām pavāra un galda klāšanas māklas zināšanām.

2. Medicīnas nozare par kuņģi, tā funkcijām un slimībām.

Avoti: KV, TM

gastroļi   žarg.

1. Skaļas viesības, uzdzīvošana.

2. Īslaicīga uzturēšanās (kur).

Avoti: SLG

gastroļori   žarg.

1. Noziedznieki, kas ieradušies no citas vietas; tie, kas nav vietējie.

Avoti: KZ

gastroļors   žarg.

1. Persona, kas izdara noziegumus dažādās pilsētās.

Avoti: KZ

gastroļs   žarg.

1. Noziedznieka brauciens uz citu pilsētu ar noziedzīgu mērķi.

Avoti: KZ

gastromalācija   med.

1. Kuņģa sienas atmiekšķēšanās.

Avoti: TM

gastromegālija   med.

1. Nenormāli liels kuņģis.

Avoti: TM

gastromels   med.

1. Kroplis ar lieku locekli vidukļa priekšpusē.

Avoti: TM

gastromēnija   med.

1. Vikarējoša (mensuāla) kuņģa asiņošana.

Avoti: TM

gastromicētes   biol.

1. Sēnes ar slēgtu, gk. lodveidīgu augļķermeni, kurā veidojas sporas (pie šās sēņu klases pieder pūpēži).

Avoti: SV99

gastromiksoreja   med.

1. Nenormāli liela gļotu izdalīšanās kuņģī.

Avoti: MSV

gastromiotomija   med.

1. Kuņģa cirkulāro muskuļu šķiedru pārgriešana, ko izdara dažreiz čūlas slimībā.

2. Pilorotomija.

Avoti: MSV

gastronomija   -as, s.; parasti vsk.

1. Tirdzniecībā vai rūpniecībā - augstas kvalitātes noteikta sortimenta pārtikas preču kopums; augstas kvalitātes noteikta sortimenta pārtika.

// sar.; vēst. Pārtikas preču veikals.

2. Augstākā pavārmāksla.

Avoti: LLVV

gastronomisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar gastronomiju.

Avoti: MLVV

gastronoms   -a, v.

1. Gastronomijas (2) speciālists.

2. novec. Gardēdis.

3. sar.; vēst. Pārtikas preču veikals.

Avoti: LLVV, LV93

gastropankreatīts   med.

1. Kuņģa un aizkuņģa dziedzera iekaisums.

Avoti: TM

gastroparēze   med.

1. Kuņģa parēze.

Avoti: MSV

gastroparietāls   med.

1. Attiecīgs uz kuņģa sienu.

2. Attiecīgs uz kuņģi un vēdera sienu.

Avoti: TM

gastropātija   med.

1. Kuņģa saslimšana vai darbības traucējums.

Avoti: TM

gastropeksija   med.

1. Noslīdējuša kuņģa piestiprināšana normālā stāvoklī, parasti piešujot to pie vēdera sienas.

Avoti: TM

gastroperitonīts   med.

1. Kuņģa un vēderplēves iekaisums.

Avoti: TM

gastrophilidae   lat.

1. Kuņģspindeles.

Avoti: PDE

gastroplastika   med.

1. Kuņģa plastiska operācija.

Avoti: TM

gastroplēģija   med.

1. Kuņģa muskulatūras paralīze.

Avoti: TM

gastroplikācija   med.

1. Gareniskas krokas izveidošana paplašināta kuņģa sienā, lai to samazinātu.

Avoti: TM

gastropoda   lat.

1. Gliemeži jeb vēderkāji.

Avoti: LD, PDE

gastropodi

1. Vēderkāji, gliemeži - čaulgliemju klases dzīvnieki (ap 20 tūkst, sugu), kas pārvietojas ar lielas, muskuļotas kājas palīdzību.

Avoti: SV99

gastropors   biol.

1. Blastopors - atvere dzīvnieku organisma embrijā caur kuru embrija dobums saistīts ar apkārtējo vidi.

Avoti: SV69

gastroprotektori   med.

1. Vielas, kas pasargā kuņģa gļotādu no sālsskābes iedarbības (piemēram, sukralfats).

Avoti: ZTV

gastroptikse   med.

1. Paplašināta kuņģa apjoma samazināšanas operācija.

Avoti: TM

gastroptoze   med.

1. Kuņģa noslīdējums, kam parasti seko arī citu vēdera dobuma orgānu noslīdējums.

Avoti: SV99

gastropulmonāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz kuņģi un plaušām.

Avoti: MSV

gastroradikulīts   med.

1. Muguras nervu pakaļējo saknīšu iekaisums, kuru sensoriskās šķiedras nāk no kuņģa.

Avoti: TM

gastrorāfija   med.

1. Kuņģa sašūšana.

Avoti: TM

gastrorāģija   med.

1. Kuņģa asiņošana.

Avoti: TM

gastroreja   med.

1. Kuņģa sulas hipersekrēcija.

Avoti: TM

gastrorekse   med.

1. Kuņģa plīsums.

Avoti: TM

gastroskopija   -as, s.; med.

1. Kuņģa izskatīšana ar gastroskopu.

Avoti: LLVV

gastroskops   -a, v.; med.

1. Instruments kuņģa izskatīšanai.

Avoti: LLVV

gastrosofija   novec.

1. Māksla baudīt no klāta galda ar gudrību, t. i. paturot vērā veselības, pieklājības un skaistuma prasības.

Avoti: KV

gastrospazma   med.

1. Kuņģa krampji, kuņģa muskulatūras spastiska kontrakcija.

Avoti: TM

gastrostakse   med.

1. Asiņu sūkšanās no kuņģa gļotādas.

Avoti: TM

gastrostenoze   med.

1. Kuņģa sašaurinājums.

Avoti: TM

gastrostomija   med.

1. Fistulas izveidošana kuņģa sienā mākslīgai barošanai.

Avoti: ZTV

gastrosukoreja   med.

1. Paroksismāla rakstura primāra vai sekundāra kuņģa sekrēcijas neiroze: kuņģa hipersekrēcija un bieža kuņģa sulas atvemšana.

Avoti: TM

gastroterapija   med.

1. Kuņģa gļotādas preparātu lietošana ārstniecībā (organoterapijas veids).

2. Kuņģa ārstēšana.

Avoti: TM

gastrotoksīns   med.

1. Citotoksīns, kas specifiski iedarbojas uz kuņģa šūnām.

Avoti: TM

gastrotomija   med.

1. Kuņģa atvēršana, kuņģa sienas pārgriešana.

Avoti: TM

gastrotonometrs   med.

1. Aparāts kuņģa iekšējā spiediena mērīšanai.

Avoti: TM

gastrotricha   lat.

1. Vēderskropstaiņi.

Avoti: LD

gastrotrops   med.

1. Tāds, kam ir afinitāte uz kuņģi vai kas ietekmē kuņģi.

Avoti: TM

gastrovaskulārs   biol.

1. Gastrovaskulārā sistēma - dažu zarndobumaiņu gremošanas sistēma.

Avoti: ZTV

gastroze   med.

1. Katra kuņģa slimība.

Avoti: TM

gastrula   biol.

1. Daudzšūnu dzīvnieku embrionālās attīstības stadija (pēc blastulas stadijas), kurā izveidojušās divas (sūkļiem, zarndobumaiņiem) vai trīs dīgļlapas (pārējiem dzīvniekiem, cilvēkam).

Avoti: SV99

gastrulācija   biol.

1. Daudzšūnu dzīvnieku dīgļlapu veidošanās.

Avoti: SV99

gasts   apv.

1. Viesis.

Avoti: KiV

gāstuļāties   apv.

1. Gāzelēties.

Avoti: KnV

Gastune   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 11300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Gasuli   vietv.

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Gasuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gasulieši

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Gasuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gasuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

gāšas   apv.

1. Podagras gārsa ("Aegopodium podagraria").

Avoti: Aug2

gašenijs   žarg.

1. Tas, kas nevar atrasties cietumā.

Avoti: KZ

Gašerbrums   vietv.

1. Gašerbrums I - virsotne Karakoruma vidusdaļā, uz dienvidaustrumiem no Gašerbruma II, augstums - 8068 m.

2. Gašerbrums II - Virsotne Karakoruma vidusdaļā, uz ziemeļrietumiem no Gašewrbruma I, augstums - 8035 m.

Avoti: PZT

gaši   apv.

1. Auga apakšzemes atvases.

Avoti: ME, VeAT

gaška   apv.

1. Viešņa.

Gaškas caurums— stiprs garšvielu maisījums šķidrumā;

Avoti: KiV, VV

gašks   apv.

1. Viesis.

Avoti: EH

gašķa   apv.

1. Viešņa.

Avoti: EH

gašķis   apv.

1. Ciemiņš, viesis.

Avoti: KnG

gašķot   apv.

1. Apciemot.

Avoti: ME

gašķoties   apv.

1. Ciemoties, viesoties.

Avoti: ME

gašs   apv.

1. Rūgts, kodīgs.

Avoti: ME

gāšus   apst.

1. Savienojumā ar verba "gāzt" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

gata

1. Hinduismā - platas kāpnes, kas ved lejup pie kādas no svētajām upēm.

Dedzināšanas gata— gata, ko izmanto par līķu kremēšanas vietu.

Avoti: IdV

Gāta   vietv.

1. Oāze un pilsēta Sahārā ("Ghat"), Tasili plato piekājē, Lībijas dienvidrietumos, šebījas administratīvais centrs, 22000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Gatara   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Raunas novada Drustu pagastā.

Gataras muiža— Raunas novada Drustu pagasta apdzīvotās vietas "Gatara" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

gatarēt   apv.

1. Pļāpāt, muldēt.

Avoti: ME

gataris   apv.

1. Gateris.

Avoti: KiV

gatarščiks   apv.

1. Cilvēks, kas zāģē ar gateri.

Avoti: KiV

Gatarta   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Raunas novada (līdz 2009. g. - Cēsu rajona) Drustu pagastā.

2. vēst. Gatartas pagasts - pastāvēja bijušajā Cēsu apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Raunas novada Drustu pagastā.

3. Gatartas muiža - atrodas Raunas novada Drustu pagastā, apbūve veidojusies 19. gs., kompleksā ietilpst pils, dārznieka māja, klēts, magazīna, putnu māja, leduspagrabs un ainavu parks; muižas apbūve ir ievērības cienīgs klasicisma stila ansamblis.

Avoti: LPag, LC

gatartieši

1. Raunas novada Drustu pagasta apdzīvotās vietas "Gatarta" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gatas   literat.

1. Ritmiskā valodā sacerēti himnu un reliģisko mācību teksti "Avestā" - 9.-3. gs. p. m. ē. zoroastrisma svēto rakstu grāmatā.

Avoti: DzV

gātas   mit.

1. Septiņpadsmit himnas, ko uzrakstījis Zaratustra, tās ir zoroastriešu svēto rakstu krājuma "Avesta" galvenā, vecākā daļa.

Avoti: MrJ

gatava   apv.

1. Gatva 1.

Avoti: EH

gatavāt   apv.

1. Gatavot.

Avoti: EH

gatavāties   apv.

1. Gatavoties.

Avoti: EH

gatavdirša   apv.

1. Tāds, kas bez darba grib visu gatavu; gatava rijējs.

Avoti: ME

gatavēdājs   apv.

1. Cilvēks, kas dzīvo citu apgādībā, negrib strādāt.

Avoti: ViV

gatavēt   apv.

1. Gatavot.

Avoti: KiV

gatavēties   apv.

1. Kļūt gatavam (par augļiem, sēklām).

2. Posties.

Avoti: ĒiV, KiV

gatavēža   novec.

1. Liekēdis.

2. Tāds, kas pats negatavo ēst, bet ēd citu pagatavotu ēdienu.

Avoti: KV

gatavība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gatavs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; stāvoklis --> gatavs (1).

2. Vispārināta īpašība --> gatavs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> gatavs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme; stāvoklis --> gatavs (3).

Gatavības apliecība— atestāts par vidējo izglītību.

Gatavības eksāmeni— vispārizglītojošās vidējās mācību iestādes beigšanas eksāmeni.

4. Vispārināta īpašība --> gatavs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme; stāvoklis --> gatavs (4).

Avoti: LLVV

gatavīgs   apv.

1. Gatavs.

Avoti: ME

gatavināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Turot īpašos apstākļos (piemēram, augļus), panākt, ka gatavojas, sasniedz noteiktu gatavības pakāpi.

Avoti: LLVV

gatavīt   apv.

1. Gatavot.

Avoti: EH

gatavīties   apv.

1. Gatavoties.

Avoti: EH

gatavnieks   apv.

1. Kāds, kas pats nerūpējas par savām vajadzībām, bet izmanto citu sagatavoto.

Avoti: ME, VeAT

gatavošana   psih.

1. Darbības etaps pirms praktiskas realizācijas.

Avoti: Psh

gatavot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ar mērķtiecīgu darbību panākt, ka (piemēram, priekšmets, viela) gūst vēlamo veidu, formu, sastāvu, ka kļūst derīgs lietošanai.

2. Rakstot, sacerot u. tml. veidot, radīt (piemēram, tekstu); organizējot, mēģinot u. tml. veidot (piemēram, priekšnesumu, pasākumu).

Gatavot stundu— Gatavoties mācību stundai (par skolotāju).

3. Mācīt (kādu, piemēram, profesijas iegūšanai); mācīt, trenēt (kādu, piemēram, noteikta uzdevuma veikšanai).

Avoti: LLVV

gatavoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Darīt visu nepieciešamo (kādas darbības norisei, pasākuma veikšanai); iecerēt, paredzēt (ko darīt).

2. parasti 3. pers. Kļūt gatavam (par augļiem, sēklām).

Avoti: LLVV

gatavpāļi   būvn.

1. Rūpnīcā ražoti (dzelzsbetona, tērauda, koka vai kombinēti) pāļi, ko būvvietā iegremdē gruntī ar speciāliem mehānismiem (pāļu gremdēšanas iekārtām).

Avoti: ZTV

gatavpirkts   apv.

1. Tāds (apģērba gabals, apavi), kas ir iegādāts veikalā (pretstatā pēc pasūtījuma gatavotiem).

Avoti: ViV

gatavs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir izgatavots, derīgs lietošanai (piemēram, par priekšmetu, vielu); pilnīgi pabeigts.

Gatavie apģērbi— tirdzniecībā vai rūpniecībā - pašūti, izgatavoti apģērbi.

2. Tāds, kas ir pilnīgi uzrakstīts, sacerēts, izstrādāts (piemēram, par tekstu); tāds, kura veidošana ir pilnīgi pabeigta (piemēram, par priekšnesumu, pasākumu).

3. Tāds, kas ir sagatavojies, sagatavots (ko veikt); tāds, kas ir ar mieru (ko veikt).

4. Tāds (auglis, sēkla), kas sasniedzis pilnīgu briedumu, ienācies; nogatavojies.

5. parasti ar not. galotni; partikulas nozīmē. Lieto, lai pastiprinātu lietvārda izteikto nojēgumu; īsts.

Gatavais (arī kā) putnu biedēklis— saka par cilvēku, kam ir nepievilcīgs, arī nekārtīgs izskats.

6. sar. Nomiris; beigts.

Avoti: LLVV

gatavspirkts   apv.

1. Tāds (apģērba gabals, apavi), kas ir iegādāts veikalā (pretstatā pēc pasūtījuma gatavotiem).

Avoti: ViV

gatavums   -a, v.

1. Gatavība (1).

2. Gatavība (4).

Avoti: LLVV

gātciemieši

1. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Gātciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gātciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Babītes novada Salas pagastā.

Avoti: LC

Gatčina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, 95800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gate   apv.

1. No abām pusēm ar žogu norobežota josla, ceļš (pa ko parasti dzen mājlopus); gatve.

Avoti: ViV

gāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; pareti.

1. Gatve (1).

2. Starpteka - neliela upe, kas savieno divas ūdenstilpnes, parasti mazūdenīgāka nekā galvenā gultne; atzars aiz salām; neliels divu ezeru savienojums; atzars no upes uz ezeru.

3. Bišu stropa skreja; bišu ejas stropā.

4. Olnīca, ganu ceļš.

5. apv. Izlietne, ūdene noteces ceļš virtuves kaktā.

Avoti: LLVV, LPE, DžP, VV

Gāte   vietv.

1. Lielupes savienojums ar Babītes ezera rietumu daļu Babītes novada Salas pagastā, garums - 1,5 km, platums - 120-140 m, dziļums - ~5 m.

Avoti: LE1

gātelis   apv.

1. Blandonis, klimsts; bezbēdīgs cilvēks.

Avoti: EH

gatenieši

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Gatene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gatenišķi

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Gatene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gateņa   vietv.

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Gateņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gateņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

gaterēt   apv.

1. Pļāpāt, muldēt.

2. Vilcināties, būt lēnam; darīt kaut ko negribot.

Avoti: ME, VeAT

gateris   -ra, v.

1. Mašīna apaļkoku sazāģēšanai garenvirzienā (dažāda veida zāģmateriālos).

Avoti: LLVV

gāteris   apv.

1. Gājējs.

Avoti: EH

gaters   novec.

1. Gateris.

Avoti: LLx

gaterzāģis

1. Plātnes veida zāģis ar vienu zobotu malu.

Avoti: ZTV

Gati   vietv.

1. Kalni (Austrumgati un Rietumgati) Dekānas plakankalnē, Indijā.

Avoti: PZT

Gatinara   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Gattinara"), Pjemontas reģiona Verčelli provincē, 8200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gatino   vietv.

1. Pilsēta Kanādā, Otavas piepilsēta, 242100 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gatiņi   vietv.; sar.

1. Gatiņu ezers - Daugavpils novada Demenes pagasta Dārza ezera otrs nosaukums.

Avoti: LE1

gātis   apv.

1. Eja.

2. Ūdensceļš niedrājā.

3. Bišu stropa skreja.

4. Novadgrāvis; izlietne.

5. Ūdenskritums.

Avoti: ME

gatja   novec.

1. Apakšbikses; slovāku, ungāru zemnieku un ganu linu bikses.

Avoti: KV

gātnieks   apv.

1. Klaidonis, diedelnieks.

Avoti: ME

Gatri   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Guthrie"), Oklahomas štatā, 11100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

gāts   apv.

1. Eja; ieejas vai izejas aila.

2. Eja zivju aizsprostā, lai tās ievadītu ventera veida tīklā.

3. Izlietne, ūdens noteces ceļš virtuves kaktā.

Avoti: LE, ME, VV

gāts   apv.

1. Iet, klāties.

Avoti: EH

GATT   saīs., vēst.

1. Ģenerālā vienošanās par tarifiem un tirdzniecību (angļu "General Agreement on Tariffs and Trade"); viena no ANO organizācijām (1947.-1995. g.) ar sekretariātu Ženēvā, 100 dalībvalstu; 1995. g. aizstāta ar Vispasaules tirdzniecības organizāciju (WTO, angļu "World Trade Organization").

Avoti: LEV

Gatuma   vietv.; vēst.

1. Kadoma - pilsēta Zimbabvē (Dienvidrodēzijā), tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Gatumduga   mit.

1. Šumeru ragulopu dieve (šumeru val. "Ngatumduga") - Svētā Govs, Lagašas pilsētas "māte" un aizstāve.

Avoti: SvN

gatuve   sar.

1. Ceļš, gatve, olnīca.

Avoti: Sin

gatva   apv.

1. Ceļš, kam abas puses apstādītas ar kokiem, krūmiem; aleja.

2. Ganuceļš, parasti iežogots no abām pusēm.

Avoti: ME

gatve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Ceļš, kam abas puses apstādītas ar kokiem, krūmiem; aleja.

2. Ganuceļš, parasti iežogots no abām pusēm.

3. inf. Globālā tīmekļa dokumentu kopums, kuros aprakstīti komerciālie produkti un pakalpojumi, ko parasti sniedz kāds atsevišķs interneta pakalpojumu sniedzējs.

Avoti: LLVV

gatvēnieši

1. Gulbenes novada Lizuma pagasta apdzīvotās vietas "Gatves" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gatvieši

1. Salaspils novada Salaspils pagasta apdzīvotās vietas "Gatves" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gaubica   žarg.

1. Haubice.

Avoti: SLG

gauche   mūz.

1. Kreisais.

Avoti: Mūz

gaučdiploms   poligr., novec.

1. Visa spiestuves personāla parakstīts diploms par apmācītā zeļļa atzīšanu par pilntiesīgu grāmatrūpniecības amatnieku.

Avoti: GV

gaučo

1. Gans jātnieks Dienvidamerikā.

2. Etniska grupa Argentīnā un Urugvajā, radās 16.-17. gs. no spāņu kolonistu un indiāņu sieviešu pēcnācējiem.

Avoti: LPE

gaučošana   novec.

1. Zeļļu iesvētīšanas procedūra grāmatrūpniecībā; rumulēšana.

Avoti: KV

gaučveltnis   papīrr.

1. Papīrmašīnas mitruma atsūkšanas iekārtas sastāvdaļa.

Avoti: ZTV

gauda   apv.

1. Sūdzība.

2. Gaudulīgs cilvēks.

Avoti: ME, KnV

Gauda   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Gouda"), Dienvidholandes provincē, 70900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gaudans   apv.

1. Sērīgs, drūms, gaudens.

Avoti: EH

gaudas   -u, vsk. gauda, -as, s.

1. Žēlabas, vaimanas; arī žēlošanās.

// novec. Skumjas; arī raudāšana.

2. Gaudošana, kaukšana (parasti suņa, vilka).

3. Stieptas spalgas, svelpjošas skaņas.

Avoti: LLVV

gaudāt   apv.

1. Gaudot (parasti par suni, vilku).

2. Radīt kaucošas, svelpjošas skaņas (par vēju, vētru).

3. Vaidēt, žēloties, skaļi raudāt.

Avoti: KiV

gauddienis   novec.

1. Nožēlojams, nelaimīgs cilvēks.

Avoti: KV

Gaudeamus

1. Senas studentu dziesmas nosaukums un pirmais vārds latīņu valodā - "priecāsimies!".

Avoti: SV96

gaudējs   apv.

1. Tāds, kas žēlojas; kas žēlīgi lūdz.

Avoti: ME, VeAT

gaudelība   novec.

1. Mūžīga žēlošanās, vaimanāšana.

Avoti: KV

gaudenība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Gaudenums (1).

2. Gaudenums (2).

Avoti: LLVV

gaudenīgs   sar.

1. Vārgs.

Avoti: Sin

gaudenis   -ņa, v.; novec.

1. Kroplis.

Avoti: LLVV

gaudens   -ais; s. -a, -ā;

1. Kropls (par cilvēkiem vai dzīvniekiem, to ķermeņa daļām); arī vārgs, nespēcīgs.

2. Žēlabains, vārgs (piemēram, par balsi).

Avoti: LLVV

gaudenums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gaudens (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; kroplums; vārgums.

2. Vispārināta īpašība --> gaudens (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gaudēt   apv.

1. Sarūgtināt, novest līdz asarām.

Avoti: ME, VeAT

gaudēt   apv.

1. Vaimanāt, žēloties, kaukt.

Avoti: ME, VeAT

gaudēties   apv.

1. Vaimanāt, gausties; modināt žēlumu.

Avoti: ME

gaudi   -u, vsk. gauds, -a, v.; pareti.

1. Gaudas (3).

Avoti: LLVV

gaudiens   -a, v.; reti.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> gaudot (1).

Avoti: LLVV

gaudīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Gaudulīgs.

2. Stiepts spalgs, svelpjošs (par skaņām).

Avoti: LLVV

gaudināt   apv.

1. Sarūgtināt, mudināt sūdzēties, ļaut gausties.

Avoti: ME, VeAT

gaudīt   novec.

1. Raudzīt ko iegūt.

2. Meklēt, gūstīt.

Avoti: LV93

gaudium   novec.

1. Prieks, līksmība.

Avoti: KV

gaudonis   sar.

1. Raudulis.

Avoti: SLG

gaudoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> gaudot (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> gaudot (2).

Avoti: LLVV

gaudot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. parasti 3. pers. Stiepti kaukt (parasti par suni, vilku).

2. parasti 3. pers. Radīt stieptas spalgas, svelpjošas skaņas (par vēju, vētru u. tml.).

3. sar.; niev. Vaimanāt; arī skaļi raudāt.

4. žarg. Dziedāt.

Avoti: LLVV

gaudoties   apv.

1. Sūdzēties, žēloties.

Avoti: NeV

gauds   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Gaužs (1).

2. Žēls, žēlabains.

3. Sāpīgs (par pārdzīvojumu).

4. Skarbs.

Avoti: LLVV

gaudulība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gaudulīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gaudulīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ārišķīgi izpaužas skumjas, bēdas; žēlabains.

Avoti: LLVV

gaudulīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gaudulīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gauduliņa   apv.

1. Kāda, kas žēlojas, ir noskumusi.

Avoti: EH

gaudulis   -ļa, v.; niev.

1. Cilvēks, kas vienmēr gaužas, žēlojas; gaudulīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

gauduļot   sar.

1. Gaudot.

Avoti: Sin

gauga   apv.

1. Tāds, kas runā niekus.

Avoti: KV

gaugalis   apv.

1. Linu pogaļa.

2. Gultas galvgalis.

3. Smagie graudi, kas palikuši pēc vētīšanas.

Avoti: AB2

gaugals   apv.

1. Galvgalis (gultas, guļvietas).

Avoti: EH

Gaugariškas   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Gaugariški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gaugariški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LC

Gaugariškys   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Gaugariški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gaugāt   apv.

1. Runāt muļķības, pļāpāt.

Avoti: ME

gaugoties   apv.

1. Gausties, žēloties.

Avoti: EH

gaugulis   apv.

1. Gultas galvgalis.

Avoti: EH

gauģis   apv.

1. Tas, kas gaudo; raudulis.

Avoti: SiV

Gauhātī   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Asamas štatā, 808000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

gauja   apv.

1. Daudzums, vairums; bars, pulks.

Avoti: ME

gauja   sar.; apv.

1. Vieglas uzvedības meitene.

Avoti: SLG

Gauja   vietv.

1. Garākā upe Latvijas teritorijā, garums - 452 km, kritums - 234,5 m, par tās sākumu uzskata Arnīšupi (Arnīte), kas sākas Elkas kalna nogāzē Amatas novada Skujenes pagastā pie "Ģībēniem".

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Beverīnas novada Kauguru pagastā.

3. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Carnikavas novadā.

4. Apdzīvota vieta (lielciems) Inčukalna novada Inčukalna pagastā 10 km no Siguldas, pie Rīgas-Siguldas šosejas.

5. Dzelzceļa pieturpunkts Carnikavas novadā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Skulte, 32 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāts 1934. g.

6. Gaujas nacionālais parks - atrodas Vidzemē, aptuveni ietverot trijstūrveida teritoriju no Valmieras līdz Inčukalnam un Bērzukrogam, platība - 91745 ha, tā uzdevums ir Gaujas senlejas un tās apkārtnes bioloģiskās daudzveidības, ģeoloģisko un ģeomorfoloģisko veidojumu, dabas un kultūras pieminekļu aizsardzība, kā arī atpūtas nodrošināšana.

7. Gaujas senleja - dabas apvidus, kas ziemeļos šķir Burtnieka līdzenumu un Trikātas pacēlumu, dienvidrietumos atdala Augstrrozes paugurvalni no Vidzemes augstienes un Limbažu viļņoto līdzenumu no Viduslatvijas nolaidenuma un dienvidos robežojas ar Ropažu līdzenumu, platība - 24300 ha, garums - 85 km, platums - 2-6 km.

Gaujas senieleja— Gaujas senleja.

8. Gaujas svīta - augšdevona Frānas stāva stratigrāfiskā vienība Latvijā (izņemot ziemeļu un dienvidaustrumu malu), biezums - 59-119 m, atsegumi Gaujas, Braslas, Līgatnes, Amatas, Raunas, Daugavas, Abavas un Ventas krastos.

9. Kerepa - upe Venecuēlā, Orinoko pietekas Čurunas pieteka, ko Aleksandrs Laime 1946. g. nosauca Gaujas vārdā ("Rio Gauja", angliskos tekstos arī "Rio Gauya"), bet mūsdienās vairāk tiek lietots senais indiāņu nosaukums.

Avoti: LC, LPag, LE1, La1

Gaujaslāči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Beverīnas novada Brenguļu pagastā.

Avoti: LC

gaujaslīcieši

1. Jaunpiebalgas novada Zosēnu pagasta apdzīvotās vietas "Gaujaslīči" iedzīvotāji.

2. Inčukalna novada Inčukalna pagasta apdzīvotās vietas "Gaujaslīči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gaujaslīči   vietv.

1. Gulbenes novada Rankas pagasta apdzīvotās vietas "Rēveļi" bijušais nosaukums padomju laikā.

2. Jaunpiebalgas novada Zosēnu pagasta apdzīvotās vietas "Melnbārži" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

Gaujasmala   vietv.

1. Beverīnas novada Brenguļu pagasta apdzīvotās vietas "Gaujmaļi" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

gaujasrēvelieši

1. Gulbenes novada Rankas pagasta apdzīvotās vietas "Gaujasrēveļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gaujasrēveļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Gulbenes novada Rankas pagastā.

Avoti: LC

Gaujaszeme   vietv.

1. Pēc ainavrajonēšanas iedalījuma viena no 16 Latvijas ainavzemēm, kas ietver 11 ainavapvidus ap Gauju vai gar kreiso krastu (tur, kur Gauja ir Igaunijas robežupe).

Avoti: LD

Gaujava   vietv.

1. Pēc ainavrajonēšanas iedalījuma viens no 11 Gaujaszemes ainavapvidiem, kas aptver Gaujas daļu no Trikātas āraines līdz Piejūras ainavzemei.

Avoti: LD

gaujenieši

1. Apes novada Gaujienas pagasta apdzīvotās vietas "Gaujiena" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gaujēnieši

1. Līgatnes novada Līgatnes pagasta apdzīvotās vietas "Gauja" iedzīvotāji.

2. Inčukalna novada Inčukalna pagasta apdzīvotās vietas "Gauja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gaujiena   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Apes novadā (1957.-2009. g. Alūksnes rajonā, 1950.-1957. g. Apes rajonā, līdz 1949. g. Valkas apriņķī) 52 km no Alūksnes, izveidojusies bijušās muižas "Adsel" teritorijā, pagasta centrs, pirmoreiz minēta Novgorodas Laika grāmatā 1111. gadā kā Atzele.

2. Gaujienas pagasts - pagasts Apes novadā, robežojas ar Trapenes un Virešu pagastu, Smiltenes un Valkas novadu, kā arī ar Igauniju; bijušie nosaukumi: Pilsgaujienas pagasts, vāciski - Schloss-Adsel, krieviski - Adzeļskaja.

Gaujienas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara pagasta teritorijas dienvidu daļā izveidots Virešu pagasts, savukārt tagadējam Gaujienas pagastam pievienota pirmskara Zvārtavas pagasta austrumu daļa; 1902.-1923. g. pagastam bija pievienota arī Trapenes pagasta teritorija.

3. Gaujienas priedes - botāniskais liegums Apes novada Gaujienas pagastā, platība - 71 ha, valsts aizsardzībā kopš 1987. g., 170-200 g. vecas priežu audzes ar bagātīgu pamežu.

4. Gaujienas purvs - atrodas Apes novada Gaujienas pagastā, platība - 608 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 7 m, austrumu daļā dzērvenāju liegums (kopš 1977. g., 215 ha); Sloku purvs.

Avoti: LPag, LC, LE1

gaujienieši

1. Apes novada Gaujienas pagasta apdzīvotās vietas "Gaujiena" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gaujieši

1. Ādažu novada apdzīvotās vietas "Gauja" iedzīvotāji.

2. Inčukalna novada Inčukalna pagasta apdzīvotās vietas "Gauja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gaujiņa   vietv.

1. Gaujas augšteces labā krasta pieteka Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā, garums - 2 km.

Avoti: LD

Gaujmala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Beverīnas novada Kauguru pagastā.

2. Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Siguļi" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasrnīcu ciems.

Avoti: LC

gaujmaliete

1. Latvijas Universitātes studenšu korporācijas "Gaujmaliete" biedrene.

2. s. Gaujmalietis.

Avoti: KV

gaujmalietis   apv.

1. Gaujas malā dzīvojošs cilvēks.

Avoti: ME

gaujmālis   apv.

1. Gaujas apkārtne.

Avoti: ME

Gaujmaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Beverīnas novada Brenguļu pagastā.

Avoti: LC

gaujslīcieši

1. Jaunpiebalgas novada Zosēnu pagasta apdzīvotās vietas "Gaujaslīči" iedzīvotāji.

2. Inčukalna novada Inčukalna pagasta apdzīvotās vietas "Gaujaslīči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gaujsrēvelieši

1. Gulbenes novada Rankas pagasta apdzīvotās vietas "Gaujasrēveļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gaula   apv.

1. Galva (bērnu valodā).

Avoti: ME

gaulēt   apv.

1. Skaļi kliegt, saukt; gavilēt.

Avoti: ME

gauliņa   apv.

1. Dem. --> gaula.

Avoti: EH

gaulnettya   lat.

1. Golnetijas.

Avoti: DaE

gaulois   novec.

1. Galliešu: asprātīgs, izlaidīgs.

Avoti: KV

gaulot   apv.

1. Gavilēt.

Avoti: EH

gaulterīns   med.

1. Glikozīns, ko satur lielziedu vīgriezes droga.

Avoti: VE

gaultheria   lat.

1. Goltjēras.

Gaultheria procumbens— gulošā goltjēra.

Avoti: DaE

gauļāt   apv.

1. Dziedāt.

Avoti: EH

gauļot   apv.

1. Gavilēt.

Avoti: ME

gauma   apv.

1. Gaume.

Avoti: EH

gaumanas   apv.

1. Žaunas.

Avoti: NeV

gaume   -es, s.; parasti vsk.

1. Skaistuma izpratne; spēja uztvert un vērtēt skaistumu.

Lēta gaume— slikta gaume; neizsmalcināta gaume.

Gaumes lieta— tas, kas saistīts ar gaumi, tas, ko nosaka gaume.

2. Tas, ko (kāds) uzskata par vēlamu, piemērotu.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Tā, ka atbilst kādas tautas ēdiena receptei.

Avoti: LLVV

gaumēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; novec.

1. Garšot (1).

Avoti: LLVV

gaumība   s.

1. Vispārināta īpašība --> gaumīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

gaumīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atbilst labas gaumes prasībām; ar gaumi veidots, darināts.

Avoti: LLVV

gaumīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gaumīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gaunerēties   apv.

1. Būt mantkārīgam, mantrausīgam, skopam; skopoties.

2. Melot, izlocīties.

Avoti: ĒiV, KnV

gaunerība   apv.

1. Mantkārība, mantrausība, skopulība.

Avoti: ĒiV

gaunerīgs   apv.

1. Mantrausīgs, mantkārīgs, skops.

2. Nenoteikts, svārstīgs.

Avoti: ĒiV, KnV

gauneris

1. apv. Mantkārīgs, mantrausīgs, skops cilvēks.

2. apv. Svārstīgs, nenoteikts, neizdarīgs cilvēks.

3. žarg. Cietušais.

Avoti: ĒiV, KZ

gauners   žarg.

1. Skopulis.

Avoti: Žrg

gaura   -as, s.

1. Zosveidīgo kārtas pīļu apakšdzimtas ģints ("Mergus"), liela vai vidēja auguma nirējputns ar garu, tievu knābi; 7 s., Latvijā sastopamas 3 s.

Garknābja gaura— gauru suga ("Mergus serrator").

Lielā gaura— gauru suga ("Mergus merganser").

Mazā gaura— gauru suga ("Mergus albellus").

Avoti: LLVV

gaura   bot.

1. dsk. Naktssveču dzimtas ģints ("Gaura"), dekoratīvi, graudzālēm līdzīgi, graciozi izliekti augi ar sarkaniem plankumiem uz lapām, var audzēt starp bruģakmeņiem vai oļiem saulainā vietā vai pusēnā.

Lindheimera gaura— gauru suga ("Gaura lindheimeri").

2. apv. Tīruma radzene ("Cerastium arvense").

Avoti: DaE, Aug2

gaura   apv.

1. Pļāpāšana.

2. Bieži un skaļi maujoša govs.

Avoti: EH

gaura   apv.

1. Pļāpāšana.

Avoti: KV

gaura   lat.

1. Gaura 2(1).

Gaura lindheimeri— Lindheimera gaura.

Avoti: DaE

gaurāt   apv.

1. Baurot, neprātīgi kliegt, aurot.

2. Šalkt, krākt.

Avoti: NeV

Gaurata   vietv.

1. Lielupes lielbaseina upe Dobeles un Jelgavas novadā, kopā ar Pienavu ietek Vecbērzes poldera apvadkanāla augšgalā, garums - 15 km, kritums - 38 m, iztek no Gauratas ezera.

2. Gauratas ezers - atrodas Spārnenes viļņotajā līdzenumā, Dobeles novada Dobeles pagastā, 43,4 m vjl., garums - 760 m, lielākais platums - 250 m, vidējais dziļums - 5,8 m, lielākais dziļums - 15,5 m.

Avoti: LD

gaurene   apv.

1. Tīruma gaurs ("Spergula arvensis").

Avoti: EH

gaurenīte

1. dsk. Neļķu dzimtas ģints ("Sagina"), lakstaugi, kas reizēm veido nelielu velēniņu, stublāji stāvi, pacili vai guļoši, lapas gandrīz pavedienveidīgas, ~25 s., Latvijā konstatētas 2 sugas.

Guļošā gaurenīte— gaurenīšu suga ("Sagina procumbens"), 2-10 cm gara, veido velēniņu, lapas lineāri īlenveidīgas, galā īss akots, ziedi pa 1 dzinumu galā.

Īlenlapu gaurenīte— gaurenīšu suga ("Sagina subulata"), ko Latvijā dažkārt audzē dārzos.

Mezglainā gaurenīte— gaurenīšu suga ("Sagina nodosa"), 5-15 cm augsta, lapas šauri lineāras, ar īsu dzeloņsmailu galu, ziedi pa 1-3 dzinumu galā.

Avoti: LD

gaurēt   apv.

1. Baurot, neprātīgi kliegt, aurot.

2. Šalkt, krākt.

Avoti: NeV

gauri   -ru, vsk. gauris, -ra, v.

1. Neļķu dzimtas ģints ("Spergula"), viengadīgi lakstaugi ar pretējām, neīstos mieturos sakopotām lapām (parasti nezāles), ~5 sugas, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Tīruma gauris— gauru suga ("Spergula arvensis").

Pavasara gauris— gauru suga ("Spergula morisonii"), kas literatūrā minēta 19. gs. beigās.

2. apv. Mati pie dzimumorgāniem.

Avoti: LLVV, Aug2, KV

Gauri   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijā (bijušā Abrenes apriņķa teritorijā) 6 km no tagadējās Latvijas robežas aiz Grebņovas (Grebņevas) robežkontroles punkta; krieviski - Gavry.

2. vēst. Gauru pagasts - pastāvēja bijušajā Abrenes apriņķī līdz 1944. gadam, kad teritorija pievienota Krievijai.

Avoti: LPag, LC

gauriņi   apv.

1. Tīruma gaurs ("Spergula arvensis").

Avoti: Aug2

Gauriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Zaļenieku pagastā.

Avoti: LC

gauris   apv.

1. Tīruma gauris ("Spergula arvensis").

Avoti: Aug2

gauris   apv.

1. Sliņķis.

Avoti: ME

gauris   apv.

1. Gaura 1.

Avoti: ME

gauris   apv.

1. Skopulis, sīkstulis.

Avoti: ME

gaurītis   apv.

1. Pīpe.

Avoti: ME

gaurīties   apv.

1. Sev vairāk gribēt, par citu nelikties ne zinis.

Avoti: KV

gaurodytes   lat.

1. Airvaboļu dzimtas airētāju ģints "Agabus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

gaurot   apv.

1. Maut, baurot.

Avoti: ME

gaurs   apv.

1. Irdens.

Avoti: ME

gaurs   -a, v.

1. Dobradžu dzimtas suga ("Bos gaurus"), liels pārnadzis, ragi līki, līdz 80 cm gari, savvaļas dzīvnieks, kas dzīvo Indijā, Birmā, Malajas pussalā.

Avoti: PDE

gaurs   apv.

1. Tīruma gauris ("Spergula arvensis").

Avoti: EH

gaus   apv.

1. Savienojumā "dievs gaus" lieto, novēlot labu ēstgribu.

Avoti: KiV

gausa   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Sāts.

Bez gausas— pārmērīgi daudz (parasti ēst).

2. Svētība; arī veiksme; gausība (2).

3. apv. Kaut kas lēni izsīkstošs.

Avoti: LLVV, TlV

gausai   apv.

1. Lēni; gausi.

Avoti: KiV

gausaliņa   apv.

1. Lēna, gausa sieviete, meitene.

Avoti: ME

gausarausis   apv.

1. Tūļīgs cilvēks.

Avoti: KV

gausdiena   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.

1. Gausdienis.

Avoti: LLVV

gausdienis   -ņa, v.; niev.

1. Cilvēks, kas gausi, tūļīgi strādā, rīkojas.

Avoti: LLVV

gauselis   apv.

1. Lēns cilvēks.

Avoti: KV

Gausenesciems   vietv.

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Gavsene" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gausensciems   vietv.

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Gavsene" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gausēt   apv.

1. Gausīt.

Avoti: ME

gausība   -as, s.; parasti vsk.

1. Gausums (1).

2. novec. Svētība; arī veiksme; gausa (2).

Avoti: LLVV

gausīgs   apv.

1. Sātīgs.

2. Briedīgs; mērens.

Avoti: ĒiV, KV

gausināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Lēnināt; palēnināt (darbību, norisi).

2. novec. Bagātināt; dot svētību, veiksmi.

Avoti: LLVV

gausinieks   -a, v.; niev.; reti.

1. Gauss, lēns cilvēks.

Avoti: LLVV

gausis   apv.

1. Tūļa.

Avoti: ME, KV

gausis   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: ME, KV

gausis   apv.

1. Negausis, rīma.

Avoti: ME

gausīt   apv.

1. Darīt bagātīgu, pietiekamu, svētīt.

Avoti: ME

gauskājis

1. Ļoti sīki dzīvnieki ar 4 pāriem kāju, agrāk iedalīja posmkāju tipā, 21. gs. sākumā izdalīti kā atsevišķs tips ("Tardigrada"), un intensīvi tiek pētītas to unikālās izdzīvošanas spējas visnelabvēlīgākajos apstākļos, arī atklātā kosmosā; sistemātika nesakārtota, 70-80 ģintis, ~600-700 sugu, Latvijā ~50 s.

Avoti: PDE

Gauslis   vietv.

1. Lielais Gauslis - ezers Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Aulejas pagastā, 159,6 m vjl., platība - 72,2 ha, kopā ar 3 salām 79,2 ha, garums - 1,9 km, lielākais platums - 1,3 km, vidējais dziļums - 2,2 m, lielākais dziļums - 7,6 m, eitrofs, aizaugums - ~60% (niedres, meldri, ūdensrozes).

2. Mazais Gauslis - ezers Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Aulejas pagastā, uz ziemeļiem no Lielā Gaušļa, platība - 20,5 ha, garums - 1,1 km, lielākais platums - 0,3 km, lielākais dziļums - 4,3 m, eitrofs, daudz dūņu, sapropeļa, gandrīz viscaur aizaugums; Mazais Gaušļu ezers.

Avoti: LD

gausma   apv.

1. Sūdzība.

Avoti: ME

gausne   sar.

1. Usne.

Avoti: Sin

gausots   apv.

1. Tāds, kas norisinās lēni, bez spraiguma.

Avoti: EH

gausoties   sar.

1. Vilcināties.

Avoti: Sin

gauss   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas strādā, rīkojas, kustas lēni, bez spraiguma; lēns.

2. Tāds, kas noris lēni, bez spraiguma.

3. Tāds, kas ilgi turpinās, lēni iestājas vai paiet (par laiku, laika posmu subjektīvā uztverē).

4. apv. Sātīgs.

Avoti: LLVV, LE

gauss   -a, v.

1. Magnētiskās indukcijas mērvienība CGSM un Gausa mērvienību sistēmā, Gs; 1 Gs = 10-4 T.

Avoti: LLVV

Gauss

1. Gauss Kārlis Fridrihs (1777.-1855. g.) - vācu fiziķis un astronoms, celmlauzis skaitļu teorijā, algebrā, ģeometrijā, potenciālu teorijā u. c.

Gausa konstante— proporcionalitātes koeficients vispasaules gravitācijas likumā.

Gausa mērvienību sistēma— simetriskā CGS mērvienību sistēma, kurā elektrisko lielumu mērvienības atbilst CGSE elektrisko lielumu mērvienībām, bet magnētisko lielumu mērvienības - CGSM magnētisko lielumu mērvienībām.

Gausa teorēma elektrostatikā— elektriskā lauka intensitātes vektora pilnā plūsma caur jebkuru noslēgtu virsmu ir proporcionāla šās virsmas norobežotajā tilpumā esošo lādiņu algebriskai summai.

Avoti: EV

gaust   gaužu, gaud, gauž, pag. gaudu;

1. intrans. Gausties.

2. trans.; reti. Skumji paust.

Avoti: LLVV

gaust   apv.

1. Sasniegt, saņemt.

Avoti: ME

gaust   apv.

1. Gurt, lēnam kļūt.

Avoti: EH

gaustība   apv.

1. Sūdzība.

Avoti: ME

gausties   gaužos, gaudies, gaužas, pag. gaudos; refl.

1. Žēlojoties, vaimanājot paust neapmierinātību.

Avoti: LLVV

gausties   apv.

1. Steigties, traukties.

Avoti: ME

gausulis   -ļa, v.; niev.

1. Cilvēks, kas gausi, tūļīgi strādā, rīkojas; gausdienis.

Avoti: LLVV

gausums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gauss (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> gauss (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> gauss (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Gausupīte   vietv.

1. Gaujas labā krasta pieteka Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas un Taurenes pagastā, garums - 10 km; Gailīšupīte.

Avoti: La1, LD

gausus   apv.

1. Sātīgums, ierobežojums.

Avoti: ME

gauša   apv.

1. Slinks, lēns strādātājs.

2. Kauša 3.

Avoti: ME, LE, EH

gauša   apv.

1. Cilvēks, kas gari, plaši un garlaicīgi kaut ko stāsta.

2. Tukša pļāpāšana.

Avoti: KV, ME, EH

gaušāt   apv.

1. Runāt niekus, garlaicīgi stāstīt.

Avoti: KV

gaušāties   apv.

1. Runāt niekus, garlaicīgi stāstīt.

Avoti: EH

Gaušļi   vietv.

1. Mazais Gaušļu ezers - Mazais Gauslis, ezers Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LD

gauši   apv.

1. Gausi.

Avoti: KiV

gaušņa   apv.

1. Savienojumā "gaušņas māte" - laimes personifikācija.

2. Slinks, lēns strādātājs.

Avoti: ME, EH

gaušņa   apv.

1. Tāds, kurš izvairās no darba un vienmēr sūdzas par grūtiem laikiem.

Avoti: EH

gaušs   apv.

1. Lēns, gauss.

Avoti: ME

gaušulis   sar.

1. Tūļa.

Avoti: Sin

gaut   apv.

1. Iegūt.

2. Censties dabūt, gūt (ko lielākā daudzumā).

Avoti: KV, ViV

Gautama   mit.

1. Budas ģimenes vārds; leģenda Budu attēlo kā cildenu princi, kurš dzimis karaliskā ģimenē.

2. Viens no septiņiem gudrajiem, kas radās no dieva Brahmas apziņas.

Avoti: R1, PmV

Gautenga   vietv.; nevēl.

1. Hautena - province Dienvidāfrikas Republikā ("Gauteng").

Avoti: LģE

gautieria   lat.

1. Gautierijas.

Gautieria graveolens— smaržīgā gautierija.

Avoti: LD

gautierija   biol.

1. dsk. Pūpēžu klases astpūpēžu dzimtas ģints ("Gautieria"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Smaržīgā gautierija— gautieriju suga ("Gautieria graveolens").

Avoti: LD

gauties   apv.

1. Censties iegūt, dabūt ko (vairāk, nekā vajadzīgs, nekā spēj patērēt).

2. Glābties (no kā uzmācīga).

Avoti: ĒiV

gauturāt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: EH

gauturis   apv.

1. Pļāpīgs cilvēks.

Avoti: EH

gauwiks   prūšu val.

1. Saņēmējs.

Avoti: NeV

gauza   apv.

1. Pļāpa, gvelža.

Avoti: NeV

gaūza   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; apv.

1. Pļāpa.

Avoti: KiV

gauzāns   apv.

1. Tāds, kurš runā daudz bezjēdzīgus sīkumus.

Avoti: EH

gauzāt   apv.

1. Runāt muļķības.

Avoti: EH

gauze   s.; apv.

1. Gauzis.

Avoti: EH

gauzēt   apv.

1. Netikli runāt.

Avoti: KV

gauzis   apv.

1. Melis, pļāpa.

Avoti: EH

gauzonis   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: ME

gaūzt   apv.

1. Pļāpāt; runāt niekus.

2. iron. Riet (par suni).

Avoti: KiV

gauzt   apv.

1. Runāt bezkaunības vai nelietības.

2. Runāt niekus, tukšu gvelzt.

Avoti: NeV

gauža   apv.

1. Sūdzētājs; vaimanātājs.

Avoti: ME

gauža   apv.

1. Bezkaunīgs pļāpa.

Avoti: ME

gaužam   apv.

1. Ļoti.

Avoti: ME

gaužām   apst.

1. Gauži (2); ļoti.

Avoti: LLVV

gaužasaaras   apv.

1. Rūgtas asaras.

Avoti: ME

gaužāt   apv.

1. Nevajadzīgi, bezkaunīgi runāt.

Avoti: ME

gauželis   sar.

1. Tūļa.

Avoti: Sin

gauži   apst.

1. Ļoti žēli, rūgti, arī intensīvi (piemēram, raudāt, žēloties).

2. Ļoti.

Avoti: LLVV

gaužs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko izraisījis sāpīgs pārdzīvojums, sarūgtinājums, pārestība u. tml.; tāds, kas ļoti sāpina, sarūgtina.

2. Tāds, kas izpaužas ļoti spēcīgi; ļoti spēcīgi izteikts.

Avoti: LLVV

Gava   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Gava"), Katalonijā, Barselonas provincē, 46300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gava-Algesheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gau-Algesheim"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 6700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gavalu   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 1400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Gavara   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Geharkunikas marzas administratīvais centrs, 25700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, Wi

Gavarčiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Avoti: LC

Gavari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

2. Mazie Gavari - apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Mozī Gavari— Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Gavari" nosaukums latgaliski.

3. Lielie Gavari - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Lelī Gavari— Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Gavari" nosaukums latgaliski.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

Gavariškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

Avoti: LC

Gavariškys   vietv.; latg.

1. Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Gavariškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gavarnī   vietv.

1. Eiropas lielākais šļūdoņa kars Centrālajos Pirenejos, Monteperdida kalna ziemeļu nogāzes kaļķakmeņos, Gavdepo augštecē (Francijas dienvidrietumos) 1600 m vjl., to ietver 400-500 m augstas sienas, no kurām gāžas 12 ūdenskritumi (augstākais - 422 m).

Avoti: PZT

gavārtienieši

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Gavārtiene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gavartinieši

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Gavartine" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gavāža   med.

1. Barošana ar kuņģa zondes palīdzību, kas ievadīta pa degunu.

Avoti: TM

Gavdepo   vietv.

1. Upe Francijas dienvidrietumos ("Gave de Pau"), Akvitānijas reģionā, Adūras kreisā krasta pieteka, garums 170 km.

Avoti: PZT

gaveicieši

1. Ludzas novada Ņukšas pagasta apdzīvotās vietas "Gaveiki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gaveiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

Avoti: LC

gaveinis   apv.

1. Gavēnis.

Avoti: EH

Gaveiniški   vietv.

1. Daugavpils novada Salienas pagasta apdzīvotās vietas "Gaveitiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gaveins   mit.

1. Rietumeiropas viduslaiku mitoloģiskajā tradīcijā un karaļa Artura teiksmu ciklā viens karaļa Artura Apaļā galda bruņiniekiem.

Avoti: Mit

Gaveitiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Salienas pagastā.

Avoti: LC

gavelēšana   apv.

1. Gavilēšana - īpašs tautas dziedāšanas veids.

Avoti: TlV

gavelēt   apv.

1. Gavilēt.

Avoti: ME

gavelīgs   apv.

1. Līksms, gavilējošs.

Avoti: ME

gavelīte   apv.

1. Dziedāšana, gavilēšana.

Avoti: ME

gavenēšana   apv.

1. Gavilēšana - īpašs tautas dziedāšanas veids.

Avoti: TlV

gavenis   apv.

1. Gavēnis.

Avoti: EH

gavēnis   -ņa, v.

1. Atturēšanās no (parasti dažiem) ēdieniem; laika posms, kad gavē (1).

2. rel. Gavēņa laiks pirms Lieldienām, sākas Pelnu dienā.

3. sar. Laika posms, kad jāiztiek ar trūcīgu pārtiku.

Avoti: LLVV

Gavēniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ilūkstes novada Eglaines pagastā.

Avoti: LC

gavente   apv.

1. Kavente - sapulce, sanāksme.

Avoti: ME

gaventere   apv.

1. Ziedošana nabagiem pļaujas svētkos.

Avoti: ME

gavēņēdiens   apv.

1. Ēdiens, ko pasniedz gavēnī.

Avoti: EH

gavēņot   apv.

1. Gavēt.

Avoti: ME

Gavers   vietv.

1. Gavera kalns - augstākā virsotne Lorda Hava salā, kas atrodas Tasmāna jūrā, ietilpst Austrālijas teritorijā, augstums - 860 m.

Avoti: PZT

gavēšana

1. Ar reliģiskiem priekšstatiem saistīta ticīgo atteikšanās no jebkura ēdiena vai kāda produkta (gaļas, zivīm, piena produktiem); izplatīta visās konfesijās; protestantismā, izņemot anglikānismu, nav obligāta.

Avoti: EV

gavēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. rel. Atturēties no (parasti dažiem) ēdieniem.

2. sar. Neēst (piemēram, ja nav ko ēst, ja nedod ēst).

Avoti: LLVV

Gavezenskaja   vietv., vēst.

1. Grobiņas novada Gaviezes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Gavi   vietv.

1. Sala Tirēnu jūrā, Itālijā, ietilpst Poncas salu grupā, kas atrodas uz rietumiem no Neapoles.

Avoti: PZT

gavia   lat.

1. Gārgales.

Gavia arctica— melnkakla gārgale.

Gavia stellata— brūnkakla gārgale.

Avoti: LD

gavialidae   lat.

1. Gaviālu dzimta.

Avoti: PDE

gavialis   lat.

1. Gaviāli.

Gavialis gangeticus— gaviāls.

Avoti: PDE

gaviāls   zool.

1. Rāpuļu klases krokodilu kārtas dzimta ("Gavialidae"), 1 ģ.

2. Šīs dzimtas suga ("Gavialis"), 1 s.

3. Šīs ģints suga ("Gavialis gangenticus"), līdz 6,6 m garš dzīvnieks ar garu, šauru purnu, dzīvo Indijā Gangas baseina upēs.

Avoti: SV99, PDE

gavienis   apv.

1. Gavēnis.

Avoti: EH

gaviesnieki

1. Grobiņas novada Gaviezes pagasta apdzīvotās vietas "Gavieze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gavieze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Grobiņas novadā (1950.-2009. g. Liepājas rajonā) 18 km no Liepājas, pagasta centrs; bijušie nosaukumi: Gawiesen - 1904.-1919. g., Gaviezne - 1919.-1927. g.

2. Gaviezes pagasts - pagasts Grobiņas novadā, robežojas ar Grobiņas un Bārtas pagastu, kā arī ar Nīcas, Durbes un Priekules novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Gawesen, kriewviski - Gavezenskaja.

Gaviezes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagasta austrumu daļā iekļauta neliela daļa pirmskara Tadaiķu pagasta teritorija, savukārt pirmskara Gaviezes pagasta dienvidrietumu stūris pievienots tagadējam Bārtas pagastam.

3. Gaviezes stacija - apdzīvota vieta (mazciems) Grobiņas novada Gaviezes pagastā.

4. Gaviezes st. - Grobiņas novada Gaviezes pagasta apdzīvotās vietas "Gaviezes stacija" nosaukuma variants.

5. Dzelzceļa pieturpunkts Grobiņas novada Gaviezes pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Liepāja-Priekule, 18 km no Liepājas dzelzceļa stacijas, atklāta 1871. g. ar nosaukumu "Grobin", 1904.-1919. g. saucās "Gawiesen", 1919.-1927. g. - "Gaviezne".

Avoti: LPag, LC, LE1

Gaviezne   vietv., vēst.

1. Grobiņas novada apdzīvotās vietas "Gavieze" bijušais nosaukums 1919.-1927. g.

2. Dzelzceļa stacijas "Gavieze" nosaukums 1919.-1927. g.

Avoti: LE1

gavieznieki

1. Grobiņas novada Gaviezes pagasta apdzīvotās vietas "Gavieze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gavīgs   apv.

1. Neēdis, gavējošs.

Avoti: ME

gaviidae   lat.

1. Gārgaļu dzimta.

Avoti: LD

gaviiformes   lat.

1. Gārgaļveidīgie.

Avoti: LD

gaviles   -ļu, s.; tikai dsk.

1. Liela prieka izpausme (skaļos izsaucienos, smieklos u. tml.).

Avoti: LLVV

gavilēšana   apv.

1. Īpašs tautas dziesmu dziedāšanas veids, kad pantiņa beigu skaņu (dažreiz arī vidū) gari velk; elpai pietrūkstot un balsij lūstot, skaļi ieūvinājas augstā balss reģistrā.

Avoti: LE

gavilēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Paust lielu prieku (skaļi izsaucoties, smejoties u. tml.).

// pārn. Paust prieku, sajūsmu (piemēram, par acīm, seju).

// pārn. Spēcīgi izpausties (par pozitīvām jūtām).

2. Līksmi dziedāt.

// pārn. Skanēt (parasti dzidri, skaļi).

3. folkl. Dziedāt ar ilgi izturētām skaņām dziesmas vidū vai beigās.

Avoti: LLVV

gaviliens   apv.

1. Īss dziedājums, gavilējums.

Avoti: ME

Gavilnieki   vietv.

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Gaviļnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gavilnieki

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Gavilnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gavilnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kuru publiski godina; arī jubilārs.

2. apv. Tas, kas gavilē.

Avoti: LLVV, ME

gaviļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā spēcīgi izpaužas gaviles (piemēram, par balsi).

Avoti: LLVV

gaviļāt   apv.

1. Gavilēt.

Avoti: EH

Gaviļnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Ģibuļu pagastā.

Avoti: LC

gaviļnieki

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Gaviļnieki" iedzīvotāji.

2. dsk. Gaviļnieks.

Avoti: V1

gaviļnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kuru publiski godina; arī jubilārs.

2. vsk. Gaviļnieki.

Avoti: LLVV

gaviļot   apv.

1. Gavilēt.

Avoti: EH

gaviļpilns   sar.

1. Priecīgs.

Avoti: Sin

gavins   apv.

1. Gavēnis.

Avoti: BsV

gavka   žarg.

1. Suns.

Avoti: KZ

gavoļani

1. Viena no Pielabas slāvu ciltīm, kas 1. gt. b. - 2. gt. s. dzīvoja starp Labu (Elbu) un Odru (Oderu) un Rūdu kalniem un Baltijas jūru.

Avoti: LPE

gavote   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sena franču tautas deja divu ceturtdaļu taktsmērā, dejojama mērenā tempā.

Avoti: SV69

gavots   novec.

1. Gavote.

Avoti: KV

gavrilka   žarg.

1. Konduktors, vagona pavadonis.

Avoti: KZ

Gavrilovjama   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Jaroslavļas apgabalā, 17500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gavrilovposada   vietv.

1. Pilsēta Krievijā ("Gavrilov Posad"), Ivanovas apgabalā, 6050 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gavsene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

Gaweesen   vietv., vēst., vācu val.

1. Gaviezes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Gaviezes pagastā.

Avoti: KV

Gawesen   vietv., vēst., vācu val.

1. Grobiņas novada Gaviezes pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Gavieze.

Avoti: LPag

Gawiesen   vietv., vēst., vācu val.

1. Grobiņas novada apdzīvotās vietas "Gavieze" bijušais nosaukums 1904.-1919. g.

2. Dzelzceļa stacijas "Gavieze" nosaukums 1904.-1919. g.

Avoti: LE1

Gawri   vietv., vēst.

1. Gauru muiža, kas atradās Jaunlatgales apriņķa Gauru pagastā.

Avoti: KV

GAZ   saīs.

1. Gorkijas automobiļu rūpnīca (krievu "Gorkovskij avtozavod"), atrodas Ņižņijnovgorodas pilsētā, kas padomju laikā saucās Gorkija.

Avoti: i1

Gaza   vietv.

1. Pilsēta Izraēlā, Palestīnas Autonomijas daļas galvaspilsēta, 719965 iedzīvotāji (2003. g.).

2. Gazas Josla - Palestīnas Autonomijas daļa, "Hamās" grupējuma kontrolēta teritorija, platība - 365 kvadrātkilometri, 1535120 iedzīvotāju (2010. g.), robežojas ar Izraēlu un Ēģipti, apskalo Vidusjūra.

Avoti: PuA

gāza   apv.

1. Nogāze, kritums.

2. Ūdenskritums.

3. Bangas, uzplūdu vilnis.

4. Lietusgāze.

Avoti: ME

Gazaha   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānas rietumu daļā ("Qazax"), rajona administratīvais centrs, 19500 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT

gāzains   apv.

1. Pussagruvis.

2. Viļņains, pilns ar viļņiem.

Avoti: EH

Gazala   vietv.

1. Bahrelgazāla - Upe Dienvidsudānā.

Avoti: PZT

gāzalēt   apv.

1. Vairākkārt gāzt.

Avoti: KiV

gāzalēties   apv.

1. Gāzelēties.

Avoti: KiV

Gazalkenta   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā ("G'azalkent"), Taškentas vilajetā, Tjanšana atzarā, Čirčikas kreisajā krastā, 27200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

gazania   lat.

1. Gazānijas.

Gazania x rigens— spilgtā gazānija.

Avoti: LD

gazānija

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Gazania"), ~16 s. (Dienvidāfrikā), Latvijā 1 s. hibrīdus audzē kā krāšnumaugus.

Spilgtā gazānija— gazāniju suga ("Gazania x rigens"), viengadīgi lakstaugi ar kuplu, lāpstveidīgu lapu rozeti, ziedu kurvīši pa vienam 20-25 cm garu ziednešu galā, kurvīši atveras tikai saulainā laikā, zied no VII līdz rudens salnām.

Avoti: LD

gazara   apv.

1. Garoza; gazare.

Avoti: ME

gazare   apv.

1. Garoza.

Avoti: ME

gazavais   apv.

1. Viegls, caurspīdīgs (par zīda audumu).

Avoti: KiV

gazavats

1. Džihāds - musulmaņu svētais karš pret neticīgajiem.

Avoti: SV99

gāzbalons

1. Ar gāzi pildīts metāla balons, kas parasti satur propānu-butānu vai metānu, šķidrā vai saspiestā veidā.

gāzbenzīns   ķīm., tehn.

1. Gazolīns - viegli gaistošu ogļūdeņražu maisījums.

Avoti: ZTV

gāzbetons   -a, v.; parasti vsk.

1. Viegls celtniecības materiāls - šūnains betons, ko iegūst, betona masā ievadot gaisu vai arī šai masai piejaucot vielas, kas rada gāzes.

Avoti: LLVV

gāzdegviela   tehn.

1. Iekšdedzes motoru degviela, parasti saspiesta dabasgāze - metāns ar spiedienu līdz 20 MPa vai sašķidrināts propāna un butāna maisījums ar spiedienu līdz 1,6 MPa.

Avoti: ZTV

gāzdinamika   meh.

1. Hidroaeromehānikas daļa, kurā pēta gāzu kustības likumus, neņemot vērā tās saspiežamību.

Gāzdinamiskā stūre— raķešdzinēja vadības ierīce, kas nosaka vilces spēka darbības virzienu.

Avoti: ZTV

Gaze   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Krētas perifērijā, 9600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

gāze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Spēcīga (lietus) līšana; spēcīgs lietus.

Avoti: LLVV

gāze   -es, dsk. ģen. -zu, s.

1. Vielas agregātstāvoklis, viela bez noteiktas formas un tilpuma, tā cenšas piepildīt visu telpu, kurā atrodas.

Gāzu dinamika— hidroaeromehānikas nozare, kas pētī gāzveida vides kustību un tās mijiedarbību ar cietiem ķermeņiem, pieņemot, ka vide ir saspiežama.

Gāzu kinētiskā teorija— teorētiskās fizikas nozare, kas pētī gāzes fizikālās īpašības, balstoties uz gāzes daļiņu (atomu, mol.) kustības un mijiedarbības likumsakarībām.

Gāzu konstante— viena no universālajām fizikālajām konstantēm, kas skaitliski vienāda ar darbu, ko, izplešoties izobāriskā procesā, veic 1 mols ideālas gāzes, ja tās temperatūra paaugstinās par 1 Kelvina grādu: R = 8,31441 J/(K x mol).

Gāzu sašķidrināšana— process, ko realizē, gāzi atdzesējot zemāk par kritisko temperatūru.

Ideāla gāze— priekšstats par vielu, kurā pieņem, ka vielas daļiņas ir masas punkti, starp kuriem nav mijiedarbībasun kuru sadursmes ir absolūti elastīgas.

Starpzvaigžņu gāze— gāze (galvenokārt ūdeņradis), kas atrodas starpzvaigžņu telpā.

2. parasti vsk. Degvielas pieplūde (iekšdedzes dzinējos).

Piedot gāzi— palielināt degvielas pieplūdi (iekšdedzes dzinējā).

Avoti: LLVV

gāze   -es, s.; parasti vsk.

1. Viegls, caurspīdīgs (plīvurveida) zīda audums.

Avoti: LLVV

gāzējāds   -ais; s. -a, -ā;

1. Gāzveida.

Avoti: LLVV

gāzējs   apv.

1. Tāds, kas kaut ko gāž, sagrāvējs, izpostītājs.

Avoti: ME, VeAT

gāzeklis   apv.

1. Tas, kas iet gāzelēdamies.

2. Slinks cilvēks.

Avoti: SiV, KV

gāzeknis   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: EH

gazele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Pārnadžu kārtas dobradžu dzimtas ģints ("Gazella"), Āfrikas un Āzijas zīdītājdzīvnieks ar vieglu, graciozu gaitu un garām kājām, 12 sugas.

Granta gazele— gazeļu suga ("Gazella granti").

Tomsona gazele— gazeļu suga ("Gazella thomsoni").

Avoti: LLVV, PDE

gazele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Dzejolis, kas sastāv no divrindēm un kam pirmās divas rindas saistītas ar atskaņu, kura atkārtojas katra panta otrajā rindā.

Avoti: LLVV

gāzelēdamies   sar.

1. Ļodzīgi.

Avoti: Sin

gāzelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans., reti

1. Kustinot svērt, šķiebt uz vienu un otru pusi.

Avoti: LLVV

gāzelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Svērties, šķiebties uz vienu un otru pusi (piemēram, ejot, skrienot).

Avoti: LLVV

gāzelīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas gāzelējas, tāds, kam raksturīga gāzelēšanās (piemēram, par gaitu).

Avoti: LLVV

gāzelīgums   jūrn.

1. Īpašība, kas piemīt peldlīdzeklim, kurš nelielas (mazas) sākotnējās korpusa formas pretestības dēļ viegli sveras no vienas malas (gala) uz otru.

Avoti: JūVM

gazella   lat.

1. Gazeles.

Gazella granti— Granta gazele.

Gazella subguturosa— džeirāns.

Gazella thomsoni— Tomsona gazele.

Avoti: PDE

gāzeļļa   ķīm.

1. Naftas pārtvaices produkts, ko nodala pēc petrolejas, bet pirms ziežeļļu frakcijām; dīzeļmotoru degviela.

Avoti: ZTV

gāzenis   apv.

1. Lietusgāze.

Avoti: ME

gāzesapgāde

1. Organizēta deggāzes piegāde un sadale patērētājiem.

Centralizētā gāzesapgāde— gāzesapgādes sistēma, kurā gāzi no ieguves rajoniem vai gāzes fabrikām pa maģistrālajiem gāzes vadiem piegādā gāzes sadales stacijām, no kurām tā pēc spiediena samazināšanas nonāk patērētāju gāzes tīklos.

Vietējā gāzesapgāde— gāzesapgādes sistēma, kurā patērētājiem sašķidrinātu gāzi piegādā pēc tās regazēšanas.

Avoti: ZTV

gāzēšana   novec.

1. Paņēmiens kaitāekļu apkarošanai noliktavās, dzirnavās, kuģos, siltumnīcās, dzīvokļos, augsnē u. c. lietojot speciālas indīgas vielas - fumigantus.

Avoti: LxE

gazēt   apv.

1. Stipri pērt.

Avoti: EH

gāzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pildīt ar gāzi; piesātināt ar gāzi.

2. med. Ievadīt gaisu starp pleirām, lai ārstētu (plaušas); ievadīt gaisu starp pleirām, lai ārstētu (kādu).

3. Dezinficēt ar gāzi.

4. žarg. (Ātri) braukt.

Avoti: LLVV, JV

gazeta   apv.

1. Avīze.

Avoti: KiV

gazetīrs   val.

1. Sistematizēts vietvārdu saraksts vai ģeogrāfiska vietvārdu vārdnīca; vietvārdnīca.

Avoti: VsV

gazette   novec.

1. Laikraksts.

Avoti: KV

gazeux   novec.

1. Gāzi, ogļskābi saturošs.

Avoti: KV

gāzģenerators   -a, v.

1. Iekārta cietā kurināmā pārvēršanai gāzveida kurināmajā.

Avoti: LLVV

gāzholders

1. Stacionāra virszemes gāzes glabātava, ko veido tvertne, cauruļvadu armatūra, kontroles un drošības iekārtas.

Avoti: SV99

gazi

1. Muhamedāņu pagodinājuma tituls, kas tiek dots tiem, kuriem sevišķi nopelni "svētajā karā" (sk. gazavats).

Avoti: SV69

Gaziantepa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Gaziantep"), ila administratīvais centrs, 1376400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

gāzienlietus

1. Īslaicīgs ļoti stiprs lietus, kas līst no gubu lietusmākoņiem, intensitāte krasi mainīga, pie tam nokrišņu daudzums var būt gan neievērojams, gan arī ļoti liels, parasti aptver nelielu teritoriju, pārvietojas joslveidā, nereti to pavada stiprs vējš.

Avoti: MetV

gāzienis   apv.

1. Spēcīga lietus līšana; spēcīgs lietus.

Avoti: KiV

gāziennokrišņi

1. Īslaicīgi, bet ļoti stipri nokrišņi, kas krīt no gubu lietusmākoņiem.

Avoti: MetV

gāziens   -a, v.

1. Ļoti spēcīga lietus gāze.

2. Vienreizēja paveikta darbība --> gāzt (1).

3. Vienreizēja paveikta darbība --> gāzt (2).

4. sar. Sitiens.

Avoti: LLVV

gāziensnidze

1. Gāziennokrišņi sniega vai slapja sniega veidā.

Avoti: MetV

gazificēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izmantot deggāzi (tautas saimniecībā, sadzīvē); apgādāt ar iekārtu deggāzes izmantošanai.

2. Pārvērst (cieto kurināmo, piemēram, akmeņogles, degakmeni, kūdru) deggāzē.

Avoti: LLVV

gazifikācija   -as, s.

1. Deggāzes plaša izmantošana (tautas saimniecībā, sadzīvē); apgādāšana ar iekārtu deggāzes plašai izmantošanai.

2. Cietā kurināmā (piemēram, akmeņogļu, deg akmens, kūdras) pārvēršana deggāzē.

Avoti: LLVV

Gāzijābāda   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Utarpradēšas štatā, 968500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

gaziks   -a, v.; sar.

1. Gorkijas automobiļu rūpnīcas (Ņižņijnovgorodā Krievijā) ražotais vieglais automobilis ar brezenta jumtu (1930. gadu modelis).

Avoti: LLVV

Gazimagusa   vietv.

1. Ammohosta - pilsēta Kiprā, tās nosaukums turku valodā.

Avoti: LpA

Gazimura   vietv.

1. Upe Krievijā, Aizbaikāla novadā, Arguņas kreisā krasta pieteka, garums - 592 km, sākas Ņerčas grēdā.

2. Gazimuras grēda - atrodas Krievijā, Aizbaikāla novada austrumu daļā, Gazimuras upes labajā krastā, garums - 200 km, augstums - līdz 1372 m.

Avoti: PZT

gāziniece   žarg.

1. Gāzes pistole.

2. Automašīna, kura darbināma ar dabas gāzi.

Avoti: SLG

Gazipaša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Antaljas ilā, 22300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gāzis   apv.

1. Spēcīga lietus līšana; spēcīgs lietus.

Avoti: KiV

gāzīt   apv.

1. Ļodzīt, grīļot.

Avoti: ME

gāzīties   apv.

1. Ļodzīties, grīļoties.

Avoti: ME

gāzizlāde

1. Elektriskās enerģijas pārveide optiskā starojuma enerģijā, elektriskajai strāvai plūstot gāzē vai metāla (Hg, Na) tvaikos.

Gāzizlādes lampa— elektronierīce, kuras darbības pamatā ir elektriskā gāzizlāde.

Avoti: EV

gāzjaucis   tehn.

1. Ierīce, kurā gāze pirms ieplūšanas motora cilindros noteiktā proporcijā sajaucas ar gaisu.

Avoti: ZTV

gāzkondensāts   ģeol.

1. Gāzveida un viegli gaistošo naftas ogļūdeņražu maisījums, kas Zemes dzīlēs atrodas gāzes fāzē, bet Zemes virspusē, samazinoties temperatūrai, sašķidrinās; izmanto enerģētikā.

Avoti: ZTV

Gazli   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Buhāras vilajetā, 12300 iedzīvotāju (2010. g.), apkārtnē bagātīgas gāzes atradnes.

Avoti: PZT

gāzlifts

1. Šķidruma pacelšanas ierīce, kurā saspiesta gāze, sajaucoties ar sūknējamo šķidrumu, rada par to vieglāku emulsiju, kas ceļas uz augšu.

Avoti: EV

gāzma   -as, s.

1. Spēcīga (lietus) līšana, spēcīgs lietus; spēcīga (vēja) brāzma.

2. Tas, kas gāžas, ir sagāzts lielā daudzumā.

Avoti: LLVV

gāzmains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Ļoti spēcīgs (par lietu).

Avoti: LLVV

gāzmaiņa

1. Skābekļa (0,) un ogļskābās gāzes (CO,) apmaiņa starp organismu un apkārtējo vidi, kā arī organismā starp asinīm un citiem audiem.

Avoti: EV

gāzmaska   -as, s.

1. Individuālās aizsardzības līdzeklis, ierīce elpošanas orgānu aizsardzībai.

Filtrējošā gāzmaska— gāzmaska, kas ieelpojamo gaisu attīra filtrā, kurš ievietots gāzmaskas kārbā.

Izolējošā gāzmaska— gāzmaska, kas pilnīgi norobežo elpošanas orgānus no apkārtējās vides; elpošanai nepieciešamo skābekli iegūst ķīmiskā ceļā vai no skābekļa balona.

Avoti: LLVV

gāzme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Spēcīga (lietus) līšana, spēcīgs lietus; spēcīga (vēja) brāzma.

2. Tas, kas gāžas, ir sagāzts lielā daudzumā.

Avoti: LLVV

gāzmetināšana   materiālt.

1. Metināšana ar kausēšanu, kurā metālu šuves vietā izkausē ar siltumu, kas izdalās, degot gāzes (acetilēna, propāna, butāna) un skābekļa maisījumam. Gāzes sajaukšanai ar skābekli un liesmas veidošanai izmanto metināšanas degli.

Avoti: ZTV

gāzmotors

1. Iekšdedzes motors, kurā par degvielu izmanto deggāzi.

Avoti: SV99

gāzne   apv.

1. Liels ūdens vilnis, paisuma vilnis; ūdenskritums.

2. Nogrūstoša zemes daļa.

3. hip. Mēslu bedre.

4. Spēcīga lietusgāze.

Avoti: ME, VeAT

Gazni   vietv.

1. Pilsēta Afganistānas dienvidaustrumos ("Ghazni") 2219 m vjl., vilajeta administratīvais centrs, 143400 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

Gazni-Kandahara   vietv.

1. Gazni-Kandaharas plakankalne - atrodas Irānas kalnienes austrumu daļā (starp Vidusafganistānas un Suleimana kalniem), Afganistānas dienvidaustrumos, garums - ~400 km, platums - līdz 200 km, augstums - pārsvarā 1000-2000 m, augstākā virsotne - 3529 m, kalnu tuksneši un pustuksneši.

Avoti: PZT

gāznis   apv.

1. Liels ūdens vilnis, paisuma vilnis.

Avoti: ME

gāzoknis   apv.

1. Lietusgāze.

Avoti: ME

gazolīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Gāzbenzīns, viegli gaistošu ogļūdeņražu maisījums.

Avoti: LLVV

gazometrs   -a, v.; tehn.

1. Laboratorijas ierīce gāzu uzkrāšanai, glabāšanai un to tilpuma mērīšanai.

2. novec. Deggāzes tvertne.

Avoti: LLVV, LME

gāzonis   apv.

1. Plīstošs vilnis jūrā, kas bīstams maziem kuģiem un vaļējām laivām.

Avoti: KW1

gazore   apv.

1. Garoza; gazare.

Avoti: ME

gazotrons   -a, v.; tehn.

1. Ar dzīvsudraba tvaikiem vai inerto gāzi pildīta divelektrodu lampa ar kvēlkatodu un metāla vai grafīta anodu.

Avoti: LLVV

gazoviks   žarg.

1. Gāzes pistole.

Avoti: KZ

gazpacho   sp. val.

1. Gaspačo.

Avoti: PL

gāzpildīts

1. Ar gāzi pildīts.

Gāzpildītās plastmasas— viegli, poraini poliuretāna, polistirola u. c. izejvielu polimērmateriāli ar gāzes ieslēgumiem (porām); ir putuplasti (poras slēgtas, izolētas) un poroplasti (poras savstarpēji saistītas).

Avoti: EV

gāzpūtējs   tehn.

1. Mašīna gāzes plūsmas radīšanai (spiediena ziņā vidējs starp ventilatoru un kompresoru).

Avoti: ZTV

gāzrādis   mil.

1. Ierīce toksisku vielu noteikšanai gaisā.

Avoti: MIL

gāzt   gāžu, gāz, gāž, pag. gāzu;

1. trans. Iedarbojoties ar spēku, panākt, ka sveras (uz sāniem, apkārt u. tml.); būt par cēloni tam, ka gāžas.

// sar. Pļaut.

2. trans. Strauji mest, arī bērt, kraut.

3. trans. Ar vardarbību atņemt valdīšanas tiesības, varu, valdošo politisko stāvokli, pārtraukt šķirisko diktatūru.

// sar. Atcelt no amata.

4. parasti 3. pers.; intrans. Spēcīgi līt.

5. intrans.; sar. Spēcīgi sist.

Gāzt dūri galdā— sist, triekt ar dūri pa galdu.

6. žarg. Braukt; ātri braukt, doties.

Avoti: LLVV, SLG, JV

gāzties   gāžos, gāzies, gāžas, pag. gāzos; refl.

1. Svērties (uz sāniem, apkārt).

2. Strauji krist, arī velties (lejup).

3. parasti 3. pers. Strauji, ar lielu sparu plūst, parasti lejup (piemēram, par straumi).

4. sar. Strauji doties (kur, kam virsū u. tml.).

Avoti: LLVV, Žrg

gāztīt   apv.

1. Vairākkārt gāzt.

Avoti: ME

gāztīties   apv.

1. Līgoties, grīļoties, gāzelēties.

2. Gāzties.

Avoti: ME

gāzts   apv.

1. Slīps.

Avoti: EH

gāzturbīna   -as, s.

1. Siltuma dzinējs, kurā vilkmes spēks tiek radīts, pārveidojot kurināma ķīmisko enerģiju izplūstošās gāzes strūklas kinētiskajā enerģijā.

Avoti: LLVV

gāzulīgi   apv.

1. Nestabili, gāzelējoties.

Avoti: EH

gāzuļāties   apv.

1. Gāzelēties.

Avoti: KnV

gāzuļot   apv.

1. Gāzelēt.

Avoti: EH

gāzuļoties   sar.

1. Gāzelēties.

Avoti: Sin

gāzumi

1. Jūras (ezera) viļņi, kas plīst pie krasta, tie galvenokārt noārda krastu un veido pludmali, pārvieto sanešus.

Avoti: ZTV

gāzums   sar.

1. Daudzums.

2. Līdums.

3. Vējgāze.

Avoti: Sin

gāzveidā   apst.

1. Gāzveida agregātstāvoklī.

Avoti: LLVV

gāzveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kura molekulas nav saistītas savā starpā un noteiktās līdzsvara vietās, bet atrodas haotiskā kustībā (par vielu); tāds, kurā vielai raksturīgi šādi molekulu sakari (par agregātstāvokli).

Avoti: LLVV

gāzveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Gāzveida.

Avoti: LLVV

Gazvīna   vietv.

1. Pilsēta Irānā ("Qazvin"), ostāna administratīvais centrs, 355300 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

gazzetta   it.

1. Laikraksts.

2. vēst. Sena venēciešu monēta 10 čentezimu vērtībā.

Avoti: KV

gāža   apv.

1. Lējums, liešana.

Avoti: EH

gāžam   apv.

1. Pa gāžam - garlaicībai, pa niekam, nevajadzīgi.

Avoti: ME, VeAT

gāžamais   apv.

1. Runga, spieķis, stiba ar ko sist.

Avoti: ME

gāžas   apv.

1. Ūdenskritums.

2. Lietus gāze.

3. Nogāze, krauja vieta.

Avoti: ME, EH

gāžoties   apv.

1. Slinkot.

2. Žāvāties.

Avoti: ME, EH

GB   saīs.

1. inf. Gigabaits (angļu "gigabyte").

2. vietv. Lielbritānija, valsts divburtu kods.

Avoti: i2, LpA

Gb   saīs.

1. Gilberts (magnetodzinējspēka un magnētisko potenciālu starpības mērvienība).

2. inf. Gigabits.

Avoti: i2, D3

gbaji

1. Tauta Centrālāfrikas Republikas dienvidrietumu daļā, Kamerūnas dienvidaustrumos un Kongo Republikas ziemeļos, valoda pieder pie Centrālās Sudānas valodām, dabas spēku un senču kults, neliela daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

gbari

1. Tauta Nigērijā, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

Gbarnga   vietv.

1. Pilsēta Libērijā ("Gbarnga"), 34000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PuA, Wi

Gbeli   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabalā, 5200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

GBP   saīs.

1. Sterliņu mārciņa; Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes valūtas kods, sīknauda - penss.

Avoti: PnR

GBR   saīs., vietv.

1. Lielbritānija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Gcal   saīs.

1. Gigakalorija.

Avoti: i1

Gd   saīs.

1. Gadolīnijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

GD   saīs., vietv.

1. Grenāda, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

GD&R   saīs.

1. Pasmejos, pagriežos un bēgu (pēc zemiskas piezīmes) (angļu "grinning, ducking and running (after snide remark)"; īsziņās).

Avoti: īsz

GDA   saīs., vēst.

1. Sporta normatīvs jaunatnei bijušajā Padomju savienībā "Gatavs darbam un PSRS aizsardzībai".

Avoti: i1

Gdaņska   vietv.

1. Pilsēta Polijas ziemeļos, Pomožes vojevodistes administratīvais centrs, osta pie Baltijas jūras, netālu no Vislas deltas, 460400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1263. g.

2. Gdaņskas līcis - ielīcis Baltijas jūras dienvidos, Krievijas un Polijas piekrastē, iesniedzas sauszemē 74 km, platums - pie ieejas 107 km, dziļums - līdz 115 m.

Avoti: LģE, Wi

GDB   saīs.

1. Grāmatu draugu biedrība.

Avoti: i1

Gdiņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 248700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1926. g.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Gdova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Pleskavas apgabala ziemeļrietumos, Peipusa ezera austrumu piekrastē, 3800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. ģeol. Gdovas svīta - venda stratigrāfiskā vienība Latvijas austrumu daļā, biezums - līdz 63 m, par tipveida griezumu Latvijā pieņemts Ludzas 15. urbuma griezuma intervāls 913,6-871,9 m dziļumā.

Avoti: Wi, LD

GDR   saīs.

1. Globālais depozitārais sertifikāts (angļu "Global Depository Receipt").

Avoti: EF

ge

1. Tauta Beninas dienvidos un Togo, radniecīga foniem, valoda pieder pie kva valodām.

Avoti: PZT

Ge   saīs.

1. Germānijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

GE   saīs., vietv.

1. Gruzija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

geaster   lat.

1. Zemeszvaigžņu "Geastrum" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

geastraceae   lat.

1. Zemeszvaigžņu dzimta.

Avoti: LD

geastrum   lat.

1. Zemeszvaigznes.

Geastrum briantii— svītrainās zemeszvaigznes "Geastrum striatum" nosaukuma sinonīms.

Geastrum campestre— rupjā zemeszvaigzne.

Geastrum coronatum— apmalotā zemeszvaigzne.

Geastrum fimbriatum— skropstainā zemeszvaigzne.

Geastrum limbatum— apmalotās zemeszvaigznes "Geastrum coronatum" nosaukuma sinonīms.

Geastrum minimum— sīkā zemeszvaigzne.

Geastrum pectinatum— sekstainā zemeszvaigzne.

Geastrum quadrifidum— vainagotā zemeszvaigzne.

Geastrum rufescens— rūsganā zemeszvaigzne.

Geastrum striatum— svītrainā zemeszvaigzne.

Geastrum triplex— biezstaru zemeszvaigzne.

Avoti: LD

Gebele   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, rajona administratīvais centrs, 12200 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi

Gebezē   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gebese"), Tīringenes federālajā zemē, 2130 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gebra   žarg.

1. Algebra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

gebri

1. Persiešu grupa Irānā, zoroastrisma reliģijas piekrotēji (uguns pielūdzēji), dzīvo gk. Jezdā un Kermanā, daļa pēc VII gs. izceļojuši uz Indiju (parsi).

Avoti: PZT

Gebs   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - zemes dievs, debesu dievietes Nulas vīrs, Ozīrisa un Izīdas tēvs.

Avoti: SV08

Gebze   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Gebze"), Stambulas piepilsēta, Kodžaeli ilā, 304300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA

geckonidae   novec.

1. Gekoni.

Avoti: KV

geco

1. Haņu tautības etniska grupa.

Avoti: PZT

Gečo   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Guecho"), Basku Zemes autonomā apgabala Biskajas provincē, 79500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Geda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 18000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gedebeja   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, rajona administratīvais centrs, 8400 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

Gedellē   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 32600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Gederne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gedern"), Hesenes federālajā zemē, 7550 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gedi   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ghedi"), Lombardijas reģiona Brešas provincē, 18600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gediavaja   vietv.

1. Pilsēta Senegālā, Dakaras piepilsēta, 287000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

gedisti

1. Francijas strādnieku kustības dalībnieki 19. gs. 80.-90. gados - līdz 1. pas. kara beigām, Ž. Geda piekritēji.

Avoti: LPE

Gediza   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Gediz"), Kitahjas ilā, 21200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Geduši   vietv.

1. Tilta Geduši - apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Turku pagastā.

Tylta Geduši— Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Tilta Geduši" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gedveda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 2100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gedzju   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas dienvidu daļā ("Gejiu"), Juņnaņas provincē, 453300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PZT

Gēfele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gefell"), Tīringenes federālajā zemē, 2570 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gefirofobija

1. Bailes šķērsot tiltu.

Avoti: PL

Gēfjona   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - dieviete no āsu cilts, dieva Odina dēla Skjelda sieva, auglības dieviete, jaunavu un viņu tikumības sargātāja.

Avoti: Mit

gefrenss   vēst.

1. Bārkšveidīga sieviešu galvas rota 15. gs. otrā pusē.

Avoti: KV

Gefrēse   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gefrees"), Bavārijas federālajā zemē, 4450 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gegama   vietv.

1. Gegamas grēda - atrodas Džavahetijas-Armēnijas kalnienē, uz rietumiem no Sevana ezera, Armēnijā, augstākā virsotne - Aždaks - 3597 m.

Avoti: PZT

gegs   žarg.

1. Joks, asprātība (angļu "gag").

Avoti: PL

Ge-Gu   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - bērnu dzimšanas dieviete, vecmāšu aizgādne.

Avoti: Mit

geģene   žarg.

1. Ģeogrāfija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Gehenna

1. Ieleja dienvidrietumos no Jeruzalemes, kur ziedoja Moloham; vēlāk elles nosaukums; arī islāmā.

Avoti: SV08

geholapsis   lat.

1. Vaboļbērnu dzimtas ģints.

Avoti: LD

Geibi   vietv.

1. Krāslavas novada apdzīvotās vietas "Skaista" bijušais nosaukums.

Avoti: LE1

geibieši

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Geibi" (arī "Geibas", "Ģeibas", "Ģeibji") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Geidāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

Geiere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geyer"), Saksijas federālajā zemē, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Geigela   vietv.

1. Kalnu klimatiskais kūrorts Azerbaidžānā, Mazā Kaukāza Murovdaga grēdas ziemeļu nogāzē, Ahsu aizā - >1600 m vjl.

2. Geigela rezervāts - atrodas Azerbaidžānā, Mazā Kaukāza Murovdaga grēdas ziemeļu nogāzē, platība - 71 kvadrātkilometrs, dibināts 1925. g., lai saglabātu un pētītu Mazā Kaukāza dabas kompleksus - platlapju mežus, subalpīnās pļavas, Eldaras priežu audzes, ezeros ziemojošos ūdensputnus, raklimatizēti staltbrieži (Kaukāza pasuga).

Avoti: PZT

Geigers

1. Geigers Hanss (1882.-1945. g.) - vācu fiziķis.

Geigera skaitītājs— jonizējošā starojuma (kodolstarojuma) detektors.

Avoti: LEV, FF

Geikina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

Avoti: LC

Geikinu   vietv.; nelok.

1. Geikinu strauts - Rēzeknes kreisā krasta pieteka Rēzeknes novada Čornajas un Griškānu pagastā, garums - 12 km.

Avoti: LD, La1

Geilenkirhene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geilenkirchen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 26600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Geilsbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Galesburg"), Ilinoisas štatā, 31600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

geimafobija   med.

1. Slimīgas bailes no nepatīkamas.

Avoti: MSV

geimers   žarg.

1. Datorspēļu spēlētājs (angļu "gamer").

Avoti: PL

geimot   žarg.

1. Spēlēt datorspēles (angļu "to game").

Avoti: PL

geims

1. Sacensību daļa tenisā, kad tiek iegūts punkts; vairāki geimi (ne mazāk par 6) veido vienu setu.

2. žarg. Datorspēle.

Avoti: LEV, SLG

Geinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

Geinsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gainesville"), Džordžijas štatā, 36300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Gainesville"), Floridas štatā, 128500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Gainesville"), Teksasas štatā, 16100 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Gainesville"), Virdžīnijas štatā, 11500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Geiņava   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Geinova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Geiņova   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Geinova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Geireds   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - viens no milžiem jotuniem, dieva Tora pretinieks, kuram bija labvēlīgs dievs Odins, bet kuru ienīda dieviete Friga.

Avoti: Mit

Geislers

1. Geislers Heinrihs (1815.-1879. g.) - vācu fiziķis.

Geislera stobrs— ar retinātu gāzi pildīta stikla caurulīte ar ielodētiem elektrodiem, ko izmanto gāzu spektru pētīšanai.

Avoti: FF

geisons   novec.

1. Antīkā arhitektūrā spēcīgi izvirzīta plātne virs antablementa.

Avoti: KV

Geistershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Graši.

2. Grašu muiža, kas atradās Madonas apriņķa Grašu pagastā.

Avoti: FV, KV

geiša   -as, s.

1. Vispusīgi izglītota, profesionāli sagatavota japāņu dziedātāja un dejotāja, kas kavē laiku viesiem, piemēram, tējnīcās, viesībās.

Avoti: LLVV

Geithaina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geithain"), Saksijas federālajā zemē, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

geitonogāmija

1. Kāda auga ziedu apputeksnēšana ar citu tā paša eksemplāra ziedu putekšņiem.

Avoti: SV69

geits   žarg.

1. Eja, koridors (lidostā); izlidošanas zāle.

Avoti: SLG

Geitsheda   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Geteshead"), Anglijas ziemeļrietumos, osta Tainas labajā krastā, 120000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Geitsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gatesville"), Teksasas štatā, 15900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Geitviniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vecsalienas pagastā.

Avoti: LC

Geiza   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geisa"), Tīringenes federālajā zemē, 4700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Geizenheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geisenheim"), Hesenes federālajā zemē, 11600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Geizelhēringa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geiselhoering"), Bavārijas federālajā zemē, 6900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Geizenfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geisenfeld"), Bavārijas federālajā zemē, 10300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

geizerīts

1. Blīvas vai irdenas, tufam līdzīgas geizeru nogulas, sastāv galvenokārt no silīcija dioksīda hidrāta (opāla).

Avoti: SV69

geizers   -a, v.

1. Avots, no kura periodiski izplūst karsta ūdens un tvaika strūklas.

Avoti: LLVV

Geizingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geisingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Geizlingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geislingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6000 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Geislingen an der Steige"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 26400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gēja   novec.

1. Gāja, grieķu mitoloģijā - dievu un visas dzīvibas matē, zeme.

Avoti: SV33

Gejčaja   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Goychay"), rajona administratīvais centrs, 37300 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Upe Azerbaidžānā, Kūras labā krasta pieteka, kas ievadīta Galvenajā Širvanas kanālā.

Avoti: PZT

geješons   žarg.

1. Apsauka.

Avoti: JV

Geješti   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Dimbovicas žudecā, 13300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Gejgela   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, rajona administratīvais centrs, 17800 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi

gejisks

1. Gejam raksturīgs; saistīts ar vīriešu homoseksualitāti.

Avoti: PL

Gejnidžeka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Amasjas ilā, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gejnika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Antaljas ilā, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā, Bolu ilā, 3900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gejs

1. Homoseksuāls vīrietis; vīrietis, kas piekopj dzimumsakarus ar vīrieti (angļu "gay"); pederasts; zilais.

Avoti: PL

Gejtepe   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, Dželilabadas rajonā, 13800 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi

Gejve   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Geyve"), Sakarjas ilā, 22000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gekčeada   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Čanakales ilā, 7500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gekčebeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Zonguldakas ilā, 7200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gekedu   vietv.

1. Pilsēta Gvinejā, Nezerekores reģionā, 79100 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gekeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā.

Avoti: LC

gekkonidae   lat.

1. Gekoneņi.

Avoti: PDE

geko   novec.

1. Silto zemju sīka bruņu ķirzaka ar ādas plāksnītēm vai, retāk, apaļām kārpiņām šķērsām apklātiem pirkstu galiem, kas tai atļauj kāpelēt arī pa stāvu sienu.

Avoti: LME

gekoneņi

1. Zvīņrāpuļu kārtas ķirzaku apakškārtas dzimta ("Gekkonidae"), sīki un nelieli rāpuļi (garums - 3,5-30 cm), spēj pārvietoties pa vertikālām virsmām, izplatīti tropos un subtropos, retāk mērenajās joslās, 70-80 ģ., 600-700 s.

Avoti: PDE

gekoni   zool.

1. Ķirzakveidīgo apakškārtas dzimta (11 sugas), ķirzakas ar druknu, mazliet saplacinātu ķermeni; spēj pārvietoties pa vertikālām virsmām, dzīvo gk. tropos un subtropos.

Avoti: SV99

Geksuna   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kahramanmarašas ilā, 18800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gekteris   apv.

1. Hektārs.

Avoti: KiV

GEL   saīs.

1. Lari; Gruzijas valūtas kods, sīknauda - tetri.

Avoti: PnR

Gēla   vietv.

1. Pilsēta Beļģijas ziemeļu daļā ("Geel"), Flandrijas reģiona Antverpenes provincē, 37800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gelācija   med.

1. Koloīda pārveidošanās no sola gelā.

2. Sasalšana, sastingšana.

Avoti: TM

gelada

1. Mērkaķu dzimtas suga ("Theropitecus gelada"), samērā liels dzīvnieks (masa - līdz 20 kg) ar brūnganu apmatojumu, mīt Etiopijā lielos baros.

Avoti: LPE

Gelapa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gallup"), Ņūmeksikas štatā, 22500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

gelatina   novec.

1. Želatīns.

Avoti: KV

gelatoze   med.

1. Albunoze, želatīna hidrolīzes produkts; lieto kā emulgatoru.

Avoti: TM

gelāze   med.

1. Ferments, kas katalizē agara hidrolīzi.

Avoti: TM

Gelbaši   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ankaras ilā, 109300 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā, Adijamanas ilā, 29700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gelderne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geldern"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 33100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

geldīgs   žarg.

1. Derīgs.

Avoti: SLG

Gelderlande   vietv.

1. Nīderlandes province, platība - 4975 kvadrātkilometri, 2026600 iedzīvotāju (2013. g.), administratīvais centrs - Arnema.

Avoti: Wi

Geldermālzene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Geldermalsen"), Gelderlandes provincē, 26300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Geldropa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Geldrop"), Ziemeļbrabantes provincē, 28500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Geldžika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, KOdžaeli ilā, 138000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gele   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ardahanas ilā, 7400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gelechia   lat.

1. Gartaustkožu dzimtas ģints.

Gelechia pinguinella— šīs ģints suga.

Gelechia rhombella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gelechiidae   lat.

1. Gartaustkožu dzimta.

Avoti: LD

Gelede   mit.

1. Viena no ietekmīgākām Ekvatoriālās Āfrikas jorubu slepenajām organizācijām, kuras biedri bija vīrieši, taču vadību parasti uzticēja sievietēm.

Avoti: MrJ

gelee   novec.

1. Želeja.

Avoti: KV

gelefekts   ķīm. tehnol.

1. Polimerizācijas paātrināšanās, pieaugot vides viskozitātei, ko parasti novēro radiācijas iniciētās blokkopolimerizācijas gaitā.

Avoti: ZTV

Gelēna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Geleen"), Limburgas provincē, 32800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gelendosta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Gelendost"), Ispartas ilā, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gelendžika   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras novadā, Melnās jūras Gelendžikas līča krastā, 65000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Gelephu   vietv.

1. Pilsēta Butānas Karalistē, 9200 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gelhisara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Bulduras ilā, 14500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gēli

1. Tauta, dzīvo Skotijas kalnu rajonos, un Hebridu salās, dažkārt tiek uzskatīti par skotu etnogrāfisku grupu.

Gēlu valoda— ķeltu valodu grupas valoda, kurā runā Ziemeļskotijā, Hebridu salās, kā arī Kanādā Jaunskotijas provincē; arī šīs valodu grupas apakšgrupa, kurā ietilpst īru un Menas salas iedzīvotāju valoda.

Avoti: LEV

geli

1. Dispersas sistēmas, kam piemīt dažas cietu ķermeņu mehāniskās īpašības (spēja saglabāt formu, stiprība, plastiskums); lielmolekulāru vielu gadījumos sauc par recekļiem.

2. Minerālgeli - dabā sastopamas neorganiskas vielas, kas amorfā stāvokļa dēļ nav uzskatāmas par minerāliem.

Avoti: LPE, LD

Gelibolu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Gelibolu"), Čanakales ilā, 30000 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Gelibolu pussala - atrodas Turcijas Eiropas daļas dienvidos, starp Dardaneļiem un Egejas jūras Sarosas līci, platība - 900 kvadrātkilometru, garums - 90 km, platums - 20 km, augstums - līdz 420 m.

Avoti: Wi, PZT, PuA

gelignīts   novec.

1. Spridzināma viela, sastāv no 54-64% nitroglicerīna, 3-6% spridzināmās kokvilnas, 24-34% kālija nitrāta, 6-10% koka miltu.

Avoti: KV

Geljaka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Dizdžes ilā, 9100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gelkeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ordu ilā, 12800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gelma   vietv.; novec.

1. Gālma - pilsēta Alžīrijā.

Avoti: PZT

Gelmarmara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Manisas ilā, 9700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gelnhauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gelnhausen"), Hesenes federālajā zemē, 22100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gelnica   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Košices apgabalā, 6200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

geloni

1. Sena cilts, piedalījušies skitu karā ar persiešu valdnieku Dāriju I (512 p. m. ē.), nodarbojās ar zemkopību un dārzkopību.

Avoti: LPE

geloterapija   med.

1. Slimības ārstēšana ar smiekliem; slimnieka uzjautrināšana.

Avoti: TM

gelotripsija   med.

1. Audu sacietējuma masāža.

Avoti: TM

Gelova   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Sivasas ilā, 2200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

geloze   med.

1. Cietā barotne baktēriju kultivēšanai.

2. Mezglveida sacietējums audos, piem., muskuļos.

Avoti: TM

Gelpazari   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Biledžikas ilā, 6700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gels

1. Viendabīgs koloidāls receklis vai želeja ar dažām cieta ķermeņa īpašībām.

Avoti: SV99

gēls   retāk

1. Gels.

Avoti: PL

gelsemicīns   med.

1. Indīgs alkaloīds, izolēts no Amerikas auga "Gelsemium sempervirens Ait."; paralizē elpošanas ceļus.

Avoti: TM

gelseminīns   med.

1. Gelsēmijas alkaloīdu maisījums.

Avoti: TM

Gelsteda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1710 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gelugpa   mit.

1. Ievērojamākā no četrām galvenajām Vadžrajānas skolām, ko sauc arī par "Dzelteno cepurīšu sektu".

Avoti: MrJ

Gelutjova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

Gelzenkirhene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gelsenkirchen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 257900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

gelzt   apv.

1. Runāt nepatiesību, aplamības; gvelzt.

Avoti: KnG

Geļenova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

gemals

1. Briežu dzimtas ģints, vidēji liels pārnadzis, Andu kalnos zāļainos pauguros un mežos 3300-5000 m vjl., 2 s.

Avoti: LPE

Gemāra   rel.

1. Jūdaisma svēto rakstu (Talmūda) otrā daļa (Mišnas komentāri).

Avoti: SV99

gematrija   mit.

1. Viena no galvenajām kabalistikas tehnikām Svēto Rakstu atšifrēšanai, kuras pamatā ir burtu skaitliskā vērtība un vārdi ar vienādu burtu skaitļu summu tiek uzskatīti par identiskiem vai savstarpēji apmaināmiem, vai saistītiem.

Avoti: RtV

Gemauerthof   vietv., vēst., vācu val.

1. Mūru muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vilces pagastā.

2. Mūru muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Glūdas pagastā.

3. Mūru muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Elkšņu pagastā.

Avoti: KV

Gemaury   vietv., vēst., vācu val.

1. Budbergas muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Panemunes pagastā.

Avoti: KV

gembas   apv., iron.

1. Mute.

Avoti: NeV

Gemeča   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Balikesiras ilā, 5100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gemelli   lat.

1. Dvīņi.

Avoti: KV

gemellicystis   lat.

1. Tetrasporu rindas dzimtas "Asterococcaceae" ģints.

Gemellicystis neglecta— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gemeloloģija   med.

1. Zinātnes nozare, kas pētī ar dvīņiem saistītus bioloģiskus jautājumus.

Avoti: MSV

Gemereka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Gemerek"), Sivasas ilā, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gemerta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Gemert"), Ziemeļbrabantes provincē, 15200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

geminācija

1. novec. Divkāršošana, divkāršošanās.

2. val. Process, kurā, līdzskanim asimilējoties, radies līdzskaņu dubultojums.

Avoti: KV, VsV

Gemindene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gemuenden am Main"), Bavārijas federālajā zemē, 10300 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Gemuenden"), Hesenes federālajā zemē, 3850 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

geminella   lat.

1. Ulotrihu dzimtas ģints.

Geminella interrupta— šīs ģints suga.

Geminella irregulare— šīs ģints suga.

Geminella minor— šīs ģints suga.

Avoti: LD

geminīdas

1. Meteoru plūsma ar radiantu Dvīņu zvaigznājā; maksimums 13.-14. decembrī.

Avoti: LPE

gemista

1. Grieķu virtuves ēdiens: ar rīsiem un gaļu pildīti tomāti vai pipari.

Avoti: PL

Gemlika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Gemlik"), Bursas ilā, 92900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gemma

1. Dārgakmens vai pusdārgakmens ar reljefētu (kameja) vai iegrieztu (intalja) miniatūrattēlu; senos laikos gemmas izmantotas par zīmogiem, īpašuma zīmēm, amuletiem, rotaslietām.

2. lat. Pumpurs.

Avoti: SV99, MkV, KV

gemmācija   novec.

1. Pumpurošanās, šūnu pumpurošanās, kad no vienas lielākas mātes šūnas noriešas viena vai vairākas mazākas meitu šūnas.

Avoti: KV

gemmoloģija   min.

1. Mācība par dārgakmeņiem.

Avoti: ZTV

gemmulas

1. Iekšējie pumpuri, ar kuriem vairojas lielākā daļa saldūdens sūkļu un arī daži jūras sūkļi.

2. Č. Darvina hipotēzē par iedzimtības mehānismu - varbūtējas sīkas daļiņas, kuras izdaloties no visām organisma šūnām; šīs daļiņas sapulcējoties kopā, izveidojot dzimuma elementus un nodrošinot organisma pazīmju un īpašību iedzimšanu pēctečos.

Avoti: SV69

gemorojs   žarg.

1. Neveiksme.

Avoti: KZ

gems   novec.

1. Geims - sacensību daļa tenisā.

Avoti: Ang

gemula   med.

1. Pumpuriņš.

2. Īss, ērkšķveidīgs nervu šūnas dendrīta izaugums.

Avoti: MSV

gemze   novec.

1. Kalnu kaza ("Capella rupicarpa"), kas sastopama Alpos, Pirenejos, Karpatos, Kaukāzā u. c.

Avoti: SV33

gena   novec.

1. Gēns.

Avoti: LV93

genant   novec.

1. Traucējošs, nepatīkams.

Avoti: KV

Genca   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģē, 2100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

genciāna   -as, s.

1. Divdīgļlapju klases asteru apakšklases rinda ("Gentianales"), 14 dzimtas, >1000 ģ., ~13 tk. s.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Gentianaceae"), daudzgadīgi un viengadīgi lakstaugi, retumis kokaugi, 80 ģ., ~900 s., Latvijā tikai lakstaugi, 4 ģ., 8 s.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Gentiana").

Asklēpiju genciāna— genciānu suga ("Gentiana asclepidea").

Bezstumbra genciāna— genciānu suga ("Gentiana actualis").

Daurijas genciāna— genciānu suga ("Gentiana dahurica").

Dzeltenā genciāna— genciānu suga ("Gentiana lutea").

Genciānas sakne— dzeltenās drudzenes jeb genciānas saknenis; līdzeklis pret gremošanas traucējumiem.

Krustainā genciāna— genciānu suga ("Gentiana cruciata").

Septiņdaivu genciāna— genciānu suga ("Gentiana septemfida").

Tibetas genciāna— genciānu suga ("Gentiana tibetica").

Trīsziedu genciāna— genciānu suga ("Gentiana triflora").

Avoti: LLVV, LD, Aug2, DaE

genciānaugi

1. Genciānu rindas dzimta ("Gentianaceae").

Avoti: PDE

gencianīns   med.

1. Genciānas saknes glikozīdu un gentizīnskābes komplekss, iegūts no genciānas saknēm.

Avoti: TM

gencianofils   med.

1. Viegli krāsojams ar genciānvioleto.

Avoti: TM

gencianofobs   med.

1. Tāds, kas nekrāsojas ar genciānvioleto.

Avoti: TM

gencianoze   med.

1. Kristālisks trisaharīds genciānas saknē.

Avoti: TM

gencians   apv.

1. Drudzenes ("Gentiana").

Avoti: Aug2

genciānvioletā   med.

1. Violeta anilīna krāsviela baktēriju krāsošanai, histoloģijā - kodolu krāsošanai; ārīgi - dezinficētājs līdzeklis.

Avoti: TM

genciopikrīns   med.

1. Genciānas saknes glikozīds.

Avoti: TM

Genča   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Bingelas ilā, 19300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gendta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Gendt"), Gelderlandes provincē, 7250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gendže   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, Mazā Kaukāza ziemeļaustrumu piekājē, 307500 iedzīvotāju (2007. g.); līdz 1804. g. un 1918.-1935. g. saucās - Gjandža, 1804.-1918. g. - Jeļizavetopole, 1935.-1991. g. - Kirovabada.

Avoti: PZT, LpA

gene   fr.

1. Neērts stāvoklis, nepatikšanas, trūkums.

Avoti: KV

geneaceae   lat.

1. Geneju dzimta.

Avoti: LD

geneja   lat.

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma dikomicāšu klases trifeļu rindas dzimta ("Geneaceae"), no kuras Latvijā konstatēta 1 suga.

Avoti: LD

Geneja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Denizli ilā, 5600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Genemīdene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Genemuiden"), Overeiselas provincē, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Genena   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Balikesiras ilā, 45300 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā, Ispartas ilā, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Genepe   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Gennep"), Limburgas provincē, 17300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Generaltoševa   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("General Toševo"), Dobričas apgabalā, 6900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

generoso   mūz.

1. Cēli, lieliski.

Avoti: Mūz

genesis   gr.

1. Izcelšanās, radīšana.

Avoti: KV

Genesis

1. Pirmā Mozus grāmata Vecajā Derībā ar stāstījumu par pasaules radīšanu, Grēku plūdiem, Ādamu un Ievu u. c.

Avoti: LEV

geneta

1. dsk. Viveru dzimtas ģints ("Genetta"), nelieli plēsēji, 6-9 s., gk. Āfrikas tropiskajos mežos un savannās, Eiropas dienvidrietumos 1 s.

Ziemeļu geneta— genetu suga ("Genetta genetta").

Avoti: LPE

genetika   novec.

1. Iedzimtības mācība; ģenētika.

Avoti: LLx

genetisks   novec.

1. Kas zīmējas uz aplūkojamā priekšmeta sākotni un attīstīšanos.

Avoti: SV33

genetta   lat.

1. Genetas.

Genetta genetta— ziemeļu koneta.

Avoti: PDE

geneze   novec.

1. Sākotne, celšanās.

Avoti: SV33

Gengenbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gengenbach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 10700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gengeri   vietv.

1. Lielie Gengeri - Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Ģeņģeri" nosaukuma variants.

2. Mazie Gengeri - Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Ģeņģeri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gēni-   med.

1. Salikteņos norāda uz žokli.

Avoti: MSV

geniantralģija   med.

1. Sāpes augšžokļa dobumā.

Avoti: MSV

genica

1. Telpa sinagogā, kur tiek uzglabāti sabojāti rokraksti un kulta priekšmeti; genisa.

Avoti: SV08

genicularia   lat.

1. Gonatozigu dzimtas ģints.

Genicularia spirotaenia— šīs ģints suga.

Avoti: LD

geniheiloplastika   med.

1. Vaiga un lūpas plastiska.

Avoti: MSV

genijs   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - cilvēka sargātājs gars, kurš viņu apvelta ar vīrišķību.

2. Okultisma reliģijās gars aizbildnis un sargātājs.

Avoti: R1

genio-   med.

1. Salikteņos norāda uz zodu.

Avoti: MSV

genioheiloplastika   med.

1. Zoda un lūpu plastiskā ķirurģija.

Avoti: MSV

genions   med.

1. Kraniometrisks punkts zoda izciļņa.

Avoti: MSV

genioplastika   med.

1. Zoda plastiskā ķirurģija.

Avoti: MSV

geniospazma   med.

1. Zoda muskulatūras krampji.

Avoti: MSV

geniplastika   med.

1. Žokļa vai vaiga plastiska operācija.

Avoti: MSV

genisa

1. Telpa sinagogā, kur tiek uzglabāti sabojāti rokraksti un kulta priekšmeti.

Avoti: SV08

-gēnisks   salikteņu daļa

1. Tāds, kas rada, izraisa iepriekšminēto (piemēram, krimonogēnisks, onkogēnisks, patogēnisks).

2. Tāds, ko rada iepriekšminētais (piemēram, biogēnisks).

Avoti: SV99

genista   lat.

1. Irbulenes.

Genista hispanica— Spānijas irbulene.

Genista lydia— Lidijas irbulene.

Genista pilosa— pūkainā irbulene.

Genista sagittalis— pūkainā irbulene.

Genista tinctoria— krāsu irbulene.

Avoti: LD

genitālijas   novec.

1. Vaislības orgāni.

Avoti: SV33

Genjeli   vietv.

1. Pilsēta Kipras salā, Ziemeļkipras Turku Republikā, 11900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Genka   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Genk"), Flandrijas reģiona Limburgas provincē, 65300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

geno-   med.

1. Salikteņos norāda uz vairošanos vai dzimumu.

Avoti: MSV

genoblasts   med.

1. Nobriedusi dzimumšūna.

2. Apaugļotas olšūnas kodols.

Avoti: TM

genocīds   -a, v.; parasti vsk.

1. Noziedzīgi nodarījumi, kuru mērķis ir iznīcināt nacionālu, etnisku, rases vai reliģisku (cilvēku) grupu (fiziski vai bioloģiski) vai tās kultūru.

Avoti: LLVV

genocvale   žarg.

1. Gruzīns.

Avoti: Žrg

genodermatoloģija   med.

1. Dermatoloģijas virziens, kas pētī pārmantotas ādas slimības.

Avoti: MSV

genodermatoze   med.

1. Pārmantota ādas slimība.

Avoti: TM

genofonds

1. Populācijas vai sugas gēnu kopums.

Avoti: SV99

genogramma

1. Sociālā darba pieraksta metode, kuru izmanto, lai uzskatāmi atspoguļotu ģimenes attiecības vismaz trīs paaudzēs.

Avoti: SdtV

genoģeogrāfija   -as, s.

1. Ģenētikas nozare, kas pētī gēna dažādo alēļu ģeogrāfisko izvietojumu noteiktas sugas izplatības areālā.

Avoti: ĢT

genoht   sar.

1. Pietiek!

Avoti: SLG

genokopija

1. Par genokopiju runā tajos gadījumos, kad dažādi atšķirīgi gēni un mutācijas noved pie vienādu fenotipu veidošanās.

Avoti: SV69

genomika

1. Zinātnes nozare, kas jebkuru procesu organismā pētī genoma līmenī.

Avoti: LE1

genoms   -a, v.; biol.

1. Katram organismam raksturīgais gēnu komplekts; organisma ģenētiskais materiāls.

Avoti: LLVV, VE

genonīms   val.

1. Augu ģints, dzimtas, sugas vai šķirnes (taksona) nosaukums.

Avoti: VsV

genosids   novec.

1. Genocīds.

Avoti: LE

genotips   -a, v.; biol.

1. Organisma hromosomās lokalizēto gēnu kopums.

2. Visu organisma iedzimtības faktoru kopums.

Genotipiskā vide— visu organisma gēnu kopums, kas specifiski ietekmē noteikta gēna izpausmi.

Avoti: ZTV, ĢT

genotoksīns

1. Viela, kas izraisa ģenētiskus bojājumus.

Avoti: PL

genotoksisks   med.

1. Tāds, kas izraisa dezoksiribonukleīnskābes bojājumus, radot mutācijas vai audzējus, piem., radiācija, ķīmiskas vielas u. c.

Avoti: MSV

genovariācijas   biol.

1. Mutācijas - iedzimtības faktoru pārmaiņas, kas iedzimst nākamajās paaudzēs un izraisa atbilstošas pārmaiņas organisma pazīmju attīstībā.

Avoti: ZTV

genre   novec.

1. Žanrs.

Avoti: KV

genro   vēst.

1. Tituls, kas Japānā 19. gs. beigās un 20. gs. sakumā bija valdošās šķiras virsotņu pārstāvjiem, uz visu mūžu ieceltiem imperatora padomniekiem.

2. Nekonstitucionāla valsts institūcija Japānā 1889.-1940. g., kas sastāvēja no šiem padomniekiem.

Avoti: SV69

-gēns   salikteņu daļa

1. Tāds, kas rada, izraisa iepriekšminēto (piemēram, krimonogēns, onkogēns, patogēns).

2. Tāds, ko rada iepriekšminētais (piemēram, biogēns).

Avoti: SV99

gēns   -a, v.; biol.

1. Materiālā iedzimtības vienība, kas mijiedarbībā ar ārējās vides apstākļiem nosaka visu organisma pazīmju veidošanos.

Afēliskie gēni— viena gēna dažādas alēles.

Asinaptiskie gēni— gēni, kuru klātbūtne izraisa asinapsi.

Dominantie gēni— gēna dominantās alēles.

Ekstrahromosomālie gēni— plazmogēni.

Epistatiskie gēni— gēni, kas nomāccitu nealēlisku, t. s. hipostatisko gēnu darbību.

Funkcionālie gēni— gēni, kas sastāv no subvienībām - pseidoalēlēm; bazigēni (2).

Gēna izpausme— gēna darbības rezultāts, gēna ietekme uz noteiktas pazīmes attīstību un īpatnībām mijiedarbībā ar citiem gēniem un ārējās vides faktoriem.

Gēnu banka— ģenētiskā materiāla kolekcija, vienkopus savākts dažādu augu un dzīvnieku sugu ģenētiskais materiāls (sperma, olas, embriji, sēklas, ziedputekšņi, augi).

Gēnu dreifs— populācijas ģenētiskās struktūras nejaušas pārmaiņas, ko rada indivīdu grupas izolācija no kopējās populācijas.

Gēnu inženierija— organismu ģenētiska pārprogrammēšana, parasti gēnus pārvietojot starp dažādiem organismiem, bieži vien ar baktēriju palīdzību.

Gēnu konversija— recesīvās alēles pārvēršanās par dominanto alēli dominantā gēna iedarbības rezultātā;

Gēnu mijiedarbība— divu vai vairāku alēlisku vai nealēlisku gēnu kopīga, kvalitatīva vai kvantitatīva ietekme uz pazīmes attīstību.

Gēnu terapija— gēnu inženierijas paveids, nomainot, piem., kādu bojātu gēnu ar veselu, lai izārstētu slimu indivīdu vai novērstu iedzimtas slimības attīstību.

Hipostatiskie gēni— gēni, kuru darbību nomāc citi nealēliski, t. s. epistatiskie gēni.

Hromosomālie gēni— gēni, kas lokalizēti hromosomās un nosaka kodoliedzimtību.

Komplementārie gēni— divi vai vairāki cits citu papildinoši gēni, kas savstarpēji mijiedarbojoties izraisa kvalitatīvi atšķirīgas pazīmes attīstību.

Letālie gēni— gēni (gan dominantie, gan recesīvie), kuru klātbūtnē organisms noteiktā attīstības stadijā iet bojā.

Mutantie gēni— gēna mutantās alēles.

Nealēliskie gēni— gēni, kas izvietoti dažādos lokusos.

Normālie gēni— gēna normālās jeb savvaļas tipa alēles.

Polimēriskie gēni— vairāki gēni ar līdzīgu, gk. kvantitatīva rakstura ietekmi uz kādas pazīmes attīstību.

Recesīvie gēni— alēles, kuru iedarbība tā paša gēna dominanto alēļu klātbūtnē ir nomākta.

Saistītie gēni— vienā hromosomā lokalizēti gēni, kuru savatarpējais attālums hromosomas kartē nepārsniedz 50 morganīdas.

Savvaļas tipa gēni— normālie gēni.

Subletālie gēni— gēni, kas samazina organisma dzīvotspēju, obligāti neizraisot tā bojāeju.

Avoti: LLVV, ĢT

gent   novec.

1. Švīts, modes āksts.

Avoti: KV

Gente   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Gand", nl., vācu "Gent"), Flandrijas reģiona Austrumflandrijas provincē, 248200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gēntehnika

1. Gēnu inženierija - molekulārbioloģiska manipulēšana ar šūnu iedzimtības materiālu pārnesot DNS fragmentu no viena organisma citā radot tam jaunas īpašības.

Avoti: PDE

gentekss

1. Vispārējās lietošanas starptautisko telegrāfa sakaru tīkls, kas organizēts pēc tiešo savienojumu principa.

Avoti: ZTV

gentiana   lat.

1. Genciānas jeb drudzenes.

Gentiana acaulis— bezstumbra genciāna.

Gentiana amarella— rūgtās drudzenītes "Gentianella amarella" nosaukuma sinonīms.

Gentiana asclepidea— asklēpiju genciāna.

Gentiana cruciata— krustlapu drudzene jeb krustainā genciāna.

Gentiana dahurica— Daurijas genciāna.

Gentiana kochiana— Koha drudzene jeb Koha genciāna.

Gentiana lutea— dzeltenā drudzene jeb dzeltenā genciāna.

Gentiana pneumonanthe— tumšzilā drudzene.

Gentiana septemfida— septiņdaivu genciāna.

Gentiana sino-ornata— genciānu suga.

Gentiana tibetica— Tibetas genciāna.

Gentiana triflora— trīsziedu genciāna.

Avoti: KV, DaE

gentianaceae   lat.

1. Genciānu dzimta.

Avoti: PDE

gentianales   lat.

1. Genciānu rinda.

Avoti: PDE

gentianella   lat.

1. Drudzenītes.

Gentianella amarella— rūgtā drudzenīte.

Gentinella uliginosa— dūkstu dzrudzenīte.

Avoti: LD

gentil   novec.

1. Cildens, smalks, patīkams.

Avoti: KV

gentiles   novec.

1. Locekļi.

Avoti: KV

gentilhomme   novec.

1. Muižnieks; smalks, izglītots cilvēks.

Avoti: KV

Gentīne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Genthin"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 14600 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi, LpA

gentizīnskābe   med.

1. Genciānas saknes sastāvdaļa; atrodama urīnā pēc salicilskābes lietošanas; kavē hialuronidāzes darbību.

Avoti: TM

gentleman   novec.

1. Džentlmenis.

Avoti: LME

gentry   novec.

1. Angļu zemākā muižniecība.

Avoti: LME

genua   jūrn.

1. Liela, plata, nedaudz "vēderaina" priekšbura, kuras šotstūris aiziet tālu aiz masta, ko parasti lieto vieglā sānu vējā un arī pievējā.

Genua bura— genua.

Avoti: JūVM

genuabura   jūrn.

1. Genua.

Avoti: JūVM

genuaklīvers   jūrn.

1. Liela pirmā priekšbura (ja to ir vairāk nekā divas).

Avoti: JūVM

genuaštagbura   jūrn.

1. Genua.

Avoti: JūVM

genufleksija   novec.

1. Ceļu locīšana, pielūgšana krītot ceļos.

Avoti: KV

genuīns

1. Dabisks; īsts; iedzimts, sākotnējs.

Avoti: SV99, TM

genuklasts   med.

1. Instruments ceļa locītavas saaugumu pārlaušanai.

Avoti: TM

genus   novec.

1. Dzimums, kārta.

2. Ģints, cilts.

Avoti: KV

Genzana   vietv.

1. Vonsana - pilsēta Korejas Tautas Demokrātiskajā Republikā (Ziemeļkorejā).

Avoti: PZT

Genzerndorfa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Gaenserndorf"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 10500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Geņgereiši   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Ģeņģeri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Geņgeri   vietv.

1. Lelī Geņgeri - Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Ģeņģeri" nosaukums latgaliski.

2. Mozī Geņgeri - Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Ģeņģeri" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Geņgersola   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Lieli Gengeri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Geņičeska   vietv.; novec.

1. Heņičeska - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

geo-   novec.

1. Ģeo-.

Avoti: KV

GEO   saīs., vietv.

1. Gruzija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

geoda

1. Žeoda - ieapaļš minerālagregāts, liela sekrēcija, veidojas pilnīgi vai daļēji aizpildoties noslēgtiem tukšumiem iežos.

Avoti: LPE

geodaizija   novec.

1. Ģeodēzija.

Avoti: KV

geofagija   med.

1. Zemes, mālu, pelnu u. c. ēšana, dažreiz kā nepārvarama tieksme (grūtniecības, dažu psihisku slimību gadījumā).

Avoti: MSV

geoglossaceae   lat.

1. Zemesmēlīšu dzimta.

Avoti: LD

geoglossum   lat.

1. Zemesmēlītes.

Geoglossum ophioglossoides— čūsku zemesmēlīte.

Avoti: LD

Geokčaja   vietv.

1. Gejčaja - pilsēta Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

geokešings

1. Slēpņošana - orientēšanās sporta veids, kur ar globālās pozicionēšanas sistēmas palīdzību jāmeklē slēpņi 3.

geometra   lat.

1. Sprīžotāju dzimtas ģints.

Geometra papilionaria— šīs ģints suga.

Avoti: LD

geometridae   lat.

1. Sprīžotāju jeb sprīžmešu dzimta.

Avoti: LD

geometrija   novec.

1. Ģeometrija.

Avoti: KV

geophilus   lat.

1. Simtkāju apakšklases ģints, kuras sugas sastopamas augsnē līdz 60 cm dziļumā, uz 1 m^2 augsnes var būt līdz 2000 īpatņu.

Avoti: LD

geoponici   novec.

1. Kopvārds senatnes autoriem, kas rakstījuši par lauksaimniecību.

Avoti: KV

geoponika   novec.

1. Grieķu lauksaimniecisku rakstu kopojums, kas sastādīts 6. gs. un pārstrādāts 10 gs.

Avoti: KV

geopyxis   lat.

1. Humāriju dzimtas ģints.

Geopyxis carbonaria— ogļu zemeskausiņš.

Avoti: LD

GEOREF   ģeod., saīs.

1. Globālā ģeogrāfiskā referencsistēma - pasaules pozīciju referencsistēma, piemērojama topogrāfiskajām un navigācijas kartēm ar ģeogrāfisko koordinātu tīklu jebkurā projekcijā.

Avoti: ĢmV

georgdors   vēst.

1. Anglijā kalta zelta monēta (1758.-1839. g., ar pārtraukumiem), kas bija apgrozībā Hannoverē, svars - 6,05 g.

Avoti: EpV

George   vietv.; novec.

1. Georges atzars - Sfintugeorge, Donavas dienvidu atzars ("Bratul Sfintul-Gheorghe") tās deltā.

Avoti: PZT

Georgegeorgiudeža   vietv.; vēst.

1. Onešti pilsētas Rumānijā nosaukums 1965.-1991. g.

Avoti: PZT

Georgenhof   vietv., vācu val.

1. Jurģi.

2. Jurģu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Nīgrandas pagastā.

3. Jurģu muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Cīravas pagastā.

4. Jurģu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Gaiķu pagastā.

5. Jurģu muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Jaunpils pagastā.

6. Jurģu muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Iecavas pagastā.

Avoti: FV

Georgeni   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Hargitas žudecā, 18400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

georgieši   novec.

1. Gruzīni.

Avoti: KV

Georgijeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Avoti: LC

Georgijevska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Stavropoles novadā, 71000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

georgika

1. Antīkajā laikmetā - dzejolis par lauku dzīvi un lauku darbiem.

Avoti: SV69

georgikon   novec.

1. Didaktisks dzejolis par zemkopību.

Avoti: KV

Georgiudeža   vietv.; vēst.

1. Ļiski - pilsētas Krievijā, Voroņežas apgabalā, nosaukums 1965.-1991. g.

Avoti: PZT

Geoergmarienhūte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Georgsmarienhuette"), Lejassaksijas federālajā zemē, 31600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Georgs   mit.

1. Kristietības un islāma mitoloģiskajā tradīcijā un leģendās kareivis - moceklis, Romas imperatora Diokletiāna laikabiedrs; folkloras tradīcija viņa vārdu saista ar lopkopju un daļēji zemkopju pavasara kultu ieražām; Juris.

Avoti: Mit

georyssidae   lat.

1. Krastvaboļu dzimta.

Avoti: LD

georyssus   lat.

1. Krastvaboļu dzimtas ģints.

Georyssus crenulatus— krastvabole.

Avoti: LD

geosiphon   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo ķērpju grupas ģints.

Geosiphon pyriforme— šīs ģints suga.

Avoti: LD

geositta   lat.

1. Mūrniekputnu apakšdzimtas ģints.

Geositta rufipennis— rudais racējmūrnieks.

Avoti: ZvP

geosots   novec.

1. Baldriānskābais gvajakols.

Avoti: KV

geospiza   lat.

1. Zemesžubes.

Geospiza difficilis— asknābja zemesžube.

Geospiza fortis— resnknābja zemesžube.

Geospiza fuliginosa— mazā zemesžube.

Geospiza magnirostris— dižknābja zemesžube.

Geospiza scandens— kaktusu zemesžube.

Avoti: ZvP

geothlypis   lat.

1. Austrumķauķu dzimtas ģints.

Geothlypis trichias— melnsvītru austrumķauķis.

Avoti: ZvP

geotrupes   lat.

1. Bambali.

Geotrupes mutator— mainīgais bambals.

Geotrupes stercorarius— lielais bambals.

Geotrupes stercorosus— meža bambals.

Geotrupes vernalis— pavasara bambals.

Avoti: LD, PDE, Wi

geotrupinae   lat.

1. Bambalu apakšdzimta.

Avoti: LD

gepards   -a, v.

1. Kaķu dzimtas dzīvnieks ar mazu galvu, slaidu ķermeni.

Avoti: LLVV

Gepingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Goeppingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 55600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

gera   žarg.

1. Heroīns.

Avoti: KZ

Gēra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gera"), Tīringenes federālajā zemē, 95000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Gerabrona   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gerabronn"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 4200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gerakas   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 29900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

geramorfisms   med.

1. Priekšlaicīga novecošana.

Avoti: TM

geraniaceae   lat.

1. Gandreņu dzimta.

Avoti: LD

geraniācejas   novec.

1. Ģerāniju dzimtas divdīgļlapju augi, gk. lakstaugi un puskrūmi mērenajā joslā.

Avoti: KV

geraniāles   novec.

1. Divdīgļlapju augu rinda ar gk. piecskaitļa ziediem, ar augšēju sēklotni.

Avoti: KV

geraniāls   novec.

1. Citrāls.

Avoti: KV

geranija   apv.

1. Gandrene ("Geranium").

Avoti: Aug2

gerānija   -as, s.

1. Gandrene ("Geranium").

2. Pelargonijas ("Pelargonium").

Avoti: LLVV, Aug2

geraniols   novec.

1. Bezkrāsains, optiski neaktīvs šķidrums ar rožu smaržu, atrodams rožu, ģerāniju (pelargoniju) un citronellu eļļās.

Avoti: KV

geranium   lat.

1. Gandrenes.

Geranium bohemicum— Bohēmijas gandrene.

Geranium cicutarium— velnarutku grābeklītes "Erodium cicutarium" nosaukuma sinonīms.

Geranium cinereum— pelēkā gandrene.

Geranium clarkii— Klārka gandrene.

Geranium columbinum— baložu gandrene.

Geranium dalmaticum— Dalmācijas gandrene.

Geranium dissectum— šķeltā gandrene.

Geranium divaricatum— plašā gandrene.

Geranium endresii— Endresa gandrene.

Geranium eriostemum— gandreņu suga.

Geranium machrorrhizum— lielsakņu gandrene.

Geranium magnificum— lieliskā gandrene.

Geranium molle— mīkstā gandrene.

Geranium malviflorum— malvziedu gandrene.

Geranium nodosum— mezglainā gandrene.

Geranium palustre— purva gandrene.

Geranium phaeum— sarkanbrūnā gandrene.

Geranium platypetalum— platvainaglapu gandrene.

Geranium pratense— pļavas gandrene.

Geranium pusillum— sīkā gandrene.

Geranium pyrenaicum— Pireneju gandrene.

Geranium renardii— Renāra gandrene.

Geranium robertianum— Roberta gandrene.

Geranium rotundifolium— apaļlapainā gandrene.

Geranium sanguineum— asinssārtā gandrene.

Geranium sibiricum— Sibīrijas gandrene.

Geranium sylvaticum— meža gandrene.

Geranium tuberosum— bumbuļu gandrene.

Avoti: LD, DaE, Aug2

gerant   novec.

1. Veikalvedis; laikraksta atbildīgais redaktors; komanditsabiedrības biedrs, kas atbild ar savu personīgo mantu.

Avoti: KV

Geraņimova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

2. Geraņimovas Ilzas ezers - atrodas Feimaņu paugurainē, Aglonas novada Kastuļinas pagastā, 150,3 m vjl., platība - 328 ha, garums - 8,1 km, lielākais platums - 0,8 km, vidējais dziļums - 9,8 m, lielākais dziļums - 46 m, aizaugums - 20% (meldri, niedres, kosas, glīvenes, ūdensrozes).

Avoti: LC, LD

geraņimovieši

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Geraņimova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gerārdsbergena   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Grammont", nl., vācu "Geraardsbergen"), Flandrijas reģiona Austrumflandrijas provincē, 32600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gerasa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Geras"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 1400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gerasdorfa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Gerasdorf bei Wien"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 10300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gerasimowo   vietv., vēst.

1. Gerasimavas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Makašēnu pagastā.

Avoti: KV

gerbera   -as, s.

1. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Gerbera"), dekoratīvs lakstaugs ar dažādas krāsas ziediem.

Džeimsona gerbera— gerberu suga ("Gerbera jamensonii"), kurai ir izveidotas neskaitāmas šķirnes.

Avoti: LLVV, TaE

gerbera   lat.

1. Gerberas.

Gerbera jamesonii— Džeimsona gerbera.

Avoti: PDE

Gerbergenskaja   vietv., vēst.

1. Neretas novada Mazzalves pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Gerbikana   vietv.

1. Upe Krievijas Habarovskas novadā, Udas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Gerbštete   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Blankenburg"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 7700 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Gerca   vietv.; novec.

1. Herca - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Gercāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

Gerda   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - milža Gimera meita un dieva Freira sieva.

Avoti: LEV

Gerdene   vietv.; vēst.

1. Latgaļu apdzīvots Jersikas novads Aiviekstes kreisajā krastā, kas 13. gs. aizņēmis tagadējo Variešu pagastu, Krustpils pagasta austrumu daļu, kā arī Ļaudonas pagasta dienvidrietumu daļu.

Avoti: LE1

Gērdene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gehrden"), Lejassaksijas federālajā zemē, 14400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gerdesa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Manisas ilā, 10600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gerdinga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1750 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gērdners   vietv.

1. Gērdnera ezers - beznoteksāļezers Austrālijas dienvidos (angļu val. "Lake Gairdner"), platība - 1,5-4,7 tūkstoši kvadrātkilometru (lietus sezonas beigās), garums - 160 km, platums - ~49 km, sausajā sezonā lēzena ieplaka, ko klāj staignas dūņas ar sāls garozu.

Avoti: LģE

gērds   apv.

1. Skaņa.

Avoti: NeV

Gerdžiša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Batmanas ilā, 4700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gereče   vietv.

1. Kalni Ungārijā ("Gerece"), Dunāntulas līdzenumā, starp Donavu ziemeļos un Tatabūņu dienvidos, augstākā virsotne - Gereče 634 m.

Avoti: PZT

Gerede   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Gerede"), Bolu ilā, 24300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gerele   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Giresunas ilā, 15800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gērene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gehren"), Tīringenes federālajā zemē, 3900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gereni   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Ģeriņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gereniškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

Avoti: LC

Gereniškys   vietv.

1. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Gereniškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gereņimovieši

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Geraņimova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gēretsrīde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geretsried"), Bavārijas federālajā zemē, 23600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Gergera   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Gerger"), Adijamanas ilā, 3200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gergo   novec.

1. Itāliešu blēžu valoda.

Avoti: KV

geri

1. Tauta, dzīvo Kotdivuāras rietumu daļā un Libērijas austrumos, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kru apakšgrupas.

Avoti: PZT

Geri   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gary"), Indiānas štatā, 77900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

geri-   med.

1. Salikteņos norāda uz vecumu, uz vecu cilvēku.

Avoti: MSV

geriatrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Medicīnas nozare, kas pētī vecu cilvēku slimības un to ārstēšanu.

Avoti: LLVV

geriatrs   -a, v.

1. Geriatrijas speciālists.

Avoti: LLVV

gerič   žarg.

1. Heroīns.

Avoti: KZ

geričs   žarg.

1. Heroīns.

Avoti: KZ

geridons   novec.

1. Mazs apaļš galdiņš.

Avoti: KV

gerilja

1. Partizānu karš Spānijā un Latīņamerikas zemēs; ievērojamākā bija spāņu gerilja (1808.-1814. g.).

Avoti: SV69

geriljero

1. Partizāns Latīņamerikā.

Avoti: SV69

geriļas   novec.

1. Spānijā apbruņoti iedzīvotāju pulciņi, kas ienaidniekam iebrūkot vai pilsoņu kara gadījumā karo uz savu roku; partizāni.

Avoti: KV

Gēringsvalde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geringswalde"), Saksijas federālajā zemē, 4400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Geriņi   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Ģeriņi" nosaukuma variants.

2. Pļaviņu novada Aiviekstes pagasta apdzīvotās vietas "Krievciems" daļa, kas senāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LC

Gērions   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - milzis ar trim galvām un trim rumpjiem.

Avoti: SV08

geriopsihoze   med.

1. Senilā psihoze.

Avoti: TM

Gerki   vietv.

1. Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Ģerķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gerla   žarg.

1. Meitene.

2. Dejotāja (muzikālā uzvedumā).

Avoti: Žrg

Gerla   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Klužas žudecā, 21000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Gerlaha   vietv.

1. Gerlaha smaile - augstākā virsotne (2655 m) visā Karpatu sistēmā un Slovākijā (slovāku val. "Gerlachovsky štit"), Tatros, ietilpst Tatru nacionālā parka teritorijā.

Avoti: LģE

Gerlahovskištits   vietv.; novec.

1. Gerlaha smaile.

Avoti: PZT

gērlas

1. Rēviju dejotājas, kas uzstājas grupā.

Avoti: SV99

gerle   novec.

1. Rēviju dejotāja, kas uzstājas grupā.

Avoti: Ang

gerle   novec.

1. Rēviju dejotāja, kas uzstājas grupā.

Avoti: Ang

Gerlese   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 1070 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gerleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 2430 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gerlica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Goerlitz"), Saksijas federālajā zemē, 54000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Gerlingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gerlingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 19100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gerļi   apv.

1. Garļi.

Avoti: EH

Germandžika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Germencik"), Ajdinas ilā, 13000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

germania   novec.

1. Spāniešu blēžu valoda.

Avoti: KV

germānijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - ciets, trausls, pelēki balts metāls, periodiskās sistēmas 32. elements, atommasa - 72,59, simbols Ge, zināmi 14 izotopi, no kuriem 5 ir stabili.

Avoti: LLVV, FF

germanīns   novec.

1. Komplicēta ariomātiskās rindas urīnviela, ko lietoja pret miega slimību.

Avoti: KV

germanofils

1. Cilvēks, kas simpatizē vāciskajam, vācu kultūrai.

Avoti: PL

germanus   novec.

1. Īsts (brālis).

Avoti: KV

germāņi   novec.

1. Ģermāņi.

Avoti: KV

Germeringe   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Germering"), Bavārijas federālajā zemē, 38500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Germersheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Germersheim"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 20200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Germi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

Avoti: LC

germicīds   med.

1. Līdzeklis, kas nogalina patogēnus mikroorganismus.

Avoti: TM

germinācija   med.

1. (Sporas, sēklas) dīgšana.

2. Embrija attīstīšanās no apaugļotas olas.

Avoti: TM

germinal   novec.

1. Žermināls.

Avoti: LME

germināls   med.

1. Germinatīvs, dīgļa-; attiecīgs uz aizmetni.

Avoti: TM

germinālsēlekcija   novec.

1. Ģerminālsēlekcija.

Avoti: KV

germinatio   novec.

1. Dīgšana, dīgšanas periods augstāko augu dzīvē.

Avoti: KV

germinatīvs

1. Uz dīgli attiecīgs.

Avoti: SV69

germizāns   novec.

1. Indīgs sēklas kodināšanas līdzeklis ar apmēram 17% dzīvsudraba satura.

Avoti: KV

Germsirs   vietv.

1. Piekrastes tuksnešu josla gar Omānas līci un Hormuza šaurumu, Mekrānas kalnu un Zagrosa dienvidu piekājē, Irānā un Pakistānā, garums - 1500 km, platums - 10-80 km.

Avoti: PZT

gerniales   lat.

1. Gandreņu rinda.

Avoti: PDE

Gernsbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grernsbach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 13800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gernsheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gernsheim"), Hesenes federālajā zemē, 9900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gernsi   vietv.; novec.

1. Gērnsija - sala Lamanšā.

Avoti: PZT

Gērnsija   vietv.

1. Lielbritānijas valdījums Lamanšā (angļu val. "Guernsey"), Normandijas salu grupā, ietver Gērnsiju, Olderniju, Sarku u. c. salas, platība - 80 kvadrātkilometru, 65700 iedzīvotāju, administratīvais centrs un lielākā osta - Sentpīterporta, augstums - līdz 114 m.

Avoti: LģE

gero-   med.

1. Salikteņos norāda uz vecumu, uz vecu cilvēku.

Avoti: MSV

gerodermija   med.

1. Veca cilvēka āda, kas atrofējusies, zaudējusi taukaudus un elastību; krunkaina, novītusi āda sakarā ar endokrīniem traucējumiem.

Avoti: TM

gerodontija   med.

1. Vecu cilvēku zobu ārstniecība.

Avoti: MSV

gerokomija   med.

1. Rūpes par veciem cilvēkiem, to kopšana, apgāde un nodrošināšana.

Avoti: TM

Gerolchofene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gerolzhofen"), Bavārijas federālajā zemē, 6700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gerolšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gerolstein"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 7500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

geromarasms   med.

1. Vecuma nespēks.

Avoti: TM

gerontes   novec.

1. Vecajo padomes locekļi senā Spartā; bijuši pavisam 28.

Avoti: LME

geronti   novec.

1. Senā Grieķijā vecajo padome.

Avoti: KV

geronto-   med.

1. Salikteņos norāda uz vecumu, uz vecu cilvēku.

Avoti: MSV

gerontofilija   med.

1. Pārspīlēta mīlestība uz veciem cilvēkiem.

Avoti: TM, MV

gerontofobija   med.

1. Slimīgas bailes no vecuma.

Avoti: TM

gerontokrātija

1. vēst. Varas sistēma, kurā noteicošā loma ir vecākajiem kopienas pārstāvjiem.

2. pārn. Valdošās aprindas, valdība, kurā ir ļoti daudz gados vecu cilvēku.

Avoti: SV99

gerontologs   -a, v.

1. Gerontoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

gerontoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Mācība par organisma novecošanos.

Avoti: LLVV

gerontoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar gerontoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

gerontopsiholoģija

1. Gerontoloģijas un psiholoģijas nozare, kas pētī vecu cilvēku psihi, uzvedības dinamiku un likumsakarības.

Avoti: LPE

gerontoss

1. Sirmgalvis.

gerontoterapija   med.

1. Vecu cilvēku ārstēšana, lai palēninātu novecošanās procesu.

Avoti: TM

geronts

1. Vecāko padomes (gerūsijas) loceklis Senajā Grieķijā.

Avoti: SV99

gerotora   tehn.

1. Gerotora mašīna vai sūknis - īpatnējas uzbūves zobratu hidromašīna ar iekšējo sazobi; parasti lieto hidroiekārtās gan par sūkni, gan par hidromotoru.

Avoti: ZTV

Gerrera   vietv.; novec.

1. Gerrero - štats Meksikā.

Avoti: PZT

Gerrero   vietv.

1. Meksikas pavalsts - Brīvā un Suverēnā Gerrero Valsts ("Guerrero" / "Estado Libre y Soberano deGuerrero"), administratīvais centrs - Čilpansigo, platība - 63618 kvadrātkilometru, 3115200 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT, PuA

gerridae   lat.

1. Ūdensmērītāju dzimta.

Avoti: LD

gerris   lat.

1. Ūdensmērītāju dzimtas ģints.

Gerris lacustris— šīs ģints suga.

Gerris rufoscutellatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gērs

1. Pārvietojama, apaļa telts, pārklāta ar filcu vai ādām, kas kalpo par mājokli nomadiem Centrālāzijas stepēs, jurtas paveids.

Avoti: Leģ-117-25

Gersfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gersfeld"), Hesenes federālajā zemē, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gersopa   vietv.

1. Gersopas ūdenskritums - atrodas Šaravati upē, Rietumgatu dienvidos, Karnatakas štatā, Indijā, ietver 4 kaskādes ar kopējo augstumu 255 m, 2 HES.

Avoti: LģE

Gersthofene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gersthofen"), Bavārijas federālajā zemē, 21300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gertruden   vietv., vēst., vācu val.

1. Ģertrūdes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Bauskas pagastā.

Avoti: KV

Gērtruidenberga   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Geertruidenberg"), Ziemeļbrabantes provincē, 21600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gerundijs   val.

1. Darbības vārda infinitīva forma, kas tiek lietota lietvārda funkcijā, apzīmējot darbības procesu.

Avoti: VsV

gerundīvs   val.

1. Darbības vārda infinitīva forma, kas tiek lietota īpašības vārda funkcijā, izsakot vajadzību.

Avoti: VsV

gerūsija   vēst.

1. Vecāko padome senajā Grieķijā.

Avoti: SV96

gerūzija   novec.

1. Veco padome Spartā.

Avoti: TV

gervais   novec.

1. Franču mīkstais siers, darināts ar siera raugu; nogatavojas 24 stundās.

Avoti: KV

Gērvlīta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Geervliet"), Dienvidholandes provincē, 1760 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gerygone   lat.

1. Krūmsvilpējs.

Gerygone igata— Jaunzēlandes krūmsvilpējs.

Gerygone sulphurea— dzeltenkrūšu krūmsvilpējs.

Avoti: ZvP

Gerze   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Gerze"), Sinopas ilā, 12700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gerzes   vēst.

1. Gerzes kultūra - eneolīta kultūra (4. gt. p. m. ē.) Senajā Ēģiptē; nosaukums pēc senkapiem Lejasēģiptē; akmens, krama, vara rīki, keramika ar dzelteno angobu un sarkanu rakstu, apūdeņojuma zemkopība, lopkopība.

Avoti: EV

gerzi

1. Kpelli - tauta Libērijā un Gvinejā.

Avoti: PZT

ges   mūz.

1. Skaņas "sol bemol" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

Geseke   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geseke"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 20500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Geserhans   mit.

1. Dievišķs varonis un karotājs, kas darbojas plašā tibetiešu un mongoļu mītu ciklā, kuram raksturīgas pirmsbudisma perioda mitoloģiskās tradīcijas, piemēram, norādes uz daudzām vietējām dievībām.

Avoti: PmV

Geseriāda

1. Episks mongoļu teiku cikls par varoni Geserhanu; izplatīts Centr. Āzijā un A-Āzijā; pabeigts 16.-17. gs., pazīstami arī tibetiešu, burjatu, kalmiku varianti.

Avoti: EV

gesneriaceae   lat.

1. Gesnēriju dzimta.

Avoti: PDE

gesnērija

1. dsk. Divdīgļlapju klases asteru apakšklases cūknātru rindas dzimta ("Gesneriaceae"), lakstaugi, retumis krūmi, kokveida liānas, epifīti; Centrālajā un Dienvidamerikā, Ķīnā, Jaungvinejā, Kalimantānā, tropiskajā Āfrikā, ~130 ģ., ~1800 s., Latvijā vairākas sugas audzē istabā un augumājās kā krāšņumaugus.

Avoti: LPE, PDE

gesnērijaugi

1. Gesnēriju dzimta ("Gesneriaceae").

Avoti: PDE

Gesnica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Goessnitz"), Tīringenes federālajā zemē, 3600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gespora   vietv.

1. Gesporas ūdenskritums - atrodas Šaravati upē (ietek Arābijas jūrā), Rietumgatu dienvidos, Indijā, ietver 4 kaskādes, kuru kopējais augstums - 255 m.

Avoti: PZT

gess   žarg.

1. Hidroelektrostacija.

Avoti: SLG

gest.   saīs., novec.

1. Miris (vācu "gestorben").

Avoti: KV

gestācija   novec.

1. Grūtniecība.

Avoti: KV

gestagēns   med.

1. Hormons ar progesterona aktivitāti.

Avoti: TM

Gēstahte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geesthacht"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 29400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

gestapo   nelok., v.; vēst.

1. Nacistiskās Vācijas slepenā valsts policija (1933-1945); saīsinājums (vācu "Ge(heime) Sta(ats)po(lizei)").

Avoti: LLVV

gestapovecs   žarg.

1. Drošības policijas darbinieks.

Avoti: KZ

gestapoviete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Gestapo ierēdne.

Avoti: LLVV

gestapovietis   -ša, v.

1. Gestapo ierēdnis.

Avoti: LLVV

gēste   ģeogr.

1. Smilšainas zemienes Ziemeļjūras piekrastes tuvumā Vācijā un Nīderlandē.

Avoti: SV99

geste   novec.

1. Žests.

Avoti: KV

gēsti   ģeogr.

1. Glaciālo nogulumu veidotas zemienes ziemeļrietumu Vācijā, Nīderlandē un Beļģijā; smiltāji, virsāji, kūdrāji.

Avoti: LEV

Gēstlande   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Geestland"), Lejassaksijas federālajā zemē, 30400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gestor   novec.

1. Nesējs; veikalvedis, lietvedis.

Avoti: KV

gestoze   med.

1. Patoloģisks stāvoklis, kas dažreiz rodas grūtniecības laikā un kam raksturīgi vielmaiņas, neirohumorālās regulācijas un asinsrites sistēmas darbības traucējumi.

Avoti: VE

gēša   novec.

1. Geiša.

Avoti: KV

Gešere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gescher"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 16900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

geštaltpsiholoģija

1. Psiholoģijas virziens, kas psihisko parādību pētīšanā prasa ievērot veseluma principu; psihiskos procesus tas aplūko nevis kā elementu asociācijas, bet gan kā veselas struktūras (geštaltus), kas nav vienkārša elementu summa.

Avoti: SV99

geštalts   psih.

1. Savstarpēji saistītu psihisku veidojumu kopums, kura būtība nav atklājama, pētot atsevišķas sastāvdaļas (veselums atšķiras no daļu summas).

Avoti: SV99

geštaltterapija   psih.

1. Individuālā un grupveida psihoterapijas metode, kuras mērķis ir palīdzēt klientam ar savu daudzpusīgo dvēseli produktīvāk integrēt savu pašreizējās uztveres un pieredzes novērtēšanu vienā veselumā, vienlaicīgi uzsverot indivīda atbildību par sevi un savu rīcību.

Avoti: Psh

Geštinanna   mit.

1. Šuneru (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - auglības dieviete, dieva Dumuzi mīļotā māsa, sapņu tulkotāja un rakstu zīmju zinātāja.

Avoti: Mit

geta   rel.

1. Šķiršanās izziņa jūdaismā, ko izdod ebreju reliģiskā tiesa, gadījumā ja abi partneri piekrīt laulības šķiršanai; šis dokuments ir rakstīts aramiešu valodā, to paraksta divi liecinieki, un to vīrs pasniedz sievai; tas sievu atbrīvo no visām laulības saistībām attiecībā pret vīru.

Avoti: R1

Gēta   vietv.; novec.

1. Jeta - upe Zviedrijā.

Avoti: PZT

Getaja   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Timišas žudecā, 5900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Gētalande   vietv.; novec.

1. Jētalande - vēsturisks novads Zviedrijas dienvidos.

Avoti: PZT

Gēteborga   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijas dienvidrietumos, pie Gētas ietekas Kategatā, Vesterjētlandes lēnes administratīvais centrs, 540100 iedzīvotāju (2010. g.), lielākā Zviedrijas osta; Jēteborga.

Avoti: LģE, Wi

geters

1. Viela, kas aktīvi saista gāzes (izņemot inertās); to gk. izmanto vakuumsūkņos, elektronlampās.

Avoti: SV99

geti   vēst.

1. Dakiem radniecīgas traķiešu ciltis, kas 1. gs. p. m. ē. dzīvoja Donavas lejasteces apvidū.

Avoti: LPE

gēti

1. Tauta, kas senatnē apdzīvoja lielu Zviedrijas dienvidu daļu; uzskata, ka tie izveidojuši savu valsti ar centru Vesterjētlandē; no 11. gs. ietilpa zviedru valstī.

Avoti: LEV

getinakss   materiālt.

1. Polimēru kompozītmateriāls, slāņains plasts, ko iegūst no papīra, kas piesūcināts ar termoreaktīviem fenolformaldehīda sveķiem; lieto elektroizolācijas detaļu ražošanai, par apdares materiālu mēbeļu rūpniecībā un vilcienu, lidmašīnu un kuģu interjeros.

Avoti: ZTV

Getingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Goettingen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 116900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

getīts

1. Oksīdu klases minerāls, izplatīts dzelzi saturošu minerālu dēdēšanas produkts; brūnās dzelzs rūdas sastāvdaļa.

Avoti: LD, SV99

Getliņa   vietv.; nelok.

1. Getliņa purvs - augstais purva ar nelielu zemā purva daļu, atrodas pie Rīgas pilsētas dienvidaustrumu robežas, platība - 610 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 5,9 m, rietumu daļā 86 ha izmanto Rīgas reģiona atkritumu apsaimniekošanas poligons.

Avoti: LD

Getliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Salaspils novada Salaspils pagastā, vasarnīcu ciema "Mežezeri" daļa.

2. Rīgas reģiona atkritumu apsaimniekošanas ekoloģiskais poligons, atrodas Stopiņu novadā, platība - 86 ha, darbojās kopš 1973. gada kā Rīgas pilsētas atkritumu izgāztuve, kas 21. gs. sākumā modernizēta.

Avoti: LC, LE1

geto   nelok., v.

1. Viduslaiku pilsētās - īpaši ebreju kvartāli, ārpus kuriem ebrejiem nebija tiesību apmesties.

2. Jebkurš graustu rajons, ko labprātīgi vai piespiedu kārtā apdzīvo kāda mazākumgrupa.

3. Hitleriskās Vācijas un tās okupēto teritoriju ebreju nometināšanas un iznīcināšanas nometne.

Avoti: LLVV, IdV

getras   -u, s.

1. Apģērba piederums, kas sedz kājas no pēdas virspuses līdz potītēm vai ceļgaliem un ko valkā virs apaviem.

Avoti: LLVV

geum   lat.

1. Bitenes.

Geum aleppicum— austrumu bitene.

Geum coccineum— krāšņsarkanā bitene.

Geum hispidum— sarmatainā bitene.

Geum rivale— pļavas bitene.

Geum urbanum— pilsētas bitene.

Geum x intermedium— vidējā bitene.

Avoti: LD

geumafobija   med.

1. Slimīgas bailes no nepatīkamas garšas.

Avoti: TM

geuzi   vēst.

1. Nīderlandiešu brīvības cīnītāji pret spāņu jūgu 16. gs.

Avoti: TV

GeV   saīs.

1. Mērvienības gigaelektronvolts apzīmējums; miljards elektronvoltu (ASV BeV).

Avoti: LEV

Gevaša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Vanas ilā, 11000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gevelsberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gevelsberg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 30900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gevgelija   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Dienvidaustrumu reģionā, 15700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: Wi

gevirces   apv.

1. Virces - smaržīgie jeb baltie pipari; arī garšvielas vispār.

Avoti: VV

Gēvjona   mit.

1. Skandināvu auglības dieviete, kas, iespējams, ir viena no Freijas izpausmēm.

Avoti: PmV

Gevninge   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1650 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gevrāni   vietv.

1. Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Ģevrāni" nosaukuma variants.

Avoti: LaA

gez.   saīs., novec.

1. Zīmējis, parakstījis (vācu "gezeichnet").

Avoti: KV

gēzi   vēst.

1. Muižnieku savienības locekļi, kas Nīderlandes revolūcijas (16. gs.) sākumā bija opozīcijā pret Spānijas valdību; vēlāk tautas partizāni.

Meža gēzi— tautas partizāni Nīderlandē, kas uz sauszemes cīnījās pret spāņiem.

Jūras gēzi— tautas partizāni Nīderlandē, kas uz jūras cīnījās pret spāņiem.

Avoti: EV

Gezira   vietv.

1. Dabas apgabals Āfrikā, Sudānas austrumos, starp Balto un Zilo Nīlu, platība - 8000 kvadrātkilometru, līdzenums (augstums - 300-500 m), savanna un pustuksneši.

Avoti: PZT

gezīti

1. Karadraudžu locekļi Anglijā agrajos viduslaikos, vēlāk kļuva par militāru aristrokrātiju.

Avoti: LPE

gf   saīs.

1. Spēka grams.

Avoti: i1

Gfēla   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Gfoehl"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

GG   saīs.

1. Laba spēle (angļu "good game"; īsziņās).

Avoti: īsz

GGP   saīs.

1. Gērnsijas mārciņa; Gērnsijas Teritoriālā Vienība valūtas kods, sīknauda - penss.

Avoti: PnR

GGY   saīs., vietv.

1. Gērnsija, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

GH   saīs., vietv.

1. Gana, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

GHA   saīs., vietv.

1. Gana, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Ghāghara   vietv.

1. Upe Ķīna, Nepālā un Indijā ("Ghāghara"), Gangas kreisā krasta pieteka, garums - 950 km, sākas Tibetas kalnienes dienvidos, Nepālā šķērso Himalajus.

Avoti: PZT

Ghallaorola   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Džizahas vilajetā, 23000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

ghata   rel.

1. Svētvieta - hinduismā vārds, ko var attiecināt uz kalnu grēdu, rituālās mazgāšanās vietu vai kremācijas vietu.

Avoti: R1

ghāzi   novec.

1. "Iekarotājs", turku karavadoņu un valdnieku goda tituls (pirms vārda).

Avoti: LME

ghetto   novec.

1. Ebreju kvartāls; geto.

Avoti: LME

ghī   no sanskrita

1. Gī - kausēšanas procesā attīrīts sviests indiešu gaumē.

Avoti: PL

ghiaur   novec.

1. Giaur.

Avoti: LME

ghibellini   novec.

1. Gibelīni.

Avoti: LME

Ghidžduvona   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Buhāras vilajetā, 38600 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: PZT

ghorfa   arābu val.

1. Senajos ciematos "ksar" Atlasa kalnos - graudu noliktava; cilindriskas telpas, būvētas ap pagalmu; vēlāk izmantotas par dzīvojamām istabām.

Avoti: Tc

GHS   saīs.

1. Ganas sedi; Ganas Republikas valūtas kods, sīknauda - peseva.

Avoti: PnR

GHz   saīs.

1. Gigahercs.

Avoti: T

gī   no sanskrita

1. Kausēšanas procesā attīrīts sviests indiešu gaumē; ghī.

Avoti: PL

GI   saīs., vietv.

1. Gibraltārs, teritorijas divburtu kods.

Avoti: LpA

gialekta

1. dsk. Asku ķērpju klases grafīdiju rindas dzimta ("Gyalectaceae"), krevju ķērpji ar vienveidīgu laponi, kas satur zaļaļģes, ~90 s., Latvijā konstatētas 6 sugas.

Gobu gialekta— gialektu suga ("Gyalecta ulmi").

Avoti: LD

giandromorfa   -as, s.; biol.

1. Dzīvnieks ar himmērisku konstitūciju: dažas tā daļas ir sievišķā, citas - vīrišķā tipa, ko nosaka attiecīgi dažādie hromosomu komplekti; sastopama kukaiņiem un putniem.

Avoti: ĢT

giaur   novec.

1. Islāmticīgo palama, ar ko tie apzīmē jebkuru citticībnieku.

Avoti: LME

GIB   saīs., vietv.

1. Gibraltārs, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Gibbeln   vietv., vēst., vācu val.

1. Ģibuļu muiža, kas atradās Talsu apriņķa Stendes pagastā.

Avoti: KV

gibberidia   lat.

1. Pleosporu dzimtas ģints.

Avoti: LD

Gibdorn   vietv., vēst., vācu val.

1. Ģibotu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Glūdas pagastā.

Avoti: KV

gibelīni

1. Itālijā 12.-15. gs. - partija, kas atbalstīja Vācijas ķeizarus un cīnījās pret pāvesta piekritējiem - gvelfiem; gibelīnu partijā bija galvenokārt feodālā aristokrātija.

Avoti: SV69

gibellīni

1. Politiska virziena pārstāvji Itālijā 12.-15. gs., kas atbalstīja Vācijas ķeizarus un cīnījās pret pāvesta piekritējiem - gvelfiem.

Avoti: LPE

giberelīni   biol.

1. Augu hormoni, kas regulē augšanu un attīstību; pirmoreiz iegūti no mikroskopiskas sēnes.

Avoti: ZTV

giberella   lat.

1. Asku sēņu ģints, kuras vairāku sugu anamorfas aprakstītas kā fuzāriju sugas.

Avoti: LD

Gibils   mit.

1. Šumeru-akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - uguns dievs, kurā apvienojas uguns labās un ļaunās īpašības, tas ir gaismas un šķīstīšanās nesējs un vienlaikus - bojāejas un iznīcināšanas cēlonis.

Avoti: Mit

gibons   -a, v.

1. dsk. Primātu kārtas pērtiķu apakškārtas dzimta ("Hylobatidae"), šaurdeguna pērtiķis ar ļoti garām priekšējām ekstremitātēm, dzīvo nelielās grupās lietus mežos, ļoti veikli kāpelē pa kokiem, 5-7 sugas, Āzijas dienvidaustrumos, arī Sumatrā, Javā, Borneo un Zunda salās.

Baltroku gibons— biežāk sastopamā gibonu suga ("Hylobates lar").

Avoti: LLVV, PDE

Gibraltāra   vietv.

1. Pilsēta, Lielbritānijas aizjūras teritorijas "Gibraltārs" administratīvais centrs, 28000 iedzīvotāju, 0,5 km plata neitrāla zona to nodala no Spānijas pilsētas Lalinejas (Lanileja de la Konsepssjona).

Avoti: PuA

Gibraltārs   vietv.

1. Lielbritānijas valdījums Pireneju pussalas dienvidos (angļu val. "Gibraltar"), ietver 425 m augstu klinti un smilšainu zemes šaurumu, platība - 6,5 kvadrātkilometri, 28000 iedzīvotāju (2008. g.).

2. Gibraltāra šaurums - atrodas starp Eiropu un Āfriku (angļu val. "Strait of Gibraltar"), savieno Atlantijas okeānu ar Vidusjūru, garums - 59 km, platums - 14-44 km, lielākais dziļums - 1181 m.

Avoti: LģE

gibraltārieši   -u, v.

1. Gibraltāra iedzīvotāji.

Avoti: PnR

Gibsden   vietv., vēst., vācu val.

1. Ģibzdes muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Dundagas pagastā.

Avoti: KV

gibsīts

1. Hidrargilīts - viens no boksītus veidojošiem minerāliem, balts, pelēcīgs, zaļgans, sārts, plākšņveida vai stabveida kristāli, arī zemjaini agregāti.

Avoti: LPE

Gibsona   vietv.; nelok.

1. Gibsona tuksnesis - atrodas Rietumaustrālijā (angļu val. "Gibson Desert"), starp Lielo Smilšu tuksnesi (ziemeļos) un Lielo Viktorijas tuksnesi (dienvidaustrumos), platība - ~330000 kvadrātkilometru, plato 300-500 m vjl., austrumos - skrausti līdz 551 m, rietumos - solončaki.

Avoti: LģE

Gickova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Guetzkow"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

giča   žarg.

1. Ģitāra.

Avoti: SLG

Giči   mit.

1. Giči Manitu - algonkinu (ASV ziemeļaustrumi un Kanādas dienvidaustrumi) mitoloģijā - augstākā dievība "Lielais gars", kas radīja un pārvaldīja Visumu, bet nodeva tā pārraudzību aktīvākām dievībām - saulei, mēnesim, pērkonam un vējam.

Avoti: PmV

Gičlikonaka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Širnakas ilā, 4600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gidana   vietv.

1. Gidanas pussala - atrodas Rietumsibīrijas līdzenuma ziemeļu daļā, starp Tazas un Obas līci rietumos un Jeņisejas līci austrumos, garums - ~400 km, platums - līdz 400 km, augstums - 50-200 m.

2. Gidanas līcis - grīvlīcis Karas jūras dienvidos, Gidanas pussalas ziemeļu krastā, starp Javajas un Mamonta pussalu (Krievijā), garums - ~200 km, dziļums - 5-8 m, gada lielāko daļu klāts ar ledu, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 1 m.

Avoti: LģE, PZT

Gidans   vietv.

1. Kolimas kalniene Krievijā, Magadanas apgabalā.

Avoti: PZT

gidari

1. Mandari grupas cilts Kamerūnas ziemeļos un Nigērijas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas, reliģija - gk. islāms.

Avoti: PZT

gidēšana   astr.

1. Teleskopa griešana līdzi debess spīdeklim ar nolūku kompensēt tā redzamo kustību pie debess sfēras, lai debess spīdekli varētu ērti aplūkot, fotografēt u. tml.

Avoti: ZTV

Gidila   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ankaras ilā, 2600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gids   -a, v.

1. Profesionāls tūristu pavadonis, kas iepazīstina ar kultūras pieminekļiem, ievērojamām vietām, mākslas darbiem u. tml.

Avoti: LLVV

Gidže   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Giresunas ilā, 2900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

GIF   inf.

1. Grafikas interfeisa formāts.

Avoti: D3

Gifhorna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gifhorn"), Lejassaksijas federālajā zemē, 41500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

gifs   žarg.

1. Datne ar zīmējumiem.

Avoti: SLG

gifts   žarg.

1. Slimība.

2. Inde.

Avoti: SLG

Gifu   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Gifu"), Honsju salas centrālajā daļā, prefektūras administratīvais centrs, 413100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

giga

1. Viegla, šaura laiva airēšanas sacensībām; kuģa laiva ar gariem airiem.

Avoti: Ang

giga-

1. Priedēklis fizikālo lielumu mērvienību nosaukumu veidošanai - miljardu reižu lielāks.

2. inf. Priedēklis, kas datortehnikā norāda uz kāda lieluma skaitliskās vērtības reizinājumu ar divi trīsdesmitajā pakāpē (1073741824).

Avoti: SV99, D3

gigabaits   inf.

1. Divi 30. pakāpē jeb 1073741824 baiti (apzīmējums GB).

Avoti: SV96

gigabits   inf.

1. Divi 30. pakāpē jeb 1073741824 biti (apzīmējums Gb).

Avoti: D3

gigaflops   inf.

1. Datora ātrdarbības mērvienība - miljards flopu jeb miljards peldošā komata darbību sekundē.

Avoti: IZ-76-36

gigahercs

1. Miljards hercu.

gigakalorija   -as, s.

1. Miljards kaloriju.

Avoti: LLVV

gigalitrs   novec.

1. Miljards litru.

Avoti: TV

gigametrs

1. Miljards metru jeb miljons kilometru.

Avoti: TV

gigantbruģis

1. Bazalta, retāk andezīta lavas plato virsma, kas saposmota vertikālām plaisām.

Avoti: LPE

giganti   mit.

1. Dieviem un kiklopiem radniecīgi milži sengrieķu mitoloģijā, Gajas un Urāna dēli.

Avoti: EV

gigantisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir neparasti lieli apmēri, jauda; milzīgs.

Avoti: LLVV

gigantiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> gigantisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

gigantisms   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Organisma vai atsevišķu organisma daļu pārmērīga izaugšana; milža augums (vīriešiem >190 cm, sievietēm >180 cm).

Avoti: LLVV, MSV

gigantoblasts   med.

1. Liels eritroblasts ar kodolu (smagā anēmijā).

Avoti: TM

gigantocelulārs   med.

1. Sastāvošs no milzu šūnām, līdzīgs milzu šūnai.

Avoti: TM

gigantocīts   med.

1. Katra milzu šūna.

2. Liels eritrocīts bez kodola.

Avoti: TM

gigantografija   novec.

1. Autotipiju palielinājums gludspiedumā plakātu iespiedumiem.

Avoti: KV

gigantoma   med.

1. Jebkurš milzu šūnu audzējs (parasti kaulu audzēji).

Avoti: TM

gigantomahija   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - kauja starp Olimpa dieviem un milžiem, kas bija radušies no Gajas (zemes) vietā, kur nopilēja kastrētā Urāna asinis, kaujā uzvarēja Olimpa dievi.

Avoti: PmV

gigantomānija   -as, s.; parasti vsk.

1. Pārmērīga tieksme pēc kā milzīga, grandioza.

Avoti: LLVV

gigantomastija   med.

1. Izteikta makromastija.

Avoti: MSV

gigantozaurs   zool.

1. Milzīgs (līdz 35 m garumā) izmirušu rāpuļu īpatnis no dinozauru grupas.

Avoti: SV69

gigants   -a, v.

1. Neparasti liela būtne; ļoti liela auguma cilvēks; arī milzis.

// pārn. Cilvēks, kas (kādā nozarē) izceļas ar neparasti lielām spējām, ievērojamiem darbiem.

2. Tas (piemēram, rūpnīca, celtne, pilsēta), kas ir neparasti liels; milzenis.

3. Sengrieķu mitoloģijā - varens, mežonīgs milzis.

Avoti: LLVV

gigaoms   -a, v.

1. Miljards omu.

Avoti: LLVV

gigartinales   lat.

1. Gigartīnu rinda.

Avoti: LD

gigartīna

1. dsk. Sārtaļģu nodalījuma florideju klases rinda ("Gigartinales"), aļģēm laponis dzudzslāņains, biežāk plātņveidīgs, cilindrisks, pavedienveidīgs, dihotomiski vai vienkārši zarots, 900 s., Baltijas jūrā konstatētas 2 s.

Avoti: LD

gigavats   -a, v.

1. Miljards vatu.

Avoti: LLVV

gigele   apv., hip.

1. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: Aug2

Gigeļi   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Ceļa Kurtiši" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

gigerls   novec.

1. Vīnes žargonā modes āksts, švīts.

Avoti: KV

Giglingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gueglingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gigolo   novec.

1. Īrējams dejotājs, bārkungs; žigolo.

Avoti: LME

gigs

1. Viegla, šaura laiva airēšanas sacensībām; kuģa laiva ar gariem airiem.

Avoti: Ang

Gija   vietv.

1. Gija de Isora - pilsēta Spānijā ("Guija de Isora"), Kanāriju autonomā apgabala Santakrusas de Tenerifes provincē, 42500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

giji

1. Kisi - tauta Sjerraleones ziemeļrietumos un Gvinejas dienvidos.

Avoti: PZT

gijošēt

1. Ar speciālu mašīnu iegravēt ornamentālu rakstu vai dažādas līniju kombinācijas iespiedplāksnē, ko lieto naudas zīmju un citu vērtspapīru iespiešanai.

Avoti: SV69

Gijs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - debesu dieva Urāna un zemes dievietes Gajas dēls, viens no trim hekatonheiriem, briesmonis ar 50 galvām un 100 rokām, kas Tartarā apsargā gāztos titānus.

Avoti: Mit

gīka

1. Viegla, šaura laiva airēšanas sacensībām; kuģa laiva ar gariem airiem.

Avoti: Ang

Gilāgača   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Aksarajas ilā, 4600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gilaki

1. Gīlāni - tauta Irānā.

Avoti: PZT

Gīlāna   vietv.

1. Vēsturisks novads Irānā, Kaspijas jūras dienvidrietumu piekrastē, platība - ~15000 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT, PuA

gīlāni

1. Tauta Irānā, tuvu radniecīgi persiešiem; valoda pieder pie irāņu valodām; ticīgie - musulmaņi (šiīti).

Avoti: EV

Gilberta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gilbert"), Arizonas štatā, 239200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Gilberta salas - atrodas Klusajā okeānā ("Gilbert Islands"), abpus ekvatoram, Mikronēzijas dienvidaustrumos, platība - 260 kvadrātkilometru, uz zemūdens grēdas 16 atolu virkne ar zemām koraļļu salām, dažas vulkāniskas salas (līdz 20 m vjl.).

Avoti: WA16, LpA, PZT

gilberts

1. Magnetodzinējspēka un magnētisko potenciālu starpības mērvienība CGSM un Gausa mērvienību sistēmās; l Gb = 0,795775 A.

Avoti: SV99

gilde   novec.

1. Ģilde.

Avoti: KV

gildhala   novec.

1. Londonas rātsnams.

Avoti: Ang

gildhale   novec.

1. Londonas rātsnams.

Avoti: Ang

Gildhalle   novec.

1. Londonas rātsnams.

Avoti: Ang

Gildholla   novec.

1. Londonas rātsnams.

Avoti: Ang

Gildhols   novec.

1. Londonas rātsnams.

Avoti: Ang

gildži

1. Gilzaji - afgāņu cilšu grupa.

Avoti: PZT

Gilforda   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Guildford"), Anglijas dienvidos, 137200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Gilgamešs   mit.

1. Šumeru, hetu, akadiešu un asīriešu leģendu varonis un Šumeras pilsētvalsts Urūkas valdnieks, tāda paša nosaukuma eposa (uzrakstīts ap 17. gs. p. m. ē.) varonis.

Avoti: IdV, LEV

Gilgeričaja   vietv.; novec.

1. Gjuļgeričaja - upe Krievijas Dagestānas Republikā.

Avoti: PZT

Gilgita   vietv.

1. Pilsēta Pakistānā ("Gilgit"), Gilgitas un Baltistānas autonomās pavalsts administratīvais centrs, 1500 m vjl., 56700 iedzīvotāju (1998. g.).

2. Gilgita un Baltistāna - autonoma pavalsts Pakistānā ("Gilgit wa Baltistān"), atrodas valsts teritorijas ziemeļaustrumos, administratīvais centrs - Gilgita, platība - 72496 kvadrātkilometri, 1800000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PuA

Gilingema   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Gillingham"), Anglijas dienvidaustrumos, Medvejas grīvlīča krastā, 104200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Giljali   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ordu ilā, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

giljošir-mašīna   novec.

1. Litogrāfijas ornamentālu viļņu u. c. mehānisku līniju grebjamā mašīna.

Avoti: KV

giljotine   novec.

1. Giljotīna.

Avoti: SV33

giljotīna   -as, s.

1. Ierīce galvas nociršanai, izpildot nāves sodu, ieviesta Francijā Lielās Francijas revolūcijas laikā 1792. g. pēc doktora Giljotēna ieteikuma, pirms tam lietota Skotijā.

2. Ierīce papīra griešanai un smalcināšanai.

3. pārn. Procedūra debašu saīsināšanai vai izbeigšanai Anglijas parlamentā.

4. med. Ķirurģisks instruments aukslēju mandeļu vai balsenes audzēja izgriešanai.

Avoti: LLVV, BiP, SV96, TM

giljotinēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izpildīt nāves sodu ar giljotīnu.

2. pārn. Saīsināt vai izbeigt debates Anglijas parlamentā.

Avoti: SV96

Gilleleje   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 6200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gilnara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Mersinas ilā, 7500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gilroja   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gilroy"), Kalifornijas štatā, 52500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Gilsen   vietv., vēst., vācu val.

1. Patkules muiža, kas atradās Madonas apriņķa Lazdonas pagastā.

Avoti: KV

Gilsfjords   vietv.

1. Līcis Islandes ziemeļrietumu krastā, Breidifjorda austrumu daļā.

Avoti: PZT

Gilšehira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Nevšehiras ilā, 8900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gilten   vietv., vēst., vācu val.

1. Giltenes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vadakstes pagastā.

Avoti: KV

Giltine   mit.

1. Lietuviešu mitoloģijā - nāves, kā arī nelaimes dieviete.

Avoti: Mit

Gilutjova   vietv.

1. Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Gelutjova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gilvors   med.

1. Pelēcīga ādas krāsa dažās kaheksijās.

Avoti: TM

gilzaji

1. Afgāņu cilšu grupa, dzīvo Afganistānas dienvidaustrumos, saglabājušās ģints iekārtas paliekas, reliģija - islams (sunnisms).

Avoti: PZT

giļaki   novec.

1. Nivhi - tauta Krievijā, ap Amuras lejgalu un Z-Sahalīnā, tiek pieskaitīti paleoaziātiem jeb Āzijas pirmiedzīvotājiem.

Avoti: KV

giļotīna   novec.

1. Giljotīna.

Avoti: KV

Giļuja   vietv.

1. Upe Krievijā, Amūras apgabalā, Zejas labā krasta pieteka, garums 545 km, sākas Stanovoja grēdāja dienvidu nogāzē.

Avoti: PZT

Gimarainša   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Guimaraes"), Bragas apgabala administratīvais centrs, 158100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Gimaraiša   vietv.; novec.

1. Gimarainša - pilsēta Portugālē.

Avoti: PZT

Gimbava   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Brašovas žudecā, 4700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

gīmel   val.

1. Ebreju alfabēta trešais burts.

Avoti: MrJ

gimels

1. Ebreju alfabēta 3. burts, atbilst eiropiešu "g".

2. mūz. Viena no agrīnajām daudzbalsības formām, radusies 13. gs. Britu salās.

Avoti: KV

gimini

1. Viena no senufi tautas ciltīm, dzīvo Kotdivuāras, Mali un Burkinfaso robežrajonos, valoda pieder pie guru grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults), daļa - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

gimirri

1. Viena no sidami grupas tautām Etiopijā, dzīvo valsts dienvidrietumu daļas kalnos, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes kušītu grupas, reliģija - kristiānisms (monofizītisms), daļa - musulmaņi (sunnīti), saglabājušies arī vietējie tradicionālie kulti.

Avoti: PZT

Gimišhadžikeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Amasjas ilā, 14000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gimišhane   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, ila administratīvais centrs, 32400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Gimišova   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Dizdžes ilā, 6400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gimle

1. Skandināvu mitoloģijā - mirušo mājoklis pēc ragnarjoka.

Avoti: LEV

gimnadēnija

1. dsk. Orhideju dzimtas ģints ("Gymnadenia"), daudzgadīgi lakstaugi, Z puslodes mērenajā joslā, 10 s., Latvijā 1 suga, diezgan bieži pļavās, mežmalās, krūmājos, ziedi mazi, violetsārti vai purpursarkani, ar neļķu smaržu, sakopoti blīvā, 4-5 cm garā, cilindriskā vārpā.

Odu gimnadēnija— orhideju dzimtas suga ("Gymnadenia conopsea"), Latvijā aizsargājama, sastopama ne visai bieži, aug pļavās, mežmalās, krūmājos, it īpaši kaļķainā augsnē.

Avoti: LPE

gimnasijs

1. Senajā Grieķijā mācību iestāde dižciltīgiem jauniešiem, kas tur nodarbojās ar vingrošanu, mācījās politiku, filozofiju un literatūru.

Avoti: SV99

gimnēmijskābe   med.

1. Izolēta no Dienvidāzijas auga "Gymnema silvestre R. Br." lapām; uztriepta uz mēles, uz laiku atņem spēju sajust saldu un rūgtu garšu, neskardama sāļās un skābās garšas maņu.

Avoti: TM

gimnēti

1. Viegli apbruņoti kājnieki Senajā Grieķijā.

Avoti: SV99

gimno-   med.

1. Salikteņos norāda uz kailumu.

Avoti: MSV

gimnobaktērija   med.

1. Baktērija bez viciņām.

Avoti: TM

gimnocīts   med.

1. Šūna bez apvalka.

Avoti: TM

gimnodīnija

1. dsk. Dinofītaļģu nodalījuma ģints ("Gymnodinium"), mikroskopiskas elipsveida, olveida vai lodveida dorsiventrālas viešūnas aļģes bez bruņām, ~1500 s., Latvijā konstatētas 8 sugas.

Avoti: LD

gimnofobija   med.

1. Slimīgas bailes no kailuma, izģērbšanās.

Avoti: TM

gimnokalīcijs   bot.

1. dsk. Kaktusu dzimtas ģints ("Gymnocalycium").

Bruha gimnokalīcijs— gimnokalīciju suga ("Gymnocalycium bruchii").

Kailais gimnokalīcijs— gimnokalīciju suga ("Gymnocalycium denudatum").

Mihanoviča gimnokalīcijs— gimnokalīciju suga ("Gymnocalycium mihanovichii").

Avoti: TaE

gimnoplasts   med.

1. Protoplazmas masa bez norobežojoša apvalka; gimnocīts.

Avoti: TM

gimnospermas   novec.

1. Kailsēkļu ziedaugi.

Avoti: KV

gimnospora   med.

1. Bioloģijā kaila spora vai dīglis.

Avoti: TM

gimnozofija   med.

1. Kailuma kults, nūdisms.

Avoti: TM

gimpe   novec.

1. Ar krāsainu zīdu, zelta vai sudraba stiepli aptīta kokvilnas dzija, ko lieto apģērbu pielikumiem u. c.

Avoti: KV

gin-   med.

1. Salikteņos norāda uz sievieti, sieviešu kārtu.

Avoti: MSV

gin   novec.

1. Džins.

Avoti: LME

GIN   saīs., vietv.

1. Gvineja, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

gīna   jūrn.

1. Ierīce smagu priekšmetu pacelšanai un novietošanai uz kravas bomjiem vai celtņiem.

Avoti: ZTV

ginaikejs   novec.

1. Sieviešu dzīvojamā telpa.

2. Pirmā augstākā meiteņu skola Vācijā.

3. Sievišķie dzimumorgāni ziedā, visi kopā ņemti, augļlapju kopa.

Avoti: KV

ginaikofobija   novec.

1. Bailes no sievietēm.

Avoti: KV

ginaikokratija   novec.

1. Sievu valdība; matriarhāts.

Avoti: KV

ginaikologs   novec.

1. Ārsts, kas specializējies sieviešu slimībās.

Avoti: KV

ginaikoloģija   novec.

1. Mācība par sievieti.

Avoti: KV

ginaikomānija   novec.

1. Sievu kāre.

Avoti: KV

ginaikomastija   novec.

1. Pārmērīga krūšu dziedzeru attīstība vīriešiem.

Avoti: KV

ginaikonoms   novec.

1. Sievu uzraugs, senās Atēnās īpašs amats sievu greznības apkarošanai.

Avoti: KV

ginandri

1. Sievietes ar sekundārām vīriešu dzimuma pazīmēm (šauriem gurniem, ūsām, bārdu utt.).

Avoti: SV69

ginandrija   biol.

1. Parādība, kur organismam ir abu dzimumu pazīmes.

Avoti: SV99

ginandrisim   med.

1. Sievietes pseidohermafrodītisms, vīrieša sekundārās dzimumpazīmes sievietei.

Avoti: MSV

ginandrisms   med.

1. Sievietes pseidohermafrodītisms, vīrieša sekundārās dzimumpazīmes sievietei.

Avoti: TM

ginandroblastoma   med.

1. Rets olnīcas audzējs, kurā ir arenoblastomatozi un granulozo šūnu audzēja elementi; klīniski dominē maskulinizācijas pazīmes.

Avoti: TM

ginandroīds   med.

1. Hermafrodīts ar vīrieša dzimumpazīmju pārsvaru.

Avoti: TM

ginandromorfisms   med.

1. Vīrieša un sievietes dzimumpazīmju apvienojums šķirtdzimuma sugas indivīdā, pie tam atsevišķām ķermeņa daļām ir vai nu tikai vīrišķs, vai tikai sievišķs raksturs.

Avoti: TM

ginarhija

1. Sieviešu (grieķu "gynē") kundzība.

Avoti: PL

ginatrēzija   med.

1. Sievietes dzimumorgānu, visbiežāk maksts, iedzimta atrēzija.

Avoti: MSV

Gincburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Guenzburg"), Bavārijas federālajā zemē, 19700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Gindešti   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Floreštu rajonā, 2100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gindogmuša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Antaljas ilā, 2000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gine-   med.

1. Salikteņos norāda uz sievieti, sieviešu kārtu.

Avoti: MSV

ginea   novec.

1. Gineja.

Avoti: Ang

ginecejs   biol.

1. Augļlapu kopa ziedā.

Avoti: ZTV

ginefobija   med.

1. Slimīgas bailes no sieviešu sabiedrības, sieviešu nīšana.

Avoti: TM

gineja   -as, s.; vēst.

1. Angļu zelta monēta 1662.-1813. g., kas pēc vērtības vienāda ar 21 šiliņu.

2. Naudas vienība, summa, kas vienāda ar 21 šiliņu (līdz 1971. g.).

Avoti: SV99

Ginejsinira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Konjas ilā, 4700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ginejsu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Rizes ilā, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ginekejs

1. Sengrieķu mājas sieviešu puse.

Avoti: SV69

gineko-   med.

1. Salikteņos norāda uz sievieti, sieviešu kārtu.

Avoti: MSV

ginekofilija

1. Lesbiešu mīlestībā dzimumtieksme uz gados vecākām sievietēm.

Avoti: MV

ginekofobija   med.

1. Slimīgas bailes no sieviešu sabiedrības, sieviešu nīšana.

Avoti: MSV

ginekogēns   med.

1. Viela (sieviešu hormoni), kas ierosina vai veicina sievietei raksturīgo pazīmju attīstību.

Avoti: TM

ginekogrāfija   med.

1. Sievietes dzimumorgānu rentgenoloģiska izmeklēšana.

Avoti: TM

ginekojatrija   med.

1. Sievietes dzimumorgānu slimību terapija.

Avoti: TM

ginekokrātija

1. Sieviešu vara, vājā dzimuma vara; vājo vara.

Avoti: PL

ginekologs   -a, v.

1. Ginekoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

ginekoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Medicīnas nozare, kas pētī sievietes organisma anatomiskās un bioloģiskās īpatnības; mācība par sieviešu slimībām un to ārstēšanu.

Avoti: LLVV

ginekoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ginekoloģiju, tai raksturīgs.

Dzemdību un ginekoloģiskā palīdzība— tiešā palīdzība dzemdībās, kā arī grūtniecības patoloģijas un ginekoloģisko slimību profilakse un ārstēšana.

Avoti: LLVV

ginekomastija   med.

1. Pārmērīga piena dziedzeru palielināšanās vīriešiem.

Avoti: SV99

ginekonoms

1. Sievu uzraugs, Senajās Atēnās - īpašs amats sievu greznības apkarošanai.

Avoti: SV08

Giness

1. Alus ražošanas firma Īrijā, kas izdod Ginesa pasaules rekordu grāmatu.

Ginesa pasaules rekordu grāmata— grāmata, kurā apkopoti dabas un cilvēku pasaules augstākie sasniegumi dažādās jomās, iznāk kopš 1955. gada, dati tiek regulāri atjaunoti.

Avoti: PL

Gineviči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

Ginevra   mit.

1. Rietumeiropas mitoloģiskajā tradīcijā un karaļa Artura teiksmu ciklā karaļa Artura sieva, bruņinieka Lancelota iemīļotā.

Avoti: Mit

gingems   novec.

1. Kokvilnas audums (parasti svītrains vai rūtains).

Avoti: Ang

Gīngene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Giengen an der Brenz"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 19000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gingiv-   med.

1. Salikteņos norada uz smaganām.

Avoti: MSV

gingivalģija   med.

1. Sāpes smaganās.

Avoti: TM

gingivektomija   med.

1. Smaganu izgriešana līdz to piestiprināšanās vietai, veidojot jaunas marginālās.

Avoti: MSV

gingivīts   med.

1. Smaganu iekaisums.

Avoti: TM

gingivo-   med.

1. Salikteņos norada uz smaganām.

Avoti: MSV

gingivogloslts   med.

1. Smaganu un mēles iekaisums.

Avoti: MSV

gingivoperiodontīts   med.

1. Smaganu un periodonta.

Avoti: MSV

gingivoplastika   med.

1. Smaganu plastiska operācija.

Avoti: TM

gingivostomatīts   med.

1. Mutes gļotādas un smaganu.

Avoti: MSV

Ginima   vietv.

1. Upe Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā), Učuras kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Ginjizi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Eskišehiras ilā, 1970 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ginkgoaceae   lat.

1. Ginku dzimta.

Avoti: LD

ginkgoācejas   bot.

1. Kailsēkļu augu dzimta ("Ginkgoaceae"), koki ar lēverainām, paralēli dzīslotām lapām un kātainiem sēklas aizmetņiem.

Avoti: KV

ginkgoales   lat.

1. Ginku rinda.

Avoti: Aug

ginkgoatae   lat.

1. Ginku klase.

Avoti: LD

ginkgoopsida   lat.

1. Ginku klase.

Avoti: PDE

ginkgo   lat.

1. Ginku dzimtas ģints.

Ginko biolba— divdaivu ginks.

Avoti: LD

ginks   -a, v.

1. dsk. Augu valsts sēklaugu apakšvalsts kailsēkļu nodalījuma klase ("Ginkgoopsida"), cēlusies no sēklpapardēm, atliekas atrastas perma nogulumos līdz krīta periodam.

2. Šīs klases rinda ("Ginkgoales").

3. dsk. Šīs rindas dzimta ("Ginkgoaceae").

4. dsk. Šis dzimtas ģints ("Ginkgo"), Austrumāzijas izcelsmes vasarzaļš koks ar vēdekļveida lapām un dzelteniem ziediem.

5. Divdaivu ginks - ginku suga ("Ginkgo biloba"), vienīgā ginku klases suga, kas saglabājusies līdz mūsdienām, lapas un sēklas lieto medicīnā, dzimtenē Austrumķīnā var sasniegt 50 m augstumu, Latvijā audzē parkos kā dekoratīvu koku.

Avoti: Aug, LLVV, LPE

Ginnungagaps   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - pirmatnējais haoss, pasaules bezdibenis, no kura cēlusies visa radība.

Avoti: R1

gino-   med.

1. Salikteņos norāda uz sievieti, sieviešu kārtu.

Avoti: MSV

ginofobija

1. Bailes no sievietēm.

Avoti: PL

ginoģenēze

1. Tāds olšūnas attīstības veids, kad šo attīstību gan izraisa spermatozoīda iespiešanās olšūnā, taču abu šo šūnu kodoli nesaplūst un dalās tikai olšūnas kodols; ir zināms, ka tādā veidā dabiski vairojas tikai daži apaļie tārpi un dažas zivis.

Avoti: SV69

ginokardskābe   med.

1. Eļļaina masa, iegūta no "Gynocardia odorata" sēklām; senāk lietota pret lepru, sifilisu un reimatismu.

Avoti: TM

ginomerogonija   med.

1. Tikai sievišķo prokodolu saturošas, apaugļotas olšūnas attīstība.

Avoti: MSV

ginopātija   med.

1. Ikviena sieviešu slimība.

Avoti: MSV

ginoplastika   med.

1. Sievietes dzimumorgānu plastiska operācija.

Avoti: TM

Ginovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

Avoti: LC

Ginsheima-Gustavsburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ginsheim-Gustavsburg"), Hesenes federālajā zemē, 16000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ginta   apv.

1. Radinieks, rads; radu kopums; saime; ģentis.

2. Cilvēki, kam ir kāds kopējs īpašums, kuru dala uz pusēm.

Avoti: NeV

Gintauti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

Avoti: LC

ginuhi

1. Tauta Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas rietumos, viena no andocezu tautām, valoda pieder pie dagestāņu grupas avāru-andocezu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Ginza   rel.

1. Galvenie mandaistu raksti, kur aprakstīta pasaules radīšana un dvēseles liktenis pēc nāves.

Avoti: R1

ginzengs   biol.

1. Žeņšeņs - arāliju dzimtas panaksu ģints suga, lakstaugs ar sakni, kas satur bioloģiski aktīvas, tonizējošas vielas.

Avoti: SV96

Giņeviči   vietv.

1. Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta apdzīvotās vietas "Gineviči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

giocoso   mūz.

1. Jautri, rotaļīgi, jocīgi, komiski.

Avoti: Mūz

gioioso   novec., mūz.

1. Omulīgi, jautri.

Avoti: KV

Giorgi   mit.

1. Gruzīnu mitoloģijā - zemkopības aizgādnis, debesu uguns un pērkona pavēlnieks, mednieks, kas iznīcina meža zvērus, pēc kristietības ieviešanas tika pielīdzināts svētajam Georgam.

Avoti: Mit

giovinezza   novec.

1. "Jaunība", itāļu fašistu himna.

Avoti: LME

GIP   saīs.

1. Gibraltāra mārciņa; Gibraltāra valūtas kods, sīknauda - penss.

Avoti: PnR

gipīrs

1. Mežģīne ar asi konturētu rakstu.

Avoti: SV08

Gipken   vietv., vēst., vācu val.

1. Ģipkas muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Dundagas pagastā.

Avoti: KV

Gipkō   vietv.; līb.

1. Rojas novada apdzīvotās vietas "Ģipka" nosaukums lībiski.

Avoti: LC

gipss   novec.

1. Ģipsis.

Avoti: KV

gir-   med.

1. Salikteņos norāda uz galvas smadzeņu rievu; apļveida vai lokveida struktūru.

Avoti: MSV

Gira   vietv.

1. Giras mežs - rezervāts Indijā, Gudžarātas štatā, Kāthiāvāras pussalā, platība - 3160 kvadrātkilometru, dibināts 1965. g. pēdējo Indijas pasugas lauvu saglabāšanai.

Avoti: PZT

girafe   novec.

1. Žirafe.

Avoti: KV

giraffa   lat.

1. Giraffa cameleopardalis - žirafe.

Avoti: PDE

giraffidae   lat.

1. Žirafu dzimta.

Avoti: PDE

Giraltovce   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Prešovas apgabalā, 4150 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

girbas   apv.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

girbe   apv.

1. Girbes koks - parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

girektomija   med.

1. Galvas smadzeņu kroku izgriešana.

Avoti: MSV

girencefāli   med.

1. Augstāko zīdītāju grupa ar krokotu galvas smadzeņu pusložu virsmu.

Avoti: TM

Giresuna   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Giresun"), ila administratīvais centrs, 100700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

gīrēšana   jūrn.

1. Peldlīdzekļa svaidīšanās, bieža abpusēja novirzīšanās no kursa neatkarīgi no stūrētāja (pie brīviem kursiem).

Avoti: KV

Girgentepe   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ordu ilā, 7300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Giri   vietv.

1. Upe Kongo Demokrātiskās Republikas ziemeļos ("Giri"), Ubangi kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Girina   vietv.; novec.

1. Dzjiliņa - pilsēta Ķīnā.

2. Dzjiliņa - province Ķīnā.

Avoti: PZT

girjami

1. Vaņiku tautai radniecīga cilts, dzīvo Kenijas dienvidaustrumos.

Avoti: PZT

Girkana   vietv.

1. Girkanas rezervāts - atrodas Azerbaidžānā, Tališa kalnu Uļasu grēdas nogāzē un Lenkorānas zemienē, platība - 29 kvadrātkilometri, augstums 50-800 m, dibināts 1936. g., lai saglabātu reliktas koku (zīdakācija, Persijas dzelzskoks, dzelkva, kastaņlapu ozols) un dzīvnieku sugas (tauriņš brameja), endēmi - milzu kailgliemeži, zaļvēdera ķirzakas.

Avoti: PZT

girkičaviļins   mit.

1. Viens no jetija jeb sniega cilvēka nosaukumiem čukču mitoloģijā, arī teriks, mirigdi, kiltaņja, arniks, arisa, rekems un džulijs.

Avoti: PlN-5-15

girl   angļu val.

1. Meitene, sevišķi slaidais sporta tips; reviju dejotāja, kas uzstājas grupā.

Avoti: KV

girla   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

girlanda   novec.

1. Puķu, zaļumu vai raibu papīru vija.

Avoti: KV

girle   novec.

1. Rēviju dejotāja, kas uzstājas grupā.

Avoti: Ang

girl-guide   novec.

1. Gaida.

Avoti: KV

girlo   ģeogr.

1. Attekas vai atzari lielo upju deltās, kas ietek Melnajā vai Azovas jūrā, arī jūras šaurumi, kas savieno no šīm jūrām nepilnīgi atdalītos limānus.

Avoti: ZTV

Girna   vietv.

1. Upe Indijā ("Girnā"), Mahārāštras štatā, Tāpi kreisā krastā pieteka.

Avoti: PZT

Girne   vietv.

1. Pilsēta Ziemeļkipras Turku Republikā, 24100 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

giro-   med.

1. Salikteņos norāda uz galvas smadzeņu rievu; apļveida vai lokveida struktūru.

Avoti: MSV

girodaktili   biol.

1. Plakantārpu tipa monogeneju klases ģints ("Gyrodactylus"), no kuras Latvijā biežāk sastopamas 2 s., kas parazitē uz karpu un karūsu ādas un žaunām un ierosina girodaktilozi.

Avoti: LD

girodaktiloze   vet.

1. Zivju helmintozes veids, ko ierosina vairāku sugu sūcējtārpi, kas parazitē uz zivju ķermeņa virsmas, retāk žaunās.

Avoti: LxE

giroma   med.

1. Olnīcas audzējs, kas sastāv no savītu šķiedru masas.

Avoti: TM

girometrs   med.

1. Instruments galvas smadzeņu kroku netiešai mērīšanai.

Avoti: MSV

gīrometrs   novec.

1. Tahometrs, griešanās ātruma mērītājs māšīnās.

Avoti: SV33

girondieši   novec.

1. Lielās franču 1789. g. revolūcijas laika mēreno republikāņu partija, kuras pārstāvji Satversmes sapulcē vairumā nāca no Girondes apgabala; pēc jakobīniešu sacelšanās lielākā daļa mira uz ešafota,; saukti arī par brissotiešiem.

Avoti: LME

giroskūters   tehn.

1. Viena cilvēka pārvietošanās līdzeklis uz diviem paralēliem riteņiem, ar akumulatoru un elektodzinēju; segvejs.

Avoti: Wi

giross

1. Gaļas ēdiens, ko cep uz rotējoša vertikāla iesma.

Avoti: PL

giroze   med.

1. Reiboņa veids, kura slimniekam stāvot liekas, ka viss ap viņu griežas; viņam jāaizver acis, lai nepakristu.

Avoti: MSV

girozs   med.

1. Iezīmēts vai norobežots ar apļa līnijām.

Avoti: TM

Girpinara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Vanas ilā, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

girsa   apv., hip.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: Aug2

Girsu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Bursas ilā, 61400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Giršengofskaja   vietv., vēst.

1. Kokneses novada Iršu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Girvass   vietv.

1. Ūdenskritums Sunas upē, Krievijas Karēlijas Republikā.

Avoti: PZT

GIS   ģeod., saīs.

1. Ģeogrāfiskās informācijas sistēma (angļu "geographical information system").

Avoti: ĢmV

gis   mūz.

1. Skaņas "sol diēz" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

Gīsbaha   vietv.

1. Gīsbahas ūdenskritums - atrodas Šveices vidienē ("Giessbach"), viens no augstākajiem (300 m) Eiropā, krīt 7 pakāpēs no Bernes Alpu kraujas Gīsbahas upītē pie ietekas Briencas ezerā (Reinas baseins).

Avoti: PZT

Gisborna   vietv.

1. Pilsēta Jaunzēlandes Ziemeļsalā ("Gisborne"), provinces administratīvais centrs, zvejas osta Poverti līča krastā, 36100 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, Wi

GISCO   saīs.

1. Ģeogrāfiskās informācijas sistēma Komisijai ("Eurostat").

Avoti: PnR

Gīsene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Giessen"), Hesenes federālajā zemē, 77700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Gisenji   vietv.

1. Pilsēta Ruandā, 67200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

gisis   novec., mūz.

1. Skaņas "sol dubult diēz" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: KV

gīskanna   apv.

1. Lejkanna.

Avoti: ĒiV

gislalagh   novec.

1. Zemes dalījums vikingu laikos, aptuveni atbilstu provincei, draudzei.

Avoti: KV

Gisleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gislinge   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gistela   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Gistel"), Flandrijas reģiona Rietumflandrijas provincē, 11800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gistene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Guesten"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 4350 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Gistrova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Guestrow"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 28500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Gistrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 3500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

GIT   saīs.

1. Kompleksais grupas ceļojums (angļu "group inclusive tour") - kompleksais tūrisma pakalpojums, kas tiek organizēts tūristu grupai, kas ceļo kopā, izmantojot kompleksajā tūrisma pakalpojumā ietvertos naktsmītņu, ēdināšanas, transporta u. c. pakalpojumus; kompleksais grupas ceļojums ir tūrisma operatoru galvenais un izplatītākais produkts.

Avoti: TvV

gitagisms   med.

1. Saindēšanās ar kokaļu ("Agrostemma githago L.") sēklām.

Avoti: TM

gitalīns   med.

1. Glikozīdu digitoksīna un gitoksīna maisījums, iegūts no "Digitalis purpurea L." lapām.

Avoti: TM

gitano   novec.

1. Spāniešu čigāna nosaukums.

Avoti: KV

gitara

1. novec. Ģitāra.

2. žarg. Zagļu lauznītis.

Avoti: KV, KZ

Gitarama   vietv.

1. Pilsēta Ruandā, 84700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

gitarka   žarg.

1. Zagļu lauznītis.

Avoti: KZ

gitauva   jūrn.

1. Gitava.

Avoti: JūVM

gitava   jūrn.

1. Pie buras šotstūra piestiprināta trose, ar kuru buru pievelk pie masta vai rājas.

Avoti: JūVM

Gitega   vietv.

1. Pilsēta Burundi Republikā, provinces administratīvais centrs, 22100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PZT, Wi

Giteja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 7100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Gītene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Gieten"), Drentes provincē, 5170 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gītersla   vietv.; novec.

1. Gīterslo - polsēta Vācijā.

Avoti: PZT

Gīterslo   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Guetersloh"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 95500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

gitija   ģeol.

1. Sapropelis - organogēnas ezeru dūņas, kas veidojas no ūdensaugu un ūdensdzīvnieku atliekām.

Avoti: ZTV

gitoksigenīns   med.

1. Gitoksīna un lanatozīda B steroīds aglukons.

Avoti: TM

gitoksīns   med.

1. Viens no daļēji hidrolizētiem "Digitalis purpurea L." glikozīdiem; galīgajā hidrolīzē rodas gitoksigenīns un trīs molekulas digitoksozes.

Avoti: TM

gitoksoze   med.

1. Ogļhidrāts uzpirkstītes alkaloīdos.

Avoti: TM

gitonīns   med.

1. Fizioloģiski neaktīvs saponīns "Digitalis purpurea L." sēklās.

Avoti: TM

gits   novec.

1. Hīts.

Avoti: Ang

giubiloso   mūz.

1. Gavilējot.

Avoti: Mūz

giusto   mūz.

1. Precīzi, neatkāpjoties no metra un tempa.

Avoti: Mūz

Giužas   vietv.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Givži" nosaukuma variants.

2. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Guzi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Giuži   vietv.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Givži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Giužys   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Guzi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Give   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 4500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Givži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

Avoti: LC

Gīza   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē ("Al Jīzah"), Nīlas kreisajā krastā, Kairas dienvidrietumu piepilsēta, 3440800 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Gizeljurta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Aksarajas ilā, 2700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Ziemeļkipras Turku Republikā, 12400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: Wi, LpA

Gīzenburga   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Giessenburg"), Dienvidholandes provincē, 4900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gizilaghača   vietv.

1. Gizilaghačas līcis - atrodas Kaspijas jūras dienvidrietumu daļā, Azerbaidžaānas piekrastē, garums - 28 km, platība - ~550 kvadrātkilometru, dziļums - līdz 2 m, krasti zemi, purvaini, ziemo ūdensputni.

Avoti: PZT

Gizo   vietv.

1. Pilsēta Zālamana Salās, 2960 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA, PuA

gizotijas

1. Asteru dzimtas ģints, viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi, 1-2 m augsts augs ar lancetiskām lapām, ziedi kurvīšos, sēklas spīdīgas, melnas, satur 30-50% eļļas, tropiskajā Āfrikā, ~12 s.; kultivē kā eļļas augu gk. Etiopijā un Indijā.

Avoti: LPE

Gižduvana   vietv.; novec.

1. Ghidžduvona - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

Giži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

Gižicko   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 30100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1626. g.

Avoti: LpA, Wi

Gižiga   vietv.

1. Upe Krievijā, Magadanas apgabalā, sākas Kolimas augstienā, ietek Ohotskas jūras Šeļihova līcī, garums - ~150 km.

2. Gižigas līcis - grīvlīcis Šeļihova līcī Ohotskas jūras ziemeļaustrumos, Taigonosa pussalas rietumos, iesniedzas sauszemē - 148 km, platums pie ieejas - līdz 260 km, neregulāras diennakts plūdmaiņas līdz 9,6 m.

Avoti: PZT

Gjamišs   vietv.

1. Augstākā virsotne Murovdaga grēdā Mazajā Kaukāzā, Azerbaidžānā, augstums - 3724 m.

Avoti: PZT

Gjandža   vietv.; vēst.

1. Gendže - pilsētas nosaukums līdz 1804. g. un 1918.-1935. g.

Avoti: PZT

Gjarre   vietv.

1. Džarre - pilsēta Itālijā ("Giarre").

Avoti: Wi

gjaurs

1. Neticīgais - tā musulmaņi nievājoši apzīmē citticībniekus, it īpaši kristiešus.

Avoti: SV99

Gjerna   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gjuļgeričaja   vietv.

1. Upe Krievijas Dagestānas Republikā, izveidojas, satekot Čirahčajai un Kurahai, kas abas sākas Lielā Kaukāza Samuras grēdas austrumu nogāzēs, ietek Kaspijas jūrā, veidojot ar Samuru kopēju deltu.

Avoti: PZT

Gjumri   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Širakas mjarza administratīvais centrs, 146100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, Wi

gjurza

1. Odžu dzimtas suga, līdz l,6 m gara čūska, ļoti indīga, Z-Āfrikā, Āzijas DR daļā.

Avoti: EV

gk.   saīs.

1. Galvenokārt.

Avoti: i1

GKS   saīs.

1. Gaisa kara spēki.

2. inf. Grafikas kodola sistēma - datorgrafikas standarts.

Avoti: i1

GL   saīs., vietv.

1. Grenlande, teritorijas divburtu kods.

Avoti: LpA

gl.   saīs.

1. Glāze (tilpuma mērīšanai).

Avoti: i1

Gla   mit.

1. Rietumāfrikas bambaru pasaules radīšanas mītā pirmā parādība-būtne "Zināšana", kas radās no pirmatnējās nebūtības Fu.

Avoti: Mit

glāba   apv.

1. Iztika, pārtika.

2. Palīdzība, glābiņš.

Avoti: KV, Sin, ME

glabājamais   apv.

1. Tas, kas tiek glabāts, sargāts.

2. Vieta, kur kaut ko var glabāt.

Avoti: ME

glabājums

1. Civiltiesisks līgums, saskaņā ar kuru glabājuma devējs nodod glabātājam glabāšanā mantu; glabātājs apņemas mantu glabāt un atdot bez bojājumiem.

Avoti: EV

glābaļāt   apv.

1. Atkārtoti un dažādos veidos (mēģināt) glābt, bet ne īpaši izveicīgi.

Avoti: ME, VeAT

glabāni   apv.

1. Glāsts, glāsti.

Avoti: NeV

glabastīt   apv.

1. Kopt, audzināt, taupīt, glābt.

Avoti: EH

glabasts   apv.

1. Glābiņš.

Avoti: EH

glabāšana

1. Darbība, process --> glabāt.

2. jur. Priekšmeta, vielas u. tml. atrašanās personas valdījumā.

3. jur. Ieroču, munīcijas, sprāgstvielu, spridzināšanas ietaišu, speciālo līdzekļu vai pirotehnisko izstrādājumu turēšana atļautā vietā, ievērojot noteiktās drošības prasības.

Avoti: JtV

glabāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Turēt (ko kur) novietotu, piemēram, lai nepazūd, nesabojājas.

Glabāt atmiņā— iegaumēt, neaizmirst.

2. parasti 3. pers. Būt tādam, kas ietver sevī (piemēram, ko neizmantotu, neizzinātu, neievērotu) - par parādībām dabā.

3. Apbedīt.

// intrans.

4. novec. Auklēt.

5. novec. Sargāt (godu, slavu u. tml.).

Avoti: LLVV

glābāt   apv.

1. Palīdzēt, glābt.

Avoti: ME

glabātājs   novec.

1. Tas, kurš saskaņā ar glabājuma līgumu uzņemas pienākumu glabāt kādu kustamu lietu, ko tam nodevis glabājuma devējs.

Avoti: TV

glabātava   -as, s.

1. Telpa, vieta, parasti īpaši iekārtota, kur (ko) glabā (1).

Avoti: LLVV

glabāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Tikt turētam, būt novietotam, piemēram, lai nepazūd, nesabojājas.

Glabāties atmiņā— tikt iegaumētam, netikt aizmirstam.

2. Uzglabāties.

3. apv. Slēpties.

Avoti: LLVV, KiV

glabātuve

1. apv. Glabātava.

2. novec. Civiltiesībās par kolekciju un dārglietu piederumiem pēc vispārēja noteikuma atzītas to uzglabāšanas iekārtas, telpas, kārbas, skapji u. c.

Avoti: ME, KV

glabējiņa   apv.

1. Glabātāja.

Avoti: EH

glābējs

1. Darītājs --> glābt.

2. Avārijas dienesta darbinieks.

3. apv. Tautas tradīcijā tāds, kas atbur skauģa noburtu mājlopu, cilvēku vai kādu lietu.

Avoti: TlV

glābējsilīte

1. Vieta, kur vecāki anonīmi var atstāt savus mazuļus adopcijai.

glābējzvans

1. vēst. Zvans virs kapa ar auklu, kuras otrs gals iesniedzas zārkā un ielikts apglabātajam rokā gadījumam, ja cilvēks izrādītos priekšlaicīgi apglabāts; šādas konstrukcijas bija izplatītas 16.-19. gs. jo zināšanas par nāves iestāšanos vēl nebija tādā līmenī, lai viennozīmīgi pateiktu, ka cilvēks ir nomiris.

2. hum. Mācību stundas beigu zvans.

Avoti: IPV-51-12

glabella   jlat.

1. Trīsstūrains gluds laukums pieres kaulā virs deguna saknes un starp abiem uzacu lokiem.

Avoti: KV

glābene   apv.

1. Glābiņš, patvērums, palīdzība.

Avoti: EH

glābenis   apv.

1. Glābiņš.

Avoti: ME

glābetne   apv.

1. Glābiņš.

Avoti: ME

glābienis   apv.

1. Glābiņš.

Avoti: KiV

glābiens   apv.

1. Glābiņš.

Avoti: ME

glābīgs   apv.

1. Tāds, kas izglābj, dziedinošs.

Avoti: ME, VeAT

glabināt   apv.

1. Kaut ko atkārtoti noglabāt.

Avoti: ME

glābināt   apv.

1. Glabāt ievākto ražu.

Avoti: EH

glābine   apv.

1. Glābiņš.

Avoti: EH

glabinēt   apv.

1. Ļoti rūpīgi glabāt (ko kur).

2. Ļoti rūpēties (par ko, par kādu).

Avoti: KiV

glabiņas   apv.

1. Paslēpes (bērnu spēle ar slēpšanos un paslēpušos meklēšanu).

Avoti: TlV

glabiņi   apv.

1. Slēpšanas spēle.

Avoti: EH

glābiņš   -a, v.; parasti vsk.

1. Tas (piemēram, palīdzība, apstākļi), kas var glābt (no bojāejas, nelaimes, posta); iespēja izglābties.

Avoti: LLVV

glābjams   apv.

1. Divd. --> glābt.

Avoti: ME

glabot   apv.

1. Glabāt.

Avoti: EH

glabrifikācija   med.

1. Nolīdzināšana, nospodrināšana; atmatošana.

Avoti: TM

glābšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> glābt.

2. vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas paredzēts pasargāšanai no nelaimes gadījumiem, avārijām (piemēram, uz ūdens), tāds, kas paredzēts palīdzībai nelaimes gadījumos.

Glābšanas boja— glābšanas plosta inventārā ietilpstoša boja, kas apgādāta ar 2 m augstu kārti, kuras galā ir elektriskā spuldze un karodziņš, peldošu enkuru un automātisku elektrobateriju, kurai jādarbojas vismaz 45 minūtes.

Glābšanas dienests— organizācija, kas brīdina no nelaimes gadījumiem un sniedz palīdzību kalnu rajonos un ūdenskrātuvēs.

Glābšanas jaka— apģērba gabals ar iešūtu peldošu materiālu, kas notur cilvēku virs ūdens; glābšanas veste.

Glābšanas josta— cilvēku dzīvības glābšanas ierīce uz ūdens - josta ar negrimstošu pildījumu, kas tiek aplikta ap jostas vietu.

Glābšanas komanda— speciāli apmācīta un vissliktākajos laikapstākļos darboties spējīga cilvēku grupa glābšanas darbiem.

Glābšanas laiva— speciāli būvēta daudzvietīga, negrimstoša airu laiva, ko grūti apgāztun piesmelt.

Glābšanas līne— stipra līne, ko izsviež vai izšauj no glābšanas kuģa vai laivas uz briesmās esošu peldlīdzekli, lai tās galā iesietu velktrosi.

Glābšanas motorlaiva— speciāli konstruēta un būvēta, jebkuriem laikapstākļiem piemērota motorlaiva glābšanas darbiem.

Glābšanas piederumi— jostas, vestes, plosti, ugunis, raķetes u. c. piederumi, kas paredzēti tikai dzīvības glābšanai.

Glābšanas plosts— no stipra gumijota auduma izgatavots plosts, kas nonākot ūdenī pats atveras un piepūšas.

Glābšanas riņķis— apaļa vai pakavveida ierīce cilvēku glābšanai uz ūdens; oranžā krāsā.

Glābšanas stacija— glābšanas dienesta iestāde, kas darbojas noteiktā teritorijā.

Glābšanas veste— vestes veida individuāls glābšanas līdzeklis, kas notur cilvēku virs ūdens noteiktā stāvoklī; glābšanas jaka.

Avoti: LLVV, JūVM

glābt   glābju, glāb, glābj, pag. glābu; trans.

1. Rīkoties, lai novērstu (kāda) bojāeju; sargāt (kādu) no bojāejas.

Glābt dzīvību— panākt, ka (kāds) neaiziet bojā.

2. Panākt, ka neaiziet bojā (materiālas vērtības, dabas bagātības).

3. Rīkoties, lai sargātu (no posta, nelaimes u. tml).

// pārn. Dot patvērumu, lai sargātu (piemēram, par telpu, vietu).

Avoti: LLVV

glābtene   apv.

1. Patvērums.

Avoti: ME

glābties   glābjos, glābies, glābjas, pag. glābos;

1. Refl. --> glābt (1).

2. Refl. --> glābt (3).

Avoti: LLVV

glābtiņš   apv.

1. Glābiņš, palīdzība, patvērums.

Avoti: EH

glābtuve   apv.

1. Patvērums, pajumte; glābšanas iestāde vai organizācija.

Avoti: ME

glac.   saīs.

1. Glaciāls.

Avoti: LD

Glāca   vietv.; vēst.

1. Klodzko - pilsēta Polijā, tās vācu nosaukums.

Avoti: PZT, IPV-101-81

glace   novec.

1. Saldējums.

Avoti: KV

glaciālģeoloģija   novec.

1. Vispārējās ģeoloģijas daļa, kas pētī ledus ģeoloģisko darbību un ledus laikmeta parādības.

Avoti: KV

glaciālisms

1. Glaciālā teorija - zinātnisko atziņu kopums, kas pierāda plašu kontinentālo apledojumu pastāvēšanu kvartārā.

Avoti: LD

glaciālrelikts   novec.

1. Suga, kuras ieviešanās sākumi apgabalos, kas bijuši zem šļūdoņa vai atradušies tuvumā, datējami pēdējā ledus laikmetā.

Avoti: KV

glaciāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas radies ledāja iedarbībā.

2. Konkrētam apledojumam atbilstošs laikposms.

Glaciālā teorija— zinātnisko atziņu kopums, kas pierāda plašu kontinentālo apledojumu pastāvēšanu kvartārā; glaciālisms.

Avoti: LLVV, ZTV

glacier   novec.

1. Šļūdonis, glečers.

Avoti: KV

glacigēnisks

1. Ledāja radīts.

Glacigēniskie nogulumi— glaciālie nogulumi, kas veidojušies bez aktīvas kušanas ūdeņu līdzdalības.

Avoti: SV99

glacigēns   ģeol.

1. Ledāja radīts, tāds, kas izcēlies paša ledāja darbības ietekmē.

Avoti: ZTV

glacimarīns   ģeol.

1. Glacimarīnie nogulumi - jūras nogulumi, kuriem piejaukušās dažāda lieluma erātiskās atlūzas (laukakmeņi, oļi u. c.).

Avoti: SV99

glacioadekvacija

1. Savdabīga materiālu migrācija (parasti vertikālā virzienā), ko izraisa blīvuma inversija, visbiežāk notiek kontaktzonā starp ledu un ledāja gultni.

Avoti: LD

glacioakvāls   ģeol.

1. Ledāja kušanas ūdeņu radīts vai nosacīts.

Avoti: ZTV

glaciodislokācijas   ģeol.

1. Iežu slāņu deformācijas ledāja spiediena ietekmē.

Avoti: ZTV

glaciofluviāls   ģeol.

1. Ledāja kušanas ūdeņu straumju radīts (attiecas uz nogulumiem un reljefa formām).

Avoti: ZTV

glacioizostāzija

1. Zemes garozas vertikālās kustības, kas noris tagadējā laikmeta un leduslaikmetu apledojumu apgabalos, segledājiem uzkrājoties (iegrimšana) vai izkustot (celšanās).

Avoti: SV99

glaciokarsts   ģeol.

1. Nogulumu sākotnējā saguluma traucējumi un noslēgtu katliežveida ieplaku veidošanās, izkūstot aprimuša ledāja ledus blāķiem.

Avoti: ZTV

glaciolimnisks   ģeol.

1. Tāds, kas radies stāvoša ledājkušanas ūdens vai ledājkušanas ūdens baseinu un sprostezeru darbības rezultātā, tiem piemītošs; limnoglaciāls.

Avoti: SV96

glaciologs   -a, v.

1. Glacioloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

glacioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ģeogrāfijas nozare, kas pētī apledojumus.

Avoti: LLVV

glacioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar glacioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

glaciomorfoģenētisks

1. Saistīts ar Zemes virsas reljefa veidojumu izcelšanos un attīstību ledāju iedarbībā.

Glaciomorfoģenētiskās zonas— lielākās apledojuma apgabala reljefa teritoriālā iedalījuma vienības, kas atspoguļo dažādu segledāja paleoglacioloģisko zonu atšķirības glaciodinamikā un litomorfoģenētiskos procesos.

Glaciomorfoģenētiskie kompleksi— segledāja eksarācijas, akumulācijas un glaciotektonisko procesu mijiedarbībā izveidoti savdabīgi reljefa formu teritoriāli sakopojumi.

Avoti: LD

glaciomorfoloģisks

1. Saistīts ar ledāju iedarbībā veidotām Zemes virsas reljefa formām.

Glaciomorfoloģiskie kompleksi— reljefa lielformas un tām tipiskās mezoformu kopas, kas raksturīgas dažādām glaciomorfoģenētiskajām zonām.

Avoti: LD

glaciomorfoskulpturāls

1. Glaciomorfoskulpturālais reljefs - apledojuma apgabala reljefa tipi un formas, kuru veidošanās saistīta ar ledāja eksarācijas vai akumulācijas un ledāja kušanas ūdeņu erozijas vai akumulācijas procesu darbību.

Avoti: LD

glaciomorfostrukturāls

1. Glaciomorfostrukturālais reljefs - apledojuma apgabala iekšējās apakšzonas reljefa tipi un formas.

Avoti: LD

glaciostruktūras

1. Deformācijas, kas radušās ledāja glaciotektoniskās darbības ietekmē.

Avoti: LD

glaciotektonika

1. Ģeoloģijas zinātne par ledāju (šļūdoņu) radītajām iežu deformācijām.

Avoti: SV99

glaciotektonisks   ģeol.

1. Ledāja spiediena radīts vai ietekmēts.

Avoti: ZTV

glacis   novec.

1. Nolīdzināts un aizstāvētāja šāvieniem atklāts laukums apcietinājuma, resp. forta grāvja priekšā.

Avoti: KV

gladantēra   bot.

1. dsk. Gladiolu un acidentāru hibrīdi ("x Gladanthera"), dekoratīvi augi ar parastajām gladiolām nedaudz līdzīgiem ziediem, kas smaržo kā acidantēras; krustojums izveidots Jaunzēlandē 1955. g.

Avoti: DaE

Gladbeka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gladbeck"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 74000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gladenbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gladenbach"), Hesenes federālajā zemē, 12100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gladiators   -a, v.; vēst.

1. Senajā Romā - īpašām izrādēm apmācīts cīnītājs (parasti vergs vai karagūsteknis).

Avoti: LLVV

gladijonis   apv., hip.

1. Jumstiņu gladiola ("Gladiolus imbricatus").

Avoti: Aug2

gladiola   -as, s.

1. dsk. Skalbju dzimtas ģints ("Gladiolus"), daudzgadīgs sīpolaugs ar divrindu zobenveida lapām un krāšņiem piltuvveida ziediem, 130-250 s., Latvijā konstatēta 1 s., ~13 s. audzētas kā krāšņumaugi, mūsu dienās audzē ~300 šķirņu.

Cildotā gladiola— jumstiņu gladiola.

Jumstiņu gladiola— gladiolu suga ("Gladiolus imbricatus"), kas Latvijā sastopama reti, aizsargājama.

Itālijasa gladiola— gladiolu suga ("Gladiolus italicus").

Parastā gladiola— gladiolu suga ("Gladiolus communis").

Skaistziedu gladiola— gladiolu suga ("Gladiolus callianthus").

Avoti: LLVV, LD, Aug2

gladiolus   lat.

1. Gladiolas.

Gladiolus callianthus— skaistziedu gladiola.

Gladiolus communis— parastā gladiola.

Gladiolus imbricatus— jumstiņu gladiola.

Gladiolus italicus— Itālijas gladiola.

Avoti: LD, DaE

gladiuss   vēst.

1. Īss romiešu zobens, kas tika izmantots duršanai, tika lietots leģiona ierindā kopā ar lielu vairogu.

gladjūlas   apv.

1. Cildotā gladiola ("Gladiolus communis").

Avoti: Aug2

gladoloģija

1. Zinātne par visiem dabiskā ledus veidiem atmosfērā, hidrosfērā un litosfērā.

Avoti: EV

Gladstona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gladstone"), Misūri štatā, 26800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Gladstone"), Oregonas štatā, 11900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Glagači   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LC

glagola   apv.

1. Gladiola.

Avoti: ĒiV

glagolāķis   jūrn.

1. Atvāžams āķis, kas atrodas zem spriedzes; izmanto ķēžu un vītņu turētājos, glābšanas laivu, klāja kravu nostiprināšanai.

Avoti: ZTV

glagolica

1. Viens no diviem senslāvu raksta variantiem.

Avoti: SV99

glagoliķ   žarg.

1. Runāt.

Avoti: KZ

glagolisks

1. Uz glagolicu attiecīgs.

Glagoliskais raksts— glagolica - viens no diviem senslāvu raksta variantiem.

Avoti: SV69

glagolitisks   novec.

1. Uz glagolicu attiecīgs.

Avoti: LV93

glagoļica   novec.

1. Glagolica.

Avoti: KV

glaģola   apv.

1. Gladiola ("Gladiolus").

Avoti: Aug2

glaidēt   apv.

1. Glāstīt, glaudīt.

Avoti: ME

glaidīt   apv.

1. Glāstīt, glaudīt.

Avoti: ME

glaids   val.

1. Puspatskanis - vokalizācijas rezultātā radies nezilbisks patskanis.

Avoti: VsV

Glaihs   mit.

1. Banaru (Vjetnama) mitoloģijā - pērkona un zibens dievs.

Avoti: Mit

glaima   apv.

1. Glaims, glaimi, glaimošana.

Avoti: ME

glaimāt   apv.

1. Glaimot.

Avoti: KiV

glaime   -es, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Tas, kas ir liegs, maigs, patīkams (parasti jūtas); lieglaime.

Avoti: LLVV

glaimi   -u, vsk. glaims, -a, v.

1. Laipns, arī cildinošs izteikums, ko saka, lai kādam izpatiktu; liekulīga uzslava, nepamatots cildinājums.

Avoti: LLVV

glaimība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> glaimīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

glaimīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas glaimi; tāds, kurā izpaužas iztapīga laipnība.

Avoti: LLVV

glaimīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> glaimīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

glaiminieks   apv.

1. Glaimotājs, lišķis.

Avoti: ME

glaimnieks   apv.

1. Glaimotājs, lišķis.

Avoti: ME

glaimojošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izraisa (kādā) patīkamas izjūtas, tīksmi.

Avoti: MLVV

glaimot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Sacīt glaimus.

2. parasti 3. pers. Izraisīt (kādā) patiku, tīksmi (piemēram, par kādu faktu, citu cilvēku attieksmi).

Justies glaimotam— justies pagodinātam (piemēram, uzslavas dēļ).

Avoti: LLVV

glaimotājs   sar.

1. Lišķis.

Avoti: Sin

glaimoties   sar.

1. Labināties; iztapīgi izturēties (pret kādu).

Avoti: Sin

glaims   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Glaimīgs.

2. apv. Viltīgi pielabināties.

3. apv. Gleims - slidens, glums, lipīgs.

Avoti: LLVV, EH, VV

glāmāt   apv.

1. Darbā slinkot, nesteigties.

Avoti: EH

Glamoča   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Glamoč"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Kantonā 10, 4000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

glamour   angļu val.

1. Glamūrs - skaistums, pievilcība, šarms, valdzinājums; ģērbšanās un sadzīves stils, kurā tika uzsvērta dažnedažāda izskaistināšanās; "glamy"; glemūrs.

Avoti: PL

glamrock   angļu val.

1. Glamroks - fascinējošais, pievilcīgais, atraktīvais roks; 70. gadu roks, ko raksturo samērā vienkārša melodija un ritms, lielu uzmanību pievēršot ārišķībām, apģērbam; glemroks; "glam rock".

Avoti: PL

glamroks

1. Fascinējošais, pievilcīgais, atraktīvais roks; 70. gadu roks, ko raksturo samērā vienkārša melodija un ritms, lielu uzmanību pievēršot ārišķībām, apģērbam; glemroks; glamrock; "glam rock".

Avoti: PL

Glamsbjerga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 3200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

glamstīt   apv.

1. Runāt aplinkus, apkārt.

2. Slapstīties, bēguļot.

Avoti: NeV

glamstīties   apv.

1. Apzinoties kādu pārkāpumu, censties novērst no sevis aizdomas, pie tam panākot taisni pretējo.

2. Ķircināties.

3. Slapstīties.

4. Slinkot.

5. Melst niekus, otru aprunāt.

Avoti: KV, EH, ME

glamūrs   sar.

1. Skaistums, pievilcība, šarms, valdzinājums; ģērbšanās un sadzīves stils, kurā tika uzsvērta dažnedažāda izskaistināšanās; "glamour"; "glamy"; glemūrs.

Avoti: PL

glamy   angļu val.

1. Glamūrs - skaistums, pievilcība, šarms, valdzinājums; ģērbšanās un sadzīves stils, kurā tika uzsvērta dažnedažāda izskaistināšanās; "glamour"; glemūrs.

Avoti: PL

Glāna   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Gland"), Vo kantonā, 12100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

glance   žarg.

1. Spožums.

2. Izcilība, augsta kvalitāte.

3. Izsmalcinātība, ārēja pievilcība (cilvēkam).

Ar glanci— ļoti labi; ļoti veiksmīgi.

Avoti: SLG

glancēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apstrādājot panākt, ka kļūst gluds, spīdīgs (parasti fotopapīrs).

Avoti: LLVV

glancīgs   apv.

1. Spožs, spīdīgs.

Kā glancīgs— saka par iedomīgu, pašapzinīgu cilvēku.

Avoti: SiV

glandas   novec.

1. Plaši lietots nosaukums kakla mandeļu apzīmēšanai.

Avoti: KV

glandotropisks   biol.

1. Glandotropiskie hormoni - hipofīzes veidoti hormoni, kas regulē vairogdziedzera, virsnieru un dzimumdziedzeru darbību.

Avoti: CaF

glandula   novec.

1. Dziedzeri.

Avoti: KV, LME

glandulocīts   med.

1. Dziedzeršūna, dziedzeru sekretoriskā šūna.

Avoti: MSV

glandulozs   novec.

1. Dziedzerains.

Avoti: KV

glantains   apv.

1. Spīdīgs, spožs.

Avoti: EH

glanulārs   med.

1. Tāds, kas attiecas uz dzimumlocekļa vai klitora galviņu.

Avoti: MSV

glanuloplastika   med.

1. Dzimumlocekļa vai klitora galviņas plastiskā operācija.

Avoti: MSV

glareola   lat.

1. Tārtiņu dzimtas ģints.

Glareola nordmanni— melnspārnu bezdelīgtārtiņš.

Avoti: LD

Glarusa   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (fr. "Glaris", vācu "Glarus", it. "Glarona", retoromāņu "Glaruna"), kantona administratīvais centrs, 12400 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Glarusas kantons Šveices Konfederācijā, platība - 685 kvadrātkilometri, 38400 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA, Wi

glāsains   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Glāstošs.

Avoti: LLVV

glāsainums

1. Vispārināta īpašība --> glāsains, šīs īpašības konkrēta izpausme; maigums.

Avoti: Sin

glasē   novec.

1. Spīdīga, piestīvināta oderes drāna.

Glasē papīrs— Vienā pusē spīdīgs, gluds papīrs.

Glasē cimdi— spīdīgi ādas cimdi.

Avoti: KV

glase

1. Sena laika mērvienība uz jūras (pēc paraduma skaitīt laiku ar smilšu pulksteni); 1 glase = pusstunda; normāls sardzes laiks uz kuģa ilga 8 glases.

Avoti: LEV

glāsēt   apv.

1. Lutināt.

Avoti: Sin

Glāsgova   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Glasgow"), Delavēras štatā, 14300 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta ASV ("Glasgow"), Kentuki štatā, 14330 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Glasgow"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Glashite   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Glashuette"), Saksijas federālajā zemē, 6900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

glasī   novec.

1. Nolīdzināts un aizstāvētāja šāvieniem atklāts laukums apcietinājuma, resp. forta grāvja priekšā.

Avoti: KV

glāsīca   apv.

1. Zebiekste, sermulis.

Avoti: KV, ME

glasieje   novec.

1. Saldējums (franču "a la Glace").

Avoti: VV

glāsīgs

1. Maigs.

Avoti: Sin

glasiss

1. Klaja slīpa josla cietokšņa ārpusē, neapbūvēta teritorija starp nocietinājumu (citadeli) un pilsētas apbūvi; kalpo sekmīgākai uzbrucēju apšaudīšanai.

Avoti: SV99

glāsīšana   apv.

1. Glāstīšana.

Avoti: TlV

glasīt   apv.

1. Glasīt vēderu - slinkot.

Avoti: EH

glāsīt   apv.

1. Maigi glāstīt, apmīļot.

Avoti: EH

glāsīties   apv.

1. Glastīties, maigi spēlēties.

Avoti: EH

Glaskeps   mit.

1. Algonkinu (ASV Klinšu kalni, Kanāda) mitoloģijā - kultūrvaronis un triksteris.

Avoti: Mit

glāsma   poēt.

1. Glāsti.

Avoti: Sin

glāsmains   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Glāstošs.

Avoti: LLVV

glāsmīgs   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Glāstošs.

Avoti: LLVV

glasnostj

1. Atklātība - viens no lozungiem reformu laikā, ko aizsāka M. Gorbačovs PSRS.

Avoti: LEV

glāsns

1. Maigs.

Avoti: Sin

glāss   poēt.

1. Maigs.

Avoti: Sin

glass-paper   novec.

1. Smilšpapīrs.

Avoti: KV

glāst   apv.

1. Glāstīt, glaudīt.

Avoti: TlV

glāstiens   poēt.

1. Glāsts.

Avoti: Sin

glāstīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas maigums, liegums; glāstošs.

// pārn. Tāds, kurā izpaužas maigums, patika (par acīm, skatienu); tāds, kas pauž maigumu, patiku.

// pārn. Tāds, kas maigi, patīkami skaras, kļaujas klāt, arī maigi, patīkami skar (par parādībām dabā).

// pārn. Tāds, kas izraisa patīkamu izjūtu, pārdzīvojumu (piemēram, par vārdiem, skaņām).

Avoti: LLVV

glāstīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> glāstīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

glāstījums   -a, v.; reti.

1. Glāsts.

Avoti: LLVV

glāstīšana   apv.

1. Glaudīšana, paijāšana, kurai, kā ticēja, ir nomierinoša un vienlaikus piesaistoša, arī dziedinoša iedarbība.

Avoti: TlV

glāstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ar glāstu vairākkārt skart.

// intrans.

// pārn. Ar maigumu, patiku raudzīties (par acīm, skatienu); ar maigumu, patiku skatīties (par cilvēku).

// pārn. Maigi, patīkami skarties, kļauties klāt, arī maigi, patīkami skart (par parādībām dabā).

// intrans.

// pārn. Izraisīt patīkamu izjūtu, pārdzīvojumu (piemēram, par vārdiem, skaņām).

// intrans.

2. apv. Masēt.

Avoti: LLVV, TlV

glāstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; pareti.

1. Maigi, glāstoši vairākkārt skarties klāt; arī glausties.

Avoti: LLVV

Glastonberija   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Glastonbury"), Konnektikutas štatā, 34700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta Lielbritānijā ("Glastonbury"), Anglijas dienvidu daļā, 10000 iedzīvotāju (2007.) g.

Glastonberijas roka festivāls— viens no lielākiem un populārākiem šāda veida festivāliem Eiropā, notiek kopš 1970. gada jūnija pēdējā nedēļā.

Avoti: WA16, LpA, PL

glāstošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas maigums, liegums.

// pārn. Tāds, kurā izpaužas maigums, patika (par acīm, skatienu); tāds, kas pauž maigumu, patiku.

// pārn. Tāds, kas maigi, patīkami skaras, kļaujas klāt, arī maigi, patīkami skar (par parādībām dabā).

// pārn. Tāds, kas izraisa patīkamu izjūtu, pārdzīvojumu (piemēram, par vārdiem, skaņām).

Avoti: LLVV

glāsts   -a, v.

1. Maigs (rokas) pieskāriens glaudot; sirsnības, mīlestības izpausme, apskaujot, skūpstot.

Seksuālie glāsti— partnera uzbudināšana pirms dzimumakta.

// pārn. Maigs, patīkams pieskāriens (par parādībām dabā).

Avoti: LLVV, MV

glāstulītis   apv.

1. Glaimotājs.

Avoti: ME

glatopeša   žarg.

1. Narkomāns.

Avoti: KZ

glats   apv.

1. Ūdeņains, saglīzdējis, glets 2.

Avoti: EH

glauberīts   novec.

1. Minerāls, bez krāsas, iesarkanā, iedzeltenā vai iepelēkā krāsā, ūdenī pa daļai šķīst.

Avoti: KV

glaubersālis   apv.

1. Mirabilīts; glaubersāls.

Avoti: KiV

glaubersāls   -sāls, dsk. -sāļi, v.; parasti vsk.

1. Mirabilīts, nātrija sulfāta kristālhidrāts; to lieto medicīnā, rūpniecībā izgulsnējas sāļezeros, seklos jūras līčos un karstajos avotos.

Avoti: LLVV

glaucidium   lat.

1. Pūču dzimtas ģints.

Glaucidium passerinum— apodziņš.

Avoti: LD

glaucija

1. dsk. Magoņu dzimtas ģints ("Glaucium"), viengadīgi, divgadīgi, retāk daudzgadīgi lakstaugi, nezāles, ziedi dzelteni vai sarkani, ~30 s., Latvijā konstatēta 1 s., kas sastopama retumis kā adventīvs augs.

Dzeltenā glaucija— glauciju suga ("Glaucium flavum"), kas reizēm tiek audzēta dārzos.

Ragainā glaucija— glauciju suga ("Glaucium corniculatum"), Latvijā adventīva.

Avoti: LPE, DaE, LD

glaucīns   med.

1. Pretklepus līdzeklis.

Avoti: VE

glaucium   lat.

1. Glaucijas.

Glaucium corniculatum— ragainā glaucija.

Glaucium flavum— dzeltenā glaucija.

Avoti: LD, DaE

glaucocystis   lat.

1. Oocistu dzimtas ģints.

Glaucocystis nostochinearum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

glauda   apv.

1. Glaimīgums.

Avoti: ME

Glaudāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Dvietes pagastā.

3. Glaudānu sala - vidussēres sala Daugavā lejpus Berezovkas ietekas, iepretim Dvietes pamatkrasta izcilnim, garums - līdz 1 km, platums - līdz 0,3 km, neapdzīvota, zema, akumulatīva, applūstoša smilšu sēre, apaugusi ar zāli un krūmiem.

Avoti: LC

glaudānieši

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Glaudāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

glaudāniški

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Glaudāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

glaudāniškieši

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Glaudāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

glaudas

1. Glāsti.

Avoti: Sin

glaudāt   apv.

1. Jokot.

Avoti: KV

glaudāt   apv.

1. Glaudīt.

Avoti: ME

glaudāties   apv.

1. Mīlināties ar bērnu.

Avoti: ME

glaudens   apv.

1. Gluds, piekļāvīgs.

2. Tāds, kas glaužas klāt.

Avoti: KV, ME

glaudēt   apv.

1. Glaudīt.

2. Jokot.

Avoti: EH

glaudgalvīte   apv.

1. Cielaviņa.

Avoti: EH

glaudi

1. Glāsti.

Avoti: Sin

glaudīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas glaužas klāt.

// pārn. Tāds, kurā izpaužas maigums, patika (par acīm, skatienu).

// pārn. Tāds, kas maigi, patīkami kļaujas klāt (par apģērbu).

// pārn. Tāds, kas maigi, patīkami skaras, kļaujas klāt, arī maigi, patīkami skar (par parādībām dabā).

Avoti: LLVV

glaudīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> glaudīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

glaudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt skart ar slīdošu, arī maigu (rokas, pirkstu) kustību; arī glāstīt.

// pārn. Maigi, patīkami skarties, kļauties klāt, arī maigi, patīkami skart (par parādībām dabā).

Avoti: LLVV

glaudīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Vairākkārt glausties.

Avoti: LLVV

glaudlaišķis   apv.

1. Lišķis.

Avoti: EH

glauds   -a, v.; reti.

1. Glāsts.

Avoti: LLVV

glaudums   apv.

1. Glāsts, piekļāvums.

2. Vienreizēja (pabeigta) glāstīšana, izlīdzināšana.

Avoti: ME, VeAT, EH

Glauhava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Glauchau"), Saksijas federālajā zemē, 23100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Glauke   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Korintas valdnieka meita, kuru gribēja apprecēt argonauts Jāsons.

Avoti: Mit

glaukoma   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Acu slimība, kuras pazīmes ir acs iekšējā spiediena paaugstināšanās un redzes spējas pavājināšanās.

Avoti: LLVV

glaukoms   novec.

1. Glaukoma.

Avoti: KV

glaukonīts   -a, v.; parasti vsk.; min.

1. Kārtains kāliju, magniju, dzelzi, ūdeni saturošs, iezaļgans silikāts (mālu sastāvdaļa).

Avoti: LLVV

glaukoze   med.

1. Aklums, kura cēlonis ir glaukoma.

Avoti: TM

Glauks   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Poseidonam pakārtots jūras dievs.

2. Grieķu mitoloģijā - Korintas valdnieks, Sīsifa dēls un Bellerofonta tēvs.

3. Grieķu mitoloģijā - Mīnoja dēls, kas noslīka medus mucā.

Avoti: MitJ

glauma   apv.

1. Bezkāju ķirzaka, glodene.

Avoti: KV

glaumens   sar.

1. Gluds, slidens.

Avoti: Sin

glaumes   apv.

1. Linu airene ("Loliumremontum"), arī linu rudzīši.

2. Reibuma airene ("Lolium temulentum").

Avoti: KV

glaumēt   sar.

1. Glumēt.

Avoti: Sin

glaums   apv.

1. Gluds; mīksts; glums.

2. Vienmērīgs, smalks.

Avoti: KV, Sin, MiV

glaumums   apv.

1. Gludums, spožums, glumums.

Avoti: ME

glaunai   apv.

1. Glīti; skaisti.

Avoti: KiV

glaunība   novec.

1. Vispārināta īpašība --> glauns.

Avoti: VkG

glaunīgs   apv.

1. Glaudīgs, laipns.

Avoti: EH

glauniķis   apv.

1. Lokans, smalks jauns cilvēks.

Avoti: KV, ME

glauns   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Tāds, kas ir labi, smalki ģērbies un kam ir labas manieres.

2. Izskatīgs, smalks, arī grezns (piemēram, par apģērbu).

3. apv. Labs, derīgs.

Avoti: LLVV, ViV

glaunums   apv.

1. Skaists tērps, smalka uzvešanās.

Avoti: KV, ME

glaust   glaužu, glaud, glauž, pag. glaudu; trans.

1. Skarot ar slīdošu (parasti rokas) kustību, panākt, ka kļūst gluds, līdzens.

// pārn. Ar maigumu, patiku raudzīties (par acīm, skatienu).

// pārn. Maigi, patīkami skarties, kļauties klāt, arī maigi, patīkami skart (par parādībām daba).

// intrans.

2. Tuvināt un maigi kļaut (pie kā).

3. apv. Slēpt.

Avoti: LLVV, EH

glausti   apv.

1. Glāsti.

Avoti: EH

glausties   glaužos, glaudies, glaužas, pag. glaudos; refl.

1. Tuvināties un maigi kļauties (pie kā).

// pārn. Ar maigumu, patiku raugoties, vērsties, kavēties (pie kā) - par acīm, skatienu.

// pārn. Kļauties (ap ko, pie kā) - par apģērbu.

// pārn. Maigi, patīkami skarties, kļauties klāt, arī maigi, patīkami skart (par parādībām dabā).

Avoti: LLVV

glaustīt   apv.

1. Vairākkārt glaust.

Avoti: ME

glaux   lat.

1. Pienzāles.

Glaux maritima— jūrmalas pienzāle.

Avoti: LD

Glaversvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gloversville"), Ņujorkas štatā, 15100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

glavi

1. Šlehu tautas cilšu grupa Marokā, dzīvo Augstā Atlasa rietumos un Antiatlasā, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes berberu grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Glavinica   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Glavinica"), Silistras apgabalā, 1900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

glavļits   vēst.

1. Galvenā literatūras pārvalde (no abreviatūras krievu valodā) Padomju Savienībā, iestāde, kas veica cenzūras funkcijas.

Avoti: PL

glāza   apv.

1. Glāze (1).

Avoti: EH

glāzāt   apv.

1. Glāžot.

Avoti: EH

glaze   apv.

1. Glāzene.

Avoti: VV

glazē   nelok., v.

1. Plāns, spožs zīda audums.

2. Smalka, mīksta āda ar gludu un spīdīgu virspusi.

Glazē āda— alauna smalkāda.

Glazē cimdi— cimdi no aitas vai kazas ādas, kas ar alaunu izmiecēta mīksta un spīdīga.

Avoti: LEV, LLVV

glāze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Neliels (parasti cilindrveida) stikla vai cita, parasti caurspīdīga, materiāla trauks bez osas, no kura dzer.

2. novec. Stikls.

Palielināmā glāze— lupa, palielināmais stikls.

Pavairojamā glāze— lupa, palielināmais stikls.

Vairojamā glāze— lupa, palielināmais stikls.

Grādu glāze— termometrs.

3. apv. Glāzene.

Avoti: LLVV, VV

glazējums   sar.

1. Glazūra.

Avoti: Sin

glāzenāji   apv.

1. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

glāzenājs   apv.

1. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

glāzene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; apv.

1. Zilene.

2. Stiklene, ledus karamele.

Avoti: LLVV, ĒiV

glāzenes   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

2. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

glāzeņoga   apv.

1. Zilene.

Avoti: ĒiV

glazēšana

1. Neapdedzināta vai vienreiz apdedzināta keramiska izstrādājuma pārklāšana ar glazūras suspensiju vai smalki samaltu glazūras pulveri.

2. Konditorejas izstrādājumu virsmas pārklāšana ar glazūru.

Avoti: ZTV

glazēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārklāt ar glazūru (1); vāpēt.

2. Pārklāt ar glazūru (2).

Avoti: LLVV

glāzēt   apv.

1. Stiklot.

Avoti: ViV

glazētājvielas

1. Vielas, ko izmanto produktu ārējās virsmas apstrādei, lai padarītu to spīdīgāku vai izveidotu aizsargslāni.

Avoti: ZTV

Glāzgova   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā, Skotijā (angļu val. "Glasgow"), osta Klaidas krastos, 589900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LģE, Wi

glazierēt   žarg.

1. Glazēt.

Avoti: SLG

glāzine   apv.

1. Glāzene.

Avoti: EH

glāzis   apv.

1. Glaze (1).

Avoti: EH

glāzīt   apv.

1. Glaudīt, glāstīt, apmīļot.

Avoti: ME

glāzīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> glāze.

2. Neliela glāze, no kuras dzer stiprus alkoholiskus dzērienus.

Avoti: LLVV

glazki   žarg.

1. Acis.

Avoti: JV

Glazmanka   vietv.; vēst.

1. Gostiņu senāks nosaukums, Pļaviņu pilsētas daļa no 1927. g.

Avoti: LME

Glāznieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ogres novada Suntažu pagastā.

3. Bauskas novada Mežotnes pagasta apdzīvotās vietas "Ceplis" daļa, kas senāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LC

glāznieki

1. Krustpils novada Krustpils pagasta apdzīvotās vietas "Glāznieki" iedzīvotāji.

2. Ķeguma novada Rembates pagasta apdzīvotās vietas "Glāznieki" iedzīvotāji.

3. dsk. Glāznieks (1).

Avoti: V1

glāznieks   apv.

1. Stiklinieks.

2. vsk. Glāznieki (1, 2).

Avoti: ViV, SLG

Glāznieksala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

glazoks   žarg.

1. Dimants stikla griešanai.

2. Lodziņš kameras durvīs, caur kuru uzraugs var novērot ieslodzītos.

Avoti: KZ

glāzot   apv.

1. Glāžot.

Avoti: EH

Glazova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Udmurtijas Republikā, Čepcas krastos, 94900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

glazs   žarg.

1. Dokuments.

2. Pase.

3. Kabatas baterija.

Avoti: KZ

glāzs   apv.

1. Stikls.

2. Glāze.

Avoti: EH

glāzšķūnieši

1. Ķeguma novada Rembates pagasta apdzīvotās vietas "Glāžšķūnis" iedzīvotāji.

2. Skrīveru novada apdzīvotās vietas "Glāžšķūņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

glāzšķūnis   apv.

1. Stikla pūšanas darbnīca.

Avoti: TlV

Glāzšķūnis   vietv.

1. Ķeguma novada Rembates pagasta apdzīvotās vietas "Glāžšķūnis" nosaukuma variants.

Avoti: LC

glāztiņa   apv.

1. Dem. --> glāze.

Avoti: ME

glāzturis   -ra, v.

1. Glāzes ietvars ar osu (parasti tējas glāzei).

Avoti: LLVV

Glazunava   vietv.

1. Viļakas novada Susāju un Žīguru pagasta apdzīvotās vietas "Glazunova" nosaukuma variants.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju un Žīguru pagastā.

Avoti: LC

glazūra   -as, s.

1. Stiklveida masa, ko pārklāj keramikas izstrādājumiem un uzkausē apdedzināšanas procesā; vāpe.

2. Salda masa, ar kuru pārklāj konditorejas izstrādājumus.

Avoti: LLVV

glaža   apv.

1. Glāzene.

Avoti: VV

glāžacis   apv.

1. Cilvēks ar stikla aci.

Avoti: ViV

glāžainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> glāžains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

glāžains   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Stiklains (par acīm, skatienu).

Avoti: LLVV

glāžainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> glāžains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

glažas   apv.

1. Lācene ("Rubus chamaemorus").

Avoti: Aug2

glāžot   apv.

1. Iestiklot.

Avoti: ME

Glāžšķūnis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ķeguma novada Rembates pagastā.

Avoti: LC

Glāžupe   vietv.

1. Salacas labā krasta pieteka Mazsalacas novada Ramatas pagastā un Alojas novada Staiceles pagastā, garums - 18 km.

Avoti: LD

gleba

1. Pūpēžu klases sēņu augļķermeņu iekšējā irdenākā daļa.

Avoti: LD

glēbējs   apv.

1. Glābējs.

Avoti: ViV

glēbiņš   apv.

1. Glābiņš.

Avoti: ViV

glēbt   apv.

1. Glābt.

Avoti: ĒiV

glēbties   apv.

1. Glābties.

Avoti: ĒiV

glecēt   apv.

1. Ēst.

Avoti: KV, ME

glecēt   apv.

1. Saiet pikā, sakristies, sarecēt.

Avoti: KV, ME

glechoma   lat.

1. Sētložņa.

Glechoma hederacea— efeju sētložņa.

Avoti: LD

gleča   apv.

1. Sakritusies, neizrūgusi maize; mālaina zeme, glūda.

Avoti: KV, Sin, ME

glečeris   novec.

1. Šļūdonis.

Avoti: LV93

glečers   -a, v.

1. Šļūdonis, kalnu ledājs.

Avoti: LLVV

glečīgs   apv.

1. Mālains, glīzdains.

Avoti: ME

gledīčija

1. dsk. Cezalpīniju dzimtas ģints ("Gleditsia"), vasarzaļi koki ar izturīgu koksni, tropiskajā Āfrikā, Austrumāzijā, Dienvidamerikā un Ziemeļamerikā, 12 s.

Trīsērkšķu gledīčija— gledīčiju suga ("Gleditsia triacanthos"), kas Latvijā introducēta 19. gs. beigās.

Kaspijas gledīčija— gledīčiju suga ("Gleditsia caspica"), kas Latvijā introducēta 20. gs. 60. gados, bet audzēta tiek ļoti reti.

Avoti: EV, LD

gledīt   apv.

1. Pavadīt laiku bezdarbībā; slinkot; nestrādāt.

Avoti: ViV

gleditsia   lat.

1. Gledīčijas.

Gleditsia caspica— Kaspijas gledīčija.

Gleditsia triacanthos— trīsērkšķu gledīčija.

Avoti: LD

gleijāt   apv.

1. Izlīdzināt.

2. Rūdīt.

Avoti: KV, ME

gleijāt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: EH

gleijāt   apv.

1. Ļaut atvēsināties.

2. Ļaut atpūsties.

Avoti: EH

gleijāties   apv.

1. Valstīties, atpūsties.

2. Atvēsināties.

Avoti: KV, ME, EH

gleikometrs

1. Ierīce, ar ko noteic cukura saturu vīnā.

Avoti: SV69

gleims   apv.

1. Slidens, glums, lipīgs.

Avoti: VV

gleinis   apv.

1. Vairāki kopā sasieti baļķi plostā; plene (1).

2. Kopā sasieti baļķi vai sijas.

Avoti: KV, TlV

gleins   apv.

1. Vairāki kopā sasieti baļķi plostā.

2. Kopā sasieti baļķi vai sijas.

Avoti: KV, TlV

Gleisdorfa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Gleisdorf"), Štīrijas federālajā zemē, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gleisis   apv.

1. Kāds, kas nesakarīgi (aplami) runā.

Avoti: EH

gleist   apv.

1. Blēņas pļāpāt.

Avoti: EH

gleistāt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: KV, ME

gleists   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: KV, ME

gleiša   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: EH

gleits   apv.

1. Glīts.

Avoti: BsV

gleizda   apv.

1. Lipīga substance, ķepe - līmīgs māls, neizcepusies, līmīga maize.

Avoti: MalV

Gleizdi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

Gleizdiniški   vietv.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Gleizdinišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gleizdinišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

Avoti: LC

Gleizdova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

glejaugsne

1. Augsne, kas veidojas uz ķīmiski bagātiem cilmiežiem seklu, cietu gruntsūdeņu ietekmē zem zālājiem, lapkoku un jauktajiem mežiem.

Podzolētā glejaugsne— veidojas, kad mitruma sastrēguma apstākļos pārpurvojas podzolaugsne un podzolēšanās procesam pievienojas glejošanās process.

Avoti: LD

glejošanās

1. Bioķīmisks process, kurā veidojas gleja horizonts, augsnei periodiski applūstot.

Avoti: ZTV

glejots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (augsnes slānis), kas satur gleju.

Avoti: LLVV

glejs   -a, v.; parasti vsk.

1. Gaišas krāsas augsnes apakškārtas slānis ar sliktu gaisa caurlaidību (sastopams kūdrainās, purvainās vietās).

Avoti: LLVV

gleķains   apv.

1. Glīzdains.

Avoti: EH

glema   apv.

1. Gļotas.

2. Vieta, kur pavasaros iet ūdens pāri un kur dibenā nostājas dūņas.

3. Gurdens, gļēvs, kūtrs, slinks, tūļīgs cilvēks; tas, kas gausi, negribīgi, bez apetītes ēd.

Avoti: KV, NeV, SiV

glēma   apv.

1. Ļengans, kūtrs cilvēks, kas kūtri strādā vai ēd bez gribas.

2. Kaunuma uts.

Avoti: KV, ME

glēma   apv.

1. Gļotainas nogulsnes.

Avoti: KV, ME

glemains   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Gļotains (1).

2. Gļotains (2).

Avoti: LLVV

glēmāt   apv.

1. Lēnām ēst.

2. Lēnām, arī pavirši strādāt.

Avoti: KV, ME

glemausis   apv.

1. Neveikls, vientiesīgs cilvēks.

Avoti: KV, ME

glēmausis   apv.

1. Neveikls cilvēks.

Avoti: EH

gleme   -es, dsk. ģen. -mju, s.; apv.

1. Gļotas (1).

2. Vieta, kur pavasaros iet ūdens pāri un kur nostājas dūņas.

3. Mikli māli.

Avoti: LLVV, NeV, EH

glēme   apv.

1. Gļotas.

Avoti: ME

glemesis   apv.

1. Kaut kas gluds, slidens, glums.

Avoti: ME

glemēt   apv.

1. Glumēt; pārklāties ar gļotām.

Avoti: Sin, ME

glemi   -u, v.; tikai dsk.

1. Gļotas (1).

Avoti: LLVV

glemīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Glums; arī gļotains.

Avoti: LLVV

glemināties   apv.

1. Neveikli darīt kādu darbu.

Avoti: KV, ME

glemis   apv.

1. Gurdens, gļēvs, kūtrs, slinks, tūļīgs cilvēks; tas, kas gausi, negribīgi, bez apetītes ēd.

Avoti: SiV

glēmot   apv.

1. Lēni, negribīgi ēst.

Avoti: VV

glemrokers

1. Glemroka izpildītājs.

Avoti: PL

glemroks

1. Glamroks - fascinējošais, pievilcīgais, atraktīvais roks; 70. gadu roks, ko raksturo samērā vienkārša melodija un ritms, lielu uzmanību pievēršot ārišķībām, apģērbam; glamrock; "glam rock".

Avoti: PL

glems   apv.

1. Glums.

Avoti: Sin

glēms   apv.

1. Lēns darbā un ēdot.

Avoti: ME

glemst   apv.

1. Nojaust, noģist, redzēt.

Avoti: EH

glemst   apv.

1. Īgni runāt, rūkt.

Avoti: EH

glemst   apv.

1. Ar gariem zobiem ēst, lēnām gremot.

2. Pļāpāt aplamības.

Avoti: EH

glemt   apv.

1. Redzēt.

Avoti: ME

glemūrs   sar.

1. Glamūrs - skaistums, pievilcība, šarms, valdzinājums, ģērbšanās un sadzīves stils, kurā tika uzsvērta dažnedažāda izskaistināšanās; "glamour"; "glamy".

Avoti: PL

glēmužot   apv.

1. Glēmot - lēni, negribīgi ēst.

Avoti: VV

glemza   apv.

1. Kūtrs, laisks, neveikls cilvēks; tas, kas gausi, bez apetītes ēd.

Avoti: SiV

glemzde   apv.

1. Kaut kas vecs, nolietots, netīrs.

Avoti: KV

glemzis   apv.

1. Kāds, kurš runā nevajadzīgi vai nepieklājīgi.

Avoti: EH

glemzis   apv.

1. Glemža (1).

2. Glemža (2).

Avoti: EH

glemzt   apv.

1. Lēnām ēst.

2. Pļāpāt niekus, stāstīt neticamas lietas.

3. Tīrīt.

Avoti: KV

glemža   apv.

1. Kūtrs, neveikls cilvēks, lempis; pļāpa.

2. Cilvēks, kas zobu bojājuma vai trūkuma dēļ nevar sakošļāt barību, kārtīgi ēst.

3. Saīdzis, neapmierināts cilvēks.

Avoti: KV, ViV, EH

glemžāt   apv.

1. Vilcināties, tūļāties, netikt galā ar darbu.

2. Neveikli, ar gariem zobiem ēst.

Avoti: KV

Glemžu   vietv.; nelok.

1. Glemžu kalns - atrodas Vidzemes augstienē, Madonas novada Aronas pagastā, garums - 1,2 km, platums - 0,75 km, absolūtais augstums - 260,5 m vjl., relatīvais augstums - 36 m.

Avoti: LD

Glendeila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Glendale"), Arizonas štatā, 237500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Glendale"), Kalifornijas štatā, 200100 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Glendale"), Viskonsinas štatā, 12900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

glendēt   apv.

1. Lūkoties, meklēt; glenst.

Avoti: ME

Glenmora   vietv.

1. Zemiene Lielbritānijā, šaurā tektoniskā ieplakā starp Grempjanu kalniem un Ziemeļskotijas kalnienes ziemeļrietumu daļu no Marifērta austrumos līdz Lohlines līcim dienvidrietumos, garums - ~100 km, gari, šauri ezeri, kurus savā starpā un ar jūru savieno Kaledonijas kanāls.

Avoti: PZT

Glenpūla   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Glenpool"), Oklahomas štatā, 11900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Glensfolsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Glens Falls"), Ņujorkas štatā, 14400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

glenodīnija

1. dsk. Dinofītaļģu nodalījuma ģints ("Glenodinium"), dažādas formas, dažreiz dorsiventrāli saplacinātas, bieži bruņās ietvertas vienšūnas aļģes, ~100 s., Latvijā konstatētas 9 sugas.

Avoti: LD

glenodinium   lat.

1. Glenodīnijas.

Glenodinium berolinense— glenodīniju suga.

Glenodinium dinobryonis— glenodīniju suga.

Glenodinium elpatiewskyi— glenodīniju suga.

Glenodinium gymnodinium— glenodīniju suga.

Glenodinium ocellatum— glenodīniju suga.

Glenodinium penardiforme— glenodīniju suga.

Glenodinium pulvisculus— glenodīniju suga.

Glenodinium quadridens— glenodīniju suga.

Avoti: LD

glenofobija

1. Bailes no lelles skatiena.

glenoidāls   med.

1. Attiecīgs uz locītavas bedri.

Avoti: TM

glenospora   med.

1. dsk. Nepilnīgo sēņu ģints, kuras dažas sugas atrastas micetomas gadījumos.

Avoti: TM

glenosporoze   med.

1. Glenosporu ierosināta slimība.

Avoti: TM

glenst   apv.

1. Lūkoties, meklēt.

2. Nojaust, just.

Avoti: ME, EH

glentains   apv.

1. Glīzdains.

Avoti: MiV

glente   apv.

1. Sakritusies, blīva (smilšu, maizes u. tml.) kārta.

Avoti: MiV

gleņa   apv.

1. Mīksti, gļotaini netīrumi.

Avoti: EH

gleņķains   apv.

1. Glīzdains (par zemi, augsni).

2. Glīzdains (par maizi).

Avoti: ĒiV

gleņķaiņš   apv.

1. Glīzdains (par zemi, augsni).

2. Glīzdains (par maizi).

Avoti: ĒiV

gleņķis   apv.

1. Lieto salīdzinājumā "kā gleņķis" - runājot par lipīgu, glīzdainu vielu, masu vai par ūdeņainu dārzeni (parasti kartupeli).

Avoti: ĒiV

gleocista

1. dsk. Zaļaļģu klases hlorokoku rindas dzimta ("Gloeocystidaceae"), parasti apvienotas gļotainās kolonijās, šūnas lodveidīgas vai elipsoidālas, 12 ģintis, Latvijā konstatētas 8 ģintis.

Avoti: LD

gleokapsa

1. dsk. Zilaļģu nodalījuma hrookoku klases ģints ("Gloeocapsa"), sastopamas pa vienai vai kolonijās pa 2-8 (dažreiz arī daudz vairāk), kolonijas ir mikroskopiskas, gļotainas, lodveidīgas, sastāv no vairākiem gļotainiem pūšļiem, kas ietver cits citu, ~65 sugas, Latvijā konstatētas 17 sugas.

Avoti: LD

gleosporija

1. dsk. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma melankoniju dzimtas ģints ("Gloeosporium"), parzitē uz savvaļas augu un kultūraugu lapām, stublājiem, augļiem, Latvijā konstatētas 23 sugas.

Avoti: LD

gleotilla   lat.

1. Ulotrihu dzimtas ģints.

Geotilla protogenita— šīs ģints suga.

Avoti: LD

glesa   novec.

1. Maiga vēja plūsma.

Avoti: KV

glēsa   apv.

1. Dzintars.

Avoti: TĢ

glesot   apv.

1. Pūst vieglam vējiņam.

2. Paijāt, glaudīt, glāstīt.

Avoti: NeV

gleta   apv.

1. Pacieta, ķepīga masa (piemēram, mālaina zeme, sakritusi maize); glete.

Avoti: MiV

glete   apv.

1. Slapja, dubļaina augsne.

2. Slikti izcepusies, glīzdaina maize.

Avoti: SiV

gletēt   apv.

1. Kļūt gļotainam.

2. Sacietēt pēc lietus (par augsni).

Avoti: EH

gleti   apst.

1. Glets 2.

Avoti: LV87

gletīgs   apv.

1. Ķepīgs; sablīvēts.

Avoti: MiV

glets   -a, v.; parasti vsk.; tehn.

1. Svina oksīds, dzeltenīgs pulveris, ko lieto keramikas glazūru izgatavošanai, svina baltuma, okera un citu svina preparātu ražošanā.

Avoti: LLVV

glets

1. Tāds, kas nav labi izcepies; pusjēls; negatavs.

Avoti: LV87, VV

gletums   v.

1. Vispārināta īpašība --> glets 2, šīs īpašības konkrēta izpausme.

glēvains   apv.

1. Gļēvs, kūtrs, laisks.

Avoti: ME

glevēzis   apv.

1. Muļķis, lempis.

Avoti: KV, ME

glēvināt   apv.

1. Padarīt gļēvu, laupīt enerģiju; gļēvināt.

Avoti: ME

glēvis   apv.

1. Gļēvs, slinks cilvēks.

Avoti: ME

glēvs   apv.

1. Gļēvs.

2. Neizturīgs, vājš.

Avoti: ME, EH

glēvulība   apv.

1. Gļēvulība.

Avoti: EH

glēvulis   apv.

1. Gļēvulis.

Avoti: ME

glezains   apv.

1. Saglīzdējis.

Avoti: Sin

glezans   apv.

1. Lipīgs, glīzdains.

Avoti: EH

gleze   apv.

1. Glīzdaina, lipīga viela, masa.

2. Slikti izcepusies, glīzdaina maize.

3. Ūdeņains kartupelis.

Avoti: SiV

glezēt   apv.

1. Kļūt gļotainam.

2. Sacietēt pēc lietus (par augsni).

3. Pielipt.

Avoti: ME

glezēt   apv.

1. Pļāpāt.

2. Ēst bez apetītes, ar gariem zobiem.

3. Nevīžīgi strādāt.

Avoti: ME, KiV

glezināt   apv.

1. Aprunāt, nelikt otru mierā.

Avoti: EH

glezis   apv.

1. Glīzdaina maize.

Avoti: EH

glezīte   apv.

1. Dem. --> gleze.

Avoti: EH

glezn.   saīs.

1. Glezniecība.

Avoti: i1

glezna   -as, s.

1. Tēlotājas mākslas darbs, kas veidots ar glezniecības līdzekļiem.

// pārn. Skaists dabasskats.

2. Tēlains īstenības parādības atspoguļojums (daiļdarbā).

3. mūz. Programmatisks skaņdarbs, arī skaņdarba daļa, kurā tēlaini atspoguļota kāda reālās īstenības parādība.

Avoti: LLVV

gleznainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gleznains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; gleznainums (1).

2. Vispārināta īpašība --> gleznains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; gleznainums (2).

Avoti: LLVV

gleznains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir skaisti dabasskati, tāds, kam piemīt skaistums, krāsu bagātība u. tml. (par apkārtni, vietām dabā).

2. Tēlains, izteiksmīgs (piemēram, par daiļdarbu, valodas līdzekļiem).

Avoti: LLVV

gleznainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gleznains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; gleznainība (1).

2. Vispārināta īpašība --> gleznains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; gleznainība (2).

Avoti: LLVV

gleznene   žarg.

1. Gleznošana.

Avoti: SLG

gleznība   apv.

1. Gleznums.

Avoti: ME

glezniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Tēlotājas mākslas veids, kurā īstenības priekšmetus un parādības atveido mākslas tēlos ar krāsu, līniju un gaismēnas palīdzību uz plaknes (piemēram, uz audekla, koka, stikla, sienu apmetuma).

Eļļas glezniecība— glezniecības tehnika, kurā izmanto eļļas krāsas.

Emaljas glezniecība— glezniecības tehnika, kurā attēlu veido, noklājot metāla plāksni ar stikla pulveri un piededzinot.

Aso malu glezniecība— mākslas veids, kas radās kā pretmets abstraktajam sirreālismam un ievadīja minimālās mākslas virzienu, maksimāli vienkāršoti attēlojot ģeometrisku ķermeņu kontūras.

2. Šī mākslas veida darbu kopums ar raksturīgām iezīmēm (piemēram, kādā laikmetā, kāda gleznotāja jaunradē).

Avoti: LLVV, MkV

glezniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar glezniecību (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

gleznieciskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> glezniecisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

glezniķis   apv.

1. Slikts gleznotājs.

Avoti: ME

gleznojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> gleznot; glezniecības darbs.

Avoti: LLVV

gleznot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ar glezniecības līdzekļiem radīt (mākslas darbu).

// intrans.

// intrans. Radīt glezniecības darbu (ar kādiem paņēmieniem, metodēm, kādā stilā u. tml.).

// intrans. Būt tādam, kam piemīt spēja radīt glezniecības darbus.

Avoti: LLVV

gleznotājs   -a, v.

1. Mākslinieks, kas strādā glezniecībā.

Avoti: LLVV

Gleznotājs   astr.

1. Neievērojams debess dienvidu puslodes zvaigznājs; Latvijā nav redzams.

Avoti: EV

gleznotājspalva   sar.

1. Slokas spārna pirmā lidspalva, mednieka trofeja; tā ir 2-3 cm gara, cieta, ar ļoti smalku, asu un stingru smaili; gleznotāji šo spalvu kādreiz izmantojuši ļoti smalku līniju gleznošanai; daži mednieki no tām gatavo rotaslietas.

Avoti: Vng

Gleznotāju   vietv.; nelok.

1. Gleznotāju krauja - Gaujas senlejas kreisā pamatkrasta stāvās nogāzes posms starp Vējupītes ieleju un Paparžu gravu Siguldā, augstums - 70-75 m, apaugusi ar lapu kokiem un krūmiem.

Avoti: LD

glezns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir izcils kādu pazīmju (piemēram, formas, krāsas) smalkums, maigums (par ziediem, augiem, augļiem).

2. Tāds, kas atbilst izsmalcinātām estētiskām prasībām (parasti par cilvēku, tā ķermeņa daļām); arī trausls, vārs.

Avoti: LLVV

gleznums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> glezns (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> glezns (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gliacīts   med.

1. Neiroglijas šūna.

Avoti: TM

glibināt   apv.

1. Saudzēt, taupīt, rūpēties.

Avoti: EH

glibzda   apv.

1. Liksta, kļūme.

Avoti: NeV

glica   apv.

1. Plāna ādas virskārta.

Avoti: EH

glicerāti   -u, vsk. glicerāts, -a, v.; ķīm.

1. Savienojumi, kas rodas, glicerīna spirta grupās ūdeņradi aizstājot ar metālu.

Avoti: LLVV

gliceridāze   med.

1. Ferments, kas katalizē glicerīdu hidrolīzi.

Avoti: TM

glicerīdi   -u, vsk. glicerīds, -a, v.; ķīm.

1. Glicerīna un taukskābju esteri.

Avoti: LLVV

glicerildistearāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (iegūst no glicerīna un stearīnskābes, var būt dzīvnieku izcelsme), emulgators, mīkstinātājs, lieto ādas atsvaidzinātājos, skropstu tušās, šampūnos, var izraisīt alerģiskas reakcijas, kontakta dermatītu.

Avoti: Zkp

glicerilmiristāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), emulgators, stabilizētājs, izmanto bērnu krēmos, sejas maskās, losjonos rokām, var izraisīt kontakta dermatītu, var veicināt piņņu veidošanos.

Avoti: Zkp

gliceriloleāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), emulgators, mīkstinātājs, izmanto kosmētiskajos krēmos un losjonos, var izraisīt kontakta dermatītu un ādas alerģijas.

Avoti: Zkp

glicerilpaba

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), UV staru absorbētājs, izmanto kā sauļošanās aizsarglīdzekli, var izraisīt kontakta dermatītu un pastiprinātu jutīgumu pret gaismu.

Avoti: Zkp

glicerilstearāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), emulgators, mīkstinātājs, izmanto dekoratīvajā kosmētikā, var izraisīt alerģisku reakciju, kontakta dermatītu.

Avoti: Zkp

gliceriltioglikolāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, depilācijas viela, reducējoša viela, izmato ilgviļņu šķīdumu sastāvā un depilācijas līdzekļos, var izraisīt kontakta dermatītu, matu lūšanu, ādas kairinājumu, spēcīgas alerģiskas reakcijas.

Avoti: Zkp

gliceriltriacetāts

1. Pārtikas piedeva E1518, šķīdinātājs, uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, bet žurkām lielas dozas injekcijas ir nāvējošas; triacetīns.

Avoti: Zkp

glicerīnaldehīds   med.

1. Visvienkāršākā optiski aktīvā aldoze, glicerīna oksidācijas produkts.

Avoti: TM

glicerīnfosforskābe   med.

1. Skābe, kas savienojumā ar taukskābēm un holīnu atrodama lecitīnā.

Avoti: TM

glicerīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Organiska viela (spirts) - biezs, bezkrāsains, higroskopisks, salds šķidrums; pārtikas piedeva E422, mitrumuzturētājs, šķīdinātājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā.

Avoti: LLVV, Zkp

glicerīnskābe   med.

1. Glicerīna oksidācijas produkts; muskuļu kontrakciju fosfātu cikla starpprodukts.

Avoti: TM

glicerofosfāti   ķīm.

1. Glicerīnfosforskābes sāļi; lieto medicīnā.

Avoti: ZTV

gliceroze   med.

1. Cukurs, ko iegūst, oksidējot glicerīnu (glicerīna aldehīds un dioksiacetons).

Avoti: TM

glicijs   novec.

1. Senāks ķīmiskā elementa berilija nosaukums.

Avoti: KV

glicils   med.

1. Vienvērtīgs aminoetiķskābes radikālis.

Avoti: TM

gliciltriptofāns   med.

1. Dipeptīds, kas satāv no glicīna un triptofāna radikāļiem; lieto kā reaģentu dipeptidāžu aktivitātes noteikšanai zarnu sulā.

Avoti: TM

glicīnija   -as, s.

1. Dekoratīvs pākšaugu dzimtas vīteņaugs ar smaržīgiem ziediem ķekaros.

Avoti: LLVV

glicīns

1. Glikokols, aizstājama aminoskābe.

2. Organisks savienojums, ko fotogrāfijā lieto attīstīšanai.

Avoti: SV99

gliciretīnskābe   med.

1. Pentaciklisks terpēns, glicirizīnskābes hidrolīzes produkts; struktūras ziņā atgādina steroīdus; tai ir hemolītiskas īpašības.

Avoti: TM

glicirizīnskābe   med.

1. Salda kristāliska viela, atrodama lakricas saknē nātrija un kālija sāļu veidā.

Avoti: TM

glīda   apv.

1. Glūda.

Avoti: Sin

glīdens   apv.

1. Glums, lipīgs.

2. Sakrities (par maizi).

Avoti: LE

glīdēt   apv.

1. Tapt vai būt gludam, glumam, gļotainam, arī tumīgam.

2. Gludināt.

Avoti: VV, EH

glīdināt   apv.

1. Padarīt glīzdainu.

Avoti: EH

glidīns   apv.

1. No stērķelēm atbrīvots kviešu miltu preparāts, satur 96% olbaltuma, 3% sāļu, 1% lecitīna.

Avoti: KV

glids   novec.

1. Mīksts, ūdeņains.

Avoti: KV

glīds   apv.

1. Glums, lipīgs.

2. Sakrities (par maizi).

Avoti: LE

gliebt   apv.

1. Glābt, sargāt.

Avoti: EH

gliebties   apv.

1. Pieķerties, turēties, piekļauties.

2. Aizstāvēties, glābties, paciest.

3. Baroties, labi paaugties, treknam kļūt.

Avoti: ME, EH

gliedēt   apv.

1. Kļūt glumam, gļotainam.

Avoti: EH

glieds   apv.

1. Gluds, slidens.

Avoti: ME

glieķēt   apv.

1. Zaudēt kvalitāti (par pārtikas produktu).

Avoti: NeV

gliema   apv.

1. Gļotas.

2. Slieka.

Avoti: LE, EH

gliemains   apv.

1. Gļotains.

Avoti: Sin

gliemas   apv.

1. Lipīgs šķidrums.

Avoti: KV

gliemaža   apv.

1. Glumā zarna.

Avoti: EH

glieme   sar.

1. Gliemezis, gliemene.

Avoti: Sin

gliemeklis   apv.

1. Kailgliemezis.

Avoti: ViV

gliemene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Gliemis, kura ķermenis ietverts divvāku čaulā.

2. dsk.; zool. Gliemju tipa klase ("Bivalvia"), kurā ietilpst šādi dzīvnieki; divvākgliemji.

Avoti: LLVV, LD

gliemene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; apv.

1. Ārstniecības tauksakne ("Symphytum officinale").

Avoti: KV, Aug2

gliemenis   apv.

1. Gliemezis.

Avoti: ME

gliemeņvēži   biol.

1. Vēžu klases apakšklase ("Ostracoda"), sīki vēžveidīgie, kuru ķermeni apņem divvāku čaula, ūdensdzīvnieki.

Avoti: ZTV

gliemesis   apv.

1. Kaut kas gluds, slidens, glums; glemesis.

Avoti: ME

gliemēsls   apv.

1. Gliemezis.

Avoti: EH

gliemēsts   apv.

1. Gliemezis.

2. Lamuvārds.

Avoti: EH

gliemēt   apv.

1. Kļūt gļotainam, glumēt.

Avoti: LE, Sin

gliemēza   apv.

1. Gliemezis, gliemežvāks.

Avoti: ME

gliemezene

1. Himēnijsēņu klases dzimta ("Hygrophoraceae"), 4 ģintis, ~250 sugu, Latvijā konstatētas 3 ģintis, 29 sugas.

2. Šīs dzimtas ģints ("Hygrophorus"), apakšpusē lapiņas ar vaskam līdzīgu kārtiņu, kājiņa bez gredzena, Latvijā konstatētas >10 s., dažas ir ēdamas.

Bērzlapju gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus russula").

Bērzu gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus hedrychii").

Biezlapīšu gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus camarophyllus").

Birztalu gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus nemoreus").

Diska gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus discoideus").

Dzeltenbrūnā gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus chrysodon").

Egļu gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus piceae").

Hiacinšu gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus hyacinthinus").

Iesārtā gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus erubescens").

Lapegļu gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus pudorinus").

Medainā gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus melizeus").

Melnpunktu gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus pustulatus").

Melnšķiedrainā gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus atramentosus").

Olīvbaltā gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus olivaceoalbus").

Salnas gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus hypothejus"), kas Latvijā sastopama visbiežāk, aug skujkoku mežos.

Sausā gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus penarius").

Smaržīgā gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus agathosmus").

Ziloņkaula gliemezene— gliemezeņu suga ("Hygrophorus eburenus").

Avoti: LEV, LE1, WLd

gliemezis   -ža, v.

1. dsk.; zool. Gliemju tipa klase ("Gastropoda"), ķermenis asimetrisks, sastāv no galvas, maisveidīga vidukļa un kājas, čaula parasti sagriezta, gk. okeānos, arī saldūdeņos un uz sauszemes; ~90 tk s.; Latvijā 103 s.

2. sar. Gliemene (1).

3. anat. Iekšējās auss sastāvdaļa - plēvjains, spirālveida kanāls; gliemežnīca (2).

4. tehn. Skrūvveida detaļa (mašīnā, mehānismā), parasti darbam gliemežpārvadā vai vielu pārvietošanai.

5. apv. Slieka.

Avoti: LLVV, EV, EH

gliemēzis   apv.

1. Gliemezis.

Avoti: EH

gliemežakmens

1. Ķarbonātiezis (kaļķakmens, dolomīts), kas sastāv gk. no veselām un salauzītām gliemju čaulām.

Avoti: EV

gliemeždiferenciālis   tehn.

1. Palielinātas berzes diferenciālis (transmisijas mehānisms) ar gliemežpārvadu.

Avoti: ZTV

gliemeždolomīts

1. Ķarbonātiezis, kas sastāv gk. no gliemežu, nautilu un žaunkāju čaulām, stromatoporu, koraļļu kolonijām, kuras metasomatiski pārveidojušās.

Avoti: EV

gliemežfrēze   tehn.

1. Frēze ar zobiem uz cilindriska vai koniska ķermeņa virsmas ar zobu novietojumu pa skrūves līniju.

Avoti: ZTV

gliemežkonveijers   lauks. tehn.

1. Nepārtrauktas darbības transportierīce birstoša materiāla pārvietošanai horizontālās plaknēs ar slīpumu līdz 20 grādiem; materiālu pārvieto teknē ievietots rotējošs gliemezis.

Avoti: ZTV

gliemežmuša

1. Divspārņu kārtas dzimta ("Sciomyzidae"), vidēji lielas mušas, kāpuri plēsīgi, pārtiek no sauszemes un saldūdens gliemežiem, ~ 450 s., Latvijā zināmas 54 sugas.

Avoti: LPE, LE1

gliemežnīca   -as, s.

1. Gliemežu čaula.

2. anat. Veidojums cilvēka vai dzīvnieka organismā, kas atgādina gliemeža čaulas formu.

Avoti: LLVV

gliemežpārvads   -a, v.; tehn.

1. Mehānisms griezes kustības pārnešanai starp vārpstām, kuru asis šķērsojas.

Avoti: LLVV

gliemežrats   -a, v.; tehn.

1. Īpaša veida zobrats, kas strādā sazobē ar gliemezi (5).

Avoti: LLVV

gliemežtauriņš

1. dsk. Tauriņu kārtas dzimta ("Limacodidae"), vidēji lieli tauriņi (spārnu plētums - 14-30mm), ~400 sugu, Eiropā un Latvijā konstatētas 2 sugas; vairogvērpēju dzimta.

Lielais gliemežtauriņš— gliemežtauriņu dzimtas suga ("Cochlidion limacodes").

Avoti: LD

gliemežtransportieris   lauks. tehn.

1. Gliemežkonveijers - nepārtrauktas darbības transportierīce birstoša materiāla pārvietošanai horizontālās plaknēs ar slīpumu līdz 20 grādiem; materiālu pārvieto teknē ievietots rotējošs gliemezis.

Avoti: ZTV

gliemežvabole

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Drilidae"), ~200 s., Eiropā konstatētas 18 sugas, Latvijā iespējams ir 1-2 sugas, ķermenis melns, izstiepts, maz hitinizēts, 4,5-11 mm garš, kāpuri attīstās gliemežos.

Avoti: LD

gliemežvāks   -a, v.

1. Gliemenes vākveida čaula.

Avoti: LLVV

gliemežveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir gliemežnīcas veids.

2. tehn. Tāds, kam ir skrūves veids un kas strādā sazobē ar gliemežratu.

Avoti: LLVV

gliemežveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Gliemežveida (1).

Avoti: LLVV

glieminis   apv.

1. Lipīgi māli.

Avoti: EH

gliemītis   novec.

1. Dem. --> gliemis.

Avoti: LV93

gliemji   -u, v.

1. Bezmugurkaulnieku tips ("Mollusca"), kura pārstāvjiem raksturīgs mīksts ķermenis, kas parasti ietverts čaulā; šī tipa dzīvnieki; mīkstmieši; ~130 tk sugu, ko iedala 7 klasēs, Latvijā konstatētas 2 klases (gliemenes un gliemeži), 131 suga.

Avoti: LLVV

gliems   apv.

1. Kailgliemezis.

Avoti: ViV

gliemūsts   apv.

1. Gliemezis.

Avoti: ME

gliests   apv.

1. Kaila, smilšaina, neauglīga zeme.

Avoti: EH

glietēt   apv.

1. Aizpūst, appūst (ar smiltīm).

Avoti: ME

glietēt   apv.

1. Gludināt.

Avoti: KV, ME

glietēt   apv.

1. Pērt.

Avoti: KV, ME

Glifada   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 87300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

gliftāli

1. Mākslīgi sveķi, kurus iegūst no glicerīna un ftalskābes.

Avoti: SV99

gliftālsveķi   ķīm.

1. Alkīdsveķi, ko iegūst no glicerīna un ftalskābes anhidrīda; modificē ar augu eļļām vai nepiesātinātām taukskābēm; lieto laku un krāsu ražošanai.

Avoti: ZTV

glīgzda   apv.

1. Pūpolvītols ("Salix caprea"); blīgzna.

2. Šķetra ("Salix pentandra").

Avoti: Aug2

glīgzda   apv.

1. Glūda.

Avoti: KnG

glīgzds   apv.

1. Ūdeņains.

2. Mālaina augsne, kas nav irdena.

3. Gaišs vai pelēks māls.

Avoti: EH

glija   med.

1. Nervaudu balsta struktūra, piedalās arī trofikas funkcijā.

Avoti: TM

glik-   med.

1. Salikteņos norāda uz saldu garšu, saldu vielu vai glikozi.

Avoti: MSV

Glika   vietv.

1. Glika Nera - pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 11050 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

glikagonoma   med.

1. Aizkuņģa dziedzera glikagonu sekretējošo alfa šūnu audzējs, dažreiz ļaundabīgs.

Avoti: MSV

glikagons

1. Aizkuņģa dziedzera hormons; organismā piedalās ogļhidrātu maiņas regulācijā.

Avoti: SV99

glikaimija   novec.

1. Glikēmija.

Avoti: KV

glikatonija   med.

1. Cukura daudzuma samazināšanās asinīs līdz līmenim, kad parādās patoloģiski simptomi.

Avoti: MSV

glikāze   med.

1. Viens no fermentiem, kuri katalizē polisaharīdu šķelšanu viekāršākos cukuros.

Avoti: TM

glikēmija   med.

1. Cukura daudzums asinīs (cilvēkam norma ir 0,08-0,12%).

Avoti: ZTV

glikemīns   med.

1. Viela diabētiķu asinīs, ko atdala aknas; antagonistiski ietekmē insulīnu, kavējot glukozes saistīšanu eritrocītos.

Avoti: TM

gliko-   novec.

1. Salds.

Avoti: KV

glikociamināze   med.

1. Ferments aknās, kas katalizē glikociamīna hidrolīzi urīnvielā un glikokolā.

Avoti: TM

glikociamīns   med.

1. Glikokola un guanidīna reakcijas produkts, kas, transmetilējot ar metionīnu, pārvēršas par kreatīnu.

Avoti: TM

glikofilija   med.

1. Sliecība uz hiperglikēmiju arī pēc niecīga cukura daudzuma lietošanas.

Avoti: TM

glikofosfolipīns   med.

1. Fosfolipīns, kurā ir ogļhidrāta radikālis; atrodams aknās.

Avoti: TM

glikogeizija   med.

1. Saldenas garšas ilūzija (dažreiz tabesā).

Avoti: TM

glikogenāze   med.

1. Ferments aknās, kas katalizē glikogēna hidrolīzi vienkāršākos cukuros.

Avoti: TM

glikogenolīze   med.

1. Glikogēna noārdīšanās process audos.

Avoti: TM

glikogenoze   med.

1. Glikogēna metabolisma traucējums agrā bērnībā; raksturīgs ar glikogēna nogulsnēšanos aknās, nierēs, sirdī, skeleta un gludajā muskulatūrā u. c. audos; slimība izpaužas kā hepatomegālija, hipoglikēmija, augšanas aizture.

Avoti: TM

glikogēns   -a, v.; parasti vsk.

1. Ciete, kas kā ogļhidrātu rezerve uzkrājas organismā.

Avoti: LLVV

glikoģenēze   med.

1. Glikozes veidošanās, noārdoties glikogēnam.

Avoti: MSV

glikohistehija   med.

1. Nenormāli liels cukura daudzums audos.

Avoti: TM

glikoholanerēze   med.

1. Glikoholskābes pastiprināta izdale ar žulti.

Avoti: TM

glikoholeīnskābe   med.

1. Žultsskābe.

Avoti: TM

glikoholskābe   med.

1. Viena no žultsskābēm, kuru hidrolīzē rodas glikokols un holskābe.

Avoti: TM

glikokinētisks   med.

1. Tāds, kas aktivē glikozi, lai paaugstinātu glikozes līmeni asinīs.

Avoti: MSV

glikokolls   novec.

1. Glikokols.

Avoti: KV

glikokols

1. Gglicīns - aminoskābe, kas ietilpst daudzu olbaltumvielu sastāvā (želatīnā, kazeīnā un citos).

Avoti: SV69

glikokortikoīdi

1. Virsnieru garozas hormoni, kas ietekmē glikozes metabolismu, pavairojot glikogēnu aknās un glukozi asinīs.

2. Virsnieru garozas hormonu un to sintētisko analogu preparāti, kas ietekmē ogļhidrātu olbaltumvielu un tauku maiņu, pazemina organisma reaktivitāti.

Avoti: TM, LPE

glikoli

1. Divvērtīgi spirti ar divām hidroksilgrupām molekulā; tos lieto par šķīdinātājiem, plastifikatoriem, kā arī antifrīzu ražošanā.

Avoti: SV99

glikolipīdi

1. Salikti lipīdi, kas satur ogļhidrātus.

Avoti: LPE

glikolipoīds   med.

1. Viens no taukskābju un ogļhidrātu esteriem; tos iedala galaktozīdos un cerebrozīdos.

Avoti: TM

glikolīze   bioķīm.

1. Šūnās norisoša ogļhidrātu noārde, kurā atbrīvojas enerģija, ko organisms izmanto dzīvības procesos.

Avoti: SV99

glikolskābe

1. Vienkāršākā oksikarbonskābe, bezkrāsaini kristāli, kušanas temperatūra 79-80 Celsija grādi, labi šķīst ūdenī, organiskos šķīdinātājos.

Avoti: LPE

glikometabolisms   med.

1. Cukura vielu maiņa organismā.

Avoti: TM

glikometrs

1. Ierīce glikozes līmeņa noteikšanai cilvēka organismā.

Avoti: PL

glikonejs   novec.

1. Glikona pants - grieķu dzejnieka Glikona vārdā nosaukta panta forma.

Avoti: KV

glikoneoģenēze   med.

1. Ogļhidrātu veidošanās no proteīniem vai taukiem.

Avoti: TM

glikonskābe   med.

1. Viena no organiskām skābēm, ko satur tējas sēnes dzēriens.

Avoti: VE

glikonukleoproteīns   med.

1. Nukleoproteīns, kurā ir ogļhidrātu grupa.

Avoti: TM

glikopeksija   med.

1. Glukozes vai glikogēna uzkrāšana.

Avoti: TM

glikopēnija   med.

1. Cukura iztrūkums audos.

Avoti: TM

glikopoliūrija   med.

1. Diabēta forma, kurā cukura daudzuma palielināšanās urīnā ir mērena, bet ievērojami palielinās urīnskābes daudzums.

Avoti: TM

glikoproteīdi

1. Saliktas olbaltumvielas, kas satur ogļhidrātus; atrodas gandrīz visu organismu audos un šķidrumos.

Avoti: SV99

glikoproteīns   med.

1. Salikts proteīns, kas sastāv no proteīna un ogļhidrātu komponenta.

Avoti: TM

glikoptialisms   med.

1. Glukoze siekalās.

Avoti: TM

glikorahija   med.

1. Glukoze muguras smadzeņu šķidrumā.

Avoti: TM

glikoreja   med.

1. Cukura ekskrēcija organisma šķidrumos, piem., glukozūrija.

Avoti: TM

glikosialoreja   med.

1. Pārmērīga glikozi saturošu siekalu.

Avoti: MSV

glikosialoreja   med.

1. Pārmērīga glikozi saturošu siekalu.

Avoti: MSV

glikostatisks   med.

1. Tāds, kas uztur pastāvīgu cukura līmeni.

Avoti: TM

glikotakse   med.

1. Glukozes izvietojums un saistīšanās ķermeņa audos vielu maiņas procesā.

Avoti: TM

glikotropisks   med.

1. Tāds, kas rada hiperglikēmiju.

Avoti: TM

glikozamīns   ķīm.

1. Ķīmisks savienojums C_6H_13NO_5, aminocukurs, d-glikozes aminoderivāts.

Avoti: KV, Wi

glikoze   -es, s.; parasti vsk.

1. Ogļhidrāts, kas atrodas augu un dzīvnieku organismā.

Avoti: LLVV

glikozidāze   med.

1. Ferments, kas katalizē glikozīda šķelšanu.

Avoti: TM

glikozīdi   -u, vsk. glikozīds, -a, v.; ķīm.

1. Cukuru esteri, kas viegli hidrolizējas sastāvdaļās.

Avoti: LLVV

glikozūrija   med.

1. Cukura izdalīšanās ar urīnu, visbiežāk cukura diabēta pazīme.

Avoti: SV99

Gliksburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gluecksburg"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Glikštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Glueckstadt"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 11100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

glīmains   apv.

1. Saglīzdējis.

Avoti: Sin

glimdenis   apv.

1. Sals pēc atkušņa.

Avoti: KV

glimdoņa   apv.

1. Sals pēc atkušņa.

Avoti: KV

glīme   apv.

1. Glūda.

Avoti: Sin

glīmenis

1. Viduslaiku Anglijā klejojošs muzikants, kura repertuārā bijušas balādes par nabagu aizstāvi Robinu Hudu.

Avoti: Ir-08-38

glimēt   apv.

1. Glumēt.

Avoti: EH

glīmēt   apv.

1. Sākt pārklēties ar gļotām, sākt glumēt.

Avoti: EH

glīms   apv.

1. Garš cilvēks.

Avoti: KV, ME

glīms   apv.

1. Plaisa, lūzums.

Avoti: ME

glimst   apv.

1. Riet.

Avoti: KV

glimzdināt   apv.

1. Pamazām apēst.

Avoti: EH

Glina   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Glina"), Sisakas-Moslavinas županijā, 9300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

glīna   apv.

1. Liekulīgs cilvēks.

Avoti: ME

Glinde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Glinde"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 17900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

glīnēt   apv.

1. Glūnēt.

Avoti: ME

Glīngere   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

glinīdi   med.

1. Pretdiabēta līdzekļu preparātu grupa, kas veicina insulīna izdalīšanos no aizkuņģa dziedzera.

Avoti: VE

glinkstēt   apv.

1. Zvanīt.

Avoti: EH

glinkstināt   apv.

1. Likt zvanīt.

Avoti: EH

Glinojecka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 3140 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1993. g.

Avoti: LpA, Wi

Glints   vietv.

1. Stāvas nogāzes un kraujas ar kaļķakmeņu, mālu un smilšakmeņu atsegumiem, kuras gar Somu līča dienvidu krastu stiepjas uz Lādogas ezera pusi, garums - 450 km, augstums - līdz 80 m; Baltijas-Lādogas kāple.

Avoti: SV99, PZT

glinžināt   apv.

1. Zvanīt ar rokas zvanu.

Avoti: EH

glinžis   apv.

1. Rokas zvans.

Avoti: EH

glīņot   apv.

1. Līt sīkām lāsēm.

Avoti: ME

glio-   med.

1. Salikteņos norāda uz līmveida vielu vai neirogliju.

Avoti: MSV

gliobaktērija   med.

1. Baktērija ar gļotainu apvalku.

Avoti: TM

gliofāgija   med.

1. Neiroglijas šūnu fagocitoze.

Avoti: MSV

gliokoks   med.

1. Mikrokoks ar gļotainu apvalku.

Avoti: TM

glioksalāze   med.

1. Ferments, kas katalizē metilglioksāla pārvēršanu par pienskābi.

Avoti: TM

glioksāls

1. Skābeņskābes aldehīds, dzeltens šķidrums ar īpatnēju smaržu, izmanto par starpproduktu heterociklisku savienojumu un krāsvielu sintēzē.

Avoti: LPE

glioksilskābe   med.

1. Jaunaudzēs un negatavos augļos atrodama sīrupveidīga viela, ko var iegūt reducējot skābeņskābi; tās hidrāts ir kristālisks.

Avoti: KV

glioma

1. Audzējs, kas veidojas no nervu sistēmas balstaudiem (neiroglijas) galvas un mugurkaula smadzenēs.

Avoti: SV69

gliomatoze   med.

1. Daudzas vai difūzas gliomas smadzenēs.

Avoti: TM

gliomiksoma   med.

1. Jaukts audzējs, kura ir gliomas un miksomas šūnas.

Avoti: TM

gliomioma   med.

1. Jaukts audzējs, kurā ir gliomatozas un miomatozas šūnas.

Avoti: TM

glioneiroma   med.

1. Jaukts audzējs, kas sastāv no gliomatozām un neiromatozām šūnām.

Avoti: TM

gliosarkoma   med.

1. Glioma, kurā ir vārpstveida šūnas.

Avoti: TM

gliosoma   med.

1. Viens no graudiņiem neiroglijas šūnas citoplazmā.

Avoti: TM

glioze   med.

1. Muguras smadzeņu pelēkā viela ap centrālo kanālu un pakaļējā raga priekšpusē.

2. Neiroglijas hiperplāzija galvas vai muguras smadzenēs, gan kā aizstājējs process, gan kā iekaisuma sekas; mēdz būt difūza vai fokāla.

Avoti: MSV

glipstīt   apv.

1. Rūpēties par bērnu.

2. Lutināt.

Avoti: EH

gliptika

1. Miniatūrtēlniecība, sīkformu griezumi akmenī.

Avoti: SV99

gliptodonti

1. Izmiruši terciārā perioda zīdītājdzīvnieki no nepilnzobju kārtas, mūslaiku bruņnešu radinieki; gliptodontu ķermenis bija kaula bruņām klāts.

Avoti: SV69

gliptomorfozes   ģeol.

1. Reljefi, izteiksmīgas formas kristālu nospiedumi mālu vai karbonātiežu slāņu virsmā.

Avoti: SV96

gliptotēka

1. Gliptikas darbu vai skulptūru krājums.

2. Skulptūru muzejs, tēlniecības darbu krātuve.

Avoti: SV99

gliridae   lat.

1. Susuru dzimta.

Avoti: LD

glis   lat.

1. Susuru dzimtas ģints.

Glis glis— dižsusuris.

Avoti: LD

glisa   apv.

1. Suņu, govju ērce.

Avoti: KV

glisāde   aeron.

1. Nolaišanās profils, kas noteikts gaisakuģa vertikālajai vadīšanai, nolaižoties lidlaukā.

Glisādes slīpums— vertikāls leņķis starp horizontālo plakni un glisādes plakni, parasti no 2 līdz 4 grādiem.

Avoti: ZTV

glisando   mūz.

1. Īpašs atskaņošanas un dziedāšanas paņēmiens - slīdoša pāreja no vienas skaņas otrā.

Avoti: SV96

glise   apv.

1. Suņu, govju ērce.

Avoti: KV

gliseris   -ra, v.

1. Ātrgaitas motorlaiva ar plakanu dibenu un mazu iegrimi (braucot laivas priekšgals paceļas virs ūdens).

Avoti: LLVV

glisers   nevēl.

1. Gliseris.

Avoti: PL

glisēšana   jūrn.

1. Slīdēšana pa ūdeni, atraujot lielāko korpusa daļu no ūdens, tā panākot minimālu iegrimi un līdz ar to samazinot ūdens pretestību.

Avoti: JūVM

glisēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, intrans.

1. Slīdēt, braukt pa ūdens virsmu.

Avoti: MLVV

glishrīns   med.

1. Baktēriju radīts mucīns urīnā.

Avoti: TM

glishrogēns   med.

1. Tāds, kas rada gļotas.

Avoti: TM

glishrūrija   med.

1. Glishrīns urīnā.

Avoti: TM

glīsis   apv.

1. Dzintars.

Avoti: KV

glīsis   apv.; hip.

1. Glūda.

Avoti: ME

glīsma   apv.

1. Lāsteka.

Avoti: KV

glīsnējs   apv.

1. Samērā glīts.

Avoti: ME

glisonīts   med.

1. Aknu fibrozās perivaskulārās kapsulas iekaisums.

Avoti: TM

gliss.   saīs., mūz.

1. Glisando.

Avoti: ML

glissando   mūz.

1. Mūzikas instrumentu īpašs spēles paņēmiens, kas rada slīdošu pāreju no skaņas uz skaņu.

Avoti: Mūz

glīst   apv.

1. Glīdēt - tapt vai būt gludam, glumam, gļotainam, arī tumīgam.

Avoti: VV

glīstēt   apv.

1. Glīzdēt 1.

Avoti: EH

glīši   apv.

1. Glīti.

Avoti: ME

glīšs   apv.

1. Glīts.

Avoti: ME

glita   apv.

1. Gļotas.

Avoti: KV, ME

glītai   apv.

1. Glīti.

Avoti: KiV

glitains   apv.

1. Gļotains.

Avoti: Sin

glīte   apv.

1. Rota, rotājums, dārglietas.

Avoti: ME

glītene   apv.

1. Skaista, glīta sieviete.

Avoti: EH

glītens   apv.

1. Samērā glīts, izrotāts.

Avoti: ME

gliters

1. Dažādi rotājoši spīgulīši - pērlītes, metāliski diedziņi, spīdošas mikrodaļiņas lakās, lūpu krāsās, acu ēnās u. tml.

Avoti: PL

Glitertinns   vietv.

1. Kalns Skandināvijas kalnos ("Glittertind"), Jūtunheimena plakankalnē, Norvēģijā, augstums - 2464 m, klāts ar ~30 m biezu ledāju.

Avoti: PZT, LpA

glitēt   apv.

1. Glumēt; pārklāties ar lipīgu kārtiņu.

Avoti: Sin, VV

glītība   apv.

1. Tīrība, kārtīgums.

Avoti: ME

glitināt   apv.

1. Sākt gļotāt, kļūt gļotainam.

Avoti: EH

glītināt   apv.

1. Izdaiļot.

Avoti: ME

glītot   apv.

1. Tīrīt, izdaiļot.

Avoti: ME

glītoties   apv.

1. Sakopties, izdaiļoties.

2. Mācīties, pilnveidoties.

Avoti: EH

glītrakstīšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Pareizu rakstīšanas paņēmienu kopums; attiecīgais mācību priekšmets.

Avoti: LLVV

glītraksts   -a, v.

1. Pareizas, glītas rakstīšanas paņēmienu kopums.

2. Izkopts rokraksts, izkopta rakstīšanas tehnika.

Avoti: Ped

glits   apv.

1. Glums, mīksts (ceļš).

2. Ūdeņains (vārīts kartupelis).

3. Neizcepis, negatavs, pusjēls.

Avoti: KV, ME

glīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atbilst kādām estētiskām prasībām (par cilvēku, dzīvnieku, arī tā ķermeņa daļām).

Avoti: LLVV

glitums   apv.

1. Glīzdaina vieta maizē.

Avoti: ME

glītums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> glīts, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

glīvains   apv.

1. Glums, gļotains.

Avoti: ME

glīvas   apv.

1. Glīvenes ("Potamogeton").

Avoti: EH

glīve   apv.

1. Ūdens ziedi, zaļās gļotas virs ūdens (aļģes); gļotas; dūņas; krāsas.

2. Krāsa.

Avoti: KV, TlV

glīvene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Viendīgļlapju augu dzimta ("Potamogetonaceae"), kurā ietilpst daudzgadīgi ūdensaugi, 2 ģ.

2. Šīs dzimtas ģints ("Potamogeton") ar ūdenī iegrimušām vai peldošām lapām.

Alpu glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton alpinus").

Bertholda glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton berchtoldii").

Frīza glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton friesii").

Krokainā glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton crispus").

Ķemmveida glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton pectinatus").

Peldošā glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton natans").

Iesārtā glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton rutilus").

Matveida glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton trichoides").

Plakanā glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton compressus").

Sīkā glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton pusillus").

Skaujošā glīvene Sīkā glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton perfoliatus").

Smaillapu glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton acutifolius"), Latvijā aizsargājama.

Spožā glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton lucens", senāk "Potamogeton longifolius").

Struplapu glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton obtusifolius").

Visgarā glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton praelongus").

Zālainā glīvene— glīveņu suga ("Potamogeton gramineus").

Avoti: LLVV, LD, ME

glīveņaugi

1. Cirveņu rindas dzimta, daudzgadīgi ūdensaugi ar peldošām un zemūdens lapām, ziedi nelieli, vārpās, 2-4 ģ., >100 s., Latvijā konstatētas 17 s.

Avoti: PDE

glīves   apv.

1. Glīvenes ("Potamogeton").

Avoti: Aug2

glīvēt   apv.

1. Kļūt glumam, gļotainam, dūņainam, dubļainam.

Avoti: ME

Glivice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, Augšsilēzijas anglomerācijā, 186200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētības tiesības kopš 1250. g.

2. Glivices kanāls - kuģojams kanāls Polijas dienvidos ("kanal Gliwicki"), savieno Glivici ar Kozles ostu pie Odras un tādējādi Augšsilēzijas akmeņogļu baseinu ar Baltijas jūru, garums - 40,6 km (daļēji ietver Klodņicas upi), dziļums - 3,5 m.

Avoti: LpA, PuA, Wi

glīzains   apv.; hip.

1. Jēls, izmircis, apglumējis.

Avoti: ME

glizda   apv.

1. Liksta, kļūme; glibzda.

Avoti: NeV

glīzda   -as, s.; parasti vsk.

1. Glūda.

2. Mīksta, lipīga masa.

3. Slikti izcepusies, sakritusi maize.

Avoti: LLVV, SiV

glīzdaine   apv.

1. Mālaina augsne.

Avoti: ME

glizdainis   apv.

1. Tāds, kas satur glūdu (par augsni).

Avoti: KiV

glīzdains   -ais; s. -a, -ā;

1. Glūdains; glums un lipīgs (par augsni).

2. Slikti izcepis, arī cepts no slikti izrūgušas mīklas (par maizi).

Avoti: LLVV

glīzdas   apv.

1. Ūdeņaini kartupeļi.

Avoti: KnG

glīzde   apv.

1. Glīzda.

Avoti: EH

glizdējums   apv.

1. Gleze - neizrūgusi mīkla; no tādas izcepta maize.

Avoti: VV

glīzdenis   apv.

1. Māla pods.

Avoti: VV

glīzdens   -ais; s. -a, -ā;

1. Glīzdains (1).

2. Glīzdains (2).

Avoti: LLVV

glīzdēt   apv.

1. Tikt notraipītam ar māliem, tikt apsmulētam, pārklāt ar gļotām.

Avoti: ME, VeAT

glīzdēt   apv.

1. Kļūt blīvam, bez porām.

Avoti: ME

glīzdiens   apv.

1. Mālaina augsne.

Avoti: ME

glīzds   apv.

1. Glūda.

2. Lipīgs, ķēpīgs; sakritis, saplacis.

Avoti: LME, VV

glīze   apv.; hip.

1. Gļēvs cilvēks.

Avoti: ME

glīze   apv.

1. Upes dūņas.

Avoti: KV

glizināt   apv.

1. Nekārtīgi noslaucīt (netīru galdu) ar lupatu.

2. Uzsmērēt plānu kārtiņu.

3. Kaut ko mīkstu vai valganu izlīdzināt (nolīdzināt).

4. Ilgstoši ar kaut ko nodarboties.

Avoti: EH

glizināties   apv.

1. Būt lēnam, gausam, vilcināties.

2. Slīdēt.

Avoti: ME

glīzis   apv.; hip.

1. Gļēvs cilvēks; glīze 1.

Avoti: ME

glizma   apv.

1. Atkala.

2. Sarma.

Avoti: KV, LE

glīzma   apv.

1. Lāsteka.

Avoti: KV

glizmains   apv.

1. Lietains laiks ar salu, kad veidojas atkala.

Avoti: KV

glīznains   apv.

1. Glums, jēls.

Avoti: ME

glīzns   apv.

1. Glīznains.

Avoti: EH

glīži   apv.; hip.

1. Meldri, doņi.

Glīžu cepure— no meldriem (doņiem) pīta cepure.

Avoti: ME

gližināt   apv.

1. Gludināt, līdzināt.

Avoti: VV

glīžoties   apv.

1. Neveikli, nevarīgi iet.

Avoti: KV

gližs   apv.

1. Skaists, glīts.

Avoti: VV

globālisms

1. Politisko problēmu aplūkošana pasaules mērogā un kontekstā ar pasaules kundzības pretenzijām, lielvalstu ģeopolitikas variants.

Avoti: SV96

globālists

1. Globalizācijas atbalstītājs.

Avoti: PL

globalizācija

1. Modernās pasaules raksturīga iezīme: pateicoties saziņas līdzekļu un satiksmes līdzekļu straujai attīstībai un ienākšanai cilvēku dzīvē, indivīdu un cilvēku kopību darbība visdažādākajās jomās kļūst arvien izvērstāka, atvērtāka un sakari arvien ciešāki, izzūd visdažādākā veida robežas.

Avoti: PL

globāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz visu pasauli, tāds, kas aptver visu pasauli; vispārējs.

Globālā stratēģija— visaptveroša politiskā, ekonomiskā un militārā stratēģija, kas raksturīga lielvalstīm.

Globālā sasilšana— pakāpeniska zemeslodes vidējās temperatūras paaugstināšanās, tiek uzskatīts, ka tas notiek pastiprināta siltumnīcefekta ietekmes rezultātā.

Globālās problēmas— sevišķi svarīgu jautājumu kopums, no kuru risinājuma atkarīga cilvēces pastāvēšana.

Globālā raķete— ballistiskā raķete, kuras darbības rādiuss ir lielāks par pusi no zemeslodes apkārtmēra.

Globālā ģeocentriskā koordinātu sistēma— koordinātu sistēma ar sākumpunktu Zemes centrā, fiksēta ar novērošanas staciju tīklu, kas izveidots Zemes rotācijas mērījumiem; sistēmu izmanto kosmiskās ģeodēzijas problēmu risināšanai.

Globālā ģeogrāfiskā referencsistēma— militāra rakstura sakaru sistēma (GEOREF) uz Zemes esošu punktu un areālu noteikšanai un fiksēšanai (veidota uz 1:250000 un sīkākiem mērogiem); pasaules pozīciju referencsistēma, piemērojama topogrāfiskajām un navigācijas kartēm ar ģeogrāfisko koordinātu tīklu jebkurā projekcijā.

Globālā pozicionēšanas sistēma— ASV navigācijas satelītu sistēma (GPS) ar 26 satelītiem; lido 20200 km augstumā, orbītas slīpums 55 grādi, apriņķošanas periods 12 stundas.

Globālā satelītnavigācijas sistēma— Krievijas militāro satelītu sistēma (GLONASS) ar 11 satelītiem (plānots 24); lido 19100 km augstumā, orbītas slīpums 64,8 grādi, apriņķošanas periods 11 stundas 15 minūtes.

Globālā navigācijas satelītsistēma— satelītu navigācijas sistēma, kuru izmanto militāro, civilo transporta līdzekļu koordinātu noteikšanai reālā laikā.

Latvijas globālās pozicionēšanas sistēma— Latvijas valsts zemes dienesta un firmas "Leica" kopīgi veidotais un tagad Latvijas ģeotelpiskās informācijas aģentūras uzturētais GPS bāzes staciju tīkls (LATPOS), kas sastāv no 19 stacijām ar attālumu starp tām 70 - 100 km; konfigurācijas plānotā precizitāte 2 cm, paredzēts papildināt līdz 21 stacijai.

Avoti: LLVV, ĢmV

globaria   lat.

1. Apaļpūpēžu ģints "Langermannia" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

globetrotters   novec.

1. Pasaules apceļotājs (gk. ironiski).

Avoti: Ang

globigerīni   ģeol.

1. Sīkas planktona foraminīferas ar lodveidīgām vairākkameru čaulām, kuru sakopojumi veido īpašu dziļūdens nogulu tipu - globigerīnu dūņas.

Avoti: SV96

globīns   ķīm.

1. Olbaltumviela, asiņu sarkanās krāsvielas, hemoglobīna, sastāvdaļa.

Avoti: SV99

globiņš   apv.

1. Glābiņš.

Avoti: BsV

globis   žarg.

1. Stulbenis.

Avoti: SLG

globocelulārs   med.

1. Tāds, kam apaļas šūnas; apaļšūnu-.

Avoti: TM

globodera   biol.

1. Veltņtārpu tipa nematožu klases ģints "Globodera", Latvijā konstatēta 1 s.

Kartupeļu globodera— globoderu suga ("Globodera rostochiensis syn. Heterodera rostochiensis"), kartupeļu nematode.

Avoti: LD

globodera   lat.

1. Globodera 1.

Globodera rostochiensis— kartupeļu globodera jeb kartupeļu nematode.

Avoti: LD

globoidāls

1. Tāds, kam ir globāls izliekums; maksimāli aptverošs.

globoīdpārvads

1. Gliemežpārvads ar globoidālo gliemezi.

Avoti: LPE

globomieloma   med.

1. Apaļšūnu mieloma.

Avoti: MSV

globozs   med.

1. Bumbveida-, apaļš.

Avoti: TM

globs   novec.

1. Globuss.

Avoti: LME

globtroters   novec.

1. Pasaules apceļotājs (gk. ironiski).

Avoti: Ang

globula   astr.

1. Neliels sfērisks tumšs miglājs, kas spēcīgi absorbē zvaigžņu gaismu.

Avoti: SV96

globulārs

1. Lodveidīgs, lodveida.

Avoti: SV99

globuli   novec.

1. Lodītēs sagatavoti medikamenti, parasti ar šķīstošu apvalku.

Avoti: KV

globulicīds   med.

1. Tāds, kas iznīcina asinsķermenīšus.

Avoti: TM

globulinēmija   med.

1. Globulīns asinīs.

Avoti: TM

globulīni   -u, vsk. globulīns, -a, v.

1. Vienkāršās olbaltumvielas, kas šķīst nevis ūdenī, bet sāļu šķīdumos.

Gamma globulīns— asins plazmas globulīna frakcija, kam ir pretvielu funkcija; gammaglobulīns.

Avoti: LLVV

globulinūrija   med.

1. Globulīns urīnā.

Avoti: TM

globuotīs   apv., latg.

1. Slēpties.

Avoti: TiA

globus   novec.

1. Mākslīga debesu vai zemes lode.

Avoti: SV33

globuss   -a, v.

1. Debess ķermeņa lodveida modelis.

// ģeod. Kartogrāfisks modelis, kas attēlo Zemi lodes formā, pie kam saglabājot mērogu, kontūru un laukumu attiecības.

2. žarg. Galva.

Avoti: LLVV, ĢmV, SLG

globži   apv.

1. Šķībi, greizi, aplami.

Avoti: ME

glochidijs   novec.

1. Glohīdija.

Avoti: KV

glockenspiel   mūz.

1. Metāla plāksnīšu sitamais mūzikas instruments; metalofons.

Avoti: Mūz

glodans   apv.

1. Kluss noslēpumains, nedrošs, aizdomīgs.

Avoti: EH

glodena   apv.

1. Glodene.

Avoti: EH

glodene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Rāpuļu klases zvīņrāpuļu kārtas dzimta ("Anguidae"), 10 ģ., ~80 s., Latvijā konstatēta 1 s.

2. Šīs dzimtas suga ("Anguis fragilis"), neindīga bezkāju ķirzaka ar čūskveida ķermeni, 30-50 cm gara, gludām, spīdīgām zvīņām, sešstūrainā apveidā, gaišāku vai tumšāku brūnas krāsas virspusi ar 1-2 melnām gareniskām svītrām.

Avoti: LLVV, LD, LME

Glodeni   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

glodenis   apv.

1. Manīgs, glums cilvēks.

Avoti: EH

glodens   apv.

1. Gluds.

2. Veikls, viltīgs, līdējs.

Avoti: KV

glodeņveidīgie

1. Glodeņu dzimta - zvīņrāpuļu kārtas ķirzaku apakškārtas dzimta ("Anguidae"), nelieli un vidēji lieli rāpuļi (garums - 20-120 cm), spēj nomest asti, gk Amerikā, 7-10 ģ., 60-80 s.

Avoti: PDE

glodine   apv.

1. Zalktis.

Avoti: EH

Glodis   vietv.

1. Rūķis - ezers Valkas novada Ērģemes pagastā, Turnas ezeru grupā.

Avoti: LD

glodot   apv.

1. Grimt dūņās.

Avoti: EH

glods   apv.

1. Zilie māli.

Avoti: EH

glods   apv.

1. Glums.

Avoti: Sin

Glodževa   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Ruses apgabalā, 3500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gloeocapsa   lat.

1. Gleokapsas.

Gloeocapsa alpina— gleokapsu suga.

Gloeocapsa limnetica— gleokapsu suga.

Gloeocapsa magma— gleokapsu suga.

Gloeocapsa minima— gleokapsu suga.

Gloeocapsa minor— gleokapsu suga.

Gloeocapsa minuta— gleokapsu suga.

Gloeocapsa montana— gleokapsu suga.

Gloeocapsa punctata— gleokapsu suga.

Gloeocapsa turgida— gleokapsu suga.

Gloeocapsa varia— gleokapsu suga.

Avoti: LD

gloeocystidaceae   lat.

1. Gleocistu dzimta.

Avoti: LD

gloeocystidiellum   lat.

1. Kortīciju dzimtas ģints.

Avoti: LD

gloeocystis   lat.

1. Gleocistu dzimtas ģints.

Gloeocystis ampla— šīs ģints suga.

Gloeocystis planctonica— šīs ģints suga.

Gloeocystis vesiculosa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gloeomonas   lat.

1. Hlamidomonāžu dzimtas ģints.

Gloeomonas ovalis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gloeophyllum   lat.

1. Piepju sēņu dzimtas ģints.

Gloeophyllum sepiarium— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gloeosporidiella   lat.

1. Gloeosporidiella ribis - gleosporiju sugas "Gloeosporium ribis" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

gloeosporium   lat.

1. Gleosporijas.

Gloeosporium alneum— šīs ģints suga.

Gloeosporium coryli— šīs ģints suga.

Gloeosporium fructigenum— melankoniju dzimtas sugas "Collectotrichum gloeosporioides" nosaukuma sinonīms.

Gloeosporium ribis— šīs ģints suga.

Gloeosporium tiliae— šīs ģints suga.

Gloeosporium tremulae— melankoniju dzimtas sugas "Titaesporina tremulae" nosaukuma sinonīms.

Gloeosporium venetum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gloeotaenium   lat.

1. Oocistu dzimtas ģints.

Gloeotaenium loitlesbergianum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gloeotrichia   lat.

1. Hormogonu klases rindas "Nostocales" ģints.

Gloeotrichia echinulata— šīs ģints suga.

Gloeotrichia intermedia— šīs ģints suga.

Gloeotrichia natans— šīs ģints suga.

Gloeotrichia pisum— šīs ģints suga.

Gloeotrichia rabenhorstii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Glognica   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Gloggnitz"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 6000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Glogova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 69200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1253. g.

2. Gologova Malopolska - pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 6000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1570. g.

Avoti: LpA, Wi

Gloguveka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 5700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1275. g.

Avoti: Wi

glohīdija   biol.

1. Dižgliemeņu un pērļgliemeņu dzimtas gliemeņu kāpurs.

Avoti: ZTV

glohnuķ   žarg.

1. Klusēt.

Avoti: KZ

glohņi   žarg.

1. Klusē!

Avoti: KZ

gloire   novec.

1. Slava.

Avoti: KV

gloksīnija   -as, s.

1. Divdīgļlapju klases asteru apakšklases cūknātru rindas gesnēriju dzimtas ģints ("Gloxinia").

Krāšņā gloksīnija— gloksīniju suga ("Gloxinia speciosa syn. Sinningia speciosa"), dekoratīvs lakstaugs ar lieliem, krāšņiem zvanveida ziediem, savvaļā sastopams Dienvidamerikā.

Platlapu gloksīnija— gloksīniju suga ("Gloxinia latifolia").

Avoti: LLVV, PDE, TaE

gloma   apv.

1. Glome - plūme, arī plūmveidīgs auglis.

Avoti: VV

glomains   apv.

1. Gļotains.

Avoti: Sin

glomangioma   med.

1. Aktīvo gloma audzēju izpausmes asinsrites sistēmā; audzēji producē neidentificētu vielu, kas izraisa vispārējus simptomus; audzējam ir zilgana nokrāsa un dažāds lielums.

Avoti: MSV

glomas   apv.

1. Gļotas.

Avoti: Sin

glome   apv.

1. Plūmes ("Prunus").

2. Mājas plūme ("Prunus domestica").

Avoti: Aug2

glomektomija   med.

1. Nieru kamoliņa izoperēšana, biežāk audzēja gadījumā.

Avoti: MSV

glomene   apv.

1. Glome - plūme, arī plūmveidīgs auglis.

Avoti: VV, ME

glomerella   lat.

1. Diaportu dzimtas ģints.

Avoti: LD

glomerulīts   med.

1. Nieres kamoliņu iekaisums.

Avoti: TM

glomerulonefrīts

1. Nieru iekaisums, kas sākotnēji un pārsvarā lokalizēts nieru kamoliņos.

Avoti: LPE

glomerulonefropātija   med.

1. Ikviena nieru kamoliņu slimība bez iekaisuma.

Avoti: MSV

glomerulopātija   med.

1. Ikviena nieru kamoliņu slimība.

Avoti: MSV

glomerulozs   med.

1. Bagātīgi apgādāts ar kamoliņiem.

Avoti: TM

glomeruls   med.

1. Kamoliņš.

Avoti: MSV

glomes   apv.

1. Mājas plūme ("Prunus domestica").

Avoti: Aug2

glomēzis   apv.

1. Gliemezis.

Avoti: EH

glomis   apv.

1. Gliemezis.

Avoti: ME

glomīte   apv.

1. Gludēvele.

Avoti: EH

glomīza   apv.

1. Mazs gliemezītis, kas sastopams uz zāles lapām un sēnēm.

Avoti: EH

Glomma   vietv.

1. Upe Norvēģijas dienvidos, garums - 587 km, divi ūdenskritumi (Vammafoss - 31 m un Sarpfoss - 21 m), iztek no ezera Skandināvijas kalnos, ietek Skagerakā.

Avoti: LģE

glomosporium   lat.

1. Tillēciju dzimtas ģints.

Glomosporium leptideum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gloms   apv.

1. Gluds, slidens, glums.

Avoti: EH

GLONASS   ģeod., saīs.

1. Krievijas globālā satelītnavigācijas sistēma.

Avoti: ĢmV

glonoisms   med.

1. Saindēšanās ar nitroglicerīnu: vemšana, kolikas, kloniski krampji, elpošanas centra paralīze.

Avoti: TM

Glorenča   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Glorenza"), Trentīno-Alto Adidžes reģiona Bolcāno provincē, 900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

glori-   rel.

1. Tāds, kas saistīts ar slavu, slavēšanu.

Avoti: RtV

Gloria   mūz.

1. Mesas daļa, parasti ar svinīgu raksturu.

Avoti: ML

gloria   novec.

1. Slava.

Avoti: LME

gloriēts   novec.

1. Smalks, skujains kokvilnas audums, oderes drāna.

Avoti: KV

glorificējums   -a, v.

1. Slavinājums; cildinājums.

Avoti: LLVV

glorificēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Slavināt; cildināt.

Avoti: LLVV

glorifikācija

1. Slavināšana, cildināšana; slavinājums, cildinājums.

Avoti: SV99

glorija

1. Optiska parādība atmosfērā - krāsaini gredzeni ap novērotāja ēnu, kas krīt uz mākoņiem vai miglas blāķi, novērotājam atrodoties ar muguru pret sauli (novērojama augstu kalnos, lidojumā).

2. Staru vainags ap kādas personas galvu, mākslā apzīmē svētuma oreolu.

Avoti: SV99

gloriola   novec.

1. Spožums ap svēto galvu; maza slava, sīka godkārība.

Avoti: KV

gloriosa   lat.

1. Gloriozas.

Gloriosa rothschildiana— Rotšilda glorioza.

Avoti: DaE

glorioza   bot.

1. Liliju rindas ģints ("Gloriosa"), dekoratīvi, siltumnīcā audzējami augi, kas var izaugt līdz 3 m gari.

Rotšilda glorioza— gloriozu sugu ("Gloriosa rothschildiana").

Avoti: DaE

gloriozi   novec.; apst.

1. Gloriozs.

Avoti: LV93

gloriozs   novec.

1. Slavens, cildināts; lielīgs.

Avoti: KV

glos-   med.

1. Salikteņos norāda uz mēli.

Avoti: MSV

glosa

1. filol. Vārds; reti lietots, neparasts vai nesaprotams vārds, arī tā skaidrojums vai tulkojums (gk. rokrakstu vai grāmatu malās).

2. Butes pasuga, kas dzīvo Melnajā un Azovas jūrā.

3. vsk. Glosas.

Avoti: SV99

glosalģija   med.

1. Sāpes mēlē.

Avoti: TM

glosālijas   rel.

1. Ekstātiskas runas nesaprotamā valodā, kuras izsaka Dieva gara piedzīvojumu.

Avoti: RtV

glosārijs

1. Reti lietotu, grūti saprotamu vārdu skaidrojumu vai tulkojumu (glosu) saraksts, kas parasti mazas vārdnīcas veidā pievienots kādai grāmatai vai rokrakstam.

2. inf. Bieži lietojamu frāžu un teksta fragmentu kopums, kas tiek veidots ar tekstapstrādes programmu starpniecību un ko vajadzības gadījumā var gatavā veidā iespraust sagatavojamajā dokumentā.

Avoti: SV99

glosārs   novec.

1. Glosu krājums, vārdnīca.

2. Nepazīstamu, senu vārdu izskaidrojums.

Avoti: LV93

glosas   vēst.

1. Tiesību avotu un pieminekļu, sevišķi Justiniāna kodifikācijas iztulkojumi, kas kā piezīmes tika rakstīti starp tekstu rindām (lat. "glossa interlinearis") vai uz rokrakstu malām (lat. "glossa marginalis").

Avoti: VtV

glosators

1. Viduslaiku jurists, kas izskaidroja seno romiešu civiltiesības.

2. novec. Zinātnieks, izskaidrotājs.

Avoti: EV, LV93

glosektomija   med.

1. Mēles (tās daļas) izgriešana.

Avoti: TM

glosemātika   filol.

1. Viens no lingvistiskā strukturālisma virzieniem, kas valodu pētī kā tīru attieksmju sistēmu.

Avoti: SV99

glosēt   novec.

1. Izskaidrot, izklāstīt; zoboties, kritizēt.

Avoti: KV

glosīts   med.

1. Mēles gļotādas iekaisums.

Avoti: ZTV

gloso-   med.

1. Salikteņos norāda uz mēli.

Avoti: MSV

glosocēle   med.

1. Mēles uzpampums un izspiešanās uz āru.

Avoti: TM

glosodinamometrs   med.

1. Aparāts, kas nosaka mēles pretestības stiprumu spiedienam.

Avoti: TM

glosogrāfs   med.

1. Aparāts mēles kustību reģistrēšanai runājot.

Avoti: TM

glosoīds   med.

1. Līdzīgs mēlei.

Avoti: TM

glosokinestētisks   med.

1. Attiecīgs uz mēles kustību sajūtu runājot.

Avoti: TM

glosolālija

1. Reliģiozā ekstāzē - nesakarīgu vārdu un frāžu izrunāšana vai dziedāšana; tiek uzskatīts, ka šāda persona nonākusi saskarsmē ar Svēto Garu.

2. Folklorā (buramos vārdos, piedziedājumos) - skaņu sakopojums, kurā trūkst jēgas.

3. Psihisku slimnieku runāšana it kā svešā, nepazīstamā valodā; nesaprotams žargons.

Avoti: LEV, TM

glosoloģija   med.

1. Zināšanu kopums par mēli un tās slimībām.

2. Terminu definīcija un skaidrošana.

3. Nomenklatūra.

Avoti: TM

glosomantija   med.

1. Senāk lietota metode slimības prognozes noteikšanai pēc mēles izskata.

Avoti: TM

glosopātija   med.

1. Katra mēles slimība.

Avoti: TM

glosopiroze   med.

1. Dedzināšanas sajūta mēlē.

Avoti: TM

glosoplastika   med.

1. Mēles plastiska operācija.

Avoti: TM

glosoplēģija   med.

1. Mēles paralīze.

Avoti: TM

glosopteriss

1. Izmirusi paparžu ģints, kas bija plaši izplatīta Zemes dienvidu puslodē augškarbonā - akmeņogļu (karbona) periodā.

Avoti: SV69

glosoptoze   med.

1. Mēles aizkrišana.

Avoti: TM

glosorāfija   med.

1. Mēles šuve.

Avoti: TM

glososhīze   med.

1. Mēles šķeltne kā attīstības traucējums.

Avoti: TM

glososkopija   med.

1. Mēles diagnostiska apskate.

Avoti: TM

glosospazma   med.

1. Mēles krampji.

Avoti: TM

glosotomija   med.

1. Grieziens mēlē.

Avoti: TM

glossina   lat.

1. Cecemušas.

Avoti: PDE

glossiphonia   lat.

1. Plakandēļu dzimtas ģints.

Glossiphonia complanata— šīs ģints suga.

Glossiphonia heteroclita— šīs ģints suga.

Avoti: LD

glossiphonidae   lat.

1. Plakandēļu dzimta.

Avoti: LD

Glostera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gloucester"), Masačūsetas štatā, 29600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Lielbritānijā ("Gloucester"), Anglijas rietumu daļā, osta Sevērnas krastos, Glosteršīras grāfistes administratīvais centrs, 123000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1163. g.

Avoti: WA16, LpA, PZT, Wi

Glosteršīra   vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Gloucestershire"), Anglijas dienvidrietumu daļā, administratīvais centrs - Glostera, platība - 3150 kvadrātkilometru, 907200 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: Wi

glošs   apv.

1. Gluds, slidens, glums.

Avoti: ME

glotāda   apv.

1. Gļotāda.

Avoti: ME

glotains   apv.

1. Gļotains.

Avoti: ME

glotars   žarg.

1. Narkomāns, kas narkotikas lieto ieēdot, norijot.

Avoti: KZ

glotas   apv.

1. Gļotas.

Avoti: ME

glotāt   apv.

1. Gļotainam kļūt.

Avoti: EH

glote   apv.

1. Gluma, slidena masa.

Avoti: EH

glotene   apv.

1. Glodene ("Anguis fragilis").

Avoti: ME

glotens   apv.

1. Glodene ("Anguis fragilis").

Avoti: EH

glotēt   apv.

1. Glumēt.

Avoti: ME

glotnieks   apv.

1. Molusks, mīkstmiesis.

Avoti: ME

glotogonija

1. Valodas izcelšanās un tās attīstība.

Avoti: SV69

glotogrāfija   med.

1. Balss saišu kustību pierakste elpošanas un runāšanas laikā; parasti tiek mērīti kustību ģenerētie elektriskie potenciāli.

Avoti: MSV

glotoģenēze   -es, s., parasti vsk.; val.

1. Valodas izcelšanās.

Avoti: LLVV

glotohronoloģija

1. Radniecīgu valodu dalīšanās laika noteikšana, procentos aprēķinot to vārdu daudzumu, kas saglabājušies no sākotnējā vārdu krājuma visbiežāk sastopamo ikdienišķo parādību apzīmēšanai.

Avoti: SV69

glotokeša   žarg.

1. Narkomāns, kas narkotikas lieto ieēdot, norijot.

Avoti: KZ

glotoloģija

1. Valodniecība.

Avoti: SV69

glotot   apv.

1. Pārklāties ar dūņām un gļotām.

Avoti: EH

glots   apv.

1. Gļotaina viela.

Avoti: EH

gloverskābe   novec.

1. Līdz 80% sakoncentrēta sērskābe.

Avoti: KV

glovertornis   novec.

1. Ierīce sērskābes iegūšanai ķīmiskā rūpniecībā.

Avoti: LME

Glovno   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 15000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1427.-1869. g. un kopš 1925. g.

Avoti: LpA, Wi

gloxinia   lat.

1. Gloksīnijas.

Gloxinia latifolia— platlapu gloksīnija.

Gloxinia speciosa— krāšņā gloksīnija.

Avoti: TaE

gloži   apv.

1. Krūmāji ar pelēku, gludu mizu.

Avoti: EH

GLP   saīs., vietv.

1. Gvadelupa, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Glubčice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 13000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1270. g.

Avoti: LpA, Wi

Glubokijpoluja   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabala ziemeļos, Polujas satekupe, garums - 266 km.

Avoti: PZT

Glubokoje   vietv.; novec.

1. Hlibokaje - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

glucīns   novec.

1. Amidotriazīnsulfoskābes natrija sāls, nekaitīga saldumviela, 100 reiz saldāka par cukuru.

Avoti: KV

gluconobacter   lat.

1. Etiķskābes baktēriju ģints.

Avoti: LD

gluda   apv.

1. Galoda (parasti izkapts asināšanai).

Avoti: ME

glūda   -as, s.; parasti vsk.

1. Ļoti plastisks māls, parasti pelēkā vai zilganpelēkā krāsā.

2. apv. Neveikls, tūļīgs, slinks cilvēks.

Avoti: LLVV, ViV

glūda   apv.

1. Galoda.

Avoti: EH

Glūda   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novadā 15 km no Jelgavas, pie Jelgavas-Liepājas dzelzceļa līnijas.

2. Glūdas pagasts - pagasts Jelgavas novadā ar administratīvo centru lielciemā Nākotne, robežojas ar Līvbērzes, Svētes un Zaļenieku pagastu, kā arī ar Dobeles novadu un Jelgavas pilsētu; bijušie nosaukumi: Brambergas pagasts, vāciski - Brandenburg, krieviski - Brandenburgskaja.

Glūdas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Šķibes un Svētes pagasta teritorijas, savukārt neliela daļa pirmskara Glūdas pagasta teritorijas pievienota tagadējam Līvbērzes un Zaļenieku pagastam.

3. Dzelzceļa stacija Jelgavas novada Glūdas pagastā, mezgla stacija, atrodas pie dzelzceļa līnijām Glūda-Reņģe un Jelgava-Liepāja, 59 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta ar nosaukumu "Pfalzgrawen" 1872. g., tagadējais nosaukums kopš 1918. g.

4. Siļķupītes kreisā krasta pieteka Cēsīs, garums - ~3 km.

Avoti: LPag, LC, LE1, La1

gludai   apv.

1. Gludi, arī līdzeni.

Avoti: KiV

glūdains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur daudz glūdas; tāds, kam ir glūdas piejaukums.

Avoti: LLVV

gludapstrāde

1. Mašīnbūvē - metālapstrādes noslēguma operācijas, ar kurām samazina virsmas raupjumu.

Avoti: LPE

gludaste

1. Rietumu gludaste - brūnvēdera krūmputns ("Atrichornis clamosus").

Avoti: ZvP

gludbūve   novec.

1. Ārējās apšuves veids koka kuģiem, kur viena planka piegulst otrai.

Avoti: KV

gluddegunis

1. Sikspārnis - zīdītāju klases sikspārņu kārtas dzimta ("Vespertilionidae").

Avoti: LD

gluddzelzs   sar.

1. Gludeklis.

Avoti: Sin

gludeklis   -ļa, v.

1. Ierīce drēbju gludināšanai ar siltumu un spiedienu.

2. apv. Rīks (kā) gludināšanai.

3. sar.; vēst. Automašīna VAZ 2009.

4. sar., parasti dsk. Apavi ar biezu zoli.

Avoti: LLVV, EH, SLG

gludene   apv.

1. Gludēvele.

Avoti: VL42

glūdenieki

1. Dobeles novada Krimūnu pagasta apdzīvotās vietas "Glūda" iedzīvotāji.

2. Jelgavas novada Glūdas pagasta apdzīvotās vietas "Glūda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

glūdenis   apv.

1. Plakans cepums no rudzu miltiem.

Avoti: KV

gludens   -ais; s. -a, -ā;

1. Gluds (1); gandrīz gluds.

Gludenā čūska— neindīga brūngana čūska ar gludām zvīņām.

Avoti: LLVV

gludenums   v.

1. Vispārināta īpašība --> gludens, šīs īpašības konkrēta izpausme.

gludeņi   apv.

1. Gludeni.

Avoti: LV93

Glūdes   vietv.; nelok.

1. Glūdes ezers - Rūķis Valkas novada Ērģemes pagastā, Turnas ezeru grupā.

Avoti: LD

glūdēt   apv.

1. Pārklāt ar glūdu; krāsot ar glūdu.

Avoti: EH

gludēvele   materiālt.

1. Ēvele ar taisnu griezējasmeni, kam nedaudz noapaļoti gali.

Avoti: ZTV

gludgalve   apv.

1. Tautas dziesmās iemīļots prievārds cielaviņai, dots arī līdakai, maltuvei.

Avoti: KV

gludgalviņa   apv.

1. Tautas dziesmās iemīļots prievārds cielaviņai, dots arī līdakai, maltuvei.

Avoti: KV

gludgalvis   apv.

1. Tas, kam ir gluds matu sukājums.

Avoti: LV93

gludgalvīte   apv.

1. Tautas dziesmās iemīļots prievārds cielaviņai, dots arī līdakai, maltuvei.

Avoti: KV

gludgliemezis

1. Gliemežu klases kātacu plaušgliemežu kārtas dzimta ("Cochlicopidae"), Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

Parastais gludgliemezis— gludgliemežu suga ("Cochlicopa lubrica").

Avoti: LD

gludinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> gludināt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> gludināt (2).

Avoti: LLVV

gludināšana

1. inf. Dažu lāzerprinteru izmantotā tehnika līkņu nogludināšanai, ko īsteno, samazinot līniju veidojošo punktu lielumu.

2. poligr. Iespiedumlokšņu novietošana starp spodrpapēm un ieslēgšana hidrauliskās spiedēs, lai novērstu burtu iespiedumu negludumus.

3. Papīra fabrikācijā negludināta papīra gludināšana satināžas mašīnās.

Avoti: D3, GV

gludināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka kļūst gluds, līdzens.

// pārn. Izvēloties atbilstošus izteiksmes līdzekļus, labot, precizēt (valodu, stilu).

2. Virzot, arī uzspiežot sakarsētu gludekli, panākt, ka (kas) kļūst gluds.

Gludināmais dēlis— ierīce, uz kuras gludina (veļu, apģērbu).

// intrans.

Avoti: LLVV

gludinātāja   s.

1. Strādniece, kuras nodarbošanās ir (veļas, drēbju) gludināšana; sieviete, kas gludina (veļu, drēbes).

Avoti: LV87

gludinātājfiltrs   elektron.

1. Iekārta, ko taisngriežos izmanto izejas sprieguma pulsāciju nogludināšanai.

Avoti: ZTV

gludinātājs

1. Strādnieks (mazgātavā, tīrītavā), kas veic izmazgātās veļas, iztīrītā apģērba gludināšanu.

Avoti: MLVV

gludinātava   -as, s.

1. Telpa (piemēram, veļas mazgātavā), kur gludina drēbes.

Avoti: LLVV

gludināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl., sar.

1. Ilgāku laiku, daudz gludināt.

Avoti: MLVV

gludins   apv.

1. Gludens.

Avoti: EH

gludizgriešana

1. Lokšņu štancēšanas operācija, kurā iegūst plakanas detaļas ar virsmai perpendikulāru, precīzu griezumu.

Avoti: LPE

gludklājs   -a, v.; jūrn.

1. Klājs bez virsbūvēm.

Avoti: JūVM

gludlape   -es, s.; biol.

1. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases nekeru dzimtas ģints ("Homalia"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Tievā gludlape— gludlapju suga ("Homalia trichomanoides").

Avoti: LE1

gludmatains   apv.

1. Tāds, kam ir gludi mati.

Avoti: ME

gludot   apv.

1. Līdzināt, gludināt.

Avoti: ME

gludpinums   tekst.

1. Vienkārtas šķērsadījums, kas sastāv tikai no labiskām cilpām.

Avoti: ZTV

gluds   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav izciļņu, bedru, kroku, skabargu u. tml.; līdzens.

Gludie muskuļi anat.— muskuļi, kas veido iekšējo orgānu un asinsvadu sienas.

Gludā muskulatūra anat.— gludo muskuļu kopums.

Gluds (arī līdzens) kā dēlis— ļoti gluds (līdzens).

Gludais rombs— akmeņplekstu dzimtas suga ("Scopthalmus rombus"), līdz 70 cm gara zivs, sastopama Zviedrijas rietumu piekrastē un Baltijas jūras dienvidos, Latvijas piekrastē reti; garšīga pārtikas zivs.

// pārn. Tāds, kurā lietoti atbilstoši izteiksmes līdzekļi (par valodu, stilu); raits, viegli plūstošs (par runu).

2. Tāds, kurā nav sarežģījumu, grūtību, kļūmju.

3. Rūpīgi izsukāts (par liniem, kaņepājiem).

Avoti: LLVV

glūds   apv.

1. Glūda 1, gaišas krāsas plastisks māls.

Avoti: EH

gludsala   novec.

1. Kailsals.

Avoti: Sin, ME

gludsals   apv.

1. Kailsals.

Avoti: KV

gludsavienojums   novec.

1. Gluds salaidums, piem., sliedēm.

Avoti: KV

gludspiede   -es, dsk. ģen. -žu, s.; poligr.

1. Mašīna iespieddarbu veikšanai gludspieduma tehnikā.

Avoti: LLVV

gludspiedums   -a, v.; parasti vsk.; poligr.

1. Iespieduma veids - teksta vai attēla uznešana uz akmens plātnes, ko pēc tam kodina.

Avoti: LLVV

gludspolīte

1. dsk. Gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases dzimta ("Zonitidae"), mazi gliemeži ar mirdzošu, dažkārt caurspīdīgu čaulu; tās forma vilciņveidīga līdz saplacināta, Latvijā konstatētas 5 ģintis, 9 sugas.

Blāvā gludspolīte— gludspolīšu suga ("Vitrea contracta").

Kristāla gludspolīte— gludspolīšu suga ("Vitrea crystallina").

Prāvā gludspolīte— gludspolīšu suga ("Retinella nitidula").

Spožā gludspolīte— gludspolīšu suga ("Zonitaides nitidus").

Avoti: LD

gludstobra   ģen., nelok.

1. Tāds (šaujamierocis), kura stobra kanālam nav vītņu.

Avoti: LLVV

gludulis   novec.

1. Grāmatu spiestuvēs un tipogrāfijās ap 16 cm garš un dažus cm plats plakans, gluds kaula rīks iespiesto papīra lokšņu nogludināšanai lokot.

Avoti: GV

gludums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gluds (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. reti. Vispārināta īpašība --> gluds (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gludvabole

1. Vaboļu kārtas dzimta ("Phalacridae"), 550 sugas, Eiropā konstatētas 50 s., Latvijā - 10 sugas, vaboļu ķermenis stipri izliekts, ovāls, gluds, 1-3 mm garš, kāpuri attīstās ziedpumpuros vai sēklās.

Avoti: LD

gludvalis

1. Vaļveidīgo kārtas dzimta ("Balaenidae"), 5-20 m gari vaļi ar nelielu muguras spuru, 3 s. - Grenlandes jeb ziemeļu valis, dienvidu valis, pundurvalis.

Avoti: LEV, PDE

glūdzeme   apv.

1. Mālzeme.

Avoti: ME

gludzēt   apv.

1. Klunkšķēt.

Avoti: EH

glūdzēt   apv.

1. Glūzdināt - saka par dzirnavu malšanas troksni.

Avoti: VV

gludzēties   apv.

1. Klunkšķēt.

Avoti: EH

glūdzēties   apv.

1. Rokas dzirnavu malšanas troksnis.

2. Šalkt.

3. Kliegt (par gulbi).

Avoti: ME, VeAT

glugzdēt   apv.

1. Atskanēt gulbja balss skaņām; kliegt kā gulbis.

Avoti: ME

glūgzdēt   apv.

1. Glūzdēt.

Avoti: EH

glūgzdināt   apv.

1. Glūzdēt.

Avoti: EH

gluharjs   žarg.

1. Klusētājs.

2. Notiesātais, kas ilgstoši izcieš sodu cietumā.

Avoti: KZ

gluhars   žarg.

1. Piedzērušo aplaupītājs.

2. Neatklāts noziegums.

Avoti: KZ

Gluholazi   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 14400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1263. g.

Avoti: LpA, Wi

Gluhova   vietv.; novec.

1. Hluhiva - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

glukagons   med.

1. Hormons, ko secernē Langerhansa saliņu alfa šūnas; izraisa glikogenolīzi aknās un lipolīzi taukaudos.

Avoti: TM

glukatonija   med.

1. Cukura daudzuma samazināšanās asinīs līdz līmenim, kad parādās patoloģiski simptomi.

Avoti: TM

glūki   apv.

1. Nereāls apziņas stāvoklis.

Avoti: NeV

glukoaskorbīnskābe   med.

1. Askorbīnskābes analogs, kas kavē tās darbību.

Avoti: TM

glukocukurskābe   med.

1. Divvērtīga skābe, d-glukozes oksidācijas produkts.

Avoti: TM

glukofuranoze   med.

1. Glukozes forma, kuras molekulā ir furāna gredzens.

Avoti: TM

glukoģenēze   med.

1. Glukozes veidošanās, noārdoties glikogēnam.

Avoti: TM

glukonobacter   lat.

1. Etiķskābes baktērijas.

Avoti: PDE

glukonskābe   med.

1. Skābe, kas rodas glukozes u. c. cukuru oksidācijas rezultātā; pārtikas piedeva E574, pretsalipes viela, sekvestrants, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: TM, Zkp

glukopiranoze   med.

1. Glukozes forma, kuras molekulā ir pirāna gredzens.

Avoti: TM

glukotionskābe   med.

1. Cukurskābe, kuras molekulā ir sērs; atrasta krūts dziedzerī.

Avoti: TM

glukozamīns   novec.

1. Aminocukurs, d-glukozes aminoderivāts.

Avoti: KV

glukozāns   med.

1. Polisaharīds, kura hidrolīzē rodas glukoze.

Avoti: TM

glukozazons   med.

1. Glukozes savienojums ar fenilhidrazīnu; dzeltena kristāliska viela, ko lieto glukozes idedntifikācijai.

Avoti: TM

glukoze   -es, s.; parasti vsk.

1. Ogļhidrāts, kas atrodas augu un dzīvnieku organismā; glikoze.

Avoti: LLVV

glukozīdi   novec.

1. Glikozīdi.

Avoti: KV

glukstēt   apv.

1. Radīt kakla skalošanai līdzīgu skaņu, guldzēt.

Avoti: ME

glukuronīds   med.

1. Glukuronskābes savienojums.

Avoti: TM

glukuronskābe   med.

1. Aldehidskābe, kas rodas no glikozes un ļoti bieži sastopama urīnā.

Avoti: KV

glukuronūrija   med.

1. Glukuronskābe urīnā.

Avoti: TM

glumā   apv.

1. Ārstniecības tauksakne ("Symphytum officinale").

Avoti: Aug2

gluma   apv.

1. Gļotas.

2. Vieta, kur pavasaros iet ūdens pāri un kur dibenā nostājas dūņas.

Avoti: NeV

glumaimi   apv.

1. Kaut kas saglumējis, glums, nederīgs.

Avoti: ME

glumainis   apv.

1. Kaut kas noglumējis.

Avoti: EH

glumains   apv.

1. Glums.

2. Gļotains.

Avoti: EH

glumais   žarg.

1. Citu izmantotājs; cilvēks, kas tiek cauri ar veselu ādu.

Avoti: Žrg

glumata   apv.

1. Riebīgs, lišķīgs cilvēks.

Avoti: NeV

glumatas   apv.

1. Gļotas.

Avoti: KiV

glumausis   apv.

1. Lops ar itin šmulkanu galvu.

Avoti: EH

glumda   apv.; hip.

1. Dumja, neveikla sieviete.

Avoti: ME

glume

1. apv. Ārstniecības tauksakne ("Symphytum officinale").

2. sar. Gļotas.

Avoti: Aug2, Sin

glūme   apv.

1. Plūmes ("Prunus").

2. Mājas plūme ("Prunus domestica").

3. Ārstniecības tauksakne ("Symphytum officinale").

Avoti: Aug2

glumējumi   apv.

1. Kaut kas saglumējis, glums, nederīgs; glumaimi.

Avoti: ME

glumekli   apv.

1. Glumeklis.

Avoti: EH

glumeklis   sar.

1. Gļotaina viela, gļotas.

Avoti: ME

glumene   apv.

1. Divdīgļlapju augu ģints boraginaceju dzimtā, ilggadīgi lakstaugi ar ārēji melnganu, iekšā bālganu gaļīgu, gļotām bagātu sakni līdz 30 cm garumā; tauksakne; gliemene.

2. Ārstniecības tauksakne ("Symphytum officinale").

Avoti: KV, Aug2

glumenīca   apv.

1. Glumenieks.

2. Pavirša strādniece.

3. Gluma, neizcepusi, jēla maize.

Avoti: KV, EH

glumenieks   -a, v.; zool.

1. Kuņģa daļa (atgremotājiem).

Avoti: LLVV

glumēns   apv.

1. Indīga sēne.

2. Ar gļotām pārklāts priekšmets (ūdenī gulošs koks, akmens u. c.).

3. Lempis, gļēvulis; slinks cilvēks.

4. dsk. Glumas gļotas vai dubļi.

Avoti: KV, ME

glumes   apv.

1. Ārstniecības tauksakne ("Symphytum officinale").

Avoti: Aug2

glumēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Kļūt glumam (1).

2. Kļūt glumam (2).

Avoti: LLVV

glumēvele   apv.

1. Gludēvele.

Avoti: Lv42

glumgalvīte   apv.

1. Tautas dziesmās iemīļots prievārds cielaviņai.

Avoti: KV

glumi   apst.

1. Gludi.

2. Glums.

Avoti: Sin

glumība   apv.

1. Glumums.

Avoti: ME

glumiflorae   lat.

1. Plēkšņziedaino rinda.

Avoti: PDE

glumīgs   sar.

1. Glums.

Avoti: Sin

glumiķis   sar.

1. Gļotainais, glumais.

2. Gļotains dzīvnieks, molusks.

3. Pielīdējs.

4. Glumenieks.

Avoti: ME, VeAT, Sin, EH

glumināt   apv.

1. Gludināt.

Avoti: ME

glumināties   apv.

1. Pavirši, nevīžīgi strādāt.

2. Sasukāties, uzposties.

Avoti: ME, EH

glumine   apv.

1. Tauksakne ("Symphytum").

2. Kailgliemezis.

3. Neveikls, gļēvs, jēls cilvēks.

Avoti: KiV, NeV

gluminis   apv.

1. Gliemēzis.

2. Lamuvārds; muļķīgs vai slinks cilvēks.

Avoti: EH

glumis   apv.

1. Plūmes ("Prunus").

Avoti: Aug2

glūmis   apv.

1. Mājas plūme ("Prunus domestica").

2. žarg. Apātija.

Avoti: Aug2, SLG

glumīzers   apv.

1. Cilvēks, kas prot veikli izvairīties (no atbildības, pienākuma izpildes u. tml.).

Avoti: ViV

glūmji   novec.

1. Plūmes.

Avoti: KV

glumjš   apv.

1. Glums.

Avoti: EH

glumnieks   apv.

1. Glumenieks.

Avoti: ME

glumot   apv.

1. Glumēt.

Avoti: ME

glums   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pārklājies ar gļotām, gļotvielām.

2. Tāds, kas satur gļotvielas; staipīgs, lipīgs, arī recekļains (par šķidrumu, dūņām u. tml.).

3. Slidens (piemēram, par ledu, apledojušu ceļu).

4. sar. Tāds, kas jebkurā situācijā atrod izeju, tāds, kas prot pielāgoties apstākļiem; arī viltīgs, liekulīgs.

5. Labi barots, kopts, gludu, spīdīgu spalvu (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV, KnV

Glumse   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 2140 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

glumstīt   apv.

1. Luncināties.

2. hip. Šķobīt, vaibstīt (seju).

Avoti: ME

glumstīties   apv.

1. Luncināties.

2. Ar grūtībām norīt, gribēt vemt.

Avoti: ME, VeAT

glumt   parasti 3. pers., glumst, pag. gluma; intrans.; reti.

1. Glumēt (1).

2. Glumēt (2).

Avoti: LLVV

glumtas   apv.

1. Gļotas.

Avoti: EH

glumumi   apv.

1. Gļotas.

Avoti: TiA

glumums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> glums (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> glums (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> glums (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. sar. Vispārināta īpašība --> glums (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

glumza   apv.

1. Dumja, neveikla sieviete.

2. Liels suns.

Avoti: KV, ME

glūmza   apv.

1. Dumjš, neveikls cilvēks.

Avoti: KV

glumzaks   apv.

1. Liels suns.

Avoti: ME

glumzdi   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: NeV

gluna   apv.

1. Galoda.

Avoti: EH

glūna   apv.

1. Glūņa.

Avoti: ME

glūnactiņa   apv.

1. Glūņa; kāds, kam ir slepus vērojošs skatiens.

Avoti: ME, VeAT

glunda   apv.

1. Gļēvs, arī viltīgs cilvēks.

2. Kāds, kurš vēlas visiem izpatikt.

Avoti: KV, EH

glundzīties   apv.

1. Rīstīties.

Avoti: KV

glūneklis   apv.

1. Glūņa.

Avoti: LV93

glunkstēt   apv.

1. Klunkšķēt.

Avoti: EH

glunkšēt   apv.

1. Klunkšķēt.

Avoti: EH

glūnēt   glūnu, glūni, glūn, pag. glūnēju; intrans.

1. parasti 3. pers. Slepus skatīties (uz medījumu), gaidot izdevīgu brīdi (tā) iegūšanai (par dzīvniekiem).

2. niev. Slepus skatīties, vērot (par cilvēku).

3. niev. Ļauni, naidīgi skatīties; cieši skatīties.

// pārn. Izpausties (acīs, skatienā) - parasti par ko negatīvu.

Avoti: LLVV

glūnētājs   sar.

1. Cilvēks, kas glūn, izspiego; glūņa.

Avoti: Sin

glūnētava   apv.

1. Slēpnis novērošanai.

Avoti: Lv42

glūnētuve   apv.

1. Slēpnis novērošanai.

Avoti: ME

glūnīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas kas negatīvs (piemēram, ļaunums, nenovīdība) - par acīm, skatienu.

2. Tāds, kas ko dara, slepus skatīdamies, slepus novērodams (par cilvēku vai dzīvnieku).

Avoti: LLVV

glūniķis   -ķa, v.; sar.; niev.

1. Glūņa.

Avoti: LLVV

glūnis   apv.

1. Glūņa.

Avoti: ME

glūns   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Slepens ļaunums.

Avoti: LLVV

glūņa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.

1. Cilvēks, kas glūn (2).

Avoti: LLVV

glūņāt   sar.

1. Glūnēt.

Avoti: EH

gluons   fiz., hip.

1. Elektriski neitrāla elementārdaļiņa ar spinu 1, masu vienādu ar 0 un īpašu kvantu skaitli - krāsu; stiprās mijiedarbības pārnesējs starp kvarkiem, veidojot hadronus; saskaņā ar elementārdaļiņu teoriju ir 8 gluoni, kam raksturīgi dažādu krāsu lādiņi.

Avoti: ZTV

glupai   apv.

1. Muļķīgi.

Avoti: KiV

glupans   apv.

1. Nedaudz muļķīgs.

Avoti: EH

glupaste   apv.

1. Nieks, muļķība, aplamība.

Avoti: KiV

glupāt   apv.

1. Muļķoties.

Avoti: KiV

glupavāt   apv.

1. Muļķoties.

Avoti: KiV

glupēns   apv.

1. Glupiķis.

Avoti: ME

glupeņš   apv.

1. Dem. --> glupjš.

Avoti: KiV

glupēt   apv.

1. Muļķīgākam kļūt.

Avoti: EH

glupība   -as, s.

1. parasti vsk. Dumjība (1).

2. Dumjība (2).

Avoti: LLVV

glupiķis   apv.

1. Muļķis; nejēga.

Avoti: SLG

glupjība   -as, s.

1. parasti vsk. Dumjība (1).

2. Dumjība (2).

Avoti: LLVV

glupjš   -ais; s. -a, -ā;

1. Dumjš.

Avoti: LLVV

glupjums   -a, v.; parasti vsk.; pareti

1. Dumjums.

Avoti: LLVV

glups   -ais; s. -a, -ā;

1. Dumjš.

Avoti: LLVV, KnV

glupstīt   apv.

1. Lutināt (gk. bērnu).

Avoti: EH

glūrēt   apv.

1. Glūnēt, lūrēt.

Avoti: ME

Glūskaps   mit.

1. Algonkinu (Ziemeļamerika) mitoloģijā - dievišķas izcelsmes kultūrvaronis un krāpnieks.

Avoti: Mit

glust   apv.

1. Glumēt.

Avoti: EH

glušanuķ   žarg.

1. Sodīt.

Avoti: KZ

Glušice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 6700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1962. g.

Avoti: Wi

glušīt   žarg.

1. Dzert.

2. Žņaugt, nogalināt.

3. Izslēgt (automašīnu) no aizdedzes.

Avoti: SLG

Glušonka   vietv.

1. Glušonkas purvs - dabas liegums Augšzemes augstienes Skrudalienas paugurainē, Daugavpils novada Skrudalienas pagastā, dabas parka "Silene" teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g. (līdz 1999. g. purva liegums), platība - 142,3 ha, tā vidū ir 2 Glušonkas ezeri.

Avoti: LE1

glutamāns   med.

1. Glutamīnskābes sāls.

Avoti: TM

glutamāts

1. Glutamīnskābes sāls.

Monoamonija glutamāts— pārtikas piedeva E624 (var būt ģenētiski modificēts), garšas un aromāta pastiprinātājs, iespējamas alerģiskas reakcijas.

Monokālija glutamāts— pārtikas piedeva E622 (var būt ģenētiski modificēts), garšas un aromāta pastiprinātājs, var izraisīt bronhu spazmas, paātrinātu sirdsdarbību, depresiju, galvassāpes, nav ieteicams bērniem.

Mononātrija glutamāts— pārtikas piedeva E621 (glutamīnskābes mononātrija sāls), var būt ģenētiski modificēts, garšas un aromāta pastiprinātājs, var izraisīt bronhu spazmas, paātrinātu sirdsdarbību, depresiju, galvassāpes, nav ieteicams bērniem.

Avoti: Zkp

glutamināze   med.

1. Ferments dzīvnieku un augstāko augu audos, kurš katalizē glutamīna šķelšanu glutamīnskābē un amonjakā.

Avoti: TM

glutamīns   med.

1. Glutamīnskābes monoamīds, sastopams daudzu augu sulā un smadzeņu audos; nepieciešams dažu baktēriju sugu attīstībai.

Avoti: TM

glutamīnskābe   -es, s.; parasti vsk.

1. Divbāziska aminoskābe, ko iegūst hidrolīzes ceļā no dažādiem proteīniem; pārtikas piedeva E620, garšas un aromāta pastiprinātājs, antioksidants, var izraisīt astmu, galvassāpes, nelabumu, miega traucējumus.

Avoti: LLVV, TM, Zkp

glutarolaldehīds

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, baktericīds, izmanto pretsviedru līdzekļos, matu lakās, dezodorantos, fiksācijas losjonos un bezūdens ziepēs rokām, var būt kontakta alerģiskas reakcijas, kontakta dermatīts, toksisks imūnsistēmai, attīstībai, dzimumorgāniem, ādai un elpošanas orgāniem.

Avoti: Zkp

glutarols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, baktericīds, izmanto pretsviedru līdzekļos, matu lakās, dezodorantos, fiksācijas losjonos un bezūdens ziepēs rokām, var būt kontakta alerģiskas reakcijas, kontakta dermatīts, toksisks imūnsistēmai, attīstībai, dzimumorgāniem, ādai un elpošanas orgāniem.

Avoti: Zkp

glutārskābe   med.

1. Etilēndikarbonskābe; veidojas no lizīna dažu dzīvnieku aknu homogenātos.

Avoti: TM

glutationēmija   med.

1. Glutations asinīs.

Avoti: TM

glutations

1. Peptīds, kas sastāv no 3 aminoskābju - glutamīnskābes, cisteīna, glicīna atlikumiem; sastopams gandrīz visos dzīvajos organismos.

Avoti: EV

glutationūrija   med.

1. Pārmērīga glutationa izdale ar.

Avoti: MSV

glutelīns   med.

1. Proteīns kviešu un kukurūzas graudos.

Avoti: TM

glutēns   med.

1. Lipeklis, proteīnu maisījums labības graudos.

Avoti: MSV

glutens   novec.

1. Augu līme, gk. labībā, sevišķi kviešu graudos.

Avoti: KV

glutīns

1. Līme, ko iegūst, vārot dzīvnieku skrimšļus un cīpslas.

Avoti: SV69

glutīts   med.

1. Gūžas muskuļu iekaisums.

Avoti: TM

glūzdēt   apv.

1. Tarkšķēt, plarkšķēt (par rokas dzirnavām).

2. Šņākt, krākt (par vētru).

3. Kliegt (par gulbi).

Avoti: KV

glūzdēties   apv.

1. Rokas dzirnavu malšanas troksnis.

2. Šņākt, krākt (par vētru).

3. Kliegt (par gulbi).

Avoti: ME

glūzdināt   apv.

1. Saka par tukšu dzirnavu malšanas skaņu.

2. Saka par jebkuru skaļu, dārdinošu skaņu.

Avoti: NeV

glūzds   apv.

1. Glūda.

Avoti: EH

glūzēt   apv.

1. Glūzdināt - saka par dzirnavu malšanas troksni.

Avoti: VV

glūzis   apv.

1. Blīgzna (vītolu dzimtas koks).

Avoti: KV

glūznēt   apv.

1. Glūzdināt - saka par dzirnavu malšanas troksni.

Avoti: VV

glūznēties   apv.

1. Rokas dzirnavu malšanas troksnis.

2. Šņākt, krākt (par vētru).

3. Kliegt (par gulbi).

Avoti: ME

glūža   novec.

1. Cilvēks, kas lien un glūnēdams slepeni dara blēņas.

2. Neveikls, slinks, lempis.

Avoti: KV

glužam   apv.

1. Pa glužam - pilnīgi, viss un gatavs.

Avoti: ME

glužens   apv.

1. Līdzens, gluds.

Avoti: ME

gluži   apst.

1. Pavisam.

// part. nozīmē. Lieto, lai pastiprinātu vai pavājinātu niansējama vārda izteikto pazīmi; itin.

2. Tieši, pilnīgi atbilstoši.

Avoti: LLVV

glužība   apv.

1. Līdzenums, gludums.

Avoti: EH

glužināt   apv.

1. Gludināt.

Avoti: ME

glužiņi   apv.

1. Gluds, bez nelīdzenumiem.

Avoti: ME

Glužņeva   vietv.

1. Rēzeknes novada Lūznavas pagasta apdzīvotās vietas "Lūznava" bijušā nosaukuma variants.

Avoti: LC

glužņevieši

1. Rēzeknes novada Lūznavas pagasta apdzīvotās vietas "Glužņeva" (tagad - "Lūznava") iedzīvotāji.

Avoti: V1

glužs   apv.

1. Gluds, tīrs.

2. Klajums.

Avoti: ME, EH

glyceria   lat.

1. Ūdenszāles.

Glyceria fluitans— peldošā ūdenszāle.

Glyceria lithuanica— Lietuvas ūdenszāle.

Glyceria maxima— lielā ūdenszāle.

Glyceria plicata— krokainā ūdenszāle.

Glyceria striata— svītrainā ūdenszāle.

Avoti: LD

glycine   lat.

1. Soja.

Glycine hispida— sarmatainā soja.

Glycine max— sarmatainā max.

Avoti: PDE

glycirrhyza   lat.

1. Lakricas jeb lakricsaknes.

Glycirrhyza glabra— kailā lakrica.

Glycirrhyza uralensis— Urālu lakrica.

Avoti: PDE

glyphipterigidae   lat.

1. Māņkožu dzimta.

Avoti: LD

glyphipterix   lat.

1. Māņkožu dzimtas ģints.

Glyphipterix thrasonella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gļāmāt   apv.

1. Gļēmāt - lēni, negribīgi ēst.

Avoti: VV

gļamāt   apv.

1. Lēni, ar grūtībām ēst (zobu bojājuma vai to trūkuma dēļ).

Avoti: KnG

gļancavāt   apv.

1. Spodrināt.

Avoti: KiV

gļaubt   apv.

1. Spaidot noapaļot.

Avoti: EH

Gļaudas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

Gļaudys   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Glaudas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gļecka   apv.

1. Glīzdaina maize.

Avoti: ViV

gļeckains   apv.

1. Glīzdains (par maizi).

Avoti: ViV

gļema   apv.

1. Gurdens, gļēvs, kūtrs, slinks, tūļīgs cilvēks; tas, kas gausi, negribīgi, bez apetītes ēd.

2. Gļotas.

3. Vieta, kur pavasaros iet ūdens pāri un kur sakrājas dūņas.

4. Mitra, gluma zeme.

Avoti: SiV, ME

gļēma   apv.

1. Ļengans, kūtrs cilvēks, kas kūtri strādā vai ēd bez gribas; glēma 1(1).

Avoti: ME

gļemains   apv.

1. Gļotains, ar gļotām nosegts.

Avoti: ME

gļēmāt   apv.

1. Lēni, negribīgi ēst.

2. Lēnām, arī pavirši strādāt.

Avoti: VV, ME

gļemauris   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: EH

gļemausis   apv.

1. Neveikls, vientiesīgs cilvēks.

Avoti: ME

gļēmausis   apv.

1. Neveikls, vientiesīgs cilvēks; gļemausis.

Avoti: ME

gļemma   apv.

1. Sapņains, lēns cilvēks.

Avoti: KV

gļemmāt   apv.

1. Nelabprāt ēst.

Avoti: KV

gļēmot   apv.

1. Lēnām ēst.

2. Lēnām, arī pavirši strādāt.

Avoti: KV, ME

gļēmoties   apv.

1. Pavirši strādāt.

Avoti: ME

gļēms   apv.

1. Gļēvs.

Avoti: ME

gļēmūzis   apv.

1. Darbā lēnīgs cilvēks.

Avoti: EH

gļemzāt   apv.

1. Nelabprāt ēst.

Avoti: ME

gļemžāt   apv.

1. Nelabprāt ēst; gļemzāt.

Avoti: ME

gļeti   novec.; apst.

1. Gļets.

Avoti: LV93

gļetkat   apv.

1. Sastāties, sasērēt.

Avoti: EH

gļetns   apv.

1. Glets - ūdeņains; glums, glīzdains; neizcepts, negatavs, pusjēls.

Avoti: VV

gļets   -ais; s. -a, -ā;

1. Negatavs, pusjēls, neizcepis; ūdeņains; glums, glīzdains.

Avoti: MLVV, VV

gļēva   apv.

1. Gļēvs, slinks cilvēks; glēvis.

Avoti: ME

gļēvains   apv.

1. Glēvains - gļēvs, kūtrs, laisks.

Avoti: ME

gļeve   apv.

1. Gluma, slidena masa.

Avoti: ME

gļevens   apv.

1. Slidens, glīzdains.

Avoti: ME

gļēvība   apv.

1. Gļēvulība.

Avoti: ME

gļēvināt   apv.

1. Padarīt gļēvu, laupīt enerģiju.

Avoti: ME

gļēvinošs

1. Gļēvs.

Avoti: TĢ

gļēvnadzis   apv.

1. Gļēvs cilvēks, kas visu, ko ņem rokā, tur ļengani, viegli ļaujot tam krist.

Avoti: KV

gļēvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir vāja griba, tāds, kam trūkst drosmes, iniciatīvas; mazdūšīgs, neuzņēmīgs, arī bailīgs.

2. pareti. Nenorūdīts, vārgs (par cilvēku vai dzīvnieku, tā ķermeņa daļām).

Avoti: LLVV

gļēvulība   -as, s.; parasti vsk.

1. Gribas vājums, drosmes, iniciatīvas trūkums.

Avoti: LLVV

gļēvulīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas parasti ir gļēvs (1).

Avoti: LLVV

gļēvulis   -ļa, v.

1. Cilvēks, kam ir vāja griba, cilvēks, kam trūkst drosmes, iniciatīvas.

Avoti: LLVV

gļēvums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gļēvs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; arī gļēvulība.

2. Vispārināta īpašība --> gļēvs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; vārgums.

Avoti: LLVV

gļeza   apv.

1. Slapdraņķis.

Avoti: EH

gļica   apv.

1. Gļiza.

Avoti: TlV

gļiebt   apv.

1. Pieglaust, piespiest.

Avoti: KV

gļiema   apv.

1. Tārps.

Avoti: KV, ME

gļiema   apv.

1. Krēpas.

Avoti: KV, ME

gļiemains   apv.

1. Slidens, glums, gļotains.

Avoti: ME

gļiemeklis   apv.

1. Kailgliemezis.

Avoti: ViV

gļiemēt   apv.

1. Gļotēt, glumēt.

Avoti: ME

gļiemis   apv.

1. Gliemezis.

Avoti: ME

gļiems   apv.

1. Kailgliemezis.

Avoti: ViV

gļimdenis   apv.

1. Sals pēc atkušņa.

Avoti: KV

gļimdoņa   apv.

1. Sals pēc atkušņa.

Avoti: KV

Gļina   vietv.

1. Upe Horvātijā, Kupas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Gļinaruča   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

gļinkstēt   apv.

1. Skanēt, tikšķēt.

Avoti: KV

gļinkstināt   apv.

1. Tikšķināt, radīt skaņu.

Avoti: ME

gļinolis   žarg.

1. Aktīvais pedarasts.

Avoti: KZ

gļinomjos   žarg.

1. Aktīvais pedarasts.

Avoti: KZ

Gļinovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Laucesas pagastā.

Avoti: LC

gļitēt   apv.

1. Glitēt.

Avoti: EH

gļits   apv.

1. Glums, jēls.

Avoti: EH

gļīvains   apv.

1. Glīmains, saglīzdējis.

Avoti: ME

gļīvēt   apv.

1. Glīzdēt 1.

Avoti: EH

gļiza   apv.

1. Caurums baļķa galā sastiprinot plostu ar kārti, kas izvērta caur visiem baļķiem.

Avoti: TlV

gļomains   apv.

1. Gļotains.

Avoti: KV

gļomas   sar.

1. Gļotas.

Avoti: Sin

gļota   apv.

1. Gļotas, kas klāj zušus.

Avoti: KnV

gļotāda   -as, s.; anat.

1. Audi, kas izklāj ar ārējo vidi saistītos dobumus un cauruļveida orgānus (cilvēka vai dzīvnieku organismā).

Avoti: LLVV

gļotaine

1. dsk. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas mušmiru dzimtas ģints ("Limacella"), 8 s., Latvijā konstatētas 2 s.

Pilošā gļotainne— gļotaiņu suga ("Limacella guttata").

Sarkanbrūnā gļotaine— gļotaiņu suga ("Limacella glioderma").

Avoti: LD

gļotains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur gļotas, gļotvielas.

2. Tāds, kas ir pārklājies ar gļotām, gļotvielām.

Avoti: LLVV

gļotainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> gļotains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

gļotaiņš   apv.

1. Gļotains.

Avoti: ĒiV

gļotas   -u, s.; tikai dsk.

1. Staipīga, lipīga (parasti bezkrāsaina) masa, ko organismā izdala īpaši dziedzeri.

2. farm. Šķidra zāļu forma, ko iegūst, šķīdinot karstā ūdenī tādas augu jēlvielas, kurās atrodas gļotvielas.

Avoti: LLVV

gļotaugi   -u, vsk. gļotaugs, -a, v.

1. Augi (aļģes, baktērijas, gļotsēnes), kuru šūnas ietver gļotu slānis.

Avoti: LLVV

gļotenis   apv.

1. Molusks.

Avoti: ME

gļotēt   sar.

1. Glumēt, sākt pārklāties ar gļotām.

Avoti: Sin, EH

gļotgalve   bot.

1. dsk. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas tīmekleņu dzimtas tīmekleņu ģints sēņu grupa, kas senākā klasifikācijā bija izdalīta kā atsevišķa ģints ("Phlegmacium").

Avoti: LD

gļotīgs   apv.

1. Gļotains.

2. Neskaidrs.

Avoti: ME, NeV

gļotis   apv.

1. Gļotas.

Avoti: ME

gļotnieki   novec.

1. Moluski.

Avoti: LME

gļotot   apv.

1. Sākt kļūt gļotainam.

Avoti: EH

gļotpēdene   bot.

1. dsk. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas tīmekleņu dzimtas tīmekleņu ģints sēņu grupa, kas senākā klasifikācijā bija izdalīta kā atsevišķa ģints ("Myxacium").

Sila gļotpēdene— sila tīmeklene ("Cortinarius mucosus syn. Myxacium mucosum").

Avoti: LD

gļotsēnes   -ņu, vsk. gļotsēne, -es, s.

1. Sēņu valsts nodalījums ("Myxomycota"), bezhlorofila organismi, kas sastopami uz augsnes, sūnām, celmiem vai trūdošiem kokiem mitrās un tumšās vietās.

Avoti: LLVV, LD

gļotskābe

1. COOH(CHOH)4COOH, divvērtīga skābe, balts kristālisks pulveris, ko iegūst oksidējot piencukuru, galaktozi, kā arī daudzas gumijas šķirnes ar puskoncentrētu slāpekļskābi.

Avoti: TM5, KV

gļotsomiņa   biol.

1. Ar gļotveida šķidrumu pildīta slēgta spraugveida telpa locītavā, bursa.

Avoti: ZTV

gļotsporainis   biol.

1. dsk. Parazītisko vienšūņu sporaiņu tipa klase ("Myxosporidia"), zivju, retāk abinieku un rāpuļu audu un orgānu parazīti.

Avoti: LxE

gļotvielas   -u, vsk. gļotviela, -as, s.

1. Īpašas (dzīvnieku un augu organismu) vielas - lielmolekulāri ogļhidrāti, kas veido koloidālus šķīdumus.

Avoti: LLVV

gļūda   apv.

1. Glūda.

Avoti: EH

gļukot   žarg.

1. Nefunkcionēt; darboties kļūdaini.

Avoti: SLG

gļuks   žarg.

1. Muļķība, aplamība.

2. Kļūda.

3. parasti dsk. Halucinācijas.

Avoti: SLG

gļumums   apv.

1. Gļotas.

Avoti: EH

Gm   saīs.

1. Gigametrs.

Avoti: ZTV

GM   saīs.

1. Koncerns "General Motors".

2. vietv. Gambija, valsts divburtu kods.

Avoti: i2

GMB   saīs., vietv.

1. Gambija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

GmbH   saīs.

1. Sabiedrība ar ierobežotu atbildību (vācu "Gesellschaft mit beschrankter Haftung").

Avoti: i1

GMDSS   jūrn.

1. Globālā jūras negadījumu un kuģošanas drošības sistēma (angļu "Global Marine Distress Safety System").

Avoti: ZTV, JūV

Gmerti   mit.

1. Gruzīnu mitoloģijā - augstākais debesu dievs, demiurgs, pasaules kārtības iedibinātājs un uzturētājs.

Avoti: Mit

gmina

1. Vietējās pašvaldības un administratīvi teritoriālā vienība Polijā.

Avoti: SV69

Gminde   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Gmuend"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Austrijā ("Gmuend in Kaernten"), Karintijas federālajā zemē, 2600 iedzīvotāju (2013. g.).

3. Pilsēta Vācijā ("Schwaebisch Gmuend"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 58600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

GMD   saīs.

1. Dalasi; Gambijas Republikas valūtas kods, sīknauda - bututs.

Avoti: PnR

GMP   saīs.

1. Galvenā muitas pārvalde.

2. Labas ražošanas prakses standarts (angļu "Good Manufacturing Practice").

Avoti: PL

Gmundene   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Gmunden"), Augšaustrijas federālajā zemē, 13000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

gnaizēties   apv.

1. Nopūlēties, nostrādāties.

Avoti: EH

gnajiņš   apv.

1. Nieciņš, piciņa, drusciņa.

Avoti: TlV

gnajs   apv.

1. Nieciņš, piciņa, drusciņa; tas, kas ir sīks, mazs, neizaudzis.

Avoti: KV, KnG

gnaphalium   lat.

1. Zaķpēdiņas.

Gnaphalium sylvaticum— meža zaķpēdiņa.

Gnaphalium uliginosum— dumbrāja zaķpēdiņa.

Avoti: LD

gnaphosa   lat.

1. Zemeszirnekļu dzimtas ģints.

Gnaphosa lucifuga— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gnaphosidae   lat.

1. Zemeszirnekļu dzimta.

Avoti: LD

gnat-   med.

1. Salikteņos norāda uz žokli.

Avoti: MSV

gnatalģija   med.

1. Žokļa neiralģija.

Avoti: MSV

gnatankiloze   med.

1. Žokļa ankiloze, tā greizums, nekustība.

Avoti: MSV

gnathobdellidae   lat.

1. Žokļdēļu dzimtas "Hirudinidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

gnathostomata   lat.

1. Žokleņi.

Avoti: LD

gnations   med.

1. Žokļa viszemākais punkts viduslīnijā.

Avoti: MSV

gnatīts   med.

1. Žokļa iekaisums.

Avoti: TM

gnato-   med.

1. Salikteņos norāda uz žokli.

Avoti: MSV

gnatocefālis   med.

1. Auglis, kam galvas vietā ir palielināts apakšžoklis.

Avoti: MSV

gnatocefāls   med.

1. Kroplis, kuram galvas vietā ir palielināts apakšžoklis.

Avoti: TM

gnatodinamometrs   med.

1. Aparāts sakodiena spēka mērīšanai.

Avoti: TM

gnatofiziometrija   med.

1. Salīdzināma sejas un sakodiena mērīšana.

Avoti: MSV

gnatogrāfija   med.

1. Sakodiena stipruma grafiska reģistrēšana.

Avoti: TM

gnatoloģija   med.

1. Stomatoloģijas nozare, kas pētī žokļu un košļāšanas sistēmas anatomiju, histoloģiju, fizioloģiju un patoloģiju, kā arī slimību diagnostiku un ārstēšanu.

Avoti: MSV

gnatoparalīze   med.

1. Vaiga muskuļu paralīze.

Avoti: TM

gnatoplastika   med.

1. Žokļa vai vaiga plastiska operācija.

Avoti: TM

gnatorāģija   med.

1. Vaiga vai žokļa gļotādas asiņošana.

Avoti: MSV

gnatoshīze   med.

1. Iedzimta sagitāla šķeltne augšžokļa kaulā, bieži kopā ar lūpas un aukslēju šķeltni.

Avoti: TM

gnatostats   med.

1. Žokļa fiksators; lieto zobu rentgenoloģijā, sejas fotografēšanā, cefalometrijā u. c., ja nepieciešama žokļu fiksācija.

Avoti: MSV

gnauzīt   apv.

1. Spiest, burzīt, žņaudzīt (rokas).

Avoti: EH

gnauzt   apv.

1. Spiest, burzīt, griezt kā slapju veļu, pērt, žņaudzīt (rokas).

Avoti: KV, ME

gnauzt   apv.

1. Runāt blēņas.

2. Celt neslavu.

Avoti: KV, ME

gnauzties   apv.

1. Piepūlēties, strādāt darbu, kas ir pāri spēkiem.

Avoti: KV

GNB   saīs., vietv.

1. Gvineja-Bisava, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

gnēda   novec.

1. Tāds, kas neēd visu (piem., bērns vai sivēns), bet izmeklē labāko.

Avoti: KV

gneisgranīts

1. Magmatiskas izcelsmes iezis, kas pēc sastāva atbilst granītam.

Avoti: LPE

gneiss   -a, v.; ģeol.

1. Metamorfs, kārtains iezis, kura galvenās sastāvdaļas ir kvarcs, laukšpats un vizla.

Avoti: LLVV

gnelzt   novec.

1. Pļāpāt niekus.

Avoti: KV

gnēsēt   apv.

1. Zoboties, apsmiet.

Avoti: EH

gnetaceae   lat.

1. Gnetu dzimta.

Avoti: PDE

gnetācejas   novec.

1. Kailsēkļu augu dzimta, ziedu un stumbra (koksnes) uzbūvē, tāpat arī apaugļošanā vidēji augi starp kailsēkļiem un segsēkļiem, ierindoti īpašā rindā "Gnetales", kas sistemātiski novietota blakus skoju kokiem.

Avoti: KV

gnetales   lat.

1. Gnetu rinda.

Avoti: PDE

gnetaugi

1. Gnetu dzimta ("Gnetaceae").

Avoti: PDE

gneti

1. Augu valsts sēklaugu nodalījuma kailsēkļu apakšnodalījuma apvalksēkļu klases dzimta ("Gnetaceale"), liānas, retāk krūmi, tikai 2 s. koki, mitrajos tropu mežos, >30 s.

Avoti: EV, PDE

gnets   apv.

1. Glīts, izskatīgs.

Avoti: KV

gnēze   apv.

1. Sekste.

2. Kāposta, burkāna serde.

3. Tā kāposta vai kāļa virsējā daļa, no kurienes aug lapas.

4. Kāposta stublājs.

5. Niecīgs auglis.

6. Knābis.

Avoti: KV

gnēzis   apv.

1. Kaut kas niecīgs, sīkums.

Avoti: KV

GNF   saīs.

1. Gvinejas franks; Gvinejas Republikas valūtas kods, sīknauda - netiek izmantota.

Avoti: PnR

gnībeklis   apv.

1. Vienā galā iešķelta nūja, piemēram, vēžu ķeršanai vai čūskas saņemšanai spīlē, kā arī labības kūļu pasniegšanai uz vezuma.

Avoti: KV

gnīda   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. s. Uts oliņa.

2. vienk. Nicināms, arī mazvērtīgs cilvēks.

3. sar. Mazākais brālis vai māsa.

4. sar. Nabags.

Avoti: LLVV, SLG

gnīdains   apv.

1. Tāds, kam ir gnīdas.

Avoti: ME

gnīdāties   apv.

1. Lieki kavēties, tūļāties.

Avoti: NeV

gnīdausis   apv.

1. Tāds, kam mati aiz ausīm pilni gnīdu: lamu vārds.

2. dsk. Salašņas.

Avoti: KV, Sin

gnīdausīte   apv.

1. Dem. --> gnīdausis.

Avoti: ME

gnīdaustiņa   apv.

1. Dem. --> gnīdausis.

Avoti: ME

gnīdauzītes   apv.

1. Nelielas auzas.

Avoti: ME

gnīde   apv.

1. Gnīda.

Avoti: ME

gnīde   apv.

1. Asa, nodrāzta vai netīra āda.

Avoti: ME, KV

gnīdīzers   žarg.

1. Skopulis.

Avoti: SLG

gnīdlaides   apv.

1. Piebalgā nosaukums lopu dunduriem.

Avoti: KV

gnīdlaidis   apv.

1. Gnīdlaiža.

Avoti: EH

gnīdlaiža   apv.

1. Kukainis, arī spindele.

Avoti: KV

gnīdoties   apv.

1. Rīkoties, darboties, piemēram, vācot kopā, lasot ko mazu, sīku.

2. Skopoties.

Avoti: ViV

gnieze   apv.

1. Gnēze.

2. Sievietes kaunums.

Avoti: ME

gniezt   apv.

1. Vilkt kaut ko smagu.

2. Daudz ēst.

3. Kniebt (piem., par salu).

4. Sist.

Avoti: KV

Gnilopjata   vietv.

1. Upe Ukrainā, Vinnicas un Žitomiras apgabalā, Teterivas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

gnoči

1. Klimpas.

Avoti: PL

Gnoiene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gnoien"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gnoki

1. Itāļu izcelsmes ēdiens, nelielas klimpiņas ar smailiem galiem, kuras pārsvarā gatavo no kartupeļiem (bet populāri arī gnoki no mannas, kviešu miltiem un pat rīvētas maizes) un pasniedz ar mērci.

gnoma

1. Īss teiciens, aforisms (biežāk - saistītā valodā).

Avoti: SV69

gnome   novec.

1. Gnoma.

Avoti: KV

gnomiks   žarg.

1. Punduris.

Avoti: SLG

gnomiķi   novec.

1. Domu un gudrības dzejnieki Grieķijā 6. gs. p. m. ē.

Avoti: KV

gnomisks

1. Tāds, kas līdzīgs gnomai.

Avoti: SV69

gnomonia   lat.

1. Gnomoniju dzimtas ģints.

Gnomonia euphorbiae— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gnomoniaceae   lat.

1. Gnomoniju dzimta.

Avoti: LD

gnomoniella   lat.

1. Gnomoniju dzimtas ģints.

Gnomoniella zemgalensis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gnomonija

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma pirenomicēšu klases dzimta ("Gnomoniaceae"), saprofīti uz atmirušām lapām un stublājiem, dažas sugas -augu parazīti, Latvijā konstatētas 3 ģintis, 7 sugas.

Avoti: LD

gnomonika   novec.

1. Mācība par saules pulksteņiem.

Avoti: KV

gnomons   astr.

1. Vēsturisks astronomijas instruments, kas sastāv no vertikāla stieņa uz horizontāla pamata; pēc stieņa ēnas garuma nosaka Saules leņķisko augstumu, bet pēc īsākās ēnas virziena - pusdienas līnijas virzienu.

Avoti: ZTV

gnoms   -a, v.; mit.

1. Pazemes gars (Rietumeiropas tautu mitoloģijā); kalna gariņš; arī rūķītis.

2. sar. Visu neskaidro defektu mašīnā vai sistēmā iemesls.

Avoti: LLVV, LME, BiP

gnorimus   lat.

1. Praulgraužu apakšdzimta.

Gnorimus nobilis— spīdīgais praulgrauzis.

Gnorimus octopunctatus— blāvais praulgrauzis.

Avoti: LD

gnoseoloģija   novec.

1. Gnozeoloģija.

Avoti: KV

gnoseoloģisks   novec.

1. Gnozeoloģisks.

Avoti: KV

gnosis   gr.

1. Atziņa.

Avoti: KV

gnoskopīns   med.

1. Racēmisks narkotisks alkaloīds opijā.

Avoti: TM

gnosticisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Reliģiski filozofiskas mācības (1.-3. gs.), kurās bija apvienoti kristietības, austrumtautu reliģiju un sengrieķu filozofijas elementi.

Avoti: SV99

gnostiķis

1. Gnosticisma piekritējs.

Avoti: SV99

gnotobioloģija

1. Eksperimentālās bioloģijas nozare, kurā iegūst un analizē sterilus laboratorijas dzīvniekus un gnotobiotus.

Avoti: ZTV

gnotobionts   med.

1. Laboratorijas dzīvnieks, kurā nav nekādu citu mikroorganismu, izņemot tos, kas zināmi eksperimentētājam.

Avoti: TM

gnotobiots

1. Ar ķeizargriezienu sterili iegūts dzīvnieku mazulis, ko izmanto veterinārijā slimību pētīšanai; no specifiskās patogēnās mikrofloras brīvs dzīvnieks.

Avoti: ZTV

gnoze   med.

1. Salikteņu beigu daļa, kas norāda uz pazīšanu, zināšanu.

Avoti: MSV

gnozeoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Filozofijas daļa, kas pētī izziņas procesu; izziņas teorija.

Avoti: LLVV

gnozeoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar gnozeoloģiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar izziņas procesu, tam raksturīgs.

Gnozeoloģiskās saknes— cēloņi, kas meklējami izziņas procesa īpatnībās.

Avoti: LLVV

gnozifobija

1. Bailes no zināšanām.

gnozija

1. Salikteņu sastāvdaļa, kas nozīmē - zināšana, piem., farmakognozija.

Avoti: SV69

gnozīt   apv.

1. Skrubināt, knosīt.

Avoti: ME

gnozīties   apv.

1. Knosīties.

Avoti: ME

GNP   saīs.

1. Gaujas nacionālais parks.

Avoti: i2

GNQ   saīs., vietv.

1. Ekvatoriālā Gvineja, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

GNSS   ģeod., saīs.

1. Globālā navigācijas satelītsistēma - satelītu navigācijas sistēma, kuru izmanto transporta līdzekļu koordinātu noteikšanai reālā laikā (angļu "Global Navigation Satellite System").

Avoti: ĢmV, JūV

gnu   v., nelok.

1. Dobradžu dzimtas pārnadzis (Āfrikas savannās).

Avoti: LLVV

gnuķ   žarg.

1. Melot.

Avoti: KZ

gnutāties   apv.

1. Burzīties.

Avoti: EH

gnutēt   apv.

1. Liekties, locīties.

Avoti: EH

gnuzdināt   apv.

1. Nedaudz pagriezt, mežģīt.

Avoti: EH

gnuzināt   apv.

1. Nedaudz pagriezt, mežģīt.

Avoti: EH

gnūzt   apv.

1. Līkt, liekties.

Avoti: EH

gnūža   apv.

1. Mazs knislis.

Avoti: EH

gņauba   apv.

1. Kaut kas mazs, nenozīmīgs.

Avoti: KV

gņauzt   apv.

1. Cieši aizvērt; spaidīt, saspiest.

Avoti: ME

gņēda   apv.

1. Tāds, kas ēd ar gariem zobiem.

Avoti: ME

gņēga   apv.

1. Tāds, kas ar gariem zobiem ēd.

2. Raudulīgs cilvēks.

3. Tāds, kas nevar tikt galā ar darbu.

Avoti: KV

gņēgāt   apv.

1. Negribīgi ēst.

Avoti: Sin

Gņeva   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 6900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1297. g.

Avoti: LpA, Wi

Gņevkovo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 7400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1268. g.

Avoti: Wi

gņēze   apv.

1. Gnēze (dārzāja saknes virsējā daļa).

Avoti: EH

Gņezno   vietv.

1. Pilsēta Polijā ("Gniezno"), Lielpolijas vojevodistē, 70100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1239. g.

Avoti: LpA, Wi

gņīda   apv.

1. Gnīda.

Avoti: ME

Gņilaruča   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Gļinaruča" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Gņiloj   vietv., nelok.

1. Gņiloj Ručej - Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Gļinaruča" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

gņilojs   žarg.

1. Zinošs, pieredzējis, viltīgs, veikls, tāds, kam nevar uzticēties.

Avoti: KZ

gņugt   apv.

1. Kļūt vārgam un līkam.

Avoti: EH

gņūka   apv.

1. Atpūta, atdusa (kareivjiem marša laikā).

Avoti: EH

gņuta   apv.

1. Tieva kārts salmu nostiprināšanai jumtu jumjot.

Avoti: KV

gņutāties   apv.

1. Gnutāties.

Avoti: EH

gņutēt   apv.

1. Slepus ēst.

Avoti: ME

gņūzt   apv.

1. Liekties stūraini (nevis apaļi), aizlūzt.

Avoti: ME, VeAT

go

1. Sena stratēģiska galda spēle, kas bija pazīstama Ķīnā jau pirms ~4000 gadu, tradicionāli populāra Ķīnā, Japānā un Korejā, bet mūsdienās pazīstama visā pasaulē, daudzi to spēlē internetā; nosaukums cēlies no tās nosaukuma japāņu valodā.

Avoti: Wi

Goa   vietv.

1. Štats Indijas rietumu daļā ("Gomya"), Arābijas jūras piekrastē, administratīvais centrs - Panadži, platība - 3702 kvadrātkilometri, 1628000 iedzīvotāju (2008. g.), valoda - konkanu.

Avoti: PuA

goakiri

1. Indiāņu cilts no aravaki cilšu grupas, dzīvo dziļi tropu mežos Dienvidamerikā.

Avoti: PZT

goba   -as, s.

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Ulmaceae"), vasarzaļi koki, retāk krūmi, 18 ģ., Latvijā sastopama 1 ģ., dažas sugas introducētas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Ulmus"), kuras 2 sugas sauc arī par vīksnām, vasarzaļi koki, kas sasniedz >30 m augstumu un >4 m apkārtmēru, 45 s., Latvijā konstatētas 4 s.

Parastā goba— gobu suga ("Ulmus glabra syn. Ulmus scabra"), koks ar zāģzobainām, pie pamata nesimetriskām lapām, kurām ir raupja virspuse.

Stepes goba— gobu suga ("Ulmus carpinifolia", arī "Ulmus minor syn. Ulmus campestre").

Avoti: LLVV, LD, DaE

goba   vēst.

1. Nodeva, ko maksāja kungam un mācītājam, biežāk labības veidā, bet varēja būt arī mājlopu veidā.

Gobas zeme— zemnieku zeme, par kuru maksāja gobu.

2. Pagasta administratīvs nodalījums ar vairākām saimniecībām, kas kopā apstrādāja veselu arklu zemes.

Avoti: KV

Goba   vietv.

1. Dzelzceļa pieturpunkts Ķeguma novada Birzgales pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Zilupe-Jelgava-Ventspils, 229 km no Ventspils dzelzceļa stacijas, atklāts 1933. g.

2. Arālītes kreisā krasta pieteka Jēkabpils novadā, lejtecā ir Jēkabpils un Aknīstes novada robežupe, garums - 9 km.

Avoti: LE1

Gobabisa   vietv.

1. Pilsēta Namībijā, Omahekes reģiona administratīvais centrs, 16000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gobāja   vietv.

1. Zalvītes labā krasta pieteka Viesītes novada Viesītes pagastā, garums - ~10 km.

Avoti: La1

gobājs   apv.

1. Gobu mežs, audze.

Avoti: ME

gobals   apv.

1. Gabals.

Avoti: BsV

Gobas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Ziemera pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Lielvārdes novada Lēdmanes pagastā.

Avoti: LC

gobaugi

1. Nātru rindas dzimta ("Ulmaceae"), mūžzaļi vai vasarzaļi koki un krūmi ar vienkāršām, veselām, asimetriskām lapām, ziedi viendzimuma, sīki, 16 ģintis, ~150 sugas, Latvijā 1 ģints, 2 sugas.

Avoti: PDE

Gobdziņi   vietv.

1. Gobdziņu klintis - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Ventas labajā krastā Skrundas novada Skrundas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g.

2. Gobdziņu ala - šajās klintīs 1988. g. atklāta ala no kuras izplūst avots, garums - 26 m, platums - ~2 m, bet augstums - tikai 30-40 cm.

Avoti: LE1

gobe   apv.

1. Parastā goba ("Ulmus glabra").

Avoti: Aug2

gobelēnaudums   apv.

1. Gobelēna audums.

Avoti: MtL

gobelēnists   -a, v.

1. Mākslinieks, kas nodarbojas ar gobelēnu aušanu; gobelēnu aušanas speciālists.

Avoti: LLVV

gobelēns   -a, v.

1. parasti vsk. Dekoratīvo audumu (paklāju, sienas segu u. tml) aušanas tehnika.

2. Dekoratīva sienas sega, kas austa šādā tehnikā.

Gleznu gobelēns— dekoratīva sienas sega, kuras kompozīcija risināta pēc tēlotājas mākslas principiem.

Avoti: LLVV

gobelet   novec.

1. Viduslaikos un 16.-18. gs. zelta, sudraba vai stikla kauss ar kāju.

Avoti: KV

gobene   apv.

1. Kamene (zemes bite).

Avoti: KV

gobēnieši

1. Ķeguma novada Birzgales pagasta apdzīvotās vietas "Goba" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gobens   apv.

1. Gubenis.

Avoti: ME

Gobi   vietv.

1. Tuksnešu un pustuksnešu apgabals Centrālās Āzijas ziemeļos un ziemeļaustrumos (angļu val. "Gobi"), ierobežo Hangaja grēda un Mongolijas Altajs, Naņšaņs un Altintags, garums - ~2000 km, platums - 200-400 km, viļņots līdzenums, vidējais augstums - 900-1300 m vjl.

2. Gobi Altajs - kalnu grēdu un masīvu virkne, Mongolijas Altaja turpinājums Mongolijas dienvidrietumu daļā, garums - >500 km, augstums - 1500-2500 m, augstākā virsotne - 3957 m.

Avoti: LģE

gobia   lat.

1. Heterogenerātu klases rindas "Dictyosiphonales" ģints.

Gobia baltica— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gobiens   apv.

1. Gobu mežs, audze; gobājs.

Avoti: ME

gobieši

1. Limbažu novada Vidrižu pagasta apdzīvotās vietas "Gobas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gobiidae   lat.

1. Jūrasgrunduļu dzimta.

Avoti: LD

gobija   biol.

1. Melnā gobija - zivju klases asarveidīgo kārtas jūrasgrunduļu dzimtas suga, melnais jūrasgrundulis ("Gobius niger").

Avoti: LE1, LD

Gobiņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

Avoti: LC

gobio   lat.

1. Karpu dzimtas ģints.

Gobio gobio— grundulis.

Avoti: LD

gobis   apv.

1. Goba 1(2).

Avoti: EH

gobisculus   lat.

1. Jūrasgrunduļu dzimtas ģints.

Gobisculus flavescens— divplankumu jūrasgrundulis.

Avoti: LD

gobius   lat.

1. Jūrasgrunduļu dzimtas ģints.

Gobius niger— melnais jūrasgrundulis jeb melnā gobija.

Avoti: LE1

gobiusculus   lat.

1. Zivju klases asarveidīgo kārtas jūrasgrunduļu dzimtas ģints.

Gobiusculus flavescens— divplankumu jūrasgrundulis.

Avoti: LE1

gobju   apv.

1. Gobju zeme - gobas 2(2) zeme.

Avoti: EH

goblini   mit.

1. Rietumeiropas mitoloģijā - senākās ciltis, kas dzīvojušas uz zemes aizvēsturiskos laikos, vēlāk mežos, reizēm bija arī ļaunprātīgi, kroplīgi rūķi, ļauni gari, dēmoni.

Avoti: Mit, SV08

gobnieks   novec.

1. Amatpersona, kas pārzināja gobu nodevas.

Avoti: KV

Gobusala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

Avoti: LC

Gobustana   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Qobustan"), rajona administratīvais centrs, 3900 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

gobzemis   vēst.

1. Saimnieks, kas viens pats apstrādāja vesela arkla zemi vai pārzināja saimniecību apvienību (gobu 2(2)).

Avoti: KV

gobzinis   apv.

1. Amatpersona, kas pārzināja gobu nodevas.

Avoti: KV

Goce   vietv.

1. Goce Delčeva - pilsēta Bulgārijā ("Goce Delčev"), Blagojevgradas apgabalā, 20400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Goco   vietv.

1. Ādveša - sala Vidusjūrā ("Ghawdex/Gozo"), Maltas Republikas teritorija, platība - 67 kvadrātkilometri, augstums - līdz 161 m vjl.

Avoti: PZT

goča   apv.

1. Govs, tele.

Avoti: ViV, ME

goče   apv.

1. Govs, tele.

Avoti: EH

gočele   apv.

1. Dem. --> goča.

Avoti: EH

gočiņa   apv.

1. Dem. --> goča.

Avoti: ME

gočpendel   barb.

1. Goda Vārds!

Avoti: SLG

gočuka   apv.

1. Maza gotiņa.

Avoti: EH

gočuks   apv.

1. Teliņš.

Avoti: EH

god.   saīs.

1. Godājamais; godājamā.

Avoti: i1

godabiedrs   -a, v.

1. Persona, kas nopelnu dēļ uzņemta, ievēlēta par (kādas biedrības, iestādes) biedru, bet nav saistīta ar noteiktu pienākumu veikšanu; attiecīgais nosaukums.

Avoti: LLVV

godājams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> godāt.

2. Tāds, ko godā, cienī; tāds, kam pienākas gods, cieņa.

// ar not. galotni. Oficiālas uzrunas ievadījums; cienījamais.

Avoti: LLVV

godalga   -as, s.

1. Atzinības balva par panākumiem kādā darbības nozarē; arī prēmija.

Avoti: LLVV

godalgojums   -a, v.; pareti.

1. Apbalvojums.

Avoti: LLVV

godalgot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apbalvot (kādu) ar godalgu; piešķirt godalgu (kādam darbam).

Godalgota vieta— vieta (piemēram, sacensībās), kuras ieguvējs saņem godalgu.

Avoti: LLVV

godalieta   s.

1. Darbs, uzdevums, pienākums, kas saistīts ar (kāda) goda apliecināšanu, arī saglabāšanu.

Avoti: MLVV

godam   sar.

1. Labi, pienācīgi.

Avoti: Sin

godaprāts   -a, v.; parasti vsk.

1. Godīgums (1).

Avoti: LLVV

godaraksts   vēst.

1. Apbalvojuma veids LPSR, ko piešķīra LPSR AP Prezidijs, ministrijas u. c. resori, kā arī iestādes un organizācijas.

Avoti: LE1

godasardze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Īpaši organizēta cilvēku grupa, kas noteiktā veidā (piemēram, stāvot miera stājā ierindā) pauž godinājumu (kam); attiecīgā ierinda; goda sardze.

Avoti: LLVV

godasargs   v.

1. Cilvēks, kas stāv godasardzē.

Avoti: MLVV

godastība   apv.

1. Godība.

Avoti: ME

godasts   apv.

1. Svētki, dzīres.

Avoti: ME

godāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Izturēties ar goddevību, atzīt par cienījamu; cienīt.

2. Dēvēt, saukt.

3. novec. Saudzēt.

4. novec. Greznot, izcelt.

Avoti: LLVV

godāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; novec.

1. Lepoties; arī greznoties.

Avoti: LLVV

godatiesa   novec.

1. Atsevišķu sabiedrisku u. c. organizāciju orgāns, kas izskata goda aizskāruma jautājumus.

Avoti: LV93

godāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> godāt.

2. novec. Oficiāls uzrunas ievadījums; cienīts.

Avoti: LLVV

godavārds   -a, v.

1. parasti vsk. Solījums, kura izpildīšana saistīta tikai ar kāda godīgumu, apzinīgumu, bet ne ar lietiskiem pierādījumiem vai nodrošinājumiem; goda vārds.

2. novec. Uzvārds, arī vārds.

Avoti: LLVV

Godāvari   vietv.

1. Upe Indostānas pussalas vidienē (angļu val. "Godavari"), Indijā, garums - 1450 km, sākas Rietumgatu austrumu nogāzē (80 km no Arābijas jūras piekrastes), ietek Bengālijas līcī, hinduistu svētā upe.

Avoti: LģE, PuA

godavīrs   -a, v.

1. Godīgs, apzinīgs, arī godājams cilvēks; goda vīrs.

Avoti: LLVV

godbijība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> godbijīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

godbijīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izturas ar lielu cieņu, bijību (pret ko).

Avoti: LLVV

godbijīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> godbijīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

godcienība   apv.

1. Goddevība.

Avoti: EH

godcienīgs   apv.

1. Goddevīgs.

Avoti: EH

goddaļa   apv.

1. Goda daļa.

Avoti: ME, VeAT

goddam   novec.

1. Nolādēts! Dievs sodi!

Avoti: Ang

goddevība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> goddevīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; arī godbijība.

Avoti: LLVV

goddevīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas cieņa, godbijība; arī godbijīgs.

Avoti: LLVV

gode   apv.

1. Gods.

Avoti: EH

godē

1. Trīsstūrveida piegriezuma svārki.

Avoti: PL

godēcija

1. dsk. Naktssveču dzimtas ģints ("Godetia"), viengadīgi lakstaugi, ~20 s. (Ziemeļamerikā, īpaši Klifornijā).

Lielziedu godēcija— godēciju suga ("Godetia grandiflora"), kuru Latvijā audzē kā krāšņumaugu, arī dažādas tās šķirnes.

Avoti: SV69, LD

Godeča   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Godeč"), Sofijas apgabalā, 4300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

godenis   apv.

1. Cilvēks, kas grib būt cienījams.

Avoti: NeV

Godesberga   vietv.; vēst.

1. Kūrorts Vācijā ("Bad Godesberg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, Reinas kreisajā krastā, 74900 iedzīvotāju (1968. g.), 1969. g. iekļauta Bonnas pilsētas administratīvajās robežās.

Avoti: PZT

godēt   apv.

1. Godēties.

Avoti: TlV

godetia   lat.

1. Godēcijas.

Godetia grandiflora— lielziedu godēcija.

Avoti: LD

godēties   apv.

1. Pacienāties, pacienāt; ēst.

2. Svinēt, svinēties.

3. Parādīt cieņu, godbijību otram.

Avoti: TlV

Godhavna   vietv.; vēst.

1. Kekertarsuaka - apdzīvota vieta un osta Kekertarsuakas salas (senāk - Disko) dienvidu piekrastē, Bafina līcī, Grenlandes rietumu piekrastē.

Avoti: PZT

godība   -as, s.; parasti vsk.

1. Materiālās vērtības; labklājība un sabiedriskais stāvoklis.

2. apv. Saticība.

Avoti: LLVV, EH

godības   -u, s.; tikai dsk.

1. Svinības ar mielastu.

Avoti: LLVV

godībnieks

1. Viesis.

Avoti: Sin

godīgai   apv.

1. Godīgi.

Avoti: KiV

godīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura rīcība atbilst morāles prasībām; tāds, kas apzinīgi, ar lielu atbildību veic savu darbu, pienākumus.

2. Pieklājīgs, kulturāls.

3. sar. Pietiekams, pilnīgs.

Avoti: LLVV

godīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> godīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> godīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

godinājums   -a, v.; reti.

1. Pagodinājums; apsveikums.

Avoti: LLVV, Sin

godināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izturoties ar goddevību, atzīt (kādu) par vērtīgu, cienījamu; publiski cildināt.

2. Dēvēt, saukt; godāt (2).

Avoti: LLVV

godināties   apv.

1. Vienam otru (citam citu) godināt.

2. Uzskatīt par pagodinājumu (ko), lepoties ar to.

Avoti: EH

godinis   apv.

1. Tāds, kas ir paredzēts godībām.

Avoti: KiV

godīt   apv.

1. Godāt, cienīt.

2. Kopt, maigi apieties, rotāt.

3. Godināt.

Avoti: ME, VeAT

godīties   apv.

1. Lielīties.

2. Laboties, kļūt krietnam.

Avoti: ME

godkāre   -es, s.; parasti vsk.

1. Personības īpašība, kurai raksturīga tieksme pēc goda (2), slavas.

Avoti: LLVV

godkārība   -as, s.; parasti vsk.

1. Godkāre.

Avoti: LLVV

godkārīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tiecas pēc goda (2), slavas.

Avoti: LLVV

godkārīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> godkārīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

godkāris   sar.

1. Godkārīgs cilvēks.

Avoti: Sin

godkārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Godkārīgs.

Avoti: LLVV

godkārtīgs   apv.

1. Godīgs, ļoti pieklājīgs.

Avoti: EH

godlaupīgs   apv.

1. Godu aizskarošs.

Avoti: VL41

Godmanis

1. Ivars Godmanis - pirmais atjaunotās Latvijas Republikas premjerministrs 1990.-1993. g.

Godmaņa kurvis— minimālais pārtikas grozs, iztikas minimums.

Godmaņa krāsniņa— ekonomiskās apkures ierīce.

Godmaņa plītiņa— ekonomiskās apkures ierīce.

Avoti: SLG

godmaršals   apv.

1. Jauneklis, vīrietis, kas pavada jauno pāri laulībās.

Avoti: ViV

godmīlis   sar.

1. Godkārīgs cilvēks.

Avoti: Sin

godoberi

1. Tauta Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas rietumos, viena no andocezu tautām, valoda pieder pie dagestāņu grupas avāru-andocezu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Godome   vietv.

1. Pilsēta Beninā, 178800 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

godown   novec.

1. Noliktava.

Ex godown— no noliktavas, kas nozīmēja, ka preces skaitās pārdotas ar saņemšanu pārdevēja noliktavā.

Avoti: TV

godpilns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar godināšanu, pagodinājumu.

Avoti: LLVV

godpilsonis   apv.

1. Goda pilsonis.

Avoti: ME

godprātība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> godprātīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

godpratība

1. Pieklājība, rimtība, smalkjūtība.

Avoti: LV93

godprātīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam raksturīgs godīgums, apzinīgums.

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

godpratīgs

1. Tāds, kas godu prot, pieklājīgs, uzmanīgs.

Avoti: LV93

godprātīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> godprātīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; godprātība.

Avoti: LLVV

godronia   lat.

1. Leociju dzimtas ģints.

Avoti: LD

gods   -a, v.

1. parasti vsk. Morālā, ētiskā (cilvēka) vērtība (sabiedrības, sabiedrības šķiras, kārtas vai atsevišķa indivīda izpratnē); pozitīvs (cilvēka) morālās stājas vērtējums.

Goda jūtas— morālas, ētiskas jūtas.

Goda prāts— godprātība, godīgums.

Goda lieta— tas, kas saistīts ar (cilvēka) morālo, ētisko vērtību, vērtējumu.

Goda parāds— parāds, kura atdošana saistīta tikai ar (cilvēka) godīgumu, bet ne ar lietiskiem pierādījumiem vai nodrošinājumiem.

Aizskart godu— celt neslavu; pazemot.

Laupīt godu novec.— celt neslavu; pazemot.

Aizmirst (arī atmest) godu— zaudēt morālās, ētiskās jūtas.

// folkl. Tikums; arī jaunavība.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds (parasti vīrietis), kas ir godīgs, apzinīgs; arī godājams.

2. parasti vsk. Morāla, ētiska atzinība, cildinājums (kādam par ko); arī pagodinājums.

Goda dēļ (arī pēc)— Atzinības, ievērības dēļ.

// vsk. dat., apst. nozīmē. Ar ko lepoties; lepnumam, greznumam.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas saistīts ar godināšanu, pagodinājumu.

Goda eskorts— karaspēka vienība vai apakšvienība, kas svinīgās ceremonijās, pavada kādu personu.

Goda vieta— Vieta, pie viesību galda blakus jubilāram, mājas saimniekam u. tml.

Goda krēsls— Krēsls (parasti appušķots), kurā sēdina godināmo.

Goda vārti— appušķoti, imitēti izveidoti vārti (ko ceļ uz ceļa, parasti par godu jaunlaulātajiem).

Goda galds— viesību galds.

Goda (arī lielā) istaba novec.— viesistaba.

Goda diena— dzimšanas diena; vārda diena; jubilejas diena.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas nopelnu dēļ uzņemts, ievēlēts (piemēram, par biedrības biedru, iestādes locekli u. tml.), bet nav saistīts ar noteiktu pienākumu veikšanu.

Goda pilsonis— persona, kam valsts pilsonība vai pilsētas pilsoņa nosaukums piešķirts kā pagodinājums sevišķu nopelnu dēļ; attiecīgais nosaukums.

Goda doktors— zinātniskais grāds, kuru piešķir par sevišķiem nopelniem zinātnē personām, kas nav aizstāvējušas attiecīgu disertāciju; persona, kam piešķirts šis grāds.

3. vsk. dat., apst. nozīmē. Veiksmīgi, tā, kā pienākas.

4. parasti dsk. Godības, dzīres.

Dzert (kāzu, kristību, bēru) godu— svinēt kāzas, kristības vai bēres.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas paredzēts svētkiem vai svinībām (parasti par apģērbu).

Avoti: LLVV, T

godsirdība   apv.

1. Godīgums, cienīgums.

Avoti: ME

godsirdīgs   -ais; s. -a, -ā; reti

1. Godprātīgs.

Avoti: LLVV

godsvārki   apv.

1. Svārki, ko velk svinībās, svētkos.

Avoti: ViV

godvāģi   apv.

1. Izbraucamie rati (ar ko brauc svētkos, svinību reizēs).

Avoti: ViV

godvieta   apv.

1. Goda vieta.

Avoti: ME

Godvina   vietv.

1. Godvina Ostena kalns - Čogori.

Avoti: PZT

godzābaki   apv.

1. Zābaki, ko auj svētkos, svinību reizēs.

Avoti: ViV

Godzāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Gozzano"), Pjemontas reģiona Novāras provincē, 5600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

godzirgs   apv.

1. Zirgs, ar ko brauc svētkos, svinību reizēs.

Avoti: ViV

GOELRO   saīs., vēst.

1. Krievijas Valsts elektrifikācijas komisija (krievu "GOsudarstvennaja komissija ELektrifikacii ROssiji").

Avoti: i1

Gofa   vietv.; nelok.

1. Gofa sala - atrodas Atlantijas okeāna dienvidu daļā, Tristana da Kuņas salu arhipelāgā, platība - 65 kvadrātkilometri, nav pastāvīgu iedzīvotāju, darbojas meteoroloģiskā stacija ar ~6 cilvēku personālu.

Avoti: IZ-108-27

Gofcumbergskaja   vietv., vēst.

1. Tērvetes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

goffo   novec.

1. Muļķis, lempis: komiska figūra itāliešu teātrī.

Avoti: KV

gofra   žarg.

1. Kroka.

Avoti: SLG

gofrējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> gofrēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> gofrēt (2).

Avoti: LLVV

gofrēšana

1. Metode, ar kuru uz auduma vai papīra uzspiež reljefu rakstu.

2. Viļņveida formas veidošana loksnēm vai caurulēm.

Avoti: ZTV

gofrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Viļņveidīgi krokot (audumu, kartonu, metālu u. tml.).

2. Uzspiest (audumam) reljefu rakstu vai zīmējumu.

Avoti: LLVV

gofrētais   žarg.

1. Čipši.

Avoti: SLG

goftenberģieši

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Goftenberga" (tagad - "Krauja") iedzīvotāji.

Avoti: V1

goga   žarg.

1. Gruzīns.

Avoti: SLG

gogelmogelis   žarg.

1. Olu dzeltenuma un cukura putojums.

// pārn. Haoss.

Avoti: SLG

gogelmogels   žarg.

1. Olu dzeltenuma un cukura putojums.

// pārn. Haoss.

Avoti: SLG

go-go

1. Pievilcīga, visai pieticīgi ģērbta dejotāja bārā, kabarē vai diskotēkā, priekšnesumam raksturīgas seksuālas kustības.

Avoti: PL

Gogolina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 6500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1967. g.

Avoti: Wi

Gogra   vietv.

1. Gagra - Gangas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Gogs   novec.

1. Jūdaisma, kristietības un islāma mītos par pasaules galu - ziemeļzemju valdnieks, kas kopā ar Magogu iesaistīsies izšķirošajā cīņā ar Izraēlu.

Avoti: MitJ

Goha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Goch"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 33100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Goianija   vietv.

1. Gojanija.

Avoti: LpA, PuA

Goibniu   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - dievišķais kalējs un amatniecības aizsācējs.

Avoti: Mit

goideli

1. Gēli - tauta Skotijā.

Avoti: PZT

Goija

1. Spānijas kinobalva, Oskara nacionālais analogs.

Avoti: PL

goiņa   apv.

1. Dem. --> goja, govs.

Avoti: ME

Goirle   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Goirle"), Ziemeļbrabantes provincē, 23000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

goitars   apv.

1. Koitars - nesmuks, garš cilvēks.

Avoti: ZrvI

goja   apv.

1. Govs.

Avoti: ME

Gojanija   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā (port. val. "Goiania"), Gojasas štata administratīvais centrs, 750 m vjl., 1,2 mlj iedzīvotāju, 2 universitātes (dib. 1959. un 1964. g.).

Avoti: LģE, PZT

Gojasa   vietv.

1. Štats Brazīlijas vidienē ("Gojas"), administratīvais centrs - Gojanija, platība - 340087 kvadrātkilometri, 5926300 iedzīvotāju, robežojas ar Federālo distriktu, Minasžeraisas, Matugrosu du Sula, Matugrosu, Tokantinsas un Baijas štatu.

Avoti: LģE

gojes   apv.

1. Govis.

Avoti: EH

gojim   dsk.

1. Gojs.

Avoti: LME

gojiņa   apv.

1. Dem. --> goja, govs.

Avoti: ME

gojmēle   apv.

1. Sārtā bezlape ("Lathraea squamaria").

Avoti: EH

gojpurne   apv.

1. Govpurne.

Avoti: EH

gojs

1. Jūdaismā - citticībnieks.

2. sar., iron. Neebrejs.

Avoti: SV99

gokartists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies braukšana ar gokartu.

Avoti: LLVV

gokarts   -a, v.; fizk.

1. Mikrolitrāžas sacīkšu (kartinga) automobilis ar divtaktu iekšdedzes motoru.

Avoti: LLVV

Gokča

1. Sevans - ezers Armēnijā, tā nosaukums no turku valodas.

Avoti: LME, PZT

goklēvs   apv.

1. Govju kūts.

Avoti: EH

Golačakši   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Gola Čakši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Golaja   vietv.; vēst.

1. Golaja Pristaņa - Hola Pristaņa, pilsēta Ukrainā, Hersonas apgabalā, tās nosaukums līdz 1992. g.

Avoti: PZT

Golan   vietv., vēst.

1. Bijušās Galēnu muižas nosaukums.

2. Vidsmuiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Vidsmuižas pagastā.

3. Galēni.

Avoti: LE1, KV

GoLanča   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 3400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1399. g.

Avoti: Wi

Golčevo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 2800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1990. g.

Avoti: Wi

Golčūva   vietv.

1. Golčūva Jenīkova - pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 2660 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Goldadiervīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

Goldapa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 13800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1570. g.

Avoti: LpA, Wi

Goldbeck   vietv., vēst.

1. Bijušās Kolberģa muižas nosaukums, tagadējā Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā.

Avoti: LE1

Goldberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Goldberg"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 3800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

golden

1. Zelta, zeltains, lielisks.

Golden Globe— Zelta Globuss - Holivudas Ārzemju preses asociācijas kinobalva, piešķir kopš 1944. gada.

Golden Hammer— Zelta āmurs - starptautiskais Baltijas reklāmas festivāls un tajā piešķirtā balva.

Avoti: PL

Goldengeita   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Golden Gate"), Floridas štatā, 24000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: WA16, LpA

goldens   žarg.

1. Zelts.

Avoti: KZ

Goldenveli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Golden Valley"), Minesotas štatā, 20800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

goldfussia   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints, neliels krūms, mūžam zaļām, pretstatītām ovālām lapām ar smailiem galiem.

Avoti: KV

goldi   novec.

1. Nanaji - viena no kopējās tungusu un mandžuru grupas ciltīm, Amuras upes labajā krastā starp Sungari un Usuri ietekām.

Avoti: KV

Goldingen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kuldīgas novada Rumbas pagasta bijušais nosaukums.

2. Kuldīga.

Avoti: LPag, FV

Goldingenskaja   vietv., vēst.

1. Kuldīgas novada Rumbas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Goldkosta   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā, kontinenta austrumu piekrastē, Kvīnslendas štata dienvidu daļā, 454400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Goldkronaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Goldkronach"), Bavārijas federālajā zemē, 3600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

goldlaks

1. dsk. Kāpostu dzimtas ģints ("Cheiranthus"), lakstaugi, puskrūmi un krūmi, ziediem lakas smarža, 12 s., dabā ap Vidusjūru, kultivē kā krāšņumaugu.

Dārza goldlaks— goldlaku suga ("Cheiranthus cheiri").

Avoti: LPE, PDE, DaE, Wi

Goldsboro   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Goldsboro"), Ziemeļkarolīnas štatā, 35900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Goldži   biol.

1. Goldži komplekss - liels organoīds šūnas citoplazmā, kas piedalās ogļhidrātu un lipīdu sintēzē.

Avoti: BjV

gole   apv.

1. Govs.

Avoti: ME

Goleja   vietv.; novec.

1. Gulīja - oāze un apdzīvota vieta Alžīrijā.

Avoti: PZT

golems

1. Ebreju filozofijā - jebkas tāds, kam piemīt vēl neīstenots potenciāls.

2. Jūdu teiksmās mākslīgs cilvēks (homunkuls), kas ar kabalas formulu palīdzību iegūst dzīvību.

3. Saskaņā ar leģendu - māla figūra, kurā 16.-17. gs. Prāgā dzīvojošais rabīns Levi kabalistisku eksperimentu rezultātā iepūtis dzīvību; kaut kas liels un bezdvēselisks.

Avoti: IdV, PL

golenišče   žarg.

1. Portfelis.

Avoti: KZ

golenkinia   lat.

1. Hlorokoku rindas dzimtas "Micractiniacae" ģints.

Golenkinia radiata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Golenti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

Goleņova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 22800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1314. g.

Avoti: LpA, Wi

Golfa

1. Golfa straume - silto straumju sistēma Atlantijas okeāna ziemeļdaļā un Ziemeļu Ledus okeānā no Floridas pussalas līdz Špicbergenai un Novaja Zemļai.

Avoti: SV99

Golfe   vietv.

1. Pilsēta Togo Republikā, Lomes piepilsēta, 355000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA

golferis   v.

1. Golfa spēlētājs.

Avoti: MLVV

golfists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies golfa spēlē.

Avoti: LLVV

golfs   -a, v.; parasti vsk.

1. Sporta spēle, kurā bumbiņa ar nūju jāieraida laukuma bedrītēs.

Golfa zeķes— pusgaras (vīriešu vai sieviešu) zeķes līdz ceļiem.

Golfa bikses— taisnas, brīvi krītošas sporta bikses, zem ceļiem apņemtas ar maliņu.

Pludmales golfs— klasiskā golfa paveids, kas atšķiras ar to, ka laukumus iekārto pludmalēs ar noblietētiem smilšu laukumiem, kas netiek sertificēti un spēle ir uzskatāma tikai par brīvā laika pavadīšanas veidu.

Pļavu golfs— klasiskā golfa paveids, kas atšķiras ar mazāk nopļautu spēles laukumu un ar dažām atkāpēm no spēles pamatnoteikumiem, kas saistītas ar golfa bumbiņas biežāku pazaudēšanu; laukums netiek sertificēts un spēle uz tā ir uzskatāma tikai par brīvā laika pavadīšanas veidu.

2. žarg. Jūras līcis.

Avoti: LLVV, LV93

Golgāta

1. Neliels kalns netālu no Jeruzalemes, kur, pēc Bībeles, sists krustā Jēzus Kristus.

2. pārn., ar mazo burtu Moku vieta; lielu ciešanu simbols.

Avoti: SV99

Golgovskaja   vietv., vēst.

1. Gulbenes novada Galgauskas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Golgowsky   vietv., vēst., vācu val.

1. Gulbenes novada Galgauskas pagasta bijušais nosaukums.

2. Galgauska.

3. Galgauskas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Galgauskas pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

goli

1. Tauta, Senegālas rietumos, valoda pieder pie bantu saimes Atlantijas grupas.

Avoti: PZT

goliardi

1. Viduslaiku Francijā - klaiņotāji aktieri (izbēguši mūki, klejojoši studenti), kas dziesmās un dažādos citos priekšnesumos izsmēja katoļu baznīcu un baznīcas kalpus.

Avoti: SV69

goliathus   lat.

1. Goliātvabole - vaboļu kārtas skarabeju dzimtas ģints.

Goliathus goliathus— goliātvaboļu suga.

Goliathus albosignatus— goliātvaboļu suga.

Goliathus cacicus— goliātvaboļu suga.

Goliathus goliatus— goliātvaboļu suga.

Goliathus kolbei— goliātvaboļu suga.

Goliathus orientalis— goliātvaboļu suga.

Goliathus regius— goliātvaboļu suga.

Avoti: Wi

Goliāts   -a, v.

1. Mitoloģiska Bībeles persona, filistiešu milzis, ko divcīņā ar lingu nogalina Dāvids, vēlākais Jūdejas valdnieks.

2. pārn., pareti, ar mazo burtu Milzis.

Avoti: LEV, LLVV

goliātvabole   biol.

1. dsk. Kukaiņu klases vaboļu kārtas skarabeju dzimtas ģints ("Goliathus"), vissmagākie kukaiņi pasaulē, kuru lielāko indivīdu masa sasniedz simt gramu, bet garums - 11 cm, sastopama Āfrikas tropiskajos mežos, 6 sugas.

Avoti: Wi

goliātvarde

1. Mugurkaulnieku tipa abinieku klases bezastaino abinieku kārtas varžu dzimtas suga ("Rana goliathe"), ķermeņa garums - līdz 32 cm, masa - ~3 kg, sastopama Āfrikā.

Avoti: PDE

Golijkaramiša   vietv.; vēst.

1. Krasnoarmeiska - pilsēta Krievijā, Saratovas apgabalā, tās nosaukums līdz 1926. g.

Avoti: PZT

golilja

1. Maza, apaļa, iestīvināta apkakle vīriešu apģērbā 17. gs. Spānijā.

Avoti: SV08

goliļa   novec.

1. Šaura, šķīvja veida, stīva linu apkakle 17. gs. vīriešu apģērbam Spānijā.

Avoti: KV

Golina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 4500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1330.-1870. g. un kopš 1921. g.

Avoti: LpA, Wi

goliņa   apv.

1. Dem. --> gole, govs.

Avoti: ME

goliņš   apv.

1. Dem. --> gole.

Avoti: EH

Goliševa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kārsavas novadā (1963.-2009. g. Ludzas rajonā) 30 km no Ludzas, pagasta centrs; saukta arī Aizgārša, Gološova, Golyševa, Golyšova.

2. Goliševas pagasts - pagasts Kārsavas novada austrumu daļā pie Krievijas robežas, robežojas arī ar Mērdzenes un Malnavas pagastu, kā arī ar Ciblas novadu.

Goliševas pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Mērdzenes pagasta teritorijā, aizņemot tā ziemeļaustrumu daļu.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

goliševieši

1. Kārsavas novada Goliševas pagasta apdzīvotās vietas "Goliševa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Golišovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

golīte   apv.

1. Dem. --> gole, govs.

Avoti: ME

Golīva   vietv.

1. Golveja - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

goljardi

1. Viduslaiku Francijā - klaiņojoši aktieri.

Avoti: SV08

golkiperis   novec.

1. Vārtsargs (futbolā).

Avoti: Ang

golkīpers   žarg.

1. Vārtsargs.

Avoti: SLG

gollisms

1. Politiska filozofija, kas sakņojas franču politiskā un militārā vadoņa Šarla de Golla idejās (gk. iedibināt un nosargāt stingri centralizētu valdīšanu, kā arī neuzņemties starptautiskas saistības uz nacionālo interešu rēķina), taču savā ietekmē neaprobežojas nedz tikai ar gollistu partijām, nedz tikai ar Franciju.

Avoti: IdV

gollisti

1. De Golla un viņa politikas piekritēji, orgnizēti vairākās partijās, no 1976 RPR (franču "Rassemblement pour la Republigue").

Avoti: LEV

golnetija

1. dsk. Goltjēru un pernetiju hibrīds ("x Gaulnettya"), zileņu dzimtas dekoratīvs augs.

Avoti: DaE

Goloka   mit.

1. Hindu mitoloģijā - dieva Krišnas paradīze, kura atrodas svētā Meru kalna dienvidu nogāzēs un caur kuru tek debesu upe.

Avoti: Mit

Gološova   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Goliševa" nosaukuma variants.

Avoti: LC

golova   žarg.

1. Galva.

2. Tēja.

Avoti: KZ

Golovāni   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Golovāni" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

golovanovcieši

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Golovanovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Golovanovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Avoti: LC

golovanovkieši

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Golovanovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

golovinomyces   lat.

1. Īstās miltrasas sēņu dzimtas ģints "Erysiphe" dažas sugas, kas pēc anamorfas tipa un kleistotēciju uzbūves dažkārt atsevišķā ģintī.

Avoti: LD

Golovkina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Pededzes pagastā.

Avoti: LC

gols   sar.

1. Vārtu guvums (sporta spēlē).

Avoti: SLG

gols   apv.

1. Gals.

Avoti: BsV

Golsene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Golssen"), Brandenburgas federālajā zemē, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

goltjēra

1. dsk. Zileņu dzimtas ģints ("Gaultheria").

Gulošā goltjēra— goltjēru suga ("Gaultheria procumbens").

Avoti: LEV

golts   novec.

1. Nodalījums krīta formācijā.

Avoti: KV

Goluba-Dobžiņa   vietv.

1. Golub-Dobžiņa - pilsēta Polijā.

Avoti: Wi

Golub-Dobžiņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 13000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1300. g.

Avoti: LpA, Wi

Golubi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

Avoti: LC

golubi   žarg.

1. Žāvēšanai izkārta veļa.

Avoti: KZ

golubj   žarg.

1. Cepure.

Avoti: KZ

golubjatņiks   žarg.

1. Bēniņu apzadzējs.

Avoti: KZ

golubojs   žarg.

1. Homoseksuālists.

Avoti: KZ

Golubovci   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Podgovicas kopienā, 2870 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

golūtne   apv.

1. Galotne.

Avoti: BsV

golva   apv.

1. Galva.

Avoti: BsV

Golvari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

golvarieši

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Golvari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Golveja   vietv.

1. Pilsēta Īrijas rietumos ("Galway"), Konahtas provincē, grāfistes administratīvais centrs, 75500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Golvori   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Golvari" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Golyševa   vietv.

1. Apdzīvotās vietas "Goliševa nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Golyšova   vietv.

1. Apdzīvotās vietas "Goliševa" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Golyšovka   vietv.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Golišovka" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

goļa   apv.

1. Ligzda, nometne.

2. Gara, nodaļās sadalīta perējamā kaste zosīm u. c. putniem.

3. Gliemenes, gliemeža vāks vai mājiņa.

4. Barības kaste, barības redeles.

5. (Ērkšķaini) krūmi.

Avoti: KV

goļakovijs   žarg.

1. Tukšs, tāds, kam nekā nav.

Avoti: KZ

goļaks   žarg.

1. Situācija, kad kaut kā trūkst.

Avoti: KZ

goļaks   žarg.

1. Tukšs, tāds, kam nekā nav.

Avoti: KZ

Goļanskaja   vietv., vēst.

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Goļanti   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Golenti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

goļavkij   žarg.

1. Cilvēks, kam nekā nav.

Avoti: KZ

goļavkijs   žarg.

1. Cilvēks, kam nekā nav.

Avoti: KZ

goļecs   žarg.

1. Nepilngadīgs noziedznieks.

Avoti: KZ

Goļicina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 17300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

goļimijs   žarg.

1. Pēdējais, malējais.

Avoti: KZ

goļje   žarg.

1. Nauda.

Avoti: KZ

Goļmgofskaja   vietv., vēst.

1. Salas novada Salas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

2. Jēkabpils novada Ābeļu pagasta bijušais nosaukums krieviski līdz 1920. g., kad tagadējā Salas pagasta un Jēkabpils novada Ābeļu pagasta teritorijas bija apvienotas vienā Jēkabpils apriņķa Salas pagastā.

Avoti: LPag

Goma   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Ziemeļkivu provinces administratīvais centrs, 249900 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

gomanecs   žarg.

1. Maks.

Avoti: KZ

gomaristi

1. Nīderlandes kalvinistu reliģiski politisks grupējums 17. gs. sākumā.

Avoti: LPE

Gomati   vietv.

1. Upe Indijā ("Gomati"), Utarpradēšas štatā, Gangas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Gombe   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Gombe"), tāda paša nosaukuma štata administratīvais centrs, 226100 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Štats Nigērijā ("Gombe"), administratīvais centrs - Gombe, platība - 18768 kvadrātkilometri, 2353900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gombina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 4200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1437. g.

Avoti: LpA, Wi

gomele   apv.

1. Kamene.

2. Govs vārds.

Avoti: Sin, ME

gomeļa   apv.

1. Kamene.

2. Govs vārds.

Avoti: ME

Gomeļa   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, apgabala administratīvais centrs, osta Sožas krastos, 484300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

gomene   apv.

1. Liela, raiba kamene.

Avoti: KV

Gomespalasio   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Gomez Palacio"), Durango pavalstī, 257400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Gomespalasja   vietv.; novec.

1. Gomespalasio - pilsēta Meksikā.

Avoti: PZT

gomfa

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases holobazīdijsēņu apakšklases afilloforu rindas dzimta ("Gomphaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

Avoti: LD

gomfotērijs   vēst.

1. Zilonim radniecīgs dzīvnieks, kas pirms vairāk nekā 10000 gadiem dzīvojis Amerikā un Eiropā.

Avoti: Geo-55-29

gomfoze   med.

1. Zoba saistauda savienojuma veids ar alveolas ligzdu; ieķīlējums.

Avoti: TM

gomfrēna   novec.

1. Amarantu dzimtas, Amerikas tropu augs, audzē gk. siltumnīcās kā viengadīgas puķes ar purpurvioletāmziedu galviņām 1,5-2 cm diametrā.

Avoti: LxE

gomfs

1. Neliela kājiņa lapu ķērpju lapoņa apakšpusē, ar kuru tas piestiprinās pie substrāta.

Avoti: LD

gomfs

1. Neliela kājiņa lapu ķērpju lapoņa apakšpusē, ar kuru tas piestiprinās pie substrāta.

Avoti: LD

gomiks   žarg.

1. Homoseksuālists.

Avoti: KZ

gomindāns

1. Politiska partija Ķīnā, dibināta 1912. g. no 1949. Taivānā.

Avoti: SV96

gomīt   apv.

1. Burzīt.

Avoti: ME

gomīties   apv.

1. Liekties, deformēties.

Avoti: EH

gomīza   apv.

1. Kāda kumelīšu suga.

2. Kāda sēņu suga (līdzīga bērzlapei).

Avoti: EH

gomīža   apv.

1. Kāda puķe.

Avoti: EH

gomižka   apv.

1. Gomīza (1).

Avoti: EH

Gommerne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gommern"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 10600 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

gomontia   lat.

1. Trentepoliju dzimtas ģints.

Gomontia codiolifera— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Gomora

1. Pēc 1. Mozus grāmatas - pilsēta Palestīnā, kas savas netikumības dēļ iznīcināta reizē ar Sodomu.

Avoti: LEV

gomphaceae   lat.

1. Gomfu dzimta.

Avoti: LD

gomphidae   lat.

1. Upjspāru dzimta.

Avoti: LD

gomphidiacae   lat.

1. Zeltkāšu dzimta.

Avoti: LD

gomphidius   lat.

1. Zeltkātes.

Gomphidius glutinosus— eglaines zeltkāte.

Gomphidius roseus— rožsārtā zeltkāte.

Avoti: LD

gomphonema   lat.

1. Navikulu dzimtas ģints.

Gomphonema acuminatum— šīs ģints suga.

Gomphonema angustatum— šīs ģints suga.

Gomphonema constrictum— šīs ģints suga.

Gomphonema lanceolatum— šīs ģints suga.

Gomphonema parvulum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gomphosphaeria   lat.

1. Hrookoku klases rindas "Croococcales" ģints.

Gomphosphaeria aponina— šīs ģints suga.

Gomphosphaeria lacustris— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gomphus   lat.

1. Upjspāru dzimtas ģints.

Gomphus vulgatissimus— parastā upjspāre.

Avoti: LD

gon-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzimumdziedzeri; spermu; celi.

Avoti: MSV

gona   apv.

1. Diezgan.

Avoti: BsV

gona-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzimumdziedzeri; spermu; celi.

Avoti: MSV

gonāda   med.

1. Dzimumdziedzeris, sēklinieks vai olnīca; orgāns, kurā attīstās gametas.

Avoti: MSV

gonadarhe   med.

1. Laiks, kad sākas dzimumdziedzeru aktivitāte.

Avoti: MSV

gonādas

1. Dzimumdziedzeri, orgāni, kuros veidojas dzimumšūnas (olšūnas un spermatozoīdi).

Gonādu aģenēze— dzimumdziedzeru nepilnvērtīga attīstība un nediferencēšanās embrioģenēzes stadijā.

Avoti: SV99

gonadoģenēze   med.

1. Embrija gonādu attīstība, kuras raksturīgas vīriešu vai sieviešu dzimumam.

Avoti: TM

gonadopātija   med.

1. Dzimumdziedzeru saslimšana.

Avoti: TM

gonadopauze   med.

1. Dzimumdziedzeru funkciju izbeigšanās vecumā.

Avoti: TM

gonadoterapija   med.

1. Ārstēšana ar dzimumdziedzeru ekstraktiem vai hormoniem.

Avoti: TM

gonadotoksīni   med.

1. Dažādi toksiski faktori, kas vīrietim var izraisīt spermatozoīdu daudzuma samazināšanos vai to struktūras bojājumus.

Avoti: VE

gonadotropīns

1. Hormons, kas stimulē.

Avoti: LPE

gonadotropisks

1. Gonadotropiskie hormoni - hormoni, ko izdala hipofīzes priekšējā daļa un kas mugurkaulniekiem un cilvēkiem stimulē dzimumdziedzeru attīstību un funkcionēšanu.

Avoti: SV99

gonadotropisms   med.

1. Endokrīna konstitūcija, kurā dominē dzimumdziedzeru funkcija.

Avoti: TM

gonadotrops   biol.

1. Tāds, kas veicina mugurkaulnieku dzimumdziedzeru attīstību un darbību.

Avoti: SV96

gonagra   med.

1. Ceļa locītavas podagra.

Avoti: TM

Gonaiva   vietv.

1. Pilsēta Haiti, Artibonitas departamenta administratīvais centrs, 160000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

gonalģija   med.

1. Sāpes ceļa locītavā.

Avoti: TM

Gonama   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikas (Jakutijas) dienvidu daļā, Učuras kreisā krasta pieteka, garums - 686 km, sākas Stanovoja ziemeļu nogāzē.

Avoti: PZT, PuA

gonartromeningīts   med.

1. Ceļa locītavas sinoviālās membrānas iekaisums.

Avoti: MSV

gonartrotomija   med.

1. Ceļa locītavas atvēršana.

Avoti: TM

gonartroze   med.

1. Artrītiska ceļa locītavas slimība, kas radusies traumas vai deģenerācijas dēļ.

Avoti: MSV

gonatocele   med.

1. Ceļa locītavas pietūkums.

2. Ceļa locītavas audzējs.

Avoti: MSV

gonatoziga

1. dsk. Zaļaļgu nodalījuma konjugātu klases dzimta ("Gonatozygaceae"), šūnas cilindriskas vai cilindriski vārpstveidīgas, veido viegli sairstošus pavedienus, dažreiz dzīvo pa vienai, Latvijā konstatētas 7 sugas.

Avoti: LD

gonatozygaceae   lat.

1. Gonatozigu dzimta.

Avoti: LD

gonatozygon   lat.

1. Gonatozigu dzimtas ģints.

Gonatozygon brebissonnii— šīs ģints suga.

Gonatozygon kjelmanii— šīs ģints suga.

Gonatozygon monotaenium— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gončis   apv.

1. Medību suns.

2. niev. Pusaudzis.

Avoti: KiV

gonda   novec.

1. Naudas vienība Bengālē, 1/1000 Indijas rūpijas; gunda.

Avoti: KV

Gondera   vietv.

1. Pilsēta Etiopejas ziemeļos ("Gondar"), netālu no Tanas ezera 2500 m vjl., 204000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

gondi

1. Tautību un cilšu grupa Indijas centrālajā daļā, valoda pieder pie dravīdu valodām; ticīgie - hinduisti; saglabājuši arī tradicionālos ticējumus.

Avoti: EV

gondola   -as, s.

1. Gara, šaura vienaira venēciešu laiva ar plakanu dibenu, augstiem galiem.

2. Aerostata apvalkam piekārts grozs cilvēku, ierīču, bagāžas novietošanai.

3. Pašizkrāvējs pusvagons, kura grīdā ierīkotas lūkas kravas izbēršanai.

Avoti: LLVV

gondoljera   -as, s.

1. Venēcijas gondoljeru dziesma (barkarolas paveids).

Avoti: LLVV

gondoljers   -a, v.

1. Gondolas airētājs, laivinieks.

Avoti: LLVV

Gondomara   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Gondomar"), Portu apgabalā, 168000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Gondvana   ģeol.

1. Hipotētisks paleozoja un mezozoja sākuma (pirms 170-125 mij gadu) superkontinents Zemes dienvidu puslodē, kas apvienojis tagadējo Dienvidameriku, Āfriku, Arābi-jas un Indostānas pussalas, Madagaskāru, Austrāliju un Antarktīdu.

Avoti: SV96

gondži

1. Tauta, dzīvo Ganas dienvidos, ietilpst akanu tautu grupā, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

gone-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzimumdziedzeri; spermu; celi.

Avoti: MSV

gonecistīts   med.

1. Sēklas pūslīša iekaisums.

Avoti: MSV

gonecistolīts   med.

1. Akmens sēklas pūslītī.

Avoti: TM

gonepoēze   med.

1. Sēklas rašanās.

Avoti: TM

Gonesa   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Gonesse"), Ildefransas reģiona Valduāzas departamentā, 26300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

gonfalone   novec.

1. Kaujas karogs.

Avoti: KV

gonfalonjers   vēst.

1. Itālijas pilsētrepublikās (13.-15. gs.) pilsētas kvartāla zemessardzes vadītājs.

2. Florencē prioru vadītājs, prioru kolēģijas vai sinjorijas valdības galva (no 13. gs.), pilsētas maģistrāta galva (15.-18. gs.).

Avoti: LPE

gongilonematoze   med.

1. Infestācija ar gongilonēmām.

Avoti: TM

gongongs   novec.

1. Zvanu bronza, sastāv no ~80% vara un ~20% alvas.

Avoti: KV

gongorisms   vēst.

1. Spāņu 17. gs. dzejas skola.

Avoti: LPE

gongrosira   lat.

1. Hetoforu dzimtas ģints.

Gongrosira debaryana— šīs ģints suga.

Gongrosira incrustans— šīs ģints suga.

Gongrosira schmidlei— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gongs   -a, v.

1. Austrumāzijas tautu metāla sitamais mūzikas instruments izliekta bronzas diska veidā (izmanto arī signalizēšanai); metāla gabals, ko skandina signalizējot.

Avoti: LLVV

goni-   med.

1. Salikteņos norāda uz celi.

Avoti: MSV

gonibatija   med.

1. Staigāšana uz ceļgaliem; simptoms dažos paralīzes un parēzes gadījumos.

Avoti: TM

gonīdijas

1. Zaļaļģes un zilaļģes, kas, dzīvodamas simbiozē ar sēnēm, veido ķērpjus.

2. Sporas, dažu pavedienveida baktēriju un dažu zilaļģu vairošanās šūnas.

Avoti: SV69

-gonija

1. Salikteņu sastāvdaļa, kas nozīmē - dzimšana, izcelšanās, piem., heterogonija, kosmogonija.

Avoti: SV69

gonijs   med.

1. Kraniometrisks punkts apakšžokļa leņķa.

Avoti: MSV

gonio-   med.

1. Salikteņos norāda uz celi.

2. Salikteņos norāda uz stūri, leņķi.

Avoti: MSV

goniochloris   lat.

1. Heterokoku klses dzimtas "Pleurochloridaceae" ģints.

Goniochloris mutica— šīs ģints suga.

Goniochloris parvula— šīs ģints suga.

Avoti: LD

goniodiscus   lat.

1. Goniodiscus ruderatus - brūnās rievpolītes "Discus ruderatus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

goniodisģenēze   med.

1. Defektīva acs priekšējā segmenta (radzene, varavīksnene, lēca, ar tām saistītās kameras un dziedzeri) attīstība.

Avoti: MSV

goniokraniometrija   med.

1. Galvaskausa leņķu mērīšana.

Avoti: TM

gonioma   med.

1. Audzējs, kas attīstījies no dzimumšūnām.

Avoti: TM

goniometrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Trigonometrijas ievaddaļa, mācība par leņķu mērīšanu un trigonometrisko funkciju definēšanu.

Avoti: SV99

goniometrs   -a, v.

1. Vienkāršs horizontālo leņķu mērinstruments.

2. Radiospoļu sistēma vērstai raidīšanai un vērstai uztveršanai.

3. Antropoloģisks instruments sejas un galvas (galvaskausa) leņķisko izmēru noteikšanai.

Avoti: SV99

gonions   med.

1. Kraniometrisks punkts apakšžokļa leņķa virsotnē.

Avoti: TM

goniosinehija   med.

1. Radzenes saaugums ar varavīksneni pie acs priekšējās kameras leņķa.

Avoti: MSV

gonioskops   med.

1. Oftalmoskops varavīksnenes un radzenes leņķa izmeklēšanai.

Avoti: TM

goniotomija   med.

1. Glaukomas operācija, kurā atver Šlemma kanālu tiešā redzes kontrolē.

Avoti: TM

gonīts   med.

1. Ceļa locītavas iekaisums.

Avoti: SV99

gonium   lat.

1. Volvoksu dzimtas ģints.

Gonium pectorale— šīs ģints suga.

Gonium sociale— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gonka   žarg.

1. Ātrumsacīkstes (autosportā, velosportā u. tml.).

Avoti: SLG

gonkas   žarg.

1. Ātrumsacīkstes (autosportā, velosportā u. tml.).

Avoti: SLG

gonkot   žarg.

1. Piedalīties ātrumsacīkstes (autosportā, velosportā u. tml.).

Avoti: SLG

Gonkūri

1. Franču rakstnieki, brāļi Edmons (1822.-1896. g.) un Žils (1830.-1870. g.), naturālistiskā romāna nodibinātāji Francijā.

Gonkūru akadēmija— Edmona Gonkūra dibināta apvienība, kas stājās spēkā 1902. g.

Gonkūru prēmija— prēmija, ko piešķir Gonkūru akadēmija par gada labāko franču romānu.

Avoti: PL

gonna   saīs.

1. Grasīties, gatavoties (angļu "going to"; īsziņās).

Avoti: īsz

gono-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzimumdziedzeri; spermu; celi.

Avoti: MSV

gonoblenorreja   novec.

1. Blenoreja.

Avoti: KV

gonochronisms   novec.

1. Dzimuma (kārtu) šķirtība, kad īpatnim ir tikai vai nu vīrišķie vai arī tikai sievišķie dzimuma dziedzeri.

Avoti: KV

gonocīti   novec.

1. Gonīdijas.

Avoti: KV

gonocitoma   med.

1. Audzējs, kas cēlies no gonocītiem.

Avoti: TM

gonocīts   med.

1. Embrija pirmējā vairošanās šūna.

2. Šūna, no kuras rodas gametas.

Avoti: TM

gonofāgs   med.

1. Gonokoku bakteriofāgs.

Avoti: TM

gonofori   novec.

1. Hidroīdpolipu un sīfonoru kolonijās tie īpatņi, kas rada dzimuma produktus: medūzas, sporosaki.

Avoti: KV

gonohorisms   med.

1. Dzimumu diferenciācija, vīriešu un sieviešu dzimuma indivīdu dzimuma pazīmju atšķirība, pretstatā hermafrodītismam.

Avoti: MSV

gonokampse   med.

1. Ankiloze vai citāds ceļa locītavas izkropļojums.

Avoti: MSV

gonokokēmija   med.

1. Gonokoki asinīs; gonosepse, gonosepticēmija.

Avoti: MSV

gonokoks   -a, v.

1. Gonorejas ierosinātājs mikroorganisms.

Avoti: LLVV

gonomērija   med.

1. Vecāku gametu kodolu vai to hromosomu atsevišķa novietošanās zigotā tās pirmajās dalīšanās stadijās.

Avoti: TM

gononefrotoms   med.

1. Embrija mezodermas daļa, kas attīstās par vairošanās orgāniem un izvadorgāniem.

Avoti: TM

gonopodijs   novec.

1. Pārveidots dzīvnieka loceklis, kas, nepiederēdams pie dzimumšūnu izvadorgāniem, kalpo tomēr dzimuma satiksmei, piem., vēdera spuras haizivīm un rajām, hektokotils astoņkājiem un desmitkājiem, žokļu antenas zirnekļiem u. c.

Avoti: KV

gonopodya   lat.

1. Monoblefarīdu dzimtas ģints.

Gonopodya polymorpha— šīs ģints suga.

Gonopodya siliquaeformis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gonopteryx   lat.

1. Balteņu dzimtas ģints.

Gonopteryx rhamni— krūkļu baltenis.

Avoti: LD

gonoreja   -as, s.

1. Triperis - lipīga venēriskā slimība.

Acu gonoreja— visai bīstams gonorejas baciļa izraisīts acu gļotādas iekaisums.

Avoti: LLVV

gonorreja   novec.

1. Gonoreja.

Avoti: KV

gonosāns   novec.

1. Kavasveķu šķīdinājums santaleļļā, ko lietoja pret gonoreju.

Avoti: KV

Gonosfandidža   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Gonnosfanadiga"), Sardīnijas reģiona Medio Kampidāno provincē, 6600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gonosomas   biol.

1. Dzimumhromosomas.

Avoti: CaF

gonotoksēmija   med.

1. Toksēmija, ko izraisa gonokoki.

Avoti: TM

gonotoms   med.

1. Embrija mezodermas daļa, kas attīstās par vairošanās orgāniem.

Avoti: TM

gons

1. Ārpussistēmas mērvienība plaknes leņķa mērīšanai ģeodēzijā, vienāda ar taisna leņķa simtdaļu, 1^g = 1 gon = pī/200 rad = 0,015708 rad = 0,9 grādi; iedala metriskajās minūtēs (1^g = 100^c) un metriskajās sekundēs (l^g = 10000^cc).

Avoti: EV

gonščiks   žarg.

1. Autobraucējs; sacīkšu braucējs.

Avoti: SLG

gonyaulax   lat.

1. Dinofītaļģu nodalījuma ģints.

Gonyaulax catenata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gonyostomum   lat.

1. Hloromonādaļģu nodalījuma ģints.

Gonystomum semen— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Gonzālisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gonzales"), Luiziānas štatā, 10450 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Gonzales"), Kalifornijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Gonzales"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

goņecs   žarg.

1. Cietuma līdzstrādnieks.

Avoti: KZ

goņit   žarg.

1. Melo.

Avoti: KZ

goņīt   žarg.

1. (Ātri) braukt.

2. Dabūt, sameklēt.

3. Runāt.

Avoti: JV

Goņondza   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 1900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1547. g.

Avoti: Wi

good-bye   žarg.

1. Ardievu!

Avoti: KV

goodeniācejas   novec.

1. Divdīgļlapju augu dzimta kampānulātu (pulkstenīšu) rindā, zāļaugi, puskrūmi un krūmi, ~250 sugas, gk. Austrālijā.

Avoti: KV

goodyera   lat.

1. Saulenīte 1.

Goodyera repens— ložņu saulenīte.

Avoti: LD

goodwill   ek.

1. Uzņēmuma nemateriālā vērtība - pozitīva starpība starp vesela uzņēmuma pirkšanas vērtību un tā substances (tīro) vērtību.

Avoti: GtV

gopaks   mūz.

1. Ukraiņu tautas deja, ko izpilda ātrā tempā 2/4 taktsmērā.

Avoti: Mūz

gopiks

1. Sīknaudas vienība Azerbaidžānā, 100 gopiki = 1 manats.

Avoti: EBA

gop-stop   žarg.

1. Bruņota laupīšana.

Avoti: KZ

gopstopists   žarg.

1. Laupītājs.

Avoti: KZ

gora   apv.

1. Rūpes.

2. Nepieciešamība, vajadzība, kas radusies nabadzības dēļ.

Gora visu ko māca— saka, ja rūpes, nepieciešamība liek daudz ko iemācīties.

3. Sliņķis.

4. Gaura 1.

Avoti: KiV, KV, ĒiV

Gora   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Goor"), Overeiselas provincē, 12300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Jaloveckaja Gora - apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

3. Ņemeckaja Gora - Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Vācu kalni" nosaukuma variants.

4. Tektoniska beznoteces ieplaka Rietumāzijā, Sīrijā un Jordānijā, Sarkanās jūras tektoniskā iegruvuma turpinājums, garums - ~400 km, platums - līdz 25 km, stāvas, līdz 1400 m augstas nogāzes.

Avoti: LC, LģE

Goradiza   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Horadiz"), Fuzuli rajonā, 2800 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi

Gorakhpura   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Gorakhpur"), Utarpradešas štata austrumu daļā, Gangas ielejā, osta Rapti kreisajā krastā, 622700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PZT

Gorakpūra   vietv.; novec.

1. Gorakhpura - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

gorals

1. Āzijas antilopju suga.

Avoti: KV

goraļi   novec.

1. Poļu kalnieši Beskidos un Tatros, augstumos aitu gani un mežu strādnieki, bet ielejās zemkopji.

Avoti: KV

Goranboja   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Goranboy"), rajona administratīvais centrs, 7200 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

Goransko   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Plužines kopienā, 330 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

gorāt   apv.

1. Stipri kūpēt; smēķēt.

Avoti: ME

goravāt   apv.

1. Mocīties ar ko.

2. Ļoti trūcīgi dzīvot.

Avoti: KiV

Goražde   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Goražde"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Bosniešu Podriņes kantonā, 22100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

gorbačevieši

1. Krāslavas novada Piedrujas pagasta apdzīvotās vietas "Gorbačeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gorbači   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

Avoti: LC

Gorbačova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Avoti: LC

Gorbačovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Biķernieku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

Avoti: LC

Gorbatova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabala rietumos, piestātne Okas krastā, 2100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Gorbi   vietv.

1. Pūļu Gorbi - Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Pūļu Gorbuni" nosaukuma variants latgaliski.

2. Krīvu Gorbi - Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Krīvu Gorbuni" nosaukuma variants.

3. Upe Krievijā, Habarovskas novadā, Judomas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LC, PZT

Gorbijs

1. Mihaila Gorbačova (dz. 1931), Padomju Savienības Komunistiskās partijas ģenerālsekretāra (1985.-1991. g.) un Padomju Savienības prezidenta (1990.-1991. g.), iesauka Rietumos.

Avoti: PL

Gorbiloka   vietv.

1. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Cipas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

Gorbuni   vietv.

1. Krīvu Gorbuni - apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Krievu Gorbuni— Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Krīvu Gorbuni" nosaukuma variants.

2. Pūļu Gorbuni - apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Poļu Gorbuni— Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Pūļu Gorbuni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gorbunieši

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Gorbuni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gorbunovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ilūkstes novada Šēderes pagastā.

Avoti: LC

gorbuša   sar.

1. Kuprlasis.

Avoti: LD

gorbuška   žarg.

1. Maize.

Avoti: KZ

Gordijs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Frīģijas valdnieks, Mida tēvs, kurš nodibināja galvaspilsētu un citadelē novietoja vezumu, kura jūgu sasēja sarežģītā mezglā.

Gordija mezgls— ļoti sarežģīts mezgls, ar ko, kā teika stāsta, Frīģijas valdnieks Gordijs esot piesējis sakas pie dīseles; pēc orākula pareģojuma tas, kas šo mezglu atraisīšot, kļūšot par Āzijas valdnieku; Maķedonijas Aleksandrs neesot mēģinājis to atraisīt, bet pārcirtis ar zobenu.

Gordija mezgls— dažādu apstākļu sarežģījums.

Avoti: Mit, SV69

gordiņš   jūrn.

1. Mehāniska ierīce, ko iegūst, ieverot trosi nekustīgajā blokā (trīsī), to lieto, lai vēlamā virzienā novilktu šotes, un izmanto dažādās celšanas iekārtās.

Avoti: JūVM

gordius   lat.

1. Matoņu klases ģints.

Gordius aquaticus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Gordola   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Gordola"), Tičīno kantonā, 4500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gordonseters

1. Medību suns ar melnu vai dzeltenbrūnu apmatojumu; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: SV99

gordovojs   žarg.

1. Sargs; policists.

Avoti: LLVV

gords   apv.

1. Garšīgs.

Avoti: BsV

gore   apv.

1. Kādas meža pīļu sugas apzīmējums.

2. Bēdas nepatikšanas; tā sauc arī nepatīkamu, apnicīgu cilvēku.

Avoti: KV, TiA

Gore   vietv.

1. Pilsēta Etiopijas rietumos ("Gore") 2000 m vjl., 12700 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT

Goredeika   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Gorredijk"), Frīzlandes provincē, 7400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Goreiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

Goreites   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Goreiši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Goreitis   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Goreiši" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

goreķ   žarg.

1. Tikt noķertam.

Avoti: KZ

goreljefs

1. Augstcilnis.

Avoti: MkV

Gorema   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gorham"), Meinas štatā, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

gore-tex   angļu val.

1. Gortekss.

Avoti: PL

gorga   apv.

1. Rīkle.

Avoti: ME

Gorgāna   vietv.

1. Pilsēta Irānā ("Gurgan"), Golestānas ostāna administratīvais centrs, 274400 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Gorgānas līcis - atrodas Kaspijas jūras dienvidu daļā, Irānas piekrastē, iesniedzas sauszemē - 63 km, platums - 11 km, dziļums - līdz 4 m.

3. Gorgānas līdzenums - Dienvidkaspijas zemienes austrumu daļa starp Atrekas upi Elbrusa kalniem, Irānas ziemeļos, garums - ~80 km, platums - ~40 km.

Avoti: LpA, PuA, PZT

Gorgani   vietv.

1. Kalnu masīvs Austrumkarpatos, Ukrainā, Ivanofrankovskas apgabalā, augstums līdz 1818 m (Sivuļa), dziļas šķērsielejas sadala atsevišķās grēdās.

Avoti: PZT

gorgia   novec.

1. 16. gs. termins koloratūrām, trilleriem, pasāžām u. c. melodijas izgreznojumiem.

Avoti: KV

gorgo   novec.

1. Gorgona.

Avoti: KV

gorgona

1. Sengrieķu mitoloģijā - briesmīga izskata būtne, kuras skatiens visu dzīvo pārvērš akmenī.

Avoti: SV99, MkV

gorgonas

1. Sengrieķu mitoloģijā - trīs māsas briesmones (Steno, Eiriale un Medūza) ar čūskām matu vietā.

Avoti: MkV

gorgondzola

1. Gorgonzola - siera šķirne, itāļu puscietais zilā pelējuma siers.

Avoti: PL

gorgones   novec.

1. Trīs briesmīgas sieviešu kārtas būtnes sengrieķu mitoloģijā, kuru starpā par visšausmīgāko daudzināta Medūza, ar čūskām matu vietā.

Avoti: LME

gorgonzola

1. Siera šķirne, itāļu puscietais zilā pelējuma siers; gorgondzola.

Avoti: PL

Gorgonzola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Gorgonzola"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 19600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gori   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Iekšējās Kartlijas mhares administratīvais centrs, 50000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Pilsēta Īrijā ("Gorey"), Lensteras provincē, 3500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Gorica   vietv.

1. Veļika Gorica - pilsēta Horvātijā ("Velika Gorica"), Zagrebas županijā, 63500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Gorīcija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Gorizia"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 35600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Gorīcijas province - Itālijas Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona province ("Provincia di Gorizia"), platība - 466 kvadrātkilometri, 142000 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 25 komūnās.

Avoti: LpA, Wi

Goričani   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Podgovicas kopienā, 1200 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

gorīdamies   sar.

1. Ļodzīgi.

Avoti: Sin

gorīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas gorās, ir kustīgs, svaida rokas, savelk plecus, ļogās, staipās; arī tūļājas.

Avoti: LLVV, EH

gorilka

1. Ukraiņu degvīns.

Avoti: PL

gorilla   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. Primātu kārtas pērtiķu apakškārtas cilvēkpērtiķu dzimtas ģints ("Gorilla"), 1 s. (Āfrikā).

2. Šīs ģints suga ("Gorilla gorilla"), liels primāts, augums 1,8-2 m, masa - līdz 250 kg.

3. pārn. Liela auguma, brutāla izskata miesassargs, gangsteris u. tml.

Avoti: LLVV, SV99

gorilla   lat.

1. Gorillas.

Gorilla gorilla— gorilla.

Avoti: PDE

Gorinhema   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Gorinchem"), Dienvidholandes provincē, 35300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Goriņa   mit.

1. Krievu folklorā viens no trijiem milžiem - spēkavīriem, kurš pārnēsā kalnus, bet pārējie (Dubiņa un Usiņa) izjauc citu lietu un notikumu dabisko kārtību, visi kopā simbolizē dabas postošos spēkus.

Avoti: Mit

Goriņa   vietv.; novec.

1. Upe Ukrainā (Horiņa) un Baltkrievijā (Hariņa).

Avoti: PZT

goris   apv.

1. Tāds, kas grīļodamies, ļodzīdamies iet.

2. Sliņķis.

Avoti: KV, ME

goris   apv.

1. Gārnis (putns).

Avoti: KV, ME

Gorisa   vietv.

1. Pilsēta Armēnijas dienvidaustrumos, Sjunikas marzā, 2300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

gorīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ļodzīgi grozīt, arī staipīt (savu ķermeni, tā daļas).

Avoti: LLVV

gorīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ļodzīgi kustēties; arī staipīties.

// pārn. Gāzelēties (par transportlīdzekļiem).

2. sar. Tūļāties, nekā nedarīt.

Avoti: LLVV

Gorjačijkļuča   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras novadā, Lielā Kaukāza priekškalnēs, 33500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gorjačinska   vietv.

1. Balneoloģiskais kūrorts Krievijā, Burjatijas Republikā, Baikāla austrumu krastā, 186 km no Ulanudes.

Avoti: PZT

Gorka   vietv.

1. Gorkas kalns - atrodas Latgales augstienes rietumu malā, Rēzeknes novada Sakstagala pagastā, trīsstūrveida paugurs, garums - ~1 km, augstums - 173,2 m vjl., relatīvais augstums - 40 m.

Avoti: LD

Gorkhpura   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Utarpradēšas štatā, 624600 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gorki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

3. novec. Horki - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: LC, PZT

Gorkija   vietv.; vēst.

1. Ņižņijnovgoroda - pilsētas nosaukums 1932.-1991. g.

2. Gorkijas ūdenskrātuve - atrodas Volgas vidustecē, Krievijas Jaroslavļas, Kostromas, Ivanovas un Ņižnijnovgorodas apgabalā, izveidota 1955.-1957. g., platība - 1590 kvadrātkilometru, garums - 440 km, platums - līdz 14 km, dziļums - 3,6 m.

Avoti: LpA, PZT

gorkoms   žarg., vēst.

1. Komunistiskās partijas pilsētas komiteja.

Avoti: SLG

Gorlice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 28500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1354. g.

Avoti: LpA, Wi

Gorliškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

Avoti: LC

Gorliškys   vietv.

1. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Gorliškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gorlohvats   žarg.

1. Huligāns.

2. Cilvēks, kas ar skaļu uzstājību panāk sev vēlamo.

Avoti: KZ

Gorlovka   vietv.; novec.

1. Horlivka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT, LeK-1-16/9

gorls   apv.

1. Tinis 1.

Avoti: EH

gorna   apv.

1. Ēze.

Avoti: KiV

Gorna   vietv.

1. Gorna Orjahovica - pilsēta Bulgārijas vidienē ("Gorna Orjahovica"), Veliko Tarnovas apgabalā, 33000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Gorna Džumaja - Blagojevgradas pilsētas Bulgārijā nosaukums līdz 1950. g.

Avoti: LpA, Wi, PZT

Gornasti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Liepnas pagastā.

Avoti: LC

Gornaviški   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Kalna Višķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gornī   vietv.

1. Ciblas novada Pušmucovas pagasta apdzīvotās vietas "Gornie" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gornica   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novadā 24 km no Rēzeknes, izveidojusies bijušās Prezmas muižas teritorijā, Silmalas pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LPag, LC, LE1

Gornie   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Pušmucovas pagastā.

Avoti: LC

Gornoaltaiska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā ("Gorno-Altajsk"), Altaja Republikā, 61400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Gornoaltajska   vietv.

1. Gornoaltaiska - pilsēta Krievijā.

Avoti: Wi

Gornozavodska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas novadā, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Krievijā, Sahalīnas apgabalā, Sahalīnas salas dienvidos, Tatāru šauruma piekrastē.

Avoti: Wi, PZT

Gorņaka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Altaja novadā, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. novec. Hirnika - pilsētas Ukrainā nosaukums padomju laikā.

Avoti: Wi, PZT

Gorņi   vietv.

1. Ciblas novada Pušmucovas pagasta apdzīvotās vietas "Gornie" nosaukuma variants.

2. Gorņi Vakufa-Uskopļe - pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Gornji Vakuf-Uskoplje"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Centrālās Bosnijas kantonā, 22300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LC, Wi

Gorņica   vietv.

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Gornica" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gorņicieši

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Gorņica" iedzīvotāji.

Avoti: V1

goroda   apv.

1. Pilsēta.

Avoti: KiV

Gorodeca   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabalā, Volgas kreisajā krastā, 30500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gorodenka   vietv.; novec.

1. Horodenka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Gorodišče   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

2. Pilsēta Krievijā, Penzas apgabalā, 8100 iedzīvotāju (2014. g.).

3. novec. Horodišče - pilsēta Ukrainā.

Avoti: LC, Wi, PZT

gorodiškieši

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Gorodišče" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gorodki   -u, v.; tikai dsk.

1. Sena krievu tautas spēle, kuras dalībnieki, metot no zināma attāluma nūjas, cenšas izsist koka klucīšu figūras.

Avoti: LLVV

Gorodņa   vietv.; novec.

1. Horodņa - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Gorodoka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Zakamenskas pilsētas Krievijā (Burjatijas Republikā) nosaukums līdz 1959. g.

3. novec. Haradoka - pilsēta Baltkrievijā.

4. novec. Horodoka - pilsēta Ukrainā, Hmeļņickas apgabalā.

5. novec. Horodoka - pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā.

Avoti: LC, PZT

Gorodoks   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

2. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Gorodoka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gorodovikovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalmikijas Republikā, 9000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gorodovojs   -a, v., vēst.

1. Zemākā dienesta pakāpe Krievijas pilsētu policijā līdz 1917.; policists, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

gorodušņiks   žarg.

1. Veikalu apzadzējs.

Avoti: KZ

goroģiķ   žarg.

1. Melot.

Avoti: KZ

Gorohova   vietv.; novec.

1. Horohiva - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Gorohoveca   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vladimiras apgabalā, 13300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Goroka   vietv.

1. Pilsēta Papua-Jaungvinejā, Austrumu Kalnienes provinces administratīvais centrs, 18600 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

gorontali

1. Tauta, dzīvo Indonēzijā, Sulavesi salas ziemeļos, Minahasu pussalā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, ticīgie - musulmaņi, saglabājušies arī tradicionālie ticējumi; holontali.

Avoti: PZT

gorovajieši

1. Daugavpils novada Sventes pagasta apdzīvotās vietas "Gorovaja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gorovatka   vietv.

1. Lielā Gorovatka - Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Lielā Garavatka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gorovatki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

Avoti: LC

gorovi

1. Irakvu tautai tuvu radniecīga etniska grupa, dzīvo Tanzānijas vidienē, valoda pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas irakvu apakšgrupas, vietējie tradicionālie ģints ticējumi un kulti.

Avoti: PZT

gors   apv.

1. Gars.

Avoti: BsV

Gorsani   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Gorsvani" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gorsāni   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Gorsvani" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gorsats   apv.

1. Korsete.

Avoti: KiV

Gorska   vietv.; novec.

1. Hirske - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Gorsvani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

goršāk   apv.

1. Tā, ka ir, kļūst slikti; sliktāk.

Avoti: KiV

Goršāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Vecumu pagastā.

Avoti: LC

Goršani   vietv.

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Goršāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gorta   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Gort"), Konahtas provincē, 2700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

gortekss

1. Jaunas paaudzes materiāls, kas radīts Bila un Vīves Goru ("Gore, Bill and Vieve") izveidotajā tekstilrūpniecības uzņēmumā; "gore-tex".

Avoti: PL

Gortina   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Krētas perifērijā, 4700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

gorušcieši

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Goruški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Goruškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

Avoti: LC

Goruški   vietv.

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Goruškas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

goruškieši

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Goruški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Goruškys   vietv.

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Goruški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gorūza   apv.

1. Garoza.

Avoti: BsV

Gorūži   vietv.

1. Alūksnes novada Ziemera pagasta apdzīvotās vietas "Garoži" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

gorytes   lat.

1. Racējlapseņu dzimtas ģints.

Gorytes quadrifasciatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gorza   apv.

1. Tas, kas dīki sauļojas.

2. Sliņķis.

Avoti: NeV

gorža   novec.

1. Ieeja apcietinājumā (cietoksnī); apcietinājuma aizmugurējā (uz savējo pusi vērstā) mala.

Avoti: KV

gosāins   novec.

1. Indijā apzīmējums cilvēkam, kas nodevies reliģiskām pārdomām.

Avoti: KV

Gosaintans   vietv.

1. Virsotne Lielo Himalaju centrālajā daļā ("Gosainthan"), uz Ķīnas un Nepālas robežas, augstums - 8013 m.

Avoti: PZT

Gosava   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Gossau"), Sanktgallenes kantonā, 18100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Goscino   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 2500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 2011. g.

Avoti: Wi

goserelīns   med.

1. Sintētisks preparāts, ko lieto krūts un prostatas vēžā gadījumā.

Avoti: VE

Gosforda   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā, kontinenta austrumu piekrastē, Jaundienvidvelsas štatā, ~50 km uz ziemeļiem no Sidnejas, 158200 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

gosķimene   apv.

1. Meža suņburkšķis ("Anthriscus sylvestris").

Avoti: Aug2

Goslāra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Goslar"), Lejassaksijas federālajā zemē, 50700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

gosnele   sar.; niev.

1. Dem. --> govs.

Avoti: Sin

gosnēna   apv.

1. Dem. --> govs.

Avoti: EH

gosniņa   -as, s.

1. Gotiņa.

Avoti: LLVV

gospelis

1. Evaņģēlisks Amerikas nēģeru dziedājums; spiričuela paveids; gospels; gospeļmūzika.

Avoti: SV99

gospels

1. Gospelis - Amerikas nēģeru evanģēliska rakstura dziedājums; spiričuela paveids.

Avoti: Ang

gospeļmūzika

1. Gospelis - afroamerikāņu evaņģēliska rakstura dziedājums; spiričuela paveids; gospels.

Avoti: PL

Gospiča   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Gospič"), Likas-Seņas županijā, 12700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

gosplāns   novec.

1. Valsts plāna komisija pie tautas komisāru (vēlāk ministru) padomes Padomju savienībā, kas vadīja visu plānu saskaņošanu un kontrolēja izpildi.

Avoti: TV

gospodars

1. Donavas kņazistu Moldovas unn Valahijas valdnieku tituls 14.-19. gadsimtā.

Avoti: LPE

Gospori   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

Avoti: LC

gosporieši

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Gospori" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gosporta   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Gosport"), Anglijas dienvidos, Portsmutas piepilsēta, osta pie Lamanša, 84300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

gossypium   lat.

1. Kokvilna.

Gossypium arboreum— kokveida kokvilna.

Gossypium barbadense— smalkšķiedras kokvilna.

Gossypium herbaceum— lakstainā kokvilna.

Gossypium hirsutum— parastā kokvilna.

Avoti: PDE

GOST   saīs., vēst.

1. PSRS valsts standarts (krievu "gosudarstvennij standart"); parasti kopā ar vairākciparu skaitli, kas apzīmēja attiecīgā standarta reģistrācijas numuru.

Avoti: LxE

gosta   apv.; hip.

1. Zīdainis ietīts pārvietošanai.

2. Nasta.

Avoti: ME

gostene   apv.

1. Kāda sarkana puķe.

Avoti: EH

gosti

1. apv. Ciemiņi.

2. žarg. Standarts.

Pa gostiem— viss kārtībā; atbilstoši standartam, prasībām.

Avoti: SLG

gostija   apv., rel.

1. Dievmaizes trauks.

Avoti: KiV

gostinieši

1. Pļaviņu novada Pļaviņu pilsētas apdzīvotās vietas "Gostiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gostiņa   apv.

1. Dem. --> govs.

Avoti: ME

Gostiņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 20200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1278. g.

2. novec. Gostiņi.

Avoti: LpA, Wi, LME

Gostiņi   vietv.

1. Pļaviņu pilsētas austrumu daļa Aiviekstes labajā krastā pie ietekas Daugavā, kas pievienota Pļaviņām 1927.-1930. g. un atkārtoti 1956. g., līdz 1927. g. miests ar tādu pašu nosaukumu, senāk Glazmanka un Tretelberģis (arī Trentelberģis), 1933. g. piešķirtas pilsētas tiesības.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

Avoti: LME, LpmE

Gostiņina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 19200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1382. g.

Avoti: LpA, Wi

Gostiuns   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Gostiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gostivara   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Pologas reģionā, 35800 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: Wi, LpA

Gostivari   vietv.

1. Gostivara - pilsēta Maķedonijā, tās nosaukums albāņu valodā.

Avoti: Wi

gosts   apv.

1. Bars, pulks; spiets.

Avoti: ME, EH

gosts   apv.

1. Viesis, ciemiņš.

Avoti: KnG, KnV

Gostyuns   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Gostiņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gosudars   novec.

1. Senāk Krievijas ķeizara un lielkņazu tituls.

Avoti: KV

Gosupe   vietv.

1. Tirzas kreisā krasta pieteka Gulbenes novadā, garums - 19 km; Govsupe.

Avoti: LD

Gošena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Goshen"), Indiānas štatā, 32200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

gošķene   apv.

1. Gostene.

Avoti: EH

gošņele   apv.; niev.

1. Dem. --> govs.

Avoti: ME

Gota   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gotha"), Tīringenes federālajā zemē, 44300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

gotas   apv.

1. Govis.

Avoti: ME

gotavs   apv.

1. Gatavs.

Avoti: BsV

gotele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; niev.

1. Dem. --> govs.

// apv. Neliela govs.

Avoti: LLVV, ViV

gotelēns   apv.

1. Puslīdz jauna, laba izskata govs.

Avoti: EH

gotelīte   apv.

1. Neliela govs.

Avoti: EH

gotena   apv.

1. Jauna govs, tele.

2. Govspeka.

Avoti: ME

gotene   apv.

1. Ēdama, bet mazvērtīga sēne, cepot attīsta daudz gļotu, labprāt ēd govis un aitas; govspeka.

2. Jauna govs, tele.

3. niev. Govs.

Avoti: KV, ME, LME, SiV

gotens   apv.

1. Teļš, kas jau ir vairāk nekā gadu vecs.

Avoti: EH

gotēns   -a, v.; apv.

1. Govs (parasti jauna).

Avoti: LLVV

goteņa   apv.

1. Dem. --> govs.

2. Konfekte, ko gatavo no piena produktiem.

3. Septiņpunktu mārīte ("Coccinella septempunctata").

Avoti: KiV, EH

goteņlapas   apv.

1. Purva cūkausis ("Calla palustris"), daudzgadīgs kallu dzimtas augs.

Avoti: Aug2

goteņulapas   apv.

1. Purva cūkausis ("Calla palustris"), daudzgadīgs kallu dzimtas augs.

Avoti: Aug2

goth   nelok.

1. Rokmūzikas stils, izveidojās 80. gados uz pankroka bāzes, tam raksturīgas nomācošas, drūmas, apokaliptiskas un arī romantiskas intonācijas, liela vieta ierādīta nāvei, mistikai, pārdabiskajam.

Avoti: LLVV, PL

Gothoba   vietv.

1. Nūka - pilsēta Grenlandes dienvidrietumos.

Avoti: PZT

goti   -u, v.; vēst.

1. dsk., v. Austrumģermāņu cilts.

Gotu valoda— ģermāņu valodu grupas valoda, lietota līdz 7.-8. gs.

Gotu raksts— īpašs alfabēts (27 burti), ko, domājams, izveidojis bīskaps Vulfila (4. gs.), grieķu unciāļu rakstu papildinādams ar latīņu valodas un ģermāņu rūnu elementiem.

Gotu burti— no grieķu burtiem atvasinātas rakstu zīmes, kas lietotas vecākajos gotu rakstu pieminekļos.

2. arī vsk. Šīs cilts piederīgais.

3. Gotiskā subkultūra - subkultūra, kas radusies 20. gadsimta 70. gadu beigās Lielbritānijā no panku kultūras, mūsdienu gotisko kultūru vai arī jauniešu gotisko kustību raksturo īpatnējs dzīvesstils, kura pamatā ir nāves kults, tieksme izzināt visu dēmonisko, maģisko un neaptveramo, raksturīgs pilnīgi melns apģērbs, var būt arī ar citu krāsu elementiem.

Avoti: LLVV, SV99

gotika   -as, s.; parasti vsk.

1. Arhitektūras un tēlotājas mākslas stils Rietumeiropā no 12. līdz 15. gadsimtam.

2. Rokmūzikas stils, izveidojās 80. gados uz pankroka bāzes, tam raksturīgas nomācošas, drūmas, apokaliptiskas un arī romantiskas intonācijas, liela vieta ierādīta nāvei, mistikai, pārdabiskajam.

Avoti: LLVV, PL

gotiņa   -as, s.

1. Dem. --> govs.

2. Konfekte, ko gatavo no piena produktiem.

3. Septiņpunktu mārīte ("Coccinella septempunctata").

4. Kalmes ziedvālīte.

Avoti: LLVV, ME, VeAT

gotisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar gotiku, tai raksturīgs.

Gotiskais stils— gotika, viduslaikos arhitektūra ar augstiem torņiem, smailiem spraišļiem utt.

Gotiskais raksts— latīņu raksta grafiskais veids, kas izveidojies 10. gs. Itālijā, izplatījies visā R-Eiropā, gk. Vācijā; raksturīgi smaili burti ar stūrainām, asām, lauztām formām: latviešu rakstībā lietots no 16. gs. līdz 20. gs. 30. gadiem.

Gotiskā subkultūra— subkultūra, kas radusies 20. gadsimta 70. gadu beigās Lielbritānijā no panku kultūras, mūsdienu gotisko kultūru vai arī jauniešu gotisko kustību raksturo īpatnējs dzīvesstils, kura pamatā ir nāves kults, tieksme izzināt visu dēmonisko, maģisko un neaptveramo, raksturīgs pilnīgi melns apģērbs, var būt arī ar citu krāsu elementiem.

Avoti: LLVV

Gotlande   vietv.

1. Lielākā sala Baltijas jūrā, Skandināvijas pussalas dienvidaustrumu piekrastē, Zviedrijas teritorija (zviedru valodā "Gotland"), platība - 2960 kvadrātkilometru.

2. Lēne Zviedrijā, platība - 3151 kvadrātkilometrs, 57200 iedzīvotāju (2011. g.), administratīvais centrs - Visbija.

Avoti: PuA, LģE

gotlandiešu   ģen.; nelok.

1. Gotlandiešu valodā runā atsevišķos Gotlandes apgabalos, raksturīgs dziedošais tonis un vairāki no senās valodas saglabājušies vienkāršie patskaņi un divskaņi, kā arī jaunveidoti divskaņi.

Avoti: LEV

gotlandijs   novec.

1. Augšējais silūrs.

Avoti: KV

Gotlupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Kalncempju pagastā.

Avoti: LC

gotoni

1. Goti.

Avoti: LPE

gotšalks   novec.

1. Dieva kalps.

Avoti: KV

gottespfennig   novec.

1. Dieva ārtava, kas no nekustamā īpašuma pirkuma līguma iemaksājami par labu baznīcām un skolām.

Avoti: KV

Gotthardsberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Gatarta.

2. Gataras muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Gataras pagastā.

Avoti: FV

gotulēns   apv.

1. Dem. --> govs.

Avoti: ME

Gotvalda   vietv.; vēst.

1. Zmijiva - pilsētas Ukrainā nosaukums 1976.-1991. g.

Avoti: PZT

Gotvaldova   vietv.; vēst.

1. Zlīna - pilsētas Čehijā nosaukums 1949.-1989. g.

Avoti: LpA, PZT

gouda

1. Cietā siera šķirne (pēc vietvārda Nīderlandē).

Avoti: SV08

goujosim   žarg.

1. Iesim.

Avoti: JV

Goulberna   vietv.

1. Upe Austrālijā, Marejas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

gouls   novec.

1. Gols.

Avoti: Ang

gourmandise   novec.

1. Kārums, gardums.

Avoti: KV

gourmet   novec.

1. Gardēdis.

Avoti: KV

gout   novec.

1. Gaume, patika.

Avoti: KV

goutte   novec.

1. Piliens.

Avoti: KV

Gouveja   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Gouveia"), Gvardas apgabalā, 14000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Goverla   vietv.

1. Kalns Austrumkarpatos, Čornogoras kalnos, Ukrainā, Ivanofrankovskas apgabalā, augstākā virsotne Ukrainā - 2061 m vjl., nogāzēs dižskābaržu un egļu meži, kupolveida virsotnē - alpīnās pļavas.

Avoti: PZT

Governadora   vietv.

1. Governadora Valadarisa - pilsēta Brazīlijā ("Governador Valadares"), Minasžeraisas štatā, osta Dosi krastā, 245100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Gouvernementshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Gubernementes muiža, kas atradās Rīgas apriņķī.

Avoti: KV

gov   saīs.

1. Virsdomēns valdības institūciju apzīmēšanai.

Avoti: i2

govainis   apv.

1. Kāda kartupeļu šķirne (vairāk lietota govju un cūku ēdieniem).

2. Purvs, kur lopus gana.

Avoti: EH

Govainis   vietv.

1. Auces labā krasta pieteka Auces un Dobeles novadā, garums - 14 km.

Avoti: LD

govapiens   novec.

1. Govs piens.

Avoti: BB

govaspiens   novec.

1. Govs piens.

Avoti: BB

gove

1. apv. Govs.

2. žarg. Tūļīga, neaptēsta sieviete.

3. žarg. Divu latu monēta.

4. žarg. Elektriskā spirāle ūdens vārīšanai.

5. žarg. Kontrabass.

6. žarg. Skrāpis (govju tīrīšanai).

Avoti: SLG

govecieši

1. Ludzas novada Ņukšas pagasta apdzīvotās vietas "Goveiki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

goveikieši

1. Ludzas novada Ņukšas pagasta apdzīvotās vietas "Goveiki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Govenis   vietv.

1. Ezers Vidzemes augstienē, Madonas novada Liezēres pagastā, ietilpst Liezēres ezeru grupā, platība - 10,5 ha, garums - ~500 m, lielākais platums - ~400 m.

Avoti: LD

govēns   apv.

1. Tele, jauna govs.

Avoti: ĒiV

goveņi   apv.

1. Lopbarības rāceņi.

Avoti: ME

govganiņš   apv.

1. Dem. --> govgans.

Avoti: ME

govgans   apv.

1. Govju gans.

Avoti: LV93

govine   apv.

1. Ēdama sēne ("Tricholoma").

Avoti: KiV

govinieks   apv.

1. Neveikls, nolaidīgs cilvēks.

Avoti: EH

govinis   apv.

1. Tāds, kas ir iegūts no govs (parasti par galu, ādu).

Avoti: KiV

goviņa   apv.

1. Dem. --> govs, goja.

Avoti: ME

govjānis   apv.

1. Neizskatīgs, neizdarīgs (arī ar citām peļamām īpašībām apveltīts) cilvēks; šāda cilvēka palama.

Avoti: ViV

govjmēle   apv.

1. Sārtā bezlape ("Lathraea squamaria").

Avoti: Aug2

govjustrazds

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas austrumvālodžu dzimtas ģints ("Molothrus"), ASV izplatīts ligzdošanas parazīts, kas dēj olas citu putnu ligzdās un izposta šīs ligzdas, ja viņa olas netiek izperētas.

Brūngalvas govjustrazds— šīs ģints suga ("Molothrus ater").

Brūnspārnu govjustrazds— šīs ģints suga ("Molothrus badius").

Avoti: ZvP, IZ-23-21

govkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Lopkopības nozare - govju audzēšana piena, gaļas, pārtikas un vieglās rūpniecības izejvielu ieguvei.

Avoti: LLVV

govkopis   -pja, v.

1. Cilvēks, kas kopj un baro govis; govkopības speciālists.

Avoti: LLVV

govkuņģis   apv.

1. Suitu villaines veids, liels, parasti sarkanrūtains lakats.

Avoti: TlV

govkurpītes   apv.

1. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: Aug2

govkūts   novec.

1. Govju kūts.

Avoti: LV93

govlopi   novec.

1. Liellopi.

Avoti: LV93

govmeita   apv.

1. Govju kopēja, slaucēja.

Avoti: ViV

govmēle   apv.

1. Miltene, pabāršķis, ēdama sēne.

Avoti: EH

govmēlīte   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

2. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

govmīkšas   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

govmīza   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

govmīze   apv.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: Aug2

govmīzene   apv.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: Aug2

govmīzīte   apv.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

2. Dzeltenā govmīzīte - dzeltenā ilzīte ("Anthemis tinctoria").

Avoti: Aug2

govmīža   apv.

1. Ēdama, bet mazvērtīga sēne, kas aug gk. pie satrunējušu priežu celmiem un saknēm vai sūnainās vietās skuju mežos, labprāt ēd govis un aitas; rudmiese.

2. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: KV, ViV, Aug2

govmīžas   apv.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

2. Suņu ilzīte ("Anthemis cotula").

3. Dzeltenā ilzīte ("Anthemis tinctoria").

Avoti: Aug2

govno   žarg.

1. Heroīns.

Avoti: KZ

govpiens   novec.

1. Govs piens.

Avoti: BB

govpuķe   apv.

1. Kāda augu suga.

Avoti: EH

govpurenes   apv.

1. Purva purene ("Caltha palustris").

Avoti: Aug2

govpurne   apv.

1. Purva purene ("Caltha palustris").

Avoti: Aug2

govpurni   apv.

1. Purva purene ("Caltha palustris").

Avoti: Aug2

govpurniņi   apv.

1. Purva purene ("Caltha palustris").

Avoti: Aug2

govpursnas   apv.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: Aug2

govs   govs, dsk. ģen. govju, s.

1. Atgremotājs lauksaimniecības dzīvnieks, kuru audzē piena, gaļas, ādas un citu izejvielu ieguvei.

2. Šo dzīvnieku mātīte.

Slaucama govs— govs, kas dod pienu.

Piena govs— govs, kuru izmanto piena ražošanai.

(Aiz)laist ciet govi— pārstāt slaukt govi pirms atnešanās.

Govs stāv (arī ir) ciet— govs nedod pienu cietstāvēšanas periodā.

Govs iet ciet— govs pārtrauc dot pienu (pirms atnešanās).

Govs norauj pienu— govs sāk dot mazāk piena.

Govju parāde— pasākums publiskās telpas atdzīvināšanai, idejas un parādes pirmsākums meklējams 1998. gadā Šveices pilsētā Cīrihē, kad šveiciešu mākslinieks Paskāls Knaps izgatavoja triju veidu dabiska lieluma stikla šķiedras govis, kas bija domātas publiskai apgleznošanai.

Govju trakuma slimība— liellopu spongiformā encefalopātija, ļoti bīstama liellopu slimība; arī BSE jeb "Bovine Spongiform Encephalopathy".

Zaglīga govs— govs, kas mēdz slepus kur iezagties, ko apēst u. tml.

Zilās govis— piena govju šķirne, viena no vecākajām govju šķirnēm Latvijā, bieži minēta lībiešu folklorā, 19. gs. sāka ieviest citas šķirnes, kas pamazām izspieda zilās.

3. sar. Tūļīga, neaptēsta sieviete.

4. sar. Divu latu monēta.

5. sar. Elektriskā spirāle ūdens vārīšanai.

6. sar. Kontrabass.

7. sar. Skrāpis (govju tīrīšanai).

Avoti: LLVV, Žrg, SLG, KnV, JV, JūVM

govsāda   apv.

1. Govs āda.

Avoti: ĒiV

govskāja   apv.

1. Kurpnieka darbarīks - liestes aizstājējs.

Avoti: ViV

govskuņģis   apv.

1. Govkuņģis - suitu villaines veids, liels, parasti sarkanrūtains lakats.

Avoti: TlV

govskūts   apv.

1. Govju kūts.

Avoti: ME

govslopi   -u, vsk. govslops, -a, v.

1. Liellopi.

Avoti: LLVV

govsmēle   apv.

1. Medene (sēne).

Avoti: Sin

govsmīža   apv.

1. Kāda beku suga ("Boletus luteus").

Avoti: EH

govspeka   novec.

1. Ēdama, bet mazvērtīga sēne ("Boletus bovinus"), cepot attīsta daudz gļotu, labprāt ēd govis un aitas.

Avoti: KV

govspurne   apv.

1. Purva purene ("Caltha palustris").

Avoti: Aug2

govspurņi   apv.

1. Purva purene ("Caltha palustris").

Avoti: Aug2

govspuse   sar.

1. Slinkas meitenes apzīmējums.

Avoti: ME

govstallis   apv.

1. Govju kūts.

Avoti: EH

govstiltiņš   apv.

1. Norobežota govs stāvvieta kūtī.

Avoti: ViV

Govsupe   vietv.

1. Gosupe - Tirzas kreisā krasta pieteka Gulbene novadā.

Avoti: LD

govsvēders   žarg.

1. Skolas soma.

Avoti: SLG

govtiņa   apv.

1. Dem. --> govs.

Avoti: ME

govuliņa   apv.

1. Dem. --> govs, gole.

Avoti: ME

govuzāle   apv.

1. Platlapu bezgale ("Laserpitium latifolium").

Avoti: Aug2

govveidīgs   biol.

1. Govveidīgo apakšdzimta - mājas govis, vērši, bifeļi un bizoni.

Avoti: ZTV

goza   apv.

1. Silta, karsta vieta, siltums, karstums.

2. Kalna piegāze ar ieleju; meža līcis.

3. Sliņķis, kas labāk "gozējas" nekā strādā.

4. Čūska.

Avoti: LE, ME

gozains   apv.

1. Saulains.

Avoti: KV

gozāt   apv.

1. Sildīt, karsēt; apgrozīt, grozot cept, cepināt.

Avoti: NeV

gozāties   apv.

1. Staipīties, grozīties (saulē, siltumā, labsajūtā).

Avoti: NeV

Gozdņica   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 3330 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

goze   -es, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Svelme, kvēle; savienojumā ar "saule": saulgozis.

Avoti: LLVV

gozele   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: EH

gozenis   apv.

1. Tāds, kas gozējas.

Avoti: ME

gozēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Ar labpatiku sildīt (ķermeņa daļu, piemēram, saulē, pie uguns).

2. apv. Sildīt, karsēt; apgrozīt, grozot cept; sautēt.

Avoti: LLVV, VV

gozēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ar labpatiku sildīties (piemēram, saulē, pie uguns).

// pārn. Būt pakļautam (saules) siltumam (piemēram, par augiem).

Avoti: LLVV

gozīt   apv.

1. Gozēt - sildīt, karsēt; apgrozīt, grozot cept; sautēt.

Avoti: VV

gozīties   apv.

1. Staipīties, grozīties (saulē, siltumā, labsajūtā).

Avoti: NeV

gozt   apv.

1. Kost.

Avoti: ME

gozties   apv.

1. Posties svētkiem.

Avoti: ME, VeAT

goža   apv.

1. Iespēja atlaisties, slinkošana, laba dzīve.

Avoti: ME, VeAT

goževatsja   žarg.

1. Dzert degvīnu.

Avoti: KZ

Gožova   vietv.

1. Gožova Slonska - pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 2550 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1294. g.

2. Gožova Velkopolska - pilsēta Polijā ("Gorzow Wielkopolski"), Lubušas vojevodistē, osta Vartas labajā krastā, 124600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1257. g.

Avoti: LpA, Wi

GP   saīs.

1. Lielā balva (franču "Grand Prix").

2. Gods (Dievam) Tēvam (lat. "Gloria Patri").

3. Līdz pieprasījumam (franču "gisant poste").

4. vietv. Gvadelupa, teritorijas divburtu kods.

Avoti: i2

GPP   saīs.

1. Galvenā policijas pārvalde.

Avoti: i2

GPRS   saīs.

1. Datu pārraides tehnoloģija, kas nodrošina pieeju internetam un dažādu tā pakalpojumu izmantošanu - vispārējo datu pakešu pārraides pakalpojums (angļu "General Packet Radio Service").

Avoti: PL

GPS   saīs.

1. Globālā pozicionēšanas sistēma.

Avoti: ĢmV

GPSR   saīs., vēst.

1. Gruzijas Padomju Sociālistiskā Republika.

Avoti: i1

GPU   saīs., vēst.

1. 1922-34 politiskā policija PSRS (agrāk: čeka); no 1924 OGPU, 1934 pārtapa par Iekšlietu komisariātu, NKVD; Staļina laikā bija terora ierocis.

Avoti: LEV

gr   saīs.

1. Grans (masas mērvienība angļu mēru sistēmā).

Avoti: i1

GR   saīs., vietv.

1. Gruzijas Republika.

2. Grieķija, valsts divburtu kods.

Avoti: i1, LpA

gr.   saīs.

1. Kalnu grēda (kopā ar nosaukumu).

2. Grieķu-; grieķu valoda.

3. Sengrieķu valoda.

4. Grupa (kopā ar numuru).

Avoti: i2, SV05

Gr8   saīs.

1. Lielisks, lieliski (angļu "great"; īsziņās).

Avoti: īsz

graba   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumā "grabu, grabu" lai atdarinātu grabošu troksni.

Avoti: ME

graba   apv.

1. Zivs, bute, arī āte, liesa pavasara bute.

2. Grabaža - nederīga, nevajadzīga vai veca lieta, manta.

Avoti: KV, TlV

graba   apv.

1. Gramba.

Avoti: EH

grāba   apv.

1. Gaisa grābslis.

Avoti: ME

grabala   apv.

1. Grebulis - koka klabeklis, ko govīm ganībās pakar kaklā, lai tās, krūmājā vai mežājā aizmaldījušās, vieglāk atrast.

Avoti: TlV

grābalis   apv.

1. Sīks zaglis.

Avoti: KiV

grabals   apv.

1. Koka klabeklis, ko govīm ganoties pakar kaklā, lai krūmos tās varētu vieglāk atrast.

Avoti: KV

grābammašiņš   apv.

1. Zirga grābeklis.

Avoti: ViV

grabans   apv.; hip.

1. Tas, kas grabina, grabinās.

Avoti: ME

grabas   apv.

1. Nenozīmīgas lietas, grabažas.

Avoti: LE

grābas   sar.

1. Sagrābas, sagrābstītas paliekas.

Avoti: Sin

grabasts   apv.

1. Sagrabējis, vājš cilvēks.

2. Grabaža - nederīga, nevajadzīga vai veca lieta, manta.

Avoti: ME, TlV

grabāt   apv.

1. Grābāt.

Avoti: ME

grābāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju;

1. trans. Vairākkārt, parasti ne sevišķi enerģiski, grābt (piemēram, siena, labības paliekas); grābstīt (1).

2. intrans.; sar. Grābāties.

Avoti: LLVV

grabata   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: KV

grābāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Grābstīties (1).

// apv. Grābstīties pa citu kabatām, lai ko piesavinātos; izdarīt sīku zādzību.

Avoti: LLVV, KiV

Grabauski   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Grabova" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Grabavščizna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC

grabaža

1. apv. Vecāka sieviete.

2. vsk. Grabažas.

Avoti: ViV

grabažas   -u, vsk. grabaža, -as, s.; niev.

1. Veci, nolietoti priekšmeti (piemēram, mēbeles, darba rīki), to daļas.

2. ek. Zemas kvalitātes importa preces, kas piepilda tirdzniecības tīklu un ir izdevīgas tirgotājiem, bet nav patērētāju pieprasītas.

3. ek. Attiecībā uz vērtspapīriem - nedrošas, mazvērtīgas obligācijas.

Avoti: LLVV

grabažāt   apv.

1. Nesakarīgi runāt.

Avoti: ME

grabažāties   apv.

1. Darboties ar vecām mantām; veikt nevajadzīgu, bezjēdzīgu darbu.

2. Nesakarīgi runāt.

Avoti: EH

grabažkaste   žarg.

1. Vecs, nolietots auto.

Avoti: Žrg

grabažnīca   apv.

1. Grabažu noliktava, vecu krāmu glabātava.

2. Pļāpa, mēlnese.

Avoti: ME

grabažnieks   sar.

1. Sīktirgotājs, kas pārdod lietotas mantas.

Avoti: Sin

grabe   apv.

1. Zivs āte; bute.

Avoti: VV

grābeģis   žarg.

1. Grābeklis.

Avoti: SLG

grābējs

1. Darītājs --> grābt.

2. Mantrausis.

Avoti: LV93

grābekliņš   apv.

1. Dem. --> grābeklis.

Avoti: EH

grabeklis   apv.

1. Dobs dzelzs instruments karotes izgrebšanai.

Avoti: ME, VeAT

grabeklis   apv.

1. Grabulis, kaut kas klabošs, grabošs.

2. Cilvēks, kas daudz runā (ko nepamatotu).

Avoti: ViV, SLG

grābeklis   -ļa, v.

1. Roku darba rīks - kātā iestiprināts piets ar tapiņām (zariem) kā (piemēram, siena) savākšanai vai izlīdzināšanai.

2. Mašīna (piemēram, siena, zāles) grābšanai.

Zirga grābeklis— zirgvilkmes grābeklis jeb kasāmmašīna.

3. žarg. Roka.

Avoti: LLVV, KnV

grābeklīte   -es, s.

1. dsk. Gandreņu dzimtas ģints ("Erodium"), lakstaugi ar plūksnainām lapām, sarkaniem vai violetiem ziediem (parasti nezāle), ~90 sugu, Latvijā konstatētas 3 sugas.

Plankumainā grābeklīte— grābeklīšu suga ("Erodium guttatum").

Reiharda grābeklīte— grābeklīšu suga ("Erodium reichardii").

Mainīgā grābeklīte— grābeklīšu suga ("Erodium x variable").

Velnarutku grābeklīte— grābeklīšu suga ("Erodium cicutarium").

Avoti: LLVV, LD, DaE

grābeklītis   apv.

1. Dem. --> grābeklis.

Avoti: EH

grabekls   apv.

1. Grabeklis 2.

Avoti: EH

grābeķēns   apv.

1. Neliels grābeklis; grābeklis.

Avoti: ĒiV, EH

grābeķis   apv.

1. Grābeklis.

Avoti: ĒiV, EH

grābeķītis   apv.

1. Dem. --> grābeķis.

Avoti: EH

grābeķkāts   apv.

1. Grābekļa kāts.

Avoti: ĒiV

grabelēt   apv.

1. Grābstīties, grabināties.

Avoti: ME

grabelīgs   apv.

1. Tāds, kas braucot pa nelīdzenu ceļu grab, rada rīboņu.

2. Tāds, kas pārvietojot grab.

Avoti: EH

grabene   apv.

1. Pļāpa, tukšību runātāja.

Avoti: EH

grābene   apv.

1. Kāda puķe.

Avoti: ME

grābens   ģeol.

1. Lūzumiem norobežota Zemes garozas daļa, kas reljefa atspoguļojas kā lineāra ieplaka.

Avoti: ZTV

grabesis   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: EH

grabeša   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: EH

grabēt   grabu, grabi, grab, pag. grabēju; intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt īsus, citu citam sekojošus trokšņus, piesitoties (pie kā), atsitoties (pret ko) - par cietiem, parasti nelieliem, priekšmetiem, to daļām; atskanēt šādam troksnim.

2. vienk. Runāt ko nevajadzīgu, bezsaturīgu (parasti ilgāku laiku); pļāpāt.

// trans.

3. apv. Plinkšķināt.

Avoti: LLVV, EH

grabētājs   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: Sin

Grabežiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

Grabežova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mērdzenes pagastā.

Avoti: LC

Grabēžova   vietv.

1. Kārsavas novada Mērdzenes pagasta apdzīvotās vietas "Grabežova" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

grābi   apv.

1. Zarnas.

Avoti: VV

grabiens   apv.

1. Vienreizējs troksnis, tarkšķis, grabis, klikšķis.

Avoti: EH

grābiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> grābt (1); tvēriens.

2. Vienreizēja paveikta darbība --> grābt (2).

Avoti: LLVV

grabīgs   apv.

1. Tāds, kas grab.

Avoti: ĒiV

grābīgs   apv.

1. Kāds, kas vēlas daudz iegūt.

Avoti: EH

grabiķis   apv.

1. Pļāpa, tarkšķis.

Avoti: ME

grābiķis   apv.

1. Grābeklis.

2. Zaglis.

Avoti: ME

grabile   apv.

1. Pļāpīgs cilvēks.

Avoti: ME

grabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt grab (1).

// intrans.

2. sar. Spēlēt; atskaņot.

3. sar. Pļāpāt.

4. apv. Rakņāt, rušināt.

5. apv. Braukt, brāzties.

Avoti: LLVV, SLG, EH

grabināt   apv.

1. Grebt, kasīt, dobt.

Avoti: ME

grabināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku grabināt.

2. žarg. Nodarboties ar sīkumiem.

Avoti: LLVV, Žrg

grabinēt   apv.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt grab (1).

Avoti: KiV

grabinēties   apv.

1. Grabināties.

Avoti: KiV

grabins   apv.

1. Tāds, kas rada grabošu troksni.

Avoti: EH

grabiņš   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: EH

grabis   apv.

1. Izliekts nazis vai kalts ar ko grebj, piemēram, koka karotes.

Avoti: ME

grabis   apv.

1. Kaut kas, kas grab.

2. Pļāpa.

Avoti: ME, LE

grābis   apv.

1. Tāds, kas ar meitām grābstās.

2. Kāds, kurš ātri un daudz grib pagrābt sev.

Avoti: ME

grābjammašiņš   apv.

1. Zirga grābeklis.

Avoti: ViV

grabki   žarg.

1. Rokas pirksti.

Avoti: KZ

grābleķis   apv.

1. Grābeklis.

Avoti: ME

grābliķis   apv.

1. Grābeklis.

Avoti: EH

grāblis   apv.

1. Grābeklis.

Avoti: SiV

grābļāt   apv.

1. Pavirši grābt (ar grābekli).

Avoti: EH

grābļāties   apv.

1. Grābstīties (1).

Avoti: EH

grabļi   sar.

1. Rokas pirksti.

Avoti: KZ

Grabnīca   apv., rel.

1. Sveču diena (2. februārī), kad katoļticīgie baznīcā svētī sveces.

Avoti: KiV

graboņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> grabēt (1).

Avoti: LLVV

grabošais   žarg.

1. Nauda.

Avoti: SLG

Grabova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

2. Grabova pie Prosnas - pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 1970 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1416. g.

Avoti: LC, LpA, Wi

Grābova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grabow"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Grabovčizna   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Grabavščizna" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Grabovščizna   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Grabavščizna" nosaukuma variants.

Avoti: LC

grābs   apv.

1. Zaglis.

2. Tāds, kas sāk jaunu darbu, nepabeidzot iepriekšējo.

3. Tāds, kas ar jaunām meitām ķircinās, grābstās.

Avoti: ME

grābs   apv.

1. Desa.

Avoti: ME

grābsis   apv.

1. Mantkārīgs (un pārticis) cilvēks.

Avoti: EH

grābslība   apv.

1. Svaidīgums, nepastāvība, bezrūpība, vieglprātība.

Avoti: ME

grābslīgs   sar.

1. Zaglīgs.

Avoti: Sin

grābslis   -šļa, v.; sar.

1. Ātrs, kustīgs, arī paviršs cilvēks.

Gaisa grābslis— nenopietns, bezatbildīgs cilvēks, viegla rakstura cilvēks.

Vēja grābslis— nenopietns, bezatbildīgs cilvēks, viegla rakstura cilvēks.

2. apv. Grābeklis.

3. apv. Cilvēks, kas daudz runā (ko nepamatotu); pļāpīgs cilvēks.

4. apv. Siena smalkumu atkritumi.

5. apv. Grebeklis.

6. Zaglis.

Avoti: LLVV, KnV, SiV, ViV, EH, Sin

grābsna   apv.

1. Aplaupīšana.

Avoti: NeV

Grābste   vietv.

1. Aizputes novada Cīravas pagasta apdzīvotās vietas "Grabste" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Grabste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aizputes novada Cīravas pagastā.

Avoti: LC

grābsteklis   apv.

1. Tāds, kas ap sievietēm grābstās.

2. Tāds, kas runā niekus.

Avoti: SiV

Grabsten   vietv., vēst., vācu val.

1. Grābstes muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Dzērves pagastā.

Avoti: KV

grābstīgs   apv.

1. Mainīgs, nepastāvīgs (par vēju).

2. Zadzīgs, zaglīgs.

Avoti: KnG, NeV

grābstiķis   apv.

1. Cilvēks, kas daudz runā (ko nepamatotu); pļāpīgs cilvēks.

Avoti: ViV

grabstināt   apv.

1. Vairākkārt grābt (mazu daudzumu).

Avoti: KiV

grabstīt   apv.

1. Grābt, kasīt (ar grābekli).

Avoti: ME

grābstīt   -u, -i, -a, pag. -īju;

1. trans. Vairākkārt, parasti ne sevišķi enerģiski, grābt (piemēram, siena, labības paliekas); grābāt (1).

2. intrans. Grābstīties (1).

3. intrans.; sar. Meklēt, parasti ne sevišķi veiksmīgi (vārdus), lai izteiktu kādu domu, arī lai izmelotos.

Avoti: LLVV

grābstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Taustoties (ar rokām, pirkstiem), censties ko satvert, sameklēt.

// sar. Aizskart kādu ar rokām.

2. sar. Meklēt, parasti ne sevišķi veiksmīgi, vārdus, lai izteiktu kādu domu, arī lai izmelotos; runāt ko bezsaturīgu, nenozīmīgu.

Avoti: LLVV

grābstons   apv.

1. Nemākulis.

Avoti: EH

grābstoņa   sar.

1. Zaglīgs cilvēks.

Avoti: ME

grābsts   apv.

1. Tāds, kas grābstās.

Avoti: ME

grābstulis   apv.

1. Tāds, kam ir gari pirksti, un mēdz zagt.

2. Tāds, kas runā niekus.

Avoti: EH

grabši   apv.

1. Siena, labības sakasas.

Avoti: KiV

grābši   apv.

1. Tenkas, tukšas pļāpas.

Avoti: EH

grābška   apv.

1. Zaglis.

Avoti: EH

grābškata   apv.

1. Zaglis.

Avoti: EH

grābškāties   apv.

1. Zagt.

Avoti: EH

grābšķi   apv.

1. Sagrābtas siena, salmu u. tml. paliekas.

2. Tenkas; pļāpas; nieki, muļķības, no gaisa grābtas blēņas.

3. dsk. Grābšķis.

Avoti: ViV

grabšķis   apv.

1. Nieks.

2. dsk. Siena, labības sakasas.

3. Kaut kas niecīgs, kāda nederīga lieta.

4. Palaidnis.

5. Pļāpa, tarkšķis.

Avoti: KiV, EH

grābšķis   apv.

1. Sīku lietu zaglis.

2. Pļāpa.

3. Niekablis, nejēga.

4. Sakasīti rudzi.

5. dsk. Nieki, muļķības, no gaisa grābtas blēņas.

Avoti: LE, SiV, ME

grābšļa   apv.

1. Liekšķere zirgu staļļa tīrīšanai.

Avoti: EH

grābšļāt   apv.

1. Grābstīt (1).

Avoti: EH

grābšļi   apv.

1. Sagrābtas siena, salmu u. tml. paliekas.

2. Tenkas; pļāpas.

3. dsk. Grābslis.

Avoti: ViV

grabšmete   apv.

1. Pļāpa, tarkšķe.

Avoti: EH

grabt   apv.

1. Grebt (1).

Avoti: EH

grābt   grābju, grāb, grābj, pag. grābu; trans.

1. Strauji un stingri tvert, ņemt (ko).

// intrans.

// vienk. Parasti savienojumā "grābt ciet": apcietināt.

2. Ņemt (ar darba rīku vai rokām kādu masu, kopumu); virzīt (ar darba rīku vai rokām kādu masu, kopumu traukā, maisā).

3. Virzīt (parasti ar grābekli) vienkopus (piemēram, sienu, āboliņu).

4. sar. Dabūt, iegūt.

Avoti: LLVV, KnV

grabu   izsauk.; parasti atkārtojumā.

1. Lieto, lai atdarinātu grabēšanu.

Ne čiku, ne grabu— saka, ja ir ļoti kluss, ja nav dzirdama ne skaņa; saka, ja kas noticis, nevienam nezinot, nemanot.

Ne čaku, ne grabu— saka, ja ir ļoti kluss, ja nav dzirdama ne skaņa; saka, ja kas noticis, nevienam nezinot, nemanot.

Avoti: LLVV, T

grabulis   -ļa, v.

1. Priekšmets, parasti rotaļlieta, ar tukšu vidu, kur ievietotas sīkas lodītes, bumbiņas u. tml., kas kustoties grab.

// dsk. Sīki, graboši priekšmeti.

2. sar. Cilvēks, kas mēdz runāt ko bezsaturīgu, nevajadzīgu; pļāpa.

Avoti: LLVV

grābulis   -ļa, v.; sar.

1. Sīks zaglis.

2. apv. Grābsts, tāds, kas grābstās.

Avoti: LLVV, ME

grabuļi   žarg.

1. Krāmi.

Avoti: Žrg

grabuļkaste   sar., niev.

1. Automobilis.

Avoti: Sin

grabums   apv.

1. Troksnis, kas rodas no grabēšanas.

Avoti: EH

grabūzis   apv.

1. Vecs šķūnis.

Avoti: ME

grabzda   apv.

1. Aplieva.

Avoti: EH

grabzdas   apv.

1. Aplieva.

Avoti: EH

grabzdi   apv.

1. Gadskārtu gredzeni kokā.

Avoti: ME

grabzdiņas   sar.

1. Dradži.

Avoti: Sin

Grāca   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Graz"), Štīrijas federālās zemes administratīvais centrs, Mūras krastos, 265800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PZT, Wi

grācija   -as, s.

1. parasti vsk. Vieglums, plastiskums (kustībām, pozām).

2. Seno romiešu mitoloģijā - jebkura no trijām skaistuma dievietēm, Veneras pavadonēm.

3. žarg. Iedomīga, uzpūtīga sieviete.

4. apģ. Krūštura un korsetes apvienojums viengabala korsešģērbā, kas pārveido rumpja dabisko formu joslā no virskrūšu līmeņa līdz kājstakles līmenim.

Avoti: LLVV, SV33, Žrg, ZTV

gracile   mūz.

1. Smalki, delikāti, vāri.

Avoti: Mūz

gracilicutes   lat.

1. Baktēriju nodalījuma apakšnodalījums.

Avoti: LD

gracillaria   lat.

1. Raibkožu dzimtas ģints.

Gracillaria syringella— ceriņu raibkode.

Avoti: LD

gracillariidae   lat.

1. Raibkožu dzimta.

Avoti: LD

gracillariinae   lat.

1. Raibkožu dzimtas apakšdzimta.

Avoti: LD

gracils

1. Slaids, trausls.

Avoti: SV99

graciozitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> graciozs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

graciozs   -ais; s. -a, -ā;

1. Viegls, plastisks (par kustībām, pozām).

Avoti: LLVV

graciozums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> graciozs, šīs īpašības konkrēta izpausme; graciozitāte.

Avoti: LLVV

gracula   lat.

1. Strazdu dzimtas ģints.

Gracula religiosa— pauguru maina.

Avoti: ZvP

graculicutes   lat.

1. Gramnegatīvās baktērijas.

Avoti: PDE

Gračanica   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Gračanica"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Tuzlas kantonā, 48400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

gračene   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

Gračovka   vietv.

1. Upe Krievijā, Stavropoles novadā, Kalausas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

gračs   žarg.

1. Cilvēks, kas nesaprot, ka kontaktējas ar noziedznieku.

Avoti: KZ

Gračuli   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Gračuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gračuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

grād   apv.

1. Tieši; precīzi.

Avoti: ViV

grāda   apv.

1. Dobe.

Avoti: TiA

Gradaca   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Pļevļas kopienā, 360 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

gradācija   -as, s.

1. Pakāpeniskums, vienmērība (kādā kopumā, norisē).

2. Vienas šādas pārejas pakāpe, iedaļa.

3. Kādības īpašības vārdu un apstākļa vārdu gramatiskā kategorija, kas izsaka pazīmes salīdzinājumu trīs pakāpes.

Avoti: SV99, VsV

Gradačaca   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Gradačac"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Tuzlas kantonā, 41800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

gradatim   novec.

1. Soli pa solim, pamazām.

Avoti: KV

grāddiena

1. Algebriskā starpība starp diennakts vidējo temperatūru un kādu standarta (atskaites) temperatūru.

Avoti: MetV

gradēt

1. Iztvaicēt, sabiezināt sāļu šķīdumus gaisa iedarbībā; gradēšanu izdara sāls vārītavās (gradētavās).

2. novec. Sadalīt noteikta lieluma iedaļās.

Avoti: SV69, LME

gradētava   tehn.

1. Iekārta, kurā ietvaicē, sabiezina sāļu šķīdumus brīvā gaisā.

2. Torņveida būve ar režģveida pildījumu ūdens atdzesēšanai ar gaisu slēgtā ūdensapgādes sistēmas ciklā, kurā ūdeni izmanto ražošanas procesa liekā siltuma aizvadīšanai; izmanto termoelektrostacijās, kompresoru stacijās u. c.

Avoti: ZTV

gradevole   mūz.

1. Daiļi, patīkami.

Avoti: Mūz

gradevolmente   mūz.

1. Daiļi, patīkami.

Avoti: Mūz

grādglāze   apv.

1. Termometrs.

Avoti: ViV

grādi   žarg.

1. Dzērums, alkohola reibums.

Avoti: SLG

grādīgais   apv.

1. Alkoholisks dzēriens.

Avoti: KnV

gradients   -a, v.

1. mat. Vektors, kas rāda, kādā virzienā attiecīgais lielums mainās visstraujāk.

2. fiz. Mērs, kas rāda, cik strauji (uz garuma vienību) telpā pieaug vai samazinās kāds fizikāls lielums.

Avoti: SV99

grādīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds (dzēriens), kas satur alkoholu.

Avoti: LLVV

Gradiņāna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Gradignan"), Akvitānijas reģiona Žirondas departamentā, 23100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Gradiska   vietv.

1. Gradiska d'Izonco - pilsēta Itālijā ("Gradisca d'Isonzo"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Goricijas provincē, 6500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gradiška   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Gradiška"), Serbu Republikā, Baņa Lukas reģionā, 56700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Gradište   vietv.

1. Veļika Gradište - pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Braničevas apgabalā, 5800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

grādīzeris   apv.

1. Termometrs.

Avoti: ĒiV

grādīzers   apv.

1. Termometrs.

Avoti: ViV

grado   it.

1. Pakāpeniski.

Avoti: KV

Grado   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Grado"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Goricijas provincē, 8400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grāds   -a, v.

1. Temperatūras intervāla mērvienība (noteiktā temperatūras skalā).

2. Leņķa mērvienība starptautiskajā mērvienību sistēmā - leņķa stara pilna apgrieziena 1/360 daļa.

3. Loka mērvienība starptautiskajā mērvienību sistēmā - riņķa līnijas 1/360 daļa.

Platuma grāds— 1/360 daļa no Zemes meridiāna.

Garuma grāds— 1/360 daļa no Zemes paralēles.

Ģeogrāfiskais grādu tīkls— meridiānu un paralēļu sistēma (kartē).

4. poligr. Attālums starp burtstabiņa augšējo un apakšējo sieniņu; izmērs (burtiem); biezne.

5. Nosacīta mērvienība (vielas) sastāva, īpašību raksturošanai.

6. Zinātnes darbinieka pakāpe.

Avoti: LLVV

graduācija   novec.

1. Zinātnisku grādu piešķiršana.

Avoti: SV33

graduale   mūz.

1. Pakāpeniski.

Avoti: Mūz

graduāle   novec.

1. Katoļu dievkalpojuma daļa pēc epistulas nolasīšanas, kad dzied t. s. graduālpsalmus, priesterim stāvot uz altāra kāpnēm.

Avoti: KV

graduālis

1. Īss dziedājums starp epistulas (2) un evaņģēlija lasījumiem dievkalpojumā.

Avoti: SV99

graduāls   novec.

1. Pēc grādiem, pakāpenisks.

Avoti: KV

graduate   novec.

1. Tas, kas ieguvis kādu zinātnisku grādu.

Avoti: KV

graduēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sadalīt iedaļās (piemēram, skalu, instrumentu, trauku).

2. žarg. Piešķirt zinātnisku grādu; beigt kādu mācību iestādi.

Avoti: LLVV, LV93

gradusnieks   apv.

1. Termometrs.

Avoti: KiV

gradzans   apv.

1. Gredzens.

Avoti: ME

gradzantiņš   apv.

1. Dem. --> gradzans, gredzens.

Avoti: ME

gradzens   apv.

1. Gredzens.

Avoti: ME

gradzentiņš   apv.

1. Dem. --> gradzens, gredzens.

Avoti: ME

gradzes   apv.

1. Ziemassvētku budēļi, parasti sievietes vien, kas 25. un 26. decembra vakaros maskojušās apstaigāja ciema mājas.

Avoti: TlV

gradzins   apv.

1. Gredzens.

Avoti: ME

grādzniš   apv.

1. Dem. --> gredzens.

Avoti: EH

gradži   apv.

1. Dradži.

Avoti: ME

Graenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Eglaines muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Mores pagastā.

Avoti: KV

Graenzhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Grenču muiža, kas atradās Talsu apriņķa Pastendes pagastā.

2. Grenču muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Ugāles pagastā.

Avoti: KV

graf-   med.

1. Salikteņos norāda uz rakstīšanu, pieraksti, rokrakstu.

Avoti: MSV

grafējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> grafēt.

Avoti: LLVV

grafekons   el.

1. Elektrisko signālu elektronstaru atmiņas ierīce ar diviem elektronu kūļiem.

Avoti: SV99

grafēma   -as, s.; val.

1. Pamatvienība kādas valodas rakstībā.

Avoti: LLVV

grafēmika   -as, s.; parasti vsk.

1. Valodniecības nozare, kas pētī valodas fonēmu attēlošanu ar rakstu zīmēm.

Avoti: LLVV

Grāfenhainihene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Graefenhainichen"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 12200 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

grafēns   tehn.

1. Materiāls, ko veido vienu atomu biezs oglekļa slānis.

Avoti: IZ-74-26

Grafental   vietv., vēst., vācu val.

1. Grāvendāles muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Mežotnes pagastā.

Avoti: KV

Grāfentāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Graefenthal"), Tīringenes federālajā zemē, 2100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Grāfenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grafenau"), Bavārijas federālajā zemē, 8300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Grāfenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Graefenberg"), Bavārijas federālajā zemē, 4100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Grāfenvēre   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grafenwoehr"), Bavārijas federālajā zemē, 6500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grafestēzija   med.

1. Spēja ar taustes maņu uztvert un pazīt skaitļus un figūras, ko zīmē uz ādas.

Avoti: TM

grafēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Dalīt (ko) ailēs.

Avoti: LLVV

grafētika   val.

1. Kādas valodas burtu un citu grafisko zīmju kopums (sistēma), kas rakstos atspoguļo attiecīgās valodas skaņas.

Avoti: VsV

grafitti   it.

1. Grafiti - uzraksti un zīmējumi, kas uzkrāsoti (gk. ar aerosola krāsām) uz dažādām virsmām.

Avoti: PL

grafīdija

1. dsk. Asku ķērpju klases dzimta ("Graphidiaceae"), krevu ķērpji, laponim vāji attīstīta apakšējā mizas kārta, pie substrāta piestiprinās ar serdes hifām, daudzām sugām laponis ieaug substrātā, gk. tropos un subtropos, aug uz koku mizas, retāk uz koksnes, 11 ģ., ~1000 s., Latvijā konstatētas 2 ģ., 2 sugas.

Avoti: LPE, LD

grāfiene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Grāfa sieva vai meita.

Avoti: LLVV

-grāfija   salikteņu daļa

1. Raksts, aprakstīšana, grafiska atveide (piem., stenogrāfija, ģeogrāfija, litogrāfija).

Avoti: SV99

grāfija   žarg.

1. Ģeogrāfija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

grafika   -as, s.

1. parasti vsk. Tēlotājas mākslas veids, kurš ietver zīmējumu, estampu fotomehānisko izpildījumu (parasti uz papīra) un kura galvenie izteiksmes līdzekļi ir līnija, gaismēna un melnbalto laukumu attiecības.

2. Šī tēlotājas mākslas veida darbs.

3. Informācijas attēlošana grafiskā veidā.

Grafikas elements— pamatelements, piemēram, punkts, lauzta līnija, kuru izmanto apvidus objekta attēlošanai vektoru kartē.

4. val. Kādas valodas rakstības līdzekļu kopums; attieksmes starp kādas valodas rakstu zīmēm un fonēmu sistēmu.

Avoti: LLVV, ĢmV

grafikators   inf.

1. Skaitļotāja izvadierīce, kas aprēķinu rezultātus zīmē uz papīra līknes veidā, izmantojot noteiktu koordinātu sistēmu.

Avoti: D89

grafiks   -a, v.

1. Zīmējums, kurā attēlota parādību skaitliskā sakarība.

Funkcijas grafiks mat.— līkne, kas attēlo funkcijas atkarību no argumenta.

2. Sīks (kādas norises) iedalījums; attiecīgais dokuments, saraksts.

Avoti: LLVV

grafiķis   -ķa, v.

1. Mākslinieks, kas strādā grafikas tehnikā.

Avoti: LLVV

Grāfinga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grafing"), Bavārijas federālajā zemē, 13100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grafiola   biol.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma hifomicēšu klases hifomicēšu rindas dzimta ("Graphiolaceae"), no kuras Latvijā atrasta tikai 1 suga.

Avoti: LD

grafisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar tēlotājas mākslas veidu - grafiku, tai raksturīgs.

2. Tāds (zīmējums, rasējums), kas uzskatāmi raksturo (priekšmetu, parādību) grafika, diagrammas, zīmes u. tml. veidā.

Grafiskā metode— metode, kas izteic skaitļus ar noteikta lieluma līnijām.

3. Tāds, ar ko apzīmē (valodas skaņu, zilbi, vārdu u. tml.) - par rakstu zīmēm.

Avoti: LLVV, SV33

grāfiste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Administratīvi teritoriāla vienība (Lielbritānijā, arī Īrijā un citās angļu ietekmes zemēs).

2. vēst. Feodālisma laikmetā - grāfa zemes valdījums.

Avoti: LLVV

grafitēšana   poligr., novec.

1. Vaska, gutaperčas u. c. matricu pārklāšana ar grafītu (2).

Avoti: GV

grafiti

1. Seni uzraksti un zīmējumi, kas ieskrāpēti uz sienām un priekšmetiem.

2. Mūsdienu uzraksti un zīmējumi, kas uzkrāsoti (gk. ar aerosola krāsām) uz dažādām virsmām.

Avoti: SV99

grafīti

1. Grafiti - uzraksti un zīmējumi, kas uzkrāsoti (gk. ar aerosola krāsām) uz dažādām virsmām.

Avoti: PL

grafitists

1. Grafiti izpildītājs, grafiti mākslinieks.

Avoti: PL

grafitizācija

1. Grafīta daļiņu veidošanās dzelzs, niķeļa, kobalta u. c. sakausējumu (gk. čugunu) struktūrā.

Avoti: LPE

grafitoze   med.

1. Grafīta pneimokonioze.

Avoti: MSV

grafītplasti   ķīm. tehnol.

1. Ar grafītu vai karbonizētiem produktiem (koksu) pildītas plastmasas; lieto par antifrikcijas, strāvu un siltumu vadošiem materiāliem elektrotehnikā un mašīnbūve.

Avoti: ZTV

grafīts   -a, v.

1. Oglekļa visstabilākā modifikācija Zemes garozā - tumši pelēks, spīdīgs minerāls.

Grafīta reaktors— kodolreaktors, kurā par neitronu palēninātāju izmanto grafītu.

2. poligr., novec. Ūdenssvins, zīmējamais svins; melns, metāliski spīdīgs taukains minerāls, kas viegli krāso.

Avoti: LLVV, FF, GV

grafo-

1. Salikteņu daļa ar nozīmi 'uz rakstīšanu, zīmēšanu attiecīgs, ar to saistīts'.

Avoti: SV96

grafoanalīze   med.

1. Psihoanalīzes paņēmiens, kurā slimnieks rakstveidā izteic savas domas.

Avoti: MSV

grafofobija   med.

1. Slimīgas bailes rakstīt, sevišķi, ja citi skatās.

Avoti: SV96

grafologs   -a, v.

1. Grafoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

grafoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Mācība par sakarību starp cilvēka rokrakstu un viņa raksturu, personību, psihisko stāvokli.

Avoti: LLVV

grafoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar grafoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

grafomānija   -as, s.; parasti vsk.

1. Slimīga tieksme rakstīt, sacerēt.

Avoti: LLVV

grafomāns   -a, v.

1. Cilvēks, kam piemīt grafomānija.

Avoti: LLVV

grafometrs   novec.

1. Ierīce zināmu rokraksta elementu (raksta slīpuma, rindas virziena utt.) mērīšanai.

Avoti: KV

grafomotorisks   med.

1. Attiecīgs uz rakstīšanas kustībām.

Avoti: TM

grafopatoloģija   med.

1. Rokraksta pētīšana psihisku vai fizisku saslimšanu konstatēšanai.

Avoti: TM

grafoplasti

1. Plastmasas, kuru pildvielas ir grafīts, kokss, termoantracīts.

Avoti: SV08

graforeja   med.

1. Tieksme pierakstīt daudzas lappuses ar nesakarīgiem vārdiem; pārejošs stāvoklis, visbiežāk maniakāliem slimniekiem.

Avoti: MSV

grafospasma   novec.

1. Rakstīšanas krampji, profesionāla neiroze, rokas muskuļu kustību koordinācijas traucējums.

Avoti: KV

grafospazma

1. Nervu slimība - krampji, kas rodas pirkstos, tiklīdz ar šādu slimību saslimis cilvēks sāk rakstīt.

Avoti: SV69

grafostatika

1. Statikas nozare, kas ar grafiskās metodes palīdzību risina spēku līdzsvara uzdevumus praktiskajā būvmehānikā.

Avoti: SV69

grafs   -a, v.; mat.

1. Figūra, ko veido ar līnijām savienoti punkti un ko parasti izmanto, lai shematiski attēlotu kādu objektu vai norisi.

Grafu teorija— matemātikas nozare, kas pētī grafu īpašības.

Avoti: LLVV

grāfs   -a, v.; vēst.

1. Karaļa ierēdnis, tiesnesis (agrā feodālisma laikā Rietumeiropā), neliela teritoriāla apgabala (grāfistes) valdnieks.

2. Mantojams aristokrātijas tituls; persona, kam ir šāds tituls.

Avoti: LLVV

-grāfs

1. Salikteņu daļa - tas, kas ir uzrakstīts, uzzīmēts (piem., autogrāfs).

2. Salikteņu daļa - rakstītājs, pierakstītājs (piem., telegrāfs).

Avoti: LLVV

Graftona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Grafton"), Viskonsinas štatā, 11500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Grafton"), Rietumvirdžinijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Grāftona   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Grafton"), Ziemeļdakotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

grāģene   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

Grahmatnes   vietv., vēst., vācu val.

1. Grāmatneša muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Turaidas pagastā.

Avoti: KV

Grahwern   vietv., vēst., vācu val.

1. Grāveru muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Alšvangas pagastā.

Avoti: KV

graidāt   apv.

1. Krāsainas svītras aust (īpaši gar auduma malu).

Avoti: EH

graidāts   apv.

1. Ar krāsainām svītrām rotāts (audums).

Avoti: EH

graidāteņš   apv.

1. Dem. --> graidāts.

Avoti: EH

graiders   tehn.

1. Zemes darbu mašīna augstu uzbērumu veidošanai, laukumu un ceļu plānošanai, grunts izlīdzināšanai un nogāžu planēšanai; darbierīces ir vērstuve un irdinātājs.

Avoti: ZTV

graidi   apv.

1. Uzaudumi jeb uzadījumi; krāsainas, horizontālas svītras (ieaudumi) drānā.

Avoti: TlV

graids   apv.

1. Krāsaina, horizontāla svītra, parasti audumam, adījumam, bet var attiecināt uz jebkuru krāsainu (arī iezīmētu) svītru.

Avoti: NeV

Graina   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Grein"), Augšaustrijas federālajā zemē, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Graine   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - Īrijas karaļa Kormaka meita, kura bija saderināta ar slaveno varoni Finnu, bet aizbēga kopā ar vienu no viņa cīņubiedriem.

Avoti: PmV

grains   novec.

1. Apzīmējums zirnīšiem, kā arī graudiņiem.

Avoti: KV

graitai   apv.

1. Ātrs, žigls.

Avoti: EH

Graivorona   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Belgorodas apgabalā, 6400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

graizalēt   apv.

1. Graizīt.

Avoti: KiV

graizas   apv.

1. Graizes.

Avoti: ME

graize   apv.

1. Raizes, problēmas.

Avoti: EH

graizelēt   apv.

1. Laiku pa laikam nedaudz iegriezt, nogriezt.

Avoti: ME

graizes   -žu, s.; sar. arī vsk.

1. Griezīgas sāpes (vēderā).

Avoti: LLVV

graizeszāle   apv.

1. Parastā vīgrieze ("Filipendula ulmaria").

Avoti: Aug2

graizeszāles   apv.

1. Spireja ("Spiraea").

Avoti: Aug2

Graizgališki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

graizīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzēlīgs; izsmējīgs.

Avoti: LLVV

graizījumi   -u, v.; tikai dsk.

1. Cukurrūpniecības atkritumi, kas rodas, pārstrādājot cukurbietes.

Avoti: LLVV

graizīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt griezt (ar ko asu), lai sasmalcinātu, sadalītu.

2. Dzēlīgi izsmiet un pelt.

Avoti: LLVV

graizīt   apv.

1. Šurp un turp grozīt.

Zobus graizīt— griezt zobus - beržot zobu rindas vienu gar otru, radīt čirkstošu skaņu (parasti miegā vai aiz sāpēm).

Avoti: ME

graizs   apv.

1. Graizes.

Avoti: EH

graizs   apv.

1. Greizs.

Avoti: EH

graīži   apv.

1. Graizes.

Avoti: KiV

Graiži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

graižļāt   apv.

1. Graizīt 1(1).

Avoti: EH

graižņāt   apv.

1. Graizīt 1(1).

Avoti: EH

grajas   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - 2, vēlāk 3 dēmoni, gorgonu māsas, vecuma personifikācija, viņām kopā bija tikai viens zobs un viena acs, ko tās izmantoja pēc kārtas.

Avoti: KV, PmV

grājas   apv.

1. Maigi dobjas skaņas, klusa rūkoņa.

Avoti: LE, ME

Grajevo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 22400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1540.-1870. un kopš 1919. g.

Avoti: LpA, Wi

graķene   sar.

1. Grāmata.

Avoti: Žrg

graķene   sar.

1. Latviešu valoda (mācību priekšmets; gramatika).

Avoti: SLG

graķis   apv.

1. Glāzīte (arī malks) alkoholiska dzēriena.

Avoti: KnV

graķītis   sar.

1. Neliela alkohola deva (parasti glāze).

Avoti: SLG

grallaria   lat.

1. Skudrķērāju dzimtas ģints.

Grallaria gigantea— milzu skudrķērājs.

Avoti: LD

grallatores   novec.

1. Putnu kārta, bridējputni, braduļi.

Avoti: KV

grallina   lat.

1. Strazduļu dzimtas ģints.

Grallina bruijni— cielavveida strazdulis.

Grallina cyanoleuca— žagatveida strazdulis.

Avoti: ZvP

grallinidae   lat.

1. Strazduļu dzimta jeb Austrālijas strazdu dzimta.

Avoti: ZvP

Grāls

1. Svētais Grāls - saskaņā ar leģendu, svēts trauks, kas lietots Svētajā vakarēdienā un kurā Jāzeps no Arimatijas savācis krustā sistā Jēzus asinis.

Avoti: LEV

gram.   saīs.

1. Gramatika.

Avoti: i1

Grama   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 2450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gramada   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Vidinas apgabalā, 1500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gramasls   apv.

1. Gremzda 1(2).

Avoti: EH

grāmata   -as, s.

1. Iespieddarbs - iesiets vai brošēts neperiodisks izdevums; šāds iespieddarbs, kura apjoms ir lielāks par 48 lappusēm.

Grāmatu māksla— grāmatu mākslinieciskā un tehniskā apdare saistījumā ar grāmatu saturu.

Telefona grāmata— abonentu adrešu un telefona numuru sakopojums.

Rokraksta grāmata— ar roku rakstīta grāmata (pirms iespiestajām grāmatām).

Dziesmu grāmata— reliģisku dziesmu krājums.

Grāmatas pasīte— Kartīte bibliotēkas grāmatā (ar ziņām par grāmatas izsniegšanu lasītājiem).

Grāmatu gudrība— zināšanas, kas iegūtas tikai no grāmatām.

Grāmatu draugs— cilvēks, kas mīl literatūru; cilvēks, kas daudz lasa.

Sēdēt pie grāmatām— mācīties, cītīgi lasīt.

2. parasti vsk. Rakstītā literatūra kopumā; kādas atsevišķas tautas literatūra; literatūra noteiktā nozarē.

3. Liela, atsevišķa daļa (daiļdarbā, parasti romānā).

4. Vākos iestiprinātas (parasti sagrafētas) rakstāmpapīra lapas (piezīmēm vai speciāliem ierakstiem).

Atsauksmju grāmata— speciāla grāmata (piemēram, izstādēs) atsauksmju ierakstīšanai.

5. parasti vsk.; novec. Lasīšana.

6. novec. Vēstule; ziņojums.

Avoti: LLVV

grāmatbalsts

1. Viens no diviem balstiem (parasti taisnleņķa plakandzelzs vai tml.), ko lieto, lai vairākas grāmatas noturētu vertikāli.

Avoti: BiP

grāmateņa   apv.

1. Dem. -> grāmata (1).

2. Krājkases grāmatiņa.

Avoti: KiV

grāmatgalds   -a, v.

1. Neliela novietne, neliels stends grāmatu pārdošanai.

Avoti: LLVV

gramatika   -as, s.

1. Valodniecības nozare, kas pētī vārdu un teikumu uzbūvi.

2. Vārdu un teikumu uzbūve.

3. Grāmata (piemēram, mācību grāmata), darbs, kurā atspoguļota vārdu un teikumu uzbūve.

4. inf. Noteikumu kopums, kas nosaka valodas vārdu uzbūves, formu maiņas, vārdu saistījuma un teikumu uzbūves pamatprincipus.

Funkcionālā gramatika— valodas izpētes virziens, kurā valodas sistēma tiek analizēta, balstoties uz tās funkcionēšanu saziņas procesā, postulējot semantiskas kategorijas resp. semantiskus laukus, piemēram, aspektualitāti, temporalitāti, modalitāti, dzīvumu, priekšmetiskumu, un pētot, kādas valodas vienības spēj izteikt attiecīgo semantiku.

Ģeneratīvā gramatika— gramatikas apakšnozare, kurā cenšas izzināt un formulēt likumus, pēc kuriem runātāji veido sintaktiskas struktūras.

Avoti: LLVV, VsV

gramatikalizācija

1. Vārda patstāvīgās leksiskās nozīmes pilnīga vai daļēja zaudēšana, tam pārejot palīgvārdos vai kļūstot par gramatiskas formas veidotāju afiksu.

Avoti: LPE

gramatiķis   -ķa, v.

1. Gramatikas (1) speciālists.

Avoti: LLVV

grāmatiņa   -as, s.

1. Dem. --> grāmata (1).

2. Vākos iestiprināts neliela formāta dokuments ar noteiktu tekstu.

Darba grāmatiņa— dokuments, kas apstiprina strādnieku un kalpotāju darba stāžu.

3. Savienojumos "kabatas grāmatiņa", "piezīmju grāmatiņa": neliela formāta piezīmju klade, bloks.

Avoti: LLVV

gramatisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar gramatiku (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar gramatiku (2), tai raksturīgs.

Gramatiskā forma— gramatiskās nozīmes materiālā izpausme, piemēram, lietvārda locījuma formas, darbības vārda laika formas.

Gramatiskā kategorija— gramatiskās nozīmes un gramatiskās formas vienība, kas balstās vismaz uz divu elementu pretstatu.

Gramatiskā nozīme— abstrakta valodas gramatiskās sistēmas nozīme, kas regulāri izpaužas gramatiskā formā.

Gramatiskais centrs— mazākā iespējamā teikuma struktūra (gramatiskais kodols), ko latviešu valodā var veidot vai nu divi virslocekļi - teikuma priekšmets un izteicējs -, vai arī viens virsloceklis - galvenais loceklis.

Gramatiskais pleonasms— gramatiskās nozīmes izteikšana ar vairākiem līdzekļiem vienlaikus.

Avoti: LLVV, VsV

gramatizācija   val.

1. Valodas leksiskās sistēmas elementu pāreja gramatiskā sistēmā.

Avoti: VsV

grāmatizdevējs   -a, v.

1. Grāmatu izdevējs.

Avoti: LLVV

gramatizēšanās   val.

1. Valodas leksiskās sistēmas elementu pāreja gramatiskā sistēmā.

Avoti: VsV

grāmatnesis   vēst.

1. Vācu ordeņa laikā brīvzemnieks, kas jāšus nogādāja pastu no vienas pils uz otru; vēlāk pagasta ziņneša nosaukums.

2. Bibliotēkas darbinieks, kas pienes lasītājiem bibliotekas grāmatas dzīves vai darba vietā.

3. Grāmatu pārdevējs, kolportieris, kas tirgojas ar grāmatām, tās iznēsājot.

Avoti: KV, BtV

grāmatnīca   -as, s.

1. Grāmatu veikals.

Avoti: LLVV

grāmatniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Grāmatu ražošana un izplatīšana (grāmatu iespiešana, izdošana, arī bibliotēku darbs, bibliogrāfija, grāmatu zinātne).

Avoti: LLVV

grāmatniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar grāmatniecību, tai raksturīgs.

2. Pārņemts, aizgūts no grāmatām; grāmatām raksturīgs.

Avoti: LLVV

grāmatnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas strādā grāmatniecībā.

2. Cilvēks, kas daudz lasa; grāmatu mīļotājs, grāmatu krājējs.

3. novec. Lasītpratējs.

4. zool. Viena no četrām atgremotāju kuņģa daļām.

Avoti: LLVV

gramatofila

1. dsk. Viendīgļlapju klases liliju apakšklases orhideju rindas orhideju dzimtas ģints ("Grammatophyllum"), kuras katram augam ir līdz 50 ziedkopu, katrā ziedkopā līdz 100 ziedu, kuru diametrs ir ~10 cm, 13 s., kuras sastopamas Indoķīnā, Indonēzijā, Filipīnās, Jaungvinejā un Klusā okeāna dienvidrietumu salās.

Avoti: PDE

gramatoms   -a, v.

1. Ķīmiskā elementa daudzums gramos, kas skaitliski ir vienāds ar šī elementa relatīvo atommasu.

Avoti: LLVV

grāmatot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Reģistrēt (ko), piemēram, grāmatvedības dokumentos.

Avoti: LLVV

grāmatplaukts   -a, v.

1. Plaukts grāmatu novietošanai.

Avoti: LLVV

grāmatrijole   apv.

1. Grāmatplaukts.

Avoti: ViV

grāmatrūpniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Tautsaimniecības nozare, kas saistīta ar grāmatu tehnisko izgatavošanu.

Avoti: LLVV

grāmatrūpnieks   novec.

1. Ar grāmatu izgatavošanu nodarbināta persona.

2. Spiestuves īpašnieks.

Avoti: KV

grāmatsējējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar grāmatu iesiešanu; grāmatsiešanas speciālists.

Avoti: LLVV

grāmatsiešana   -as, s.; parasti vsk.

1. Grāmatu iesiešana; attiecīgā lietišķās mākslas nozare.

Avoti: LLVV

grāmatsietuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Darbnīca, cehs, kur tiek iesietas grāmatas.

Avoti: LLVV

grāmatskapis   -pja, dsk. ģen. -pju, v.

1. Skapis grāmatu novietošanai.

Avoti: LLVV

grāmatspiedējs   poligr., novec.

1. Grāmatspiestuves īpašnieks, kas nodarbojas ar iespieddarbu pagatavošanu.

Avoti: GV

grāmatspiestuve   poligr., novec.

1. Rūpniecības uzņēmums visāda veida iespieddarbu izgatavošanai.

Avoti: GV

grāmattārps

1. Persona, kam ļoti patīk lasīt grāmatas.

Avoti: BiP

grāmattirdzniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Tirdzniecības nozare, kas aptver literatūras, nošu produkcijas, reprodukciju, plakātu un citu iespieddarbu izplatīšanu.

Avoti: LLVV

grāmattirgotājs   -a, v.

1. Grāmattirdzniecības darbinieks; grāmatu pārdevējs.

Avoti: LLVV

grāmatuts

1. Ķērpjutu kārtas suga ("Liposcelis divinatorius"), 1-1,5 mm garš kukainis ar plakanu, bāli dzeltenu vai brūnganu ķermeni, sastopama grāmatās, uz mitrām tapetēm, herbārijos un kukaiņu kolekcijās, noliktavās.

Avoti: LD

grāmatv.   saīs.

1. Grāmatvedība.

Avoti: LLVV

grāmatvedība   -as, s.

1. Saimnieciskās darbības vienlaidu nepārtraukta uzskaite un kontrole naudas izteiksmē.

Divkāršā grāmatvedība— grāmatvedības veids, kurā katra operācijas summa iegrāmatojama divas reizes (divos dažādos kontos, divās dažādās konta pusēs).

Dubultā grāmatvedība— divkāršā grāmatvedība.

Grāmatvedības bilance— saimniecisko līdzekļu un to avotu novērtēšana naudas izteiksmē un atspoguļošana īpašā divdaļīgā tabulā.

2. Nodaļa (uzņēmumā, iestādē), kas veic saimniecisko darījumu uzskaites un kontroles funkcijas.

Avoti: LLVV

grāmatvedis   -ža, v.

1. Grāmatvedības speciālists; darbinieks (uzņēmumā, iestādē), kas veic grāmatvedības funkcijas.

Avoti: LLVV

grāmatveikals   -a, v.

1. Grāmatnīca; grāmatu veikals.

Avoti: LLVV

grāmatvešana   novec.

1. Grāmatvedība.

Avoti: KV

grāmatzīme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Grāmatas īpašuma zīme - neliels grafikas mākslas darbs, kas darināts kādā no estampa tehnikām un ko ielīmē grāmatas priekšējā vāka iekšpusē; ekslibris.

2. Lente, sloksne (piemēram, no ādas, auduma, kartona u. tml.), kas domāta ielikšanai starp grāmatas lapām.

3. inf. Kods, ko ievieto kāda dokumenta noteiktā punktā, lai atvieglotu tā atrašanu.

4. inf. Globālā tīmekļa pārlūkprogrammā paredzēta iespēja saglabāt norādi uz visbiežāk izmantojamajiem globālā tīmekļa resursiem, kas nodrošina tiem ātru un ērtu piekļuvi.

Avoti: LLVV, D3

grāmatzinātne

1. Kompleksa zinātne par grāmatu un grāmatniecību; pētī grāmatu ražošanu, izplatīšanu, glabāšanu un izmantošanu sabiedrībā.

Avoti: EV

gramāža   poligr.

1. Papīra īpatnējais svars, rāda, cik sver viens kvadrātmetrs papīra; mērv. g/m^2.

Avoti: ZTV

gramba   -as, s.

1. Padziļinājums, izbraukta, izskalota vieta (parasti ceļa virskārtā); riteņu iebraukta sliede.

2. apv. Grumba, krunka, kroka.

3. apv. Rēta, brūce.

Avoti: LLVV, EH

grambains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir grambas; izbraukts, bedrains.

Avoti: LLVV

grambainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> grambains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

grambaiņš   apv.

1. Grambains.

Avoti: ĒiV

grambāt   sar.

1. Dangāt, sliedēt.

Avoti: Sin

grambot   apv.

1. Dangāt, sliedēt.

Avoti: EH

grambulains   apv.

1. Grambains.

Avoti: ĒiV

grambulaiņš   apv.

1. Grambains.

Avoti: ĒiV

grambuļains   apv.

1. Grambains.

Avoti: EH

gramdīt   apv.

1. Gramstīties.

Avoti: ME

gramekvivalents   -a, v.

1. Ķīmiskā elementa vai ķīmiskā savienojuma daudzums gramos, kas skaitliski ir vienāds ar šī elementa vai savienojuma ķīmisko ekvivalentu.

Avoti: LLVV

gramēma   filol.

1. Elementāra gramatiskā nozīme, kas izteikta ar afiksu vai palīgvārdu.

2. Gramatiskā līmeņa mazākā vienība.

Avoti: SV99

gramen   lat.

1. Zāle 2, stiebrs.

Avoti: KV

gramene   žarg.

1. Latviešu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

gramicidīns

1. Antibiotiska viela, ko rada īpaša augsnes baktēriju suga.

Avoti: SV69

gramineae   lat.

1. Graudzāļu dzimtas "Poaceae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

graminejas   novec.

1. Graudzāles.

Avoti: KV

grāmis   apv.

1. Grēmas.

Avoti: ME

gramkalorija   novec.

1. Kalorija, kuru definējot par masas vienību ņemts grams; siltuma daudzums, kas nepieciešams lai 1 g ūdens temperatūru palielinātu par 1 Celsija grādu.

Avoti: KV

-gramma   salikteņu daļa

1. Raksts, pierakstījums (piem., telegramma).

Avoti: SV99

grammača   apv.

1. Sakaltusi rudzu maize pārlieta ar vārošu ūdeni un pārkaisīta ar cukuru.

Avoti: NeV

grammatika   novec.

1. Gramatika.

2. Gramatikas mācību grāmata.

Avoti: SV33

grammatophyllum   lat.

1. Gramatofilas.

Avoti: PDE

Grammičele   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Grammichele"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 13000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grammofons   novec.

1. Gramofons.

Avoti: Ang

grammolekula   -as, s.

1. Vielas daudzums gramos, kas skaitliski ir vienāds ar tās relatīvo molekulmasu.

Avoti: LLVV

gramms   novec.

1. Grams.

Avoti: SV33

Grammy

1. Grammy balva (angļu "Grammy Award") - balva, ko katru gadu piešķir ASV Ierakstu akadēmija (angļu "National Academy of Recording Arts and Sciences"; organizācijas mītne atrodas Santamonikā, Kalifornijā).

Avoti: PL

gramnegativitāte

1. Baktērijas nespēja nokrāsoties, ja tās krāso ar Grama metodi un pēc tam apstrādā ar spirtu vai acetonu.

Avoti: PDE

gramnegatīvs   med.

1. Tāds, kas zaudē krāsu, krāsojot pēc Grama metodes.

Avoti: MSV

gramofons   -a, v.

1. Akustiska ierīce skaņu mehānisko ierakstu (piemēram, skaņuplašu) atskaņošanai.

Elektriskais gramofons— elektroatskaņotājs.

Avoti: LLVV

gramolata

1. Pussasalusi limonāde.

Avoti: SV08

grampene   žarg.

1. Grāmata.

2. Grāmatnīca.

Avoti: SLG

grampozitivitāte

1. Baktērijas spēja nokrāsoties, to krāsojot ar Grama metodi un nezaudēt krāsu pēc apstrādes ar spirtu vai acetonu.

Avoti: PDE

grampozitīvs   med.

1. Tāds, kas saglabā krāsu, krāsojot pēc Grama metodes.

Avoti: MSV

grams   -a, v.

1. Masas mērvienība, kas vienāda ar vienu kilograma tūkstošdaļu.

Avoti: LLVV

grāms   apv.

1. Grēmas.

Avoti: ME

Gramsden   vietv., vēst., vācu val.

1. Priekules novada Gramzdas pagasta bijušais nosaukums.

2. Gramzda.

Avoti: LPag, FV

gramslīgs   apv.

1. Zaglīgs.

Avoti: Sin

gramslis   apv.

1. Cieti, asi padibeņi zem ūdens.

2. vsk. Gramšļi, gramšķi.

Avoti: ME, LE

gramslis   apv.

1. Zaglīgs cilvēks.

2. Paviršs strādnieks.

3. Jokupēteris, pļāpa.

Avoti: LE, ME

gramstaļa   apv.

1. Zaglīgs cilvēks.

Avoti: EH

gramstīgs   apv.

1. Tāds, kas vienmēr cenšas paķert sev labāko.

Avoti: ME

gramstīklis   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz izdarīt sīkas zādzības.

Avoti: ĒiV

gramstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Lasīt, vākt kopā (parasti ko niecīgu, kādas paliekas); pavirši, nevīžīgi vākt kopā; arī grābstīt (1).

2. Vairākkārt, arī vairākās vietās skart (ar roku), taustīt.

3. apv. Nošmaukt, zagt.

Avoti: LLVV, EH

gramstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Grābstīties (1).

2. Grābstīties (2).

Avoti: LLVV

gramsts   apv.

1. Gramstaļa.

Avoti: EH

gramstu   apv.

1. Savienojumā "gramstu gramstos" - pilnīgi, pavisam.

Avoti: ME

gramši   apv.

1. Sagrābstas.

Avoti: EH

gramšķāties   apv.

1. Zagt dažādus sīkumus.

Avoti: ME

gramšķi   -u, v.; sar.

1. Sīkas atliekas, pabiras.

Avoti: LLVV

gramšķīgs   apv.

1. Zaglīgs.

2. Gramstīgs.

Avoti: Sin, ME

gramšķināt   apv.

1. Lēnām ēst.

Avoti: ME

gramšķis   -šķa, v.; apv.

1. Tas, kas grābstās, ķerstās.

2. Neapdomīgs, pārsteidzīgs cilvēks.

3. Zaglis.

4. vsk. Gramšķi.

Avoti: SiV, Sin

gramšķīt   apv.

1. Savākt, pievākt.

2. Meklēt.

Avoti: EH

gramšķīties   apv.

1. Aplinkus runāt.

Avoti: EH

gramšļa   apv.

1. Pļāpa, melša, niekkalbis.

Avoti: ME

gramšļāt   apv.

1. Kasīt, skrāpēt.

Avoti: ME

gramšļi   -u, v.; sar.

1. Gramšķi, pabiras; pārpalikumi no ēdiena.

2. Dažādas savāktas lietas, salasīti priekšmeti.

3. Mazi gabaliņi vai atkritumi no koksnes, žagariem, salmiem, siena vai citām lietām.

4. Dzīvnieka mazie kauli.

5. dsk. Gramslis.

Avoti: LLVV, ME, VeAT, LE

gramšļoties   apv.

1. Blēņoties, pļāpāt, melot.

Avoti: EH

grāmukle   apv.

1. Gremoklis.

Avoti: EH

gramzda   apv.

1. Miza (piemēram, kartupelim, burkānam), ko ar nazi nokasa.

2. Piedeguma kārta katlā.

3. Izkausētu cūku tauku paliekas.

Avoti: VV

Gramzda   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Priekules novadā (1960.-2009. g. Liepājas rajonā) 44 km no Liepājas, izveidojusies bijušās Dižgramzdas muižas ("Gross-Gramsden") teritorijā, pagasta centrs.

2. Gramzdas pagasts - pagasts Priekules novada dienvidaustrumu daļā, robežojas ar Kalētu, Virgas un Priekules pagastu, kā arī ar Vaiņodes novadu un Lietuvu; bijušie nosaukumi: vāciski - Gramsden, krieviski - Gramzdenskaja.

Gramzdas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta arī lielākā daļa pirmskara Aizvīķu pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Gramzdas pagasta pievienota tagadējam Priekules pagastam.

Avoti: LPag, LC, LE1

gramzdalains   apv.

1. Gremzdelains.

Avoti: ME

gramzdāt   apv.

1. Kasīt ar nazi, parasti sakņaugus, augļus.

Avoti: KiV

gramzdenieki

1. Priekules novada Gramzdas pagasta apdzīvotās vietas "Gramzda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gramzdenskaja   vietv., vēst.

1. Priekules novada Gramzdas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

gramzdi   apv.

1. Plāni sakasīta sakņu, augļu masa.

Avoti: KiV

gramzdīt   apv.

1. Kasīt (nost).

2. Netikt ar kaut ko galā, mīcīties uz vietas.

Avoti: NeV

gramzdīties   apv.

1. Kasīt (nost).

2. Netikt ar kaut ko galā, mīcīties uz vietas.

Avoti: NeV

gramzdot   apv.

1. Gremzdēt.

Avoti: EH

gramža   apv.

1. Cilvēks, kas lēni, gausi ēd.

Avoti: ViV

gramžāt   apv.

1. Lēni, gausi ēst.

2. Nemitīgi, vairākkārt kasīt.

Avoti: ViV, Sin

gramžļāt   apv.

1. Kodīt.

Avoti: EH

gran   mūz.

1. Liels.

Gran cassa— lielās bungas.

Avoti: Mūz

Granada   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Granada"), Andalūzijas autonomajā apgabalā, provinces administratīvais centrs, 237500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Nikaragvā ("Granada"), Nikaragvas ezera ziemeļrietumu krastā, departamenta administratīvais centrs, 79400 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

granadija   spāņu "granadilla"

1. Pasifloru ģintij piederīgi augi (milzu granadila, dzeltenā granadila, purpura granadila u. c.), šo augu ēdamie augļi; granadila.

Avoti: PL

grandīklis   apv.

1. Grandeklis.

Avoti: EH

granadila   spāņu "granadilla"

1. Pasifloru ģintij piederīgi augi (milzu granadila, dzeltenā granadila, purpura granadila u. c.), šo augu ēdamie augļi; granadija.

Avoti: PL

Granadilja   vietv.

1. Granadilja de Avona - pilsēta Spānijā ("Granadilla de Abona"), Kanāriju autonomā apgabala Santakrusas de Tenerifes provincē, Tenerifes salas dienvidu daļā, 42500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

granadiljo   spāņu "granadilla"

1. Pasifloru ģintij piederīgi augi (milzu granadila, dzeltenā granadila, purpura granadila u. c.), šo augu ēdamie augļi.

Avoti: PL

granafifka   apv.

1. Granapipka - agrāk tautā iecienīta degvīna šķirne.

Avoti: TlV

granafons   apv.

1. Gramofons.

Avoti: ĒiV

granapipka   apv.

1. Degvīns - agrāk tautā iecienīta degvīna šķirne.

Avoti: TlV

Granārda   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Granard"), Lensteras provincē, 1000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Granarolo   vietv.

1. Granarolo dell'Emīlija - pilsēta Itālijā ("Granarolo dell'Emilia"), Emīlijas-Romanjas reģiona Boloņas provincē, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

granasons   apv.

1. Ķīmikālijas graudu kodināšanai.

Avoti: KnV

granāta   -as, s.

1. mil. Šķembu vai fugasa šāviņš.

Rokas granāta— ar roku metama granāta.

2. fizk. Sporta rīks mešanai tālumā vai mērķī.

Avoti: LLVV

granātābele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Granātkoks.

Avoti: LLVV

granātābols   -a, v.

1. Granāts 1(2).

Avoti: LLVV

granāti

1. Silikātu klases minerālu grupa, dažādas krāsas graudaini vai masīvi agregāti, Latvijā sastopami niecīgā daudzumā dažāda vecuma nogulumiežos.

Avoti: LD

granātkoks   -a, v.

1. dsk. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases miršu rindas dzimta ("Punicaceae"), augļu koks vai krūms ar dzeloņainiem zariem, cietām, gaišzaļām lapām, spilgti sarkaniem ziediem un ābolveida augļiem, 1 ģ., 2 s.

2. Šīs dzimtas ģints ("Punica").

Parastais granātkoks— granātkoku suga ("Punica granatum"), augļu koks ar lieliem augļiem (300-600 g) ar daudzām sulīgā apvalkā ietvertām sēklām.

Avoti: LLVV, PDE

granātmetējnieks   -a, v.; mil.

1. Karavīrs, kas specializējies šaušanā ar granātmetēju; granātmetējs (2).

Avoti: LLVV

granātmetējs   -a, v.; mil.

1. Tuvcīņas šaujamierocis, kas šauj ar granātām.

2. Karavīrs, kas specializējies šaušanā ar granātmetēju; granātmetējnieks.

3. Karavīrs, kas specializējies rokas granātu mešanā.

Avoti: LLVV

granātnieks   mil.

1. Rokas prettanku granātmetēja apkalpes 1. numurs, kas veic šaušanu ar granātmetēju.

Avoti: MIL

granātoedrs   novec.

1. Rombododekaedrs.

Avoti: KV

granats   apv.

1. Granāta.

Avoti: KiV

granāts   -a, v.

1. Granātkoks.

Parastais granāts— parastais granātkoks ("Punica granatum").

2. Granātkoka auglis.

Avoti: LLVV, TaE

granāts   -a, v.

1. Silikātu grupas minerāls, kura caurspīdīgos kristālus izmanto par pusdārgakmeņiem.

Avoti: LLVV

granātstobrs   mil.

1. Rokas prettanku granātmetējs.

Avoti: MIL

granātšāvējs   mil.

1. Šaujamierocis pretinieka dzīvā spēka iznīcināšanai līdz 400 m attālumā un speciālo uzdevumu veikšanai, šaujot ar speciālām granātām.

Avoti: MIL

Granbi   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Granby"), Kolorādo štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.). Apdzīvota vieta ASV ("Granby"), Konnektikutas štatā, 11300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Grancauska   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Grancova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Grancava   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Grancova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Grancova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

Grančako   vietv.

1. Dabas apgabals Argentīnā, Bolīvijā un Paragvajā ("Gran Chaco"), Laplatas zemienes ziemeļos un Andu priekškalnos, platība 777000 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

granči   apv.

1. Cūkgaļas atliekas pēc tauku tecināšanas.

Avoti: KV

grand   angļu val.

1. Liels.

Grand Prix— lielā balva - augstākā godalga izstādē; starpt. sacensības, gk. auto un motosportā un zirgu sportā.

Avoti: LEV

granda   -as, s.; parasti vsk.

1. Grandoņa.

Avoti: LLVV

Grandailenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Grand Island"), Nebraskas štatā, 51200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

grandala   lat.

1. Mežastrazdu apakšdzimtas ģints.

Grandala coelicolor— lazūrstrazds.

Avoti: ZvP

Grandāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

Avoti: LC

grandānieši

1. Krustpils novada Atašienes pagasta apdzīvotās vietas "Grandāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grandbasa   vietv.; vēst.

1. Bjūkenana - pilsēta Libērijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Granddžankšena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Grand Junction"), Kolorādo štatā, 60200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

grande   mūz.

1. Liels.

Avoti: Mūz

grandeklis   apv.

1. Tas, kas grandās - ar troksni ko gāž, gruj, sit, arī dauzās, klaudzinās.

2. Iekārta linu tīrīšanai.

Avoti: SiV, EH

grandēt   parasti 3. pers., grand, pag. grandēja (retāk granda, 1. konj.); intrans.

1. Radīt spēcīgu, parasti spalgu, nevienmērīgu, troksni (par parādībām dabā, parasti par pērkonu); dārdēt (1).

2. Radīt spēcīgu, parasti spalgu, nevienmērīgu, troksni (par braucošiem transportlīdzekļiem, arī par dzinējiem, ierīcēm); dārdēt (3).

3. Spēcīgi, nevienmērīgi skanēt (par cilvēka balsi, runu u. tml.); dārdēt (4).

4. Būt spēcīgam, parasti spalgam, nevienmērīgam (par skaņu); dārdēt (5).

5. Būt tādam, kur skan spēcīgs, parasti spalgs, nevienmērīgs, troksnis (parasti par vietu, telpu); būt tādam, kurā ir radīts šāds troksnis (parasti par gaisu); dārdēt (6).

Avoti: LLVV

grandezza   it.; mūz.

1. Dižums, cēlums.

Con grandezza— diženi, cēli.

Avoti: Mūz

Grandforksa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Grand Forks"), Ziemeļdakotas štatā, 56100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Grandheivena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Grand Haven"), Mičiganas štatā, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

grandi   -u, vsk. grands, -a, v.

1. Spēcīgs, parasti spalgs, nevienmērīgs, troksnis, ko rada parādības dabā, parasti pērkons; dārdi (1).

Avoti: LLVV

grandiens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> grandēt (1); dārdiens (1).

Avoti: LLVV

grandiflorus   lat.

1. Liepziedu.

Avoti: KV

grandioso   it.; mūz.

1. Vareni, pacilāti, diženi.

Avoti: Mūz

grandiozitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> grandiozs, šīs īpašības konkrēta izpausme; varenums, diženums.

Avoti: LLVV

grandiozs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pārsteidz ar savu lielumu, apjomu; milzīgs.

Avoti: LLVV

grandiozums   -a, v.; parasti vsk.

1. Grandiozitāte.

Avoti: LLVV

grandīt   parasti 3. pers., granda, pag. grandīja; intrans.

1. Radīt spēcīgu, parasti spalgu, nevienmērīgu, troksni (par parādībām dabā, parasti par pērkonu); dārdēt (1).

2. Radīt spēcīgu, parasti spalgu, nevienmērīgu, troksni (par braucošiem transportlīdzekļiem, arī par dzinējiem, ierīcēm); dārdēt (3).

3. Spēcīgi, nevienmērīgi skanēt (par cilvēka balsi, runu u. tml.); dārdēt (4).

4. Būt spēcīgam, parasti spalgam, nevienmērīgam (par skaņu); dārdēt (5).

5. Būt tādam, kur skan spēcīgs, parasti spalgs, nevienmērīgs, troksnis (parasti par vietu, telpu); būt tādam, kurā ir radīts šāds troksnis (parasti par gaisu); dārdēt (6).

6. apv. Ar lielu troksni kaut ko darīt.

Avoti: LLVV, NeV

Grandkanjons   vietv.

1. Lielais kanjons Kolorādo upes vidustecē, ASV.

Avoti: LģE

Grandkuli   vietv.

1. Grandkuli kanjons - atrodas ASV ("Grand Coulee"), Vašingtonas štatā, Kolumbijas plato ziemeļu daļā, garums - 70 km, platums - 2,5-7 km, dziļums - līdz 270 m.

Avoti: PZT

grand-maitre   novec.

1. Lielmestrs, ordeņa mestrs.

Avoti: KV

grandoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> grandēt (1); dārdoņa (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> grandēt (2).

3. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> grandēt (3).

4. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> grandēt (4).

Avoti: LLVV

Grandprēri   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Grand Prairie"), Teksasas štatā, 185500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Grandrepidsa   apv.

1. Pilsēta ASV ("Grand Rapids"), Mičiganas štatā, 193800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Grand Rapids"), Minesotas štatā, 11100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

grands   -a, v.

1. Augstākais muižnieks vai garīdznieks Spānijā viduslaikos, kas ieņēma svarīgākos valsts amatus un baudīja nodokļu un neaizskaramības imunitāti; 16. gs. kļuva par galma titulu, ko atcēla 1931. g.

2. pārn. Tas, ko uzskata par ļoti izcilu kādā nozarē (piem., sportā, literatūrā, mākslā u. tml.).

Avoti: LLVV, VtV, SV99

Grandsente   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Grande-Synthe"), Noras-Padekalē reģiona Noras departamentā, 21000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Grandtērka   vietv.

1. Sala Atlantijas okeānā ("Grand Turk"), Tērksu salās, kas ietilpst Lielbritānijas aizjūras teritorijā "Tērksas un Kaikosas".

Avoti: PZT

Grandvjū   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Grandview"), Misūri štatā, 25300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Grandview"), Vašingtonas štatā, 11100 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Grand View"), Aidaho štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Grandzona   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Grandson"), Vo kantonā, 3200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grandži   apv.

1. Cūkgaļas atliekas pēc tauku tecināšanas.

2. Saskrāpēti priekšmeti.

Avoti: ME, EH

granēšana   poligr., novec.

1. Graudošana, rievošana, plūksnāšana; krāsaina iespieddarba reljefa apstrāde.

Avoti: GV

granica   apv.

1. Eža.

2. Robeža.

Avoti: KiV

graniponpuķe   apv.

1. Tīrumu tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: ViV

granipons   apv.

1. Gramofons.

Avoti: ViV

granita   novec.

1. Augļu saldējums.

Avoti: KV

granītciets   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti ciets.

Avoti: LLVV

granītgneiss

1. Gneiss ar neskaidri izteiktu joslainu tekstūru un granītam atbilstošu struktūru un sastāvu.

Avoti: EV

granītīts   novec.

1. Biotīta granīts.

Avoti: KV

granitizācija   ģeol.

1. Granītu veidošanās procesi Zemes dzīlēs no agrīnākiem magmatiskiem, metamorfiem iežiem vai nogulumiežiem.

Avoti: ZTV

granitoīds

1. Jebkuras izcelsmes iezis, kas pēc sastāva atbilst granītiem, plagiogranītiem, granodiorītiem un to pārejas formām kvarcdiorītos.

Avoti: LPE

granitols   -a, v.

1. No kalikona izgatavota ādas imitācija, ko lieto grāmatu vākiem un kartonāžas izstrādājumiem.

Avoti: LLVV

granitops

1. Zīmols: dabiska granīta masa virtuves un vannas istabas aprīkojumam.

Avoti: PL

granītporfīrs

1. Granīts ar porfīrveida struktūru.

Avoti: LPE

granīts   -a, v.

1. Magmatiskais dziļuma iezis, kura galvenās sastāvdaļas ir kvarcs, laukšpati un tumšie minerāli.

Rakstu granīts— pegmatīts ar rakstainu struktūru, kas veidojusies, kvarca kristāliem cauraugot laukšpatu, un atgādina senebreju rakstu zīmes; žīdakmens.

Avoti: LLVV

Grankanārija   vietv.

1. Sala Kanāriju Salu grupā, Atlantijas okeānā, Spānijas Karalistes sastāvā, platība - 1600 kvadrātkilometru, augstums - līdz 1949 m.

Laspalmasa de Grankanārija— pilsēta Kanāriju salu Grankanārijas salā, Kanāriju autonomā apgabala administratīvais centrs, 312600 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Grankass   vietv.

1. Augstākā virsotne Vanuāza kalnu masīvā, Savojas Alpos, Francijas Dienvidaustrumos, augstums - 3681 m.

Avoti: PZT

Grankūra   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Grandcour"), Vo kantonā, 820 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grano   novec.

1. Naudas vienība Meksikā 20. gs. 1. pusē.

2. Neapolē, Sicīlijā un Maltā no 15. gs. beigām mazākā vara nauda.

Avoti: KV

granodiorīts

1. Skābais intruzīvais iezis, pārejas forma starp granītu un kvarcdiorītu; sastāv no laukšpatiem, kvarca, ragmāņa, biotīta; pelēks vai iesarkanpelēks.

Avoti: EV

granoloma   novec.

1. Staru sēnīšu slimība augiem.

Avoti: LLx

Granoļersa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Granollers"), Katalonijā, Barselonas provincē, 59900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

granoplazma   med.

1. Graudaina citoplazma.

Avoti: TM

granosienīts

1. Iezis, pārejas forma starp granītiem un sienītiem, veido laukšpati, kvarcs un krāsainie minerāli.

Avoti: LD

Granparadīzo   vietv.

1. Kalnu masīvs Alpos ("Gran Paradiso"), Itālijas ziemeļrietumos, starp Aostas un Orko ieleju, augstums - līdz 4061 m, iekļauts nacionālajā parkā.

2. Nacionālais parks, kas aptver šo kalnu, platība - 620 kvadrātkilometru, dibināts 1923. g. karaļa medību rezervāta vietā (no 1856. g.).

Avoti: PZT, PuA

Granparadīzs   vietv.

1. Granparadīzo - kalnu masīvs Alpos.

Avoti: PZT

grans

1. Masas mērvienība (gr) angļu mēru sistēmā (1/480 vai 1/431,5 unces).

2. Sena medikamentu daudzuma mērvienība (aptuveni 0,06 g).

Avoti: SV99

grāns   vēst.

1. Medicīnas un aptiekas svaru mērs Krievijā 19. gs. un 20. gs. sākumā - 0,06220885 grami.

2. Franču grāns - 0,0531 grami.

Avoti: TV, MsL

Gransaso   vietv.

1. Kalnu masīvs Centrālajos Apenīnos ("Gran Sasso d'Italia"), Itālijā, Abruco augstākā (ziemeļaustrumu) daļa, augstums - līdz 2914 m, ziemeļu daļā neliels firna šļūdonis - Kalderone (~390 m garš, vienīgais Apenīnos).

Avoti: PZT, LpA

Grānstena   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 4230 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grantaine   -es, s.; parasti vsk.; reti.

1. Ar granti klāts laukums; grantēts ceļš.

Avoti: LLVV

grantainis   apv.

1. Grantains.

Avoti: KiV

grantains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir klāts ar granti; tāds, kas satur granti.

Avoti: LLVV

grantainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> grantains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

grante   apv.

1. Grants 1.

Avoti: ĒiV

Granteln   vietv., vēst., vācu val.

1. Granteles muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Zālītes pagastā.

Avoti: KV

grantēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārklāt ar granti.

Avoti: LLVV

grantha   mit.

1. Ezoterismā mezgla forma.

Avoti: SG

granthī

1. Sikhismā - vīrietis vai sieviete, kas dievkalpojumā lasa no svētās grāmatas "Gurugranthsahiba".

Avoti: IdV

grantiens   apv.

1. Grantaina zeme.

Avoti: EH

grantijs   apv.

1. Granti saturošs.

Avoti: EH

grantinieši

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Grantiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grantinis   apv.

1. Grantains.

Avoti: KiV

Grantiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Turlavas pagastā.

Avoti: LC

grantmālainis   apv.

1. Grantmālains.

Avoti: KiV

grantmālains   apv.

1. Mālaina (grunts, augsne) ar grants piejaukumu.

grants   grants, s.; parasti vsk.

1. Irdens drupu nogulumu iezis, kas sastāv no dažādu iežu graudiem.

Avoti: LLVV

grants

1. Finansējums, ko piešķir kāda darba veikšanai vai speciālam mērķim un kas nav jāatdod.

grantsbedre   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Grantskarjers.

Avoti: LLVV

grantsbedriens   apv.

1. Bedre, kas izveidojas rokot granti; grantskarjers.

Avoti: EH

grantskalniņi   novec.

1. Šļūdoņa veidoti nelieli osi vai gala morēnu pauguri.

Avoti: KV

grantskalns   -a, v.

1. Paugurs, kur ir grants.

Avoti: LLVV

Grantskalns   vietv.

1. Andrēnu kalna (Amatas novada Skujenes pagastā) dažkārt lietots nosaukums.

Avoti: LD

grantskarjers   -a, v.

1. Karjers, kur iegūst granti.

Avoti: LLVV

Grāntspāsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Grants Pass"), Oregonas štatā, 35300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

granula   -as, s.

1. Sīka, blīva, graudam līdzīga (kādas vielas) daļa.

// sar. Ārstniecības zāļu graudiņš.

2. parasti dsk.; astr. Teleskopā redzami graudiem līdzīgi veidojumi uz Saules virsmas.

3. Graudam līdzīgs veidojums dzīvnieku vai augu šūnās.

Avoti: LLVV, LV93

granulācija   -as, s.

1. parasti vsk. Darbība, process --> granulēt (1).

2. parasti vsk. Darbība, process --> granulēt (2).

3. med. Jauni saistaudi ar graudainu virsmu, kuri veidojas, piemēram, brūcei dzīstot.

4. astr. Savienojumā "Saules granulācija": teleskopā uz Saules virsmas redzamais granulu (2) tīkls.

5. bot. Graudveida sacietējums (augļa, piemēram, bumbiera, mīkstumā serdes tuvumā).

Avoti: LLVV

granularitāte   inf.

1. Sistēmas modularitātes pakāpe.

Avoti: D3

granulārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur granulas (3).

Avoti: LLVV

granulas

1. Sīkas, blīvas, graudveidīgas vielas daļas.

Lopbarības granulas— nelielos cilindrveida vai kubveida gabaliņos sapresēta smalka lopbarība, samalti vai citādi sīki sasmalcināti lopbarības līdzekļi vai to maisījumi (zāles milti, kombinētā barība u. c.).

2. biol. Graudveidīgi veidojumi dzīvnieku un augu šūnās.

3. ķīm. Cietu dispersu sistēmu nosacīta struktūrvienība, kuras lielums ir 1-10 mm.

4. astr. Aptuveni apaļi veidojumi vairāku simtu km diametrā, kas veido Saules fotosfēras redzamo virskārtu; veidojas Saules konvektīvajā zonā notiekošo vielas kustību rezultātā.

Avoti: ZTV

granulators   tehnol.

1. Iekārta vielu pulveru, kausējumu vai gabalu pārvēršanai granulās.

Avoti: ZTV

granulējums

1. Metāla mākslinieciskās apdares paņēmiens, kad metāla plāksnei pielodē nelielas metāla lodītes, kārtotas dažādā rakstā.

Avoti: VmV

granulēšana

1. Kāda materiāla (piem., metāla, stikla) pārveidošana graudos (granulās).

2. Pulverveida masas pārveidošana sīkās piciņās (granulās).

Avoti: SV99

granulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārvērst (kādu materiālu, piemēram, metālu, stiklu) granulās (1).

2. Pārveidot granulās (1) (pulverveida masu, piemēram, minerālmēslus).

Avoti: LLVV

granulīti   ģeol.

1. Metamorfi, vienmērīgi sīkgraudaini, parasti pelēki ieži, kas veidojas lielos dziļumos augstas temperatūras un liela spiediena apstākļos.

Avoti: ZTV

granuloblasts   med.

1. Asinsrades posma šūna, no kuras rodas granulocīti.

Avoti: MSV

granulocystis   lat.

1. Oocistu dzimtas ģints.

Granulocystis verrucosa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

granulocitēmija   med.

1. Pārmērīgs granulocītu daudzums asinīs.

Avoti: MSV

granulocitopātija   med.

1. Ikviena granulocītu patoloģija.

Avoti: MSV

granulocitopēnija   med.

1. Samazināts granulocītu daudzums asinīs.

Avoti: MSV

granulocitopoēze   med.

1. Granulocītu attīstības process kaulu smadzenēs.

Avoti: TM

granulocitoze   med.

1. Palielināts granulocītu daudzums asinīs.

Avoti: MSV

granulocīts   med.

1. Graudainais leikocīts, asins formelements, kura citoplazmā ir specifiski proteīna graudiņi (granulas); atkarībā no granulu spējas krāsoties ar skābām vai bāziskām krāsvielām izšķir bazofilos, eozinofilos un neitrofilos granulocītus.

Avoti: MSV

granulofilocīts   med.

1. Cirkulējošs retikulocīts.

Avoti: MSV

granuloma   -as, s.; med.

1. Iekaisuma procesā izveidojies saistaudu mezgls.

Avoti: LLVV

granulomatoze   med.

1. Dažādas etioloģijas hroniskas slimības, kam raksturīga granulomu veidošanās.

Avoti: MSV

granulomērs   med.

1. Trombocītu centrālā graudaina daļa, krāsotos preparātos tā ir violetsarkana atšķirībā no bāli homogēnās citoplazmas.

Avoti: MSV

granulometrija   ķīm.

1. Cietfāžu dispersu sistēmu dispersijas analīze.

Granulometriskais sastāvs— dažādu daļiņu (frakciju) daudzums pulverveida materiālā; izmēru robežas katra materiāla daļiņām var būt citas.

Avoti: ZTV

granulopeksija   med.

1. Granulu fiksācija.

Avoti: TM

granuloplazma   med.

1. Graudaina citoplazma.

Avoti: TM

granuloze   med.

1. Pastiprināta epidermas graudaina slāņa šūnu veidošanās, saistīta ar hiperkeratozi.

Avoti: MSV

granulozs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no sīkiem graudiņiem; graudains, graudveidīgs.

Avoti: LLVV

Granzē   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gransee"), Brandenburgas federālajā zemē, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

graņonajs   žarg.

1. Sķautņains (par stikla glāzi).

Avoti: SLG

graņonka   žarg.

1. Sķautņaina stikla glāze.

Avoti: SLG

graofilija

1. Lesbiešu mīlestībā dzimumtieksme uz vecākām sievietēm.

Avoti: MV

grapa

1. Stiprs alkoholiskais dzēriens, ko tradicionāli ražo Itālijā, gatavo no spiedpaliekām - tā, kas paliek pāri pēc vīnogu izspiešanas (kauliņi, mizas, kātiņi).

2. apv. Grope.

Avoti: PL, ViV

grape   apv.

1. Grope.

Avoti: ĒiV

grāpele   žarg.

1. Dakšiņa.

Avoti: SLG

grāpelis   apv.

1. Dem. --> grāpis.

Avoti: EH

grapēt   novec.

1. Kāri ēst, rīt.

Avoti: KV

graphidiaceae   lat.

1. Grafīdiju dzimta.

Avoti: LD

graphidiales   lat.

1. Grafīdiju rinda.

Avoti: LD

graphiola   lat.

1. Grafiolu dzimtas ģints.

Graphiola phoenicis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

graphiolaceae   lat.

1. Grafiolu dzimta.

Avoti: LD

graphis   lat.

1. Grafīdiju dzimtas ģints.

Graphis scripta— rakstu ķērpis.

Avoti: LD

graphium   lat.

1. Stilbellu dzimtas ģints.

Graphium ulmi— šīs ģints suga.

Avoti: LD

grapholitha   lat.

1. Tinēju dzimtas ģints.

Grapholitha caecana— esparsetu tinējs.

Grapholitha tenebrosana— šīs ģints suga.

Avoti: LD

grapine   apv.

1. Grāfiene.

Avoti: KiV

grāpiņa   apv.

1. Dem. --> grāpis.

Avoti: EH

grāpis   -pja, v.; sar.

1. Katls (parasti no čuguna, ar apaļu, izliektu dibenu).

Avoti: LLVV

grapīši   apv.

1. Kartupeļu šķirne.

Avoti: KnG

graps   apv.

1. Grāfs.

2. Grope.

Avoti: KiV, ViV

grapsidae   lat.

1. Krabju nodalījuma dzimta.

Avoti: LD

Grāpste   vietv.

1. Aizputes novada Cīravas pagasta apdzīvotās vietas "Grabste" nosaukuma variants.

2. Tebras kreisā krasta pieteka Aizputes novadā, garums - 17 km, augštecē tā ir Cīravas un Lažas pagasta robežupe; Ilmade.

Avoti: LC, LE1, LD

graptolīti

1. Izmiris pushordaiņu apakštips ("Graptolithina"), paleozojā dzīvojuši jūras dzīvnieki, kas veidoja zarotas kolonijas, to fosilijām ir liela nozīme stratigrāfiskos pētījumos, Latvijā plaši izplatīti ordovika un silūra nogulumos.

Avoti: SV99

Grasa   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Grasse"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Piejūras Alpu departamentā, 51000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Grasāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Grassano"), Bazilikatas reģiona Matēras provincē, 5300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grasāt   apv.

1. Draudēt.

Avoti: ME

grasēnieši

1. Cesvaines novada Cesvaines pagasta apdzīvotās vietas "Graši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grasēnieši   apv.

1. Untumi (maziem bērniem).

Avoti: EH

Grases   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā.

Avoti: LC

grasieši

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Graši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grasis   -ša, v.

1. vēst. Naudas vienība dažās valstīs no 12. gs. beigām līdz 20. gs. sākumam; attiecīgā naudas zīme, monēta.

2. sar. Ļoti maza naudas summa; arī sīknauda.

3. Naudas vienība Polijā, Austrijā; attiecīgā naudas zīme, monēta.

Avoti: LLVV

grasīt   apv.

1. Draudēt.

2. Gatavoties, taisīties.

Avoti: ME

grasīt   apv.

1. Draudēt.

2. Gatavoties, taisīties.

Avoti: ME

grasīties   grasos, grasies, grasās, pag. grasījos; refl.; trans.

1. Gatavoties (ko darīt).

Avoti: LLVV

Grāsveli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Grass Valley"), Kalifornijas štatā, 12800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

grāši   sar.

1. Sīknauda.

Avoti: Sin

Graši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cesvaines pagastā.

2. vēst. Grašu pagasts - pastāvēja bijušajā Madonas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

grašīgs   apv.

1. Izveicīgs.

Avoti: ME

grašīgs   apv.

1. Raudulīgs, bailīgs, bikls.

Avoti: ME

grašot   apv.

1. Gražot.

Avoti: ME

grašoties   apv.

1. Gražoties.

2. Lepoties.

Avoti: ME

grašs   apv.

1. Grasis.

Avoti: EH

grāt   apv.

1. Kliegt.

Avoti: ME

gratāža

1. med. Granulācijas noņemšana (piem., trahomas gadījumā), kasot vai berzējot ar cietu suku.

2. M. Ernsta izgudrotā skrāpējuma tehnika; strādājot šajā tehnikā mākslinieks vispirms citu uz cita uzklāj vairākus krāsas slāņus, kuros pēc tam izskrāpē attēlu.

Avoti: MSV, MkV

grāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; tehn.

1. Metāla paliekas uz izstrādājuma virsmas, kuras rodas tehnoloģiskā procesa starpoperācijā.

Avoti: LLVV

gratēns   novec.

1. Pudiņveidīgs sacepums, ko pagatavo no miltiem, olām, margarīna vai sviesta, piena un puķu vai rožu kāpostiem; ēd siltu ar izkausētu sviestu.

Avoti: KV

gratia   lat.

1. Pateicība, žēlastība, labvēlība.

Gratia salutaris— glābšanas žēlastība.

Gratia spiritus sancti— Svētā Gara žēlastība.

Gratia supernaturalis— pārdabiska (ārpus dabas kārtības esoša) žēlastība.

Gratia universalis— universāla, visaptveroša žēlastība.

Avoti: KV, RtV

gratias   rel.

1. Pateicība.

Gratias agimus Deo— mēs sakām pateicību Dievam.

Avoti: RtV

gratifikācija   -as, s.

1. Naudas balva; arī apbalvojums.

Avoti: LLVV

gratiola   lat.

1. Rūgtenes.

Gratiola officinalis— ārstniecības rūgtene.

Avoti: LD

gratis   novec.

1. Par brīvu, bez maksas.

Avoti: KV

grātisakcijas   novec.

1. Akciju sabiedrību pamatkapitāla paaugstināšanas veids uz peļņas konta vai rezerves kapitāla rēķina, grozot statūtus.

Avoti: KV

gratulācija

1. Apsveikums, laimes vēlējums.

Avoti: SV99

gratulants   -a, v.; novec.

1. Apsveicējs, laimes vēlētājs.

Avoti: LLVV

gratulējums   sar.

1. Apsveikums.

Avoti: Sin

gratulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; novec.

1. Apsveikt, vēlēt laimes.

Avoti: LLVV

Grau   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Grou"), Frīzlandes provincē, 5700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Graubindene   vietv.

1. Graubindenes kantons Šveices Konfederācijā ("Graubuenden"), administratīvais centrs - Kūra, platība - 7105 kvadrātkilometri, 190600 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

graubt   apv.

1. Pārmērīgi ēst.

Avoti: KV

graudaini   apst.

1. Graudains (1).

Avoti: LV87

graudainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> graudains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> graudains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> graudains (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. kino, vēst. Lielu metāliskā sudraba daļiņu saskatāmība filmas attēlā, sevišķi raksturīga pirms 1930. g. ražotām filmām.

Avoti: LLVV

graudains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no graudveida daļām; tāds, kurā ir graudveida daļas.

Graudainā beka— sviesta bekai līdzīga ēdamā sēne.

2. Tāds, kas satur daudz graudu (1); graudiem bagāts.

3. Tāds (attēls), kas sastāv no graudiem (5).

Avoti: LLVV

graudainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> graudains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

graudaiņš   apv.

1. Graudains.

Avoti: ĒiV

graudāt   apv.

1. Taisīt stipru troksni (rūkoņu).

2. Traukt (parasti augu daļas).

3. Grūst no augšas uz leju.

4. Purināt nost.

Avoti: LE, KiV

graudaugi   -u, vsk. graudaugs, -a, v.

1. Graudzāļu dzimtas kultūraugi, ko audzē graudu ieguvei.

Avoti: LLVV

graudberzis

1. Akmens rīks graudu sasmalcināšanai, ko plašāk lietoja pirms rokas dzirnavu ieviešanās; Latvijā līdz 11. gs.

Avoti: LPE

graudcepurīte   bot.

1. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas atmateņu dzimtas sēņu ģints ("Cystoderma"), Latvijā konstatētas 4 sugas.

Avoti: LE1

graudēdājs   -a, v.; zool.

1. Tas (tāds), kura galvenā barība ir graudi, sēklas (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

graudēdis   novec.

1. Smecernieku dzimtas tumšbrūna vabolīte.

Avoti: KV

graudenieks   apv.

1. Graudnieks.

Avoti: EH

graudenis   novec.

1. Neveroņa tipa auglis, kam augļapvalks saaudzis ar sēklapvalku, tāpēc auglis un sēkla nav atdalāmi; grauds.

2. vsk. Graudeņi.

Avoti: LxE

graudeņi   apv.

1. Vaboļu kārtas dzimta, mazas, veiklas, labi lidojošas vabolītes, izplatītas Eiropā un Amerikā.

2. dsk. Graudenis.

Avoti: KV

graudēt   apv.

1. Grauzdēt.

Avoti: ME

graudēt   apv.

1. Skaļi trokšņot.

2. Nokratīt.

3. Grūst (kaut kur iekšā vai zemē).

Avoti: KV, KnG

graudienis   apv.

1. Pērkona negaiss, pērkona dārdoņa.

Avoti: KiV

graudiens   apv.

1. Pērkona grāviens.

Avoti: KV

graudināt   apv.

1. Padarīt graudainu.

Avoti: ME

graudiņš

1. Dem. --> grauds.

Zilie graudiņi— kālija permanganāts - antiseptisks līdzeklis, tumšviolets pulveris.

Avoti: VE

graudkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Lauksaimnieciskās ražošanas pamatnozare - graudaugu audzēšana, lai apgādātu pārtikas rūpniecību ar izejvielām un lopus ar spēkbarību.

Avoti: LLVV

graudkopis   -pja, dsk. ģen. -pju, v.

1. Cilvēks, kas strādā graudkopībā; graudkopības speciālists.

Avoti: MLVV

graudnīca   apv.

1. Pusgraudnieka sieva.

Avoti: EH

graudniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Graudnieka sieva.

Avoti: LLVV

graudniecība

1. Zemes iznomāšanas veids, kad zemnieks par nomāto zemi atdod īpašniekam daļu ražas.

Avoti: LPE

graudniekgājums   apv.

1. Graudnieku kārta.

Avoti: ViV

graudnieks   -a, v.; vēst.

1. Zemes nomnieks, kurš atdeva zemes īpašniekam daļu ražas.

Avoti: LLVV

graudojums   novec.

1. Vienmērīgs uzpluksinājums uz zīmējamā papīra vai litografiskā akmens, lai varētu tos ar krītu apstrādāt.

Avoti: KV

graudot   novec.

1. Izdot zemi graudniekam.

2. Birdināt graudus.

3. Graudēt, trokšņot.

4. poligr. Zīmējamā papīra vai litogrāfijas akmens vienmērīga raupjošana apstrādāšanai ar krītu.

Avoti: KV, GV

graudotājs   novec.

1. Saimnieks, kas saimnieko ar graudniekiem.

Avoti: KV

grauds   -a, v.

1. Auglis (graudzālēm).

Absolūtā graudu masa (svars)— 1000 graudu masa (svars) gramos.

Graudu kalte— iekārta labības graudu, arī zāļu un dārzeņu sēklu kaltēšanai.

Skrotēti graudi— graudi, kuriem nolobīts ārējais apvalks un gali.

// pārn. Pirmsākums, iedīglis.

2. tikai vsk. Alga vai citi maksājumi naturālijās.

3. Mazs, parasti apaļš (kādas vielas) veidojums.

Graudu cukurs— cukura rafināde.

4. Mērķēšanas ierīces daļa, kas novietota uz stobra tievgaļa.

5. Sudrabots punkts - fotoattēla sastāvdaļa.

6. materiālt. Kristāliskās uzbūves daļa, kurai piemīt viena kristālisko režģu orientācija, tā veidojas no viena kristalizācijas centra, tiem neveidojas pareizas ģeometriskās formas.

Avoti: LLVV, KnV

graudsaimniecība   novec.

1. Saimniecības sistēma, kurā lielāka zemes platība aizņemta graudaugiem un kura ražotos graudus neapstrādātus laiž tirgū.

Avoti: LLx

graudsmecernieks

1. dsk. Smecernieku dzimtas garsmeceru grupas ģints ("Sitophilus syn. Calandra"), vaboļu ķermenis tumšbrūns, spīdīgs, kājas un taustekļi sarkanbrūni, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Klēts graudsmecernieks— graudsmecernieku suga ("Sitophilus granarius").

Avoti: LD

graudums   apv.

1. Pērkona grāviens.

Avoti: KV

graudums   ek.; novec.

1. Tīra metāla saturs (piemēram, monētā).

Avoti: Ztv1

graudupnieki

1. Kuldīgas novada Rendas pagasta apdzīvotās vietas "Graudupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grauduppen   vietv., vēst., vācu val.

1. Graudupes muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Rendas pagastā.

Avoti: KV

graudveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir grauda (1) veids, forma; tāds, kurā ir graudiem līdzīgas daļas.

Avoti: LLVV

graudveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Graudveida.

Avoti: LLVV

graudzāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; apv.

1. Parastā trīsene ("Briza media").

2. vsk. Graudzāles.

Avoti: Aug2

graudzāles   -ļu, vsk. graudzāle, -es, s.

1. Viendīgļlapju klases dzimta ("Poaceae syn. Gramineae"), daudzgadīgi, retāk viengadīgi vai divgadīgi lakstaugi, pie kuriem pieder, piemēram, galvenie maizes augi (kvieši, rudzi, auzas u. tml.).

2. dsk.; bot. Dzimta ("Poaceae syn. Gramineae"), kurā ietilpst šādi lakstaugi, ~730 ģintis, ~10 tk sugu, Latvijā konstatētas 63 ģintis, 156 sugas.

Avoti: LLVV, LE1

grauja   -as, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Darbība, process --> graut 1 (1).

2. Darbība, process --> graut 1 (2).

Avoti: LLVV

graujas   -u, vsk. grauja, -as, s.; poēt.

1. Spēcīgs, dobjš, nevienmērīgs troksnis, ko rada parasti pērkons; dārdi (1).

Avoti: LLVV

graujošs   žarg.

1. Labs; pamatīgs.

Avoti: SLG

graula   novec.

1. Tāds, kas daudz un visu ko ēd.

2. Netīrigs cilvēks.

3. Govs mēsli.

Avoti: KV

graule   apv.

1. Govs mēslu apaļā čupa.

2. Netīrīga sieviete.

3. Ēdelīgs, negausīgs cilvēks; rijīgs dzīvnieks.

Avoti: KiV, SiV

graulenes   apv.

1. Lācene ("Rubus chamaemorus").

Avoti: Aug2

graules   apv.

1. Plaukšķenes ("Silene").

Avoti: Aug2

graulēt   apv.

1. Negausīgi ēst, rīt ar platu muti.

Avoti: SiV, KV

graulines   apv.

1. Ogas, dažos apvidos (Latgalē) lācenes.

Avoti: KV

graulis   apv.

1. Ēdelīgs, negausīgs cilvēks; rijīgs dzīvnieks.

2. Netīrīgs, nevīžīgi, vecās drēbēs ģērbies cilvēks.

3. Govs mēsli.

4. Sakaltusi maizes doniņa.

Avoti: SiV, KV, EH

grauļāt   apv.

1. Mēslot (par govi).

Avoti: KiV

grauļāties   apv.

1. Aplipt ar govju mēsliem.

Avoti: EH

grauna   apv.

1. Spreijas.

Avoti: EH

graunīt   apv.

1. Skaļi, sadzirdami ēst.

Avoti: ME

Grausden   vietv., vēst., vācu val.

1. Grauzdes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

grausli   apv.

1. Gruži.

Avoti: ME

grauslis   apv.

1. Gruži, gruveši.

Avoti: ME

grauslis   apv.

1. Pērkons.

Avoti: EH

grausmas   apv.

1. Pērkona negaiss, pērkona dārdoņa.

Avoti: NeV

grausme   apv.

1. Pērkona negaiss, pērkona dārdoņa.

Avoti: KiV

grausmīgs   apv.

1. Negaisa laiks, kad pērkons bieži grauj.

Avoti: NeV

graust   parasti 3. pers., grauž, pag. grauda;

1. intrans.; reti. Graut 2(1).

2. apv. Negaidīti, strauji krist.

3. apv., iron. Likties gulēt (par nogurušu, arī piedzērušu cilvēku).

4. apv., iron. Sviest, mest.

5. apv., niev. Rāties, bārties; uzbrukt.

Avoti: LLVV, KiV

Graustiņš   vietv.

1. Ezers Vidzemes augstienē, Madonas novada Liezēres pagastā, ietilpst Liezēres ezeru grupā, platība - 9,4 ha, garums - ~550 m, lielākais platums - ~300 m.

Avoti: LD

grausts   -a, v.

1. Veca, izmantošanai nederīga celtne.

2. apv. Zārks, šķirsts.

3. apv. Organismu, zemes paliekas.

4. apv. Vecs, nespēcīgs cilvēks.

Avoti: LLVV, ME

graušļāt   sar.

1. Grauzt.

Avoti: Sin

graušļi   apv.

1. Gruži, gruveši, mēsli.

2. Graudu atbiras.

Avoti: ME

graut   grauju, grauj, grauj, pag. grāvu; trans.

1. Postīt, pārvērst drupās (parasti celtnes).

// intrans.

2. Sviest, mest (kaut ko zemē).

3. Pārspēt, nomākt, iznīcināt (parādības sabiedrībā).

Avoti: LLVV, KnV

graut   grauju, grauj, grauj, pag. grāvu; intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt spēcīgu, dobju, nevienmērīgu troksni (parasti par pērkonu); dārdēt (1).

2. Ļoti spēcīgi skanēt; ļoti skaļi runāt.

Avoti: LLVV

grauta   apv.

1. Tinis.

Avoti: ME

grauties   sar.

1. Dārdēt.

Avoti: Sin

grautin   apv.

1. Savienojumā ar "graut" izsaka šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: EH

grautiņš   -a, v.

1. Postīšana, demolēšana.

2. Ar slepkavošanu, piekaušanu un mantas postīšanu saistīta reakcionāra politiska akcija pret kādu iedzīvotāju grupu nacionālu vai reliģisku motīvu dēļ.

Avoti: LLVV

grautuve   apv.

1. Tinis.

Avoti: ME

Grauva   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Graauw"), Zēlandes provincē, 950 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grauvaka

1. Smiltis un smilšakmeņi, kuros ir dažāda sastāva iežu drumslas.

Avoti: LPE

grauvake   novec.

1. Grauvaka - smiltis un smilšakmeņi, kuros ir dažāda sastāva iežu drumslas.

Avoti: KV

grauza   apv.

1. Grava.

Avoti: EH

grauzains   apv.

1. Kreveļains, blaugznains.

Avoti: ME

grauzalēt   apv.

1. Vairākkārt.

Avoti: KiV

grauzdains   apv.

1. Sagrauzdējis, sagrauzdējies.

Avoti: EH

grauzdas   sar.

1. Dradži.

Avoti: Sin

Grauzde   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Džūkstes pagastā.

Avoti: LC

grauzdēļi   apv.

1. Atliekas no izkausētiem taukiem.

Avoti: KV

grauzdenieki

1. Tukuma novada Džūkstes pagasta apdzīvotās vietas "Grauzde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grauzdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Karsēt (pārtikas produktu), lai (tas) iegūtu brūnganu nokrāsu un īpatnēju garšu.

Avoti: LLVV

grauzdētājs   v.

1. Aparāts maizes grauzdēšanai; tosters.

Avoti: MLVV

grauzdētava   novec.

1. Uzņēmums, telpa, kur grauzdē.

2. Ierīce kādas uztura vielas grauzdēšanai.

Avoti: LV93, KV

grauzdēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Tikt grauzdētam.

2. apv. Trokšņot, trakot.

Avoti: LLVV, KV

grauzdi   apv.

1. Atliekas no izkausētiem (grauzdētiem) taukiem.

Avoti: LE

grauzdināt   apv.

1. Ļaut grauzt, ēst.

Avoti: EH

grauzdiņš   -a, v.

1. Apcepts, kraukšķīgs maizes gabals.

2. parasti dsk. Dradži.

Avoti: LLVV

grauzds   apv.

1. Porcelāna šķirne.

Avoti: LV93

grauzds   apv.

1. Stiprs, spēcīgs (parasti par pērkona radītu troksni).

Avoti: NeV

grauzdulis   apv.

1. Kafijas grauzdētājs.

Avoti: ME, VeAT

grauzduļi   apv.

1. Kausētu tauku pārpalikumi.

Avoti: ĒiV

grauzdumi   apv.

1. Atliekas no izkausētiem (grauzdētiem) taukiem; grauzdi.

Avoti: LE

grauzdupīte   apv.

1. Ar oļiem, granti bagāta upīte, strauts.

Avoti: ME

Grauzdupe   vietv.

1. Bērzes labā krasta pieteka Dobeles novadā, garums - 17 km, kritums - 20 m; Gardene; Ausātu upe.

2. Šķēdes labā krasta pieteka Saldus novada Šķēdes pagastā, garums - 8 km.

Avoti: La1, LD

grauzdupnieki

1. Kuldīgas novada Rendas pagasta apdzīvotās vietas "Graudupe" (senāk - "Grauzdupe") iedzīvotāji.

Avoti: V1

grauze   apv.

1. Iebraukta, iestaigāta sliede.

Avoti: Sin, ME

grauzējkode

1. dsk. Tauriņu kārtas zemāko vienādspārnu tauriņu apakškārtas dzimta ("Micropterigidae"), sīki tauriņi (spārnu plētums - 6-12 mm), lido V-VI, aktīvi dienā, pārtiek no ziedputekšņiem, Latvijā konstatētas 5 sugas.

Avoti: LD

grauzējs   -a, v.

1. Darītājs --> grauzt.

2. dsk.; zool. Zīdītāju klases lielākā kārta ("Rodentia"), kurā ietilpst dzīvnieki ar spēcīgi attīstītiem priekšzobiem, kuri nepārtraukti aug (piemēram, pele, žurka, vāvere, bebrs), 30-35 dz., ~1600 s., Latvijā konstatētas 7 dz., 16 ģ., 21 s.

Avoti: LLVV

grauzējtipa   ģen., nelok.; zool.

1. Tāds, kas pielāgots barības graušanai (par kukaiņu mutes orgāniem).

Avoti: LLVV

grauzējutis   -utu, s.; zool.

1. Dzīvnieku kārtas apakškārta ("Mallophaga"), sīki bezspārnu kukaiņi (putnu, retāk zīdītāju, ektoparazīti), ~3300 sugu, Latvijā konstatētas 72 sugas.

Avoti: LLVV

grauzeklis   apv.

1. Grauzējs dzīvnieks.

2. Grauzējs zobs.

Avoti: KV, ME

grauzelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Grauzīt.

Avoti: LLVV

grauzenis   apv.

1. Zeķes vai cimda augšējā mala.

Avoti: KV

grauzeņi   apv.

1. Jostu raksts, kam ir rupja faktūra.

Avoti: KiV

grauzi   apv.

1. Grants.

Avoti: Sin

grauzīgs   apv.

1. Tāds, kas daudz grauž.

Avoti: ME

grauzināt   apv.

1. Ganīt lopus noganītā vai nopļautā vietā.

Avoti: KV

grauziņš   apv.

1. Sausiņš.

Avoti: NeV

grauzis   apv.

1. Gruzis.

2. Ķimeņgriezis - rīks gropju, ķimeņu jeb donu iegriešanai koka trauka iekšpusē, lai tam varētu iestiprināt dibendaļu.

3. Apgrauztu augļu atliekas.

4. Mēlnesis, neslavas cēlājs.

Avoti: KV, AB2

grauzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atkārtoti vai ilgāku laiku grauzt; negribīgi grauzt.

Avoti: LLVV

Grauzkalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

Avoti: LC

Grauzkolni   vietv.

1. Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Grauzkalni" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

grauznis   apv.

1. Kukaiņi, kas grauž un bojā kā augošu tā sagatavotu koksni.

2. Skaudīgs, nenovīdīgs, ļauns cilvēks.

3. Tāds, kas allaž ar kaut ko nemierā.

Avoti: KV, ME, SiV, NeV

grauzs   apv.; hip.

1. Trausls.

Avoti: ME

grauzs   apv.

1. Rupja smilts.

Avoti: EH

grauzt   graužu, grauz, grauž, pag. grauzu; trans.

1. Ēst (par grauzējiem (2), arī par dažiem kukaiņiem).

2. parasti 3. pers. Ārdīt, drupināt (par ūdeņiem).

3. parasti 3. pers. Izraisīt nepatīkamu kairinājumu, sāpes, arī bojājumus (par smiltīm, putekļiem, cietām apģērba daļām u. tml.).

// pārn. Ilgstoši iedarbojoties, pasliktināt, bojāt (veselību), bojāt (ķermeņa daļas) - par slimībām, nelabvēlīgiem apstākļiem u. tml.

4. sar. Sagādāt (kādam) nepatikšanas, ciešanas.

// pārn. Ilgstoši pastāvot, nomākt (piemēram, par psihisku stāvokli).

5. žarg. Pratināt, izprašņāt.

Avoti: LLVV, JV

grauzties   parasti 3. pers., graužas, pag. grauzās; refl.

1. Graužot (ko), virzīties (tajā) uz priekšu.

2. Virzoties ārdīt, drupināt (par norisēm dabā).

3. Ilgstoši pastāvot, nomākt (parasti par psihisku stāvokli).

Avoti: LLVV

grauztiņi   apv.

1. Šķembas, gruveši, šķelti mūu gabali.

Avoti: EH

grauzulis   apv.

1. Grauzējs.

Avoti: ME

grauzums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> grauzt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> grauzt (2).

Avoti: LLVV

Grauži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lizuma pagastā.

Avoti: LC

graužļāt   apv.

1. Grauzt (atkārtoti).

Avoti: EH

grav.   saīs.

1. Gravējums; gravīra.

Avoti: i1

grava   -as, s.

1. Tekošu ūdeņu izveidots vagveida padziļinājums, ieleja ar stāvām nogāzēm.

Darbīga grava— grava, kas turpina veidoties.

Aprimusi grava— grava, kas tālāk vairs neveidojas.

2. apv. Riteņu iebraukta sliede; arī gramba.

3. apv. Kaudze, liels daudzums.

4. apv. Telpa aiz krāsns (aizkrāsne).

Avoti: LLVV, KiV, ME, EH

grāva   apv.

1. Vēmekļu čupa.

Avoti: EH

gravains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (apvidus), kur ir daudz gravu.

Avoti: LLVV

gravainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> gravains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

gravamina   novec.

1. Viduslaikos Vācijā un Livonijā sūdzības, ko kārtas iesniedza valdniekam.

Avoti: KV

Gravāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Salas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

gravānieši

1. Salas novada Salas pagasta apdzīvotās vietas "Gravāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gravas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Limbažu novada Vidrižu pagastā 23 km no Limbažiem, izveidojusies bijušās muižas "Widdrisch" teritorijā, Vidrižu pagasta administratīvais centrs.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Strazdes pagastā.

Avoti: LC, LPag, LE1

gravaskalnieki

1. Aizputes novada Aizputes pagasta apdzīvotās vietas "Gravaskalni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gravasmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LC

gravāt   apv.

1. Grāvot.

2. Bedri rakt.

Avoti: KiV, ME

gravāts   apv.

1. Izbraukts, bedrains.

Avoti: KiV

grave   mūz.

1. Ļoti lēni, smagi, svinīgi.

Avoti: Mūz

Grave   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Grave"), Ziemeļbrabantes provincē, 12700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grāvējs   -a, v.

1. Darītājs --> graut 1.

2. v. Skaņdarbs, kinofilma, daiļdarbs, arī izrāde, kas (kādu laiku) iegūst lielu popularitāti.

3. apv. Tinis.

Avoti: LLVV, ME

gravējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> gravēt; gravīra (1).

Avoti: LLVV

grāvelēties   apv.

1. Trokšņot, ālēties, ķildoties.

Avoti: ME

Grāveli   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Grāveļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

grāvelis   apv.

1. Racējs, grāvracis.

2. Dem. --> grāvis.

3. Nekārtīgs grāvis, renstele.

Avoti: ME, EH

gravelīts   ģeol.

1. Rupjgraudains nogulumiezis, sacementēta grants.

Avoti: ZTV

Gravelona   vietv.

1. Gravelona Toče - pilsēta Itālijā ("Gravellona Toce"), Pjemontas reģiona Verbāno-Kuzio-Osolas provincē, 7800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Grāveļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

Avoti: LC

grāveļnieki

1. Saldus novada Zirņu pagasta apdzīvotās vietas "Grāveļi" (senāk - "Grāveļu muiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gravendahl   vietv., vācu val.

1. Kraukļi.

Avoti: FV

Grāvendāle   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rundāles novada Viesturu pagastā.

Avoti: LC

Gravendāle   vietv.

1. Rundāles novada Viesturu pagasta apdzīvotās vietas "Grāvendāle" nosaukuma variants.

Avoti: LC

grāvendālieši

1. Rundāles novada Viesturu pagasta apdzīvotās vietas "Grāvendāle" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grāvendēla   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("s-Gravendeel"), Dienvidholandes provincē, 9000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grāvene   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

gravenieki

1. Skrundas novada Skrundas pagasta apdzīvotās vietas "Gravas" iedzīvotāji.

2. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Gravas" iedzīvotāji.

3. Kandavas novada Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Gravas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gravēnieši

1. Madonas novada Liezēres pagasta apdzīvotās vietas "Grava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grāvenpoldera   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("'s-Gravenpolder"), Zēlandes provincē, 4550 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gravenšteins   apv.

1. Rudens šķirnes ābele, šīs šķirnes ābols ("Malus domestica 'Gravenstein'").

Avoti: KiV, KnV

Grāvenzande   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("s-Gravenzande"), Dienvidholandes provincē, 19200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Grāveņi   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Grāviņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Grāveri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Aglonas novadā (1950.-2009. g. Krāslavas rajonā) 22 km no Krāslavas, pagasta centrs.

2. Grāveru pagasts - pagasts Aglonas novadā, robežojas ar Šķeltovas, Aglonas un Kastuļinas pagastu, kā arī ar Dagdas un Krāslavas novadu; izveidojies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Aulejas pagasta teritorijā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Alsungas novadā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

Avoti: LC

grāverieši

1. Jēkabpils novada Ābeļu pagasta apdzīvotās vietas "Grāveri" iedzīvotāji.

2. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Grāveri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grāveris   apv.

1. Racējs, grāvracis.

Avoti: ME

Grāverupe   vietv.

1. Klūga - Ventas labā krasta pieteka Saldus un Skrundas novadā.

Avoti: LD

grāvernieki

1. Alsungas novada apdzīvotās vietas "Grāveri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gravēšana

1. Kāda ornamenta, līniju, burtu utt. iegriešana metālā, stiklā, akmenī u. c.; attēla izveidošanas metode vara plāksnē ar tievu grebli.

Avoti: LEV

grāvēt   apv.

1. Rakt grāvi.

Avoti: ViV

gravēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot (ar īpašu rīku vai ķīmiskiem līdzekļiem) gludā, cietā virsmā (attēlu, tekstu).

Avoti: LLVV

gravētājs   poligr., novec.

1. Gravējuma veidotājs.

Avoti: GV

gravētava   poligr., novec.

1. Iestāde vai nodaļa, kas nodarbojas ar misiņa gravējumiem grāmatu vāku daiļošanai.

Avoti: GV

grāvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; novec.

1. Trokšņaini darboties; arī ālēties.

Avoti: LLVV

grāvgals   apv.

1. Vieta, kur grāvis ietek (parasti) ezerā.

Avoti: ĒiV

Grāvgals   vietv.

1. Spuņņupe Babītes novada Salas pagastā.

Avoti: LD

Grāvi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Apes novada Gaujienas pagastā.

Avoti: LC

gravicembalo   novec.

1. Klavicembale - 18. gs. klavieru paveids.

Avoti: KV

gravida   med.

1. Grūtniece.

Avoti: TM

graviditāte

1. Grūtniecība.

Avoti: SV69

gravidofobija

1. Bailes palikt stāvoklī.

2. Bailes satikt grūtnieci.

grāviens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> graut 2(1).

Avoti: LLVV

gravieris   -ra, v.

1. Amatnieks, kas nodarbojas ar gravēšanu.

2. žarg. Naudas viltotājs.

Avoti: LLVV, KZ

gravieši

1. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Gravas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gravigēns

1. Tāds, ko izraisa vai ietekmē gravitācijas spēks.

Avoti: ZTV

grāvijs   apv.

1. Tāds (tīrums, zemes gabals), kur ir daudz grāvju.

Avoti: EH

gravilāts   novec.

1. Literatūrā sastopams apzīmējums gailīšiem un bitenēm, kuru saknes izmantoja ārstniecībā.

Avoti: KV

gravimetrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ģeofizikas nozare, kas pētī smaguma spēka paātrinājumu Zemes virsmas tuvumā.

Gravimetriskā uzmērīšana— gravimetrisko novērojumu un koordinātu notiekšanas kopums ar mērķi izpētīt zemeslodes smaguma spēka lauka telpisko sadali.

Gravimetrijas tīkls— apvidū nostiprinātu punktu sistēma, kurā punktu smaguma spēka vērtība noteikta ar augstu precizitāti.

Gravimetriskais punkts— gravimetriskā tīkla punkts ar zināmām koordinātām, kurā mēra Zemes gravitācijas lauka parametrus.

Gravimetrijas punktu katalogs— gravimetrisko punktu sistematizēts saraksts, kurā norādīti - punkta nosaukums, atrašanās vieta apvidū un pēc koordinātām, smaguma spēka paātrinājums.

2. ķīm. Vielu ķīmiskā sastāva kvantitatīvās analīzes metode, kur mērī noteiktā veidā iegūtas vielas masu.

Avoti: LLVV

gravimetrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar gravimetriju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar smaguma spēka paātrinājumu Zemes virsmas tuvumā, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

gravimetrs

1. Aparāts, ar kuru relatīvi mēra, kā mainās Zemes smagumspēka paātrinājums (uz zemes, urbumos, jūrā, kosmosā utt.).

Avoti: SV99

Gravīna   vietv.

1. Gravīna di Katānija - pilsēta Itālijā ("Gravina di Catania"), Toskānas reģiona Florences provincē, 26300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Gravīna Puljā - pilsēta Itālijā ("Gravina in Puglia"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 43800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

gravinieši

1. Alūksnes novada Mālupes pagasta apdzīvotās vietas "Graviņas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Graviņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Praulienas pagastā.

Avoti: LC

Grāviņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

gravīra   -as, s.

1. Metāla (parasti vara) grebums; viens no dobspieduma tehnikas senākajiem paņēmieniem - attēla iegravēšana metāla plātnē ar grebli.

2. Estampa tehnikās veidots mākslas darbs.

Avoti: LLVV

grāvis   -vja, v.

1. Mākslīgi veidots garš padziļinājums zemes virsmā (ūdens uzņemšanai un vadīšanai, arī robežas iezīmēšanai).

Grāvju arkls— grāvju vai drenu tranšeju rakšanas ierīce.

Prettanku grāvis— prettanku šķērslis līdzena apvidū (plats, aptuveni 1 metru dziļš izrakums ar stāvām malām).

Avoti: LLVV, Žrg

gravis   -vja, v.; val.

1. Diakritiska zīme (`).

Avoti: LLVV

gravita   mūz.

1. Nopietnība, svarīgums.

Avoti: KV

gravitācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ķermeņu vispārīga fizikāla īpašība savstarpēji pievilkties ar spēkiem, kas atkarīgi no to masām un savstarpējā attāluma.

Gravitācijas kolapss— katastrofiski ātra zvaigznes saspiešanās savu gravitācijas spēku ietekmē.

Gravitācijas konstante— viena no universālajām fizikas konstantēm, kas skaitliski ir vienāda ar spēku, ar kādu pievelkas divas 1 kg lielas punktveida masas, kas atrodas 1 m atstatumā; G = 6,672 N x m^2 x kg-2.

Gravitācijas lauks— lauks, kuru ķermenis rada ap sevi un kura ietekmē ķermeņi pievelkas un starp tiem darbojas gravitācijas spēki.

Gravitācijas lēca— parādība, kas novērojama tāla kosmiskā objekta elektromagnētiskajam starojumam mainot izplatīšanās virzienu tuvāk novietota kosmiskā objekta gravitācijas laukā.

Gravitācijas starojums— laikā mainīgs gravitācijas lauks, kura avots ir paātrinātā kustībā esošas masas.

Gravitācijas viļņi— šķērsviļņi, kurus saskaņā ar vispārējās relativitātes teoriju rada paātrinātā kustībā esoši masīvi ķermeni vai to formas izmaiņa.

Avoti: LLVV, IVkV

gravitamobilis

1. Elektronisks pārvietošanās līdzeklis uz diviem riteņiem, platformu starp tiem, kur nostāties braucējam, un rokturi ar stūri vidū.

gravitāte

1. lat. Cienība, nopietnība, svinīgums.

2. nevēl. Smaguma spēks, smagums.

Avoti: KV

gravitatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar gravitāciju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

gravitēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Gravitācijas ietekmē tiekties kādā virzienā.

Avoti: LLVV

gravitons   fiz.

1. Gravitācijas lauka kvants, kura masa un elektriskais lādiņš ir vienādi ar nulli un spins 2; saskaņā ar gravitācijas kvantu teoriju nosaka gravitācijas mijiedarbību.

Avoti: ZTV

grāvjmala   apv.

1. Grāvja mala; grāvmala.

Avoti: LLx

grāvjošana   apv.

1. Zemes nosusināšana ar vaļējiem grāvjiem.

Avoti: KV

grāvjot   apv.

1. Meliorēt, rakt grāvjus.

Avoti: LV93

grāvlejieši

1. Jēkabpils novada Kalna pagasta apdzīvotās vietas "Grāvlejas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grāvmala   -as, s.

1. Grāvja mala; grāvja tuvākā apkārtne.

Avoti: LLVV

gravmale   apv.

1. Gravas, grāvja mala.

Avoti: ME, EH

grāvmale   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Grāvja mala; grāvja tuvākā apkārtne.

Avoti: LLVV

grāvmāle   apv.

1. Grāvmala.

Avoti: EH

grāvmalis   apv.

1. Grāvmala.

Avoti: ME

gravot   apv.

1. Bedri rakt.

Avoti: ME

grāvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apstrādāt (pļavu, purvu u. tml.), rokot grāvjus.

Avoti: LLVV

gravots   apv.

1. Tāds (lauks, apkārtne), kur ir vairākas (daudz) gravas.

Avoti: EH

grāvracis   -ča, v.; neakt.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar grāvju rakšanu.

Avoti: LLVV

grāvs   val.

1. Fonoloģijā - tāds, kam raksturīga enerģijas koncentrēšanās skaņas spektra apakšējās frekvencēs; zemfrekvences.

Avoti: VsV

grāvs   apv.

1. Grāvis.

Avoti: KnV

grāvsuška   apv.

1. Varavīksne.

Avoti: EH

grāvtiņš   apv.

1. Neliela vadziņa.

Avoti: KnV

gravūra   novec.

1. Gravīra.

Avoti: KV

Grawendahl   vietv., vēst., vācu val.

1. Kraukļu muiža, kas atradās Madonas apriņķa Kraukļu pagastā.

Avoti: KV

Grawenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Grāves muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Sējas pagastā.

Avoti: KV

graza   apv.

1. Lepnums, greznība.

Avoti: ME

graza   apv.

1. Raudulīgs, kaprīzs un nerātns bērns.

Avoti: ME

grazāt   apv.

1. Draudēt, biedēt.

2. Vizināt.

3. Intensīvi (ko) darīt.

Avoti: ME, ViV

grazātas   apv.

1. Izpriecas brauciens; vizināšanās.

Avoti: ĒiV

grazāties   apv.

1. Vizināties (ar zirgu), doties izpriecas braucienā.

Avoti: ĒiV, KV

grāzds   apv.

1. Grauzds 2.

Avoti: EH

grazināt   apv.

1. Vizināt.

Avoti: ĒiV

grazioso   mūz.

1. Graciozi, vijīgi, piemīlīgi.

Avoti: Mūz

grazis   apv.

1. Ietiepīgs, nerātns bērns.

2. Niķis, niķi.

Avoti: KV, MiV

grāzīties   apv.

1. Vilcināties, kavēties.

Avoti: EH

graznībe   apv.

1. Lepnība, augstprātība.

Avoti: EH

graznoties   apv.

1. Greznoties.

Avoti: ME

grazns   apv.

1. Grezns.

Avoti: LV93

graznums   apv.

1. Greznums.

Avoti: ME

grazot   apv.

1. Enerģiski darboties.

Avoti: EH

grazoties   apv.

1. Pavizināties.

Avoti: ME

grazoties   apv.; hip.

1. Enerģiski strādāt.

Avoti: ME

grāzties   apv.

1. Smagi, neveikli sēsties.

Avoti: KV

graža   apv.

1. Lepnība, augstprātība, uzpūtība.

2. Tāds, kas skaists, lepns, augstprātīgs.

Avoti: KV

gražātājs   apv.

1. Gražotājs.

Avoti: EH

gražāties   apv.

1. Gražoties.

Avoti: KnV

graži   -u, v.; tikai dsk.; pareti.

1. Untumi, kaprīzes; stūrgalvja ietiepība, bērna dusmas.

Gražu slota— slotai līdzīgs zaru saaugums bērzam vai alksnim ar ko baida nerātnus bērnus.

Avoti: LLVV, LE, ME

gražība   s.

1. Vispārināta īpašība --> gražīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

gražīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Untumains, kaprīzs.

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

gražīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> gražīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

gražīties   apv.

1. Izrādīt tieksmi aizskart (kādu); strīdēties (ar kādu).

2. Gatavoties uzbrukt (par dzīvniekiem).

Avoti: KiV

gražņāties   apv.

1. Greznoties; gražņoties.

Avoti: ME

gražņoties   apv.

1. Greznoties.

Avoti: ME

gražot   apv.

1. Būt kaprīzam, ietiepīgam.

2. Sabozgties, apvainoties.

3. Dusmoties (tautas dziesmās).

Avoti: ME, LE

gražot   apv.

1. Izgreznoties, lepoties.

Avoti: ME

gražotājs   sar.

1. Untumnieks.

Avoti: Sin

gražoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Nevajadzīgi tiepties, arī būt ļoti izvēlīgam, kaprīzam.

2. apv. Pukoties, dusmoties.

3. apv. Plosīties.

4. apv. Pēc kaut kā tīkot, tiekties.

Avoti: LLVV

gražoties   apv.

1. Kļūt daiļākam.

Avoti: ME

GRC   saīs., vietv.

1. Grieķija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

GRD   saīs., vietv.

1. Grenāda, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Grdelica   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Jablanicas apgabalā, 2100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

greba   apv.

1. Grebe - ceļā izbraukta bedre.

Avoti: ME

grebasts   apv.

1. Vecs, nederīgs priekšmets; dažkārt attiecina arī uz cilvēku.

Avoti: EH

grebča   apv.

1. Airis.

Avoti: EH

grebe   apv.

1. Ceļā izbraukta bedre.

2. Dobums, padziļinājums.

Avoti: KV

Grebeiži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

Avoti: LC

grebējs

1. Darītājs --> grebt.

grebeklis   apv.

1. Līks dzelzs daikts, nazis, ar ko grebj koka karotes.

Avoti: KV

grebēklis   apv.

1. Žebērklis zivju duršanai.

Avoti: ME

grebele   apv.

1. Vecs, nederīgs jeb nolietots priekšmets; arī lamu vārds.

Avoti: KV

grebelēt   apv.

1. Drebelēt (2).

Avoti: EH

grebelēt   apv.

1. Grebināt (1).

Avoti: EH

grebelēties   apv.

1. Drebelēties, grābstīties.

Avoti: EH

grebelīgs   apv.

1. Kāds, kas grebelējas.

Avoti: EH

grebelis   apv.

1. Tāds, kas ir neapdomīgs, karstgalvīgs.

2. Tāds, kas visu rauj un grābj, ko atrod.

3. Neskaists, neaptēsts, salūzis vai saplēsts priekšmets.

Avoti: EH

Grēbenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grebenau"), Hesenes federālajā zemē, 2450 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grebene   žarg.

1. Sekstei līdzīga frizūra (parasti pankiem).

Avoti: SLG

Grēbenšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grebenstein"), Hesenes federālajā zemē, 5900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grebeņs   žarg.

1. Cilvēks, ko piespiedu kārtā pazemo, izmantojot par pasīvo pederastu.

Avoti: KZ

grebestāt   apv.

1. Jumtu klājot nostiprināt kārtis; apsist ar kārtīm.

Avoti: EH

grebēsts   apv.

1. Ne pārāk gara, tieva kārts; salmu jumta kārts.

Avoti: EH

grebēt   apv.

1. Drupt, jukt.

Avoti: EH

grebētājs   apv.

1. Spoks.

Avoti: KV

grebeze   apv.

1. Stipri nolietots priekšmets.

2. Veca sēne.

3. Lamu vārds veciem cilvēkiem.

Avoti: KV, KnG, ME, EH

grebeze   apv.; hip.

1. Grabaža.

Avoti: ME

grebēze   apv.

1. Dūmene, govju beka ("Boletus bovinus").

2. Purva beka ("Boletus bovinus").

3. niev. Neglīta, veca sieviete.

Avoti: ME, VL42, KiV

grebeža   apv.

1. Veca, grumbaina sieviete.

Avoti: MiV

Grebeži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

2. Skudru Grebeži - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

Grebieži   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Grebeži" nosaukuma variants.

2. Skudru Grebieži - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Skudru Grebeži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

grebināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans., reti.

1. Vairākkārt, ilgāku laiku, arī lēni grebt.

2. apv. Izraisīt bailes no spokiem.

Avoti: LLVV, ME

grebines   apv.

1. Ķemme; matu suka.

2. Pie ilkss piestiprināts robains metāla stienis atsaišu regulēšanai.

3. Sekstes robainā mala.

Avoti: KiV

grebis   apv.

1. Četrzaru dakšas.

2. Vieta ar ūdensaugiem Engures ezerā.

3. Rīks grebšanai.

Avoti: ME, ĒiV, KiV

grebīt   apv.

1. Grebt, dobt.

Avoti: ĒiV

grebjains   apv.

1. Bedrains, grambains.

Avoti: ME

grebji   apv.

1. Vietas ar ūdensaugiem Engures ezerā.

Avoti: KV

Grebjonka   vietv.; novec.

1. Hrebinka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

greble   apv.

1. Gramba, bedre uz ceļa.

Avoti: ME

greblēt   apv.

1. Grebt.

Avoti: EH

greblis   -ļa, v.

1. Rīks grebšanai.

2. Dobspieduma tehnikas darbarīks.

Seklais greblis— greblis koka vai vara grebšanai ar platu virsu un šauru muguru, arī nošu grebšanai.

3. apv. Mazs grābeklītis, ar īsu kātu, ko lietoja labības pļaušanai.

4. novec. Dakša, ko lietoja labības vētīšanai.

Avoti: LLVV, LPE, GV, KV

Greblis   astr.

1. Mazs, neievērojams debess D puslodes zvaigznājs. Latvijā nav redzams.

Avoti: EV

Greblis   vietv.

1. Grebļa kalns Jaunjelgavas novada Seces pagastā.

Avoti: LD

grebls   apv.

1. Metāla suka mājdzīvnieku apmatojuma tīrīšanai.

Avoti: KiV

grebļa   sar.

1. Gramba.

Avoti: Sin, EH

Grebļa   vietv.; nelok.

1. Grebļa kalns - atrodas staro Daugavas un Secenes-Lauces ieleju, Janjelgavas novada Seces pagastā, lokveidīgs paugurs ~4 km garumā, platums - 1,8 km, absolūtais augstums - 137,8 m vjl., relatīvais augstums - 15-25 m; Greblis; Grūbeļu kalns.

2. Grebļa kalns - Grebļakalns, dabas liegums Zilupes novada Pasienes pagastā.

Avoti: LD

grebļains   apv.

1. Grebjains.

Avoti: EH

Grebļakalns   vietv.

1. Dabas liegums Mudavas zemienes Zilupes līdzenumā Zilupes novada Pasienes pagastā pie Meikšāniem, valsts aizsardzībā kopš 1957. g. (līdz 1999. g. botāniskais liegums), platība - 212,3 ha, savdabīga augu valsts.

Avoti: LE1

grebļas   apv.; hip.

1. Fašīnu dambis, aizsprosts.

Avoti: ME

grebļots   apv.

1. Ar grebukli izdobts dobums.

Avoti: EH

grebnice   apv.

1. Iedobums uz ceļa.

Avoti: EH

grebnis   apv.

1. Rīks koka karotes grebšanai.

Avoti: ME

grebņavieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Grebņava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grebņeva   vietv.

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Grebņova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

grebņevieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Grebņeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grebņova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

grebo

1. Tauta Kotdivuāras dienvidrietumos un Libērijas dienvidaustrumos, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kru apakšgrupas.

Avoti: PZT

grebstuvis   apv.

1. Rīks grebšanai.

Avoti: ME

grebt   grebju, greb, grebj, pag. grebu; trans.

1. Ar īpašu rīku izdobjot, veidot, darināt (no cieta materiāla).

2. Ar īpašu rīku veidot (attēlu, rakstu cietā materiālā).

Avoti: LLVV

grebtuve   apv.

1. Rīks grebšanai.

2. Nazis (zirga) nagu kopšanai.

Avoti: ME

grebtuvis   apv.

1. Rīks grebšanai.

2. Rīks zirga nagu tīrīšanai.

Avoti: KiV

grebuklis   apv.

1. Greblis (1).

Avoti: EH

grebulains   apv.

1. Grubuļains, nelīdzens.

Avoti: ĒiV

grebulaiņš   apv.

1. Grubuļains, nelīdzens.

Avoti: ĒiV

grebulis   apv.

1. Koka govju zvans.

Avoti: KV

grebulis   apv.

1. Greblis (1).

Avoti: EH

grebuļains   apv.

1. Nelīdzens, grumbuļains, negluds.

Avoti: KV, KnV

grebuļi   apv.

1. Nelīdzenumi, negludumi, grumbuļi.

Avoti: ME

grebums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> grebt (1).

2. Paveikta darbība --> grebt (2); ar īpašu rīku gravēts attēls, raksts; šāda attēla novilkums uz papīra.

Avoti: LLVV

Grebūtnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Zirņu pagastā.

Avoti: LC

grebzda   apv.

1. Miza (piemēram, kartupelim, burkānam), ko ar nazi nokasa.

2. Piedeguma kārta katlā.

3. Izkausētu cūku tauku paliekas.

Avoti: VV

grebzdas   apv.

1. Plāni nokasīta kārtiņa kartupelim, burkānam.

2. Aplieva.

Avoti: KV

grebzde   apv.

1. Aplieva.

2. Miza (piemēram, kartupelim, burkānam), ko ar nazi nokasa.

3. Piedeguma kārta katlā.

4. Izkausētu cūku tauku paliekas.

Avoti: VV

grebzdēt   apv.

1. Grauzt, skrubināt, kasīt.

Avoti: ME

grebzdi   apv.

1. Jaunās koksnes kārta tūliņ aiz mizas.

2. Ar nazi sakasīti (arī sarīvēti) kāļu, burkānu vai kartupeļu smalkumi.

Avoti: LE

grebzdināt   apv.

1. Kasīt ar nazi, piemēram, burkānus, kāļus.

2. Grebt.

Avoti: ViV, EH

grebzdīt   apv.

1. Kasīt, dobt.

Avoti: EH

grebzdot   apv.

1. Kasīt ar nazi, piemēram, burkānus, kāļus, lai iegūtu grebzdus.

Avoti: ĒiV

grebžģināt   apv.

1. Grebināt (1).

Avoti: EH

grebžģis   apv.

1. Greblis (1).

Avoti: EH

grec   novec.

1. Grieķu, grieķis.

2. pārn. Viltnieks, blēdis.

Avoti: KV

Grecāna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Grezzana"), Venēcijas reģiona Veronas provincē, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

greceklis   apv.

1. Rupji savērpta dzija.

Avoti: EH

grecele   apv.

1. Gredzens.

2. Korķviļķis.

3. Kaut kas sagriezts riņķī.

Avoti: KnG, LE, TlV

grecele   apv.

1. Veca, bezspēcīga sieviete.

2. Nekopta, izspūrusi, izlaidīga sieviete.

Avoti: EH

grecele   apv.

1. Sieviete, kas mēdz lēnām un rupji vērpt.

Avoti: EH

grecele   apv.

1. Dzerkstele.

Avoti: EH

grecelēt   apv.

1. Nelīdzenu vērpt.

2. hip. Snauduļot.

Avoti: LE, ME

grecelēties   apv.

1. Cirtoties, sapīties.

Avoti: EH

grecelis   apv.

1. Korķviļķis.

2. Kaut kas sagriezts riņķī.

3. Uz visām pusēm līkumains koks.

Avoti: TlV, EH

grēcenieks   apv.

1. Grēcinieks.

Avoti: SiV

grēcenīca   apv.

1. Grēciniece.

Avoti: EH

grecere   apv.

1. Korķviļķis.

2. Kaut kas sagriezts riņķī.

Avoti: TlV

greceris   apv.

1. Korķviļķis.

2. Kaut kas sagriezts riņķī.

Avoti: TlV

grēcība   s.

1. Vispārināta īpašība --> grēcīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

grēcīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. rel. Tāds, kas rīkojas neatbilstoši reliģijas normām.

2. sar. Tāds, kam ir trūkumi, vājības; arī netikumīgs, nosodāms.

Avoti: LLVV

grēcīgums   -a, v.; parasti vsk.; rel.

1. Vispārināta īpašība --> grēcīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. sar. Vispārināta īpašība --> grēcīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

grēcināt   apv.

1. Vest grēkā, veicināt grēkošanu.

Avoti: EH

grēcinīca   apv.

1. Grēciniece.

Avoti: KiV

grēcinieks   -a, v.

1. rel. Cilvēks, kas rīkojas neatbilstoši reliģijas normām.

2. sar. Cilvēks, kas neievēro, pārkāpj kādu noteikumu; cilvēks, kas rīkojas netikumīgi, nosodāmi.

Avoti: LLVV

grēcisms   -a, v.; val.

1. Sengrieķu valodai raksturīga parādība; šādas parādības atdarinājums citā valodā; aizguvums no grieķu valodas.

Avoti: LLVV

grēcists

1. Sengrieķu valodas vai sengrieķu kultūras pētnieks.

Avoti: SV69

grēcīt   apv.

1. Runāt grēku par kādu.

Avoti: ME

grēcizēt   novec.

1. Atdarināt grieķu izteiksmes veidu, ierīkot pēc grieķu parauga.

Avoti: KV

greckis   apv.

1. Tas, kas ir maza auguma, nīkulis.

Avoti: MalV

grēcnieks   apv.

1. Grēcinieks; grēcenieks.

Avoti: ME

GRECO   saīs.

1. Eiropas Padomes Starpvalstu pretkorupcijas grupa, izveidota 1999. gadā (angļu "group of states against corruption").

Avoti: PL

greča   apv.

1. Sieviete, kas lēnām un rupji vērpj.

Avoti: EH

greča   apv.

1. Tāds, kas daudz greznojas.

Avoti: EH

grečaļāt   apv.

1. Vērpt sliktu dziju.

2. hip. Snauduļot.

Avoti: KV, ME

grečānieši

1. Ciblas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Greči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grečāt   apv.

1. Lēnām un rupji vērpt.

Avoti: EH

grečāties   apv.

1. Daudz, bet bezgaumīgi greznoties.

Avoti: EH

grečelēt   apv.; hip.

1. Snauduļot.

Avoti: ME

grečēt   apv.

1. Rupji vērpt.

Avoti: KV

greči   apv.

1. Stepju, sēklu lini.

Avoti: ME

Greči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Ciblas pagastā.

2. Kolna Greči - Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Kolnagreči" nosaukuma variants.

3. Pilda Greči - Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Pildagreči" nosaukuma variants.

Pylda Greči— Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Pildagreči" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

grečis   apv.

1. Vecs, vājš cilvēks.

Avoti: EH

grečīt   apv.

1. Vērpt; rupji, nelīdzeni vērpt.

Avoti: ĒiV

grečka   apv.

1. Greča.

2. Īso linu (greču) sēkla.

Avoti: EH

Grečo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Greccio"), Lacio reģiona Rieti provincē, 1530 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grēda   -as, s.

1. Iegarens krāvums.

2. ģeogr. Gari izstiepti reljefa pacēlumi, arī kalnu virknes.

3. Liela mākoņu gubu rinda; augstu viļņu virkne.

4. apv. (Puķu) dobe.

5. inf., novec. Steks.

Avoti: LLVV, KnG, D89

grēdājs   ģeogr.

1. Kalni; liela kalnu sistēma, kas sastāv no daudzām grēdām un masīviem.

Avoti: ZTV

Grēdas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LC

greders   novec.

1. Greiders.

Avoti: Ang

Grēdica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Groeditz"), Saksijas federālajā zemē, 7500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grēdiena   apv.

1. Vieta malkas sakraušanai.

Avoti: ME

Gredinga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Greding"), Bavārijas federālajā zemē, 7000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grēdot   sar.

1. Kraut.

Avoti: Sin

grēdoties   sar.

1. Krāties.

Avoti: Sin

grēdots

1. Kopums no vairākām grēdām.

Grēdots smiltājs— smilšu masīvs, ko veido šauras, paralēlas grēdas.

Avoti: LPE

grēds   apv.

1. Planka (dēlis).

Avoti: ME

Gredsteda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 3600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gredstedbro   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1060 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grēdveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir grēdas (1) veids.

Avoti: LLVV

grēdveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Grēdveida.

Avoti: LLVV

gredzanītis   apv.

1. Dem. --> gredzens.

Avoti: EH

gredzanīts   apv.

1. Dem. --> gredzens.

Avoti: EH

gredzelis   apv.

1. Grezelis.

Avoti: EH

gredzenains   apv.

1. Ar gredzeniem apgādāts.

Avoti: ME

gredzenapkalums   jūrn.

1. Peldlīdzekļa mastu un citu apaļkoku stīpai līdzīgs apkalums.

Avoti: JūVM

gredzenbarošana   tehn.

1. Elektrotīkla daļas darbība, kurā katrs tās punkts saņem barošanu no viena vai diviem barošanas avotiem pa diviem dažādiem ceļiem.

Avoti: EepV

gredzenhromosoma   -as, s.; parasti dsk.; biol.

1. Gredzenveida hromosomas, kas var izveidoties vai nu spontāni, vai arī mutagēnu ietekmē, ja savienojas hromosomu interkalāro fragmentu gali.

Avoti: ĢT

gredzenis   apv.

1. Gredzens.

Avoti: EH

gredzenīte   bot.

1. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas tinteņu dzimtas ģints ("Anellaria"), kas Latvijā pārstāvēta ar 1 sugu.

Avoti: LD

gredzenītis   apv.

1. Dem. --> gredzens.

Avoti: EH

gredzenīts   apv.

1. Dem. --> gredzens.

Avoti: EH

gredzenlīnija   tehn.

1. Elektrolīniju kopa, kas veido noslēgtu kontūru.

Avoti: EepV

gredzenmuskulis   -ļa, v.; anat.

1. Muskulis, kam ir loka, gredzena veids.

Avoti: LLVV

gredzenošana

1. biol. Dzīvnieku iezīmēšana ar īpašiem gredzeniem migrācijas ceļu, izplatības, skaita dinamikas un populāciju struktūras pētīšanai.

2. lauks. Augļkopībā lietojams paņēmiens, lai vēlu ražojošām ābeļu un bumbieru šķirnēm samazinātu augšanas fāzi un jau nākamajā gadā koki ražotu augļus - pavasarī ar nazi visapkārt skeletzaram izgriež 3-5 mm platu mizas kārtu.

Avoti: ZTV

gredzenot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. trans.; zool. Iezīmēt (dzīvnieku, parasti putnu), apliekot ap kāju vai citu ķermeņa daļu īpašu gredzenu ar attiecīgajām ziņām, lai pētītu, piemēram, migrācijas, pārvietošanās ātrumu, mūža ilgumu.

2. trans.; bot. Apstrādāt (koku), izgriežot apkārt stumbram vai zaram mizas sloksnīti vai uzmaucot stiepļu gredzenu, lai stimulētu vai apturētu koka augšanu; apstrādāt šādā veidā (koka stumbru, zaru).

3. parasti 3. pers.; intrans.; reti. Griezties riņķveidā; vīties apkārt, apņemt.

Avoti: LLVV

gredzenots   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> gredzenot.

2. Tāds, kam ir gredzeni; ar gredzeniem.

3. reti. Gredzenveida.

Avoti: LLVV

gredzenpirksts   sar.

1. Zeltnesis.

Avoti: Sin

gredzenplaisa   kokapstr.

1. Plaisa, kas iet starp gadskārtām un rodas augoša koka kodolā, plaisa palielinās, nocirstajam kokam žūstot; kokmateriālu galos tā ir lokveida un gredzenveida plaisa, bet uz sānvirsmām - garenplaisa.

Avoti: ZTV

gredzens   -a, v.

1. Apļveida (parasti dārgmetāla) stīpiņa, ko valkā pirkstā par rotas lietu vai arī par, parasti laulības, simbolu.

Briljanta (arī dzintara, rubīna u. tml.) gredzens— gredzens, kurā iestiprināts briljants (dzintars, rubīns u. tml.).

2. tehn. Detaļa, kam ir noslēgta loka forma.

Iekalts gredzens— gredzens, kas nav atdalāms no otra priekšmeta, piemēram, gredzens enkura dilbā.

Piesienamais gredzens— pietauvošanās vietā krastā (krastmalā) nostiprināts kustīgs metāla riņķis, caur kuru izvelk piesienamos galus.

3. Tas, kam ir loka, apļa, spirāles forma.

(Sa)griezt (arī (sa)vīt, (sa)ritināt) gredzenā— (iz)veidot lokā, aplī, spirālē.

(Sa)griezties (arī (sa)vīties, (sa)ritināties) gredzenā— (iz)veidot loku, apli, spirāli.

4. Gada laikā izaugusi (koksnes) kārta (gadskārta), kas redzama koka stumbra šķērsgriezumā.

5. anat. Orgāns vai tā daļa, kam ir noslēgta loka forma.

6. bot. Kauslapu, vainaglapu vai putekšņlapu sakārtojuma veids.

7. literat. Vienāda vai līdzīga posma atkārtojums (daiļdarba vai tā atsevišķu daļu) sākumā un beigās.

Gredzena atskaņas— atskaņu izkārtojums četrrindē, kad pirmā rinda atskaņota ar ceturto, otrā - ar tiešo; aptveru atskaņas.

Avoti: LLVV, JūVM, ĢT

gredzēns   apv.

1. Gredzens.

Avoti: EH

gredzenteņš   apv.

1. Gredzentiņš.

Avoti: KiV

gredzentīkls   inf.

1. Datoru tīkla variants, kurā katrs tīkla mezgls (stacija) savienots ar diviem citiem mezgliem, veidojot noslēgtu gredzenu; šādā tīklā ziņojumus pārsūta vienā virzienā.

Laikspraugas gredzentīkls— gredzentīkls, kas iepriekš noteiktos laika intervālos nodrošina datu pārraidi starp stacijām pa kopēju pārraides vidi un pārraidīto datu atgriešanos raidošajā stacijā.

Zvaigžņu gredzentīkls— gredzentīkls, kurā vairākas stacijas sagrupētas un pievienotas tīklam ar daļsaistes blokiem; šāda tīkla konfigurācija ļauj stacijas pievienot tīklam un atvienot no tā bez tīkla darbības traucējumiem.

Avoti: ZTV

gredzentinējs   novec.

1. Vērpēju dzimtas tauriņš sarkanbrūni iedzeltenā krāsā, ar platu tumšāku svītru pār priekšspārniem.

Avoti: KV

gredzentiņš   -a, v.

1. Dem. --> gredzens.

Avoti: LLVV

gredzentopoloģija   inf.

1. Datoru tīklu topoloģijas paveids, kurā katrs mezgls ir saistīts ar diviem zariem un starp jebkuriem diviem mezgliem ir tikai divi ceļi.

Avoti: D3

gredzenūbele

1. Ūbeļu ģints suga ("Streptopelia decaocto"), slaidāka un nedaudz mazāka par mājas balodi, Latvijā nometnieks, pēc 1970. g. sastopama visā Latvijas teritorijā, ligzdo gk. pilsētās un apdzīvotās vietās; gredzena ūbele.

Avoti: LD

gredzenvācelīte

1. dsk. Zaļsūnu apakšklases potiju dzimtas ģints ("Gyroweisia").

Tievā gredzenvācelīte— gredzenvācelīšu suga ("Gyroweisia tenuis"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LE1

gredzenveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir gredzena, riņķa veids.

Avoti: LLVV

gredzenveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Gredzenveida.

Avoti: LLVV

gredzes   apv.

1. Ziemassvētku budēļi, parasti sievietes vien, kas 25. un 26. decembra vakaros maskojušās apstaigāja ciema mājas.

Avoti: TlV

gredzins   apv.

1. Gredzens (rotas lieta).

2. Ratu rumbas detaļa - metāla stīpa.

3. Apaļš astes veidojums (piemēram, sivēniem).

Avoti: KiV

gredzons   apv.

1. Gredzens.

Avoti: EH

Greenpeace

1. Starptautiska vides aktīvistu organizācija, kas uzstājīgi cīnās par vides saglabāšanu un dažādu kaitējumu novēršanu.

Avoti: PL

Grefenbroiha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grevenbroich"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 61900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grēfene   žarg.

1. Iedomīga, pretencioza sieviete.

Avoti: SLG

gregari   žarg.; nelok.

1. Līderu palīgi riteņbraukšanā: viņi brauc vēja pusē, lai līderis varētu braukt aizvējā, vajadzības gadījumā kāpina tempu vai piebremzē grupu u. tml., tādejādi palīdzot komandas līderim izcīnīt pēc iespējas augstāku vietu.

Avoti: PL

gregarina   lat.

1. Gregarīnas.

Gregarina cuneata— gregarīnu suga.

Gregarina polymorpha— gregarīnu suga.

Gregarina steini— gregarīnu suga.

Avoti: LD

gregarīna

1. dsk. Sporaiņu tipa klase ("Gregarina"), visvienkāršākais (vienšūnas) organisms, kas parazitē dažādu bezmugurkaulnieku - posmkāju, gliemju, adatādaino un tārpu zarnās un ķermeņa dobumā, ~1000 sugu, Latvijā maz pētītas, konstatētas 5 sugas.

Avoti: SV69, LD

gregarinaria   novec.

1. Parazītisku pirmdzīvnieku kārta.

Avoti: KV

gregarinia   lat.

1. Gregarīnas.

Avoti: PDE

grēge   novec.

1. Neizstrādāts, nešķetināts jēlzīds.

Avoti: KV

Gregora

1. Gregora kalendārs - laika skaitīšanas jaunais stils, ko 1582. g. ieviesa pāvests Gregors XIII un kas tiek plaši lietots mūsdienās; garais gads ir ik pēc četriem gadiem, izņemot gadsimtu maiņas gadus, kas dalās ar 400 bez atlikuma.

Avoti: LEV

gregoriāņi

1. Gregoriāņu kalendārs - Gregora kalendārs.

Gregoriāņu dziedājumi— gregoriskie dziedājumi.

Avoti: Geo-54-43, EpV

Grēgorija   novec.

1. Gregora.

Avoti: SV33

gregorika

1. Mācība par gregoriskajiem dziedājumiem.

Gregorisks dziedājums— vienbalsīgs liturģisks dziedājums bez mūzikas pavadījuma.

Gregoriskais korālis— katoļu baznīcas liturģiska dziesma, dzied lat. val., nos. pēc pāvesta Gregora I vārda.

Avoti: LEV

gregorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar Romas pāvestu Gregoru Lielo (6. gs.).

Gregoriskie dziedājumi— katoļu liturģiskie dziedājumi, kas tika iedibināti 6. gs. 2. pusē pāvesta Gregora Lielā laikā.

Gregoriskais korālis— gregoriskie dziedājumi.

Avoti: MLVV, RtV

Greiama   vietv.; novec.

1. Greiama Zeme - Greiema Zeme Antarktīdas pussalas ziemeļu daļa.

Avoti: PZT

greibt   apv.

1. Grābt, kampt.

Avoti: ME

Greica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Greiz"), Tīringenes federālajā zemē, 21300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

greičas   apv.

1. Sliktas šūpoles.

Avoti: KV

greičot   apv.

1. Šūpot (lieldienās) nevis taisnā virzienā, bet slīpi.

Avoti: KV

greičoties   apv.

1. Greizi šūpoties.

Avoti: ME

greidainis   apv.

1. Tāds, kam ir krāsainas, horizontālas svītras (par audumiem).

Avoti: KiV

Greidāni   vietv.

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Greideņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

greidāts   apv.

1. Tāds, kam ir krāsainas, horizontālas svītras (par audumiem).

Avoti: KiV

Greideni   vietv.

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Greideņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Greideņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

greideris   novec.

1. Greiders.

Avoti: Ang

greiderists   -a, v.

1. Greidera vadītājs.

Avoti: LLVV

greiders   -a, v.

1. Mašīna ceļu uzbēruma veidošanai, sniega tīrīšanai.

Avoti: LLVV

greidi   apv.

1. Augstākās vietas audumā; izcilas vai krāsainas rotājumu svītras gar auduma vai adījuma malu; piem., deviņgreidu vilnainītes.

2. hip. Greizi.

Avoti: KV, LE

greidiņš   apv.

1. Raibumi, ko ieada cimdam pie (virs) valnīša.

Avoti: EH

greids   apv.

1. Nelīdzens, nevienāds (par audekliem, valgiem).

2. Stipri sagriezts, stingrs.

3. Stingri savīta virve, cieši savērpta dzija.

4. Svītrots.

5. Krāsaina, horizontāla svītra (audumā).

Avoti: KV, KiV

Greiema   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Graham"), Ziemeļkarolīnas štatā, 14500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Vašingtonas"), Vašingtonas štatā, 23500 iedzīvotāju (2010. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Graham"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Greiema Zeme - Antarktīdas pussalas ziemeļu daļa ("Graham Land"), līdz 1961. g. - visas pussalas nosaukums.

Avoti: WA16, LpA, PZT

Greiemstouna   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikā ("Grahamstown"), Austrumkāpas provincē, 67300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Greifenzē   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Greifensee"), Cīrihes kantonā, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

greifers   -a, v.

1. Ierīce kravas satveršanai (piemēram, celtņiem).

2. Ierīce apstrādājamā priekšmeta satveršanai, satvērējs.

Avoti: LLVV

greifrukts   novec.

1. Greipfrūts.

Avoti: Ang

greifs   -a, v.; mit.

1. Antīkajā mitoloģijā - spārnots lauva ar ērgļa galvu.

Avoti: LLVV

Greifsvalde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Greifswald"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 56400 iedzīvotāju (2013. g.), universitāte (dib. 1456. g.).

Avoti: Wi, LpA

greihaunds

1. Angļu vēja suns - medību suņu šķirne.

Avoti: PL

greija   apv.

1. Strīdīgs, naidīgs cilvēks.

Avoti: KV

greijāns   apv.

1. Zivju gārnis ("Ardea cinerea").

Avoti: KV

greijāt   apv.

1. Runāt sliktu par kādu, neieredzēt kādu.

Avoti: KV

Greile   vietv.

1. Pērļupe, Svētupes labā krasta pieteka Alojas un Limbažu novadā.

Avoti: LD

greilis   apv.

1. Greizs, līks cilvēks.

Avoti: KV

greiliski   apv.

1. Greizi, kreiliski.

Avoti: KV, LE

greiļat   apv.

1. Šķībi sagriezt.

Avoti: EH

greiļaties   apv.

1. Greičot.

Avoti: EH

greiļot   apv.

1. Greizi virzīties, kustēties.

2. Greičot.

Avoti: ViV, EH

greiļoties   apv.

1. Priecāties, līksmoties.

2. Grīļoties.

Avoti: NeV, ME

Greiļu   vietv.; nelok.

1. Greiļu kalns - augstākā vieta Abavas senlejas labajā krastā iepretī Imulas ietekai, Talsu novada Abavas pagastā, absolūtais augstums - 83,6 m, relatīvais augstums - 50 m.

Avoti: LD

greimanis   apv.; hip.

1. Grēmas.

Avoti: ME

greimanis   apv.

1. Koka lietu grebējs, dreimanis.

Avoti: ME

greimene   apv.

1. Trejlapu puplaksis ("Menyanthes trifoliata").

Avoti: Aug2

greindžeri

1. ASV fermeru kustības dalībnieki 19. gs. 60.-70. gados, prasīja reformu ceļā uzlabot fermeru stāvokli.

Avoti: LPE

greinis   apv.; hip.

1. Greizs, līks cilvēks.

2. Cilvēks ar līkām kājām.

Avoti: ME

Greipa

1. astr. Saturna pavadonis ("Greip"), vidējais attālums no planētas - 18206000 km, izmēri - 6 km.

Avoti: ZvD-203-26

greipfrukts   novec.

1. Greipfrūts.

Avoti: Ang

greipfrūts   -a, v.

1. Citrusu ģints suga ("Citrus paradisi"), subtropu augļu koks ar aromātiskiem, rūgteni skābiem augļiem.

2. Šī koka auglis.

Avoti: LLVV, DaE

greipot   apv.

1. Greizi, šķībi iet.

Avoti: EH

Greipskerke   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Grijpskerke"), Zēlandes provincē, 1300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Greisene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Greussen"), Tīringenes federālajā zemē, 3650 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

greiste   apv.

1. Grīste.

Avoti: BsV

Greistounsa   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Greystones"), Lensteras provincē, 7200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Greiškāni   vietv.

1. Rēzeknes novada apdzīvotās vietas "Griškāni" retāk lietots, bet precīzāks nosaukums.

Avoti: LC

Greiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

Greitbenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Great Bend"), Kanzasas štatā, 15800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Greitbēra   vietv.

1. Upe Kanādā, Makenzi labā krasta pieteka.

2. novec. Greitbēra ezers - Greitbērleiks.

Avoti: PZT

Greitbērleiks   vietv.; nelok.

1. Ezers Kanādas ziemeļrietumu daļā (angļu val. "Great Bear Lake"), 157 m vjl., pēc platības 4. lielākais Ziemeļamerikas ezers - 31150 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 413 m; Lielais Lāču ezers, devītais ietilpīgākais ezers pasaulē - 2236 kvadrātkilometri.

Avoti: PuA, LģE, LpA

Greitbesins   vietv.

1. Lielā Baseina kalniene, ASV.

Avoti: PZT

Greitfolsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Great Falls"), Montānas štatā, Misūri augšteces rajonā 1015 m vjl., 59150 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Great Falls"), Virdžīnijas štatā, 15400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Greitjārmuta   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Great Yarmouth"), Anglijas dienvidaustrumos, 58000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

greitoties   apv.

1. Cirtoties.

Avoti: EH

greits   apv.

1. Modrs, jautrs, spirgts.

2. Dusmīgs, nikns; īgns; noskaities.

3. hip. Greizs.

4. Paēdis.

5. Grods 1(1).

Avoti: KV, MiV, ME

Greitsleivleiks   vietv.

1. Ezers Kanādas rietumu daļā (angļu val. "Great Slave Lake"), Ziemeļrietumu Teritorijās, 150 m vjl., platība - 28400 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 614 m; Lielais Vergu ezers.

Avoti: LģE

Greitsleivs   vietv.

1. Greitsleiva ezers - Greitsleivleiks.

Avoti: PZT

Greitsoltleiks   vietv.

1. Lielais Sālsezers - relikts beznotekezers Lielā Baseina kalnienē (angļu val. "Great Salt Lake").

Avoti: LģE

Greitūza   vietv.

1. Upe Lielbritānijā ("Great Ouse"), Anglijas vidusdaļas rietumu piekrastē, garums - 258 km, ietek Ziemeļjūras Voša līcī.

Avoti: PZT, LpA

Greitvelija   vietv.

1. Pazeminājums Dienvidapalaču vidusdaļā ("Great Valley"), starp Blūridžiem un Apalaču plato, ASV, garums - 950 km, platums - 40-60 km, augstums - līdz 1500 m vjl.

Avoti: PZT

Greiveri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

greiverieši

1. Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Greiveri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Greivuli   vietv.

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Greivuļi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Greivuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

greivulieši

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Greivuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Greivuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

Greiyersdorf   vietv., vēst., vācu val.

1. Greizdarbes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Īslīces pagastā.

Avoti: KV

greizacīgs   apv.

1. Šķielējošs.

Avoti: ME

greizacis   apv.

1. Cilvēks, kas šķielē.

Avoti: ViV

greizai   apv.

1. Greizi.

2. Neapmierināti, nicinoši (skatīties).

Avoti: KiV

greizainītis   apv.

1. Diagonāli svītrots adījuma raksts cimdiem.

Avoti: EH

Greizais   vietv.

1. Greizais tilts - Daugavpils novada Medumu pagasta apdzīvotās vietas "Līkais tilts" nosaukuma variants.

Avoti: LC

greizeni   ģeol.

1. Metamorfi ieži, kas sastāv no kvarca un muskovīta un veidojas no granītiem karsto magmas šķīdumu un gāzu iespaidā, satur alvas, volframa, berilija, litija rūdas.

Avoti: ZTV

Greizgališki   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Graizgališki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

greizgalvis   apv.

1. Grozgalvītis.

2. Apiņu epitets.

Avoti: KV

greizieši

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Greiži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

greizīgs   apv.

1. Greizsirdīgs, skaudīgs.

Avoti: EH

greizkājains   sar.

1. Tāds, kam ir līkas, kroplas kājas.

Avoti: Sin

greizkājīgs   apv.

1. Līkkājains.

Avoti: ME

greizkājis   sar.

1. Līkkājis.

Avoti: Sin

greizkāpe   novec.; mūz.

1. Bemols, pazemināmā zīme.

Avoti: LV93

greizkausīte

1. dsk. Aknu sūnu klases jungermanniju apakšklases dzimta ("Plagiochilaceae"), veido blīvas, gaiši vai tumši zaļas velēnas, ~1350 s., Latvijā konstatētas 2 ģintis 4 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Plagiochila"), no kuras Latvijā konstatētas 2 sugas.

Lielā greizkausīte— greizkausīšu suga ("Plagiochila asplenioides").

Porenīšu greizkausīte— greizkausīšu suga ("Plagiochila porelloides").

Avoti: LD, LE1

greizķepains   apv.

1. Līkkājains.

Avoti: ME

greiznis   apv.

1. Greizums, greizi.

Avoti: ME

greizns   apv.

1. Greizs.

Avoti: ME

greizonis   apv.

1. Cilvēks, kas visu dara ačgārni, jokupēteris.

2. Griezonis (aitu slimība).

Avoti: KV, EH

greizons   apv.

1. Cilvēks, kas visu dara ačgārni, jokupēteris; greizonis.

Avoti: ME

greizprātība   apv.

1. Greizsirdība.

Avoti: EH

greizrocis   apv.

1. Nemākulis, kas šauj garām.

Avoti: KV

greizs   -ais; s. -a, -ā;

1. Uz sāniem izliekts, sašķiebts.

Greizā pēda— iedzimts vai iegūts kropļojums - pagriezta un saliekta pēda.

2. Kļūdains, nepareizs (parasti par uzskatiem, domām).

3. Tāds, kurā izpaužas neapmierinātība, nicināšana (par skatienu, acīm); arī neīsts (par smaidu).

Avoti: LLVV

greizsirdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Psihisks (emocionāls) stāvoklis, kam raksturīgas mokošas šaubas par kāda (parasti iemīļota) cilvēka uzticību.

// reti. Skaudība, nenovīdība.

Avoti: LLVV

greizsirdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas pārdzīvo greizsirdību; tāds (cilvēks), kuram ir raksturīga greizsirdība.

Avoti: LLVV

greizsirdīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> greizsirdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

greizsirdis   -ža, dsk. ģen. -žu, v.

1. Tas (tāds), kas ir greizsirdīgs.

Avoti: MLVV

greizskanis   mūz.

1. Balsvedības paņēmiens, kad divu blakus akordu dažādās balsīs atrodas vienas un tās pašas pakāpes skaņas, bet ar dažādām alterācijas zīmēm.

Avoti: Mūz

greizšķiedrainība   mežr., kokapstr.

1. Koksnes šķiedru novirze no kokmateriāla garenass.

Radiālais greizšķiedrainums— koksnes šķiedru slīpums zāģmateriālu sortimentu radiālajā plaknē, kas izpaužas zāģmateriālu, detaļu un finieru radiālajās virsmās gadskārtu virziena nesakritībā ar sortimenta garenasi, bet tangenciālajās virsmās - šķiedru zīmējuma izķīlāšanās un gadskārtu pārgriešanā; raksturīgs zāģmateriāliem, detaļām un finieriem, kurus iegūst no apaļkokiem ar raukumu, blīzumu vai līkumainību.

Avoti: ZTV

greizšķiedrainums   mežr., kokapstr.

1. Koksnes šķiedru novirze no kokmateriāla garenass.

Radiālais greizšķiedrainums— koksnes šķiedru slīpums zāģmateriālu sortimentu radiālajā plaknē, kas izpaužas zāģmateriālu, detaļu un finieru radiālajās virsmās gadskārtu virziena nesakritībā ar sortimenta garenasi, bet tangenciālajās virsmās - šķiedru zīmējuma izķīlāšanās un gadskārtu pārgriešanā; raksturīgs zāģmateriāliem, detaļām un finieriem, kurus iegūst no apaļkokiem ar raukumu, blīzumu vai līkumainību.

Avoti: ZTV

greizt   apv.

1. Šķiebties.

Avoti: EH

greizulis   sar.

1. Kropls, greizs.

Avoti: Sin, ME

greizums   s.

1. Vispārināta īpašība --> greizs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

greizzobis   apv.

1. Tāds, kam ir greizi zobi.

Avoti: ME

greiža   apv.

1. Kaut kas greizs.

2. Lieto kā lamuvārdu.

Avoti: ME

greiži   apv.

1. Greizi.

Avoti: KiV

Greiži   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Graiži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

greižot   apv.

1. Kustēties greizā virzienā.

Avoti: LE

Grejamstauna   vietv.; novec.

1. Greiemstauna - pilsēta DĀR.

Avoti: PZT

grejs   fiz.

1. Jonizējošā starojuma absorbētās dozas mērvienība SI mērvienību sistēmā; apz. Gy. 1 Gy liela absorbētā doza ir tādam jonizējošam starojumam, ar ko apstarojot 1 kg vielas, tai nodod 1 džoulu (J) enerģijas (1 Gy=1 J/kg).

Avoti: ZTV

Grejsa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1050 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grēkāt   apv., rel.

1. Grēkot.

Avoti: KiV

grēkavāt   apv.

1. Sacelt aizdomas.

Avoti: EH

grēkāzis   -āža, v.

1. Vainīgais; āzis, kuram izraēļi (3. Mozus, 16) uzlika tautas grēkus un tad izdzina tuksnesī.

2. pārn., hum. Vainīgais, arī cilvēks, kuram pastāvīgi piedēvē vainu.

Avoti: LEV, LLVV

grēkdaris   apv.

1. Vaininieks, grēcinieks.

2. Jaunietis, pusaudzis, kas palaidņojas, nestrādā.

Avoti: ViV

grēkdienis   apv.

1. Kāds, kas grēko katru dienu.

Avoti: EH

grēkgabals   apv.

1. Palaidnis; sliņķis.

Avoti: ViV

grēkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. rel. Rīkoties neatbilstoši reliģijas normām.

2. sar. Neievērot, pārkāpt kādu noteikumu; rīkoties netikumīgi, nosodāmi.

Avoti: LLVV

grēkpagale   apv.

1. Cilvēks, kas rīkojas netikumīgi, nosodāmi.

Avoti: ViV

grēkpastala   apv.

1. Vieglprātīga, izlaidīga sieviete.

Avoti: ViV

grēkplūdi   apv.

1. Grēku plūdi.

Avoti: ME

grēkpraulis   apv.

1. Vieglprātīgs, izlaidīgs vīrietis.

Avoti: ViV

grēks   -a, v.

1. rel. Reliģisko normu un tikumisko priekšrakstu pārkāpums domās, vārdos un darbos.

Atlaist grēkus— piedot grēkus.

Grēkā krišana— mītisks pirmatnējs cilvēces pārkāpums, kas noticis Ēdenē (1. Mozus, 3), kad Ādams un Ieva, pārkāpjot Dieva baušļus, zinātkāres dzīti ēda labā un ļaunā atzīšanas koka augļus un tika izdzīti no paradīzes un nolemti grūtai dzīvei un smagam darbam.

Grēku izpirkšana— reliģisks rituāls, kurā ticīgais atjauno vai nostiprina saites ar dievību.

Grēku krekls— garš rupja auduma krekls, ko uzvilka (līdz 18. gs.) uz kailas miesas sievietēm, kas bija dzemdējušas bērnu bez laulības, un lika viņām stāvēt publiskā vietā vispārējam apsmieklam.

Grēku piedošana— kristietībā grēku piedošana cilvēkam, kas lūdz un nožēlo savus grēkus.

Iedzimtais grēks— kristietībā sākotnējais grēcīgums, kurš pastāv kopš cilvēces pirmsākumiem un kurā piedzimst katrs cilvēks.

Nāvīgs (arī nāves) grēks— ļoti liels grēks.

Sūdzēt grēkus— izstāstīt un nožēlot savus grēkus.

2. sar. Nosodāms nodarījums; noziegums; arī netikums.

Avoti: LLVV, MrJ, Žrg

grēksūdze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. rel. Reliģiska (katoļu un pareizticīgo draudzēs obligāta) ceremonija - grēku izstāstīšana garīdzniekam un to nožēlošana.

2. sar. Atklāta atzīšanās kādā nodarījumā un savu pārkāpumu nožēlošana.

Avoti: LLVV

greķelēt   apv.

1. Vērpt sliktu dziju.

2. hip. Snauduļot.

Avoti: KV, ME

grelis   apv.

1. Nemierīgs cilvēks.

Avoti: KV

grelki   žarg.

1. Zeķes.

Avoti: KZ

grelle   apv.

1. Kustīga, nemierīga dzīva būtne.

Avoti: SiV

grelot   novec.

1. Zvārgulis; saitē savērtas bumbiņas sieviešu apģērba rotāšanai.

Avoti: KV

grels   apv.

1. Nemierīgs, satraukts.

Avoti: ME

grēls   apv.

1. Nemierīgs.

Avoti: ME

greļāties   apv.

1. Satraukties, kļūt nemierīgam.

Avoti: ME

grēmaklis   apv.

1. Grāmatnieks (4).

Avoti: EH

grēmas   -u, s.; tikai dsk.

1. Dedzinoša sāpju sajūta (pakrūtē), ko izraisa gremošanas traucējumi.

Avoti: LLVV

gremāt   apv.

1. Gremot.

2. iron. Ēst.

Avoti: KiV

grēmāt   apv.

1. Gremot.

Avoti: EH

grēmāties   sar.

1. Dusmoties, skaisties.

Avoti: ME

grembulaiņš   apv.

1. Grumbuļains.

Avoti: ĒiV

grembzdi   apv.

1. Gremzda 1(1).

Avoti: EH

gremdaka   -as, s.

1. Vertikāla pazemes būve, parasti dzelzsbetona konstrukcija, ko izveido virs zemes un iegremdē gruntī, pakāpeniski izstrādājot grunti no tās iekšpuses.

Avoti: LLVV

gremde   -es, dsk. ģen. -žu, s.; fizk.

1. Spēcīgs, uz leju virzīts bumbas sitiens (piemēram, volejbolā, tenisā).

Avoti: LLVV

gremdēšana   materiālt.

1. Caurumu ieejas paplašināšana ar urbi.

Avoti: ZTV

gremdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. trans. Virzīt šķidrumā, panākot vai ļaujot, ka iegrimst; novietot gāzē, irdenā vielā.

2. Panākt, ka grimst.

3. trans. Nodarīt ļaunu, kaitēt (kādam).

4. intrans.; fizk. Spēcīgi sist bumbu uz leju (piemēram, volejbolā, tenisā).

// trans.

Avoti: LLVV

gremdētava   -as, s.

1. Ierīču sistēma cilvēku vai priekšmetu pacelšanai uz skatuves vai nolaišanai zem tās pa lūkām skatuves grīdā; telpa zem skatuves, kur uzstādītas šādas ierīces.

2. Telpa starp (kuģa) dibenu un apakšējo klāju, kur atrodas mašīnas un krava.

Avoti: LLVV

gremdēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Refl. --> gremdēt (1).

2. Iedziļināties, pilnīgi (kam) nodoties; arī aizmirsties.

Avoti: LLVV

gremdināt   sar.

1. Gremdēt.

Avoti: Sin

gremdiņi   apv.

1. Makšķeres piederums, svina vai māla lodīte auklas atsvaram, atsvariņš.

Avoti: TlV

gremdiņš   apv.

1. Makšķeres piederums, svina vai māla lodīte auklas atsvaram, atsvariņš.

Avoti: TlV

gremdītis   apv.

1. Pludiņš.

Avoti: KiV

gremds   apv.

1. Zvejas tīkla apakšējai malai piestiprināti priekšmeti, kas nodrošina apakšējās malas vajadzīgo iegrimi.

Avoti: KnV, T

gremdserve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Serve, kurā bumbu pretinieka laukumā raida virzienā uz leju.

Avoti: MLVV

gremdulis   apv.

1. Mizgrauzis.

Avoti: ME

gremdurbšana   materiālt.

1. Caurumu ieejas paplašināšana ar urbi.

Avoti: ZTV

gremdvirzulis

1. Plunžeris - virzulis, kura garums ievērojami pārsniedz diametru.

Avoti: LPE

gremeklis   apv.

1. Kāds, kas ir neglīts; resns cilvēks.

Avoti: KV

gremeklis   apv.

1. Zirgu slimība, kuras laikā tas apgrauž aizgalda vai barošanas siles malu.

Avoti: EH

gremēklis   apv.

1. Kaut kas ciets, ko grūti sakošļāt.

Avoti: EH

grēmeklis   apv.

1. Grēmas.

Avoti: ViV

grēmene   apv.

1. Četrlapu čūskoga ("Paris quadrifolia").

2. Grēmas.

Avoti: Aug2, KV

grēmens   apv.

1. Grēmas - rūgtena, dedzinoša sajūta barības vadā, bieži saistīta ar atraugām; slikta dūša.

Avoti: VV

grēmeņi   sar.

1. Grēmas.

Avoti: Sin

grēmēt   apv.

1. Ilgi gaidīt.

Avoti: KV

grēmēties   apv.

1. Bēdāties, skumt.

Avoti: EH

gremiāls   novec.

1. Zīda sega, ar ko apklāj mesas lasītāja bīskapa ceļus.

Avoti: KV

grēmiens   apv.

1. Rūgteni dedzīga sajūta barības vadā, bieži saistīta ar atraugām; grēmas.

Avoti: LE

gremijs   novec.

1. Kolēģija, kopa.

Avoti: TV

grēmins   apv.

1. Grēmens.

Avoti: EH

gremium   novec.

1. Sabiedrība, cunfte, korporācija.

Avoti: KV

Gremjačinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas novadā, 9600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gremmeniella   lat.

1. Leociju dzimtas ģints.

Gremmeniella abietis— šīs ģints suga, kas parazitē uz priežu dzinumiem.

Avoti: LD

gremokle   apv.

1. Cilvēks ar nosmērētu apģērbu.

Avoti: EH

gremoklis   -ļa, v.

1. No priekškuņģa atrīta atgremojamā barība (atgremotājiem).

2. apv. Grāmatnieks (4).

3. apv. Gremotāju aizmugurējie zobi.

Avoti: LLVV, EH

gremokslis   apv.

1. Gremoklis.

Avoti: ME

gremošana   -as, s.; parasti vsk.

1. fiziol. Process, kurā uzņemtās barības vielas pārveidojas vienkāršākos, šķīstošos savienojumos, ko organisms spēj asimilēt.

Gremošanas trakts— gremošanas orgānu kopums.

2. Atgremošana.

Gremošanas orgāni— orgānu komplekss, kas veido gremošanas sistēmu, uzņemtās barības mehāniskai un ķīmiskai pārveidošanai, organismam nepieciešamo vielu uzsūkšanai, nederīgo un nesagremoto vielu izdalīšanai.

Gremošanas sistēma— gremošanas orgānu kopums; mugurkaulniekiem tajā ietilpst mutes dobums, rīkle, barības vads, kuņģis, zarnas, kā arī gremošanas dziedzeri (siekalu dziedz., aizkuņģa dziedz., aknas).

Avoti: LLVV, EV

gremot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. fiziol. Pārveidot (uzņemtās barības vielas) vienkāršākos, šķīstošos savienojumos, ko organisms spēj asimilēt.

2. parasti 3. pers. Atgremot.

// intrans.

3. sar. Košļājot smalcināt (parasti ko cietu, sīkstu); arī ēst.

// pārn. Runāt (vienu un to pašu), domāt (par vienu un to pašu).

4. žarg. Ēst.

Avoti: LLVV

gremotājdzīvnieki   novec.

1. Atgremotāji.

Avoti: LV93

gremotāji   novec.

1. Atgremotāji.

Avoti: KV

grēmoties   apv.

1. Dusmoties, ļaunoties.

Avoti: EH

Grempjani   vietv.

1. Grempjanu kalni - Ziemeļskotijas kalnienes dienvidu daļa (angļu val. "Grampians"), augstākie kalni Lielbritānijā, garums - ~250 km, platums - 100 km, augstākā virsotne - 1343 m.

Avoti: LģE

grēms   apv.

1. Grēmas.

Avoti: EH

gremslis   novec.

1. Cilvēks vai dzīvnieks, kas maz ēd.

2. Ķildnieks.

Avoti: KV, Sin

gremst   gremžu, gremz, gremž, pag. gremdu; trans.

1. Ilgstoši iedarbojoties, mocīt (parasti par negatīvu psihisku vai fizioloģisku stāvokli).

// intrans.

2. novec. Draudēt.

Avoti: LLVV, KV

gremsties   gremžos, gremdies, gremžas, pag. gremdos; refl., retāk

1. Paust savu neapmierinātību, dusmas; arī kurnēt.

Avoti: LLVV

gremt   apv.

1. Grebt, izdobt.

Avoti: KV, ME

gremt   apv.

1. Murmināt, uzbudinājumā runāt.

2. Gremzties.

3. Rūkt (par dzīvniekiem).

Avoti: KV, ME, KiV

gremties   gremjos, gremies, gremjas, pag. gremos; refl.

1. Gremzties.

Avoti: LLVV

Gremu   vietv.; nelok.

1. Gremu kalns - atrodas Vidzemes augstienes austrumu daļā, Cesvaines novada Cesvaines pagastā, ieapaļš plakanvirsas paugurs ar lēzenām nogāzēm, absolūtais augstums - 155,3 m vjl., relatīvais augstums - 5-6 m.

Avoti: LD

gremūkslis   apv.

1. Gremoklis.

Avoti: ME

gremzda   novec.

1. Jaunās koksnes kārtas tūlīt zem mizas.

2. Miza, piem., kartupelim.

3. Plāni nokasīta kārtiņa kartupelim, burkānam.

4. Kaut kas piededzis, piem., piedegušas biezputras kārta katlā.

5. dsk. Izkausētu cūku tauku paliekas.

Avoti: KV, ME

gremzda   apv.

1. Grēmas.

Avoti: KV, ME

gremzdains   novec.

1. Pilns sulas, pilns gremzdu (piem. bērzs).

Avoti: KV

gremzde   apv.

1. Kambijs, audu kārta, ar kuras palīdzību koks aug resnumā.

2. Miza (piemēram, kartupelim, burkānam), ko ar nazi nokasa.

3. Piedeguma kārta katlā.

4. Izkausētu cūku tauku paliekas.

Avoti: LLx, VV

gremzdelains   novec.

1. Pilns sulas, pilns gremzdu (piem. bērzs).

Avoti: KV

gremzdēt   apv.

1. Gremzdot.

Avoti: EH

gremzdgrauži

1. Vaboļu kārtas dzimta ("Scolytidae syn. Ipidae"); sīkas 2-4 mm garas vabolītes, kas zem koku mizas veido ejas un ir vienas no mežu lielākajiem postītājiem, >5000 sugu, Latvijā konstatētas 58 sugas.

Avoti: LEV, LE1, LD

gremzdi   -u, v.; tikai dsk.

1. bot. Šūnu slānis kokaugos starp koksni un lūksni.

2. lauks. Blakus produkts, kas rodas kā pārpalikums galvenā produkta ražošanā un ko ir iespējams izmantot atsevišķi.

3. Plāni nokasīta (augļa, saknes vai koksnes) kārtiņa; tālākai apstrādāšanai sasmalcināta (augļu vai ogu) masa.

4. lopk. Cietes rūpniecības blakusprodukts - pārpalikums pēc kartupeļu vai graudu cietes izskalošanas; ūdeņains lopbarības līdzeklis, ko izēdina nobarojamiem liellopiem svaigā vai skābētā veidā.

5. pārt. Sasmalcinātu augļu vai dārzeņu masa pēc apstrādes (sulas izspiešanas, cietes ieguves).

6. apv. Miza (piemēram, kartupelim, burkānam), ko ar nazi nokasa.

7. apv. Piedeguma kārta katlā.

8. apv. Izkausētu cūku tauku paliekas.

Avoti: LLVV, ZTV

gremzdīt   apv.

1. Gremzdot.

Avoti: EH

gremzdot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apstrādāt (koku), atdalot gremzdu kārtu.

Avoti: LLVV

gremzds   apv.

1. Gremzda 1(1).

Avoti: EH

gremzdulis   apv.

1. Gremzdgrauzis.

Avoti: KV

gremzele   apv.

1. Novājējis cilvēks.

Avoti: EH

gremzīgs   novec.

1. Īgns, sabozies, pārmetīgs.

Avoti: LV93

gremzis   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz dusmoties, skaisties, kurnēt.

Avoti: SiV

gremznis   novec.

1. Cilvēks, kas citiem pastāvīgi uzmācas ar savu runu.

Avoti: KV

gremzt   gremžu, gremz, gremž, pag. gremzu, trans.

1. Ilgstoši iedarbojoties, mocīt (parasti par negatīvu psihisku vai fizioloģisku stāvokli).

// intrans.

2. apv. Gremzdot.

3. apv. Uzmākties, uzplīties.

Avoti: LLVV

gremzties   gremžos, gremzies, gremžas, pag. gremzos, refl.

1. Paust savu neapmierinātību, dusmas; arī kurnēt.

Avoti: LLVV

gremža   -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; sar.

1. Cilvēks, kas bieži ir neapmierināts, dusmīgs, arī kurn.

Avoti: LLVV

gremžāt   apv.

1. Gremot.

2. Būt saīgušam, kurnēt, ņurdēt.

Avoti: ME

gremži   apv.

1. Aplieva.

2. Ēdiena atliekas, kas katla dibenā piedegušas.

3. Ēdiena piedeva, uz pannas sacepināti tauku gabaliņi.

Avoti: ME, VV

gremžība   sar.

1. Īgnums.

Avoti: Sin

gremžīgs   sar.

1. Īgns.

Avoti: Sin

gremžuļi   apv.

1. Aplieva.

2. Kausēti un grauzdēti tauki.

Avoti: ME

gremžus   apv.

1. Burkšķošā manierē, aizskaroši runāt kādam pretī.

Avoti: ME, VeAT

grena   novec.

1. Svaigi govs mēsli.

2. Slikta vērpēja.

Avoti: KV

Grena   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Jenšēpingas lēnē, 2550 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Grenāda   vietv.

1. Valsts Vidusamerikā, Mazajās Antiļu salās, netālu no Venecuēlas piekrastes, platība - 344 kvadrākilometri, 107800 iedzīvotāju, galvaspilsēta - Sentdžordžesa, administratīvais iedalījums - 6 pagasti un 1 valdījums.

Avoti: LģE

grenadieris   -ra, v.

1. mil. Gara auguma kājnieku izlases daļas karavīrs (vairāku valstu armijās).

2. vēst. Kareivis, kas apmācīts rokas granātu mešanā.

Avoti: LLVV

grenādieši   -u, v.

1. Grenādas iedzīvotāji.

Avoti: PnR

Grenadīnas   vietv.

1. Grenadīnu salas - 32 salu grupa Mazajās Antiļu salās ar kopējo platību ~44 kvadrātkilometri, ietilpst Sentvinsentas un Grenadīnu valstī, apņem koraļļu rifi.

Avoti: LģE

grenadine   novec.

1. Granātābolu sīrups.

// pārn. No granātābolu sīrupa gatavots augļūdens.

Avoti: LME

grenadins   novec.

1. Tīklveidīgs vilnas, zīda vai kokvilnas audums ar ieaustām raibas dzijas lāsītēm.

2. Cieti sagriezta, šķetināta zīda dzija mežģiņu darināšanai.

3. Citronu un apelsīnu (sākuma nozīmē granātābolu) limonāde.

Avoti: KV

grence   apv.

1. Tāds, kas ilgi ēd.

Avoti: ME

grencele   novec.

1. Mezgls; (dziju, diegu) samezglojums, savijums.

2. Izbraukta gramba, danga.

3. Kaut kas riņķveidīgi sagriezies.

Avoti: KV, SiV, EH

grencēt   apv.

1. Ilgi ēst.

Avoti: ME

Grencgofskaja   vietv., vēst.

1. Mežmuižas (tagad Augstkalnes) pagasta vāciskā nosaukuma krieviskojums.

Avoti: LPag

Grenctāle   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Brunavas pagastā.

Grenctāles pienotava— Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Brunavas pagastā.

Avoti: LC

grenctālieši

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Grenctāle" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grencumi   apv.

1. Ēdiens, ko gatavo no cūku kaušanas un sadalīšanas rezultātā atkritušiem sīkiem gabaliņiem, ko visu saliek katlā un vāra, izkusušos taukus nosmeļ, bet atlikušos sausumus ēd ar maizi vai kartupeļiem.

Avoti: NeV

grenča   apv.

1. Slikti savērpta dzija.

Avoti: ME

grenčenieki

1. Jelgavas novada Vilces pagasta apdzīvotās vietas "Grenči" iedzīvotāji.

2. Kandavas novada Zemītes pagasta apdzīvotās vietas "Grenči" iedzīvotāji.

3. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Grenči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grenči   apv.

1. Atliekas no kausētiem taukiem.

2. Katla dibenā cietā kārtiņa no piedeguša ēdiena.

3. Rijas sietā pēc vētīšanas atlikušās nezāles.

Avoti: KV

Grenči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kandavas novada Zemītes pagastā.

2. vēst. Grenču pagasts - pastāvēja bijušajā Tukuma apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Tukuma novada Irlavas un Jaunsātu pagastā, Jaunpils novada Viesatu pagastā un Kandavas novada Zemītes pagastā.

3. Grenču krogs - Skrundas novada Rudbāržu pagasta apdzīvotās vietas "Pansionāts" bijušais nosaukums.

Avoti: LPag, LC

grenčnieki

1. Ventspils novada Usmas pagasta apdzīvotās vietas "Grenči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grenčumi   apv.

1. Vārīta saldā krējuma pārpalikumi.

2. Kausētu tauku atliekas.

Avoti: ME, VeAT, EH

grendarme   fr.

1. Žandarms.

Avoti: KV

Grendsen   vietv., vācu val.

1. Grenči.

2. Grendzes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Sventas pagastā.

Avoti: FV, KV

grendze   apv.

1. Slapja meža pļava.

Avoti: ViV

Grendze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Šēderes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LC

grendzele   apv.

1. Sivēna gredzenotā aste.

2. Dzijas mezgls.

3. Resnā zarns.

Avoti: LE

grendzelēties   apv.

1. Satīties, mežģīties.

Avoti: KV

grendzieši

1. Ilūkstes novada Šēderes pagasta apdzīvotās vietas "Grendze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grendžeri   novec.

1. Greindžeri.

Avoti: Ang

grendžīt   apv.

1. Lēnām vērpt puslīdz rupju dziju.

Avoti: KV

grene   apv.

1. Govs mēslu plācenis, pļecka.

Avoti: MalV

Grēnes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Olaines novada Olaines pagastā.

2. Grēnes muiža - Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Vectīreļi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Grenhene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (vācu val. "Grenchen", fr. "Granges"), Zoloturnas kantonā, Juras kalnu dienvidu piekājē, 16400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

Greningene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Groeningen"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 3600 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Grenlande   vietv.

1. Pasaules lielākā sala, Dānijas autonoma sastāvdaļa, kas ietver arī nelielās blakussalas (dāņu valodā "Gronland", eskimosu valodā "Kalaallit nunaat"), platība - 2166089 kvadrātkilometri, 57600 iedzīvotāju (2010. g.), administratīvais centrs - Nūka, iedalījums - 4 pašvaldības un 1 nacionālais parks, 80% no teritorijas aizņem Grenlandes ledus vairogs ar biezumu līdz 3416 m, apskalo Ziemeļu Ledus okeāns un Atlantijas okeāns.

2. Grenlandes jūra - malas jūra Ziemeļu Ledus okeānā, starp Grenlandi, Islandi, Jana Majena, Lāču salu un Špicbergenu, platība - ~1,2 mlj kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 5527 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 4,4 m.

Avoti: PuA, LģE

grenlandieši   -u, v.

1. Grenlandes iedzīvotāji.

Avoti: LLVV

grenlandija   bot.

1. Viendīgļlapju klases glīveņu dzimtas ģints ("Groenlandia"), ūdensaugs, kura vienīgā suga sastopama Eirāzijā un Ziemeļāfrikā, Latvijā nav konstatēta.

Blīvā grenlandija— grenlandiju suga ("Groenlandia densa").

Avoti: LD, DaE

Grēno   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 14600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Grenoble   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Grenoble"), Ronas-Alpu reģiona Izēras departamentā, 155600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

grēns   novec.

1. Medikamentu, dārgakmeņu un pērļu svars, dažādās sistēmās dažāds; Lielbritānijā zeltam 3,8879 g, dārgakmeņiem 0,0513 g, aptiekāru svaru sistēmā 64,799 mg, tirdzniecības svaru sistēmā 59,0615 mg.

Avoti: TV

grenstālieši

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Grenctāle" (arī "Grenstāle") iedzīvotāji.

Avoti: V1

grenstele   apv.

1. Renstele.

2. Ratu rice, gramba; grencele.

Avoti: ME

grenšeri   novec.

1. Greindžeri.

Avoti: Ang

grente   apv.

1. Grants 1.

Avoti: EH

grentīt   apv.

1. Grantēt.

Avoti: EH

Grenzberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Grentsberģu muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Laucesas pagastā.

Avoti: KV

Grenzhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Mežmuiža.

2. Grenču muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Allažu pagastā.

3. Grenču muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Grenču pagastā.

4. Meža muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Mežmuižas pagastā.

Avoti: FV

Grenzhofsche   vietv., vēst.

1. Mežmuižas (tagad Augstkalnes) pagasta vāciskais nosaukums.

Avoti: LPag

Grenztal   vietv., vēst., vācu val.

1. Grenctāles muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Demenes pagastā.

Avoti: KV

grenžeri   novec.

1. Greindžeri.

Avoti: Ang

greņa   apv.

1. Svaigi govs mēsli.

2. Puņķains spļāviens.

Avoti: SLG

greņa   apv.

1. Slikta vērpēja.

Avoti: ME

greņčenieki

1. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Greņči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

greņīt   apv.

1. Vērpt rupju dziju.

Avoti: ME

grepains   apv.

1. Bedrains, izbraukts.

Avoti: KV

grēpele   apv.

1. Pinka.

Avoti: ME

grepe   apv.

1. Ceļā izbraukta bedre.

2. Iegriezums skrūvēm.

Avoti: KV

grēpene   sar.

1. Iedomīga, pretencioza sieviete.

Avoti: SLG

grepēt   apv.

1. Ēst.

Avoti: EH

grepfrukts   novec.

1. Greipfrūts.

Avoti: Ang

grepfruts   novec.

1. Greipfrūts.

Avoti: Ang

grepināt   apv.

1. Skrubināt dārzājus vai augļus.

Avoti: EH

grepstelains   apv.

1. Mezglains (parasti par grodu dziju).

Avoti: MiV

grepstele   apv.

1. Samudžinājums dzijā vai zirga krēpēs.

2. Cirta.

3. Pinka.

4. Tas, kurš nēsā ko saburzītu, sakrokotu.

5. Tas, kas ir saburzījies; sačokurojies.

Avoti: KV, MiV

grepstelēties   apv.

1. Burzīties.

Avoti: MiV

grepstelis   apv.

1. Tas, kurš nēsā ko saburzītu, sakrokotu.

2. Tas, kas ir saburzījies; sačokurojies.

Avoti: MiV

grepstelnīca   apv.

1. Tas, kurš nēsā ko saburzītu, sakrokotu.

2. Tas, kas ir saburzījies; sačokurojies.

Avoti: MiV

grepuči   apv.

1. Gremzdi.

2. Miza, nokasas.

Avoti: EH

Grese   vietv.

1. Grese Bakebī - pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 2300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gresele   apv.; hip.

1. Veca kārba, ķocis.

Avoti: ME

gressores   novec.

1. Putnu kārta, kas apvienoja stārķus, flamingus, kārņus, ibisus u. c.

Avoti: KV

grest   apv.

1. Ņemt ļaunā, turēt aizdomās.

Avoti: EH

grēst   apv.

1. Atriebt, atmaksāt.

Avoti: EH

greste   apv.

1. Sačākstējusi, neizskatīga sieviete.

Avoti: ĒiV

Gresten   vietv., vēst., vācu val.

1. Kalna muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Raunas pagastā.

Avoti: KV

Grešema   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gresham"), Oregonas štatā, 109900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Gretagrunds   vietv.

1. Gretagrunda sēklis - atrodas Rīgas jūras līča ziemeļu daļā, Centrālajā pacēlumā, garums - ~30 km, platums - ~10 km, tā ziemeļu daļā atrodas Roņu sala un dienvidu daļas virsa atrodas tikai dažus metrus zem jūras līmeņa.

Avoti: LD

gretelēt   apv.

1. Snauduļot.

Avoti: ME

gretelēties   apv.

1. Griezties.

Avoti: ME

grēteļi   apv.

1. Stāvais retējs ("Potentilla recta").

Avoti: Aug2

Gretes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Sēlpils pagastā.

Avoti: LC

greti   apv.

1. Ātri.

Avoti: EH

gretināt   apv.

1. Ritināt.

Avoti: EH

grētiņš

1. Koka vai metāla aizsargrestes, režģots paliktnis.

Avoti: Ang

Gretna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Gretna"), Luiziānas štatā, 17800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

grēva   apv.

1. Grēvis.

Avoti: ME

Greve   vietv.

1. Greve Kjanti - pilsēta Itālijā ("Greve in Chianti"), Toskānas reģiona Florences provincē, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grēve   -es, dsk. ģen. -vju, s.; apv.

1. Grēvis.

Avoti: LLVV, ME

Grēveles   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Annas pagastā.

Avoti: LC

grevelēties   apv.

1. Peņķēties, griezties.

Avoti: ME

grēvelis   apv.; hip.

1. Knēvelis; krēvelis.

Avoti: ME

Grevena   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietummaķedonijas perifērijā, 13400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Grēvenbihta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Grevenbicht"), Limburgas provincē, 2500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Grēvene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Greven"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 35300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Grēvenmahere   vietv.

1. Pilsēta Luksemburgā ("Greiwemaacher"), 4200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Grēvesmīlene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grevesmuehlen"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 10600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Grēvestranda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 41300 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

grevileja   bot.

1. Proteju dzimtas ģints ("Grevillea"), dekoratīvi Austrālijas koki ar smailām, plūksnaini saliktām lapām, siltumnīcā spēj izaugt kā augsti koki, bet traukos tik lieli neaug.

Raupjā grevileja— grevileju suga ("Grevillea robusta").

Avoti: DaE

grevillea   lat.

1. Grevileja.

Grevillea robusta— raupjā grevileja.

Avoti: DaE

grēviņš   apv.

1. Zīme, kas zvejniekam uz ūdens virsas rāda, kur ielaists tīkls; tīkla pludiķis.

2. Grēvis.

Avoti: KV

grēvis   -vja, v.

1. Vēžu klases vienādkājvēžu kārtas dzimta ("Idoteidae"), Latvijas ūdeņos konstatētas 3 sugas.

Avoti: LLVV

grevoks   barb.

1. Jebkura palīdzība.

Avoti: KZ

greza   apv.

1. Greznība.

Avoti: ME

greza   apv.

1. Zaglīgs cilvēks, kas zagt tomār labi neprot un tādēļ parasti tiek pieķerts.

2. Kāds, kas ķeras pie darba, ko viņš labi neprot; cilvēks, kas nevīžīgi strādā.

3. Pļāpa.

Avoti: KV, KiV

grezāt   apv.

1. Nemākulīgi kaut ko darīt.

2. Draudēt.

Avoti: NeV

grezāties   apv.

1. Nemākulīgi kaut ko darīt.

2. Draudēt.

Avoti: NeV

grezeklis   apv.

1. Rupji savērpta dzija.

2. Pīts grozs.

Avoti: EH

grezele

1. apv. No skaliem pīts kurvis.

2. apv. Kārbiņa no liepu mizas ar vāciņu.

3. sar., niev. Sačākstējusi, neizskatīga sieviete.

Avoti: Žrg, SiV

grezelēties   apv.

1. Sākt sagriezties, čokuroties.

Avoti: EH

grezelis   apv.

1. Pīts skalu grozs, grezele (1).

Avoti: SiV

grezelīte   apv.

1. Lēzenai bļodai līdzīgs grozs bez vāka, kas pīts no mizotām klūdziņām.

Avoti: AB2

grezens   apv.

1. Grezns.

Avoti: EH

grezēt   apv.

1. Slikti, neveikli, nevīžīgi strādāt.

2. Pļāpāt.

3. Draudēt.

Avoti: KV, KiV, NeV

grezna   -as, s.

1. Garā astes spalva (gailim).

2. apv. Gaiļa sekste.

3. apv. Greznuma (rotas) lietas.

Avoti: LLVV, ME, KV

grezndegunis   apv.

1. Kāds (kāda), kam ir skaists deguns.

Avoti: ME, VeAT

grezne   apv.

1. Lente ar rotājumiem.

Avoti: ME

grezneklis   sar.

1. Rotaslieta.

Avoti: Sin

greznēt   apv.

1. Slinkot.

Avoti: KV

greznība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> grezns, šīs īpašības konkrēta izpausme; greznums (1).

// sar. Tas, ar ko kāds greznojas.

// sar. Pārmērība, izšķērdība.

2. Lepnība, augstprātība.

Avoti: LLVV, ME

greznīgs   novec.

1. Tāds, kas mīl greznoties.

Avoti: LV93

greznis   apv.

1. Gaiļa sekste.

2. Garā astes spalva (gailim).

3. Cepures lente.

Avoti: ME

greznizdevums   poligr., novec.

1. Ar lieliem izdevumiem sasaistīts, bagātīgiem izgreznojumiem (ilustrācijām) un ar dārgu iesējumu veidots iespieddarba izdevums.

Avoti: GV

greznojošs   sar.

1. Rotājošs.

Avoti: Sin

greznojums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> greznot (1); rotājums.

2. parasti dsk. Dekoratīvi rotājuma priekšmeti.

Avoti: LLVV

greznošana   apv.

1. Rotāšana.

Avoti: KnV

greznot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Rotājot darīt (ko) greznu, skaistu, svinīgu.

2. parasti 3. pers. Piešķirt (kam) krāšņu, skaistu, arī svinīgu izskatu (parasti par priekšmetiem); būt par rotājuma elementu.

Avoti: LLVV

greznoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Rotāties (piemēram, ar greznumlietām); grezni tērpties.

2. parasti 3. pers. Izcelties, arī saistīt uzmanību (par ko krāšņu, skaistu, arī izcilu).

Avoti: LLVV

grezns   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti krāšņs, arī bagātīgs (par priekšmetiem, telpām).

Avoti: LLVV

grezns   apv.

1. Gaiļa sekste; gaiļa astes spalva.

2. Cepures lente.

Avoti: ME

greznumlieta   -as, s.

1. Priekšmets, ko lieto par rotājuma elementu (tērpam, telpai); arī rotas lieta.

Avoti: LLVV

greznumpreces   ek.

1. Preces, bez kurām patērētāju vairākums var iztikt, jo tās nav pirmās nepieciešamības preces, tāpēc to cenu palielinājums lielā mērā ietekmē pieprasīto daudzumu.

Avoti: EF

greznums   -a, v.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> grezns, šīs īpašības konkrēta izpausme; greznība.

// sar. Pārmērība, izšķērdība.

2. Greznojums (2).

Avoti: LLVV

grezot   apv.

1. Draudēt.

2. Saīgt, sapīkt.

Avoti: KV

greždināt   apv.

1. Ķērkt, krākt.

Avoti: ME

grežīgs   apv.

1. Īgns; nepatīkams; ietiepīgs; grežņica.

Avoti: SiV

grežņica   apv.

1. Īgns; nepatīkams; ietiepīgs.

Avoti: SiV

grežņa   apv.

1. Greznums, krāšņums, dārglietas.

Avoti: ME

grežņis   apv.

1. Gaiļa sekste; gaiļa astes spalva.

Avoti: EH

grežot   apv.

1. Sirdīties, tītīties kā mazi bērni.

2. Pušķot; lepoties.

3. Izturēties lepni.

Avoti: ME, LE, EH

grežoties   apv.

1. Trokšņot (par bērniem).

2. Būt kaprīzam, untumainam.

3. Izturēties lepni.

Avoti: ME

griba   -as, s.; parasti vsk.

1. psih. Psihisku norišu kopums, kuras izpaužas motivētā, mērķtiecīgā, apzinātā darbībā, pārvarot kādas grūtības.

Gribas darbība— darbība, kas pakļauta apziņas kontrolei.

Gribas brīvība— spēja izlemt, zinot apstākļus, situāciju.

2. Tieksme, vēlēšanās.

Labas gribas cilvēks— cilvēks, kuram ir cēlas tieksmes, vēlēšanās.

Avoti: LLVV

griba   apv.; izsauk.

1. Lieto savienojumā "gribu grabu" lai atdarinātu grabošu troksni.

Avoti: ME

grība   apv.

1. Auss ļipiņa.

Avoti: NeV

gribamzāles   apv.

1. Medikamenti, ko dod govīm, lai tās meklētos.

Avoti: ViV

grības   -u, vsk. grība, -as, s.; sar.

1. Dradži.

Avoti: LLVV

grības   apv.

1. Sēnes (neēdamas).

2. hum. Ausis.

Avoti: ME

gribasspēks   -a, v.; parasti vsk.

1. Spēja, prasme realizēt savus nodomus, pārvarot kādas grūtības.

Avoti: LLVV

Gribažas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Jaunannas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā.

Avoti: LC

gribe   apv.

1. Griba 1.

Avoti: EH

gribelīgs   apv.

1. Kaislīgs, kārīgs.

Avoti: KV

gribelis   apv.

1. Alkatīgs, kārīgs.

2. Prasīgs, iegribīgs.

Avoti: ME

gribēt   gribu, gribi, grib, pag. gribēju; trans.

1. Izjust vajadzību (pēc kā); arī vēlēties, tiekties.

Negribēt (ne) dzirdēt— Kategoriski pretoties kam, būt pret ko.

Dara, ko grib (arī kā patīk)— saka par tādu, kas savā rīcībā, uzvedībā neievēro citu intereses, uzskatus.

Dari, ko (arī kā) gribi, arī lai dara, ko (arī kā) grib— saka, norādot, ka neinteresēsies par kāda (turpmāko) rīcību.

Gribēt kā ēst— ļoti gribēt.

// intrans. Gribot negribot - neatkarīgi no paša vēlēšanās.

2. sar. Varēt, spēt.

Avoti: LLVV

gribētājs   apv.

1. Cilvēks, kas grib ko iegūt, dabūt.

Avoti: ĒiV

gribēties   tikai 3. pers., gribas, pag. gribējās; refl.; trans.

1. Izjust vajadzību (pēc kā); arī vēlēties, tiekties; gribēt (1).

Avoti: LLVV

grībi   apv.

1. Sēnes.

Avoti: VV

gribība   apv.

1. Alkatība, mantkārība, iekāre.

Avoti: ME

gribīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas (ko) grib, vēlas.

Avoti: LLVV

Gribināni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

grībīnas   apv.

1. Dradži.

Avoti: EH

grībiņas   apv.

1. Skrandži - izkausētu tauku paliekas; dradži.

Avoti: LV93, Sin

gribis   apv.

1. Kāds, kas kaut ko vēlas, grib; kārumnieks, alkatis.

Avoti: ME

Gribkova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

Gribolezy   vietv., vēst.

1. Gribalvas muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Vidsmuižas pagastā.

Avoti: KV

Gribolva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Galēnu pagastā.

Avoti: LC

Gribova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 6200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1340. g.

Avoti: LpA, Wi

gribstināt   apv.

1. Grābstīties, karstīties.

2. Grebt (1).

Avoti: EH

gribstins   apv.

1. Greblis (1).

Avoti: EH

gribu   apv.; izsauk.

1. Lieto savienojumā "gribu grabu" lai atdarinātu grabošu troksni.

Avoti: ME

gribugraba   apv.

1. Neievērojama persona.

Avoti: KV

gribugrabas   sar.

1. Salašņas.

Avoti: Sin

gribugrābis   apv.

1. Kāds, kas visu savāc sev.

Avoti: EH

gribulieši

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Gribuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gribulis

1. apv. Tāds, kas daudz un nepacietīgi grib.

2. apv. Prasīgs, iegribīgs.

3. sar. Tieksme pēc seksa; vēlme mīlēties.

Avoti: ME, SLG

Gribuliški   vietv.

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Baltica" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

gribulovieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Gribulova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gribuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

3. Lielie Gribuļi - Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Gribuļi" daļa, agrāk bija atsevišķs skrajciems.

4. Mazie Gribuļi - Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Gribuļi" daļa, agrāk bija atsevišķs skrajciems.

5. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

Gribuļupīte   vietv.

1. Kaibalas kreisā krasta pieteka Lielvārdes un Skrīveru novadā, garums - 9 km.

Avoti: LE1

gribumzāles   apv.

1. Garšaugi, kas veicina seksuālās spējas.

Avoti: EH

Gribusti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

Gribūsti   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Gribusti" nosaukuma variants.

2. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Gribusti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gribustieši

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Gribusti" iedzīvotāji.

2. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Gribusti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gribuški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Avoti: LC

Gribynāni   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Gribināni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gribyusti   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Gribusti" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gribža   apv.

1. Visgribis.

Avoti: EH

gricele   apv.

1. Skrudze dzijā.

Avoti: EH

gricelēt   apv.

1. Neskaidri, arī nemākulīgi rakstīt.

Avoti: ME

gricēns   apv.

1. Gredzenā savīta rīkste, ko uzmauc sētas mietiem virsgalā, lai tos saturētu kopā.

Avoti: KV

Gricgale   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Neretas novada Pilskalnes pagastā.

Gricgales muiža— Neretas novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Gricgale" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

gricgalieši

1. Neretas novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Gricgale" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gricka   apv.

1. Putraimi.

Avoti: EH

Gricklieben   vietv., vēst., vācu val.

1. Griķlībes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Nogales pagastā.

Avoti: KV

griča   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

gričalas   apv.

1. Ragavas, kas uz ledus piestiprinātas pie kārts braukšanai pa apli.

Avoti: KV

gričalāt   apv.

1. Ar kārti griezt uz ledus ragavas.

Avoti: KV, ME

gričalāt   apv.

1. Snaust.

Avoti: KV, ME

gričāt   apv.

1. Lēnām vērpt.

Avoti: EH

gričīt   apv.

1. Lēnām kustināt.

2. Pavirši vērpt.

Avoti: KV, EH

grička   apv.

1. Krāsns dūmvada aizdare.

Avoti: ĒiV

grička   apv.

1. Mazāks kādas sugas pārstāvis.

2. Mazāki, sliktāk paauguši lini.

3. Lamuvārds vecai sievietei.

Avoti: KnG, ME, EH

gričkiņš   apv.

1. Maza auguma cilvēks.

Avoti: SiV

Grida   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - brīnumskaista milžu jotunu jaunava, kurā iemīlējās dievs Odins un viņai piedzima dēls Vidars.

Avoti: Mit

grīda   -as, s.

1. Telpas apakšējais iekšējais segums (pa kuru staigā).

Kaila grīda— grīda, kas nav ne ar ko pārklāta, apsegta.

Deju grīda— ar cietu materiālu segts, dejošanai iekārtots laukums.

Sist pa grīdu— piedzerties.

Grīdas bloks— švertlaivas kokpita grīdā piestiprināts bloks 2(2), kuru lieto šotes vadīšanai.

Avoti: LLVV, Žrg, JūVM

gridairons   novec.

1. Balstu konstrukcija kuģu dokošanai.

Avoti: Ang

grīdapuža   apv.

1. Vieta zem grīdas; pagrīde.

Avoti: ViV

grīdceliņš   -a, v.

1. Celiņš (3).

Avoti: LLVV

grīddrēbe   apv.

1. Grīdsega.

Avoti: ĒiV

grīde   apv.

1. Grīda.

Avoti: EH

grīdinieks   apv.

1. Grīdsega.

Avoti: EH

grīdiņa   apv.

1. Dem. --> grīda.

Avoti: EH

gridirons   novec.

1. Balstu konstrukcija kuģu dokošanai.

Avoti: Ang

grīdīt   apv.

1. Likt grīdu.

Avoti: KV

grīdklājs   sar.

1. Paklājs, grīdsega.

Avoti: Sin, EH

grīdkoks   apv.

1. Laivas riba tās apakšdaļā.

Avoti: EH

grīdlīste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Apmale (parasti koka), ar ko nosedz spraugu starp grīdu un sienu.

Avoti: LLVV

grīdot   apv.

1. Likt grīdu.

Avoti: KV

grīds   apv.

1. Audeklā ieausts kvadrāts.

Avoti: EH

grīds   apv.

1. Grīda.

Avoti: ĒiV

grīdsega   -as, s.

1. Grīdas paklājs.

Avoti: LLVV

grīdums   -a, v.

1. Ar kravas tilpni savienota uzbūve kuģa pakaļgalā.

Avoti: LLVV

Gridzgale   vietv.

1. Gridzgales muiža - Neretas novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Gricgale" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

gridzins   apv.

1. Savijums gredzena veidā.

Avoti: KV

griebt   apv.

1. Grebt (1).

Avoti: EH

grieča   apv.

1. Brētliņa.

Avoti: ME

griečalāt   apv.

1. Snaust.

2. Braukt uz ledus riņķī.

Avoti: KV

grieči   apv.

1. Darba rīki.

2. Iesauka meitenei.

Avoti: ME, VeAT

griediņš   apv.

1. Grieze.

Avoti: ME

grieķi   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Grieķijas pamatiedzīvotāji.

Grieķu valoda— ide valodu saimes valoda; oficiālā valoda Grieķijā un (līdzās turku val.) Kiprā.

Grieķu raksts— fonogrāfiskks raksts, izveidojies no feniķiešu raksta; senākie rakstu pieminekļi no 8.-7. gs. p. m. ē.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

3. Sengrieķi.

Grieķu mitoloģija— reliģisku mītu, teiksmu un vēsturisku nostāstu sajaukums; dievi ir nemirstīgi, un tiem piemīt pārdabisks spēks, dzīvo Olimpa kalnā; visu dievu valdnieks ir Zevs un viņa sieva Hēra, Zeva brālis Poseidons ir jūras valdnieks, Aīds - pazemes valdnieks.

Grieķu alfabēts— alfabēts, kas veidojies uz feniķiešu alfabēta pamata 10. gs. beigās - 9. gs. sākumā p. m. ē.

Grieķu raksts— skaņu raksts, kas 10. gs. beigās - 9. gs. sākumā p. m. ē. izveidojies no feniķiešu raksta.

Avoti: LLVV

Grieķija   vietv.

1. Grieķijas Republika - valsts Eiropas dienvidos (grieķu valodā "Hellas"), aizņem Balkānu pussalas dienvidu daļu un vairāk nekā 200 salu Egejas jūrā, Jonijas jūrā un Vidusjūrā, galvaspilsēta - Atēnas, administratīvais iedalījums - 13 perifērijas un 1 autonoma klostervalsts, robežojas ar Albāniju, Maķedoniju, Bulgāriju un Turciju, kā arī Egejas jūru, Vidusjūru un Jonijas jūru.

Senā Grieķija— sengrieķu valstu kopējs nosaukums Dienvidbalkānos, Egejas jūras salās, Trāķijas piekrastē, Mazāzijas rietumu piekrastē; Hellāda.

Avoti: PuA, LģE, VtV

grieķisms   val.

1. Aizguvums no grieķu valodas.

Avoti: VsV

griemelis   apv.

1. Grēmas.

Avoti: ME

griemenes   sar.

1. Puplakši.

Avoti: Sin

Grienvalde   vietv., vēst.

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas (vidējciema) "Zālīte" bijušais nosaukums.

2. Grienvaldes pagasts - pastāvēja bijušajā Bauskas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Zālītes pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Iecavas novadā un Baldones novada Baldones pagastā.

Avoti: LPag, LC

grienvaldieši

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Grienvalde" (tagad - "Zālīte") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Griepciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Kandavas pagastā.

Avoti: LC

griepsta   apv.

1. Ēstgriba, kāre.

Avoti: KV

griest   apv.

1. Būvēt, likt grīdu.

Avoti: KV

griestavas   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: Aug2

grieste   apv.

1. Griesti.

Avoti: EH

griesti   -u, v.; tikai dsk.

1. Telpas virsējais iekšējais norobežojums, segums.

Smilšu griesti— no dēļiem veidoti griesti ar papildus smilšu slāni.

Avoti: LLVV, KnV

Griestiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

griests   apv.

1. Mēness ceturksnis.

Avoti: KV, ME

griests   apv.

1. Koks, ko senāk lietoja griestiem; atsevišķs griestu dēlis vai baļķis.

2. reti Griesti.

Avoti: KV, LE, ME, EH

griestveida

1. Tāds, kas ir līdzīgs griestiem, pilda to lomu; telpas augšējais pārsegums.

griešana

1. Viengabala materiāla (sagataves, pusfabrikāta) daļas mehāniska atdalīšana.

Avoti: LPE

griešanās   apv.; hip.

1. Aitu slimība, kas izpauzas, kā aitas riņķošana ap sevi.

Avoti: ĒiV

griešanāskaite   apv.

1. Aitu griešanās kaite (cenuroze).

Avoti: ViV

grieta   apv.

1. Puķe.

2. Vabolīte, mārīte.

Avoti: ME

grieta   sar.

1. Vienkārša, vientiesīga meitene vai sieviete.

Avoti: Žrg

Grietēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Saldus novada Kursīšu pagastā.

Avoti: LC

grieteņa   apv.

1. Kleitas modelis, kam plecu daļa ir pieguļoša, svārku daļa krokota.

Avoti: KiV

grieti   apv.

1. Ātri.

Avoti: KV

grietīna   apv., hip.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

grietiņa

1. apv. Vabolīte, mārīte.

2. apv. Pļavas dzelzene ("Centuera jacea").

3. apv. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

4. apv. Dzeltenā ilzīte ("Anthemis tinctoria").

5. apv. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

6. žarg. Naiva meitene vai sieviete.

Avoti: KV, Aug2, Žrg

grietiņas   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

griets   apv.

1. Ātrs, žigls, mudīgs.

Avoti: EH

grieva   apv.

1. Izbraukta bedre uz ceļa.

2. Rēta, brūce.

Avoti: EH

grievalga   apv.

1. Zirgu aizjūga piederums - saite, kas savieno ratu vai ragavu priekšējās ass galu ar ilksi, atsaite.

Avoti: TlV

grievalgs   apv.

1. Striķis, egles zars vai bērza klūga, ar ko ilkss piestiprināta pie ragavām; samestava.

Avoti: KV, Sin

grievalka   apv.

1. Aukla vai klūga, ar ko piestiprina ilksi pie ragavām.

Avoti: LE

grievalks   novec.

1. Striķis, egles zars vai bērza klūga, ar ko ilkss piestiprināta pie ragavām.

Avoti: KV

grievalta   apv.

1. Zirgu aizjūga piederums - saite, kas savieno ratu vai ragavu priekšējās ass galu ar ilksi, atsaite.

Avoti: TlV

grievalts   novec.

1. Striķis, egles zars vai bērza klūga, ar ko ilkss piestiprināta pie ragavām.

Avoti: KV

grievanka   apv.

1. Aukla, arī egles vai bērza klūga, ar kuru piestiprina ilksi pie ragavām, ratiem.

2. Savēlušies mati.

Avoti: KiV

grieza   -as, s.

1. Nazim vai diskam līdzīgs (arkla) asmens velēnas griešanai.

2. apv. Rugāji.

Avoti: LLVV, MiV

grieza   -as, s.; apv.

1. Grieze 1.

Avoti: LLVV

grieza   apv.

1. Grozgalvītis.

Avoti: ME

griezaimiņš   apv.

1. Savēlies spalvu kušķis govij uz muguras.

Avoti: KnV

griezaini   apv.

1. Gurste.

Avoti: ME

griezaiņi   apv.

1. Rugāji.

Avoti: KV

griezāji   apv.

1. Uz lauka palikušās nopļautās un nesavāktās vārpas (arī kartupeļi).

Avoti: ME, VeAT

griezauka   apv.

1. Lamuvārds.

2. Aitu griešanās slimība.

3. Griezene (5).

Avoti: EH

griezaunieks   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: EH

griezaune   apv.

1. Pavedinātāja.

2. Vieglprātīga sieviete; grieztaga.

Avoti: ME, LE

griezavas   apv.

1. Griezene (5).

Avoti: EH

grieze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Dumbrvistiņu dzimtas suga ("Crex crex"), neliels, irbei līdzīgs rūsganbrūns griežveidīgo kārtas putns, kas dzīvo mitrās pļavās un vakaros un naktīs rada raksturīgas čirkstošas skaņas.

Avoti: LLVV, LE1, SiV

grieze   -es, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Kustība - priekšmeta griešanās ap savu asi.

Griezes moments— fizikāls lielums, kas raksturo ārējo ietekmi uz rotējoša ķermeņa leņķisko ātrumu.

2. Vērpe.

Avoti: LLVV

grieze   apv.

1. Arkls ar asmenim līdzīgu lemesi, griezējarkls.

2. Uzarta atmata.

3. Pavāls.

Avoti: ME, VeAT, EH

grieze   apv.

1. Tāds, kas groza galvu šurp un turp.

Avoti: ME

grieze   apv.

1. Cepures lente.

Avoti: ME, VeAT

grieze   apv.

1. Cepta zivs.

Avoti: ME

grieze   apv.

1. Pārmaiņa, pārvērtība (stāvoklī, attīstības gaitā).

Mēnes grieze— Mēness grieži.

Avoti: ME

Grieze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Saldus novada Ezeres pagastā.

Avoti: LC

griezējaparāts   -a, v.; tehn.

1. Aparāts, ar kuru griež 2 (1).

Avoti: LLVV

griezējbite

1. dsk. Iežmauglapseņu apakškārtas dzimta ("Megachilidae"), apmatoti kukainis, kura ķermeņa garums - 3-18 mm, Latvijā konstatētas 54 sugas.

Avoti: LD

griezējdaļa   -as, s.; tehn.

1. Daļa (ierīcei, detaļai), ar kuru griež 2 (1).

Avoti: LLVV

griezējdeglis

1. Instruments metālu skābekļgriešanai un metāla virsmas apstrādei.

Avoti: LPE

griezējinstruments   -a, v.; tehn.

1. Instruments, ar kuru griež 2(1), gravē; mašīnas detaļa griešanai.

Avoti: LLVV

griezējķīlis   materiālt.

1. Griezējinstrumenta ķīļveida griezējdaļa ar skaidvirsmu, mugurvirsmu un griezējasmeni (griezējšķautni) šo virsmu krustošanās vietā.

Avoti: ZTV

griezējmaigles

1. Maigļu tipa instruments ar kuru griež vai sadala (ko).

griezējputns

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas tirānputnu apakškārtas dzimta, 1 ģints, 3 sugas, Dienvidamerikā, mežastepēs un stepēs.

Čīles griezējputns— griezējputnu suga ("Phytotoma rara").

Avoti: ZvP

griezējs   -a, v.

1. Darītājs --> griezt 2.

// apv. Malkas zāģētājs.

2. v.; tehn. Ierīce vai mašīna griešanai, arī sasmalcināšanai.

Avoti: LLVV, KiV

griezējs

1. Vabole smecernieku dzimtā; vabolīte dēj oliņas ābeļu jaunos dzinumos, tos aizgraužot, kāpuri barojas no atmirušo dzinumu audiem.

Avoti: LE

griezējs   apv.

1. Cilvēks, kas griež kādu mašīnu.

Avoti: KiV

griezējšķautne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; tehn.

1. Asā šķautne (mašīnas vai darba rīka griezējdaļai).

Avoti: LLVV

griezējzobs   -a, v.

1. Priekšzobs barības nokošanai.

2. tehn. Trīsstūrveida griezējdaļa (darba rīkam).

Avoti: LLVV

griezeklis   apv.

1. Piegrieztne.

2. Grieze 3(1).

Avoti: ME, EH

griezelēns   apv.

1. Jauna grieze 1.

Avoti: ME

griezelēt   apv.

1. Graizīt.

Avoti: ĒiV, EH

griezelēt   apv.

1. Grozīt (piemēram, bieži un vairākkārtīgi uzvilkt pulksteni).

Avoti: ĒiV, EH

griezene   biol.

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Funariaceae"), Latvijā konstatētas 4 ģ., 4 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Funaria"), ~200 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastā griezene— griezeņu suga ("Funaria hygrometrica"), viengadīgs vai divgadīgs augs, veido irdenas vai blīvas, bāli zaļas (ēnā tumšzaļas) velēnas.

3. apv. Ārstniecības matuzāle ("Fumaria officinalis").

4. apv. Saite, kurā ieliek kamanu ilksi.

5. apv. Gara kārts ar galā piestiprinātām ragaviņām, ko griež uz ledus riņķī.

Avoti: LD, Aug2, KV

griezenieki

1. Saldus novada Ezeres pagasta apdzīvotās vietas "Grieze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

griezēnieši

1. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Griezēni" iedzīvotāji.

2. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Griezēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

griezenis   apv.

1. Virpulis.

2. Vieta, kur zirgi, ejot riņķī min mālus.

3. Vieta upē ar pretstraumēm.

4. Atvars.

Avoti: KV, NeV

griezenis   sar.

1. Greblis.

2. Nogriezts gabals, šķēle.

Avoti: Sin, KV

griezenis   sar.

1. Kālis; grieznis.

Avoti: EH

griezeniski   apv.

1. Šķērsām.

Griezeniski aizsviest— tā sviest, lai sviežamais priekšmets horizontāli vairākkārt pats ap sevi apgriežas.

Avoti: KV

griezes   apv.

1. Zosu ķidas.

2. dsk. Grieze.

Avoti: ME

Griezes   vietv.

1. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Biksti" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LPag

griezgali   apv.

1. Labības kūļu grieztie gali.

Avoti: KV

griezgalva   apv.

1. Grozgalvītis; grieza 3.

Avoti: ME

griezgalvis   apv.

1. Grozgalvītis.

Avoti: LV93

griezi   apv.

1. Rugāji.

Avoti: LE

griezi   apv.

1. Greizi, šķībi.

Avoti: ME

griezi   apv.

1. Grieži - pārmaiņa, pārvērtība (stāvoklī, attīstības gaitā).

Avoti: ME

griezienis   apv.

1. Kālis.

Avoti: EH

griezienis   apv.

1. Linu gurste.

Avoti: EH

grieziens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> griezt 1(1).

2. Vienreizēja paveikta darbība --> griezt 1(2).

3. Redzējums.

Avoti: LLVV

grieziens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> griezt 2(1).

2. Ievainojums.

3. Sitiens.

4. Zaudējums.

5. Sasniegums, panākums.

Avoti: LLVV, EH

grieziens   novec.

1. Netiešā nozīmē viltība, viltīgs ķēriens.

2. Linu gurste.

Avoti: KV

griezīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ar ko var griezt 2(1); ass.

2. Tāds, kas rada nepatīkamu, bieži sāpīgu sajūtu (par vēju, salu u. tml.).

3. Ļauns, zobgalīgs (par smīnu, sejas izteiksmi, skatienu).

4. Tāds, kas krasi atšķiras, izdalās (par priekšmetiem, to formu, attiecībām).

Avoti: LLVV

griezīgs   apv.

1. Grozāms, paklausīgs.

Avoti: ME

griezīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> griezīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> griezīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> griezīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> griezīgs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

griezin   apv.

1. Lieto darbības vārda "griezt" pastiprināšanai.

Avoti: ME

griezin   apv.

1. Lieto darbības vārda "griezties" pastiprināšanai.

Avoti: ME

griezinājs   apv.

1. Nopļauta pļava.

Avoti: EH

griezine   apv.

1. Āda saku dzeņaukšām.

Avoti: EH

griezinies   apv.

1. Lieto darbības vārda "griezties" pastiprināšanai.

Avoti: ME

griezinis   apv.

1. Kālis.

Avoti: KiV

griezinis   apv.

1. Izsukātu un savītu linu sauja.

2. Izsukātas vilnas ritulītis.

Avoti: ME, KiV

griezis   apv.

1. Vienlemeša arkls velēnas griešanai plēsumā.

Avoti: LE

griezis   apv.

1. Dzirksts.

Avoti: EH

griezis   apv.

1. Laika griezis - laikmets.

Avoti: EH

griezna   apv.

1. Tāds, kas groza galvu šurp un turp.

Avoti: ME

griezna   apv.

1. Grieze 1, putns.

Avoti: ME

griezne   apv.

1. Grieze 1, putns.

Avoti: LLx

griezne   apv.

1. Rugājs, nopļauto salmu palikušie gali.

Avoti: ME

griezne   apv.

1. Tāds, kas groza galvu šurp un turp.

2. Daudzkārtīgi savīti vilnas pavedieni, arī austas, pītas vai trikotāžas lentes, kas šūtas uz sieviešu svārkiem, lai nodrošinātu lielāku izturību.

Avoti: ME

grieznes   -žņu, s.; tikai dsk.

1. Darba rīks griešanai, kurš sastāv no diviem vidū savienotiem asmeņiem, kas vērsti viens pret otru.

2. materiālt. Darbmašīna vai darbarīks materiāla nogriešanai ar paralēliem, slīpiem (giljotīngrieznes) vai diska asmeņiem.

Finieru grieznes (šķēres)— darbgalds finiera lentes griešanai noteikta izmēra gabalos un finieru gabalu apgriešanai.

Avoti: LLVV, ZTV

griezni   apv.; hip.

1. Siena savākšana.

Avoti: ME

grieznis   -žņa, v.

1. tehn. Griezējinstruments, arī darba rīka vai instrumenta griezējdaļa.

2. apv. Priekšzobe.

3. apv. Grieze ("Crex crex").

Avoti: LLVV, EH

grieznis   apv.

1. Bulta, griežams durvju aizbīdnis, grīzeklis.

2. Urbis.

3. Rugāji.

Avoti: LE, EH

grieznis   -žņa, v.; apv.

1. Kālis.

Avoti: LLVV

griezns   apv.; hip.

1. Lepns, grezns.

Avoti: ME

griezonis   apv.

1. Aitu, retāk liellopu, slimība, kas ceļas no kāda suņu lentu tārpa dīgļa, kas rada smadzeņu bojājumus, bieži izpaužas, īpaši aitām, kā griešanās riņķī u. c. nenormālās kustībās.

Avoti: KV

griezons   apv.

1. Griezonis.

Avoti: ME

griezoņa   apv.

1. Griezonis.

Avoti: EH

griezt   griežu, griez, griež, pag. griezu; trans.

1. Virzīt pa apli, ap kādu asi.

2. Mainīt (kā) stāvokli, virzienu.

3. Vērst (pret ko, uz ko, piemēram, priekšmetu).

// sar. Virzīt, vērst (uz ko uzmanību).

4. Tinot, vijot veidot (ko).

5. Stingri vīt (piemēram, slapju veļu), lai izspiestu ūdeni.

6. sar. Veikt (ko), strādāt (ar plašu vērienu).

Avoti: LLVV

griezt   griežu, griez, griež, pag. griezu;

1. trans. Ar asu rīku dalīt (ko) daļās, arī nost no veselā; arī sasmalcināt.

// intrans. Būt derīgam (kā) dalīšanai daļās, arī dalīšanai nost no veselā (par asiem rīkiem).

// parasti divd. formā: griezts. Ar ko asu radīt (ievainojumu, brūci).

// intrans.

// sar. Operēt.

// pārn. Peldot vai lidojot šķelt (ūdens virsmu, gaisu).

// pārn. Virzīties caur (ko) - par gaismas stariem.

2. parasti 3. pers.; intrans. Iespiežoties (ar asām malām) vai beržot, ievainot, izraisīt sāpes (par auklu, siksnu u. tml.).

// pārn. Spēcīgi, nepatīkami kairināt (parasti par gaismu).

// pārn. Izraisīt nepatīkamus pārdzīvojumus.

3. trans. Virzoties (pa cietu virsmu), daļēji vai pilnīgi šķelt (to).

4. trans. Ar asu rīku veidot (priekšmetu).

5. trans. Savienojumā ar "nost", "klāt" u. tml.: nodalīt, atmērīt (parasti zemi).

6. parasti 3. pers.; intrans. Radīt raksturīgas čirkstošas skaņas (parasti par griezi).

Avoti: LLVV, NeV

grieztaga   apv.

1. Palaidnīga meita, kas dauzās apkārt.

Avoti: KV

grieztalas   novec.

1. Rotājumi arhitektūrā un grāmatas mākslā, sevišķi rakstāmburtu salikumos.

Avoti: GV

grieztauka   apv.

1. Grieztaga.

2. Nikna sieva.

Avoti: EH

grieztaunīca   apv.

1. Tas, kas griežas šurp un turp (lamu vārds).

Avoti: KV

grieztava   apv.

1. Griežamais rīks virvju vīšanai.

2. Griezene.

3. Krūšu bomis (stellēm).

4. dsk. Balandu suga ("Atriplex patulum").

5. Grieztaga.

Avoti: KV, ME

grieztava   apv.

1. Izkapts gabals skalu plēšanai.

2. Krūmu griežamais nazis, līdzīgs izkaptij.

Avoti: KV, ME, EH

grieztavnieks   apv.

1. Palaidņa vīrietis.

Avoti: EH

griezte   apv.

1. Savīts kūlis, gurste.

Avoti: ME

grieztega   apv.

1. Grieztaga.

Avoti: EH

griezties   griežos, griezies, griežas, pag. griezos; refl.

1. Virzīties pa apli, ap savu asi.

2. parasti 3. pers. Apļveidā, spirālveida vīties (parasti par dūmiem, tvaikiem).

3. Virzīties (ap ko, kam apkārt).

// pārn. Nemitīgi vērsties (uz ko) - piemēram, par domām, sarunām.

4. Mainot iepriekšējo virzienu, stāvokli, virzīties (uz citu pusi).

// pārn. Attīstīties, norisēt (citādi).

5. Vērsties (pie kāda, piemēram, ko jautājot, sakot); doties (pie kāda, kur, piemēram, pēc palīdzības).

6. žarg.; parasti 3. personas tag. Saka, norādot uz kāda muļķību, stulbumu; (parasti) papildinot teikto ar attiecīgu žestu - grozot rādītājpirkstu pie deniņiem.

Avoti: LLVV, SLG

griezties   parasti 3. pers., griežas, pag. griezās; refl.

1. Ar asām šķautnēm, malām spiesties, urbties (kur iekšā).

2. Spiežoties iekšā (piemēram, ādā), beržot izraisīt sāpes (par apģērba daļām, apaviem u. tml.).

// pārn. Spēcīgi, nepatīkami kairināt (parasti par gaismu).

Avoti: LLVV

grieztin   apv.

1. Savienojumā ar "griezt 1" izsaka šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

grieztin   apv.

1. Savienojumā ar "griezt 1" izsaka šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

grieztin   apv.

1. Savienojumā ar "griezt 2" izsaka šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

grieztine   apv.

1. Neliela sprādze ar rievotu rotājumu.

Avoti: EH

grieztiņa   apv.

1. Dem. --> griezte.

Avoti: ME

grieztīte   apv.

1. Dem. --> griezte.

Avoti: ME

grieztoga   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: EH

griezts   apv.

1. Grods, stingri savērpts.

Avoti: EH

grieztuva   apv.

1. Iekārta (kā) sadalīšanai griežot.

Avoti: EH

grieztuve   apv.

1. Iekārta kaut kā sagriešanai, sadalīšanai griežot.

Avoti: EH

grieztuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. tehn. Ar roku darbināmas tītavas, ierīce smaguma celšanai un pārvietošanai - cilindrs, uz kura tiek uztīta virve, tauva, ķēde.

2. apv. Nemierīgs bērns.

Avoti: LLVV, EH

grieztuvis   apv.

1. Urbis.

2. Koks stellēs, uz kura uzgriež audeklu.

Avoti: KiV

griezulis   -ļa, v.

1. tehn. Ierīce, kas rotē ap savu asi.

2. jūrn. Takelāžas apkalums, kas ap iekabināšanas asi ļauj griezties tam piestiprinātajam āķim vai blokam.

3. apv. Griezene (5).

4. apv. Rotējošs (ķēdes) posms virvē.

5. apv. Bērns, kurš mācās staigāt.

Avoti: LLVV, JūVM, EH

griezumnīca   apv.

1. Zāles smalcināšanas ierīce.

Avoti: KiV

griezums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> griezt 2(1).

2. Griežot veidots attēls, ornaments (kādā virsmā).

3. tikai dsk. Noteiktā garumā sagriezti (piemēram, salmu, siena, zāles) gabali; arī ekseļi.

4. parasti vsk. lok., apst. nozīmē. Viedoklis (kādas parādības, atziņas u. tml. vērtējumā); skatījums, aspekts.

5. ģeom. Plakne, kas atdala (ģeometriska ķermeņa, priekšmeta attēla) daļu; šķēlums.

Daļējs griezums— ar šķēlējplakni norobežots detaļas elements.

Zelta griezums— harmonisks dalījums, kurā viena, lielākā daļa attiecas pret otru, mazāko daļu tāpat, kā viss veselais attiecas pret lielāko daļu.

Avoti: LLVV

griezums   apv.

1. Ceļa līkums; pagrieziens.

2. Pinums, savijums.

Avoti: ĒiV, ME

griezvalga   apv.

1. Zirgu aizjūga piederums - saite, kas savieno ratu vai ragavu priekšējās ass galu ar ilksi, atsaite.

Avoti: TlV

griežamais   apv.

1. Rīks izkapts asināšanai.

Avoti: KV

griežamais   apv.

1. Lampas detaļa dakts regulēšanai.

2. Ar roku griežama rotējoša ierīce sviesta kulšanai.

Griežamā ķērne— griežama sviesta kuļamā ierīce.

3. Griezonis.

Avoti: KiV, BB

griežams   apv.

1. Divd. --> griezt 1.

Griežams tilts— tilts ar trīs punktos (galos un vidū) atbalstītu kopni (fermu) un vidējā balstā ierīkotu zobratu pārvadu, kas kopni (fermu) var pagriezt horizontāli par 90 grādiem no sākuma stāvokļa.

Avoti: ME, JūVM

griežams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> griezt 2.

2. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē; sar. Rīks, ko lieto griešanai.

3. Galoda vai cits rīks izkapts asināšanai.

Avoti: LLVV, ME

griežas   žarg.

1. Vārds, kas izsaka stulbumu, piem.: tev jau griežas.

Avoti: Žrg

grieženieki

1. Saldus novada Nīgrandes pagasta apdzīvotās vietas "Grieze" iedzīvotāji.

2. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Griezes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grieži   -u, v.; tikai dsk.

1. Pārmaiņa, pārvērtība (stāvoklī, attīstības gaitā).

Saules grieži— saulgrieži.

Mēness grieži— mēness fāzes.

Avoti: LLVV

grieži   apv.

1. Rugāji - sakņu gali, kas pļaujot uz tīruma paliek.

Avoti: ME

griežinis   apv.

1. Kālis.

Avoti: EH

griežkas   apv.

1. Mēness grieži.

Avoti: EH

griežlauks   fiz.

1. Rotējošais magnētiskais lauks.

Avoti: ZTV

griežļi   mil.

1. Stobra vītnes - izstieptas spirāles veida rievas vītņstobra ieroču stobra kanāla iekšpusē, kas paredzētas izšautas lodes (šāviņa) griešanās kustības izraisīšanai ap savu asi (stabilitātei) lidojuma laikā pa trajektoriju, tādējādi palielinot šaušanas precizitāti un tālumu.

Avoti: MIL

griežmagnēts   tehn.; vēst.

1. Elektromehāniska ierīce, kas nodrošina meklētāja (3) griezes kustību.

Avoti: KL

griežmeklētājs   tehn.; vēst.

1. Elektromehāniska ierīce ar rotoram piekārtotiem slīdkontaktiem, kas ļauj komutēt sakaru līnijas pēc pienākošo signālu impulsiem; meklētājs (3).

Avoti: KL

griežņa   apv.

1. Grieze.

Avoti: KV, ME

griežņa   apv.

1. Veļas izgriešana.

Avoti: KV, ME

griežņi

1. dsk. Grieznis.

2. apv. Ziemas loki (dārza sīpolu šķirne).

Avoti: ĒiV

griežtaga   apv.

1. Grieztaga.

Avoti: EH

griežtransformators

1. Maiņstrāvas mikromašīna, kas nodrošina no rotora pagrieziena leņķa atkarīgu spriegumu.

Avoti: ZTV

griežulis   novec.

1. Speciāls loceklis ķēdē tās atšķetināšanai, kad tā sagriezusies un sametusies.

Avoti: KV

griežveidīgie   -o, vsk. griežveidīgais, -ā, v.; zool.

1. Putnu kārta, kurā ietilpst mazi un vidēja lieluma putni, kas galvenokārt dzīvo aizaugošos ūdensbaseinos, purvos (piemēram, grieze, dumbrcālis); šīs kārtas putni.

Avoti: LLVV

grifbrets   novec.

1. Dēlītis stīgu instrumentos, pār kuru pārstieptas stīgas.

Avoti: KV

grifele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. No grafīta izgatavots irbulis, ko lieto rakstīšanai uz šīfera tāfeles.

2. žarg. Grāmata.

Avoti: LLVV, SLG

Grifice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Riepumonožes vojevodistē, 17000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1262. g.

Avoti: LpA, Wi

Grifina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Griffin"), Džordžijas štatā, 23300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Grifino   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 21600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1254. g.

Avoti: LpA, Wi

grifola   novec.

1. Čemurene.

Avoti: LPE

grifola   lat.

1. Čemurenes.

Grifola frondosa— daivainā čemurene.

Grifola gigantea— milzu čemurene.

Grifola umbellata— čemurainā čemurene.

Avoti: LD

grifonāža   novec.

1. Slikti lasāms rokraksts.

Avoti: KV

grifons

1. Nīderlandiešu zelta un sudraba nauda 15. gs.; šādi nosaukta tās mugurpusē iekaltā ģerboņa dēļ.

Avoti: SV08

grifons   novec.

1. Medību suns ar garu un taustot cietu spalvu; uzrāda manāmu aitu suņa piemaisījumu.

Avoti: LME

Grifova   vietv.

1. Grifova Slonska - pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 7000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1242. g.

Avoti: Wi

grifs   -a, v.

1. dsk. Piekūnveidīgo kārtas vanagu dzimtas divas ģintis ("Gyps" un "Aegypius"), ģintī "Gyps" ir 7 sugas, ģintī "Aegypius" - 2 sugas, Latvijā kā ļoti reti ieceļotāji konstatētas 2 sugas.

Baltgalvas grifs— grifu suga ("Gyps fulvus"), saukts arī par kalnu liju.

Melnais grifs— grifu suga ("Aegypius monachus"), saukts arī par maitu liju.

Avoti: MLVV

grifs   -a, v.

1. mit. Teiksmains dzīvnieks ar lauvas ķermeni, ērgļa galvu un ērgļa spārniem.

Avoti: MLVV

grifs   -a, v.; mūz.

1. Pirkstu laipa (stīgu instrumentiem) - plāksne, pie kuras spēlējot piespiež stīgas.

2. Elektronisko mūzikas instrumentu kontaktplāksnīte vai lente, kurai izpildītājs pieskaras ar pirkstiem un, mainot elektriskās strāvas spriegumu, iegūst dažāda augstuma skaņas.

Avoti: LLVV

grifs   -a, v.

1. Īpašs uzraksts uz dokumentiem un grāmatām (piem., iestādes grifs, grifs "slepeni").

Avoti: SV99

grifūzis   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

Grigadinduni   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Grigodinduni" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

grigala   apv.

1. Kāds, kuram patīk bieži un skaļi smieties.

Avoti: EH

grigala   apv.

1. Virves gals.

Avoti: EH

grigalka   apv.

1. Plosta un strūgu stūre, vadāmais airis.

Avoti: KV, TlV

Grigaļciems   vietv.

1. Ventspils novada Vārves pagasta apdzīvotās vietas "Liedze" daļa.

Avoti: LC

Grigani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Brunavas pagastā.

Avoti: LC

grigānieši

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Grigi" iedzīvotāji.

2. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Grigi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grigi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

Avoti: LC

Grigodinduni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Avoti: LC

Grigodynduni   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Grigodinduni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

grigolka   apv.

1. Plosta vadāmais airis; drigalka.

Avoti: NeV

Grigorjopole   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Piedņestrā, 9300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Grigorpole   vietv.

1. Grigorjopole - pilsēta Moldovā.

Avoti: Wi

Griguli   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Griguļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

grigulis   apv.

1. Elpvads, traheja.

Avoti: ME

Griguļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Ziemera pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Grigums   mit.

1. Tibetiešu un mongoļu mitoloģijā - septītais Tibetas valdnieks no cilvēku vidus un pirmais valdnieks, kas pēc nāves neatgriezās debesīs.

Avoti: PmV

Griģišķes   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Viļņas apriņķī, Viļņas rajona pašvaldībā, 2530 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Grihalva   vietv.

1. Upe Meksikā ("Rio Grijalva"), Čjapasas un Tabasko pavalstī, garums - 766 km, ietek Kampečes līcī Meksikas līča dienvidos, kopā ar Usumasintu veido deltu.

Avoti: PZT

Grijēreza   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Gruyeres"), Fribūras kantonā, 2100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grikāties   apv.

1. Lielīties, dižoties, plātīties; griķāties.

Avoti: ME

grikoties   apv.

1. Lielīties, dižoties, plātīties; griķāties.

Avoti: ME

Grikova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

grīkste   apv.

1. Grīste.

Avoti: ME

griķaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Griķājs.

Avoti: LLVV

griķāji   apv.

1. Griķu salmi.

Avoti: ViV

griķājs   -a, v.

1. Griķu lauks.

Avoti: LLVV

griķējs   apv.

1. Griķu lauks, kur tie vēl ir vai bijuši.

Avoti: KV

griķāties   apv.

1. Lielīties, dižoties, plātīties.

Avoti: ME

grīķelēt   apv.; hip.

1. Nelīdzeni vērpt, grecelēt.

Avoti: ME

griķene   apv.

1. Sūreņu dzimtas ģints - sūrene ("Polygonum").

Avoti: Aug2

griķene   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

griķenes   apv.

1. Sūreņu dzimtas ģints - sūrene ("Polygonum").

2. Ūdenspipars ("Polygonum hydropiper"), sūreņu suga.

Avoti: Aug2

griķenieki

1. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Griķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

griķes   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

griķēties   apv.

1. Lielīties, dižoties, plātīties; griķāties.

Avoti: ME

griķi   -u, vsk. griķis, -ķa, v.

1. Viengadīgs sūreņu dzimtas labības augs ("Fagopyrum") ar sārtiem vai baltiem ziediem un brūniem trīsstūrveida graudiem.

Sējas griķi— griķu suga ("Fagopyrum esculentum", arī "Polygonum fagopyrum").

Tatārijas griķi— griķu suga ("Fagopyrum tataricum").

2. Šī auga sēklas, graudi.

3. Sūreņu dzimtas viengadīga vasarāju nezāle.

Avoti: LLVV

Griķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Inčukalna novada Inčukalna pagastā.

2. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Lejas" bijušais nosaukums.

3. Griķu pagasts - pastāvēja bijušajā Kuldīgas apriņķī līdz 1928. gadam, kad pievienots Kuldīgas pagastam; teritorija mūsu dienās ietilpst Kuldīgas novada Rumbas pagastā.

Avoti: LPag, LC

griķināt   apv.

1. Lielīties, dižoties, plātīties; griķāties.

Avoti: ME

griķis   apv.

1. vsk. Griķi.

2. Maura sūrene ("Polygonum aviculare").

Avoti: EH, Aug2

griķoties   apv.

1. Lielīties, dižoties, plātīties; griķāties.

Avoti: ME

griķrugājs   apv.

1. Lauks, kur auguši un novākti griķi.

Avoti: ViV

Griķukrogs   vietv.

1. Inčukalna novada Inčukalna pagasta apdzīvotās vietas "Griķi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Griķupīte   vietv.

1. Straujupīte - Gaujas kreisā krasta pieteka Inčukalna novadā.

Avoti: LD

grilbārs

1. Restorāns vai restorāna daļa, kurā gaļu cep apmeklētāju klātbūtnē (uz restēm vai speciālā kamerā).

Avoti: SV99

grile   apv.

1. Pļāpa, melis.

Avoti: EH

grilēt

1. Gaļu cept uz restēm vai speciālā kamerā.

Avoti: SV99

grilēt   apv.

1. Pļāpāt aplamības, melot.

Avoti: EH

Grīli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Greeley"), Kolorādo štatā, 98500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

grīlīgs   apv.

1. Tāds, kas viegli grīļojas.

Avoti: LV93

grīlis   apv.

1. Vārste, šķērsis (ceļam), sprosta koks, aizkārtne.

Avoti: KV

griljāža

1. Apceptu maltu riekstu pildījums; šokolādes konfektes ar šādu pildījumu.

Avoti: SV99

grill   novec.

1. Cepamās restes.

Avoti: KV

grillade   novec.

1. Uz restēm cepta gaļa.

Avoti: KV

grillāties   apv.

1. Grīļoties, ļodzīties.

Avoti: ME

grillbārs

1. Restorāns vai telpas restorānā, kurā gaļu cep apmeklētāju klātbūtnē (uz restēm vai speciālā kamerā).

Avoti: Ang

grillēt   apv.

1. Grilēt - cept uz restēm.

2. Griezt, grozīt.

3. Rupji vērpt.

Avoti: VV, ME

grillēties   apv.

1. Griezties riņķī.

Avoti: KV

grillis   apv.

1. Gara kārts ar galā piestiprinātām ragaviņām, ko griež uz ledus riņķī.

Avoti: ME

grillroom   ang.

1. Viesnīca, kur ēdienus cep uz restēm; brokastu istaba.

Avoti: KV

grillums   apv.

1. Īgnums, slikta iedoma; viegls neveselīgums.

Avoti: EH

grils   v.

1. Īpašas restes vai speciāla kamera cepšanai.

Avoti: MLVV

grilt   apv.

1. Lūst, brukt ilgstošā laika apstākļu iedarbībā.

Avoti: EH

grīļa   apv.

1. Tāds, kas līgojas.

Avoti: KV

grīļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Grīļīgs.

Avoti: LLVV

grīļīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļodzīgs, nedrošs.

Avoti: LLVV

griļķene   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

griļļas   apv.

1. Gara kārts ar galā piestiprinātām ragaviņām, ko griež uz ledus riņķī.

Avoti: ME

griļļāties   apv.

1. Griļļās vizināties.

Avoti: ME

griļļi   apv.

1. Griļļas.

Avoti: EH

griļļot   apv.

1. Griļļās vizināties.

Avoti: EH

griļļoties   apv.

1. Griļļās vizināties.

2. Grīļoties.

Avoti: ME

griļot   apv.

1. Slidināties uz riņķi ar kārtī piestiprinātām ragavām.

Avoti: AB2

grīļot

1. sar. Ļodzīt.

2. apv. Šūpot laivu jūras viļņos.

3. apv. Slidināties uz riņķi ar kārtī piestiprinātām ragavām.

4. apv. Šūpot.

Avoti: Sin, AB2, EH

griļoties   apv.; hip.

1. Grīļoties.

Avoti: ME

grīļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ļodzīties no vienas puses uz otru; līgoties.

Avoti: LLVV

griļs   žarg.

1. Viltība.

Avoti: KZ

grīļš   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Grīļīgs.

Avoti: LLVV

grima   apv.

1. Nelaipns, saīdzis cilvēks.

Avoti: KV

grīma   apv.

1. Dziesma, dziesmiņa.

Avoti: NeV

grimasa   novec.

1. Tīša vai netīša sejas saviebšana, kas izrāda nicināšanu, dusmas utt.

Avoti: SV33

grimase   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ļoti pārvērsta sejas izteiksme (piemēram, dusmās, sāpēs).

Skāba grimase— grimase, kurā izpaužas neapmierinātība, īgnums.

Avoti: LLVV

grimba   novec.

1. Spītnieks, stūrgalvis.

2. Cietsirdīgs cilvēks.

Avoti: KV

grimbulains   apv.

1. Grubuļains, nelīdzens; ar rupju, nelīdzenu virsmu.

Avoti: ĒiV

grimbulaiņš   apv.

1. Grubuļains, nelīdzens; ar rupju, nelīdzenu virsmu.

Avoti: ĒiV

grimbulis   apv.

1. Zvejniekiem rīks, ar ko meklē kārti zem ūdens.

2. Gremdējamais akmens pie tīkla.

Avoti: KV

grimdināt   apv.

1. Gremdēt.

Avoti: KiV

grimdīt   apv.

1. Gremdēt.

Avoti: EH

grimēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar grimu mainīt ārējo izskatu.

Avoti: LLVV

grimētava   -as, s.

1. Telpa (teātrī, kinostudijā u. tml.), kur grimē.

Avoti: LLVV

grimēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ar grimu mainīt savu izskatu.

Avoti: LLVV

grimīgs   apv.

1. Tāds, kurā var iegrimt; slīkšņains.

Avoti: EH

grīmika   apv.

1. Dziesma, dziesmiņa.

Avoti: NeV

grimīt   apv.

1. Ar sparu skriet, drāzties (par dzīvniekiem).

Avoti: KiV

Grimma   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grimma"), Saksijas federālajā zemē, 28500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Grimmene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grimmen"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 10000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

grimmia   lat.

1. Grimmijas.

Grimmia hartmanii— Hartmaņa grimmija.

Grimmia ovalis— ovālā grimmija.

Grimmia pulvinata— spilventiņu grimmija.

Grimmia trichophylla— smaillapu grimmija.

Avoti: LD

grimmiaceae   lat.

1. Grimmiju dzimta.

Avoti: LD

grimmīgs   žarg.

1. Dusmīgs.

Avoti: SLG

grimmija

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Grimmiaceae"), Latvijā konstatētas 4 ģintis, 11 sugas, aug dažādos mitruma apstākļos uz akmeņiem blīvos vienlaidu paklājos vai nelielos spilventiņos, kā arī uz augsnes.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Grimmia"), kurai Latvijā konstatētas 4 sugas.

Hartmaņa grimmija— grimmiju suga ("Grimmia hartmanii").

Ovālā grimmija— grimmiju suga ("Grimmia ovalis").

Smaillapu grimmija— grimmiju suga ("Grimmia trichophylla").

Spilventiņu grimmija— grimmiju suga ("Grimmia pulvinata").

Avoti: LD, LE1

Grimnauži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lizuma pagastā.

Avoti: LC

grimnīns   apv.

1. Sena sudraba monēta.

Avoti: EH

Grimo   vietv.

1. Grimo Apūla - pilsēta Itālijā ("Grumo Appula"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 12900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grimonis   -ņa, v.

1. dsk. Kizilu dzimtas ģints ("Swida"), krūms ar vienkāršām pretējām lapām, baltiem ziediem čemurveida ziedkopās, melniem vai zilganbaltiem augļiem; 40 s., Latvijā savvaļā 1 suga, introducētas >10 sugas.

Asinssārtais grimonis— grimoņu suga ("Swida sanguinea"), kas Latvijā sastopama savvaļā.

Atvašu grimonis— grimoņu suga ("Swida sericea").

Baltais grimonis— grimoņu suga ("Swida alba").

Zviedrijas grimonis— grimoņu suga ("Swida suecica syn. Cornus suecica").

2. apv. Koks, kas ūdenī grimst.

Avoti: EV, KV, DaE

grimons   apv.

1. Grimonis.

Avoti: KV

grimpele   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

grimpene   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

grims   -a, v.

1. Tēlojamai lomai atbilstošais izskats, kas iegūts, piemēram, ar krāsām, uzlīmējumiem, plastisko materiālu.

2. Krāsas, uzlīmējumi, plastiskais materiāls, ko lieto grimēšanai.

Avoti: LLVV

grims   apv.

1. Ļauns, slikts; īgns.

2. Bars.

Avoti: KV, LE, EH

Grimsbi   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Grimsby, Great Grimsby"), Anglijas austrumos, 88200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Grimsta   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Eustagderes filkē, 21800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grimstoņa   apv.

1. Staigna vieta.

Avoti: KiV

grimstošs   jūrn.

1. Peldlīdzeklis ir grimstošā stāvoklī, ja tā tilpnēs ieplūst vairāk ūdens, nekā iespējams izsūknēt, vai arī tas atrodas līdzsvarā starp abiem šiem stāvokļiem.

Avoti: JūVM

grimšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> grimt.

2. med., fiz. Izdalīšanās no kāda šķīduma un pakāpeniska nogulsnēšanās.

Asins grimšana sar.— eritrocītu grimšanas reakcija.

Avoti: LLVV

grimšus   apv.

1. Savienojumā ar "grimt" pastiprina šo darbību.

Avoti: ME

grimt   grimstu, grimsti, grimst, pag. grimu; intrans.

1. Smaguma spēka ietekmē virzīties, slīdēt lejup (parasti šķidrumā).

// pārn. Zust, beigties, (par parādībām sabiedrībā, laika posmu).

2. Pakāpeniski, lēnām virzīties, slīdēt (lejup).

// pārn. Virzīties (aiz kā, kur), parasti rietot, rietēt (parasti par sauli).

Grimt aiz apvāršņa— rietēt.

3. parasti 3. pers. Būt ietvertam, iekļautam (kur).

4. Pakāpeniski nonākt (kādā psihiskā vai fizioloģiskā stāvoklī), nodoties (kam).

5. parasti 3. pers.; poēt. Neatlaidīgi raudzīties, vērties (kur) - par acīm, skatienu.

Avoti: LLVV

grimtība   apv.

1. Cietsirdība.

Avoti: KV

grimts   apv.

1. Cietsirdīgs, dusmīgs, nelaipns.

Avoti: KV

grimulis   -ļa, v.

1. Neliels, smags kāda materiāla gabals pie tīkla vai pie makšķeres auklas to iegremdēšanai ūdenī.

Avoti: LLVV

grimza   apv.

1. Sakaltis maizes klaipa galiņš.

2. Tāds, kas gremžas uz otru.

Avoti: KV

grimzdas   apv.

1. Sasmalcināta alkšņa miza.

Avoti: EH

grimzdēties   apv.

1. Tarkšķēt, čīkstēt (par tukšām rokas dzirnavām).

Avoti: KV

grmzdiņas   apv.

1. Izkausētu tauku atliekas.

Avoti: EH

grimzduļi   apv.

1. Izkausētu tauku atliekas.

Avoti: EH

grimzītis   apv.

1. Metāla sīknaudas gabals.

Avoti: ME

grimža   apv.

1. Saīdzis cilvēks.

2. Kāds, kas ir ietiepīgs, niķīgs.

Avoti: KV

Grīna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Green"), Ohaio štatā, 25900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Grīnailenda   vietv.

1. Sala Lielajā Barjerrifā ("Green Island"), iepretī Kērnsai Kvīnslendā (Austrālijas ziemeļaustrumi), zemūdens nacionālais parks - daudzkrāsainas koraļļu kolonijas ar raksturīgo faunu, platība - 13 ha.

Avoti: PZT

Grīnbeja   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Green Bay"), Viskonsinas štatā, 104900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

grīnbekeri   vēst.

1. ASV fermeru kustības dalībnieki 19. gs. 70.-80. gados, prasīja atstāt apgrozībā t. s. grīnbekus (papīra naudas zīmes ar zaļu vinjeti).

Avoti: LPE

grīnbeki   vēst.

1. ASV papīra naudas zīmes ar zaļu vinjeti.

Avoti: Ang

Grinberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gruenberg"), Hesenes federālajā zemē, 13600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Grīnbraiera   vietv.

1. Karsta ala Alegeinu plato ("Greenbrier"), ASV, Rietumvirdžīnijā, zāļu un eju kopgarums - 55 km.

Avoti: PZT

grinčene   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

grindelia   lat.

1. Grindēlijas.

Grindelia robusta— grindēliju suga.

Grindelia squarrosa— grindēliju suga.

Avoti: LD, TM

grindēlija   bot.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Grindelia"), Latvijā konstatētas 2 adventīvas sugas, kuru lapas un ziedošās galotnes lieto pret bronhītu, astmu un garo klepu.

Avoti: LD, TM

grinderisms

1. Uzņēmumu, akciju sabiedrību, banku masveida dibināšana, kas bija saistīta ar biržas spekulācijām un finanšu mahinācijām; visplašāk risinājās 19. gs. 50.-70. gados.

Avoti: SV08

grinds   novec.

1. Jūras zīdītājs, delfīnu suga.

Avoti: KV

Grindstede   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 9660 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grindulis   apv.

1. Gara kārts ar galā piestiprinātām ragaviņām, ko griež uz ledus riņķī.

2. Koka rīks, ar ko aizsprosto durvis.

3. Grundulis.

Avoti: ME, EH, ĒiV

grindvalis   novec.

1. Atlantijas okeāna ziemeļu daļas un Klusā okeāna delfīnu suga.

Avoti: LME

grindzeles   apv.

1. Krunkas, kas iesitas striķī, to visai grodi vijot.

Avoti: EH

grindzins   apv.

1. Kruzuļaina matu cirta.

2. Kaut kas sagriezts.

Avoti: ME, VeAT

Grineida   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Grenada"), Misisipi štatā, 13000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

grīneklis   sar.

1. Īgņa.

Avoti: Sin

grīnelītis   apv.

1. Sapīcis, saskābis cilvēks.

Avoti: KV, ME

Grinēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Avoti: LC

Grīnēni   vietv.

1. Vecpiebalgas novada Inešu pagasta apdzīvotās vietas "Grinēni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

grīnēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; reti.

1. Izsmējīgi, nicīgi, arī īgni smīnēt.

Avoti: LLVV

grīnēties   apv.

1. Cirtoties.

Avoti: EH

Grīnfīlda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Greenfield"), Indiānas štatā, 21400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Greenfield"), Kalifornijas štatā, 16900 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Greenfield"), Massačūsetas štatā, 17350 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Greenfield"), Viskonsinas štatā, 37200 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Greenfield"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

gringarts   novec.

1. Amerikas tropu koks ar smagu, zaļganu kokksni; šī koka koksne.

Avoti: Ang

gringo

1. Nievājošs angliski runājošo apzīmējums Amerikā vietās, kur runā spāņu valodā.

Avoti: LEV

Grinhaina-Beierfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gruenhain-Beierfeld"), Saksijas federālajā zemē, 6000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grīnība   s.

1. Vispārināta īpašība --> grīns 1, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Griniča

1. Lielbritānijas galvaspilsētas Londonas administratīvais rajons, kurā atradās astronomiskā observatorija, kas 1953. g. pārcelta 75 km uz dienvidaustrumiem.

Griničas meridiāns— Zemes meridiāns, kas iet caur Griniču; pēc 1884. g. starptautiskas vienošanās, meridiāns, kas toreiz gāja caur Griničas observatorijas pasāžinstrumentu, tika pieņemts par nulles jeb sākuma meridiānu.

Griničas laiks— pasaules laiks - sākummeridiāna jeb Griničas meridiāna vietējais laiks; sakrīt ar 0. joslas laiku.

Avoti: ZTV, PZT

grīnietis   apv.

1. Tāds, kurš ir dusmīgs, stingrs, nežēlīgs.

Avoti: EH

grinīgs   apv.

1. Varmācīgs, cietsirdīgs.

Avoti: KV

grīnīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Grīns 1.

2. Skaudīgs, nenovīdīgs, skops.

Avoti: LLVV, EH

grīnīgs   apv.

1. Stingrs, bargs.

Avoti: ME

Grīningene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Grueningen"), Cīrihes kantonā, 3300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grīnis   -ņa, v.

1. Retu, vāju priežu un bērzu audze, parasti bez pameža (zemsegā virši, grīšļi u. tml.) jūras piekrastes un iekšzemes zemajos, smilšainajos līdzenumos; attiecīgais meža augšanas apstākļu tips.

Avoti: LLVV

grīnis   apv.

1. Nicinoši smejošais.

Avoti: ME, VeAT

grīnis   apv.

1. Nabadzīgs, pļāpīgs cilvēks.

Avoti: ME

Grīnkāsla   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Greencastle"), Indiānas štatā, 10350 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

grīnkīpers   sar.

1. Zāliena dārznieks (angļu "green-keeper" - "zāliena kopējs"); golfa laukuma zālāja kopšanas speciālists.

Avoti: PL

Grinkova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

Grīnmauntinsi   vietv.

1. Kalni Ziemeļapalačos ("Green Mountains"), ASV, garums - 300 km, sastāv no vairākiem kalniu masīviem, augstākā virsotne - Mensfīlda kalns (1338 m); Zaļie kalni.

Avoti: PZT

Grīnoka   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Greenock"), Skotijā, Glāzgovas priekšosta Fērtofklaida līča krastā, 44200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

grinorts   novec.

1. Amerikas tropu koks ar smagu, zaļganu koksni; šī koka koksne.

Avoti: Ang

Grīnrivera   apv.

1. Pilsēta ASV ("Green River"), Vaiomingas štatā, 12600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Green River"), Jūtas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

grins   apv.

1. Cietsirdīgs, nežēlīgs, dusmīgs, īgns.

2. Izsmējīgs, nicīgs.

Avoti: KV, EH

grīns   -ais; s. -a, -ā;

1. Izsmējīgs, nicīgs, arī īgns.

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

grīns

1. Golfa zāliens, mauriņš (angļu "green" - "zaļš").

Avoti: PL

grīns   apv.

1. Grods, stingrs, ciets.

2. Ļauns, cietsirdīgs, nedraudzīgs.

Avoti: ME

grīns   apv.

1. Izsmējīgs, nicīgs, īgns.

Avoti: ME

grīns   apv.

1. Nīkulīgs, nevarīgs, slimīgs, vārgs.

Avoti: ME

Grīnsbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Greensburg"), Indiānas štatā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Greensburg"), Pensilvānijas štatā, 14600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Greensburg"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

grinsbons   tekst.

1. Biezs kokvilnas audums lauztā sarža pinumā no kardu dzijas, kuras lineārais blīvums šķēriem ir 25 teksi, audiem - 35,7 teksi, virsmas blīvums - 165-197 g/m2.

Avoti: ZTV

Grīnsbora   vietv.; novec.

1. Grīnsboro - pilsēta ASV, Ziemeļkarolīnas štatā.

Avoti: PZT

Grīnsboro   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Greensboro"), Ziemeļkarolīnas štatā, 282600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Greensboro"), Alabamas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Greensboro"), Džordžijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Grinsfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gruensfeld"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 3600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Grīnsheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Griesheim"), Hesenes federālajā zemē, 26200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Grinštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gruenstadt"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 12900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grintība   apv.

1. Skopums, nenovīdība, skaudība.

Avoti: KV

Grintovecs   vietv.

1. Grintoveca kalns - augstākā virsotne Karavanki grēdā Austrumalpos, uz Austrijas un Slovēnijas robežas, augstums - 2558 m.

Avoti: PZT, LpA

grints   apv.

1. Bargs, skarbs, stingrs.

Avoti: NeV

grintums   apv.

1. Skopums, nenovīdība, skaudība.

Avoti: KV

grīnums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> grīns 1, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

grīnums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> grīns 3(2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Grīnvalde   vietv.

1. Ilūkstes novada Šēderes pagasta apdzīvotās vietas "Sīļi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Grīnvalti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Nīcas pagastā.

Avoti: LC

Grīnveli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Green Valley"), Arizonas štatā, 21400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Grīnvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Greenville"), Dienvidkarolīnas štatā, 62200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Greenville"), Misisipi štatā, 32700 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Greenville"), Ohaio štatā, 13000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Greenville"), Teksasas štatā, 26100 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta ASV ("Greenville"), Tenesī štatā, 15000 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Pilsēta ASV ("Greenville"), Ziemeļkarolīnas štatā, 89800 iedzīvotāju (2014. g.).

7. Pilsēta Grenādā ("Greenville"), 2300 iedzīvotāju (2000. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Greenville"), Alabamas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

9. Apdzīvota vieta ASV ("Greenville"), Ilinoisas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

10. Apdzīvota vieta ASV ("Greenville"), Kalifornijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

11. Apdzīvota vieta ASV ("Greenville"), Meinas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

12. Apdzīvota vieta ASV ("Greenville"), Mičiganas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Grīnvuda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Greenwood"), Misisipi štatā, 15700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Greenwood"), Dienvidkarolīnas štatā, 23200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Greenwood"), Indiānas štatā, 54500 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Greenwood"), Ārkanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

grinzduļi   apv.

1. Atliekas no kausētiem taukiem.

Avoti: KV

grīņa   apv.

1. Īgņa, tāds, kas ar visu nemierā.

Avoti: NeV

griņdža   apv.

1. Čigāna pātaga.

Avoti: EH

Griņī   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Grigny"), Ildefransas reģiona Esonas departamentā, 26600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

grīņi   apv.

1. Viršu purvs virs smilts pamata Kurzemes jūrmalā starp kāpām.

Avoti: KV

Grīņi   vietv.

1. Grīņu dabas rezervāts - aizsargājama dabas teritorija Piejūras zemienē, Pāvilostas novada Sakas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1936. g. (sākotnējā platība - 700 ha), izveidots, lai saglabātu nepārveidotas vēsturiski izveidojušās dabas ekosistēmas (grīni) un pētītu tajās notiekošos procesus, kā arī nodrošinātu izzūdošo un reto augu, ķērpju, sēņu un dzīvnieku aizsardzību, visā rezervāta teritorijā (tagadējā platība - 1454,9 ha) noteikta regulējamā režīma zona.

Avoti: LE1

griņīt   apv.

1. Vērpt rupju dziju.

Avoti: KV

Griņkova   vietv.

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Grinkova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

grīņnieki

1. Ventspils novada Ances pagasta apdzīvotās vietas "Grīņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

griņš   apv.

1. Cietsirdīgs, nežēlīgs, dusmīgs, īgns; grins.

Avoti: ME

grīņš   apv.

1. Grīns 3(2).

Avoti: ME

griohroma   med.

1. Nervu šūna, kuras hromofilā substance sastāv no sīkiem graudiņiem, kas veido pavedienus vai konglomerātus.

Avoti: TM

gripa   -as, s.; parasti vsk.

1. Akūta infekcijas slimība, kam raksturīga paaugstināta temperatūra, augšējo elpošanas ceļu iekaisums un organisma vispārēja intoksikācija.

2. apv. Pakava priekšdaļā iestiprināms iegarens dzelzs gabaliņš; dubultradze.

Avoti: LLVV, ViV

gripats   apv.

1. Kripata.

Avoti: EH

gripe   novec.

1. Lipīga elpojamo orgānu slimība, ko pavada drudzis un kas izplatās kā sērga.

Avoti: SV33

gripele

1. Rakstāmrīks, ciets, dažus milimetrus plats irbulis, ar ko rakstīja uz nelielas tāfelītes.

// vēst. Grifele.

2. Grāmata.

3. Tāfele.

4. žarg. Tieva; izstīdzējusi meitene.

Avoti: MalV, SLG

gripene   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: Žrg

gripinieks   apv.

1. Gripas slimnieks.

Avoti: KiV

gripīgs   apv.

1. Enerģisks, strādīgs, spēcīgs.

Avoti: EH

gripiņa   apv.

1. Uz leju noliektā daļa pakava galos vai vidū.

Avoti: KV

gripis   apv., novec.

1. Gripa.

Avoti: ĒiV

gripoze   med.

1. Izliekums, greizums.

Avoti: TM

gripozs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar gripu, tai raksturīgs; gripas izraisīts.

Avoti: LLVV

grippotyphosa   lat.

1. Spirohetu sugas "Leptospira interrogans" serogrupa.

Avoti: LD

grips   apv.

1. Gripa.

Avoti: KiV

grīpsta   apv.

1. Skramba, brūce.

Avoti: ME

grīpste   apv.

1. Skramba, brūce.

Avoti: ME

grīpstēt   apv.

1. Skrambāt.

Avoti: ME

grīpstināt   apv.

1. Grīpstēt.

Avoti: EH

gripveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ir līdzīgs gripai.

Avoti: LLVV

gripveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Gripveida.

Avoti: LLVV

griselinia   lat.

1. Grizelīnijas.

Griselinia litoralis— piekrastes grizelīnija.

Avoti: DaE

gris-gris

1. Afrikāņu amulets, ko izgatavo galvenokārt no kauri gliemežvākiem; vudu tradīcijā - talismans, parasti neliels auduma vai ādas maisiņš ar dažādām zālēm, akmentiņiem, smiltīm u. tml.

Avoti: PL

grisīni

1. No picas mīklas ceptas maizes standziņas.

Griskirhene   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Grieskirchen"), Augšaustrijas federālajā zemē, 4800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grisla   apv.

1. Grīslis.

Avoti: ĒiV

grīsla   apv.

1. Grīslis ("Carex").

2. Dzelzszāle ("Carex nigra"), grīšļu suga.

Avoti: Aug2

grīsla   apv.

1. Grīzte.

Avoti: EH

grīslaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Vieta, kur aug grīslis; grīslājs.

Avoti: LLVV

grīslains   apv.

1. Ar grīšļiem apaugusi vieta.

Avoti: ME

grīslājs   -a, v.

1. Grīšļu audze; vieta, kur aug grīslis.

2. apv. Grīslains.

Avoti: LLVV, EH

grīslans   apv.

1. Grīslis ("Carex").

Avoti: EH

grīsle   apv.

1. Grīslis ("Carex").

Avoti: Aug2

grīsliens   -a, v.; pareti.

1. Grīslaine.

Avoti: LLVV

grislis   apv.

1. Grīslis, dzelzszāle; grisla.

Avoti: ME

grīslis   -šļa, v.

1. dsk. Viendīgļlapju klases dzimta ("Cyperaseae"), daudzgadīgi vienmājas (retāk divmāju) lakstaugi.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Carex"), daudzgadīgi, retāk viengadīgi lakstaugi ar šaurām, garām lapām, trīsšķautņainu stublāju, sakneņiem un sīkiem ziediem vārpiņās.

3. apv. Ezera meldrs ("Scirpus lacustris").

4. apv. Doņaugu dzimtas ("Juncaceae") doņu ģints ("Juncus").

Avoti: LD, PDE, Aug2, DaE, ME

grīslis   apv.

1. Salmu vīšķis.

Avoti: ME

grīslītis   apv.

1. Dem. --> grīslis.

Avoti: LV93

grīsls   apv.

1. Grīslis ("Carex").

Avoti: Aug2

grisnons   apv.

1. Grimonis ("Cornus").

Avoti: Aug2

griss   apv.

1. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: Aug2

grīst   apv.

1. Noklāt ar dēļiem vai kokiem.

2. Uzstādīt, izveidot (galdu).

Avoti: KV

grīstaga   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: EH

gristauka   apv.

1. Līderīga sieviete.

Avoti: EH

grīste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Virvei līdzīgi (parasti cieši) savīts, sagriezts saišķis; no vairākiem pavedieniem darināts vijums.

(Sa)mesties (arī (sa)iet) grīstē— (sa)vīties un (sa)mezgloties tā, ka grūti atšķetināt (parasti par pārāk cieši savērptu dziju).

2. Gāzu, vielas daļiņu, sīku priekšmetu kopa, kas pārvietojas spirālveidā.

3. Augstākās pilotāžas figūra - lidaparāta laišanās lejup pa stāvu spirāli; straujš lidaparāta kritiens, lidaparātam griežoties ap savu asi.

4. apv. Grīslis ("Carex").

Avoti: LLVV

grīstene   apv.

1. Tīruma gaurs ("Spergula arvensis").

Avoti: Aug2

grīstenes   apv.

1. Jostu raksts, kas pēc formas atgādina grīsti.

Avoti: KiV

grīsties   apv.

1. Ielikt, iebūvēt grīdu.

Avoti: ME, VeAT

Grīstini   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Griestiņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Grīstiņi   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Griestiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

grīstīs   apv.

1. Reibt (par galvu).

Avoti: TiA

grīsts   grīsts, dsk. ģen. grīstu, s.

1. Grīste (2).

2. reti. Grīste (1).

Avoti: LLVV

Grisuppen   vietv., vēst., vācu val.

1. Grīzupes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Grobiņas pagastā.

Avoti: KV

Griszczaty   vietv., vēst.

1. Grisčatu muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Maltas pagastā.

Avoti: KV

Griszkany   vietv., vēst.

1. Griškānu muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Rēznas pagastā.

Avoti: KV

Grišāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Avoti: LC

grišānieši

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Grišāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Griščati   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

Avoti: LC

grišenieši

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Grišina" (arī "Grišeno") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grišina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

2. Krasnoarmijska - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums līdz 1938. g.

Avoti: LC, PZT

grišinieši

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Grišina" iedzīvotāji.

Avoti: V1

griška   apv.

1. Krāsns dūmvada aizdare.

Avoti: ĒiV

Griškāni   vietv.

1. Greiškāni - apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novadā 7 km uz austrumiem no Rēzeknes pilsētas.

2. Griškānu pagasts - pagasts Rēzeknes novadā ar administratīvo centru Sprūžovā, robežojas ar Verēmu, Lendžu, Stoļerovas, Čornajas un Ozolaines pagastu, kā arī ar Rēzeknes pilsētu un Ludzas novadu.

Griškānu pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Rēznas un Makašēnu pagasta teritorijā.

Avoti: LPag, LC, LE1

griškānieši

1. Rēzeknes novada Griškānu pagasta apdzīvotās vietas "Griškāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

griškis   apv.

1. Krīklis ("Anas crecca").

Avoti: KnV

grīšļainis   apv.

1. Grīšļains.

Avoti: KiV

grīšļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur daudz grīšļu; tāds, kur aug daudz grīšļu.

Avoti: LLVV

grīšļainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> grīšļains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

grīšļaugi   -u, vsk. grīšļaugs, -a, v.

1. Lakstaugu grupa, kurā ietilpst grīšļu dzimta un doņu dzimta.

Avoti: LLVV

Grīšļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Beverīnas novada Kauguru pagastā.

Avoti: LC

grīšļveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ir līdzīgi grīslim.

Avoti: LLVV

grīšļveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Grīšļveida.

Avoti: LLVV

grišoties   apv.

1. Gražoties.

Avoti: ĒiV

grišpals   apv.

1. Vara sulfāts.

Avoti: KiV

grīšzāle   apv.

1. Dzelzszāle ("Carex nigra"), grīšļu suga.

Avoti: Aug2

Grītāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LC

gritelēt   apv.

1. Neskaidri, arī nemākulīgi rakstīt; gricelēt.

Avoti: ME

grītuls   apv.

1. Kaut kas riteņveidīgs, satīts.

Avoti: EH

grituļi   apv.

1. Savienojumā "grituļu grituļiem" raksturo braukšanu pa nelīdzenu ceļu.

Avoti: EH

Gritzgalen   vietv., vēst., vācu val.

1. Gricgales muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Mēmeles pagastā.

Avoti: KV

Griudinīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

griulis   apv.

1. Cieta maizes garoza.

Avoti: EH

Griusteņi   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Grustiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Griušļova   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Grūšļeva" nosaukuma variants.

2. Supenkas kreisā krasta pieteka Balvu un Baltinavas novadā, garums - 10 km.

Avoti: LD, La1

griuzdiņas   apv.

1. Dradži.

Avoti: EH

griuzdiņi   apv.

1. Dradži.

Avoti: Sin

Griuznis   vietv.

1. Balvu novada Vectilžas pagasta apdzīvotās vietas "Grūznis" nosaukuma variants.

Avoti: LC

griuztuļi   apv.

1. Kausētu tauku pārpalikumi.

Avoti: ĒiV

griuždži   apv.

1. Dradži.

Avoti: Sin

griuži   apv., hip.

1. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: Aug2

griva   apv.

1. Gruži, gruveši, mēsli.

Avoti: ME

griva   žarg.

1. Mati.

Avoti: KZ

grīva   -as, s.

1. Upes posms pie ietekas jūrā, ezerā, ūdenskrātuvē vai citā upē; vieta upes lejtecē, kur ūdens izsīkst, nesasniedzot ieteku.

2. apv. Ūdens malā, zemā vietā augoša gara zāle.

3. apv. Dzelzszāle ("Carex nigra"), grīšļu suga.

Avoti: ZTV, ViV, Aug2

grīva   apv.

1. Grīslis ("Carex").

Avoti: EH

Grīva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Lazdulejas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Jelgavas novada Līvbērzes pagastā.

3. Dzelzceļa stacija Daugavpilī, atrodas pie dzelzceļa līnijas Daugavpils-Kurcums, 7 km no Daugavpils dzelzceļa stacijas, atklāta 1862. g. ar nosaukumu "Kalkuhnen", 1920.-1922. g. saucās "Kalkuni".

4. Istras labā pieteka Zilupes novada Zaļesjes pagastā, garums - 10 km.

5. Grīvas ezers - atrodas Dagdas novada Šķaunes pagastā, 1966. g. meliorācijas darbos līmenis pazemināts no 158,8 m līdz 156,9 m vjl., platība samazinājusies no 58,4 ha līdz 6 ha, vidējais dziļums - 0,2 m.

Avoti: LC

Grīvaiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Ezeres pagastā.

Avoti: LC

grīvaišnieki

1. Saldus novada Ezeres pagasta apdzīvotās vietas "Grīvaiši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grīvalka   apv.

1. Aukla vai klūga, ar ko piestiprina ilksi pie ragavām.

Avoti: ME

grīvanka   apv.

1. Zirgu aizjūga piederums - saite, kas savieno ratu vai ragavu priekšējās ass galu ar ilksi, atsaite.

Avoti: TlV

Grīvas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā.

Avoti: LC

grivdenieši

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Grivdenieši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grivdinīši   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Griudinīši" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

grivelis   apv.; hip.

1. Cieta maizes garoza; grivlis.

Avoti: ME

griveniks   novec.

1. Desmitkapeiku sudraba naudas apzīmējums līdz 19. gs. Krievijā.

Avoti: TV

grivenka   novec.

1. Dārgmetālu u. c. dārglietu svara mērvienība 14.-18. gs. Krievijā.

Lielā grivenka— līdzinājās vēlākajai mārciņai (409,5 g).

Mazā grivenka— līdzinājās pusmārciņai.

Avoti: KV

griveņiks   apv.

1. Grivna - sudraba stienītis, kas lietots par svara un naudas vienību (piemēram, Krievzemē no 8. līdz 15. gadsimtam).

2. Sudraba desmitkapeika.

Avoti: KV, ViV

Grīvgals   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

Avoti: LC

Grīvgols   vietv.

1. Balvu novada Kubulu pagasta apdzīvotās vietas "Grīvgals" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

grīvi   ģeogr.

1. Garas, šauras, lēzenas grēdas, kas izplatītas Rietumsibīrijas līdzenuma dienvidu daļā un ko veido smilšaini un mālaini nogulumieži.

2. Upes piegultnes vaļņi palienē.

Avoti: ZTV

grīvieši

1. Daugavpils pilsētas daļas Grīva iedzīvotāji.

Avoti: V1

grivinīks   apv.

1. Kāds naudas gabals.

Avoti: EH

Grīviņi   vietv.

1. Grīviņu iezis - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, augšdevona Gaujas svītas sarkanīgo smilšakmeņu atsegums, atrodas Gaujas senlejas kreisajā pamatkrastā iepretī Grīviņupītes ietekas vecajam atzaram Priekuļu novada Liepas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 2001. g.

2. Grīviņu dzirnavezers - aizsargājams dabas objekts (kopš 1974. g.) atrodas Grīviņupītē, Priekuļu novada Liepas pagastā, platība - 2 ha, garums - 0,4 km, lielākais platums - 0,1 km, vidējais dziļums - 1,0 m, lielākais dziļums - 3,2 m.

Avoti: LE1

Grīviņupīte   vietv.

1. Gaujas kreisā krasta pieteka Priekuļu novada Liepas pagastā, garums - 10 km.

Avoti: La1, LD

grīvis   apv.

1. Rupja, gara zāle, kas aug dīķos vai stipri ar ūdeni applūstošās vietās.

Avoti: KV

grīvīte   apv.

1. Bikšu saite (jostas aizvietošanai).

Avoti: EH

Grivka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā.

Avoti: LC

grīvlāde   apv.

1. Akas dubultais apšuvums, lai aizsargātos no smiltīm.

Avoti: ME, VeAT

grīvlīcis   ģeogr.

1. Jūras līcis, kurš iestiepjas tālu sauszemē un kura virsotnē ietek upe.

Avoti: ZTV

grivlis   apv.

1. Cieta maizes garoza.

Avoti: ME

grīvlis   apv.

1. Grīslis ("Carex").

Avoti: ME

grivna   -as, s.

1. Naudas vienība Ukrainā, sīknauda - kapeika.

2. vēst. Sudraba stienītis, kas lietots par svara un naudas vienību (piemēram, Krievzemē no 8. līdz 15. gadsimtam); vēlāk 10 kapeikas, bet 19. gs. 3 kapeikas.

Avoti: LLVV

grivņiks   apv.

1. Sīknaudas gabals.

Avoti: KnV

grīvs   apv.

1. Grīvis.

Avoti: EH

grīvupe   apv.

1. Satekupe, kas veido divu upju kopējo grīvu.

Avoti: EH

Griwa   vietv., vācu val.

1. Grīva.

Avoti: FV

grizajs

1. Monumentāli dekoratīvās glezniecības paveids, kur izmantoti tikai vienas krāsas (parasti pelēkās) gaišāki un tumšāki topi.

2. novec. Viegls zīda audums melniem un baltiem pavedieniem.

Avoti: SV99, SV33

Grizāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

Avoti: LC

Grīzāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

2. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Grizāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

grizānieši

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Grizāni" iedzīvotāji.

2. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Grizāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grizeīns   med.

1. Antibiotiska viela, iegūta no "Streptomyces griseus"; aktīva pret grampozitīvām un gramnegatīvām baktērijām.

Avoti: TM

grīzeklis   apv.

1. Koka aizšaujamais; sens atslēgas veids, izgriezts no garena koka klucīša, ko aizgrieza ciet, lai durvis nevar attaisīt.

2. Vītne no salmiem, siena vai koku zariem.

3. Mazbērna staigājamā ierīce ap grozāmu kārti.

4. Koka klucītis, ko pierīkoja pie mieta, lai zirgs ganoties nesamudžinātu ķēdi vai virvi.

5. Tarkšķis 1(2).

Avoti: KV, TlV, EH

grīzekls   apv.

1. Grīzeklis.

Avoti: EH

grīzeknis   apv.

1. Vieta starp atvaru un straumi, kur ūdens griežas un mutuļo.

Avoti: KV

grizelīnija   bot.

1. Ziedaugu kārtas ģints ("Griselinia"), mūžzaļi, dekoratīvi augi ar apaļām, ādainām, gaiši zaļām lapām, kas iztur dažus grādus sala, var stādīt neapkurināmā siltumnīcā vai arī audzēt traukā.

Piekrastes grizelīnija— grizelīniju suga ("Griselinia litoralis").

Avoti: DaE

grizeofulvīns   med.

1. Antibiotiska viela, iegūta no "Penicillium griseofulvum"; aktīva pret vairākiem dermatomicētiem.

Avoti: TM

grīzēt   apv.

1. Signalizēt ar laternu vai kādu degošu materiālu (par zvejniekiem vētrainos laika apstākļos atklātā jūrā).

Avoti: EH

grizete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Jauna sieviete (šuvēja, cepurniece, koriste) bez stingriem tikumiem (parasti Francijā).

Avoti: LLVV

grīzins   apv.

1. Kālis.

Avoti: TiA

Grīziņkalns   vietv.

1. Atsevišķa vidēji augsta kāpa Baltijas ledus ezera līdzenumā Rīgā starp Pērnavas, Jāņa Asara un Ata ielu un dzelzceļu, garums - 0,33 km, augstums - 24 m vjl, to aizņem 1905. g. parks.

2. Rīgas pilsētas apkaime Latgales priekšpilsētā, Daugavas labā krasta dzelzceļa loka austrumu daļā (administratīvi apkaimes ziemeļu daļa līdz Aleksandra Čaka ielai atrodas Rīgas pilsētas Centra rajonā, bet dienvidu daļa - Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētā), robežojas ar Brasas, Teikas, Purvciema, Avotu ielas un Centra apkaimēm (robežas ir Artilērijas iela, Krāsotāju iela, Lienes iela, Augusta Deglava iela, dzelzceļš, Brīvības iela, Tallinas iela un Aleksandra Čaka iela).

Avoti: LD, Wi

grizis   apv.

1. Dzirkstele.

Avoti: EH

grīzītis   apv.

1. Grīzeklis (1).

Avoti: EH

grizli   biol.

1. Brūnā lāča Ziemeļamerikas pasuga.

Avoti: SV96

grizlijs   novec.

1. Grizlilācis - pelēkais lācis (Ziemeļamerikā).

Avoti: Ang

grizlilācis   zool.

1. Brūnā lāča pasuga ("Ursus arctos horribilis"), kas dzīvo kalnainos Ziemeļamerikas apvidos.

Avoti: SV99

grizlis   sar.

1. Kašķīgs cilvēks.

2. Cilvēks ar šķībiem zobiem.

Avoti: SLG

grīzns   apv.

1. Cieši savērpts, stipri sagriezts.

2. Saīdzis.

Avoti: KV, EH

grīzoklis   apv.

1. Siena vezums.

Avoti: ME, VeAT

grīzt   apv.

1. Griezt, tīt.

Avoti: ME

grīztains   apv.

1. Griezts 1, sagriezts 1.

Avoti: KV

grīztave   apv.

1. Rīklupata, beržamā lupata.

Avoti: EH

grīzte   apv.

1. Kaut kas sagriezts, arī savandīts.

2. Stingri savērpta dzija.

3. Gabaliem satītas dzijas.

4. No koku zariem savīta saite.

5. Svītra audumā.

6. Sainis, kušķis, bize.

7. Pika, kaudze.

8. Lidmašīnas krišana, savienota ar tās griešanos ap vertikāli.

9. Siena vāls.

Avoti: KV, EH

grīztēgs   apv.

1. Salmu grīzte.

Avoti: ME

grīzts   apv.

1. Pavediens, kas nav sagriezts virvē.

Avoti: EH

grīzulains   apv.

1. Untumains.

Avoti: EH

grizulis   apv.

1. Rīks labības vētīšanai, kas līdzīgs dakšām ar 6 vai vairāk plakaniem zariem.

2. Grīzeklis (1).

Avoti: KV, EH

grīzulis   apv.

1. Virpulis, mutulis.

2. Niķi.

3. Griešanās kaite.

Avoti: KV

grizumetrs   apv.

1. Aparāts metāna daudzuma noteikšanai raktuvju gaisā.

Avoti: KV

grizuni   žarg.

1. Bērni.

Avoti: KZ

grīzupnieki

1. Grobiņas novada Medzes pagasta apdzīvotās vietas "Grīzupes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

griža   apv.

1. Trūce.

Avoti: KiV

Grižanki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

grižankieši

1. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Grižanka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grīži   vietv.

1. Grīžu velna krēsls - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, dižakmens, atrodas Ventspils novada Tārgales pagastā, 15 km uz austrumiem no Ventspils, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., garums - 6,3 m, platums - 4,6 m, augstums - 3 m, tā virszemes daļa, kurā ir savdabīgs padziļinājums, atgādina milzīgu sēdekli ar ieslīpu atzveltni.

Grīžu velna beņķis— Grīžu velna krēsls.

Avoti: LE1, La1

grīžole   apv.

1. Linu gurste.

Avoti: ME

grižs   apv.

1. Graizes.

Avoti: KiV

Grjazi   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ļipeckas apgabalā, 46200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grjazj   barb.

1. Veneriskā slimība.

Avoti: KZ

Grjazoveca   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vologdas apgabalā, 15100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Grjungovskaja   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada Zaļenieku pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

GRL   saīs., vietv.

1. Grenlande, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

grnd-mal   novec.

1. Epilepsijas lēkme.

Avoti: KV

gro   novec.

1. Graša nosaukums Francijā.

groat   novec.

1. Grasis (Anglijā).

Avoti: KV

groba   apv.

1. Bedre, izbraukta ratu sliede.

2. Grava, aiza, ieleja.

3. Skābardis.

Avoti: KV, NeV

grobains   apv.

1. Bedrains, nelīdzens, izbraukts.

Avoti: KV

grobalains   apv.

1. Grubulains.

Avoti: EH

grobe   apv.

1. Garena bedre.

Avoti: EH

grobiānisms   novec.

1. Vācu literatūras virziens 15.-16 gs., tematika grozās ap visu nedaiļo un rupjo, līdz galējībai izkopta pornogrāfija un valodas vulgārisms.

Avoti: KV

grobiāns   novec.

1. Grobiānisma varonis.

Avoti: KV

Grobin   vietv., vēst., vācu val.

1. Grobiņas pagasta bijušais nosaukums.

2. Grobiņa.

3. Dzelzceļa stacijas "Gavieze" nosaukums 1871.-1904. g.

Avoti: LPag, FV, LE1

grobins   apv.

1. Ķēriens.

Avoti: BsV

Grobinskaja   vietv., vēst.

1. Grobiņas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Grobiņa   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Kurzemes dienvidrietumu daļā, no 2009. gada novada centrs (1950.-2009. g. Liepājas rajonā, 1920.-1949. g. Liepājas apriņķī, 1819.-1919. g. apriņķa centrs) 205 km no Rīgas un 11 km no Liepājas, pilsētas tiesības kopš 1695. gada, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1253. gadā.

2. Grobiņas novads - novads Kurzemes rietumu daļā, izveidots 2009. g. bijušā Liepājas rajona teritorijā ietverot Grobiņas pilsētu un Bārtas, Gaviezes, Grobiņas un Medzes pagastus, robežojas ar Pāvilostas, Durbes, Priekules, Rucavas un Nīcas novadu, kā arī ar Liepājas pilsētu un Baltijas jūru.

3. Grobiņas pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā ar administratīvo centru Kadiķos, aptver Grobiņas pilsētu, robežojas ar Medzes, Gaviezes un Bārtas pagastu, kā arī ar Durbes un Nīcas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Grobin, krieviski - Grobinskaja.

Grobiņas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Tāšu pagasta teritorijas, savukārt neliela daļa pirmskara Grobiņas pagasta teritorijas pievienota Liepājas pilsētai un tagadējam Medzes un Otaņķu (Nīcas novadā) pagastam.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Grobiņas novada Grobiņas pagastā.

5. Dzelzceļa pieturpunkts Grobiņas novada Grobiņas pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Liepāja-Priekule, 14 km no Liepājas dzelzceļa stacijas.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, LE1

grobiņnieki

1. Grobiņas novada Grobiņas pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

grobnieks   apv.

1. No cementa izliets kapa uzliktnis.

Avoti: KiV

grobs   barb.

1. Lāde, kaste, skapis.

Avoti: KZ

grobulains   apv.

1. Nelīdzens.

Avoti: KV

grobuļens   apv.

1. Grubulains.

Avoti: EH

grocēt   apv.

1. Ar troksni ēst.

Avoti: KV

Grociškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

Avoti: LC

Grociški   vietv.

1. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Grociškas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Grociškys   vietv.

1. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Grociškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Grocka   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Belgradas apgabalā, 8200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

gročāt   apv.

1. Slikti, nevienādi savērpt.

Avoti: ME

groda   apv.

1. Iegarena zema vieta ar dūņainu pamatu.

Avoti: KV

grodenapls   novec.

1. Neapoles vārdā nosaukts zīda audums.

Avoti: KV

Grodkova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 8900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1268. g.

Avoti: LpA, Wi

grodi   -u, vsk. grods, -a, v.

1. Akas sienas, kas veidotas no četrstūrainiem baļķu vainagiem vai cementa caurulēm.

2. Horizontāla sija, uz kuras balstās griesti.

Avoti: LLVV, ME

grodi   apst.

1. Cieši, stingri.

Avoti: KnV

grodīgi   apv.

1. Stingri.

Avoti: Sin

grodiņas   apv.

1. Dem. --> grods 2.

Avoti: EH

Grodnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Īves pagastā.

Avoti: LC

Grodņa   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, apgabala administratīvais centrs, 328000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

grodot   apv.

1. Ierīkot akai grodus.

Avoti: EH

grods   -ais; s. -a, -ā;

1. Stingri savīts, savērpts.

2. pārn. Stingrs, noturīgs; mērķtiecīgi, skaidri veidots.

Grods laiks— ilgstošs sauss laiks.

Avoti: LLVV, KV

grods   apv.

1. Groži.

Avoti: ME

grodskoki   apv.

1. Baļķi uz kuriem balstās tilta grīda.

Avoti: ME

grodums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> grods, šīs īpašības konkrēta izpausme; cietība.

2. pārn. Mērķtiecība, skaidrība (parasti mākslas darba kompozīcijā).

Avoti: LLVV, Sin

Grodziska   vietv.

1. Grodziska Mazovecka - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 29800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1522.-1870. un kopš 1915. g.

2. Grodziska Velopolska - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 14300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1303. g.

Avoti: LpA, Wi

groenlandia   lat.

1. Grenlandijas.

Groenlandia densa— blīvā grenlandija.

Avoti: LD, DaE

Groesen   vietv., vēst., vācu val.

1. Griezes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Nīgrandas pagastā.

Avoti: KV

groga   novec.

1. Groks.

Avoti: Ang

grogneur   fr.

1. Saīdzis cilvēks, rūcenis.

Avoti: KV

grogs

1. Dzēriens, ko gatavo no viskija, konjaka vai tml., un gāzēta ūdens vai limonādes.

Avoti: LEV

grohnuķ   barb.

1. Noslepkavot.

Avoti: KZ

grohņīties   barb.

1. Krist.

// pārn. Sabrukt.

Avoti: SLG

Grohova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

Grohs   mit.

1. Armēņu mitoloģijā - nāves gars, nāves eņģeļa personifikācija, viņš katram cilvēkam uz pieres pieraksta viņa likteni, bet savā grāmatā - cilvēku labos darbus un grēkus, kurus paziņo dievu tiesā.

Avoti: Mit

Groiča   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Groitzsch"), Saksijas federālajā zemē, 7600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

groka   novec.

1. Groks.

Avoti: Ang

groks   -a, v.; parasti vsk.

1. Alkoholisks dzēriens, ko gatavo, piejaucot saldai, karstai tējai rumu, konjaku vai spirtu.

Avoti: LLVV

grollēt   apv.

1. Rupji vērpt.

2. Rupji malt.

Avoti: EH

groļļāt   apv.

1. Slikti, nevienādi savērpt; gročāt.

Avoti: ME

groma   novec.

1. Romiešu zemes mērnieku instruments.

Avoti: KV

gromada   vēst.

1. Zemākā administratīvi teritoriālā vienība Polijā 1954.-1973. g.

2. Grumada - pagasta sapulce.

Avoti: VtV, KV

gromadas

1. Ukraiņu inteliģences kultūrizglītības organizācijas 19. gs. 2. pusē un 20. gs. sākumā.

Avoti: LPE

Gromalti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

Avoti: LC

gromātika   novec.

1. Mērniecība.

Avoti: KV

Gromiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

gromikieši

1. Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Gromiki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

groms   barb.

1. Liela saimniecības soma.

Avoti: KZ

Gromyki   vietv.

1. Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Gromiki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

grona   apv.; vēst.

1. Sudraba desmit kapeiku gabals cariskajā Krievijā.

Avoti: EH

Gronava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gronau"), Lejassaksijas federālajā zemē, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Gronau"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 46000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA, LpA

gronēt   apv.

1. Mocīt, vārdzināt.

Avoti: EH

Groningena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandes ziemeļaustrumos ("Groningen"), provinces administratīvais centrs, 197800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Nīderlandes province, platība - 2329 kvadrātkilometri, 582600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

grons   apv.

1. Biezs dēlis tilta grīdā.

Avoti: KV

groom   apv.

1. Kalps, zirgu puisis.

Avoti: KV

gropains   apv.

1. Tāds (ceļš, celiņš), kur izveidojušās iebrauktas gropes.

Avoti: EH

grope   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. Šaura, gara (kādā priekšmetā izveidota) rieva, kurā iestiprina (citu priekšmetu, detaļu u. tml.).

Gropes ligzda— metāla vai cita materiāla veidota ieeja (masta vai grotbomja) gropē, kur ievada buras līķtrosi.

2. Kanelūra - vertikāla rieva kolonnas vai pilastra stāvā.

3. novec. Izbraukta ratu sliede.

Bangu grope— ūdens izskalojumi krastā viļņu iedarbībā; gāzmas niša.

Avoti: LLVV, JūVM, MkV, KV

gropējamais   apv.

1. Instruments gropju veidošanai.

Avoti: LivP

gropene   apv.

1. Gropju ēvele; gropzāģis.

Avoti: LV93

gropeslogs   -a, v.

1. Logs, kura aplodā izveidotas gropes vērtņu ielikšanai.

Avoti: LLVV

gropēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot gropi (kādā priekšmetā).

2. apv. Līdumā atlikušos kokus salikt kārtās.

3. apv. Nesātīgi ēst.

Avoti: LLVV, KV, EH

gropēvele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Ēvele gropju izēvelēšanai.

Avoti: LLVV

gropēvelmašīna   -as, s.

1. Mašīna gropju izēvelēšanai.

Avoti: LLVV

Gropiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Kaives pagastā.

Avoti: LC

gropis   apv.

1. Katls; grāpis.

Avoti: VV

gropīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> grope.

2. bot. Padziļinājums starp čemurziežu augļa ribām.

Avoti: LLVV

gropzāģis   novec.

1. Gropju zāģis; gropju ēvele.

Avoti: LV93

gros   novec.

1. Franču zelta nauda, arī grasis.

2. Senāk franču svara mērs 1/8 unces jeb 1/128 mārciņas, kas vienāds ar 3,8243 g.

3. Biezs zīda audums, divkāršā tafta.

4. Galvenā karaspēka masa (bez priekšpulkiem).

Avoti: KV

grosa   apv.

1. Vecāmāte.

Avoti: ViV

Grosalmerode   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grossalmerode"), Hesenes federālajā zemē, 6600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gros-Aucskaja   vietv., vēst.

1. Auces novada Lielauces pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Grosbīberava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gross-Bieberau"), Hesenes federālajā zemē, 4600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Grosborna   vietv.

1. Daugavpils novada Salienas pagasta apdzīvotās vietas "Lielborne" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Grosbotvāra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("grossbottwar"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 8200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Grosbreitenbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grossbreitenbach"), Tīringenes federālajā zemē, 2600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grose   novec.

1. Skaita mērvienība - 12 duči jeb 144 gabali.

Avoti: LME

Grosencersdorfa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Gross-Enzersdorf"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 9900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Groseneriha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grossenehrich"), Tīringenes federālajā zemē, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Grosenhaina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grossenhain"), Saksijas federālajā zemē, 18400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Groserarbers   vietv.

1. Augstākā virsotne Šumavas kalnos, Vācijā, Bavārijas austrumos, pie Čehijas robežas, augstums - 1456 m.

Avoti: PZT

Groserfeldbergs   vietv.

1. Augstākā virsotne Taunusa grēdā Reinas Šīferkalnu dienvidos, Vācijā, augstums - 880 m.

Avoti: PZT

Groseta   vietv.; novec.

1. Groseto - pilsēta Itālijā.

Avoti: PZT

Groseto   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Grosseto"), Toskānas reģionā, provinces administratīvais centrs, 79200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Groseto province - Itālijas Toskānas reģiona province ("Provincia di Grosseto"), platība - 4504 kvadrātkilometri, 227500 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 28 komūnās.

Avoti: LpA, Wi

Gros-Ezerskaja   vietv., vēst.

1. Saldus novada Ezeres pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

grosfāters   sar.

1. Vecaistēvs.

Avoti: SLG

Grosgerava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gross-Gerau"), Hesenes federālajā zemē, 24100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Grosgerungsa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Gross Gerungs"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 4600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Grosglokners   vietv.

1. Augstākā virsotne Augstajā Tauernā ("Grossglockner"), Austrumalpos, Austrijā, augstums - 3797 m, līdz 10 km gari šļūdoņi.

Avoti: PZT

grosis   apv.

1. Vecāmāte vai vecvecmāte; arī paveca radiniece vai vispār veca sieviete.

Avoti: ĒiV

grosists   novec.

1. Lieltirgotājs.

Avoti: KV

grosīte   sar.

1. Vecāmāte.

2. Veca sieviete.

Avoti: SLG

grosīties   apv.

1. Draudēt, biedēt.

Avoti: ME

groslēnieši

1. Smiltenes novada Palsmanes pagasta apdzīvotās vietas "Grošļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grosmamma   apv.

1. Vecāmāte.

Avoti: ViV

grosmeisters   novec.

1. Bruņinieku ordeņos virsmestrs.

2. Laicīgos ordeņos attiecīgās valsts valdnieka goda tituls.

3. Brīvmūrnieku biedrībās t. s. Lielās ložas priekšsēdētājs.

4. Šaha spēlē augstākā šahista kvalifikācija.

Avoti: KV

grosmutere   sar.

1. Vecāmamma.

Avoti: Žrg

grospapa   apv.

1. Vecaistēvs.

Avoti: ĒiV

grospaps   apv.

1. Vecaistēvs.

Avoti: ĒiV

Gros-Platonskaja   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada Lielplatones pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Grosrāshene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grossraeschen"), Brandenburgas federālajā zemē, 8900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Grosrērsdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grossroehrsdorf"), Saksijas federālajā zemē, 6600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gross-   novec.

1. Liel-.

Avoti: KV

gross   -a, v.

1. Skaita mērvienība - 12 duču jeb 144 gabali.

Mazais gross— gross jeb 12 duči.

Lielais gross— 12 mazie grosi, t. i. 1728 gabali.

Avoti: LLVV

Gross-Abgulden   vietv.

1. Bijušais muižas nosaukums vācu valodā, kuras teritorijā Dobeles novada Naudītes pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta "Apgulde".

2. Lielabguldes (Zaķu) muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Auru pagasta teritorijā.

Avoti: LE1

Gross-Autz   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielauces muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Lielauces pagastā.

Avoti: KV

Gross-Autzsche   vietv., vēst.

1. Auces novada Lielauces pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Gross-Bahten   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielbātas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vaiņodes pagastā.

Avoti: KV

Gross-Barbern   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielbārbeles muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Bārbeles pagastā.

2. Vecumnieku novada Bārbeles pagasta apdzīvotās vietas "Lielbārbele" bijušais nosaukums.

Avoti: LPag

Gross-Berken   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielberķenes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Mežmuižas pagastā.

Avoti: KV

Gross-Bersen   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielbērzes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

Gross-Bersteln   vietv., vēst.

1. Bijušās Lielbērsteles muižas nosaukums vāciski, kuras teritorijā tagadējā Rundāles novada Viesturu pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Bērstele.

Avoti: LE1

Gross-Blieden   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielblīdenes muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Blīdenes pagastā.

Avoti: KV

Gross-Born   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielbornes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Salienas pagastā.

Avoti: KV

Gross-Buschhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Biržu muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Biržu pagastā.

Avoti: KV

Gross-Damen   vietv., vēst., vācu val.

1. Diždāmas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Aizviķu pagastā.

Avoti: KV

Gross-Dirden   vietv., vēst., vācu val.

1. Lieldirdas muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Bauskas pagastā.

Avoti: KV

Grossdohn   vietv., vācu val.

1. Grostona.

2. Grostonas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Grostonas pagastā.

Avoti: FV, KV

Gross-Drogen   vietv., vēst., vācu val.

1. Lieldrogas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Kalvenes pagastā.

Avoti: KV

Grossdselden   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Skrundas novada Nīkrāces pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Dzelda.

Avoti: LE1

Gross-Dselden   vietv., vēst., vācu val.

1. Lieldzeldes muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Nīkrāces pagastā.

Avoti: KV

Gross-Dueppeln   vietv., vēst., vācu val.

1. Diždupeles muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vecpils pagastā.

Avoti: KV

Gross-Dursuppen   vietv., vēst., vācu val.

1. Dursupes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Zentenes pagastā.

Avoti: KV

Gross-Eckau   vietv., vēst., vācu val.

1. Lieliecavas muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Iecavas pagastā.

Avoti: KV

Gross-Elley   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielelejas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Elejas pagastā.

Avoti: KV

Gross-Essern   vietv., vēst., vācu val.

1. Saldus novada Ezeres pagasta bijušais nosaukums.

2. Lielezeres muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Ezeres pagastā.

Avoti: LPag

Gross-Friedrichshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielpidriķu muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Zālītes pagastā.

Avoti: KV

Gross-Gramsden   vietv., vēst.

1. Dižgramzdas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Gramzdas pagastā.

Avoti: KV

Gross-Heiden   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielvirkus muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

Gross-Iwanden   vietv., vēst.

1. Bijušās Lielīvandes muižas nosaukums Kuldīgas novadā, kuras teritorijā izveidojusies apdzīvotā vieta Īvande.

Avoti: LE1

Gross-Jungfernhof   vietv., vēst.

1. Lielvārdes novada Jumpravas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Lieljumpravas muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Jumpravas pagastā.

Avoti: LPag, KV

Gross-Kaugern   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielkauguru muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ropažu pagastā.

Avoti: KV

Gross-Kreuzburg   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielkrizberģu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Gaviezes pagastā.

Avoti: KV

Gross-Lahnen   vietv., vēst., vācu val.

1. Dižlāņu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vecpils pagastā.

Avoti: KV

Gross-Lassen   vietv., vēst., vācu val.

1. Liellašu muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Skrudalienes pagastā.

2. Lašu muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Lašu pagastā.

Avoti: KV

Gross-Leepen   vietv., vēst., vācu val.

1. Liellīpas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Lažas pagastā.

Avoti: KV

Gross-Memelshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielmēmeles muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Mēmeles pagastā.

Avoti: KV

Gross-Niekratzen   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielmuiža, Krāces muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Nīkrāces pagastā.

Avoti: KV

grosso   it.

1. Itāliešu graša nosaukums.

Avoti: KV

Gross-Platon   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada Lielplatones pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Lielplatones muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Lielplatones pagastā.

Avoti: LPag

Gross-Roennen   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielrendas muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Rendas pagastā.

Avoti: KV

Gross-Roop   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielstraupes muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Lielstraupes pagastā.

Avoti: KV

Gross-Sahlingen   vietv., vēst., vācu val.

1. Dižzālītes muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Snēpeles pagastā.

Avoti: KV

Gross-Salwen   vietv., vēst., vācu val.

1. Neretas novada Zalves pagasta bijušais nosaukums.

2. Lielzalves muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Zalves pagastā.

Avoti: LPag, KV

Gross-Santen   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielzantes muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Zantes pagastā.

Avoti: KV

Gross-Saticken   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielsatiķu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Gaiķu pagastā.

Avoti: KV

Gross-Schwethof   vietv., vēst., vācu val.

1. Gross-Swehtsof - Svētes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Svētes pagastā.

Avoti: KV

Gross-Sehnen   vietv., vēst., vācu val.

1. Dižsēnes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Nurmuižas pagastā.

Avoti: KV

Gross-Sessau   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielsesavas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Sesavas pagastā.

Avoti: KV

Gross-Sonnaxt   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielsunākstes muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Sunākstes pagastā.

Avoti: KV

Gross-Sussei   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielsusējas muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Susējas pagastā.

Avoti: KV

Gross-Swehthof   vietv., vēst., vācu val.

1. Svētes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Svētes pagastā.

Avoti: KV

Gross-Swirkaln   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielsvirkalnes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Rundāles pagastā.

Avoti: KV

grossularia   lat.

1. Ērkšķogas.

Grossularia divaricata— izplestā jeb kalnu ērkšķoga.

Grossularia hirtella— Amerikas ērkšķoga.

Grossularia missouriensis— Misūri ērkšķoga.

Grossularia reclinata— nokarenā ērkšķoga.

Grossularia reclinata var. uva-crispa— nokarenās ērkšķogas varietāte.

Avoti: LD, PDE

grossulariaceae   lat.

1. Ērkšķogu dzimta.

Avoti: LD

Gross-Wirben   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielvirbes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Virbu pagastā.

Avoti: KV

Gross-Wormsahten   vietv., vēst., vācu val.

1. Dižvormsātes muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Nīkrāces pagastā.

Avoti: KV

Gross-Wuerzau   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielvircavas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Lielvircavas pagastā.

Avoti: KV

Gross-Zeezern   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielcieceres muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Cieceres pagastā.

Avoti: KV

Grosširma   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Grossschirma"), Saksijas federālajā zemē, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grostenieki

1. Jaunpils novada Viesatu pagasta apdzīvotās vietas "Grosti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grosti   apv.

1. Grodi 1.

2. Tilta blankas.

Avoti: ME

grosties   apv.

1. Skaisties, dusmoties.

Avoti: KV

grostīties   apv.

1. Draudēt.

Avoti: KV

grostnieki

1. Jaunpils novada Viesatu pagasta apdzīvotās vietas "Grosti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grostona   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Bērzaunes pagastā.

2. vēst. Grostonas pagasts - pastāvēja bijušajā Madonas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Madonas novada Aronas un Bērzaunes pagastā.

Avoti: LPag, LC

grostonieši

1. Madonas novada Aronas pagasta apdzīvotās vietas "Grostona" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grosumštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gross-Umstadt"), Hesenes federālajā zemē, 20800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Grosupļe   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Grosuplje"), Centrālslovēnijas reģionā, 7200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Grosvenedigers   vietv.

1. Virsotne Austrumalpos ("Grossvenediger"), Augstajā Tauernā, Austrijā, augstums - 3674 m, zobainas kāru virsotnes paceļas pāri firna laukiem un šļūdoņiem.

Avoti: PZT

grosz   novec.

1. Agrākā poļu graša nosaukums.

Avoti: KV

Groszaļvenskaja   vietv., vēst.

1. Neretas novada Zalves pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Groszighartse   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Gross-Siegharts"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

groša   apv.

1. Vecāmāte.

Avoti: ViV

grošens   novec.

1. Graša nosaukums vācu zemēs.

groši   novec.

1. Grašu nosaukums slāvu zemēs.

2. sar. Nauda.

Avoti: KZ

Grošļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Variņu pagastā.

Avoti: LC

grot-   salikteņu daļa, jūrn.

1. Pie grotmasta piestiprināts (par apmastojuma vai takelāžas sastāvdaļām un burām), piem., grotbura, grotštaga.

Avoti: SV99

grota   -as, s.

1. Dabiska vai mākslīgi izveidota ala, arī atsevišķa alas daļa, nozarojums.

2. Alas paplašinājums aiz šauras ieejas.

3. Padziļinājums ledāja galā, no kura iztek kušanas ūdeņi.

Avoti: LLVV, ZTV

Grota-Amersa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Groot-Ammers"), Dienvidholandes provincē, 3900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Grotaferrata   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Grottaferrata"), Lacio reģiona Romas provincē, 19400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Grotalje   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Grottaglie"), Apūlijas reģiona Taranto provincē, 32500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Grotamare   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Grottammare"), Markes reģiona Askoli Pičēno provincē, 15800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Grotaminārda   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Grottaminarda"), Kampānijas reģiona Avellīno provincē, 8300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grotbomis   -mja, v.; jūrn.

1. Apaļkoks, kura viens gals kustīgi iestiprināts masta (grotmasta) apakšdaļā, bet otrā galā piestiprināta grotšote, tas kalpo grotburas apakšējās malas piestiprināsanai un buras vadīšanai.

Grotbomja apkalums pie masta— kustīga metāla konstrukcija, kas savieno grotbomi ar mastu, var būt kopā ar patentrēveri.

Grotbomja augstums— attālums starp klāju un grotbomi.

Grotbomja balsts— statnis grotbomja atbalstīšanai pret klāju pēc brauciena, kad buras ir noņemtas.

Grotbomja klauve— dakšai līdzīgs konstruktīvs elements grotbomja savienošanai ar mastu.

Grotbomja noka apkalums— apkalums grotbomja pakaļējā galā, kurā iekabina dirku un grotšoti.

Grotbomja noks— grotbomja pakaļējais gals.

Grotbomja taļļa— bloku un trošu sistēma, kas atrodas netālu no masta zem grotbomja un notur grotbomi vēlamā augstumā.

Avoti: JūVM

grotbura   -as, s.; jūrn.

1. Apakšējā bura grotmastā.

Grotbura ar vaļēju apakšējo līķi— grotbura, kuras apakšējais līķis nav paredzēts ievilkšanai grotbomja gropē.

Grotburas apakšējā līķa garums— attālums pa grotbomi no masta līdz grotburas šotstūrim.

Grotburas šotstūra novilcējs— ierīce, ar kuru nostiepj buras apakšējo līķi pret grotbomja noku.

Vieglsvara grotbura— plāna auduma grotbura, ko lieto nelielā vējā.

Avoti: LLVV, JūV, JūVM

grote   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dabiska vai mākslīgi izveidota ala, arī atsevišķa alas daļa, nozarojums.

2. Alas paplašinājums aiz šauras ieejas.

3. Padziļinājums ledāja galā, no kura iztek kušanas ūdeņi.

Avoti: LLVV, ZTV

groteska   -as, s.; parasti vsk.

1. Tēlojuma veids literatūrā un mākslā, kuram raksturīgs satīrisks vai komisks pārspīlējums, asi, negaidīti kontrasti.

// arī dsk. Literatūras un mākslas darbs, kur izmantots šāds tēlojuma veids.

2. Ornamenta stils, kurā dīvainu, fantastisku augu, ziedu motīvi savijas ar fantastiskiem cilvēku un zvēru tēliem vai dažādām stilizētām maskām.

3. poligr. Tipogrāfijas burtu tips ar dažāda biezuma līnijām.

Groteskie burti— tipogrāfijas burti ar vienāda platuma līnijām burta attēlā (līnijas bez nobeigumiem jeb austiņām).

Avoti: LLVV

grotesks   -ais; s. -a, -ā;

1. Pārspīlēti komisks, karikatūrisks; arī dīvains, neparasts.

Avoti: LLVV

groteskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> grotesks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

grotfalle   jūrn.

1. Falle ar kuru paceļ un nolaiž grotburu.

Avoti: JūVM

Grothusenshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Grotužu muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Veļķu pagastā.

Avoti: KV

grotiņas   apv.

1. Dem. --> groži.

Avoti: ME

grotmasts   -a, v.; jūrn.

1. Divmastu un trīsmastu buru kuģa otrais (visaugstākais) masts no priekšgala; četrmastu un vairākmastu buru kuģa ikviens masts starp priekšējo un pakaļējo mastu.

Avoti: LLVV

Grotole   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Grottole"), Bazilikatas reģiona Matēras provincē, 2300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Grotona   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Groton"), Konnektikutas štatā, 40100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Groton"), Dienviddakotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

grots   jūrn.

1. Galvenā vai apakšējā bura, ko uzvelk grotmastā.

Bermutu grots— trīsstūrveida grotbura.

Avoti: JūVM

grotstaga   jūrn.

1. Grotmasta staga.

Avoti: KV

grotšote   jūrn.

1. Caur vairākiem blokiem izvērta trose, ar kuru vada (ievelk vai izlaiž) grotburu.

Grotšotes slīdsliede— perpendikulāri jahtas garenvirzienam nostiprināta metāla sliede, pa kuru pārvietojas slīdnis ar grotšotes taļļas bloku.

Grotšotes taļļa— bloku un trošu sistēma, kurā ietilpst grotšote un bloki, kas piestiprināti pie grotbomja pakaļējā gala un grotšotes sliedes slīdņa.

Grotšotes novelktaļļa— grotšotes taļļa.

Avoti: JūVM

grotštagbura   jūrn.

1. Štagbura, ko paceļ starp grotmastu un fokmastu uz peldlīdzekļiem ar diviem un vairāk mastiem.

Avoti: JūVM

grotūzēni

1. Madonas novada Liezēres pagasta apdzīvotās vietas "Grotūži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grotūzis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Smiltenes pagastā.

Avoti: LC

Grotūži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LC

Groube   vietv.

1. Apes novada Apes pagasta apdzīvotās vietas "Grūbe" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

ground

1. Ground zero (angļu) - nulles punkts; simbolisks nosaukums vietai Ņujorkā, kur līdz 2000. gada 11. septembrim slējās divas augstceltnes, t. s. dvīņu torņi, kuros ietriecās teroristu sagrābtās lidmašīnas; apzīmējums lietots arī 20. gs. 40. gados pēc tam, kad amerikāņi nometa atombumbas uz Japānas pilsētām Hirosimu un Nagasaki.

Avoti: PL

grousti   apv.

1. Grūst.

Avoti: BsV

grout   apv.

1. Grūt, brukt.

Avoti: BsV

grouti   apv.

1. Grūti.

Avoti: BsV

grouži   apv.

1. Gruži.

Avoti: BsV

grova   apv.

1. Grava.

Avoti: BsV

Groverbīča   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Grover Beach"), Kalifornijas štatā, 13500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Grōveri   vietv., latg.

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Grāveri" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Groveri   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Grāveri" nosaukuma variants.

2. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Grāveri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Groveriškas   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Groverišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Groveriški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

2. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Groverišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Groverišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā.

2. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Groveriški" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

groverišķi

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Groverišķi" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Groverišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grovsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Grove City"), Ohaio štatā, 38500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Grovtona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Groveton"), Virdžīnijas štatā, 14600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Groveton"), Ņūhempšīra štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Groveton"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

groz.   saīs.

1. Grozījums; grozīts.

Avoti: i2

groza   apv.

1. Grozs.

2. Vasaras saulgrieze ("Helianthus annuus").

Avoti: ME

grozāmass

1. Dilbs - transportlīdzekļa priekšējās ass vai tilta daļa, kas nodrošina ar to saistītā vadāmā riteņa pagriešanu.

Avoti: ZTV

grozāmbalsts   mil.

1. Iekārta ložmetēju vai maza kalibra automātisko lielgabalu nostiprināšanai, kas nodrošina to tēmēšanu horizontālā un vertikālā plaknē, kā arī riņķveida šaušanu.

Avoti: MIL

grozāmgrābslis

1. Grozāma rotaļlieta (angļu "Fidget spinner"), kas sastāv no gultņa centrā un plakanas vairāku izciļņu struktūras, parasti veidots no metāla un plastmasas, tā, lai bez lielas piepūles brīvi grieztos ap savu asi; virpināmais.

Avoti: Wi

grozāmība   -as, s.; parasti vsk.

1. Priekšmeta īpašība mainīt stāvokli, virzienu.

Avoti: LLVV

grozāmlukturis

1. Lukturis, kas apgaismo ceļu atkarībā no priekšējo riteņu pagriešanas virziena, vai lukturis, kuru var pagriezt vēlamā virzienā objekta saskatīšanai vai darba zonas apgaismošanai.

Avoti: ZTV

grozāms   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> grozīt.

2. ar not. galotni Tāds, ko var grozīt vai griezt ap tā asi.

Grozāmā skatuve— pagriežama grīda uz teātra skatuves, kas ļauj ātri nomainīt dekorācijas.

Avoti: LLVV

grozānieši

1. Varakļānu novada Varakļānu pagasta apdzīvotās vietas "Grozas" iedzīvotāji.

2. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Grozi" (arī "Grozas" un "Grazas") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grozas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Stabulnieku pagastā.

3. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Grozu Bernāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

groze   apv.

1. No liepas mizas darināta kārba ar vāku.

2. Saules groze - vasaras saulgrieze ("Helianthus annuus").

Avoti: ME, EH

grozeklis   jūrn.

1. Takelāžas apkalums, kas tam piestiprinātajam āķim vai blokam ļauj griezties ap iekabināšanas asi.

Grozekļa bloks— bloks, kas var griezties ap iekarināšanas asi.

Grozekļa iekabe— iekabe, kas var griezties ap tās piestiprināšanas asi.

Grozekļa šotauga— slīdstieniem uz klāja vai speciālai sijai piestiprināta šotauga, kas var griezties ap tā piestiprināšanas asi; virbeļšotauga.

Grozekļa šotklampa— galvenokārt garšotes aizlikšanai paredzēta šotklampa, kas var griezties ap tās piestiprināšanas asi; virbeļšotklampa.

Avoti: JūVM

grozelēt   apv.

1. Vairākkārt grozīt.

Avoti: ViV

grozelīgs   apv.

1. Grozāms, viegli grozīties.

Avoti: ME

grozgalvis   apv.

1. Grozgalvītis.

2. Stūrgalvis.

3. Apīņa pievārds tautas dziesmās.

Avoti: KV, ME, LE

grozgalvītis   -ša, v.

1. Neliels dzeņveidīgo kārtas putns ar pelēkbrūnu cekulu un kustīgu kaklu; tītiņš.

Avoti: LLVV

grozība   apv.

1. Pārvērtība.

Avoti: Sin

grozības   apv.

1. Pārmaiņas, grieži (piem., Mēness grieži).

Avoti: LE

grozīgi   apst.

1. Grozīgs.

Avoti: LV87

grozīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Mainīgs (parasti par laika apstākļiem).

Avoti: LLVV

grozījums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība --> grozīt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> grozīt (2); izmaiņa.

Avoti: LLVV

grozināt   apv.

1. Atdot.

Avoti: EH

grozinis   apv.

1. Grozs.

Avoti: EH

groziņš   -a, v.

1. Dem. --> grozs (1).

Groziņu vakars sar.— saviesīgs vakars, kur katrs piedalās ar līdzi nestiem ēdieniem un dzērieniem.

Avoti: LLVV

groziņvakars   v.

1. Saviesīgs vakars, kur katrs piedalās ar saviem ēdieniem un dzērieniem.

Avoti: MLVV

groziņzieži   novec.

1. Kurvjzieži.

Avoti: LE

grozis

1. apv. Kārba no liepas mizas ar vāciņu.

2. žarg. Kravas automašīna.

Avoti: AB2, SLG

grozīši   apv.

1. Dem. --> groži.

Avoti: ME

grozīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt griezt no vienas puses uz otru; griežot (ko) apkārt, vairākkārt mainīt (tā) stāvokli.

Grozīt (arī šūpot) galvu— ar galvas kustību paust šaubas, izbrīnu, pārmetumu; nepievienoties (kam).

2. Mainīt, pārveidot.

Avoti: LLVV

grozītājmuskulis   -ļa, v.; anat.

1. Kakla muskulis, kas iet slīpi pa kakla sānu virsmu reljefi izceļas zem ādas.

Avoti: LLVV

grozītājs   -a, v.

1. Darītājs --> grozīt.

2. v.; anat. Izvirzīts augšstilba kaula paugurs.

Lielais grozītājs— augšstilba kaula augšējais paugurs.

Mazais grozītājs— paugurs augšstilba kakliņa apakšā, kas virzīts uz mugurpusi.

Avoti: LLVV

grozīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Atkārtoti griezties no vienas puses uz otru, no vieniem sāniem uz otriem.

2. sar. Būt kustībā, uzturoties (kur vai kā tuvumā).

// pārn. Bieži būt, darboties (noteiktā vidē, sabiedrībā).

3. parasti 3. pers.; savienojumā ar prievārdu "ap"; sar. Atkārtoti pievērsties (kādam tematam, jautājumam) - par sarunām, domām u. tml.

4. parasti 3. pers. Mainīties, kļūt citādam (parasti par laiku, vēju).

5. parasti 3. pers.; savienojumā ar prievārdu "ap"; sar. Mazliet mainoties, būt aptuvenam (parasti par skaitu, mēru).

6. sar. Runāt aplinkus, izvairoties no tiešas atbildes.

Avoti: LLVV, KnV

grozītis   apv.

1. Dem. --> grozis.

Avoti: AB2

Groznija   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čečenijas Republikas administratīvais centrs, 280300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grozpinis   apv.

1. Grozu pinējs.

Avoti: LV93

grozs   -a, v.

1. Traukam vai kastei līdzīgs pinums no klūgām, skaliem u. tml. (kā) uzglabāšanai, pārnešanai.

Priekšējais drošības grozs— nerūsoša metāla cauruļu grozs peldlīdzekļa priekšgalā, kas paredzēts, lai komandas locekļi, kas darbojas ar priekšburām, nenokristu no klāja un netiktu noskaloti.

2. fizk. Basketbolā - balsta vairogam piestiprināta stīpa ar tīklu, kurā jāiemet bumba.

Gūt grozu— iemetot bumbu grozā, iegūt punktu(s) basketbola spēlē.

Avoti: LLVV

grozt   apv.

1. Draudēt.

Avoti: EH

grozties   apv.

1. Slepus biedēt, draudēt.

Avoti: ME

grozties   apv.

1. Gāzties.

Avoti: EH

groztin   apv.

1. Savienojumā ar "grozt" izsaka šīs darbības pastiprinājumju.

Avoti: EH

grozts   apv.

1. Groži.

Avoti: ME

Grozys   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Grozu Bernāni" nosaukums latgaliski.

2. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Grozas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

groža   apv.

1. Groži.

Avoti: EH

grožas   apv.

1. Groži.

Avoti: KnV

grožāt   apv.

1. Grožot.

Avoti: EH

groži   -u, v.; tikai dsk.

1. Iejūga daļa - virve, siksna, lente, kuras galus piestiprina pie zirga mutes dzelžiem, lai varētu vadīt iejūgto zirgu.

2. apv. Grieži.

Avoti: LLVV, ME

grožņa   apv.

1. Tāds, kas grozās.

Avoti: ME

grožot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Pielikt grožus (zirgam).

2. Lietot grožus.

Avoti: LLVV, EH

grožs   apv.

1. Stingri savīts.

Avoti: KV

grožus   apv.

1. Groži.

Avoti: EH

grūba   apv.

1. Strauja vieta (Daugavā).

2. Ūdens kritums.

3. vsk. Grūbas.

Avoti: KV

Grūba   vietv.

1. Kumadas labā krasta pieteka Amatas novadā, garums - 11 km, lejpus Vidzemes šosejas upē ir 2 ūdenskritumi (augstums - 2,5 un 2 m), kas kopā ar bijušo Ieriķu dzirnavezeru ir aizsargājams dabas objekts (kopš 1974. g.); Melderupe; Ieriķupīte.

2. Grūbas ūdenskritumi - atrodas Grūbas upē pie Ieriķiem, augstums - 0,5-2,4 m, platums - 5,5-7,5 m; Ieriķupītes ūdenskritumi.

Avoti: LD

grūbans   apv.

1. Krokains.

Avoti: EH

grūbas   -u, vsk. grūba, -as, s.

1. Veseli, no sēnalām attīrīti un noapaļoti miežu graudi.

Avoti: LLVV

Grūbas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Limbažu novada Vidrižu pagastā.

Avoti: LC

grubažas   apv.

1. Dažādi atkritumi, druskas.

Avoti: KV

grubberis   novec.

1. Grubers.

Avoti: Ang

grubbers   novec.

1. Grubers.

Avoti: Ang

grūbe   apv.

1. Ūdens kritums.

Avoti: KV

Grūbe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Apes novada Apes pagastā.

Grūbes dolomīta atsegums— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Vaidavas labajā krastā, Apes pilsētas teritorijā.

2. Grūbes ūdenskritums - divpakāpju ūdenskritums Vaidavā (augšpus Apes), kopējais augstums - 4,3 m, platums - 12 m, nostiprināts.

Avoti: LC, LD

Grūbeļu   vietv.; nelok.

1. Grūbeļu kalns - Grebļa kalns Jaunjelgavas novada Seces pagastā.

Avoti: LD

grūbenieši

1. Apes novada Apes pagasta apdzīvotās vietas "Grūbe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grūberains   apv.

1. Terasveida.

Avoti: ME

grubers   lauks.

1. Dziļirdināšanas kultivators.

Avoti: SV99

grūbes   apv.

1. Krāces.

Avoti: KV

grūbes   apv.

1. Grūdenis.

2. Grūbas.

Avoti: ME, VV

grūbi   apv.

1. Grūbas.

Avoti: ĒiV

grubināt   apv.

1. Grauzt, gremot, lēnām ēst.

2. Izdobt.

3. Slikti vērpt.

Avoti: KV

Grubišno   vietv.

1. Grubišno Poļe - pilsēta Horvātijā ("Grubišno Poļe"), Bjelovaras-Bilogoras županijā, 6500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

grūbot   apv.

1. Gatavot grūbas.

Avoti: MiV

grubti   apv.

1. Sasaluši dubļi.

Avoti: EH

grubucis   apv.

1. Sacietējis cinis, kas radies braucot.

Avoti: KV

grubulains   apv.

1. Nelīdzens, grubuļains.

Avoti: ME

grubulis   -ļa, v.

1. Grumbulis.

// pārn. Neizstrādāta, neveikla izteiksme (piemēram, valodā, stilā).

// pārn. Neveiksme, nepilnība, trūkums (piemēram, dzīvē, darbā).

Avoti: LLVV

grūbulis   apv.; hip.

1. Gruži, gruveši.

Avoti: ME

grubuļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Grumbuļains.

Avoti: LLVV

grubuļlape

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases leskeju dzimtas ģints ("Pterigynandrum"), Latvijā konstatētas 1 suga, kas ir aizsargājama.

Diegveida grubuļlape— grubuļlapju suga ("Pterigynandrum filiforme").

Avoti: LD

grubuļots   -ais; s. -a, -ā;

1. Grumbuļains.

Avoti: LLVV

grubžināt   apv.

1. Grauzt.

Avoti: KV

gruce   apv.

1. Grūbas; grucis.

2. Grūbu zupa.

Avoti: VV, EH

grucis   apv.

1. Grūbas.

2. Grūbu zupa.

Avoti: KiV

grūda   apv.

1. Cilvēku sadursme.

2. Nederīgas lietas, grabažas.

Avoti: KV, Sin

grudaks   žarg.

1. Krūtis.

Paņemt uz grudaku— dzert alkoholu.

Avoti: SLG, JV

grūdaļāt   apv.

1. Īsu brīdi atkārtoti grūstīt (bīdīt).

Avoti: EH

grūdaža   apv.

1. Bada laiku ēdiens, pelavmaize.

Avoti: VV

grūdaži   apv.

1. Pelavas.

Avoti: KV

grūdažs   apv.

1. Bada laiku ēdiens, pelavmaize; grūdaža.

Avoti: VV

Grude   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Grude"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Rietumhercegovinas kantonā, 17900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

grūdējs   -a, v.

1. Darītājs --> grūst.

2. Savienojumā "lodes grūdējs": sportists, kas specializējies lodes grūšanā.

Avoti: LLVV

grūdējtehnoloģija   inf.

1. Multivides datu izplatīšanas modelis, kurā dati tiek nosūtīti tādā secībā un ar tādu ātrumu, kādu nosaka lietotāja izmantotais serveris.

Avoti: D3

grūdējvide   inf.

1. Multivides datu izplatīšanas modelis, kurā dati tiek nosūtīti tādā secībā un ar tādu ātrumu, kādu nosaka lietotāja izmantotais serveris.

Avoti: D3

grūdeklis   apv.

1. Zvejas tīkla veids.

2. Piestala, stampa.

3. Lize (maizes lāpsta).

Avoti: ME, EH

grūdelēt   apv.

1. Grūstīt.

Avoti: EH

grūden   apv.

1. Lieto savienojumā "grūden nogrūst", darbības "nogrūst" pastiprināšanai, izcelšanai.

Avoti: SiV

grūdene   apv.

1. Kviešu graudu putra.

Avoti: EH

grudenēt   apv.

1. Rūkt, dārdēt (par pērkonu).

Avoti: EH

grūdenis   -ņa, v.

1. No žāvētas cūkgaļas (parasti no galvas ar šņukuru) un grūbām pagatavots ēdiens.

2. No grūstām kaņepēm, zirņiem vai pupām pagatavots ēdiens.

3. apv. Kapātas lapas cūku barībai.

Avoti: LLVV, ME

grūdenis   apv.

1. Neliels zvejas tīkls.

Avoti: ME

grūdeniski   apv.

1. Grūstot, grūdieniem.

Avoti: ME

grūdeņi   apv.

1. No sēnalām attīrīti ieapaļi miežu graudi.

Avoti: VV

Grudes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

Avoti: LC

grūdesis   apv.

1. Sagrūsta, sakapāta cūku barība.

Avoti: KV

grūdeša   apv.

1. Ar pelavām sajaukta maize.

Avoti: KV

grudēt   apv.

1. Skaņa, kas rodas braucot pa uzsalušu, dubļainu ceļu.

Avoti: EH

Grudi   vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Grudes" nosaukuma variants.

Avoti: LC

grūdien   apv.

1. Savienojumā ar "grūst" izsaka šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: EH

grudienis   apv.

1. Tālumā rūcošs, ducinošs.

Avoti: EH

grūdienis   apv.

1. Grūdiens.

Avoti: KiV

grūdienis   apv.

1. No pupām un kartupeļiem ar sviesta vai linsēklu eļļas aizdaru pagatavots ēdiens.

Avoti: KiV

grūdienis   apv.

1. Grūtdienis.

Avoti: ME

grūdiens   -a, v.

1. Straujš, spēcīgs pieskāriens vai sitiens.

2. Spējš satricinājums, trieciens.

3. Pēkšņa, arī spēcīga ierosme, pamudinājums, cēlonis (darbībai, pasākumam, procesam).

Avoti: LLVV

grūdiens   apv.

1. Ēdiens no grūstiem zirņiem.

Avoti: KV

grūdin   apv.

1. Izsaka darbības vārda "grūst" pastiprinājumu.

Avoti: EH

grudināt   apv.

1. Graust, rūkt (kā pērkons).

Avoti: LE

grudinēt   apv.

1. Grudināt.

Avoti: EH

grūdinis   apv.

1. Grūdenis 2.

Avoti: EH

grūdinis   apv.

1. Ēdiens no sasmalcinātiem, grūstiem kartupeļiem un pupām.

Avoti: EH

grūdiņi   apv.

1. Grūbas.

Avoti: EH

Grudis   vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Grudes" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

grūdīt   apv.

1. Rūdīt dzelzi, gremdējot to ūdenī.

2. Grūst, bāzt.

3. Mizot, lobīt.

Avoti: KV

grūdnīca   apv.

1. Pusgraudniece.

Avoti: EH

grūdnieks   apv.

1. Graudnieks.

Avoti: EH

grūds   apv.

1. Graudi.

Avoti: KV, ME

grūds   apv.

1. Grūdiens 2.

2. Piestā apgrūsti graudi.

Avoti: KV, ME, EH

grūds   apv.

1. Greids.

Avoti: EH

grudulis   apv.

1. Izgruzdusi vieta.

Avoti: EH

grudulis   apv.

1. Pērkons.

Avoti: EH

gruduļains   apv.

1. Izdedzis.

Avoti: EH

gruduļāt   apv.

1. Dedzināt.

Avoti: EH

gruduļāt   apv.

1. Rūkt, rībēt.

Avoti: EH

grūdumi   apv.

1. Kapātas lapas cūku barībai.

Avoti: ME

grudums   apv.

1. Grudulis 1.

Avoti: EH

grūdums   apv.

1. Kapātas lapas cūkām.

2. Sagrūstas saknes lopiem.

Avoti: KV, EH

grudzenēt   apv.

1. Grudzināt (2).

Avoti: EH

grudzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.; reti.

1. Māksloti, arī koķeti smiet (parasti tīksmē, apmierinājumā).

2. parasti 3. pers. Klusu zviegt; bubināt.

Avoti: LLVV, KnV

grudzinēt   apv.

1. Ducināt, rūkt.

Avoti: EH

Grudzjondza   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 98000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1291. g.

Avoti: LpA, Wi

Gruecken   vietv., vēst., vācu val.

1. Griķu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kuldīgas pagastā.

Avoti: KV

Gruenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Zaļā muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Rudbāržu pagastā.

2. Zaļā muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Planicas pagastā.

3. Zaļā muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Nurmuižas pagastā.

4. Zaļā muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Zaļenieku pagastā.

5. Zaļenieki.

Avoti: KV, FV

Gruenhofsche   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada Zaļenieku pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Gruenwald   vietv., vēst., vācu val.

1. Grīnvaldes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Zālītes pagastā.

Avoti: KV

Gruetershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Rīteru muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Pļaviņu pagastā.

Avoti: KV

grugot   apv.

1. Klaigāt.

Avoti: Sin

Grugules   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Līvānu novada Turku pagastā.

Avoti: LC

grugulieši

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Grugules" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gruguļāt   apv.

1. Skalot rīkli.

Avoti: EH

gruģināt   apv.

1. Smieties.

2. Zviegt.

Avoti: Sin

gruidae   lat.

1. Dzērvju dzimta.

Avoti: LD

gruiformes   lat.

1. Dzērvjveidīgo putnu kārta.

Avoti: LD

Grujeca   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 16300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1451. g.

Avoti: LpA, Wi

gruināles   novec.

1. Augu rinda, geraniāles.

Avoti: KV

gruinīt   apv.

1. Grūst.

Avoti: KV

gruižļi   apv.

1. Gruži, saslaukas.

Avoti: EH

gruižļots   apv.

1. Neslaucīts, piemēslots.

Avoti: EH

gruķemme   apv.

1. Izliekta ķemme, ko sievietes sprauž matos.

Avoti: KnG

gruma   apv.

1. Naids, dusmas.

Grumu vilkt— neieredzēt.

Avoti: KV

grumada   novec.

1. Pagasta sapulces nosaukums Baltkrievijā un Ukrainā, kas 19. gs. lietots arī Latvijā.

Avoti: KV

grumadāt   novec.

1. Aicināt uz grumadu.

Avoti: KV

grumadnieks   novec.

1. Grumadas dalībnieks.

Avoti: KV

grumata   apv.

1. Liela sapulce, liela kopēja sanākšana.

Avoti: NeV

grumba   -as, s.

1. Rieva (parasti sejas ādā).

2. reti. Gramba; arī nelīdzenums.

3. apv. Kroka, ieloce (apģērbam).

Avoti: LLVV, KnV

grumbaine   apv.

1. Krokaina āda vai drēbe.

Avoti: EH

grumbainis   apv.

1. Grumbains (piemēram, par seju).

2. Krokots (par apģērbu).

Avoti: KiV

grumbainīte   bot.

1. dsk. Vārnaspēda - krustziežu dzimtas ģints ("Coronopus").

Avoti: LD

grumbains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir savilkts grumbās (par ādu); ar daudzām grumbām (piemēram, par seju, tās daļām).

2. reti. Grambains; arī nelīdzens.

Avoti: LLVV

grumbājs   apv.

1. Krunkains.

Avoti: EH

grumbāt   apv.

1. Krokot (apģērbu).

Avoti: KiV

grumbāts   apv.

1. Grumbains (piemēram, par seju).

2. Krokots (par apģērbu).

Avoti: KiV

grumbis   apv.

1. Zivju murds, zivju glabātuve, ko lieto makšķernieki ziemas zvejā.

Avoti: KV

grumbojums   -a, v.; reti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> grumbot.

Avoti: LLVV

grumbot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Raukt grumbās (parasti pieri); būt par cēloni tam, ka rodas grumbas (parasti sejā, tās daļās).

Avoti: LLVV

grumboties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Raukties, tikt sarauktam grumbās (parasti par pieri); sākt pārklāties ar grumbām (par ādu).

Avoti: LLVV

grumbots   -ais; s. -a, -ā;

1. Grumbains (1).

2. reti. Grumbains (2).

Avoti: LLVV

grumbt   apv.

1. Iegūt sejā grumbas.

Avoti: KV

grumbulains   apv.

1. Grumbuļains.

Avoti: ME

grumbulaiņš   apv.

1. Grumbuļains.

Avoti: ĒiV

grumbulis   -ļa, v.

1. Nelīdzenums, negludums (kā virsmā).

// pārn. Neizstrādāta, neveikla izteiksme (parasti valodā, stilā).

// pārn. Neveiksme, nepilnība, trūkums (piemēram, dzīvē, darbā).

Avoti: LLVV

grumbuļainis   apv.

1. Grumbuļains.

Avoti: KiV

grumbuļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz grumbuļu; nelīdzens.

// pārn. Neizstrādāts, neveikls (parasti par valodu, stilu).

Avoti: LLVV

grumbuļbite

1. Plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas dzimta ("Melittidae"), Latvijā konstatētas 6 sugas.

Avoti: LD

grumbuļots   -ais; s. -a, -ā;

1. Grumbuļains.

Avoti: LLVV

grumdīt   apv.

1. Grūst, burzīt.

2. Kādu nicinot nobīdīt malā.

Avoti: KV

grumīt   apv.

1. Spaidīt, grūstīt; grumdīt.

Avoti: LE

grumīties   apv.

1. Uzbāzties.

2. Grūstīties, dauzīties, plēsties.

Avoti: KV, EH

Grumma-Gržimailo   vietv.

1. Grumma-Gržimailo šļūdonis - atrodas Jazgulemas grēdā, Istiklola nogāzē, Tadžikistānā, garums - 36,7 km, platums 3-0,5 km, platība - 160 kvadrātkilometru, noslīd līdz 3620 m vjl.

Avoti: PZT

grummas   med.

1. Mezglveida iekaisuma perēkļi sifilisa trešajā stadijā, visbiežāk veidojas galvā, sejā, locekļu ādā, kaulos (tām sabrūkot, attīstās čūlas).

Avoti: SV96

Grumo   vietv.

1. Grumo Nevāno - pilsēta Itālijā ("Grumo Nevano"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 18000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grūms   -a, v.; vēst.

1. Kalps, kas pavada jātnieku vai ekipāžu; zēns, kas strādā sulaiņa darbu.

Avoti: LLVV

grums   apv.

1. Aumaļība, straujums, spēks.

2. Grumbulis.

Avoti: KV

grums   apv.

1. Kalps, zirgu puisis.

Avoti: LME

grumslains   apv.

1. Plēvains, dzīslains.

Avoti: KV

grumslas   apv.

1. Izkausētu cūku tauku paliekas.

2. Drumslas, gruži.

Avoti: KV

grumstalas   apv.

1. Dažādi atkritumi, druskas, atliekas no kausētiem taukiem.

Avoti: KV

grumsteles   apv.

1. Plēvainās daļas u. c. atliekas, kas paliek pāri, kausējot taukus.

Avoti: KV

grumstīt   apv.

1. Sakasīt.

Avoti: KV

grumstīt   apv.

1. Kratīt, grūst.

Avoti: KV

grumši   apv.

1. Dažādi atkritumi, druskas, atliekas no kausētiem taukiem.

Avoti: KV

grumšļi   apv.

1. Dažādi atkritumi, druskas, atliekas no kausētiem taukiem.

Avoti: KV

grumties   apv.

1. Cīnīties, uzmākties.

2. Stūrēt.

Avoti: KV, EH

grumuļains   apv.

1. Grumbuļains.

Avoti: ME

Grumuži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lūznavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

grumzlas   apv.

1. Grumslas.

Avoti: EH

grumzuļainis   apv.

1. Grubuļains.

Avoti: KiV

gruncumi   apv.

1. Ķēpa.

Avoti: KV

grunčains   apv.

1. Pilns gružu.

Avoti: KV

grunči   apv.

1. Sīkas skaidiņas, vispār atkritumi.

2. Izvārīti apgriezumi no žāvējamas cūkgaļas.

Avoti: KV

grunda   apv.

1. Ārdu kārts (rijā).

Avoti: KiV, EH

Grundāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LC

Grundas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Mālupes pagastā.

2. Grundu ezers - atrodas Adzeles pacēlumā, Alūksnes novada Mālupes pagastā, 133 m vjl., platība - 48,9 ha, garums - 960 ha, platums - 640 m, lielākais dziļums - 1,3 m, diseitrofs, aizaugošs.

Avoti: LC

grunde   apv.

1. Gredzenveida dzelzs riņķis izkapts pēdas iestiprināšanai.

2. Metāla svītrvilča detaļa - ķīlis svītrvilča regulēšanai.

Avoti: KiV

grunderēt   apv.

1. Gruntēt.

Avoti: ViV

grundes   apv.

1. Ārdi (rijā).

Avoti: KiV

Grundmaņi   vietv., vēst.

1. Dobeles novada apdzīvotās vietas "Jaunbērze" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Grundsahl   vietv., vēst., vācu val.

1. Smiltenes novada Grundzāles pagasta bijušais nosaukums.

2. Grundzāle.

3. Grundzāles muiža, kas atradās Valkas apriņķa Grundzāles pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

grundulains   apv.

1. Nelīdzens, zarains.

2. Ābolains (zirgs).

Avoti: KV

grundulieši

1. Siguldas novada Allažu pagasta apdzīvotās vietas "Grunduļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grundulis   -ļa, v.

1. Karpu dzimtas suga ("Gobio gobio"), neliela, saldūdeņos dzīvojoša zivs.

Avoti: LLVV

grundulis   -ļa, v.; apv.

1. Zemes pika.

2. Nelīdzena vieta ceļā.

3. Viens no maziem akmentiņiem, kas zirņus vai pupas sijājot paliek sietā.

4. Kartupeļu šķirne.

Avoti: KV, ME, EH

grunduls   apv.

1. Grundulis 1.

Avoti: EH

Grundzāle   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Smiltenes novadā (1960.-2009. Valkas rajonā) 65 km no Valkas, saukta arī Dzeņi, pagasta centrs.

2. Grundzāles pagasts - pagasts Smiltenes novada ziemeļaustrumu daļā, robežojas ar Palsmanes un Bilskas pagastu, kā arī ar Valkas un Apes novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Grundsahl, krieviski - Grundzaļskaja.

Grundzāles pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Palsmanes, Cirgaļu, Birzuļu un Zvārtavas pagasta teritorijas.

3. Grundzāles muiža - apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Grundzāles pagastā.

Avoti: LPag, LC

grundzālieši

1. Smiltenes novada Grudzāles pagasta apdzīvotās vietas "Grundzāle" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grundzaļskaja   vietv., vēst.

1. Smiltenes novada Grundzāles pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

grundži   apv.

1. Dradži.

2. Atkritumi, arī salauztas vai saplēstas lietas.

Avoti: Sin, EH

grunge

1. Rokmūzikas stils, smagā metāla un "punk" hibrīds, tam raksturīga griezīga ģitāras skaņa, vienkāršība, raupjums.

2. Ģērbšanās stils - apģērbs kārtu kārtām, bieži vien humpalisks, apavi - raupjas ādas zābaki.

Avoti: PL

grunka   apv.

1. Krunka, grumba, kroka.

Avoti: EH

Grūnlo   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Groenlo"), Gelderlandes provincē, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grunši

1. Grusi - tauta Burkinfaso un Ganā.

Avoti: PZT

grunta   apv.

1. Pamats.

Avoti: TiA

grunte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; novec.

1. Grunts (3).

Avoti: LLVV

gruntējums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> gruntēt.

2. Grunts (2).

3. tehnol. Grunts klājums, materiāla pārklājuma kārta pirms krāsas, emaljas vai cita klājuma slāņa; aizpilda virsmas poras, uzlabo adhēziju, aizsargā materiālu pret koroziju.

Avoti: LLVV, ZTV

gruntene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; sar.

1. Gruntsmakšķere.

2. žarg. Pamatkrāsa, gruntskrāsa.

Avoti: LLVV, SLG

gruntenieks   apv.

1. Gruntnieks.

Avoti: EH

gruntēšana   jūrn.

1. Grunts krāsas uzklāšana krāsošanai sagatavotai virsmai.

Avoti: JūVM

gruntēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Noklāt ar speciālu vielu maisījumu (gleznas audeklu, krāsojamo priekšmetu), lai (tajā) neiesūktos krāsas.

Avoti: LLVV

gruntīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Īsts, pamatīgs.

2. apv. Kārtīgs; arī sātīgs (ēdiens).

Avoti: LLVV, ViV, KnG

gruntis

1. Laku un krāsu pārklājumu apakšējais slānis, kas aizpilda virsmas poras, nodrošina labu pārklājuma adhēziju, aizsargā metālus pret koroziju, izceļ koksnes tekstūru.

Avoti: EV

gruntniecība   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Zemniecības slānis, ko veido gruntnieki.

Avoti: LLVV

gruntnieks   -a, v.; vēst.

1. Zemnieks, kas bija iepircis savas mājas (Latvijā līdz pirmajam pasaules karam).

2. s. Šādas personas sieva.

Avoti: LLVV

grunts   grunts, dsk. ģen. grunšu, s.

1. Zemes virskārtas ieži, kas ir cilvēku inženierceltnieciskās darbības objekts.

2. Speciāls vielu maisījums, ar ko noklāt (gleznas audeklu, krāsojamo priekšmetu), lai (tajā) neiesūktos krāsas.

3. novec. Gruntsgabals.

Avoti: LLVV, SLG

Gruntsala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

gruntscaurule   jūrn.

1. Ierīce grunts parauga iegūšanai no ūdenstilpes gultnes - tērauda caurule, kas ieiet gruntī sava svara, krītošā svara sitiena, vibrācijas vai citas darbības rezultātā; iegūst 20-30 m garu paraugu 2,5-20 cm diametrā.

Avoti: ZTV

gruntsgabals   -a, v.

1. Fizisks telpas objekts, ekonomiski vērtīgs resurss, nekustamā īpašuma tiesību objekts.

Avoti: LLVV, ĢmV

gruntskapitāls   novec.

1. Pamatkapitāla daļa, zemes vērtība un ilggadīgi ieguldījumi tās uzlabošanā.

Avoti: LLx

gruntskundzība   novec.

1. Eiropas saimnieciskās un sabiedriskās dzīves uzbūves princips viduslaikos 8.-12. gs., kad zeme gk. atdota zemniekiem ar dažādām lietiskām tiesībām.

Avoti: KV

gruntskungs   novec.

1. Viduslaikos tāds lielgruntnieks, kam piederēja nevien īpašuma tiesības uz ļoti daudziem gruntsgabaliem, bet arī gruntskundzība pār sīkgruntniekiem.

Avoti: KV

gruntsmācība   ģeol.

1. Inženierģeoloģijas nozare par grunšu sastāvu, uzbūvi un īpašībām.

Avoti: ZTV

gruntsmakšķere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Makšķere, ar kuru ķer zivis, kas uzturas ūdens apakšējos slāņos.

Avoti: LLVV

gruntsmīna   mil.

1. Pretdesanta mīna, ko uzstāda zem ūdens uz grunts, un tā rada sūci vai caurumu transporta tehnikas apakšējā daļā.

Avoti: MIL

gruntsnoma   -as, s.

1. Nodeva (par gruntsgabalu), kuru gruntsgabala īpašnieks dod naudā vai graudā kādai personai vai iestādei, atzīstot tās virsīpašuma tiesības.

Avoti: LLVV

gruntsnomnieks   novec.

1. Persona, kam nekustamā manta nodota ilggadējā lietošanā kā īpašumtiesīgam lietotājam uz nenoteiktu laiku pret gadskārtēju gruntsnomas maksu; gruntsnomas maksātājs.

Avoti: TV

gruntssmēlējs   jūrn.

1. Ierīce grunts parauga iegūšanai no ūdenstilpes gultnes - kauss ar divviru aizvērtņiem; izmanto arī kuģuceļa padziļināšanai.

Avoti: ZTV, JūV

gruntstveris   ģeol.

1. Ierīce iežu paraugu ņemšanai no urbuma sienām.

Avoti: ZTV

gruntsūdens   -ūdens, dsk. -ūdeņi, v.

1. Pazemes ūdens, kas uzkrājas virs pirmā ūdensnecaurlaidīgā grunts slāņa.

Maldu gruntsūdens— epizodisks gruntsūdens aerācijas zonā, kurš vietumis veidojas uz vājāk filtrējošu nogulumu slāņiem vai lēcām un atrodas virs attiecīgā apvidus gruntsūdeņu līmeņa.

Klaidu gruntsūdens— maldu gruntsūdens.

Avoti: LLVV, LD

gruntszeme   apv.

1. Stingrs, blīvs zemes slānis, kārta.

Avoti: ĒiV

gruntszinātne

1. Inženierģeoloģijas nozare, kas pētī gruntis, lai noteiktu dažādu būvju celtniecības iespējas, izstrādā grunšu mākslīgās uzlabošanas metodes.

Avoti: EV

Gruņa   vietv.

1. Upe Ukrainā, Sumu un Poltavas apgabalā, Pselas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

gruņģis   apv.

1. Kaut kas apaļš.

Avoti: EH

gruņģis   apv.

1. Grundulis 1.

Avoti: EH

Gruoveri   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Groveri" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gruoveriški   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Groverišķi" nosaukuma variants latgaliski.

2. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Groveriški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gruoveriškys   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Groverišķi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

grupa   -as, s.

1. Vairāki, piemēram, cilvēki, dzīvnieki, priekšmeti, kas atrodas tuvu cits pie cita.

2. Vairāki cilvēki, kurus apvieno kas kopīgs (piemēram, darbs, intereses, mērķi).

Veselības grupa— grupa, kura izveidota īpašām fiziskās kultūras nodarbībām, kas paredzētas veselības uzlabošanai.

3. Samērā patstāvīgs kopums (kādas sistēmas daļa).

4. ģen., adj. nozīmē. Grupveida.

5. mat. Kopa, kurā definēta darbība ar noteiktām īpašībām.

Grupu teorija— algebras nozare, kas pētī grupas kā matemātikas objektu.

6. Mazākā apakšvienība dažu valstu armijās.

Avoti: LLVV

grupdomāšana   sociol.

1. Grupas locekļu vairākuma nekritiska pakļaušanās autoritātei un atsacīšanās no rūpīgas lemjamo jautājumu analīzes.

Avoti: SsV

grupe   apv.

1. Grūbas.

2. Grūbu zupa.

Avoti: EH

grupējums   -a, v.

1. Apvienojums, sadalījums grupās pēc kopējas pazīmes; arī klasifikācija.

2. Nošķirta, savrupa (cilvēku) apvienība kolektīvā, organizācijā, sabiedriskā kustībā; nogrupējums.

3. Sakopojums grupās vai noteiktā grupā, izvietojums grupās, pa grupām.

Avoti: LLVV

grupene   barb.

1. Grupveida sekss.

Avoti: SLG

grupēšana   mūz.

1. Nošu rakstā atsevišķu sīkāka dalījuma nošu apvienošana (ar slitām) grupās.

Avoti: Mūz

grupēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apvienot grupās, sadalīt grupās pēc kopējas pazīmes; arī klasificēt.

2. Izvietot grupās (piemēram, kur, ap ko).

Avoti: LLVV

grupēties   parasti dsk., -ējamies, pag. -ējāmies; refl.

1. Apvienojies grupās, dalīties grupās.

2. parasti 3. pers. Būt izvietotiem (ap noteiktu centru, noteiktā kārtībā) - piemēram, par celtnēm, priekšmetiem.

Avoti: LLVV

grupeto   mūz.

1. Ar speciālu zīmi apzīmēts melodijas rotājums, kurā parasti ir četras vai piecas notis noteiktā secībā.

Avoti: SV99

grupi   apv.

1. Grūbas.

Avoti: EH

grūpija

1. Meitene, kas ceļo līdzi popmūziķiem no vienas uzstāšanās vietas uz citu cerībā tos satikt un nodibināt attiecības (angļu "groupie").

Avoti: PL

grupmeklētājs   tehn., vēst.

1. Elektromehāniskās telefona centrāles meklētājs, kurš saņemot signālu paceļ meklētāja slīdkontaktus atbilstoši saņemtā signāla impulsu skaitam un pagriežoties apstājas pie pirmās neaizņemtās līnijas tālākam savienojumam.

Avoti: KL

grupņiks   barb.

1. Grupas vecākais.

2. Grupveida sekss.

Avoti: SLG

gruporgs   -a, v.; vēst.

1. Grupas organizators (partijas, komjaunatnes, sabiedriskās organizācijās).

Avoti: LLVV

gruppetto   mūz.

1. Melismu veids; melodijas pamatskaņas un tās augšējo un apakšējo palīgskaņu mija; grupeto.

Avoti: ML

grupprogrammatūra   inf.

1. Programmatūras klase, kas nodrošina lietotāju grupas sadarbību lokālajā tīklā.

Avoti: ZTV

grupveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kurā piedalās divas vai vairākas personas; tāds, kurā apvienotas divas vai vairākas vienības.

Avoti: LLVV

grupveidā   lok., nelok.

1. Pa grupām, grupās.

Avoti: LLVV

grupveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Grupveida.

Avoti: LLVV

grus   lat.

1. Dzērves.

Grus canadensis— Kanādas dzērve.

Grus grus— dzērve jeb pelēkā dzērve.

Grus japoensis— Japānas dzērve.

Avoti: LD

Grūsbēka   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Groesbeek"), Gelderlandes provincē, 18900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

grusi

1. Tauta, dzīvo Burkinfaso dienvidos un Ganas ziemeļos, valoda pieder pie bantu saimes guru grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults), neliela daļa - kristīgie vai musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

grūsla   apv.

1. Tas, kas grūstās.

2. Kartupeļu biezputra.

3. Sagrūsts kartupeļu, kaņepju, pupu, zirņu ēdiens.

Avoti: VV

Grūslēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LC

grūslis   apv.

1. Tas, kas grūstās.

2. Kartupeļu putra.

3. No zirņiem, kartupeļiem un kaņepēm sagrūsts ēdiens.

4. Saules puteklītis.

Avoti: KV

grūslītis   novec.

1. Saules puteklītis.

Avoti: KV

grūsma   novec.

1. Grūdiens; brāzma.

2. Drūzma.

3. Nemieri, dumpis.

Avoti: KV, Sin, EH

grūsma   apv.

1. Veca, novecojusi ēka.

Avoti: EH

grūsnajs   apv.

1. Grūsns.

Avoti: KnV

grūsnējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Grūsns.

2. novec. Smags; grūts.

Avoti: LLVV, KV

grūsnība   -as, s.; parasti vsk.

1. Zīdītāju dzīvnieka mātītes organisma fizioloģiskais stāvoklis augļa attīstības laikā (no olšūnas apaugļošanas līdz dzemdībām).

Avoti: LLVV

grūsnīca   apv.

1. Grūsnēja govs vai ķēve.

Avoti: KV

grūsniecība   novec.

1. Grūsnība.

Avoti: KV

grūsnijs   apv.

1. Grūsns.

Avoti: EH

grūsns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura organismā attīstās apaugļotā olšūna (par zīdītāju dzīvnieku mātīti).

Avoti: LLVV

grust   apv.

1. Gruzdēt, degt bez liesmas.

Avoti: LE

grūst   grūžu, grūd, grūž, pag. grūdu;

1. trans. Ar spēcīgu, strauju kustību, pieskārienu censties atvirzīt (ko) no sevis, panākt (kā) virziena vai stāvokļa maiņu.

Grūst lodi fizk.— ar spēcīgu, strauju kustību virzīt uz priekšu (lodi).

Grūst dunku— iesist dunku.

// parasti savienojumā ar "ciet", "vaļā". Ar spēcīgu, strauju kustību, pieskārienu vērt (durvis, logu u. tml.).

2. trans. Ar strauju kustību virzīt, bāzt (kur iekšā); ar strauju kustību skart (ko).

// pārn. Ar spēcīgu, spēju gaisa strāvu, spēju plūsmu virzīt (dūmus, tvaiku u. tml.).

3. trans. Spiežot drupināt, smalcināt.

4. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kāds) nokļūst nevēlamā stāvoklī, grūtos apstākļos.

5. trans.; sar. Izšķērdīgi, neapdomīgi, arī nevērīgi izdot (naudu), dot (ko).

Nezināt (retāk zināt), kur grūst— nezināt (zināt), kur likt, kā iztērēt (pārāk lielu daudzumu).

// vienk. Dot ēst, dzert (parasti nevērīgi).

6. trans.; sar. Nevērīgi, arī steigā likt; arī slēpt (kur).

7. trans.; sar. Steigā, pavirši veikt.

8. intrans.; sar. Lielā steigā doties (uz kurieni).

9. intrans.; sar. Raidīt šāviņu; šaut.

Avoti: LLVV

grūstalēt   apv.

1. Grūstīt.

Avoti: KiV

grūstalēties   apv.

1. Grūstīties.

Avoti: KiV

Grustāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

grustānieši

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Grustāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grustāniškas   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Grustāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Grustāniški   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Grustanišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Grustanišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

grūstava   apv.

1. Cipara 8 veidā vai citādi saliekts ass rīks ar kātu, ar ko grūž (kapā) kāpostu lapas, kartupeļu lakstus u. c. zāles cūkām.

2. Ķesele zivju ķeršanai.

3. Piesta, miezeris.

Avoti: KV, TlV

grūstave   apv.

1. Piesta, miezeris.

2. Biešu, kāpostu lapu u. c. kapājamais rīks.

3. Ķesele zivju ķeršanai.

Avoti: TlV

grūstavis   apv.

1. Piesta, miezeris.

2. Biešu, kāpostu lapu u. c. kapājamais rīks.

3. Ķesele zivju ķeršanai.

Avoti: TlV

grūstelēt   apv.

1. Vairākkārt grūstīt.

Avoti: ViV

grūstelēties   apv.

1. Vairākkārt grūstīties.

Avoti: ViV

grūstelis   apv.

1. Piesta, miezeris.

2. Biešu, kāpostu lapu u. c. kapājamais rīks.

Avoti: VV

grūstenīca   apv.

1. Ēdiens no pupām, zirņiem, grūstiem miežu graudiem un žāvētas cūkgaļas; zīdenis; grūdenis (1).

Avoti: KV

grūstenis   apv.

1. Kartupeļu biezputra.

2. Kaņepju sviests.

Avoti: VV

grūstevis   apv.

1. Piesta, miezeris.

2. Biešu, kāpostu lapu u. c. kapājamais rīks.

3. Ķesele zivju ķeršanai.

Avoti: TlV

grūsties   grūžos, grūdies, grūžas, pag. grūdos; refl.

1. Virzīties, spiesties (citam virsū).

2. sar. Ar spēcīgu izrāvienu, steigā, ar spēku pārvarot šķēršļus, virzīties.

Avoti: LLVV

grūstikņi   apv.

1. Grūstiņi.

Avoti: EH

grūstin   apst.

1. Grūšus (2).

Avoti: LLVV

Grustiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

grūstiņi   apv.

1. Kartupeļu biezputra.

Avoti: EH

grūstiņš   apv.

1. Cilvēku pūlis.

2. Malā nolikti krāmi, dažādas grabažas, draza.

Avoti: NeV

grūstis   apv.

1. Skumjas.

Avoti: NeV

grūstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ar spēcīgu, strauju kustību vairākkārt skart (kādu); vairākkārt grūst (priekšmetu), mainot (tā) stāvokli, virzienu vai pārvietojot (to); stumdīt.

2. apv. Zvejot.

Avoti: LLVV, EH

grūstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Vairākkārt grūstīt kādu, vienam otru vai citam citu.

Avoti: LLVV

grūstuve   apv.

1. Piesta, miezeris.

2. Biešu, kāpostu lapu u. c. kapājamais rīks.

3. Ķesele zivju ķeršanai.

Avoti: TlV

grūstuvis   -vja, v.; apv.

1. Kapājamā dzelzs (piemēram, lapu, sakņu sasmalcināšanai).

2. Piesta, miezeris.

3. Ķesele zivju ķeršanai.

Avoti: LLVV, TlV

grūšai   apv.

1. Smagi, grūti (strādāt).

2. Ar lielu piepūli.

3. Nabadzīgi, arī trūcīgi.

4. Skumji, sāpīgi.

Avoti: KiV

grūšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> grūst.

2. fizk. Savienojumā "lodes grūšana": sporta disciplīna vieglatlētikā - lodes virzīšana uz priekšu ar spēcīgu, strauju kustību.

3. fizk. Sporta disciplīna svarcelšanā - stieņa pacelšana uz krūtīm un no krūtīm iztaisnotās rokās virs galvas.

Avoti: LLVV

gruščiks   sar.

1. Krāvējs.

Avoti: SLG

grūši   apst.; apv.

1. Grūti, smagi, bēdīgi.

Avoti: LLVV

grūši   apv.

1. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: Aug2

grūšis   apv.

1. Grūžot.

Avoti: ME

gruška   apv.

1. Bumbiere.

2. Bumbieris.

Avoti: KiV

grūšļāt   apv.

1. Grūstīt, stumdīt.

Avoti: EH

grūšļavieši

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Grūšļava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Grūšļeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

Avoti: LC

grūšļevieši

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Grūšļava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

grušļi   apv.

1. Grūslis (3).

Avoti: ME

Grūšļova   vietv.

1. Dažkārt lietots Briežuciema nosaukums.

2. Grūšļovas strauts - Griušļova, Supenkas kreisā krasta pieteka Balvu un Baltinavas novadā.

Avoti: LE1, LD

grūšņa   apv.

1. Grūsnība (par lopiem).

Avoti: ME

grūšs   apv.

1. Ēdiens no sagrūstiem zirņiem, kartupeļiem un kaņepēm.

Avoti: EH

grūšus   apst.

1. Grūžot.

2. Savienojumā ar verba "grūst" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

grūt   grūstu, grūsti, grūst, pag. gruvu; intrans.

1. parasti 3. pers. Gāzties un pārvērsties drupās, gruvešos; brukt.

2. parasti 3. pers. Nonākt līdz sabrukumam un iet bojā, beigt pastāvēt (piemēram, par varu, valsts iekārtu).

3. Strauji virzīties (par pūli, drūzmu).

Avoti: LLVV

grūt   apv.

1. Grūti.

Avoti: EH

grūtai   apv.

1. Smagi, grūti (strādāt).

2. Ar pūlēm (kā dabūt, iegādāties).

3. Nabadzīgi, arī trūcīgi.

4. Skumji, sāpīgi.

Avoti: KiV

grūtas   apv.

1. Grūdenis.

2. Miežu grūbas.

Avoti: KV, ME

grūtdarīt   apv.

1. Pieiet par tuvu, darīt sāpes.

Avoti: KV

grūtdieniņš   apv.

1. Dem. --> grūtdienis.

Avoti: EH

grūtdienis   -ņa, v.

1. Cilvēks, kas ilgstoši dzīvo postā, nabadzībā, bēdās.

Avoti: LLVV

grūtdzirnavas   apv.

1. Ar rokām grūti griežamas dzirnavas.

Avoti: ME

grūtens   apv.

1. Grūsns.

Avoti: ME

grūteņi   apv.

1. No žāvētas cūkgaļas (parasti no galvas ar šņukuru) un grūbām pagatavots ēdiens.

2. No grūstām kaņepēm, zirņiem vai pupām pagatavots ēdiens.

3. Kapātas lapas cūku barībai.

Avoti: ME

grūtgalvīgs   apv.

1. Tāds, kas grūti saprot, neapdāvināts.

Avoti: ME

grūtgalvis   apv.

1. Neapdāvināts cilvēks, kas grūti aptver.

Avoti: KV

grūtības   -u, vsk. grūtība, -as, s.

1. Grūti, smagi apstākļi, sarežģījumi.

2. Liela piepūle, spriegums (kādā darbībā).

Avoti: LLVV

grūtin   apv.

1. Savienojumā ar "grūts" to pastiprina.

Avoti: ME

grūtināt   apv.

1. Darīt smagu, apkraut.

2. Apaugļot.

Avoti: KV, ME

grūtkūstošs

1. Tāds, kura kušanas temperatūra pārsniedz 1500 Celsija grādus.

grūtme   apv.

1. Grūtums.

Avoti: Sin

grūtmūdīte   apv.

1. Kam grūts mūžs.

Avoti: KV

grūtmūžiņš   apv.

1. Tāds, kam ir grūta dzīve.

Avoti: EH

grūtmūžīte   apv.

1. Sērdiene, kam grūts mūžs.

Avoti: Sin, ME

grūtnējs   apv.

1. Smags, neveikls, lempīgs.

2. Grūsns.

Avoti: KV

grūtniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Sieviete grūtniecības stāvoklī.

Avoti: LLVV

grūtniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Sievietes organisma stāvoklis augļa attīstības laikā (no olšūnas apaugļošanas līdz dzemdībām).

2. Fizioloģisks process sievietes organismā, kura rezultātā no apaugļotās olšūnas attīstās auglis.

Avoti: LLVV

grūtot   apv.

1. Apgrūtināt, padarīt grūtāku.

Avoti: ME

grūtpūtīte   apv.

1. Kas smagi nopūšas.

2. Sērdiene.

Avoti: KV

grūtredzēt   apv.

1. Pieredzēt, piedzīvot kaut ko smagu.

Avoti: KV

grūtredzīgs   apv.

1. Pusakls.

Avoti: Sin

grūts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas veicams, realizējams ar fizisku spēku, piepūli, lielu sasprindzinājumu.

2. Tāds, kura paveikšana, atrisināšana, izlemšana, apgūšana prasa lielu psihisku piepūli.

3. Tāds, kas saistīts ar postu, smagu darbu, sarežģījumiem, rūpēm (par stāvokli, apstākļiem); smags.

// apst. Tā, ka izjūt trūkumu, sarežģījumus.

4. Mokoši nepatīkams (par pārdzīvojumu); tāds, kurā izpaužas mokoši nepatīkams pārdzīvojums, ciešanas; bēdīgs, drūms, smags.

5. Tāds, kas saistīts ar lielām fiziskām ciešanām, sāpēm; arī bīstams dzīvībai; smags.

6. Tāds, kam ir traucējumi (par psihiskām norisēm, to izpausmi).

Grūta galva sar.— vājas spējas atcerēties vai saprast.

7. s.; sar. Tāda (sieviete), kas ir grūtniecības stāvoklī.

Būt uz grūtām kājām— būt grūtniecības stāvoklī.

Avoti: LLVV

grūtsirdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Psihisks (emocionāls) stāvoklis, kam raksturīgas bezcerīgas skumjas, drūmums, nomāktība.

Avoti: LLVV

grūtsirdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Bezcerīgi skumjš, drūms, nomākts.

2. Tāds, kas izraisa skumjas, drūmas izjūtas, nomāktību.

Avoti: LLVV

grūtsirdīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> grūtsirdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

grūtsirdis   -ža, dsk. ģen. -žu, v.

1. Grūtsirdīgs cilvēks.

Avoti: MLVV

grūtspārne   apv.

1. Brūnkaklis jeb meža pīle, mercene.

Avoti: ME

grūtspārnīte   apv.

1. Grūtspārne.

Avoti: EH

grūtumi   novec.

1. Iesnas.

Avoti: KV

grūtums   -a, v.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> grūts (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> grūts (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> grūts (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Grūtības (1).

5. Smags pārdzīvojums; sirdssāpes.

6. Fiziskas ciešanas, fiziski slikta, smaga pašsajūta.

// parasti dsk.; novec. Slikta fiziskā pašsajūta, arī slimība.

Avoti: LLVV

gruva   apv.

1. Drupas.

2. Izbraukta bedre.

Avoti: KV

grūva   apv.

1. Zemes iegruvums.

Avoti: ME

gruvains   apv.

1. Bedrains.

Avoti: Sin

gruvekļi   -u, vsk. gruveklis, -ļa, v.

1. Gruveši (1).

Avoti: LLVV

gruvekļi   -u, vsk. gruveklis, -ļa, v.

1. Gruveši (1).

Avoti: LLVV

gruvesis

1. Veca, pussabrukusi māja.

2. Sakaltuši, sasaluši dubļi.

3. Gruzis.

4. vsk. Gruveši.

Avoti: KV

gruveslains   apv.

1. Izbraukāts.

Avoti: ME, VeAT

gruvešains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kuru klāj gruveši.

Avoti: LLVV

gruveši   -u, vsk. gruvesis, -ša, v.

1. Atliekas pēc (parasti celtnes) sagrūšanas; drupas.

2. Klinšu nobirumu, nobrukumu vai akmens blāķu sablīvējums.

Gruvešu konusi— gruvešu vēdekļveida nogulumi kalnu nogāžu pakājes.

Avoti: LLVV

gruvešots   novec.

1. Tāds, kuru klāj gruveši; gruvešains.

Avoti: LV93

gruvezis   novec.

1. Veca, pussabrukusi māja.

2. Sakaltuši, sasaluši dubļi.

3. Gruzis.

Avoti: KV

gruvežains   apv.

1. Nelīdzens, pārklāts ar sasalušiem dubļiem, izbraukts.

Avoti: KV

gruveži   apv.

1. Gruveši.

Avoti: ViV

gruviens   apv.

1. Sabrukums, sagāšanās.

Avoti: EH

gruvīgs   apv.

1. Vecs, tuvu sabrukumam.

Avoti: KV

gruvis   apv.

1. Vieta krāsns priekšā.

Avoti: KV

grūvis   apv.

1. Krāsnspriekša.

Avoti: ME

gruz.   saīs.

1. Gruzīnu-; gruzīnu valoda.

Avoti: i1, SV05

gruza   apv.

1. Mēsli, gruži; ēku gruveši.

Avoti: KV, LE

gruzains   apv.

1. Gružains.

Avoti: ME

grūzains   apv.

1. Gružains.

Avoti: ME

gruzanuķ   barb.

1. Dot uzdevumu.

Avoti: KZ

gruzaviks   apv.

1. Kravas automobilis.

Avoti: KiV

gruzčiks   barb.

1. Krāvējs.

2. Papīrgrozs.

3. Noziedznieks, kas uzņēmies cita vainu.

4. Bikšu aizmugures kabata.

Avoti: SLG, KZ

gruzdaimi   apv.

1. Smaka, kas rodas kaut kam gruzdot, degot.

Avoti: KV

gruzdalas   apv.

1. Atliekas no kausētiem taukiem.

Avoti: KV

Gruzdava   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Gruzdova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gruzdavka   vietv.

1. Liepnas labā krasta pietekas Gruzdovkas nosaukuma variants, Viļakas novada Žīguru pagastā, garums - 6 km.

Avoti: LE1, La1

gruzdējums   -a, v.; pareti.

1. Rezultāts --> gruzdēt (1); gruzdums (1).

Avoti: LLVV

Gruzdeli   vietv.

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Gruzdeļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gruzdeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

gruzdēšana   ķīm.

1. Cietu materiālu degšana bez liesmas, bet bieži ar dūmiem, samērā zemā temperatūrā (400-600 Celsija grādu).

Avoti: ZTV

gruzdēt   parasti 3. pers., gruzd, pag. gruzdēja (retāk gruzda, 1. konj.); intrans.

1. Degt lēnām, bez liesmām; tikko degt.

2. Izpausties (acīs, skatienā) - par mokošām, parasti slēptām, jūtām; drūmi, arī naidīgi raudzīties (par acīm, skatienu).

3. Pastāvēt slēpti, bieži mokoši (parasti par psihisku stāvokli).

Avoti: LLVV

grūzdēt   apv.

1. Gruzdēt.

Avoti: EH

gruzdi   apv.

1. Kausēti tauki.

Avoti: EH

gruzdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Panākt, ka sāk gruzdēt.

2. Grauzdēt.

Avoti: LLVV

grūzdināt   apv.

1. Grauzdēt, cept; panākt, ka sāk gruzdēt.

Avoti: ME

grūzdināt   apv.

1. Likt grauzt.

Avoti: KV

Gruzdinauka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

Avoti: LC

gruzdinovcieši

1. Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Gruzdinovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gruzdiņi   apv.

1. Paliekas pēc tauku kausēšanas; gruzdalas.

2. Grauzdēti maizes gabaliņi.

Avoti: LE, VV

Gruzdova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Gruzdovas meži— dabas liegums Mudavas zemienes Abrenes nolaidenumā, Viļakas novada Susāju pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 350 ha.

Avoti: LC, LE1

Gruzdovka   vietv.

1. Liepnas labā krasta pieteka Viļakas novada Žīguru pagastā, garums - 6 km.

Avoti: LE1, La1

gruzduliņš   apv.

1. Maza pīpe.

Avoti: EH

gruzduļi   apv.

1. Kausētu tauku pārpalikumi.

Avoti: ĒiV

gruzdumi   apv.

1. Kausētu tauku pārpalikumi; dradži.

Avoti: ViV

gruzdums   -a, v.

1. Rezultāts --> gruzdēt (1).

2. parasti vsk. Rezultāts --> gruzdēt (2).

3. parasti vsk. Rezultāts --> gruzdēt (3).

4. tikai dsk. Pārpalikumi pēc dzīvnieku iekšu tauku vai speķa izkausēšanas; dradži.

Avoti: LLVV

gruzdviela   -as, s.

1. Viela, kas rodas, cepot vai grauzdējot pārtikas produktus.

Avoti: LLVV

gruzdzjuks   apv.

1. Saldūksne ("Lactarius resimus").

Avoti: KiV

gruzi   žarg.

1. Krava.

Avoti: SLG

grūziene   novec.

1. Mēslaine, gruvešu kaudze.

Avoti: KV

grūzieši   novec.

1. Gruzīni.

Avoti: KV

gruziete   novec.

1. Gruzīniete.

Avoti: LV93

gruzietis   novec.

1. Gruzīns.

Avoti: LV93

Gruzija   vietv.

1. Valsts Melnās jūras austrumu piekrastē, Kaukāzā (gruzīnu valodā "Sakartvelo"), platība - 69700 kvadrātkilometru, 4630000 iedzīvotāju (2008. g.), galvaspilsēta - Tbilisi, administratīvais iedalījums - 9 reģioni (mhares), 2 autonomas republikas, robežojas ar Krieviju, Azerbaidžānu, Armēniju un Turciju, kā arī ar Melno jūru.

Avoti: PuA, LģE

gruzīni   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Gruzijas pamatiedzīvotāji.

Gruzīnu valoda— kaukāziešu valodu saimes kartvelu valodu grupas valoda, valsts valoda Gruzijā; lieto īpašu gruzīnu rakstu - fonogrāfisku rakstu, kas izveidojies pēc aramiešu (vai feniķiešu) raksta parauga (senākie rakstu pieminekļi no 5. gs. p. m. ē.).

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

grūzīņi   novec.

1. Gruzīni.

Avoti: KV

gruzis

1. Ēdiena atlieka, puteklis, granula.

2. Upes kosa ("Equisetum limosum").

3. vsk. Būvgruži, smiltis, gruveši.

4. Atsevišķa vienība no liela daudzuma.

5. žarg.; parasti dsk. Gruzīns.

Avoti: ME, SLG

gruzis   apv.

1. Grundulis.

Avoti: ME

grūzis   apv.

1. vsk. Gruži.

2. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: Aug2

Grūzīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

Gruzīši   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Grūzīši" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

gruzīt   žarg.

1. Kraut (kravu); krāmēt.

2. Izteikt pārmetumus (kādam); bārt (kādu).

3. Runāt depresīvi.

4. Daudz runāt.

5. Melot.

Avoti: SLG, JV

gruzīties   žarg.

1. Izteikt pārmetumus.

2. Bēdāties, skumt; satraukties.

3. Melst, pļāpāt.

Avoti: SLG

gruzītis   apv.

1. Dem. --> gruzis.

Avoti: LV93

gruzitsja   barb.

1. Uzņemties kaut ko darīt.

Avoti: KZ

gruzls   apv.

1. Smags, resns, neveikls.

Avoti: KV

grūzmām   apv.

1. Grūžām.

Avoti: EH

gruzme   apv.

1. Bars, drūzma.

Avoti: KV

gruzne   apv.

1. Vieta, kur nekas neaug.

Avoti: EH

gruznis   apv.

1. Sliņķis.

Avoti: ME

grūznis   apv.

1. Sliņķis.

Avoti: ME

grūznis   apv.

1. Kaut kas sagrūsts (kaņepes, kartupeļi).

Avoti: KV, ME

Grūznis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vectilžas pagastā.

Avoti: LC

gruzonīgs   sar.

1. Drūms.

Avoti: SLG

gruzons   žarg.

1. Neapmierinošs emocionālais stāvoklis.

2. Smaga mūzika.

Avoti: PL, SLG

gruzotaksī   sar., nelok.

1. Kravas taksometrs.

Avoti: SLG

gruzotaksis   žarg.

1. Kravas taksometrs.

Avoti: SLG

gruzoviks   sar.

1. Kravas automašīna.

Avoti: SLG

gruža   apv.

1. Gruveši, drupas, atliekas.

Avoti: ME, EH

gružaine   apv.

1. Mēslaine.

Avoti: Sin

gružains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz gružu.

Avoti: LLVV

gružaiņš   apv.

1. Gružains.

Avoti: ĒiV

grūžām   novec.

1. Lielā pulkā.

Avoti: KV

grūžams   apv.

1. Tas, kas tiek grūsts.

2. Kaut kas, ar ko tiek grūsts, stampa.

Avoti: ME, VeAT

grūžas   apv.

1. Būvguži, smiltis, gruveši.

Avoti: ME

gružāt   apv.

1. Gružot.

Avoti: KiV

grūžavs   apv.

1. Saliekts ass rīks ar kātu, ar ko grūž (kapā) kāpostu lapas, kartupeļu lakstus u. c. zāles cūkām.

Avoti: ME

Grūžciems   vietv.

1. Ventspils novada Ances pagasta apdzīvotās vietas "Upatciems" paralēls nosaukums.

Avoti: LC

Grūženciems   vietv.

1. Mērsraga novada apdzīvotās vietas "Mērsrags" daļa.

Avoti: LC

Gruženieku   vietv.; nelok.

1. Gruženieku ezers - atrodas Krustpils novada Vīpes pagastā, 88,3 m vjl., platība - 24,7 ha, garums - ~1,2 km, lielākais platums - ~0,3 km, lielākais dziļums - 2,9 m; Ilzes ezers.

Avoti: LD, La1

Grūži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

gruži   -u, vsk. gruzis, -ža, v.

1. Sīki atkritumi, atliekas, pabiras (no kā).

// pārn. Tas, kas traucē, ir kļūdains, lieks (piemēram, cilvēka apziņā, radošajā darbībā).

// pārn. Neizstrādāta, neveikla izteiksme (piemēram, valodā, stilā).

2. apv. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: LLVV, Aug2

gružiens   apv.

1. Mēslaine.

Avoti: Sin

gružināt   apv.

1. Grauzt, krimst.

Avoti: ME

gružkaste   sar.

1. Papīrgrozs; atkritumu tvertne.

gružļi   apv.

1. Vārpas un graudi, kas labību vedot nobirst zemē.

Avoti: KV

grūžņa   apv.

1. Drūzma, liels pulks.

Avoti: ME

grūžņām   apv.

1. Lielā pulkā.

Avoti: ME

grūžņas   apv.

1. Meža pļavas, kas atrodas tālu no mājām.

Avoti: KV

grūžojs   apv.

1. Gružains.

Avoti: ME

gružot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Mest, kaisīt, atstāt aiz sevis gružus.

Avoti: LLVV

grūžot   apv.

1. Gružot.

Avoti: ME

gružots   novec.

1. Tāds, kur ir daudz gružu.

Avoti: LV93

grūžs   apv.

1. Ziemzaļā kosa ("Equisetum hiemale").

Avoti: ME

Grūžupīte   vietv.

1. Audīles labā krasta pieteka Gulbenes novada Daukstu pagastā, garums - 6 km.

2. Ārnītes (Gaujas augšteces) lokāls nosaukums tās vidusdaļā.

3. Briedes kreisā krasta pieteka Pārgaujas un Kocēnu novadā, garums - 14 km.

Avoti: LD, La1

gružvabole

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Cholevidae syn. Catopidae"), pasaulē konstatētas >1000 s., Eiropā - 680 sugas, Latvijā diezgan maz pētītas, konstatētas 12 sugas, vaboļu ķermenis ovāls vai iegareni ovāls, 1-9 mm garš, dzīvo zem akmeņiem, grauzēju alās, pie nelielu dzīvnieku līķiem vai pūstošām sēnēm, skudru pūžņos, zem vecās kūlas, meža zemsegā.

Avoti: LD

Grūžvalks   vietv.

1. Stendes kreisā krasta pieteka Ventspils novada Ances pagastā, garums - 7 km.

Avoti: LD, La1

Grybeusti   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Gribusti" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Grybolva   vietv.

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Gribolva" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Grybuli   vietv.

1. Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Gribuļi" nosaukums latgaliski.

2. Lelī Grybuli - Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Gribuļi" nosaukums latgaliski.

3. Mozī Grybuli - Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Gribuļi" nosaukums latgaliski.

4. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Gribuļi" nosaukums latgaliski.

5. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Gribuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Grybuški   vietv.

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Gribuški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gryllidae   lat.

1. Circeņu dzimta.

Avoti: KV

gryllodea   lat.

1. Circeņu virsdzimta.

Avoti: LD

gryllotalpa   lat.

1. Zemesvēžu dzimtas ģints.

Gryllotalpa gryllotalpa— parastais racējcircenis jeb zemesvēzis.

Avoti: LD, Wi

gryllotalpidae   lat.

1. Taisnspārņu kārtas zemesvēžu dzimta.

Avoti: Wi

gryllus   lat.

1. Circeņu dzimtas ģints.

Gryllus gryllus— lauka circenis.

Gryllus domesticus— mājas circenis.

Avoti: LD

Gryudinīši   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Griudinīši" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gryūslis   apv.

1. Kartupeļu biezputra.

Avoti: TiA

Gryusteni   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Grustiņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gryušļova   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Grūšļeva" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gryuznis   vietv.

1. Balvu novada Vectilžas pagasta apdzīvotās vietas "Grūznis" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gs   fiz.

1. Gauss, magnētiskās indukcijas mērvienība CGSM un Gausa mērvienību sistēmā.

Avoti: EH

GS   saīs.

1. Gaisa spēki.

Avoti: i2

gs.   saīs.

1. Gadsimts (kopā ar skaitli).

gs. b.— gadsimta beigas.

gs. sāk.— gadsimta sākums.

Avoti: i1

GSA   saīs.

1. Eiropas "GNSS" aģentūra.

Avoti: PnR

GSM   saīs.

1. Globālo mobilo komunikāciju sistēma, otrās paaudzes mobilais tīkls (angļu "Global System for Mobile Communications").

Avoti: PL

GST   med., saīs.

1. Galvaskausa un smadzeņu trauma.

Avoti: VE

GT   saīs., vietv.

1. Gvatemala, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

gt.   saīs.

1. Gadu tūkstotis.

Avoti: i2

GTA   saīs.

1. Grāmatu tirdzniecības apvienība.

Avoti: i1

GTM   saīs., vietv.

1. Gvatemala, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

GTQ   saīs.

1. Ketsals; Gvatemalas Republikas valūtas kods, sīknauda - sentavo.

Avoti: PnR

gtt.   saīs.

1. Pilieni (latīņu "guttae").

Avoti: KV

GTTS   saīs.

1. Grupveida tālsatiksmes telefona sakari.

Avoti: i1

Gu   mit.

1. Beninas fonu mitoloģijā - dievišķs kalējs un kultūrvaronis, demiurgu dvīņu Mavu un Lizas dēls.

Avoti: Mit

Gualdo   vietv.

1. Gualdo Tadīno - pilsēta Itālijā ("Gualdo Tadino"), Umbrijas reģiona Perudžas provincē, 15500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Guama   vietv.

1. Sala Klusā okeāna rietumu daļā, Marianas salu dienvidos (lielākā sala šajā grupā), platība - 541 kvadrātkilometrs.

2. ASV nepievienota teritorija ar iekšēju autonomiju, 180860 iedzīvotāju (2010. g.), administratīvais centrs - Aganja, iedalījums - 19 pašvaldību.

Avoti: LģE, PuA

guanako

1. Gvanako.

guanāze   med.

1. Ferments aknās un liesā, kas katalizē guanīna pārvēršanos ksantīnā.

Avoti: TM

Guanduna   vietv.

1. Province Ķīnā ("Guangdong"), pie Dinvidķīnas jūras (ietver arī grupu salu), tropu un subtropu meži, piekrastē zemiene, ziemeļu daļā kalni.

2. Guandunas pussala - Liaodunas pussalas dienvidrietumu gals ("Guandongbandao"), Ķīnas ziemeļaustrumu daļā, platība - ~3500 kvadrātkilometru; Kvantuna.

Avoti: PZT

Guandžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas dienvidu daļā (ķīn. val. "Guangzhou"), upes un jūras osta Sidzjanas deltas pietekas Džudzjanas krastos, atrodas ~100 km no Dienvidķīnas jūras, Guandunas provinces centrs, 3,16 mlj iedzīvotāju; Kantona.

Avoti: LģE

Guandžova   vietv.; novec.

1. Guandžou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

guanidāze   med.

1. "Aspergillus niger" ferments, kas katalizē guanidīna hidrolīzi urīnvielā un amonjakā.

Avoti: TM

guanidinēmija   med.

1. Guanidīna klātiene asinīs.

Avoti: MSV

guanidīns

1. Karbamidīns, bezkrāsaini higroskopiski kristāli, kušanas t-ra 50 C, lieto medicīnas preparātu, jonītu, sprāgstvielu ražošanā.

Avoti: LPE

guanilskābe   med.

1. Mononukleotīds, nukleīnskābes hidrolīzes produkts; sastāv no guanīna, pentozes un fosforskābes; pārtikas piedeva E626, garšas un aromāta pastiprinātājs, viegli toksisks, ja ieēd.

Avoti: TM, Zkp

guanīns   ķīm.

1. 2-amino-6-oksipurīns, heterocikliska bāze; ir dabas vielu sastāvā.

Avoti: ZTV

Guanjāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Guagnano"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 5800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

guano   nelok., v.

1. Izžuvuši savvaļas putnu mēsli, ko izmanto par slāpekļa un fosforskābes mēslojumu.

Avoti: LLVV

guanofora   med.

1. Šūna, pildīta ar guanīna kristāliem, kas apgaismojumā tai piešķir sudrabotu izskatu (piem., zivju zvīņās).

Avoti: TM

guanozīns   ķīm.

1. Guanīna savienojums ar piecvērtīgu cukurvielu ribozi, nukleozīds; ir visu ribonukleīnskābju sastāvā.

Avoti: ZTV

Guansi   vietv.; novec.

1. Guansji.

Avoti: PZT

Guansji   vietv.

1. Guansji Džuanu autonomais rajons - atrodas Ķīnas dienvidu daļā ("Guangxi Zhuangzu Zizhigu"), administratīvais centrs - Naņnina, platība - 236700 kvadrātkilometru, lielākā daļa teritorijas ~1000 m augsti kalni, augstākā virsotne - 2070 m.

Avoti: PZT, PuA

Guaņiņa   mit.

1. Ķīniešu budismā žēlsirdības dieviete, bieži attēlota daudzgalvaina (visu redz) un ar daudzām rokām (visiem palīdz).

Avoti: LEV

guarani   novec.

1. Gvarani; tupiji.

Avoti: LME

Guardavalle   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Guardavalle"), Kalabrijas reģiona Katandzāro provincē, 4700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Guarda   vietv.

1. Gvarda - pilsēta Portugālē.

Avoti: LpA

Guardija   vietv.

1. Guardija Sandramondi - pilsēta Itālijā ("Guardia Sanframondi"), Kampānijas reģiona Benevento provincē, 5200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Guardjagrele   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Guardiagrele"), Abruco reģiona Kjeti provincē, 9300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

guaša   -as, s.

1. Necaurspīdīga, blīva krāsa, ko iegūst, krāsu pigmentus šķīdinot ūdenī, kuram piejaukta augu līme un baltā krāsa.

2. parasti vsk. Glezniecības tehnika, kurā izmanto šādas krāsas.

3. Tēlotājas mākslas darbs, kas veidots ar šādām krāsām.

Avoti: LLVV

guašene   žarg.; parasti dsk.

1. Guašas krāsa.

Avoti: SLG

gub.   saīs.

1. Guberņa.

Avoti: i1

guba   -as, s.

1. Vienkopus sakrauts siens, labība u. tml.; kaudze.

2. parasti dsk.; pārn. Parasti savienojumā "mākoņu gubas": blīvas, necaurredzamas mākoņu kopas.

Gubu mākoņi— lieli gabalaini, sablīvējušies mākoņi.

3. sar. Liels daudzums, liels skaits.

Gubu gubām— ļoti daudz, lielā vairumā.

4. sar. Ciešs (cilvēku vai dzīvnieku) kopums.

Avoti: LLVV, MiV

guba   vēst.

1. Administratīvi teritoriāla vienība Krievijā viduslaikos Novgorodas un Pleskavas zemēs, vēlāk visā Krievijā, sākotnēji sakrita ar pagasta, bet no 16. gs. apriņķa teritoriju.

Avoti: VtV

guba   žarg.

1. Armijas cietums, karceris.

Avoti: SLG

Guba   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Quba"), rajona administratīvais centrs, 22900 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

gūba   apv.

1. Goba.

Avoti: BsV

gūba   apv.

1. Sakņupis, neveikls cilvēks.

Avoti: KV

Gubadli   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Qubadli"), rajona administratīvais centrs, 7300 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi

Gubaha   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas novadā, 21600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gubainis   apv.

1. Dzīva būtne, arī priekšmets, kas atgādina gubu.

Avoti: ViV

gūbainis   apv.

1. Stāvs, ko tālumā redz kustamies.

Avoti: KV

gubām   sar.

1. Daudz.

Avoti: Sin

gubana   apv.

1. Guba.

Avoti: KV

gubanišcieši

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Gubaniški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gubaniškas   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Gubaniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gubaniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LC

gubaniškieši

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Gubaniški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gubaniškys   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Gubaniški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gubapuža   apv.

1. Vieta zem gubas.

Avoti: ViV

Gūbas   vietv.

1. Alūksnes novada Ziemera pagasta apdzīvotās vietas "Gobas" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

gubāt   apv.

1. Kraut kaudzēs sienu vai labību.

Avoti: KV

gubāt   apv.

1. Salīkušam iet.

Avoti: ME

gūbāt   apv.

1. Salīkušam smagi iet.

2. Paslēpt.

Avoti: KV

gubātājs   apv.

1. Gubotājs (mašīna).

Avoti: KiV

gubāties   apv.

1. Liekties, locīties; salīkušam iet.

2. Veidot kaudzi; gubēties.

Avoti: ME

gūbāties   apv.

1. Liekties, paslēpties, tālumā kustēties.

2. Smagi locīties, tūļāties.

Avoti: KV, EH

gubele   apv.

1. Neliela guba.

Avoti: ViV

Gubena   vietv.; nelok.

1. Gubena ezers - Rešetnieku ezers Latgales augstienē, Dagdas novada Andzeļu pagastā; Rešetnīku ezers.

Avoti: LD, La1

Gūbene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Guben"), Brandenburgas federālās zemes austrumos, Oderas (Odras) kreisajā krastā, 17700 iedzīvotāju (2013. g.), pretējā krastā Polijas pilsēta Gubina.

Avoti: Wi, LpA

gubenante   apv.

1. Guvernante.

Avoti: ViV

Gubencava   vietv.

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Gubeņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gubencova   vietv.

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Gubeņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gubenis   -ņa, v.

1. novec. Piebūve pie rijas vai lopu kūts (parasti siena, salmu novietošanai); siena, salmu šķūnis.

2. apv. Resns cilvēks vai dzīvnieks.

3. apv. Lietus mākonis.

Avoti: LLVV, ViV

gubenītis   novec.

1. Dem. --> gubenis.

Avoti: LV93

gubens   apv.

1. Gubenis - īpaša telpa vai šķūnis salmu, sera, arī dažādu lauksaimniecības rīku uzglabāšanai.

Avoti: TlV

Gubeņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Vecumu pagastā.

Avoti: LC

Guberļa   vietv.

1. Guberļas kalni - atrodas Dienvidurālu dievidaustrumu daļā, Krievijā, Orenburgas apgabalā, vidējais augstums - 300-350 m, garums - ~70 km, tufs un slānekļi, nogāzēs stepe.

Avoti: PZT

Gubernati   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

Avoti: LC

gubernatore   dsk. ģen. -ru, s.

1. Gubernators.

Avoti: LV87

gubernators   -a, v.,

1. Augstākā amatpersona Amerikas Savienoto Valstu, Latīņamerikas zemju štatos.

2. Augstākā amatpersona, metropoles varas pārstāvis kolonijā.

3. Provinces pārvaldnieks, cietokšņa priekšnieks, okupācijas varas pārstāvis.

4. Valsts prezidenta pārstāvis katrā no Krievijas apgabaliem.

5. Augstākā amatpersona novadā, apgabalā, guberņā Krievijā.

Avoti: LLVV

guberņa   -as, s.; vēst.

1. Administratīvi teritoriāla pamatvienība Krievijā no 18. gs. līdz 1930. gadam.

Guberņas pilsēta— galvenā pilsēta guberņā.

Avoti: LLVV

gubēties   apv.

1. Veidot kaudzi.

Avoti: ME

gubezis   apv.

1. Kaudze.

2. Salmu, arī siena šķūnis; piebūve pie rijas vai kūts.

Avoti: KV

gubgāzis   apv.

1. Rudens vējš.

Avoti: EH

gūbīgs   apv.

1. Mantkārīgs.

Avoti: EH

Gūbija   vietv.

1. Gubio - pilsēta Itālijā ("Gubbio").

Avoti: Wi

gūbiķis   apv.

1. Rijīgs, mantkārīgs cilvēks.

Gūbiķis gābiķis— mantrausis, nesātīgs cilvēks, kam nekad nepietiek.

Avoti: KV

Gubina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

2. Pilsēta Polijā ("Gubin"), Lubušas vojevodistes rietumos, Odras (Oderas) labajā krastā (pretējā krastā Vācijas pilsēta Gūbene), 17000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1235. g.

Avoti: LpA, Wi

gubināt   apv.

1. Locīt, burzīt.

Avoti: KV

gubinis   apv.

1. Gubenis - neliela piebūve pie rijas vai kūts.

Avoti: KnV

gubiņa   sar.

1. Dem. --> guba.

2. Statiņš.

Avoti: LV93, Sin

gubiņš   apv.

1. Maza auguma cilvēks.

2. Vecs cilvēks, kas staigā salīcis.

Avoti: KV, EH

Gubio   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Gubbio"), Umbrijas reģiona Perudžas provincē, 32400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

gubiski   apv.

1. Garšļaukus.

Avoti: Sin

gubīt   apv.

1. Laupīt, slepeni vai ar varu atņemt.

2. Ar varu aizgādāt prom, nodzīt (augli).

3. Zaudēt.

4. Iznīcināt (dzīvību).

Avoti: KV, KiV

gūbīt   apv.

1. Saķert, sagūstīt.

Avoti: ME

Gubkina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Belgorodas apgabala ziemeļos, 87900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gubkinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Jamalas Ņencu autonomajā apvidū, 26200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gublāns   sar.

1. Ķemmdzija.

gubmākoņi

1. Vasaras mākoņi ar puķkāpostiem līdzīgu baltu augšpusi un tumšāku horizontālu apakšpusi.

Avoti: LEV

gubot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Kraut gubās (parasti sienu, labību u. tml.).

Avoti: LLVV

gūbot   apv.

1. Iet smagiem soļiem, lēnām un salīkušam, līkņāt.

Avoti: NeV

gubotājs   -a, v.

1. Darītājs --> gubot.

2. v. Mašīna, kas savāc (sienu, labību, salmus) gubās; ierīce pie kombaina, kura sakrāj salmus un izmet gubiņās.

Avoti: LLVV

gūboties   apv.

1. Salīkušam smagi iet.

2. Neveikli izturēties, vilcināties.

Avoti: KV

gūbrot   apv.

1. Salīkušam smagi iet.

2. Neveikli izturēties, vilcināties.

Avoti: KV

gubs   žarg.

1. Armijas cietums, karceris.

Avoti: SLG

gūbstīt   apv.

1. Ķert, gūstīt.

Avoti: ME

gubšķis   apv.

1. Cilvēks, kas nepabeidzis vienu darbu, ķeras pie otra.

Avoti: KV

gubt   apv.

1. Iegrimt, noliekties, sakrist; kļūt dobam.

Avoti: KV, LE

gūbties   apv.

1. Rūpēties.

Avoti: EH

gubu   apv.

1. Guļus.

Avoti: Sin

gūbu   apv.

1. Sakupis.

Avoti: KV

Gūbusola   vietv.

1. Balvu novada Kubulu pagasta apdzīvotās vietas "Gobusala" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

gubvāģi   apv.

1. Darba rati ar platu virsu siena, salmu vešanai.

Avoti: ĒiV

gūcens   apv.

1. Dzijas vai diega pavediens.

Avoti: KV

gūcinieks   apv.

1. Gācinieks.

Avoti: EH

guculi   -u, v.

1. dsk., v. Ukraiņu etnogrāfiskā grupa Ukrainas Austrumkarpatos; huculi.

2. arī vsk. Šīs etnogrāfiskās grupas piederīgais; huculs, huculiete.

Avoti: LLVV

guč   apv.

1. Savienojumā "guč, guču" lieto saucot govis.

Avoti: ME

guča   apv.

1. Mīļvārdiņš govij.

Avoti: EH

Guča   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Moravicas apgabalā, 1800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

guču   apv.

1. Savienojumā "guč, guču" lieto saucot govis.

Avoti: ME

gud   žarg.

1. Labi, labs.

Gud bai!— lieto kā atvadu sveicienu.

Avoti: SLG

Gudakovski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Stoļerovas pagastā.

Avoti: LC

gudamakari

1. Gruzīnu etnogrāfiska grupa, dzīvo Gruzijas ziemeļaustrumos, Aragvi labā krasta sānaizā.

Avoti: PZT

gudamakreli

1. Gudamakari - gruzīnu etnogrāfiska grupa.

Avoti: PZT

gūdas   apv.

1. Žēlabas, žēlas skaņas.

Avoti: KV

gudāt   apv.

1. Vaimanāt, dziedāt; žēloties, sūroties, skumt, raudāt.

2. Gulbja dziedāšana.

Avoti: KV, NeV, EH, LE

Gudauri   vietv.

1. Gudauri pārkāpe - atrodas Galvenajā Kaukāza grēdā, starp Terekas un Aragvi augštecēm, Gruzijā, augstums - 2379 m, Gruzijas Kara ceļa augstākais posms; Krusta pārkāpe.

Avoti: PZT

Gudauta   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Abhāzijas Republikā, Melnās jūras krastā, 8500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Gudbransdāla   vietv.

1. Ieleja Logenas augšteces apvidū ("Gudbrandsdal"), Norvēģijas dienvidos, garums (no Lešaskugsvatna ezera līdz Mjēsas ezeram) - 230 km.

Avoti: PZT

Guddeneeken   vietv., vēst.

1. Kuldīgas novada Gudenieku pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Gudenieku muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Gudenieku pagastā.

Avoti: LPag

gude   apv.

1. Galoda.

Avoti: EH

Gudeli   vietv.

1. Rēzeknes novada Lūznavas pagasta apdzīvotās vietas "Gudeļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gudeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lūznavas pagastā.

Avoti: LC

Gūdena   vietv.; novec.

1. Gūdenoena - upe Dānijā.

Avoti: PZT

Gūdenafa   vietv.

1. Gūdenafa sala - viena no Antrekasta salām, atrodas Zālamana jūrā, uz dienvidaustrumiem no Jaungvinejas.

Avoti: PZT

Gudenekenskaja   vietv., vēst.

1. Kuldīgas novada Gudenieku pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Gudenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kuldīgas novadā 30 km no Kuldīgas, pagasta centrs.

2. Gudenieku pagasts - pagasts Kuldīgas novada rietumu daļā, robežojas ar Īvandes, Kurmāles un Turlavas pagastu, kā arī ar Aizputes, Pāvilostas un Alsungas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Guddeneeken, krieviski - Gudenekenskaja.

Gudenieku pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta visa pirmskara Basu pagasta teritorija, savukārt neliela daļa pirmskara Gudenieku pagasta teritorijas pievienota tagadējam Sakas pagastam un nedaudz mainījusies robeža ar Alsungas novadu.

3. Gudenieku muiža - apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Gudenieku pagastā.

4. Dabas liegums Piejūras zemienes Piemares līdzenumā, Kuldīgas novada Gudenieku pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - ~125 ha, izveidots Zviedrijas kadiķa aizsardzībai.

Avoti: LPag, LC, LE1

gudenieki

1. Kuldīgas novada Gudenieku pagasta apdzīvotās vietas "Gudenieki" iedzīvotāji.

2. Sens latviešu nosaukums gotiem, vēlāk Gotlandes zviedriem un vikingiem vispār; gudi (1).

Avoti: V1, LE

Gūdenoena   vietv.

1. Lielākā upe Dānijā, Jitlandes pussalas austrumos, garums - 158 km, tek caur Silkeborgas apkaimes ezeriem, ietek Kategatā.

Avoti: PZT

Gudensberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gudensberg"), Hesenes federālajā zemē, 9300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gūderēde   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Goedereede"), Dienvidholandes provincē, 2050 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gudermesa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čečenijas Republikā, 50000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gudi   apv.

1. Sens latviešu nosaukums gotiem, vēlāk Gotlandes zviedriem un vikingiem vispār.

2. Latviskais nosaukums Latvijas DA dzīvojošiem baltkrieviem.

Avoti: LE, KV

gudība   apv.

1. Iedomība.

Avoti: KV

gudīgs   apv.

1. Žēls.

Avoti: KV

gudinis   apv.

1. Baltkrievs.

Avoti: EH

gudiņš   apv.

1. Ņiprs, mazs, miesās pilnīgs cilvēks, kas grib izlikties gudrs.

2. Baltkrievu plostnieks.

Avoti: KV, ME

gudis   apv.

1. Galoda, (izkapts) bruceklis.

Avoti: EH

Gudļauski   vietv.

1. Kolna Gudļauski - Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kalna Gudļevski" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gudļeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Gudļevski   vietv.

1. Kalna Gudļevski - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Stabulnieku pagastā.

Avoti: LC

gudoks   novec.

1. Veckrievu nacionāls stīgu instruments, līdzīgs čello, tikai ar plakanu virsu, bez skaņu caurumiem un ar 3 stīgām, no kurām 2 skaņoja vienādi, bet trešo par kvartu augstāk.

Avoti: KV

gudrai   apv.

1. Gudri.

Avoti: KiV

gudraliņa   apv.

1. Tāda, kas ir gudra.

Avoti: ME

gudraļiņa   apv.

1. Kas ir gudra.

Avoti: KV

gudrām   apv.

1. Viltīgi.

Avoti: KV

gudramuļķis   apv.

1. Pārgudrelis, bezkaunīgs iznirelis.

Avoti: EH

gudrāt   apv.

1. Gudrot.

Avoti: KiV

gudravāt   apv.

1. Gudrot.

Avoti: EH

gudravecis   apv.

1. Prātīgs, piedzīvojis pavecs vīrs.

Avoti: EH

gudrdegunis   apv.

1. Vīzdegunīgs, pārgudrs cilvēks.

Avoti: KV

gudre   apv.

1. Gudrā, saprātīgā.

2. Saprāts.

3. Viltnieks.

Avoti: ME, VeAT, EH

gudrelis   -ļa, v.; niev.

1. Cilvēks, kas veikli orientējas dažādos apstākļos, cilvēks, kas prot izmantot apstākļus savā labā; gudrinieks.

Avoti: LLVV

gudreniecīgs   apv.

1. Tāds, kam piemīt gudrs raksturs.

Avoti: EH

gudrenieks   apv.

1. Gudrinieks.

Avoti: EH

gudrēt   apv.

1. Gudrot.

Avoti: KiV

gūdrēt   apv.

1. Gudrot.

Avoti: KV

gudrgalvis   apv.

1. Gudrinieks.

Avoti: Sin

gudrība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> gudrs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Atziņa, zināšanas, arī to kopums.

Ābeces gudrība— ļoti vienkārša, elementāra atziņa (ko kāds pauž).

Dzīves gudrība— praktiskajā dzīvē, sadzīvē iegūtā pieredze, zināšanas.

Grāmatu gudrība— zināšanas, kas iegūtas tikai no grāmatām.

Gudrības pilieni— smalkā viela, ko izdala uz leju pagrieztais "iekšējais mēness", kurš atrodas galvvidū sahasrāra čakrā.

3. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> gudrs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme; arī viltība.

4. parasti vsk.; sar. Saprašana, skaidrība.

Avoti: LLVV

gudrībnieks   apv.

1. Gudrinieks.

Avoti: Sin

gudrīgs   apv.

1. Gudrs.

Avoti: ME

gudriķis   sar.

1. Gudrinieks.

Avoti: Sin

gudrināt   apv.

1. Apmācīt, darīt gudru.

Avoti: ME

gudrinīca   apv.

1. Gudriniece.

Avoti: KiV

gudrinieca   apv.

1. Gudriniece.

Avoti: KnV

gudrinieks   -a, v.

1. Gudrs cilvēks.

// iron. Cilvēks, kas veikli orientējas dažādos apstākļos, cilvēks, kas prot izmantot apstākļus savā labā.

Avoti: LLVV

gudriņš   apv.

1. Gudrinieks; pašlabuma meklētājs.

Avoti: ViV

gudrisks   apv.

1. Gudrs un viltīgs.

Avoti: ME

gudrīt   apv.

1. Izrādīt gudrību, viltību.

Avoti: EH

gudrītis   -ša, dsk. ģen. -šu, v., sar.

1. Gudrs cilvēks; gudrinieks.

Avoti: MLVV

gudrmutis   apv.

1. Lielmutis.

Avoti: KV

gudrojums   -a, v.; reti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> gudrot.

Avoti: LLVV

gudronators

1. Ceļu būvmašīna vienmērīgai saistvielu (bitumu, darvas, emulsiju) izliešanai uz ceļa virsmas čeki būvdarbos un remonta darbos.

Avoti: EV

gudrons

1. Darvai vai piķim līdzīga masa, ko iegūst no naftas destilācijas blakusprodukta; izejviela ceļubūves bitumenam, kā arī jumtu seguma un izolācijas materiāliem.

Avoti: SV99

gudrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Domās vai runājot pievērsties (kādam jautājumam, parasti vairākkārt) un censties izdomāt, izlemt (to); prātot, domāt.

// intrans.

// intrans. Nodoties pārdomām, arī pārrunām (par ko); pārdomājot, pārrunājot radīt plānus (par ko); prātot.

Avoti: LLVV

gūdrot   apv.

1. Gudrot.

Avoti: EH

gudrotājs   novec.

1. Domātājs.

2. Prātelētājs.

Avoti: KV

gudrs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam raksturīgas plašas zināšanas, labi attīstīta domāšana, bagātīga pieredze.

// pārn. Tāds, kas veic sarežģītas darbības (par, parasti automātisku, mašīnu, ierīci).

2. Tāds, kas liecina par attīstītu prātu, plašām zināšanām, bagātīgu pieredzi; saprātīgs.

3. Tāds, kas, veikli orientējoties dažādos apstākļos, prot tos izmantot savā labā; arī viltīgs.

Avoti: LLVV

gudrums   v.

1. Vispārināta īpašība --> gudrs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Gudruna

1. Vācu tautas eposs, cēlies 13. gadsimtenī.

Avoti: SV33

Gudrūna   mit.

1. Ģermāņu un skandināvu mitoloģijā - un eposā varoņa Sigurda (Zīgfrīda) sieva.

Avoti: Mit

gudrūnis   apv.

1. Gudrinieks.

Avoti: EH

gudrvecs   apv.

1. Pāragri gudrs.

Avoti: KV

guds   apv.

1. Baltkrievu plostnieks.

2. Apkārtceļojošs sīklietu tirgotājs.

Avoti: ME, VeAT

gūds   apv.

1. Gods.

Avoti: BsV

Gūdu   vietv.; nelok.

1. Gūdu klintis - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Gaujas labajā krastā Pārgaujas novada Straupes pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1974. g., augšdevona Gaujas svītas smilšakmens krauja (augstums - 13-20 m, garums - ~250 m).

Avoti: LE1

gudzēt   apv.

1. Līki sēdēt.

Avoti: KV

gudzināt   apv.

1. Kliegt, dziedāt (par gulbi).

2. Žēloties, sūroties, skumt.

Avoti: KV

Gudzonu   vietv.; nelok.

1. Gudzonu ala - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Laņģupītes labajā krastā, dabas parka "Salacas ieleja" teritorijā Mazsalacas novada Skaņkalnes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., alas garums - 27 m, augstums pie ieejas - 2 m, platums - 3,5 m, dziļumā tā sašaurinās.

Gudzonu pirtiņa— neliela niša smilšakmens slānī blakus Gudzonu alai.

Avoti: LE1

gudzulms   apv.

1. Nelīdzenums dzijā.

2. Nelīdzena vieta.

Avoti: KV

gudzurms   apv.

1. Izliekums.

Avoti: EH

Gudžarāta   vietv.

1. Štats Indijas rietumos ("Gujarāt"), Arābijas jūras piekrastē, platība - 196024 kvadrātkilometri, 56408000 iedzīvotāju (2008. g.), administratīvais centrs - Gāndhīnagara.

Avoti: PZT, PuA

gudžarati

1. Nācija Indijā, Gudžaratas štata pamatiedzīvotāji, dzīvo arī Pakistānā, runā gudžaratu valodā, ticīgie - hinduisti, Pakistānā - gk. musulmaņi.

2. Sanskrita valodas nozare ar plašu literatūru un laikrakstiem; raksta ar kursīvburtiem, kas atdarināti no devanāgari.

Avoti: EV

gudžari

1. Cilšu grupas, dzīvo izklaidus Himalaju rietumu priekškalnēs Indijā un Pakistānā, runā radniecīgos dialektos, kas pieder pie indoāriešu valodām, reliģija - islāms (sunnisms), saglabājuši arī cilšu kultus, ģints iekārtas paliekas.

Avoti: LPE

gudžot   apv.

1. Dūdot.

2. Murmināt, čalot, pļāpāt.

3. Gausties, žēloties, bēdāties.

Avoti: ME

Gudžranvala   vietv.

1. Gudžrānvāla - pilsēta Pakistānā.

Avoti: LģE

Gudžrānvāla   vietv.

1. Pilsēta Pakistānā, Pendžābas provincē, 1440000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gudžrāta   vietv.

1. Pilsēta Pakistānā, Pendžābas provincē, 250100 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: LpA, PuA

guelfi   novec.

1. Pāvesta piekritēji tā cīņās ar ķeizaru, kas norisinājās Viduslaiku Itālijā.

Avoti: LME

Guera   vietv.

1. Gori - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

guerillas   novec.

1. Spānijā apbruņoti iedzīvotāju pulciņi, kas ienaidniekam iebrūkot vai pilsoņu kara gadījumā karo uz savu roku; partizāni.

Avoti: KV

guerre   apv.

1. Karš.

Avoti: KV

guerrilla   novec.

1. Kariņš; partizānu karš.

Avoti: LME

guetiffa   arābu val.

1. Biezi, uzkārsti paklāji, kādus darina un lieto berberu ciltis.

Avoti: Tc

Guetzenstein   vietv., vēst., vācu val.

1. Ģicenšteines muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Laucesas pagastā.

Avoti: KV

gueux   novec.

1. Gēzi.

Avoti: KV

GUF   saīs., vietv.

1. Gviāna, reģiona trīsburtu kods.

Avoti: PuA

guga   apv.

1. Vista (bērnu runā un kā mīļvārdiņš).

Avoti: EH

gugāns   apv.

1. Neparasti liels jauns dzīvnieks.

Avoti: KV

gūgāt   apv.

1. Lēnām iet uz darbu.

Avoti: EH

gugatnis   -ņa, v.

1. Neliels tārtiņu dzimtas melnbalts purva putns ("Philomachus pugnax", senāk "Machetes pugnax"), Latvijā sastopams mitrās pļavās un zāļu purvos, bet ligzdo reti.

Avoti: LLVV, LD

gūgātnis   apv.

1. Gugatnis.

Avoti: ME

gugatns   apv.

1. Gugatnis ("Machetes pugnax").

Avoti: ME

gugels   apv.

1. Kapuce: viduslaikos kapuces veida galvas tērps, kura apakšdaļa apsedza plecus.

Avoti: KV

gugiņa   apv.

1. Dem. --> guga.

Avoti: EH

gūgle   sar.

1. Interneta informācijas meklēšanas programma "Google".

gūglēt   sar.

1. Meklēt informāciju internetā, izmantojot meklēšanas programmu "Google".

gugnoties   apv.

1. Kustēties.

Avoti: KV

gugolplekss   -a, v.

1. Hipotētisks skaitlis, ko iegūtu skaitli 10 kāpinot gugolā (1 ar 100 nullēm).

Avoti: IZ-23-78

gugols   -a, v.

1. Hipotētisks skaitlis 1 ar 100 nullēm, ko iegūtu skaitli 10 kāpinot 100. pakāpē.

Avoti: IZ-23-78

gugot   apv.

1. Kūkot, kukot.

Avoti: ME

gūgot   apv.

1. Dūdot.

2. Murmināt, pļāpāt.

3. Žēloties.

Avoti: KV

gūgot   apv.

1. Skatīties, acis un muti ieplētis.

Avoti: KV, ME

gugoties   apv.

1. Īgni žēloties.

Avoti: KV

gugt   apv.

1. Liekties, locīties.

Avoti: EH

gugucis   sar.

1. Muļķis, vientiesis.

Avoti: SLG

gugure   apv.

1. Baltās lēpas auglis.

Avoti: EH

gūgurēties   apv.

1. Lokņāties.

2. Neveikli iet; tūļīgi strādāt.

Avoti: EH

gūguris   apv.

1. Lēns, neuzņēmīgs cilvēks.

Avoti: KV

guģēt   apv.

1. Dūdot.

2. Murmināt, pļāpāt.

3. Žēloties.

Avoti: ME

guģēties   apv.

1. Ļodzīties, gāzelēties.

Avoti: KV

guģināt   apv.

1. Dūdot.

2. Murmināt, pļāpāt.

3. Žēloties.

Avoti: ME

guģis   apv.

1. Savienojumā "mantas guģis" - mantrausīgs, alkatīgs cilvēks.

Avoti: ME

gūģis   apv.

1. Glūņa, mēglis.

Avoti: ME

guģot   apv.

1. Dūdot.

2. Murmināt, pļāpāt.

3. Žēloties.

Avoti: KV

guģoties   apv.

1. Sūdzēties, īgoties, būt nemierā; gugoties.

2. Būt noskumušam.

Avoti: LE

gūģoties   apv.

1. Sūdzēties, īgni žēloties.

Avoti: EH

GUI   saīs.

1. Grafiskā saskarne (angļu "Graphical User Interface").

Avoti: EF

guībans   apv.

1. Vājš, noguris.

Avoti: EH

guibs   apv.

1. Noguris, piekusis.

Avoti: KV

guībs   apv.

1. Nespēcīgs, gļēvs.

Avoti: EH

guibt   apv.

1. Zaudēt samaņu.

Avoti: KV, ViV

guide   novec.

1. Gids.

Avoti: KV

Guidžou   vietv.

1. Province Ķīnas dienvidrietumu daļā ("Guizhou"), administartīvais centrs - Guijana, platība - 176167 kvadrātkilometri, 37750000 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Guidžou kalniene - atrodas Ķīnas dienvidu daļā (ķīn. val. "Guizhou"), garums - >600 km, platums - līdz 500 km, augstums - 1000-1200 m,atsevišķās grēdās pārsniedz 2000 m.

Avoti: PZT, Wi, LģE

Guidžova   vietv.; novec.

1. Guidžou - province Ķīnā.

Avoti: PZT

guignol   fr.

1. Franču leļļu teātra figūra, ko 18. gs izgudrojis Murgē Lionā; leļļu teātris vispār.

Grand guignol— briesmu drāmu teātris Parīzē.

Avoti: KV

Guijana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas dienvidu daļā (ķīn. val. "Guiyang"), Naņminhes krastos, Guidžou provinces administratīvais centrs, 1,19 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

guildhall   angļu val.

1. Ģildes halle; arī domes nams.

Avoti: KV

Guiliņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Guansji Džuanu autonomajā reģionā, 534900 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

guillotine   novec.

1. Giljotīna.

Avoti: KV

guimpe   novec.

1. Mūķieņu krūšu lakats; arī gimpe.

Avoti: KV

guinea   novec.

1. Angļu naudas vienība, kas sākumā kalta no Gvinejas (Guinea) zelta.

Avoti: LME

guineja   novec.

1. Gineja.

Avoti: Ang

Gujava   vietv.

1. Pilsēta Grenādā, 3100 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Gu-Ji   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - miruša cilvēka dvēsele - tāda cilvēka dvēsele, kurš nav miris dabiskā nāvē, nav radis mieru dzimtas kapos vai izdarījis pašnāvību.

Avoti: Mit

Gujva   vietv.; novec.

1. Hujva - upe Ukrainā.

Avoti: PZT

Gukova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Rostovas apgabalā, 65200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gūksnīties   apv.

1. Kūksnīties.

Avoti: EH

gūkša   apv.

1. Kāds, kurš kaut ko meklē, cenšoties to noķert.

Avoti: EH

Gukumacs   mit.

1. Maiju dievība (saukts arī par Kukulkanu), kas atbilda acteku Kecalkoatlam.

Avoti: PmV

Gūla   mit.

1. Šumeru (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - mitoloģijā dieviete - dziedniece, dievu Ningirsu un Ninurtas sieva.

Avoti: Mit

GULAG   saīs., vēst.

1. Galvenā nometņu pārvalde (krievu "Glavnoje Upravļeņije LAGerej"), Padomju Savienības ieslodzījuma nometņu un nometināšanas vietu sistēma.

Avoti: PV

gulags

1. Padomju Savienības ieslodzījuma nometņu un nometināšanas vietu sistēma (it īpaši Sibīrijā un ziemeļu apgabalos); nosaukums cēlies no krievu saīsinājuma GULAG (Glavnoje Upravļeņije LAGerej - Galvenā nometņu pārvalde).

Avoti: SV99

gulai   apv.

1. Līmeniski (atrasties, būt novietotam, u. tml.).

Avoti: KiV

gūlas   mit.

1. Islāma mitoloģijā - ļauni sieviešu kārtas džinni, kas mainīja savu izskatu, ievilināja cilvēkus vientuļās vietās, nogalināja un aprija.

Avoti: Mit

gulašs   -a, v.

1. Ēdiens, kas pagatavots no apceptiem un sautētiem gaļas gabaliņiem.

Avoti: LLVV

gulbainis   apv.

1. Kāds kartupeļu ēdiens.

Avoti: EH

Gulbarga   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Gulbarga"), Karnātakas štata ziemeļu daļā, 543000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Gulben   vietv., vēst., vācu val.

1. Gulbenes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vaiņodes pagastā.

2. Gulbenes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Prodes pagastā.

Avoti: KV

Gulbena   vietv.

1. Vaiņodes novada Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Gulbene" senāks nosaukums.

Avoti: V1

gulbene   apv.

1. Gulbju mātīte.

2. Baltas govs vārds.

Avoti: ME, EH

gulbene   apv.; hip.

1. Puķumeldrs ("Butomus").

2. Driģene ("Hyoscyamus").

Avoti: ME, TlV

Gulbene   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes austrumu daļā, no 2009. g. novada centrs (1950.-2009. g. rajona centrs, 1947.-1949. g. apriņķa centrs, 1920.-1946. g. Madonas apriņķī) 186 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1928. gada, miesta - kopš 1920. g., vēstures dokumentos pirmo reizi minēta 1224. gadā.

2. Gulbenes novads - nodibināts 2009. gadā bijušā Gulbenes rajona teritorijā, ietver Gulbenes pilsētu, Beļavas, Daukstu, Druvienas, Galgauskas, Jaungulbenes, Lejasciema, Līgo, Litenes, Lizuma, Rankas, Stāmerienas, Stradu un Tirzas pagastu, robežojas ar Alūksnes, Balvu, Rugāju, Lubānas, Madonas, Cesvaines, Jaunpiebalgas, Raunas, Smiltenes un Apes novadu.

3. Gulbenes rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra Gulbenes pilsētu, Beļavas, Daukstu, Druvienas, Galgauskas, Jaungulbenes, Lejasciema, Līgo, Litenes, Lizuma, Rankas, Stāmerienas, Stradu un Tirzas pagastu, robežojas ar Alūksnes, Balvu, Madonas, Cēsu un Valkas rajonu.

4. vēst. Apdzīvota vieta Vaiņodes novada Vaiņodes pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Prodes pagastā.

6. Dzelzceļa stacija pie līnijām Ieriķi-Gulbene-Vecumi, Pļaviņas-Gulbene un šaursliežu dzelzceļa līnijas Gulbene-Alūksne, 211 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1903. g. ar nosaukumu "Alt-Schwanenburg", 1919.-1928. g. saucās "Vecgulbene".

7. Gulbenes ezers - Dubiķis, atrodas Augšzemes augstienē, Ilūkstes novada Prodes pagastā, ietilpst Subates ezeru grupā, platība - 2,7 ha.

8. Gulbenes ezers - atrodas Vidzemes augstienes malā, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā, 222,8 m vjl., platība - 30,3 ha, garums - 850 m, lielākais platums - 400 m, lielākais dziļums - 1,9 m, eitrofs, aizaugošs; Gulbēnu ezers.

9. Acupītes labā krasta pieteka Naukšēnu novada Naukšēnu pagastā, garums - 18 km, iztek no Tindres ezera rietumu gala uz Igaunijas robežas.

10. Gulbenes ieplaka - tektoniska struktūra kristāliskā pamatklintāja, Kaledonijas un hercīnā kompleksa iežos Latvijas ielieces centrālajā daļā starp Ērgļu izcilni un Daugavpils monoklināli; Gulbenes depresija.

Gulbenes depresija— Gulbenes ieplaka.

11. Gulbenes paugurvalnis - dabas apvidus Alūksnes augstienes dienvidu galā, platība - 57700 ha, garums - 40 km, platums - 5-12 km, robežojas ar Malienas pauguraini, Adzeles pacēlumu, Kujas ielejveida pazeminājumu un Trapenes līdzenumu.

Avoti: LPil, AtvL, LC, V1, LE1, LD

Gulbenes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

gulbēns   apv.

1. Dem. --> gulbis.

Avoti: EH

Gulbēnu   vietv.; nelok.

1. Gulbēnu ezers - Gulbenes ezers Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

Avoti: LD

gulbenieki

1. Vaiņodes novada Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Gulbene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gulbenieši

1. Gulbenes novada Gulbenes pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gulbēre   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

2. Gulbēres ezers - Gulbēris, ezers Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LC, LD

gulbērieši

1. Madonas novada Liezēres pagasta apdzīvotās vietas "Gulbēris" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gulbēris   vietv.

1. Ezers Vidzemes augstienes Augšogres pazeminājumā, Madonas novada Liezēres pagastā, 188,6 m vjl., platība - 87,2 ha, garums - 1,3 km, lielākais platums - 1 km, vidējais dziļums - 3,4 m, aizaugums - 10%; Gulbēres ezers.

2. Madonas novada Liezēres pagasta apdzīvotās vietas "Gulbēre" bijušais nosaukums.

Avoti: LE1, LD, LC

Gulbern   vietv., vēst., vācu val.

1. Gulberes muiža, kas atradās Madonas apriņķa Mēdzūlas pagastā.

Avoti: KV

gulbes   novec.

1. Dažos apvidos kartupeļi.

Avoti: KV

Gulbine   vietv.

1. Ilūkstes novada Prodes pagasta apdzīvotās vietas "Gulbene" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gulbinieši

1. Ilūkstes novada Subates pagasta apdzīvotās vietas "Gulbine" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gulbinka   vietv.

1. Gulbinkas purvs - dabas liegums Latgales augstienes Rēzeknes pazeminājumā, Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g. (līdz 1999. g. purva liegums), platība - 112 ha, pļavās un purvā liela augu sugu dažādība, ligzdo reti un aizsargājami putni.

Avoti: LE1

gulbins   apv.

1. Vīriešu kārtas gulbis.

Avoti: EH

Gulbinski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

gulbis   -bja, v.

1. dsk. Zosveidīgo kārtas pīļu dzimtas zosu apakšdzimtas ģints ("Cygnus"), liels ūdensputns ar garu kaklu, lieliem, spēcīgiem spārniem, 6 s., Latvijā konstatētas 3 s.

Mazais gulbis— gulbju suga ("Cygnus columbianus").

Melnais gulbis— gulbju suga ("Cygnus atratus").

Paugurknābja gulbis— gulbju suga ("Cygnus olor").

Ziemeļu gulbis— gulbju suga ("Cygnus cygnus").

2. sar. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: LLVV, SLG

Gulbis   astr.

1. Debess Z puslodes zvaigznājs Piena Ceļa blīvajā daļā, spožākās zvaigznes ir Denebs, Albireo; spēcīgs radiostarojuma avots, 17. gs. uzliesmojusī maiņzvaigzne, rentgenstaru avots, spoža zvaigžņu kopa; Latvijā vislabāk novērojams vasarā.

Avoti: EV

Gulbis   vietv.

1. Ezers Talsu novada Ģibuļu pagastā, ietilpst Mordangas ezeru dienvidu grupā, 49,7 m vjl., platība - 24,6 ha, lielākais dziļums - 3,1 m.

Avoti: LE1

gulbīši

1. dsk. Gulbītis.

2. apv. Dažos apvidos kartupeļi; īpaša kartupeļu šķirne.

Avoti: KV, LE

Gulbītes   vietv.

1. Bauskas novada Codes pagasta apdzīvotās vietas "Ciņi" daļa, kas agrāk bija patstāvīgs ciems.

Avoti: LC

gulbītieši

1. Gulbenes novada Jaungulbenes pagasta apdzīvotās vietas "Gulbītis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gulbītis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Beļavas pagastā.

2. Gulbenes novada Jaungulbenes pagasta apdzīvotās vietas "Jaungulbene" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LC

gulbītis

1. Dem. --> gulbis.

2. žarg. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

Gulbji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

2. Gulbju ciems - apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Jelgavas novada Kalnciema pagastā.

3. Gulbju ezers - atrodas Kursas zemienes Ugāles līdzenumā, Talsu novada Ģibuļu pagastā, 30,4 m vjl., garums - 1,55 km, lielākais platums - 0,9 km, lielākais dziļums - 2,1 m.

4. Gulbju krustakmens - arheoloģiskais piemineklis, atrodas Alūksnes novada Annas pagastā, tas ir stabveidīgs, 1 m augsts, apskaldīts, nolīdzinātajā priekšpusē iekalts krusts ar iedobumu pamatnē, uzskatāms par senu piemiņas akmeni kāda traģiska notikuma atcerei.

5. Gulbju un Platpirovas purvs - dabas liegums Mudavas zemienes Zilupes līdzenumā, Ciblas novada Līdumnieku pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g. (līdz 1999. g. dzērvenāju liegums), platība - 1771 ha.

Avoti: LC, LE1

gulbulītis   apv.

1. Dem. --> gulbis.

Avoti: EH

gulcenēt   apv.

1. Šņukstēt.

Avoti: KV

guldāms   apv.

1. Lietas, kas tiek iedalītas līgavas guldīšanai: guldāms degvīns, guldāms siers, guldāma maize.

Avoti: ME, VeAT

guldelēt   apv.

1. Bieži bez vajadzības atpūsties un gulšņāt.

Avoti: EH

guldēlis   apv.

1. Dēlis, kas koka konstrukcijā novietots guļus.

Avoti: ŽoN

gulden   novec.

1. Guldenis.

Avoti: LME

guldenis   -ņa, v.

1. Naudas vienība Surinamā un Nīderlandes Antiļos; attiecīgā naudas zīme.

2. vēst. Naudas vienība Nīderlandē līdz 2002. g.; attiecīgā naudas zīme.

3. vēst. Zelta, vēlāk sudraba monēta vairākās Viduseiropas valstīs no 13. gadsimta līdz 19. gadsimtam.

Avoti: LLVV, Wi

guldenis   -ņa, v.; apv.

1. Gulošs slimnieks.

Avoti: TlV

guldens   apv.

1. Gulošs slimnieks.

Avoti: TlV

guldības   apv.

1. Kāzu paraša liecinieku klātbūtnē ar īpašām ceremonijām guldināt jaunlaulātos.

Avoti: KV

guldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Guldīt (1).

// pārn. Apbedīt, apglabāt.

2. Guldīt (2).

Avoti: LLVV

guldiners   novec.

1. Austrijā, Čehijā, Dienvidvācijā un Šveicē 15.-16. gs. kalta sudraba monēta, kas pēc vērtības bija līdzvērtīga guldenim.

guldīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Novietot guļus, gādāt, ka guļ; ļaut gulēt.

Guldīt zārkā (arī šķirstā)— iezārkot.

// pārn. Apbedīt, apglabāt.

2. Ļaut (lopiem) gulēt ganībās.

Avoti: LLVV

guldītais   apv.

1. Alus, siers, degvīns, ar ko cienā viesus pēc jaunā pāra uzmodināšanas.

Avoti: BB

guldz   apv., interj.

1. Lieto, lai atdarinātu lielu šķidruma malku rīšanas troksni.

Avoti: KiV

guldzeknis   novec.

1. Malks (ūdens).

Avoti: KV

guldzenēt   apv.

1. Rīt grūdieniem.

2. Rīstīties.

Avoti: KV, Sin

guldzēt   parasti 3. pers., guldz, pag. guldzēja; intrans.

1. Radīt raksturīgas mainīga skaļuma skaņas plūstot, līstot, saduroties ar šķērsli (par šķidrumu); atskanēt šādām skaņām.

2. Radīt padobjas mainīga skaļuma skaņas (parasti par smiekliem); atskanēt šādam skaņām.

Avoti: LLVV

guldzienis   apv.

1. Guldziens.

2. Malks.

Avoti: KiV

guldziens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> guldzēt (1).

2. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> guldzēt (2).

Avoti: LLVV

guldzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Rijot šķidrumu, vairākkārt radīt padobjas skaņas.

2. parasti 3. pers. Vairākkārt radīt raksturīgas padobjas skaņas (par dažiem putniem).

3. parasti 3. pers.; reti. Guldzēt (1).

Avoti: LLVV

guldzinēt   apv.

1. Guldzēt - atskanēt troksnim, dzerot šķidrumu.

Avoti: VV

guldzis   apv.

1. Malks.

2. Mazs (šķidruma) daudzums.

Avoti: KiV

guldzis   apv.

1. Līkums, locīšanās.

Avoti: EH

guldzīt   novec.

1. Ātri ēst, rīt lielus kumosus.

Avoti: KV

guldzīties   apv.

1. Atraugāties.

2. Rīstīties.

Avoti: LE, Sin

guldzoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> guldzēt (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> guldzēt (2).

Avoti: LLVV

guldzums   apv.

1. Līkums.

Avoti: EH

Guldža   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Gulja"), Šindzanas/Siņdzjanas Uiguru autonomajā reģionā, 542500 iedzīvotāju (2015. g.); Inina ("Yining").

Avoti: PZT, LpA

guleibani   mit.

1. Jetija jeb sniega cilvēka nosaukums azerbaidžāņu mitoloģijā.

Avoti: PlN-5-14

gule   apv.; hip.

1. Guļa.

Avoti: EH

gūle   apv.

1. Nestrādāšana, plītešana.

Avoti: EH

gulējums   apv.

1. Jau notikusī gulēšana.

Avoti: ME, VeAT

gulene   apv.

1. Papuve, atmata, kur gana lopus.

2. Slinka sieviete.

3. Kušete.

Avoti: KV, EH

gulenis   apv.

1. Miega pūznis; gulētājs.

2. Gulošs koks.

3. Bluķa koks (bišu kozuls).

Avoti: KV, Sin, EH

gulenisks   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Līmenisks.

Avoti: LLVV

guleniskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> gulenisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

gulēt   guļu, guli, guļ (arī gul), pag. gulēju; intrans.

1. Būt aizmigušam.

Saldi gulēt— būt cieši aizmigušam.

Iet (arī likties, nolikties, aiziet) gulēt— (sa)kārtoties gulēšanai un (no)gulties guļasvietā.

Guļ kā lācis sar.— saka par tādu, kas ilgi, daudz guļ.

Guļ kā bluķis (arī maiss) sar.— saka par tādu, kas ir cieši aizmidzis.

Guļ kā nosists (arī beigts) sar.— saka, ja kāds ir cieši aizmidzis un grūti pamodināms.

// trans.

Gulēt dienvidu— atpūsties miegā pēc pusdienām.

// pārn. Būt mierīgam, rāmam, arī sastingušam (par parādībām dabā).

2. Atrasties guļus stāvoklī (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

Gulēt uz ceļiem (arī ceļos)— atrasties uz ceļiem un zemu noliekties kāda priekšā.

3. parasti 3. pers. Atrasties, būt novietotam (kur) - par priekšmetiem.

// pārn. Izplatīties, klāties (parasti kam pāri) - piemēram, par mākoņiem, ūdeni; izplatīties (par miglu, tumsu).

// pārn. Izveidoties, izpausties (piemēram, sejā, lūpās).

4. žarg. Stāties dzimumattiecībās (ar kādu).

Avoti: LLVV, SLG, ViV

gulētais   apv.

1. Alus, siers, degvīns, ar ko cienā viesus pēc jaunā pāra uzmodināšanas.

Avoti: BB

gulētājs   apv.

1. Cilvēks, kas guļ; cilvēks, kas mēdz daudz, ilgi gulēt.

2. Slimnieks.

Avoti: ĒiV, EH

gulēties   apv.

1. Gulēt (l).

2. Sacensties gulēšanā.

Avoti: KiV, ME, VeAT

gulētiešana   -as, s.; parasti vsk.

1. Kārtošanās gulēšanai un nogulšanās guļasvietā.

Avoti: LLVV

gulfstrāva   novec.

1. Golfa straume.

Avoti: LME

gulfstream   novec.

1. Golfa straume.

Avoti: LME

gulga   apv.

1. Cilvēks (arī dzīvnieks), kas guldzās, skaļi atraugājas.

Avoti: SiV

gulgaini   apv.

1. Guldzoši.

Avoti: Sin

Gulganna   mit.

1. Šumeru mirušo valsts, no kurienes nav atgriešanās.

Avoti: SvN

gulgas   novec.

1. Atraugas, kairinājums vemšanai.

Avoti: KV

gulgāt   apv.

1. Atraugāties, rīstīties.

Avoti: KV

gulgāties   apv.

1. Atraugāties, rīstīties.

Avoti: KV

gulgi   apv.

1. Guldzoši.

Avoti: Sin

gulgot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Guldzēt (1).

// reti. Ar pārtraukumiem, mainīgā skaļumā šalkt (par vēju).

2. Liegi, mainīgā skaļumā skanēt (par balsi).

Avoti: LLVV

gulgt   parasti 3. pers., guldz, pag. guldza; intrans.

1. Guldzēt (1).

// reti. Ar pārtraukumiem, mainīgā skaļumā šalkt (par vēju).

2. Guldzēt (2).

Avoti: LLVV

gulgzdienis   apv.

1. Guldziens.

Avoti: KiV

guli

1. Goli - tauta Libērijas rietumos.

Avoti: PZT

guliena   apv.

1. Snaudulis, miega pūznis.

Avoti: ME

Gulīja   vietv.

1. Oāze un apdzīvota vieta Alžīrijā ("El Golea"), Sahāras ziemeļos, pie Transsahāras autoceļa (Laguata-Zindera), 40200 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, LpA

gulin   apv.

1. Guļus.

Avoti: ME

gulināt   apv.

1. Ļaut gulties, guldīt.

Avoti: EH

gulinis   apv.

1. Gulošs, no bluķa izcirsts bišu strops.

Avoti: KV

guliniski   apv.

1. Līmeniski (atrasties, būt novietotam u. tml.).

Avoti: KiV

Gulinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Pušas pagastā.

Avoti: LC

gulins   apv.

1. Guļus, horizontāli.

Avoti: ME

gulīns   apv.

1. Guļus.

Avoti: ME

guliņa   novec.

1. Vairums, lielums.

Cik gribi uz guliņu— cik gribi par visām precēm.

Avoti: KV

guliņš   apv.

1. Guļus, horizontāli.

Avoti: ME

gulis   apv.

1. Gulētājs.

2. Sliņķis.

Avoti: ME

guliskai   apv.

1. Līmeniski (atrasties, būt novietotam u. tml.).

Avoti: KiV

guliski   apv.

1. Guļus.

Avoti: ViV

gulisks   apv.

1. Horizontāls.

Avoti: ĒiV

Gulistāna   vietv.; novec.

1. Gulistona - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

Gulistona   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Sirdarjas vilajeta administratīvais centrs, 77300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Guljonēzi   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Gulionesi"), Molizes reģiona Kampobaso provincē, 5500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gulka   apv.

1. Savienojumā "gulku gulkām" raksturo steidzīgu rīcību.

Gulku gulkām rīt— lieliem kumosiem ēst; arī lieliem malkiem dzert.

Avoti: EH

gulkoki   apv.

1. Žoga koki, ko lika divu stabu starpā.

2. Guloši bišu stropi.

Avoti: KV

gulkoks   apv.

1. Guļkoks.

Avoti: LV93

gulkstēt   apv.

1. Kladzināt, kliegt; netiešā nozīmē par cilvēku, kas čīkstēdams un ņaudēdams lien virsū.

2. Kurkstēt (par vēderu).

Avoti: KV

gulkšķēt   apv.

1. Rūkt, rībēt, dārdēt.

Avoti: KV

Gullestrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1880 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gulo   lat.

1. Sermuļu dzimtas ģints.

Gulo gulo— tinis.

Avoti: LD

gulonskābe   med.

1. Cukurskābe, kas iegūta, oksidējot glukozes aldehīda grupu; eksistē divas optisko izomēru formas.

Avoti: TM

guloņa   apv.

1. Kāds, kas daudz guļ.

Avoti: KV

gulošs

1. Tāds, kas atrodas guļus, līmeniski.

Gulošais policists— ātruma ierobežošanas valnis pie skolām, dzīvojamos masīvos un citviet.

2. apv. Staigns.

Avoti: PL, KiV

Gulotne   vietv.

1. Gulotnes kalns - atrodas Augstrozes paugurvalnī, Kocēnu novada Dikļu pagastā, ieapaļas formas paugurs ~200 m diametrā, absolūtais augstums - 125,4 m vjl., relatīvais augstums - 39 m.

Avoti: LD

guloze   med.

1. Heksoze, kas sintētiski iegūta no ksilozes; nerūgstošs glukozes izomērs.

Avoti: TM

guls   apv.

1. Guļošs, horizontāls.

Avoti: ME

gulsāt   apv.

1. Gulēt ar pārtraukumiem.

Avoti: KV

gulsenis   apv.

1. Sāpes, slimība.

Avoti: NeV

gulsēta   apv.

1. Guļžogs.

Avoti: ŽoN

gulskapis   apv.

1. Zema, gara kaste drēbju uzglabāšanai.

Avoti: KV

gulsnāt   apv.

1. Gulšņāt.

Avoti: ME

gulsnēt   apv.

1. Gulšņāt.

Avoti: Sin

gulsnēties   apv.

1. Slaistīties, loderēt.

Avoti: ME

gulsnis   -šņa, v.

1. Sliežu ceļa balsts.

2. Baļķis ēkas konstrukcijā.

Avoti: LLVV

gulsnīties   apv.

1. Slaistīties, loderēt.

Avoti: ME

gulstavāt   apv.

1. Gulēt neparastā laikā, slinkot.

2. Gulties no vienas gultas otrā, nejusties labi.

Avoti: KV, EH

gulstavnīca   apv.

1. Piegulētāja.

Avoti: EH

gulstavnieks   apv.

1. Gulētājs.

Avoti: Sin

gulstavot   apv.

1. Gulties no vienas gultas otrā, nejusties labi.

Avoti: KV

gulstīt   apv.

1. Guldīt.

Avoti: ME

gulstīties   apv.

1. Pamazām gulties.

2. Slaistīties, loderēt, bieži atgulties.

Avoti: ViV, ME

gulstrops   apv.

1. Gulošs bišu strops.

Avoti: KV

gulstuļot   apv.

1. Gulēt neparastā laikā; gulšņāt; slinkot.

2. Atkārtoti celties un apgulties (par slimu dzīvnieku).

Avoti: KV, MiV, EH

gulšņa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; sar.; niev.

1. Cilvēks, kas daudz gulšņā, guļ.

Avoti: LLVV

gulšņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Ilgi vai vairākkārt atrasties guļus stāvoklī.

Avoti: LLVV

gulšņātājs   apv.

1. Gulšņa.

Avoti: LV93

gulšņava   apv.

1. Kāds, kurš gulšņavā.

Avoti: EH

gulšņavāt   apv.

1. Laiku pa laikam nogulties un atkal celties augšā.

Avoti: KV

gulšņavot   apv.

1. Gulšņavāt.

Avoti: EH

gulšņus   apv.

1. Guļot, slinkojot.

Avoti: KV

gult   gulstu, gulsti, gulst, pag. gūlu, arī gulu; intrans.

1. poēt. Gulties (1) - parasti par cilvēku.

2. parasti 3. pers. Gulties (2).

// pārn. Izveidoties, būt redzamam, izpausties (piemēram, sejā, acīs).

Avoti: LLVV, MiV

gulta   -as, s.

1. Mēbele gulēšanai, parasti paaugstinātiem galiem un rāmi matracim, guļammaisam; arī guļasvieta.

Likties (arī ielikties, nelikties) gultā— (ie)gulties, (no)gulties guļasvietā.

Kāzu gulta— guļas vieta, kur guļ kāzu naktī.

Gultas vieta— istabas daļa, ko izmanto apakšīrnieks.

Gultas režīms— ārstniecības režīms, kas paredz slimniekam atrasties guļus stāvoklī.

Gulties (arī nogulties) slimības gultā— saslimt tā, nepieciešams atrasties guļus stāvoklī.

Gulēt uz gultas (arī slimības gultā)— būt saslimušam tā, ka nepieciešams atrasties guļus stāvoklī.

Gulēt uz nāves gultas— gulēt smagi slimam, bez cerībām izveseļoties.

Laulības gulta— divvietīga gulta.

// pārn. Gultne.

Avoti: LLVV

gultapuža   apv.

1. Pagulte.

Avoti: ViV

gultasapakša   apv.

1. Gultas apakša, pagulte.

Avoti: ĒiV

gultasapuža   apv.

1. Gultas apakša, pagulte.

Avoti: ĒiV

gultasdeķis   apv.

1. Gultas sega.

Avoti: ViV

gultasgals   apv.

1. Gultas gals, parasti paaugstināta konstrukcija ar kājām, pie kā stiprina rāmi matracim.

Avoti: ĒiV

gultaskāgalis   apv.

1. Gultas kājgalis.

Avoti: ViV

gultaskājgalis   apv.

1. Gultas kājgalis.

Avoti: ViV

gultasmaikss   apv.

1. Gulēšanai paredzēts maiss (kuru piepilda parasti ar salmiem un novieto gultā).

Avoti: ĒiV

gultasmaiss   apv.

1. Gulēšanai paredzēts maiss (kuru piepilda parasti ar salmiem un novieto gultā).

Avoti: ĒiV

gultaspakaļa   apv.

1. Vieta aiz gultas.

Avoti: ViV

gultasrūme   apv.

1. Istabas daļa, ko izmanto apakšīnieks; gultas vieta.

Avoti: ViV

gultassega   apv.

1. Gultas sega.

Avoti: MtL

gultasveļa   sar.

1. Gultas veļa.

gultasvieta   s.

1. Istabas daļa, kuru izmanto un kurā dzīvo apakšīrnieks.

Avoti: MLVV, TvV

gultdrānas   apv.

1. Gultas drānas.

Avoti: ME

gultdrēbes   apv.

1. Gultas drānas.

Avoti: ME

gulte   apv.

1. Gulta.

Avoti: EH

gultekus   apv.

1. Līmeniski.

Avoti: KV

gultele   apv.

1. Neliela, arī neizturīga gulta.

Avoti: ViV

gultene   apv.

1. Maza gulta, guļamā vieta, kur guļ bērni vai gani.

Avoti: KV

gulties   gulstos, gulsties, gulstas, arī guļos, gulies, guļas, pag. gūlos, arī gulos; refl.

1. Novietoties guļus stāvoklī; doties gulēt.

Gulties (arī nogulties) slimības gultā— saslimt tā, ka nepieciešams atrasties guļus stāvoklī.

// pārn. Tikt apglabātam.

2. parasti 3. pers. Klāties, novietoties, arī tikt, būt klātam, novietotam (uz kā, kam pāri).

// pārn. Izplatīties (kam pāri) - piemēram, par miglu, tumsu.

3. Spiest ar savu smagumu (uz ko), balstīties (uz kā).

// pārn. Būt smagi izjūtamam, nomākt.

Avoti: LLVV

gultinieks   apv.

1. Īrnieks, kas īrē gultas vietu.

Avoti: ME

gultinis   apv.

1. Guļava.

Avoti: EH

gultmala   apv.

1. Gultas mala.

Avoti: ME

gultne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Padziļinājums zemes virsmā, pa kuru plūst (piemēram, upes vai strauta) ūdens.

2. Virziens, kādā noris, attīstās (piemēram, process, darbība, pasākums).

Avoti: LLVV

gultnieks   apv.

1. Īrnieks, kas īrē gultas vietu.

2. Galdnieks, kas gatavo gultas.

Avoti: KV

gultnis   -ņa, v.

1. Atbalsta detaļa mašīnas daļām, kuras griežas vai svārstās.

Avoti: LLVV

gultņojums   tehn.

1. Mašīnu un aparātu konstrukcija, kas nodrošina kustīgo (rotējošo, svārstīgo) daļu vajadzīgo savstarpējo novietojumu.

Avoti: ZTV

gultsega   -as, s.; pareti.

1. Gultas sega.

Avoti: LLVV

gultuve   apv.

1. Kāds, kas no rīta ilgi guļ; arī kā lamuvārds.

Avoti: ME

gulu   apv.

1. Guļus.

Gulu skapis— pūralāde.

Avoti: LV93

Gulu   vietv.

1. Pilsēta Ugandā, 113100 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

gulums   apv.

1. Izkapts asmens horizontālais stāvoklis.

Avoti: KiV

gulus   apst.

1. Guļus.

Avoti: LLVV

Gulveiga   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - ļauna burve no vānu cilts.

Avoti: Mit

gulzedeņi   apv.

1. Egļu zaru guļžogs.

Avoti: ŽoN

gulznis   apv.

1. Ciska, gurns.

2. Nogāzies (kritis) koks.

3. Gulsnis.

Avoti: EH

gulžņāties   apv.

1. Gulstīties, gulšņāt.

Avoti: ME

gulžogs   novec.

1. Guļžogs - no guļkokiem celts žogs.

Avoti: LV93

guļa   -as, s.; parasti vsk.

1. Process --> gulēt (1); gulēšana.

Guļas vieta— guļasvieta, guļvieta.

// zool. Dzīvības norišu pazemināšanās līdz minimumam, nezaudējot dzīvotspēju (dažiem dzīvniekiem).

2. Orgāna novietojums organismā.

3. reti. Guļasvieta.

4. novec. Slimība (parasti smaga, saistīta ar nepieciešamību atrasties guļus stāvoklī).

Avoti: LLVV

Guļaipoļe   vietv.; novec.

1. Huļajpole - pilseta Ukrainā.

Avoti: PZT

guļam-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais iekārtots, paredzēts, izmantojams gulēšanai.

Avoti: LLVV

guļamautobuss

1. Tūristu vai regulāra maršruta autobuss, kura konstrukcija atļauj sēdekļu transformēšanu horizontālās guļvietās, paaugstinot pasažieru komfortu nakts pārbraucienos.

Avoti: LLVV

guļamdeķis   apv.

1. Gultas sega.

Avoti: ViV

guļamdīvāns   -a, v.

1. Dīvāns, kas paredzēts, izmantojams gulēšanai.

Avoti: LLVV

guļamdrēbes   apģ.

1. Sadzīves, ārstnieciskie vai higiēniskie ģērbi, kas paredzēti gulēšanai (piem., pidžama, naktskrekls).

Avoti: ZTV

guļamģērbi   apģ.

1. Sadzīves, ārstnieciskie vai higiēniskie ģērbi, kas paredzēti gulēšanai (piem., pidžama, naktskrekls).

Avoti: ZTV

guļamistaba   -as, s.

1. Istaba, kas iekārtota gulēšanai.

Avoti: LLVV

guļamjaka   apģ.

1. Guļamdrēbju jaka.

Avoti: ZTV

guļamkorpuss   -a, v.

1. Korpuss, kas iekārtots gulēšanai.

Avoti: LLVV

guļamkrēsls   -a, v.

1. Krēsls, kas paredzēts, izmantojams gulēšanai.

Avoti: LLVV

guļamlāva   s.

1. Lāva, kas paredzēta, izmantojama gulēšanai.

Avoti: MLVV

guļamlāviņa   -as, s.

1. Lāviņa, kas paredzēta, izmantojama gulēšanai.

Avoti: LLVV

guļammaikss   apv.

1. Gulēšanai paredzēts maiss (kuru piepilda parasti ar salmiem un novieto gultā).

Avoti: ViV

guļammaiss   -a, v.

1. Īpaši sagatavots maiss, uz kura var gulēt.

Avoti: LLVV

guļampilsēta

1. Pilsētas daļa, parasti piepilsētā, kuras nodarbinātie iedzīvotāji lielākoties strādā citur.

Avoti: PvV

guļamrajons

1. Pilsētas daļa, kur ir gandrīz tikai dzīvojamās ēkas un maz darba iespēju.

Avoti: PvV

guļams   -ais; s. -a, -ā;

1. ar not. galotni. Divd. --> gulēt.

2. Tāds, ko lieto gulēšanai.

Avoti: LLVV

guļamtelpa   -as, s.

1. Telpa, kas iekārtota gulēšanai.

Avoti: LLVV

guļamtīkls   -a, v.

1. Gulēšanai paredzēts uzkarams tīkls.

Avoti: LLVV

guļamustaba   apv.

1. Guļamistaba.

Avoti: KnV

guļamvagons   -a, v.

1. Dzelzceļa pasažieru vagons, kurā iekārtotas guļamvietas.

2. žarg. Daudzdzīvokļu namu rajons.

Avoti: LLVV

guļamvieta   -as, s.

1. Gulēšanai iekārtota vieta (satiksmes līdzekļos).

2. Guļasvieta.

Avoti: LLVV

guļamzvilnis   novec.

1. Kušete, guļamdīvāns.

Avoti: LV93

Guļanci   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Guljanci"), Plevenas apgabalā, 3400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Guļāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

4. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Guļino" nosaukuma variants.

Avoti: LC

guļanka   apv.

1. Viesības.

Avoti: KiV

guļasrūme   apv.

1. Istabas daļa, ko izmanto apakšīrnieks; gultas vieta.

Avoti: ViV

guļasvieta   -as, s.

1. Vieta, uz kuras guļ; mēbele, priekšmets, kas paredzēts, izmantojams gulēšanai.

Avoti: LLVV

guļašs   novec.

1. Ungārijā iecienīts, stipri vircots (gk. ar papriku, ķiplokiem, majoranu un vīnu) sagrieztas un sutinātas vēršgaļas ēdiens.

Avoti: LME

gūļāt   apv.

1. Daudz gulēt, snaust, gorīties, staiīties.

Avoti: ME

guļāties   apv.

1. Vārtīties pa gultu (slinkojot).

Avoti: EH

gūļāties   apv.

1. Vārīties.

Avoti: KV

guļava   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; sar.; niev.

1. Cilvēks, kas mēdz ilgi, daudz gulēt.

Avoti: LLVV

guļavāt   apv.

1. Guļavot.

Avoti: EH

guļavot   apv.

1. Gulšņāt.

Avoti: Sin

guļba   apv.

1. Kartupeļi.

Avoti: KV

guļbaine   apv.

1. Kartupeļu tīrums.

Avoti: EH

guļbaļķis   -a, v.

1. Baļķis, kas koka konstrukcijā novietots guļus.

Avoti: LLVV

guļbes   apv.

1. Kartupeļi; guļbi.

Avoti: VV

guļbi   apv.

1. Kartupeļi.

Avoti: VV

guļbine   apv., hip.

1. Driģene.

Avoti: TlV

Guļbine   vietv.

1. Ilūkstes novada Prodes pagasta apdzīvotās vietas "Gulbene" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Guļbinka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

Guļbinski   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Gulbinski" nosaukuma variants.

Avoti: LC

guļbūve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Būve, celtne, kam sienas veido guļus novietoti būvkoki.

2. parasti vsk. Būves veids - koka celtnes pamata un sienu veidošana no guļus novietotiem būvkokiem.

Guļbūvju kultūra— bronzas laikm. kult. (2. gt. 2. p. - l. gt. sāk. p. m. ē.) stepes un mežastepes joslā Eiropā; nocietinātas apmetnes ar guļbūvēm, uzkalniņi ar skeletkapiem, lopk., zemk.

Avoti: LLVV

Guļča   vietv.

1. Kuršabas upes Kirgizstānā nosaukums tās augštecē.

Avoti: PZT

guļdienas   novec.

1. Jūras tiesībās dienās aprēķinātais laiks preču kraušanai un izkraušanai, kas paredzēts čarterpartijās.

Avoti: KV

guļene   žarg.

1. Guļamtelpa (internātskolā).

Avoti: SLG

guļīna   apv.

1. Tāds, kas paradis daudz un ilgi gulēt.

Avoti: EH

Guļino   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Biķernieku pagastā.

Avoti: LC

Guļinova   vietv.

1. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Gulinova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

guļiņa   apv.

1. Snaudulīgs, miegains cilvēks.

Avoti: KnG

Guļkeviči   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras novadā, 34500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

guļkoks   -a, v.

1. Būvkoks, kas koka konstrukcijā novietots guļus.

Avoti: LLVV

guļmaksa   novec.

1. Jūras tiesībās atlīdzība, kas pienākas transportierim par nokavēto laiku, gaidot uz kravas piegādāšanu kraušanai kuģī vai saņemšanai no kuģa, ja šis laiks pārsniedz likumīgās kraušanas un izkraušanas dienas.

Avoti: KV

guļņa   apv.

1. Zirgu nomīta labība.

2. Pavasarī atlicis sniegs.

3. Gulta.

4. Cilvēks, kas gandrīz pastāvīgi guļ.

Avoti: KV, ME

guļņa   apv.

1. Vairums.

Avoti: KV, ME

guļsēta   -as, s.

1. Guļžogs.

Avoti: LLVV

guļstavot   apv.

1. Gulšņāt.

Avoti: MiV

guļstrops   apv.

1. Strops, kura ligzdas telpu paplašina horizontālā virzienā.

Avoti: LxE

guļš   apv.

1. Gulus.

Avoti: EH

guļšņava   apv.

1. Guļava.

Avoti: EH

guļšņavāt   apv.

1. Gulšņāt.

Avoti: EH

guļšņavniece   apv.

1. Sieviešu dzimtes guļava.

Avoti: EH

guļtiki   barb.

1. Garās virsbikses.

Avoti: KZ

guļtiks   barb.

1. Siksna.

Avoti: KZ

guļu   apst.; apv.

1. Guļus.

Avoti: EH

guļus   apst.

1. Līmeniski (atrasties, būt novietotam u. tml.).

Guļus būve— guļbūve.

Avoti: LLVV, KnV

guļusbūve   apv.

1. Guļbūve.

Avoti: ĒiV

guļuvieta   apv.

1. Guļasvieta, guļvieta.

Avoti: ME

guļvieta   -as, s.

1. Guļasvieta.

Avoti: LLVV

guļžogs   -a, v.

1. No guļkokiem celts žogs.

Avoti: LLVV

GUM   saīs., vietv.

1. Guama, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

gūmala   apv.

1. Neveikls, tūļīgs cilvēks.

Avoti: KV

gumains   apv.

1. Punains, verveļains.

Avoti: EH

gumām   apv.

1. Savienojumā "gumu gumām" - gāzelēdamies, ļogoties.

Avoti: ME

gumanos   barb.

1. Naudasmaks.

Avoti: KZ

gumba   apv.

1. Zivju murds.

Avoti: KV, ME

gumba   apv.

1. Vīriešu slimība, ko dēvē par "žagariņiem"; sacietējums zem ribām.

Avoti: KV, ME

gumba   apv.

1. Pampums, puns.

2. Paaugstinājums, kaudze; viļņains paaugstinājums.

3. Kroka, grumba, izliekums, nelīdzenums.

4. Spējš izliekums zirga lokā.

Avoti: KV, ME, EH

gumbains   apv.

1. Mezglains.

2. Viļņveidīgi nelīdzens.

Avoti: KV, EH

gumbāt   apv.

1. Iet smagiem soļiem.

Avoti: KV, ME

gumbāt   apv.

1. Saritināt turzas veidā.

Avoti: KV, ME

gumbata   apv.

1. Turza.

Avoti: KV

Gumbinnene   vietv.; vēst.

1. Guseva - pilsēta Kaļiņingradā, tās nosaukums līdz 1946. g.

Avoti: PZT

gumbis   apv.

1. Zivju murds, zivju glabātuve, ko lieto makšķernieki ziemas zvejā.

Avoti: KV

Gumbjerns   vietv.

1. Gumbjerna kalns - bazalta horsts Grenlandes austrumu malā ("Guunbjorn"), Votkinsa grēdā, Arktikā - 3700 m vjl., piekājē šļūdoņi.

Avoti: PZT

gumbīt   apv.

1. Sakrokot, savilkt grumbās.

Avoti: KV

gumbot   apv.

1. Liekt.

Avoti: KV

gumbrīns   apv.

1. Naftas pārstrādes blakusprodukts, kas sastāv no askanīta māliem un organiskām vielām, kuras atdalītas no naftas; lieto kā organisko mēslojumu un augu augšanas stimulatoru.

Avoti: LxE

gumbris   apv.

1. Līkums.

Avoti: KV

gumbs   apv.

1. Līkums.

Avoti: KV

gumbulis   novec.

1. Izaugums kokiem, ozola rieksts.

Avoti: KV

gumburis   apv.

1. Līkums, ieliekums.

Avoti: EH

gumdināt   novec.

1. Mudināt, rīdīt; apgrūtināt, mocīt; piespiest, uzmākties.

Avoti: KV

gumdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. novec. Mudināt (ko darīt); arī kūdīt.

2. apv. Grūstīt, bukņīt.

Avoti: LLVV, ViV

gumdītājs   novec.

1. Kūdītājs, musinātājs.

Avoti: LV93

gumdīties   apv.

1. Grūstīties, bukņīties.

Avoti: ViV

Gumenisa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 6100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Gumeņica   vietv.

1. Zilupes novada Lauderu pagasta apdzīvotās vietas "Gumineica" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Gumertgrāveri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

Avoti: LC

gumertgrāverieši

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Gumertgrāveri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gumertgroveri   vietv.

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Gumertgrāveri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Gumertgrōveri   vietv.; latg.

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Gumertgrāveri" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gumēt

1. apv. Līkt, liekties, bojāties.

2. poligr., novec. Noziest ar gumijas šķīdumu, gumiarābiku, dekstrīnu vai citu saistvielu.

3. poligr., novec. Piesūcināt jeb impregnēt ar kaučuka šķīdumu, lai iegūtu materiālu, kas nelaiž cauri ūdeni, gāzes u. c.

Avoti: EH, GV

gumiarābiks   -a, v.; parasti vsk.

1. Ātri sacietējoši sveķi, ko izdala dažu sugu akācijas un ko lieto par līmvielu.

Avoti: LLVV

gumiguts

1. Dažu asinszāļu dzimtas koku sveķi, ko savāc, stumbrā iegriežot spirāliskas brūces; izmanto tehnikā un par krāsu pigmentu.

Avoti: SV99

gumija   -as, s.

1. Elastīgs, gaisu un ūdeni necaurlaidīgs materiāls, ko iegūst, vulkanizējot kaučuku.

Putu gumija— bieza, poraina gumija.

2. Izstrādājums no šī materiāla.

Avoti: LLVV

gumijarabiks   novec.

1. Izkropļots arābu gumijas nosaukums; no atsevišķām Arābijas un Āfrikas akāciju sugām iegūti sveķi, kas ūdenī izšķīst par biezu lipīgu šķidrumu.

Avoti: LME

gumijinis   apv.

1. Tāds, kas ir izgatavots, izstrādāts no gumijas.

Avoti: KiV

gumijkāja   sar.

1. Ļengans cilvēks.

Avoti: Žrg

gumijkoks   -a, v.

1. dsk. Divdīgļlapju klases burvjlazdu apakšklases nātru rindas zīdkoku dzimtas ģints ("Ficus"), mūžzaļi, retāk vasarzaļi koki, krūmi, liānas un pundurkrūmi, tropiskajās un subtropiskajās joslās; ~ 1000 s.; fikuss.

Bendžamina gumijkoks— gumijkoku suga ("Ficus benjamina").

Bengālijas gumijkoks— gumijkoku suga ("Ficus benghalensis").

Deltveida gumijkoks— gumijkoku suga ("Ficus deltoidea").

Krāšņlapu gumijkoks— gumijkoku suga ("Ficus cyathistipula").

Lirveida gumijkoks— gumijkoku suga ("Ficus lyrata").

Ložņu gumijkoks— gumijkoku suga ("Ficus pumila").

Parastais gumijkoks— gumijkoku suga ("Ficus elastica"), tropu augs ar lielām, stingrām, spīdīgām, ovālām lapām, nozīmīgs kultūraugs, ko Āzijā audzē kaučuka ieguvei, arī telpaugs, viegli pavairojams ar spraudeņiem, pacieš trūcīgu apgaismojumu.

Avoti: EV, PDE, TaE

gumijnieks   sar.; parasti dsk.

1. Gumijas zābaks.

2. Gumijas mētelis.

3. Prezervatīvs.

Avoti: LV93, SLG

gumijošana

1. Metāla, dzelzsbetona vai cita materiāla pārklāšana ar gumiju vai ebonītu, lai tos aizsargātu pret agresīvās vides iedarbību, koroziju, berzi.

Avoti: LPE

gumijot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; parasti divd. formā: gumijots;

1. Piesūcināt ar gumiju.

2. Apvilkt ar gumiju.

Avoti: LLVV

gumijs   apv.

1. Gumija.

2. Dzēšgumija.

Avoti: KnV

gumijstiepšana   apv.

1. Bezdarbīga laika pavadīšana; slinkošana.

Avoti: ViV

gumijsveķi   -u, v.; tikai dsk.

1. Gumiarābiks.

Avoti: LLVV

gumijzābaki   apv.

1. Gumijas zābaki.

Avoti: ViV

gumikopāls

1. Īpaši sveķi, kurus lieto laku izgatavošanai.

Avoti: SV69

gumilaka

1. Sveķaina viela, kas sariešas uz dažu tropu augu zariem kukaiņu koduma vietās; lieto zīmoglakas, šellakas un izolācijas laku izgatavošanai.

Avoti: SV69

gumiļastinis   apv.

1. Tāds, kas ir izgatavots, izstrādāts no gumijas.

Avoti: KiV

Gumineica   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Lauderu pagastā.

Avoti: LC

gumiņbaktērijas   -u, vsk. gumiņbaktērija, -as, s.; bot.

1. Baktērijas, kuru iedarbībā uz tauriņziežu saknēm izveidojas gumiņi (2).

Avoti: LLVV

gumiņi   -u, vsk. gumiņš, -a, v.

1. Dem. --> gums.

2. bot. Tauriņziežu augu sakņu izaugumi, kas radušies gumiņbaktēriju ietekmē.

Gumiņu baktērijas— gumiņbaktērijas.

Avoti: LLVV

gumiņsmecernieki

1. Smecernieku dzimtas īssmeceru grupas ģints ("Sitona"), Latvijā konstatētas >15 sugas, vaboļu ķermenis melns, klāts ar pelēkām vai pelēcīgi zaļām zvīņām, 4-5 mm garš, sastopami uz dažādiem pākšaugiem, kāpuri barojas ar pākšaugu gumiņiem un saknēm.

Avoti: LD

gumīts

1. Divu minerālu - kirīta un sodīta slēpti kristālisks maisījums, kas veidojas kā gaiši sarkans, oranžs un dzeltens apsarmojums vai garoziņa, sairstot uraninitam.

Avoti: SV69

gumma   med.

1. Terciārā sifilisa infekciozā granuloma.

Avoti: MSV

gummas   med.

1. Iekaisuma perēkļi - mezgli, kas raksturīgi sifilisa trešajai stadijai; visbiežāk rodas locekļu ādā un kaulos, galvā un sejā.

Avoti: SV99

Gummersbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gummersbach"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 49700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

gummiarabiks   novec.

1. Gumijarabiks - Arabijas gummija, lipīga gummija, ko dabū no dažām akācijām.

Avoti: SV33

gummija   novec.

1. Gumija - sveķiem līdzīga organiska viela, ko iegūst no dažādiem augiem.

Avoti: SV33

gummoze   novec.

1. Gumoze.

Avoti: KV

Gumņišče   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

Avoti: LC

gumoze   bot.

1. Slimīga sveķu tecēšana no kokiem (it īpaši plūmēm), retāk no lakstaugiem.

Avoti: SV99

gumpis   apv.

1. Kuņģa sarāvums.

Avoti: KV

gumps   apv.

1. Sapampis.

Avoti: EH

gums   -a, v.; bot.

1. Sulīga, paresnināta sānsaknes pārveidne, kur uzkrājas rezerves barības vielas.

Avoti: LLVV

gumstīt   apv.

1. Burzīt, spiest.

2. Slepeni ķert.

Avoti: KV

gumstīties   apv.

1. Grīļoties, streipuļot, trīcēt.

2. Nedroši iet, nākt.

3. Vienam otru ķert un atkal laist vaļā.

4. Drebināties, nākot ārā no auksta ūdens.

Avoti: KV

gumt   gumstu, gumsti, gumst, pag. gumu; intrans.

1. Līkt, liekties.

2. Blīvēties.

Avoti: LLVV

gumumeldrs

1. dsk. Grīšļu dzimtas ģints ("Bolboschoenus"), ko agrāk iekļāva meldru ģintī, 7-8 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Jūrmalas gumumeldrs— gumumeldru suga ("Bolboschoenus maritimus", arī "Scirpus maritimus"), sastopams reti Baltijas jūras un Rīgas jūras līča lagūnas ezeru piekrastēs, kā arī Daugavas ielejā - upes sēkļos un palienē, līdz 150 cm augsts, daudzgadīgs lakstaugs ar ložņājošu sakneni un gariem pazemes dzinumiem.

Avoti: LD, Aug2

gumveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir guma veids, forma; tāds, kas ir līdzīgs gumam.

Avoti: LLVV

gumveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Gumveida.

Avoti: LLVV

gumza   -as, s.; pareti.

1. Tas, kas ir sagumzīts, sagumzījies.

2. Tas, kas veidojies sablīvējoties.

3. Neveikls, neizveicīgs cilvēks.

4. apv. Vilks.

5. apv. Čupa, kušķis.

Avoti: LLVV, EH

gumzains   apv.

1. Līks, nelīdzens.

Avoti: KV

gumzaka   apv.

1. Lempīgs, tūļīgs cilvēks.

Avoti: EH

gumzaks   apv.

1. Gabals, pika, vīstoklis, kaut kas satīstīts.

Avoti: EH

gumzalains   apv.

1. Nelīdzens, bedrains.

Avoti: EH

gumzāt   apv.

1. Burzīt.

2. Rīt (ēdienu).

3. Smagi, neveikli iet.

Avoti: KV

gumzāties   apv.

1. Kaut ko neveikli darīt, slinkot.

2. Tālumā kustēties.

3. Kļūt popainam.

Avoti: KV

gumzdīt   apv.

1. Mudināt, dzīt, kūdīt.

2. Salieks, saspiest, spaidīt, burzīt; lauzt, lauzīties, pūlēties, mocīt, mocīties.

Avoti: NeV

gumzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas gumzās.

2. Neveikls.

Avoti: LLVV, KV

gumziķis   apv.

1. Kāds, kurš ļoti ātri ēd un rij.

2. Neizveicīgs, stīvs cilvēks.

Avoti: EH

gumzināt   apv.

1. Bez iemesla gurdeni riet.

Avoti: KV

gumzis   apv.

1. Izliekums, ass līkums, nelīdzenums.

2. Kāds, kas neveikli, ļodzīdamies iet.

3. Resns, tauks dzīvs radījums.

Avoti: ME, EH

gumzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Spaidot, lokot darīt negludu (piemēram, audumu); burzīt.

2. žarg. Ēst.

Avoti: LLVV, SLG

gumzīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> gumzīt; burzīties.

Avoti: LLVV

gumzoties   apv.

1. Klibot, ļodzīties, grīļoties.

Avoti: EH

gumzulains   apv.

1. Gumzalains.

Avoti: EH

gumzums   apv.

1. Līkums, kūkums.

Gumzumu gumzumiem art— līki un greizi art.

Avoti: KV, EH

gumzurainis   apv.

1. Grumbuļains.

Avoti: KiV

gumzurains   apv.

1. Grubuļains.

Avoti: ME

gumzurgumzuriem   apv.

1. Ar daudziem līkumiem.

Avoti: EH

gumzuris   apv.

1. Grumbulis.

Avoti: KiV

gumža   apv.

1. Kāds, kas ātri rij.

2. Tāds, kas netiek uz priekšu.

Avoti: KV

gumžāt   apv.

1. Ātri rīt.

Avoti: KV

gumžata   apv.

1. Tāds, kas netiek uz priekšu.

Avoti: KV

gumžiņas   apv.

1. Mūzikas instruments ermoņikas.

Avoti: TlV

guna   mit.

1. Indiešu filozofijā pirmmatērijas - prakriti sastāvdaļa, īpašība, spēks; dabas substancei piemīt trīs šādas īpašības jeb stāvokļi: satva, radžasa un tamasa.

Avoti: EV

gunains   apv.

1. Karsts, ugunīgs.

Avoti: EH

gunājs   apv.

1. Ugunīgs, karsts.

Avoti: KV

gunas   mit.

1. Ezoterismā trīs īpašības, kas piemīt katram cilvēkam - kūtrums, paviršība un prieks.

Avoti: SG

gūnāt   apv.

1. Lempīgi, neveikli iet.

Avoti: KV

gūnāties   apv.

1. Lempīgi, neveikli iet.

Avoti: KV

Guncenhauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gunzenhausen"), Bavārijas federālajā zemē, 16200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

gunda   vēst.

1. Naudas vienība Bengālē, 1/1000 Indijas rūpijas.

Avoti: KV

gundags   apv.

1. Runga, nūja.

Avoti: KV

gundedzenes   apv.

1. Gundegas ("Ranunculus").

Avoti: Aug2

gundedzieši

1. Daugavpils novada Laucesas pagasta apdzīvotās vietas "Gundegas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gundedziņa   apv.

1. Gundegas ("Ranunculus").

Avoti: Aug2

gundega   -as, s.

1. dsk.; bot. Didīgļlapju klases augu dzimta ("Ranunculaceae"), daudzgadīgi un viengadīgi lakstaugi, krūmi, puskrūmi, liānas; Latvijā tikai lakstaugi.

2. Šīs dzimtas ģints ("Ranunculus"), daudzgadīgs, retumis viengadīgs indīgs lakstaugs ar staraini vai plūksnaini saliktām vai veselām lapām un dzelteniem ziediem, ~400 sugu, Latvijā konstatētas 16 sugas.

Bumbuļu gundega— gundegu suga ("Ranunculus bulbosus").

Daudzziedu gundega— gundegu suga ("Ranunculus polyanthemus").

Garlapu gundega— gundegu suga ("Ranunculus lingua").

Kašūbijas gundega— gundegu suga ("Ranunculus cassubicus").

Kodīgā gundega— gundegu suga ("Ranunculus acer").

Kurpīšlapu gundega— gundegu suga ("Ranunculus aconitifolius").

Ložņu gundega— gundegu suga ("Ranunculus repens").

Ļaunā gundega— gundegu suga ("Ranunculus sceleratus").

Plašā gundega— gundegu suga ("Ranunculus reptans").

Rāvas gundega— gundegu suga ("Ranunculus flammula").

Sardīnijas gundega— gundegu suga ("Ranunculus sardons").

Villainā gundega— gundegu suga ("Ranunculus lanuginosus").

Zeltainā gundega— gundegu suga ("Ranunculus auricomus").

3. apv. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: LLVV, Aug2, DaE

gundegas   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

Gundegas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Laucesas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Pārgaujas novada Raiskuma pagastā.

Avoti: LC

gundegaugi

1. Divdīgļlapju klases gundegu rindas dzimta, lakstaugi, puskrūmi, krūmi, lapas šķeltas vai dalītas, retāk veselas, ziedi pa vienam vai ķekaros, skarās, kārtni vai zigomorfi.

Avoti: PDE

gundegcirvene   apv.

1. Cirvene ("Alisma"), daudzgadīgs lakstaugs.

Avoti: Aug2

Gundegu   vietv.; nelok.

1. Gundegu kalns - atrodas Augšzemes augstienes Ilūkstes paugurainē, Ilūkstes novada Eglaines pagastā, absolūtais augstums - 152,7 mvjl., relatīvais augstums - 20 m.

Avoti: LD

gundegvizbulītis   apv.

1. Dzeltenais vizbulis ("Anemone ranunculoides").

Avoti: Aug2

Gundelfingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gundelfingen an der Donau"), Bavārijas federālajā zemē, 7600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gundelsheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Gundelsheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

gundene   apv.

1. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

Avoti: ME

gundenes   apv.

1. Gundegas ("Ranunculus").

Avoti: Aug2

gunderes   apv.

1. Efeju sētložņa ("Glechoma hederaceae").

Avoti: Aug2

gundīt   apv.

1. Pamudināt uz ļaunu.

Avoti: KV

Gundorovka   vietv.

1. Doņeckas pilsētas Krievijā, Rostovas apgabalā, nosaukums līdz 1955. g.

Avoti: PZT

Gundsemagle   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 2370 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gundu   med.

1. Frambēzijas sekundārās stadijas vēlīns simptoms, ko raksturo deguna kaulu bilaterāla hiperostoze, kas redzama kā simetriski apaļi pampumi abpus deguna saknei.

Avoti: TM

gunera   bot.

1. Divdīgļlapju klases ziedaugu ģints ("Gunnera"), brīvdabā sastopama gk. dienvidu puslodē, liellapains augs, kas nav īsti ziemcietīgs.

Krāsu gunera— goneru suga ("Gunnera tinctoria").

Magelāna gunera— goneru suga ("Gunnera magellanica").

Avoti: DaE

gunēt   apv.

1. Bojāties, pelēt.

Avoti: KV

Gungašaņs   vietv.

1. Augstākā virsotne Sinotibetas kalnos ("Gongga Shan"), Ķīnā, augstums - 7556 m, sniega līnija 5700 m vjl., ledāji, Hailoka šļūdonis (16 km); Minjakangars.

Avoti: PZT, LpA

gungunda   apv., hip.

1. Gundegas ("Ranunculus").

Avoti: Aug2

Gunguns   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - ūdens dievs, pēc dažiem mītiem, labdabīgā uguns dieva un Visuma valdnieka Džužuna dēls.

Avoti: PmV

Gun-Guns   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - ūdens pavēlnieks, uguns dieva Džu-Žuna dēls, kuru attēloja kā būtni ar čūskas ķermeni, cilvēka seju un sarkaniem matiem.

Avoti: Mit

Gunibs   vietv.

1. Plato Dagestānas Republikā, Krievijā, starp Avāras Koisu un Karakoisu lejteci, platība - ~50 kvadrātkilometru, augstums - līdz 2354 m, ierobežo stāvas kraujas.

Avoti: PZT

gunīgs   apv.

1. Ļoti straujš (piemēram, par zirgu).

Avoti: KiV

gunīt   apv.

1. Lēni sadegt.

2. Sakarstot sabojāties.

Avoti: KV, ME, MiV

gunīt   apv.

1. Stingri uzmanīt.

Avoti: KV, ME

gunītnieki

1. Tukuma novada Irlavas pagasta apdzīvotās vietas "Gunītes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gunkuris   apv.

1. Ugunskurs.

Avoti: KiV

gunkurs   apv.

1. Pavards, uguns vieta.

2. Iemūrēta uguns vieta vismaz rijas stūros, no kurienes nāk gaisma kulšanai.

Avoti: ME, VeAT

gunnera   lat.

1. Guneras.

Gunnera magellanica— Magelāna gunera.

Gunnera manicata— guneru suga.

Gunnera tinctoria— krāsu gunera.

Avoti: DaE

guno   barb.

1. Vieta aizmugurē.

Avoti: KZ

gunpowder   angļu val.

1. Zaļās tējas šķirne (angļu "šaujamais pulveris").

Avoti: KV

guns   guns, dsk. ģen. guņu, s.; poēt.

1. Liesma, uguns.

2. Gaisma (parasti mākslīga).

Avoti: LLVV

gunsarkans   novec.

1. Ugunssarkans, spilgti, koši sarkans.

Avoti: LME

gunsdega   apv.

1. Gundegas ("Ranunculus").

Avoti: Aug2

gunsgrēks   apv.

1. Ugunsgrēks.

Avoti: KiV

gunskurs   -a, v.; poēt.

1. Ugunskurs.

Avoti: LLVV

Guntas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Codes pagastā.

Avoti: LC

guntene   apv.

1. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

2. Čemurneļķe ("Dianthus barbatus").

Avoti: Aug2

guntenes   apv.

1. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

Avoti: Aug2

guntine   apv.

1. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

Avoti: Aug2

guntinieši

1. Salaspils pagasta apdzīvotās vietas "Guntiņas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

guntiņa   -as, s.

1. poēt. Dem. --> guns (1).

2. poēt. Dem. --> guns (2).

3. dsk. Neliela neļķu dzimtas ģints ("Lychnis"), daudzgadīgi lakstaugi bez rozetes lapām, stublāja lapas vedselas, sēdošas vai ar īsu kātu, ziedkopa - blīvs divžuburonis, ziedi divdzimumu, ar divkāršu apziedni, Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Alpu guntiņa— guntiņu suga ("Lychnis alpina").

Ārkraita guntiņa— guntiņu suga ("Lychnis arkwrightii").

Sarkanā guntiņa— guntiņu suga ("Lychnis chalcedonica"), ko bieži audzē Latvijā.

Vainaga guntiņa— guntiņu suga ("Lychnis coronaria").

4. apv. Pļavas spulgnaglene ("Coronaria flos-cuculi").

5. novec. Visjaunākā gaida no 5-10 g.

Avoti: LLVV, LD, Aug2, DaE, KV

Guntūru   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Āndhra Pradēšas štatā, 514700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gununglesers   vietv.

1. Gununglesera dabas parks - atrodas Indonēzijā ("Gunung Leuser"), Sumatras salas rietumos, platība - 4165 kvadrātkilometri, dibināts 1934. g., lai saglabātu Sumatras degunradžus un orangutanus, mīt arī siamangi, ziloņi, leopardi, tīģeri, brieži, daudz putnu, mitrie tropu meži, parkā iekļauts Lesera kalns (3455 m), tiek aizsargāti iežu atsegumi.

Avoti: PZT

gunzebi

1. Tauta Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas rietumos, viena no andocezu tautām, valoda pieder pie dagestāņu grupas avāru-andocezu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

guņa   apv.

1. Guns.

Avoti: EH

gūņāt   apv.

1. Burzīt.

Avoti: LE

guņāties   apv.

1. Locīties, klanīties.

Avoti: ME

gūņāties   apv.

1. Salīkušam ar kaut ko nodarboties.

Avoti: KV

guņģains   apv.

1. Mezglains.

Avoti: KV

guņģis   apv.

1. Līkums.

2. Mezgli nevienādi savērptā dzjā.

3. Neliela piebūve kādai lielākai ēkai.

4. Kuņģis.

Avoti: KV

guņģot   apv.

1. Izmest loku, līkumot, tikt brīvā vaļā.

Avoti: NeV

guņītnieki

1. Tukuma novada Irlavas pagasta apdzīvotās vietas "Gunītes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

guņkuris   apv.

1. Gunkurs.

Avoti: EH

guņkurītis   apv.

1. Dem. --> guņkuris.

Avoti: EH

gūņot   apv.

1. Meklēt.

Avoti: EH

Guorsani   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Gorsvani" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Guorsāni   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Gorsvani" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

gupija

1. Mugurkaulnieku tipa zivju virsklases kaulzivju klases zobkarpveidīgo kārtas suga ("Poecilia reticulata"), izplatīta Ziemeļamerikas dienvidu daļā, sīka zivs, līdz 6 cm garumā, dažādās krāsās, dzemdē dzīvus mazuļus, mēneša laikā līdz 40 gab., audzē akvārijos, izveidotas dažādas formas.

Avoti: LEV, PDE

Gura   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 12500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1289. g.

2. Gura Kalvarja - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 11650 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1670.-1883. un kopš 1919. g.

Avoti: LpA, Wi

gūra   apv.

1. Putns, garknābja gaura.

2. Tūļīgs, slinks darbinieks.

Avoti: KV

guragi

1. Viena no tautām, kas dzīvo Etiopijas vidienē, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes semītu grupas etiopu apakšgrupas, reliģija - islāms (sunnisms), daļa - kristīgie (monoofizīti).

Avoti: PZT

Gurahumoruluja   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Sučavas žudecā, 13700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

gurali

1. Vairākas poļu etnogrāfiskās grupas, dzīvo kalnu apvidū Polijas dienvidos, saglabājuši dažas dialekta iezīmes, tradicionālās kultūras īpatnības (tautas tērpi un dejas, savdabīgas celtnes).

Avoti: PZT

gurāmija

1. dsk. Labirintzivju dzimtas suga ("Osphoronemus gorami"), vēdera spuras pirmais zars ir pagarināts, dzīvo saldūdenī, dzimtene Āzijas dienvidaustrumu daļa, vairākas krāsām bagātas formas audzē akvārijos.

Avoti: LEV

Gurara   vietv.

1. Oāžu grupa Alžīrijas Sahārā ("Gourara"), lielākā apdzīvotā vieta - Tīmīmūna, Transsahāras karavānu ceļu mezgls.

Avoti: PZT

gūrāt   apv.

1. Parādīties tālumā, lēnām kustēties, gorīties, staipīties.

2. Pāroties (par suņiem).

Avoti: KV

gūrāties   apv.

1. Parādīties tālumā, lēnām kustēties, gorīties, staipīties.

2. Pāroties (par suņiem).

3. Tūļājoties un vilcinoties ar kaut ko nodarboties.

Avoti: KV, EH

Gurava   vietv.

1. Gurva - Kiras kreisā krasta pieteka Viļakas novada Susāju un Medņevas pagastā, garums - 8 km.

Avoti: LD

gurba   apv.

1. Strazdu būris.

2. Perēklis.

3. Aizgalds, kur ievieto lopus.

4. Mazs putnu stallītis, sapīts no kārklu vicām, līdzīgs apgāztam kurvim.

Avoti: KV

gurba   apv.

1. Sēne.

Avoti: KV, VV

gurbot   apv.

1. Sēņot.

Avoti: ME

gurbs   apv.

1. Strazdu būrītis.

2. Aizgalds, kur lopus ievieto.

Avoti: TlV

gurbulis   apv.

1. Grumbulis.

Avoti: KiV

gurcaklis   apv.

1. Varžu oliņas ar gļotām; gurceklis.

Avoti: KV

gurcekli   apv.

1. Varžu kurkuļi.

Avoti: KnG

gurceklis   apv.

1. Varžu oliņas ar gļotām.

Avoti: KV

gurdas   apv.

1. Nogurums.

Avoti: ME

gurdas   apv.

1. Zaļas gļotas virs ūdens.

Avoti: EH

gurde   apv.

1. Ķirbja pudele, groziņā iepīta pudele; plakana, saitē pakaram svētceļnieku un kareivju pudele.

Avoti: KV

gurdelīgs   apv.

1. Slimīgs.

Avoti: Sin

gurdelis   apv.

1. Noguris, nespēcīgs, slimīgs cilvēks; vārgulis.

Avoti: KV

gurdeļot   apv.

1. Būt vārgam, slimīgam.

Avoti: KV

gurdenība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gurdens, šīs īpašības konkrēta izpausme; gurdenums.

Avoti: LLVV

gurdenis   apv.

1. Vārgulis.

Avoti: Sin

gurdens   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav spēka, spara, enerģijas.

// pārn. Tāds, kam nav spilgtas izpausmes, tāds, kurā nav rosmes, aktivitātes.

Avoti: LLVV

gurdenums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> gurdens, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

gurdēt   apv.

1. Gurdināt.

Avoti: EH

gurdināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; trans.

1. Darīt gurdenu, vārgu, nespēcīgu.

Avoti: LLVV

gurdme   apv.

1. Nespēks.

Avoti: Sin

gurds   -ais; s. -a, -ā;

1. Gurdens.

Avoti: LLVV

gurds

1. Naudas vienība Haiti Republikā, sīknauda - santīms.

Avoti: PnR

gurduļāt   apv.

1. Gurduļot.

Avoti: EH

gurduļot   apv.

1. Būt vārgam, slimīgam; gurdeļot.

Avoti: KV

gurdums   -a, v.; parasti vsk.

1. Gurdenums.

Avoti: LLVV

gurdvara   rel.

1. Sikhu templis un sapulcēšanās vieta, kas sastāv no sapulču vietas, kur atrodas ādigrantha, un ēdiena gatavošanas un ēšanas vietas, kur notiekošās simboliskās maltītes noslēdz sikhu lūgšanu ceremonijas.

Avoti: R1

gurdviļņi   jūrn.

1. Gari, lēzeni viļņi, kas veidojas no vējviļņiem, vējam samazinoties vai pilnīgi izzūdot.

Bezvēja gurdviļņi— gurdviļņi, kas izplatās pilnīgā bezvējā un kam ir neliels stāvums un regulārāka forma nekā vējviļņiem.

Avoti: ZTV

gurdzelēt   apv.

1. Rīstīties.

Avoti: KV

gurdzēt   apv.

1. Gurkstēt, čirkstēt.

Avoti: Sin

Gurdžaani   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā ("Gurjaani"), Kahetijas mharē, Alazani upes ielejā, 8000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

gurdži   apv.

1. Persiešu-turku nosaukums grūziešiem, t. i. gruzīniem.

Avoti: KV

Gurdžistāna   novec.

1. Gruzija.

Avoti: KV

Gurecka   vietv.

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Ogurecka" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

gūrēties   apv.

1. Taisīties.

Avoti: EH

gurgandine   novec.

1. Senāk ņieburs; vēlāk - paklīdusi sieviete, ielas meita.

Avoti: KV

Gurgandža   vietv.

1. Urgenča - senpilsēta Turkmenistānā.

Avoti: PZT

Gurgeja   vietv.

1. Upe Brazīlijā, Pjaui štatā, Parnaibas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

gurgot   apv.

1. Dūdot - radīt raksturīgas balss skaņas (par baložiem).

2. Guldzināt, izdvest skaņas līdzīgi kā rīkli skalojot.

Avoti: NeV

gurgt   apv.

1. Gurdzēt.

Avoti: EH

gurgta   apv.

1. Zaļo augu pārklājums uz stāvoša ūdens.

2. Zivju smarža tīklā.

Avoti: EH

gurgulis   apv.

1. Gāmurs.

Avoti: KV

gurguļot   apv.

1. Skalot rīkli.

2. Burbuļot.

Avoti: KV

gurgurans   apv.

1. Smags indiešu zīda audums; arī raibs kokvilnas audums.

Avoti: KV

gurgzdēt   apv.

1. Gurkstēt.

Avoti: EH

gūrieši

1. Gruzīnu cilts, kas dzīvo Rietumgruzijā, Gūrijas vēsturiskajā novadā, valoda tuva gruzīnu valodai, agrāk atšķīrās ar dialekta, kultūras un sadzīves īpatnībām; gūruli.

Avoti: KV, PZT

Gūrija   vietv.

1. Vēsturisks novads Rietumgruzijā, ko apdzīvo gruzīnu etnogrāfiskā grupa - gūrieši, XIV gs. te izveidojās Gūrijas valsts, XVI gs. tai bija pakļauta Adžārija un Batumi, XVIII gs. iekaroja turki, 1811. g. iekļauta Krievijas sastāvā.

Avoti: PZT

gurilaka   novec.

1. Japāņu lakas tehnika, kas ieviesusies no Ķīnas; sastāv no dažādu krāsu lakas slāņiem ar iegrieztu ģeometrisku rakstu.

Avoti: KV

gurilišcieši

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Guriliški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Guriliškas   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Gurilišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Guriliški   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Gurilišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

guriliškieši

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Guriliški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Guriliškys   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Gurilišķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gurilišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

gurināt   apv.

1. Gurdināt.

Avoti: ME

gūrināt   apv.

1. Skriet rikšos.

Avoti: KV

Gurinava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

Gūrinava   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Gurinava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gūris   apv.

1. Sliņķis.

Avoti: KV

Gurjeva   vietv.; vēst.

1. Atirau - pilsētas nosaukums padomju laikā.

Avoti: LpA, PZT

Gurjevska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kemerovas apgabalā, 24100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Krievijā, Kaļiņingradas apgabalā, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gurkas   novec.

1. Gurki.

Avoti: LME

gurki

1. Tautas, kas dzīvo Nepālas centrālajā un dienvidrietumu daļā, kas gk. cēlušās, ienācējiem no Indijas sajaucoties ar vietējiem himalajiešiem; no XIX gs. par gurkiem sauca Nepālā vervētos kareivjus, kas veidoja izlases karaspēka vienības, sākotnēji - britu-indiešu, vēlāk - indiešu armijā.

Avoti: PZT, LEV

gurklas   apv.

1. Varžu kurkuļi; netiešā nozīmē mīksti priekšmeti.

Avoti: KV

gurkle   apv.

1. Bedre, kaps, caurums.

Avoti: EH

gurkles   apv.

1. Gurklas.

Avoti: EH

gurklis   apv.

1. Guza.

Avoti: KV

gurkļi   apv.

1. Varžu kurkuļi.

Avoti: EH

Gurkova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Stara Zagoras apgabalā, 3000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gurkste   apv.

1. Izsukāta un savīta linu, kaņepju, arī vilnas sauja; vairākas linu šķiedru saujas, kas savītas kopā.

2. Kas sagriezts, savīts.

Avoti: TlV

gurkste   apv.

1. Ādas (vai bērza mizas) gabals, kas ievietots kurpē, padara to čīkstošu staigājot.

Avoti: EH

gurkstēt   parasti 3. pers., gurkst, pag. gurkstēja; intrans.

1. Radīt raksturīgu troksni (par ko blīvu, mitru u. tml., kas saskaras ar ko vai beržas gar ko); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

gurkstināt   apv.

1. Gurkstēt.

Avoti: KnV

gurkstinēt   apv.

1. Gurdzelēt.

Avoti: EH

gurkstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> gurkstēt.

Avoti: LLVV

gurksts   apv.

1. Izsukāta un savīta linu, kaņepju, arī vilnas sauja; vairākas linu šķiedru saujas, kas savītas kopā.

2. Kas sagriezts, savīts.

Avoti: TlV

gurkšēt   parasti 3. pers., gurkš, pag. gurkšēja; intrans.

1. Gurkstēt.

Avoti: LLVV

gurkšķēt   parasti 3. pers., gurkšķ, pag. gurkšķēja, intrans.

1. Gurkstēt.

Avoti: LLVV

gurktas   apv.

1. Gļotaini nogulumi, kas paliek pāri, ūdenim izžūstot.

Avoti: KV

gurkuļi   apv.

1. Varžu oliņas ar gļotām; gurceklis.

Avoti: KV

gurķe   apv.

1. Sliņķe.

Avoti: KV

gurķene

1. Skarblapju dzimtas ģints ("Borago"), 3-7 sugas, Latvijā 1 suga.

Ārstniecības gurķene— gurķeņu suga ("Borago officinalis"), viengadīgs lakstaugs, ārstniecības garšaugs, nektāraugs, stublājs stāvs, zarots, līdz 1 m augsts; gurķumētra.

Skrajziedu gurķene— gurķeņu suga ("Borago laxiflora"), ko Eiropā mēdz audzēt kā krāšņumaugu.

Avoti: LPE, DaE

gurķēties   apv.

1. Slinkot, gulēt saulītē.

Avoti: EH

gurķis   -a, v.

1. dsk. Ķirbju rindas ģints ("Cucumis"), viengadīgi lakstaugi, izplatīti gk. Āfrikā, ~30 s.

Sējas gurķis— dārzenis ("Cucumis sativus") ar dzelteniem ziediem, zaļiem, iegareniem augļiem, garu ložņājošu stublāju un asām lapām, savvaļā nav sastopams, kultūrā ieviests pirms ~5000 g. Indijā.

2. Šī dārzeņa auglis.

Deguns kā gurķis sar.— saka par resnu, apaļu degunu.

Avoti: LLVV, SLG

gurķis   -a, v.; apv.

1. Sliņķis.

Avoti: ME, SLG

gurķītis

1. Dem. --> gurķis.

2. apv. Ezera salaka.

Avoti: LV93

gurķmētra   apv.

1. Gurķumētra; gurķene.

Avoti: VV

gurķoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; intrans.; vienk.

1. Slinkot.

2. apv. Tūļāties.

Avoti: LLVV, EH

gurķumētra

1. Ārstniecības gurķene - gurķeņu suga ("Borago officinalis"), viengadīgs lakstaugs, garšaugs, nektāraugs, stublājs stāvs, zarots, līdz 1 m augsts.

Avoti: LPE, LD

gurlis   apv.

1. Melns laucis ("Fulica atra").

Avoti: EH

gurls   apv.

1. Noguris, piekusis.

Avoti: KV

gurlums   apv.

1. Nogurums, gurdenums.

Avoti: EH

gurmans   apv.

1. Gardēdis, kārumnieks.

Avoti: LME

gurmanši

1. Gurmi - tauta Āfrikas rietumu daļā (Ganā, Togo, Kotdivuārā, Nigērā un Beninā).

Avoti: PZT

gurmi

1. Tauta Ganas ziemeļaustrumos, Togo ziemeļos un Kotdivuāras austrumos, arī kaimiņrajonos Nigērā un Beninā, valoda pieder pie bantu saimes guru grupas, vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

gūrnāt   apv.

1. Gorīties, tālumā kustēties.

Avoti: KV

gurnģērbs   apģ.

1. Ģērbs, kas, balstoties uz gurniem, daļēji vai pilnīgi aptver iegurni un abas kājas (atsevišķi vai kopā) jebkādā garumā.

Nestaklētais gurnģērbs— gurnģērbs, kas nesazarojoties pilnīgi vai daļēji aptver vai piesedz iegurni un abas kājas kopā (piem., brunči, īskorsete, klēpjauts).

Staklētais gurnģērbs— gurnģērbs, kas pilnīgi vai daļēji aptver iegurni, arī ar kājstakles daļu, kura sadala ģērba lejasmalu divās stilbu atverēs (piem., peldbiksītes, biksītes, tangas).

Staru gurnģērbs— gurnģērbs, kas aptver iegurni un (ar staru stilbdaļām) katru kāju atsevišķi (piem., džinsi, stilbbikses, dungriņi).

Avoti: ZTV

gurnica   apv.

1. Gūžu apvidus.

Avoti: EH

gurnis   apv.

1. Gurns.

Avoti: EH

gurns   -a, v.

1. Ķermeņa daļa starp muguras apakšējo galu un augšstilbu; gūža.

2. apv. Vērpjamam ratiņam žuburs, kurā karājas ritenis.

Avoti: LLVV, LV06, KV

gurnstarpa   apv.

1. Gurnstarpe.

Avoti: EH

gurnstarpe   apv.

1. Vieta stap gurniem.

Avoti: ME, EH

gurņāties   apv.

1. Gorīties, staipīties.

2. Strādāt bez rezultātiem.

Avoti: EH

gurņot   apv.

1. Garlaikoties.

Avoti: EH

guronis   apv.

1. Noguris, vārgs cilvēks.

Avoti: EH

gūrot   apv.

1. Ātri iet, salīkušam uz priekšu.

Avoti: KV

gūroties   apv.

1. Tūļāties, neveikli iet uz darbu.

Avoti: EH

Gurovo   vietv.

1. Gurovo Ilavecke - pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 4350 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1335. g.

Avoti: LpA, Wi

gurste   apv.

1. Izsukātu un savītu linu sauja.

2. Kas sagriezts, savīts.

3. Paresna saite no salmiem.

4. Saite no savīta siena.

Avoti: ĒiV, KV, TlV, EH

gurste   apv.

1. Sliņķis, sliņķe.

Avoti: KV, ME

gurstēties   apv.

1. Kļūt vārgam, mirt.

Avoti: ME, VeAT

gurstīte   apv.

1. Dem. --> gurste.

Avoti: ĒiV

gursts   apv.

1. Izsukāta un savīta linu, kaņepju, arī vilnas sauja; vairākas linu šķiedru saujas, kas savītas kopā.

2. Kas sagriezts, savīts.

Avoti: TlV

guršens   apv.

1. Noguris.

Avoti: ME

gurt   gurstu, gursti, gurst, pag. guru; intrans.

1. Sajust nespēku; kļūt nespēcīgam.

2. parasti 3. pers.; poēt. Mitēties, pierimt.

Avoti: LLVV

gurta   apv.

1. Plāna gļotaina ūdensaugu kārta stāvošu ūdeņu virsū.

2. Sapuvušas zivju vai varžu oliņu paliekas (Latgalē).

Avoti: KV

gurte   apv.

1. Kleitas josta; siksna.

2. Sedulkas josta.

Avoti: KiV, SLG, ViV

gurtene   apv.

1. Straumes griešnās jūrā pie stāva zemes raga.

2. Kāds ūdensaugs.

Avoti: KV, EH

guru

1. pārn. Indijā - garīgais audzinātājs vai sektas vadītājs.

2. Ietekmīgs skolotājs; slavens lietpratējs; autoritatīvs cilvēks.

Avoti: SV99, SG

Gurue   vietv.

1. Pilsēta Mozambikā, Zambezijas provincē, 145000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

gurubhai   mit.

1. Ezoterismā vīriešu kārtas skolnieki, kas mācās pie viena un tā paša garīgā skolotāja.

Avoti: SG

gurubhāginī   mit.

1. Ezoterismā sievietes, kas mācās pie viena un tā paša garīgā skolotāja.

Avoti: SG

gurugranthsahiba   rel.

1. Ādigrantha - sikhisma svētā grāmata, kas tiek uzskatīta par sikhu kopienas mūžīgo guru.

Avoti: R1

gurukas   rel.

1. Bīstami ūdens gari foe cilts mitoloģijā - Papua-Jaungvinejā.

Avoti: R1

gūruli

1. Gūrieši - gruzīnu cilts, kas dzīvo Rietumgruzijā, Gūrijas vēsturiskajā novadā, valoda tuva gruzīnu valodai, agrāk atšķīrās ar dialekta, kultūras un sadzīves īpatnībām.

Avoti: PZT

gurums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> gurt (1); nogurums, pagurums.

2. poēt. Rezultāts --> gurt (2).

Avoti: LLVV

gūrums   apv.

1. Vairums, krājums.

2. Pūlis, bars, liels daudzums.

Avoti: KV, NeV

gurungi

1. Viena no himalajiešu tautām Nepālas centrālajā un rietumu daļā, kas sajaucoties ar ienācējiem no Indijas XVIII gs. veidoja Gorkas radžistes iedzīvotāju būtisku daļu, bet vēlāk kļuva par topošās nepāliešu nācijas etnisko pamatu, dzīvo Himalajos 2000-3000 m vjl., valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas himalajiešu apakšgrupas, reliģija - hinduisms.

Avoti: PZT

Gūrunova   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Gurinava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gurunsi

1. Grusi - tauta Burkinfaso un Ganā.

Avoti: PZT

gurupantha   rel.

1. Ortodoksālo sikhu reliģijas centrā no 1699. g. esošā kopiena, kas pārņēma dzīvā guru autoritāti un fnkcijas, un vadīja ļaužu garīgo un pasaulīgo dzīvi.

Avoti: R1

Gurva   vietv.

1. Kiras kreisā krasta pieteka Viļakas novada Susāju un Medņevas pagastā, garums - 8 km; Gurava.

Avoti: LE1, LPag, LD

gurzāt   apv.

1. Nogurdināt.

Avoti: KV

gurzāties   novec.

1. Sildīties pie krāsns vai saulē, slinkot.

Avoti: KV

Gurzufa   vietv.

1. Hurzufa - apdzīvota vieta Krimas dienvidos.

Avoti: PZT

guržņāties   apv.

1. Rīstīties, būt tuvu vemšanai.

Avoti: KV

GUS   saīs.

1. Gāzes uzpildes stacija.

Avoti: i2

Gūsa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Goes"), Zēlandes provincē, 37000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gusakova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

gusani

1. Husani - Armēņu tautas dziedoņi; ziņas no 5. gs., 17. gs. tos sāka saukt par ašugiem.

Avoti: LPE

Gusara   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Qusar"), rajona administratīvais centrs, 16100 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

Gusau   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas ziemeļrietumos ("Gusau"), Zamfaras štata administratīvais centrs, 147400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, PuA

Gusava   vietv.

1. Gusau - pilsēta Nigērijas ziemeļrietumos.

Avoti: PZT

Gusena   vietv.; nelok.

1. Lielais Gusena ezers - atrodas Krāslavas novada Robežnieku pagastā, 160,7 m vjl., platība - 120 ha, garums - 2,0 km, lielākais platums - 0,9 km, vidējais dziļums - 9,3 m, lielākais dziļums - 38,0 m, 1 liela un 2 mazas salas ar kopējo platību 2 ha.

Avoti: LD

Gusēnvila   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Goussainville"), Ildefransas reģiona Valduāzas departamentā, 31000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

Guseva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kaļiņingradas apgabalā, pie Krasnajas ietekas Pissā, 28500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Gusevila   vietv.

1. Gusēnvila - pilsēta Francijā ("Goussainville").

Avoti: Wi

Gushrustaļnija   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vladimiras apgabalā, 57600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gusiha   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novada ziemeļos, Taimiras pussalā, iztek no Portņagina ezera, ietek Laptevu jūras Hatangas līcī.

Avoti: PZT

Gūsinga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Guessing"), Burgenlandes federālajā zemē, 3800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Gusinoozerska   vietv.

1. Gusinoozjorska - pilsēta Krievijā.

Avoti: PZT

Gusinoozjorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Burjatijas Republikā, 23400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gusiņe   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Plavas kopienā, 1700 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

gusis   apv.

1. Lēkme.

Avoti: KV

guska   apv.

1. Savīts dvielis.

Avoti: EH

Gūskrīka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Goose Creek"), Dienvidkarolīnas štatā, 40400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

gusles   apv.

1. Gusļi.

Avoti: KiV

guslis   apv.

1. Tīruma usne ("Cirsium arvense").

2. Cirtainais dzelksnis ("Carduus crispus").

Avoti: ME

gusļi   mūz.

1. Krievu (arī poļu) tautas strinkšķināmais mūzikas instruments.

Avoti: SV69

gusmanija   bot.

1. dsk. Bromēliju dzimtas ģints ("Guzmania").

Mazā gusmanija— Gusmaniju suga ("Guzmania minor"), kuras šķirnes tiek tirgotas kā populāri telpaugi ar spilgti sarkanu ziedkopu.

Avoti: TaE

gusne   apv.

1. Tīruma usne ("Cirsium arvense").

Avoti: Aug2

gusnis   apv.

1. Tīruma usne ("Cirsium arvense").

Avoti: Aug2, ViV

Guspīni   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Guspini"), Sardīnijas reģiona Medio Kampidāno provincē, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

gustācija   med.

1. Garšas maņa; nogaršošana; uzkožamie.

Avoti: TM

gūstams   apv.

1. Dabūjams.

Avoti: Sin

gustatio   novec.

1. Seno romiešu pirmais ēdiens ēstgribas iekairināšanai.

Avoti: KV

gustaviāņi   vēst.

1. Zviedru dzejnieki, mākslinieki un politiķi, kas pulcējās ap Gustavu III.

Avoti: KV

Gustavija   vietv.

1. Pilsēta Mazo Antiļu salu Senbartelmī salā, Senbartelmī Kopienas administratīvais centrs, 5040 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gustavsberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Kliģenes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Zaubes pagastā.

Avoti: KV

gūsteknis   -ņa, v.

1. Cilvēks, kas nokļuvis gūstā (1).

Avoti: LLVV

gūstība   apv.

1. Gūsts (1).

Avoti: ME

gūstīgs   apv.

1. Mantkārīgs.

Avoti: KV

Gustiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Salas pagastā.

Avoti: LC

gūstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Censties noķert, notvert (to, kas bēg).

// pārn. Pakļaut savai varai, valdzināt.

Avoti: LLVV

gūstīties   apv.

1. Ar steigu, skubu kaut ko darīt.

2. Strauji elpot.

Avoti: KV, KiV

gūstniecība   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Gūsts (1).

Avoti: LLVV

gūstnieks

1. Gūsteknis.

Avoti: TĢ

gusto   novec.

1. Garša, patika, smalka gaume.

Avoti: KV

gustometrija   med.

1. Garšas maņas asuma klīniska pārbaude.

Avoti: TM

gustoreceptors   med.

1. Garšas pumpura šūnas; garšas nerva gala aparāts.

Avoti: MSV

gūsts   -a, v.; parasti vsk.

1. Nebrīve, kādā nokļūst karavīrs, ko sagūstījis pretinieks.

Krist gūstā— tikt sagūstītam.

// pārn. Nevēlams piespiedu stāvoklis.

2. Pakļautība (piemēram, uzskatiem, jūtām).

Turēt gūstā— ietekmēt, valdzināt.

Avoti: LLVV

gūsts   apv.

1. Kāds, kurš kaut ko meklē, cenšoties to noķert.

Avoti: EH

gustus   novec.

1. Garša, gaume, nogaršošana.

2. Seno romiešu pirmais ēdiens ēstgribas iekairināšanai; gustatio.

Avoti: KV

Gušči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

gūška   apv.

1. Gūšķis.

2. Gūsts 2.

Avoti: EH

Guški   vietv.

1. Upe Turkmenistānā, Murgapas kreisā krasta pieteka, augštece Afganistānā sezonāli izsīkst.

Avoti: PZT

gūšķīgs   apv.

1. Tāds, kas ir gūšķis pēc savas būtības.

Avoti: ME

gūšķis   apv.

1. Tāds, kas vienu darbu nepabeidzis ķeras pie otra; straujš, neapdomīgs cilvēks, grābslis.

2. Negausīgs, nepieēdināms cilvēks vai dzīvnieks.

3. Aplam runātājs.

Avoti: KV, MiV, SiV, EH

gūšķoties   apv.

1. Vārdos un darbos aušoties.

Avoti: EH

gušnes   apv.

1. Dzelkšņi ("Carduus").

Avoti: Aug2

gušņa   apv.

1. Tīruma usne ("Cirsium arvense").

2. Dzelkšņi ("Carduus").

3. Krustziedis ar zaļiem lakstiem, ko ēd pavasarī.

Avoti: Aug2, ME, VeAT

gušņains   apv.

1. Ušņains.

Avoti: ĒiV

gušņas   apv.

1. Dzelkšņi ("Carduus").

Avoti: Aug2

gušņi   apv.

1. Tīruma usne ("Cirsium arvense").

2. Dzelkšņi ("Carduus").

Avoti: Aug2

gūšņiem   apv.

1. Steigā (ko darīt).

Avoti: KiV

gūt   gūstu, gūsti, gūst, pag. guvu; trans.

1. Dabūt (kādu materiālu labumu, parasti no dabas).

2. Rast (zināšanas, iemaņas u. tml.).

3. Panākt (ar savām spējām, īpašībām, izturēšanos, darbu, pūlēm kādu stāvokli).

Gūt virsroku— pārspēt kādu, uzvarēt.

Gūt vārtus (arī grozu)— ieraidot, piemēram, bumbu, vārtos (grozā), gūt punktu(s) sporta spēlē.

4. Rast (piemēram, realizāciju, atrisinājumu, atveidojumu).

Avoti: LLVV

Guta   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

gūta

1. Ordera sistēmā noslēdzošs, it kā pakarināts dekoratīvs elements cilindriskas tapiņas vai maza trīsstūra veidā, ko izmanto grupās.

Avoti: SV96

guta

1. novec. Gutaperčas sastāva galvenā daļa, nepiesātināti ogļūdeņraži.

2. žarg. Pilieni pret vēdersāpēm, ko narkomāni injicē vēnā.

Avoti: KV, KZ

gutācija   biol.

1. Ūdens pilienu izdalīšanās no neievainotām augu lapām; tā vērojamajā auga saknes uzsūc vairāk ūdens, nekā iztvaiko auga lapas.

Avoti: SV99

gutaperča   -as, s.

1. Kaučukam līdzīga valkana masa - dažu tropu augu sacietējusī piensula.

Avoti: LLVV

gutarka   literat.

1. Baltkrievu folkloras liroepisks žanrs, tautasdziesmas, kurās monologa vai dialoga formā attēlotas dažādas sadzīves situācijas.

Avoti: DzV

gutas   arhit.

1. Doriskā ordera elements - nelieli nošķelta konusa formas izvirzījumi, kas atrodas virs triglifiem un metopām, kā arī zem tiem.

Avoti: SV99

Gutasāga

1. Skandināvu sāga, kas stāsta par gotu izceļošanu no Gotlandes uz Grieķiju pa Daugavu, teksts radies ~13. gs., bet izceļošana varētu būt notikusi ap 3. gs.

Avoti: LE1

Gūteni   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Gūteņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gūteņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

gūters   apv.

1. Kāds, kas steidzīgi dara darbu un grib to ātri nobeigt.

Avoti: KV

gūties   apv.

1. Pēc kaut kā dzīties.

2. Zvejā tikt iegūtam.

3. Pēkšņi pamanīt.

4. Ķerties pie kā.

Avoti: LE

gutieši

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Guta" iedzīvotāji.

2. Pusklejotāju cilts senatnē, domājams, ka antropoloģiski tuvi kurdiem, 3.-2. gt. p. m. ē. dzīvoja Irānas rietumu nomalē, valoda nav zināma.

Avoti: LPE

gutiferae   lat.

1. Asinszāļu dzimtas "Hyperiaceae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

gutiferae   lat.

1. Asinszāļu dzimtas "Hyperiaceae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

gūtin   apv.

1. Savienojumā "gūtin gūt" pastiprina šo darbību.

Avoti: ME

gutinieši

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Gutiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Gutki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Blontu pagastā.

Avoti: LC

Gūtmaņa   vietv.; nelok.

1. Gūtmaņa ala - atrodas Gaujas senlejas labajā krastā starp Igauņu gravu un Vikmestes upīti, Siguldā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, aizsargājams ģeoloģiskais objekts (kopš 1974. g.) un arheoloģiskais piemineklis (kopš 1967. g.) - sena kulta vieta, alas tilpums - 500 kubikmetri (lielākā ala Latvijā), grīdas laukums - 170 m^2, garums - 18,8 m, pie ieejas augstums - 10 m, platums - 10,6 m.

Avoti: LD

gūtnes   apv.

1. Nelielas kamanas.

Avoti: KV

gutta   novec.

1. Piliens, pilienveidīgs traips.

2. Piliena veida piekariņi doriskā stila arhitektūrā.

Avoti: KV

guttatim   novec.

1. Pilieniem.

Avoti: KV

guttiferae   novec.

1. Divdīgļlapju augu dzimta, koki un krūmi, retāk lakstaugi, ar sekrētu (pienainas sulas) tvertnēm zaros, lapās.

Avoti: KV

guturāls

1. Tāds (par skaņu), kas rodas balsenē; rīkles skaņa.

Guturāls līdzskanis— gāmurenis.

Avoti: SV99

guturofonija   med.

1. Balss ar rīkles pieskaņu.

Avoti: TM

guturotetānija   med.

1. Stostīšanās sakarā ar balsenes spazmu, izrunājot skaņas "g" un "k".

Avoti: TM

guva   apv.

1. Guvums.

Avoti: EH

Guva   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Krētas perifērijā, 7800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Guvahati   vietv.

1. Pilsēta Indijas ziemeļaustrumos ("Guwahati"), Asamas štatā, 957400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

guve   novec.

1. Dažāda veida ienākumu gūšana, jeb pelnīšanās, arī peļņā iešana un peļņā braukšana.

Avoti: TV

guvējs   apv.

1. Kāds, kurš kaut ko noķer, iegūst, dabū.

Avoti: ME, VeAT

guvernante   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Mājskolotāja, audzinātāja.

Avoti: LLVV

guvums   -a, v.

1. Rezultāts --> gūt (1).

2. Rezultāts --> gūt (2).

3. Rezultāts --> gūt (3).

Avoti: LLVV

GUY   saīs., vietv.

1. Gajāna, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

guza   -as, s.

1. Barības vada paplašinājums (piemēram, putniem, gliemežiem).

2. apv. Pakaļa, aste.

3. apv. Kaudze, liels daudzums.

Avoti: LLVV, ME

gūza   apv.

1. Guza - putna māga.

Avoti: VV

guzains   apv.

1. Tāds, kam ir liela guza.

Avoti: ME

guzans   apv.

1. Apzīmējums lieliem dzīvniekiem; guzēns.

Avoti: ME

guzāns   apv.

1. Zoslēns.

Avoti: EH

Guzardarja   vietv.

1. Upe Uzbekistānā, Kaškadarjas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Guzas   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Guzi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

guze   apv.

1. Lieto kā lamuvārdu slinka, neizdarīga (liela auguma) cilvēka raksturošanai.

Avoti: SiV

guzencieši

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Guzenki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Guzenki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

Avoti: LC

guzenkieši

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Guzenki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

guzēns   apv.

1. Apzīmējums lieliem dzīvniekiem.

Avoti: KV

guzēties   apv.

1. Gāzelējoties iet.

2. Grīļojoties, ļogoties iet.

Avoti: EH

Guzi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LC

guzieši

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Guzas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

guziks   apv.

1. Pogcaurums.

Avoti: KiV

guziks   apv.

1. Savīts dvielis (sišanai).

Avoti: EH

gūzīte   apv.

1. Dem. --> gūza.

Avoti: ME

guzlans   apv.

1. Zoslēns.

Avoti: EH

guzlēns   apv.

1. Jauns zosulēns.

Avoti: ME, EH

guzma   apv.

1. Liels daudzums, kaudze.

2. Guza.

Avoti: KV

gūzma   -as, s.

1. Liels daudzums (cilvēku, arī dzīvnieku), kas sablīvējies vai sablīvēts cieši vienkopus; drūzma.

// pārn. Liels daudzums (piemēram, domu, izjūtu, parasti juceklīgu).

Avoti: LLVV

gūzmām   apv.

1. Bariem.

Avoti: Sin

guzmania   lat.

1. Gusmanijas.

Guzmania minor— mazā gusmanija.

Avoti: TaE

gūzmāties   apv.

1. Gūzmoties.

Avoti: ME

gūzmēties   apv.

1. Drūzmēties.

Avoti: Sin

gūzmoties   apv.

1. Parādīties neskaidri, tikai apveidā.

Avoti: KV

guzna   -as, s.

1. Guza.

Avoti: LLVV

gūzna   apv.

1. Guza.

Avoti: EH

gūzna   apv.

1. Guzma (1).

Avoti: EH

gūzna   apv.

1. Gūzma.

Avoti: EH

Guznava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

Avoti: LC

guznavieši

1. Balvu novada Kubuļu pagasta apdzīvotās vietas "Guznava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

guznēt   apv.

1. Dzīvot bez darba.

Avoti: EH

gūznēt   apv.

1. Tupēt, pavadīt laiku bezdarbībā, tūļāties.

Avoti: KV

guznīt   apv.

1. Neglīti, rijīgi ēst.

Avoti: EH

Guznova   vietv.

1. Balvu novada Kubulu pagasta apdzīvotās vietas "Guznava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

guzs   apv.

1. Vairāku furunkulu saplūdums.

Avoti: KiV

guzums   apv.

1. Kupris uz krūtīm, guza.

Avoti: ME, VeAT

Guzys   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Guzi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

guža   apv.

1. Putna kuņģis.

2. Bērnu valodā zoss.

Avoti: KnV, KV

gūža   -as, s.

1. Cilvēka vai dzīvnieka ķermeņa daļa starp muguras apakšējo galu un augšstilbu.

2. apv. Ratiņa daļa, kurā izurbti caurumi kājām.

3. apv. Rutku gūža - lamuvārds.

Avoti: LLVV, EH

gūža   apv.

1. Zoss.

Avoti: ME

gūža   apv.

1. Vijole.

Avoti: ME

gūžainis   apv.

1. Pusaugu puika kā piektais ar četriem lielākiem vīriem lauka darbos.

Avoti: ME, VeAT

gūžains   apv.

1. Tāds, kam ir izteiktas gūžas.

Gūžains puisis— neveikls, lempīgs, gara auguma cilvēks.

Avoti: ME, VeAT

gužaks   barb.

1. Bikšu aizmugures kabata.

Avoti: KZ

gužas   apv.

1. dsk. Gūža 1(1).

Avoti: ME

gužas   apv.

1. Dzeņaukstis.

Avoti: ME

gūžas   apv.

1. dsk. Gūža 1(1).

2. Siksna, ar kuru tiek savienotas sakas ar saku koku un ilksi.

Avoti: ME, VeAT

Gūžas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Grobiņas novada Grobiņas pagastā.

Avoti: LC

guženes   apv.; hip.

1. Dadžu suga, zosu dadži.

Avoti: ME

gūženes   apv.

1. Augi, piena dadži.

Avoti: KV

gūženieki

1. Grobiņas novada Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Gūžas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

gūžgals   apv.

1. Gūžas kaula izvirzījums; vieta (ķermenī) ap šo izvirzījumu.

Avoti: ViV

gūžīgs   apv.

1. Tāds, kam ir lielas gūžas; drukns.

Avoti: ViV, EH

Gužilas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lizuma pagastā.

Avoti: LC

Gužīlas   vietv.

1. Gulbenes novada Lizuma pagasta apdzīvotās vietas "Gužilas" nosaukuma variants.

Avoti: LaA

Gūžīlas   vietv.

1. Gulbenes novada Lizuma pagasta apdzīvotās vietas "Gužilas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

gūžīna   apv.

1. Baltā ūdensroze.

Avoti: EH

gužiņas   apv.

1. Dem. --> gūžas.

Avoti: ME

gūžiņas   apv.

1. Dem. --> gūžas 1(2).

Avoti: EH

gūžiņi   apv.

1. Vērpjamā ratiņa daļas, starp kurām iestiprināts vērpjamā ratiņa ritenis.

Avoti: ViV

Gužno   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 1400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1327. g.

Avoti: Wi

gužņa   apv.

1. Gušņa (1).

Avoti: EH

gūžugals   apv.

1. Gūžas kaula izvirzījums.

Avoti: ĒiV

gv.   saīs.

1. Gvarde.

Avoti: i2

gva

1. Viena no lagūnu ciltīm, dzīvo Kotdivuāras dienvidu piekrastē, valoda pieder pie Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

gvachira   novec.

1. Spāniešu deja, kurā 3/4 takts pastāvīgi mainās ar 6/8 takti; izplatīta variētā veidā arī Kubā.

Avoti: KV

gvad-   novec.

1. Spāniešu upju un vietu vārdos: upe, ieleja.

Avoti: KV

Gvadalahara   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Guadalajara"), Meksikas kalnienē 1552 m vjl., Halisko pavalsts administratīvais centrs, 2. lielākā Meksikas pilsēta (aiz Mehiko) - 1,6 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

2. Pilsēta Spānijā ("Guadalajara"), Kastīlijas-Lamančas autonomajā apgabalā, provinces administratīvais centrs, 83700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LģE, Wi, PuA

Gvadalavjara   vietv.

1. Turija - upe Spānijā, tās augšteces nosaukums.

Avoti: PZT

Gvadalimara   vietv.

1. Upe Spānijā ("Guadalimar"), Gvadalkiviras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Gvadalkanala   vietv.

1. Sala Melanēzijā ("Guadalcanal"), lielākā no Zālamana salām, platība - 6470 kvadrātkilometru, paralēli dienvidu krastam šķērso vulkāniskas grēdas, augstākā virsotne - 2439 m (Popomanasijs).

Avoti: PZT

Gvadalkivira   vietv.

1. Upe Spānijā (sp. val. "Guadalquivir"), Pireneju pussalas dienvidos, garums - 650 km, izteka Andalūzijas kalnos, ietek Atlantijas okeāna Kadisas līcī, veido 7 km platu estuāru.

Avoti: LģE

Gvadalope   vietv.

1. Upe Spānijā, Ebro labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Gvadalupe   vietv.

1. Pilsēta Meksikā, Nuevoleonas pavalstī, Monterrejas piepilsēta, 691400 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Sala Klusajā okeānā ("Guadalupe"), Meksikas teritorija, ~1000 km uz rietumiem no Kalifornijas pussalas, platība - 264 kvadrātkilometri, augstākā virsotne - 1372 m, aizsargā roņus.

Avoti: LpA, PuA, PZT

Gvadelupa   vietv.

1. Sala Mazo Antiļu salās, lielākā sala tāda paša nosaukuma Francijas aizjūras reģionā.

2. Francijas aizjūras reģions Vidusamerikā (fr. val. "Guadeloupe"), ietver Gvadelupu, Marīgalantas salu kā arī atsevišķas nelielas salas Mazo Antiļu salu ziemeļos, platība - 1705 kvadrātkilometri, 404000 iedzīvotāju, administratīvais centrs - Bastēra, iedalījums - 2 apriņķi.

Avoti: PuA, LģE

Gvadiksa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Guadix"), Andalūzijas autonomā apgabala Granadas provincē, 20400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Gvadjana   vietv.

1. Upe Spānijā un Portugāles dienvidos (sp. val. "Guadiana"), garums - 820 km, izteka Lamančas plato 890 m vjl, ietek Atlantijas okeāna Kadisas līcī.

Avoti: LģE

Gvahajoke   mit.

1. Čibču-muisku (Kolumbija, Venecuēla) mitoloģijā - kapu dievība, ļauns dēmons, kuram tika upurēti cilvēki, lai novērstu epidēmijas un dabas kataklizmas.

Avoti: Mit

gvaharivi

1. Širianu grupas indiāņu cilts, klejo Riubranku un Orinoko augšteces baseinā, Venecuēlas dienvidos un Brazīlijas ziemeļos, valoda savrupa, animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Gvahira   vietv.

1. Gvahiras pussala - atrodas Dienvidamerikas ziemeļos (sp. val. "Guajira"), Kolumbijā un Venecuēlā, apskalo Karību jūra, platība - 12000 kvadrātkilometru, garums un platums - ~100 km, augstums - līdz 853 m.

Avoti: LģE

gvaiaks   novec.

1. Gvajaka koka sveķi.

Avoti: LV93

gvaikuri

1. Indiāņu nomadi Dienvidamerikā Čako stepes ziemeļu daļā ap Paragvajas upi, valoda veido īpašu saimi, vietējie cilšu ticējumi ar kristiānisma piejaukumu.

Avoti: KV, PZT

Gvaimasa   vietv.

1. Gvajmasa - pilsēta Meksikā.

Avoti: PZT

gvaimi

1. Viena no indiāņu ciltīm, kas veido čibču tautu grupu Dienvidamerikā, gk. Kolumbijā.

Avoti: PZT

Gvaira   vietv.

1. Setikedass - ūdenskritumu kaskāde Brazīlijā, Paranas vidustecē.

Avoti: PZT

gvaiš   apv.

1. Fizisks trūkums.

Avoti: ME, VeAT

gvaiša   apv.

1. Dažādas zirgu kaites, slimības, miesas trūkumi.

Avoti: KV

gvajaki

1. Indiāņu cilts Dienvidamerikā, pieder pie tupogvaranu dienvidu zara - gvaraniem, runā tupogvaranu saimes gvarani valodā, gk. animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Gvajakila   vietv.

1. Pilsēta Ekvadorā (sp. val. "Guayaquil"), osta Gvajasas krastos, 50 km no tās ietekas Klusā okeāna Gvajakilas līcī, Gvajasas provinces centrs, 1,95 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

2. Gvajakilas līcis - atrodas Klusā okeāna austrumu daļā ("Golfo de Guayaquil"), Dienvidamerikas piekrastē, Ekvadorā, iesniedzas sauszemē - 115 km, platums pie ieejas - 160 km, dziļums - līdz 200 m.

Avoti: LģE, PZT

gvajakols

1. Organisks savienojums aromātiskajā rindā, pirokatehina monometilēteris, ko satur skābarža darva; iegūst sintētiski.

Avoti: SV69

gvajakosveķi

1. Dažu Vidusamerikas koku sveķi, ko lieto laku izgatavošanā un medicīnā.

Avoti: SV96

gvajaks   bot.

1. Mūžzaļš Amerikas tropu koks un krūmi ar cietu, blīvu koksni, kurā ir ēteriskas eļļas un daudz sveķu; tos izmanto mašīnbūvē un medicīnā.

2. Gvajakosveķi; lietots sifilisa, reimatisma un podagras ārstēšanai.

Avoti: SV99, TM

Gvajāna   vietv.

1. Gvajānas plakankalne - atrodas Dienvidamerikas ziemeļaustrumu daļā (angļu val. "Guiana Highlands"), starp Amazones un Orinoko zemieni, garums - >2000 km, augstums - līdz 3014 m.

2. Gvajānas straume - siltā straume Atlantijas okeānā, Dienvidamerikas Ziemeļamerikas piekrastē, Dienvidpasātu straumes atzars, sākas pie Sanroki raga (Brazīlijā), virzās gar Gvajānas krastiem un, savienojusies ar Ziemeļpasātu straumi, ieplūst Karību jūrā, ātrums - >3 km/h.

3. Gvajānas zemiene - atrodas Dienvidamerikas ziemeļaustrumu daļā, starp Gvajānas plakankalni un Atlantijas okeānu (Gajānā, Surinamā un Gviānā), garums - 1250 km, platums - līdz 200 km.

Avoti: LģE, PZT

gvajani

1. Indiāņu cilts Dienvidamerikā, pieder pie tupogvaranu dienvidu zara - gvaraniem, runā tupogvaranu saimes gvarani valodā, gk. animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

gvajave   bot.

1. Miršu dzimtas augļu koks, kura dzimtene ir Amerikas tropi; šā koka auglis ābola lielumā, kurā ir daudz C un A vitamīna.

Avoti: SV99

Gvajmasa   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Guaymas"), Sonoras štatā, osta Kalifornijas līča krastā, 134200 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PZT, LpA

gvajula

1. Mūžam zaļš pundurkrūms, kurvjziežu dzimtas augs, tā zari un saknes satur kaučuku; aug Ziemeļamerikā.

Avoti: SV69

gvakamole

1. Meksikāņu virtuves ēdiens: mērce, kas gatavota uz majonēzes, skāba krējuma vai nesaldināta jogurta bāzes, pievienojot avokado un citas sastāvdaļas, kā arī garšvielas.

Avoti: PL

Gvālijara   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Madhja Pradēšas štatā, 826900 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

gvalstīt   apv.

1. Pļāpāt, runāt blēņas.

Avoti: ME

gvalstīties   apv.

1. Pļāpāt, runāt blēņas, saukt pēc palīdzības.

Avoti: KV

gvalte   apv.

1. Ļoti spēcīga straume.

Ar gvalti— ar straumi, aumaļām.

Avoti: KnG

gvaltes   žarg.

1. Vaimanas.

Avoti: SLG

gvāltnieks   apv.

1. Tāds klaušinieks, kam papildus parastajiem darbiem bija jāiet arī siena ievākšanas darbos.

Avoti: EH

gvalza   apv.

1. Zobgalis, smējējs.

Avoti: KV

gvalzāt   apv.

1. Nievājoši smieties, ņirgāties, izsmiet.

Avoti: ME

gvalžāt   apv.

1. Runāt blēņas.

Avoti: ME

gvalžot   apv.

1. Runāt blēņas.

Avoti: ME

Gvanahvato   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Guanajuato"), pavalsts administratīvais centrs, 171700 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Meksikas pavalsts - Brīvā un Suverēnā Gvanahvato Valsts ("Guanajuato" / "Estado Libre y Soberano de Guanajuato"), platība - 30621 kvadrātkilometrs, 4893800 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT, PuA

gvanako

1. Pārnadžu kārtas lamu ģints suga ("Lama guanicoe"), kas sastopama Dienvidamerikā, no tās cēlušās domesticētās forma - mājas lama un alpaka.

Avoti: PDE

gvanani

1. Indiāņu cilts no tukanu cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas un Kolumbijas robežrajonos, kā arī Peru ziemeļos, Ekvadoras un Kolumbijas robežrajonā, valoda pieder pie īpašas tukanu valodu saimes, spēcīgas tēvas ģints paražas, animistiski ticējumi, šamanisms.

Avoti: PZT

Gvanare   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlā, Portugesas štata administratīvais centrs, 121700 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gvanavakoa   vietv.

1. Pilsēta Kubā ("Guanabacoa"), Lielās Havannas sastāvdaļa, 113000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: PZT

gvanidīns   novec.

1. Bezkrāsaina, ļoti higroskopiska kristalliska masa ar stipri bazisku raksturu; gaisā uzsūc ogļskābo gāzi.

Avoti: KV

gvano   nelok., v.

1. Izžuvuši savvaļas putnu mēsli, ko izmanto par slāpekļa un fosforskābes mēslojumu.

Avoti: LLVV

Gvantanamo   vietv.

1. Pilsēta Kubā ("Guantanamo"), provinces administratīvais centrs, 208400 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Gvantanamo līcis - Gvantanamo līča jūras kara bāze ("Guantanamo Bay"/ "Guantanamo Bay Naval Base"), Kubas iznomāta teritorija ASV jūras kara bāzei, platība - 116 kvadrātkilometru, ~9500 iedzīvotāju (2005. g.; karavīri, viņu ģimenes locekļi, apkalpojošais personāls).

Avoti: LpA, PuA

Gvapore   vietv.

1. Upe Dienvidamerikā ("Guapore"), Mamores labā krasta pieteka, garums 1150 km, lielāko daļu garuma ir Bolīvijas un Brazīlijas robežupe, sākas Brazīlijā, Brazīlijas plakankalnes rietumos.

Avoti: PZT

gvarāna   med.

1. Pasta no Brazīlijas liānas "Paullinia cupana" grauzdētām un sasmalcinātām sēklām, kurās ir kofeīns.

Avoti: TM

gvarani

1. Dienvidamerikas indiāņu tauta Amazones upes apvidū, ar pirmdzimteni gar Atlantijas okeāna piekrasti no Amazones līdz Laplatai; gvarani valoda ievērojama kā visas Brazīlijas vidienes satiksmes valoda un tajā runā vairākums Paragvajas iedzīvotāju.

2. Naudas vienība Paragvajā; 1 gvarani = 100 sentimo.

Avoti: LEV

gvaraņoki

1. Indiāņu cilts no samuki grupas, klejo Grančako (Paragvajā, Bolīvijā), arī Brazīlijā, animistiski ticējumi, daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

Gvarda   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Guarda"), apgabala administratīvais centrs, 42500 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Apgabals Portugālē ("Distrito de Guarda"), atrodas valsts kontinentālās daļas ziemeļu pusē, platība 5518 kvadrātkilometri, 168900 iedzīvotāju (2011. g.), ietver 14 municipalitātes, robežojas ar Kaštelu Branku, Koimbras, Viseu un Bragansas apgabalu, kā arī ar Spāniju.

Avoti: Wi, PuA

Gvardafui   vietv.

1. Gvardafui rags - augsts, kails klinšu rags Somālijas pussalas galā ("Cape Guardafui"), pie ieejas Adenas līcī.

Avoti: PZT, PuA

Gvardafuja   vietv.; novec.

1. Gvardafujas rags - Gvardafui rags.

Avoti: PZT

gvarde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Karaspēka izlases daļa, šo daļu kopums.

2. parasti vsk. Bruņoto Spēku daļu, vienību goda nosaukums, ko PSRS piešķīra 2. pas. kara laikā.

3. Labākā (cilvēku grupas, organizācijas) daļa.

Vecā gvarde— pieredzējušu cilvēku grupa (kādā nozarē).

Avoti: LLVV

Gvarenasa   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlā, Karakasas piepilsēta, 170000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gvardeiska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kaļiņingradas apgabalā, 13500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

gvardiāns   novec.

1. Franciskāņu vai kapucīņu klostera priekšnieks.

Avoti: KV

gvardija   novec.

1. Gvarde.

Avoti: LME

gvardists   -a, v.

1. Gvards (2).

Avoti: LLVV

gvards   -a, v.

1. Gvardes (l) karavīrs.

2. Karavīrs Bruņoto Spēku daļā, vienībā, kurai ir piešķirts gvardes nosaukums.

3. Cilvēks, kas ietilpst labākajā (cilvēku grupas, organizācijas) daļā.

Avoti: LLVV

Gvarika   vietv.; novec.

1. Gvariko - Apures kreisā krasta pieteka Venecuēlā.

Avoti: PZT

Gvariko   vietv.

1. Štats Venecuēlā ("Guarico"), administratīvais centrs - Sanhuana de los Morrosa, platība - 64986 kvadrātkilometri, 788300 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Apures kreisā krasta pieteka Venecuēlā, Karabobo, Aragvas un Gvariko štatā.

Avoti: PuA, PZT, LpA

gvarkstēt   apv.

1. Čīkstēt (par zābakiem).

Avoti: KV

Gvaruļusa   vietv.

1. Gvaruļuša.

Avoti: LpA

Gvaruļuša   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Guarulhos"), Sanpaulu štatā, Tjetes labajā krastā, 785000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Gvastalla   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Guastalla"), Emīlijas-Romanjas reģiona Redžo nell'Emīlijas provincē, 15000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Gvatemala   vietv.

1. Gvatemalas Republikas galvaspilsēta (sp. val. "Ciudad de Guatemala"), atrodas kalnienes ieplakā ~1500 m vjl., 1022000 iedzīvotāju (2002. g.).

2. Gvatemalas Republika - valsts Centrālamerikā (sp. val. "Guatemala"), platība - 108889 kvadrātkilometri, 13550440 iedzīvotāju (2010. g.), administratīvais iedalījums - 22 departamenti, robežojas ar Meksiku, Belizu, Hondurasu un Salvadoru, austrumos apskalo Karību jūra, rietumos - Klusais okeāns.

Avoti: PuA, LģE, LpA

gvatemalieši

1. Tauta, Gvatemalas pamatiedzīvotāji, runā spāņu valodā, ticīgie - katoļi, saglabājušies arī indiāņu tradicionālie ticējumi.

Avoti: LPE, PnR

Gvavjare   vietv.

1. Orinoko kreisā krasta pieteka Kolumbijā (sp. val. "Guaviare"), garums - 1300 km, sākas Austrumkoldirjerā, lejtece Orinoko zemienē.

Avoti: LģE

Gvda   vietv.

1. Upe Polijā, Notecas labā krasta pieteka, garums - 147 km.

Avoti: PZT

Gvelfa   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Guelph"), Ontārio provincē, 115000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT

gvelfi

1. Pāvesta partija, kas pastāvēja Itālijā 12.-15. gs. un cīnījās pret vācu ķeizariem un gibelīniem - viņu piekritējiem Itālijā; pie gvelfiem piederēja galvenokārt tirgotāji un amatnieki.

Avoti: SV69

gvelgt   apv.

1. Ilgi un monotoni riet.

2. Gvelzt, ilgi tielēdamies runāt.

3. Kliegt ar aizspiestu kaklu.

Avoti: EH

gvelgža   apv.

1. Pļāpa, auša.

Avoti: EH

gvelkšķēt   apv.

1. Gvelšāt.

Avoti: EH

gvelkšķis   apv.

1. Gvelsis.

Avoti: EH

Gvelo   vietv.; novec.

1. Gveru - pilsēta Zimbabvē.

Avoti: PZT

gvelsīgs   apv.

1. Tukšīgs, pļāpīgs, ļeverīgs.

Avoti: EH

gvelsis   apv.

1. Melīgs pļāpa.

Avoti: KV

gvelst   apv.

1. Gvelzt.

Avoti: ME

gvelsts   apv.

1. Gvelzis.

Avoti: ME

gvelša   apv.

1. Kāds, kurš runā muļķības (pļāpā, baumo).

Avoti: EH

gvelšas   apv.

1. Tukšas runas.

Avoti: EH

gvelšāt   apv.

1. Pļāpāt, aprunāt.

Avoti: KV

gvelška   apv.

1. Pļāpa, niekkablis; melis.

Avoti: SiV

gvelšķis   apv.

1. Cilvēks, kas runā aplamības.

Avoti: KnV

gvelza   apv.

1. Gvelzis.

Avoti: EH

gvelzējs   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: Sin

gvelzēt   apv.

1. Sist.

2. Lēnām iet.

3. Lēnēm runāt.

Avoti: KV, ME

gvelziens   apv.

1. Cirtiens, sitiens.

Avoti: KV

gvelzīgs   apv.

1. Pļāpīgs.

2. Plecīgs, liels.

Avoti: EH

gvelzis   -ža, v.; sar.; reti.

1. Pļāpa.

Avoti: LLVV

gvelzt   gvelžu, gvelz, gvelž, pag. gvelzu; trans.

1. sar. Runāt, stāstīt (ko nenozīmīgu); pļāpāt.

// intrans.

2. apv. Jokot, ņirgāties.

Avoti: LLVV, EH

gvelža   apv.

1. Tukšas runas.

2. Pļāpa, aprunātājs.

Avoti: KV

gvelžas   apv.

1. Tenkas.

Avoti: Sin

gvelžāt   apv.

1. Atkārtoti vai daudz gvelzt.

Avoti: EH

gvelžka   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: EH

gvereca

1. Mērkaķu dzimtas suga, samērā liels pērtiķis (svars - līdz 23 kg), apmatojums melns, ap seju balts, ķermeņa sānos garu, baltu matu josla, fitofāgs, mīt Āfrikas vidienē.

Avoti: LPE

gvergzdēt   apv.

1. Čīkstēt, pļāpāt, aprunāt; gverkstēt.

2. Rukšķēt.

3. Dobji klepot.

Avoti: KV, Sin, EH

gvergzdis   apv.

1. Aizsmacis cilvēks, kas labi nevar parunāt.

Avoti: KV

gverkstēt   apv.

1. Čīkstēt, pļāpāt, aprunāt.

2. Kviekt, kliegt.

Avoti: KV, EH

Gveru   vietv.

1. Pilsēta Zimbabvē, Midlendsas provinces administratīvais centrs, 136400 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Gviāna   vietv.

1. Francijas aizjūras reģions Dienvidamerikas ziemeļaustrumu piekrastē, platība - 83534 kvadrātkilometri, 229000 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais centrs - Kajenna, administratīvais iedalījums 2 apriņķi, robežojas ar Brazīliju un Surinamu.

Avoti: PuA

gviānieši   -u, v.

1. Francijas Gviānas iedzīvotāji.

Avoti: LLVV, PnR

Gviankūra   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Guyancourt"), Ildefransas reģiona Ivelīnas departamentā, 28000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Gvidions   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - burvis, valdnieka Mata māsasdēls, nozīmīgs varonis "Mabinogiona" ceturtajā teikā.

Avoti: PmV

Gvidonija   vietv.

1. Gvidonija Montečelio - pilsēta Itālijā ("Guidonia Montecelio"), Lacio reģiona Romas provincē, 83200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

gvidrons   ķīm.

1. Stīgra, melna viela, kas paliek pāri naftas destilācijas gaitā un no kā ražo bitumenu.

Avoti: SV96

gvineja   novec.

1. Gineja.

Avoti: Ang

Gvineja   vietv.

1. Gvinejas Republika - valsts Rietumāfrikā, Atlantijas okeāna piekrastē, platība - 245857 kvadrātkilometri, 10058000 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais iedalījums - 8 reģioni, robežojas ar Gvineju-Bisavu, Senegālu, Mali, Burkinfaso, Libēriju un Sjerraleoni.

2. Ekvatoriālā Gvineja - Ekvatoriālās Gvinejas Republika, valsts Centrālajā Āfrikā (sp. val. "Guinea Ecuatorial"), Gvinejas līča piekrastē, platība - 28050 kvadrātkilometru (kopā ar salām), 616500 iedzīvotāju (2008. g.), galvaspilsēta - Malabo (atrodas Bioko salā), administratīvais iedalījums - 7 provinces, kontinentālā daļa robežojas ar Kamerūnu un Gabonu, apskalo Gvinejas līcis.

3. Gvinejas līcis - atrodas Atlantijas okeāna austrumu daļā (angļu val. "Gulf of Guinea"), Centrālās Āfrikas piekrastē, starp Palmas ragu ziemeļos (Libērijā) un Lopasa ragu dienvidos (Gabonā), platība - 753000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 5207 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 2,7 m.

4. Gvinejas straume - siltā straume Atlantijas okeānā, Gvinejas līča ziemeļos, plūst no rietumiem uz austrumiem, vasarā savienojas ar Starppasātu pretstraumi, ātrums 0,9-2,8 km/h, vasarā >3 km/h.

Avoti: PuA, LģE, PZT

Gvineja-Bisava   vietv.

1. Gvinejas-Bisavas Republika - valsts Rietumāfrikā (port. val. "Guine-Bissau"), Atlantijas okeāna piekrastē, ietilpst 60 salu, platība - 36125 kvadrātkilometri, 1534000 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais iedalījums - 8 reģioni un 1autonoms sektors, robežojas ar Senegālu un Gvineju.

Avoti: PuA, LģE

gvinejieši   -u, v.

1. Gvinejas pamatiedzīvotāji.

Avoti: LLVV

Gvinesa   vietv.

1. Pilsēta Kubā ("Guines"), Havannas provincē, 69000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT

gvozdodzjoris   apv.

1. Lauznis naglu vilkšanai.

Avoti: KiV

GW   saīs.

1. Gigavats.

Avoti: i1

Gy   saīs.

1. Grejs (jonizējošā starojuma absorbētās dozas mērvienība).

Avoti: i1

gyalecta   lat.

1. Gialektu dzimtas ģints.

Gyalekta jenensis— šīs ģints suga.

Gyalekta ulmi— gobu gialekta.

Avoti: LD

gyalectaceae   lat.

1. Gialektu dzimta.

Avoti: LD

gyalidea   lat.

1. Asku ķērpju grafīdiju rindas dzimtas "Asterothyriaceae" ģints.

Gyalidea lecideopsis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

GYD   saīs.

1. Gajānas dolārs; Gajānas Kooperatīvās Republikas valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

gymnadenia   lat.

1. Gimnadēnijas.

Gymnadeia conopsea— odu gimnadēnija.

Gymnadenia cucullata— cepurainās neotiantes "Neottianthe cucullata" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

gymnoascaceae   lat.

1. Kailasku dzimta.

Avoti: LD

gymnocalycium   lat.

1. Gimnokalīciji.

Gymnocalycium bruchii— Bruha gimnokalīcijs.

Gymnocalycium denudatum— kailais gimnokalīcijs.

Gymnocalycium mihanovichii— Mihanoviča gimnokalīcijs.

Avoti: TaE

gymnocarpium   lat.

1. Kailpapardes.

Gymnocarpium dryopteris— Linneja kailpaparde.

Gymnocarpium robertianum— Roberta kailpaparde.

Avoti: LD

gymnocephalus   lat.

1. Asaru dzimtas ģints.

Gymnocephalus cernuus— ķīsis.

Avoti: LD

gymnocladus   lat.

1. Ragukoki.

Gymnocladus chinensis— Ķīnas ragukoks.

Gymnocladus dioicus— Amerikas ragukoks.

Avoti: LD

gymnocolea   lat.

1. Kailkausītes.

Gymnocolea inflata— uzpūstā kailkausīte.

Avoti: LD

gymnoconia   lat.

1. Pukcīniju dzimtas ģints, no kuras Latvijā konstatēta 1 suga.

Avoti: LD

gymnodinium   lat.

1. Gimnodīnijas.

Gymnodinium aeruginosum— gimnodīniju suga.

Gymnodinium eurytopum— gimnodīniju suga.

Gymnodinium fungiforme— gimnodīniju suga.

Gymnodinium fuscum— gimnodīniju suga.

Gymnodinium latum— gimnodīniju suga.

Gymnodinium mirabile— gimnodīniju suga.

Gymnodinium palustre— gimnodīniju suga.

Gymnodinium triceratium— gimnodīniju suga.

Avoti: LD

gymnogyps   lat.

1. Kondori (viena no 5 ģintīm).

Gymnogyps californianus— Kalifornijas kondors.

Avoti: PDE

gymnopilus   lat.

1. Liesmenes.

Gymnopilus penetrans— raiblapiņu liesmene.

Gymnopilus sapineus— skujkoku liesmene.

Avoti: LD

gymnorhina   lat.

1. Stabulētājputnu dzimtas ģints.

Gymnorhina hypoleuca— baltmuguras stabulētājputns.

Gymnorhina tibicen— melnmuguras stabulētājputns.

Avoti: ZvP

gymnorhinus   lat.

1. Vārnu dzimtas ģints.

Gymnorhinus cyanocephala— zilgalvas sīlis.

Avoti: ZvP

gymnospermae   lat.

1. Kailsēkļu ("Pinophyta") nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

gymnosporangium   lat.

1. Pukcīniju dzimtas ģints.

Gymnosporangium clavariiforme— šīs ģints suga.

Gymnosporangium juniperi— šīs ģints suga.

Gymnosporangium tremmeloides— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gymnostomum   lat.

1. Kaļķenītes.

Gymnostomum calcareum— avota kaļķenīte.

Avoti: LD

gymnozyga   lat.

1. Desmīdiju dzimtas ģints.

Gymnozyga moniliformis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gynaephora   lat.

1. Mūķeņu dzimtas tauriņu ģints.

Gynaephora groenlandica— šo tauriņu suga, kuras kāpuri var pārziemot sasaluši un izturēt temperatūru līdz mīnus 70 grādiem pēc Celsija skalas.

Avoti: IZ-108-68

gynerium   lat.

1. Graudzāļu ģints, kurā ietilpst Dienvidamerikas pampu zāle ar 2 m garām pelēkzaļām lapām.

Avoti: KV

gyps   lat.

1. Grifi.

Gyps fulvus— baltgalvas grifs.

Avoti: LD

gypsophila   lat.

1. Ģipsenes.

Gypsophila elegans— gleznā ģipsene.

Gypsophila fastigiata— garkātu ģipsene.

Gypsophila muralis— tīruma ģipsene.

Gypsophila paniculata— skarainā ģipsene.

Gypsophila perfoliata— skaujošā ģipsene.

Gypsophila repens— ložņu ģipsene.

Gypsophila trichotoma— skaujošās ģipsenes "Gypsophila perfoliata" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD, DaE

Gyr   saīs.

1. Miljards gadu.

13,77 Gyr— Visuma vecums.

Avoti: ZvD-220-10

gyrinidae   lat.

1. Virpuļotāju dzimta.

Avoti: LD

gyrinus   lat.

1. Virpuļotāji.

Gyrinus marinus— jūras virpuļotājs.

Gyrinus natator— parastais virpuļotājs.

Gyrinus pullatus— ezeru virpuļotājs.

Avoti: LD

gyrodactylus   lat.

1. Girodaktili.

Gyrodactylus elegans— girodaktilu suga.

Gyrodactylus medius— girodaktilu suga.

Avoti: LD

gyrodon   lat.

1. Zobiņbeku dzimtas ģints.

Gyrodon lividus— alkšņu zobiņbeka.

Avoti: LD

gyrodontaceae   lat.

1. Zobiņbeku dzimta.

Avoti: LD

gyromitra   lat.

1. Bisītes.

Gyromitra esculenta— parastā bisīte.

Gyromitra gigas— dižā bisīte.

Gyromitra influa— rudens bisīte.

Avoti: LD

gyropidae   lat.

1. Matgraužu dzimta.

Avoti: LD

gyroporus   lat.

1. Smilšbekas.

Gyroporus castaneus— kastaņu smilšbeka.

Gyroporus cyanescens— rudzupuķu smilšbeka.

Avoti: LD

gyrosigma   lat.

1. Navikulu dzimtas ģints.

Gyrosigma acuminatum— šīs ģints suga.

Gyrosigma attenuatum— šīs ģints suga.

Gyrosigma balticum— šīs ģints suga.

Gyrosigma kuetzingii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

gyroweisia   lat.

1. Gredzenvācelītes.

Gyroweisia tenuis— tievā gredzenvācelīte.

Avoti: LD

Gyužys   vietv.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Givži" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Gžatska   vietv.

1. Gagarina - pilsēta Krievijas Smoļenskas apgabalā, tās nosaukums līdz 1968. g.

Avoti: PZT

ģ

1. Alfabēta vienpadsmitais burts.

ģ.   saīs.

1. Ģints (bioloģijā).

Avoti: i2

ĢA   saīs.

1. Ģenerālā Asambleja (ANO ĢA).

Avoti: i1

ģaģele   apv., hip.

1. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: Aug2

Ģakova   vietv.

1. Pilsēta Kosovas dienvidrietumu daļā, 94600 iedzīvotāju (2011. g.); Džakovica.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Ģāla   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 22900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ģaldīt   apv.

1. Lobīt, lupināt.

2. Dzelt.

Avoti: EH

ģaldīties   apv.

1. Lobīties.

Avoti: EH

Ģamonulčhu   vietv.

1. Salvina - upes augšteces posma nosaukums ("Gyamo Nguqu"), gk. Tibetas autonomajā reģionā.

Avoti: PZT, LpA

ģaubas   apv.

1. Žēlabas.

Avoti: KV

ģaubīgs   apv.

1. Jautrs, patīkams.

Avoti: EH

ģaubt   apv.

1. Līksmot; priecāties, gavilēt, iepriecināt.

2. Pievērst uzmanību, parūpēties, gādāt.

Avoti: KV, ME

ģaubt   apv.

1. Kaut, žņaugt.

2. Gausties.

Avoti: KV, ME, NeV

ģaubties   apv.

1. Priecāties, līksmoties.

2. Cerēt, gaidīt.

3. Solīties.

4. Žēloties, gausties.

5. Mīlināties; ģaugties.

Avoti: KV, KiV, ME

ģaugties   apv.

1. Mīlināties.

2. Glausties.

Avoti: ME, EH

Ģaurāni   vietv.

1. Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Ģevrāni" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

ģaurēt   apv.

1. Kaut ko pavirši darīt.

Avoti: KV

ĢD   saīs.

1. Ģenerāldirektorāts.

Avoti: PnR

ģebra   žarg.

1. Ģeometrija (mācību priekšmets).

2. Algebra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ģeceļ   barb.

1. Nedaudz.

Avoti: KZ

ģeda   apv.

1. Putns, riekstkodis.

2. Rieksta kausiņš (rieksta bikses).

Avoti: KV

ģēda   apv.

1. Kauns, kautrība.

Avoti: KV, ME

ģēda   apv.

1. Vēlēšanās, iekāre.

Avoti: KV, ME

ģēda   apv.

1. Kaudze, vairums.

Avoti: KV, ME

ģēda   apv.

1. Savienojumā "riekstu ģēda" - riekstrozis, ķīris, sīlis.

Avoti: KV, ME

ģēda   apv.

1. Lamuvārds sievietei.

Avoti: EH

ģedavāties   apv.

1. Apjautāties, interesēties.

Avoti: EH

ģedēt   apv.

1. Izkust, izšķīst.

Avoti: KV, ME

ģedēt   apv.

1. Atcerēties.

Avoti: KV, ME

ģedināt   apv.

1. Bieži iztaujāt.

Avoti: KV

ģedne   apv.

1. Sānkoki stellēm, kas savienoti ar šķēršiem.

2. pārn., hum. Kāja.

Avoti: KV

ģedot   apv.

1. Daudzkārt pieminēt.

Avoti: EH

ģedoties   apv.

1. Vēlēties, ilgoties.

2. hip. Skumt.

Avoti: KV

ģedovščina   žarg.

1. T. s. ārpusreglamenta attiecības armijā, savdabīga vecuma hierarhijas absolutizācija vecāka iesaukuma un jaunāka iesaukuma dienējošo attiecībās; veco uzkundzēšanās jaunajiem.

Avoti: PL

ģedovšķina   žarg.

1. Sistemātiska vardarbība pret jaunākiem kareivjiem.

Avoti: SLG

Ģedulis   vietv.

1. Iecavas kreisā krasta pieteka Iecavas novadā, garums - 11 km.

Avoti: LD, La1

Ģeduši   vietv.

1. Tilta Ģeduši - Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Tilta Geduši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ģefene   žarg.

1. Ģeogrāfija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ģefka   žarg.

1. Meitene.

Avoti: JV

ģegot   apv.

1. Žagot, raugāties.

Avoti: KV

ģegot   apv.

1. Censties, ilgoties.

Avoti: EH

ģegoties   apv.

1. Ķircināties, jokoties.

2. Atraugāties.

Avoti: KV, EH

ģegots   apv.

1. Deguts - bērza tāss darva.

Avoti: ME

ģegrene   žarg.

1. Ģeogrāfija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ģēgt   apv.

1. Jēgt.

Avoti: ME

ģeguts   apv.

1. Deguts - bērza tāss darva; ģegots.

Avoti: ME

ģēģele   apv.

1. Skosta.

Avoti: EH

ģeģēles   apv.

1. Kosa, ašķi.

Avoti: EH

ģēģelēt   apv.

1. Pušķoties, greznoties.

Avoti: ME

ģeģene   žarg.

1. Ģeogrāfija (mācību priekšmets).

2. Ģeometrija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ģēģene   žarg.

1. Ģeogrāfija (mācību priekšmets).

2. Ģeometrija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ģēģerēt   apv.

1. Medīt.

Avoti: KV

ģēģeris   apv.

1. Mednieks.

Avoti: KV

ģēģers   apv.

1. Mednieks.

Avoti: KnG

ģēģis   apv.

1. Tāds, kas staigā skrandās.

2. Nosalis cilvēks.

Avoti: KV, EH

ģeiba   apv.

1. Ģībonis.

2. Neveikls, vājš cilvēks.

3. Auša, nenopietna sieviete.

4. Slimība, nelaimes gadījums.

Avoti: KV, ME, EH

ģeibieši

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Ģeibas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ģeiboles   apv.

1. Ģībonis, samaņas zaudēšana.

Avoti: ME

ģeibonis   apv.

1. Ģībonis.

Avoti: KV

ģeibt   apv.

1. Mirt, iet bojā.

Avoti: KV

ģeibulis   apv.

1. Reibums, apskurbums.

Avoti: ME

ģeibulis   apv.

1. Kāds, kas bieži smejas.

Avoti: EH

ģeibuļot   apv.

1. Skaļi smieties.

Avoti: EH

ģeida   apv.

1. Palaidnīga, draiskulīga meitene; izlaidīga, kāra meiča.

2. Pārgalvīga būtne.

3. Raganai līdzīga būtne.

4. Nevaldāma aita.

Avoti: KV, NeV, EH

ģeidoties   apv.

1. Vieglprātīgi, palaidnīgi, draiskulīgi izturēties.

Avoti: ViV

ģeiksis   apv.

1. Putns, dzēse.

Avoti: KV

ģeikste   apv.

1. Rīkste lopu dzīšanai.

2. Apiņu kārts.

3. Izšķērdīgs cilvēks.

4. Apiņu stīga.

Avoti: KV, EH

ģeimerot   apv.

1. Streipuļot.

Avoti: MiV

ģeimis   žarg.

1. Seja.

Avoti: SLG

ģeims   apv.

1. Seja, ģīmis.

Avoti: BsV

ģeimurot   apv.

1. Streipuļot, meimurot.

Avoti: KV

ģeirot   apv.

1. Lēkāt.

Avoti: KV

Ģeistauti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rucavas novada Rucavas pagastā.

Avoti: LC

ģeistautnieki

1. Rucavas novada Rucavas pagasta apdzīvotās vietas "Ģeistauti" (arī - "Ģeistautu ciems") iedzīvotāji.

Avoti: V1

ģeisterkāja   apv.

1. Līkām kājām.

Avoti: KV

Ģeisti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

ģēksis   apv.

1. Ģeiksis.

Avoti: EH

ģeķēt   apv.

1. Ģeķot.

Avoti: EH

ģeķība   -as, s.; sar.

1. parasti vsk. Muļķība.

2. Muļķīga, nenopietna rīcība, runa.

Avoti: LLVV

ģeķīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Muļķīgs, nenopietns (par cilvēku).

Avoti: LLVV

ģeķis   -ķa, v.

1. sar. Muļķis; nelga.

2. apv. Āksts.

Avoti: LLVV, BsV

ģeķot   apv.

1. Muļķot.

Avoti: Sin

ģeķoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Muļķoties, tīšām runāt aplamības; ākstīties, blēņoties.

Avoti: LLVV, Sin

ģela   žarg.

1. Lieta; darīšana.

Avoti: SLG

ģēla   -as, s.

1. sar. Lieta; darīšana.

2. dsk.; apv. Grēmas.

Avoti: SLG, MiV

ģelaķ   žarg.

1. Darīt, taisīt.

Ģelaķ nogi— bēgt.

Ģelaķ otvod— aiziet uz pretējo pusi.

Ģelaķ pioņera— pārgriezt rīkli.

Ģelaķ pogodu— zagt;

Ģelaķ probku, stengu— aizsegt citus, grūstīt upuri, lai viņš nemana apzagšanu.

Ģelaķ roga— sist, piekaut.

Avoti: KZ

ģelbene   apv.

1. Glābšana.

Avoti: KV

ģelberēt   apv.

1. Delverēt.

Avoti: ME

ģelberis   apv.

1. Delveris.

Avoti: KV, ME

ģelberis   apv.

1. Nazis ar sabojātu atsperi.

Avoti: KV, ME

ģelbēt   apv.

1. Palīdzēt, glābt.

2. Paslēpt bēgli.

Avoti: KV

ģelbēties   apv.

1. Glābties bēgot.

Avoti: EH

Ģelbji   vietv.

1. Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta apdzīvotās vietas "Kārniņi" daļa.

Avoti: LC

ģelbt   apv.

1. Glābt no briesmām, sargāt, pasargāt.

Avoti: NeV

ģelda   apv.

1. Koka trauks putraimiem, zirņiem; koka mulda.

Avoti: KV, TlV

ģeldēt   apv.

1. Noderēt, būt laikā, atbilst izmēram.

Avoti: Žrg, ViV

ģeldīgs   apv.

1. Derīgs; noderīgs.

Avoti: ViV, Žrg

ģēle   apv.

1. Grēmas.

Avoti: ME

ģelenes   apv.

1. Nātres ("Urtica").

Avoti: Aug2

ģēles   -ļu, s.; tikai dsk.; novec.

1. Grēmas.

Avoti: LLVV

ģelfins   barb.

1. Nazis.

Avoti: KZ

Ģelgaudišķi   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Marijampoles apriņķī, Šaķu rajona pašvaldībā, 1700 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1956. g.

Avoti: PuA, Wi

ģēlīgs   apv.

1. Žēlīgs.

Avoti: EH

ģelināt   apv.

1. Durstīt, kost (par salu).

Avoti: KV

ģēlis   apv.

1. Grēmas.

Ģēlis ēd— dedzinoša sāpju sajūta pakrūtē - grēmas.

Avoti: KiV

ģelkstenis   apv.

1. Vecs nazis.

Avoti: MiV

ģelksteris   apv.

1. Kabatas nazis ar sabojātu atsperi.

Avoti: KV

ģelo   barb.

1. Noziegums.

Avoti: KZ

ģēloga   apv.

1. Četrlapu čūskoga ("Paris quadrifolia").

Avoti: Aug2

ģēlons   apv.

1. Grēmas.

Avoti: ME

ģēlotne   apv.

1. Četrlapu čūskoga ("Paris quadrifolia").

Avoti: Aug2

ģelovojs   barb.

1. Lietišķs; izdarīgs.

2. Noziedznieks vispārinājuma nozīmē, arī ekonomikas jomā.

Avoti: SLG, KZ

ģēls   apv.

1. Jēls.

Avoti: ME

ģēls   apv.

1. Grēmas.

Avoti: ME

ģelšāties   apv.

1. Trokšņot, trakot, strīdēties.

Avoti: KV

ģelumbe   apv.

1. Smalka pirkta drāna, labākais apģērba gabals.

Avoti: KV

ģelverēt   apv.

1. Delverēt.

Avoti: ME

ģelveris   apv.

1. Delveris.

Avoti: KV

ģelzans   apv.

1. Naža asmens.

Avoti: EH

ģelzenis   apv.

1. Naža asmens.

2. Nazis bez spala, slikts nazis.

3. Vārgs, vājš cilvēks.

Avoti: KV

ģelzens   apv.

1. Naža asmens.

2. Nazis bez spala, slikts nazis.

3. Vārgs, vājš cilvēks.

Avoti: ME

ģelzinis   apv.

1. Nazis bez spala.

Avoti: EH

ģelzins   apv.

1. Ģelzis.

Avoti: EH

ģelzis   -ža, v.

1. sar. Nolietots, arī neass nazis.

2. novec. Asmens (nazim).

3. vienk. Kaulainis, kalsnis.

4. poligr. Lineālveida slīpēta tērauda lente, kas tīklaines dobspiedumā noņem krāsu no iespiežamā laukuma.

Avoti: LLVV, Sin, GV

ģelznis   apv.

1. Naža asmens.

2. Nolietots, arī neass nazis.

Avoti: ME

ģelznītis   apv.

1. Dem. --> ģelzis (1).

Avoti: ME

ģeļaga   barb.

1. Noziedznieks vispārinājuma nozīmē, arī ekonomikas jomā.

Avoti: KZ

ģēļot   apv.

1. Runāt pretim, būt saīgušam, smieties par kādu, bezkaunīgi runāt.

Avoti: KV

ģēļoties   apv.

1. Runāt pretim, būt saīgušam, smieties par kādu, bezkaunīgi runāt.

Avoti: ME

ģemba   apv.

1. Nolaidīgs, nekārtīgs cilvēks.

Avoti: KV

ģembas   apv.

1. Lamu vārda nozīmē mute, žoklis.

Avoti: KV

ģemberis   apv.

1. Cilvēks, kas nav drošs uz kājām, kas grīļojas.

2. Soliņš, kas ļodzās.

3. Līks, slikti izaudzis bērzs.

Avoti: KV

ģemburi   apv.

1. Savienojumā "ģemburu ģemburiem" - ļogoties, streipuļojot.

Avoti: ME

ģemburot   apv.

1. Streipuļot, grīļoties.

Avoti: KV

ģēmele   apv.

1. Pēc izskata vājš cilvēks.

Avoti: EH

ģemene   žarg.

1. Ģeometrija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Ģemrē   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 16800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ģemetrija   žarg.

1. Ģeometrija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ģemze

1. Dobradžu dzimtas pārnadzis, kazu apakšdzimtas suga, vienīgā savā ģintī; ziemā tumši brūna, vasarā ruda, piere un pakakle gaišas, ar melnu svītru no auss līdz mutei klinšainos kalnos meža un alpīnajā joslā Eiropā un Mazāzijā.

Avoti: EV

ģen.   saīs.

1. Ģenerālis (kopā ar uzvārdu).

2. Ģenitīvs, arī ģenitīvenis.

Avoti: i2, MLVV

ģenciāna   novec.

1. Ziemeļu mērenās joslas augstkalnu un Andu kalnu zāļaugs ar piltuves veidīgiem, lielāko tiesu zilas krāsas ziediem.

Avoti: LME

ģenciāns   novec.

1. Ziemeļu mērenās joslas augstkalnu un Andu kalnu zāļaugs ar piltuves veidīgiem, lielāko tiesu zilas krāsas ziediem.

Avoti: LME

ģencis   apv.

1. Radinieks, rads; radu kopums; saime.

2. Cilvēki, kam ir kopējs īpašums, kuru dala uz pusēm.

Avoti: TlV

ģendals   apv.

1. Jandāliņš.

Avoti: KV

ģendēties   apv.

1. Bojāties, zaudēt kvalitātu (par pārtiku).

Avoti: EH

ģendrs   apv.

1. Modrs, spirgts.

Avoti: KV

ģendumi   apv.

1. Ķidas, iekšas, plunči.

Avoti: ME

ģenea-

1. Tāds, kas saistīts ar ciltskoku.

Avoti: RtV

ģenealogs

1. Ģenealoģijas pētnieks.

Avoti: KV

ģenealoģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Vēstures zinātnes palīgnozare, kas pētī radu rakstus.

2. biol. Ziņu kopums par (dzīvnieku vai augu) īpatņa vai īpatņu grupas izcelšanos.

Avoti: LLVV

ģenealoģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ģenealoģiju (1), tai raksturīgs.

2. biol. Saistīts ar ģenealoģiju (2), tai raksturīgs.

Ģenealoģiskā metode— organisma normālo un patoloģisko pazīmju iedzimšanas pētīšanas metode, izsekojot tās tās noteiktās ģimenēs vairākās paaudzēs.

Avoti: LLVV

Ģenecarete   vietv.

1. Ģenecaretes ezers - Kinnarets, ezers Izraēlā.

Avoti: PZT

ģeneonomija

1. Socioloģijas nozare, kas pētī laulības un ģimenes formu attīstību.

Avoti: SV69

ģenerācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Paaudze; visi kādu vecāku pēcnācēji.

2. biol. Vienā laikā eksistējošs (augu, dzīvnieku) kopums.

Avoti: LLVV

ģenerāl-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir galvenais, vadošais.

Avoti: LLVV

ģenerālabats   novec.

1. Vairāku abatiju savienību (kongregācijas) vai pat vesela mūku ordeņa priekšnieks.

Avoti: KV

ģenerāladjutants   novec.

1. Kāda firsta adjutants ģenerāļa pakāpē.

Avoti: KV

ģenerāladmirālis   novec.

1. Augstākā dienesta pakāpe cariskās Krievijas flotē, ko piešķīra tikai cara ģimenes locekļiem, laikā no 1796. līdz 1908. gadam.

Avoti: KV

ģenerāladvokāts   novec.

1. Ģenerālprokuroru palīgs Francijā un Austrijā.

Avoti: KV

ģenerālaģents   novec.

1. Tirdzniecības aģentu paveids, parasti ar plašākām funkcijām un aģentu tīkla vadītājs.

Avoti: KV

ģenerālais   med.

1. Īpatnējs ģintij, klasei; plaši izplatīts; vispārējs; galvenais.

Avoti: TM

ģenerālapdrošinājums   novec.

1. Visu vietas un laika ziņā tuvāk apzīmētu vienam īpašniekam piederošu preču apdrošinājums pret visiem transporta zaudējumiem.

Avoti: TV

ģenerālatornejs

1. Valsts vai noteikta apgabala augstākā justīcijas amatpersona Anglijā un ASV.

Avoti: Ang

ģenerālbass   -a, v.; mūz.

1. Skaņdarba apakšējā balss, kurai harmonija pierakstīta ar cipariem, pēc kuriem interprets atšifrē un veido pārējās balsis; ciparotais bass.

2. novec. Harmonijas mācība.

Avoti: LLVV, MūV

ģenerāldirektorāts

1. Eiropas Komisijas galvenā izpildinstitūcija (viena no vairāk nekā 20).

Avoti: SV99

ģenerāldirektors   -a, v.

1. Galvenais, atbildīgais vadītājs (parasti lielā uzņēmumā vai organizācijā).

Avoti: LLVV

ģenerālfeldcechmeistars   novec.

1. Sākot ar viduslaiku beigām artilērijas priekšnieks, austriešu armijā katra pilna ģenerāļa tituls, Krievijā pastāvēja 1699-1909.

Avoti: KV

ģenerālfeldmaršals   -a, v.

1. Augstākā dienesta pakāpe pirmsrevolūcijas Krievijas un dažu citu valstu armijās; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

ģenerālgubernators   -a, v.

1. Galvenais administrators (kādā teritorijā) ar augstāko militāro un pārvaldības varu (piemēram, cariskajā Krievijā, dažās koloniālajās valstīs).

2. Augstākais karaļa varas pārstāvis (Britu impērijas domīnijās).

Avoti: LLVV

ģenerālgubernatūra   novec.

1. Cariskajā Krievijā dažu guberņu apvienojums ar ģenerālgubernatoru un tā kanceleju, kā vienīgajām kopējām pārvaldes institūcijām.

Avoti: TV

ģenerālhipotēka   novec.

1. Hipotēka uz visu ķīlas devēja mantu.

Avoti: KV

ģenerālinspektors   novec.

1. Dažās Eiropas armijās persona, kas pārzina atsevišķu ieroču šķiru vai karaskolu apmācību.

Avoti: KV

ģenerālis   -ļa, v.

1. Augstākā komandējošā sastāva karavīra dienesta pakāpe; karavīrs, kam ir šāda vai, daudzu valstu armijās, arī ģenerālmajora, ģenerālleitnanta, ģenerālpulkveža, armijas ģenerāļa dienesta pakāpe.

2. tikai dsk. Karavīru kategorija, kurā ietilpst ģenerālmajori, ģenerālleitnanti, ģenerālpulkveži, armijas ģenerāļi.

Avoti: LLVV

ģenerālisims   novec.

1. Ģeneralisimuss.

Avoti: KV

ģenerālisimuss   -a, v.

1. Augstākā militārā dienesta pakāpe dažu valstu bruņotajos spēkos; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV, SV05

ģeneralitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Augstākais (bruņoto spēku) komandējošais sastāvs.

Avoti: LLVV

ģeneralizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Loģiska pāreja no atsevišķā uz vispārīgo; atsevišķu parādību pakļaušana vispārīgam principam; vispārināšana.

2. med. Slimības izplatīšanās organismā no ierobežota sākotnējā perēkļa; fizioloģiska procesa izplatīšanās pāri sākotnējām robežām.

Avoti: LLVV

ģeneralizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Vispārināt.

2. parasti 3. pers.; med. Izplatīt (organismā).

Avoti: LLVV

ģenerālkapituls   novec.

1. Sākot ar 1215. g. katoļu garīgo ordeņu kopsapulce.

2. Vācu ordeņa pilna sapulce, ko ikgadus sasuca virsmestrs 14. septembrī Marienburgā (Prūsijā).

Avoti: KV

ģenerālkapteinija   vēst.

1. Teritorija spāņu kolonijās Amerikas kontinentā 16. gs. - 19. gs. sāk., ko pārvaldīja ģenerālkapteinis, kuru iecēla Spānijas karalis.

Avoti: VtV

ģenerālkapteinis   vēst.

1. Spānijas karaļa iecelts kādas kolonijas teritorijas pārvaldnieks.

Avoti: VtV

ģenerālkarte   mil.

1. Noteikta mēroga un projekcijas jūras kontūrkarte, uz kuras nav hidrogrāfiskas informācijas, bet parasti ir attēlots koordinātu tīkls un kompasroze.

Avoti: MIL

ģenerālkauja   -as, s.; mil.

1. Karojošo valstu galveno bruņoto spēku kauja, kas izšķiroši ietekmē karagājiena vai kara rezultātus.

Avoti: LLVV

ģenerālklauzula

1. Vispārēji formulēts likuma pants, kas tiesām dod plašas iespējas pieņemt lēmumu gadījumos, ko likumā nevar aprakstīt vai paredzēt.

Avoti: LEV

ģenerālkonsulāts   jur.

1. Augstākās klases, līmeņa konsulāts, ko vada ģenerālkonsuls.

Avoti: JtV

ģenerālkonsuls   -a, v.

1. Augstākā konsulārā dienesta pakāpe; attiecīgais konsulārais darbinieks; kādas valsts pilnvarotais, ko ieceļ darbā citas valsts lielākajās pilsētās.

Avoti: LLVV

ģenerālkopa   mat.

1. Liela viendabīgu objektu kopa, par kuru statistiskus secinājumus izdara ar iztvērumu metodi (piem., kontrolējot ražojumu kvalitāti).

Avoti: ZTV

ģenerālkurss   mil.

1. Virziens attiecībā pret īsto meridiānu, ko novelk ar taisni no kuģa atrašanās vietas gājiena sākumā līdz tā pienākšanas punktam gājiena beigās.

2. Virziens, attiecībā pret kuru kuģis manevrē, izpildot "zigzagu".

Avoti: MIL

ģenerālkvartīrmeistars   novec.

1. Amatpersona vācu ģenerālštābā un armiju štābos.

Avoti: KV

ģenerālleitnants   -a, v.

1. Dienesta pakāpe daudzu valstu armijās; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

ģenerāllīnija   -as, s.

1. Galvenā, vadošā, arī obligātā nostādne (parasti politikā).

Avoti: LLVV

ģenerālmajors   -a, v.

1. Dienesta pakāpe daudzu valstu armijās; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

ģenerālmēģinājums   -a, v.

1. Pilnīgas (izrādes, koncerta u. tml.) norises mēģinājums.

Avoti: LLVV

ģenerālpadome   novec.

1. Francijā departamenta pašvaldības institūcija.

Avoti: KV

ģenerālpauze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; mūz.

1. Vienlaicīga pauze visās skaņdarba balsīs.

Avoti: LLVV

ģenerālpilnvara   novec.

1. Tirdzniecības pilnvaras paveids, kas dod tiesību pārvaldīt visu tirdzniecības uzņēmumu, pārdot un iepirkt preces.

Avoti: KV

ģenerālpilnvarnieks   novec.

1. Persona, kas rīkojas otras personas vārdā uz šīs otras personas izdotas ģenerālpilnvaras pamata; ģenerālpilnvarotais.

Avoti: TV

ģenerālpilnvarotais   novec.

1. Persona, kas rīkojas otras personas vārdā uz šīs otras personas izdotas ģenerālpilnvaras pamata.

Avoti: TV

ģenerālplāns   -a, v.

1. Plāns, kas nosaka (pilsētas, apdzīvotas vietas, uzņēmuma) attīstību ilgākā laika posmā.

Avoti: LLVV

ģenerālprokuratūra   -as, s.; jur.

1. Prokuratūras augstākā instance, kas ģenerālprokurora vadībā realizē augstāko uzraudzību par likumu precīzu izpildi.

ģenerālprokurore   dsk. ģen. -ru, s.

1. Ģenerālprokurors.

Avoti: LV87

ģenerālprokurors   -a, v.

1. Augstākā prokuratūras amatpersona, kas realizē augstāko uzraudzību par likumu precīzu izpildi.

Avoti: LLVV

ģenerālpulkvedis   -ža, v.

1. Dienesta pakāpe daudzu valstu armijās; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

ģenerālrezidents   novec.

1. Francijas augstākais priekšstāvis Marokā un Tunisā.

Avoti: KV

ģenerāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Galvenais; vispārējais.

Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālā Asambleja— viens no Apvienoto Nāciju Organizācijas galvenajiem orgāniem, kurā ietilpst visu Apvienoto Nāciju Organizācijā uzņemto valstu pārstāvji.

Avoti: LLVV

ģenerāls   apv.

1. Ģenerālis.

Avoti: KiV

ģenerālsapulce   novec.

1. Akciju sabiedrību augstākais orgāns, kura lēmumi ir saistoši visiem pārējiem orgāniem; pilnsapulce.

Avoti: KV

ģenerālsekretāre   dsk. ģen. -ru, s.

1. Ģenerālsekretārs.

Avoti: LV87

ģenerālsekretārs   -a, v.

1. Vēlēts amats dažās politiskās partijās.

Avoti: LLVV

ģenerālsolisitors   novec.

1. Anglijā - ģenerālprokurora faktiskais vietnieks.

Avoti: Ang

ģenerālstreiks   -a, v.

1. Vispārējs streiks.

Avoti: LLVV

ģenerālsuperintendents   vēst.

1. Augstākais luterāņu garīdznieks un konsistorijas viceprezidents, kam jāuzrauga zināma apgabala reliģiskā dzīve.

Avoti: KV

ģenerālsuperintendentūra   vēst.

1. Ģenerālsuperintendenta pienākumi.

Avoti: JkV

ģenerālštābs   -a, v.

1. Augstākais (bruņoto spēku) vadības orgāns, kas pārzina jautājumus par valsts aizsardzību, kara operāciju sagatavošanu un īstenošanu.

Avoti: LLVV

ģenerālštati

1. Nīderlandes parlaments.

2. vēst. Augstākā kārtu pārstāvniecības iestāde ar padomdevēja tiesībām Francijā (1302.-1792. g.) un Nīderlandē (no 1643. g.).

Avoti: LPE

ģenerāltarifs   novec.

1. Muitas tarifs, kas attiecas uz to valstu precēm, kas savā starpā nav saistītas ar tirdzniecības līgumiem.

Avoti: KV

ģenerāltīrīšana   -as, s.

1. Pilnīga, ļoti rūpīga tīrīšana.

Avoti: LLVV

ģenerālvikārs   novec.

1. Katoļu baznīcas diecēzes kūrijas pirmais loceklis un diecēzes bīskapa palīgs un vietnieks pārvaldes lietās.

Avoti: KV

ģenerālvizitācija   rel.

1. Vispusīga pārbaude, revīzija.

Avoti: JkV

ģenerāļprove   apv.

1. Ģenerālmēģinājums.

Avoti: ĒiV

ģeneratīvs   -ais; s. -a, -ā; biol.

1. Saistīts ar augu dzimumvairošanos.

Avoti: LLVV

ģeneratoragregāts   tehn.

1. Savstarpēji saistītu rotējošu mašīnu kopa, kas mehānisko vai siltuma enerģiju pārveido elektroenerģijā.

Bāzes slodzes ģeneratoragregāts— ģeneratoragregāts, kuru paredzēts darbināt ar nominālai slodzei tuvu slodzi tik ilgi, cik tas ir ekonomiski izdevīgi.

Avoti: EepV

ģeneratorgāze   siltumt.

1. Gāzveida kurināmais, kuru iegūst gāzģeneratoros, gazificējot cietos vai šķidros kurināmos; sastāvs atkarīgs no kurināmā veida, sastāva un gazifikācijas paņēmiena.

Avoti: ZTV

ģenerators   -a, v.

1. Ierīce (arī parādība dabā), kas pārveido kādu enerģijas veidu citā.

2. pārn. Cilvēks, kas rada jaunas idejas u. tml.

Avoti: LLVV

ģeneratorstarteris   tehn.

1. Iekārta, kas vienlaikus veic kā ģeneratora, tā startera funkcijas.

Avoti: ZTV

ģenerēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. Radīt, izraisīt, pārveidot (parasti ar kādu ierīci, piemēram, kāda veida enerģiju).

Avoti: LLVV

ģenerisks   novec.

1. Uz ģinti vai dzimumu attiecīgs.

Avoti: KV

ģenerozs   novec.

1. Augstsirdīgs, cēls.

Avoti: KV

ģenēt.   saīs.

1. Ģenētika.

Avoti: SV99

ģenētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Bioloģijas nozare, kas pētī (organismu) iedzimtības un mainības bioloģiskās likumības.

Ekoloģiskā ģenētika— ģenētikas nozare, kas pētī gēnu izpausmes atkarību no ārējās vides apstākļiem.

Avoti: LLVV, ĢT

ģenētiķis   -ķa, v.

1. Ģenētikas speciālists.

Avoti: LLVV

ģenētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ģenētiku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar iedzimtību, tai raksturīgs.

3. Saistīts ar ģenēzi, tai raksturīgs.

Ģenētiskā analīze— kompleksa metode organismu iedzimtības un mainības parādību pētīšanai, izmantojot datus par pazīmju skaldīšanos hibrīdu pēcnācēju paaudzēs.

Ģenētiskā dzimuma determinācija— ģenētiskā dzimuma nosacīšana.

Ģenētiskā dzimuma nosacīšana— viena vai otra dzimuma īpatņa attīstība šķirtdzimumu dzīvniekiem atkarībā no īpašu gēnu vai dzimumhromosomu kombinācijas.

Ģenētiskā homeostāze— gēna dažādo alēļu frekvences stabilitāte populācijā, frekvences iepriekšējā stāvokļa atjaunošanās pēc vides apstākļu vai izlases izraisītām izmaiņām.

Ģenētiskā informācija— informācija par organismu veidojošo vielu uzbūvi, funkcijām un dzīvības procesu regulāciju.

Ģenētiskā inženierija— metožu komplekss, ko lieto, lai vēlamā virzienā mainītu iedzimtību; gēninženierija.

Ģenētiskais dreifs— populācijas ģenētiskās struktūras (dažādu alēļu frekvences) pārmaiņa, ko izraisa nejauši cēloņi, gk. ģeogrāfiskā izolācija.

Ģenētiskais kods— iedzimtais organisma struktūras un funkciju pamatplāns, kas ietverts katras indivīda šūnas ģenētiskajā materiālā.

Ģenētiskais līdzsvars— tāds populācijas stāvoklis, kad vairākās cita citai sekojošās paaudzēs saglabājas nemainīga populācijas ģenētiskā struktūra, t. i. noteiktas gēna dažādo alēļu frekvences.

Ģenētiskais monitorings— vides masveida piesārņojuma ģenētiskās iedarbības apsekošana.

Ģenētiskais slogs— mutanto alēļu klātbūtne populācijā vai sugā, tā lielumu nosaka mutanto alēļu frekvence.

Ģenētiskās kartes— hromosomu shēmas, kurās parādīts gēnu vai gēnu saišu lineārais izvietojums un savstarpējie attālumi.

Ģenētiskā metode— parādību pētīšanas metode, kas pamatojas uz to attīstības analīzi.

Ģenētiski modificēta pārtika— pārtikas produkti vai to sastāvdaļas, kuru substance ģenētisku manipulāciju rezultātā ir pārveidota, lai iegūtu kādu vēlamu auga vai dzīvnieka īpašību vai arī izskaustu kādu nevēlamu īpašību, piemēram, radītu salcietīgas augu šķirnes, novērstu uzņēmību pret noteiktām slimībām u. tml.

Ģenētiski nosacīts— iedzimtības faktoru nosacīts.

Avoti: LLVV, ĢT

ģenetopātija   med.

1. Slimība, kas ietekmē vairošanās funkciju.

Avoti: TM

ģenēze   -es, s.; parasti vsk.

1. Izcelšanās, rašanās; arī veidošanās.

Avoti: LLVV

-ģenēze

1. Salikteņu sastāvdaļa, kas nozīmē - izcelšanās, dzimšana un attiecas uz izcelšanās, veidošanās procesu, piem., histoģenēze, partenoģenēze.

Avoti: SV08

ģenezioloģija   med.

1. Zinātne par vairošanos un iedzimtību.

Avoti: TM

ģenezistāze   med.

1. Vairošanas pārtraukšana, piem., ķīmisku vielu ietekmē.

Avoti: TM

ģenga   žarg.

1. Nauda.

Avoti: Žrg

ģengas   žarg.

1. Nauda.

Avoti: SLG

ģengi   žarg.

1. Nauda.

Avoti: SLG

ģenguroties   apv.

1. Delverēt, ālēties.

Avoti: KV

ģenģerēt   apv.

1. Streipuļot.

Avoti: MalV

Ģenģeša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hevešas meģē, 30800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

Ģenģešpata   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hevešas meģē, 2500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ģenialitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ģeniāls (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> ģeniāls (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ģeniāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas ir ļoti talantīgs, apveltīts ar izcilām jaunrades spējām.

2. Tāds, kurā izpaužas izcils talants, izcilas jaunrades spējas.

3. Ļoti izcils, vienreizējs.

Avoti: LLVV

ģeniālums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ģeniāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ģeniantraļģija   med.

1. Sāpes apakšžokļa dobumā.

Avoti: TM

ģeniheiloplastika   med.

1. Vaiga un lūpas plastiska operācija.

Avoti: TM

ģēnijs   -a, v.

1. Ļoti talantīgs, ar izcilām jaunrades spējām apveltīts cilvēks.

2. Izcils talants, izcilas jaunrades spējas.

3. mit. Viens no māju dieviem senajā Romā, kas saistīts ar konkrētu personu (tikai vīrieti, sievietēm līdzīgā lomā bija Jūnona).

4. žarg. Gudrelis.

5. žarg. Muļķis.

Stulbuma ģēnijs— stulbenis.

Avoti: LLVV, Žrg

ģenions   med.

1. Kraniometrisks punkts zoda izciļņa virsotnē.

Avoti: TM

ģeniospazma   med.

1. Zoda muskulatūras krampji.

Avoti: TM

ģeniplastika   med.

1. Žokļa vai vaiga plastiska operācija.

Avoti: TM

ģenitālijas

1. Dzimumorgāni.

Avoti: SV99

ģenitaloīds   med.

1. Attiecīgs uz pirmatnējām gametām, spējīgām attīstīties par abu dzimumu seksuāliem elementiem.

Avoti: TM

ģenitālorgāni

1. Dzimumorgāni.

Avoti: SV69

ģenitāls

1. Dzimuma-.

Avoti: SV69

ģenitīvenis   val.

1. Lietvārds, kam ir tikai vienskaitļa vai daudzskaitļa ģenitīva forma un ko parasti lieto apzīmētāja funkcijā.

Avoti: VsV

ģenitīvs   -a, v.; parasti vsk.; val.

1. Nomenu un pronomenu locījuma forma, kas atbild uz jautājumu: kā?

Avoti: LLVV

ģenito-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzimumorgāniem.

Avoti: MSV

ģenitogrāfija   med.

1. Uroģenitālā sinusa un iekšējo vadu struktūras rentgenogrāfija pēc kontrastvielas ievadīšanas pa sinusa atveri.

Avoti: MSV

ģenitoplastika   med.

1. Dzimumorgānu plastiska operācija.

Avoti: MSV

Ģenka   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Tolnas meģē, 2100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ģennes   apv.

1. Skrūves vītnes.

Avoti: EH

ģenoms   novec.

1. Kāda organisma dzimuma šūnas hromosomu garnitūra.

Avoti: KV

ģenomutācija   novec.

1. Gēnu pārveidošanās.

Avoti: KV

ģenotips   novec.

1. Īpatņa visu iedzimstošo pazīmju jeb gēnu kopa.

2. Iedzimts īpatņa tips (biotips), kas ārēji dažkārt var būt arī pilnīgi līdzīgs kādam citam tipam, bet atšķiras pēctečos.

Avoti: KV

ģens   novec.

1. Gēns.

Avoti: KV

ģente   novec.

1. Dzimts, vecāki un bērni kopā.

2. Radinieks, rads; radu kopums; saime.

3. Cilvēki, kam ir kopējs īpašums, kuru dala uz pusēm.

Avoti: KV, TlV

Ģente   vietv.; novec.

1. Gente - pilsēta Beļģijā.

Avoti: PZT

ģentis   apv.

1. Radinieks, rads; radu kopums; saime.

2. Cilvēki, kam ir kopējs īpašums, kuru dala uz pusēm.

Avoti: TlV

ģentrifikācija

1. Panīkušu pilsētas teritoriju pārveidošana par ekskluzīviem rajoniem, kuras gaitā mainās ne tikai urbānā telpa, bet arī sociālā vide.

Avoti: Wi

ģenuīns   novec.

1. Īsts, patiess, neviltots.

Avoti: LV93

ģeņģe   apv.

1. Vira (logiem, durvīm); eņģe.

2. Locītava.

Avoti: ViV

ģeņģelēt   apv.; hip.

1. Sist ar pātagu, slānīt.

Avoti: EH

ģeņģerēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Streipuļot.

Avoti: LLVV

ģeņģergailis   apv.

1. Kāds, kas citiem uzbāžas, tos traucē.

Avoti: KV

Ģeņģeri   vietv.

1. Lielie Ģeņģeri - apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

2. Mazie Ģeņģeri - apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

Avoti: LC

ģeņģeris   apv.

1. Aidenieks.

2. Nemierīgs bērns; dēkainis.

3. Kāja.

4. Cilvēks, kas streipuļo.

Ģeņģeru ģeņģeriem— grīļojoties, streipuļojot.

5. KLaidonis, blandoņa.

Avoti: KV, SiV, EH

ģeņģeriski   apv.

1. Aideniski.

2. Streipuļojot, grīļojoties; par galvu, par kaklu.

3. Izslietu un sagrieztu galvu (par jaunu zirgu).

Avoti: KV, EH

ģeņģerisks   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Streipuļojošs.

Avoti: LLVV

ģeņģerisku   apv.

1. Aideniski.

2. Streipuļojot, grīļojoties; par galvu, par kaklu.

Avoti: ME

ģeņģerot   apv.

1. Līgojoties iet.

2. Streipuļot.

3. Nemierīgi izturēties, ālēties.

4. Mācīt kādu iet.

Avoti: KV

ģeņģes   apv.

1. Skrūves vītes.

2. Kāju vai roku locītavu kauli.

3. Eņģes.

Avoti: KV

Ģeņģeša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijas ziemeļos, Hevešas meģē, 30800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Ungārijā, Rābas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi, LpA

ģeņģis   apv.

1. Kāds, kas ejot grīļojas.

2. Nerātns zēns.

3. Neveikls cilvēks.

4. Vārgulis, nīkulis, nespējnieks.

Avoti: KV, EH

ģeņģīzeris   apv.

1. Rīks (dzelzs), ar ko griež skrūvju vītes.

2. Rīks skrūvju uzgriežņu uzskrūvēšanai.

3. Neveikls, nevaldāms cilvēks.

Avoti: KV

ģeo-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar Zemi, zemeslodi, zemeslodes garozu, to pētīšanu.

Avoti: LLVV

ģeoakustika

1. Lietišķās akustikas un ģeofizikas nozare, kas pētī skaņas un ultraskaņas diapazona akustiskos viļņus, kas izplatās Zemes garozā, kā arī to izmantojamību ģeofizikālajā izpētē.

Avoti: EV

ģeoantiklināle   ģeol.

1. Liels, iegarens Zemes garozas pacēlums starp ģeosinklinālēm.

Avoti: ZTV

ģeobioloģija   med.

1. Zinātne par zemē mītošiem dzīviem organismiem, to dzīvības nozarēm.

Avoti: MSV

ģeobionti   biol.

1. Dzīvnieki, kas visu dzīvi pavada augsnē.

Avoti: ZTV

ģeobioss   novec.

1. Kopapzīmējums visai dzīvībai uz zemes, resp. sauszemes.

Avoti: KV

ģeobotānika   -as, s.; parasti vsk.

1. Botānikas nozare, kas pētī augu segu, kā arī to veidojošo augu kopu uzbūvi, attīstību, izvietojuma likumsakarības.

Avoti: LLVV

ģeobotāniķis   -ķa, v.

1. Ģeobotānikas speciālists.

Avoti: LLVV

ģeobotānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ģeobotāniku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

ģeocentrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz Zemi kā centru.

2. vēst. Saistīts ar ģeocentrismu, tam raksturīgs.

Ģeocentriskā pasaules sistēma— seno laiku uzskats par Zemi kā nekustīgu Visuma centru, ap kuru riņķo Saule un visi pārējie debess spīdekļi.

Ģeocentriskās koordinātas— astronomiskās koordinātas, kam sākumpunkts izraudzīts Zemes centrā; praksē ģ. k. izmanto galvenokārt astrometrijā.

Avoti: LLVV

ģeocentrisms   -a, v.; parasti vsk.; vēst.

1. Uzskats, ka Zeme ir nekustīgs Visuma centrs.

Avoti: LLVV

ģeod.   saīs.

1. Ģeodēzija; ģeodēzisks.

Avoti: i1

ģeodaizija   novec.

1. Ģeodēzija.

Avoti: KV

ģeodaizists   novec.

1. Ģeodēzists.

Avoti: KV

ģeodati   ģeod.

1. Telpiskie dati - informācija par apvidus objektu novietojumu un izmēriem, kā arī par objektu savstarpējām attiecībām.

Avoti: ĢmV

ģeodēzija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par metodēm Zemes formas, izmēru, gravitācijas lauka noteikšanai, kā arī Zemes virsas vai tās daļu mērīšanai, attēlošanai plānos un kartēs.

Avoti: LLVV

ģeodēzisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ģeodēziju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar Zemes virsas vai tās daļu mērīšanu, attēlošanu plānos un kartēs, šādai mērīšanai, attēlošanai raksturīgs.

Ģeodēziskais pavadonis— Zemes mākslīgais pavadonis Zemes virsmas punktu koordinātu noteikšanai.

Ģeodēziskais tīkls— uz Zemes virsmas nostiprinātu ģeodēzisku atbalstpunktu kopa, kuru koordinātas noteiktas vienotā koordinātu sistēmā.

Ģeodēziskās koordinātas— ar Zemi saistītā koordinātu sistēma; ģeogrāfiskās koordinātas.

Ģeodēziskās zīmes— apakšzemes vai virszemes ierīces, ar kurām apvidū fiksē ģeodēziskā tīkla atbalstpunktus.

Ģeodēziskie mērījumi— mērījumi, ko veic dabā, lai noteiktu Zemes virsmas punktu savstarpējo stāvokli.

Ģeodēziskā bāze— attālums starp diviem apvidū fiksētiem punktiem, kas izmērīts ar augstu precizitāti un tiek izmantots triangulācijas līniju garuma noteikšanā.

Ģeodēziskā līnija— īsākais attālums starp diviem punktiem uz kādas virsas.

Ģeodēziskais punkts— apvidū ierīkota zīme, kurai tiek nodrošināta uzturēšana un ir noteikts vismaz viens no raksturlielumiem: koordinātas, augstums, Zemes gravimetriskā lauka vērtība vai Zemes ģeomagnētiskā lauka vērtība.

Ģeodēziskais tīkls— ģeodēzisko punktu kopums ar viena veida raksturlielumiem.

Avoti: LLVV, ZTV, ĢmV

ģeodēzists   -a, v.

1. Ģeodēzijas speciālists.

Avoti: LLVV

ģeodimetrs   ģeod.

1. Instruments attālumu mērīšanai ar gaismas lokācijas metodi.

Avoti: ĢmV

ģeodinamika   ģeol.

1. Zinātņu nozaru kopums par Zemes iekšienē un ārpusē notiekošajiem procesiem un tajos radušos spēku laukiem.

Avoti: ZTV

ģeofāgija

1. Visās dabas tautās sastopamā zemes ēšana, dažreiz kā nepārvarama tieksme.

Avoti: KV

ģeofīti   biol.

1. Daudzgadīgi augi, kam atjaunošanās pumpuri un orgāni veģetācijai nelabvēlīgā laikā atrodas augsnē.

Avoti: ZTV

ģeofiz.   saīs.

1. Ģeofizika.

Avoti: SV05

ģeofizika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī zemeslodes fizikālās īpašības un fizikālos procesus tajā.

Avoti: LLVV

ģeofizikāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ģeofiziku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar zemeslodes fizikālajām īpašībām un fizikālajiem procesiem tajā, šīm īpašībām un procesiem raksturīgs.

Ģeofizikālā anomālija— Zemes fizikālo lauku skaitlisko raksturlielumu novirze no normālajiem lielumiem, ko nosaka iežu fizikālo īpašību atšķirības un dzīļu uzbūve.

Avoti: LLVV

ģeofiziķis   -ķa, v.

1. Ģeofizikas speciālists.

Avoti: LLVV

ģeofizisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Ģeofizikāls (1).

2. Ģeofizikāls (2).

Avoti: LLVV

ģeofons

1. Ierīce, kas reģistrē akustiskos viļņus, kuri rodas Zemes garozā dažādu mehānisku procesu rezultātā; izmanto ģeofizikālos pētījumos, avāriju dienestā, kalnrūpniecībā.

Avoti: ZTV

ģeognosija   novec.

1. Ģeognostika, plašākā nozīmē ģeoloģija, šaurākā ģeoloģijas daļa, kas pēta zemes garozas sastāvu un uzbūvi.

Avoti: SV33

ģeognostika   novec.

1. Plašākā nozīmē ģeoloģija, šaurākā ģeoloģijas daļa, kas pēta zemes garozas sastāvu un uzbūvi.

Avoti: SV33

ģeognozija

1. Termina "ģeoloģija" sinonīms, kas lietots gk. 18. gs. b. un 19. gs. 1. p.; 20. gs. literatūrā sastopams darbos par ģeoloģijas vēsturi.

Avoti: LPE

ģeogonija   novec.

1. Zinātnes nozare, kas pētī zemes izcelšanos.

Avoti: TV

ģeogr.   saīs.

1. Ģeogrāfija.

Avoti: i2

Ģeogrāfa   vietv.

1. Ģeogrāfa līcis - atrodas Indijas okeāna austrumu daļā ("Geographe Bay"), Austrālijas dienvidrietumu piekrastē, garums - 65 km, dziļums - līdz 27 m, diennakts plūdmaiņas - līdz 1 m.

Avoti: PZT

ģeogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Dabas un sabiedrisko zinātņu sistēma, kas pētī teritoriālos dabas un ražošanas kompleksus un to sastāvdaļas.

Fiziskā ģeogrāfija— ģeogrāfijas dabaszinātnisko nozaru kopums, kas pētī Zemes ģeogrāfisko apvalku, tā sastāvdaļas un teritoriālos dabas kompleksus.

Ekonomiskā ģeogrāfija— ģeogrāfijas nozare, kas pētī sabiedriskās ražošanas izvietojumu, tās attīstības apstākļus un īpatnības dažādās zemēs un rajonos.

2. Izvietojums (kādai saimnieciskās vai kultūras dzīves nozarei).

Avoti: LLVV

ģeogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ģeogrāfiju (1), tai raksturīgs.

Ģeogrāfiska ainava— savstarpēji saistītu dabas parādību komplekss noteiktā Zemes virsas daļā.

Ģeogrāfiska karte— Zemes virsas vai tās daļas pēc mēroga samazināts attēls.

Ģeogrāfiskie nosaukumi— vietvārdi.

Ģeogrāfiskais grādu tīkls— meridiānu un paralēļu sistēma (kartē).

Ģeogrāfiskais garums— kādas vielas attālums (grādos) no sākuma meridiāna rietumu vai austrumu virzienā.

Ģeogrāfiskais platums— kādas vietas attālums (grādos) no ekvatora ziemeļu vai dienvidu virzienā.

Ģeogrāfiiskās informācijas sistēma— organizēts datora aparatūras, programmatūras un ģeogrāfisko datu kopums, kas izveidots ģeogrāfiski piesaistītas informācijas ieguvei, uzglabāšanai, apstrādei, atjaunošanai un vizualizēšanai.

2. Saistīts ar kādu zemeslodes vietu, tai raksturīgs.

Ģeogrāfiski attālas augu formas— vienas dzimtas, arī vienas ģints augi no dažādiem, savstarpēji tāliem zemeslodes rajoniem.

Avoti: LLVV, ĢmV, VjV

ģeogrāfs   -a, v.

1. Ģeogrāfijas speciālists.

Avoti: LLVV

ģeogriza   žarg.

1. Ģeogrāfija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ģeoģeneze   novec.

1. Mācība par zemes izcelšanos.

Avoti: KV

ģeoģenija   novec.

1. Mācība par zemes izcelšanos; ģeoģeneze.

Avoti: KV

ģeohelmintoze   novec.

1. Helmintoze, kuras ierosinātāji attīstās bez saimniekorganisma maiņas.

Avoti: LxE

ģeohigiēna

1. Zinātne, kas pētī pārmaiņas dzīvajā un nedzīvajā dabā, kas radušās cilvēka darbības rezultātā.

Avoti: SV08

ģeohronoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ģeoloģiskā laika iedalījums nosacītos, secīgos posmos (piemēram, ērās, periodos, epohās).

Avoti: LLVV

ģeohronoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ģeohronoloģiju, tai raksturīgs.

Ģeohronoloģiska vienība— ģeoloģiskā laika vienība, kas apzīmē iežu vai ģeoloģisko notikumu relatīvo vai absolūto vecumu.

Avoti: LLVV

ģeoīds   astr., ģeod.

1. Ķermenis, kura forma vistuvāk atbilst Zemes patiesajai formai. Ģ-a virsma sakrīt ar okeānu virsmu, ko iedomāti turpina zem sauszemes tā, lai jebkurā tās punktā vertikālā līnija būtu perpendikulāra ģ-a virsmai.

Avoti: ZTV

ģeoinformācija

1. Telpiskie dati digitālā vidē par Zemi un apkārtējo realitāti.

Avoti: ĢmV

ģeoinformātika

1. Zinātnes nozare, kas nodarbojas ar ģeogrāfiskās informācijas datu vākšanas, organizēšanas, apstrādes un izplatīšanas problēmu izpēti datu apstrādes sistēmās.

Avoti: MIL

ģeojurisprudence   novec.

1. Hipotētiska tiesību zinātņu palīgnozare, kas mēģināja ar ģeogrāfijas un kartogrāfijas palīdzību izskaidrot tiesību problēmas.

Avoti: KV

ģeokarpija   novec.

1. Parādība, kad augļi nogatavojas zemē.

Avoti: KV

ģeokodēšana   ģeod.

1. Process, kurā adreses vai vietvārda tekstam piekārto koordinātas vai alfa - numeriskos kodus.

Avoti: ĢmV

ģeokods   ģeod.

1. Parametrs, kas parāda ģeogrāfiskā objekta telpisko novietojumu pēc adreses, pasta koda, koordinātām vai cita, viennozīmīga kodējuma.

Avoti: ĢmV

ģeokompozīts   materiālt.

1. Kompozīts materiāls, kura sastāvā ir ģeotekstils.

Avoti: ZTV

ģeokorona   astr.

1. Ļoti retināts lādētu daļiņu apvalks, kas apņem Zemes atmosfēru un stiepjas apm. 2000 līdz 20 000-100 000 km augstumā. To veido ūdeņraža joni, kas aizlido no eksosfēras.

Avoti: ZTV

ģeokrātisks   ģeol.

1. Tāds (laiks), kad sauszeme ir pārsvarā.

Ģeokrātiskās epohas— epohas ar dominējošu jūru atkāpšanos un visplašāko sauszemes izplatību.

Avoti: SV96

ģeokrioloģija

1. Zinātnes nozare par sasalušiem iežiem un grunti, to veidošanos, izplatību, sastāvu, fizikālajiem procesiem.

Avoti: SV96

ģeoksēni

1. Dzīvnieki, kas augsnē meklē patvērumu.

Avoti: SV96

ģeoķīmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ģeoloģijas nozare par Zemes ķīmisko sastāvu, ķīmisko elementu sadalījumu un migrāciju Zemes garozā un citās ģeosfērās.

Ainavu ģeoķīmija— ģeoķīmijas nozare par ķīmisko elementu migrāciju ainavapvalkā.

Avoti: LLVV

ģeoķīmiķis   -a, v.

1. Ģeoķīmijas speciālists.

Avoti: LLVV

ģeoķīmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ģeoķīmiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar Zemes ķīmisko sastāvu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

ģeol.   saīs.

1. Ģeoloģija; ģeoloģisks.

Avoti: i2

ģeolingvistika   val.

1. Valodniecības apakšnozare, kurā pēta dialektu parādības saistībā ar to ģeogrāfisko izplatību pasaulē un dialektu politisko, ekonomisko un kultūras statusu.

Avoti: VsV

ģeologs   -a, v.

1. Ģeoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

ģeoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, kas pētī Zemes sastāvu, uzbūvi, attīstību.

Jūras ģeoloģija— ģeoloģijas nozare, kas pētī jūru un okeānu pārklāto teritoriju ģeoloģisko uzbūvi un okeānu ģeoloģisko vēsturi.

2. Zemes un Zemes garozas sastāvs, uzbūve, attīstība.

Avoti: LLVV

ģeoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ģeoloģiju (1), tai raksturīgs.

Ģeoloģiskais laiks— nosacīts laika apzīmējums ģeoloģijā.

2. Saistīts ar ģeoloģiju (2), tai raksturīgs.

Ģeoloģiskā formācijā— savstarpēji saistīts iežu komplekss, kas veidojies līdzīgos apstākļos.

Avoti: LLVV

ģeom.   saīs.

1. Ģeometrija; ģeometrisks.

Avoti: i1

ģeomagnētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ģeomagnētismu, tam raksturīgs.

Ģeomagnētiskie efekti— efekti, kurus izraisa Zemes magnētiskais lauks un ir svarīgi kosmiskā starojuma fizikā.

Avoti: LLVV

ģeomagnētisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Magnētisms, kas piemīt Zemei.

Avoti: LLVV

ģeomantija

1. Zīlēšana novērojot zemi, kā arī pēc gaisā izmestas saujas zemes, smilšu vai akmentiņu izkārtojuma nokrītot zemē.

Avoti: KV

ģeomātika

1. Zinātnes un prakses novirziens, kas pēta ģeodēzijas, kartogrāfijas, ģeoinformācijas un zemes pārvaldības problēmas teritorijas attīstības nodrošināšanai.

Avoti: ĢmV

ģeomedicīna   med.

1. Slimību pētīšana no to ģeogrāfiskās izplatības viedokļa.

Avoti: TM

ģeomembrāna   materiālt.

1. Elastīga viengabala ģeosintētiska, šķidrumu necaurlaidīga plēve, ko izmanto, lai aizsargātu konstrukcijas no ūdens vai norobežotu ūdeni noteiktas konstrukcijas iekšpusē.

Avoti: ZTV

ģeometrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Matemātikas nozare, kas pētī ķermeņu telpiskās formas un īpašības.

Analītiskā ģeometrija— matemātikas nozare, kas pētī ģeometrisko objektu īpašības ar algebras līdzekļiem, izmantojot koordinātes.

Tēlotāja ģeometrija— ģeometrijas nozare, kas grafiski attēlo plaknē telpiskas figūras un ķermeņus.

Avoti: LLVV

ģeometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ģeometriju, tai raksturīgs.

Ģeometrisks ķermenis— priekšmets, kam iedomāti atņemtas visas īpašības, izņemot telpiskās.

Ģeometriskā optika— optikas nozare, kas aplūko gaismu kā taisnlīnijas staru kopu, kuri izplatās cits no cita neatkarīgi un spēj lūzt un atstaroties, sastopot, kādas optiski atšķirīgas vides robežvirsmu.

Ģeometriska vieta— tādu punktu kopa, kuriem ir kāda noteikta īpašība.

Ģeometriskā progresija— skaitļu virkne, kurā attiecība starp diviem locekļiem, kas seko viens otram, ir nemainīga.

Ģeometriskais vidējais— skaitļu a un b reizinājuma kvadrātsakne.

2. Tāds, kam ir stingri noteiktas līnijas, kompozīcija, kuras atgādina ģeometriskus objektus, tāds, kurā izmantoti ģeometrijas abstrakcijas paņēmieni (parasti par mākslas darbu).

Ģeometriskais dārzs— dārzs, kuram raksturīga stingri ģeometriska kompozīcija un funkcionāls sadalījums.

Ģeometriskā nivelēšana— punktu savstarpējo paaugstinājumu noteikšana, ko izpilda ar horizontālu vizūru.

Ģeometriskās transformācijas— ievadattēla pārveidošana izvadattēlā, veicot izmaiņas ievadattēla ģeometriskajās īpašībās.

Avoti: LLVV, ĢmV

ģeometrizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot (parasti mākslas darbu), vienkāršojot, vispārinot dabas formas, izmantojot ģeometrijas abstrakcijas paņēmienus.

Avoti: LLVV

ģeometrs

1. Speciālists ģeometrijā.

Avoti: SV69

ģeomorfol.   saīs.

1. Ģeomorfoloģija.

Avoti: SV05

ģeomorfologs   -a, v.

1. Ģeomorfoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

ģeomorfoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par Zemes virsas reljefa formām, to izveidošanos, attīstību, izvietojumu.

Avoti: LLVV

ģeomorfoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ģeomorfoloģiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar Zemes virsas reljefa formām, to izveidošanos, attīstību, izvietojumu, šīm parādībām raksturīgs.

Avoti: LLVV

ģeomori   vēst.

1. Zemes īpašnieki Senajā Grieķijā; Senajās Atēnās līdz 6. gs. p. m. ē. daudzi no tiem bija nokļuvuši parādu verdzībā pie citiem zemes īpašniekiem, Solona reformu laikā viņiem atjaunoja īpašumtiesības uz zemi.

Avoti: SV99, VtV

ģeonīms   val.

1. Vietvārds, kas nosauc uz Zemes lokalizētu fizioģeogrāfisku objektu (sastatījumā ar astrotoponīmiem).

Avoti: VsV

ģeonomija   novec.

1. Reti lietots nosaukums matemātiskai ģeogrāfijai, kas atvasināts pēc analoģijas ar astronomiju.

Avoti: KV

ģeopatoloģija   med.

1. Slimību īpatnību pētīšana atkarībā no topogrāfijas, klimata, uztura, paradumiem u. c. faktoriem dažādās pasaules malās.

Avoti: TM

ģeopolitika   -as, s.; parasti vsk.

1. Politoloģiska koncepcija, pēc kuras valsts ārējo politiku nosaka ģeogrāfiskie faktori.

Avoti: LLVV

ģeopolitiķis   -ķa, v.

1. Ģeopolitikas piekritējs.

Avoti: LLVV

ģeopolitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ģeopolitiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

ģeoportāls   ģeod.

1. Ģeotelpiskās informācijas portāls - tīmekļa vietne vai tai pielīdzināms līdzeklis, kas nodrošina pieeju ģeotelpiskajām datu kopām, pakalpojumiem un metadatiem.

Avoti: ĢmV

ģeopotenciāls   fiz.

1. Zemes pievilkšanas spēka potenciāls.

Avoti: SV96

ģeopsiholoģija   novec.

1. Hipotētiska bioģeogrāfijas, resp. antropoģeogrāfijas nozare, kas pētī reālās ģeogrāfiskās apkārtnes ietekmi uz dzīvu organismu, resp. cilvēka centrālām psihiskām funkcijām jeb dvēseli un cenšas izprast radīto noskaņojumu.

Avoti: KV

ģeoradars   ģeol.

1. Radiolokācijas iekārta zemes dzīļu izpētei līdz dažu simtu metru dziļumam.

Avoti: NGL-9-24

ģeorežģis   tehnol.

1. Ģeosintētisks, no izturīgi savienotiem polimēru elementiem regulāra režģa veidā izgatavots materiāls, kas veido labu mehānisko sasaisti ar apkārtējo materiālu; to iestrādā gruntī būvju un ceļu pamatnes nestspējas palielināšanai, uzbērumu, nogāžu noturības palielināšanai.

Avoti: ZTV

ģeorģieši   novec.

1. Gruzīni.

Avoti: KV

ģeorģine   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

ģeorģīne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Dālija.

Avoti: LLVV

ģeosfēra   -as, s.

1. Viens no koncentriskiem Zemes apvalkiem ar atšķirīgām fizikālām, ķīmiskām un bioloģiskām īpašībām (piemēram, atmosfēra, hidrosfēra, litosfēra).

Avoti: MLVV, LLVV

ģeosinklināle   ģeol.

1. Liela Zemes garozas struktūrvienība, aktīvs, parasti iegarens Zemes garozas iecirknis, kam raksturīgas intensīvas tektoniskas grimšanas kustības, iežu krokošanās, plaisu un lūzumu veidošanās, biezu nogulumiežu uzkrāšanās.

Avoti: ZTV

ģeosinklināls   ģeol.

1. Ģeosinklinālei raksturīgs.

Ģeosinklinālais apgabals— liela, relatīvi nošķirta ģeosinklinālās joslas daļa, kas atšķiras no blakusapgabala pēc krokošanās senuma un attīstības īpatnībām.

Ģeosinklinālā josla— kalnveidošanās josla; plašs, garenstiepts, tektoniski aktīvs Zemes litosfēras rajons, kurā ietilpst dažāda vecuma un dažādas attīstības stadijas ģeosinklināles.

Ģeosinklinālā sistēma— noteikts ģeosinklinālā apgabala posms vai atzars, ko norobežo senākas konsolidētas struktūras.

Avoti: ZTV

ģeosintētika   materiālt.

1. Būvniecībā un ģeotehnikā izmantojams sintētisks materiāls - ģeotekstils; ģeotekstila sieti, ģeotekstila tīkli, ģeorežģi un ģeomembrānas.

Avoti: ZTV

ģeosistēma

1. Savstarpēji saistītu un cits ciyu ietekmējošu ģeogrāfiskā apvalka komponentu kopums.

Avoti: LD

ģeostacionārs

1. Nemainīgs pret kādu Zemes virsmas punktu.

Ģeostacionārā orbīta— riņķveidīga orbīta, kas atrodas Zemes ekvatora plaknē un kurā ievadītais Zemes mākslīgais pavadonis nemaina stāvokli pret Zemes virsmu.

Ģeostacionārais pavadonis— Zemes mākslīgais pavadonis, kas atrodas ģeostacionārā orbītā.

Avoti: ZTV

ģeostatika   novec.

1. Mācība par cieto ķermeņu līdzsvaru.

2. Mācība par augsnes ražības uzturēšanu.

Avoti: TV

ģeostrofisks

1. Ģeostrofiskais vējš - gaisa masu vienmērīga horizontāla kustība taisnā virzienā, kad berzes spēku var ignorēt.

Avoti: SV96

ģeotehnoloģija

1. Derīgo izrakteņu bezšahtu ieguve pazemē ar ķīmiskām, fizikāli ķīmiskām vai bioķīmiskām metodēm - kausēšanu (piem., sēru), selektīvu šķīdināšanu (sāļus, dažus metālus) u. c. paņēmieniem.

Avoti: ZTV

ģeotekstils   materiālt.

1. Polimēru ģeosintētika, kas var būt austa, neausta vai adīta.

Avoti: ZTV

ģeotektonika   ģeol.

1. Ģeoloģijas nozare, kas pētī Zemes garozas un augšējās mantijas struktūru, kustības, deformācijas un attīstību.

Avoti: LPE

ģeotektūra   ģeol.

1. Zemes virsmas galvenās reljefa formas, planetāro un megareljefa formu kopums.

Avoti: ZTV

ģeotelpisks   mil.

1. Īpašības vārds, ar ko apzīmē objektu, kura atrašanās vietu nosaka, atsaucoties uz Zemes virsmas koordinātām.

Ģeotelpiskā informācija— jebkura informācija, kas tieši vai netieši norāda uz konkrētu atrašanās vietu vai ģeogrāfisku apgabalu, kurā atrodas ģeotelpiskais objekts.

Ģeotelpiskās informācijas aprite— ģeotelpiskās informācijas iegūšana, sagatavošana, apstrāde, uzturēšana, piegāde lietotājiem un izmantošana.

Ģeotelpisko datu kopa— identificējams ģeotelpiskās informācijas sakopojums vai datubāze, kam ir noteikts turētājs un kas ietver atsevišķas nozares ģeotelpiskās informācijas pamatdatus, ar noteiktu izmantošanas mērķi.

Ģeotelpisks objekts— abstrakts reālās pasaules atspoguļojums, kas saistīts ar konkrētu atrašanās vietu vai ģeogrāfisko apgabalu.

Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra— valsts aģentūra (LĢIA), kuras funkcijas ir iegūt, apstrādāt un uzturēt ģeogrāfiskos pamatdatus civilām un militārām vajadzībām; veidot un attīstīt ģeogrāfisko pamatdatu informācijas sistēmu; sniegt ģeodēzisko, kartogrāfisko un ģeotelpisko informāciju.

Avoti: MIL, ĢmV

ģeotermāls

1. Tāds, kas saistīts ar Zemes iekšējo siltumu.

Ģeotermālā elektrostacija— termoeleklrostacija, kurā izmanto Zemes dzīļu siltumu elektroenerģijas ražošanai un siltumapgādei.

Ģeotermālā elektrostacija— termoeleklrostacija, kur elektriskā enerģijā pārvērš termālo ūdeņu siltuma enerģiju.

Ģeotermālie resursi— Zemes dzīļu siltuma resursi - termālie ūdeņi un karstie ieži, ko konkrētajā tehnikas un tehnoloģijas līmenī var lietderīgi izmantot.

Avoti: ZTV

ģeotermija   ģeol.

1. Ģeofizikas nozare par Zemes dzīļu siltumu.

Avoti: ZTV

ģeotermisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar Zemes dzīļu siltumu; ģeotermāls.

Avoti: MLVV

ģeotermometrs   novec.

1. Termometrs zemes dziļāko slāņu temperatūras mērīšnai, ko izdara dziļurbumu caurumos.

Avoti: KV

ģeotīkls   materiālt.

1. Ģeosintētisks tīkls, kurā atveru laukums ir daudz lielāks par materiāla šķiedru laukumu un tīkla acis savā starpā ir savienotas ar mezgliem.

Avoti: ZTV

ģeotoponīms   val.

1. Vietvārds, kas nosauc uz Zemes lokalizētu fizioģeogrāfisku objektu (sastatījumā ar astrotoponīmiem).

Avoti: VsV

ģeotrihoze   med.

1. "Geotrichum" ģints sēņu ierosināta slimība.

Avoti: TM

ģeotrofisms

1. Augu orgānu spēja zemes gravitācijas spēka ietekmē ieņemt noteiktu stāvokli pret Zemes centru.

Avoti: SV96

ģeotropisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Augu īpašība orientēt augšanas virzienus attiecībā pret Zemes pievilkšanas spēku.

Pozitīvs ģeotropisms— piemīt saknēm, sevišķi mietsaknēm.

Negatīvs ģeotropisms— piemīt virszemes dzinumiem, koku stumbriem.

Avoti: LLVV, ZTV

ģeozinātne

1. Zemes kā kopuma izpēte, zinātnes nozare, kurā apvienotas vairākas tradicionālas atziņu jomas, piemēram, ģeoloģija, meteoroloģija, okeanogrāfija, ģeofizika, ģeoķīmija un paleontoloģija.

Avoti: IdV

ģeozooloģija   novec.

1. Bioģeogrāfijas nozare, kas, līdzīgi ģeobotānikai, pēta kādas noteiktas teritorijas dzīvnieku sugu, grupu vai faunistisko kompleksu izplatību telpā un laikā atkarībā no klimata un ainavu elementu vēsturiskās attīstības.

Avoti: LxE

ģepards   novec.

1. Gepards.

Avoti: LME

ģepele   žarg.

1. Ģeometrija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ģēpelēt   apv.

1. Kult labību ar kuļmašīnu, kurai ir ģēpelis.

Avoti: ĒiV

ģēpelis   -ļa, v.

1. Ierīce (ar zirgspēku darbināmu mašīnu, piemēram, kuļmašīnu, ūdens sūkņu) piedziņai; zirgs, ejot pa apli, ar dīseles palīdzību griež lielu zobratu, no kura ar mazāku zobratu pārvadu palīdzību tiek darbināta vajadzīgā (parasti lauksaimniecības) mašīna.

Avoti: LLVV

ģepene   žarg.

1. Ģeogrāfija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ģeporģīne   žarg., hum.

1. Ģeogrāfija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ģēr-   novec.

1. Miec-.

Avoti: KV

ģera   apv.

1. Nedarbs.

Avoti: EH

Ģēra   vietv.

1. Pilsēta Ungārijas ziemeļrietumos, Ģēras-Mošonas-Šopronas meģes administratīvais centrs, osta pie Rābas ietekas Donavā, 128900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

ģerānija   -as, s.

1. Pelargonija kā telpaugs.

2. apv. Pelargonijas ("Pelargonium").

Ģerānijas eļļa— kosmētikas sastāvdaļa, ko ekstrahē no augiem, izmanto zobu pulvera, pūderu, smaržu ražošanā, dažiem cilvēkiem var izraisīt kontakta dermatītu un ādas kairinājumu, ieēšana var izraisīt nāvi.

Avoti: LLVV

ģeranijas   apv.

1. Gandrenes ("Geranium").

Avoti: Aug2

ģērba   apv.

1. Ģērbs.

Avoti: EH

ģerbanuķ   barb.

1. Atņemt.

Avoti: KZ

ģērbējs   -a, v.

1. Darbinieks (piemēram, teātros, kinostudijās, televīzijas studijās), kurš sakārto kostīmus un palīdz aktieriem apģērbties.

2. neakt. Kalpotājs, kas rūpējas par tērpiem.

Avoti: LLVV

ģērbene   žarg.

1. Garderobe.

Avoti: SLG

ģērbināt   apv.

1. Spodrināt, tīrīt, pušķot.

2. Tīrīt zirga muti.

Avoti: KV, ME

ģērbināt   apv.

1. Uzbāzties kādam.

Avoti: KV, ME

ģērbkambaris   -ra, v.

1. Telpa (baznīcā), kur uzturas garīdznieks pirms un pēc dievkalpojuma vai dievkalpojuma starplaikos.

Avoti: LLVV

ģerbonis   -ņa, v.

1. Oficiāla (piemēram, valsts, pilsētas, iestādes, kārtas, cilts) emblēma.

2. poligr., novec. Viņetes vēstuļu papīriem, aploksnēm, faktūrām, kartēm utt.

Avoti: LLVV, GV

ģerboņiķ   barb.

1. Dalīt nozagto.

Avoti: KZ

ģerboņzīmogs   -a, v.

1. Zīmogs, kurā ir ģerboņa attēls.

Avoti: LLVV

ģērbs   -a, v.

1. Apģērbs, tērps.

Roku ģērbs— cimdi.

Avoti: LLVV, EH

ģērbt   ģērbju, ģērb, ģērbj, pag. ģērbu; trans.

1. Tērpt (kādu drēbēs).

// pārn. Apgādāt, nodrošināt ar apģērbu.

Avoti: LLVV

ģērbties   ģērbjos, ģērbies, ģērbjas, pag. ģērbos;

1. Refl. --> ģērbt.

// pārn. Gādāt sev drēbes.

Avoti: LLVV

ģērbtuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Telpa (parasti sabiedriskā iestādē), kur atstāt virsdrēbes; garderobe.

2. Telpa (piemēram, teātrī, kinostudijā, televīzijas studijā), kur grimējas un ģērbjas.

Avoti: LLVV

ģerbumi   apv.

1. Attīrīts meža gabals.

Avoti: ME, VeAT

ģērbums   apv.

1. Apģērbs.

2. Meža apzīmējums.

3. Neliels, no meža attīrīts gabals; plēsums.

Avoti: ME, TlV

Ģercāni   vietv.

1. Gercāni - apdzīvota vieta Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: V1, La1

ģercānieši

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Ģercāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ģērda   apv.

1. Vieglprātīga, trakulīga sieviete; draiskule.

Avoti: SiV, ViV

ģērdacis   apv.

1. Diena (Ģertrūdes diena, 17. marts), kad pēc tautas ticējumiem dzīvnieki mostas no ziemas miega.

Avoti: ME

ģērdāties   apv.

1. Uzvesties vieglprātīgi, trakulīgi, draiskuļot (par sievieti).

Avoti: ME

ģerdzinēt   apv.

1. Aizrīšanās, radot zināmas skaņas.

Avoti: EH

ģērēšana   novec.

1. Ādminība, ādu izstrāde.

Avoti: KV

ģērēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Miecēt.

2. sar. Sist, pērt.

3. sar. Plēst, nolietot.

Avoti: LLVV, Žrg

ģērētājs   apv.

1. Ādminis.

Avoti: Sin

ģērētava   -as, s.

1. Miecētava.

Avoti: LLVV

ģerevjannijs   barb.

1. Muļķis.

2. Ģerevjannijs banģits - šķūnīšu un pagrabu apzadzējs.

Avoti: KZ

ģerevņa

1. apv. Lauku ciemats.

2. barb. Lauki.

3. barb. Kas nemoderns, vecmodīgs.

Avoti: ĒiV, SLG

ģergaķ   barb.

1. Iziet ārā.

Avoti: KZ

ģergsts   apv.

1. Cīpslas iekaisums.

Avoti: KiV

ģergzde   apv.

1. Locītavu sāpe (dzirkste 2).

Avoti: LE

ģergzde   apv.

1. Garlaikoti raudulīgs cilvēks.

Avoti: ME, VeAT

ģergzdele   apv.

1. Mezgli un cilpas grodi vērptā dzijā.

Avoti: LE

ģergzdelēties   apv.

1. Mezgloties (par grodu dziju).

Avoti: KiV

ģergzdēt   apv.

1. Ilglaicīgi raudāt, citiem līdz apnikumam.

Avoti: ME, VeAT

Ģerģosentmikloša   vietv.

1. Georgeni - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

Ģeri   vietv.

1. Rūjienas novada Jeru pagasta apdzīvotās vietas "Jeri" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ģerieši

1. Rūjienas novada Jeru pagasta apdzīvotās vietas "Ģeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ģeriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LC

ģerīt   apv.

1. Raustīt, plosīt, plucināt.

2. Ar grūtībām griezt (piemēram, ar neasu nazi), arī plēst.

Avoti: ME, ViV

ģerkle   apv.

1. Rīkle.

2. Šaura vieta starp divām sienām.

3. Šaurākā vieta upē.

4. Murda iedzirknis; ieeja murdā.

5. Rīkļurāvējs.

Avoti: ME, KiV, EH

ģerkle   apv.

1. Ar uzpampumu saistītas sāpes rokā.

Avoti: ME, VeAT

ģērkle   apv.

1. Rīkle.

Avoti: EH

ģerkste   apv.

1. Cīpslas iekaisums.

2. Plaukstas locītavas sāpes.

Avoti: KiV, MiV

ģerkste   apv.

1. Samezglojums.

Avoti: MiV

ģerkste   apv.

1. Rīkle.

2. Šaura vieta starp divām sienām.

3. Šaurākā vieta upē.

4. Murda iedzirknis.

Avoti: ME

ģerkstelains   apv.

1. Mezglains (parasti par grodu dziju).

Avoti: MiV

ģerkstele   apv.

1. Samezglojums; ģerkste 2.

Avoti: MiV

ģerkstelēt   apv.

1. Sagriezt.

Avoti: ME, VeAT

ģerkstelēties   apv.

1. Mezgloties.

2. Sagriezties.

Avoti: MiV

ģerkstēt   apv.

1. Cirkstēt, čirkstēt.

2. Krākt.

Avoti: ME

Ģērķāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Zasas pagastā.

Avoti: LC

Ģērķēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Amatas novada Skujenes pagastā.

Avoti: LC

ģerķēnieši

1. Jēkabpils novada Zasas pagasta apdzīvotās vietas "Ģerķēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ģerķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

Avoti: LC

ģerlas   apv.

1. Govs mūļas.

Avoti: ME

ģerm.   saīs.

1. Ģermāņu-; ģermāņu valodas.

Avoti: i2, SV05

ģermānijs

1. Germānijs.

Avoti: LME

ģērmanis   -ņa, v.; novec.

1. Ādminis.

Avoti: LLVV

ģermānisms   -a, v.; val.

1. Aizguvums no vācu valodas.

Avoti: LLVV

ģermānistika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī ģermāņu valodas un literatūru.

Avoti: LLVV

ģermānists   -a, v.

1. Ģermānistikas speciālists.

Avoti: LLVV

ģermanizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Pārvācošana.

Avoti: LLVV

ģermanizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārvācot.

Avoti: LLVV

ģermanizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Pārvācoties.

Avoti: LLVV

ģermanofils   -a, v.,

1. Cilvēks, kas simpatizē ģermāņu kultūrai, paražām, valodai.

Avoti: LLVV

ģermanofoni

1. Vācvalodīgie; ģermāņu valodās runājošie.

Avoti: PL

ģermāņi   -u, v.

1. dsk., v. Tautu grupa Eiropas centrālajā, rietumu un ziemeļrietumu daļā (piemēram, vācieši, angļi, zviedri, dāņi, norvēģi, holandieši).

2. arī vsk. Šīs tautu grupas piederīgais.

Ģermāņu filoloģija— zinātne par ģermāņu valodām, literatūru un folkloru to savstarpējā saistībā ar ģermāņu tautu dzīvi, kultūru un vēsturi.

Ģermāņu valodas— indoeiropiešu valodu saimes valodu grupa, kurā šķir ziemeļģermāņu jeb skandināvu (dāņu, islandiešu, norvēģu, zviedru, fēru), rietumģermāņu (afrikandu, angļu, nīderlandiešu, vācu, frīzu) un austrumģermāņu (mirusī vestgotu un ostgotu) valodas.

Avoti: LLVV, VsV

ģerminālijas   novec.

1. Iekšējie, dīgļa radītāji dzimuma orgāni.

Avoti: KV

ģerminālselekcija   novec.

1. Selekcija, kas norisinās dzimumšūnu plazmā determinantu starpā.

Avoti: KV

ģernīt   apv.

1. Raustīt, plosīt, plucināt.

Avoti: ME

ģernuķ   barb.

1. Aizmukt.

Avoti: KZ

ģerontokrātija   antrop.

1. Vecajo kundzība kā sociālās stratifikācijas sistēmas paveids.

Avoti: SV96

ģerot   apv.

1. Brēkt, raudāt.

Avoti: KV

ģerpste   apv.

1. Mezgls vilnas pavedienā.

Avoti: KV

ģerpstele   apv.

1. Ģergzdele.

Avoti: EH

ģērpsteles   apv.

1. Pavedieni dzijā, kas paši griežas kopā.

2. Skrandaina, novalkāta apģērba apakšējā vīle.

Avoti: KV

ģerpstelēt   apv.

1. Griezt kopā.

Avoti: KV

ģerpstelēties   apv.

1. Sagriezties mezglā.

Avoti: KV

ģerpsts   apv.

1. Mezgls vilnas pavedienā; ģerpste.

Avoti: KV

ģērskābe   novec.

1. Ādminībā izmantota ūdenī šķīstoša, iedzeltena pulverveidīga masa, ko iegūst iztvaicējot no ozola, priedes vai vītola mizas u. c.; miecskābe.

Avoti: LME

ģerstele   apv.

1. Dēlis, uz kā bīda maizi krāsnī.

Avoti: KV

ģerundijs

1. No darbības vārda atvasināts un dažas verba īpašības saglabājis lietvārds latīņu, angļu valodā un dažās citās valodās.

Avoti: SV99

ģerundīvs

1. Latīņu valodā - darbības vārda forma ar īpašības vārda funkciju un vajadzības nokrāsu.

Avoti: SV99

ģērūzis   apv.

1. Ādu miecētava.

Avoti: ViV

ģervelēt   apv.

1. Runāt aizsmakušā balsī.

Avoti: KV

ģervelis   apv.

1. Kāds, kam aizsmakusi balss.

2. Kāds, kas daudz pļāpā, nemierīgs cilvēks.

Avoti: KV

ģeržaķ   barb.

1. Aizstāvēt kriminālkolēģi.

Ģeržaķ ban— zagt stacijā.

Ģeržaķ majdan— zagt vilcienos.

Ģeržaķ mazu— aizstāvēt partneri; uzturēt sarunu.

Ģeržaķ projezd— zagt sabiedriskajā transportā.

Ģeržaķ razgon— laupīt.

Ģeržaķ sadku— apzagt kāpjot sabiedriskajā transporta līdzeklī.

Ģeržaķ stoiku— neatzīt savu vainu, neatzīties.

Ģeržaķ tugu— zagt tirgū.

Ģeržaķ zonu— būt autoritātei notiesāto vidū.

Avoti: KZ

ģēse   apv.

1. Zivju gārnis.

Avoti: LE

ģesēt   apv.

1. Norīt, apēst.

Avoti: KV

ģesēties   apv.

1. Grūti strādāt un tomēr ciest trūkumu.

Avoti: KV

ģēsis   apv.

1. Zivju gārnis.

Avoti: EH

ģesties   apv.

1. Iztikt, nesasniegt.

Avoti: KV, ME

ģesties   apv.

1. Jokoties.

Avoti: KV, ME

ģestikulācija   novec.

1. Žestikulācija, žesti.

Avoti: KV

ģestrs   apv.

1. Stīvs, stingrs, nelīdzens, ass.

Avoti: KV

ģests   apv.

1. Āksts, joku pēteris.

Avoti: KV

ģešovka   žarg.

1. Kas lēts, arī mazvērtīgs.

Avoti: SLG

ģetmarozs   žarg.

1. Salatētis.

Avoti: SLG

ģevčatņiks   žarg.

1. Vecmeitu ballīte.

Avoti: SLG

ģēvele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; apv.

1. Zelminis, jumtgale - divslīpju jumtu noslēdzošā galasiena.

2. Galva.

Avoti: LLVV, ViV

ģēvele   apv.

1. Putna guza.

2. Zelminis, jumtgale; ģēvelis.

Avoti: ĒiV, ME

ģēvelis   apv.

1. Vieglprātīgs cilvēks.

2. Zelminis, jumtgale.

Avoti: KV, TlV

ģevene   žarg.

1. Ģeogrāfija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ģevjatka   žarg.

1. Informators.

Avoti: KZ

ģevka   žarg.; niev.

1. Meitene.

Avoti: SLG

Ģevrāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

Avoti: LC

ģevuška   žarg.

1. Meitene.

2. Prostitūta.

3. Neuzticams cilvēks.

Avoti: SLG, KZ

ģezītis   apv.

1. Labības pļaujamais grābeklītis.

Avoti: EH

ģežurka   žarg.

1. Prostitūta.

Avoti: KZ

ģežurnijs   žarg.

1. Dežurants.

Avoti: SLG

ģība   apv.

1. Bezsamaņa, ģībonis.

2. Nemierīgs un vaidīgs cilvēks.

Avoti: Sin, EH

ģībalas   apv.

1. Ģībonis.

Avoti: EH

ģībāns   apv.

1. Kāds, kurš lēnām strādā vai runā.

Avoti: EH

ģībāt   apv.

1. Lēnām, nevīžīgi strādāt vai runāt.

Avoti: EH

ģibcenieki

1. Rojas novada apdzīvotās vietas "Ģipka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ģībelēt   apv.

1. Atkārtoti krist ģībonī.

Avoti: EH

ģībēt   apv.

1. Badināt, mērdināt.

Avoti: EH

ģībiens

1. apv. Ģībonis.

2. sar. Liels nogurums.

Avoti: ĒiV, SLG

ģibieši

1. Sējas novada apdzīvotās vietas "Ģibi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ģibis   apv.

1. Kūkumains.

Avoti: ME

Ģibka   vietv.

1. Rojas novada apdzīvotās vietas "Ģipka" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Ģibks   vietv.

1. Rojas novada apdzīvotās vietas "Ģipka" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ģībla   apv.

1. Ģībonis.

Avoti: KV

ģiblis   apv.

1. Vājš, kalsns cilvēks.

Avoti: EH

ģīblis   apv.

1. Cilvēks, kas bieži ģībst; vārgs, slimīgs cilvēks, arī dzīvnieks.

Avoti: SiV

ģībonis   -ņa, v.

1. Bezsamaņa.

Krist ģībonī— zaudēt samaņu.

Avoti: LLVV

ģibons   apv.

1. Ģībonis.

Avoti: EH

ģibons   novec.

1. Gibons.

Avoti: Ang

ģīboņas   apv.

1. Ģībonis.

Avoti: EH

Ģiboti   vietv.

1. Jelgavas novada Glūdas pagasta apdzīvotās vietas "Ģībotkalns" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Ģībotkalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jelgavas novada Glūdas pagastā.

Avoti: LC

ģībstamzāles   apv.

1. Ožamais spirts.

Avoti: ViV

ģībsteļi   apv.

1. Ģīboņi.

Avoti: KV

ģibsteļi   apv.

1. Kropļi.

Avoti: KV

ģibt   apv.

1. Iegrimt, locīties, grimt.

Avoti: ME

ģībt   ģībstu, ģībsti, ģībst, pag. ģību; intrans.

1. Zaudēt samaņu.

2. žarg. Būt sajūsmā (par kaut ko).

3. apv. Stipri smieties.

4. apv. Ļoti kārot (pēc kā).

Avoti: LLVV, KiV

ģībulis   apv.

1. Ģībonis.

2. Cilvēks, kas ģībst.

3. Mantkārīgs, nenovīdīgs cilvēks.

4. Panīcis, novājējis cilvēks vai cita dzīva radība.

5. Lēns, slinks cilvēks.

Avoti: KV, KiV, EH

ģibuļāt   apv.

1. Stipri smieties.

Avoti: KiV

Ģibuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novadā 12 km no Talsiem, pie Rīgas - Ventspils šosejas.

2. Ģibuļu pagasts - pagasts Talsu novadā ar administratīvo centru Pastendē, robežojas ar Valdgales, Lībagu, Sabiles pagastu un Talsu pilsētu, kā arī ar Kuldīgas un Ventspils novadu.

Ģibuļu pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, ietverot gandrīz visu pirmskara Pastendes un Spāres pagasta teritoriju, Stendes pagasta rietumu daļu un nelielu teritoriju no Rendas, Valgales un Usmas pagasta.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Ģibuļu dižozols— aug Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā, stumbra apkārtmērs - 5,4 m, augstums - 15 m, vainaga projekcija - 20 x 21 m, kalna galā, 210 m vjl., ļoti ainavisks.

4. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kraujas" bijušais nosaukums.

Avoti: LPag, LC, LE1

Ģibuļmuiža   vietv.

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kraujas" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ģibuļnieki

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Ģibuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ģibzde   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Valdgales pagastā.

Avoti: LC

ģibzdenieki

1. Talsu novada Valdgales pagasta apdzīvotās vietas "Ģibzde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ģic   apv.

1. Izsauciens, ar ko dzen projām kazas un kaķus.

Avoti: KV

Ģīci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

ģīckanna   apv.

1. Lejkanna.

Avoti: ViV

ģickāt   apv.

1. Valkāt, plēst (par apaviem).

Avoti: EH, KV

ģickāties   apv.

1. Plēsties, novalkāties.

Avoti: KV

ģiča   žarg.

1. Ģitāra.

Avoti: JV

ģička

1. Viegla, šaura laiva airēšanas sacensībām; kuģa laiva ar gariem airiem.

Avoti: Ang

ģidāt   apv.

1. Ievērot, manīt.

Avoti: KV

ģidene   apv.

1. Uztveršanas spēja, atmiņa.

Avoti: KV

ģīdra   apv.

1. Skaidrs laiks.

Avoti: NeV

ģidrs   apv.

1. Uzmodināts.

Avoti: KV

ģīdri   apv.

1. Vāji, slikti.

Avoti: ME

ģīdrs   apv.

1. Skaidrs, dzidrs.

Avoti: KV

ģiducis   apv.

1. Novalkāts apģērba gabals.

Avoti: KV

ģidzīt   apv.

1. Gāgāt, gāgināt.

Avoti: KV

ģieblis   apv.

1. Vārgs bērns; nespēcīgs, slimīgs, raudulīgs cilvēks.

Avoti: KV

ģiebs   apv.

1. Bāls, vārgs cilvēks.

Avoti: KV

ģiebt   apv.

1. Kļūt vārgam, bālam.

Avoti: KV, ME

ģiebt   apv.

1. Kost.

2. Žņaugt; galināt.

Avoti: KV, ME, MiV

ģiebties   apv.

1. Savilkt seju raudāšanai (par maziem bērniem).

Avoti: KV

ģiebulīgs   apv.

1. Raudulīgs.

Avoti: Sin

ģiebulis   apv.

1. Vārgs bērns; nespēcīgs, slimīgs, raudulīgs cilvēks.

Avoti: KV

ģieda   apv.

1. Goda, kauna sajūta.

Avoti: KV, ME

ģieda   apv.

1. Priecīgs atgadījums.

Avoti: KV, ME

ģieda   apv.

1. Vaibsti, kustība.

Avoti: KV, ME

ģieda   apv.

1. Paraža, ieraža.

2. Nojauta.

Avoti: NeV

ģiedēt   apv.

1. Sabojāties, samaitāties.

Avoti: NeV

ģiedēties   apv.

1. Kaunēties.

Avoti: NeV

ģiedīgs   apv.

1. Godīgs; derīgs, labs, jauks.

Avoti: KV

ģiedrēties   apv.

1. Skaidroties (par laikapstākļiem).

Avoti: KiV

ģiedrīties   apv.

1. Skaidroties.

Avoti: EH

ģiedroties   apv.

1. Skaidroties.

Avoti: KV

ģiedrs   apv.

1. Skaidrs (par laikapstākļiem); laikposms, kad debesis nav apmākušās.

Avoti: KiV

ģiedrums   apv.

1. Vispārināta īpašība -> ģiedrs; šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: KiV

ģiedums   apv.

1. Goda, kauna sajūta.

2. Paraža, ieraža.

3. Priecīgs atgadījums.

4. Vaibsti, kustība.

5. Nojauta.

Avoti: KV, NeV

ģiegums   apv.

1. Nojauta.

Avoti: KV

ģiēģelaiņš   apv.

1. No ķieģeļiem veidots; tāds, kur ir ķieģeļi.

Avoti: ĒiV

ģiēģelis   apv.

1. Ķieģelis.

Avoti: ĒiV

ģieģene   žarg.

1. Ģeogrāfija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ģiela   žarg.; parasti dsk.

1. Lieta; darīšana.

Avoti: SLG

ģiemesls   apv.

1. Tārps, kas izēd rudzu sējumu rudenī.

Avoti: EH

ģiernīt   apv.

1. Plosīt gabalos.

Avoti: KV

ģiest   apv.

1. Nojaust.

Avoti: Sin

ģiesties   apv.

1. Šķist, likties.

Avoti: EH

ģievele   apv.

1. Jumta ģēvele.

Avoti: BsV

ģieza   apv.

1. Cilvēks, kas daudz krāpj un stāstot melo.

Avoti: KV

ģiezens   apv.

1. Noliesējis, ģindenim līdzīgs cilvēks.

Avoti: KV

ģiezēties   apv.

1. Bez iemesla īgt un strīdēties.

Avoti: KV

ģiezis   apv.

1. Asmens.

Avoti: KV, ME

ģiezis   apv.

1. Neizveicīgs cilvēks.

Avoti: KV, ME

ģiezties   apv.

1. Nevietā smieties par otra nelaimi.

Avoti: KV

ģifte   žarg.

1. Inde.

Avoti: Žrg

ģiftēt   žarg.

1. Indēt.

Avoti: SLG

ģiftēties   žarg.

1. Indēties.

Avoti: SLG

ģiftīgs   žarg.

1. Indīgs.

2. Ļaunprātīgs; naidīgs.

Avoti: Žrg

ģifts   apv.

1. Inde.

Avoti: KV

ģiga   apv.

1. Slikts cilvēks.

2. Nemākulīgs muzikants.

Avoti: KV, KnV

ģīga   -as, s.

1. Sens latviešu tautas mūzikas lociņinstruments ar vienu stīgu (retāk 2 vai 3 stīgām); bija izplatīts līdz 19. gs. b.

2. apv. Nekvalitatīva vijole; raudulīgs bērns; raudas.

3. apv. Sliktas dabas cilvēks, kas daudz čīkst.

4. sar. Raudāšana.

Avoti: LLVV, SiV, ME, Žrg

ģīga   apv.

1. Mieturis - no samērā tievas zarainas egles galotnes izgatavots priekšmets maisīšanai, putošanai.

Avoti: AB2

ģīgāns   apv.

1. Ģībāns.

Avoti: EH

ģigantisks   novec.

1. Gigantisks.

Avoti: LME

ģigants   novec.

1. Gigants.

Avoti: LME

ģīgas   apv.

1. Ģīga - sens, vijolei līdzīgs mūzikas instruments.

Avoti: TlV

ģīgāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. sar. Čīgāt 1(1).

2. sar. Raudāt; liet asaras.

3. apv. Svilpot, radīt šādas skaņas.

4. apv. Dziedāt (nicīgi).

5. apv. Lēnām, nevīžīgi strādāt vai runāt.

6. apv. Pūst gana stabuli.

Avoti: LLVV, SLG, ME, EH

ģīgāt   apv.

1. Ar mieturi kult, sakult (putās).

Avoti: EH

ģīgmanis   apv.

1. Vijolnieks.

Avoti: EH

ģīgonis   apv.

1. Laiks uz pērkona negaisu, kad saule aiz dūmakām spīd dzelteni sarkana.

Ģīgoņa laiks— ģīgonis.

Avoti: KV

ģīģāt   apv.

1. Ģīgāt (4).

Avoti: EH

ģiģelis   apv.

1. Dakstiņš, kārniņš.

Avoti: EH

ģiģēles   apv.

1. Kāda augu (zāles) suga, ko pavasaros labprāt ēd cūkas.

Avoti: EH

ģiģinieki

1. Rucavas novada Rucavas pagasta apdzīvotās vietas "Ģigu ciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ģiģis   apv.

1. Noslēgts cilvēks.

Avoti: KV

ģikijs   žarg.

1. Mežonīgs.

Avoti: SLG

ģiks   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

ģiksēnieši

1. Amatas novada Amatas pagasta apdzīvotās vietas "Ģikši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ģiksieši

1. Amatas novada Amatas pagasta apdzīvotās vietas "Ģikši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ģikši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Amatas novada Amatas pagastā.

Avoti: LC

ģikte   žarg.

1. Kaulu sāpes; podagra.

Avoti: SLG

ģikts   ģikts, s.; parasti vsk.; novec.

1. Podagra - vielmaiņas traucējumi, kas saistīti ar urīnskābes sāļu uzkrāšanos organismā un to izgulsnēšanos locītavās, zemādā un citur.

Avoti: LLVV, EV

Ģiļani   vietv.

1. Pilsēta Kosovas austrumu daļā, 55800 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

ģilas   apv.

1. Zirga augoņi, līdzīgi zirņiem, iemetas starp ādu un miesu.

Avoti: KV

ģilbēt   apv.

1. Palīdzēt.

2. Glābt no briesmām, sargāt, pasargāt.

Avoti: ME, NeV

ģilbināt   apv.

1. Palīdzēt atveseļoties.

Avoti: EH

ģilda   apv.

1. Vārgs, noliesējis cilvēks.

Avoti: KV

ģilde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Cilvēku apvienība, kuriem ir vienādas intereses vai prasmes un kuri apvienojušies, lai atbalstītu cits citu.

2. vēst. Pilsētas iedzīvotāju savstarpējās palīdzības, sociālās nodrošināšanas un sabiedriskās dzīves organizācija (feodālismā).

Lielā ģilde— tirgotāju organizācija (Rīgā 1354.-1936. g.), pēc 1877. g. tās politiskās tiesības tika ierobežotas, bet pastāvēja kā Rīgas vācu tautības iedzīvotāju organizācija.

Mazā ģilde— Rīgas amatnieku apvienība, kas izveidojās 13. gs., pēc 1877. g. zaudēja savu nozīmi un kļuva par brīvprātīgu amatnieku biedrību; likvidēta 1936. g.

3. vēst. Tirgotāju kategorija pēc kapitāla apmēriem (Krievijā līdz 1917. gadam, arī Latvijā līdz 1924. gadam).

Avoti: LLVV, BiP

ģildenis   apv.

1. Noliesējis cilvēks.

Avoti: KV

ģilenes   apv.

1. Nātres.

Avoti: KV

ģilens   apv.

1. Zirga augoņi, līdzīgi zirņiem, iemetas starp ādu un miesu; ģilas.

Avoti: ME

ģilga   apv.

1. Noliesējis, vārgs bērns.

Avoti: KV

ģilgāns   apv.

1. Noliesējis, vārgs bērns.

Avoti: KV

ģili   apv.

1. Zirga augoņi, līdzīgi zirņiem, iemetas starp ādu un miesu.

Avoti: KV

ģilināt   apv.

1. Durstīt, dedzināt, svilināt.

2. Griezt ar trulu nazi.

3. Asināt, slīpēt.

Avoti: KV, ME

ģilināt   apv.

1. Lēnām strādāt.

Avoti: KV, ME

ģilināties   apv.

1. Tūļāties, vilcināties.

2. Skopuļoties.

Avoti: KV, EH

ģilis   apv.

1. Kaulainis, kalsnis.

2. Ģelzis.

Avoti: Sin, ME

ģīlis   apv.

1. Vājš, kalsns cilvēks; vārgulis.

Avoti: KV, ViV

ģilka   apv.

1. Gara auguma kalsna meitene.

Avoti: EH

ģilksnis   apv.

1. Izkaltis cilvēks.

Avoti: KV

ģilode   apv.

1. Šņore ar smagumu pie durvīm.

Avoti: KV

ģilotas   apv.

1. Zirga augoņi, līdzīgi zirņiem, iemetas starp ādu un miesu; ģildas.

Avoti: ME

ģilotine   novec.

1. Giljotīna (1).

Avoti: LME

ģilpa   apv.

1. Cilpa, līkums.

Avoti: KV

ģilstags   apv.

1. Nepatīkama, trokšņaina lieta.

Avoti: KV

ģilstēgs   apv.

1. Milzīgs vairums.

Avoti: KV

ģilt   apv.

1. Ļodzīties, gāzelēties.

2. Noliesēt.

Avoti: KV

ģiltene   apv.

1. Ģindenis.

2. Noliesējis cilvēks.

3. Nāves personifikācija.

Avoti: KV

ģiltenieki

1. Saldus novada Vadakstes pagasta apdzīvotās vietas "Ģiltenes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ģiltenis   apv.

1. Noliesējis cilvēks.

2. Skelets.

Avoti: KV, Sin

ģiltine   apv.

1. Mitoloģiska būtne (parasti cilvēka skeleta veidolā).

2. Ģindenis.

3. Novājējusi sieviete (kā lamuvārds).

4. Nelabs cilvēks.

5. Nelaime.

Avoti: KiV

ģiltinieki

1. Saldus novada Vadakstes pagasta apdzīvotās vietas "Ģiltenes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ģilze   apv.

1. Smēķējamais papīrs.

2. vsk. Ģilzes.

Avoti: KiV

ģilzens   apv.

1. Naža asmens.

2. Nazis bez spala, slikts nazis.

3. Vārgs, vājš cilvēks.

Avoti: ME

ģilzes   žarg.

1. Patronu čaulītes.

2. Papirosu čaulītes.

3. dsk. Ģilze.

Avoti: Žrg

ģiļjaki   nevēl.

1. Giļaki - izmirstoša tautiņa (ap 1935. g.) Austrumsibīrijā - ap Amūras lejgalu, tiek pieskaitīti Āzijas pirmiedzīvotājiem.

Avoti: LME

ģiļjotina   novec.

1. Giljotīna (1).

Avoti: LME

ģiļotina   novec.

1. Giljotīna (1).

Avoti: LME

ģīm.   saīs.

1. Ģīmetne.

Avoti: i2

ģimba   apv.

1. Niecīgs daudzums.

Avoti: EH

ģīmbrālis   apv.

1. Cilvēks, kas pēc izskata, pēc sejas ir līdzīgs kādam citam.

Avoti: ViV

ģime   apv.

1. Ģimene.

Avoti: KV

ģīme   apv.

1. Ģīmis.

Avoti: EH

ģimene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Organizatoriska cilvēku abu dzimumu pārstāvju kopdzīves forma, kas izveidojusies vēsturiski un pastāv kā cilvēku sabiedrības pamatšūniņa; tuvu radinieku grupa (piemēram, vecāki un bērni), kas parasti dzīvo kopā.

Ģimenes stāvoklis— tiesisks stāvoklis, ko nosaka piederība pie ģimenes un kas rodas, cilvēkam piedzimstot, un mainās, noslēdzot vai šķirot laulību, adoptējot bērnu.

Ģimenes tiesības— tiesību nozare, kas regulē laulības, radniecības un adopcijas attiecības.

Ģimenes kodekss— vienots likumdošanas akts, kurā sistematizētas sociālo tiesību normas, kas regulē laulības, radniecības, adopcijas attiecības, aizbildnību un aizgādnību, civilstāvokļa aktu reģistrāciju.

Ģimenes budžets— ģimenes ienākumu un izdevumu apjoms un saraksts.

Ģimenes galva— ģimenes apgādnieks vai tās atbildīgais pārstāvis.

Ģimenes māja— vienas ģimenes vajadzībām celta dzīvojamā ēka.

Ģimenes dārziņš— neliels zemes gabals, kas nodots atsevišķas personas rīcībā dārza iekopšanai; uz šī zemes gabala iekoptais dārzs.

Ģimenes ligzda poēt.— ģimenes miteklis; arī ģimene.

Ģimenes (arī precēts) cilvēks sar.— precējies vīrietis, retāk precēta sieviete.

// pārn. Ļoti cieši saistītu, draudzīgu cilvēku grupa.

2. ģenēt. Viena indivīda pēcteču kopa.

3. lauks. Mājdzīvnieku mātīšu grupa, kuras cēlušās no vienas ciltsmātes.

// zool. Dzīvnieku grupa, kura uzturas kopā un kurā ietilpst tēviņš, mātīte un to mazuļi.

4. Atsevišķu augu pēcnācēji augu selekcijā.

5. žarg. Ģimenes mācība.

Avoti: LLVV, LxE, SLG

ģimenietis   novec.

1. Tuvs radinieks.

Avoti: KV

ģimenis   apv.

1. Ķimenes.

Avoti: ME

ģimenisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar ģimeni, ar ģimenes dzīvi, tai raksturīgs.

Avoti: MLVV

ģimeniskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ģimenisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ģimenītes   apv.

1. Atraitnītes ("Viola tricolor").

Avoti: MiV

ģīmetne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Fotogrāfisks (cilvēka, parasti tā sejas) attēls.

2. Tēlotājas mākslas žanrs, kam raksturīga pievēršanās cilvēka individualizētam attēlojumam.; šī žanra mākslas darbs; portrets.

Avoti: LLVV

ģimine   apv.

1. Ģimene.

Avoti: KiV

ģīmiņš   apv.

1. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

Avoti: Aug2, EH

ģīmis   -mja, v.

1. Seja; grimase; maska.

Vella ģīmis— āzis.

2. sar. Datora ekrāns.

3. apv. Glītākā, rādāmā puse.

Avoti: LLVV, SiV, KnG, SLG, EH

ģīmīši   apv.

1. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

Avoti: Aug2

ģīmjzieds   novec.

1. Lūpzieda veids, kam parasti apakšļūpa ar punu jeb smakru.

Avoti: LME

ģīmjzieži   novec.

1. Divdīgļlapju augu dzimta tubifloru rindā, gk. zāļaugi vai krūmi ar nedalītām lapām, zigomorfiem ziediem.

Avoti: KV

ģimn.   saīs.

1. Ģimnāzija.

Avoti: i2

ģimnascjorka   apv.

1. Līdz augšai pogājami vīriešu svārki (parasti bez padrēbes) ar ciešu, stāvu apkakli.

Avoti: KiV

ģimnastika   novec.

1. Vingrošana.

Avoti: KV

ģimnasts   novec.

1. Vingrotājs.

Avoti: LV93

ģimnāzija   -as, s.;

1. Vispārējā vidējā mācību iestāde.

Klasiskā ģimnāzija— ģimnāzija, kurā lielu vērību veltī latīņu un sengrieķu valodai, antīkajai literatūrai.

Humanitārā ģimnāzija— ģimnāzija, kurā lielu vērību veltī humanitārajiem priekšmetiem.

Reālā ģimnāzija— ģimnāzija, kurā lielu vērību veltī dabas zinātnēm, matemātikai un jaunajām valodām.

Praktiskā ģimnāzija— ģimnāzija, kurā lielu vērību veltī mājturībai.

Avoti: LLVV

ģimnāzists   -a, v.; neakt.

1. Ģimnāzijas audzēknis.

Avoti: LLVV

ģimstīt   apv.

1. Ķert, plosīt (par suni).

2. Steidzīgi rīt.

Avoti: EH

ģimstīties   apv.

1. Rīstīties.

Avoti: EH

ģīna   apv.

1. Primitīvs mūzikas instruments.

Avoti: KV

ģīna   apv.

1. Ūdas aukla.

Avoti: EH

ģinalks   žarg.

1. Nauda.

Avoti: JV

ģīnāt   apv.

1. Slikti spēlēt vijoli vai kādu citu instrumentu.

Avoti: KV, ME

ģīnāt   apv.

1. Kavēt, liegt.

Avoti: KV

ģinda   apv.

1. Izkaltis, kaulains cilvēks.

Avoti: KV

ģindenis   -ņa, v.

1. Skelets.

2. žarg. Vāja, tieva persona.

Avoti: LLVV, Žrg

ģindinis   apv.

1. Ģindenis.

Avoti: KiV

ģīne   novec.

1. Virve vējdzirnavu spārnu uzvilkšanai.

2. Smaga un stipra trice sevišķi smagu priekšmetu uzņemšanai un nolaišanai no kuģa.

Avoti: KV

ģīnee   novec.

1. Gineja.

Avoti: Ang

ģineja   novec.

1. Gineja.

Avoti: Ang

ģinekologs   novec.

1. Ginekologs.

Avoti: LME

ģinekoloģija   novec.

1. Ginekoloģija.

Avoti: LME

ģinēt   apv.

1. Tērēt (naudu).

Avoti: KiV

ģinga   apv.

1. Kāds, kas raud (par bērniem).

Avoti: KV

ģingams   novec.

1. Kokvilnas audums (parasti svītrains vai rūtains).

Avoti: Ang

ģingas   apv.

1. Stīgu instruments.

2. Raudas, bērna raudāšana.

Avoti: KV

ģingāt   apv.

1. Raudāt, brēkt (par bērniem).

Avoti: KV

Ģinģa   vietv.

1. Pilsēta Ugandas dienvidaustrumos ("Jinja"), pie Viktorijas Nīlas iztekas no Viktorijas ezera, 72900 iedzīvotāju 2014. g.

Avoti: PZT, LpA, Wi

ģini   novec.

1. Gineja.

Avoti: Ang

ģinis   apv.

1. Noliesējis, novārdzis cilvēks.

Avoti: KV

ģinkstināt   apv.

1. Raudāt, brēkt (par bērniem).

Avoti: KV

ģinst   apv.

1. Iet bojā, kļūt par ubagu.

Avoti: KV

ģint   apv.

1. Tvīkt, sakarstot sabojāties (par sienu vai āboliņu).

Avoti: EH

ģinta   apv.

1. Ģints.

2. Radinieks, rads; radu kopums; saime.

3. Cilvēki, kam ir kopējs īpašums, kuru dala uz pusēm.

Avoti: KV, TlV

ģintautieši

1. Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Ģintauti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ģinte   apv.

1. Radinieks, rads; radu kopums; saime.

2. Cilvēki, kam ir kopējs īpašums, kuru dala uz pusēm.

Avoti: TlV

ģintinieki   novec.

1. Dzimtas locekļi, parasti kopā dzīvojoši asinsradinieki ar kopēju ģints apziņu un savstarpējām saistībām.

Avoti: TV

ģīntrice   jūrn.

1. Ģīne, kas izveidota vismaz no diviem trīsskrituļu blokiem (trīšiem) lielu smagumu celšanai vai vilkšanai.

Avoti: JūVM

ģints   dsk. ģen. ģinšu, s.

1. vēst. Pirmatnējās kopienas iekārtas galvenā sabiedrības ekonomiskā vienība, ko apvieno asinsradniecība vai šķietama izcelšanās no kopīga senča, kopēja saimniecība un paražas; dzimta (1).

Mātes ģints— pirmatnējās kopienas iekārtas attīstības stadija, kad radniecību skaita pēc matēs līnijas; matriarhāts.

Tēva ģints— pirmatnējās kopienas iekārtas attīstības stadija, kad radniecību skaita pēc tēva līnijas; patriarhāts.

// pārn.; poēt. Cilvēku grupa, ko apvieno kopējas intereses, pazīmes, darbība, idejas, mērķi.

2. Augu un dzīvnieku sistemātikā - sugu grupa ar līdzīgām pazīmēm.

3. apv. Radinieks, rads; radu kopums; saime.

4. apv. Cilvēki, kam ir kopējs īpašums, kuru dala uz pusēm.

Avoti: LLVV, TlV

ģīpars   apv.

1. Dzīpars.

Avoti: ME

ģipcenieki

1. Rojas novada apdzīvotās vietas "Ģipka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ģipka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rojas novadā.

Avoti: LC

ģīpka

1. Viegla, šaura laiva airēšanas sacensībām; kuģa laiva ar gariem airiem.

Avoti: Ang

ģipsene

1. dsk. Neļķaugu dzimtas ģints ("Gypsophila"), daudzgadīgi vai viengadīgi lakstaugi, retumis puskrūmi, ziedi nelieli, sakopoti daudzziedu ziedkopās, ~125 s., Latvijā konstatētas 5 sugas, tikai lakstaugi.

Garkātu ģipsene— ģipseņu suga ("Gypsophila fastigiata").

Gleznā ģipsene— ģipseņu suga ("Gypsophila elegans").

Ložņu ģipsene— ģipseņu suga ("Gypsophila repens").

Skarainā ģipsene— ģipseņu suga ("Gypsophila paniculata").

Skaujošā ģipsene— ģipseņu suga ("Gypsophila perfoliata syn. Gypsophila trichotoma").

Tīruma ģipsene— ģipseņu suga ("Gypsophila muralis syn. Psammophiliella muralis").

Avoti: LD

ģipsis   -ša, v.; parasti vsk.

1. Bezkrāsains balts, retāk citādas krāsas minerāls - kalcija sulfāta kristālhidrāts.

Ģipša nolējums— ģipsī izlieta (piemēram, skulptūras, arhitektūras detaļas) precīza kopija.

Ģipša pārsējs— ar ģipsi piesūcināts pārsējs.

Avoti: LLVV

ģipsmīle   apv.

1. Ģipsenes ("Gypsophila").

Avoti: Aug2

ģipsošana   novec.

1. Zemes uzlabošana ar ģipsi.

Avoti: KV

ģipss   novec.

1. Ģipsis.

Avoti: KV

ģipstelis   novec.

1. Jumta ķieģelis.

Avoti: KV

ģipšains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur ģipsi.

Avoti: LLVV

ģipšakmens   -akmens, v.; ģeol.

1. Iezis, kas sastāv no minerāla ģipša, bieži ar dažādiem piemaisījumiem.

Avoti: LLVV

ģipšbetons   tehn.

1. Betons, ko izgatavo no ģipša saistvielas, minerālām (galvenokārt porainām) un organiskām (zāģskaidām, salmu griezumiem u. c.) pildvielām.

Avoti: ZTV

ģipškartons   -a, v.; tehn.

1. Rīģipsis.

Avoti: MLVV

ģipšošana   lauks.

1. Augsnes ģipšošana - ģipša iestrāde sāļainās augsnēs liekās sārmainības novēršanai.

Avoti: ZTV

ģipšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; lauks.

1. Mēslot (augsni) ar ģipsi.

Avoti: LLVV

Ģipšustūris   vietv.

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Katlakalns" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LC

ģipte   apv.

1. Inde.

Avoti: MalV

Ģipterāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Dignājas pagastā.

Avoti: LC

ģipterānieši

1. Jēkabpils novada Kalna pagasta apdzīvotās vietas "Ģipterāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ģipteri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jelgavas novada Līvbērzes pagastā.

Avoti: LC

ģiptīgs   žarg.

1. Indīgs.

2. Ļaunprātīgs; naidīgs.

Avoti: Žrg

ģipts   žarg.

1. Inde.

Ģipts nūdele— cigarete.

Avoti: Žrg

ģiptsnūdele   žarg.

1. Cigarete.

Avoti: SLG

ģira   apv.

1. Dzērājs.

Avoti: KV

ģirba   apv.

1. Aušīgs cilvēks.

2. Irbe.

3. Irbenājs.

4. Irbene.

Avoti: KV, VV

ģirbe   apv.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Ģirbes koks— parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

ģirdulis   apv.

1. Bērns (vai dzīvnieku mazulis), ko nezīda, bet dzirdī.

Avoti: KV

ģirgāt   apv.

1. Pīkstēt, čīkstēt, čirkstēt.

Avoti: EH

ģirgzde   apv.

1. Sāpe, biežāk - sāpīga, krakšķoša plaukstas vai pirkstu locītava, kas rodas no rokas pārpūlēšanas.

Avoti: MalV

ģirināt   apv.

1. Dzirdināt.

Avoti: EH

ģirkstele   apv.

1. Dzirkstele.

Avoti: EH

ģirkstine   apv.

1. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

Avoti: Aug2

ģirkstiņa   novec.

1. Dzirkstele.

Avoti: KV

ģirksts   apv.

1. Dzirkstele.

Avoti: EH

Ģirla   vietv.

1. Dzirla - Sitas kreisā krasta pieteka Balvu un Gulbenes novadā.

Avoti: LD

ģirlanda   novec.

1. Puķu, zaļumu vai raibu papīru vija.

Avoti: KV

ģirlande   novec.

1. Zaļumu, puķu vai cita materiāla ornamentāla vija.

Avoti: LME

ģirlicis   -ča, v.

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas žubīšu dzimtas ģints ("Serinus").

Dzeltenais ģirlicis— ģirliču ģints suga ("Serinus serinus").

Dzeltenpieres ģirlicis— ģirliču ģints suga ("Serinus mozambicus").

Parastais ģirlicis— dzeltenais ģirlicis.

Sarkanpieres ģirlicis— ģirliču ģints suga ("Serinus pusillus").

Zaļgandzeltenais ģirlicis— ģirliču ģints suga ("Serinus citrinella").

2. sar. Dzeltenais ģirlicis jeb parastais ģirlicis ("Serinus serinus").

Avoti: LLVV, LD, ZvP

ģirlics   novec.

1. Ģirlicis.

Avoti: KV

ģirļicis   -ča, v.

1. Dzeltenbrūns zvirbuļveidīgo kārtas putns.

Avoti: LLVV

ģirnīt   apv.

1. Ar varu kaut ko raut, plēst.

2. Mētāt, mētāties, svaidīties.

3. Plātīties ar kaut ko, lielīties.

4. Griezt ar neasu nazi.

Avoti: KV, NeV, KnG

ģirnīties   apv.

1. Mētāt, mētāties, svaidīties.

2. Plātīties ar kaut ko, lielīties.

Avoti: NeV

Ģirokastra   vietv.

1. Pilsēta Albānijas dienvidos ("Gjirokastra"), ķarkas administratīvais centrs, 19800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

ģirsa   apv.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: Aug2, KiV

ģirsāts   apv.

1. Tāds, kam ir lāčauzu piejaukums.

Avoti: KiV

ģirtaukles   apv.; hip.

1. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

ģirtele   apv.

1. Ģirtelis.

Avoti: EH

ģirtelis   apv.

1. Maza lauku pele ar smailu purnu.

Avoti: KV

ģirtene   apv.

1. Zilene ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: VV

ģirtenes   apv.; hip.

1. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

ģirtine   apv.

1. Zilene ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: KiV

ģirtines   apv.; hip.

1. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

ģirtokle   apv.

1. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

ģirtokles   apv.

1. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

ģirts   apv.

1. Piedzēris; apreibis, noreibis.

Avoti: KV, KiV

ģirtūkles   apv.; hip.

1. Zilenes ("Vaccinium uliginosum").

Avoti: Aug2

ģirtums   apv.

1. Vispārināta īpašība --> ģirts; šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: KiV

ģirulis   apv.

1. Dzērājs.

2. Bērns, ko nezīda, bet dzirdī.

3. Vājš, slims cilvēks.

Avoti: KV, EH

Ģirupe   vietv.

1. Iecavas kreisā krasta pieteka Jaunjelgavas novada Daudzeses pagastā un Vecumnieku novada Valles un Kurmenes pagastā, garums - 12 km.

Avoti: LD, La1

ģirvišķieši

1. Daugavpils novada Medumu pagasta apdzīvotās vietas "Ģirvišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ģirvišķieši

1. Daugavpils novada Medumu pagasta apdzīvotās vietas "Ģirvišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ĢIS   ģeod., saīs.

1. Ģeogrāfiskās informācijas sistēma; GIS.

Avoti: ĢmV

ģiska   apv.

1. Kaušanās.

Avoti: KV

ģīskanna   apv.

1. Lejkanna.

Avoti: ViV

ģiskāt   apv.

1. Raut.

Avoti: KV

ģiskāties   apv.

1. Kauties.

Avoti: KV

ģisma   apv.

1. Atmiņa, nojauta, jēga.

Avoti: KV

ģisme   apv.

1. Nojauta.

2. Prāts, jēga.

Avoti: LE

ģismene   apv.

1. Jēga, prāts.

Avoti: EH

ģist   ģiedu, ģied, ģied, pag. ģidu; trans.

1. Manīt, jaust, noprast.

Avoti: LLVV

ģisties   apv.

1. Likties, šķist.

Avoti: EH

ģišana   apv.

1. Prāts, jēga.

Avoti: EH

ģitāra   -as, s.

1. Strinkšķināms stīgu mūzikas instruments ar sešām vai septiņām stīgām.

Avoti: LLVV

ģitāre   apv.

1. Ģitāra.

Avoti: ĒiV

ģitārists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē ģitāru; ģitāras spēlētājs.

Avoti: LLVV

ģitārlira   mūz.

1. Ģitāras paveids ar sengrieķu lirai līdzīgu korpusu.

Avoti: ML

ģīvaliņš   apv.

1. Spējīgs dzīvot (par jaundzimušu).

Avoti: KV

ģīves   apv.; hip.

1. Ģīga I.

Avoti: ME

ģīzgāt   apv.

1. Mīdīt, plēst.

Avoti: KV

ģīzgāties   apv.

1. Kauties.

Avoti: KV

ĢMO   saīs.

1. Ģenētiski modificēti organismi.

Avoti: i2

ģoģene   žarg.

1. Ģeogrāfija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Ģomaendrēda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bēkēšas meģē, 13500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

ģorgaķ   žarg.

1. Bēgt.

Avoti: KZ

ģorģene   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

ģorģenīte   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

ģorģine   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

ģorģīne   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

ĢTES   saīs.

1. Ģeotermālā elektrostacija.

Avoti: i1

ģūdzerieši

1. Cēsu novada Vaives pagasta apdzīvotās vietas "Ģūģeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ģūģeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cēsu novada Vaives pagastā.

Avoti: LC

ģūģerieši

1. Cēsu novada Vaives pagasta apdzīvotās vietas "Ģūģeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ģuģināt   apv.

1. Viegli, vaļīgi apsiet.

2. Ar mazu bērnu runāties vai to mierināt.

Avoti: EH

ģuģināties   apv.

1. Biezi saģērbties.

Avoti: EH

ģuģine   apv.

1. Biezi saģērbies cilvēks.

Avoti: EH

ģuģinēties   apv.

1. Ģuģināties.

Avoti: EH

ģuģītis   apv.

1. Labības guba.

Avoti: EH

ģuģot   apv.

1. Guģot.

Avoti: ME

ģuibt   apv.

1. Vārgt.

Avoti: KV

ģuķoties   apv.

1. Guģot.

Avoti: ME

Ģula   vietv.

1. Pilsēta Ungārijas dienvidaustrumos ("Gyula"), Bēkēšas meģē, Kerešas kreisajā krastā, 30900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

ģuldis   apv.

1. Agrāku laiku nauda (guldenis), kas atbilda 30 kapeikām.

Avoti: TlV, EH

ģundēt   apv.

1. Nolādēt; kurnēt; aiz muguras nosunīt.

2. Atklāti, publiski atcelt.

Avoti: KV

ģunnēt   apv.

1. Lādēt, lamāt.

Avoti: KV

ģuņģis   apv.

1. Mazs putns, kas pavada dzeguzi.

2. Putnu biedēklis.

3. Kalps, izsūtāmais puika.

Avoti: ViV, EH

Ģurbela   vietv.

1. Diurbela - pilsēta un reģions Senegālā.

Avoti: PuA

Ģurģi   apv.

1. Jurģi.

Avoti: ViV

Ģurģis   apv.

1. Jurģu diena (23. aprīlis).

Avoti: ĒiV

ģūga   apv.

1. Sievietes kaunums.

Avoti: EH

ģūģis   apv.

1. Vēplis, glūnis; ļurba, lulis.

Avoti: EH

h

1. Alfabēta divpadsmitais burts.

2. saīs. Augstums (stereometrijā).

3. saīs. Hekto- (simts).

4. saīs. Stunda.

5. saīs. Septītais tonis do mažorā.

6. saīs., fiz. Planka konstante.

Avoti: i2

H   saīs.

1. Romiešu skaitlis 200.

2. Ūdeņraža ķīmiskais simbols.

3. jūrn. Starptautisks signāls "Hotel" - nozīmē "man uz borta ir locis".

4. Henrijs (induktivitātes mērvienība).

5. Gammas pakāpe (mūzikā).

Avoti: LEV

h.   saīs.

1. Gods.

H. c.— goda pēc (lat. "honoris causis").

2. Tas.

H. e.— tas ir, tas nozīmē (lat. "hoc est").

Avoti: KV

H8   saīs.

1. Naids, ienīst (angļu "hate"; īsziņās).

Avoti: īsz

ha

1. izsauk. Lieto, lai atdarinātu smieklus.

2. saīs. Hektārs.

Avoti: LLVV

ha

1. Viena no li tautas ciltīm, dzīvo Ķīnā, Hainaņas salas kalnainajā dienvidu daļā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju grupas, animistiski ticējumi, senču kults.

Avoti: PZT

Habakuks

1. Viens no Bībeles Vecās Derības 12 mazajiem praviešiem.

Avoti: SV08

habanera   -as, s.

1. Lēna spāņu tautas deja ar dziedāšanu, divu ceturtdaļu taktsmērā ar raksturīgu uzsvaru uz takts pēdējās astotdaļas; par tās dzimteni uzskata Kubas salu.

Avoti: LLVV, Mūz

habara   žarg.

1. Paja, nozagtā daļa.

Avoti: KZ

Habards   vietv.

1. Habarda šļūdonis - atrodas Senteliasas kalnos ("Hubbard"), sākas uz austrumiem no Logana kalna - Jukonā (Kanādā), ieslīd Dizenčentmenta līcī (Aļaskā, ASV), garums - 145 km, platums - līdz 16 km.

Avoti: PZT

Habarovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Habarovskas novada administratīvais centrs, 601000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Habarovskas novads - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Tālajos Austrumos, pie Ohotskas jūras, platība - 788600 kvadrātkilometru, 1402000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: LpA, PuA

Habaršovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 2520 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Habartova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 4940 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

habdala   ebr.

1. Sabata vai svinamās dienas beigās - pateicības lūgšana, ko ģimenes svinībās nolasa mājastēvs.

Avoti: SV08

habertioze   vet.

1. Atgremotāju helmintoze, ko izraisa parazīti resnajā zarnā, gk. slimo aitas.

Avoti: LxE

habilitācija   vēst.

1. Tiesību iegūšana lasīt lekcijas universitātē.

2. Habilitētā zinātņu doktora grāda iegūšana un piešķiršana dažās valstīs (Latvijā 1992.-1999. g.).

3. novec. Izveicības pierādījums.

Avoti: SV99, LV93

habilitāte   novec.

1. Veiklība, krietnums.

Avoti: KV

habilitēt   vēst.

1. Piešķirt habilitētā zinātņu doktora grādu.

Avoti: SV99

habilitēties   novec.

1. Pierādīt savas spējas.

Avoti: LV93

habilitēts   vēst.

1. Tāds, kas ir sekmīgi izgājis habilitācijas procesu, respektīvi, kam ir piešķirts habilitētā doktora grāds.

Avoti: PL

habils   lat.

1. Veikls, izveicīgs.

Avoti: KV

Hābīls   mit.

1. Islāma mitoloģijā - viens no Ādama dēliem, kas atbilst Bībeles Ābelam.

Avoti: Mit

habitāts   psih.

1. Cilvēku kopu dzīvestelpa.

Avoti: PsA

habitoloģija

1. Kriminālistikas nozare, kas nodarbojas ar cilvēka ārienes pazīmju klasifikāciju, paņēmieniem un metodēm pazīmju izmantošanai noziegumu atklāšanā.

Avoti: SV99

habits

1. Drānas, tērps (it īpaši baznīcas amatpersonas tērps).

Avoti: SV99

habituācija   med.

1. Pakāpeniska pielāgošanās kādam kairinājumam vai videi.

2. Nosacījuma refleksa izdzišana, bieži atkārtojot nosacījuma kairinājumu.

3. Tolerance pret ilgstoši lietotu medikamentu un vēlēšanās to lietot.

Avoti: MSV

habitualizācija   psih.

1. Ieraduma veidošanās.

Avoti: PsA

habituāls

1. Pierasts, iesakņojies.

2. med. Parasts, kas bieži atkārtojas (aborts, mežģījums).

Avoti: LV93, TM

habitus   lat.

1. Izturēšanās, ārējais izskats; stāvoklis, īpašība; drānas, rota; kāda organisma ārējā forma.

Avoti: KV

habituss

1. Izskats, āriene; ārējā forma, apveids; konstitūcijas tips.

2. ģeol. Minerālu kristālu forma, to skaldņu kopums.

3. rel. Katoļu teoloģijā - dievišķie tikumi (ticība, cerība, mīlestība), ko Dievs piešķīris cilvēkam.

4. rel. Mūka tērps; parasti sastāv no tunikas, jostas, apmetņa, skapulāra, kapuces (vīriešiem) vai plīvura (sievietēm), kā arī mēteļa, kas paredzēts pastaigām.

Avoti: SV99, RtV

Habls

1. Uzvārds.

Edvins Habls (1899-1953)— amerikāņu astronoms.

Habla konstante— Visuma izplešanās koeficients, galaktiku attālināšanās ātrums ir proporcionāls to atstatumam.

Habla likums— ārpusgalaktikas objektu attālināšanās radiālais ātrums ir lineāri proporcionāls attālumam līdz šiem objektiem.

Habla teleskops— pirmais lielais optiskais teleskops, kas pacelts orbītā ap Zemi virs tās atmosfēras (1990, ASV).

Avoti: LEV

Habnarfjerdira   vietv.

1. Pilsēta Islandē, Reikjavikas piepilsēta, 24500 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Habri   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 1330 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

habronematoze   novec.

1. Zirgu helmintoze, kuras kāpurus pārnēsā mušas, veido audzējus zirga (arī mūļa vai ēzeļa) kuņģī, kā arī vasarā ādas vātīs.

Avoti: LxE

habrotrocha   lat.

1. Virpotāju klases ģints.

Avoti: LD

habūbs

1. Smilšu vētra Ziemeļāfrikā un Indijā.

Avoti: SV08

HACCP   saīs.

1. Draudu analīze un kritiskie kontroles punkti - pārtikas nekaitīguma nodrošināšanas sistēma. (angļu "Hasard Analysis and Critical Control Points").

Avoti: i2

Hacega   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Hunedoaras žudecā, 9700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Hacfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hatzfeld"), Hesenes federālajā zemē, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hache   fr.

1. Kapāta gaļa.

Avoti: KV

hachis   fr.

1. Kapāta gaļa.

Avoti: KV

hacienda   sp.

1. Lauku saimniecība Latīņamerikā.

Avoti: LME

hactenus   lat.

1. Līdz šejienei.

Avoti: KV

hačapuri   gruzīnu val.

1. Rauga vai kārtainās mīklas pīrāgs ar sieru vai sieru un biezpienu.

Avoti: PL

hačiks   žarg.

1. Cilvēks no Kaukāza.

Avoti: KZ

Hačimans   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - kara dievs, dievišķotais imperators Odzins (miris ap 394. g.), kurš bija slavens karotājs.

Avoti: Mit

Hačinsona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hutchinson"), Kanzasas štatā, 41600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Hutchinson"), Minesotas štatā, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hačinohe   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Hachinohe"), Honsju salas ziemeļaustrumos, zvejas osta Klusā okeāna krastā, 237600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Hačiodži   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Hachioji"), Tokijas piepilsēta, 580000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

Hačmaza   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, Piekaspijas zemienē, rajona administratīvais centrs, 38200 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Hadads   mit.

1. Asīriešu un babiloniešu negaisa dievs, kas Bībelē parādās kā Rimmons ("Pērkongrāvis"), viņa simbols bija zibens, un viņa svētais dzīvnieks bija vērsis.

Avoti: R1

Hadamara   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hadamar"), Hesenes federālajā zemē, 12300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hadera   vietv.

1. Pilsēta Izraēlā, 73100 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hadersfīlda   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Huddersfield"), Anglijā, 163000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Hadersleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā ("Haderslev"), Ziemeļjitlandes reģionā, 21600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hadess   rel.

1. Mirušo valstība, apakšzemes valstība, kur mīt mirušo gari.

Avoti: RtV

Hadess   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - pazemes dievs; pazemes valsts.

Avoti: SV96

Hadidža   mit.

1. Pravieša Muhameda pirmā sieva.

Avoti: Tc

Hadima   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hadim"), Konjas ilā, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hadings   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - Dānijas karaļa Gorma dēls, kas uzauga Zviedrijā pie milžiem, kuri viņam iemācīja maģiju.

Avoti: Mit

Hadirs   mit.

1. Islāma mitoloģijā - mūžīgi dzīvais pravietis, jūrasbraucēju aizgādnis, ceļinieku aizstāvis, kā arī laimes un bagātības devējs.

Avoti: Mit

hadīss

1. Musulmaņu leģenda, kas balstās uz kādu notikumu Muhameda dzīvē vai uz viņa izteicienu.

Avoti: EV

Hadiženska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras novadā, 22200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hadjača   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Poltavas apgabalā, 24200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

hadji   novec.

1. Hādži.

Avoti: LME

Hadonga   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamas ziemeļos ("Ha Dong"), Hanojas dienvidrietumu piepilsēta, 173700 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PZT, Wi

Hadramauta   vietv.

1. Vēsturisks novads Arābijas pussalas dienvidos ("Hadramaut"), Adenas līča piekrastē, Jemenā, platība - 152000 kvadrātkilometru, tuksnešaina kaļķakmens plakankalne (augstums - 500-1000 m, dienvidrietumos - līdz ~2500 m) ar sausgultnēm, piekrastē - šaura zemiene.

Avoti: PZT, PuA

Hadrianopolis   vietv.; vēst.

1. Edirne - pilsēta Turcijā, tās sākotnējais nosaukums.

Avoti: PZT

hadronatoms

1. Atoms, kam vienu no čaulas elektroniem aizstāj negatīvs hadrons.

Avoti: EV

hadroni   fiz.

1. Elementārdaļiņas, kas piedalās stiprajā mijiedarbībā; pie hadroniem pieder mezoni, nukloni, pioni u. c.

Avoti: SV99

hadschi   novec.

1. Hādži.

Avoti: LME

Hadsona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hudson"), Floridas štatā, 12100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Hudson"), Ņūhempšīras štatā, 24800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Hudson"), Ohaio štatā, 22400 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Hudson"), Viskonsinas štatā, 13400 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Hudson"), Ņujorkas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hadstēne   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 8000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hadsunda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 4900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Haduigona   mit.

1. Irokēzu (ASV Oklahoma, Kanādas dienvidi) mitoloģijā - kuprains milzis, slimību un nāves iemiesojums.

Avoti: Mit

Hadute   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Puras kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

hadzapi

1. Tauta, dzīvo Āfrikas dienvidu daļā, gk. Bostvānā, valoda pieder pie nilotu saimes bušmeņu grupas.

Avoti: PZT

hādži

1. Goda tituls musulmaņiem, kuri veikuši svētceļojumu uz Meku.

Avoti: LEV

Hadžibeja   vietv.

1. Hadžibejas limāns - viens no Odesas limāniem Melnās jūras piekrastē, Ukrainā, Odesas apgabalā.

Avoti: PZT

Hadžibektaša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Nevšehiras ilā, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hadžiči   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā, Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Sarajevas kantonā, 25000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hadžidomova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Blagojevgradas apgabalā, 2700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hadžigabula   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Haciqabul"), Kūras-Araksas zemienē, rajona administratīvais centrs, 25700 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

Hadžilara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hacilar"), Kajseri ilā, 11500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hadžisali

1. Cilts Turcijā, pieder pie turku etnogrāfiskas grupas - jirikiem, runā turku valodas dialektā, reliģija - islams (sunnisms).

Avoti: PZT

hadžs   sar.

1. Hādžs.

Avoti: PL

hādžs

1. Musulmaņu svētceļojums uz Mekas Kaabas svētnīcu vai Muhameda kapa vietu Medīnā; viens no galvenajiem musulmaņu pienākumiem.

Avoti: EV

haemanthus   lat.

1. Hemantes.

Haemanthus coccineus— šarlaksarkanā hemante.

Haemanthus multiflorus— dzudzziedu hemante.

Avoti: TaE

haematococcus   lat.

1. Hematokoki.

Haematococcus pluvialis— hematokoki suga.

Avoti: LD

haematopinus   lat.

1. Dūrējutu apakškārtas ģints.

Haematopinus suis— cūku uts.

Avoti: LD

haematopodidae   lat.

1. Jūrasžagatu jeb žagattārtiņu dzimta.

Avoti: PDE

haematopota   lat.

1. Lietenes.

Haematopota pluvialis— parastā lietene jeb aklais dundurs.

Avoti: PDE

haematopus   lat.

1. Jūrasžagatu dzimtas ģints.

Haematopus ostralegus— jūrasžagata.

Avoti: LD

haematoxylon   lat.

1. Kampešs.

Haematoxylon campechianum— Amerikas kampešs.

Avoti: PDE

haementeiria   lat.

1. Plakandēļu dzimtas ģints.

Haementeiria costata— lielā plakandēle.

Avoti: LD

haemopis   lat.

1. Žokļdēļu dzimtas ģints.

Haemopis sanguisuga— parastā žokļdēle.

Avoti: LD

haemosporidia   lat.

1. Asinssporaiņi.

Avoti: LD

haemostatica   gr.

1. Asiņošanu aizturētāji zāļu līdzekļi.

Avoti: KV

haemotipus   lat.

1. Dūrējutu kārtas ģints.

Haemotipus suis— cūku uts.

Avoti: PDE

Haena   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Jaen"), Andalūzijas autonomajā apgabalā, provinces administratīvais centrs, 115800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Haeringshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Eriņu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Ternejas pagastā.

Avoti: KV

HAES   saīs.

1. Hidroakumulējošā elektrostacija.

Avoti: i1

hafalgēzija   med.

1. Sāpju sajūta no pieskāriena.

Avoti: TM

hafefobija

1. Bailes no pieskārieniem.

Avoti: PL

Hāfelberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Havelberg"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 6700 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Hāfele   vietv.

1. Upe Vācijā ("Havel"), Elbas labā krasta pieteka, garums - 341 km, sākas Mēkelburgas ezeru plato., tek caur vairākiem ezeriem (Plaues, Vanzē, Švīlovas ezers), kritums 45 m.

Avoti: PZT

Hāfelzē   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Havelsee"), Brandenburgas federālajā zemē, 3300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hafers   žarg.

1. Zaglis.

Avoti: KZ

Hafika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hafik"), Sivasas ilā, 2900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hāfiss

1. Pagodinājuma tituls musulmanim, kas zina no galvas Korānu.

Avoti: SV08

hafnijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - sudrabaini balts metāls (izmanto, piemēram, elektronu lampās, televīzijas aparatūrā), atomnumurs - 72, atommasa - 178,49, zināmi 14 izotopi, no kuriem 6 ir stabili.

Avoti: LLVV

hafs   novec.

1. Lagūna, līcis; līdz 1946. g. tā sauca lielus līčus Baltijas jūras dienvidu daļā, kas atdalīti no jūras ar garām smilšu jomām.

Avoti: MIL

haftara

1. Ebreju dievkalpojuma lasījumi no praviešu grāmatām kā nedēļas posma noslēgums.

Avoti: SV08

haftlengi

1. Bahtiaru cilšu grupa Irānas dienvidrietumos, tās daļa, kas gk. ir nometnieki.

Avoti: PZT

Hafuns   vietv.

1. Hafuna rags - Āfrikas galējais austrumu punkts Somālijas pussalā, Indijas okeāna krastā.

Avoti: LģE

Hāfveja   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Halfway"), Mērilendas štatā, 10700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

hafvolej   novec.

1. Sitiens pēc bumbas atlēciena no zemes (tenisā, retāk - futbolā).

Avoti: Ang

Hāga   vietv.

1. Pilsēta un osta Nīderlandes rietumu daļā (nīderlandiešu valodā "'s-Gravenhage, Den Haag", angļu val. "The Hague"), kurā atrodas karaļa rezidence, valdības un parlamenta mītne, Dienvidholandes provinces administratīvais centrs, 510900 iedzīvotāju (2014. g.).

Hāgas konvencija— vienošanās par kara likumiem, noslēgta 1907. g. Hāgas miera konferencē starp vairākām valstīm.

2. Karaļa pils un parks Solnā (Haga), uz ziemeļiem no Stokholmas, Gustava III paviljons (celts 1787.-1790. g.), vēlāk uzcelts Karalienes paviljons, ko parasti dēvē par Hāgas pili.

3. Pilsēta Austrijā ("Haag"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, LģE, LEV, Wi

hagāda

1. Talmūdā ietvertas paskaidrojoša rakstura alegoriskas pamācības, leģendas u. tml.

2. Grāmata (bieži vien bagātīgi ilustrēta), kurā aprakstīts, kā jāietur ebreju Lieldienu maltīte, ievietoti Lieldienām domāti dziesmu un lūgsnu teksti un stāsts par jūdu iziešanu no Ēģiptes.

Avoti: SV99

Hāgalunda   vietv.

1. Dzīvojamais un rūpniecības rajons Solnā (Hagalund), uz ziemeļu no Stokholmas, agrākā strādnieku priekšpilsēta ar unikālu koka apbūvi.

Avoti: LEV

Hāgara   mit.

1. Bībelē - Izmaēla māte, Ābrama blakussieva ēģiptiete, kuru kopā ar tās dēlu Ābrams padzina tuksnesī; no Izmaēla cēlušās arābu ciltis.

Avoti: SV08

Hagare   mit.

1. Bībelē minēta kā Sāras verdzene un Ābrahama blakussieva.

Avoti: MitJ

Hāgatņa   vietv.

1. Aganja - pilsēta Guamā.

Avoti: PuA

Hāgenava   vietv.

1. Hageno - pilsēta Francijā ("Haguenau").

Avoti: Wi

Hāgenbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hagenbach"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hāgene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hagen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 186000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Hageno   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Haguenau"), Elzasas reģiona Lejasreinas departamentā, 34400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hāgenova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hagenow"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 11300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hāgens   mit.

1. Ģermāņu un skandināvu eposu tēls, burgundiešu valdnieka Gunnara (Guntera) radinieks un vecākais vasalis, varonīgs cīnītājs.

Avoti: Mit

Hagensberg   vietv., vācu val.

1. Āgenskalns.

Avoti: FV

Hāgenskalns   vietv.; sar.

1. Āgenskalns.

Avoti: Leģ-77-34

Haigerloha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Haigerloch"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 10500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hagesteina   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hagestein"), Utrehtas provincē, 1450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hāgfoša   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vermlandes lēnē, 5100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

haggis

1. Skotu nacionālais ēdiens - dzīvnieka kuņģis piebāzts ar subproduktu un putraimu maisījumu.

Avoti: PL

hagiasms

1. Ortodoksālajā baznīcā - kristīšana ar ūdeni (kā atcere par Jēzus kristīšanu).

Avoti: SV08

hagio-   rel.

1. Tāds, kas saistīts ar baznīcas svētajiem.

Avoti: RtV

hagiogrāfi   rel.

1. Vecās Derības kanonisko rakstu trešā daļa, t. i. grāmatas, kas neietilpst Torā vai Praviešu rakstos.

Avoti: RtV

hagiogrāfija

1. Baznīcas vēstures literatūra, kanonizēto garīgo un laicīgo personu dzīves apraksti.

Avoti: SV99

hagiolatrija

1. Svēto pielūgšana.

Avoti: SV99

hagioloģija   rel.

1. Mācība par svētajiem.

Avoti: SV96

hagios   rel.

1. Svēts.

Avoti: RtV

hagiss

1. No aitas subproduktiem gatavots tradicionāls skotu ēdiens.

Avoti: DĒ-35-33

Hāhenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hachenburg"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hahnia   lat.

1. Piltuvjzirnekļu dzimtas ģints.

Hahnia pusilla— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Hahns-Memelshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ānes Mēmeles muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Skaistkalnes pagastā.

Avoti: KV

hahols   žarg.

1. Ukrainis.

Avoti: SLG

Haialī   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hialeah"), Floridas štatā, 235500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Haibera   vietv.

1. Haiberas pāreja - atrodas Spingara grēdā ("Khaibar"), uz dienvidiem no Kabulas upes aizas, starp Pakistānu un Afganistānu, garums - 53 km, augstums - 1030 m, sastāv no divām 15-130 m platām aizām ar 400-900 m augstām kraujām.

Avoti: PZT

Haiberpahtunhva   vietv.

1. Province Pakistānā ("Khyber Pakhtunkhwa"), atrodas tās teritorijas ziemeļrietumu daļā, administratīvais centrs - Pešāvara, platība - 74521 kvadrātkilometrs, 20215000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PuA

Haičena   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Liaoninas provincē, 283000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

haidaivers

1. Cilvēks, kurš nodarbojas ar haidaivingu.

haidaivings

1. Lēkšana ūdenī no 12-28 m augstuma.

haidamaks   -a, v.; vēst.

1. Ukraiņu atbrīvošanās kustības dalībnieks, kas Labā krasta Ukrainā 18. gs. cīnījās pret poļu šļahtu.

2. 1919.-1920. g. pilsoņu kara laikā - Ukrainas nacionālā karaspēka karavīrs.

Avoti: SV99

Haidarābāda   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidos (angļu val. "Hyderabad"), Musi krastos, Āndhra Pradēša štata administratīvais centrs, 3660000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Pilsēta Pakistānas dienvidaustrumos (angļu val. "Hyderabad"), Sindas provincē, osta Indas krastā, 1392000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LģE

Haidare   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 46900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

haidi-raidi   žarg.

1. Saka, pamudinot ko darīt.

Avoti: SLG

Haidparks

1. Parks Londonā (Hyde Park), uz ziemeļiem no Temzas, atvērts sabiedrībai 1635, šeit atrodas t. s. "oratoru stūris", kur var uzstāties ar runu jebkurš cilvēks.

Avoti: LEV

haiduks   -a, v.; vēst.

1. Partizāns, kas cīnījās pret turku sultāna jūgu (Balkānos, Ungārijā, Moldāvijā no 15. līdz 19. gadsimtam).

2. Tiesu un iestāžu kalpotājs (Ungārijā).

3. Muižnieka sulainis, kalpotājs (Vācijā, Polijā, Krievijā).

Avoti: LLVV

Haifa   vietv.

1. Pilsēta Izraēlas ziemeļu daļā (angļu val. "Haifa", ebr. val. "Hefa"), osta Vidusjūras krastā, 266300 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LEV, LpA

Haifona   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamas ziemeļu daļā ("Hai Fong"), Honghas upes deltā, netālu no Dienvidķīnas jūras, 621000 iedzīvotāju.

Avoti: LģE

Haigere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Haiger"), Hesenes federālajā zemē, 19300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

haihats   mūz.

1. Ar pedāli darbināms sitaminstruments (divi horizontāli metāla šķīvji uz augsta statīva).

Avoti: SV99

Haihe   vietv.

1. Koptekupe Ķīnas ziemeļaustrumu daļā ("Haihe"), garums - 69 km, sākas Lielā Ķīnas līdzenuma ziemeļos satekot Baihei, Veihei u. c., ietek Bohai jūras Bohai līcī, izmanto apūdeņošanai.

Avoti: PZT, PuA

haihets   novec.

1. Haihats.

Avoti: Ang

Haijavata   mit.

1. Irokēzu (ASV Oklahoma, Kanādas dienvidi) mitoloģijā - pareģis un leģendārs virsaitis, kas cīnījas pret ļauno dievu-cilvēkēdāju Atotarho.

2. Mohauku cilts indiāņu virsaitis 16. gs., irokēzu vadonis.

3. H. Longfelova episkas poēmas "Dziesma par Haijavatu" (1855. g.) varonis.

Avoti: Mit, LEV

haijs   novec.

1. Milzīga rijīga jūras zivs.

Avoti: SV33

haika   filol.; sar.

1. Haiku.

Avoti: PL

Haikou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Haikou"), Hainaņas salā, Dienvidķīnas jūrā, Hainaņas provinces administratīvais centrs, 534000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Haikova   vietv.; novec.

1. Haikou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

haiks

1. Vilnas apmetnis, gk. Ziemeļāfrikā berberiem.

Avoti: SV08

haiku   filol.; nelok.

1. Japāņu trīsrindu dzejas forma, kas sastāv no 17 zilbēm (5/7/5) un izteic vienu vienīgu domu, noskaņu vai pārdzīvojumu; haika.

Avoti: SV96

Hāila   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijā ("Ha'il"), Hāilas mintakas administratīvais centrs, 267000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

hailaits

1. Ievērojams sasniegums; būtisks moments (angļu "hihglight").

Avoti: PL

Hailara   vietv.; novec.

1. Hulunbuira - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

Hailenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Highland"), Indiānas štatā, 23100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Highland"), Jūtas štatā, 17500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Highland"), Kalifornijas štatā, 54600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hailenders   novec.

1. Skotijas kalnaino apvidu iedzīvotājs; Skotijas pulka karavīrs.

Avoti: Ang

Hailendsrānča   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Highlands Ranch"), Kolorādo štatā, 96700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

haimagoga   novec.

1. Mensturāciju pastiprinātāji zāļu līdzekļi.

Avoti: KV

haimalbumīns   novec.

1. Zāļu līdzeklis, pagatavots no haimatīna, haimoglobīna, serumalbumīna, paraglobulīna un asins minerālvielām.

Avoti: KV

haimamoiba   novec.

1. Asiņu parazīts.

Avoti: KV

haimangioma   novec.

1. Labdabīgs lēns audzējs, kas sastāv no asinsvadiem.

Avoti: KV

haimartroze   novec.

1. Asins izplūdums locītavā.

Avoti: KV

haimatīns   novec.

1. Viela, ko iegūst iedarbojoties uz haimīnu ar akalijām.

Avoti: KV

haimatīts   novec.

1. Minerāls, kristālos ar metāla spīdumu, dabā sastopams dažādos veidos.

Avoti: KV

haimatogens   novec.

1. No asinīm iegūts dzelzs albumīnāta preparāts, kas satur dzelzi.

Avoti: KV

haimatokele   novec.

1. Asiņu veidojums; asiņu saplūdums kādā norobežotā laukumā.

Avoti: KV

haimatoksilīns   novec.

1. Augu krāsviela, ko iegūst no kādas V-Amerikā augoša zilā koka šķirnes "Haematoxylon campechianum".

Avoti: KV

haimatoloģija   novec.

1. Mācība par asins īpašībām.

Avoti: KV

haimatoma   novec.

1. Asins izplūdums vai nu audos, vai kādā dabiskā dobumā.

Avoti: KV

haimatomiēlija   novec.

1. Asiņu izplūdums mugurkaula smadzeņu substancē, novērojams traumas vai pārmērīgas muskuļu piepūlēšanas gadījumos.

Avoti: KV

haimatoparazīti   novec.

1. Asins parazīti, organismi, kas dzīvo cilvēka un dzīvnieku asinīs un bieži rada smagas sērgas.

Avoti: KV

haimatoporfirīns   novec.

1. Porfirīns, kas iegūts no asinspigmenta, iedarbojoties uz to ar karstu koncentrētu sērskābi ar bromūdeņraža ledusetiķskābi.

Avoti: KV

haimatotoraks   novec.

1. Asiņu ieplūdums pleuras dobumā.

Avoti: KV

haimatozoji   novec.

1. Cilvēka un mugurkaulaino dzīvnieku asinīs parazitējoši zemākie dzīvnieki.

Avoti: KV

haimatūrija   novec.

1. Asiņaina urīna izdalīšanās.

Avoti: KV

haimeritrīns   novec.

1. Asiņu ķermenīšos sastopams elppigments.

Avoti: KV

haimīni   novec.

1. Porfirīni ar papildus 1 dzelzs atomu, dabā sastopami krāsvielās.

Avoti: KV

haimo-   novec.

1. Asiņu-.

Avoti: KV

haimoblasti   novec.

1. Asinsķermenīšu mātes šūnas.

Avoti: KV

haimochromogens   novec.

1. Reducēts haimatīns.

Avoti: KV

haimocianīns   novec.

1. Daudziem gliemjiem un augstākajiem vēžiem asiņu plazmā šķīdināts elppigments.

Avoti: KV

haimocīti   novec.

1. Sarkanie asinsķermenīši.

Avoti: KV

haimodinamika   novec.

1. Mācība par asiņu riņķošanu.

Avoti: KV

haimofilija   novec.

1. Iedzimta organisma tieksme uz spontānu un traumatisku asiņošanu; hemofilija.

Avoti: KV

haimoftalms   novec.

1. Stiprāks asins izplūdums acs dziļākās daļās, sevišķi stiklķermenī, biežāk pēc smagiem acs ievainojumiem.

Avoti: KV

haimogallols   novec.

1. Dzelzi saturošs zāļu līdzeklis, ko iegūst apstrādājot defibrinētas asinis ar pirogallolu.

Avoti: KV

haimoglobīnaimija   novec.

1. Govslopiem asinssērga, zirgiem melnie mīzali jeb haimoglobīnūrija.

Avoti: KV

haimoglobīnometri   novec.

1. Instrumenti haimoglobīna daudzumu noteikšanai asinīs.

Avoti: KV

haimoglobīns   novec.

1. Hemoglobīns.

Avoti: KV

haimoglobīnūrija   novec.

1. Zirgu slimība, kad urīns satur asiņu krāsvielu, kļūstot tumšāks, pat melns.

Avoti: KV

haimolize   novec.

1. Haimoglobīna izplūšana asiņu plazmā.

Avoti: KV

haimols   novec.

1. Tumši brūns organisks dzelzs preparāts, satur līdz 3% dzelzs.

Avoti: KV

haimometri   novec.

1. Instrumenti haimoglobīna daudzumu noteikšanai asinīs.

Avoti: KV

Haimons   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tēbu valdnieka Kreonta dēls, Edipa meitas Antigones līgavainis, kurš brīvprātīgi mirst kopā ar līgavu.

Avoti: Mit

haimoperikards   novec.

1. Asiņu saplūdums sirds plēves dobumā.

Avoti: KV

Haimora   biol.

1. Haimora dobumi - augšžokļa dobumi.

Avoti: ZTV

haimorīts   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Žokļa (Haimora) dobuma gļotādas iekaisums.

Avoti: LLVV

haimorragija   novec.

1. Asiņošana.

Avoti: SV33

haimorraģija   novec.

1. Asiņošana.

Avoti: KV

haimorroīdi   novec.

1. Mezglveidīgi vēnu paplašinājumi taisnajā zarnā.

Avoti: KV

haimosporidiji   novec.

1. Sporozoju grupa, kas dzīvo mugurkaulnieku sarkanos asinsķermenīšos kā parazīti un rada arī slimības.

Avoti: KV

haimoterapija   novec.

1. Ārstēšana ar asinīm, ievadot tās slimnieka organismā, ārpus barības vada.

Avoti: KV

Hainaņa   vietv.

1. Sala Dienvidķīnas jūrā ("Hainan Dao"), Ķīnas teritorija, no kontinenta šķir 18 km plats šaurums, platība - 34000 kvadrātkilometru, 8300000 iedzīvotāju, kopā ar vairākām nelielām salām veido Hainaņas provinci.

Avoti: LģE

Hainasch   vietv., vēst.

1. Ainažu pagasta vāciskais nosaukums.

Avoti: LPag

Hainažskaja   vietv., vēst.

1. Ainažu pagasta krieviskais nosaukums.

Avoti: LPag

Hainburga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Hainburg an der Donau"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 1400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hainfelde   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Hainfeld"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hainihene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hainichen"), Saksijas federālajā zemē, 8600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Haipointa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("High Point"), Ziemeļkarolīnas štatā, 108600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

haircord   novec.

1. Smalks, svītrots kokvilnas audums.

Avoti: KV

hairesija   novec.

1. Pašizvēlēts dzīves un mācības veids, īpaši kristīta cilvēka noziegums pret ticību.

Avoti: KV

hairetiķis   novec.

1. Persona, kas sludina hairezi vai turas pie tās.

Avoti: TV

haireze   novec.

1. Pašizvēlēta mācība, kas nesaskan ar baznīcas - īpaši katoļu baznīcas - dogmām, un apzinīga un stūrgalvīga turēšanās pie tās.

Avoti: TV

Haisina   vietv.

1. Hajsina - pilsēta Ukrainā.

Avoti: Wi

haiteks

1. Augstās tehnoloģijas (angļu "high-tech").

2. arhit. Industriālā stila atdarinājums interjeros u. c., kam raksturīgi ar modernām tehnoloģijām radīti materiāli, kā arī attiecīgi apdares paņēmieni un formas.

Avoti: SV99

Haiterbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Haiterbach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

haiti

1. Cilts Turcijā, pieder pie turku etnogrāfiskas grupas - jirikiem, runā turku valodas dialektā, reliģija - islams (sunnisms).

Avoti: PZT

Haiti   vietv.

1. Otra lielākā sala Lielo Antiļu salu grupā, platība - 76500 kvadrātkilometru, garums - 650 km, platums - 241 km, 17,5 mlj iedzīvotāju, augstākā virsotne - 3175 m.

2. Haiti Republika - valsts Vidusamerikā, aizņem Haiti salas rietumu daļu, Gonavas, Tortī, Vošas u. c. piekrastes salas, paltība 27750 kvadrātkilometru, 9203000 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Portoprensa, administratīvais iedalījums - 10 departamentu, sauszemes robeža ar Dominikānu.

Avoti: LģE

haitieši

1. Haiti pamatiedzīvotāji, oficiālā franču valoda, bet runā tās vietējā dialektā, ticīgie - katoļi; saglabājuši arī tradicionālos ticējumus.

Avoti: LPE, PnR

Haitija   vietv.; novec.

1. Haitijas Republika - Haiti Republika.

Avoti: PZT

haitura

1. dsk. Lūpziežu dzimta ģints ("Chaiturus"), Latvijā konstatēta 1 adventīva suga.

Avoti: LD

haivejs   žarg.

1. Autostrāde - autoceļš (angļu "highway"), kas parasti vienā līmenī nekrustojas ar citiem ceļiem, apiet apzīvotās vietas un pilsētas; katrā kustības virzienā ir divu vai vairāku joslu brauktuve.

Avoti: PL

haizivjveidīgie

1. Haizivis ("Selachiiformes").

Avoti: PDE

haizivs   -zivs, dsk. ģen. -zivju, s.

1. Skrimšļzivju klases kārta ("Selachiiformes"), zivis ar vārpstveida ķermeni un zāģveida zobiem, garums - līdz 20 m, izplatītas gk. silto joslu jūrās, dažas sugas upēs (Gangā, Amazonē), gk. plēsīgas, ~850 s.

Baltā haizivs— haizivju suga ("Carcharodon carcharias"), ko uzskata par cilvēkam visbīstamāko, garums - līdz 9 m.

Grenlandes haizivs— haizivju suga ("Somniosus microcephalus"), garums - ~8 m.

Milzu haizivs— haizivju suga ("Cetorhinus maximus"), garums - ~15 m, pārtiek no planktona.

Siļķu haizivs— haizivju suga ("Lamna cornubica"), garums - ~3,6 m.

Vaļu haizivs— haizivju suga ("Rhincodon typus"), garums - ~18 m.

Zilā haizivs— haizivju suga ("Prionace glauca"), garums - ~4 m, bīstama.

Avoti: LLVV, PDE

Hajagrīva   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - daitja, kas no dieva Brahmas lūpām, tam kalpas beigās guļot, izzaga četras vēdas.

Avoti: Mit

Hajčura   vietv.

1. Upe Ukrainas Zaporožjes un Dņepropetrovskas apgabalā, Vovčas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Hajdūbesermēņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hajdū-Biharas meģē, 31300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Hajdū-Bihara   vietv.

1. Meģe Ungārijas austrumos, platība - 6210,56 kvadrātkilometri, 541300 iedzīvotāju (2014. g.), administrtīvais centrs - Debrcena.

Avoti: PZT, LpA

Hajdūdoroga   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hajdū-Biharas meģē, 8800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hajdūhadhāza   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hajdū-Biharas meģē, 12800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hajdūnānāša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hajdū-Biharas meģē, 17200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hajdūšāmšona   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hajdū-Biharas meģē, 12900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hajdūsoboslo   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hajdū-Biharas meģē, 24000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hajingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hayingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 2150 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hajmana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Haymana"), Ankaras ilā, 9000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hajna   vietv.

1. Upe Baltkrievijā, Minskas apgabalā, Bjarezinas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Hajnuvka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 21800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1507. g.

Avoti: LpA, Wi

hajot   žarg.

1. Staigāt.

Avoti: SLG

Hajrabolu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hayrabolu"), Tekirdāgas ilā, 18700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hajs   žarg.

1. Nepatikšanas.

2. Nekārtība, haoss.

3. Tracis.

4. Iesniegums policijā.

Avoti: SLG, KZ

Hajsina   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Vinnicas apgabalā, 25800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Hajvorona   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Kirovohradas apgabalā, Dienvidbugas kreisajā krastā, 15200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

hakama   japāņu

1. Melna auduma bikšu svārki (aikido un kendo).

Avoti: SV08

Hakari   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, ila administratīvais centrs, 58600 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Upe Kalnu Karabahā, Vorotanas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi, PuA, LpA

hakasi   -u, v.

1. dsk., v. Tautība, Hakasijas autonomā apgabala Krievijā pamatiedzīvotāji, runā hakasu valodā, ticīgie - pareizticīgie.

Hakasu valoda— altajiešu valodu saimes tjurku valodu grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautības piederīgais.

Avoti: LLVV

Hakasija   vietv.

1. Hakasijas Republika - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Sibīrijas dienvidu daļā, administratīvais centrs - Abakana, platība - 61600 km^2, 538000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

hakata   rel.

1. Zīlēšanas veids, ko izmanto šonu cilts ļaudis Āfrikas dienvidu daļā: četriem koka vai kaula gabaliem, kas reprezentē vecu vīru, jaunu vīrieti, vecu sievu un jaunu sievieti, tiek atzīmēta "augša" un "apakša", zīlnieks tos met gaisā un, raugoties uz to, kā tie nokrīt, izsaka savu spriedumu; valda ticējums, ka caur šiem priekšmetiem savu vēsti sūta gari.

Avoti: R1

hakatisti   novec.

1. Savienības biedri, kuras nolūks bija pārvācot Prūsijas poliskās provinces.

Avoti: KV

hakatons

1. Programmēšanas problēmu un jauno tehnoloģiju izmantošanas iespēju izpētes pasākums.

Avoti: Wi

hakbrets   novec.

1. Senlaiku stīgu instruments, kas sastāv no plakanas, trapecveidīgas skaņu kastes un pār to pārvilktām tērauda stīgām, ko skandināja ar 2 veserīšiem, katrā rokā pa vienam.

Avoti: KV

haken   novec.

1. Arkls.

Avoti: KV

hakenkreuz   novec.

1. Ugunskrusts.

Avoti: KV

hakeris

1. Cilvēks, kas interesējas par datoriem, programmēšanu u. tml., gk. lai nelegāli piekļūtu datiem; urķis.

Avoti: SV99

hakers-brakers   žarg.

1. Breika dejotājs.

Avoti: SLG

Hakha   vietv.

1. Pilsēta Mjanmas Savienībā (Birmā), Činas pavalsts administratīvais centrs, 20000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA

haki   nelok., v.

1. Zaļganbrūna krāsa; audums šādā krāsā.

2. parasti savienojumā ar "krāsa", adj. nozīmē. Zaļganbrūns.

3. Dabiski zemes iedobumi (piem., Vidusāzijas tuksnešos), kuros lietus laikā sakrājas ūdens un veidojas staigni dubļi.

Avoti: LLVV

hakims   arābu

1. Ārsts, gudrais, Austrumu filozofiju zinātājs.

Avoti: SV08

Hakmara   vietv.

1. Sakmara - upe Krievijā, Baškorostānas Republikā un Orenburgas apgabalā, tās nosaukums baškīru valodā.

Avoti: LpA

hakneijs   novec.

1. Heknijs.

Avoti: Ang

haknejs   novec.

1. Heknijs.

Avoti: Ang

Hakodate   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Hakodate"), Hokaido salas dienvidos, osta pie Cugaru šauruma, 279100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Hāksbergena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Haaksbergen"), Overeiselas provincē, 24400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

haktīvisms

1. Politiskas, ekonomiskas, reliģiskas un kultūru cīņas internetā, uzlaužot mājaslapas u. tml. (angļu "hocktivism").

Avoti: PL

Hakulabada   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Andidžonas vilajetā (pie Namangānas vilajeta robežas), 28300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Hakupu   vietv.

1. Apdzīvota vieta Okeānijā, Niuē, 230 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hala   mit.

1. Dienvidu slāvu mitoloģijā - miglas, krusas, vētru, negaisa mākoņu un citu stihiju pavēlnieks, kas postīja tīrumus un dārzus.

Avoti: Mit

halācija   med.

1. Izplūdis attēls uz tīklenes, ja ir pārāk liels vai pārāk stiprs gaismas avots.

Avoti: MSV

halaha   rel.

1. Jūdaisma likumu un tiesību skaidrojumu kopums, kas ietver arī rituālu jautājumus.

Avoti: R1

halāka   rel.

1. Jūdaisma likumu un tiesību skaidrojumu kopums; reglamentē dzīvesveidu, rituālus u. c.

Avoti: SV99

halala

1. Sīknauda Saūda Arābijas Karalistē, Saūda Arābijas riāla simtdaļa.

Avoti: PnR

halali   novec.

1. Medībās sauciens un taures signāls, kas norāda vietu, kur atrodas suņu dzītais nokausētais dzīvnieks.

Avoti: KV

halāls

1. Tas, kas atbilst islāma noteikumiem.

Avoti: IdV

Halande   vietv.

1. Apgabals Jētalandes dienvidrietumos (Halland), pie Kategata, Zviedrijā, pllatība 4786 kvadrātkilometri, 274400 iedzīvotāju austrumu daļā meži, rietumu piekrastē līdzenums, līdz 1645 piederēja Dānijai, 1658 ieguva Zviedrija (Roskildes miers).

Halandes grēda— atrodas Zviedrijā, starp Skoni un Halandi, ~40 km gara, 5-10 km plata, augstākā vieta 226 m vjl.

Halandes lēne— ietver Halandi, arī Hiltes komūnu Rietumsmolandē, platība - 5454 kvadrātkilometri, 269300 iedzīvotāju, admininstratīvais centrs Halmstāde, lēne izveidojusies 1719. g.

Avoti: LEV

Halandre   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 74200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Halandrica   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 1140 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Halapa   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Xalapa"), Verakrusas de Ignasio de la Ljaves pavalsts administratīvais centrs, 387900 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

halapenjo

1. Ļoti asi zaļie čili pipari (spāņu val. "jalapeno", izrunā: halapenjo).

Avoti: PL

halāsana   mit.

1. Ezoterismā kāds vingrinājums, kuru dažkārt dēvē par arkla pozu: guļot uz muguras (pleciem) kājas pāri ķermenim un galvai ar pirkstu galiem pieskaras pie zemes.

Avoti: SG

Halāsteleka   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 9300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Halastra   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 9800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

halators   med.

1. Aparāts ārstniecisku šķidrumu izsmidzināšanai.

Avoti: TM

halāts   -a, v.

1. Virsvalks, uzsvārcis; rīta svārki.

Avoti: LLVV

halāzija   med.

1. Kādas ķermeņa atveres atslābums, piem., zīdaiņa kuņģa ieejas atveres slēdzēja atslābums, kas izraisa vemšanu.

Avoti: TM

Halberštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Halberstadt"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 40300 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi, LpA

halbi

1. Viena no gondu cilšu grupām, dzīvo Indijas centrālajā daļā, valoda pieder pie dravīdu valodām.

Avoti: PZT

halcedons   min.

1. Blīvs, slēptkristālisks, mikrošķiedrains kvarca paveids, nereti krāsains; izmanto juvelierizstrādājumiem un kā cietu tehnisko akmeni.

Avoti: ZTV

Haldena   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijas dienvidaustrumu daļā ("Halden"), 21000 iedzīvotāju, uz dienvidiem no tās atrodas Fredrikstēnas nocietinājums, kur 1718. g. krita zviedru karalis Kārlis XII.

Avoti: LEV

Haldene

1. vietv. Pilsēta Norvēģijā, Estfollas filkē, 30100 iedzīvotāju (2013. g.).

2. astr. Jupitera pavadonis ("Chaldene"), vidējais attālums no planētas - 23179000 km, izmēri - 4 km.

Avoti: Wi, ZvD-203-25

Haldenslēbene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Haldensleben"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 19200 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi, LpA

haldieši   vēst.

1. Semītu ciltis, kas dzīvoja Persijas jūras līča ziemeļrietumu piekrastē (1. gt. 1. puse p. m. ē.); 626.-538. g. p. m. ē. Babilonā izveidoja Jaunbabilonijas valsti.

Avoti: EV

Haldjass   mit.

1. Igauņu tautas reliģijā ar dabas priekšmetu, parādību vai celtni saistīta pārdabiska būtne, kas par to rūpējas, - sargātājgars.

Avoti: Mit

Haleakala   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Maui salā, Havaju salu grupā (ASV), augstums - 3055 m, krātera apkārtmērs - 45 km, ietverts 1961. g. nodibinātajā nacionālajā parkā 106,8 kvadrātkilometru platībā.

Avoti: PZT

Haleba   vietv.

1. Pilsēta Sīrijas ziemeļrietumos (arābu val. "Halab", turku val. "Aleppo"), Kuveikas krastos, muhāfazas centrs, 1,6 mlj. iedzīvotāju (2007. g.); Alepo; Alepa.

Avoti: LģE, LpA, LEV

Halena   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Halen"), Flandrijas reģiona Limburgas provincē, 9300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

haleo   mūz.

1. Spāņu tautas solo deja 3/8 taktsmērā, mērenā tempā.

Avoti: Mūz

halesia   lat.

1. Halēzijas.

Halesia carolina— Karolīnas halēzija.

Avoti: DaE

halēzija   bot.

1. dsk. Ēriku rindas ģints ("Halesia"), kokiem līdzīgi dekoratīvi krūmi, ar zvanzveida ziediem un sīkiem, bumbierveida augļiem.

Karolīnas halēzija— halēziju suga ("Halesia carolina").

Avoti: DaE

half   novec.

1. Puse.

Half and half— ēla un portera vienādu daļu maisījums; arī liķieru maisījums.

Avoti: KV

halfazāle

1. Ap metru gara, cieta stepju zāle, aug Spānijā un Ziemeļamerikā; izmanto virvju, sandaļu pazoļu, kā arī papīra izgatavošanai.

Avoti: LEV

half-blood   angļu val.

1. Pusasiņu.

Avoti: KV

half-penny   angļu val.

1. Puspenss.

Avoti: KV

Halfvega   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Halfweg"), Ziemeļholandes provincē, 2330 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Halhingola   vietv.

1. Upe Mongolijā un Ķīnā ("Khalkh River"), garums - 233 km, sākas Lielā Hingāna rietumu nogāzē, ietek Buinūra ezerā (atteka Orčungolā).

Avoti: PZT, Wi

hali-   med.

1. Salikteņos norāda uz sāli.

Avoti: MSV

haliaeetus   lat.

1. Vanagu dzimtas ģints.

Haliaeetus albicilla— baltastes jūrasērglis.

Haliaeetus leucocephalus— baltgalvas jūrasērglis.

Avoti: LD, PDE

halibaktērija   med.

1. Baktērija, kas dzīvo sālsūdenī (jūras ūdenī).

Avoti: MSV

halichoerus   lat.

1. Roņu dzimtas ģints.

Halichoerus grypus— pelēkais ronis.

Halichoerus grypus macrorhynchus— pelēkais Baltijas ronis.

Avoti: LD

halictidae   lat.

1. Slaidbišu dzimta.

Avoti: LD

halictus   lat.

1. Slaidbišu dzimtas ģints.

Halictus albipes— šīs ģints suga.

Halictus rubicundus— šīs ģints suga.

Halictus tumulorum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Haliča   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ivanofrankivskas apgabalā, 6290 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Halifaksa   vietv.; novec.

1. Helifeksa - pilsēta Kanādā.

Avoti: PZT

halifāts   -a, v.; vēst.

1. Kalifāts - kalifa pārvaldītas valsts teokrātiska iekārta (muhamedāņu zemēs).

2. Kalifāts - feodāla valsts, kurā valda kalifs.

halīfs   vēst.

1. Kalifs - augstākais garīgais un laicīgais valdnieks dažās musulmaņu valstīs.

Avoti: SV99

haligali   novec.

1. Sarīkojumu deja (20. gs. 60. gadu otrajā pusē).

Avoti: Ang

halihtiotoksīns   med.

1. Indīga, baktēriju radīta bāze zivju sālījumā.

Avoti: TM

Halikarnāsa   vietv.

1. Sengrieķu pilsēta Mazāzijā ("Halikarnassos"), tagad Bodruma (Turcijā), Mausola kapeņu drupas ("Mausoleion", 4. gs.) - viens no septiņiem pasaules brīnumiem, no tām cēlies vārds mauzolejs.

Avoti: LEV

halikoze   med.

1. Pneimokonioze, kuras cēlonis ir akmens putekļu ieelpošana.

Avoti: MSV

Haliktavs   vietv.

1. Kalnu grēda Austrumtjanšanā ("Khalik Tau"), Ķīnā, garums - ~250 km, augstums - līdz 6811 m, virsotnēs mūžīgais sniegs, šļūdoņi.

Avoti: PZT

Halīla   vietv.

1. Pilsēta Palestīnā, Rietumkrastā (angļu val. "Hebron", arābu val. "al-Khalil"), muhāfazas administratīvais centrs, 166000 iedzīvotāju (2006. g.), Ābrama un viņa ģimenes kapavieta - ebreju un musulmaņu svētvieta, kuras dēļ radies konflikts, tās nodošana palestīniešiem sākusies 1977. g.; Hebrona.

Avoti: LpA, PuA

Halimēde

1. astr. Neptūna pavadonis ("Halimede"), vidējais attālums no planētas - 1572800 km, izmēri - 61 km.

Avoti: ZvD-203-27

halinoplastika   med.

1. Plastiska operācija mutes kaktiņā.

2. Operācija jaunas mēles saitītes veidošanai.

Avoti: TM

Halinova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 3600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 2001. g.

Avoti: Wi

haliplidae   lat.

1. Peldvaboļu dzimta.

Avoti: LD

Halisko   vietv.

1. Meksikas pavalsts - Brīvā un Suverēnā Halisko Valsts ("Jalisco" / "Estado Libre y Soberano de Jalisco"), administratīvais centrs - Gvadalahara, platība - 78630 kvadrātkilometru, 6752000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT

halisterēze   med.

1. Dekalcinācija, kalcija sāļu izzušana no kaulaudiem (osteomalācijā, rahītā).

Avoti: TM

halīts   -a, v.; parasti vsk.; min.

1. Bezkrāsains, caurspīdīgs, ūdenī viegli šķīstošs minerāls ar sāļu garšu; vārāmā sāls, akmeņsāls.

Avoti: LLVV

Halkapinara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Halkapinar"), Konjas ilā, 1770 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

halkasi

1. Halki - mongoļu ziemeļu grupa.

Avoti: PZT

halki

1. Mongoļu ziemeļu grupa; halkasi.

Avoti: PZT

Halkida   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā ("Chalcis"), Centrālās Grieķijas perifērijā, Evijas salā, 59100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Halkidike   vietv.

1. Pussala Grieķijas ziemeļaustrumos (gr. val. "Chalkidikē"), Centrālās Maķedonijas perifērijā, starp Termes un Strimonas līci, platība - 3000 kvadrātkilometru, iestiepjas jūrā 120 km, lielākais augstums - 2033 m (Atona kalns).

Avoti: LģE, PuA

Halkidona   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 33700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

halkīts   med.

1. Acu iekaisums ar asarošanu un jutību pret gaismu; rodas no acu berzēšanas, ja rokām bijusi saskare ar varu.

Avoti: MSV

halkofils   ģeol.

1. Halkofilie elementi - ķīmiskie elementi, kas Zemes garozā sastopami galvenokārt sulfīdu veidā.

Avoti: ZTV

halkopirīts   -a, v.; parasti vsk.; min.

1. Minerāls - vara, dzelzs un sēra savienojums zeltaini dzeltenā krāsā ar metālisku spīdumu; rūda, no kuras iegūst varu.

Avoti: LLVV

halkoze   med.

1. Vara daļiņu nogulsnēšanās audos, īpaši acs radzenē un lēcā.

Avoti: TM

halkozīns   min.

1. Svina pelēks minerāls, vara sulfīds, nozīmīga vara rūda.

Avoti: ZTV

halla   novec.

1. Halle.

Avoti: Ang

Halla   vietv.

1. Pilsēta Anglijas ziemeļaustrumos ("Hull, Kingston upon Hull"), 30 km no Ziemeļjūras, 284300 iedzīvotāju (2011. g.), nozīmīga zvejas, eksporta un importa osta, pilsētas privilēģijas no 1299. g., universitāte (1954. g.).

Avoti: LEV

Hallande   vietv.

1. Lēne Zviedrijā, platība - 5454 kvadrātkilometri, 301100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

halle   halles, dsk. ģen. haļļu, s.

1. Liela telpa, zāle.

Avoti: LLVV

Halle   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Hall in Tirol"), Tiroles federālajā zemē, 13000 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Halle"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 231600 iedzīvotāju (2013. g.), dzelzceļa mezgls, upes osta, universitāte (no 1694. g.).

3. Pilsēta Vācijā ("Schwaebisch Hall"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 37500 iedzīvotāju (2013. g.).

4. Pilsēta Beļģijā (fr. "Hall", nl., vācu "Halen"), Flandrijas reģiona Flāmu-Brabantes provincē, 36800 iedzīvotāju (2013. g.).

5. Pilsēta Vācijā ("Halle"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 21200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LEV, LpA, Wi

Halleina   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Hallein"), Zalcburgas federālajā zemē, 20100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

hallelūja   novec.

1. Allelujā.

Avoti: KV

Hallenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hallenberg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 4400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

halligalli   sar.

1. Haligali.

Avoti: Ang

hallings   mūz.

1. Norvēģu tautas vīriešu solo deja, kuru izpilda lociņinstrumenta hardingfelle pavadījumā.

Avoti: Mūz

hallo   izsauk.

1. Lieto, lai atsauktos (parasti telefona sarunās); lieto, lai pievērstu kāda uzmanību.

Avoti: LLVV

hallucinācija   novec.

1. Slimīga jutekļu mānišanās, sajutumi, kas rodas bez nekāda ārēja cēloņa, tā, piem., slimnieks redz dažādus tēlus, kuru patiesībā nemaz tur nav.

Avoti: SV33

halma

1. Galda spēle 2-4 spēlētājiem.

Avoti: SV08

Halmahera   vietv.

1. Sala Moluku salu grupas ziemeļos ("Halmahera"), Indonēzijā, platība - ~18000 kvadrātkilometru, kalnaina, augstums - līdz 1635 m, darbīgs vulkāns - Gamkunors.

2. Halmaheras jūra - starpsalu jūra Klusajā okeānā (indonēziešu val. "Laut Halmahera"), Moluku salās, starp Halmaheru, Vaigeo, Jefama, Bū u. c. salām, platība - 75000 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 747 m, lielākais dziļums - 2072 m, neregulāras pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 2,5 m.

Avoti: LģE

halmaheri

1. Divas tautību un cilšu grupas Halmaheras un tai tuvējās salās (Indonēzijā) - dienvidhalmaheri un ziemeļhalmaheri.

Avoti: PZT

halmatoģenēze   med.

1. Bioloģijā tipa variācijas lēcienveida attīstība.

Avoti: TM

Halmstade   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā ("Halmstad"), Dienvidhalandē, pie Nisanas ietekas Laholmas līcī, Hallandes lēnes administratīvais centrs, 58600 iedzīvotāju (2010. g.), osta (prāmju satiksme ar Dāniju), līdz 1645. g. piederēja Dānijai (Bremsebrū miers).

Halmstades grupa— izveidota 1929. g., apvienojušies seši gleznotāji sirreālisti: Svens Jonsons, Valdemārs Lorencons, Stellans Merners, brāļi Ēriks un Aksels Ulsoni un Esaiass Torēns.

Avoti: LEV, PuA

Halmstāde   vietv.

1. Halmstade - pilsēta Zviedrijā.

Avoti: LEV

halo

1. Atmosfēras optiska parādība, ko rada gaismas staru lūšana spalvmākoņu ledus kristālos un atstarošanās no tiem; balti vai varavīkšņaini gredzeni vai loki, stabi, plankumi ap Sauli un Mēnesi.

Galaktiskais halo— spirālveida galaktikas sfēriskā sastāvdaļa, ko veido vecas, izklaidus izvietotas zvaigznes un lodveida zvaigžņu kopas.

Avoti: SV99, SV96

halo-

1. Salikteņu daļa - sāļa, sāļu (piem., halofīti).

Avoti: SV99

halobioss   novec.

1. Kopapzīmējums visai organiskai pasaulei, kas apdzīvo jūru; daļa no hidrobiosa.

Avoti: KV

halochromija   novec.

1. Kāda bezkrāsaina savienojuma tieksme pārvērsties par sālsveidīgu krāsainu savienojumu.

Avoti: KV

halodermija   med.

1. Jebkuri halogēnu izraisīti ādas izsitumi.

Avoti: MSV

haloefekts

1. Psiholoģijā - fakts, ka kādas personas atsevišķu īpašību pozitīvu vai negatīvu novērtējumu ietekmē pirmais kopiespaids vai jau esošās zināšanas par citām īpašībām.

Avoti: SV08

halofili

1. Organismi, kas dzīvo tikai sāļā vidē, piem., koraļļi.

Avoti: SV99

halofīti   biol.

1. Augi, kas spēj augt ļoti sāļās augsnēs (jūras krastos u. tml.).

Avoti: SV08

halofobi

1. Organismi, kas spēj dzīvot tikai saldūdenī vai ūdenī ar ļoti mazu sāls daudzumu, piem., dēles, saldūdens zivis u. c.

Avoti: SV99

halogenēšana

1. Halogēna atomu ievadīšana organiskā savienojuma molekulā, aizvietojot ūdeņraža atomus vai pievienojot dubultsaitēm vai trīskāršajām saitēm.

Avoti: LPE

halogēni   -u, vsk. halogēns, -a, v.; ķīm.

1. Ķīmisko elementu grupa, ļoti aktīvi elementu periodiskās sistēmas septītās grupas elementi, kurā ietilpst fluors, hlors, broms, jods, astats.

Avoti: LLVV, ZTV

halogenīdi

1. Minerālu grupa, halogēnūdeņražskābju sāļi.

2. ķīm. Karbonskābju atvasinājumi (piem., acetilhlorīds), kuros karboksilgrupas hidroksila vietā ir halogēna atoms.

Avoti: SV99

halogēnieži

1. Evaporīti - hemogēni nogulumieži, kas veidojas ūdens baseinos sausa un silta klimata apstākļos, iztvaikošanai pārsniedzot ūdens pieplūdi.

Avoti: LPE

halogenizēt

1. Ievadīt halogēnu organiska savienojuma sastāva.

Avoti: SV69

halogēnskābes

1. Skābes, kas rodas, ūdeņradim savienojoties ar halogēnu, piern., sālsskābe (ūdeņraža un hlora savienojums).

Avoti: SV69

halogēnspuldze

1. Apgaismošanas spuldze, kas pildīta ar fluora, hlora, broma vai joda tvaikiem.

Halogēnu lampas— gaismas avots, kurā izmantota kāda no halogēnu gāzēm.

Avoti: ZTV

halogēnūdeņraži   ķīm.

1. Halogēnu savienojumi ar ūdeņradi, to ūdens šķīdumi ir stipras skābes, to sāļi - halogenīdi.

Avoti: SV96

halogēnūdeņražskābe   ķīm.

1. Halogēnūdeņraža šķīdums ūdenī.

Avoti: ZTV

haloģenēze

1. Dabiski šķīstošo minerālsāļu koncentrēšanās un izgulsnēšanās, kas noris, iztvaikojot ūdenim.

Avoti: SV99

haloģens   novec.

1. Sālsradis: ķīmiskas īpašības apzīmējums fluoram, hloram, bromam un jodam, kas var tieši savienoties ar metāliem, radot sālis, kamēr visos citos gadījumos sāļu sastāvā ietilpst arī skābeklis.

Avoti: LME

haloīdi

1. Tas pats, kas halogēni.

Avoti: SV69

halometrs   med.

1. Ierīce eritrocītu vidējā diametra noteikšanai, izmērot to difrakcijas disku diametrus.

Avoti: TM

Halona   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamā, valsts ziemeļu daļā, Bakbo līča piekrastē, 145900 iedzīvotāju (2004. g.).

2. Upe Spānijā, Ebro labā krasta pieteka, garums - 234 km.

Avoti: LpA, PuA, PZT

halons   med.

1. Inkrēts, kuram ir kavējoša ietekme uz kāda orgāna vai orgānu sistēmas funkciju; kolions.

Avoti: TM

haloperidols   med.

1. Viena no vielām, ka nomāc centrālo nervu sistēmu, neradot apziņas traucējumus, un spēj mazināt psihožu simptomus.

Avoti: VE

haloragales   lat.

1. Skujeņu rinda.

Avoti: PDE

haloragaceae   lat.

1. Daudzlapju dzimta.

Avoti: LD

halorrhagidaceae   lat.

1. Divdīgļlapju augu dzimta "Myrtiflorae" rindā, ūdens un cietzemes augi ar sīkiem vien- un divdzimumu ziediem, kuriem bieži nav ziedlapu; ~160 s. mērenā un subtropiskā joslā.

Avoti: KV

Haloša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bāčas-Kiškunas meģē, 3100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

halotāns   med.

1. Inhalācijas narkozes līdzeklis, viegli gaistošs šķidrums.

Avoti: VE

haloterapija   med.

1. Fizioterapijas veids, kurā izmanto minerālvielas.

Avoti: ZTV

Halovīns

1. Anglosakšu nosaukums 31. oktobrim, t. i., visu svēto dienas priekšvakaram, ar draiskulībām (t. sk. lākturi no ķirbju mizas) un maskarādi (angļu "Halloween").

Avoti: LEV

haloxylon   lat.

1. Saksauli.

Avoti: PDE

hals   žarg.

1. Kakls.

Savienojumā "hals un beinbruh"— laba vēlējums aktierim pirms izrādes (burtiski - "lauzt kaklu un kāju!").

Avoti: Žrg

Halsa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 2500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Halswigshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Alstiķu muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Sērenes pagastā.

Avoti: KV

Halštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hallstadt"), Bavārijas federālajā zemē, 8400 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Apdzīvota vieta Austrijā ("Hallstatt"), sāls raktuves, kas tika izmantotas jau dzelzs laikmetā.

Halštates kultūra— agrā dzelzs laikmeta kultūra (9.- 5. gs. p. m. ē.) Viduseiropā un Dienvideiropā; apbedījumi - skeletkapi un ugunskapi, dzelzs rīki un ieroči, bronzas rotas; zemkopība, lopkopība, metālapstrāde; domājams, ka ķeltu un illīriešu ciltis.

Avoti: LEV, Wi, EV

haltēri   novec.

1. Koka vai metāla smaguma vālītes, ko grieķu vingrotāji turēja rokās lecot.

Avoti: KV

Halterne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Haltern"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 37300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Haltiatunturi   vietv.

1. Somijas augstākā virsotne ("Haltiatunturi") - 1324 m vjl., atrodas Somijas ziemeļos, uz robežas ar Norvēģiju.

Avoti: LEV

haltica   lat.

1. Spradžu dzimtas ģints.

Haltica erucae— ozolu spradzis.

Avoti: KV

halticinae   lat.

1. Spradžu apakšdzimta.

Avoti: LD

haltūra   -as, s.; niev.

1. Pavirši, nevīžīgi, neprasmīgi veikts darbs.

2. Darbs, ko veic, lai iegūtu blakus peļņu; darbs, ko veic, lai viegli nopelnītu.

Avoti: LLVV

halturēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; niev.

1. Pavirši, nevīžīgi, neprasmīgi strādāt.

2. Strādāt, lai iegūtu blakus peļņu; strādāt, lai viegli nopelnītu.

Avoti: LLVV

Halturina   vietv.

1. Orlova - pilsētas Krievijā (Kirovas apgabalā) nosaukums 1923.-1991. g.

Avoti: Wi

haltūrists   -a, v.; niev.

1. Cilvēks, kas pavirši, nevīžīgi, neprasmīgi strādā.

2. Cilvēks, kas strādā, lai iegūtu blakus peļņu; cilvēks, kas strādā, lai viegli nopelnītu.

Avoti: LLVV

halturščiks   žarg.

1. Slikts, paviršs strādnieks; haltūrists.

Avoti: SLG

halucinācija

1. Smadzeņu darbības traucējumu radīti uztvērumiem līdzīgi redzes, dzirdes, taustes u. c. tēli (pseidouztvērumi), ko neizraisa ārējs kairinājums, bet kas cilvēkam pašam liekas atspoguļojam īstenību.

Avoti: SV99

halucinogēni

1. Sintētiski ķīmiskie savienojumi un augu produkti, kas rada psihes darbības traucējumus - izraisa pastiprinātu emocionalitāti, eiforiju, halucinācijas u. c.

Avoti: SV99

halucinogēns   med.

1. Līdzeklis vai viela, kas izraisa halucinācijas.

Avoti: MSV

halucinoze   med.

1. Stāvoklis, ko raksturo biežas vai ilgstošas halucinācijas.

Avoti: TM

halurģija

1. Ķīmijas tehnoloģijas nozare, kas izstrādā dažādu sāļu iegūšanas paņēmienus.

Avoti: SV69

halva   -as, s.

1. Konditorejas izstrādājums - saldvielu un sasmalcinātu eļļas augu kodolu masa.

Avoti: LLVV

Halvēre   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Halver"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 16200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

halze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; jūrn.

1. Kuģa kurss attiecībā pret vēja virzienu.

Ar dažādām halzēm— ejot pie vēja, jahta var iet uz vienu punktu no pretējām pusēm, t. i., ar dažādiem kursiem attiecībā pret vēju (halzēm).

Ar halzi— saka, kad jahtai piepūstas buras un tai ir gaita.

Govs halze— burāšanas manevrs, stiprā laikā burājot pie vēja, lai pārietu uz otru halzi, jahtas priekšgalu negriež pret vēju, bet, strauji nokrītot no kursa, vējam pagriež heķi, notiek halzēšana, un, turpinot griešanos, uzņem vajadzīgo kursu.

Kreisā halze— peldlīdzekļa kurss, vējam pūšot burās no kreisās puses.

Labā halze— peldlīdzekļa kurss attiecībā pret vēju, ja tas pūš burās no labās puses.

Pāriet uz pretējo halzi— mainīt kuģa kursu, lai atbrīvotos no konkurenta, kurš iet paralēlā kursā.

2. Taisns (kuģa, laivas) nobrauktā ceļa gabals.

3. Virve, ar ko nostiprina apakšējo, vēja pusē esošo buras stūri.

Avoti: LLVV, JūVM

halzēšana   jūrn.

1. Burāšanas manevrs, ejot pa vējam: jahta maina kursu, pagriežot priekšgalu uz to pusi, kurā atrodas grotbura, un tad pārlaižot grotbomi uz pretējo pusi (halzi).

Avoti: JūVM

halzēt   jūrn.

1. Zēģelējot griezt buru kuģi apkārt ar vēju.

Avoti: KV

halzstūris   jūrn.

1. Buras priekšējais apakšējais stūris.

Avoti: JūVM

haļava   žarg.

1. Tas, ko var dabūt par velti; tas, kas nāk ļoti viegli, nepiepūloties; pavirši paveikts darbs.

2. Pēdējais, visnenozīmīgākais cilvēks.

3. Prostitūta.

4. Cilvēks, kas visu grib par velti.

Avoti: PL, KZ

haļavščiks   žarg.

1. Cilvēks, kas gūst labumu uz citu rēķina.

Avoti: SLG

haļera   žarg.

1. Slikts cilvēks; lieto kā lamuvārdu.

Avoti: SLG

Hama   vietv.

1. Pilsēta Sīrijā ("Hamāh"), muhāfazas administratīvais centrs, 427400 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hāma   vietv.

1. Kāma - pilsēta Vācijā.

Avoti: Wi

hamāda

1. Klinšains tuksnesis Ziemeļāfrikā; tuksnesis uz vāji sadēdējušiem klinšainiem iežiem, kas vietām klāti ar šķembām vai oļiem, zemkalnu plato un pacēlumos.

Avoti: SV96, PP

Hamadāna   vietv.

1. Pilsēta Irānas ziemeļrietumu daļā ("Hamadan"), senatnē Ekbatana, ostāna administratīvais centrs, 479600 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LEV, PuA

hamadriāda   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - koka nimfa, rodas reizē ar koku, dzīvo tā lapotnē un nomirst reizē ar to.

Avoti: KV

hamadrija

1. Pelēkais paviāns, mēteļpaviāns, pērtiķu suga; dzīvo Etiopijā un Nūbijas dienvidos.

Avoti: SV69

hamadrils   -a, v.

1. Primātu kārtas pērtiķu apakškārtas mērkaķu dzimtas paviānu ģints suga ("Papio hamadryas"), sastopama Āfrikā.

Avoti: PDE

Hamaki   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikas (Jakutijas) dienvidrietumu daļā, Ņujas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

hamaks   novec.

1. Pakarināms audekls vai tīkls gulēšanai, īpaši kuģos.

Avoti: SV33

Hamamacu   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Hamamatsu"), Šidzuokas prefektūrā, 807100 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

hamamelidaceae   lat.

1. Burvjlazdu dzimta. Ambras koki, divdīgļlapju augu dzimta "Rosales" rindā, koki un krūmi ar pamīšussakārtotām lapām un neuzkrītošiem ziediem vārpās vai galviņās, ar balzamsveķiem koksnē un mizā.

Avoti: KV

hamamelididae   lat.

1. Burvjlazdu apakšklase.

Avoti: LD

hamamelididales   lat.

1. Burvjlazdu rinda.

Avoti: LD

hamamelis   lat.

1. Burvjlazdas.

Hamamelis intermedia— vidējā burvjlazda.

Hamamelis mollis— mīkstā burvjlazda.

Hamamelis virginiana— Virdžīnijas burvjlazda.

Avoti: LD

hamameliss

1. Lazdai līdzīgs augs Amerikā un Āzijā, no kura mizas iegūst ekstraktu, ko lieto farmācijā un kosmētisko preparātu ražošanai.

2. Burvju rīkstīte; rīkstīte.

Avoti: SV08

Hamameži   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Amasjas ilā, 1460 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hamams

1. Turku pirts - tuvo Austrumu valstīm raksturīgs rekreācijas komplekss, kurā ietilpst tvaika pirts (poraina akmens plāksne, caur ko sūcas tvaiks), mazgāšanās un masāžas procedūras.

Avoti: TvV

Hamans   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, Esteres grāmatā, un ebreju mitoloģijā - Persijas valdnieka Kserska I padomnieks, kas savā ļaunumā bija nolēmis pazudināt visus ebrejus Persijas valstī un piesavināties viņu mantību.

Avoti: Mit

Hamāra   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Hēdmarkas filkes administratīvais centrs, 29500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hamardabans   vietv.

1. Kalnu grēda Piebaikālā, Baikāla dienvidu un dienvidrietumu piekrastē, Krievijā, garums - 420 km, augstums - līdz 2371 m.

Avoti: LģE

hamartija   med.

1. Attīstības anomālija, kas izpaužas nepareiza audu samēra vai embrionālo audu atlieku veidā.

Avoti: MSV

hamartoblastoma   med.

1. Audzējs, kas cēlies no hamartomas.

Avoti: TM

hamartofobija   med.

1. Slimīgas bailes, ka notiek vai notiks kļūda; neirastēniķa slimīga iedoma, ka viņu nepareizi ārstē.

Avoti: TM

hamartoloģija   rel.

1. Mācība par grēku.

Avoti: RtV

hamartoma   med.

1. Embrionālo audu kompleksi audzēja veidā bez redzamām progresējošas augšanas pazīmēm.

Avoti: MSV

hamartomatoze   med.

1. Multiplas hamartomas.

Avoti: TM

hamartoplāzija   med.

1. Audu hiperkompensatoriska attīstība rētošanās procesā.

Avoti: TM

hamartrīts   med.

1. Visu locītavu vienlaicīgs iekaisums.

Avoti: TM

Hamas

1. Palestīniešu organizācija, izveidota 1988; pārstāv musulmaņu fundamentālismu un palestīniešu nacionālismu, darbojas Gazā un Rietumkrastā, organizē skolas, slimo aprūpi u. c.

2. Islama fundamentālistu - ekstrēmistu kaujiniecisks grupējums (kustība); HAMĀS.

Avoti: PL

HAMĀS   saīs.

1. Hamas (2) - "Islāmiskā pretošanās kustība" (arābu val. "Harakat al-Muqawamah al-Islamiyya").

Avoti: PL

hamāza   novec.

1. Nosaukums arābu antoloģijām.

Avoti: KV

hambags   novec.

1. Humbugs.

Avoti: Ang

Hambers   vietv.

1. Trentas un Jorkšīras Ūzas kopējs estuārs Lielbritānijā ("Humber"), pie Ziemeļjūras, garums - 59 km, platums - līdz 13 km, paisumā līmenis ceļas par 6,5 m.

Avoti: PZT

Hambersaida   vietv.; vēst.

1. Vēsturiska grāfiste Lielbritānijā ("Humberside"), Anglijas ziemeļrietumu daļā, kā atsevišķa administratīva vienība pastāvēja no 1974. g. 1. aprīļa līdz 1996. g. 1. aprīlim, bet nosaukums saglabājies sarunvalodā un vairāku pašvaldības organizāvuju nosaukumos.

Avoti: Wi

hambū

1. Zviedru tautas deja 3/4 taktsmērā.

Avoti: LEV

Hamburga   vietv.

1. Otrā lielākā pilsēta Vācijā (aiz Berlīnes; vācu valodā "Hamburg"), federālā zeme - Hamburgas Hanzas brīvpilsēta, viena no pasaules lielākajām ostām, atrodas abos Elbas krastos un salās starp attekām aptuveni 110 km no Ziemeļjūras, Elbas estuāra sākumā, platība - 755 kvadrātkilometri, 1735000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LģE, Wi

hamburgers

1. Cepta gaļas šķēle ar piedevām starp apaļmaizītes divām daļām.

Avoti: SV99

hamearis   lat.

1. Sīkraibeņu dzimtas ģints.

Hamearis lucina— gaiļbiksīšu sīkraibenis.

Avoti: LD

hamecefālija   med.

1. Zems, plakans galvaskauss ar cefālisko indeksu, mazāku par 70.

Avoti: TM

Hameda   vietv.

1. Pilsēta Bahreinā, 52700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

hameja

1. Svītrainā hameja - svītrainais krūmčivulis ("Chamaea fasciata").

Avoti: ZvP

hameleonisks   -ais; s. -a, -ā; niev.

1. Bieži mainīgs (domās, uzskatos), neprincipiāls (par cilvēku).

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

hameleons   -a, v.

1. Rāpuļu klases zvīņrāpuļu kārtas apakškārta ("Chameleontes"), neliels rāpulis, dzīvnieks, kas spēj mainīt ķermeņa krāsu atbilstoši apkārtējai videi, 1 dz., 4 ģ., ~90 s.

2. pārn.; niev. Neprincipiāls cilvēks, kas atkarībā no situācijas bieži maina savas domas un uzskatus.

Avoti: LLVV

Hameleons

1. Neliels debess D puslodes zvaigznājs; Latvijā nav novērojams.

Avoti: EV

hameleonveidīgie

1. Zvīņrāpuļu apakškārta, 4-50 cm gari rāpuļi, kas piemērojušies gk. dzīvei kokos, spēj mainīt ķermeņa krāsu atbilstoši apkārtējai videi, Āfrikā un D-Eiropā.

Avoti: LPE

Hameleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1010 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hamelions   novec.

1. Hameleons.

Avoti: LV93

Hāmelne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hameln"), Lejassaksijā, pie Vēzeres, 56300 iedzīvotāju (2013. g.), viduslaiku apbūve; pazīstama pēc teikas par žurku ķērāju.

Avoti: LEV, Wi, LpA

hameprozopija   med.

1. Plata, īsa seja; sejas indekss mazāks par 90.

Avoti: MSV

Hamersholta   vietv.

1. Nī Hamersholta - pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 1340 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hamerslija   vietv.; nelok.

1. Hamerslija grēda - atrodas Austrālijas ziemeļrietumu daļā (angļu val. "Hamersley Range"), starp Forteskjū un Ašbērtonas upi, garums - ~300 km, lielākais augstums - 1236 m.

Avoti: LģE

hamesifoni

1. Zaļaļģu nodalījuma klase ("Chamaesiphophyceae"), vienšūnas aļģes, kas diferencētas pamatā un galotnē, piestiprinātas pie substrāta, sastopamas samērā reti.

Avoti: LD

Hamgjona   vietv.

1. Hamgjona grēda - Ziemeļkorejas kalnu austrumu daļa Ziemeļkorejā ("Hamgyongsanmaek"), garums - ~400 km, augstums - 1200-1800 m, augstākā virsotne - 2541 m (Kvanmobona).

Avoti: PZT

Hamhina   vietv.

1. Pilsēta Korejas Tautas Demokrātiskajā Republikā (Ziemeļkorejā), Hamgjonnamdo provinces administratīvais centrs, 600000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hami   vietv.

1. Kumula - pilsēta Ķīnas ziemeļrietumu daļā.

2. Hami ieplaka - tektoniska beznoteces ieplaka Austrumtjanšanā, Ķīnas ziemeļrietumu daļā, minimālais augstums - 81 m vjl., smilšu tuksnesis, ziemeļu daļā - oāzes.

Avoti: PZT

Hamiltona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hamilton"), Ohaio štatā, 62500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Kanādā ("Hamilton"), Toronto piepilsēta, 504600 iedzīvotāju (2006. g.).

3. Pilsēta Jaunzēlandē ("Hamilton"), Ziemeļsalā, Vaikato reģiona administratīvais centrs, 155300 iedzīvotāju (2006. g.).

4. Pilsēta Bermuda salā ("Hamilton"), Lielbritānijas valdījuma "Bermudu salas" administratīvais centrs, ~30000 iedzīvotāju (2010. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Hamilton"), Alabamas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Hamilton"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Hamilton"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA, WA16

hamiltoniāns   fiz.

1. Sistēmas pilnās enerģijas operators kvantu mehānikā.

Avoti: FF

Hamina   vietv.

1. Pilsēta Somijā ("Hamina"), Kimenlākso reģionā, 21200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. novec. Hamhina - pilsēta Korejas Tautas Demokrātiskajā Republikā.

Avoti: Wi, PZT, PuA

hamīti

1. Ziemeļāfrikas tautu grupa, kas runā t. s. hamītu valodās (to vidū senēģiptiešu un berberu valodā).

Hamītu valodas— valodu grupa, kurās runā Z un A-Āfrikā; bieži saista kopā ar semītu valodām (semītu-hamītu valodas).

Avoti: LEV

Hamma   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hamm"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 176000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Hammarbija   vietv.

1. K. Linneja īpašums Upsalas tuvumā ("Hammarby"), Zviedrijā, ko viņš iepircis 1758. g., botāniskais dārzs, muzejs ar nelielu daļu no Linneja kolekcijas, tagad Upsalas universitātes īpašumā.

Avoti: LEV

hammarbya   lat.

1. Sūnenes.

Hammarbya paludosa— purva sūnene.

Avoti: LD

Hammārs   vietv.

1. Ezers Irākā ("Hammar"), Eifratas lejteces rajonā, platība - 2000-5000 kvadrātkilometru (atkarībā no Eifratas ūdenslīmeņa un paliem), garums - 120 km, platums - līdz 20 km, dziļums - 1-2 m.

Avoti: LģE

Hammela   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 6900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hammelburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hammelburg"), Bavārijas federālajā zemē, 11200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hammerfesta   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijas ziemeļos ("Hammerfest"), Finmarkas filkē, Kvālejas salā, neaizsalstoša osta Norvēģu jūras krastā, 10300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA, PZT

hammers   žarg.

1. Apvidus automašīna.

Avoti: SLG

Hamminkelne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hamminkeln"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 26400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hammurabijs   novec.

1. Hammurapi.

Avoti: TV

Hammurapi   vēst.

1. Babilonijas valdnieks (1792.-1750. g. p. m. ē.).

Hammurapi likumi— Hammurapi izdots senās Babilonijas civiltiesību, krimināltiesību un procesuālo tiesību normu krājums, kas ir pirmais zināmais likumu apkopojums pasaulē.

Avoti: VjV

hamofiti   biol.

1. Augi, kuru diasporas pārziemo sniegā.

Avoti: SV96

Hamonda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hammond"), Indiānas štatā, 78400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Hammond"), Luiziānas štatā, 20350 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hamonta-Ahele   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Hamont-Achel"), Flandrijas reģiona Limburgas provincē, 14200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hamontona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hammonton"), Ņūdžersijas štatā, 14800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

Hamrarne   vietv.; novec.

1. Hamrarnes šaurums - Bornholmas šaurums Baltijas jūrā.

Avoti: PZT

hams   žarg.

1. Bezkauņa.

Avoti: SLG

Hams

1. Bībeles persona, viens no trim Noasa dēliem, Āfrikas hamītu tautu ciltstēvs, kurš bijis dieva nolādēts, jo apsmējis sava tēva kailumu.

Avoti: EV

hamsa

1. Anšovs - sīka siļķveidīgo kārtas jūras zivs, izmanto pārtikas rūpniecībā.

Avoti: SV08

Hamsilga   mit.

1. Čečenu un ingušu (Priekškaukāza austrumi) mitoloģijā - ļaunais gars jaunas sievietes izskatā, kas mīt kalnos vai mežos.

Avoti: Mit

hamsins

1. Pavasara vējš Ēģiptē, kas sākas martā un ilgst 50 dienas; šajā laikā spēcīgs vējš no dienvidiem vai dienvidaustrumiem nes karsto tuksneša smilšu mākoņus.

Avoti: PL, PP

Hamsira   vietv.

1. Upe Krievijā, Tivas Republikā, Lielās Jeņisejas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Hāmstede   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Haamstede"), Zēlandes provincē, 2460 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hamti

1. Šanu tautas grupa, kas dzīvo gk. Mjanmas (Birmas) ziemeļrietumos, Čindvinas augšteces apvidū, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju (taidžuanu) grupas, antropoloģiskā ziņā dienvidmongoloīdi.

Avoti: PZT

Hāmūns   vietv.

1. Ezers Irānas kalnienes Sistānas beznoteces ieplakā ~500 m vjl., Irānā pie robežas ar Afganistānu, bezlietus periodā sadalās vairākos atsevišķos ezeros.

Avoti: PZT, PuA

Hamura   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hamur"), Agri ilā, 2900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hana   žarg.

1. Slikti.

2. Beigas; viss pagalam.

Avoti: KZ, SLG

Hana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Han"), Eskišehiras ilā, 1060 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Hana Pijesaka - pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Han Pijesak"), Serbu Republikā, Sarajevas-Romanijas reģionā, 3800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hāna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Haan"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 30000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hānābāda   vietv.

1. Pilsēta Afganistānas ziemeļos ("Khanabad"), Kondozas vilajetā, 75500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: PZT

hanafīti   rel.

1. Viena no četrām ortodoksālā islāma tiesību skolām; musulmaņu sunnītu reliģiskā novirziena pārstāvji.

Avoti: R1, Tc

Hanahana   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hanahan"), Dienvidkarolīnas štatā, 19900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hanaka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hanak"), Ardahanas ilā, 3900 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Upe Tadžikistānā ("Hanaka"), Kofarnihonas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi

Hanaroa   vietv.

1. Pilsēta Lieldienu salā ("Hanga Roa"), Čīles īpašās teritorijas administratīvais centrs, 3300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: PuA, Wi

Hānava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hanau"), Hesenes federālajā zemē, osta Mainas krastā, 89900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

hanbalīti   rel.

1. Viena no četrām ortodoksālā islāma tiesību skolām.

Avoti: R1

Hancaviči   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, 13900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

HAND   saīs.

1. Lai tev jauka diena (angļu "have nice day"; īsziņās).

Avoti: īsz

Handa   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Kirengas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Handana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas austrumu daļā ("Handan"), Hebejas provincē, 1330000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PZT, Wi

handball   novec.

1. Handbols.

Avoti: KV

handbolists   v.

1. Sportists, kas specializējies handbolā.

Avoti: MLVV

handbols

1. Rokasbumba, komandu sporta spēle, kurā sportistiem bumba ar rokām jāiemet pretinieka vārtos.

Avoti: SV99

Handēla   vēst.

1. Ciemats Jemtlandes rietumu daļā ("Handol"), Zviedrijā, talka ieguve; šeit 1936. g. tika atrasts masu kaps no 1719. g. ar 600 Armfelda kareivjiem, kuri, pēc Kārļa XII nāves atgriežoties no Norvēģijas, gāja bojā sniega vētrā.

Avoti: LEV

handicap   novec.

1. Handikaps.

Avoti: KV

handikaps   -a, v.; fizk.

1. Priekšrocības, ko piešķir vājākam dalībniekam (sporta spēlēs, sacensībās), lai izlīdzinātu uzvaras iespējas.

2. Sacensība, kurā piedalās dažādas kvalifikācijas sportisti; jāšanas (rikšošanas) sacensība, kurā piedalās dažāda vecuma un spēju zirgi.

Avoti: LLVV, SV99

handlings

1. Vadāmība (angļu "handling").

Avoti: PL

Handlova   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabalā, 17600 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

handsfree

1. Mobilā tālruņa lietošanas sistēma (brīvroku iekārta), kad saruna notiek, nevis turot tālruni rokā, bet ar austiņu un mikrofona palīdzību, neizmantojot rokas, kas ir svarīgi, piemēram, vadot automašīnu.

Avoti: PL

handshaking   novec.

1. Rokas spiediens.

Avoti: KV

Handzjana   vietv.

1. Haņšui - upe Ķīnā.

Avoti: PZT

handžars   arābu

1. Dunčveida ierocis Austrumos.

Avoti: SV08

Handžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas austrumu daļā ("Hangzhou"), Austrumķīnas jūras krastā, osta Fučuņdzjanas upes grīvā, Džedzjanas provinces centrs, 2059800 iedzīvotāju (2002. g.).

2. Handžou līcis - līcis Austrumķīnas jūras rietumu daļā ("Hangzhou Wan"), Ķīnas piekrastē, garums - 150 km, platums pie ieejas - 110 km, dziļums - līdz 13 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 7,5 m.

Avoti: LģE, LpA

Handžouvans   vietv.

1. Handžou īcis Austrumķīnas jūras rietumu daļā.

Avoti: PZT

Handžova   vietv.

1. Handžou - pilsēta Ķīnas austrumos.

2. Handžovas līcis - Handžou īcis Austrumķīnas jūras rietumu daļā.

Avoti: LEV

Hānebuktens   vietv.

1. Ielīcis Baltijas jūras dienvidrietumos, Zviedrijas dienvidu piekrastē, starp Borholomas šaurumu un Hānes sēkli, iesniedzas sauszemē - 10 km, platums pie ieejas - 65 km, dziļums - 50 m.

Avoti: PZT

hanends   mūz.

1. Profesionāls tautas dziedonis Azerbaidžānā, Irānā un citās Austrumu zemēs; mugamu izpildītājs.

Avoti: ML

Haneni   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kastamonu ilā, 1900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hanforda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hanford"), Kalifornijas štatā, 55000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hangaja   vietv.; nelok.

1. Hangaja grēda - atrodas Mongolijas centrālajā daļā (mongoļu val. "Changajn Nuruu"), garums - ~700 km, platums - līdz 200 km, augstums - 2000-3000 m, augstākā virsotne - 3905 m.

Avoti: LģE

Hangana   vietv.

1. Upe Dienvidkorejā ("Hangang"), garums - 514 km, sākas Austrumkorekas kalnos, ietek Dzeltenās jūras Kanvamana līcī, krastos Seula.

Avoti: PZT

Hanhuhijnula   vietv.

1. Kalnu grēda Mongolijas ziemeļrietumu daļā, atdala Ubsunura ezeara un Hirgisnura ezera ieplakas, augstums - 2000-2500 m, denudēti metamorfie ieži, kalnu stepe.

Avoti: PZT

Hanhuhijnorgils   vietv.

1. Augstākā virsotne Hanhuhijnula kalnu grēdā Mongolijā, augstums - 2928 m.

Avoti: PZT

Hani   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hani"), Dijarbakiras ilā, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hanibala   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hannibal"), Misūri štatā, 17900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

haniga   žarg.

1. Nodzēries alkoholiķis, klaidonis.

Avoti: KZ

hanikss   lopk.

1. Jaku un govju krustojums.

Avoti: ZTV

Haniotisa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 970 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Hanisckali   vietv.

1. Upe Gruzijā, Rioni labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

haniste   -es, dsk. ģen. -stu, s.; vēst.

1. Valsts, ko pārvalda hans.

Avoti: LLVV

Hanja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Krētas perifērijā, Krētas salas rietumu daļā, Krētas jūras piekrastē, 108300 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Marhas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA, PuA, Wi, PZT

Hānja   vietv.

1. Hānjas augstiene - atrodas Igaunijas dienvidaustrumu daļā, augstums - līdz 318 m (Lielais Munameģis - augstākā virsotne Baltijā), pārsvarā morēnu pauguriene, tās turpinājums dienvidu virzienā ir Alūksnes augstiene Latvijā.

Avoti: LģE

Hānjūnisa   vietv.

1. Pilsēta Palestīnā, Gazas joslā, muhāfazas administratīvais centrs, 130600 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

hanka   žarg.

1. Injicējama opija narkotika.

Avoti: SLG

Hanka   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hank"), Ziemeļbrabantes provincē, 3700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Hankas ezers - atrodas Tālajos Austrumos, Krievijā (Piejūras novadā) un Ķīnā (Heilundzjanas provincē), platība - 4190 kvadrātkilometru, garums - ~90 km, platums - 68 km, lielākais dziļums - 10,6 m, izveidojies tektoniskā depresijā 68 m vjl.

Avoti: Wi, LģE

Hankendi   vietv.

1. Stepanakerta - Kalnu Karabahas galvaspilsēta, tās nosaukums azerbaidžāņu valodā.

Avoti: Wi, LpA

Hanko   vietv.

1. Pilsēta Somijas dienvidos ("Hanko"), Ūsimā reģionā, 9300 iedzīvotāju (2014. g.), osta (agrāk bija nozīmīga kara flotes bāze), kūrorts un burāšanas centrs; piespiedu kārtā iznomāta PSRS 1940.-1941. g.

Avoti: LEV, Wi

Hankova   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Hubejas provincē, Hanšujas labajā krastā, kopš 1956. g. Uhanas pilsētas sastāvdaļa.

Avoti: PZT

Hanlara   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, rajona administratīvais centrs, 37200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

hanna   novec.

1. Miežu šķirne.

Avoti: KV

hannchen   novec.

1. Miežu šķirne.

Avoti: KV

Hannmindene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hann. Muenden"), Lejassaksijas federālajā zemē, 23700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hannovere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā (vācu val. "Hannover"), osta pie Vidusvācijas kanāla un Leines, Lejassaksijas federālās zemes administratīvais centrs, 518400 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Vēsturiska province Vācijas ziemeļrietumos, starp Elbu un Nīderlandi, 1692.-1807. g. valdīja kūrfirsts, 1815.-1866. g. - feodāla valstiņa, personālūnijā ar Lielbritāniju 1714.-1807. un 1815.-1837. g., kopš 1946. g. ietilpst Lejassaksijas zemē.

Hannoveres zirgi— Vācijā izveidota zirgu šķirne, vietējos zirgus uzlabojot ar angļu tīrasiņu jājamzirgiem, skausta augstums - 160-170 cm.

Avoti: LģE, LEV

Hannū   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr., vācu "Hannut", nl. "Hannuit"), Valonijas reģiona Ljēžas provincē, 15600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hanoja   vietv.

1. Vjetnamas galvaspilsēta, atrodas Honghas krastos, 130 km no Dienvidķīnas jūras, 1,47 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Hanovera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hanover"), Ņūhempšīras štatā, 11400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Hanover"), Pensilvānijas štatā, 15600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hans   -a, v.; vēst.

1. Feodāls valdnieks, pavaldonis, augstmanis (tjurku un mongoļu zemēs).

Avoti: LLVV

hans   novec.

1. Turcijā parasts būves veids, kas ap plašu pagalmu kārto arkādas ar galerijām, aiz arkādām zemesstāvā parasti iekārto tirgotavas, bet augšstāvu izmanto kā dzīvokli.

Avoti: KV

hansard   angļu val.

1. Parlamenta protokolu nosaukums Anglijā; henserds.

Avoti: KV, BiP

hanseniaspora   lat.

1. Saharomicēšu dzimtas ģints.

Avoti: LD

hansenula   lat.

1. Saharomicēšu dzimtas ģints.

Avoti: LD

hansom   novec.

1. Izgudrotāja vārdā nosaukti angļu divvietu rati ar 2 riteņiem un kučiera sēdekli aiz muguras; hensems.

Avoti: KV

hansvursts

1. Vācu tautas teātra komisks personāžs 16.-18. gs.; radās karnevāla uzvedumos.

Avoti: SV08

Hanšuja   vietv.; novec.

1. Haņšui - upe Ķīnā.

Avoti: PZT

Hantaika   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novada ziemeļu daļā, aiz polārā loka, Jeņisejas labā krasta pieteka.

2. Hantaikas ezeri - divi savstarpēji savienoti ezeri, atrodas Krievijā, Krasnojarskas novada ziemeļu daļā, Putoranas plato 73 m vjl.

Lielais Hantaikas ezers— glaciālas izcelsmes, dziļš ezers ar augstiem krastiem, platība - 822 kvadrātkilometri.

Mazais Hantaikas ezers— krasti zemi, purvaini, platība - 58 kvadrātkilometri, iztek Hantaika.

Avoti: PZT

hantele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; fizk.

1. Vingrošanas priekšmets - divas ar īsu rokturi savienotas, parasti čuguna, bumbas.

Avoti: LLVV

Hantengri   vietv.

1. Kalnu grēda Centrālajā Tjanšanā, Kirgizstānā, lielākais apledojums Tjanšanā, daudz šļūdoņu.

2. Hantengri smaile - augstākā virsotne šajā grēdā, atrodaas uz Kirgizstānas un Kazahstānas robežas, augstums - 6995 m, marmorizētie kaļķakmeņi, apledojums.

Avoti: PZT

hanteris   novec.

1. Hanters.

Avoti: Ang

hanters

1. Liels jājamzirgs, labs lēcējs, spēj aulekšos veikt garas distances pa šķēršļotu apvidu; šādus zirgus audzē Anglijā medību sportam.

Avoti: SV69

Hantersvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Huntersville"), Ziemeļkarolīnas štatā, 51600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hanti   -u, v.

1. dsk., v. Tautība Rietumsibīrijā Obas un Irtišas sateces apvidū, Tjumeņas apgabala Hantu-Mansu nacionālā apvidus pamatiedzīvotāji, runā hantu valodā, ticīgie - pareizticīgie.

Hantu valoda— somugru valodu saimes ugru valodu grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautības piederīgais.

Avoti: LLVV

Hantimansijska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Hantu-mansu autonomajā apvidū - Jurgā, 93500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hantingtona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Huntington"), Indiānas štatā, 17150 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Huntington"), Rirtumvirdžīnijas štatā, 48800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Huntington"), Jūtas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Huntington"), Ņujorkas štatā, 18000 iedzīvotāju (2010. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Huntington"), Oregonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Huntington"), Virdžīnijas štatā, 11300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hantingtonbīča   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Huntington Beach"), Kalifornijas štatā, 200800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hantsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Huntsville"), Alabamas štatā, 188200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Huntsville"), Teksasas štatā, 40400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ("Huntsville"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hantu-Mansu   vietv.

1. Hantu-Mansu autonomais apvidus - Jurga - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Rietumsibīrijā, administratīvais centrs - Hantimansijska, platība - 534800 kvadrātkilometru, 1520000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

hantzschia   lat.

1. Ničiju dzimtas ģints.

Hantzschia amphioxys— šīs ģints suga.

Hantzschia elongata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Hanuingola   vietv.

1. Upe Mongolijas ziemeļu daļā, Selengas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Hanuka

1. Ebreju svētki, kas ilgst astoņas dienas novembrī-decembrī (no Kislev mēneša (ebreju kalendāra devītais mēnesis) 25. dienas līdz Tenet mēneša 2. dienai), šajā laikā tiek pieminēta makabiešu uzvara pār Antioha IV vadītajiem sīriešiem; Hanukā laikā katru vakaru tiek aizdegta viena no menoras svecēm (lampiņām); šos svētkus sauc arī par gaismas svētkiem.

Avoti: PL, SV08

hanuma

1. Augstdzimusi sieviete, hana sieva.

2. Mūsdienās pieklājības forma - musulmaņu sievietes uzruna.

Avoti: PL

Hanumāns   mit.

1. Hindu mitoloģijas dievība, gudrības simbols, attēlots kā pērtiķis; Rāmas un viņa sievas Sitas visuzticamākais līdzgaitnieks.

Avoti: LEV, PmV

hanungi

1. Šanu tautas grupa, kas dzīvo gk. Mjanmas (Birmas) ziemeļos; huni.

Avoti: PZT

Hanušovce   vietv.

1. Hanušovce pie Topļas - pilsēta Slovākijā, Prešovas apgabalā, 3750 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hanušovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabalā, 3350 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hanza

1. 13.-17. gs. Vācijas tirdzniecības pilsētu savienība ārējās tirdzniecības nodrošināšanai; 13.-16. gs. Hanzā ietilpa arī vairākas Latvijas pilsētas.

Avoti: SV99

hanzeāti   novec.

1. Hanzas biedri; Hanzas pilsētu iedzīvotāji.

Avoti: KV

Hanzene   žarg.

1. Hansabanka.

Avoti: SLG

Haņdaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas austrumu daļā (ķīn. val. "Handan"), Hebejas provincē, Fujanhes krastos, 1,4 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

haņi

1. Tautība, dzīvo Ķīnā, Juņnaņas provinces dienvidos, arī kaimiņrajonos Birmā, Taizemē, Vjetnamā, valodas pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas (rakstība latīņu alfabētā), iedalās vairākās etniskās grupās (eni, bijuji, haoni, geco, asilumi, doni, emi, lavi, soni, lomeji, aini, aki), izplatīti gk. cilšu kulti, arī daoisms un kristiānisms.

Avoti: PZT

Haņs   mit.

1. Haņs Džunļi - daoisma mitoloģijā - trešais no astoņiem nemirstīgajiem.

2. Haņs Sjans - daoisma mitoloģijā - ceturtais no astoņiem nemirstīgajiem.

Avoti: PmV

Haņšuja   vietv.

1. Jandzi kreisā krasta pieteka (ķīn. val. "Han Shui") Ķīnas austrumu daļā, garums - 1532 km, sākas Cjiņlina dienvidu nogāzē.

Avoti: LģE

hao

1. Sīknauda Vjetnamas Sociālistiskajā Republikā, donga desmitdaļa.

Avoti: PnR

Haoma   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - zaļacainais kāda auga dievs, auga personifikācija.

Avoti: Mit

haomantija

1. Aeromantijas nozare, pareģošana ar vīziju tēliem, ko veido mākoņi un to sagrupējumi.

haoni

1. Haņu tautības etniska grupa.

Avoti: PZT

haori   jap.

1. Vienlaidu griezuma apmetnis (līdz ceļiem) ar piedurknēm, kuru valkā virs kimono.

Avoti: SV08

haoss   -a, v.; parasti vsk.

1. Pilnīgs sistēmas trūkums; liela nekārtība, juceklis.

Haosa pētniecība— populārs nosaukums fizikālo sistēmu pētniecībai, kuru attīstību nevar paredzēt visās detaļās.

Avoti: LLVV, LEV

Haoss   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - un Hēsioda poēmā "Teogonija", pirmsākums, kas pastāvēja pirms pasaules radīšanas.

Avoti: PmV

haotisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā trūkst sistēmas; arī nekārtīgs, juceklīgs.

Haotiska kustība— nekārtīga, jucekliska kustība; piemīt, piem., gāzes un šķidruma daļiņām (turbulentā kustībā).

Avoti: LLVV

haotiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> haotisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

haotizācija

1. Sajaukt, padarīt nepārskatāmu.

Avoti: PL

Hāpajervi   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ziemeļpohjanmā reģionā, 7600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hapaks   vietv.

1. Hapaka grāvis - Daugavas kreisā krasta pieteka Rīgas teritorijā pie Bolderājas, garums - 15 km, sākas Babītes mežā Priedaines apkaimē; Rātsupīte.

Avoti: LD

hapakslegomenons   rel.

1. Tikai vienreiz sastopams vārds (Jaunajā Derībā, viena autora tekstos, attiecīgajā rakstā u. c.).

Avoti: RtV

hapantisms   med.

1. Virsmu vai daļu pilnīga salipšana.

Avoti: TM

Haparanda   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Norbotenas lēnē, 4900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Hāpavesi   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ziemeļpohjanmā reģionā, 7300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hapi   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - dievība, Nīlas upes personifikācija, ko pielūdza kā valgmes un dzīvības devēju.

Avoti: Mit

hapl-   med.

1. Salikteņos norāda uz vienkāršu, parastu, savrupu.

Avoti: MSV

haplo-   med.

1. Salikteņos norāda uz vienkāršu, parastu, savrupu.

Avoti: MSV

haplobaktērija   med.

1. Savrupa baktērija.

Avoti: TM

haplodermatīts   med.

1. Vienkāršs ādas iekaisums, bez sarežģījumiem.

Avoti: TM

haplodonts   med.

1. Bioloģijā dzīvnieks, kura dzerokļiem nav pauguriņu.

Avoti: TM

haplodrassus   lat.

1. Zemeszirnekļu dzimtas ģints.

Haplodrassus signifer— šīs ģints suga.

Avoti: LD

haplofāze   med.

1. Dīgļšūnu attīstības fāze, kad kodoli ir haploīdi.

Avoti: TM

haplogrāfija   val.

1. Pārrakstīšanās, kļūdaini izlaižot vienu no divām vienādām blaku zilbēm vai citiem vārda vai teksta segmentiem.

Avoti: VsV

haploidāls

1. Tāds (organisms, šūna), kam ir tikai viens hromosomu komplekts; cilvēkam haploidālas ir tikai dzimumšūnas.

Haploidālā stadija— katra organisma attīstības ceļā esoša stadija, kurā tā šūnā(s) ir tikai viens hromosomu komplekts.

Avoti: SV99

haploīdija   -as, s.; parasti vsk.; biol.

1. Parādība, ka šūnās ir vienkārtējs hromosomu skaits.

Avoti: LLVV

haploīds

1. Organisms (šūna, kodols), kurā ir vienkārtējs hromosomu komplekts.

Avoti: SV99

haploloģija   val.

1. Vārda saīsināšana, kur no divām līdzās esošām vienādām zilbēm saglabā tikai vienu (piemēram, mineraloģija

Avoti: SV99

haplonts   med.

1. Indivīds ar haploīdu hromosomu komplektu.

Avoti: TM

haplopātija   med.

1. Slimība bez komplikācijām.

Avoti: TM

haplopija   med.

1. Vienkārša (normāla) redze pretstatā diplopijai.

Avoti: TM

haploskops   med.

1. Ierīce redzes asu mērīšanai.

Avoti: MSV

haplotinea   lat.

1. Kožu dzimtas ģints.

Haplotinea insectella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

haplothrips   lat.

1. Tripšu kārtas ģints.

Halothrips aculeatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hapņīt   žarg.

1. Sagrābt, iegūt.

Avoti: SLG

happy   angļu val.

1. Laimīgs.

Happy end— laimīgas beigas.

Avoti: KV

Hāpsalu   vietv.

1. Ostas pilsēta Igaunijā ("Haapsalu"), Lēnes apriņķa administratīvais centrs, agrāk Igaunijas zviedru kultūras centrs, 10250 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1294. g.

Avoti: LEV, PuA, Wi

hapt-   med.

1. Salikteņos norāda uz pieskārienu, piestiprināšanos, tausti.

Avoti: MSV

hapte-   med.

1. Salikteņos norāda uz pieskārienu, piestiprināšanos, tausti.

Avoti: MSV

haptēns   med.

1. Antigēna molekulas vai kompleksa daļa, kas nosaka tā imunoloģisko specifiskumu.

Avoti: TM

haptika   med.

1. Fizioloģijas nozare, kas pēta taustes maņu.

2. psih. Taustes uztvere.

Avoti: TM, PsA

haptisks

1. Uz tausti, uz pieskares sajūtam attiecīgs; haptiskās reakcijas - taustes reakcijas, kas vērojamas galvenokārt agrā bērnībā.

Avoti: SV69

hapto-   med.

1. Salikteņos norāda uz pieskārienu, piestiprināšanos, tausti.

Avoti: MSV

haptodisforija   med.

1. Nepatīkama sajūta, pieskaroties noteiktiem priekšmetiem.

Avoti: TM

haptofils   med.

1. Ērliha sānuķēžu teorijā attiecīgs uz receptoru, kuram ir afinitāte pret toksīna haptoforo grupu.

Avoti: TM

haptofors   med.

1. Ērliha apzīmējums specifiskajai molekulu grupai, ar kuru toksīni vai aglutinīni piesaistās antivielām, antigēniem vai šūnu receptoriem.

Avoti: TM

haptoglobīns   med.

1. Seruma alfa2 globulīna glukoproteīns, kas saista brīvo hemoglobīnu.

Avoti: TM

haptometrs   med.

1. Instruments taustes maņas mērīšanai.

Avoti: TM

haptotropisms

1. Dažu augu reaģēšana uz cieta ķermeņa pieskaršanos; šās reakcijas rezultātā kāpelētājaugu un vīteņaugu orgāni izliecas.

Avoti: SV69

hara

1. dsk. Mieturaļģu nodalījuma ģints ("Chara"), makroskopiskas, līdz 50 cm garas aļģes, ārēji līdzīgas kosām, izplatītas stāvošos saldūdeņos, retāk mazāk sāļās jūras līču piekrastēs 1-5 m, dažreiz 30-40 cm dziļumā, ~70 sugu, Latvijā konstatētas 18 sugas.

Avoti: LD

Harabali   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Astrahaņas apgabalā, Volgas attekas Ahtubas krastos, 18100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT, LpA

harācija

1. dsk. Zaļaļģu klases hlorokoku rindas dzimta ("Characiaceae"), bipolāras, parasti pie substrāta piestiprinātas vienšūnas, retāk koloniju zaļaļģes, 12 ģintis, Latvijā konstatētas 7 ģ.

Avoti: LD

haraciopse

1. dsk. Dzeltenzaļo aļģu nodalījuma heterokoku klases ģints ("Characiopsis"), vārpstveida, sirpjveida, olveida vai bumbierveida vienšūnas aļģes, kas piestiprinātas pie substrāta ar disku vai kātu, 56 s., Latvijā konstatētas 14 s.

Avoti: LD

Haradoka   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, 12900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

haradža   vēst.

1. Valsts zemes nodoklis Tuvajos un Vidējos Austrumos viduslaikos un jaunajos laikos.

Avoti: LPE

haradžs   vēst.

1. Valsts zemes nodoklis Tuvajos un Vidējos Austrumos viduslaikos un jaunajos laikos.

Avoti: SV99

harafuri   novec.

1. Kopējs nosaukums vairākām malaju ciltīm, kas apdzīvo Moluku, Selebes, Jaungvinejas u. c. salu vidienes; alfūri.

Avoti: KV

Harahorina   vietv.; vēst.

1. Karakoruma - senpilsēta Mongolijā.

Avoti: PZT

Harahota   vietv.; vēst.

1. Senpilsēta Ķīnā ("Hara Hoto"), Iekšējās Mongolijas autonomajā reģionā, Gobi tuksnesī, bijušās tangutu Sisjas valsts galvaspilsēta, ko 1225.-1226. g. sagrāba mongoļi un 1375. g. nopostīja ķīnieši.

Avoti: PZT

harakiri   nelok., v.

1. Pašnāvības veids (Japānā) - vēdera uzšķēršana ar dunci.

Avoti: LLVV

harakteroloģija   med.

1. Rakstura un personības pētīšana.

Avoti: TM

harakters   novec.

1. Raksturs.

Avoti: LME

harams   arābu

1. Islāma Austrumos - svēts, aizliegts apgabals vai iecirknis.

Avoti: SV08

haranga   novec.

1. Svinīga runa.

Avoti: KV

harangēt   novec.

1. Svinīgi uzrunāt.

Avoti: KV

Harapa   vietv.; vēst.

1. vietv. Sena pilsēta Indostānas ziemeļrietumu daļā, kas pastāvējusi ap 2500.-1500. g. p. m. ē.

2. Harapas kultūra - sena kultūra Indostānas ziemeļrietumu daļā, līdzenumā ap Indas upi, ap 2500.-1500. g. p. m. ē.; izrakumos atsegtas Harapas, Mohendžodaro un Lotalas drupas; piktogrāfiskais raksts nav atšifrēts.

Avoti: LEV

Harare   vietv.

1. Zimbabves galvaspilsēta (angļu val. "Harare", līdz 1981. g. Solsberi), provinces centrs, atrodas Zimbabves ziemeļaustrumos, 1500 m vjl., 1,6 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

harašo   žarg.

1. Labi.

Avoti: SLG

Hārbela   vietv.

1. Pilsēta Libērijā, 114600 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Hārbī   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 2460 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Harbida   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - briesmonis - milzīgs ūdens virpulis, kas apdraudēja kuģotājus Mesīnas šaurumā.

Avoti: PmV

Harbina   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļaustrumu daļā (ķīn. val. "Haerbing"), Mandžūrijā, osta Sungari krastos, Heilundzjanas provinces centrs, 3,3 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Harbinas latviešu kolonija— 19. gs. beigās sakarā ar Harbinas dzelzceļa būvi tur nonāca pirmie latvieši (gk. inženieri un tehniķi), pēc Krievijas Pilsoņu kara Mandžūrijā bija ~2500 latviešu bēgļu, kas pakāpeniski izceļoja uz dažādām valstīm, 1935. g. bija ~100 latvieši un 1940. gadu otrajā pusē latvieši no Ķīnas izceļoja uz Austrāliju un Ziemeļameriku.

Avoti: LģE, LE1

Harboere   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1530 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Harbrinkhūka   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Harbrinkhoek"), Overeiselas provincē, 1540 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Harburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Harburg"), Bavārijas federālajā zemē, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

harceri

1. Skautu tipa bērnu organizācija Polijā.

Avoti: PL

Harcgerode   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Harzgerode"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 8300 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Harciški   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Harčiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Harcizka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 59300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Harcs   vietv.

1. Kalnu masīvs Vācijā (vācu val. "Harz"), garums - 130 km, augstākā virsotne - 1142 m, horsts, ko veido kvarcīti, granīti, slānekļi; Harca kalni.

Avoti: LģE, PZT

harča   žarg.

1. Spļāviens.

Avoti: SLG

Harčenki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lūznavas pagastā.

Avoti: LC

harči   žarg.

1. Produkti.

Avoti: KZ

Harčiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

harčīt   žarg.

1. Spļaut.

Avoti: JV

harčo   gruz.

1. Asa liellopu vai aitas gaļas zupa ar rīsiem, skābām plūmēm, sīpoliem un ķiplokiem.

Avoti: SV08

harčot   žarg.

1. Spļaut.

Avoti: SLG

hardangerfēle

1. Norvēģu stīgu instruments, līdzīgs vijolei, radies 17. gs.; izrotāts ar ornamentiem un inkrustēts ar perlamutru.

Avoti: LEV

hardangerfelle   mūz.

1. Hardingfelle.

Avoti: Mūz

Hardangerfjords   vietv.

1. Fjordveida līcis Ziemeļjūras ziemeļaustrumos (norv. val. "Hardangerfjorden"), Norvēģijas piekrastē, garums - 172 km, platums - līdz 7 km, dziļums pie ieejas - 253 m, vidusdaļā līdz 891 m, pusdiennakts plūdmaiņas - ~1 m.

Avoti: LģE

hardcore   angļu val.

1. Hārdkors.

Avoti: PL

hard-core   angļu val.

1. Hārdkors.

Avoti: PL

Hardega   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Hardegg"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 1400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hardegsene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hardegsen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 7800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hardenberga   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hardenberg"), Overeiselas provincē, 59700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Harderveika   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Harderwijk"), Gelderlandes provincē, 45700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hardingfelle   mūz.

1. Norvēģu lociņinstruments, kas pēc formas līdzīgs vijolei, bet tā izmērs ir daudz mazāks, kakls īsāks, vāks vairāk izliekts.

Avoti: Mūz

hārdkors   sar.

1. Nesagraujamais kodols, nemainīgā būtība.

2. "Visīstākais", "vispamatīgākais" roks, tam raksturīgs ātrs, agresīvs stils.

3. Visekstrēmākā, atklātākā pornogrāfija.

Avoti: PL

hārdroks

1. Smaga, metāliska skanējuma rokmūzika.

Avoti: SV99

hardware   angļu val.

1. Aparatūra datortehnikā, kur par aparatūru tiek uzskatīts viss, kas nav programmatūra un disketes.

Avoti: LEV

Hardža   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijā, Rijādas mintakā, 201000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

hare   žarg.

1. Labi.

Avoti: KZ

Harē

1. Savienojumā "Harē Krišna", Krišnas kustība - reliģiska kustība, pieslējusies hinduismam, dibināta ASV 1965.; tās locekļiem ir vienkāršs dzīvesveids; regulāri meditē; staigā skūtām galvām un oranžās "togās".

Avoti: LEV

Harelbeke   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Harelbeke"), Flandrijas reģiona Rietumflandrijas provincē, 27000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

harēms   -a, v.

1. Musulmaņu mājas daļa, puse, kurā mīt sievietes; tur dzīvojošo sieviešu kopums.

Avoti: LLVV

Harena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Haren"), Groningenas provincē, 18800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hārena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Haaren"), Ziemeļbrabantes provincē, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hārene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Haren am Ems"), Lejassaksijas federālajā zemē, 23100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Harera   vietv.

1. Pilsēta Etiopejas austrumos ("Hārer"), kilila administratīvais centrs, 127000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

hareri

1. Tauta Etiopijā, pakāpeniski saplūst ar amhariem veidojot etiopiešu nāciju.

Avoti: PZT

Hareri   vietv.

1. Kilils Etiopijā ("Hārerī Hizb"), administratīvais centrs - Harera, platība - 311 kvadrātkilometru, 183350 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

harfa   novec.

1. Arfa.

Avoti: KV

harfe   novec.

1. Arfa.

Avoti: LV93

Hārforda   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Hertford"), Anglijā, ~30 km uz ziemeļiem no Londonas, Hārfordšīras grāfistes administratīvais centrs, 26000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Hārfordšīra   vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Hertordshire"), Anglijas dienvidaustrumos, administratīvais centrs - Hārforda, platība - 1643 kvadrātkilometru, 1180900 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: Wi

Hārga   vietv.

1. Oāze Lībijas tuksneša dienvidaustrumos ("Al Wāhāt al Khārijah"), Ēģiptē, 67700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

Hargeisa   vietv.

1. Pilsēta Somālilendā, pašpasludinātās valsts galvaspilsēta, 407200 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hargisala   vietv.

1. Upe Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā), Selenjahas satekupe, garums - 49 km.

Avoti: PZT

Hari   vietv.

1. Batanhari - upe Indonēzijā.

Avoti: PZT

Harhiraula   vietv.

1. Harhiraulas grēda - atrodas Mongolijas ziemeļrietumos ("Charchiraa Uul"), uz dienvidrietumiem no Ubsunura ezera ieplakas, augstums - līdz 4116 m.

Avoti: PZT

Haribda   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - viena no divām (otra - Skilla) pārdabiskām būtnēm, briesmoņi, kas mīt uz piekrastes klintīm abpus Mesīnas jūras šaurumam un aprij kuģiniekus.

Starp Skillu un Haribdu— tāda situācija, kad briesmas draud gan no vienas, gan otras puses (vai no dažādām pusēm).

2. novec. Atvars, ūdens virpulis pretim Skillai.

Avoti: SV08, SV33

haricot   fr.

1. Pupa.

Avoti: KV

Haridsleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1080 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Haridvāra   vietv.

1. Pilsēta Indijas ziemeļos ("Haridwar"), Utarpradēšas štatā, Gangas labajā krastā, 310500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

haridžans

1. Indijas nepieskaramo kastas loceklis.

Avoti: IdV

haridžīti

1. Viena no senākajām islāma sektām; šās sektas locekļi.

Avoti: EV

hariji

1. Tauta, dzīvo Indijā, Bihāras un Madhja Pradēšas štatu robežrajonā, valoda pieder pie mundu (Indijas seniedzīvotāju pēcteču) saimes, reliģija - hinduisma un animisma sajaukums.

Avoti: PZT

Harikena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hurricane"), Jūtas štatā, 15000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

harikens

1. Orkāns, spēcīgs tropisks virpuļviesulis Vidusamerikā.

Avoti: SV08

harikiri   nelok., v.

1. Harakiri - pašnāvības veids (Japānā) - vēdera uzšķēršana ar dunci.

Hariklo   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - nimfa, Tēbu pareģa Teiresija māte, pēc kuras lūguma dieviete Atēna, kas Teiresijam bija atņēmusi acu gaismu, dāvāja viņam pareģa spējas.

Avoti: Mit

hariķ   žarg.

1. Izdarīt dzimumaktu.

Avoti: KZ

Hariņa   vietv.

1. Upe Baltkrievijā, Pripetes labā krasta pieteka, augštece un lielākā daļa upes Ukrainā, kur saucas - Horiņa.

Avoti: PZT, PuA

harisa   arābu val.

1. Asa mērce, ko gatavo no tomātiem, olīveļļas, pipariem un sāls.

Avoti: Tc

Harisbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Harrisburg"), Pensilvānijas štata administratīvais centrs, 49100 iedzīvotāju (2014. g.); 1979. g. 28. martā netālu notika kodolreaktora katastrofa, kurai bija liela nozīme turpmākā atomreaktoru attīstībā.

Avoti: LEV, WA16, LpA

harisma

1. rel. Dieva žēlastība, īpaša labvēlība.

2. Kādas personas (piem., vadoņa) autoritāte, kas saistīta ar izcilām, fascinējošām personiskajām īpašībām - spilgtām runas dāvanām, gudrību, pievilcīgu ārieni vai suģestiju.

Avoti: SV99

harismātisks

1. Tāds, kam piemīt harisma, tāds, kā pamatā ir harisma.

Avoti: SV99, MLVV

haristikija

1. Klostera īpašums, ko Bizantijas imperators vai patriarhs dāvināja laicīgai personai; pastāvēja 9.-13. gs.

Avoti: LPE

haritas   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - trīs skaistuma un līksmes dievietes: Aglaja, Eifrosine, Talija; romiešu mitoloģijā - tām atbilst grācijas.

Avoti: SV99

haritē   novec.

1. Labdarība, slimnīcu nosaukums.

Avoti: SV33

hariuss

1. Lašveidīgo saldūdens zivs, izplatīta ziemeļu platuma grādos.

Avoti: SV08

harizma   nevēl.

1. Harisma.

Avoti: AV

harizmātisks   antrop.

1. Tāds autoritātes vai vadonības paveids, kas dibinās vadoņa personiskajās īpašībās.

Avoti: AV

Harjāna   vietv.

1. Štats Indijas ziemeļrietumos ("Hariyāņā"), platība - 44212 kvadrātkilometru, 23772000 iedzīvotāju (2008. g.), administratīvais centrs - Čandīgarha (ārpus štata), valoda - hindi.

Avoti: PZT, PuA

Harjavalta   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Satakuntas reģionā, 7500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hārka   vietv.

1. Pilsēta Irānā ("Khark"), uz tāda paša nosaukuma salas, svarīgākā naftas izvedosta.

2. Sala Persijas līča Irānas piekrastē ("Kharg"), 25 km no krasta, Irānas teritorija.

Avoti: LEV

Harkāņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Baraņas meģē, 4100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Harkova   vietv.

1. Pilsēta Ukrainas ziemeļaustrumos, Harkovas, Lopaņas, Udas krastos, apgabala administratīvais centrs, 1442500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LģE, Wi

hārlejs

1. Motociklu marka, ko ražo uzņēmums "Harley-Davidson", kuru 1903. gadā nodibināja tolaik vēl pavisam jaunie amerikāņi Viljams Hārlijs un Arturs Deividsons.

Avoti: PL

Hārlema   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Haarlem"), Ziemeļholandes provinces administratīvais centrs, 155800 iedzīvotāju (2014. g.), puķkopības un puķu sīpolu eksporta centrs, pārtikas un ķīmiskā rūpniecība, Fransa Halsa muzejs.

2. Pilsētas rajons Ņujorkā ("Harlem"), Manhetenas ziemeļu daļā, dibināja 1658. g. holandiešu ieceļotāji, tagad apdzīvo gk. nēģeri un puertorikāņi, daudz graustu.

Avoti: LEV

Hārlemermēra   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Haarlemmermeer"), Ziemeļholandes provincē, 144200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Polderis (3-4,65 m zjl.) Nīderlandē, Ziemeļholandes provincē, platība - 181 kvadrātkilometrs.

Avoti: Wi, PZT

Harleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 3700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hārleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 2580 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hārlijs

1. Jaudīgs motocikls, kas ražots 1903. g. dibinātajā uzņēmumā "Harley-Davidson Company".

Avoti: EpV

Hārlingena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Harlingen"), Teksasas štatā, 65900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Nīderlandē ("Harlingen"), Frīzlandes provincē, 15800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, Wi

Hārlova   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Harlow"), Anglijā, Londonas ziemeļu piepilsēta.

Avoti: PZT

harmagedons   rel.

1. Armagedons - Jāņa atklāsmes grāmatā minētais pēdējais labā un ļaunā karš pirms pastarās tiesas.

Avoti: RtV

harmala

1. Indīgs divdīgļlapju augs, kas satur alkoloidus; aug dienvidu stepēs, pustuksnešos un tuksnešos; sēklas lieto ārstniecības preparātu un krāsu ražošanai.

Avoti: SV69

harmalīns   med.

1. Alkaloīds savvaļas rūtas "Peganum harmala" saknēs un sēklās.

Avoti: TM

harmandia   lat.

1. Pangodiņu dzimtas ģints.

Harmandia loevi— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Harmandžika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Harmancik"), Bursas ilā, 3900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Harmanli   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Harmanli"), Haskovas apgabalā, 19900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

harmatans

1. Sauss, karsts ziemeļaustrumu vējš Gvinejas piekrastē (Āfrikā), kurš no Sahāras nes sarkanus putekļus.

Avoti: SV99

Harmelena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Harmelen"), Utrehtas provincē, 8400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

harmīns   med.

1. Savvaļas rūtas "Peganum harmala" alkaloīds, ķīmiskā ziņā identisks ar banisterīnu; ietekmē centrālo nervu sistēmu, sevišķi motoriskos centrus; lieto trīcošās triekas terapijā.

Avoti: TM

harmonēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Saskanēt, būt saskanīgam, samērīgam.

Avoti: LLVV

harmonija   -as, s.

1. Saskaņa, samērīgums.

2. mūz. Vairāku skaņu likumsakarīgs apvienojums akordu kopskaņās un to likumsakarīgi saistītas secības.

3. Mācība par akordiem, to struktūru, attiecībām, secību.

Avoti: LLVV

Harmonija   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dievu Areja un Afrodītes meita, Kadma sieva.

Avoti: Mit

harmonijs   -a, v.

1. Taustiņu mūzikas instruments, kuram gaisu pievada ar kājām darbināmas plēšas un kura skanējums atgādina ērģeles.

Avoti: LLVV

harmonika

1. Visu harmonisko izteiksmes līdzekļu un paņēmienu kopsumma kādā skaņdarbā vai kāda komponista skaņdarbos vispār.

2. Harmonijas mācība mūzikā.

3. Nosaukums sistemātiskai kultūras mācībai, kam pamatā ir reliģijas ideja.

Avoti: KV

harmonika   -as, s.

1. Harmonikas - mēlīšu mūzikas instruments.

Avoti: LLVV

harmonikas   -u, s.

1. Mēlīšu mūzikas instruments, kam gaisu pievada ar rokām darbināmas plēšas.

Divrindu harmonikas— harmonikas ar divām taustiņu rindām.

Mutes harmonikas— mēlīšu mūzikas instruments, kam gaisu pievada ar muti.

Avoti: LLVV

harmoniķis   novec.

1. Sengrieķiem mūzikas teorētiķis, kas teorētiskās normas dibināja uz praksē gūtām atziņām.

2. Skaņradis, kas savu darbu daudzbalsību dibina uz akordu secībām.

Avoti: KV

harmonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saskanīgs, samērīgs; tāds, kurā nav pretrunu.

Harmoniskas svārstības— svārstības, kurās spēks, kas cenšas svārstošos ķermeni atgriezt atpakaļ līdzsvara stāvoklī, ir tieši proporcionāls izvirzījumam no šī stāvokļa.

Harmoniska rinda— skaitļu rinda, kuras locekļi veidojas no dabisko skaitļu apgrieztām vērtībām (1, 1/2, 1/3, utt.).

2. mūz. Saistīts ar harmoniju (2), tai raksturīgs.

Harmoniskais intervāls— intervāls, kura abas skaņas izpilda vienlaicīgi.

Harmoniskais mažors— mažora skaņkārtas paveids, kas radies, dabiskajam mažoram pazeminot 6. pakāpi.

Harmoniskais minors— minora skaņkārtas paveids, kas radies, dabiskajam minoram paaugstinot 7. pakāpi.

Harmoniskā secība— divu vai vairāku dažādu pakāpju akordu secība.

Avoti: LLVV

harmoniskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> harmonisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. mūz. Vispārināta īpašība --> harmonisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

harmonists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē harmonikas; harmoniku spēlētājs.

Avoti: LLVV

harmonīti   novec.

1. Reliģiska sekta, kas 19. gs. sākumā (~700 cilvēku) apmetās Z-Amerikā pie Pitsburgas meža biezoknī.

Avoti: KV

harmonizācija   -as, s.; mūz.

1. Darbība --> harmonizēt.

2. Rezultāts --> harmonizēt; arī harmonizējums.

Avoti: LLVV

harmonizējums   -a, v.; mūz.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> harmonizēt; arī harmonizācija (2).

Avoti: LLVV

harmonizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; mūz.

1. Pievienot (melodijai) vienu vai vairākas harmoniskās balsis.

Avoti: LLVV

harmonografs   novec.

1. Instruments, ar ko var uzņemt 2 harmonisku oscilāciju kopējo grafiku.

Avoti: KV

harmonya   lat.

1. Vaboļu kārtas mārīšu dzimtas ģints.

Harmonya axiridis— Āzijas mārīte.

Avoti: LD

Harmrarne   vietv.

1. Harmrarnes šaurums - Borholmas šaurums Baltijas jūrā.

Avoti: PZT

harmsils

1. Sauss, karsts vējš Rietumtjanšanā, parasti pūš no kalna un tam ir fēna raksturs; vasarā pūš no dienvidiem un postoši ietekmē veģetāciju.

Avoti: MetV

harnišs   novec.

1. Ģeoloģijā kalnraču apzīmējums slīdņu plāksnēm starp 2 iežu kompleksiem.

Avoti: KV

Harnūrs   vietv.

1. Ezers Mongolijas rietumos ("Har nuur"), Lielo ezeru ieplakā 1132 m vjl., platība - 575 kvadrātkilometri, pietece pa Haraihoingolu no Harusnūra ezera, notece uz Dzabhanas upi un Durgennura ezeru.

Avoti: PZT, LpA

Harons

1. mit. Sengrieķu mitoloģijā - mirušo pārcēlājs pāri pazemes valstības upēm līdz Aīda vārtiem.

2. astr. Vienīgais pundurplanētas Plutona pavadonis.

Avoti: EV

harošs   žarg.

1. Labi; labs ir!

Avoti: SLG

Harovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vologdas apgabalā, 9500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

harpacticoida   lat.

1. Harpaktikoīdi.

Avoti: LD

harpacticus   lat.

1. Harpaktikoīdu apakškārtas ģints.

Harpacticus uniremis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

harpagons

1. Sīkstuļa tips.

Avoti: SV69

harpaksofobija   med.

1. Slimīgas bailes no laupītājiem.

Avoti: TM

harpaktikoīdi

1. Airkājvēžu kārtas apakškārta ("Harpacticoida"), sīki, ~1 mm gari vēži ar slaidu, cilindrisku ķermeni, daži simti sugu, Latvijā kopējais sugu skaits nav noskaidrots, mīt Daugavā, Lielupē, daudzu ezeru un dīķu bentosā, retāk planktonā.

Avoti: LD

Harpalike

1. astr. Jupitera pavadonis ("Harpalyke"), vidējais attālums no planētas - 21105000 km, izmēri - 4 km.

Avoti: ZvD-203-24

harpalus   lat.

1. Laukskrējēji.

Harpalus affinis— dīgstu laukskrējējs.

Avoti: LD

Hārpera   vietv.

1. Pilsēta Libērijā ("Harper"), osta Atlantijas okeāna krastā, 20800 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

harpia   lat.

1. Putnu klases piekūnveidīgo kārtas vanagputnu dzimtas ģints.

Avoti: Wi

harpijas

1. Sengrieķu mitoloģijā - spārnoti nezvēri (sievietes ar putna spārniem), vētras dievietes; harpijas uzskatīja par to cilvēku nolaupītājām, kuri pazuda bez vēsts.

2. Lielu kalnērgļu ģints Dienvidamerikā.

3. Sikspārņu ģints Indijā un Malajas arhipelāgā.

Avoti: SV99

harpijērglis   zool.

1. Putnu klases piekūnveidīgo kārtas vanagputnu dzimtas harpiju dzimtas suga ("Harpia harpyja"), īpaši rets un apdraudēts putns Vidusamerikā.

Avoti: PZT

harpochytridiaceae   lat.

1. Harpohitrīdiju rindas dzimta.

Avoti: LD

harpochytrium   lat.

1. Harpohitrīdiju rindas dzimtas "Harpochytridiaceae" ģints.

Harpochytrium hyalothece— šīs ģints suga.

Avoti: LD

harpohitrīdija   biol.

1. dsk. Aļģsēņu nodalījuma hitridiomicēšu klases rinda ("Harpochytridiales"), no kuras Latvijā konstatēta 1 dz. ar 1 s.

Avoti: LD

Harpsunda   vietv.

1. Muiža Sēdermanlandē ("Harpsund"), 13 km uz ziemeļrietumiem no Flēnas, Zviedrijā, ko K. A. Vikanders 1952. g. ar testamentu novēlēja valstij kā premjerministra atpūtas un reprezentācijas rezidenci.

Avoti: LEV

harpūna   -as, s.

1. Metamais ierocis lielu jūras dzīvnieku medīšanai.

2. med. Asa adata ar atkarpi audu gabaliņu iegūšanai biopsijas nolūkā.

Avoti: LLVV, TM

harpune   novec.

1. Harpūna.

Avoti: LME

harpuners   novec.

1. Harpūnas sviedējs vai šāvējs.

Avoti: LME

harpunēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Medīt (lielus jūras dzīvniekus) ar harpūnu.

Avoti: LLVV

harpunieris   novec.

1. Harpūnas sviedējs vai šāvējs.

Avoti: LME

harpuns   novec.

1. Harpūna.

Avoti: LME

Harrahova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 1550 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Harrana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Harran"), Šanliurfas ilā, 7400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Harraša   vietv.

1. Pilsēta Alžīrijas ziemeļos ("El Harrach"), Alžīras piepilsēta, 238000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PZT, Wi

Hārsprongets   vietv.

1. Ūdenskritumu virkne Lūles upē, Zviedrijas ziemeļos, lejpus Stūra Lūlevatena ezera, 3 km posmā 4 pakāpes, kopējais augstums - 63 m (augšējais Hārsprongets - 27 m).

Avoti: PZT

harstorijas   novec.

1. Sūcamās saknītes, ar ko parazītaugi piesūcas klāt saviem saimniekiem.

Avoti: SV33

harta   -as, s.

1. Politisks un juridisks dokuments, kurā gk. izteiktas kādu sabiedrības slāņu politiskās prasības.

Lielā brīvību harta— raksts, kurā Anglijas karalis Jānis Bezzemis 1215. g. atzina karaļa varas ierobežojumus.

Tautas harta— Anglijas strādnieku petīcija parlamenta apakšnamam 1838. g.

Harta-77— 1977. g. 1. janvārī Čehoslovākijā izdots dokuments, kurā simtiem inteliģences pārstāvju pieprasīja, lai komunistiskais režīms respektētu cilvēktiesības.

2. Sens rokraksts, kā arī materiāls (papiruss vai pergaments), uz kura tas uzrakstīts.

Avoti: SV99, SV69, LEV

Harta   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hartha"), Saksijas federālajā zemē, 7400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hartals   hindi

1. Streika veids Indijā nacionālās atbrīvošanās kustības laikā (1918-1947): to vadīja Indijas Nacionālais kongress, un tas bija vērsts pret angļu kolonizatoriem.

Avoti: SV08

Hartberga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Hartberg"), Štīrijas federālajā zemē, 6400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hartenšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hartenstein"), Saksijas federālajā zemē, 4700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hārtforda   apv.

1. Pilsēta ASV ("Hartford"), Konektikutas štata administratīvais centrs, 124700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Hartford"), Viskonsinas štatā, 14300 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Hartford"), Kentuki štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

hartija   novec.

1. Harta.

Avoti: LaV

Hārtlpūla   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Hartlepool"), Anglijas ziemeļaustrumos, 116000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Hartmanice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 1060 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hartsa   vietv.

1. Upe Dienvidāfrikas Republikā ("Harts"), Vālas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Hārtsela   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hartselle"), Alabamas štatā, 14450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hartula   med.

1. Neliels papīra gabaliņš vienas pulvera devas iesaiņošanai.

Avoti: TM

Hartūma   vietv.

1. Sudānas galvaspilsēta un vilājas administratīvais centrs (angļu val. "Khartoum"), 2737500 iedzīvotāju (2007. g.), upes osta Baltās un Zilās Nīlas satekā.

Avoti: LpA, PuA

Hartūmbahrī   vietv.

1. Pilsēta Sudānā, Hartūmas piepilsēta, 1327500 iedzīvotāju (2007. g.); Ziemeļhartūma.

Avoti: LpA

Hārūns   mit.

1. Islāma mitoloģijā - Mūsas (Mozus) brālis un Allāha sūtīts palīgs, atbilst Bībeles Āronam.

Avoti: Mit

Haruskaibe   mit.

1. Munduruku (Brazīlijas ziemeļi) mitoloģijā - dievs - demiurgs un kultūrvaronis, kas palīdzējis izrāpties no pazemes cilvēkiem, kas pirms tam mitinājušies pazemē.

Avoti: Mit

Harusnūrs   vietv.

1. Ezers Mongolijas rietumos ("Har us nuur"), Lielo rezeru ieplakā 1157 m vjl., platība - 1486 kvadrātkilometri, dziļums - 15-20 m, notece uz Harnūra ezeru.

Avoti: PZT

haruspekss   vēst.

1. Pareģis, zīlēšanas speciālists, kas pareģoja pēc aitu vai mājputnu aknām.

haruspicija   novec.

1. Nākotnes pareģošana pēc upuru dzīvnieku iekšām, ko pēc leģendas etruskiem pasludinājis atradenis, mazs zēns Tags, kas pēc tam pazudis.

Avoti: KV

harūspiki   novec.

1. Romiešu zīlnieki, kas izkopa no etruskiem aizgūtos zīlēšanas veidus, īpaši zīlējot ar upurēto lopu iekšām.

Avoti: KV

Hārūts   mit.

1. Islāma mitoloģijā - viens no diviem eņģeļiem (otrs - Mārūts), kuri tika nosūtīti uz zemi, lai brīdinātu cilvēkus no ļaunuma, bet viņu sliktās uzvedības dēļ vīna reibumā, musulmaņiem tika aizliegts turpmāk lietot vīnu.

Avoti: Mit

Hārvarda   vietv.

1. Hārvarda universitāte - ASV vecākā universitāte ("Harward University"), dibināta 1636. g., atrodas Kembridžā, Masačūsetsā.

Avoti: LEV

harvesters

1. Mežizstrādes mašīna koku gāšanai, atzarošanai un sagarumošanai.

Avoti: ZTV

Hārvi   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Harvey"), Ilinoisas štatā, 25300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Harvey"), Luiziānas štatā, 20300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Harzevinkele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Harsewinkel"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 23800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hasa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hassa"), Hatajas ilā, 9800 iedzīvotāju (2013. g.).

2. vēst. Šerkīja - province Sauda Arābijas austrumos, tās senāks nosaukums.

Avoti: Wi, PZT

Hasanbejli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hasanbeyli"), Osmanijes ilā, 2300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hasankejfa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hasankeyf"), Batmanas ilā, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hasans   novec.

1. Skaistais.

Avoti: KV

hasari   novec.

1. Mongoloīdu tauta Afganistānas vidienē, runā persu valodā, ticīgie - šiīti.

Avoti: KV

Hasau   vietv., vēst., vācu val.

1. Užava.

2. Užavas muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Užavas pagastā.

Avoti: FV

Hasavjurta   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Dagestānas Republikā, 135300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Haselta   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā, Flandrijas reģiona Limburgas provincē, 74600 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Nīderlandē ("Hasselt"), Overeiselas provincē, 7000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

Hasenpoth   vietv.; vācu val.

1. Aizpute.

Schloss Hasenpoth— Aizputes muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Aizputes pagastā.

Kloster Hasenpoth— Aizputes klostera muiža, kas atradās blakus Aizputes pilsētai Tebras krastā.

Avoti: FV, KV, KW1

Hasfurte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hassfurt"), Bavārijas federālajā zemē, 13100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

hasīdi   rel.

1. Jūdu askēti, kas bija farizeju priekšteči.

2. Viduslaiku mistiķi, kuriem bija nozīmīga lomajūdaisma attīstībā Vācijā.

3. Hasīdisma piekritēji 18. gs.

Avoti: R1

hasīdisms

1. Jūdaisma virziens, kas 18. gs. radās Polijas un Ukrainas ebreju vidū un atspoguļoja opozīciju pret rabīnu varu.

Avoti: SV99

hasina   rel.

1. Vārds, ar ko Madagaskarā apzīmē garīgu spēku, kas piemīt visām dzīvām būtnēm un kam ir īpaša lomakonkrētās ceremonijās un attiecībā uz zināmiem objektiem.

Avoti: R1

hasjenda   novec.

1. Lauku saimniecība, ferma.

Avoti: KV

Hasjurta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hasyurt"), Antaljas ilā, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

haskala   rel.

1. Tā saucamā ebreju apgaismība, humānistiska ebreju kustība Eiropā 18. gs. kas uzskatīja, ka Baznīca jāatdala no valsts, lai reliģiskās institūcijas nevarētu cilvēkus piespiest vai pakļaut, bet tikai pārliecināt.

Avoti: R1

Haskeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Mušas ilā, 12800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

haski   sar.

1. Haskijs - suņu šķirne.

Avoti: PL

haskijs

1. Vidēja lieluma pajūgu suns Aļaskā un Kanādā; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: SV99

Haskova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijas dienvidos ("Haskovo"), apgabala administratīvais centrs, 77200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Haslaha   vietv.

1. Haslaha Kincintālē - pilsēta Vācijā ("Haslach im Kinzigtal"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hasleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 11400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hasmante   bot.

1. Graudzāļu dzimtas ģints ("Chasmantium"), graciozas, košas graudzāles, kas veido cerus un plakanas ziedu vārpiņas nokarenos ķekaros.

Platlapu hasmante— hasmantu suga ("Chasmantium latifolium").

Avoti: DaE

Hasmodejs   mit.

1. Jūdaisma mitoloģijā - dēmons, kas minēts kā laulības ienaidnieks, arī kā valdnieka Sālamana palīgs tempļa celtniecībā un valsts pārvaldē.

Avoti: MitJ

hasta   novec.

1. Šķēps, pīķis.

Avoti: KV

hastāti   novec.

1. Metamiem šķēpiem apbruņotie; kaujā stāvēja romiešu karaspēka pirmajā rindā.

Avoti: SV33

Hastingsa   vietv.

1. Heistingsa - pilsēta Lielbritānijā.

Avoti: PZT

hastleri

1. Vīrieši prostitūtas, kas praktizē minetu un citus seksa deviāciju veidus.

Avoti: MV

Hāstrehta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Haastrecht"), Dienvidholandes provincē, 4500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hašeks   žarg.

1. Kaķis.

Avoti: SLG

Hāšimīja   vietv.

1. Pilsēta Jordānijā, Zerkas muhāfazā, 135500 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

hašimīti   arābu

1. Arābu dinastija Irākā un Jemenā, kas esot cēlusies no Muhameda.

Avoti: SV08

hašišisms

1. Narkomānijas veids, ko izraisa hašiša lietošana.

Avoti: LPE

hašišs   -a, v.

1. Narkotiska viela, ko iegūst no Indijas kaņepēm.

Avoti: LLVV

Hašm   vietv.

1. Hašm Māvāns - augstākā virsotne Tuvaika kuestu grēdās Sauda Arābijas vidienē ("Khashm Māwān"), augstums - 1025 m.

Avoti: PZT, LpA

Hašruda   vietv.; novec.

1. Hāšrūda - upe Afganistānā.

Avoti: PZT

Hāšrūda   vietv.

1. Upe Afganistānas dienvidrietumos, Daštimargas tuksneša ziemeļu malā, sākas Zanga grēdas dienvidu malā, lietus periodā ietek Pūzaka ezerā, sausajā periodā izsīkst.

Avoti: PZT, LpA

hašs

1. Kaukāziešu virtuves ēdiens: trekna jēra gaļas zupa.

2. žarg. Hašišs.

Avoti: PL, SLG

Hašta   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Trumses filkē, 24400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

haštags   sar.

1. Tēmturis - vārds vai frāze (bez atstarpēm), kas sākas ar "restītes" zīmi un norāda ziņojuma tematiku vai pieņemto apzīmējumu; mirkļbirka.

Avoti: Wi

Hašuri   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Iekšējās Kartlijas mharē, 29000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

hāta   žarg.

1. Māja.

Avoti: SLG

hata   žarg.

1. Mājas.

2. Dzīvoklis.

3. Kamera.

Avoti: JV, KZ

Hataja   vietv.

1. Ils Turcijas dienvidos ("Hatay"), Vidusjūras piekrastē un pie Sīrijas robežas, administratīvais centrs - Antakja.

Avoti: Wi, PuA

Hatanga   vietv.

1. Upe Vidussibīrijas ziemeļos, Krievijā (Krasnojarskas novadā), veidojas satekot Hetai un Kotujai, garums - 227 km (kopā ar Kotuju - 1636 km), ietek Laptevu jūrā, upes estuārs pāriet Hatangas līcī.

2. Hatangas līcis - atrodas Laptevu jūras dienvidrietumu daļā, Taimiras pussalas dienvidaustrumos, garums - 220 km, lielākais platums - 54 km, dziļums - līdz 29 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 1,4 m, gada lielāko daļu līci klāj ledus.

Avoti: LģE

Hatema   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hattem"), Gelderlandes provincē, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hatērija

1. Sfenodons - ķīļzobjveidīgo kārtas suga, kas saglabājusies no mezozoja triasa perioda; ķirzakai līdzīgs, līdz 75 cm garš rāpulis; sastopama salās uz A no Jaunzēlandes.

Avoti: EV

Hatersheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hattersheim am Main"), Hesenes federālajā zemē, 25700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hatgala   vietv.

1. Pilsēta Mongolijā, Huvsgula aimakā, Huvsgula ezera dienvidu galā, 3000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT

hathajoga

1. Fizisku un psihisku vingrinājumu sistēma, kas sakņojas Patandžali mācībā par astoņām jogas pakāpēm.

Avoti: IdV

Hathora   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - debesu dieviete, senākajos mītos minēta kā debesu govs, kas dzemdējusi sauli.

Avoti: MitJ

hati   -u, v.

1. Cilšu grupa, pieder pie kalnu khmeriem, kas dzīvo gk. kalnu rajonos Vjetnamā, Kambodžā un Laosā, arī Taizemē, valoda pieder pie monkhmeru saimes (tuvu radniecīga khmeru valodai), seni animistiskie ticējumi, arī budisma un katolicisma ietekme.

Avoti: PZT

Hati

1. mit. Hetu (vēst. Anatolijas līdzenums, Turcija) mitoloģijā - negaisa dievs, kas dod zemei nepieciešamo valgmi, ir mājas, ģimenes un saimniecības sargātājs, kā arī pirmām kārtām hetu valdnieku aizstāvis, jo valdnieks viņa pārstāvis uz zemes.

2. astr. Saturna pavadonis ("Hati"), vidējais attālums no planētas - 19856000 km, izmēri - 6 km.

Avoti: Mit, ZvD-203-26

Hatimi   vietv.

1. Upe Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā), Timptonas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Hatinga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hatingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hattingen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 54400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

hatings   žarg.

1. Saviesīgs pasākums vai vakars.

Avoti: SLG

hatiņa   žarg.

1. Telpa uzdzīvošanai.

Avoti: SLG

Hatiņa   vietv.

1. Memoriālkomplekss fašisma upuriem Baltkrievijā, Minskas apgabalā, 54 km no Minskas, izveidots bijušā Hatiņas ciemata vietā, kas tika nodedzināts kopā ar visiem tā iedzīvotājiem 1943. g. 22. martā.

Avoti: PZT

hatiora   bot.

1. dsk. Kaktusu dzimtas ģints ("Hatiora").

Sālradzīšu hatiora— hatioru suga ("Hatiora salicornioides").

Avoti: TaE

hatiora   lat.

1. Hatioras.

Hatiora salicornioides— sālradzīšu hatiora.

Avoti: TaE

Hativa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Jativa"), Valensijas apgabala Valensijas provincē, 29500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hātjai   vietv.

1. Pilsēta Taizemē ("Hat Yai"), Malakas pussalā, valsts dienvidos, Sonkhlas provincē, 187900 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hatjaja   vietv.; novec.

1. Hātjai - pilsēta Taizemē.

Avoti: PZT

Hatki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

Hatmehita   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - Mendesas pilsētas dieviete, kuru attēloja kā sievieti ar zivi uz galvas.

Avoti: Mit

hatņiks   žarg.

1. Dzeršana dzīvoklī.

Avoti: SLG

hatons   žarg.

1. Mājas viesības.

Avoti: SLG

Hatora

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - debesu un pazemes dieviete; bieži govs veidolā ar Saules disku starp ragiem.

Avoti: LEV

Hatšepsuta   vēst.

1. Senās Ēģiptes faraone (mirusi 1468. g. p. m. ē.), viņas valdīšanas laiks bija mierīgs, templis Deirelbahrī.

Avoti: LEV

hattrick   angļu val.

1. Hettriks.

Avoti: PL

hat-trick   angļu val.

1. Hettriks.

Avoti: PL

Hatusasa   vietv.; vēst.

1. Sena hetu galvaspilsēta (XVII-XIII gs. p. m. ē.), atradās Mazāzijas pussalas ziemeļaustrumu daļā (tagadējā Turcijas teritorijā) Bogazkejas pilsētas vietā.

Avoti: PZT

Hatvana   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Hatvan"), Hevešas meģes dienvidrietumos, 20400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

hau   žarg.

1. Sveiks!

Hau duju dū?— sasveicinoties: "kā tev klājas?".

Avoti: SLG

Hauarda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Howard"), Viskonsinas štatā, 19000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Howard"), Dienviddakotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Howard"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

haube   žarg.

1. Automašīnas motora pārsegs.

Avoti: SLG

haubeks   novec.

1. Pussargs futbola spēlē.

Avoti: Ang

haubice   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Artilērijas ierocis, kam ir samērā īss stobrs, apšaudei ar stāvuguni pa mērķiem, kas atrodas aizsargbūvēs, aizklātās ugunspozīcijās u. tml.

Avoti: LLVV, MIL

haubiclielgabals

1. Artilērijas ierocis, kurā apvienotas haubices un lielgabala īpašības.

Avoti: LPE

Haucenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hauzenberg"), Bavārijas federālajā zemē, 11600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Haufena   vietv.

1. Province Dienvidāfrikas Republikā (angļu val. "Gauteng"), atrodas valsts vidusdaļā, administratīvais centrs - Johannesburga, platība - 17010 kvadrātkilometru, 10531300 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PuA

Haugesunda   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Rūgalannes filkē, 37000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hauheta   mit.

1. Dieviete ēģiptiešu mitoloģijā, kas Hēliopoles dievu ogdoādē kopā ar dievu Huhu iemieso telpas bezgalību, gaisu un gaismu.

Avoti: Mit

Haukipuda   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ziemeļpohjanmā reģionā, 19100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Haukivesi   vietv.

1. Ezers Somijas austrumos ("Haukivesi"), platība - ~600 kvadrātkilometru, garums - 65 km, platums - 28 km, >20 salu, savienots ar blakus ezeriem.

Avoti: PZT

Haulenda   vietv.

1. Haulenda un Beikera salas - atrodas Klusā okeāna vidū ("Howland Island, Baker Island"), pie ekvatora, Polinēzijā (ASV īpašums kopš 1935. g.), katra sala - ~200 ha, koraļļu veidotas, līdz 6 m vjl., rifi, lidlauks, jūras kara bāze.

Avoti: PZT

hauli   arābu val.

1. Berberu sieviešu tērps no brīvi krītoša auduma, apjozts ar jostu un uz pleca sasprausts ar sprādzi.

Avoti: Tc

haumaina   rel.

1. Cilvēkiem, gan vīriešiem, gan sievietēm piemītošā lepnība, kas rada cilvēka dzīves negatīvo aspektu; ļaudis var kļūt brīvi un kalpot Dievam tikai tad, ja spēj pārvarēt tās spēku.

Avoti: R1

Haumia   mit.

1. Maoru (Jaunzēlande) mitoloģijā - debesu dieva un zemes dievietes dēls, auglības dievs, savvaļas dārzeņu un augu, paparžu un batātes aizgādnis.

Avoti: Mit

Haumija   mit.

1. Maoru savvaļas sakņu un augu dievs, debesu dieva Rangi un zemes dievietes Papas dēls.

Avoti: PmV

haumpeidžs   žarg.

1. Mājaslapa (internetā).

Avoti: SLG

Haura   vietv.

1. Pilsēta Katarā ("Al Khor"), Kataras pussalas austrumu piekrastē, 213600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Hāura   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Rietumbengāles štatā, Kolkates piepilsēta, 1008700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hauraki   vietv.

1. Hauraki līcis - atrodas Klusā okeāna dienvidrietumu daļā, Jaunzēlandes Ziemeļsalas ziemeļu piekrastē, starp Koromandelas un Oklendas pussalu, garums - ~170 km, platums - 25-50 km, dziļums - līdz 150 m.

Avoti: PZT

hauruspekss   rel.

1. Pareģis romiešu reliģijā, kurš pareģoja nākotni, aplūkojot upurētu dzīvnieku iekšas; sākotnēji šie pareģi bija etruski.

Avoti: R1

Haurvatāts   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - viena no Ameša Spentas dievībām, kuras radījis augstākais dievs Ahuramazda.

Avoti: Mit

Hausaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hausach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hausepartī   žarg.

1. Viesības, ballīte.

Avoti: JV

hausi

1. Tauta Nigērijā, Nigērā, Kamerūnā, Čadā, Ganā; runā hausu valodā, ticīgie - musulmaņi.

Hausu valoda— semītu-hamītu valodu saimes Čadas valodu grupas valoda, kurā runā 15-20 mlj cilvēku, gk. Ziemeļnigērijā un tai tuvējos apgabalos, rakstības pamatā latīņu alfabēts (saglabāts arī modificēts arābu alfabēts).

Avoti: EV

hausmanīts   novec.

1. Melns minerāls, kristallizējas tetragonālā singonijā.

Avoti: KV

hausmusik   novec.

1. Mūzika, kas domāta mazam pulciņam ģimenē pretstatā atklātu koncertu mūzikai.

Avoti: KV

hausmūzika

1. Elektroniskās deju mūzikas apakšžanrs, kurš izveidojās 20. gs. 80. gados ASV, Čikāgā.

Avoti: MkV

hausse   novec.

1. Augsts kursa stāvoklis biržā kādam noteiktam vērtspapīram vai arī to lielākai grupai.

Avoti: KV

haussier   novec.

1. Biržas mākleris, kas spekulē uz kursu celšanos.

Avoti: KV

haustorija

1. Piesūceknis, ar ko parazītaugs pieķeras pie saimniekauga un sūc no tā barību.

2. Vienšūnas vai daudzšūnu veidojums, ar kuru kāds auga orgāns izsūc barības vielas no apkārtējiem audiem.

3. Parazītsēņu šūnu izaugums, kas iespiežas tā auga šūnās, kuru parazīts apsēdis.

Avoti: SV69

haut   fr.

1. Augsts.

Avoti: KV

haut-   fr.

1. Franču vietvārdos: augš-.

Avoti: LME

hautbois   fr.

1. Oboja.

Avoti: KV

haut-contre   fr.

1. Pirmais (augstais) tenors.

Avoti: KV

haut-dessus   fr.

1. Pirmais (augstais) soprāns.

Avoti: KV

haute   fr.

1. Augsts.

Haute couture— augstā mode - vadošo pasaules dizaineru un modes namu produkcija.

Avoti: PL

haute-   fr.

1. Franču vietvārdos: augš-.

Avoti: LME

haute-finance   fr.

1. Finanšu aristrokrātija, lielo banku un kreditiestāžu vadītāji; arī lielrūpnieki.

Avoti: KV

Hautena   vietv.

1. Province Dienvidāfrikas Republikā ("Gauteng"), administratīvais centrs - Johannesburga, platība - 17010 kvadrātkilometru, 10531300 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PuA

haute-nouveaute   fr.

1. Visjaunākā mode.

Avoti: SV33

haut-taille   fr.; mūz.

1. Pirmais (augstais) tenors.

Avoti: KV

Hauva   mit.

1. Islāma mitoloģijā - Ādama sieva, atbilst Bībeles Ievai.

Avoti: Mit

hauze   žarg.

1. Mājas.

2. Tualete.

Avoti: SLG

hauzene   žarg.

1. Tualete.

Avoti: SLG

hauziņš   žarg.

1. Tualete.

Avoti: SLG

hauzīte   žarg.

1. Tualete.

Avoti: SLG

hava   žarg.

1. Mute.

2. Nāsis.

Avoti: KZ

havaja   žarg.

1. Uzdzīve.

2. Ateja.

Avoti: Žrg

Havaja   vietv.

1. Lielākā no Havaju salām Klusajā okeānā ("Hawaii"), ASV teritorija, platība - 10399 kvadrātkilometru, salu veido 5 vulkāni, augstākā virsotne - 4205 km (vulkāns Mounakea).

Avoti: PZT

Havajanperadaispārka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hawaiian Paradise Park"), Havaju štatā, 11400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Havajas   vietv.

1. Havaju salas - arhipelāgs Klusā okeāna centrālajā daļā (angļu val. "Hawaiian Islands"), platība - 16700 kvadrātkilometru, 8 apdzīvotas salas un 136 mazākas salas un koraļļu rifi; Sendviču salas.

2. ASV štats (angļu val. "Hawaii"), aptver Havaju salas, izņemot administratīvi atdalīto Midveju, administratīvais centrs - Honolulu, platība - 28311 kvadrātkilometru, 1419600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Havajas ģitāra - ģitāra, kuras izcelsme saistāma ar blūza izpildītājiem, kas vilka (slidināja) pa instrumenta stīgām nosistu pudeles kakliņu, nazi u. c., 20. gs. 30. gados izveidojās ģitāras mūsdienu forma ar statīvu, stīgas strinkšķina ar plektru vai metāla uzpirksteni, piespiež ar metāla plāksnīti.

Avoti: LģE, PuA, LEV

havajieši   -šu, v.

1. Tauta, Havaju salu arhipelāga pamatiedzīvotāji, valoda pieder pie austronēziešu saimes polinēziešu grupas (rakstība latīņu alfabētā), reliģija - kristiānisms (protestantisms, katolicisms).

Avoti: LLVV

havajisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs havajiešiem vai Havaju salām.

Avoti: LLVV

havajputni

1. Havajputniņi.

Avoti: PDE

havajputniņš

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta ("Drepanididae"), nelieli putni (masa - 10-30 g), polifāgi, tikai Havaju salās, 10 ģ., 23 s. (no tām 2 ģ. jau izmirušas).

Dzeltenmelnais havajputniņš— havajputniņu suga ("Drepanis pacifica").

Leisanas havajputniņš— havajputniņu suga ("Psittirostra cantans").

Pusknābja havajputniņš— havajputniņu suga ("Hemignathus wilsoni").

Avoti: ZvP, EV

havaķ   žarg.

1. Ēst.

Havaķ poļitiku— runāt par politiku.

Avoti: KZ

havaķ   žarg.

1. Ēst.

Havaķ poļitiku— runāt par politiku.

Avoti: KZ

havaļņiks   žarg.

1. Mute.

2. Nāsis.

Avoti: KZ

Havana   vietv.

1. Kubas galvaspilsēta (sp. val. "La Habana"), provinces centrs, atrodas valsts ziemeļos, Meksikas līča piekrastē, 2,1 mlj iedzīvotāju.

Avoti: LģE

havarija   novec.

1. Avārija.

Avoti: KV

Havdrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 4000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Havea   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Javea"), Valensijas apgabala Alakantas provincē, 32500 iedzīvotāju (2014. g.); Šabja.

Avoti: Wi, PuA

havegīts   novec.

1. Havegs ziedes (ķites) veidā.

Avoti: KV

havegs   novec.

1. Organisks būvmateriāls ķīmiskās rūpniecības aparātiem, baskelita un asbesta vai arī citu pildvielu maisījums.

Avoti: KV

havelock   novec.

1. Hevloks.

Avoti: KV

haveloks   novec.

1. Hevloks.

Avoti: Ang

Havija   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijā, Mekas mintakā, 132100 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

havira   žarg.

1. Zagļu perēklis.

Avoti: KZ

havirka   žarg.

1. Sievietes dzimumorgāni.

Avoti: KZ

Havīržova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 82800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

havka   žarg.

1. Ēdiens.

Avoti: KZ

Havličkūva   vietv.

1. Havličkūva Broda - Havličkūvbroda, pilsēta Čehijā.

Avoti: Wi

Havličkūvbroda   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 23500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

havloka   novec.

1. Mētelis ar platu (gandrīz līdz jostas vietai) apkakli; arī pārnestā nozīmē.

Avoti: Ang

Havloka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Havelock"), Ziemeļkarolīnas štatā, 20700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

havorčija   novec.

1. Liliju dzimtas sukulents augs, savvaļā Dienvidāfrikā aug aptuveni 155 sugas, Latvijā 2 sugas audzē kā telpu puķes.

Avoti: LxE

Havallī   vietv.

1. Pilsēta Kuveitā, 82200 iedzīvotāju (1995. g.).

Avoti: LpA

Havra   vietv.

1. Pilsēta Francijas ziemeļrietumu daļā (fr. val. "Le Havre"), Augšnormandijas reģiona Piejūras Sēnas departamentā, 175000 iedzīvotāju (2010. g.), liela osta Atlantijas okeāna piekrastē, naftas vads līdz Parīzei.

Avoti: LEV, Wi

Havrana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Havran"), Balikesiras ilā, 11000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Havsa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Havsa"), Edirnes ilā, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Havza   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Havza"), Samsunas ilā, 20200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Haynasch   vietv., vācu val.

1. Ainaži.

2. Ainažu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Ainažu pagastā.

Avoti: FV, KV

haza   žarg.

1. Noziedznieku perēklis.

2. Zagtu mantu glabātava.

Avoti: KZ

haza-hozovka   žarg.

1. Zagļu perēklis.

Avoti: KZ

hazāns   rel.

1. Jūdaismā - dziedāšanas vadītājs, kas sinagogā vada dievkalpojumu, kurš sastāv no lūgšanām un Toras lasījuma.

Avoti: GT

hazans

1. Lūgšanu dziedātājs jūdaismā.

Avoti: MkV

Hazara   vietv.

1. Pilsēta Turkmenistānā, Balkanas vilajetā, Kaspijas jūras austrumu krastā, Čelekenas pussalā.

Avoti: PuA

hazards   novec.

1. Azarts.

Avoti: KV

Hazaradžati   vietv.

1. Vidusafganistānas kalni - kalnu sistēma Irānas kalnienes iekšējā daļā, gk. Herirudas un Farahrudas baseinā, Afganistānā, garums - 600 km, platums - līdz 300 km, augstums - līdz 4182 m (Džama kalns).

Avoti: PZT

hazareji

1. Tauta Afganistānā, Irānā, runā hazareju valodā, kas tuva dari valodai, pieder pie irāņu valodām; ticīgie - musulmaņi.

Avoti: EV

hazāri   -u, v.

1. Tjurku tauta, kas ieceļoja A-Eiropā pēc huņņu iebrukuma (4. gs.), 7. gs. vidū izveidoja Hazāru kaganātu.

Hazāru kaganāts— agrā feodālā valsts (7. gs. v. - 10. gs. b.) Lejaspievolgā un Ziemeļkaukāzā; iedzīvotāju pamatnodarbošanās - klejotāju lopkopība.

2. arī vsk. Šo cilšu piederīgais.

Avoti: LLVV

Hāzelinne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Haseluenne"), Lejassaksijas federālajā zemē, 12400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hazons   rel.

1. Jūdaismā - dziedāšanas vadītājs, kas sinagogā vada dievkalpojumu, kurš sastāv no lūgšanām un Toras lasījuma.

Avoti: GT

Hazro   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hazro"), Dijarbakiras ilā, 4500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hb.   novec., saīs.

1. Receptēs - zāle, augu virszemes daļu apzīmējums farmācijā (lat. "herba").

Avoti: KV

hcmistcrektomija   med.

1. Vienas smadzeņu puslodes izoperēšana.

Avoti: MSV

hcteroblastisks   med.

1. Tāds, kas attīstījies no dažāda veida audiem.

Avoti: MSV

HDF   saīs.

1. Koksnes pārstrādes produkts, ļoti blīvas kokšķiedras plātne (angļu "hard density fiber").

Avoti: PL

HDTV   saīs.

1. Augstas izšķirstības televīzija ("high-definition television").

Avoti: PnR

he   izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu nevērību, izsmieklu, nicinājumu.

Avoti: LLVV

he   val.

1. Ebreju alfabēta piektais burts.

Avoti: MrJ

he

1. Viena no li tautas ciltīm, dzīvo Ķīnā, Hainaņas salas kalnainajā dienvidu daļā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju grupas, animistiski ticējumi, senču kults.

Avoti: PZT

He   saīs.

1. Hēlijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

He   mit.

1. He Sjaņgu - daoisma mitoloģijā - astotā no astoņiem nemirstīgajiem, vienīgā sieviete.

Avoti: Mit

head   angļu val.

1. Galva.

Head hunting— galvu medības - augsti kvalificētu darbinieku meklēšana un pārvilināšana no citiem uzņēmumiem.

Avoti: PL

heautontīmorūmenos   gr.

1. Pašmocītājs; kādas Menandra komēdijas nosaukums.

Avoti: KV

heavy   angļu val.

1. Smags.

Heavy metal— smagais metāls - rokmūzikas stils, kas radās 20. gadsimta 70.-80. gados, attīstoties hārdrokam, to raksturo vēl lielāks skaļums, agresivitāte, teatralitāte un mačisms.

Avoti: PL

Heba   vietv.

1. Pilsēta Čehijā ("Cheb"), Karlovi Varu apgabalā, 32600 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Hebata   mit.

1. Hurriešu (vēst. Mezopotāmija, Sīrija, Palestīna) mitoloģijā - dieviete, debesu valdniece, dieva Tešuba sieva.

Avoti: Mit

hebdomadāls   novec.

1. Nedēļas.

Avoti: KV

hebe   lat.

1. Hēbes.

Hebe albicans— baltenā hēbe.

Hebe armstrongii— Ārmstronga hēbe.

Hebe buxifolia— bukšlapu hēbe.

Hebe cupressoides— ciprešveida hēbe.

Hebe kirkii— Kirka hēbe.

Hebe pinguifolia— kreimuļlapu hēbe.

Hebe salicifolia— vītollapu hēbe.

Hebe speciosa— krāšņā hēbe.

Hebe x andersonii— Andersona hēbe.

Avoti: DaE, TaE

hēbe   bot.

1. Ceļteku dzimtas ģints ("Hebe"), mūžzaļi dekoratīvi augi, dažas sugas aug krūmveidā ar skujveida lapām, citām sugām ir platākas lapas.

Andersona hēbe— hēbju suga ("Hebe x andersonii").

Ārmstronga hēbe— hēbju suga ("Hebe armstrongii").

Baltenā hēbe— hēbju suga ("Hebe albicans").

Bukšlapu hēbe— hēbju suga ("Hebe buxifolia").

Ciprešveida hēbe— hēbju suga ("Hebe cupressoides").

Kirka hēbe— hēbju suga ("Hebe kirkii").

Krāšņā hēbe— hēbju suga ("Hebe speciosa").

Kreimuļlapu hēbe— hēbju suga ("Hebe pinguifolia").

Vītollapu hēbe— hēbju suga ("Hebe salicifolia").

Avoti: DaE

Hēbe   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - jaunības dieviete, Zeva un Hēras meita, nektāru un ambrozijas pasniedzēja Olimpā.

Avoti: SV96

hebefrēnija   med.

1. Šizofrēnijas forma, kas parasti sākas pubertātes vecumā, izpaužas polimorfā abortīvā simptomātikā un ātri noved dziļā psihes degradācijā.

Avoti: MSV

Hebei   vietv.

1. Province Ķīnas austrumu daļā ("Hebei"), platība - 187700 kvadrātkilometru, 71850000 iedzīvotāju (2012. g.), administratīvais centrs - Šidzjadžuana.

Avoti: PZT

Hebeja   vietv.; novec.

1. Hebei - province Ķīnā.

Avoti: PZT

hebeloma   lat.

1. Bārkstmales.

Hebeloma crustuliniforme— parastā bārkstmale.

Hebeloma radicosum— sakņkāta bārkstmale.

Avoti: LD

hebelomina   lat.

1. Tīmekleņu dzimtas ģints, kas Latvijā pārstāvēta ar 1 sugu.

Avoti: LD

He-Bo   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - Dzeltenās upes - Huanhes gars ar zivs ķermeni un cilvēka seju, kuram katru gadu tika upurēta skaistākā meitene.

Avoti: Mit

hebra   žarg.

1. Bars; kompānija.

Avoti: SLG

hebraistika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par senebreju valodu un rakstiem.

Avoti: LLVV

hebrēji   novec.

1. Ēbreji.

Avoti: KV

Hebridu   vietv.; nelok.

1. Hebridu salas - arhipelāgs Atlantijas okeānā (angļu val. "Hebrides"), uz ziemeļrietumiem no Skotijas, sastāv no ~500 salām, no tām ~100 apdzīvotas, platība - 7285 kvadrātkilometri, ap 30000 iedzīvotāju, lielākais augstums - 993 m.

Ārējās Hebridu salas— salu grupa Hebridu salu ziemeļaustrumos aiz Hebridu jūras un Litlminča un Minča šaurumiem.

Iekšējā Hebridu salas— atrodas pie Skotijas krastiem Hebridu jūras un Ziemeļu šauruma rietumu daļā.

2. Hebridu jūra - Atlantijas okeāna jūra Skotijas rietumu piekrastē, ziemeļrietumos norobežo Ārējās Hebridu salas.

Avoti: LģE, LpA

Hebrona   vietv.

1. Halīla - pilsēta Rietumkrastā (angļu val. "Hebron", arābu val. "al-Khalil"), 100000 iedzīvotāju, visi palestīnieši, (Izraēla okupējusi 1967), tikai ~400 ebreju, Ābrama un viņa ģimenes kapavieta - ebreju un musulmaņu svētvieta, kuras dēļ radies konflikts, tās nodošana palestīniešiem sākusies 1977.

Avoti: LEV

hečbeks

1. Vieglā automobiļa virsbūves tips - automobilis ar slīpu mugurdaļu, kas veidota kā durvis.

Avoti: PL

Hečuaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Hechuan"), Čuncjinas provinces ziemeļu daļā, 1421000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PZT, Wi

Hēdebija   vietv.

1. Sena pilsēta Baltijas jūras piekrastē (angļu val. "Hedeby", sendāņu val. "Haithabu"), netālu no vācu pilsētas Šlēzvigas, dibināta, domājams, ap 800. g., vikingu laikos līdz pat 11. gs. beigām bija nozīmīgs tirdzniecības centrs, daudz senatnes pieminekļu.

Avoti: LEV

Hēdehusene-Flenga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hedela   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hedel"), Gelderlandes provincē, 4850 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hedelfingeras   novec.

1. Saldo ķiršu šķirne.

Avoti: LLx

Hēdemūra   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Dālarnas lēnes dienvidaustrumu daļā. 7300 iedzīvotāju (2010. g.), vecākā ēka - baznīca (celta ap 1290. g.), pilsētas tiesības kopš 1446. g. apgabala vecākā pilsēta.

Avoti: LEV

Hēdenstede   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 11350 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hedera   lat.

1. Efejas.

Hedera canariensis— Kanāriju efeja.

Hedera colchica— Kolhīdas efeja.

Hedera helix— parastā efeja.

Hedera helix var. baltica— Baltijas efeja.

Hedera helix var. helix— Eiropas efeja.

Hedera hibernica— Īrijas efeja.

Avoti: LLx

hederagīns   med.

1. Vijīgās efejas glikozīds.

Avoti: TM

hederīns   med.

1. Vijīgās efejas augļu glikozīds.

Avoti: TM

hederis   novec.

1. Heders.

Avoti: Ang

heders   -a, v.

1. Ierīču sistēma pļaušanai (labības kombainā).

2. Mašīna īsstiebru labības pļaušanai.

Avoti: LLVV

heders   -a, v.

1. Reliģiska pamatskola ebreju zēniem.

Avoti: SV99

hedhanters

1. Personāla atlases konsultants ("galvu mednieks"), kura uzdevums ir nolūkot topošam vai esošam uzņēmumam nepieciešamos speciālistus citos jau darbojošos uzņēmumos.

Avoti: PL

Hedihata   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - audēju amata dieviete, kas rūpējās galvenokārt par baltā audekla izgatavošanu mūmija autiem un apsējiem.

Avoti: Mit

hedīhija   bot.

1. Inveraugu dzimtas ģints ("Hedychium").

Dzeltenā hedīhija— hedīhiju suga ("Hedychium flavum").

Eliptiskā hedīhija— hedīhiju suga ("Hedychium ellipticum").

Foresta hedīhija— hedīhiju suga ("Hedychium forrestii").

Šarlaksarkanā hedīhija— hedīhiju suga ("Hedychium coccinium").

Avoti: TaE

hedivs

1. Līdz 1914. g. oficiāls, mantojams Ēģiptes vicekaraļa tituls, ko 1867. g. viņam piešķīra Turcijas sultāns, no kura Ēģipte toreiz bija nomināli atkarīga.

Avoti: SV69

Hēdmarka   vietv.

1. Norvēģijas filke, platība - 27397 kvadrātkilometri, 194200 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Hāmara.

Avoti: Wi

hedonāls   novec.

1. Metīlpropīlkarbinoluretāns, balts kristālisks pulveris, nevainīgs miega līdzeklis un pretinde kokaīnam.

Avoti: KV

hēdonija

1. Ļoti liela apmierinājuma sajūta, bauda.

Avoti: SV96

hēdoniķis   novec.

1. Hēdonisma aizstāvis.

Avoti: KV

hēdonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hēdonismu, hēdonistiem, raksturīgs hēdonismam, hēdonistiem.

Avoti: LLVV

hēdonisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Ētikas mācība, kas baudu uzskata par dzīves augstāko mērķi.

Avoti: LLVV

hēdonistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hēdonismu, hēdonistiem, raksturīgs hēdonismam, hēdonistiem.

Avoti: LLVV

hēdonists   -a, v.

1. Hēdonisma piekritējs.

Avoti: LLVV

hēdonofobija   med.

1. Patoloģiskas bailes no jautrības.

Avoti: TM

hedrocēle   med.

1. Tūpļa prolapss; zarnas trūce caur tūpli.

Avoti: TM

Hēds   mit.

1. Skandināvu mitoloģijas tumsas dievs, akls, Baldra dvīņubrālis un slepkava.

Avoti: LEV

hedvīgija

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Hedwigiaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Hedwigia"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Skropstainā hedvīgija— hedvīgiju suga ("Hedwigia ciliata").

Avoti: LD

hedwigia   lat.

1. Hedvīgijas.

Hedwigia ciliata— skropstainā hedvīgija.

Avoti: LD

hedwigiaceae   lat.

1. Hedvīgiju dzimta.

Avoti: LD

hedya   lat.

1. Tinēju dzimtas ģints.

Hedya nubiferana— šīs ģints suga.

Hedya pruniana— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hedychium   lat.

1. Hedīhijas.

Hedychium coccinium— šarlaksarkanā hedīhija.

Hedychium flavum— dzeltenā hedīhija.

Hedychium ellipticum— eliptiskā hedīhija.

Hedychium forrestii— Foresta hedīhija.

Hedychium gardneriarum— Gārdnera hedīhija.

Avoti: TaE

Hedze   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Šaņdunas provincē, 339800 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hedžaili   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā ("Khojayli"), Karakalpastānas dienvidu daļā, piestātne Amudarjas kreisajā krastā; Hoželi.

Avoti: PZT, LpA

hedžēšana   sar.

1. Valūtas riska apdrošināšana; riska novēršana; hedžings.

Avoti: PL

hedžings   sar.

1. Valūtas riska apdrošināšana; riska novēršana (angļu "hedging" - "aizsargāšana").

Avoti: PL

hedžra   novec.

1. Hidžra.

Avoti: KV

hedžs

1. Nodrošināšanās hedžs - biržas termiņdarījums ar reālu preci, kas nodrošina pirkšanas un pārdošanas darījuma partnerus pret iespējamo cenu celšanos un valūtas kursa svārstībām.

Avoti: GrV

Hedžu   vietv.

1. Pilsēta Korejas Tautas Demokrātiskajā Republikā (Ziemeļkorejā), Hvanhenamdo provinces administratīvais centrs, 273600 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hēfaists   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - uguns un kalējmākslas dievs (seno romiešu mitoloģijā - Vulkāns).

Avoti: SV96

Hefei   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Aņhui provinces administratīvais centrs, 1170000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hefeja   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas austrumu daļā ("Hefei"), Aņhujas provinces administratīvais centrs, 1,4 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

hegabs   novec.

1. Amulets, burvju līdzeklis.

Avoti: KV

Hegana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Heilundzjanas provincē, 593100 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hēganosa   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Skones lēnē, 14100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

hēgelietis   -ša, v.

1. Hēgelisma piekritējs.

Avoti: LLVV

hēgelisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Hēgeļa filozofija un uz tās pamata radušies filozofijas, virzieni.

Avoti: LLVV

Hēgemone

1. astr. Jupitera pavadonis ("Hegemone"), vidējais attālums no planētas - 23947000 km, izmēri - 3 km.

Avoti: ZvD-203-25

hegemonija   -as, s.; parasti vsk.

1. Vadošā (valsts, šķiras) loma (attiecībā pret citām valstīm, šķirām).

2. Vadošā nozīme; pārākums, pārsvars.

Avoti: LLVV

hēgemonikon   novec.

1. Stoiķu mācībā vienotā un saprātīgā dvēseles daļa, sevišķi domāšana un apzinīgā griba.

Avoti: KV

hegemonistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hegemoniju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

hegemons   -a, v.

1. Tas, kam pieder hegemonija; tas, kas realizē hegemoniju; vadītājs, ietekmētājs.

Avoti: LLVV

hegīra

1. Pravieša Muhameda bēgšana no Mekas uz Medīnu 622. g., kas tāpēc musulmaņu kalendārā tiek uzskatīts par pirmo gadu.

Avoti: IdV, VjV

heģemonija   novec.

1. Pārsvars, virsvadība.

Avoti: LME

hehi

1. Vahehi - tauta Tanzānijā.

Avoti: PZT

Hehingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hechingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 18700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hēhštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hoechstadt an der Aisch"), Bavārijas federālajā zemē, 13200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

hei   izsauk.

1. Lieto, lai sasauktu kādu, lai panāktu, ka kāds ātri reaģē uz ko, lai pievērstu kāda uzmanību.

2. žarg. Sveiks, sveika.

Avoti: LLVV, JV

Heibaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heubach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 9700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Heide   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heide"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 21100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Heideka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heideck"), Bavārijas federālajā zemē, 4600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Heidekenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Heydekenhof - Eiķenu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Burtnieku pagastā.

Avoti: KV

heideks   žarg.

1. Galvassāpes.

Avoti: SLG

Heidelberga

1. Pilsēta Vācijas rietumdaļā ("Heidelberg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 150300 iedzīvotāju (2013. g.).

Heidelbergas universitāte— Vācijā vecākā universitāte, dibināta 1386. gadā.

Heidelbergas cilvēks— viens no senākajiem fosilā cilvēka tipiem; šis cilvēks dzīvoja Eiropā kvartārā perioda sākumā; nosaukums tam dots pēc vietas, kur 1907. g. tika atrasts tā apakšžoklis (Heidelbergas tuvumā).

Heidelbergas katehisms— evaņģēliski reformētās baznīcas 1563. gadā Heidelbergā pieņemtais katehisms.

Avoti: SV69

Heidena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hayden"), Aidaho štatā, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Heidenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heidenau"), Saksijas federālajā zemē, 16200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Heidenfeld   vietv., vēst., vācu val.

1. Sarkaņu muiža, kas atradās Madonas apriņķa Sarkaņu pagastā.

Avoti: KV

Heidenheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heidenheim an der Brenz"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 46400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Heidenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Sila muiža, kas atradās Madonas apriņķa Vietalvas pagastā.

Avoti: KV

Heidenreihšteina   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Heidenreichstein"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 4100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

heiduki   novec.

1. Haiduki.

Avoti: KV

Heigerstauna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hagerstown"), Mērilendas štatā, 40300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

heihēra   bot.

1. dsk. Akmeņlauzīšu dzimtas ģints ("Heuchera"), Amerikas izcelsmes krāšņumaugs, audzē dārzos saulainās un pusēnainās vietās, sastopami daudzi hibrīdi.

Asinssarkanā heihēra— heihēru suga ("Heuchera sanguinea").

Sīkziedu heihēra— heihēru suga ("Heuchera micrantha").

Vizbuļu heihēra— heihēru suga ("Heuchera brizoides").

Avoti: LxE, DaE

Heihe   vietv.

1. Žosuja upes Ķīnas ziemeļu daļā paralēls nosaukums tās vidustecē.

Avoti: PZT

heijā   izsauk.

1. Lieto, uzsākot strauju kustību (piemēram, braucienu) vai aicinot traukties kam līdzi.

Avoti: LLVV

Heikanszanda   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heinkenszand"), Zēlandes provincē, 5500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Heikanta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heikant"), Zēlandes provincē, 1130 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Heikeluma   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heukelum"), Gelderlandes provincē, 1970 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

heil-   med.

1. Salikteņos norāda uz lūpu vai lūpai līdzīgu veidojumu.

Avoti: MSV

heilalģija   med.

1. Lūpu neiralģija.

Avoti: TM

Heilbāde-Heiligenštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heilbad Heiligenstadt"), Tīringenes federālajā zemē, 16200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Heilbronna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā (vācu val. "Heilbronn"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, vīnogu audzēšanas apvidū, 117500 iedzīvotāju (2023. g.), upes osta Nekāras krastos.

Avoti: LEV, Wi, LpA

heilektomija   med.

1. Locītavas bedres nenormālu lūpveidīgu kaula šķautņu nokalšana, lai atbrīvotu locītavā kustības.

Avoti: TM

heilenders   novec.

1. Skotijas kalnaino apvidu iedzīvotājs; Skotijas pulka karavīrs.

Avoti: Ang

Heiligenbach   vietv., vācu val.

1. Svētupe.

Avoti: FV

Heiligenbeila   vietv.

1. Mamonova - pilsētas Krievijā, Kaļiņingradas apgabalā, nosaukums līdz 1947. g.

Avoti: PZT

Heiligenberga   vietv.

1. Livonijas ordeņa koka pils, kas 1285.-1290. g. atradās Zviedru kalnā Tērvetes novada Tērvetes pagastā.

Avoti: LE1

Heiligenhāfene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heiligenhafen"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 9100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Heiligenhauze   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heiligenhaus"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 25400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

heilīts   med.

1. Lūpu iekaisums.

Prekancerozais abrazīvais heilīts— prekanceroza lūpas erozija; parasti novēro vīriešiem; apakšlūpas vidusdaļā rodas erozija bez infiltrāta; vēlāk bieži no tās attīstās spinocelulāra epitelioma.

Alerģisks heilīts— lūpu iekaisums alerģiskiem indivīdiem no saskares ar vielām, pret kurām tie sensibilizēti.

Glandulārais heilīts— neskaidras etioloģijas patoloģija: apakšlūpas gļotu dziedzeru hipertrofija; ap dziedzeru izvadkanāliem balta apmale; uzspiežot no tiem izdalās atsevišķi sekrēta pilieni; dziedzeri bieži sastruto, seja izskatās vecīga.

Avoti: MSV

Heilo   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heiloo"), Ziemeļholandes provincē, 22600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

heilo-   med.

1. Salikteņos norāda uz lūpu vai lūpai līdzīgu veidojumu.

Avoti: MSV

heiloangioskopija   med.

1. Lūpas gļotādas kapilārās asinsrites novērošana ar mikroskopu.

Avoti: MSV

heiloangioskops   med.

1. Aparāts (mikroskops) kapilārās asinsrites novērošanai lūpā.

Avoti: TM

heilofāgija   med.

1. Lūpu košļāšana.

Avoti: TM

heilognāts   med.

1. Indivīds, kam ir lūpas un augšžokļa šķeltne.

Avoti: TM

heiloplastika   med.

1. Plastiska lūpas operācija.

Avoti: TM

heilorāfija   med.

1. Lūpas sašūšana.

Avoti: TM

heilorāģija   med.

1. Lūpas asiņošana.

Avoti: TM

heiloshīze   med.

1. Iedzimta augšlūpas šķeltne, zaķalūpa.

Avoti: TM

heilostomatoplastika   med.

1. Plastiska mutes un lūpu operācija.

Avoti: MSV

heiloti   novec.

1. Spartas valsts vergi, cēlušies no zemes pirmiedzīvotājiem (ahajiešiem).

Avoti: KV

heilotomija   med.

1. Lūpas grieziens.

2. Locītavas dobuma malu kaula izauguma ekscīzija.

Avoti: TM

heiloze   med.

1. Lūpu sārtās daļas lobīšanās un mutes kaktiņu plaisāšana.

Avoti: SV96

Heilsbronna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heilsbronn"), Bavārijas federālajā zemē, 9100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Heilundzjana   vietv.

1. Province Ķīnas ziemeļaustrumos ("Heilongjiang"), platība - 454800 kvadrātkilometru, robežojas ar Dzjiliņas provinci, Iekšējo Mongoliju un Krieviju.

2. Ķīnas un Krievijas robežupes Amūras nosaukums Ķīnā.

Avoti: PZT

heimafobija   med.

1. Slimīgas bailes no ziemas un vētras.

Avoti: TM

heimarmenē   novec.

1. Liktenis.

Avoti: KV

heimatlos   novec.

1. Personas bez pavalstniecības.

Avoti: KV

heimatofobija

1. Bailes no aukstuma.

Avoti: PL

Heimbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heimbach"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 4350 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Heimdals   mit.

1. Skandināvu dievu sargs; Odina dēls.

Avoti: R1

Heimena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heumen"), Gelderlandes provincē, 16400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Heimsheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heimsheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 5000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

heimskringla   lit.

1. "Zemes loks" - teiku krājums par Norvēģijas vēsturi.

Avoti: SV33

heimvērs

1. Politiska kustība Austrijā 1918.-1938. g. cīņai pret sociālismu.

Avoti: SV69, LME

Heimwehr   vācu val.

1. Austrijas brīvprātīgo savienību organizācija cīņai pret sociālismu 1927.-1938 g.

Avoti: LME

Heinasti   vietv., ig. val.

1. Ainaži.

Avoti: IPV-85-39

Heinola   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Peijethemes reģionā, 20000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

heinceļi

1. Mitoloģiski mājas gari Prūsijā, mazi radījumi ar biezu brūnu vilnu, var pieņemt citu radību veidolu, tiek uzskatīts, ka mājā, kur mitinās šie gariņi plauks labklājība.

Heinenorda   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heinenoord"), Dienvidholandes provincē, 3400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Heinrichshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Indriķa muiža, kas atradās Valkas apriņķa Trapenes pagastā.

Avoti: KV

Heinrihsvalde   vietv.

1. Slavskas pilsētas Krievijā (Kaļiņingradas apgabalā) nosaukums līdz 1947. g.

Avoti: Wi

Heinsberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heinsberg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 40900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

heirante   bot.

1. Goldlaks.

Avoti: DaE

heirantīns   med.

1. Goldlaka "Cheiranthus cheiri" lapu un sēklu glikozīds, darbības ziņā līdzīgs digitālam.

Avoti: TM

heirēka

1. Tā esot izsaucies sengrieķu matemātiķis Arhimēds, kad viņš atklājis hidrostatikas pamatlikumu.

2. Prieka sauciens, ko mēdz lietot, kad kaut ko atklāj vai kad ienāk prātā ģeniāla doma.

Avoti: SV99

heiristika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par cilvēka radošās darbības īpatnībām un likumsakarībām.

2. Kibernētikas nozare, kas pētī cilvēka intelektuālo spēju atveidošanas iespējas.

3. Mācīšanas metode, kas balstās uz palīgjautājumu un uzvedinošu jautājumu uzdošanu.

Avoti: SV99

heiristisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar heiristiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

heirmoss   rel.

1. Katra kanona dziedājuma sākuma strofa Austrumu baznīcā.

Avoti: RtV

heiromantija   novec.

1. Hiromantija.

Avoti: KV

heironomija   mūz.

1. Sens kora vadīšanas paņēmiens ar nosacītām diriģenta roku un pirkstu kustībām, kas norāda dziedātājiem ritmu, melodijas virzību un izpildījuma nianses.

Avoti: ML

Heirons   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - kentaurs, kurš atšķirībā no ciltsbrāļiem bija slavens ar savu gudrību, izpalīdzību un jauko dabu.

Avoti: PmV

heirotonija   novec.

1. Svētīšana roku uzliekot.

Avoti: SV33

heirurģija   novec.

1. Medicīnas nozare, kas slimības galvenā kārtā ārstē operatīvi, noņemot slimo locekli, izgriežot saslimušos audus utt.; ķirurģija.

Avoti: SV33

Heisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hays"), Kanzasas štatā, 21000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Hays"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Heisa sala - atrodas Franča Jozefa Zemes centrālajā daļā, augstums - līdz 242 m, gk. bazalti, darbojas ģeofizikas observatorija.

Avoti: WA16, LpA

heisā   izsauk.

1. Lieto, uzsākot strauju kustību (piemēram, braucienu) vai aicinot traukties kam līdzi.

Avoti: LLVV

Heisdene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heusden"), Ziemeļbrabantes provincē, 43200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Heistingsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hastings"), Minesotas štatā, 22500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Hastings"), Nebraskas štatā, 24900 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Ostas pilsēta Lielbritānijā ("Hastings"), Anglijas dienvidaustrumu daļā, pie Padekalē šaurumā, 90300 iedzīvotāju (2010. g.).

Kauja pie Heistingsas— 1066 Vilhelms Iekarotājs uzvarēja anglosakšu karali Haraldu Godvinsonu un kļuva par Anglijas karali, līdz ar to sākās normandiešu Anglijas iekarošana, kas kļuva par pagrieziena punktu valsts vēsturē.

4. Pilsēta Jaunzēlandes ziemeļaustrumos ("Hastings"), Hoksbejas provincē, 62100 iedzīvotāju (2006. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Hastings"), Mičiganas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LEV, LpA

Heitersheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heitersheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

heiti   literat.

1. Tropu veids ediskajā dzejā - poētisks sinonīms, kas tiek lietots kāda lietvārda vietā, piem., tabu nolūkos.

Avoti: DzV

Heiverila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Haverhill"), Masačūsetas štatā, 62500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Heivorda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hayward"), Kalifornijas štatā, 154600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Heizene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Huizen"), Ziemeļholandes provincē, 41200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Heizenštamme   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heusenstamm"), Hesenes federālajā zemē, 18400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Heizltona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hazleton"), Pensilvānijas štatā, 24900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hejbī   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1430 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hejera   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1180 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hejnice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 2760 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hejnsviga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1060 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hejoka   mit.

1. Siu-dakotu (ASV Ziemeļdakota, Dienviddakota, Nebraska) mitoloģijā - pērkona dievība un medību aizgādnis.

Avoti: Mit

Hejsleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 2800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hejtujsene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heythuysen"), Limburgas provincē, 6150 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hekabe   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Trojas valdniece, Priama sieva, Hektora, Parīda, Kasandras, Troila (citās versijās - vēl četrpadsmit bērnu) māte.

Avoti: PmV

Hekate   mit.

1. Nakts un burvestības dieviete sengrieķu mitoloģijā.

Avoti: EV

hekatomba

1. Senajā Grieķijā - 100 vēršu upuris, vēlāk katrs liels upuris.

2. pārn. Liela cilvēku skaita vienlaicīga bojāeja.

Avoti: SV99

hekatombaji   novec.

1. Senās Atikas svēki, kad Apollonam upurēja hetakombu.

Avoti: KV

hekatomerāls   med.

1. Tāds, kam ir izaugumi, kas dalās divās daļās, piem., neirons, kura izaugumi iet pa vienam katrā pusē gar muguras smadzenēm.

Avoti: TM

hekatoncheiri   novec.

1. Hekatonheiri - grieķu mitoloģijā - no zemes un debess dzimuši vareni milži, katrs ar 50 galvām un 100 rokām, skaitā 3.

Avoti: KV

hekatonheiri   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - simtroči, trīs milži ar simts rokām un piecdesmit galvām (Kots, Briarejs un Gijs), kas Tartarā apsargā gāztos titānus.

Avoti: PmV, Mit

hekatonstylon   gr.

1. Templis ar 100 kolonnām.

Avoti: KV

hekelfons   mūz.

1. Koka pūšaminstruments, obojas paveids.

Avoti: ML

hekelisms   novec.

1. Shematisks dzīvnieku valsts izcelsmes vispārināts un virspusējs skaidrojums.

Avoti: KV

Heketa   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - auglības dieviete, grūtnieču aizbildne, palīdze dzemdībās, aizkapa pasaulē viņa apsargāja mirušos.

Avoti: Mit

Hekimhana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hekimhan"), Malatjas ilā, 6800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hekla   vietv.

1. Aktīvs vulkāns Islandes dienvidu daļā, 1491 m vjl., kopš 1104. g. notikuši >20 lieli izvirdumi; viduslaiku teiksmās - vieni no vārtiem uz elli un raganu pulcēšanās vieta.

Avoti: LEV, PZT

heklaterna   jūrn.

1. Peldlīdzekļa signāllaterna, kas izvietota tā pakaļgalā.

Avoti: JūVM

Heklefjells   mit.

1. Islandiešu mitoloģijā - elle, Islandes vulkāns Hekla tika uzskatīts par vārtiem uz elli un raganu pulcēšanās vietu.

Avoti: LEV

Heklingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hecklingen"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 7200 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

heknejs   novec.

1. Heknijs.

Avoti: Ang

hekni   novec.

1. Heknijs.

Avoti: Ang

heknijs   novec.

1. Aizjūga rikšotāju zirgu suga.

Avoti: Ang

heks-   med.

1. Salikteņos norāda uz seši.

Avoti: MSV

heks   -a, v.

1. Mencu dzimtas zivs, kurai ir divas muguras spuras un nav taustekļu pie apakšžokļa.

Sudrabotais heks— merlūza.

Avoti: LLVV

heksa-

1. Salikteņu daļa - seši, seš- (piem., heksagons, heksametrs).

Avoti: SV99

heksabioze   med.

1. Disaharīds, kas sastāv no divām heksozes molekulām.

Avoti: TM

heksadaktilija   med.

1. Seši pirksti rokām vai kājām.

Avoti: TM

heksadecimāls

1. Tāds, kur par pamatu izmantots skaitlis sešpadsmit.

Heksadecimālais pieraksts— skaitļu pieraksta sistēma ar bāzi 16, kurā izmanto visus ciparus (0-9) un lielos burtus no A līdz F.

Avoti: SV99

heksaedrs   -a, v.; mat.

1. Sešskaldnis.

Avoti: LLVV

heksagonāls   -ais; s. -a, -ā; mat.

1. Sešstūrains.

Avoti: LLVV

heksagons

1. Sešstūris; ģeometriska figūra ar sešiem stūriem.

Avoti: LEV

heksagramma

1. Sešstūra zvaigzne, kas izveidota no diviem vienādmalu trijstūriem, piem., Dāvida zvaigzne.

Avoti: LEV

heksahidrisks   med.

1. Tāds, kas satur sešus ūdeņraža atomus.

Avoti: TM

heksahidrobenzols   novec.

1. Dažās naftas šķirnēs, sevišķi Kaukāzā, atrodams bezkrāsains šķidrums; C6H12.

Avoti: KV

heksahlorāns   -a, v.; parasti vsk.

1. Hloru saturošs cikloheksāna atvasinājums, līdzeklis pret augu kaitēkļiem.

Avoti: LLVV

heksahlorbenzols   novec.

1. C6Cl6 - sīki balti kristāli ar īpatnēju smaku, lieto kviešu sausai kodināšanai pret cieto melnplauku.

Avoti: LxE

heksahloretāns   novec.

1. Fasciolīns C2Cl6 - bezkrāsaini, aromātiski kristāli, lieto gk. aitām un kazām fasciolozes apkarošanai.

Avoti: LxE

heksahlorofēns

1. Kosmētikas sastāvdaļa (aizliegts lietot lielākajā daļā kosmētikas produktu ES un ASV), konservants, mēdz izmantot pretsviedru līdzekļos, dezodorantos, šampūnos, zobu pastā, eļļā un pūderī bērniem, var izraisīt izkliedēto sklerozi, kontakta dermatītu, var būt toksisks gremošanas orgāniem, aknām un nervu sistēmai.

Avoti: Zkp

heksahords   -a, v.; mūz.

1. Sešu pakāpju skaņurinda (sekstas apjomā).

Avoti: LLVV

heksahroma

1. Heksahroma iespiedums - poligrāfijas tehnoloģija, kurā papildus CMYK krāsām izmanto zaļo un oranžo vai citas krāsas; tas palīdz daudz precīzāk attēlot krāsu toņus.

Avoti: ZTV

heksahromisks   med.

1. Tāds, kas spēj atšķirt tikai sešas no septiņām spektra krāsām (neatšķir zilo).

Avoti: MSV

heksakisoktaedrs   novec.

1. Kristalla forma, kas ierobežota 48 vienādām trijstūra plāksnēm, kristtallogrāfijā regulārās (kubiskās) singonijas (sistēmas) pamatforma.

Avoti: KV

heksakistetraedrs   novec.

1. Kristalla forma, kas ierobežota 24 vienādām trijstūra plāksnēm, kristtallogrāfijā regulārās (kubiskās) singonijas (sistēmas) pamatforma.

Avoti: KV

heksakoraļļi   novec.

1. Koraļļu polipu apakšklase ar seštarainiem neplūksnotiem taustekļiem.

Avoti: KV

heksakords   mūz.

1. Diatoniska sešpakāpju skaņurinda.

Avoti: SV96

heksametilēndiamīns   ķīm.

1. Alifātisks amīns H2N-(CH2)6-NH2; lieto poliamīdu, poliurīnvielu un poliuretānu iegūšanai; ptomaīns pūstošā gaļā.

Avoti: ZTV, TM

heksametilēns   novec.

1. Heksahidrobenzols.

Avoti: KV

heksametilēntetramīns   ķīm.

1. Kristāliska viela ar bāziskām īpašībām, ko iegūst, kondensējot amonjaku ar formaldehīdu, lieto vielu sintēzē un par antiseptisku līdzekli; pārtikas uzlabotājs E239, konservants, iespējamā iedarbība - dermatīts, kuņģa un zarnu trakta traucējumi, nieru bojājumi, aizdomas, ka ir kancerogēns.

Avoti: ZTV, Zkp

heksametrs   -a, v.; literat.

1. Sešpēdu daktila vārsma.

Avoti: LLVV

heksamitoze   biol.

1. Zivju slimība, ko izraisa parazīti, vienšūņi ("Hexamita salmonis").

Avoti: Wi

heksānheksaoli

1. Piesātinātie daudzvērtīgie spirti; iespējami 10 izomēri.

Avoti: LPE

heksāns   ķīm.

1. Ogļūdeņradis ar sešiem oglekļa atomiem.

Avoti: SV96

heksenāls   med., veter.

1. Balts kristālisks pulveris, šķīst ūdenī, narkozes līdzeklis.

Avoti: TM, LxE

heksaploīds   -a, v.; biol.

1. Autopoliploīds, kura šūnu kodolā ir seši haploidāli hromosomu komplekti.

Avoti: ĢT

heksīlalkoholi   novec.

1. Iegūstami kā blakus produkti sintētiski pagatavojot metilspirtu no oglekļa oksīda.

Avoti: KV

heksilēnglikols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, šķ;idinātājs, viskozitātes regulētājs, izmanto kosmētikā, arī pesticīdos, var izraisīt kontakta dermatītu, acu, ādas un gļotādas kairinājumu, var būt toksisks gremošanas orgāniem, aknām, nervu sistēmai un elpošanas orgāniem.

Avoti: Zkp

heksilrezorcinols

1. Kosmētikas sastāvdaļa (naftas atvasinājums), antioksidants, antiseptiķis, izmanto mutes skalošanas līdzekļos, krēmos pret saules apdegumiem, var izraisīt spēcīgu kuņģa un zarnu trakta kairinājumu, zarnu, aknu un sirds bojājumus, alerģiskas reakcijas.

Avoti: Zkp

heksils   med.

1. Vienvērtīgs heksāna radikālis.

Avoti: TM

heksioloģija   med.

1. Zinātne par organisma attiecībām pret apkārtējo vidi.

Avoti: TM

heksīti

1. Piesātinātie daudzvērtīgie spirti; iespējami 10 izomēri.

Avoti: LPE

heksode   tehn., vēst.

1. Elektronlampa ar sešiem elektrodiem.

Avoti: SV99

heksogēns

1. Brizanta sprāgstviela, bezkrāsaini kristāli, jutīgi pret triecienu un berzi.

Avoti: LPE

heksokināze   med.

1. Ferments, kas katalizē glukozes pārvēršanos par glukozo-6-fosfātu.

Avoti: TM

heksozamīns   med.

1. Heksoze, kurā hidroksilgrupa aizvietota ar aminogrupu.

Avoti: TM

heksozāns   med.

1. Polisaharīds, kuru hidrolizējot rodas heksoze; tāda ir celuloze, ciete, glikogēns.

Avoti: TM

heksozes   ķīm.

1. Vienkāršākās cukurvielas ar sešiem oglekļa atomiem (piem., glikoze, fruktoze).

Avoti: ZTV

heksozofosfatāze   med.

1. Ferments, kas katalizē heksozofosfātu hidrolīzi.

Avoti: TM

heksozofosfāts   med.

1. Viens no heksozes fosforskābes esteriem, kuri veidojas ogļhidrātu maiņas procesā.

Avoti: TM

Hekstere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hoexter"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 29500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

heksuronskābe   med.

1. Viena no skābēm, kas rodas no heksozēm, oksidējot primāro spirta grupu: tādas ir glukuronskābe un galakturonskābe.

Avoti: TM

hektārs   -a, v.

1. Laukuma mērvienība; 10000 kvadrātmetru = 0,01 kvadrātkilometrs.

1 hektārs— = 100 āri = 2,7 pūrvietas = 0,9 desetīnas = 2,47 akri (angļu) = 3,9 morgeni (vācu) = 1,79 morgi (poļu) = 1,9 johi.

Avoti: LLVV

hektika

1. Sakāpināts darbīgums, drudžaina steiga.

Avoti: SV08

hektisks   med.

1. Tāds, kas pieturas ilgāku laiku.

2. Novārdzinošs.

Avoti: TM

hekto-

1. Priedēklis, kas nozīmē mērvienības simtkārtēju palielinājumu.

Avoti: SV96

hektogr.   saīs.

1. Hektografēts; hektogrāfs.

Avoti: i1

hektografēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pavairot (piemēram, tekstu, zīmējumu) ar hektogrāfu.

Avoti: LLVV

hektogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir raksturīgs, piemērots hektogrāfam; tāds, kas iegūts, pavairojot ar hektogrāfu.

Avoti: LLVV

hektogrāfs   -a, v.

1. Ierīce teksta, zīmējuma pavairošanai (no speciālas masas vai vaska papīra, uz kura pārnests oriģināls).

Avoti: LLVV

hektograms   novec.

1. Simts gramu.

Avoti: KV

hektolitrs   -a, v.

1. Simts litru.

Avoti: LLVV

hektometrs

1. Simts metru.

Hektometru radioviļņi— vidējas frekvences radioviļņi, kuru garums ir 100-1000 metru.

Avoti: MIL

hektorīts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, absorbents, antiseptiķis, izmanto matu balimātājos, acu konturzīmuļos, tonālajos krēmos, arī pesticīdos, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai kosmētikā, putekļi var izraisīt plaušu kairinājumu.

Avoti: Zkp

Hektors   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Trojas valdnieka Priama vecākais dēls, trojiešu varonis, kuru nogalināja Ahillejs.

Avoti: LEV

hektosters   novec.

1. Simts kubikmetri.

Avoti: TV

hektovats   novec.

1. Simts vatu.

Avoti: KV

heķenkurs   jūrn. sl.

1. Pakaļgala enkurs.

Avoti: JūVM

heķis   jūrn. sl.

1. Jahtas vai kuģa pakaļgals.

Avoti: JūVM

heķkurvis   jūrn. sl.

1. No nerūsoša materiāla caurulēm izgatavota konstrukcija klāja pakaļgalā; saistīta ar peldlīdzekļa sānu reliņiem.

Avoti: JūVM

heķsvere   jūrn. sl.

1. Peldlīdzekļa pakaļgala iegrime un priekšgala stipra pacelšanās uz augšu.

Avoti: JūVM

heķuguns   jūrn. sl.

1. Pakaļgala uguns, apgaismo 12 strēķus (135 grādi) peldlīdzekļa aizmugurē, tai jābūt baltai un redzamai vienas jūras jūdzes attālumā.

Avoti: JūVM

heķvilnis   jūrn.

1. Vilnis, kas nāk no mugurpuses.

Avoti: JūVM

hel-   med.

1. Salikteņos norāda uz kārpu, tulznu, varžaci vai purvu.

Avoti: MSV

hela   arābu val.

1. Sudrabā kalta saspraude, ko uzskata arī par maģisku talismanu.

Avoti: Tc

Hela   vietv.

1. Pilsēta Polijā ("Hel"), Pomožes vojevodistē, Helas strēles galā, 3700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1351.-1872. g. un kopš 1963. g.

2. Smilšaina zemes strēle Polijas piekrastē ("Mierzeja Helska") starp Baltijas jūru un Gdaņskas līča rietumu daļu, garums - 34 km, platums - 0,5-3 km.

Avoti: LpA, Wi, PZT

Hēla   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - veļu valstība, arī tās valdniece.

Avoti: LEV

Helanšana   vietv.

1. Helanšana grēda - Alašaņa grēda Ķīnā.

Avoti: PZT

helarctos   lat.

1. Lāču dzimtas ģints.

Helarctos malayanus— Malajas lācis.

Avoti: PDE

helāti   ķīm.

1. Organiskie kompleksie savienojumi, kuru molekulām vai to daļām ir līdzība ar riņķi vai vēža spīli.

Avoti: ZTV

HELCOM   saīs.

1. Helsinku komisija, starptautiska organizācija, kas par savu uzdevumu uzskata rūpes par Baltijas jūras vidi; organizācijā apvienojušies pārstāvji no Dānijas, Igaunijas, Krievijas, Latvijas, Lietuvas, Polijas, Somijas, Vācijas un Zviedrijas.

Avoti: PL

Heldena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Helden"), Limburgas provincē, 6150 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Heldera   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Den Helder"), Ziemeļholandes provincē, osta pie Marsdīpa jūras šauruma, kas savieno Ziemeļjūru ar Vadenzē līci, 56500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Heldrungene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heldrungen"), Tīringenes federālajā zemē, 2200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Heldsbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Healdsburg"), Kalifornijas štatā, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

helebarde   -es, dsk. ģen. -žu, s.; vēst.

1. Āva - seno laiku ierocis, kara cirvis garā kātā.

Avoti: LLVV

heleidae   lat.

1. Miģeļu dzimta.

Avoti: LD

helēna   apv.

1. Helēniju staģe ("Inula helenium").

Avoti: Aug2

Helena

1. mit. Grieķu mitoloģijā - Zeva un Lēdas meita, Menelāja sieva; aizbēga uz Troju ar Parīdu, kas bija Trojas kara cēlonis.

2. astr. Saturna pavadonis ("Helene"), vidējais attālums no planētas - 377400 km, izmēri - 32 km.

Avoti: LEV, ZvD-203-26

Helēna   nevēl.

1. Helena (1).

2. Helena (2).

Avoti: MeE

Hēlena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Haelen"), Limburgas provincē, 4300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Helendorna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hellendoorn"), Overeiselas provincē, 35700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Helene

1. astr. Helēna - Saturna pavadonis.

Avoti: ZvD-203-26

Helenenstein   vietv., vēst., vācu val.

1. Helenes muiža, kas atradās Madonas apriņķa Dzelzavas pagastā.

2. Lobanas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Dzelzavas pagastā.

Avoti: KV

helēnija

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Helenium"), ~40 s. (Amerikā), Latvijā audzē kā krāšņumaugu atsevišķas rudens šķirnes, daudzgadīgi lakstaugi, stublājs 90-150 cm augsts, spārnains, lapas pamīšas, zied VII-IX zelta dzelteniem ziediem, kas sakārtoti kurvīšos.

Bīglova helēnija— helēniju suga ("Helenium bigelovii").

Hupa helēnija— helēniju suga ("Helenium hoopesii").

Rudens helēnija— helēniju suga ("Helenium autumnale").

Avoti: LD, DaE, LxE

helenīns   med.

1. Terpēns, iegūts no Helēna alantu ("Inula helenium L.") saknēm.

Avoti: TM

helēnisms   -a, v.

1. parasti vsk.; vēst. Grieķu kultūras attīstības periods spēcīgā Tuvo Austrumu tautu kultūras ietekmē (no 4. līdz 1. gadsimtam pirms mūsu ēras).

2. val. Aizguvums no sengrieķu valodas.

Avoti: LLVV

helēnistisks   -ais; s. -a, -ā; vēst.

1. Saistīts ar helēnismu (1) vai helēņiem, raksturīgs helēnismam (1) vai helēņiem.

Avoti: LLVV

helēnists   -a, v.

1. Sengrieķu valodas un literatūras speciālists.

Avoti: LLVV

helenium   lat.

1. Helēnijas.

Helenium autumnale— rudens helēnija.

Helenium bigelovii— Biglova helēnija.

Helenium hoopesii— Hupa helēnija.

Avoti: LD, DaE

helenizēt

1. Grieķiskot.

Avoti: SV69

helenologofobija

1. Bailes no sarežģītas terminoloģijas un arī visa grieķiskā.

Helens   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Trojas valdnieka Priama un viņa sievas Hekabes dēls, kam piemita pareģa spējas.

Avoti: Mit

helēņi   -u, v.

1. Sengrieķi.

Avoti: LLVV

heleofobija

1. Bailes smieties, bailes no smiekliem.

heleritrīns   med.

1. Strutenes alkaloīds.

Avoti: TM

Hēlevēgs   vēst.

1. Hermanis Hēlevēgs (? - 1490. g.) - Rīgas rātes sekretārs, kas 1479. g. kļuvis par rātes locekli.

Hermaņa Hēlevēga hronika— pirmā Rīgas pilsētas hronika, aprakstīti 15. gs. 20. - 80. g. notikumi, bet galvenā tēma ir Rīgas pilsētas cīņa pret tai uzspiesto Salaspils līgumu (1452. g.), ar kuru pilsēta tika pakļauta 2 feodālo senioru - Rīgas arhibīskapa un Livonijas ordeņa - kundzībai.

Avoti: LE1

Helevūtsleisa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hellevoetsluis"), Dienvidholandes provincē, 38900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Helgolande   vietv.

1. Vācijai piederoša sala Ziemeļjūrā (vācu val. "Helgolaund"), iepretim Elbas un Vēzeres grīvai, platība - 200 ha, augstums - līdz 62 m vjl.

2. Helgolandes līcis - atrodas Ziemeļjūras dienvidu daļā (vācu val. "Helgolaunder Bucht"), starp Jitlandes pussalu un Vācijas ziemeļu piekrasti, dziļums - 40 m, paisums - ~2 m.

Avoti: LEV, LģE

heli-   gr.

1. Salikteņos norāda uz sauli.

Avoti: MSV, BjV

hēliadas   novec.

1. Grieķu mitoloģijā - saules dieva Hēlija meitas.

Avoti: KV

heliakālais   astr.

1. Heliakālais lēkts - zvaigznes vai cita debess spīdekļa pirmā parādīšanās rītausmā pēc neredzamības perioda (spīdekļu heliakālo lēktu novērojumi bija izplatīti Senās Babilonijas un Senās Ēģiptes astronomijā).

Avoti: SV96

helianthemum   lat.

1. Saulrozītes.

Helianthenum nummularium— naudiņu saulrozīte.

Helianthenum vulgare— naudiņu saulrozītes "Helianthenum nummularium" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

helianthus   lat.

1. Saulgriezes.

Helianthus annuus— vasaras saulgrieze.

Helianthus atrorubenss— sarkanā saulgrieze.

Helianthus microcephalus— sīkziedu saulgrieze.

Helianthus rigidus— raupjā saulgrieze.

Helianthus salicifolius— vītollapu saulgrieze.

Helianthus tuberosus— topinambūrs.

Avoti: LD, DaE

heliantīns

1. Metiloranžs - oranža krāsviela, ko izmanto kā jutīgu indikatoru šķīduma skābuma vai sārmainuma noteikšanai.

Avoti: SV69

Helibeja   vietv.

1. Lielbritānijas zinātniskā stacija Austrumantarktīdā ("Halley Bay"), Vedela jūras austrumu piekrastē uz Branta šelfa ledāja 35 m vjl.

Avoti: PZT

helibordings

1. Snovošana un slēpošana nepieejamās un nebrauktās nogāzēs, ja sportistu kalna virsotnē nogādā ar helikopteru (angļu "heliboarding"); helislēpošana.

Avoti: PL

heliceras   biol.

1. Helicerātu galvkrūšu ekstremitāšu pirmais pāris.

Avoti: ZTV

helicerāti   biol.

1. Posmkāju apakštips ("Chelicerata"), kas apvieno sauszemes (gandrīz visi zirnekļveidīgie) vai jūras dzīvniekus (senčauļi, jūraszirnekļi).

Avoti: ZTV

helichrysum   lat.

1. Salmenes.

Helichrysum arenarium— dzeltenā salmene.

Helichrysum bracteatum— seglapu salmene.

Helichrysum monstrosum— dīvainā salmene.

Avoti: LD, DaE

helicidae   lat.

1. Vīngliemežu dzimta.

Avoti: LD

helicigona   lat.

1. Vīngliemežu dzimtas ģints.

Helicigona lapicida— lēcveida vīngliemezis.

Avoti: LD

heliconia   lat.

1. Helikonijas.

Heliconia psittacorum— papagaiļu helikonija.

Heliconia rostrata— rostrālā helikonija.

Avoti: TaE

helictotrichon   lat.

1. Pļavauzītes.

Helictotrichon pratense— kailā pļavauzīte.

Helictotrichon pubescens— pūkainā pļavauzīte.

Helictotrichon sempervirens— zilganā pļavauzīte.

Avoti: LD

helidonīns   med.

1. Strutenes kristālisks alkaloīds ar papaverīnam līdzīgu darbību.

Avoti: TM

helidonisms   med.

1. Saindēšanās ar strutenēm: šķebināšana, vemšana, caureja, elpošanas centra paralīze.

Avoti: TM

hēlieja   vēst.

1. Augstākā tiesa Senajās Atēnās, ko 6. gs. p. m. ē. ieviesa Solons, sastāvēja no 6000 Atēnu pilsoņu, kas ārkārtējos gadījumos visi veidoja vienotu tiesu, vienkāršākās lietās piedalījās 201, 401, 501, bet sevišķi svarīgās krimināllietās 1001, 1501 vai 2001 tiesnesis.

Avoti: VtV

Helifeksa   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Halifax"), Jaunskotijas provinces administratīvais centrs, osta Atlantijas okeāna krastā, 282900 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Pilsēta Lielbritānijā ("Halifax"), Anglijā, Kolderas krastos, 82000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT, Wi

hēlijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - cēlgāze; pārtikas piedeva E939, iesaiņošanas gāze, propelents, tiek uzskatīga par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: LLVV

Hēlijs   mit.

1. Saules dievs sengrieķu mitoloģijā.

Avoti: SV96

Helike

1. astr. Jupitera pavadonis ("Helike"), vidējais attālums no planētas - 21263000 km, izmēri - 4 km.

Avoti: ZvD-203-25

heliko-   med.

1. Salikteņos norada uz spirāli.

Avoti: MSV

helikobaktērija   med.

1. Mikroorganisms, kas ir nozīmīgs kuņģa un divpadsmitpirkstu zarnas čūlas slimības attīstībā.

Avoti: ZTV

helikoīds   mat.

1. Virsma, ko veido fiksētu asi krustojoša taisne, kura vienmērīgi rotē ap šo asi un vienmērīgi pārvietojas pa to (skrūves virsma).

Avoti: ZTV

hēlikomorfija   novec.

1. Stadija, kad jaunības forma ir dzimuma vairošanās spējīga, sevišķi augiem.

Avoti: KV

helikonija   bot.

1. Banānu dzimtas ģints ("Heliconia").

Papagaiļu helikonija— helikoniju suga ("Heliconia psittacorum").

Rostrālā helikonija— helikoniju suga ("Heliconia rostrata").

Avoti: TaE

helikons   mūz.

1. Zema reģistra metāla pūšaminstruments (liela, cilpā izliekta taure, ko spēlējot pārmauc pār galvu), kas piemērots spēlēšanai stāvus un gājienā.

2. Sengrieķu četrstūra veida stīgu instruments.

Avoti: SV99

Helikons

1. Kalns Grieķijā, kur, kā stāsta sengrieķu mīti, dzīvojušas mūzas un Apollons, kuram par godu šai kalnā bija uzcelts templis.

Avoti: SV96

helikoplans   novec.

1. Lidaparāts, kas apvieno lidmašīnas un helikoptera īpašības.

Avoti: KV

helikopters   -a, v.

1. Par gaisu smagāks lidaparāts, kam propelleris novietots horizontāli virs lidķermeņa un kas var pacelties un nolaisties vertikāli.

Avoti: LLVV

heliķis   žarg.

1. Helikopters.

Avoti: SLG

Helina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Helena"), Montānas štata administratīvais centrs, 29900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

helio-   gr.

1. Salikteņos norāda uz sauli.

Avoti: MSV, BjV

helioapkure   siltumt.

1. Apkures sistēma, kurā Saules starojuma enerģija tiek pārvērsta siltuma enerģijā, ko izmanto telpu apsildīšanai.

Avoti: ZTV

heliobaktērija   med.

1. dsk. Baktēriju ģints, kuras organismi bieži izraisa peptisko čūlu, kuņģa un zarnu tarkta iekaisumu.

Avoti: VE

heliobiologs   -a, v.

1. Heliobioloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

heliobioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par Saules starojuma ietekmi uz dzīvības procesiem.

Avoti: LLVV

heliobioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar heliobioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

heliocentrisks   -ais; s. -a, -ā; astr.

1. Tāds, kura centrā ir Saule.

2. Saistīts ar heliocentrismu, tam raksturīgs.

Heliocentriskā sistēma— pasaules sistēma, kuras centrā ir Saule; šādu uzskatu par pasaules uzbūvi 16. gs. izstrādāja N. Koperniks, un tas nomainīja seno laiku un viduslaiku mācību, ka Visuma centrs ir Zeme.

Avoti: LLVV

heliocentrisms   -a, v.; parasti vsk.; astr.

1. Mācība par to, ka Zeme un pārējās planētas kustas ap Sauli.

Avoti: LLVV

hēliodors   novec.

1. Minerāla berila caurspīdīgi, dzelteni kristāli.

Avoti: KV

helioelektrostacija

1. Saules elektrostacija - iekārtu komplekss Saules starojuma enerģijas uztveršanai un pārvēršanai elektriskajā enerģijā.

Avoti: EV

heliofīti

1. Saulmīļi, augi, kuru attīstībai nepieciešams pilns saules apgaismojums.

Avoti: SV99

heliofizika   -as, s.; parasti vsk.

1. Astrofizikas nozare, kas pētī Saules fizikālās parādības.

Avoti: LLVV

heliofizikāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar heliofiziku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar Saules fizikālajām parādībām, tām raksturīgs.

Avoti: LLVV

heliofobi

1. biol. Ēnmīļi - organismi, kas baidās no saules gaismas.

2. med. Personas, kas ir slimīgi jutīgas pret saules staru iedarbību.

Avoti: ZTV, TM

heliofobija   med.

1. Slimīgas bailes no saules staru iedarbības.

Avoti: TM

heliogrāfija   novec.

1. Fotogrāfiska svītru dobspieduma tehnika.

Avoti: KV

hēliografija   novec.

1. Heliogrāfija.

Avoti: KV

heliogrāfiskās

1. Heliogrāfiskās koordinātes - Saules virsmas sfērisko koordināšu sistēma dažādu uz Saules novērojamu parādību (plankumu, lāpu, protuberanču) vietas noteikšanai.

Avoti: SV69

heliogrāfs

1. astr. Instruments Saules fotografēšanai.

2. meteorol. Instruments, kas automātiski reģistrē Saules spīdēšanas ilgumu.

Avoti: SV99

heliogravīra

1. Fotomehāniski izgatavota bezrastra dobspieduma iespiedforma.

2. Šādas iespiedformas novilkums.

Avoti: SV99

hēliogravūra   novec.

1. Heliogravīra.

Avoti: KV

helioģeofizika   astr.

1. Zinātnes nozare, kurā pēta, kā Saules aktivitāte ietekmē ģeofiziskos procesus.

Avoti: ZTV

heliohromogrāfija   poligr., novec.

1. Gaismas un akmens iespieduma kombinācija: uz gaismas iespieduma iespiež lazūrkrāsas ar litogrāfiskām krāsu plātnēm.

Avoti: GV

heliokoncentrators

1. Ierīce Saules starojuma enerģijas koncentrēšanai.

Avoti: LPE

helioksantoze   med.

1. Ādas iedegums, pigmentācija saules starojuma ietekmē.

Avoti: MSV

heliometrs   astr.

1. Ierīce, ar ko mērī mazus leņķiskos atstatumus (līdz 1 grādam) starp spīdekļiem, kā arī Saules, Mēness un planētu leņķisko diametru.

Avoti: SV99

heliopātija   med.

1. Katra saslimšana, ko ierosina saules gaisma.

Avoti: TM

heliophanus   lat.

1. Lēcējzirnekļu dzimtas ģints.

Avoti: LD

heliophobus   lat.

1. Pūcīšu dzimtas ģints.

Heliophobus kitti— tragantzirņu pūcīte.

Heliophobus texturata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

helioplomba   s.

1. Plomba, kuras sacietināšanai izmanto kvarca halogēna lampas gaismu.

Avoti: MLVV

heliopsis   lat.

1. Saulesactiņas.

Heliopsis helianthoides— skarbā saulesactiņa.

Avoti: DaE

helioskops

1. Ierīce Saules virsmas novērošanai vienas spektra līnijas gaismā.

Avoti: SV69

heliostacija

1. Helioelektriskā stacija, ar Saules staru enerģiju darbināma elektrostacija.

Avoti: SV96

heliostats

1. Optiska ierīce, ar kuras palīdzību no diviem spoguļiem atstaroti saules stari pastāvīgi tiek vērsti uz nekustīga (vertikāla vai horizontāla) saules teleskopa objektīvu.

Avoti: SV69

heliotakse   med.

1. Šūnu un dzīvu organismu, gk. mikroorganismu reakcijas veids, kad saules gaisma tos pievelk (pozitīvā h.) vai atgrūž (negatīvā h.).

Avoti: MSV

heliotaksija   biol.

1. Fototaksija - organismu pārvietošanās gaismas virzienā; gaismtiece.

Avoti: SV69

heliotehnika   -as, s.; parasti vsk.

1. Tehnikas nozare, kas risina Saules enerģijas izmantošanas tehniskos jautājumus.

Avoti: LLVV

heliotehniķis   -a, v.

1. Heliotehnikas speciālists.

Avoti: LLVV

helioterapija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Saules dziedniecība, Saules starojuma izmantošana ārstniecībā un profilaksē.

Avoti: LLVV

heliothrips   lat.

1. Tripšu kārtas ģints.

Heliothrips haemorrhoidalis— melnais siltumnīcu tripsis.

Avoti: LD

heliotropija   biol.

1. Auga spēja pagriezties uz saules pusi (piem., saulgriezēm).

Avoti: SV96

heliotropīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa (piperonāls, violeta diazokrāsviela), piedeva, aromātviela, izmanto smaržās un ziepēs, lieto arī lai radītu ķiršu un vaniļas aromātu pārtikā, var izraisīt alerģiskas reakcijas, ādas kairinājumu, arī CNS depresiju, ja ieēd lielu daudzumu.

Avoti: Zkp

hēliotropīns   novec.

1. Piperonāls.

Avoti: KV

heliotropisms

1. Krāsas maiņa gaismas iedarbībā.

2. Augu īpašība noliekties, pagriezties gaismas virzienā vai uz pretējo pusi.

Avoti: SV99

heliotropium   lat.

1. Heliotrops.

Heliotropium arborescens— kokveida heliotrops.

Heliotropium peruvianum— Peru heliotrops.

Avoti: LD, DaE

heliotrops   -a, v.

1. Halcedona paveids - zaļgans minerāls ar sarkaniem lāsumiem (pusdārgakmens).

2. biol.; dsk. Skarblapju dzimtas augu ģints ("Heliotropum"), ap 200 sugām, lakstaugi, puskrūmi, krūmi ar sīkiem, ziedkopās sakārtotiem baltiem vai violetiem ziediem; arī krāšņumaugi; satur ēteriskas eļļas.

Kokveida heliotrops— heliotropu suga ("Heliotropum arborescens"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

3. Krāsviela, ar ko audumus krāso violetā krāsā.

Peru heliotrops— heliotropu suga ("Heliotropum peruvianum").

4. novec. Gaismas signālu raidītājs instruments.

Avoti: LLVV, LV93

heliozelidae   lat.

1. Sīkkožu dzimta.

Avoti: LD

heliozoa   lat.

1. Saulenītes.

Avoti: LD

hēliozoji   novec.

1. Saulenītes, vienšūnu dzīvnieku kārta sakņkāju klasē, ap 1 mm lieli apaļi, brīvi kustīgi saldūdens dzīvnieciņi.

Avoti: KV

heliptera   bot.

1. Akroklīnija ("Helipterum").

Avoti: DaE

helipterum   lat.

1. Akroklīnijas.

Helipterum humboldtiana— Humbolta akroklīnija.

Helipterum manglesii— Manglesa akroklīnija.

Avoti: DaE

helis   žarg.

1. Helikopters.

Avoti: SLG

helislēpošana

1. Helibordings - aktīvā tūrisma veids, kurā kalnu slēpotāji vai snovbordisti tiek uzvesti kalnā ar helikopteru un nobraucienu veic patstāvīgi bez marķētas un sagatavotas trases; parasti izvēlas vizuāli pievilcīgus kalnus ar neskartu ainavu un nobraucienam izmanto apsnigušu šļūdoņa virsmu.

Avoti: TvV

helītis   žarg.

1. Helikopters.

Avoti: SLG

helīts   žarg.

1. Helikopters.

Avoti: SLG

helix   lat.

1. Vīngliemežu dzimtas ģints.

Helix minutissima— mazā punktgliemeža "Punctum pygmaeum" nosaukuma sinonīms.

Helix pomatia— parka vīngliemezis.

Avoti: LD

helko-   med.

1. Salikteņos norāda uz čūlu.

Avoti: MSV

helkodermatoze   med.

1. Katra čūlaina ādas slimība.

Avoti: TM

helkoloģija   med.

1. Mācība par čūlām.

Avoti: MSV

helkoplastika   med.

1. Čūlas radīta defekta operatīva segšana.

Avoti: TM

Hellāda

1. Sengrieķu valstu kopējs nosaukums Dienvidbalkānos, Egejas jūras salās, Trāķijas piekrastē, Mazāzijas rietumu piekrastē; Senā Grieķija.

Avoti: LEV

Hellas   novec.

1. Grieķija.

Avoti: LME

Helle   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - miniju cilts vadoņa Atamanta un mākoņu dievietes Nefeles meita, Friksa māsa.

Avoti: Mit

hellebarda   vēst.

1. Vēlīnos viduslaikos lietots kājnieku cērtams un durams ierocis pīķa veidā ar asā galā piedēklī izveidotu platu pusmēness veida cirvi.

Avoti: LME

hellebarde   vēst.

1. Kājnieku kara ierocis vēlīnajos viduslaikos, kas 15.-16. gs. bija cērtams un grūžams karošanas rīks ar apmēram 2 m garu kātu un parasti pusmēneša veida cirvi galā.

Avoti: KV

Hellebeka-Ālsgārde   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 5500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

helleboreīns   med.

1. Indīgs glikozīds "Helleborus" ģints augu saknēs ar digitālam līdzīgu iedarbību.

Avoti: TM

helleborīns   med.

1. Indīgs glikozīds "Helleborus" ģints augu saknēs; paralizē centrālo nervu sistēmu.

Avoti: TM

helleborisms   med.

1. Saindēšanās ar ziemziežu ("Helleborus") glikozīdiem.

Avoti: MSV

helleborus   lat.

1. Sniegrozes - gundegu dzimtas ģints.

Helleborus argutifolius— aslapu sniegroze.

Helleborus atrorubens— sarkanā sniegroze.

Helleborus foetidus— sniegrožu suga.

Helleborus nigra— melnā sniegroze.

Helleborus orientalis— austrumu sniegroze.

Helleborus viridis— zaļā sniegroze.

Avoti: PDE, DaE

hellebrīns   med.

1. Glikozīds gundegu dzimtas ģints "Helleborus" augu saknēs; darbības ziņā atgādina strofantīnu.

Avoti: TM

hellēne   dsk. ģen. -ņu, s.

1. Hellēņi.

Avoti: LV87

hellēnis   -ņa, v., vsk.

1. Hellēņi.

Avoti: LV87

hellēnisks   -ais; s. -a, -ā; vēst.

1. Tāds, kas attiecas uz Seno Grieķiju, sengrieķiem.

Avoti: MLVV

hellēnisms

1. Vidusjūras austrumdaļas, Priekšāzijas un Melnās jūras zemju kultūras vēstures periods no Maķedonijas Aleksandra karagājienu laika (334.-324. g. p. m. ē.) līdz 30. g. p. m. ē.

2. Vārds vai vārdu savienojums, kas aizgūts no sengrieķu valodas.

Avoti: SV99

hellēnistisks

1. Saistīts ar hellēnismu, tam raksturīgs.

Avoti: SV99

hellēnists   novec.

1. Grieķu valodas pratējs, grieķu valodas un kultūras pētnieks.

Avoti: KV

hellenizācija   rel.

1. Grieķu kultūras iespiešanās apkārtējo zemju kultūrā; austrumu un rietumu kultūru saplūšana.

Avoti: RtV

Hellēns   mit.

1. Grieķu nācijas (hellēņu) mītiskais pirmtēvs, kuram bija trīs dēli Aiols, Dors un Ksūts, no kuriem cēlušās lielākās grieķu ciltis.

Avoti: Mit

hellēņi

1. Grieķu pašnosaukums, pirmoreiz lietots dzejnieka Arhiloha darbos (7. gs. p. m. ē.).

Avoti: EV

heller   novec.

1. Bronzas sīka monēta Austrijā 1924.-1938. g., vienā kronā bija 100 helleru.

Avoti: LME

helleris   novec.

1. Sudraba vai vara monēta viduslaikos un jaunajos laikos, sīknauda jaunākos laikos.

Baltie helleri— no sudraba kalti helleri.

Sarkanie helleri— no vara kalti helleri.

Avoti: TV

hellers   -a, v.

1. Sīknaudas vienība (Čehijā, agrāk arī Vācijā, Austroungārijā); attiecīgā naudas zīme, monēta.

Avoti: LLVV

Hellesponts

1. Sengrieķu un latīņu nosaukums Dardaneļu jūras šaurumam; pēc mitoloģijas nosaukums cēlies no Tēbu valdnieka meitas Helles vārda, kura, bēgdama no ļaunās pamātes, nokritusi no zeltvilnas auna un noslīkusi.

Avoti: SV08

hello   žarg.

1. Sasveicināšanās frāze.

Avoti: JV

Helloha   vietv.

1. Otrā garākā alu sistēma pasaulē, Alpos, Muotas ielejas ziemeļu nogāzē, Šveicē, kopgarums - 123,5 km, dziļums - 808 m.

Avoti: PZT

Hellvīkena   vietv.

1. Plats un sekls Ēresuna līcis (Hoellviken) uz ziemeļiem no Falsterbū zemesraga, piekrastē vasarnīcu rajons, peldvieta.

Avoti: LEV

Helma   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 65900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1235. g.

Avoti: LpA, Wi

Helmbrehtsa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Helmbrechts"), Bavārijas federālajā zemē, 8500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Helmeka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 9200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1969. g.

Avoti: Wi

helmintāze

1. Helmintoze.

Avoti: LPE

helminthes   novec.

1. Helminti.

Avoti: KV

helminthosporium   lat.

1. Sēņu ģints "Fungi imperfecti" grupā, parazītiskas formas gk. uz graudzālēm, ierosina lapu plankumus, melnsvītras, vārpu kroplību un veldri.

Avoti: LLx

helminti   -u, vsk. helmints, -a, v.; zool.

1. Parazītiskie tārpi, kas cilvēku, dzīvnieku un augu organismā ierosina helmintozes.

Avoti: LLVV

helmintiaze   novec.

1. Helmintoze.

Avoti: KV

helmintofobija   med.

1. Slimīgas bailes no infestācijas ar tārpiem.

Avoti: TM

helmintologs   -a, v.

1. Helmintoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

helmintoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zooloģijas nozare, kas pētī parazītiskos tārpus.

2. Medicīnas nozare par parazītiskajiem tārpiem.

Avoti: LLVV, MSV

helmintoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar helmintoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

helmintoma   med.

1. Audu iekaisuma proliferācija, ko izraisa parazītiskie tārpi.

Avoti: TM

helmintoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; med., vet.

1. Cilvēku un dzīvnieku slimību grupa, ko ierosina dažādi parazītiskie tārpi.

Avoti: LLVV, MSV, LxE

helmintozoonozes   novec.

1. Cilvēkiem un dzīvniekiem kopīgas parzītisko tārpu ierosinātas slimības.

Avoti: LxE

helmitols   novec.

1. Anhidrometīlēncitronskābais heksametīlēntetramīns, balts pulveris, šķīst ūdenī, lieto kā antiseptisku līdzekli pret pūšļa slimībām.

Avoti: KV

Helmno   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 20800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1233. g.

Avoti: LpA, Wi

Helmonda   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Helmond"), Ziemeļbrabantes provincē, 89500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Helms   vēst.

1. Helms J. - Rostokas mācītājs 17. gs., sarakstījis hroniku, par autoru ziņu maz.

Helma hronika— sarakstīta 1628.-1643. g., veltīta Vidzemes un Kurzemes vēsturei.

Avoti: LE1

Helmštete   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Helmstedt"), Lejassaksijas federālajā zemē, 22900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Helmža   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 15000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1251. g.

Avoti: LpA, Wi

helo-   med.

1. Salikteņos norāda uz kārpu, tulznu, varžaci vai purvu.

Avoti: MSV

helobdella   lat.

1. Plakandēļu dzimtas ģints.

Helobdella stagnalis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

helobiae   lat.

1. Viendīgļlapju augu rinda, ūdens un purva augi, bieži ar trijskaitļa ziediem.

Avoti: KV

helodea   lat.

1. Elodeja.

Avoti: KV

heloderma   lat.

1. Indesķirzaku dzimtas ģints.

Avoti: LD

helodermatidae   lat.

1. Indesķirzaku dzimta.

Avoti: LD

helodes   lat.

1. Dumbraiņi.

Helodes minuta— parastais dumbrainis.

Helodes pseudominutus— Daugavas dumbrainis.

Avoti: LD

helodidae   lat.

1. Dumbraiņu dzimta.

Avoti: LD

helodium   lat.

1. Purvspalves.

Helodium blandowii— Blandova purvspalve.

Avoti: LD

helofīti   -u, vsk. helofīts, -a, v.; bot.

1. Ar ūdeni klātu vietu augi, kas sakņojas augsnē, bet kam virszemes daļas izaug cauri ūdenim un paceļas virs tā.

Avoti: LLVV

helone   bot.

1. Ceļteku dzimtas ģints ("Chelone"), dekoratīvi augi, ko audzē gk. griezto ziedu ieguvei.

Liektā helone— heloņu suga ("Chelone obliqua").

Avoti: DaE

helonīms   val.

1. Vietvārds, kas nosauc purvu.

Avoti: VsV

helophora   lat.

1. Segzirnekļu dzimtas ģints.

Helophora insignis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

helophorus   lat.

1. Krunkainīši.

Helophorus aquqticus— parastais krunkainītis.

Helosporus granularis— mazais krunkainītis.

Avoti: LD

heloti

1. Zemkopji Senajā Spartā - spartiešu iekaroto vietu iedzīvotāji, kurus uzskatīja par valsts īpašumu un kuru stāvoklis līdzinājās verga stāvoklim.

2. pārn. Beztiesīgie.

Avoti: SV99

helotiaceae   lat.

1. Leociju dzimtas "Leotiaceae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

helotiales   lat.

1. Leociju rindas "Leotiales" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

helotomija   med.

1. Tulznas vai varžacs izgriešana.

Avoti: TM

helovīns   sar.

1. Visu svēto dienas priekšvakars; īpaši tiek svinēts ASV; Halovīns.

Avoti: SV08

helpers

1. Šūna (limfocīts), kas sekmē antivielu sintēzi.

2. žarg. Palīgs.

Avoti: Ang

hels

1. Skandināvu mitoloģijā - mirušo valsts pazemē, kurp veda ceļš cauri indīgām ielejām.

Avoti: SV08

Helsingborga   vietv.

1. Helsingborja - pilsēta Zviedrijā (zviedru "Helsingborg").

Avoti: LEV

Helsingborja   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Skones lēnes ziemeļrietumu daļā, pie Ēresuna, iepretim Helsingērai, 97100 iedzīvotāju (2010. g.), osta, pirmo reizi minēta ap 1070. g., vecākā ēka no 12. gs. (Marijas baznīca), viduslaiku sardzes tornis, pilsētas privilēģijas no 1465. g., zviedru-dāņu karā 17. gs. stipri izpostīta, Zviedrijai pieder no 1658. g.

Avoti: LpA, PuA, LEV

Helsinge   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 8050 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Helsingēra   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, Zēlandes ziemeļaustrumu daļā, pie Ēresuna, 46400 iedzīvotāju (2014. g.), 15. gs. baznīca un klosteris, Kronborgas pils, celta 1574.-1585. g.

Avoti: LEV, Wi

Helsingforsa   vietv.

1. Helsinki - pilsētas nosaukums zviedru valodā.

Avoti: PZT

Helsinglande   vietv.

1. Apgabals Dienvidnorlandē ("Haelsingland"), pie Botenhāveta, Zviedrijā, platība - 14264 kvadrātkilometri, 142400 iedzīvotāju, paugurains meža masīvs ar daudziem ezeriem (lielākais - Dellenšē), piekrastē līdzens, ar retām šērām.

Avoti: LEV

Helsinki   vietv.

1. Somijas Republikas galvaspilsēta (somu valodā "Helsinki", zviedru valodā "Helsingfors"), atrodas valsts dienvidos, Baltijas jūras Somu līča krastā, Ūsimā reģiona administratīvais centrs, 614100 iedzīvotāju (2014. g.).

Helsinku konvencija— vienošanās par Baltijas jūras aizsardzību pret piesārņošanu no krasta un kuģiem, stājās spēkā 1980. g. parakstījušas visas Baltijas jūras valstis.

Helsinku vienošanās— Eiropas Drošības un sadarbības apspriedes Nobeiguma akts (1975. g.), kas apstiprināja Eiropā pastāvošās robežas, noteica brīvāku transporta kustību pār robežām un normas cilvēktiesību aizsardzības jomā.

Avoti: PuA, LģE

Helsinki-86   vēst.

1. Latvijas cilvēktiesību aizstāvju grupa, dibināta 1986. g. jūlijā Liepājā, 1987. g. organizēja 14. jūnija demonstrāciju un 23. augusta demonstrāciju, kā arī bija vairāku citu trešās atmodas prasību un pasākumu iniciatori.

Avoti: LE1

helsinkīts

1. Granitoīds, kas satur epidotu (līdz 30%) un albitizētu plagiklazu (~60%), balti vai sarkani zaļš; Latvijas vidusdaļā vietām sastopami helsinkīta laukakmeņi, kas atnesti no Somijas.

Avoti: LD

Heluana   vietv.; novec.

1. Helvana - pilsēta Ēģiptē.

Avoti: PZT

Helvana   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē ("Helwan"), Kairas piepilsēta (25 km uz dienvidiem), 643300 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PZT, Wi

Helvēcija

1. Šveices latīniskais nosaukums.

Avoti: SV08

helvella   lat.

1. Rumpuči.

Helvella acetabulum— rumpuču suga.

Helvella crispa— krokainais rumpucis.

Helvella elastica— elastīgais rumpucis.

Helvella macropus— rumpuču suga.

Avoti: LD

helvellaceae   lat.

1. Rumpuču dzimta.

Avoti: LD

helvelskābe   med.

1. Indīga hemolītiska viela lāčpurnos ("Helvella esculenta").

Avoti: TM

helvēti

1. Ķeltu cilts, kas 1. gs. pr. m. ē. dzīvoja tagadējās Šveices teritorijā.

Avoti: SV69

Helvetia

1. Latīniskais Šveices nosaukums, cēlies no senajiem iedzīvotājiem - helvētiem.

Avoti: LEV

helvolskābe   med.

1. Antibiotiska viela, izolēta no "Aspergillus fumigatus" mutanta "Helvola".

Avoti: TM

hem-   gr.

1. Salikteņos norāda uz asinīm.

2. Salikteņos norāda uz ķīmiju.

Avoti: MSV

hema-   gr.

1. Salikteņos norāda uz asinīm.

Avoti: MSV

hemabarometrs   med.

1. Aparāts asins īpatnējā svara noteikšanai.

Avoti: MSV

hemadsorbcija   med.

1. Eritrocītu piesaistīšanās pie citām šūnām, daļiņām vai virsmas.

Avoti: MSV

hemafeīns   med.

1. Brūns pigments urīnā un asinīs, hematīna noārdīšanās produkts.

Avoti: TM

hemafeisms   med.

1. Hemafeīns urīnā.

Avoti: TM

hemaglutinācija

1. Eritrocītu salipšana un izpārslošanās, kas notiek, ja uz tiem iedarbojas specifiskas antivielas.

Avoti: SV99

hemaglutinīns   med.

1. Antiviela, kas izraisa hemaglutināciju.

Avoti: TM

hemagogs   med.

1. Zāļu līdzeklis, kas veicina menstruālo vai hemoroidālo asiņošanu; līdzeklis, kas kavē asins recēšanu, piem., heparīns, hirudīns.

Avoti: TM

hemahroze   med.

1. Nenormāls vai ļoti izteikts asins sarkanums.

Avoti: TM

hemalekse   med.

1. Aleksīna jeb komplementa veidošanās asinīs.

Avoti: TM

hemaleksīns   med.

1. Asiņu aleksīns.

Avoti: TM

hemalopija   med.

1. Asinsizplūdums acī.

Avoti: TM

hemāls   med.

1. Attiecīgs uz asinīm un uz asinsvadus sistēmu.

Avoti: TM

hemanalīze   med.

1. Asins analīze.

Avoti: TM

hemangi-   med.

1. Salikteņos norāda uz asinsvadiem.

Avoti: MSV

hemangiektāzija   med.

1. Asinsvadu paplašināšanās.

Avoti: TM

hemangio-   med.

1. Salikteņos norāda uz asinsvadiem.

Avoti: MSV

hemangioblastoma   med.

1. Smadzeņu kapilāru hemangioma, sastāv no angioblastiem.

Avoti: TM

hemangioblastomatoze   med.

1. Multipla vai izstarojoša hemangioblastoma.

Avoti: MSV

hemangioblasts   med.

1. Mezodermas šūna, no kuras rodas asinsvadu endotēlijs un blasti.

Avoti: MSV

hemangioendotelioblastoma   med.

1. Hemangioendotelioma ar mezenhimālas izcelsmes embrioniskiem elementiem.

Avoti: MSV

hemangioendotelioma   med.

1. Audzējs, kas attīstījies no kapilāru endotēlija.

Avoti: TM

hemangiofibroma   med.

1. Hemangioma, kurā ir fibrozi audi.

Avoti: MSV

hemangioma

1. Labdabīgs asinsvadu audzējs, parasti rodas tūlīt pēc piedzimšanas.

Avoti: LPE

hemangiomatoze   med.

1. Multiplas hemangiomas.

Avoti: TM

hemangioosteoma   med.

1. Kaulu hemangioma.

Avoti: VE

hemangiosarkoma   med.

1. Hemangioma ar saistaudu sarkomatozu deģenerāciju.

Avoti: TM

hemante   bot.

1. Amariļļu dzimtas ģints ("Haemanthus").

Daudzziedu hemante— hemantu suga ("Haemanthus multiflorus").

Šarlaksarkanā hemante— hemantu suga ("Haemanthus coccineus").

Avoti: TaE

hemaris   lat.

1. Sfingu dzimtas ģints.

Hemaris fuciformis— sausseržu sfings.

Avoti: LD

hemartoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no jauniem asinsvadiem.

Avoti: MSV

hemartroze   med.

1. Asinsizplūdums locītavas dobumā.

Avoti: SV99

hemastēnija   med.

1. Organisma ķīmisko procesu pavājināšanās.

Avoti: MSV

hemat-   med.

1. Salikteņos norāda uz asinīm.

Avoti: MSV

hemataerometrs   med.

1. Aparāts gāzu spiediena mērīšanai asinīs.

Avoti: TM

hematalloskopija   med.

1. Tiesmedicīnā asiņu izmeklēšana, lai atšķirtu vienas asinis no citām.

Avoti: TM

hemataloskopija   med.

1. Tiesu medicīnā asins izmeklēšana, lai atšķirtu vienas asinis no citām.

Avoti: MSV

hematapostēma   med.

1. Abscess, kurā ir asinis.

Avoti: TM

hemateīns   med.

1. Sarkanbrūna kristāliska viela, hematoksilīna oksidācijas produkts.

Avoti: TM

hematemēze   med.

1. Asiņu vemšana.

Avoti: TM

hematencefālija   med.

1. Asins izplūdums galvas smadzenēs.

Avoti: TM

hemathidroze   med.

1. Asins sviedri, asiņu piejaukums sviedriem.

Avoti: TM

hematinēmija   med.

1. Hematīns asinīs.

Avoti: TM

hematinogēns   med.

1. Asinis radoša substance.

Avoti: TM

hematinons

1. Antīkajos laikos bieži izmantota sarkana stikla masa, kas satur varu.

Avoti: SV08

hematīns   med.

1. Hemoglobīna skābekli saturošā prostētiskā grupa, trīsvērtīgās dzelzs un porfirīna komplekss.

Avoti: TM

hematinūrija   med.

1. Hematīns urīnā.

Avoti: MSV

hematīts

1. Minerāls; dzelzs oksīds, sarkanā dzelzs rūda.

Avoti: SV99

hemato-   gr.

1. Salikteņu daļa - asins-, (piem., hematogēns).

Avoti: SV99

hematobilija   med.

1. Asins izplūdums žults vados.

Avoti: TM

hematocēle   med.

1. Asins trūce, asins uzkrāšanās norobežotā telpā, gk. sēklinieka maksts apvalkā.

Avoti: TM

hematocēlija   med.

1. Asins uzkrāšanās vēdera dobumā.

Avoti: TM

hematocitopēnija   med.

1. Asins ķermenīšu iztrūkums asinīs.

Avoti: TM

hematocitoze   med.

1. Asins ķermenīšu pārmērs asinīs.

Avoti: TM

hematocitūrija   med.

1. Asins ķermenīši urīnā.

Avoti: TM

hematoencefālisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz asinīm un smadzenēm.

Avoti: MSV

hematofīts   med.

1. Augu valsts mikroorganisms, piem., baktērija, kas dzīvo asinīs.

Avoti: TM

hematofobija

1. Bailes no asinīm.

Avoti: PL

hematogēns   -a, v.

1. Ārstniecības preparāts - hemoglobīna šķīdinājums glicerīnā un vīnā.

Avoti: LLVV

hematogēns   med.

1. Tāds, kas cēlies no asinīm; iekļuvis ar asinsriti.

Avoti: MSV

hematohēzija   med.

1. Asinis izkārnījumos.

hematohialoīds   med.

1. Hialīnam līdzīga viela, kas rodas, deģenerējoties trombam; eritrocītu vai trombocītu konglutinācijas produkts.

Avoti: TM

hematohilocēle   med.

1. Pietūkums, kas izveidojies no limfas un asinsizplūduma un uzkrāšanās norobežotā telpā, sevišķi sēklinieka maksts apvalkā.

Avoti: MSV

hematohlorīns   med.

1. Zaļš pigments placentas malas joslā, radies no hemoglobīna.

Avoti: TM

hematoidīns   med.

1. Hemoglobīna noārdīšanās produkts, pigments, kurā nav dzelzs; identisks ar bilirubīnu.

Avoti: TM

hematoīds   med.

1. Līdzīgs asinīm.

Avoti: TM

hematokele   novec.

1. Asiņu veidojums; asiņu saplūdums kādā norobežotā laukumā.

Avoti: KV

hematokoks

1. dsk. Volvoku rindas zaļaļģu ģints ("Haematococus"), mikroskopiskas elipsveida vai olveida aļģes ar kausveida hromatoforu un 2 vai vairākiem pirenoīdiem.

Avoti: LPE

hematokrīts   med.

1. Eritrocītu procentuālais tilpums asinīs; ierīce (graduēta centrifūgas mēģene) eritrocītu un plazmas tilpuma attiecības noteikšanai asinīs.

Avoti: MSV

hematoksilīns

1. Krāsviela, ko iegūst no kampeškoka un lieto mikroskopijā šūnu kodolu nokrāsošanai sarkanvioletā krāsā.

Avoti: SV69

hematolimfangioma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no asinsvadiem un limfvadiem.

Avoti: TM

hematolimfūrija   med.

1. Asinis un limfa urīnā, piem., filariozē.

Avoti: TM

hematolīns   med.

1. Hematīna derivāts, kurā nav dzelzs.

Avoti: TM

hematologs   -a, v.

1. Hematoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

hematoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī asins sastāvu, īpašības un asins slimības.

Avoti: LLVV

hematoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hematoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

hematoma   -as, s.; med.

1. Asinsizplūdums organisma dobumos vai audos.

Avoti: LLVV

hematometakinēze   med.

1. Asins pārvietošanās ķermeņa daļās.

Avoti: TM

hematometra   med.

1. Menstruālo asiņu uzkrāšanās dzemdes dobumā.

Avoti: TM

hematomiēlija

1. Asinsizplūdums muguras smadzenēs, gk. muguras traumu rezultātā.

Avoti: LPE

hematomielīts   med.

1. Akūts mielīts ar asinsizplūdumu muguras smadzenēs.

Avoti: MSV

hematomieloporija   med.

1. Slimība, kam asiņošanas dēļ raksturīga kanālu veidošanās muguras smadzenēs.

Avoti: MSV

hematomikoze   med.

1. Patogēnas sēnes asinīs.

Avoti: TM

hematonefroze   med.

1. Asinis nieru bļodiņās.

Avoti: MSV

hematonkometrija   med.

1. Asins tilpuma noteikšana organismā.

Avoti: TM

hematoparazīti   novec.

1. Asins parazīti, organismi, kas dzīvo cilvēka un dzīvnieku asinīs un bieži rada smagas sērgas.

Avoti: KV

hematopēnija   med.

1. Asiņu iztrūkums.

Avoti: TM

hematopiēze   med.

1. Asinsspiediens.

Avoti: TM

hematoplazmopātija   med.

1. Asins olbaltumu sastāva patoloģiskas pārmaiņas.

Avoti: TM

hematopoēze

1. Asinsrade, asins šūnu veidošanās cilvēka un dzīvnieku organismā.

Avoti: SV99

hematoporfīrija   med.

1. Konstitucionāls porfīna metabolisma traucējums, kas izpaužas kā uroporfirīna un koproporfirīna izdale urīnā un fekālijās un kā nogulsnēšanās kaulos un ādā.

Avoti: TM

hematoporfirinēmija   med.

1. Hematoporfirīns asinīs.

Avoti: TM

hematoporfirīnisms   med.

1. Patoloģisks stāvoklis, ko raksturo hematoporfinēmija un jutība pret saules gaismu.

Avoti: TM

hematoporfirīns   med.

1. Hēma derivāts, kurš nesatur dzelzi; atrodams asinīs, saindējoties ar sulfātiem un hematoporfīrijas gadījumos.

Avoti: TM

hematoporfirīnūrija   med.

1. Hematoporfirīns urīnā (asinssarkans urīns), piem., saindējoties ar sulfonamīdu.

Avoti: TM

hematopozija   med.

1. Asins dzeršana.

Avoti: MSV

hematoreja   med.

1. Stipra asiņošana.

Avoti: TM

hematosarkoma   med.

1. Limfomu grupas hematoloģisks audzējs, kas sākas limfmezglos vai limfoidālajos audos.

Avoti: VE

hematoskops   med.

1. Instruments asins spektroskopiskai vai optiskai izmeklēšanai.

Avoti: TM

hematospektrofotometrs   med.

1. Spektrofotometrs hemoglobīna daudzuma noteikšanai asinīs.

Avoti: TM

hematospermatocēle   med.

1. Spermatocēle, kurā ir asinis.

Avoti: TM

hematospermija   med.

1. Asins piejaukums spermai.

Avoti: TM

hematotermāls   med.

1. Siltasiņu, piem., dzīvnieks.

Avoti: TM

hematotoksikoze   med.

1. Toksisks asinsrades sistēmas bojājums.

Avoti: MSV

hematotoraks   novec.

1. Asiņu ieplūdums pleuras dobumā.

Avoti: KV

hematozēmija   med.

1. Asins zaudējums.

Avoti: TM

hematozoji

1. Arī hemoparazīti - vienšūnas organismi, kas parazitē mugurkaulnieku un cilvēka asinīs.

Avoti: SV69

hematūrija   med.

1. Asiņu izdalīšanās ar urīnu.

Avoti: SV96

Hemava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hemau"), Bavārijas federālajā zemē, 8600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hemāze   med.

1. Katalāze asinīs.

Avoti: TM

Hembeldira   vietv.; vēst.

1. Kizila - pilsēta Krievijā, Tivas Republikas galvaspilsēta, tās nosaukums 1918.-1926. g.

Avoti: PZT

Hemelhempstida   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Hemel Hempstead"), Anglijā, Londonas pavadoņpilsēta, 39 km uz ziemeļrietumiem no Londonas, 91900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Hemēnlinna   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Kantahemes reģiona administratīvais centrs, 67800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Hēmera   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dienas personifikācija.

Avoti: Mit

hemerafonija   med.

1. Balss zudums dienā un atgūšana naktī; histērijas simptoms.

Avoti: TM

hemeralopija   med.

1. Vistas aklums; nespēja redzēt krēslā vai tumsā; tīklenes adaptācijas spējas samazināšanās tumsā (A vitamīna trūkums).

Avoti: TM

Hemere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hemer"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 34700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hemeritrīns   novec.

1. Asiņu ķermenīšos sastopams elppigments.

Avoti: KV

hemerocallis   lat.

1. Dienziedes.

Hemerocallis citrina— citrondzeltenā dienziede.

Hemerocallis flava— dzeltenās dienziedes "Hemerocallis lilio-asphodelus" nosaukuma sinonīms.

Hemerocallis fulva— rūsganā dienziede.

Hemerocallis lilio-asphodelus— dzeltenā dienziede.

Hemerocallis middendorfii— Midendorfa dienziede.

Hemerocallis minor— mazā dienziede.

Avoti: LD

hemeropātija   med.

1. Slimība, kas ilgst tikai vienu dienu.

2. Slimība, kas pasliktinās dienā.

Avoti: TM

Hemeta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hemet"), Kalifornijas štatā, 83000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hemi

1. Baltijas somu cilts; no 1. gt. vidus m. ē. dzīvoja Somijas vidienē; no 13. gs. Zviedrijas pakļautībā; vēlāk ieplūda somu tautībā.

Avoti: EV

hemi-

1. Salikteņu daļa - ķīmisks, ar ķīmiskiem procesiem saistīts.

2. Salikteņu daļa - pus., (piem., hemianestēzija).

Avoti: SV99

hemiageizija   med.

1. Garšas maņas zudums vai samazināšanās mēles vienā pusē.

Avoti: TM

hemiahromatopsija   med.

1. Krāsu aklums redzes lauka vienā pusē.

Avoti: TM

hemialbumoze   med.

1. Proteīnu sagremošanas produkts, kaulu smadzeņu normāla sastāvdaļa; osteomalācijā atrodams urīnā.

Avoti: TM

hemialbumozūrija   med.

1. Hemialbumoze urīnā.

Avoti: TM

hemialģija   med.

1. Sāpes, kas lokalizējas ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemiamiostenija   med.

1. Muskuļu speķa trūkums viena ķermeņa pusē.

Avoti: MSV

hemianakūzija   med.

1. Vienas auss kurlums.

Avoti: TM

hemianalgēzija   med.

1. Sāpju sajūtas zudums ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemianasarka   med.

1. Vienas ķermeņa puses tūska.

Avoti: TM

hemianencefālis   med.

1. Kroplis, kuram vienā pusē trūkst galvas smadzeņu.

Avoti: TM

hemianestēzija   med.

1. Vienas ķermeņa puses nejutīgums.

Avoti: SV99

hemianopsija

1. Daļējs redzes zudums: cilvēks ar katru aci redz tikai pusi redzes lauka.

Avoti: EV

hemianosmija   med.

1. Osmes maņas zudums vienā nāsī.

Avoti: TM

hemiapraksija   med.

1. Koordinētu kustību spējas zudums ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemiartroze   med.

1. Puslocītava, mazkustīga locītava, piem., simfīze.

Avoti: TM

hemiasinerģija   med.

1. Komplicēta kustību akta koordinācijas traucējums ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemiascomycetes   lat.

1. Hemiaskomicētes.

Avoti: LD

hemiaskomicētes   biol.

1. Asku sēņu klase ("Hemiascomycetes"), vienkāršākās asku sēnes bez augļķermeņiem, 60 ģ., 325 s., Latvijā konstatētas 13 ģ., ~30 s.

Avoti: ZTV, LD

hemiataksija   med.

1. Ataksija ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemiatetoze   med.

1. Atetoze ķermeņa vienā pusē.

Avoti: MSV

hemiatonija   med.

1. Muskuļu spēka vai tonusa samazināšanās ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemiatrofija   med.

1. Ķermeņa vai tā daļas vienas puses atrofija.

Avoti: TM

hemiautotrofs   med.

1. Attiecīgs uz mikroorganismiem, kas sintezē proteīnus no neorganiskā slāpekļa, bet kuriem nepieciešams organiskais ogleklis.

Avoti: TM

hemiballisms   med.

1. No gribas neatkarīgas kustības vienas puses locekļos, ritmiskākas nekā horejas gadījumā; atgādina sviešanas, mētāšanas kustības.

Avoti: MSV

hemibilirubīns   med.

1. Modificēts žults pigments urīnā; uzskata, ka tas ir urobilinogēns.

Avoti: TM

hemicefālija   med.

1. Iedzimta kroplība ar galvaskausa un smadzeņu nepietiekamu attīstību; daļēja anencefālija.

Avoti: TM

hemicelulāze   med.

1. Ferments, kas katalizē hemicelulozes hidrolīzi.

Avoti: TM

hemiceluloze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Ogļhidrāts, kas ietilpst augu šūnu apvalkā.

Avoti: LLVV

hemicentrs   med.

1. Viena no skriemeļa centra laterālajām pusēm.

Avoti: TM

hemichordata   lat.

1. Pushordaiņi.

Avoti: PDE

hemiclepsis   lat.

1. Plakandēļu dzimtas ģints.

Hemiclepsis marginata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hemidekortikācija   med.

1. Garozas noņemšana no vienas galvas smadzeņu puslodes.

Avoti: TM

hemidiafragma   med.

1. Diafragmas (laterālā) puse.

Avoti: TM

hemididīmija   med.

1. Attīstības traucējums, kas izpaužas kā augļa ķermeņa vidusdaļas divkāršošanās (divkāršas muguras smadzenes, hordas un zarnu caurulītes).

Avoti: TM

hemidinium   lat.

1. Dinofītaļģu nodalījuma ģints.

Hemidinium nsutum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hemidistrofija   med.

1. Abu ķermeņa pušu nevienāda attīstība.

2. Daļējs audu barošanās traucējums.

Avoti: TM

hemidizestēzija   med.

1. Sāpju un taustes maņas traucējums ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hēmiēdri   novec.

1. Pusplākšņi, kristāla formas, kas atvasinātas no holoēdriskām, samazinot uz pusi to plākšņu skaitu.

Avoti: KV

hemiektromēlija   med.

1. Attīstības traucējums, ko raksturo locekļu nepilnīga izveidošanās ķermeņa vienāpusē.

Avoti: TM

hemielastīns   med.

1. Elastīna hidrolīzes produkts.

Avoti: TM

hemiencefālis   med.

1. Auglis, kam ir tikai viena galvas smadzeņu puslode.

Avoti: MSV

hemiencefāls   med.

1. Kroplis, kuram ir tikai viena galvas smadzeņu puslode.

Avoti: MSV

hemiepilepsija   med.

1. Epileptiski krampji ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemifaciāls   med.

1. Attiecīgs uz vienu sejas pusi.

Avoti: TM

hemifalangektomija   med.

1. Pirksta falangas daļēja ekscīzija.

Avoti: MSV

hemifonija   med.

1. Runāšana pusbalsī, pusčukstus.

Avoti: TM

hemigastrektomija   med.

1. Vienas kuņģa puses izgriešana; smilšpulksteņa veida kuņģa piloriskās daļas izgriešana.

Avoti: TM

hemiglosektomija   med.

1. Mēles vienas puses izgriešana.

Avoti: MSV

hemiglosīts   med.

1. Mēles vienas puses iekaisums.

Avoti: TM

hemiglosoplēģija   med.

1. Mēles unilaterālā paralīze ar nelieliem kustību traucējumiem; izkarot mēli, tā nosveras uz paralizēto pusi.

Avoti: TM

hemignathus   lat.

1. Hemignathus wilsoni - pusknābja havajputniņš.

Avoti: ZvP

hemignātija   med.

1. Daļējs vai pilnīgs apakšžokļa trūkums vienā pusē; žokļu nevienāds garums.

Avoti: TM

hemigrafe   bot.

1. Akantaugu dzimtas ģints ("Hemigraphis").

Pamīšrindu hemigrafe— hemigrafu suga ("Hemigraphis alternata").

Avoti: TaE

hemigraphis   lat.

1. Hemigrafes.

Hemigraphis alternata— pamīšrindu hemigrafe.

Avoti: TaE

hemihidroze   med.

1. Svīšana ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemihipalgēzija   med.

1. Pazemināta sāpju maņa ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemihiperestēzija   med.

1. Pastiprināta ādas jutība ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemihiperhidroze   med.

1. Pastiprināta svīšana ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemihipermetrija   med.

1. Ķermeņa vai orgāna vienas puses nesamērīgs palielinājums.

Avoti: TM

hemihiperplāzija   med.

1. Ķermeņa, tā daļas vai orgāna vienas puses pārmērīga attīstība.

Avoti: MSV

hemihipertonija   med.

1. Paaugstināts (arteriāls vai muskuļu) tonuss ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemihipertrofija   med.

1. Ķermeņa vienas puses hipertrofija.

Avoti: TM

hemihipestēzija   med.

1. Pazemināta jutība ķermeņa vienā pusē.

Avoti: MSV

hemihipogeizija   med.

1. Garšas maņas pazemināšanās mēles vienā pusē.

Avoti: TM

hemihipoplāzija   med.

1. Ķermeņa, tā daļas vai orgāna vienas puses nepietiekama attīstība.

Avoti: MSV

hemihipotermija   med.

1. Temperatūras pazemināšanās ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemihipotonija   med.

1. Tonusa daļējs zudums ķermeņa vienā pusē.

Avoti: MSV

hemihoreja   med.

1. Horejas veids, kad no gribas neatkarīgas kustības ir tikai ķermeņa vienā pusē.

Avoti: MSV

hemihromosoma   med.

1. Hromosomas gareniskās dalīšanās produkts.

Avoti: TM

hemikardija   med.

1. Attīstības anomālija, kas izpaužas kā sirds vienas puses trūkums; izšķir kreiso un labo h.

Avoti: TM

hemikatalepsija   med.

1. Katalepsija, kas skar tikai vienu ķermeņa pusi.

Avoti: TM

hemiklonuss   med.

1. Vienpusīgi kloniski krampji.

Avoti: TM

hemikolektomija   med.

1. Lokzarnas daļas izgriešana.

Avoti: TM

hemikolīns   med.

1. Želatīna hidrolīzes starpprodukts.

Avoti: TM

hemikrānija   med.

1. Neiralģija viena galvas pusē, vienpusējas galvassāpju lēkmes, migrēna.

2. Vienas galvaskausa puses attīstības traucējums.

Avoti: MSV

hemikranioze   med.

1. Galvaskausa vai sejas vienas puses palielināšanās uz hiperostozes pamata.

Avoti: TM

hemikriptofīti   biol.

1. Augi, kam ziemošanas vai atjaunošanās pumpuri atrodas tieši virs augsnes.

Avoti: ZTV

hemilaminektomija   med.

1. Skriemeļa plātnītes vienas puses izgriešana.

Avoti: MSV

hemilaringektomija   med.

1. Vienas laterālās balsenes daļas izgriešana.

Avoti: MSV

hemiluminiscence   fiz.

1. Luminiscence, ko ierosina enerģija, kas izdalās ķīmiskā reakcijā.

Avoti: SV99

hemimakroglosija   med.

1. Palielināta viena mēles puse.

Avoti: MSV

hemimaksilektomija   med.

1. Augšžokļa puses izoperēšana.

Avoti: MSV

hemimandibulektomija   med.

1. Apakšžokļa puses izoperēšana.

Avoti: MSV

hemimēlija   med.

1. Attīstības anomālija, ko raksturo visa locekļa vai tā distālās daļas trūkums.

Avoti: TM

hemimels   med.

1. Kroplis ar rudimentāriem locekļiem.

Avoti: TM

hemimetabola   lat.

1. Augutu kārtas nodalījums.

Avoti: LD

hēmimetabolija   novec.

1. Metamorfoze.

Avoti: KV

hemimiastēnija   med.

1. Ķermeņa vienas puses miastēnija.

Avoti: TM

hemimīmija   med.

1. Vienpusīga mīmika, vaibstu asimetrija, piem., ja sejas muskuļi paralizēti.

Avoti: TM

hēmimorfīts   novec.

1. Minerāls kalamīns, kas kristalizējas rombiskā singonijā.

Avoti: KV

heminefrektomija   med.

1. Nieres vienas puses izgriešana.

Avoti: TM

Hemingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hemmingen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 18500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

heminoze   med.

1. Katra slimība, kuras cēlonis ir ķīmiska reaģenta iedarbība.

Avoti: TM

hemīns

1. Viela, kas rodas, sālsskābei vai etiķskābei iedarbojoties uz asiņu hemoglobīnu.

Avoti: SV69

hemiopalģija   med.

1. Vienpusīgas sāpes acī un galvā.

Avoti: TM

hēmiopija   novec.

1. Pusredze, kad abās acīs viena tīklenes puse neuztver ārējos iespaidus.

Avoti: KV

hemiparestēzija   med.

1. Ķermeņa vienas puses parestēzija.

Avoti: TM

hemiparēze   med.

1. Vienas ķermeņa puses daļēja paralīze - kustību pavājinājums.

Avoti: ZTV

hemiparkinsonisms   med.

1. Parkinsonisma simptomi ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemipelvektomija   med.

1. Apakšējās ekstremitātes amputācija, veicot amputāciju krustu kaula un zarnkaula locītavā.

Avoti: MSV

hemipeptons   med.

1. Viens no proteīna starpproduktiem, kuri rodas pepsīna sagremošanas ietekmē.

Avoti: TM

hemipilorektomija   med.

1. Vārtnieka daļas izgriešana.

Avoti: TM

hemipionefroze   med.

1. Vienas nieres daļēja pionefroze; arī dubultnieres vienas puses pionefroze.

Avoti: TM

hemiplēģija   med.

1. Ķermeņa vienas puses paralīze.

Avoti: SV99

hemiprostatektomija   med.

1. Priekšdziedzera laterālās puses izgriešana.

Avoti: MSV

hemiptera   lat.

1. Blaktis.

Avoti: PDE

hēmiptera   novec.

1. Blaktis.

Avoti: KV

hēmiptereni   novec.

1. Ķīmisku savienojumu grupa, kas ir puse no terpenu formulas.

Avoti: KV

hemirahishīze   med.

1. Mugurkaulāja šķeltne bez muguras smadzeņu prolapsa.

Avoti: TM

hemisakralizācija   med.

1. Piektā jostas skriemeļa saplūšana ar pirmo krustu kaula segmentu tikai vienā pusē.

Avoti: MSV

hemisarcoptes   lat.

1. Ērču kārtas ģints.

Hemisarcoptes malus— šīs ģints suga, kas barojas ar bruņutīm.

Avoti: LD

hemisekcija   med.

1. Anatomijā pārdalīšana divās vienādās laterālās pusēs.

Avoti: TM

hemisfaira   novec.

1. Zemes vai debesu puslode.

Avoti: JkV

hēmisfaira   novec.

1. Zemes vai debesu puslode.

Avoti: SV33

hemisfēra

1. Zemes vai debess puslode.

2. anat. Galvas smadzeņu puslode.

Avoti: SV99

hemisfērektomija   med.

1. Vienas smadzeņu puslodes izņemšana.

Avoti: TM

hemisfigmija   med.

1. Stāvoklis, kurā pulsa sitienu skaits divreiz pārsniedz sirds pukstienu skaitu.

Avoti: TM

hemisindroms   med.

1. Sindroms, kas liecina par muguras smadzeņu bojājumu vienā pusē.

Avoti: TM

hemisistole   med.

1. Kreisā kambara sistole, kas seko katrai otrai priekškambaru sistolei tā, ka diviem sirdspukstiem atbilst tikai viens pulsa sitiens.

Avoti: TM

hemisoms   med.

1. Kroplis ar vienu nepilnīgi attīstītu ķermeņa laterālo pusi.

Avoti: TM

hemispazma   med.

1. Muskuļu krampjaina savilkšanās vienā sejas pusē.

Avoti: TM

hemispora   med.

1. Segments, kas radies pēc mikroskopiskās sēnes micēlija pavediena šķērsdalīšanās.

Avoti: TM

hemisporoze   med.

1. Reta mikoze, kuras ierosinātājs ir "Hemispora stellata"; raksturīga ar gumozi čūlainiem bojājumiem.

Avoti: TM

hemitermoanestēzija   med.

1. Temperatūras maņas zudums ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemiterpēns   med.

1. Ogļūdeņradis ar formulu C5H8 (piem., izoprēns), kas radniecīgs terpēniem.

Avoti: TM

hemitetānija   med.

1. Tetānija, kas skar tikai vienu ķermeņa pusi.

Avoti: MSV

hemitireoidektomija   med.

1. Vienas vairogdziedzera daivas izgriešana.

Avoti: TM

hemitoksīns   med.

1. Toksīns, kura toksiskums smazinājies uz pusi.

Avoti: TM

hemitorakss   med.

1. Viena krūškurvja puse.

Avoti: MSV

hemitremors   med.

1. Ķermeņa vienas puses trīce.

Avoti: TM

hemitrichia   lat.

1. Trihiju dzimtas ģints.

Hemitrichia clavata— šīs ģints suga.

Hemitrichia leiotricha— šīs ģints suga.

Hemitrichia serpula— šīs ģints suga.

Hemitrichia vesparium— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hemivagotonija   med.

1. Klejotājnerva tonusa paaugstinājums ķermeņa vienā pusē.

Avoti: TM

hemizigota

1. Zigota un no tās attīstījies indivīds, kam šūnu kodolā vienu vai vairākus gēnus pārstāv tikai viena alēle.

Avoti: LPE

hemizotonisks   med.

1. Tāds, kura osmotiskais spiediens neatšķiras no asins osmotiskā spiediena.

Avoti: MSV

hemjaķ   žarg.

1. Bēgt, aizbēgt.

Avoti: KZ

hemlokegle

1. dsk. Tsuga - priežu dzimtas ģints (ap 14 sugām) skujkoks ar īskātainām, plakanām skujām Ziemeļamerikā un Austrumāzijā; audzē arī kā krāšņumaugu.

Dažādskuju hemlokegle— tsugu suga ("Tsuga heterophylla").

Avoti: SV99, DaE

hemloks   novec.

1. Hemlokegle - Ziemeļamerikas skuju koks.

Avoti: Ang

Hemmora   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hemmoor"), Lejassaksijas federālajā zemē, 8700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hemnica   vietv.

1. Kemnica - pilsēta Vācijā.

Avoti: Wi

hemo-

1. Salikteņu daļa - ķīmisks, ar ķīmiskiem procesiem saistīts.

2. med. Salikteņos norāda uz asinīm.

Avoti: SV99, MSV

hemoalkalimetrs   med.

1. Aparāts asins sārmainības pakāpes noteikšanai.

Avoti: TM

hemoautotrofisks   med.

1. Tāds (mikroorganisms), kas sintezē savas šūnas sastāvdaļas no oglekļa dioksīda ar enerģiju, kura rodas neorganiskajās reakcijās.

Avoti: MSV

hemoblastoze   med.

1. Ļaundabīga asinsrades audu proliferācija, kādu novēro leikozes, eritrozes, retikuloendoteliozes gadījumā.

Avoti: MSV

hemoceloma   med.

1. Embrija ķermeņa sekundārā dobuma daļa, kurā attīstās sirds.

Avoti: TM

hemocianīns   biol.

1. Daudziem gliemjiem un augstākajiem vēžiem asiņu plazmā šķīdināts elppigments.

Avoti: KV

hemocitoblasti

1. Tādas šūnas cilvēka un mugurkaulnieku asinsradītājos orgānos, no kurām veidojas asiņu šūnelementi (eritrocīti un visi leikocītu veidi).

Avoti: SV69

hemocitoblastoma   med.

1. Audzējs, kurā ir kaulu smadzenēm tipiskas šūnas.

Avoti: TM

hemocitoloģija   med.

1. Medicīnas nozare par asinsšūnām.

Avoti: TM

hemocitoma   med.

1. Akūta nediferencēta leikoze.

Avoti: MSV

hemocitometrs   med.

1. Ierīce asins šūnu skaitīšanai.

Avoti: TM

hemocitotripse   med.

1. Asinsķermenīšu mehāniska iznīcināšana.

Avoti: TM

hemocitozojs   med.

1. Protozojs, kas parazitē eritrocītos, piem., malārijas plazmodijs.

Avoti: TM

hemocīts   med.

1. Asins šūna, asins formelements.

Avoti: TM

hemodiaflltrācija   med.

1. Hemofiltrācija ar dialīzes elementiem; asins plūsma ir divreiz ātrāka nekā parastā dialīzē.

Avoti: MSV

hemodiagnoze   med.

1. Diagnoze, kas noteikta, pamatojoties uz asins izmeklējumiem.

Avoti: TM

hemodializators

1. Mākslīgā niere - ierīce nieru funkcijas aizstāšanai nieru mazspējas, kā arī akūtas saindēšanas gadījumā; ar tās palīdzību tiek atdalītas vielas, kas parasti izdalās ar urīnu; ierīci pievieno slimnieka asinsvadiem.

Avoti: LEV

hemodialīze

1. Asiņu attīrīšana ar mākslīgām, puscaurlaidīgām membrānām; to veic ar speciālu aparātu (mākslīgo nieri).

Avoti: SV99

hemodiapedēze   med.

1. Asins izkļūšana cauri asinsvada sienai, nebojājot to.

Avoti: TM

hemodiastāze   med.

1. Amilolītisks ferments asinīs.

Avoti: TM

hemodinamika   med.

1. Mācība par asinsrites fizikālajiem pamatiem.

Avoti: TM

hemodinamometrs   med.

1. Aparāts asinsspiediena mērīšanai.

Avoti: TM

hemodistrofija   med.

1. Ikviena asins slimība, ko izraisījusi nepareiza parenterāla barošana.

Avoti: MSV

hemodromogrāfs   med.

1. Aparāts, kas reģistrē asins plūsmas ātruma svārstības.

Avoti: TM

hemoembolizācija   med.

1. Perkutāna asinsvada aizsprostošana ar kādu vielu, kombinējot ar ķīmijterapeitiskiem līdzekļiem; lieto onkoloģijā.

Avoti: MSV

hemoendoteliāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz placentas veidu, kad mātes asinis nonāk saskarē ar horija asinsvadu endotēliju.

Avoti: MSV

hemoeritrīns   med.

1. Sarkans elpošanas pigments tārpu u. c. bezmugurkaulnieku asinīs.

Avoti: TM

hemofāgija   med.

1. Barošanās ar cita organisma asinīm.

2. Eritrocītu fagocitoze.

Avoti: TM

hemofagocīts   med.

1. Fagocīts, kas sagremo eritrocītus.

Avoti: TM

hemofāgs   med.

1. Asinssūcējs insekts.

Avoti: TM

hemofilija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Pavājināta asins recēšana, iedzimta slimība, ar ko slimo gandrīz tikai vīrieši, bet slimību uz nākamo paaudzi pārnes sievietes, kuras pašas parasti neslimo.

Avoti: LLVV, MSV

hemofiliķis   med.

1. Cilvēks, kas slimo ar hemofiliju.

Avoti: TM

hemofils   med.

1. Attiecīgs uz hemofiliju.

2. Attiecīgs uz mikroorganismiem, kas aug tikai barotnēs, kurās ir asinis vai hemoglobīns.

Avoti: TM

hemoflagelāts   med.

1. Vicainis, kas parazitē asinīs, piemēram, tripanosoma un leišmanija.

Avoti: TM

hemofobija   med.

1. Slimīgas bailes no asinīm.

Avoti: TM

hemoftalms   med.

1. Asins izplūdums acs ābolā.

Avoti: TM

hemofuscīns   med.

1. Dzeltenbrūns pigments, kas nesatur dzelzi, hemosiderīna noārdīšanās produkts audos.

Avoti: TM

hemogallols   novec.

1. Dzelzi saturošs zāļu līdzeklis, ko iegūst apstrādājot defibrinētas asinis ar pirogallolu.

Avoti: KV

hemogēns   ģeol.

1. Hemogēni ieži - ieži, kas veidojušies, izgulsnējoties no ūdens šķīdumiem, piem., minerālsāļi, krams.

Avoti: ZTV

hemoglobīnaimija   novec.

1. Govslopiem asinssērga, zirgiem melnie mīzali jeb haimoglobīnūrija.

Avoti: KV

hemoglobinēmija   med.

1. Hemoglobīns asins plazmā.

Avoti: TM

hemoglobinofils   med.

1. Mikroorganisms, kas labi aug barotnē, kurai pievienots hemoglobīns vai asinis.

Avoti: TM

hemoglobinogēns   med.

1. No hemoglobīna radies.

Avoti: TM

hemoglobinolīze   med.

1. Hemoglobīna šķīdināšana, šķelšana.

Avoti: TM

hemoglobinometrs   med.

1. Aparāts hemoglobīna daudzuma noteikšanai šķidrumā (asinīs, urīnā).

Avoti: TM

hemoglobinopātijas   med.

1. Slimību grupa, kam raksturīga nepareizas struktūras hemoglobīna veidošanās un līdz ar to pavājinās tā funkcijas.

Avoti: VE

hemoglobīns   -a, v.; parasti vsk.; fiziol.

1. Asins krāsviela, ko satur sarkanie asinsķermenīši.

Avoti: LLVV

hemoglobinūrija

1. med. Brīva hemoglobīna izdale ar urīnu.

2. novec. Zirgu slimība, kad urīns satur asiņu krāsvielu, kļūstot tumšāks, pat melns.

Avoti: MSV, KV

hemogramma   med.

1. Asins morfoloģiskā sastāva pieraksts pēc noteiktas shēmas.

Avoti: SV99

hemohoriāls   med.

1. Attiecīgs uz placentu, kurā mātes asinis ir tiešā saskarē ar horiju.

Avoti: TM

hemohromatoze

1. Bronzas diabēts - vielmaiņas slimība, kam raksturīga pastiprināta dzelzs uzsūkšanās zarnās un dzelzi saturoša pigmenta homosiderīna nogulsnēšanās aknās, aizkuņģa dziedzerī, ādā.

Avoti: LPE

hemohromogēns   med.

1. Hēma komplekss savienojums ar slāpekļa bāzēm vai proteīniem.

Avoti: TM

hemohroms   med.

1. Elpošanas pigments dažādu dzīvnieku asinīs.

Avoti: TM

hemokinēze   med.

1. Pastiprināta organisma aktivitāte, kas ierosināta ar ķīmisku vielu.

Avoti: MSV

hemokoagulīns   med.

1. Dažu čūsku indes sastāvdaļa, kas veicina asins sarecēšanu.

Avoti: TM

hemokonijas   med.

1. Asins putekļi, sīki, bezkrāsaini, stipri refraktīvi lodveida ķermenīši, saskatāmi svaigu asiņu preparātos tumšā laukā vai stipri sašaurinot mikroskopa diafragmu.

Avoti: TM

hemokonioze   med.

1. Palielināts hemokoniju daudzums asinīs.

Avoti: TM

hemokrioskopija   med.

1. Asins sasalšanas punkta noteikšana.

Avoti: TM

hemoksometrs   med.

1. Aparāts skābekļa noteikšanai asinīs.

Avoti: TM

hemokultūra   med.

1. No asinīm izolētu mikroorganismu kultūra.

Avoti: TM

hemokupreīns   med.

1. Varu saturošs proteīns dažu dzīvnieku erotricītos.

Avoti: TM

hemoleikocīts   med.

1. Asiņu leikocīts (atšķirībā no audu leikocīta).

Avoti: TM

hemolimfa   biol.

1. Šķidrums, kas cirkulē pa vadiem un šūnu starptelpu tādiem dzīvniekiem, kuriem nav slēgtas asinsrites sistēmas.

Avoti: ZTV

hemolimfmezgli   med.

1. Savdabīgi limfmezgli, kuriem bieži nav ne pienesēja, ne aiznesēja limfvada; to sinusos ir eritrocīti.

Avoti: TM

hemolipāze   med.

1. Asins lipāze.

Avoti: TM

hemolītisks

1. Tāds, kas izraisa hemolīzi vai arī noris reizē ar to; saistīts ar hemolīzi.

Avoti: SV99

hemolitolīze   med.

1. Urīnceļu akmeņu medikamentoza izšķīdināšana dzerot daudz šķidruma un lietojot spazmolītiskus līdzekļus.

Avoti: VE

hemolitotrofi

1. Organismi, kas barojas, izmantojot ķīmisko enerģiju un neorganiskās vielas.

Avoti: LD

hemolīts   med.

1. Konkrements asinsvadā vai tā sienā.

Avoti: TM

hemolizāts   med.

1. Hemolīzes produkts.

Avoti: TM

hemolīze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Sarkano asinsķermenīšu sabrukšana un hemoglobīna izdalīšanās no tiem.

Avoti: LLVV

hemolizīni

1. Vielas, kas izraisa sarkano asinsķermenīšu sabrukšanu.

Avoti: SV69

hemolizoīds   med.

1. Hemolizīns, kura toksoforā grupa ir iznīcināta; tas var savienoties ar eritrocītu, to neiznīcinot.

Avoti: TM

hemols   novec.

1. Tumši brūns organisks dzelzs preparāts, satur līdz 3% dzelzs.

Avoti: KV

hemometrija   med.

1. Hemoglobīna daudzuma un asinsķermenīšu skaita noteikšana asinīs.

Avoti: TM

hemometrs

1. Ierīce, ar ko noteic hemoglobīna daudzumu asinīs.

Avoti: SV69

hemomielogramma   med.

1. Kaulu smadzeņu hemogramma.

Avoti: TM

hemomorfoze   med.

1. Ķīmiskā morfoze, ārējā izskata maiņa ķīmiskā procesa gaitā.

Avoti: MSV

hemonastija   biol.

1. Augu lapu vai stumbra izliekšanās ķimisku savienojumu (herbicīdu) ietekmē.

Avoti: BjV

hemonhoze   novec.

1. Aitu helmintozes veids, parazīti lokalizējas glumeniekā un tievajās zarnās.

Avoti: LxE

hemonukleolīze   med.

1. Recekļainā kodola šķīdināšana, ievadot starpskriemeļu diskā proteolītisku līdzekli; lieto starpskriemeļu diska trūces ārstēšanā.

Avoti: MSV

hemoorganoheterotrofi

1. Organismi, kas barojas, izmantojot ķīmisko enerģiju un organiskās vielas.

Avoti: LD

hemoorganotrofi

1. Hemoorganoheterotrofi - organismi, kas barojas, izmantojot ķīmisko enerģiju un organiskās vielas.

Avoti: LD

hemopallidektomija   med.

1. Bālās lodes daļas iznīcināšana, injicējot ķīmisku vielu.

Avoti: MSV

hemopallidotalāmektomija   med.

1. Bālās lodes daļas un redzes uzkalna iznīcināšana, injicējot ķīmisku vielu.

Avoti: MSV

hemoparazīti

1. Vienšūnas organismi, kas parazitē mugurkaulnieku un cilvēka asinīs un izraisa vairākas slimības (piroplazmozi, malāriju u. c).

Avoti: SV69

hemopātija   med.

1. Ikviena asins slimība.

Avoti: MSV

hemopatoloģija   med.

1. Medicīnas nozare par asins slimībām.

Avoti: TM

hemopauze

1. Hemosfēras augšējais slānis.

Avoti: SV69

hemopekse   med.

1. Asins sarecēšana; paaugstināta tieksme uz asins sarecēšanu.

Avoti: TM

hemopepsija   med.

1. Asins sagremošana gremošanas traktā, kur rodas brūnais sālsskābais hematīns jeb hemīns (kafijas biezumiem līdzīgi vēmekļi, darvai līdzīgi izkārnījumi).

2. Eritrocītu sagremošana makrofāgos ar hemolītiskiem un peptolītiskiem fermentiem.

Avoti: TM

hemoperfūzija   med.

1. Asins attīrīšanas metode, ko izmanto, ja notikusi saindēšanās, piemēram, ar organiskiem šķīdinātājiem, insekticīdiem, salicilātiem vai sēnēm.

Avoti: VE

hemoperikards   med.

1. Asins uzkrāšanās sirds apvalka dobumā.

Avoti: MSV

hemoperitonejs   med.

1. Asins izplūdums vēderplēves dobumā.

Avoti: TM

hemopielektāzija   med.

1. Nieres bļodiņas paplašināšanās asiņaina šķidruma uzkrāšanās dēļ.

Avoti: MSV

hemopirols   med.

1. Hematoporfirīna redukcijas produkts.

Avoti: TM

hemopjezometrs   med.

1. Aparāts asinsspiediena mērīšanai.

Avoti: TM

hemopneimoperikards   med.

1. Gaiss un asinis sirds somiņā.

Avoti: TM

hemopneimotorakss   med.

1. Gaiss un asinis pleiras dobumā.

Avoti: TM

hemoproktija   med.

1. Asiņošana no taisnās zarnas vai hemoroidālām vēnām.

Avoti: TM

hemoproteīdi

1. Saliktas, dzelzs atomu saturošas olbaltumvielas, piem. hemoglobīns, mioglobīns, citohromi, daži fermenti.

Avoti: EV

hemopsonīns   med.

1. Opsonīns, kas atvieglo eritrocītu fagocitozi.

Avoti: TM

hemoptoja   med.

1. Asiņu atkrēpošana, asiņu spļaušana.

Avoti: TM

hemorāģija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Asins izplūšana no asinsvadiem; asiņošana; asinsizplūdums.

Avoti: LLVV

hemorāģisks   med.

1. Saistīts ar asinsizplūdumu.

Hemorāģiskā diatēze— slimīgs stāvoklis, kura galvenā pazīme ir asiņošana.

Avoti: SV99

hemoreceptors   med.

1. Nervu receptors, kas reaģē uz ķīmiskiem (piem., garšas, ožas) kairinājumiem.

2. Atomu grupa šūnas citoplazmā, kas ķīmiski saista specifiskas vielas.

Avoti: MSV

hemoreoloģija   med.

1. Zinātne par asins šūnu un plazmas komponentu plūsmas īpatnībām un asinsvadu struktūras reoloģiskām īpašībām pēc tiešas saskares ar asinīm.

Avoti: MSV

hemoroidektomija   med.

1. Hemoroidālo mezglu izgriešana.

Avoti: TM

hemoroīdi   -u, v.; med.

1. Vēnu mezglveida paplašinājumi taisnās zarnas apakšējā daļā.

Ārējie hemoroīdi— hemoroīdi, kas atrodas ārpus tūpļa slēdzējmuskuļa.

Iekšējie hemoroīdi— hemoroīdi, kas atrodas iekšpus tūpļa slēdzējmuskuļa.

Noslīdējuši hemoroīdi— hemoroīdi, kas izspiedušies cauri tūpļa slēdzējmuskulim.

Trombotizētie hemoroīdi— hemoroīdi, kuros attīstījies trombs.

Avoti: LLVV, TM

hemosensitīvs   med.

1. Tāds, kas ir jutīgs pret dažādiem ķīmiskiem savienojumiem vai to koncentrācijas pārmaiņām apkārtējā vidē.

Avoti: MSV

hemosensorisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz spēju uztvert ķīmiskas vielas, piem., smaržas.

Avoti: MSV

hemosfēra   -as, s.; parasti vsk.

1. Atmosfēras slānis 30-80 kilometru augstumā.

Avoti: LLVV

hemosiderīns   med.

1. Dzeltens vai sarkanbrūnsdzelzs un proteīna savienojums audos, hemoglobīna noārdīšanās produkts.

Avoti: TM

hemosiderīnūrija   med.

1. Hemosiderīns urīnā.

Avoti: TM

hemosideroze   med.

1. Hemosiderīna nogulsnēšanās aknās u. c. orgānos un audos.

Avoti: TM

hemosintēze   biol.

1. Baktēriju barošanās veids - process, kurā baktērijas no neorganiskām vielām sintezē organiskas vielas, izmantodamas neorganisko vielu oksidēšanās gaitā radušos ķīmisko enerģiju.

Avoti: SV99

hemosorbcija

1. Sorbcijas process, kurā adsorbenta un tā adsorbētās vielas daļiņas veido ķīmisku savienojumu.

Avoti: SV99

hemospāzija   med.

1. Banku uzlikšana, lai atvilktu ādā asinis.

Avoti: TM

hemosporidijas   novec.

1. Sporaiņu klases 0,6-7 mikroni lieli vienšūnas asins parazīti, kas parazitē gk. siltasiņu mugurkaulnieku eritrocītos.

Avoti: LxE

hemosporidiji   novec.

1. Sporozoju grupa, kas dzīvo mugurkaulnieku sarkanos asinsķermenīšos kā parazīti un rada arī slimības.

Avoti: KV

hemosporidiozes   novec.

1. Mājdzīvnieku (sezonas) slimību grupa, ko ierosina asins parazīti hemosporidijas.

Avoti: LxE

hemostatisks

1. Saistīts ar asiņošanas apturēšanu.

Avoti: SV99

hemostats   med.

1. Līdzeklis vai instruments asins plūsmas apturēšanai.

Avoti: TM

hemostāze   med.

1. Asiņošanas pārtraukšana, apstāšanās.

2. Asiņu sastrēgums.

Avoti: ZTV

hemotahometrs   med.

1. Aparāts asinsrites ātruma noteikšanai.

Avoti: TM

hemotakse   med.

1. Mikroorganismu tuvošanās ķīmiskam stimulam vai attālināšanās no tā.

Avoti: MSV

hemotaksija   biol.

1. Organismu un kustīgo šūnu virzīšanās ķīmiskā kairinātāja iedarbības rezultāta.

Avoti: ZTV

hemotalāmektomija   med.

1. Redzes uzkalna daļas iznīcināšana ar ķīmisku vielu.

Avoti: MSV

hemoterapija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Ārstēšana ar asinīm.

Avoti: LLVV

hemotīmija   med.

1. Ārprātīga vēlēšanās nogalināt.

Avoti: TM

hemotimpāns   med.

1. Asinsizplūdums bungdobumā.

Avoti: TM

hemotoksīns   med.

1. Hemolītisks eksotoksīns.

Avoti: TM

hemotoksisks

1. Tāds, kas nelabvēlīgi ietekmē (saindē) asinsrites sistēmu.

Avoti: PL

hemotorakss   med.

1. Asinsizplūdums pleiras dobumā.

Avoti: SV69

hemotransfūzija

1. Asins pārliešana - cilvēka (donora) asiņu ievadīšana otram cilvēkam (recipientam) ārstnieciskā nolūkā.

Avoti: LPE

hemotrofija   med.

1. Baktēriju barošanās veids, kurā enerģijas avots ir ķīmiska reakcija, piem., oksidēšana.

Avoti: MSV

hemotrofs   biol.

1. Autotrofs organisms, kas organisko vielu sintēzei izmanto neorganisko savienojumu enerģiju.

2. med. Uzturvielas, ko embrijs saņem no mātes asinīm.

Avoti: MSV

hemotronika

1. Zinātnes un tehnikas virziens, kas aptver dažādu informācijas uztveršanai, pārveidošanai un glabāšanai izmantojamu elektroķīmisku ierīču teorētiskos pamatus, tehnoloģiju un lietojumu.

Avoti: SV99

hemotropisms   -a, v.; parasti vsk.; bot.

1. Augu orgānu spēja ķīmisku vielu ietekmē mainīt augšanas virzienu.

Avoti: LLVV

hemotrops   med.

1. Tāds, kam piemīt afinitāte uz eritrocītiem; tāds, kas attiecas uz haptoforisko grupu un kas hemolītiskajā sistēmā saista amboceptoru ar eritrocītu.

Avoti: MSV

hemoze   med.

1. Norobežota acs ābola konjunktīvas tūska ap radzeni.

Avoti: MSV

hemozoīns   med.

1. Tumšs pigments malārijas plazmodiju citoplazmā, sagremotā hemoglobīna atliekas.

Avoti: TM

Hempšīra   vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Hampshire"), Anglijā, Dienvidaustrumanglijas reģionā, administratīvais centrs - Vinčestera, platība - 3769 kvadrātkilometru, 1837800 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: Wi

hempširas

1. Gaļas aitu šķirne.

Avoti: Ang

hempšīri

1. Gaļas aitu šķirne.

Avoti: Ang

Hemptona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hampton"), Ņūhempšīras štatā, 15200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Hampton"), Virdžīnijas štatā, 136900 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Hampton"), Aiovas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Hampton"), Dienvidkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hemptonbeisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hampton Bays"), Ņujorkas štatā, 13600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

hēms

1. Hemoglobīna sastāvdaļa, kura nav olbaltumviela un kuras sastāvā ir divvērtīgā dzelzs.

Avoti: SV99

Hemsbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hemsbach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 11900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hēmskerka   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heemskerk"), Ziemeļholandes provincē, 39000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hemsteda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hempstead"), Ņujorkas štatā, 55500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hēmstede   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heemstede"), Ziemeļholandes provincē, 26400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hemšina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Rizes ilā, 1230 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Henaņa   vietv.

1. Province Ķīnā ("Henan"), platība - 167000 kvadrātkilometru, atrodas abpus Huanhe upes, administrartīvais centrs Džendžou, auglīgs līdzenums austrumos, kalniene rietumos, dzelzsrūdas un ogļu iegulas.

Avoti: LEV, Wi

Hencini   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Sventokšiskas vojevodistē, 4450 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1325. g.

Avoti: Wi

hendbols   novec.

1. Handbols.

Avoti: Ang

Hendeka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hendek"), Sakarjas ilā, 46300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hendersona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Henderson"), Kentuki štatā, 28900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Henderson"), Nevadas štatā, 277400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Henderson"), Teksasas štatā, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Henderson"), Ziemeļkarolīnas štatā, 15300 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Henderson"), Tenesī štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hendersonvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hendersonville"), Tenesī štatā, 55200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Hendersonville"), Ziemeļkarolīnas štatā, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hendikaps   novec.

1. Handikaps.

Avoti: Ang

hendikeps   novec.

1. Handikaps.

Avoti: Ang

hendings   literat.

1. Iekšējās atskaņas drotkveta rindās, nepāra rindās tās ir daļējas, pāra rindās pilnīgas.

Avoti: DzV

hendlers

1. Speciālists, kas prot izstādē parādīt suni atbilstoši šķirnes standartam, temperamentam un prasībām.

Avoti: PL

Hendrika   vietv.

1. Hendrika Ido Ambahta - pilsēta Nīderlandē ("Hendrik-Ido-Ambacht"), Dienvidholandes provincē, 29100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hends   vēst.

1. Garuma mērs Anglijā - 10,16 cm.

Avoti: MsL

Hēnefosa   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Buskerudas filkē, 15000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

henēgija   biol.

1. dsk. Parazītisko vienšūņu dzeļsporaiņu tipa gļotsporaiņu klases ģints ("Henneguya").

Ikru henēgija— gļotsporaiņu suga ("Henneguya oviperda").

Avoti: LD

henekens

1. Agaves šķiedra.

Avoti: PZT

Heneralsantosa   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās, Mondanao salas dienvidu daļā, 443500 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

henerete   vēst., rel.

1. Senajā Ēģiptē viena no sievietēm, kam pastāvīgi vajadzēja uzturēties dievu tempļos; galveno viņu priesterieni sauca par "dievišķo sievu".

Avoti: MrJ

Henga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 4260 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hengelo   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hengelo"), Gelderlandes provincē, 8500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Nīderlandē ("Hengelo"), Overeiselas provincē, 81000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hengevelde   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hengevelde"), Overeiselas provincē, 2070 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Henila   vietv.

1. Upe Spānijā ("Genil"), Gvadalkiviras kreisā krasta pieteka, garums - 358 km, sākas Sjerranevadā, Mulasena nogāzē 2900 m vjl., šķērso Andalūzijas kalnus, lejtece Andalūzijas zemienē.

Avoti: PZT, LpA

henioalkalimetrs   med.

1. Aparāts asins bāziskuma vērtības noteikšanai.

Avoti: MSV

heniohroms   med.

1. Elpošanas pigments dažādu dzīvnieku asinīs; hemohromi ir hemoglobīns, eritrokruorīns, hlorkruorīns, hemocianīns un hemoeritrīns.

Avoti: MSV

heniotoksīns   med.

1. Hemolītisks eksotoksīns.

Avoti: MSV

Hēnirs   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - Odina pavadonis, mākoņu un pavasara dievs, gulbju pavēlnieks.

Avoti: LEV, Mit

Henjana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas dienvidaustrumu daļā ("Henguang"), Hunaņas provincē, osta Sjandzjanas krastos, 640500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Henkandi   vietv.

1. Kalnu Karabahas Republikas galvaspilsētas Stepanakertas nosaukums azerbaidžāņu valodā.

Avoti: Wi

Hēnlīte   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heenvliet"), Dienvidholandes provincē, 2700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

henna   -as, s.

1. Sarkanbrūna dabiskā krāsviela.

2. Augs, no kura lapām iegūst šo krāsvielu.

Avoti: LLVV

Hennefe   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hennef"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 45800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

henneguya   lat.

1. Dzeļsporaiņu tipa ģints.

Henneguya oviperda— ikru henēgija.

Avoti: LD

Hennigsdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hennigsdorf"), Brandenburgas federālajā zemē, 25800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Heno   mit.

1. Irokēzu (ASV Oklahoma, Kanādas dienvidi) mitoloģijā - pērkona un zibens dievs, kas uz mākoņa peldēja pa debesjumu.

Avoti: Mit

heno-   rel.

1. Tāds, kas attiecas uz vienu.

Avoti: RtV

henomele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Chaenomeles"), vasarzaļi krūmi, retāk koki, 4 sugas, kas izplatītas Ķīnā un Japānā; krūmcidonija.

Japānas henomele— henomeļu suga ("Chaenomeles japonica"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu un augļaugu kopš 19. gs. vidus.

Krāšņā henomele— henomeļu suga ("Chaenomeles speciosa"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Izcilā henomele— ir Japānas henomeles un krāšņās henomeles hibrīds ("Chaenomeles x superba"), ko arī audzē kā krāšņumaugu.

Avoti: LLVV, LE1

henopodioze   med.

1. Fotofobija un eritematozi ādas izsitumi cilvēkiem, kas lietojuši uzturā balandu vai nakteņu dzimtas ("Chenopodiaceae") augus.

Avoti: MSV

henoteisms

1. Uzskats, ka eksistē daudz dievu, bet tikai vienam atsevišķam dievam ir īpašs sakars ar konkrētu dzimtu, ģinti vai cilti, un tas nozīmē, ka šai grupai nekādu citu dievu nav, bet vispār eksistē arī citādi dievi.

Avoti: IdV

henotēka

1. dsk. Asku ķērpju klases kalīciju dzimtas ģints ("Chaenotheca"), ķērpjiem raksturīgs graudains, sīkzvīņains laponis, dažreiz ar sorēdijām, 23 s., Latvijā konstatētas 8 sugas, šie ķērpji aug gk. uz koku mizas, ir sīki un grūti pamanāmi.

Brūngalvainā henotēka— šīs ģints suga ("Chaenotheca phaeocephala"), Latvijā aizsargājama.

Zaļganā henotēka— šīs ģints suga ("Chaenotheca chlorella"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD, LE1

henoze   med.

1. Sadzīšanas process.

2. Ķermeņa daļu savienošanās, kuras parasti ir šķirtas, piem., plakstiņu aizvēršanās.

Avoti: TM

henri   novec.

1. Henrijs.

Avoti: Ang

Henrietas   vietv.

1. Henrietas sala - atrodas Austrumsibīrijas jūras Jaunsibīrijas salu grupā, Sahā Republikā (Jakutijā), Krievijā.

Avoti: PZT

henrijs

1. Induktivitātes un mijinduktivitātes mērvienība, H; vadītāja induktivitāte ir 1 H, ja strāvas stiprumu tajā mainot par 1 A sekundē, inducējas 1 V liels pašindukcijas EDS.

Avoti: SV99

henris   novec.

1. Henrijs.

Avoti: Ang

henry   novec.

1. Henrijs.

Avoti: LME

Henselshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Endzeliņu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ropažu pagastā.

2. Endzeles muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Jeru pagastā.

Avoti: KV

hensems   novec.

1. Izgudrotāja vārdā nosaukti angļu divvietu rati ar 2 riteņiem un kučiera sēdekli aiz muguras.

Avoti: KV

henserds   novec.

1. Parlamenta protokolu nosaukums Anglijā.

Avoti: KV

Henteja   vietv.

1. Henteja grēda - kalnu grēda Mongolijas ziemeļu daļā ("Chentejn Nuruu"), garums - ~250 km, augstums - 1500-2000 m, augstākā virsotne - 2800 m (Dzalučuds).

Avoti: PZT

henters   novec.

1. Hanters.

Avoti: Ang

henticales   novec.

1. Jūras tirdzniecības tiesību avotoas 13. un 14. gs. lietots termins, kas apzīmē jūrnieku īpatnējo, līdzuzņēmējiem līdzīgo stāvokli attiecībā pret galveno rēderu.

Avoti: KV

hentiparēze   med.

1. Vienas ķermeņa puses parēze.

Avoti: MSV

Heņičeska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Hersonas apgabalā, osta Azovas jūras krastā, 20350 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

heodes   lat.

1. Zeltainīšu dzimtas ģints.

Heodes alciphron— violetais zeltainītis.

Avoti: LD

Heopss

1. Senās Ēģiptes 4. dinastijas faraons, viņa piramīda ir lielākā Ēģiptē.

Avoti: SV08

heparinēmija   med.

1. Heparīns asinīs.

Avoti: TM

heparinizācija   med.

1. Ārstēšana ar heparīnu asinsreces laika samazināšanās gadījumā.

Avoti: MSV

heparinocīts   med.

1. Šūna, kas ražo vai satur heparīnu; saistaudu tuklā šūna, bazofilais leikocīts.

Avoti: TM

heparīns   ķīm., med.

1. Viela, hormons, kas aizkavē trombu veidošanos un pazemina holesterīna līmeni; atrodas aknu u. c. audos.

Avoti: ZTV

hēparreakcija   novec.

1. Reakcija, ko izmanto sēra savienojumu pierādīšanai pētāmajā vielā.

Avoti: KV

hepat-   med.

1. Salikteņos norāda uz aknām.

Avoti: MSV

hepatalģija   med.

1. Sāpes aknās.

Avoti: TM

hepatarģija   med.

1. Autointoksikācija kā aknu nepietiekamas atindējošās funkcijas sekas.

Avoti: MSV

hepatektomija   med.

1. Pilnīga vai daļēja aknu izgriešana.

Avoti: MSV

hepatica   lat.

1. Vizbulītes.

Hepatica nobilis— zilā vizbulīte.

Hepatica transsylvanica— Transilvānijas vizbulīte.

Avoti: LD, DaE

hepaticae   lat.

1. Aknu sūnu klase.

Avoti: KV, LD

hepatiko-   med.

1. Salikteņos norāda uz aknu izvadkanālu.

Avoti: MSV

hepatikoduodenostomija   med.

1. Anastomozes veidošana starp aknu izvadkanālu un divpadsmitpirkstu zarnu.

Avoti: MSV

hepatikoenterostomija   med.

1. Anastomozes veidošana starp aknu izvadkanālu un zarnu.

Avoti: MSV

hepatikogastrostomija   med.

1. Anastomozes veidošana starp aknu izvadkanālu un kuņģi.

Avoti: MSV

hepatikoholedohostomija   med.

1. Anastomozes veidošana starp aknu izvadkanālu un kopējo žults vadu.

Avoti: MSV

hepatikojejunostomija   med.

1. Anastomozes veidošana starp aknu izvadkanālu un tukšo zarnu.

Avoti: MSV

hepatikolitotomija   med.

1. Žultsakmens izņemšana no aknu izvadkanāla.

Avoti: TM

hepatikolitotripsija   med.

1. Žultsakmens sašķaidīšana aknu izvadkanālā.

Avoti: TM

hepatikorāfija   med.

1. Aknu izvadkanālā sašūšana.

Avoti: TM

hepatikostomija   med.

1. Fistulas izveidošana aknu izvadkanālā.

Avoti: TM

hepatikotomija   med.

1. Aknu izvadkanālā pārgriešana.

Avoti: TM

hepatisms   med.

1. Saslimšana kā aknu funkcijas traucējuma sekas.

Avoti: TM

hepatīts   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Aknu iekaisums.

Avoti: LLVV

hepatizācija   med.

1. Audu konsolidācija par aknām līdzīgu masu; novēro plaušās pneimokoku pneimonijas gadījumā.

Avoti: MSV

hepato-   med.

1. Salikteņos norāda uz aknām.

Avoti: MSV

hepatoblastoma   med.

1. Ļaundabīgs intrahepatisks audzējs, kas attīstās bērniem un jauniešiem; sastāv no audiem, kas atgādina embrionālos aknu epitēlijaudus.

Avoti: MSV

hepatocēle   med.

1. Trūce, kurā ietilpst aknu daļa.

Avoti: TM

hepatocīts   med.

1. Aknu parenhīmas šūna.

Avoti: TM

hepatofīma   med.

1. Aknu audzējs vai abscess.

Avoti: TM

hepatoflebīts   med.

1. Aknu vēnu iekaisums.

Avoti: MSV

hepatoflebogrāfija   med.

1. Aknu venozās atteces rentgenogrāfija pēc kontrastvielas ievadīšanas.

Avoti: MSV

hepatofugāls   med.

1. Tāds, kas plūst prom no aknām (pa aknu vēnu).

Avoti: TM

hepatogēns

1. Tāds, kas nāk no aknām.

Avoti: SV69

hepatogrāflja   med.

1. Aknu rentgenogrāfija; aknu pulsācijas pieraksts.

Avoti: TM

hepatogramma   med.

1. Aknu rentgenuzņēmums; kādas aknu funkcijas, piem., pulsācijas, grafisks attēlojums.

Avoti: TM

hepatohēmija   med.

1. Asins sastrēgums aknās.

Avoti: MSV

hepatoholangīts   med.

1. Aknu un žultsvadu iekaisums.

Avoti: TM

hepatoīds   med.

1. Līdzīgs aknām vai aknu vielai.

Avoti: TM

hepatokarcioģenēze   med.

1. Aknu karcinomas attīstība.

Avoti: MSV

hepatokupreīns   med.

1. Varu saturošs proteīns, līdzīgs hemokupreīnam; izolēts no aknām.

Avoti: TM

hepatolentikulārs   med.

1. Attiecīgs uz aknām un uz lēcveida kodolu smadzenēs.

Avoti: TM

hepatolienāls   med.

1. Attiecīgs uz aknām un liesu.

Avoti: TM

hepatolienogrāfija   med.

1. Aknu un liesas rentgenogrāfija pēc kontrastvielas ievadīšanas.

Avoti: MSV

hepatolienogrāfija   med.

1. Aknu un liesas rentgenogrāfija pēc kontrastvielas ievadīšanas.

Avoti: MSV

hepatolitektomija   med.

1. Akmeņu izņemšana no aknām.

Avoti: MSV

hepatolitiāze   med.

1. Konkrementu veidošanās aknu žultsvados.

Avoti: TM

hepatolīts

1. Žultsakmens.

Avoti: SV08

hepatolīze   med.

1. Aknu šūnu sairšana.

Avoti: MSV

hepatolizīns   med.

1. Citolizīns, kas noārda aknu šūnas.

Avoti: MSV

hepatologs

1. Aknu slimību speciālists, aknu pētnieks.

Avoti: PL

hepatoloģija

1. Medicīnas nozare, kas pētī aknu un žults ceļu uzbūvi un funkciju, kā arī aknu un žults ceļu slimību cēloņus, patoģenēzi, diagnostiku, ārstēšanu u. c.

Avoti: LPE

hepatoma   med.

1. Ļaundabīga adenoma, primārs aknu audzējs, kas attīstās no aknu šūnām.

Avoti: TM

hepatomalācija   med.

1. Aknu atmiekšķēšanās, kolikvācija.

Avoti: TM

hepatomantija   vēst.

1. Pareģošana pēc aitu vai mājputnu aknām.

hepatomegālija   med.

1. Jebkuras izcelsmes aknu palielinājums.

Avoti: TM

hepatomelanoze   med.

1. Aknu pigmentācija, melanoze.

Avoti: TM

hepatomfalocēle   med.

1. Nabas trūce, kuras maisā ietilpst aknu daļa.

Avoti: TM

hepatonefrīts   med.

1. Vienlaicīgs aknu un nieru iekaisums.

Avoti: MSV

hepatonefromegālija   med.

1. Aknu un nieru vienlaicīga palielināšanās.

Avoti: TM

hepatopātija   med.

1. Jebkura aknu kaite.

Avoti: TM

hepatopeksija   med.

1. Kustīgu vai noslīdējušu aknu fiksācija.

Avoti: TM

hepatoperitonīts   med.

1. Aknas sedzošās vēderplēves iekaisums.

Avoti: TM

hepatopetāls   med.

1. Tāds, kas virzās vai plūst virzienā uz aknām.

Avoti: TM

hepatoportāls   med.

1. Attiecīgs uz aknu portālo sistēmu.

Avoti: TM

hepatoptoze   med.

1. Aknu noslīdējums.

Avoti: TM

hepatorāfija   med.

1. Aknu brūces sašūšana.

Avoti: TM

hepatorāģija   med.

1. Asiņošana no aknām.

Avoti: TM

hepatoreja   med.

1. Pārmērīga žults vai kādas citas vielas izdalīšanās no aknām.

Avoti: MSV

hepatorekse   med.

1. Aknu plīsums.

Avoti: TM

hepatorenāls   med.

1. Attiecīgs uz aknām un nierēm, piem., sindroms.

Avoti: TM

hepatoskopija

1. med. Aknu izmeklēšana apskates ceļā (laparotomijā).

2. vēst. Zīlēšana pēc aitu vai mājputnu aknām.

Avoti: TM

hepatosplenomegālija   med.

1. Aknu un liesas vienlaicīga palielināšanās.

Avoti: TM

hepatosplenometrija   med.

1. Aknu un liesas lieluma noteikšana.

Avoti: MSV

hepatosplenopātija   med.

1. Ikviena slimība, kas skar aknas un liesu.

Avoti: MSV

hepatostomija   med.

1. Ķirurģiskas atveres izveidošana aknās.

Avoti: MSV

hepatoterapija   med.

1. Aknu vai aknu ekstrakta lietošana terapijā.

Avoti: TM

hepatotoksīns   med.

1. Viela, kas bojā aknu šūnas.

2. Aknās radies indīgs produkts.

Avoti: TM

hepatotomija   med.

1. Grieziens aknās.

Avoti: TM

hepatotrombīns   med.

1. Fibrīna faktors, kas rodas aknās; pārejot asinīs, tas savienojas ar leikotrombīnu un veido trombīnu.

Avoti: TM

hepatotropisks   med.

1. Tāds, kam piemīt afinitāte uz aknu audiem un kas specifiski ietekmē aknas.

Avoti: MSV

hepatovīrusi   med.

1. Pikornavīrusu ģints, ietver A hepatīta vīrusu.

Avoti: MSV

hepatoze   med.

1. Aknu slimība, ko izraisījuši distrofiski procesi aknu šūnās, bez izteiktas mezenhimālas reakcijas.

Avoti: MSV

Hepenheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heppenheim"), Hesenes federālajā zemē, 25000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

hepenings   -a, v.

1. Skaņdarbs, skatuves mākslas darbs, ko veido, parasti vairāki, improvizētāji.

Avoti: LLVV

hepialidae   lat.

1. Šūpotņu dzimta.

Avoti: LD

hepialus   lat.

1. Šūpotņu dzimtas ģints.

Hepialus humuli— apiņu šūpotnis.

Avoti: LD

Hepiveli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Happy Valley"), Oregonas štatā, 17300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hepri

1. Skarabejs - seno ēģiptiešu dievišķā vabole, atdzimšanas un nemirstības simbols.

Avoti: MkV

Hepri   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - saules dievs, rīta saule, demiurgs, kas iemiesojās skarabejā.

Avoti: Mit

hept-   med.

1. Salikteņos norāda uz skaitli septiņi.

Avoti: MSV

hepta-

1. Salikteņu daļa - septiņi- (piem., heptagons).

Avoti: SV99

heptadaktilija   med.

1. Septiņi pirksti vienai rokai vai kājai.

Avoti: TM

heptaedrs

1. Septiņskaldnis, daudzskaldnis, ko ierobežo septiņas plaknes.

Avoti: SV99

heptagenia   lat.

1. Viendienīšu kārtas ģints.

Heptagenia sulphurea— dzeltenā viendienīte.

Avoti: LD

heptagons

1. Septiņstūris.

Avoti: SV99

heptagramma   rel.

1. Septiņstaru zvaigzne aplī, 7 planētu simbols.

Avoti: RtV

heptahlors   novec.

1. Hlororganisko preparātu grupas insekticīds, pieskares inde, kristāliska viela ar kampara smaržu.

Avoti: LxE

heptahords   -a, v.; mūz.

1. Septiņu pakāpju skaņurinda (septimas apjomā).

Avoti: LLVV

heptahromisks   med.

1. Tāds, kas spēj atšķirt septiņas spektra krāsas (kam ir normāla krāsu redze).

Avoti: MSV

heptaldehīds   med.

1. Aromātisks bezkrāsains šķidrums; samazina eksperimenta dzīvnieku audzējus.

Avoti: TM

heptamerons

1. Noveļu krājums, ko uzrakstījusi Navarras Margerita (1492.-1549. g.), Francijas karaļa Fransuā I māsa, Dekamerona franču variants, kurā visai frivoli attēlotas mīlestības dēkas un avantūras.

Avoti: MV

heptametrs

1. Septiņpēdu vārsma.

Avoti: SV99

heptāns

1. Alkāns, piesātināts ogļūdeņradis ar septiņiem oglekļa atomiem; bezkrāsains, viegli uzliesmojošs šķidrums.

Avoti: SV99

heptarhija

1. Anglijas vēstures periods no 6. gs. b. - 7. gs. sāk. līdz 9. gs., kad valsts bija politiski sašķelta 7 anglosakšu karalistēs (Veseksa, Saseksa, Eseksa, Mēršija, Nortambrija, Austrumanglija un Kenta).

Avoti: LPE

Heptateihs   rel.

1. Pirmo septiņu Vecās Derības grāmatu (t. i. 5 Mozus grāma tu kopā ar Jozuas grāmatu un Soģu grāmatu) apzīmējums, ko lieto, ja šīs grāmatas tiek uzskatītas par vienotām.

Avoti: RtV

heptilaldehids   novec.

1. Bezkrāsains šķidrums ar asu, raksturīgu smaku, iegūst pārtvaicējot rīcineļļu.

Avoti: KV

heptilalkohols   novec.

1. Bezkrāsains šķidrums, atrodams vīna sīveļļās, var iegūt reducējot heptaldehidu noteiktos nosacījumos.

Avoti: KV

heptilrezorcīns   med.

1. Bezkrāsains kristālisks pulveris, šķīst ūdenī.

Avoti: TM

heptils   novec.

1. Organiskos savienojumos sastopamais radikālis C7H5.

Avoti: KV

heptilskābe   novec.

1. Iegūst oksidējot heptilaldehidu ar slāpekļskābi.

Avoti: KV

heptīns   novec.

1. Bezkrāsains šķidrums ar raksturīgu smaku, tehnikā iegūst no heptilalkohola.

Avoti: KV

heptode   vēst.

1. Elektronu lampa ar septiņiem elektrodiem: anodu, katodu un pieciem tīkliņiem; to sauca arī par pentagrīdu; superheterodina radiouztvērējos to lietoja frekvences pārveidošanai.

Avoti: SV69

heptoze   med.

1. Monosaharīds ar 7 oglekļa atomiem molekulā.

Avoti: TM

heptozūrija   med.

1. Heptoze urīnā.

Avoti: TM

her   vulg.

1. Lamuvārda aizvietotājs.

Her viņu zin!— kas to lai zina!

Avoti: SLG

Hēra   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - augstākā Olimpa dieviete, laulības un precēto sievu aizbildne, Zeva māsa un sieva; romiešu mitoloģijā - tai atbilda Jūnona.

Avoti: SV99

heracleum   lat.

1. Latvāņi.

Heracleum mantegazzianum— Mantegaci latvānis.

Heracleum sibiricum— Sibīrijas latvānis.

Heracleum sosnowsky— Sosnovska latvānis.

Avoti: LD, Wi

Hēra-Grenchauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hoehr-Grenzhausen"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 9300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hērakleidi   novec.

1. Hērakla pēcnācēji.

Avoti: KV

Hērakls

1. Grieķu mitoloģijas varonis, pusdievs, Zeva un Alkmēnes dēls, kurš veicis 12 varoņdarbus.

1.— Nogalināja Nemejas lauvu.

2.— Pieveica daudzgalvaino Lernes hidru.

3.— Nogādāja mājās milzīgo meža kuili no Erimantas kalna.

4.— Nomedīja ātro Artemīdas briedi Kirēnes kalnā.

5.— Izmēza Elīdas valdnieka Augeja lopu stalli (nebija tīrīts 30 gadus).

6.— Nošāva cilvēkēdājus putnus pie Stimfālas.

7.— Sagūstīja un pieradināja mežonīgo Krētas vērsi.

8.— Aizveda trāķiešu valdnieka Diomēda cilvēkēdājas ķēves.

9.— Nolaupīja amazoņu valdnieces Hipolites jostu.

10.— Aizveda milža Gēriona govis un uzcēla Hērakla stabus.

11.— Paņēma hesperidu zelta ābolus.

12.— Atveda no pazemes tās sargu Kerberu.

Avoti: LEV

herald.   saīs.

1. Heraldika, heraldisks.

heraldika   -as, s.; parasti vsk.

1. Mācība par ģerboņiem, arī par dažām citām simboliskām zīmēm; vēstures zinātnes palīgnozare, kas pētī ģerboņu izveidošanos.

2. Ģerboņu, arī citu simbolisku zīmju kopums.

Avoti: LLVV

heraldisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ģerboņiem, arī ar dažām citām simboliskām zīmēm, raksturīgs ģerboņiem, arī dažam citam simboliskām zīmēm.

Avoti: LLVV

Herāta   vietv.

1. Pilsēta Afganistānā ("Herat"), vilajeta administratīvais centrs, 349000 iedzīvotāju (2006. g.), kādreiz bijis kultūras centrs ar skaistu apbūvi, ko padomju karaspēks iznicinājis.

2. Vilajets Afganistānas rietumu daļā, robežojas ar Bādgīsas, Gouras un Farāhas vilajetu, kā arī ar Irānu un Turkmenistānu.

Avoti: LEV, LpA

herba   lat.

1. Zāle 2, laksti; augu virszemes daļas apzīmējums farmacijā.

Avoti: KV

herbālisms

1. Augu un to preparātu parakstīšana un lietošana ārstniecībā.

Avoti: IdV

herbārijs   -a, v.

1. Noteiktam nolūkam vāktu, izžāvētu un presētu augu kolekcija.

Avoti: LLVV

herbarius   novec.

1. Herbārijs.

Avoti: LME

herbarizācija

1. Augu vākšana un kaltēšana herbārijam.

Avoti: SV69

herbarizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Vākt, žāvēt un presēt (augus) herbārijam.

Avoti: LLVV

Herbergen   vietv., vēst.

1. Neretas novada Mazzalves pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Ērbērģes muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Mazzalves pagastā.

Avoti: LPag

herbicīdi   -u, vsk. herbicīds, -a, v.

1. Ķīmiski līdzekļi nevēlamu augu apkarošanai.

Avoti: LLVV

herbivori

1. Zālēdēji dzīvnieki, kas pārtiek no lakstaugiem.

Avoti: SV99

Herbolcheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Herbolzheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 10300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Herborna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Herborn"), Hesenes federālajā zemē, 20400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Herbretingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Herbrechtingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 38800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Herbšteine   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Herbstein"), Hesenes federālajā zemē, 4700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Herca   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerņivcu apgabalā, 2120 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

Hercberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Herzberg am Elster"), Brandenburgas federālajā zemē, 9200 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Herzberg am Harz"), Lejassaksijas federālajā zemē, 13100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hercegnovi   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, kopienas administratīvais centrs, 12700 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hercegovina   vietv.

1. Vēsturisks novads Balkānos ("Heregovina"), mūsdienās Bosnijas-Hercegovinas sastāvā, tās dienvidu daļa.

Avoti: LEV, PZT

hercīnais

1. Hercīnais krokojums - Zemes garozas tektoniskais cikls paleozoja ēras 2. pusē.

Avoti: LD

hercmetrs   el.

1. Mēraparāts frekvences mērīšanai.

Avoti: ZTV

Hercogenauraha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Herzogenaurach"), Bavārijas federālajā zemē, 22900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hercogenburga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Herzogenburg"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 7800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hercogenrāta   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Herzogenrath"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 46500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Hercogi   vietv.

1. Jelgavas novada Valgundes pagasta apdzīvotās vietas "Ercogmuiža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

hercogiene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; vēst.

1. Nelielas valsts vai provinces valdniece (parasti feodālismā).

2. Viens no augstākajiem muižniecības tituliem Rietumeiropā; persona, kam ir šāds tituls.

3. Hercoga sieva.

Avoti: LLVV

hercogiste   -es, dsk. ģen. -stu, s.; vēst.

1. Hercoga (1) valsts; atsevišķa feodālās valsts daļa.

Avoti: LLVV

hercogīte   biol.

1. dsk. Zaļsūnu apakšklases šķībvācelīšu dzimtas ģints ("Herzogiella"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Zeligera hercogīte— hercogīšu ģints suga ("Herzogiella seligera").

Avoti: LE1

hercogs   -a, v.; vēst.

1. Nelielas valsts vai provinces valdnieks (parasti feodālismā).

2. Viens no augstākajiem muižniecības tituliem Rietumeiropā; persona, kam ir šāds tituls.

Avoti: LLVV

hercogvalsts   -valsts, dsk. ģen. -valstu, s.; reti.

1. Hercogiste.

Avoti: LLVV

hercoģiste   novec.

1. Hercogiste.

Avoti: KV

hercospora   lat.

1. Diaportu dzimtas ģints.

Avoti: LD

hercs   -a, v.

1. Svārstību frekvences mērvienība (starptautiskajā mērvienību sistēmā); Hz.

Avoti: LLVV

Hērda   vietv.

1. Hērda sala - atrodas Indijas okeāna dienvidu daļā ("Heard Island"), uz dienvidaustrumiem no Kergelena salas, klinšaina, vulkāniskas izcelsmes (Mosona vulkāns - 2745 m), nogāzēs šļūdoņi, platība - ~200 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

Hērde   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heerde"), Gelderlandes provincē, 18500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Herdeke   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Herdecke"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 22600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Herdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Herdorf"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 6800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

heredes   novec.

1. Mantinieki (Senajā Romā).

Avoti: KV

hereditas   novec.

1. Romiešiem mantojums, plašākā nozīmē vispār mantošanas tiesība kā pēc testamenta, tā likuma.

Avoti: KV

hereditāte   med.

1. Iedzimtība.

Avoti: VE

heredium   lat.

1. Mantojams zemes gabals Romā, sākumā 2 jūgerus liels.

Avoti: KV

heredo-   med.

1. Salikteņos norāda uz pārmantotību.

Avoti: MSV

heredoakinēzija   med.

1. Reta pārmantota slimība, ko raksturo paroksismāla paralīze un stipras sāpes locekļos, vājums un nespēja izdarīt kustības.

Avoti: TM

heredoataksija   med.

1. Pārmantotas spinocerebrālās ataksijas paveids.

Avoti: MSV

heredobioloģisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz pārmantotiem endogēniem faktoriem.

Avoti: MSV

heredodeģenerācija   med.

1. Pārmantota deģenerācija, ko izraisījis hialoplazmas defekts vai slimība.

Avoti: MSV

heredopātija   med.

1. Pārmantota slimība.

Avoti: MSV

Hereforda   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Hereford"), Anglijs rietumu daļā, Herefordšīras grāfistes administratīvais centrs, 58900 iedzīvotāju (2011. g.).

Herefordas govis— angļu gaļas govju šķirne, sarkanbrūnas, ar baltu galvu un baltām kājām.

2. vēst. Hereforda un Vustera - grāfiste Lielbritānijā ("Hereford and Worcester"), Anglijā, pastāvēja 1974.-1998. g. apvienojot Herefordšīras un Vusteršīras grāfistes.

Avoti: Wi, LpA, LEV, Wi

herefordi

1. Gaļas govju šķirne.

Avoti: Ang

Herefordšīra   vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Herefordshire"), Anglijas dienvidrietumu daļā, administartīvais centrs - Hereforda, robežojas ar Šropšīru, Vorikšīru, Glosteršīra un Velsu, platība - 2180 kvadrātkilometru, 191000 iedzīvotāju (2017. g.), izveidota 1998. g. sadalot Herefordas un Vusteras grāfisti.

Avoti: LpA, Wi

Hereke   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hereke"), Kodžaeli ilā, 19500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

herems   senebr.

1. Anatēma (lāsts un izslēgšana) jūdaismā.

Avoti: SV08

Hērenberga   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("'s-Heerenberg"), Gelderlandes provincē, 8000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Herrenberg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 30400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Herenda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Herend"), Vesprēmas meģē, 3400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hērenhūka   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("'s-Heerenhoek"), Zēlandes provincē, 1940 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Herentalse   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Herentals"), Flandrijas reģiona Antverpenes provincē, 27400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hērenvēna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heerenveen"), Frīzlandes provincē, 49500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hereri

1. Tauta Angolas dienvidrietumos un Namībijas ziemeļu daļā, valoda pieder pie bantu saimes rietumu grupas; 1904. g. sacēlās pret vācu koloniālo varu un gandrīz tika iznīcināta.

Avoti: LEV

herero   novec.

1. Bantu nēģeru cilts dienvidrietumu Āfrikā; hereri.

Avoti: KV

Heresa   vietv.

1. Heresa de la Frontera - pilsēta Spānijā ("Jerez de la Frontera"), Andalūzijas autonomā apgabala Kadisas provincē, 212200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

heress   -a, v.

1. Salds gaišais vīns; attiecīgā vīnu šķirne.

Avoti: LLVV

herētiķis   rel.

1. Cilvēks, kas sludina ticības uzskatus, kuri nesakrīt ar oficiālās baznīcas doktrīnu; maldu mācības skolotājs; ķeceris.

Avoti: RtV

herētisks   rel.

1. Ar herēzi saistīts, tai raksturīgs.

Avoti: RtV

herēze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; rel.

1. Ķecerība, no baznīcas mācības atšķirīgi reliģiskie uzskati.

Avoti: LLVV

herēzija   rel.

1. Filozofiski reliģiska mācība hellēnismā.

2. Jūdaismā - nepareiza ticība.

3. Kristietībā - no Baznīcas doktrīnas atšķirīgi uzskati.

Avoti: GT

Herforda   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Herford"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 65300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Hērhugovārda   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heerhugowaard"), Ziemeļholandes provincē, 53300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

heribaudiella   lat.

1. Izogenerātu klases ģints.

Heribaudiella fluviatis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hericiaceae   lat.

1. Dižadateņu dzimta.

Avoti: LD

hericium   lat.

1. Dižadateņu dzimtas ģints.

Hericium clathriodes— zarainā dižadatene.

Hericium coralloides— koraļļu adatene.

Avoti: LD, LPE

Herīdene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Herrieden"), Bavārijas federālajā zemē, 7600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Heriforda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hereford"), Teksasas štatā, 15200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Herina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Herrin"), Ilinoisas štatā, 12800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Heringene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Heringen"), Hesenes federālajā zemē, 7300 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Heringen"), Tīringenes federālajā zemē, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Herīrūda   vietv.

1. Tedženas upes nosaukums tās augštecē, Afganistānā.

Avoti: LģE

Herisbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Harrisburg"), Ziemeļkarolīnas štatā, 27500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Harrisburg"), Ārkanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Harrisburg"), Ilinoisas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Harrisburg"), Oregonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Herisona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Harrison"), Ārkanzasas štatā, 13100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Harrison"), Ņūdžersijas štatā, 15400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Harrison"), Ņujorkas štatā, 28200 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Harrison"), Ohaio štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Harrison"), Mičiganas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Harrison"), Nebraskas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Herisonbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Harrisoburg"), Virdžīnijas štatā, 52500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hērizava   vietv.

1. Pilsēta Šveicē, Apencelles-Auserrodenes kantona administratīvais centrs, 15300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Herjedālena   vietv.

1. Apgabals dienvidrietumu Norlandē ("Haerjedalen"), Zviedrijā, robežojas ar Norvēģiju, platība - 11954 kvadrātkilometri, 11200 iedzīvotāju, kalnaina (Helāgsfjellets - 1796 m, Skārsfjellets - 1593 m), dienvidaustrumu daļā paugurains mežs, reti apdzīvots.

Avoti: LEV

Herka   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Herck-la-Ville", nl., vācu "Herk-de-Stad"), Flandrijas reģiona Limburgas provincē, 12300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Herkle   mit.

1. Etrusku (vēst. Vidusitālija) mitoloģijā - etrusku ciltstēvs, ko identificēja ar grieķu Hēraklu.

Avoti: Mit

herkons   el.

1. Vājstrāvas relejs, kura feromagnētiska materiāla kontaktu plāksnītes hermētiski iekausētas stikla caurulītē; h-a darbību vada caurulītei uztītā tinumā plūstošās strāvas magnētiskais lauks.

Avoti: ZTV

Herkulāna   vietv.

1. Sena pilsēta Itālijā ("Herculaneum"), pie Neapoles līča, Vezuva izvirduma laikā 79. g. tika aprakta reizē ar Pompeju, izrakumos vērtīgi atradumi.

Avoti: LEV

Herkulane   vietv.

1. Balneoloģisks kūrorts un sanatorija Rumānijas dienvidrietumos ("Baile-Herculane"), Černas ielejā (uz ziemeļiem no Dzelzs Vārtiem), 17 karstie minerālūdeņu avoti (7 radioaktīvie).

Avoti: PZT

Herkuless

1. mit. Grieķu varoņa Hērakla latīniskais nosaukums.

2. astr. Zvaigznājs debess Ziemeļu puslodē.

3. pārn. Spēka vīrs, atlēts.

Avoti: SV96

herkulesvabole

1. Kukaiņu klases vaboļu kārtas skarabeju dzimtas suga ("Dynastes hercules"), lielākā vabole, garums - līdz 16 cm, sastopama Centrālajā un Dienvidu Amerikā.

Avoti: PDE

herkulisks   novec.

1. Herkulam piemērots, pārcilvēcisks.

Avoti: KV

Herkuls   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - dievs un varonis, atbilst grieķu Hēraklam.

Avoti: Mit

Hērlena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heerlen"), Limburgas provincē, 88000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

Herlufmagle   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1330 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

herma   -as, s.; arhit.

1. Apakšgalā sašaurināts četršķautņu stabs, uz kura novietots sengrieķu dieva Hermesa galvas skulpturāls attēls.

Avoti: LLVV

hermafrodisms   novec.

1. Hermafrodītisms.

Avoti: LME

hermafrodītisms   -a, v.; parasti vsk.; biol.

1. Vīrišķā un sievišķā dzimuma pazīmju apvienojums vienā organismā.

Avoti: LLVV

hermafrodīts   -a, v.; biol.

1. Cilvēks vai dzīvnieks ar abiem dzimumiem raksturīgām pazīmēm.

2. Augs, kas pats apaugļojas.

Alternatīvie hermafrodīti— organismi, kuriem vīrišķie un sievišķie dzimumorgāni attīstās dažādās dzīves cikla fāzēs.

Simultānie hermafrodīti— organismi, kuriem abu dzimumu ģeneratīvie orgāni attīstās vienlaicīgi.

Avoti: JtV, TM, LV93, ĢT

Hermafrodīts   -a, v.; mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - dievu ziņneša Hermeja un skaistuma dieves Afrodites dēls, ko dievi bija savienojuši ar nimfu Salmakidu tā, ka viņi bija kļuvuši par vienu ķermeni.

Avoti: SV96

Hermagora   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Hermagor"), Karintijas federālajā zemē, 7000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

hermalīns

1. Mājas trušu šķirne.

Avoti: Wi

hermandada   novec.

1. Spānijas pilsētu savienība vidus laikos, lai uzturētu zemē iekšēju mieru un aprobežotu muižnieku varmācības.

2. Ironiskā nozīmē - policija.

Avoti: SV33

Hermannshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ermaņu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Mālupes pagastā.

Avoti: KV

Hermanse   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Hermance"), Ženēvas kantonā, 980 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hermathoe   lat.

1. Daudzsartārpu klases ģints.

Hermathoe sari— šīs ģints suga.

Avoti: LD

herme   novec.

1. Krūšu tēls jeb galva staba galā, ko Atēnās lietoja kā ceļa rādītāju; vēlāk sastopamas arī ar 2 galvām.

Avoti: KV

Hermejs   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - sākumā lopkopju un ganu dievs, vēlāk Olimpa dievu vēstnesis, arī tirdzniecības dievs; romiešu mitoloģijā - tam atbilda Merkurs.

Avoti: SV99

Hermelingshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ermeliņu muiža, kas atradās Rīgas pilsētas lauku apkārtnē.

Avoti: KV

hermelīns   apv.

1. Sermulis.

Avoti: KV

hermeneitika

1. Garīgās kultūras pieminekļu, gk. senu tekstu, satura un jēgas zinātniska skaidrošana.

2. Mūsdienu filozofiskā mācība par to, kā ar valodas līdzekļu palīdzību vai citādā veidā izskaidrojama (izprotama) cilvēka esamība, vēsture, kultūra un līdz kādai robežai te iespējams izvairīties no subjektivitātes.

Avoti: SV99

hermeneutika   novec.

1. Iztulkojuma mākslas teorija, kas jo sevišķi izkopta reliģijas un tiesību zinātnē, interpretāciju veidā.

Avoti: KV

Hermeskeile   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hermeskeil"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 5770 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hermess

1. Augutu kārtas laputu apakškārtas atsevišķu sugu nosaukuma satāvdaļa.

Brūnais egļu hermess— laputu suga ("Aphrastasia pectinatae").

Zaļais egļu hermess— laputu suga ("Sacchiphantes viridis").

Avoti: LD

hermētiķi   ķīm.

1. Šķidras vai pastveidīgas polimēru kompozīcijas, kam piemīt spēja noblīvēt dažādas savienojumu vietas un šuves.

Avoti: ZTV

hermētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nelaiž cauri gāzi, šķidrumu; cieši noslēgts (tā, ka neieplūst vai neizplūst gāze, šķidrums) - par telpu, ierīci.

Avoti: LLVV

hermētiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> hermētisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

hermētisms

1. Mācība, uz kuru balstās Eiropas alķīmija, okultisms, teozofija un citas "slepenās doktrīnas".

2. Virziens itāliešu dzejā 20. gs. 20.-30. gados; galvenā pazīme - apzināta izolēšanās no apkārtējās īstenības subjektīvu pārdzīvojumu pasaulē.

3. Viena no modernās dzejas pazīmēm: apzināta atraušanās no realitātes, abstrahētu subjektīvu pārdzīvojumu atklāsme ar sarežģītiem tēliem, individuālām asociācijām.

Avoti: LPE

hermetizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, darbība --> hermetizēt.

Avoti: LLVV

hermetizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Cieši noslēgt (tā, ka neieplūst vai neizplūst gāze, šķidrums).

Avoti: LLVV

hermīnija

1. dsk. Orhideju dzimtas ģints ("Herminium"), daudzgadīgi lakstaugi, gumi lodveidīgi, 30 s., Latvijā 1 s., kas sastopama reti, mitrās pļavās un meža klajumos.

Vienguma hermīnija— hermīniju suga ("Herminium monorchis"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LPE, LD

herminium   lat.

1. Hermīnijas.

Herminium monorchis— vienguma hermīnija.

Avoti: LD

Hermione   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Spartas valdnieka Menelāja un Helenas meita.

Avoti: Mit

Hermipe

1. astr. Jupitera pavadonis ("Hermippe"), vidējais attālums no planētas - 21131000 km, izmēri - 4 km.

Avoti: ZvD-203-24

Hermistona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hermiston"), Oregonas štatā, 17100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hermods   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - dieva Odina dēls un Baldra brālis.

Avoti: Mit

hermodactylus   lat.

1. Hermodaktili.

Hermodactylus tuberosus— bumbuļu hermodaktils.

Avoti: DaE

hermodaktils   bot.

1. dsk. Skalbju dzimtas ģints ("Hermodactylus"), dekoratīvi augi, līdzīgi īrisiem ar bumbuļveida sakneņiem.

Bumbuļu hermodaktils— hermodaktilu suga ("Hermodactylus tuberosus").

Avoti: DaE

Hermsdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hermsdorf"), Tīringenes federālajā zemē, 7800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hermunduri   novec.

1. Ģermāņu cilts, kas m. ē. 1. gs. dzīvojusi tagadējā Tīringā un uzturējusi ar romiešiem mierīgus tirdzniecības sakarus.

Avoti: KV

Hernāda   vietv.

1. Upe Ungārijas ziemeļu daļā, Šajo kreisā krasta pieteka, garums - 186 km.

Avoti: PZT

Hernando   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hernando"), Misisipi štatā, 15300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Herne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Herne"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 154400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Hernesanda   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Ongermanlandes dienvidu daļā (piekrastē un uz Hernes salas), 17600 iedzīvotāju (2010. g.), Vesternorlandes lēnes admininstratīvais centrs, bīskapijas centrs (doma baznīca celta 1843.-1846. g.), pilsētas tiesības kopš 1585. g.

Avoti: LEV

Hērningsholma   vietv.

1. Pils Merkē ziemeļu daļā ("Hoerningsholm"), Sēdermanlandē, Zviedrijā, 16. gs. celto pili 1719. g. nodedzināja krievi, pēc Horlemana zīmējumiem tā 1748.-1752. g. tika atjaunota.

Avoti: LEV

Herninga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 47800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hērninga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 7100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hernhūte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Herrnhut"), Saksijas federālajā zemē, 6300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hernhūtieši   vēst.

1. Protestantisma virziena (piētisma) piekritēju brāļu draudze, kas atzina, ka cilvēka un Dieva attiecībās nav vajadzīga starpniece - baznīca; visi cilvēki Dieva priekšā ir vienlīdzīgi. Pirmie misionāri Latvijā ieradās 1729. g. un izveidoja savu centru Valmiermuižā (M. E. Hallartes īpašumos). Viņu sludinājumi deva garīgo mierinājumu latviešu zemniekiem, hernhūtieši viņus izglītoja - mācīja lasīt, rakstīt; dibināja skolas. 1743. g. šī kustība tika aizliegta, bet 1764. g. Katrīna II atļāva darbību atjaunot. Brāļu draudzes darbojās līdz 20. gs. 20. gadiem.

Avoti: VjV

hernhūtietis   -ša, v.; vēst.

1. Brāļu draudzes loceklis.

Avoti: LLVV

hernhūtisks   -ais; s. -a, -ā; vēst.

1. Saistīts ar hernhūtismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

hernhūtisms   -a, v.; parasti vsk.; vēst.

1. Kristiešu reliģiski sektantiska kustība, kura 18. un 19. gadsimtā (Latvijā, Igaunijā) izvērtās par zemnieku kustību ar sabiedriski politisku ievirzi; arī brāļu draudze.

Avoti: LLVV

herniaria   lat.

1. Trūkumzālītes.

Herniaria gabra— kailā trūkumzālīte.

Avoti: LD

hernija   novec.

1. Trūkums, zarnu izspiešanās pa cirkšņu kanāli vai citur pa muskuļu starpu.

Avoti: SV33

hernio-   med.

1. Salikteņos norāda uz trūci.

Avoti: MSV

hernioloģija   med.

1. Mācība par trūcēm.

Avoti: TM

herniorāfija   med.

1. Trūces sašūšana.

Avoti: TM

herniotomija   med.

1. Trūces gredzena pāršķelšana iesprūdušas cirkšņa trūces gadījumā (pirmsaseptikas ķirurģijā).

Avoti: TM

herņa   vulg.

1. Nejēdzība.

2. Nieki; blēņas.

Avoti: SLG

Hēro   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Afrodītes priesteriene Sestas pilsētā Hellesponta krastā.

Avoti: Mit

Hērodi   vēst.

1. Valdnieku dzimta Palestīnā romiešu laikos.

Avoti: LEV

Hērods   mit.

1. Bībelē, Jaunajā Derībā, Galilejas tetrarhs Hērods Antipa.

Avoti: Mit

herofobija   med.

1. Slimīgas bailes būt jautram vai laimīgam.

Avoti: TM

Herogita   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Harrogate"), Anglijā, 76000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

heroica   novec.

1. Stipri darbīgi zāļu līdzekļi, kas glabājami sevišķi uzmanīgi, atsevišķos skapjos.

Avoti: KV

hēroidas   novec.

1. Sevišķs literatūras paveids, nosaukts pēc Ovidija sacerējuma "Heroides", t. i. sieviešu vēstules mīļākiem no svešuma, īstenībā maskotas mīlestības vēstules.

Avoti: KV

heroika   -as, s.; parasti vsk.

1. Varonība; heroisms.

Avoti: LLVV

heroiks   med.

1. Stipri darbīgs zāļu līdzeklis.

Avoti: TM

hēroīne   novec.

1. Varone; varones lomas tēlotāja.

Avoti: KV

heroīnisms   med.

1. Slimīga tieksme pēc heroīna.

Avoti: TM

heroīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Narkotiska viela - ķīmiski pārveidots morfīns.

Avoti: LLVV

heroisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas varonība.

Avoti: LLVV

heroiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> heroisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

heroisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Varonība; heroika.

Avoti: LLVV

heroizācija   -as, s.

1. Process, rezultāts --> heroizēt.

Avoti: LLVV

heroizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Idealizēti parādīt kā varonīgu (parasti mākslas darbā).

Avoti: LLVV

herojs

1. Antīkajā mitoloģijā - varonis, pusdievs.

Avoti: SV99

heroldija

1. Cara Krievijā - titulu un muižnieku privilēģiju resors.

Avoti: SV69

herolds   -a, v.; vēst.

1. Viduslaikos - lielo feodālu, arī pilsētu vai valstu vēstnesis vai sūtnis; kārtības uzturētājs ceremonijās; pavēļu, rīkojumu izsaucējs.

Avoti: LLVV

heromānija   med.

1. Patoloģiska jautrība.

Avoti: TM

Herona   vietv.; novec.

1. Žirona - pilsēta Spānijā ("Gerona").

Avoti: PZT

Hērons

1. Aleksandrijas Hērons (1. gs.) - sengrieķu zinātnieks, darbi saistīti ar lietišķo mehāniku, izveidojis eolipilu - pirmo tvaika mašīnas prototipu, mūsdienu reaktīvās turbīnas priekšteci, formulējis gaismas atstarošanās principus, kas līdzīgi Fermā proncipiem optikā.

Avoti: FF

herontokrātija   vēst.

1. Pārvaldes princips, kad vara pieder vecākajiem kopienas pārstāvjiem, kas bija plaši izplatīts pirmatnējā sabiedrībā un valstu veidošanās laikā; šaurākā nozīmē ar to saprotvalsts pārvaldi Senajā Spartā u. c. Senās Grieķijas polisās; gerontokrātija.

Avoti: VtV

heronts   vēst.

1. Senās Grieķijas polisās par 60. g. vecāks kopienas loceklis, kas uz mūžu ievēlēts vecāko padomē jeb herūsijā.

Avoti: VtV

hēroons   novec.

1. Varoņa kapa piemineklis, kas veidots kā mazs templis.

Avoti: KV

hērostratisks

1. Tāds, kas pazīstams savas godkāres dēļ; nosaukums cēlies no Hērostrata, kurš, gribēdams kļūt slavens, 356 pr. Kr. nodedzināja Artemīdas templi Efesā.

Avoti: LEV

Hērostrats

1. Grieķu kurpnieks, kurš 356. g. p. m. ē. nodedzināja Artemīdas templi Efesā, lai kļūtu slavens un nemirstīgs.

2. ar mazo sākumburtu Godkārīgs cilvēks, kas cenšas kļūt slavens ar jebkuriem līdzekļiem.

Avoti: SV08

herpangīna   med.

1. Akūta infekcijas slimība ar drudzi, katarālu angīnu un herpetiformiem izsitumiem uz aukslējām un žāvas.

Avoti: TM

herpes

1. Ūdeņainas pūtītes uz ādas vai gļotādas; izraisa vīruss, gk. ap muti (herpes labialis) un dzimumorgāniem (herpes genitalis).

Avoti: LEV

herpess   med.

1. Akūta herpesvīrusu ierosināta dermatoze ar vezikulāriem izsitumiem uz ādas un gļotādas.

Parastais herpess— Vīrusu slimība, ko ierosina parastais herpesvīruss; pūslīšu lokalizācija visbiežāk uz lūpām, dzimumorgāniem, uz radzenes.

Avoti: MSV

herpestes   lat.

1. Mangusti.

Herpestes ichneumon— Ēģiptes mangusts jeb faraona žurka.

Herpestes edwardsi— Indijas mangusts.

Avoti: PDE

herpesvīrusi   med., vet.

1. Dzimtai "Herpesviridae" piederoši vīrusi, kas izraisa dažādas cilvēka un dzīvnieku infekcijas slimības.

Avoti: ZTV, VE

herpetiforms   med.

1. Līdzīgs herpesam.

Avoti: TM

herpētisks   med., vet.

1. Saistīts ar herpesvīrusiem.

Herpētiskā infekcija— vīrusu ierosinātās slimības, kas bojā ādu, gļotādu un nervu sistēmu.

Avoti: ZTV

herpetotherinae   lat.

1. Piekūnu dzimtas apakšdzimta, kuras pārstāvji Latvijā nav sastopami, dzīvo Dienvidamerikas un Dienvidaustrumu Āzijas subtropu un tropu mežos.

Avoti: LD

herpetologs   v.

1. Herpetoloģijas speciālists.

Avoti: MLVV

herpetoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zooloģijas nozare, kas pētī rāpuļus.

Avoti: LLVV

herpobdella   lat.

1. Rīkļdēļu dzimtas ģints.

Herpobdella lineata— šīs ģints suga.

Herpobdella octoculata— astoņacainā rīkļdēle.

Herpobdella testacea— šīs ģints suga.

Avoti: LD

herpobdellidae   lat.

1. Rīkļdēļu dzimta.

Avoti: LD

herpotrichia   lat.

1. Asku sēņu pleosporu dzimtas ģints, no kuras Latvijā konstatēta 1 suga.

Avoti: LD

Hersholma   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 46200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hersbruka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hersbruck"), Bavārijas federālajā zemē, 12100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hersilija   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - viena no nolaupītajām sabīnietēm, kas kļuva par Romas dibinātāja Romula sievu, un pierunāja sabīņus slēgt mieru ar romiešiem.

Avoti: Mit

Hersona   vietv.

1. Pilsēta Ukrainas dienvidu daļā, apgabala administratīvais centrs, 299000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Hersonisa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Krētas perifērijā, 3200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Herstala   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (flāmu "Herstal", fr. "Heristal", valoņu "Hesta"), Māsas krastos, Lježas ziemeļaustrumu piepilsēta, 39200 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

Hērstele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hoerstel"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 19500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hertene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Herten"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 60600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hertogenbosa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē, Ziemeļbrabantes provinces administratīvais centrs, 136400 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: LpA, PuA

heruļi   novec.

1. Ģermāņu tauta, kas pēc dabas nevaldāma un mežonīga, ilgi pretojās kristīgās ticības pieņemšanai, līdz 6. gs. dzīvoja ap Donavas lejteci.

Avoti: KV

herus   novec.

1. Kungs, namatēvs romiešu ģimenē.

Avoti: KV

herūsija   vēst.

1. Vecāko padome Senajā Grieķijā, kurā izskatīja svarīgākās valsts lietas pirms to apspriešanas tautas sapulcē.

Avoti: VtV

heruski

1. Ģermāņu cilts; m. ē. sākumā dzīvoja Vezēras upes vidusteces apvidū; 4. gs. m. ē. to pakļāva romieši un tā saplūda ar sakšiem.

Avoti: EV

Herve   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Herve"), Valonijas reģiona Ljēžas provincē, 17200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Herzcogi   vietv.

1. Herzcogu muiža - Jelgavas novada Valgundes pagasta apdzīvotās vietas "Ercogmuiža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

herzogiella   lat.

1. Hercogītes.

Herzogiella seligeri— Zeligera hercogīte.

Avoti: LD

Herzogshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ercogu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Zaļenieku pagastā.

2. Ercogu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Ozolnieku pagastā.

Avoti: KV

Heržmanūvmesteca   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 4900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

HES   saīs.

1. Hidroelektrostacija.

Avoti: i2

Hesana   vietv.

1. Pilsēta Ziemeļkorejas ziemeļu daļā ("Hyesan"), Jangando provincē, osta Jaludzjanas kreisajā krastā, 174000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, Wi

Heseda   mit.

1. Viena no trim vidējām zefirotām, kas veido kosmiskā koka garīgo sfēru.

Avoti: MrJ

Heselbija   vietv.

1. Heselbijas pils - atrodas 13 km uz rietumiem no Stokholmas centra, celta 17. gs. 50. gados, kopš 1963. g. Ziemeļvalstu kultūras centrs.

Avoti: LEV

Hesene-Nasava   vietv.

1. Bijusī Prūsijas province ("Hessen-Nassau"), kopš 1946. g. ietilpst Hesenes un Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē.

Avoti: LEV

Hesene   vietv.

1. Hesenes zeme - federālā zeme Vācijā ("Hessen"), platība - 21114 kvadrātkilometri, 6098000 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Vīsbādene, lielākā pilsēta - Frankfurte pie Mainas.

Avoti: LEV, Wi

Hēsha   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heesch"), Ziemeļbrabantes provincē, 12500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hesihasms

1. Mistisks reliģiozi filozofiskās un sabiedriski politiskās domas virziens Bizantijā.

2. Plašākā nozīmē - askētiska ētikas mācība par to, ka cilvēks var sasniegt vienotību ar dievu.

3. Šaurākā nozīmē - Gregora Palamas reliģiski filozofiska mācība, kas vērsās pret teoloģisko racionālismu.

Avoti: EV

hesihasti   rel.

1. Mūki, kas caur koncentrēšanos un apcerēm centās sasniegt dievišķās gaismas klātbūtni; kustība radās 14. gs.

Avoti: RtV

hesihastisks   rel.

1. Ar hesihasmu saistīts, uz hesihasmu attiecināms.

Avoti: RtV

Hēsiods   vietv.

1. Grieķu dziesminieks ("Hēsiodos"; ap 700. g. p. m. ē.), poēma heksametrā "Darbi un dienas", eposā "Teogonija" aprakstīta sengrieķu dievu ģenealoģija, kā arī pasaules radīšanas process.

Avoti: LEV, R1

Hēsione   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Trojas valdnieka Lāomedonta sieva.

Avoti: Mit

Hesleholma   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Skones lēnes ziemeļu daļā, 18500 iedzīvotāju (2010. g.), novadpētniecības muzejs, izveidojās kā ciemats pie dienvidu virziena maģistrāles, pilsētas tiesības kopš 1914. g.

Avoti: LEV, Wi

hesperīdas   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Atlanta meitas; galējos rietumos dārzā sargājušas Hēras zelta ābolus, ko nolaupīja Hērakls.

Avoti: LEV

hesperidīns   med.

1. Glikozīds ar P vitamīna aktivitāti, vāji šķīst ūdenī.

Avoti: TM

Hesperija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hesperia"), Kalifornijas štatā, 92700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hesperis   lat.

1. Vakarenes.

Hesperis matronalis— smaržīgā vakarene.

Avoti: LD

Hestija   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - mājas pavarda dieviete; atbilst romiešu Vesta.

Avoti: LEV

Hēsveika   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heeswijk"), Ziemeļbrabantes provincē, 3100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hēštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hoechstaedt an der Donau"), Bavārijas federālajā zemē, 6600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hešvans   rel.

1. Jūdaistu civilā kalendāra otrais mēnesis.

Avoti: R1

hēt   val.

1. Ebreju alfabēta 8. burts.

Avoti: MrJ

Heta   vietv.

1. Boļšaja Heta - upe Krievijas Krasnojarskas novadā, Jeņisejas lejteces kreisā krasta pieteka, garums - 646 km, iztek no Jelovojes ezera.

2. Ļevaja Heta - Upe Krievijas Tjumeņas apgabalā, Jamalas Ņencu autonomajā apvidū, Nadimas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Hetafe   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Getafe"), Madrides apgabala Madrides provincē, 173000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

hetaira   novec.

1. Hetēra.

Avoti: KV

hetairi   novec.

1. Maķedoniešu dižciltīgie jātnieki, tiešā nozīmē "karaļa pavadoņi".

Avoti: KV

hetairija   novec.

1. Senā Grieķijā politisku domu biedru sabiedrība, dažādu nolūku izvešanai.

Avoti: KV

Hetao   vietv.

1. Hetao līdzenums - atrodas Ķīnas ziemeļu daļā ("Hetaopingyuan"), starp Inšana kalniem un Ordosa plato, Huanhes lielā loka ziemeļu posma abos krastos, garums - ~400 km, platums - līdz 100 km, augstums - 900-1100 m.

Avoti: PZT

Hetauda   vietv.

1. Pilsēta Nepālā, Nārājanī zonas administratīvais centrs, 68500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

heter-   med.

1. Salikteņos norāda uz dažādu, citādu.

Avoti: MSV

hetēra   -as, s.

1. Senajā Grieķijā - pērkama sieviete.

2. sar. Valdzinoša sieviete ar izlaidīgu dzīves veidu.

Avoti: LLVV

heteradelfija   med.

1. Dvīņu kroplības veids, kurā rudimentārs parazīts piestiprināts pie autozīta vēdera.

Avoti: TM

heteradēnija   med.

1. Kāda dziedzera nenormāla lokalizācija, distopija.

Avoti: TM

heteradenoma   med.

1. Adenoma, kas radusies audos, kuros normāli nav dziedzeru.

Avoti: MSV

heterakidoze   novec.

1. Vistu un ūdensputnu helmintoze, ko ierosina spalīši.

Avoti: LxE

heteralocha   lat.

1. Maoristrazdu dzimtas ģints.

Heteralocha acutirostris— smailknābja maoristrazds.

Avoti: ZvP

heterēcisms   med.

1. Parazītisma forma, kurā dažādas attīstības stadijas notiek dažādos saimniekos, piem., ehinkoks parazitē sunī lenteņa stadijā, bet cilvēkā - cistas stadijā.

Avoti: TM

heterestēzija   med.

1. Dažāda ādas jutība blakus apvidos.

Avoti: TM

heterijas

1. Slepenas grieķu biedrības 18. gs. beigās un 19. gs. sākumā; to galvenais mērķis bija tautas atbrīvošana no turku jūga.

Avoti: SV69

hetērisms

1. Nenokārtotu dzimumattiecību stadija pirmatnējā sabiedrībā.

Avoti: LPE

hetero-

1. Salikteņu daļa - citāds, atšķirīgs (piem., heterogēns, heteroseksuāls).

Avoti: SV99

heteroaglutinācija   med.

1. Vienas sugas antigēnu (adsorbētu uz šūnām vai inertām nesējdaļiņām) aglutinācija ar aglutinīniem, ko producējis citas sugas organisms.

Avoti: MSV

heteroalbumoze   med.

1. Hemialbumozes forma, kas nešķīst ūdenī, bet šķīst atšķaidītā sālsskābē un vārāmā sāls šķīdumā.

Avoti: TM

heteroalbumozūrija   med.

1. Heteroalbumoze urīnā.

Avoti: TM

heteroatomi   ķīm.

1. Organiskajā ķīmijā - atomi, kas nav ogleklis vai ūdeņradis.

Avoti: ZTV

heteroauksīns

1. Viens no visvairāk izplatītiem auksīniem, fizioloģiski ļoti aktīva viela, kas stimulē augšanu; izgatavo sintētiski un lieto augkopībā.

Avoti: SV69

heteroautoplastika   med.

1. Audu pārstādīšanas operācija no vienas ķermeņa daļas uz otru.

Avoti: TM

heterobasidion   lat.

1. Piepju sēņu dzimtas ģints.

Heterobasidion annosum— sakņu piepe.

Avoti: LD

heteroblastisks   med.

1. Tāds, kas attīstījies no dažāda veida audiem.

Avoti: TM

heterocapsophyceae   lat.

1. Heterokoku klase.

Avoti: LD

heterocefālis   med.

1. Auglis ar divām nevienāda lieluma galvām.

Avoti: MSV

heterocefāls   med.

1. Dvīņu kroplis ar divām nevienāda lieluma galvām.

Avoti: TM

heterocelulārs   med.

1. Tāds, kas sastāv no dažāda veida šūnām.

Avoti: TM

heterocentrisks   med.

1. Tāds, kam dažādi centri, piemēram, gaismas stari optiskā sistēmā, kuri nekrustojas vienā kopīgā punktā.

2. Tāds, kas vairāk interesējas par citiem nekā par sevi.

Avoti: TM

heterociklisks

1. Tāds, kam ir nevienādi cikli.

2. ķīm. Attiecīgs uz ciklisku savienojumu, kura gredzenā ir dažādu elementu atomi.

Heterocikliskie savienojumi— organiskie savienojumi, kuriem ir cikliska (gredzenveida) uzbūve un kuru gredzena sastāvā ietilpst ne tikai oglekļa, bet arī slāpekļa, skābekļa, sēra un citu elementu atomi.

Avoti: KV, TM, SV08

heterocistas

1. Īpatnējas pavedienveidīgo zilaļģu šūnas, kurās nekad nav asimilācijas pigmentu.

Avoti: LD

heterocitroze   med.

1. Mugurkaulāja vai garā kaula neliels izliekums.

Avoti: TM

heterodera   lat.

1. Nematožu klases ģints.

Heterodera avenae— auzu nematode.

Heterodera rostochinensis— kartupeļu nematodes "Globodera rostochinensis" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

heteroderas   med.

1. Sīku nematožu ģints.

Avoti: TM

heterodesmotisks   med.

1. Tāds, kas saista dažādas centrālās nervu sistēmas daļas.

Avoti: TM

heterodīms   med.

1. Dvīņu kroplības veids, kurā parazītam izveidota tikai galva, kakls un ribenis, kas piestiprināti autozīta vēdera sienai.

Avoti: TM

heterodīns   -a, v.; tehn.

1. Nerimstošu sinusoidālu svārstību ģenerators frekvenču pārveidošanai.

Avoti: LLVV

heterodoksāls

1. Ķecerīgs, citādi domājošs.

Avoti: LEV

heterodoksija   rel.

1. Novēršanās no baznīcas mācības.

Avoti: RtV

heterodokss   novec.

1. Citas ticības piekritējs, kas atkritis no oficiālās baznīcas.

Avoti: KV

heterodonti   novec.

1. Dzīvnieki, kam zobi iedalāmi dažādās šķirās.

Avoti: KV

heterodontija   med.

1. Dažāda veida zobi sakodienā, piem., priekšzobi un dzerokļi.

Avoti: TM

heterodromija   med.

1. Nerva īpašība vadīt kairinājumu vienā virzienā labāk nekā otrā.

Avoti: MSV

heteroduplekss   -a, v.; biol.

1. DNS molekula, kurai vienā vai vairākos iecirkņos slāpekļa bāzu secība vienā polinukloīdu ķēdē nav pilnīgi komplementāra otras ķēdes slāpekļa bāzu secībai.

Avoti: ĢT

heteroerotisms   med.

1. Dzimumtieksme uz citu indivīdu.

Avoti: TM

heterofāzija   med.

1. Runas traucējums, kad vārds, zilbe vai skaņa tiek izrunāta cita vārda, zilbes vai skaņas vietā.

Avoti: SV96

heterofermentatīvs   med.

1. Attiecīgs uz dažu baktēriju spējām veidot dažādus fermentācijas produktus, piemēram, no glukozes pienskābi, etilalkoholu, etiķskābi, oglekļa dioksīdu un glicerīnu.

Avoti: TM

heterofilija

1. Dažādlapainība, lapu formas dažādība vienam un tam pašam augam; piem., daudziem ūdensaugiem zemūdens lapas atšķiras no virsūdens lapām.

Avoti: SV99

heterofils   med.

1. Tāds, kam tieksme neparastā veidā reaģēt uz ķīmisku vai bioloģisku vielu; krāsoties neparastā veidā; antivielas īpašība reaģēt ar nespecifisku antigēnu.

Avoti: TM

heterofioze   med.

1. Heterofīdu ierosināta slimība; parazīti no tievās zarnas var iekļūt sirds muskulī pa limfvadiem.

Avoti: TM

heterofonija   mūz.

1. Daudzbalsības veids, kura pamatā ir epizodiska vienas vai vairāku balsu novirze no unisona.

2. med. Balss rakstura nenormālība vai pārmaiņa.

3. med. Balss lūzums pubertātē.

Avoti: SV99, MSV

heterofons   filol.

1. Viens no vārdiem, kas tiek rakstīti vienādi, bet izrunāti dažādi.

Avoti: SV96

heteroforija   med.

1. Latenta šķielēšana; redzes asu novirze no paralēlā stāvokļa.

Avoti: TM

heteroftalmija   med.

1. Acu nevienādība.

Avoti: TM

heteroftongija   med.

1. Katrs runas traucējums.

Avoti: TM

heterogametisks   med.

1. Tāds, kas veido dažāda tipa gametas, kurām atšķirīgas dzimumhromosomas; vīriešu dzimums ir heterogametisks (XY).

Heterogametiskais dzimums— dzimums, kura pārstāvji veido pēc dzimumhromosomu tipa divējādas gametas, piemēram, ar X un Y dzimumhromosomām.

Avoti: MSV, ĢT

heterogāmija

1. biol. Organisma vairošanās pārmaiņus gan dzimumiski, gan partenoģenētiski.

2. med. Nevienāda lieluma un struktūras gametu savienošanās, piem., augstākos augos un dzīvniekos.

Avoti: ZTV, MSV

heterogeizija   med.

1. Ikviena parageizija, kuras gadījumā visi garšas stimuli mainīti līdzīgā veidā.

Avoti: MSV

heterogenerāti

1. Zemāko augu brūnaļģu nodalījuma klase ("Heterogeneratophyceae"), aug jūrās uz akmeņiem un epifītiski uz citām aļģēm, iedala 7 rindās, Latvijā konstatētas 2 rindas, 6 ģ., 7 s.

Avoti: LD

heterogeneratophyceae   lat.

1. Heterogenerātu klase.

Avoti: LD

heterogēnisks

1. Neviendabīgs, tāds, kurā ir dažāda sastāva daļas.

Avoti: SV08

heterogēniskums

1. Neviendabīgums.

Avoti: PL

heterogenitāte   novec.

1. Nevienveidība, būtiska svešādība.

Avoti: TV

heterogēns   -ais; s. -a, -ā;

1. Neviendabīgs, tāds, kurā ir dažāda sastāva daļas.

Heterogēnas vielas— vielas, kas sastāv no vairākiem dažādas dabas komponentiem, vai vielas, kas vienlaikus ir dažādos stāvokļos (piem., šķidrums un tvaiks).

Heterogēna sistēma— neviendabīga, nehomogēna termodinamiska (fizikāli ķīmiska) sistēma (arī - viela), kas sastāv no divām vai vairākām savstarpēji atdalītām fāzēm ar atšķirīgām fizikālajām un (vai) ķīmiskajām īpašībām.

Heterogēnais kodolreaktors— kodolreaktors, kurā kodoldegviela novietota neitronu palēninātājā atsevišķu kodoldegvielas elementu bloku veidā; izmanto gandrīz visās AES.

Avoti: EV

heterogonija

1. Viens no bezmugurkaulnieku paaudžu maiņas veidiem: viena otru nomaina dažādas dzimumpaaudzes, proti, paaudzei, kas attīstījusies no apaugļotām olšūnām, seko no neapaugļotām olšūnām radusies paaudze, vai arī šķirtdzimumu paaudzi nomaina hermafrodītu paaudze.

Avoti: SV69

heterogrāfija   val.

1. Vienas un tās pašas grafiskās zīmes lietošana dažādu skaņu apzīmēšanai dažādos vārdos.

Avoti: SV99

heterogrāfs   filol.

1. Viens no vārdiem, kas tiek izrunāti vienādi, bet rakstīti dažādi.

Avoti: SV96

heteroģenēze

1. Priekšstats par sugu izcelšanos kā nejaušu krasi atšķirīgu no vecāku formām īpatņu parādīšanos, kas nosaka jaunas sugas veidošanos.

2. Organismu vairošanās tipu maiņa divu vai vairāku paaudžu laikā.

Avoti: SV69

heteroģens   novec.

1. Citas sugas, homogēna pretstats.

Avoti: LME

heteroheksozāns   med.

1. Heterosaharīds, kurā ir heksozes elementi, piem., lignoceluloze, pektoceluloze vai lipoceluloze.

Avoti: TM

heterohemaglutinīns   med.

1. Aglutinīns normālās asinīs, kas aglutinē svešas sugas eritrocītus.

Avoti: TM

heterohemolizīns   med.

1. Hemolītisks amboceptors, dabisks vai radies imunizācijas ceļā; darbīgs pret svešas sugas eritrocītiem.

Avoti: TM

heterohilija   med.

1. Kuņģa sulas skābuma novirzes no normas.

Avoti: TM

heterohipnoze   med.

1. Hipnoze, ko ierosina cits.

Avoti: TM

heterohromatīns   med.

1. Ģenētiski inerta hromatīna frakcija, kas sastāv no histona, dezoksiribonukleīnskābes un ribonukleīnskābes.

Heterohromatīna rajoni— šūnas dalīšanās laikā visvairāk spiralizētie un bāziskajās krāsvielās intensīvi krāsojošies hromosomu rajoni, kas paliek sablīvēti arī interfāzē.

Avoti: TM, ĢT

heterohromija   med.

1. Dažāda labās un kreisās acs varavīksnenes krāsa.

2. Vienas un tās pašas struktūras dažāda divu daļu krāsa.

Avoti: ZTV, MSV

heterohromosomas   novec.

1. Hromosomas, kas dalīšanās laikā atšķiras ar kaut kādām iezīmēm.

Avoti: LxE

heterohronija   med.

1. Kādas parādības nesavlaicīgums.

2. Divu procesu nesakrišana laikā.

Avoti: TM

heterohronisms   med.

1. Funkcionāli saistītu audu, piem., nerva un muskuļa hronaksiju nevienādība.

Avoti: TM

heterohtons

1. Tāds, kas nav radies tajā vietā, kur atrasts.

Avoti: TM

heteroimunitāte   med.

1. Imunitāte, kas iegūta, lietojot citas sugas dzīvnieka imūnvielas.

Avoti: TM

heteroinfekcija   med.

1. Infekcija no ārienes, pretstatā infekcijai ar paša mikrobiem.

Avoti: TM

heterointoksikācija   med.

1. Saindēšanās ar indi, kas nav radusies organismā.

Avoti: MSV

heterokarions   med.

1. Šūna, kam ir divi vai vairāki kodoli ar dažādu ģenētisko materiālu.

Avoti: MSV

heterokarpija

1. Dažādu augļu veidošanās vienam augam.

Avoti: LD

heterokeratoplastika   med.

1. Radzenes pārstādīšana cilvēkam no dzīvnieka.

Avoti: MSV

heteroklādisks   med.

1. Attiecīgs uz anastomozi starp divu artēriju termināliem zariem.

Avoti: TM

heteroklītisks   val.

1. Tāds lokāmas vārdšķiras vārds, kas vienā paradigmā apvieno dažādus deklinēšanas un konjugēšanas tipus.

Avoti: VsV

heteroklīze   val.

1. Dažādu deklinēšanas vai konjugēšanas tipu apvienojums nomena, vietniekvārda vai darbības vārda paradigmā.

Avoti: VsV

heterokoki

1. Dzeltenzaļo aļģu nodalījuma klase ("Heterococcophyceae"), nekustīgas vienšūnas, retāk koloniju aļģes, kas brīvi peld ūdenī vai ir piestiprinātas pie substrāta, 10 dzimtu, Latvijā konstatētas 5 dzimtas.

Avoti: LD

heterokomplements   med.

1. Komplements, kas iegūts no citas sugas dzīvnieka nekā amboceptors.

Avoti: TM

heterokontas   novec.

1. Nevienādskropstainās aļģes, izskatā atgādina hloroficejas jeb zaļaļģes.

Avoti: KV

heterokrānija   med.

1. Galvaskausa asimetrija.

2. Galvas sāpes vienā pusē.

Avoti: TM

heterokrīns   med.

1. Tāds, kas secernē vairākas dažādas vielas.

Avoti: TM

heterokrīze   med.

1. Slimības krīze neparastā laikā vai veidā.

Avoti: TM

heterolālija   med.

1. Runas traucējums, kurā lieto citādus vārdus, nekā gribēts.

Avoti: TM

heteroliterācija   med.

1. Burtu (skaņu) jaukšana valodā.

Avoti: MSV

heterolīze   med.

1. Vienas sugas šūnu līze citas sugas lizīna ietekmē.

Avoti: TM

heterolizīns   med.

1. Lizīns, kas šķīdina citas sugas šūnas; kas radies, ievadot citas sugas antigēnu.

Avoti: TM

heterologs   med.

1. Sastāvošs no audiem, kas nav tipiski attiecīgajai vietai.

2. Iegūts no citas sugas dzīvnieka, piem., serums.

Avoti: TM

heteroloģija   med.

1. Neparasta, netipiska attīstība; anomālija īpašībās, veidā, uzbūvē.

Avoti: TM

heteroloģisks   med.

1. Tāds, kas sastāv no audiem, kuri nav tipiski attiecīgajai vietai.

2. Tāds, kas iegūts no citas sugas dzīvnieka, piem., serums.

Avoti: MSV

heteromērisks

1. Tāds, kam ir krasi atšķirīgi izmēri dažādās dimensijās.

Heteromērisks laponis— ķērpju laponis, kurā aļģes novietotas vienā slānī.

2. med. Attiecīgs uz spināliem neironiem, kuru izaugumi sniedzas muguras smadzeņu pretējā pusē.

Avoti: LD, TM

heteromers   novec.

1. Tāds, kas sastāv no dažādām daļām vai no daļām dažādā skaitā.

Avoti: KV

heterometabola   lat.

1. Augutu kārtas "Heterometabola" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

heterometaplāzija   med.

1. Audu attīstība to nedabiskā atrašanās vietā.

Avoti: MSV

heterometropija   med.

1. Refrakcijas starpība abās acīs.

Avoti: TM

heteromorfisms

1. Atšķirība formā salīdzinājumā ar normālo.

2. ķīm. Īpašība kristalizēties dažādās formās.

3. biol. Novirze no tipa vai normas; dažādas formas dažādās dzīves stadijās.

Avoti: TM

heteromorfoze

1. Tāda parādība, ka nenotiek zaudēta orgāna reģenerācija, bet izveidojas pavisam cits orgāns, piem., dažiem vēžveidīgajiem nogrieztas acs vietā izaug kāja vai ūsas.

Avoti: SV69

heteromorfs   med.

1. Atšķirīgs no normāla tipa.

Avoti: TM

heteronema   lat.

1. Heteronēmas.

Heteronema acus— heteronēmu suga.

Heteronema klebsii— heteronēmu suga.

Heteronema nebulosum— heteronēmu suga.

Heteronema spirale— heteronēmu suga.

Heteronema tremulum— heteronēmu suga.

Avoti: LD

heteronēmas

1. Eiglēnaļģu nodalījuma ģints ("Heteronema"), mikroskopiskas, bezkrāsainas un kustīgas vienšūnas aļģes ar 2 nevienāda garuma vicām, ar kurām aktīvi pārvietojas ūdenī, 19 s., Latvijā konstatētas 5 sugas.

Avoti: LD

heteronīmija   val.

1. Radniecīgu dažāda dzimuma būtņu nosaukšana atšķirīgas saknes vārdos.

Avoti: SV99

heteronīms   filol.

1. Viens no vārdiem, kuri tiek rakstīti vienādi, bet kuriem ir atšķirīga izruna un nozīme.

Avoti: SV96

heteronomija

1. Stāvoklis, kur persona vai cits subjekts nav savas rīcības izlēmējs, jo ir pakļauts ārējiem faktoriem, likumiem.

2. biol. Pakļautība adaptīvās modifikācijas likumam.

3. med. Nevienāda segmentācija.

Avoti: SV99

heteronoms   novec.

1. Nevienāds, nevienlīdzīgs.

Avoti: KV

hetero-osteoplastika   med.

1. Kaula pārstādīšana no citas sugas donora.

Avoti: TM

heteroosteoplastika   med.

1. Kaula pārstādīšana no citas sugas donora.

Avoti: MSV

heteropāgs   med.

1. Dvīņu kroplība, kurā nevienāda lieluma dvīņi saauguši savā starpā ar vēdera priekšējo sienu.

Avoti: TM

heteropankreātisms   med.

1. Aizkuņģa dziedzera darbības neregularitāte.

Avoti: MSV

heteropāreja

1. Divu dažāda ķīmiska sastāva pusvadītāju kontaktapgabals, kurā mainās pusvadītāja elektriskās īpašības; izmanto pusvadītāju ierīču - lāzeru, gaismas diožu, fotoelementu, optronu - veidošanai.

Avoti: ZTV

heteropatella   lat.

1. Ekscipulu dzimtas ģints.

Heteropatella lacera— šīs ģints suga, kas mīt uz nokaltušiem parastās vīrceles stublājiem.

Avoti: LD

heteropātija   med.

1. Alopātija.

2. Anomāla vai slimīgi pastiprināta reakcija uz kairinājumiem.

Avoti: MSV

heterophasia   lat.

1. Krūmājstrazdu apakšdzimtas ģints.

Heterophasia annectens— sarkanmuguras timālijstrazds.

Avoti: ZvP

heteropiknoze   med.

1. Piknotisku kodolu īpašība nevienādi krāsoties - daļēji tumšāk (pozitīvā h.), daļēji gaišāk (negatīvā h.).

Avoti: TM

heteroplastika   med.

1. Dzīvnieka audu vai orgānu pārstādīšana cilvēkam vai citas sugas dzīvniekam.

Avoti: ZTV

heteroplāzija   med.

1. Nenormālu audu attīstīšanās normālo audu vietā.

Avoti: TM

heteroplazma   med.

1. Jebkuri nenormālas lokalizācijas audi.

Avoti: TM

heteroploīdija   biol.

1. Parādība, kad sugai raksturīgais hromosomu skaits mainījies par vienu vai dažām hromosomām.

Avoti: ZTV

heteroploīds   -a, v.; med.

1. Tāds, kam ir nenormāls hromosomu skaits.

Avoti: TM

heteropolārs

1. Tāds, kam ir dažādi poli; tāds, kam rotors secīgi riņķo gar magnētiskajiem poliem; tāds, kam elektriskie lādiņi ir savstarpēji nošķirti.

Heteropolārā saite— ķīmiskā saite, kas rodas lādētu daļiņu - jonu - elektrostatiskās mijiedarbības rezultātā.

Avoti: SV99, FF

heteropolimērs   med.

1. No dažādiem monomēru atlikumiem sastāvoša makromolekula, piem., proteīns.

Avoti: MSV

heteropolisaharīds   med.

1. Ikviena polisaharīda molekula, kas sastāv no diviem vai vairākiem dažādiem monosaharīdu atlikumiem; tā īpašības un funkcijas atkarīgas no sastāva.

Avoti: MSV

heteroproteoze   med.

1. Primārā proteoze, proteīnu hidrolīzes produkts, kas nešķīst ūdenī, bet šķīst neitrāla sāļa šķīdumā.

Avoti: TM

heteroprozops   med.

1. Auglis ar vienu galvu un divām sejām.

Avoti: MSV

heteropsija   med.

1. Nevienāda redze abās acīs.

Avoti: TM

heteroptera   lat.

1. Blaktis.

Avoti: LD

heteropterus   lat.

1. Resngalvīšu dzimtas ģints.

Heteropterus morpheus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

heteroptisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz nepareizu vai mainītu redzi; vizuāla redzes laukā neesošu objektu uztvere vai nepareiza attēlu interpretācija.

Avoti: MSV

heterosaharīds   med.

1. Polisaharīds, no kura hidrolīzē iegūst kā cukurus, tā bezcukura vielas.

Avoti: TM

heteroseksisms

1. Uzskats, ka heteroseksualitāte ir vienīgais dabiskais seksuālo attiecību veids.

heteroseksuālisms   biol.

1. Dzimumtieksme uz pretēja dzimuma indivīdu.

2. Pretējam dzimumam raksturīgu pazīmju rašanās organismā.

Avoti: ZTV

heteroseksualitāte

1. Pretējo dzimumu indivīdu mīlestības motivācijas un orientācijas kopums.

Avoti: MV

heteroseksuāls

1. Tāds, kam piemīt dzimumtieksme uz pretējā dzimuma personām.

Avoti: SV99

heteroseroterapija   med.

1. Ārstēšana ar cita cilvēka serumu.

Avoti: TM

heterosfēra

1. Atmosfēras slāņi augstāk par 100 km, kuros gaisa sastāvs, augstumam pieaugot, stipri mainās molekulu disociācijas dēļ.

Avoti: SV69

heterosifoni

1. Dzeltenzaļo aļģu nodalījuma klase ("Heterosiphonophyceae"), mikroskopiskas pavedienveida vai lodveida aļģes, kuru laponis nav sadalīts šūnās.

Avoti: LD

heterosiphonophyceae   lat.

1. Heterosifonu klase.

Avoti: LD

heterosillabisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Tāds, kas ir citā zilbē (parasti par skaņu).

Heterosillabiska pozīcija— izvietojums dažādās (blaku) zilbēs.

Avoti: LLVV

heterosistolija   med.

1. Sistoles spēka nevienmērība.

Avoti: TM

heteroskops   med.

1. Aparāts heteroforijas pakāpes noteikšanai.

Avoti: TM

heterosmija   med.

1. Ožas kļūda (nepareizi vērtējot smaržas).

Avoti: MSV

heterosporas

1. Morfoloģiski un fizioloģiski atšķirīgas sporas.

Avoti: LD

heterosporija

1. Dažāda lieluma sporu (mikrosporu un makrosporu) veidošanās 1 sugas augļiem.

Avoti: LPE

heterospors

1. Tāds, kam ir dažādas sporas.

Heterospori augi— Taksoni, kam veidojas vairāku tipu sporas.

Avoti: LD

heterostachyae   lat.

1. Dažādvārpu grīšļi.

Avoti: LD

heterostereotips   psih.

1. Statisks priekšstats par kādu citu personu vai grupu.

Avoti: PsA

heterostilija   biol.

1. Nevienāda garuma irbuļi dažādu vienas un tās pašas sugas auga eksemplāru ziedos, kas kavē pašapputeksnēšanos.

Avoti: SV69

heterosuģestija   med.

1. No ārienes nākusi iedvesma.

Avoti: TM

heterotallisms   biol.

1. Dzimumšķirtība zemākiem augiem haploīdajā paaudzē; tā neizpaužas ārēji, bet parādās tikai dzimumprocesā.

2. Visas parādības, kurām ir sakars ar sēņu dzimumšķirtību.

Avoti: SV69

heterotelija   novec., psih.

1. Mērķu rašanās no blakus, nereti negaidītiem apstākļiem, pie kam šie mērķi sākumā ir negaidīti un negribēti.

Avoti: KV

heteroterapija   med.

1. Ārstēšana, kas vērsta pret slimības simptomiem; nespecifiska terapija.

Avoti: TM

heterotermi   biol.

1. Siltasiņu dzīvnieki, kas nelabvēlīgus apstākļus pārcieš mazaktīvā stāvoklī.

Avoti: ZTV

heterotoksīns   med.

1. Inde, kas iekļuvusi organismā no ārienes.

Avoti: MSV

heterotonija   med.

1. Spraiguma, tonusa (arī asinsspiediena) svārstības.

Avoti: TM

heterotons   val.

1. Viens no diviem vai vairākiem vienādi rakstāmiem atšķirīgas nozīmes vienas valodas vārdiem ar dažādu zilbes intonāciju.

Avoti: VsV

heterotopija   biol.

1. Audu vai orgānu izveidošanās netipiskā vietā dzīvnieka organismā (piem., zobi izaug aukslējās).

Avoti: ZTV

heterotransplantācija   med.

1. Vienas sugas organisma orgānu vai audu pārstādīšana citas sugas organismam (piemēram, cūkas sirds vārstuļu transplantācija cilvēkam).

Avoti: VE

heterotrichaceae   lat.

1. Heterotrihu klases dzimta.

Avoti: LD

heterotrichophyceae   lat.

1. Heterotrihu klase.

Avoti: LD

heterotrihas

1. Dzeltenzaļo aļģu nodalījuma klase ("Heterotrichophyceae"), pavedienveidīgas daudzšūnu aļģes, kas peld ūdenī vai ir piestiprinātas pie substrāta, 5 dzimtas, Latvijā konstatētas 2 dzimtas.

Avoti: LD

heterotrihoze   med.

1. Galvas matu, kā arī citu ķermeņa daļu matu dažāda krāsa.

Avoti: TM

heterotrioza   lat.

1. Lapblusiņu apakškārtas ģints.

Heterotrioza apicalis— burkānu lapblusiņa.

Avoti: LD

heterotrix   lat.

1. Heterotrihu klases ģints.

Heterotrix bristoliana— šīs ģints suga.

Heterotrix exilis— šīs ģints suga.

Heterotrix fribonemoides— šīs ģints suga.

Avoti: LD

heterotrofija   med.

1. Katrs trofikas traucējums.

Avoti: TM

heterotrofisks

1. Tāds, kas barojas ar organiskām vielām.

Avoti: SV08

heterotrofs   -ais; s. -a, -ā; biol.

1. Tāds, kas barojas ar organiskām vielām.

Avoti: LLVV

heterotrops   novec.

1. Anizotrops, dažādos virzienos ar dažādām īpašībām.

Avoti: KV

heterovakcīna   med.

1. Nespecifiska vakcīna, kas pagatavota nevis no attiecīgās slimības ierosinātājiem, bet no citām baktērijām.

Avoti: TM

heteroze   -es, s.; parasti vsk.; biol.

1. Spēcīgāka attīstība, lielāka dzīvotspēja un produktivitāte (augu un dzīvnieku hibrīdiem salīdzinājumā ar īpatņiem, no kuriem tie cēlušies).

Avoti: LLVV

heterozigota   biol.

1. Zigota vai indivīds, kas attīstījies no divām gametām, kuras atšķiras pēc gēnu kvalitātes, kvantitātes vai strukturālā izvietojuma.

Avoti: ZTV

heterozigotija   novec.

1. Parādība, kad vienā īpatnī sakopotas gēna abas pretējās pazīmes.

Avoti: KV

heterozigoze   med.

1. Hibrīdu rašanās, savienojoties ģenētiski nevienādas konstitūcijas gametām.

Avoti: TM

heterozs   -ais; s. -a, -ā; biol.

1. Saistīts ar heterozi, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

heti

1. Tautas, kas 18.-12. gs. p. m. ē. dzīvoja Mazāzijas centrālajā un austrumu daļā un Ziemeļsīrijā; runāja hetu valodā.

Hetu valoda— indoeiropiešu valodu saimes hetu-luviešu valodu grupas valoda; lietota Mazāzijā 18.-12. gs. p. m. ē. un Z-Sīrijā 10.-8. gs. p. m. ē.

Hetu-luviešu valodas— mirušu ide valodu saimes valodu grupa; runātas 2.-l. gt. p. m. ē. Mazāzijā, pie tām pieder hetu valoda, luviešu, palajiešu, liķiešu u. c. valodas.

Avoti: SV99

Hetiana   vietv.

1. Hotena - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

hetieši   novec.

1. Heti.

Avoti: KV

Hetingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hettingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 1800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hetisbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hattiesburg"), Misisipi štatā, 47000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hetiti   novec.

1. Heti.

Avoti: LME

hetmanis   -ņa, v.; vēst.

1. Taborītu karaspēka vadonis (Čehijā 15. gadsimtā).

2. Vēlēts kazaku karaspēka vadonis (no 16. līdz 17. gadsimtam Ukrainā); Ukrainas pavaldonis (no 17. līdz 18. gadsimtam).

3. Karaspēka virspavēlnieks vai viņa vietnieks (Polijas-Lietuvas valstī no 16. līdz 18. gadsimtam).

4. Moldāvijas karaspēka komandieris (17. gadsimtā).

5. Ukrainas nacionālā karaspēka komandieris 1918. g.

Avoti: LLVV

hetmans   vēst.

1. Kazaku komandieris Ukrainā 16.-17. gs., 1648.-1764. g. Ukrainas valdnieks un kazaku karaspēka komandieris; uz īsu laiku atjaunots 1918. g.

2. Algotņu karaspēka komandieris Polijā 15.-16. gs., visas armijas komandieris 16.-18. gs.

Avoti: VtV

hetnohromatoze   med.

1. Cukura diabēts ar pigmenta izgulsnējumiem ādā un iekšējos orgānos, kā arī ar splenomegālisku aknu cirozi.

Avoti: MSV

hetoceras

1. Kramaļģu nodalījuma dzimta ("Chaetoceraceae"), šūnas īsi cilindriskas, šūnu vāciņi elipsoidāli, retāk apaļi, ķēdesveida kolonijās, gk. jūrās.

Avoti: LD

hetofora

1. dsk. Zaļaļģu klases ulotrihu rindas dzimta ("Chaetophoraceae"), laponis sastāv no substrātam pieguļošiem un bieži vien zarotiem, vertikāliem pavedieniem, kuru galā ir bezkrāsains viešūnas vai daudzšūnu matiņš, Latvijā konstatētas 7 ģintis.

Avoti: LD

hetognāti

1. Sariņžoklaiņi, sīki, plēsīgi jūras dzīvnieciņi ar caurspīdīgu ķermeni, ar tvērējsariņiem ķermeņa priekšgalā un spurām ķermeņa pakaļgalā; pārvietojas ūdenī straujiem lēcieniem.

Avoti: SV69

hetoloģija

1. Zinātņu komplekss, kas pētī seno hetu-luviešu valodu grupas tautu valodas, vēsturi un kultūru, atšifrē ķīļu rakstus.

Avoti: EV

hetomija

1. dsk. Asku sēņu pirenomicēšu klases sfēriju rindas dzimta ("Chaetomiaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ., 2 s.

Avoti: LD

Hetštete   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hettstedt"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 14700 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi, LpA

hettriks   sar.

1. Viena spēlētāja veikts trīs vārtu guvums vienā hokeja vai futbola spēlē.

Avoti: PL

heuchera   lat.

1. Heihēras.

Heuchera brizoides— vizbuļu heihēra.

Heuchera micrantha— sīkziedu heihēra.

Heuchera sanguinea— asinssarkanā heihēra.

Avoti: DaE

Heugesunna   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Rūgalannes filkā, osta Ziemeļjūras krastā, 41200 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

heugieši

1. Reliģiskas kustības dalībnieki Norvēģijā 19. gs. 1. pusē; pēc sludinātāja H. N. Heuges vārda, piētisma novirziens; 20. gs. neliela sekta.

Avoti: LPE

heulandīts   novec.

1. Stilbīts, ceolitu grupas minerāls, kristalizējas monoklīnā singonijā.

Avoti: KV

heurēka   novec.

1. Heirēka.

Avoti: LME

heuristika   novec.

1. Heiristika.

Avoti: KV

heuristisks   novec.

1. Heiristikai piederīgs.

Avoti: KV

hevea   lat.

1. Hevejas.

Hevea braziliensis— Brazīlijas heveja.

Avoti: PDE

heveja   -as, s.

1. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklases eiforbiju rindas eiforbiju (dievkrēsliņu) dzimtas ģints ("Hevea"), mūžzaļš koks, 12 sugas.

Brazīlijas hevejas— heveju suga ("Hevea braziliensis"), no kura piensulas iegūst ~95% dabiskā kaučuka produkcijas, ~20 m augsts koks, tā piensulā 25-40% kaučuka.

Avoti: SV99, PDE

hevera   žarg.

1. Bars; kompānija.

Avoti: SLG

hevere   žarg.

1. Bars; kompānija.

Avoti: SLG

Heveša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Heves"), meģes administratīvais centrs, 10700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Hēvīza   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Zalas meģē, 4700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hevloks   novec.

1. Mētelis ar platu (gandrīz līdz jostas vietai) apkakli; arī pārnestā nozīmē.

Avoti: Ang

hevra   žarg.

1. Zagļu grupa.

Avoti: KZ

hevsuri

1. Gruzīnu etnogrāfiska grupa, dzīvo Gruzijas ziemeļaustrumos, Hevsuretijas vēsturiskajā novadā, saglabājuši dialekta, kultūras un sadzīves īpatnības.

Avoti: PZT

hex-   gr.

1. Salikteņos: seši.

Avoti: KV

hexa-   gr.

1. Salikteņos līdzskaņa priekšā: seši.

Avoti: KV

hexacorallia   lat.

1. Sešstarainie koraļļi.

Avoti: PDE

hexactinellidae   gr.

1. Krama sūkļu grupa.

Avoti: KV

hexaēmeron   gr.

1. Pasaules radīšana 6 dienās.

Avoti: KV

Hexapla   rel.; gr.

1. Origena (miris 254. g.) sastādīts Vecās Derības tekstu krājums, kurā paralēlās slejās izvietoti 6 dažādu valodu un kodeksu teksti (ebreju teksts, tā grieķu transliterācija, kā arī Akvilas, Simmaha, LXX un Teodotiona grieķu teksta versija).

Avoti: RtV

hexapoda   lat.

1. Seškājainie kukaiņi.

Avoti: KV

Heydekenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Eiķenu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Burtnieku pagastā.

Avoti: KV

Heydenfeld   vietv., vācu val.

1. Sarkaņi.

Avoti: FV

hezaķ   žarg.

1. Nokārtot dabiskās vajadzības.

Avoti: KZ

Hezars   vietv.

1. Augstākā virsotne Vidusirānas kalnos ("Hazaran"), Kuhruda grēdas dienvidaustrumu daļā, Irānas dienvidos, aprimis vulkāns, augstums - 4420 m.

Avoti: PZT

Hezbollah

1. Islama funfamentālistu organizācija Libānā.

Avoti: PL

Hēze   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Heeze"), Ziemeļbrabantes provincē, 9550 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hezišoldendorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hessisch Oldendorf"), Lejassaksijas federālajā zemē, 18100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hezņiks   žarg.

1. Tualete.

Avoti: KZ

Hf   saīs.

1. Hafnijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

Hfr   saīs.; biol.

1. Hfr šūnas - baktērijas "Eschericia coli" (zarnu nūjiņa) celmi, kam krustojumos piemīt neparasti liela rekombinācijas spēja (no angļu val. "High frequency of recombination" - augsta rekombināciju frekvence).

Avoti: ĢT

hg   novec., saīs.

1. Hektograms.

Avoti: TV

Hg   saīs.

1. Dzīvsudrabs (ķīm. elements).

mm Hg— dzīvsudraba staba milimetrs, spiediena mērvienība.

Avoti: i1

HGB   novec., saīs.

1. Tirdzniecības kodekss Vācijā 20. gs. 1. pusē (vācu "Handelsgesetzbuch").

Avoti: KV

hi   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu smieklus.

Avoti: LLVV

hī   val.

1. Grieķu alfabēta 22. burta nosaukums.

Avoti: MrJ

hiacinte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; bot.

1. Liliju dzimtas ģints ("Hyacinthus"), krāšņumaugs ar smaržīgiem ziediem, 1 suga.

Austrumu hiacinte— hiacinšu suga ("Hyacinthus orientalis"), savvaļā satopama Vidusjūras apgabalā, vairākas varietātes; Latvijā audzē 50-60 šķirnes.

2. Šī auga zieds.

Avoti: LLVV

hiacints   -a, v.; ģeol.

1. Cirkona paveids - sarkanbrūns vai sarkanzeltains caurspīdīgs minerāls (dārgakmens).

Avoti: LLVV

hiādas

1. mit. Grieķu un romiešu mitoloģija - septiņas nimfas, māsas, kuras raud par sava vienīgā brāļa nāvi un ir pārvērstas par zvaigznēm.

2. astr. Septiņu spožu zvaigžņu kopa Vērša zvaigznājā.

Avoti: SV96

hiaina   novec.

1. Plēsīgs zvērs, maitas vilks, dzīvo Āfrikā un Dienvidāzijā; hiēna.

Avoti: SV33

hiakinte   novec.

1. Sīpolaugs, ko var uzziedināt kaut kurā laikā, arī ziemā.

Avoti: SV33

Hiakints   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Spartas valdnieka Amikla dēls, dieva Apollona mīlulis, kuru Apollons diska mešanas sacīkstēs nejauši nosita ar disku.

Avoti: Mit

hial-   med.

1. Salikteņos norāda uz caurspīdību; uz stiklveida ķermeni; uz stiklu.

Avoti: MSV

hialinizācija   med.

1. Pārvēršanās stiklveida masā.

Avoti: TM

hialinoze   novec.

1. Patoloģiskas pārmaiņas organisma audos, kad tie pārveidojas stiklveida olbaltuma masā.

Avoti: KV

hialīns   med.

1. Viendabīgs puscaurspīdīgs proteīns, audu hialīniskās deģenerācijas produkts.

Avoti: MSV

hialins   novec.

1. Stiklains, caurspīdīgs.

Avoti: KV

hialīnšūnas   -u, s.; bot.

1. Gaišas, lielas bezhlorofila šūnas sfagnu lapās, kuras sausumā pildās ar gaisu, tāpēc izskatās caurspīdīgas; spēj uzsūkt 20-25 reizes vairāk ūdens par sfagnu kopējo masu.

Avoti: BjV

hialinūrija   med.

1. Hialīns vai hialīna cilindri urīnā.

Avoti: TM

hialīts

1. Minerāls, bezkrāsains opāls, kas sastāv no ļoti smalkiem šķiedrveida kristāliem.

2. med. Stiklveida ķermeņa iekaisums.

Avoti: SV99, MSV

hialo-   med.

1. Salikteņos norāda uz caurspīdību; uz stiklveida ķermeni; uz stiklu.

Avoti: MSV

hialoderma

1. Šūnu epiderma, kas sastāv no viena vai vairākiem bezkrāsainu šūnu slāņiem.

hialoenhondroma   med.

1. Hialoīdā skrimšļa hondroma.

Avoti: TM

hialofāgija   med.

1. Slimīga tieksme ēst stiklu vājprāta vai histērijas gadījumā.

Avoti: MSV

hialofobija   med.

1. Slimīgas bailes pieskarties stiklam.

Avoti: TM

hialogēns   med.

1. Proteīns skrimšļos un stiklveida ķermenī, kas hidrolizē pārvēršas hialīna.

Avoti: MSV

hialogrāfija   poligr., novec.

1. Iespieduma plātņu izgatavojums stiklā.

Avoti: KV

hialografika   novec.

1. Stikla un citu caurredzamu masu mozaīka.

2. Māksla uz stikla zīmēt.

Avoti: SV33

hialoidīns   med.

1. Mukoproteīnu ogļhidrātu radikālis; līdzīgs hondroitīnam, bet bez sērskābes.

Avoti: TM

hialomērs   med.

1. Trombocītu bāli homogēnā citoplazma krāsotos preparātos atšķirībā no centrālās graudainās daļas.

Avoti: TM

hialomukoīds   med.

1. Glukoproteīns stiklķermeņa šķidrumā.

Avoti: TM

hialonikse   med.

1. Stiklveida ķermeņa punkcija.

Avoti: MSV

hialoplazma   med.

1. Citoplazmas šķidrā daļa.

Avoti: TM

hialoscifa

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases dzimta ("Hyaloscyphaceae"), vairākums saprofīti uz nokaltušu koku un krūmu zariem vai lakstaugu stublājiem, Latvijā konstatētas 10 ģintis, 28 sugas.

Avoti: LD

hialoserozīts   med.

1. Hronisks serozo plēvju iekaisums ar fibrinozu eksudātu, kas pārvēršas hialīna, pieņemot glazūras izskaru; visbiežāk - uz aknām un liesas.

Avoti: MSV

hialosoma   med.

1. Veidojums šūnas kodolā, kas līdzīgs kodoliņam; vāji krāsojas ar kodola vai citoplazmas krāsvielām.

Avoti: TM

hialotipija   novec.

1. Stiklspiedums.

Avoti: LME

hialoze   med.

1. Deģeneratīvas stiklveida ķermeņa pārmaiņas.

Avoti: MSV

hialurāts   med.

1. Hialuronskābes sāls vai esteris.

Avoti: TM

hialurģija   novec.

1. Stikla fabrikācija.

Avoti: KV

hialuronidāze   med.

1. Ferments patogēnās baktērijās, čūsku indē, spermā u. c.; šķeļ hialuronskābi, veicinot patogēno aģentu invāziju audos; sekmē arī injicēto medikamentu difūziju.

Avoti: TM

hialuronskābe   med.

1. Mukopolisaharīds, acetilglukozamīna un glukuronskābes polimērs; gela veidā atrodams saistaudu starpšūnu vielā.

Avoti: TM

hiangķirsis

1. Plūmju ģints suga ("Prunus subhirtella").

Avoti: DaE

Hiants   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - hiādu brālis.

Avoti: Mit

hiasma

1. Krustojums.

2. anat. Redzes nervu krustojums mugurkaulnieku galvaskausa dobumā.

3. Ģenētikā - x veida figūra, kura rodas mejozes profāzē, notiekot apmaiņai (krosingoveram) starp divām homologām hromatidām.

Hiasmu terminalizācija— hiasmu pārvietošanās bivalentu vai multivalentu distālo rajonu virzienā.

Avoti: MSV, SV69

hiasms

1. val. Teikuma galveno daļu pārstatījums.

2. Stilistiska figūra, viens no sintaktiskā paralēlisma veidiem: frāzes vienā daļā attiecīgo vārdu kārtība ir pretēja nekā otrā, sintaktiski tai līdzīgā daļā, piem., "Karstā vasarā un ziemā aukstā".

Avoti: SV99

hiastofila   bot.

1. Biezlapju dzimtas ģints ("Chiastophyllum"), dekoratīvi augi ar izliektām mazu ziedu spurdzēm, sulīgās lapas veido rozetes.

Pretējlapu hiastofila— hiastofilu suga ("Chiastophyllum oppositifolium").

Avoti: DaE

hiastolīts

1. Minerāla andaluzīta paveids (andaluzīts ar ogļveida ieslēgumiem).

Avoti: LPE

hiastometrs   med.

1. Aparāts, ar kuru nosaka optisko asu novirzi no normālā paralēlā stāvokļa.

Avoti: TM

hiastreons   med.

1. Kaulu lūzumu krustveida pārsējs.

Avoti: TM

hiatopeksija   med.

1. Operācija dzimumspraugas koriģēšanai.

Avoti: TM

hiāts

1. Šķēlums, plaisa; sprauga.

2. val. Divu patskaņu vai divskaņu atrašanās blakuszilbju sadurā.

3. ģeol. Pārtraukums nogulumu kārtībā, viena vai vairāku slāņu iztrūkums zināmā nogulumu sērijā.

Avoti: LLV, SV99

hiavata   apv.; hip.

1. Sarīkojumu deja.

Avoti: ĒiV

hiba   bot.

1. Priežu jeb skuju koku klases ciprešu dzimtas suga ("Thujopsis dolabrata"), kas savvaļā satopama Japānā, bet Latvijā dažkārt audzē kā krāšņumaugu, dēvē arī par Japānas patūju.

Avoti: LD, DaE

hibači   novec.

1. Japāņu ogļu trauks, ko pildītu kvēlošām oglēm lietoja apsildīšanai.

Avoti: KV

hibanobambusa   lat.

1. Hibanobambusi.

Hibanobambusa tranquillans f. kimmei— Kimmei hibanobambuss jeb Kimmei bambuss.

Hibanobambusa tranquillans f. shiroshima— Širošimas hibanobambuss jeb Širošimas bambuss.

Avoti: DaE

hibanobambuss   bot.

1. dsk. Ģraudzāļu dzimtas ģints ("Hibanobambusa"), ko bieži audzē kā dekoratīvus augus dārzos, šie bambusi ātri izplatās, tiem ir smalkas svītrainas lapas, kas pacieš sausumu un salu.

Kimmei hibanobambuss— hibanobambusu suga ("Hibanobambusa tranquillans f. kimmei").

Širošimas hibanobambuss— hibanobambusu suga ("Hibanobambusa tranquillans f. shiroshima").

Avoti: DaE

hibari

1. Hivari - indiāņu tauta Peru ziemeļos un Ekvadoras dienvidos.

Avoti: PZT

hibernācija

1. Augu un dzīvnieku ziemas guļas stāvoklis.

Avoti: LEV

hibernaculum   novec.

1. Ziemas istaba seno romiešu dzīvojamās mājās.

Avoti: KV

hibernāls   novec.

1. Ziemas.

Avoti: KV

hibernoma   med.

1. Rets zemādas audzējs, kas attīstās no starplāpstinu vai sēžas taukaudiem.

Avoti: TM

Hibinga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hibbing"), Minesotas štatā, 16300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hibīni   vietv.

1. Kalnu masīvs Kolas pussalas vidienē, Krievijā (Murmanskas apgabalā), platība - ~1300 kvadrātkilometru, augstums - līdz 1191 m, platoveida virsotnes, 4 nelieli ledāji.

Avoti: LģE

Hibinogorska   vietv.

1. Kirovska - pilsēta Krievijā, Murmanskas apgabalā, tās nosaukums līdz 1934. g.

Avoti: PZT

hibiscus   lat.

1. Hibiksi.

Hibiscus cannabinus— kenafa.

Hibiscus rosa-sinensis— Ķīnas roze jeb Havajas puķe, ko mēdz dēvēt arī par hibiksu.

Hibiscus syriacus— Sīrijas hibisks.

Avoti: PDE, DaE

hibiskmalva   lat.

1. Malvu dzimtas ģints ("Malvaviscus"), dekoratīvi krūmi, kas līdzīgi gan hibiskiem, gan istabas kļavām.

Kokveida hibiskmalva— hibiskmalvu suga ("Malvaviscus arboreus").

Avoti: DaE

hibisks

1. Divdīgļlapju klases malvu dzimtas ģints ("Hibiscus"), kokaugi un lakstaugi, ziedi lieli, pa vienam lapu žāklēs, ~300 s.

Sīrijas hibisks— hibisku suga ("Hibiscus syriacus").

2. Šīs ģints suga ("Hibiscus rosa-sinensis"), telpaugs, krūms ar sirdsveida lapām un sarkaniem ziediem, daudz hibrīdu, vairāk pazīstama kā Ķīnas roze jeb Havajas puķe.

Avoti: LEV, PDE

hibrīdaparāts   tehn.

1. Aparāts, kas apvieno divu vai vairāku atšķirīgu grupu aparātu īpašības.

Avoti: PlN-6-3

hibrīddators

1. Dators, kas var apstrādāt gan analogsignālus, gan ciparsignālus.

Avoti: SV99

hibridizācija   -as, s.

1. biol. Divu (dažādu augu vai dzīvnieku šķirņu, sugu vai ģinšu) īpatņu krustošana.

2. Divu vai vairāku dažādu ierīču, iekārtu, ietaišu apvienošana noteiktā sistēmā.

Avoti: LLVV

hibridizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. biol. Krustot (dažādu augu vai dzīvnieku šķirņu, sugu vai ģinšu īpatņus).

2. Apvienot noteiktā sistēmā (divas vai vairākas dažādas ierīces, iekārtas, ietaises).

Avoti: LLVV

hibrīdkālis

1. Krustziežu dzimtas divgadīgs lopbarības augs ("Brassica napus"), kas pirmajā gadā dod bagātu sakņu un lapu ražu, bet otrajā - sēklas.

Avoti: LxE, Aug2

hibrīdkarš

1. Kādas valsts slēpta agresija pret citu valsti, izmantojot visdažādākos iespējamos līdzekļus - sākot ar ekonomiska un politiska spiediena izdarīšanu, turpinot ar situācijas destabilizēšanu, kurā iesaista valstij nelojālo vietējo iedzīvotāju grupas, un beidzot ar masīvu propagandas kampaņu un informatīvo karu.

Hibrīdkarā galvenie uzbrukuma objekti ir nevis cilvēki (kareivji un politiķi), bet sabiedrības pamati— likumi, valstiskums un pilsoniskums.

Avoti: NRA-12.02.2015., Wi

hibridogēns

1. Tāds, kas radies hibridizācijas rezultātā.

Hibridogēna suga— suga, kas radusies hibridizācijas rezultātā.

Avoti: LD

hibridomobilis

1. Automašīna, kas aprīkota gan ar iekšdedzes dzinēju, gan elektromotoru.

Avoti: PL

hibrīdpīlādzis   bot.

1. Pīlādžu ģints suga ("Sorbus hybrida"), kas Kurzemes rietumos un ziemeļrietumos stādīta un pārgājusi savvaļā.

Avoti: LD

hibrīds   -a, v.

1. biol. Tas (augs, dzīvnieks), kas ir iegūts ar hibridizāciju (1).

Ģinšu hibrīdi— hibrīdi, kas cēlušies, sakrustojoties vecākiem no dažādām ģintīm.

Līniju hibrīdi— hibrīdi, kas iegūti, sakrustojot dažādas inbredlīnijas.

Reciprokie hibrīdi— hibrīdi, kas iegūti ar reciproko krustošanu.

Somatiskie hibrīdi— hibrīdi, kas cēlušies, saplūstot somatiskajām šūnām.

Sugu hibrīdi— hibrīdi, kas iegūti, sakrustojot vecākus no dažādām sugām.

Veģetatīvie hibrīdi— hibrīdi, kas cēlušies, potcelma genotipam ietekmējot potzara genotipu.

2. Tas, kas ir iegūts ar hibridizāciju (2).

3. val. Vārds, kuru veido morfēmas vai vārdi, kas aizgūti no dažādām valodām.

Avoti: LLVV, ĢT, SV96

hibrīds   -ais; s. -a, -ā;

1. biol. Tāds (augs, dzīvnieks), kas iegūts ar hibridizāciju (1).

2. Tāds, kas iegūts ar hibridizāciju (2).

Avoti: LLVV

hibrīdskaitļotājs

1. Skaitļotāju komplekss, kurā uzdevumus risina tajā iekļautie analogu skaitļotāji un ciparu skaitļotāji, kas savstarpēji apmainās ar datiem, izmantojot analogu-ciparu un ciparu-analogu pārveidotājus.

Avoti: EV

hibrīdtermins   val.

1. Atvasināts termins vai salikteņtermins, kas darināts no dažādu valodu cilmes sastāvdaļām.

Avoti: VsV

hibrīdtīkls   inf.

1. Datoru tīkls, kas izveidots, izmantojot dažādu ražotāju izgatavoto aparatūru.

Avoti: D3

hibrīdvaloda

1. Jaukta valoda - valoda, kas radusies, vienai valodai uzņemot sevī citas valodas elementus, gk. leksēmas, un vienkāršojot gramatiku.

Avoti: LPE

hibrīdvārds

1. Vārds ar dažādu valodu cilmes sastāvdaļām, piem., autoceltnis, televīzija.

Avoti: SV99

hibrs   žarg.

1. Kliedziens.

Avoti: KZ

Hicazkere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hitzacker"), Lejassaksijas federālajā zemē, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hičona   vietv.

1. Pilsēta Ziemeļkorejas viedienē ("Huichon"), 136100 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT

Hida   vietv.

1. Hidas grēda - atrodas Honsju salas vidienē ("Hida sammyaku"), Japānā, garums - ~140 km, augstums - līdz 3190 m; izplatīts nosaukums "Japānas Alpi".

Avoti: PZT

hidalgo   novec.

1. Idalgo.

Avoti: KV

hidantoīns   med.

1. CH2(NHCO)2, kristāliska bāze, kas rodas alantoīna noārdīšanās procesā.

Avoti: TM

hidatīda   med.

1. Lenteņa "Echinococcus granulosus" pūšļa jeb kāpura stadija.

Avoti: MSV

hidatīde   med.

1. Lenteņa "Echinococcus granulosus" pūšļa jeb kāpura stadija.

Avoti: TM

hidatidostomija   med.

1. Hidatīdes cistas atvēršana.

Avoti: TM

hidatioze   med.

1. Plaušu vai aknu infekcija, ko izraisa "Echinococcus" ģints plakantārpu kāpuri; raksturīga cistu veidošanās.

Avoti: MSV

hidatisms   med.

1. Šķidruma kustības skaņa (šļakstiens) ķermeņa dobumā.

Avoti: TM

hidatodas   novec.

1. Īpaši lapām pazīstamie atdalīšanas (sekrēcijas) orgāni ūdens atdalīšanai šķidrā, pilienu veidā (gutācija).

Avoti: KV

hidatode   biol.

1. Ūdens atvārsnīte - anatomisks veidojums augā, pa kuru notiek liekā ūdens izvadīšana pilieniņu veidā; parasti atrodas lapu vai lapu zobiņu galos; ir galvenokārt augiem, kam pavājināta transpirācija un kas aug pārmitrās vietās.

Avoti: ZTV

hidatofīti

1. Ūdenī iegrimušie ūdensaugi.

Avoti: LPE

hidatogens   novec.

1. Tāds, kas cēlies ūdenim piedaloties, no ūdens nogulsnējies.

Avoti: KV

hidatoģenēze   med.

1. Šķidruma rašanās ķermeņa audos vai dobumos.

Avoti: MSV

hidatopirogeni   novec.

1. Ieži, kas radušies no ūdens tvaikiem piesātinātas magmas.

Avoti: KV

Hidens   vietv.

1. Gašerbrums I - virsotne Karakoruma vidusdaļā.

Avoti: PZT

Hidenzē   vietv.

1. Sala Baltijas jūras piekrastē, uz rietumiem no Rīgenes (Vācijā), platība - 1860 ha, šaura, 18 km gara (dienvidu-ziemeļu virzienā), augstums - līdz 72 m vjl., kūrorts.

Avoti: PZT

hidnokarpāts   med.

1. Hidnokarpskābes sāls.

Avoti: TM

hidnokarpskābe   med.

1. C5H7(CH2)10-COOH, glicerīda veidā atrodama čolugras eļļā.

Avoti: TM

hidnorācijaugi   lat.

1. Divdīgļlapju klases magnoliju apakšklases dzimta ("Hydnoraceae"), kas ir parazīti.

Avoti: PDE

hidori

1. Vēžu klases kladoceru apakškārtas dzimta ("Chydoridae"), vēžiem 5-6 pāri krūškāju, otro taustekļu zari trīsposmaini, dzīvo gk. starp augiem, kā arī uz grunts vai tās tuvumā, retāk planktonā.

Avoti: LD

hidr-   gr.

1. Salikteņos norāda uz ūdeni, ūdeņradi, uz šķidru konsistenci, uz limfu, uz sviedriem.

Avoti: MSV

hidr.   saīs.

1. Hidroloģija, hidrauliskā tehnika.

Avoti: ZTV

hidra   -as, s.

1. dsk. Zarndobumaiņu tipa hidrozoju klases apakšklases ("Hydrida"), vientuļi, pārvietoties spējīgi polipi, 30 s.

2. dsk. Divas Latvijas saldūdeņos sastopamas hidrozoju ģintis ("Hydra" un "Chlorohidra"), cilindrveidīgi dzīvnieki, ķermeņa garums - līdz 3 cm, saldūdeņos, retumis iesāļūdeņos; 29 s., Latvijā konstatētas 3 sugas.

Garkāta hidra— hidru suga ("Hydra oligactis").

Pelēkā hidra— hidru suga ("Hydra vulgaris").

Zaļā hidra— hidru suga ("Chlorohydra viridissima").

3. mit. Sengrieķu mitoloģijā - daudzgalvains nezvērs, kuram katras nocirstās galvas vietā izaug divas jaunas.

Avoti: LLVV, LD

Hidra

1. Gari izstiepts zvaigznājs debess ekvatora raj. starp Vēzi un Svariem; Latvijā vislabāk novērojama pavasarī.

Avoti: EV

hidradenīts   med.

1. Strutains sviedru dziedzeru iekaisums.

Avoti: ZTV

hidradenoīds   med.

1. Tāds, kas atgādina sviedru dziedzeri vai satur sviedru dziedzera elementus.

Avoti: MSV

hidradenoma   med.

1. Sviedru dziedzeru adenoma, kas klīniski izpaužas kā blīvi mezgliņi uz kakla un krūtīm.

Avoti: TM

hidragogs   med.

1. Līdzeklis, kas veicina ūdens atdalīšanos un izvadi.

Avoti: TM

hidraimija   novec.

1. Pavairots ūdfens daudzums asinīs.

Avoti: KV

hidrakrilskābe   med.

1. Pienskābes izomērs.

Avoti: TM

hidramīns   med.

1. Glikols, kurā hidroksilgrupa aizvietota ar aminogrupu.

Avoti: TM

hidramnijs   med.

1. Augļa ūdens pārmērīga uzkrāšanās augļa apvalku dobumos.

Avoti: TM

hidramnions   novec.

1. Pārmērīga augļa ūdens attīstīšanās grūtniecības laikā.

Avoti: KV

hidranencefālija   med.

1. Pilnīgs vai daļējs smadzeņu pusložu trūkums, kuru vietā ir smadzeņu ventrikuli, pildīti ar likvoru "hydrocephalus internus" gadījumos.

Avoti: TM

hidrants   -a, v.

1. Ūdens ņemšanas ierīce, kas pievienojama ūdensvada caurulei.

Avoti: LLVV

hidrargilīts   min.

1. Balts minerāls, alumīnija hidroksīds Al(OH)3, viens no galvenajiem boksītu komponentiem.

Avoti: ZTV

hidrargīrisms   med.

1. Hroniska saindēšanās ar dzīvsudrabu; pazīmes: siekalošana, trīce, parēzes.

Avoti: TM

hidrartroze   med.

1. Seroza šķidruma uzkrāšanās locītavas dobumā.

Avoti: TM

hidrastinīns   med.

1. C11H13O3N, hidrastīna oksidācijas produkts.

Avoti: TM

hidrastīns   med.

1. C21H21O6N, zeltsakņu ("Hydrastis canadensis L.") zemesstumbra alkaloīds.

Avoti: TM

hidrastis   novec.

1. Zeltsakne.

Avoti: LLx

hidratācija   med.

1. Hidrātu veidošana.

2. Ūdens uzņemšana vai ievadīšana organismā hipohidratācijas vai dehidratācijas gadījumā.

Avoti: MSV

hidrātceluloze

1. Viena no celulozes struktūrmodifikācijām.

Avoti: LPE

hidrāti

1. Ūdeni saturoši neorganisko un organisko vielu produkti, kas veidojas hidratācijā.

Avoti: LPE

hidrators   tehn.

1. Periodiskas vai nepārtrauktas darbības (dažādas konstrukcijas) iekārta kaļķu veldzēšanai, ar rotējošu apvalku un nekustīgām lāpstiņām vai daudzcilindru ar lāpstiņām.

Avoti: ZTV

hidrāts   -a, v.; ķīm.

1. Ķīmisks savienojums, kas satur ūdens molekulas.

Avoti: LLVV

hidraulika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī šķidruma līdzsvara un kustības likumus un to praktisko izmantošanu.

Avoti: LLVV

hidraulisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hidrauliku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar šķidruma spiedienu, kustību.

Hidrauliskā java— saistviela, ko lieto mūrēšanai vai betonēšanai tur, kur ir palielināts mitrums, stipra ūdens iedarbība.

Hidrauliskā pretestība— pretestība, kas jāpārvar šķidrumam, ja tas plūst pa caurulēm, kanāliem utt., vai arī pretestība, kas jāpārvar ķermenim, ja tas pārvietojas šķidrumā.

Hidrauliskais trieciens— spiediena strauja palielināšanās pa cauruļvadu tekošā šķidrumā, ja šā šķidruma tecēšanasa ātrumu maina momentāni, piemēram, cauruļvadu noslēdzot.

Avoti: LLVV

hidrāze   med.

1. Ferments, kas katalizē ūdens molekulas pievienošanos savienojumam bez hidrolīzes.

Avoti: TM

hidrazīns   ķīm., aeron.

1. Ūdeņraža un slāpekļa savienojums N2H4; bezkrāsains, kūpošs, ļoti indīgs šķidrums ar nepatīkamu smaku; lieto ķīmiskajā rūpniecībā; ietilpst dažu raķešdegvielu sastāvā.

Avoti: ZTV

hidrazobenzols   novec.

1. Benzidīna izstrādes starpprodukts, kas gaisā ātri oksidējas, iegūst hidrējot azobenzolu vai arī reducējot nitrobenzolu sārmainā spirta šķīdumā ar cinka putekļiem.

Avoti: KV

hidrazoni

1. Organiski savienojumi, kas veidojas aldehīdu vai ketonu mijiedarbībā ar hidrazīnu vai tā atvasinājumiem.

Avoti: LPE

hidrēmija   med.

1. Palielināts ūdens daudzums asinīs.

Avoti: SV99

hidrencefalocēle   med.

1. Smadzeņu trūce, kuras maisā ir smadzeņu viela un likvors.

Avoti: TM

hidrepigastrijs   med.

1. Šķidruma uzkrāšanās starp vēdera muskuļiem un vēderplēvi.

Avoti: TM

hidrēšana   ķīm., pārt.

1. Ūdeņraža pievienošana, piem., šķidrajām augu eļļām vai taukiem (dubultsaišu vietās), lai paaugstinātu to kušanas temperatūru un palielinātu cietību, hidrogenēšana.

Avoti: ZTV

hidrīds   -a, v.; ķīm.

1. Ūdeņraža un metāla savienojums.

Avoti: LLVV

hidrija

1. Senajā Grieķijā - ūdens nešanai paredzēts liels māla trauks ar divām horizontālām un vienu vertikālu osu.

Avoti: SV99

hidrilla

1. dsk. Mazlēpju dzimtas ģints ("Hydrilla"), vienmājas lakstaugi, ūdensaugi, 1 suga.

Mieturu hidrilla— hidrillu suga ("Hydrilla verticillata"), Latvijā sastopama reti un ir aizsargājama.

Avoti: LD

hidrisks   med.

1. Attiecīgs uz ūdeņradi ķīmiskā savienojumā.

Avoti: TM

hidro-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar ūdeni, tā izmantošanu; norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar ūdensbaseiniem, to izmantošanu.

Avoti: LLVV

hidroa   med.

1. Ādas slimība ar pūslīšu izsitumiem.

Avoti: TM

hidroaerodroms

1. Speciāli sagatavota akvatorija, no kuras paceļas un kur nolaižas vai stāv hidrolidmašīnas un kurā ietilpst ēku un aprīkojuma komplekss hidroplānu ekspluatācijai.

Avoti: ZTV

hidroaeromehānika   meh.

1. Mehānikas nozare, kurā aplūko gāzu un šķidrumu kustību un līdzsvara stāvokli, gāzu un šķidrumu mijiedarbību savā starpā un ar cietiem ķermeņiem, neņemot vērā to molekulāro uzbūvi; gāzes un šķidrumus apskata kā nepārtrauktu vidi, kam piemīt plūstamība; tās sastāvdaļas ir aeromehānika un hidromehānika.

Avoti: ZTV

hidroagregāts

1. Iekārta ūdens plūsmas enerģijas pārvēršanai elektriskajā enerģijā; galvenās sastāvdaļas ir hidroturbīna un hidroģenerators.

Reversīvs hidroagregāts— hidroagregāts, kas ir piemērots gan elektroenerģijas ražošanai, gan ūdens pārsūknēšanai.

Avoti: EV

hidroakantoma   med.

1. Labdabīgs eksokrīno dziedzeru audzējs.

Avoti: MSV

hidroakumulācija   tehn.

1. Ūdens pārsūknēšana un uzkrāšana augstākā līmenī, lai slodzes maksimuma laikā to izmantotu elektroenerģijas ražošanai.

Avoti: EepV

hidroakumulators

1. Akumulators, kurā uzkrāj hidraulisko enerģiju, ko pēc tam var izmantot; piem., uzkrāj ūdeni paaugstināta līmeņa tilpnē.

Avoti: ZTV

hidroakustika   -as, s.; parasti vsk.

1. Akustikas nozare, kas pētī skaņas rašanos, izplatīšanos un absorbciju ūdensbaseinos.

Avoti: LLVV

hidroakustiķis   -ķa, v.

1. Hidroakustikas speciālists.

Avoti: LLVV

hidroakustisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hidroakustiku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar skaņu rašanos, izplatīšanos un absorbciju ūdensbaseinos, tām raksturīgs.

Hidroakustiskais pārveidotājs— elektroakustisks pārveidotājs ūdens vides akustisko svārstību enerģijas pārvēršanai elektrisko svārstību enerģijā vai otrādi.

Avoti: LLVV

hidroarheoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Arheoloģijas nozare, kas pētī arheoloģijas pieminekļus, kuri atrodas zem ūdens.

Avoti: LLVV

hidroarheoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hidroarheoloģiju, tai raksturīgs.

Hidroarheoloģiskie pieminekļi— arheoloģiskie pieminekļi, kas dažādu iemeslu dēļ nokļuvuši zem ūdens; Latvijā plašākā kategorija ir ezermītnes, Latvijas piekrastē nogrimuši kuģi un laivas.

Avoti: LLVV, LE1

hidroautomāts

1. Automātiska hidrauliska ierīce, kurā izmanto ūdens spiedienu saspiesta vai retināta gaisa iegūšanai, kā arī ierīce, ko lieto ūdens pacelšanai zināmā augstumā ar retināta vai saspiesta gaisa palīdzību.

Avoti: SV69

hidroaviācija

1. Lidaparāti, kas var pacelties gaisā no ūdens un nolaisties uz tā.

Avoti: ZTV

hidrobija

1. dsk. Gliemežu klases priekšžauņu apakšklases dzimta ("Hydrobiidae"), Latvijā konstatētas 5 sugas.

2. Šīs dzimtas ģints ("Hydrobia"), Latvijā konstatētas 2 sugas.

Slaidā hidrobija— hidrobiju suga ("Hydrobia ulvae").

Uzpūstā hidrobija— hidrobiju suga ("Hydrobia ventrosa").

Avoti: LE1

hidrobilirubīns   novec.

1. Žults pigmenta bilirubīna redukcijas produkts resnajā zarnā, baktēriju ietekmē.

Avoti: KV

hidrobiologs   -a, v.

1. Hidrobioloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

hidrobioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Bioloģijas nozare, kas pētī ūdens organismus.

Avoti: LLVV

hidrobioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hidrobioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

hidrobionti   biol.

1. Organismi, kas dzīvo ūdenī.

Avoti: ZTV

hidrobioss   novec.

1. Kopapzīmējums organiskai pasaulei (dzīvībai) ūdenī.

Avoti: KV

hidrobiotīts

1. Hidrovizlu grupas minerāls (K,H2O)(Mg,Fe,Mn)3[(OH,H2O)2/AlSi3O10].

Avoti: LPE

hidroboracīts

1. Bora minerāls, pēc uzbūves ķēdes borāts, blīvi sīkgraudaini agregāti, adataini kristāli, bezkrāsains, balts.

Avoti: LPE

hidrobromāts   med.

1. Bromūdeņraža skābes sāls.

Avoti: TM

hidrocefālija   med.

1. Ūdensgalva - smadzeņu šķidruma daudzuma palielināšanās galvaskausa dobumā.

Avoti: ZTV

hidrocefaloīds   med.

1. Hidrocefālijai līdzīgas parādības, kuras novēro distrofiskiem vai atrofiskiem zīdaiņiem smagas caurejas gadījumos.

Avoti: TM

hidrocefāls   med.

1. Indivīds ar ūdensgalvu.

Avoti: TM

hidrocēle   med.

1. Sēklinieka ūdenstrūce - seroza šķidruma uzkrāšanās starp sēklinieka apvalkiem sakarā ar atteces traucējumiem limfvados.

Avoti: ZTV

hidrocēlektomija   med.

1. Sēklinieka apvalka daļas izgriešana hidrocēles ārstēšanas nolūkā.

Avoti: TM

hidrochinons   novec.

1. Hidrohinons.

Avoti: KV

hidrocianisms   med.

1. Saindēšanās ar zilskābi.

Avoti: TM

hidrociklons   tehn.

1. Aparāts minerāla daļiņu sadalīšanai pēc to masas ūdens vidē centrbēdzes spēku ietekmē; izmanto kalnrūpniecībā - ogļu un iežu šķirošanai, arī mazgāšanai; celulozes un papīra rūpniecībā - šķiedru šķirošanai; silikātu tehnoloģijā - kaolīna bagātināšanai.

Avoti: ZTV

hidrocilindrs   tehn.

1. Hidraulisks mehānisms, kura virzulis vai cilindrs darbojas turpatpakaļkustībā.

Avoti: ZTV

hidrocinhonidīns   med.

1. C19H24ON2, cinhonas alkaloīds.

Avoti: TM

hidrocirsocēle   med.

1. Hidrocēle ar sēklsaites vēnu paplašinājumu.

Avoti: TM

hidrocista   med.

1. Cista ar ūdeņainu saturu.

Avoti: TM

hidrocistoma   med.

1. Cistisks audzējs, kas sācies no sviedru dziedzeriem.

Avoti: TM

hidrodifūzija   med.

1. Difūzija ūdens šķīdumos.

Avoti: TM

hidrodiktiotomija   med.

1. Grieziens tīklenē tūskas ārstēšanai.

Avoti: TM

hidrodinamika   -as, s.; parasti vsk.

1. Hidromehānikas nozare, kas pētī šķidrumu un gāzu kustību un mijiedarbību ar tajos iegremdētiem ķermeņiem vai ar cauruļvadu sienām.

2. Šķidrumu un gāzu kustība un mijiedarbība ar tajos iegremdētiem ķermeņiem vai ar cauruļvadu sienām.

Avoti: LLVV

hidrodinamisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hidrodinamiku (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar hidrodinamiku (2), tai raksturīgs.

Hidrodinamiskā pretestība— spēks, kas rodas, ķermenim pārvietojoties šķidrumā, kā arī šķidrumam plūstot pa kanāliem un caurulēm.

Hidrodinamisks spiediens— fizikāls lielums, kas raksturo, kā šķidruma plūsmas ātruma maiņa palielina vai samazina spiedienu šķidrumā.

Avoti: LLVV

hidrodipsomānija   med.

1. Periodiskas lēkmjveida slāpes.

Avoti: TM

hidrodiurēze   med.

1. Urīna izdale lielā daudzumā ar zemu īpatnējo svaru.

Avoti: MSV

hidrodroms   mil.

1. Apvidus iecirknis, kas ierīkots kaujasmašīnu (tanku, kājnieku kaujasmašīnu, bruņutransportieru) ekipāžu (vadītāju) apmācībām vadīšanai, pārvarot ūdensšķēršļus.

Avoti: MIL

hidrodzinējs   aeron., tehn.

1. Hidrauliskā mašīna (hidrauliskais dzinējs), kas šķidruma plūsmas hidraulisko enerģiju pārveido mehāniskajā enerģijā (piem., hidrocilindrs, hidromotors).

Grozes hidrodzinējs— hidrodzinējs, kura vārpsta pagriežas par noteiktu leņķi gan uz vienu, gan uz otru pusi; lieto samērā reti.

Nepilna pagrieziena hidrodzinējs— tas pats kas grozes hidrodzinējs.

Avoti: ZTV

hidroekstrūzija

1. Metāla spiedienapstrāde (hidrostatiskā presēšana) šķidrumā; izmanto grūti deformējamu un trauslu metālu un to sakausējumu presēšanai.

Avoti: EV

hidroelektrisks

1. Tāds, kas attiecas uz elektrību, kuru iegūst, izmantojot ūdens enerģiju.

Avoti: SV99

hidroelektroietaise   tehn.

1. Būvju, mašīnu un citu iekārtu kopums, kas galvenokārt paredzēts ūdens potenciālās enerģijas pārveidošanai elektroenerģijā.

Avoti: EepV

hidroelektrostacija   -as, s.

1. Elektrostacija, kurā ūdens kustības enerģiju pārvērš elektroenerģijā.

Avoti: LLVV

hidroeļļa   tehn.

1. Speciāla eļļa (hidrauliskā eļļa), ko lieto hidroiekārtās.

Avoti: ZTV

hidroenergoresursi

1. Upju un ūdenstilpju ūdens krituma enerģijas krājumi.

Avoti: SV96

hidroenerģētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Enerģētikas nozare, kas aptver ūdens kustības enerģijas izmantošanu (parasti elektroenerģijas iegūšanai hidroelektrostacijās).

Avoti: LLVV

hidroenerģētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hidroenerģētiku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar ūdens kustības enerģijas izmantošanu, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

hidroenerģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ūdens kustības enerģija.

Avoti: LLVV

hidrofīdi   med.

1. Indīgu jūras čūsku dzimta Klusā okeāna krastos.

Avoti: TM

hidrofilija   -as, s.; parasti vsk.

1. bot. Augu apputeksnēšanās ar ūdens palīdzību.

2. fiziol. Organisma audu tieksme aizturēt ūdeni.

Avoti: LLVV

hidrofilitāte

1. Vielas spēja slapināties ar ūdeni (piliens izplūst pa cieta ķermeņa virsmu).

Avoti: LPE

hidrofils   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir intensīva savstarpēja iedarbība ar ūdeni, tāds, ko ūdens slapina (par vielām).

Avoti: LLVV

hidrofīts   -a, v.; bot.

1. Augs, kas pielāgojies dzīvei ūdenī.

Avoti: LLVV

hidrofizika   -as, s.; parasti vsk.

1. Ģeofizikas nozare, kas pētī ūdens fizikālās īpašības un procesus, kuri noris hidrosfērā.

Avoti: LLVV

hidrofizikāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hidrofiziku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar ūdens fizikālajām īpašībām un procesiem, kas noris hidrosfērā, tiem raksturīgs.

Avoti: LLVV

hidroflegmāzija   med.

1. Iekaisums ar stipru tūsku.

Avoti: TM

hidrofobija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Bailes no ūdens.

Avoti: LLVV

hidrofobisks

1. Tāds, kam ar ūdeni ir vāja mijiedarbība, tāds, ko ūdens neslapina (par vielām, materiāliem).

Avoti: SV99

hidrofobitāte

1. Vielas vāja mijiedarbība ar ūdeni (piliens neizplūst pa cieta ķermeņa virsmu).

2. papīrr. Neslapināmība ar ūdeni; papīra ūdens un tintes necaurlaidība, ko panāk, ievadot papīrmasā līmvielas.

Avoti: ZTV

hidrofobizācija   tehnol.

1. Materiālu apstrāde ar vielām, kas padara materiālus ūdensnecaurlaidīgus vai palielina materiālu virsmas neslapināmību.

Avoti: ZTV

hidrofobizatori   ķīm.

1. Preparāti, ar kuriem apstrādā virsmas, lai tās atgrūstu ūdeni, nesaslapinātos; aizsarglīdzekļi, kas pazemina materiāla ūdens uzsūcamību.

Avoti: ZTV

hidrofobizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt nesaslapināmu ūdenī (materiālu, virsmu u. tml.).

Avoti: LLVV

hidrofobs   -a, v.

1. Augs, kas necieš lieku mitrumu.

Avoti: LLVV

hidrofobs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko ūdens neslapina (par vielām, arī materiāliem).

Avoti: LLVV

hidrofons   -a, v.

1. Iekārta, ar kuru uztver zemūdens skaņas.

2. med. Aparāts auskultācijai, kurā perkusijas skaņa piekļūst ausij caur ūdens stabu.

Avoti: LLVV, TM

hidroforogrāfs   med.

1. Aparāts, kas reģistrē urīna plūsmu urīnvadā un muguras smadzeņu šķidruma spiedienu (punkcijas laikā).

Avoti: MSV

hidroftalms   med.

1. Palielināts acs ābols agrā bērnībā acs iekšējā spiediena paaugstināšanās dēļ.

Avoti: MSV

hidrogels   med.

1. Gels, kura dispersijas vide ir ūdens.

Avoti: TM

hidrogenāze   med.

1. Ferments, kas katalizē dažādu vielu redukciju ar molekulārā ūdeņraža palīdzību.

Avoti: TM

hidrogenēšana   ķīm.

1. Ūdeņraža pievienošana vienkāršai vielai vai ķīmiskam savienojumam katalizatora klātbūtnē.

Avoti: SV99

hidrogenizācija

1. Ūdeņraža pievienošanās dažādām ķīmiskām vielām katalizatoru klātbūtnē.

Avoti: SV69

hidrogenliāze   med.

1. Kolibaktēriju ferments, kas katalizē skudrskābes reversiblo šķelšanos molekulārā ūdeņradī un oglekļa dioksīdā.

Avoti: TM

hidrogens   novec.

1. Ūdeņradis.

Avoti: SV33

hidrogetīts

1. Kriptokristālisks getīta un lepidokrokīta veidojums ar palielinātu adsorbcijas ūdens daudzumu.

Avoti: LPE

hidrogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Sauszemes hidroloģijas nozare, kas pētī un apraksta upes, ezerus, purvus.

Avoti: LLVV

hidrogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hidrogrāfiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar sauszemes ūdeņiem, tiem raksturīgs.

Hidrogrāfiskais tīkls— upju, nepastāvīgu ūdens teču, ar upju sistēmu saistītu ezeru un purvu kopums (kādā apvidū).

Hidrogrāfisks kuģis— ar speciālām ierīcēm apgādāts kuģis, kas veic ūdenstilpju dibena reljefa un kuģošanas apstākļu izpēti, kartografēšanu u. c.

Avoti: LLVV

hidrogrāfs

1. Hidrogrāfijas speciālists.

Avoti: SV99

hidrogramma

1. Grafiks, kas raksturo ūdens caurplūduma maiņu noteiktā laika periodā konkrētā ūdensteces profilā.

Avoti: EV

hidroģenerators   -a, v.

1. Ģenerators, kas no hidrauliskās turbīnas saņemto mehānisko enerģiju pārvērš elektroenerģijā.

Avoti: LLVV

hidroģeoķīmija

1. Ģeoķīmijas nozare, kas pētī ķīmisko elementu un to savienojumu rašanos un migrāciju hidrosfērā.

Avoti: EV

hidroģeol.   saīs.

1. Hidroģeoloģija.

Avoti: i1

hidroģeologs   -a, v.

1. Hidroģeoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

hidroģeoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ģeoloģijas nozare, kas pētī pazemes ūdeņus.

Avoti: LLVV

hidroģeoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hidroģeoloģiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar pazemes ūdeņiem, tiem raksturīgs.

Hidroģeoloģiskā karte— tematiska karte, kura attēlota pazemes ūdeņu izplatība, sagulumu apstākļi, dinamika, sastāva īpatnības.

Avoti: LLVV

hidrohematocēle   med.

1. Hidrocēle ar asiņainu saturu.

Avoti: TM

hidrohematonefross   med.

1. Asinis un urīns paplašinātā nieres bļodiņā.

Avoti: TM

hidrohemotorakss   med.

1. Hemorāģisks šķidrums pleiras dobumā.

Avoti: TM

hidrohinīns   med.

1. C20H26N2O2, cinhonas alkaloīds.

Avoti: TM

hidrohinons   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Organiska viela - divvērtīgais fenols, ko lieto, piemēram, fotogrāfijā; lieto arī vasarraibumus balinošos krēmos, iedeguma losjonos, matu krāsošanas līdzekļos.

Avoti: LLVV, Zkp

hidrohinonūrija   med.

1. Hidrohinons urīnā pēc salola, hinīna, rezorcīna, milteņu iekšējas lietošanas.

Avoti: TM

hidroinženierzinātne

1. Zinātnes nozare, kas veic ūdeņos notiekošo bioloģisko, ķīmisko un fizikālo procesu analīzi, izstrādā inženiertehniskos paņēmienus un metodes ūdeņu izmantošanai un aizsardzībai.

Avoti: LE1

hidrohlorāts   med.

1. Sālsskābes sāls.

Avoti: TM

hidroholerēze   med.

1. Ūdeņainas žults atdalīšanās, kurai pazemināts īpatnējais svars, viskozitāte un cietvielu daudzums.

Avoti: MSV

hidrohorija   biol.

1. Augļu, sēklu u. c. auga daļu izplatīšanās ar ūdens palīdzību.

Avoti: ZTV

hidroīdi

1. Hidrozoju apakšklase ("Hydroidea"), zarndobumaiņi, kam raksturīga paaudžu maiņa starp sēdošiem polipiem un brīvi peldošām medūzām.

Avoti: LEV

hidroīdpolipi   novec.

1. Brīvi peldošu hidrīdu paaudze.

Avoti: KV

hidroiekārta   tehn.

1. Iekārta, kurā izmanto šķidruma radītu mehānisko enerģiju; galvenās sastāvdaļas - hidrosūknis, hidrodzinējs un attiecīgās vadības ierīces; izmanto lidaparātos, metāla un koka apstrādes mašīnās, ēku un ceļu būves mašīnās, lauksaimniecības mašīnās u. c.

Avoti: ZTV

hidroinkubators

1. Ar karstu ūdeni apsildāms inkubators.

Avoti: SV69

hidroizohipsa   kart.

1. Līnija, kas uz kartes savieno punktus ar vienādu gruntsūdens līmeņa absolūto augstumu.

Avoti: ZTV

hidroizohipse   novec.

1. Līnija, kas plānā savieno punktus ar vienādu gruntsūdens līmeņa augstumu.

Avoti: LxE

hidroizolācija   -as, s.

1. Celtniecības konstrukciju, būvju u. tml. pasargāšana no ūdens iedarbības.

2. Izolācijas materiāla kārta, kas pasargā (celtniecības konstrukcijas, būves u. tml.) no ūdens iedarbības.

Hidroizolācijas materiāli— ūdensnecaurlaidīgi materiāli, kas novērš ēku un būvju saskari ar ūdeni.

Avoti: LLVV

hidroizols

1. Ar bitumenu piesūcināts azbestkartons.

Avoti: ZTV

hidrokanāls

1. Kanāls hidroplānu pludiņu, laivu un kuģu modeļu izmēģināšanai.

Avoti: ZTV

hidrokefals   novec.

1. Šķidruma pavairošanās galvaskausā (smadzeņu ventrikulos un subarachnoidālos dobumos).

Avoti: KV

hidrokinētisks   med.

1. Tāds, kas ir saistīts ar ūdens vai citu šķidrumu kustību, ūdens molekulu pārnesi, piem., sekrēcijas procesos.

Avoti: MSV

hidrokinēziterapija   med.

1. Ārstēšana ar zemūdens vingrinājumiem.

Avoti: TM

hidroklons

1. Centrbēdzes tipa papīrmasas attīrītājs; lieto galvenokārt makulatūras masas attīrīšanai no metāliskiem piemaisījumiem.

Avoti: ZTV

hidrokolidīns   med.

1. C8H13N, indīgs ptomaīns pūstošā gaļā.

Avoti: TM

hidrokoloīds   med.

1. Koloidāla sistēma, kurā ūdens ir dispersijas vide.

Irreversiblais hidrokoloīds— tāds hidrokoloīds, kas spēj pārvērsties no sola gelā, bet ne otrādi.

Reversiblais hidrokoloīds— tāds hidrokoloīds, kas spēj pārvērsties no sola gelā un otrādi.

Avoti: TM

hidrokolonoterapija

1. Resnās zarnas attīrīšana ar ūdens strūklas palīdzību nolūkā izvadīt no organisma toksīnus un citas kaitīgās vielas; hidrokolonterapija.

Avoti: PL

hidrokolonterapija

1. Hidrokolonoterapija - resnās zarnas attīrīšana ar ūdens strūklas palīdzību nolūkā izvadīt no organisma toksīnus un citas kaitīgās vielas.

Avoti: PL

hidrokoraļļi   novec.

1. Hidroīdu bezdzimuma paaudzes apakškārta.

Avoti: KV

hidrokortizons

1. Virsnieru garozas hormons; regulē ogļhidrātu un olbaltumvielu maiņu, tam ir pretiekaisuma, pretalerģiska iedarbība.

Avoti: SV99

hidrokotarnīns   med.

1. C12H15O3N, kristālisks alkaloīds, iegūts no narkotīna; nelielā daudzumā atrodams arī opijā.

Avoti: TM

hidroksiapatīts   med.

1. Kalcija fosfāta forma kaulos un zobos.

Avoti: TM

hidroksīds   -a, v.; ķīm.

1. Savienojums, kas satur hidroksiljonus.

Avoti: LLVV

hidroksietilceluloze

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt ģenētiski modificēta), saistviela, plēvītes veidotājs, izmanto šampūnos, iedeguma līdzekļos, skropstu tušās, losjoni rokām un ķermenim, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai kosmētikā, nelabvēlīga iedarbība novērojama reti.

Avoti: Zkp

hidroksiholesterīns   med.

1. C26H45O, holesterīna oksidēšanas produkts; atrodas vilnas taukos un dažos patoloģiskos stāvokļos arī cilvēka tauku dziedzeru ekskrētā.

Avoti: TM5

hidroksilamīns   novec.

1. NH2OH, kristalizējas adatiņās, kas mitrā gaisā izplūst, kūst 33 Celsija grādu temperatūrā, vārās pie 58 grādiem.

Avoti: KV

hidroksilapatīts

1. Viela, no kuras sastāv kaulu un zobu minerālā daļa.

Avoti: IZ-120-14

hidroksilgrupa   -as, s.; ķīm.

1. Skābekļa un ūdeņraža atomu vienvērtīga grupa, kas ietilpst, piemēram, spirtu sastāvā.

Avoti: LLVV

hidroksiljons   -a, v.; ķīm.

1. Negatīvi lādēts jons, kas sastāv no skābekļa un ūdeņraža atoma.

Avoti: LLVV

hidroksils

1. Hidroksilgrupa, daudzos ķīmiskos savienojumos sastopamā HO- grupa; vienvērtīgs ūdens radikālis.

Avoti: KV

hidroksimetilceluloze

1. Kosmētikas sastāvdaļa, biezinātājs, piedeva, izmanto kosmētikā, matu kopšanas līdzekļos, tiek uzsakatīts par nekaitīgu lietošanai kosmētikā.

Avoti: Zkp

hidriksimetilglicināts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, izmanto kosmētikā, var izdalīt formaldehīdu.

Avoti: Zkp

hidroksipropilceluloze

1. Pārtikas piedeva E463, biezinātājs, emulgators, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai uzturā, var izraisīt alerģiskas reakcijas.

Avoti: Zkp

hidroksipropilciete

1. Pārtikas piedeva E1440, biezinātājs, augu sveķi, nav noskaidrots nekaitīgums, īpaši zīdaiņu pārtikā.

Avoti: Zkp

hidroksipropilmetilceluloze

1. Pārtikas piedeva E464, emulgators, biezinātājs, sintētiska viela, iegūst no celulozes, var būt ģenētiski modificēta, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai uzturā, var rasties neliels acu un ādas kairinājums, alerģiskas reakcijas.

Avoti: Zkp

hidroksiskābe   med.

1. Savienojums, kurā ir hidroksilgrupa un karboksilgrupa.

Avoti: TM5

hidrokūdra   novec.

1. Ar ūdens spiedienu iegūta kūdra, ko ieguva parasti celmainos purvos, kur ūdens ērti pieejams; kūdras slāni vispirms pārvērš pusšķidrā masā, no kuras ar īpašu sūkni izsūc ūdeni, pēc tam žāvē un sagriež ķieģelīšos.

Avoti: KV

hidroķīmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī dabisko ūdeņu ķīmisko sastāvu un īpašības.

Avoti: LLVV

hidroķīmiķis   -ķa, v.

1. Hidroķīmijas speciālists.

Avoti: LLVV

hidroķīmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hidroķīmiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

hidrol.   saīs.

1. Hidroloģija.

Avoti: i1

hidrolabilitāte   med.

1. Organisma spējas samazināšanās regulēt ūdens daudzumu audos.

Avoti: TM

hidrolakolīts   ģeol.

1. Paugurs ar ledus vai sasalušu iežu kodolu mūžīgā sasaluma joslā.

Avoti: ZTV

hidrolāzes   bioķīm.

1. Fermenti, kas šķeļ saliktas organiskas vielas, hidrolīzes procesā tām pievienodami ūdeni; izplatītas augu un dzīvnieku šūnās.

Avoti: SV99

hidrolidmašīna

1. Lidmašīna, kas bāzējas, paceļas un nolaižas uz ūdens; var būt pludiņveida, lidlaivas veida vai amfībijveida h-as; izmanto piejūras transportā, glābšanas darbos, cīņai ar zemūdenēm utt.

Avoti: ZTV

hidrolimfa

1. Šķidrums, kas cirkulē pa dažu zarndobumaino dzīvnieku gastrovaskulārās sistēmas kanāliem un piegādā šūnām un audiem barības vielas, kā arī aizvada prom vielu maiņas produktus.

Avoti: SV69

hidrolītisks   med.

1. Tāds, kas raksturīgs hidrolīzei vai to veicina.

Avoti: MSV

hidrolizāts   ķīm.

1. Hidrolīzes produkts; šķīdums, kas rodas, koksni hidrolizējot ar ūdeni.

Avoti: ZTV

hidrolīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; ķīm.

1. Saliktas vielas sadalīšanās divās vai vairākās citās vielās, tai reaģējot ar ūdeni.

2. Sāļu jonu reakcija ar ūdeni, kuras rezultātā parasti mainās vides reakcija (skāba, bāziska).

Avoti: LLVV

hidrolizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; ķīm.

1. Sadalīt (vielu), izmantojot hidrolīzi (1).

Avoti: LLVV

hidrolizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Hidrolīzē (1) sadalīties sastāvdaļās.

Avoti: LLVV

hidrolizors

1. Aparāts cietes sīrupa ražošanai.

Avoti: LPE

hidrologs   -a, v.

1. Hidroloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

hidroloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, kas pētī hidrosfēras ūdeņus, to režīmu, fizikālos un bioloģiskos procesus, ķīmisko sastāvu.

Avoti: LLVV

hidroloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hidroloģiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar Zemes virsas ūdeņiem, tiem raksturīgs.

Hidroloģiskais gads— hidroloģisko procesu attīstības gada cikls.

Hidroloģiskais režīms— likumsakarīgas ūdens objekta ūdenslīmeņa, ūdens caurplūduma, ledus parādību, termisko, sanēšu, gultnes u. c. procesu ilggadējās, sezonālās un diennakts izmaiņas, kas saistītas ar baseina fiziski ģeogrāfisko novietojumu.

Hidroloģiskais tīkls— hidroloģisko staciju un posteņu kopums noteiktā teritorijā.

Hidroloģiskā rajonēšana— noteiktas zemes virsas platības (upju baseinu) iedalīšana apgabalos (rajonos) ar viendabīgu virszemes un pazemes ūdeņu hidroloģisko režīmu.

Hidroloģiskie spārniņi— ierīce straumes ātruma un virziena mērīšanai.

Avoti: LLVV, ZTV

hidrolokācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Paņēmieni, ar kuriem nosaka ķermeņa atrašanās vietu ūdenī, izmantojot no ķermeņa atstarotos skaņas signālus.

Avoti: LLVV

hidrolokators

1. Hidroakustiska iekārta zemūdens objektu atrašanās vietas noteikšanai ar aktīvās hidrolokācijas metodi, sonors.

Avoti: SV99

hidrols   med.

1. Savrupa, neasociēta ūdens molekula.

Avoti: TM

hidromānija   med.

1. Slimīga tieksme slīcināties.

Avoti: TM

hidromanipulators   tehn.

1. Hidrauliski darbināms mehānisms, ko vada operators un kas noteiktas darbības veic, atdarinot cilvēka roku kustības, spēj rīkoties arī ar ļoti smagiem priekšmetiem.

Avoti: ZTV

hidromantija

1. med. Slimības prognozes noteikšana pēc sviedru daudzuma un rakstura.

2. Pareģošana pēc ūdens, piemēram, vērojot iemestā akmens radīto ūdens ņirboņu, diegā iesieta gredzena iemērkšanu traukā ar ūdeni u. tml.

Avoti: TM, KV

hidromasāža

1. Masāža ar vibrējošu ūdeni vai ūdens strūklu.

Avoti: SV96

hidromašīna   tehn.

1. Mašīna, kas šķidruma hidraulisko enerģiju pārveido mehāniskajā enerģijā vai otrādi (piem., sūknis, hidrocilindrs, ūdens turbīna).

Avoti: ZTV

hidromechanika   novec.

1. Mācība par ūdens kustību un līdzsvaru.

Avoti: LV93

hidromedūzas

1. Hidrozoju medūzas.

Avoti: SV99

hidromehānika   -as, s.; parasti vsk.

1. Mehānikas nozare, kas pētī šķidrumu un gāzu kustību, līdzsvaru un mijiedarbību ar cietiem ķermeņiem.

Avoti: LLVV

hidromehānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hidromehāniku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

hidromehānisms   tehn.

1. Mehānisms, kura darbībai vajadzīgs šķidrums, piem., hidrocilindrs.

Avoti: ZTV

hidromeliorācija

1. Zemes platību ūdensbilances uzlabošana, ko veic, tās nosusinot vai apūdeņojot.

Avoti: SV99

hidromeningocēle   med.

1. Smadzeņu apvalku trūce, kuras maisā ir likvors.

Avoti: TM

hidrometalurģija

1. Metālu iegūšana no rūdām, koncentrātiem un ražošanas atkritumiem, tos apstrādājot ar ķīmisko reaģentu ūdensšķīdumiem.

Avoti: EV

hidrometeodienests

1. Hidroloģiskās un meteoroloģiskās novērošanas un izziņošanas dienests.

Avoti: SV96

hidrometeori

1. Produkti, kas rodas, atmosfērā kondensējoties ūdens tvaikiem: migla, mākoņi, rasa, sarma, atkala.

Avoti: ZTV

hidrometeorologs   -a, v.

1. Hidrometeoroloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

hidrometeoroloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par procesiem, kas attiecas gan uz hidroloģiskajām, gan meteoroloģiskajām parādībām.

Avoti: LLVV

hidrometeoroloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hidrometeoroloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

hidrometra   med.

1. Seroza šķidruma uzkrāšanās atrētiskā dzemdes dobumā.

Avoti: TM

hidrometrija

1. Hidroloģijas nozare, kurā izstrādā metodes dažādu tekošam ūdenim raksturīgu lielumu mērīšanai; ūdens caurteces mērīšana ūdensteces (upes, strauta, kanāla) gultnē.

Avoti: ZTV

hidrometrs

1. Instruments tekoša ūdens (u. c. šķidrumu) kustības ātruma u. c. parametru mērīšanai.

Avoti: KV, ZTV

hidromezgls   -a, v.

1. Hidrotehnisku iekārtu sakopojums vienā vietā.

Avoti: LLVV

hidromfalocēle   med.

1. Cistisks pampums nabas trūces maisā.

Avoti: TM

hidromfāls   med.

1. Cistai līdzīga nabas izspiešanās ascīta gadījumā.

Avoti: MSV

hidromiēlija   med.

1. Centrālā muguras smadzeņu kanāla izplešanās, uzkrājoties likvoram.

Avoti: MSV

hidromielocēle   med.

1. Mugurkaula šķeltnes veids, kurā izspiedušās hidromiēlijas izplestās muguras smadzenes un to apvalki.

Avoti: MSV

hidromikrencefālija   med.

1. Mikrocefālija un likvora daudzuma palielināšanās smadzeņu ventrikulos.

Avoti: TM

hidromiksomicēte   biol.

1. Sēņu valsts gļotsēņu nodalījuma klase ("Hydromyxomycetes").

Avoti: LD

hidromioma   med.

1. Dzemdes mioma ar cistisku deģenerāciju.

Avoti: MSV

hidromodulis

1. No zemes platības vienības aizvadītā (nosusināšanā) vai uz zemes platības vienību pievadītā (apūdeņošanā) ūdens daudzuma rādītājs.

2. Plātne ar speciāli veidotu izgriezumu ūdens caurplūšanai; lieto upes ūdens vidējā caurteces daudzuma mērīšanai.

Avoti: SV69

hidromonitors

1. Aparāts spēcīgas vadāmas ūdens strūklas iegūšanai; to gk. lieto kalnrūpniecībā.

Avoti: SV99

hidromotors   tehn.

1. Hidrodzinējs, kas šķidruma plūsmas enerģiju pārveido mehāniskajā enerģijā, radot griezes kustību.

Avoti: ZTV

hidromuskovīts

1. Hidrovizlu grupas minerāls (K,H3O)Al2[(H2O,OH)2/AlSi3O10].

Avoti: LPE

hidronaftalīni   novec.

1. Naftalīna savienojumi ar ūdeņradi.

Avoti: KV

hidronauts

1. Batiskafa pilots; pētnieks, kas veic pētījumus batiskafā jūras dzīlēs.

hidronefroze   med.

1. Ūdensniere - šķidruma uzkrāšanās nieres bļodiņā sakarā ar urīna noplūdes traucējumiem.

Avoti: SV99

hidronīmija   val.

1. Hidronīmu kopums.

Avoti: VsV

hidronīmika   val.

1. Onomastikas apakšnozare, kurā pēta hidronīmus.

Avoti: VsV

hidronimizācija   val.

1. Hidronīma veidošanās no cita veida īpašvārda vai no sugasvārda.

Avoti: VsV

hidronimizēšanās   val.

1. Hidronīma veidošanās no cita veida īpašvārda vai no sugasvārda.

Avoti: VsV

hidronīms   val.

1. Vietvārds, kas nosauc ūdenstilpni vai ūdensteci.

Avoti: VsV

hidro-oligocitēmija   med.

1. Sekundārās anēmijas forma ar absolūtu plazmas daudzuma palielināšanās un absolūtu eritrocītu skaita samazināšanos.

Avoti: TM

hidrooligocitēmija   med.

1. Sekundārās anēmijas forma, kam raksturīga kopējā plazmas daudzuma palielināšanās un eritrocītu skaita samazināšanās.

Avoti: MSV

hidropankreatoze   med.

1. Aizkuņģa dziedzera tūska.

Avoti: MSV

hidroparēze   med.

1. Parēze kopā ar tūsku, raksturīga beriberi slimības gadījumā.

Avoti: MSV

hidroparotīts   med.

1. Seroza šķidruma uzkrāšanās pie- auss siekalu dziedzerī.

Avoti: MSV

hidropārvads   tehn.

1. Iekārta, kas mehānisko jaudu pārvada ar hidrauliskiem līdzekļiem.

Avoti: ZTV

hidropastiprinātājs   tehn.

1. Hidrauliskais pastiprinātājs - ierīce, kurā ar sekotājiekārtas (servoiekārtas) palīdzību palielina jaudu, izmantojot, piem., hidrosūkņa jaudu; lieto automobiļu stūres bremžu iekārtās u. c.

Avoti: ZTV

hidropatija   novec.

1. Ūdensdziedniecība.

Avoti: LV93

hidropedēze   med.

1. Pastiprināta svīšana.

Avoti: TM

hidropeksija   med.

1. Ūdens fiksācija, saistīšana.

Avoti: TM

hidropēnija   med.

1. Ūdens iztrūkums organismā.

Avoti: TM

hidropepsīns   novec.

1. Pepsīnam līdzīga viela, kas izdalās ar sviedriem.

Avoti: KV

hidroperikardijs   novec.

1. Ūdens sakrāšanās sirds plēvē.

Avoti: KV

hidroperikards   med.

1. Seroza šķidruma sakrāšanās perikarda dobumā.

Avoti: TM

hidroperinefroze   med.

1. Tūska saistaudos ap nierēm.

Avoti: TM

hidroperoksīdi   ķīm.

1. Ķīmisko savienojumu grupa, kuru sastāvā ietilpst atomu grupa - O-O-H; spēcīgi oksidētāji; lieto par polimerizācijas procesu iniciatoriem, sašūšanas aģentiem.

Avoti: ZTV

hidropiedziņa   tehn.

1. Mašīnu un mehānismu darbināšana ar hidrodzinēju; šim nolūkam lietotā hidroiekārta.

Avoti: ZTV

hidropionefroze   med.

1. Urīna un strutu uzkrāšanās nieres bļodiņā.

Avoti: MSV

hidropiopneimotorakss   med.

1. Gaiss, strutas un šķidrums pleiras dobumā.

Avoti: TM

hidropiosalpings   med.

1. Seroza šķidruma un strutu uzkrāšanās olvadā.

Avoti: TM

hidroplāksnis

1. Laiva, kuģis uz zemūdens spārniem.

Avoti: PvV

hidroplānija   med.

1. Svīšana neparastā ķermeņa daļā.

Avoti: TM

hidroplāns   -a, v.

1. Lidmašīna, kas var pacelties no ūdens virsmas un nolaisties uz tās.

Avoti: LLVV

hidroplastika   novec.

1. Galvanostēģija.

Avoti: KV

hidroplazma   med.

1. Protoplazmas šķidrā daļa.

Avoti: TM

hidroplazmija   med.

1. Palielināts ūdens daudzums asins plazmā.

Avoti: TM

hidropneimatoze   med.

1. Šķidruma un gāzes uzkrāšanās audos.

Avoti: TM

hidropneimogonija   med.

1. Gaisa ievadīšana locītavas dobumā, lai konstatētu izplūdumu vai citu patoloģiju.

Avoti: MSV

hidropneimoiekārtas   tehn.

1. Hidroiekārtu un pneimoiekārtu kopums.

Avoti: ZTV

hidropneimonija   med.

1. Pneimonija ar pleiras eksudātu; seroza infiltrācija plaušās.

Avoti: TM

hidropneimoperikards   med.

1. Šķidrums un gaiss perikarda dobumā.

Avoti: TM

hidropneimoperitonejs   med.

1. Šķidrums un gāze vederplēves dobumā.

Avoti: TM

hidropneimotorakss   med.

1. Gaiss un šķidrums pleiras dobumā.

Avoti: MSV

hidropneumotoraks   novec.

1. Seroza eksūdāta un gaisa sakrāšanās plaušu plēves dobumā.

Avoti: KV

hidropoēze   med.

1. Sviedru veidošanās un sekrēcijas process.

Avoti: TM

hidropolipi   novec.

1. Hidroīdi.

Avoti: KV

hidroponika   -as, s.; parasti vsk.; lauks.

1. Augu audzēšana barības šķīdumos vai augsnes aizstājējos.

Avoti: LLVV

hidrops   med.

1. Ūdenssērga, šķidruma (transsudāta) sakrāšanās audos vai ķermeņa iekšējos dobumos.

Avoti: TM

hidropss   med.

1. Ūdenssērga, šķidruma (transsudāta) uzkrāšanās audos vai ķermeņa iekšējos dobumos.

Avoti: MSV

hidropults   -a, v.

1. Šķidrumu izsmidzināšanas ierīce, kas sastāv no tvertnes, sūkņa un smidzinātāja.

Avoti: LLVV

hidroreja   med.

1. Bagātīga ūdeņaina sekrēta atdalīšanās no gļotādām.

Avoti: MSV

hidroreostats

1. Reostats, kurā pretestību regulē ar ūdeni.

Avoti: TM

hidrosadalītājs   tehn.

1. Hidroiekārtā lietojams sadalītājs; biežāk lieto bīdāmo un grozāmo plūsmdaļu sadalītāju.

Avoti: ZTV

hidrosajūgs   tehn.

1. Sajūgs, kas pārnes jaudu no vienas vārpstas uz otru, izmantojot šķidruma plūsmas radītos spēkus.

Avoti: ZTV

hidrosalpings   med.

1. Šķidrums olvadā.

Avoti: TM

hidrosavienojumi   novec.

1. Savienojumi ar ūdeņradi.

Avoti: KV

hidroseparators

1. Aparāts derīgo izrakteņu (akmeņogļu, rūdas) bagātināšanai ar kāpjošas ūdens strūklas palīdzību.

Avoti: SV69

hidrosērpaskābe   novec.

1. HO.SO.SO.OH, hidrosulfītu komponente.

Avoti: KV

hidrosfaira   novec.

1. Zemeslodes dažādo ūdeņu kopums.

Avoti: LV93

hidrosfēra   -as, s.; parasti vsk.

1. Ar ūdeni klātā zemeslodes virsma; zemeslodes ūdeņu kopums, kurā ietilpst, piemēram, okeāni, jūras, ezeri, upes, pazemes ūdeņi.

Avoti: LLVV

hidrosfigmogrāfs   med.

1. Sfigmogrāfs ar ūdens pārnesumu pulsa reģistrācijai.

Avoti: TM

hidrosheocēle   med.

1. Sēklinieku maisiņa trūce, kurā ir šķidrums.

Avoti: TM

hidroshēze   med.

1. Svīšanas nomākšana vai aizture.

Avoti: TM

hidrosintāze   med.

1. Audu, membrānu vai protoplazmas uzbriedums no ūdens iesūkšanās.

Avoti: TM

hidrosiringomiēlija   med.

1. Muguras smadzeņu centrālā kanāla paplašināšanās no šķidruma sastrēguma, kam seko dobumu veidošanās un nervu audu deģenerācija.

Avoti: TM

hidrosistēma   tehn.

1. Sistēma, kas vajadzīgās darbības veic ar hidrauliskiem līdzekļiem; hidraulisko mehānismu sistēma.

Avoti: ZTV

hidroslēgs   tehn.

1. Ierīce, kas automātiski bloķē hidrocilindra vai hidromotora darbību, noslēdzot eļļas vadus un tādējādi nepieļaujot iekārtas patvaļīgu kustību, piem., smaguma spēka iedarbībā.

Avoti: ZTV

hidrosols

1. Koloidāls šķīdums, kura šķīdinātājs ir ūdens.

Avoti: SV69

hidrospirometrs   med.

1. Spirometrs, kurā izelpotā gaisa daudzumu noteic, mērot no rezervuāra izspiestā ūdens tilpumu.

Avoti: TM

hidrostacija   -as, s.

1. Hidroelektrostacija.

Avoti: LLVV

hidrostatika   fiz.

1. Zinātnes nozare, kas pētī šķidruma līdzsvaru, nekustīgu šķidrumu un tajos pilnīgi vai daļēji iegremdētu ķermeņu mijiedarbību.

Avoti: SV99

hidrostatisks

1. Uz hidrostatiku attiecīgs, ar to saistīts.

Hidrostatiskais paradokss— izpaužas tādējādi, ka spēks, ar kādu traukā ieliets šķidrums spiež uz trauka pamatu, var atšķirties no šā šķidruma smaguma spēka.

Hidrostatiskais spiediens— lielums, kas izsaka nekustīga, nesaspiežama šķidruma spiediena atkarību no šķidruma slāņa biezuma.

Hidrostatiskā nivelēšana— punktu savstarpējo paaugstinājumu noteikšana (nivelēšana), kas balstās uz šķidruma īpašību savienotos traukos nostāties vienādā līmenī.

Avoti: ZTV

hidrostats

1. Jūras dibenā uz grunts novietojams aparāts zemūdens darbiem un pētniecībai.

Avoti: SV99

hidrosulfīti

1. Hidrosērpaskābes sāļi, spēcīgi reducētāji; nātrija hidrosulfītu lieto tekstilrūpniecībā krāsošanai, pārtikas rūpniecībā - cukura atkrāsošanai.

Avoti: SV69

hidrot.   saīs.

1. Hidrotehnika.

Avoti: i1

hidrotakse   med.

1. Organismu vai šūnu kustība mitruma virzienā.

Avoti: MSV

hidrotaksija

1. Zemāko organismu virzīšanās no sausas augsnes uz mitrāku augsni vai pretējā virzienā.

Pozitīvā hidrotaksija— zemāko organismu virzīšanās uz to pusi, kur mazāk mitruma.

Negatīvā hidrotaksija— zemāko organismu virzīšanās uz to pusi, kur vairāk mitruma.

Avoti: SV69

hidrotehn.   saīs.

1. Hidrotehnika.

Avoti: LLVV

hidrotehnika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par būvju projektēšanu, celtniecību un ekspluatāciju, kuras paredzētas ūdeņu resursu izmantošanai vai cīņai pret ūdeņu kaitīgo iedarbību.

Avoti: LLVV

hidrotehniķis   -ķa, v.

1. Hidrotehnikas speciālists.

Avoti: LLVV

hidrotehnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hidrotehniku, tai raksturīgs; saistīts ar ūdeņu resursu izmantošanu.

Avoti: LLVV

hidroterapija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Ūdensdziedniecība.

Avoti: LLVV

hidrotermāls   ģeol.

1. Tāds, kas saistīts ar karstā ūdens darbību.

Hidrotermāla atradne— Praktiski izmantojamu termālo ūdeņu izplatības iecirknis Zemes garoza.

Hidrotermālie procesi— minerālu veidošanās un izmaiņu procesi Zemes dzīlēs karstu ūdens šķīdumu ietekmē.

Avoti: ZTV

hidrotērps

1. Viegls ūdenslīdēja (akvalangista) tērps.

Avoti: SV99

hidrotika   novec.

1. Sviedrētāji zāļu līdzekļi.

Avoti: KV

hidrotionēmija   med.

1. Sērūdeņradis asinīs.

Avoti: TM

hidrotionūrija   med.

1. Sērūdeņradis urīnā (smagā cistītā).

Avoti: TM

hidrotipija

1. Krāsu filmu pozitīvo kopiju iegūšanas metode ar subtraktīvo 3 krāsu sintēzi, kurā izmanto ūdenī šķīstošas krāsvielas; lieto gk. krāsu kinofilmu izgatavošanai lielā tirāžā.

2. poligr., novec. Krāsoti fotogrāfiski želatīna attēli.

Avoti: EV, GV

hidrotomija   med.

1. Ķermeņa daļas atvēršana vai sadalīšana ar spēcīgu ūdens strūklu.

Avoti: MSV

hidrotopātisks   med.

1. Attiecīgs uz svīšanas funkcijas patoloģiju.

Avoti: TM

hidrotorakss   med.

1. Serozs šķidrums pleiras dobumā.

Avoti: TM

hidrotransformators   tehn.

1. Hidrodinamiskais pārvads, kas uzbūves ziņā līdzīgs hidrodinamiskajam sajūgam, taču var palielināt griezes momentu, izmantojot nekustīga vadaparāta lāpstiņas.

Avoti: ZTV

hidrotrieciens

1. Krass spiediena paaugstinājums cauruļvadā, ja ātri noslēdz vārstu; šāda šķidruma plūsmas bremzēšana, kā rezultātā rodas elastīgs spiediena vilnis, kas var sagraut cauruļvadus.

Avoti: ZTV

hidrotropisms   -a, v.; parasti vsk.; bot.

1. Spēja (augu orgāniem) augt mitruma virzienā.

Avoti: LLVV

hidrotubācija   med.

1. Fizioloģiskā šķīduma ievadīšana olvados, lai noteiktu kanālu caurejamību.

Avoti: MSV

hidroturbīna

1. Ūdensturbīna - hidrodzinējs, kas ūdens plūsmas enerģiju pārvērš rotācijas mehāniskajā enerģijā.

Avoti: SV99

hidrotvertne   tehn.

1. Hidroiekārtas sastāvdaļa, kurā ir darbam vajadzīgais eļļas krājums.

Avoti: ZTV

hidroureteronefroze   med.

1. Nieru bļodiņu un urīnvadu piepildīšanās ar urīnu urīnvada obstrukcijas dēļ.

Avoti: MSV

hidroureters   med.

1. Urīna uzkrāšanās nosprostotā urīnvadā.

Avoti: TM

hidrovārsts   tehn.

1. Hidroiekārtas vārsts.

Avoti: ZTV

hidrovizlas

1. Māla minerālu grupa, kas pēc kristāliskās struktūras un ķīmiskā sastāva līdzīgi vizlām, bet no tām atšķiras gk. ar mazāku kālija un lielāku ūdens daudzumu.

Avoti: LPE

hidroze   med.

1. Svīšana.

Avoti: TM

hidrozoji   -u, vsk. hidrozojs, -a, v.; zool.

1. Zarndobumaiņu klase ("Hydrozoa"), kas parasti vairojas pumpurojoties, vairākums dzīvo jūrās; šīs klases dzīvnieki.

Avoti: LLVV

hidroželeja

1. Īpaša viela, poliakrilamīds, kas satur garas ķīmisko vielu akrilamīda un akrilskābes molekulu virtenes, un spēj līdzīgi sūklim uzsūkt lielu daudzumu ūdens.

Avoti: IZ-74-30

Hidrs   mit.

1. Islāma mitoloģijā - tēls, kas apvienojis sevī daudzu pirmsislāma mītu sižetus, Korāna komentētāji min, ka viņš palīdzējis Mūsam (Mozum) veikt viņa ceļojumus.

Avoti: MitJ

hidrūrija   med.

1. Palielināts ūdens daudzums urīnā ar zemu īpatnējo svaru.

Avoti: MSV

hidūra   rel.

1. Hidžra.

Avoti: RtV

hidžaba   arābu val.

1. Musulmaņu sieviešu plīvurs, lakats vai šalle, kas pasargā no svešinieku skatieniem.

Avoti: Tc

hidžābs

1. Korāna diktētā sieviešu izolācija.

2. Atturīgs aizsedzošs apģērbs, kuru musulmanietes valkā ārpus mājām un tādu vīriešu klātbūtnē, kuri viņām nav tuvi radinieki.

Avoti: IdV

Hidžāza   vietv.

1. Kalnu, stepju un tuksnešu apgabals ("Hedjaz") Sauda Arābijas rietumu daļā, pie Sarkanās jūras, ap 470000 kvadrātkilometru, administratīvais centrs - Meka.

Avoti: LEV

hidžra

1. Muhameda un pirmo musulmaņu pārcelšanās 622. g. 16. jūlijā no Mekas uz Jasribu (Medīnu), kur tika dibināta pirmā musulmaņu kopiena.

2. Musulmaņu ēras nosaukums, kurā gadu skaitīšana sākas ar šo notikumu.

Avoti: EV

hiēmāls   novec.

1. Ziemas.

Avoti: KV

hiēna   -as, s.

1. dsk. Zīdītāju klases plēsēju kārtas dzimta ("Hyaenidae"), samērā lieli dzīvnieki (ķermeņa gar. 55-165 cm, masa - 10-80 kg), parasti dzīvo atklātos līdzenumos (pustuksnešos, tuksnešos), izplatīti Āfrikā un Dienvidāzijā, 3 ģ., 4 s.

Plankumainā hiēna— hiēnu suga ("Crocuta crocuta").

Avoti: LLVV

hiēnsuns

1. Suņu dzimtas suga ar īsu degunu, lielām ausīm un īsu, plankumainu apmatojumu, visām kājām 4 pirksti, ļoti ātrs, dzīvo Āfrikas savannās.

Avoti: LEV

hiēnveidīgie

1. Hiēnu dzimta.

Avoti: PDE

hieracium   lat.

1. Mauragas un īsto mauragu apakšģints.

Hieracium aurantiacum— oranžā mauraga, mataino mauragu apakšģints "Pilosella" suga.

Hieracium auricula— zeltainās mauragas "Hieracium lactucella" nosaukuma sinonīms.

Hieracium bauhinii— Bauhina mauraga, mataino mauragu apakšģints "Pilosella" suga.

Hieracium bifidum— šķeltā mauraga.

Hieracium caesium— zilganā mauraga.

Hieracium caespitosum— ciņu mauraga, mataino mauragu apakšģints "Pilosella" suga.

Hieracium cymosum— galvainā mauraga, mataino mauragu apakšģints "Pilosella" suga.

Hieracium diaphanoides— puscaurspīdīgā mauraga.

Hieracium echioides— daglīšu mauraga, mataino mauragu apakšģints "Pilosella" suga.

Hieracium x flagellare— stīgu mauraga, mataino mauragu apakšģints "Pilosella" suga.

Hieracium x floribundum— daudzziedu mauraga, mataino mauragu apakšģints "Pilosella" suga.

Hieracium fuscocinereum— brūnganpelkā mauraga.

Hieracium lactucella— zeltainā mauraga, mataino mauragu apakšģints "Pilosella" suga.

Hieracium laevigatum— gludā mauraga.

Hieracium murorum— mūru mauraga.

Hieracium pilosella— mazā mauraga, mataino mauragu apakšģints "Pilosella" suga.

Hieracium x piloselliflora— spilvziedu mauraga, mataino mauragu apakšģints "Pilosella" suga.

Hieracium praealtum— lielā mauraga, mataino mauragu apakšģints "Pilosella" suga.

Hieracium x prussicum— prūšu mauraga, mataino mauragu apakšģints "Pilosella" suga.

Hieracium sabaudum— Savojas mauraga.

Hieracium umbellatum— čemurainā mauraga.

Hieracium vulgatum— meža mauraga, mataino mauragu apakšģints "Pilosella" suga.

Avoti: KV, LD

hieradiakons   rel.

1. Mūks - diakons pareizticīgo baznīcā.

Avoti: GT

hierarchija   novec.

1. Priesteru valdība; baznīcas varas kopa, arī citu varu izpaudums.

Avoti: LV93

hierarchs   novec.

1. Garīdzniecības augstākā persona.

Avoti: LV93

hierarhija   -as, s.

1. Secība no zemākā (amata, dienesta, sabiedriskā) stāvokļa līdz augstākajam; secība, kādā zemākie resori ir pakļauti augstākajiem padotības un pārvaldes kārtībā.

Baznīcas hierarhija rel.— secība no zemākā līdz augstākajam garīdzniecības amatam; centralizēta baznīcas vadība; garīdznieku kopums.

2. Secīga (jēdzienu, arī parādību) pakļautība (kādā sistēmā).

Avoti: LLVV

hierarhisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hierarhiju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar hierarhiju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

hierarhiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> hierarhisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> hierarhisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

hierarhs   novec.

1. Hierarhiskas sistēmas augstākais orgāns.

Avoti: TV

hierātiskais

1. Hierātiskais raksts - ātrraksts, ko reliģisku tekstu uzrakstīšanai un pārrakstīšanai no hieroglifiem izveidoja Senās Ēģiptes priesteri.

Avoti: SV99

hiero-   novec.

1. Svēts.

Avoti: KV

hierochloe   apv.

1. Mārsmilga.

Hierochloe australis— dienvidu mārsmilga.

Hierochloe hirta— cietmatainā mārsmilga.

Hierochloe odorata— smaržīgā mārsmilga.

Hierochloe repens— ložņu mārsmilga.

Avoti: LE1

hiērodūli   novec.

1. Senatnē vergi, kas kalpoja svētnīcās un skaitījās par dievu īpašumu; dažos austrumu kultos un Korintā sievietes šajās statusā kalpoja sakrālai prostitūcijai.

Avoti: KV

hierofānijas   rel.

1. Dažādas svētā izpausmes formas, ieskaitot svētās vietas un svētos cilvēkus.

Avoti: R1

hieroglifisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hieroglifiem, līdzīgs hieroglifiem.

Avoti: MLVV

hieroglifs   -a, v.

1. Grafisks simbols, kas apzīmē jēdzienu, vārdu vai skaņu grupu, retāk atsevišķu skaņu.

Hieroglifu raksts— vārdu un skaņu raksta priekštecis, burtu vietā sastāv no ideogrammām; mūsdienās saglabājies Ķīnā, Japānā.

// pārn.; sar. Neskaidri uzrakstīta, grūti salasāma rakstu zīme.

Avoti: LLVV

hierogramma   gr.

1. Svētie raksti, slepeni priesteru raksti.

Avoti: KV

hierogrammati   vēst.

1. Ēģiptiešu priesteri, kas pazina svētos rakstus, raudzījās uz priesteru svēto parašu izpildīšanu un sarakstīja svētos senrakstus.

Avoti: KV

hierohloe   lat.

1. Mārsmilgas.

Hierohloe australis— dienvidu mārsmilga.

Hierohloe hirta— cietmatainā mārsmilga.

Hierohloe odorata— smaržīgā mārsmilga.

Hierohloe odorata ssp. pannonica— ložņu mārsmilgas "Hierohloe repens" nosaukuma sinonīms.

Hierohloe repens— ložņu mārsmilga.

Avoti: LD

hierokrātija

1. Priesteru kārtas valdīšana laicīgajā jomā; priesteru izveidota valsts valdība.

Avoti: SV96

hierolistēze   med.

1. Krustu kaula izmežģījums.

Avoti: TM

hieromānija   med.

1. Reliģisks prāta sajukums.

Avoti: TM

hieromantija

1. Zīlēšana pēc rokas līnijām.

Avoti: SV96

hieromātija   jur.

1. Priesteru izveidota valsts valdība.

Avoti: JtV

Hieronīms   rel.

1. Bībeles tulkotājs vienkāršā, visiem saprotamā latīņu valodā, sarakstījis arī daudzus komentārus.

Avoti: R1

hieroskopija   novec.

1. Zīlēšana pēc ziedoto lopu iekšām, vai dievs pieņēmis ziedojumju un vai nodomātais darbs laimīgi izdosies.

Avoti: KV

hierotēka   novec.

1. Svētumu skapis; relikviju šķirsts, sevišķi ar Kristus krusta atliekām.

Avoti: KV

hietogrāfija   novec.

1. Nokrišņu aprakstīšana.

Avoti: TV

hifas   biol.

1. Mikroskopiski šūnu pavedieni, kas veido sēņu veģetatīvo daļu - sēņotni jeb micēliju.

Avoti: SV99

hifefilija   med.

1. Seksuāla bauda, pieskaroties audumiem, piem., samtam, zīdam.

Avoti: TM

hi-fi   saīs.

1. Termins, kas norāda uz pastiprinātāju, skaļruņu un atskaņošanas aparatūras augstu kvalitāti.

Avoti: LEV

Hīfingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Huefingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 7500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hifomicētes

1. Anamorfsēņu nodalījuma klase ("Hyphomycetes"), sēnes, kurām attīstās tikai bezdzimuma vairošanās sporas (sk. konidijas), ir saprofīti un parazīti, ~930 ģ., ~7500 sugu, Latvijā konstatētas ~85 ģ., ~365 sugas.

Avoti: SV69, LE1

hifotomija   med.

1. Audu pārgriešana.

Avoti: TM

hig.   saīs.

1. Higiēna; higiēnisks.

Avoti: i2

Higašiosaka   vietv.

1. Pilsēta Japānā, Osakas piepilsēta, 512200 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

higeiolatrija   med.

1. Higiēnas principu stingra ievērošana.

Avoti: TM

high   novec.

1. Augsts.

Avoti: KV

highland   novec.

1. Augstiene.

Avoti: KV

highness   novec.

1. Augstība: līdz Indriķa VIII laikam angļu karaļu tituls.

Royal highness— karaliskā augstība: karalisko prinču un princešu tituls.

High school— ASV skolu tips, ko apmeklē 14-18 g. vecumā pēc 8 g. elementārskolā.

Avoti: KV

high-tech

1. Haiteks - augstās tehnoloģijas.

Avoti: MkV

higiaina   novec.

1. Zinātne par cilvēka veselības uzturēšanu.

Avoti: SV33

Higieja

1. Grieķu mitoloģijā - veselības personifikācija, ārstniecības dieva Asklēpija meita.

Avoti: SV08, Mit

higiēna   -as, s.; parasti vsk.

1. Medicīnas nozare, kas pētī ārējo dzīves apstākļu ietekmi uz cilvēka organismu un veselību, izstrādā pasākumus un normas veselības aizsardzībai pret nelabvēlīgu ārējo faktoru iedarbību.

2. Pasākumu kopums, kas nodrošina cilvēka organisma normālu funkcionēšanu un veselības saglabāšanu.

Avoti: LLVV

higiēnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atbilst higiēnas (1) prasībām.

Avoti: LLVV

higiēniskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> higiēnisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

higiēnists   -a, v.

1. Higiēnas (1) speciālists.

Avoti: LLVV

higieoģenēze   med.

1. Veselības atjaunošanas process kā pretstats patoģenēzei.

Avoti: TM

higr-   med.

1. Salikteņos norāda uz mitrumu, ūdeni, šķidrumu.

Avoti: MSV

higrehēma   med.

1. Auskultācijā šķidruma skaņa (šļakstiena, pilēšanas skaņa).

Avoti: TM

higrehēma   med.

1. Auskultācijā šķidruma skaņa (šļakstiena, pilēšanas skaņa).

Avoti: TM

higro-   med.

1. Salikteņos norāda uz mitrumu, ūdeni, šķidrumu.

Avoti: MSV

higrofils

1. Tāds, kam patīk mitrums (par augiem).

Higrofila pļava— mitra pļava.

Avoti: SV99, LD

higrofīts   -a, v.; bot.

1. Augs, kas pielāgojies dzīvei mitrā vidē.

Avoti: LLVV

higrofobija   med.

1. Slimīgas bailes no šķidrumiem.

Avoti: TM

higrogrāfs

1. Gaisa mitruma pašrakstītājs nepārtrauktai relatīvā gaisa mitruma reģistrēšanai.

Avoti: ZTV

higrogramma

1. Gaisa mitruma grafiks uz lentes.

Avoti: ZTV

higroma   med.

1. Seroza šķidruma uzkrāšanās gļotsomiņas vai cīpslas maksts dobumā.

2. Cistiska limfangioma.

Avoti: TM

higrometrija   med.

1. Gaisa mitruma mērīšana.

Avoti: TM

higrometrs   -a, v.

1. Aparāts gaisa mitruma mērīšanai.

Mata higrometrs— higrometrs, kura darbības pamatā ir cilvēka attaukota mata īpašība mainīt savu garumu atkarībā no gaisa mitruma.

Avoti: LLVV

higroskopicitāte   novec.

1. Vielu spēja uz savas virsmas saistīt ūdens tvaikus.

Avoti: LLx

higroskopiski   apst.

1. Higroskopisks.

Avoti: LV87

higroskopisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas uzsūc mitrumu.

Higroskopiskā vate— attaukotā vate.

Higroskopiskas kustības— auga vai tā daļu kustības, ko izraisa vides mitruma pārmaiņas.

Avoti: LLVV

higroskopiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Spēja uzsūkt mitrumu.

Avoti: LLVV

higroskops

1. Gaisa mitruma noteikšanas ierīce.

Avoti: SV99

higrostats

1. Ierīce noteikta gaisa mitruma uzturēšanai; lieto laboratorijās u. c.

Avoti: SV99

Hihona   vietv.

1. Pilsēta Spānijas ziemeļos ("Gijon"), Astūrijas karalistes (autonomā apgabala) Astūrijas provincē, Biskajas līča piekrastē, 285000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Hija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā ("Chios"), Ziemeļegejas reģionā, Hijas salā, 23800 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Grieķijai piederoša sala Egejas jūrā pie Mazāzijas krastiem ("Chios"), 858 kvadrātkilometri, 50000 iedzīvotāju, kalnaina (augstākā virsotne - 1297 m vjl.), taču auglīga.

Avoti: LEV

Hijika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Konjas ilā, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hījumā   vietv.

1. Sala Monzunda arhipelāgā ("Hiiumaa"), Baltijas jūrā pie Somu jūras līča, pieder Igaunijai, 965 kvadrātkilometri, 18000 iedzīvotāju, 1582.-1781. piederēja Zviedrijai, pēc tam Krievijai, no 1918 neatkarīgās Igaunijas sastāvā, daudzos zviedrus, kas te bija dzīvojuši kopš viduslaikiem, krievi 1721. g. pārvietoja uz zviedru ciematiem Ukrainā; Dago.

Avoti: LEV

Hikelhovene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hueckelhoven"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 38700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Hikezvāgene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hueckeswagen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 15100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hiko   vietv.

1. Pilsēta Meksikā, Mehiko piepilsēta, 331300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

hikori   novec.

1. Hikorija.

Avoti: Ang

Hikori   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hickory"), Ziemeļkarolīnas štatā, 40100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hikorija

1. Kārija - Ziemeļamerikā izplatīta koku ģints, kas pieder pie riekstkoku dzimtas; hikoriju rieksti ir ēdami; dažām šā koka sugām ir vērtīga koksne; audzē kā krāšņumaugu parkos.

Avoti: SV69

hikorijs   novec.

1. Hikorija.

Avoti: Ang

hiksi

1. Senu cilšu grupa, kas ap 1700. g. p. m. ē. no Priekšāzijas pāri Suecas zemesšaurumam iebruka Ēģiptē un apmetās Lejasēģiptē, 16. gs. sāk. p. m. ē. ēģiptieši piespieda tos atkāpties uz Palestīnu.

Avoti: EV

hil-   med.

1. Salikteņos norāda uz hilu, uz limfu.

Avoti: MSV

Hīla   vietv.

1. Upe ASV dienvidrietumos ("Gila"), Arizonas štatā, Kolorādo kreisā krasta pieteka, garums - 1040 km, sākas Meksikas kalnienē, augštece un vidustece - kanjonveida ielejā, lejtecē bieži izsīkst; Džīla.

Avoti: LģE, PZT

hilaks   žarg.

1. Vārgulis.

Avoti: SLG

hilāli   novec.

1. Beduīnu cilts no ziemeļu arābu mudaru grupas, ap 9.-10. gs.

Avoti: KV

hilarijas   novec.

1. Hellēnistiski-romiskā laikmetā dažādi jautri svētki ar gājieniem, dzīrēm un maskām.

Avoti: KV

hilaritāte   psih.

1. Emocionāla uzbudinājuma sniegta bauda.

Avoti: PsA

hilbilijs

1. Cilvēks (ASV), kas dzīvo kalnos, mežā vai kādā citā nomaļā, attālā vietā, parasti nabadzīgs un neizglītots; arī neaptēsts, "kā no meža iznācis" (angļu "hillbilly", no "hill Billy" - "kalnu Bilijs").

Avoti: PL

Hilchensfaehr   vietv., vēst., vācu val.

1. Iļķenes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ādažu pagastā.

Avoti: KV

Hildburghauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hildburghausen"), Tīringenes federālajā zemē, 11700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

hildenbrandia   lat.

1. Hildenbrandijas.

Hildenbrandia prototypus— hildenbrandiju suga, kas Rīgas līča un Baltijas jūras piekrastē līdz 2 m dziļumam uz iežiem veido dzeltenbrūnas līdz sarkanas kreves.

Hildenbrandia rivualis— hildenbrandiju suga, kas Latvijā plaši izplatīta straujās upēs ēnainās vietās uz akmeņiem, gliemežvākiem, kur veido karmīnsarkanas garozveida kreves.

Avoti: LD

hildenbrandijas

1. Sārtaļģu nodalījuma florideju klases ģints ("Hildenbrandia"), tumšsarkans, plāns, garozveidīgs laponis līdz 2,5 cm diametrā, kas ar apakšpusi blīvi pieguļ substrātam, ~10 s. (gk. jūrās), Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LD

Hildene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hilden"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 54700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hildesheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hildesheim"), Lejassaksijas federālajā zemē, uz dienvidaustrumiem no Hannoveres, 99400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LEV, Wi, LpA

hileja   ģeogr.

1. Mitro tropu meži; tropiskā lietus meži, ekvatoriālie meži.

Avoti: ZTV

hilektāzija   med.

1. Hilvadu paplašinājums.

Avoti: TM

hilēmija   med.

1. Hils asinīs.

Avoti: TM

hīlerisms

1. Hīlings - filipīniešu tradicionālās dziedniecības paveids - garīgā ķirurģija, kur iejaukšanās cilvēka organismā notiek nevis ar instrumentu palīdzību, bet koncentrētas garīgās enerģijas veidā.

Avoti: PL

hīlers

1. Dziednieks (angļu "to heal" - "dziedināt").

Avoti: PL

hilētisks   novec.

1. Vielisks.

2. Huserla filozofijā - pilnīgi bezveidīgi tīrie, pirmie dati kā maņu, tā jūtu sfērā.

Avoti: KV

Hilhenbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hilchenbach"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 15000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hilhidroze   med.

1. Pienam līdzīgu sviedru izdalīšanās.

Avoti: MSV

hili-   med.

1. Salikteņos norāda uz hilu, uz limfu.

Avoti: MSV

hiliasms

1. Reliģiska mācība par tūkstošgadu miera valsti, kas iestāsies pirms pastarās tiesas; tā bija izplatīta agrīnās kristietības laikā - aptuveni līdz 11. gs.; kopš reformācijas tā izpaužas dažos sektantiskos novirzienos.

Avoti: SV99

hiliasti

1. Hiliasma piekritēji.

Avoti: SV69

hilifakcija   med.

1. Hila veidošanās; sagremošana.

Avoti: TM

hiliforms   med.

1. Hilam līdzīgs.

Avoti: TM

hīlings

1. Filipīniešu tradicionālās dziedniecības paveids - garīgā ķirurģija, kur iejaukšanās cilvēka organismā notiek nevis ar instrumentu palīdzību, bet koncentrētas garīgās enerģijas veidā; hīlerisms.

Avoti: PL

hilīts   med.

1. Plaušu vārtu limfmezglu iekaisums.

Avoti: TM

Hilla   vietv.

1. Pilsēta Irākas vidienē ("Hilla"), Bābilas muhāfazas administratīvais centrs, 335800 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

hillbillijs

1. Kantrimūzikas paveids, kas cēlies Apalaču kalnu balto iedzīvotāju vidū.

2. Hilbilijs.

Avoti: SV99, PL

Hillegoma   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hillegom"), Dienvidholandes provincē, 21100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hillereda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 31200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hillesheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hillesheim"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hilliasms   rel.

1. Reliģiska mācība par Kristus atgriešanos uz zemes un tūkstošgadu miera valsti, kas iestāsies pirms pastarās tiesas.

Avoti: RtV

Hilmenda   vietv.

1. Upe Irānas kalnienē (angļu val. "Helmand River"), Afganistānā un Irānā, garums - 1150 km, sākas Hindukuša Babas grēdā 4500 m vjl., ietek Sistānas beznoteces ieplakas Hāmūna ezeros.

Avoti: LģE

Hilo   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Hilo"), Havaju štatā, 43200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hilo-   med.

1. Salikteņos norāda uz hilu, uz limfu.

Avoti: MSV

hilocēle   med.

1. Hiloza šķidruma izplūdums sēklinieka maksts apvalkā.

Avoti: TM

hilodonella

1. Skropstaiņu klases vienšūņu ģints.

Karpu hilonodella— šīs ģints suga ("Chilodonella cyprini").

Avoti: LD

hilodonelloze   biol.

1. Zivju slimība, ko izraisa parazīti, vienšūņi ("Chilodonella piscicola" un "Cilodonella hexasticha").

Avoti: Wi

hilofobija

1. Bailes no meža (aizmaldīties, sastapties ar dzīvniekiem).

hiloīds   med.

1. Hilam līdzīgs.

Avoti: TM

Hiloka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Aizbaikāla novadā, 11100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Krievijā, Aizbaikāla novadā un Burjatijas Republikā, Selengas labā krasta pieteka, garums - 840 km, iztek no Arahļeja ezera.

Avoti: Wi, PZT

hiloma   med.

1. Audzējs, kas cēlies no mezenhimāliem audiem.

Avoti: TM

hilomediastīns   med.

1. Hila vai limfas izplūdums videnē.

Avoti: TM

hilomikrons   med.

1. Emulģētu tauku daļiņa, atrodama asinīs tauku gremošanas laikā.

2. Ļoti sīka tauku daļiņa (0,5-1,0 mikrometri).

Avoti: TM

hilons   žarg.

1. Vārgulis.

Avoti: SLG

hiloperikardīts   med.

1. Perikarda iekaisums, kas radies, hilozajam šķidrumam nonākot sirds somiņā.

Avoti: MSV

hiloperikards   med.

1. Hila vai limfas izplūdums perikarda dobumā.

Avoti: TM

hiloperitonejs   med.

1. Hila vai limfas izplūdums vēdera dobumā.

Avoti: TM

hilopneimotorakss   med.

1. Hils vai limfa un gaiss krūšu dobumā.

Avoti: TM

hiloptialisms   med.

1. Pienainu siekalu izdalīšanās.

Avoti: TM

hiloreja   med.

1. Caureja ar bagātīgu gļotu piemaisījumu (līdzība ar hilu).

2. Hila izplūdums krūšu limfvada ievainojuma gadījumā.

Avoti: TM

hiloteisms   novec.

1. Holozoisma paveids, kas vielā redz dievību, izplatīts primitīvās tautās.

Avoti: KV

hilotorakss   med.

1. Hila izplūdums krūšu dobumā, parasti krūšu limfvada bojājuma dēļ.

Avoti: MSV

hilotropija   med.

1. Vielas spēja bez ķīmiskām pārvērtībām mainīt agregātstāvokli, piem., no cieta uz šķidru, no šķidra uz gāzveida.

Avoti: MSV

hiloze   med.

1. Barības sagremošana un uzsūkšanās.

Avoti: MSV

hilozoisms

1. Filozofiska mācība, kuras pamatā ir pieņēmums, ka dzīvums, justspēja un domātspēja piemīt visu veidu matērijai.

Avoti: SV99

Hilpoltšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hilpoltstein"), Bavārijas federālajā zemē, 13200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hils

1. Šķidrums, ar tauku pilieniem bagātināta limfa, kas cirkulē pa zarnu trakta limfas vadiem.

2. Orgāna vārti; padziļinājums orgāna virsmā, kurā ieiet vai no kura iznāk asinsvadi un limfvadi, nervi un izvadkanāli.

Avoti: SV78, TM

Hilsboro   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hilsboro"), Oregonas štatā, 99400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Hilsboro"), Ohaio štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Hilsboro"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Hilsboro"), Ziemeļdakotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hilsdeila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hillsdale"), Ņūdžersijas štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hilsen   vietv., vēst., vācu val.

1. Patkules muiža, kas atradās Madonas apriņķa Patkules pagastā.

Avoti: KV

Hilsta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hulst"), Zēlandes provincē, 27300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hiltonhedailenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hilton Head Island"), Dienvidkarolīnas štatā, 40000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hilūrija   med.

1. Pienam līdzīgs urīns, kurā ir emulģēti lipīdi.

2. Hils urīnā.

Avoti: MSV

hīlus   novec.

1. Tievās zarnas bārkstīs radies pienains šķidrums, limfa.

Avoti: SV33

Hilvana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hilvan"), Šanliurfas ilā, 22600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hilvarenbēka   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hilvarenbeek"), Ziemeļbrabantes provincē, 15100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hilversima   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hilversum"), Ziemeļholandes provincē, uz dienvidaustrumiem no Amsterdamas, 86800 iedzīvotāju (2024. g.).

Avoti: LEV, LpA, Wi

Hilversuma   vietv.

1. Hilversima - pilsēta Nīderlandē ("Hilversum").

Avoti: Wi

Hilzeni   vēst.

1. Vācu muižnieku dzimta Livonijā, īpašumi atradās gk. Latgalē, un 17.-18. gs. šī dzimta pārpoļojās, atbalstīja kristietības izplatīšanu Latgalē un uzturēja jezuītu misijas Dagdā un Kaunatā, materiāli atbalstīja vairāku baznīcu celtniecību.

Avoti: LE1

hiļaks   žarg.

1. Vārgulis.

Avoti: SLG

hiļaķ   žarg.

1. Iet.

Avoti: KZ

hiļons   žarg.

1. Vārgulis.

Avoti: SLG

Himāčala   vietv.

1. Himāčala Pradēša - Indijas štats, atrodas valsts ziemeļrietumos, Himalaju dienvidrietumu piekājē, platība - 55673 kvadrātkilometri, 6550000 iedzīvotāju (2008. g.), administratīvais centrs - Šimla, valodas - dogru un hindi.

Avoti: PZT, PuA

himaira   novec.

1. Pasakains radījums ar lauvas galvu, kazas vidukli un pūķa asti.

2. Nepiepildāmi sapņi, cerības.

Avoti: SV33

Himalaji   vietv.

1. Pasaules augstākā kalnu grēda ("Himalaya"), atrodas pie Indijas ziemeļu robežas, ~2500 km gara, 80-200 km plata, 14 virsotnes >8000 m vjl., veido klimatisko robežu starp Indijas tropisko musonu klimatu un Centrālāzijas sauso un auksto apgabalu.

Lielie Himalaji— Himalaju kalnu sistēmas galvenā, augstākā daļa starp Mazajiem Himalajiem dienvidos un Ladaka grēdu ziemeļos, garums - >2400 km, platums - 50-90 km, 10 virsotnes >8000 m vjl., sniega līnija - 4500-5500 m vjl.

Mazie Himalaji— atsevišķu kalnu masīvu un grēdu sistēma Himalaju vidusdaļā, starp Lielajiem Himalajiem (ziemeļos) un Šivalika grēdām (dienvidos), garums - ~2000 km, platums - no 10 km (austrumos) līdz 100 km (rietumos), vidējais augstums - 3000-4000 m, atsevišķas virsotnes - līdz 6000 m.

Avoti: LEV, PZT

himalajieši

1. Tautību un cilšu grupa, dzīvo gk. Nepālā, nedaudz arī Butānā un Indijas ziemeļu daļā, Himalajos 2000-3000 m vjl., valodas veido sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas himalajiešu apakšgrupu, reliģijas - hinduisms un budisms, izplatīti arī vietējie tradicionālie kulti.

Avoti: PZT

Himalija

1. astr. Jupitera pavadonis ("Himalia"), vidējais attālums no planētas - 11461000 km, izmēri - 160 km.

Avoti: ZvD-203-24

himantoze   med.

1. Pagarināta ūka.

Avoti: TM

himara

1. Musulmaņu sievietes apģērba sastāvdaļa, apļveida formas galvassega, kura nokarājoties sedz matus, kaklu un plecus.

himātijs

1. Apmetnis, ko sengrieķu vīrieši uzvilka virs hitona, izejot no mājas, to pārlika pāri plecam tā, lai viena roka paliktu brīva, bet uz pleca sastiprināja ar saspraudēm jeb fibulām.

Avoti: MkV

himatijs

1. Taisnstūrveida apmetnis, kura platums atbilda valkātāja augumam, bet garums bija vienāds ar 2,5 auguma garumiem.

Avoti: MtV

himčistka   žarg.

1. Ķīmiskā tīrītava.

2. Aborts.

Avoti: SLG, KZ

Himedži   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Himeji"), Honsju salas dienvidu daļā, Hjogo prefektūrā, osta Seto jūras Harimas līča krastā, 536100 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

himenaja   literat.

1. Sengrieķu kāzu dziesma.

Avoti: DzV

Himenajs

1. Sengrieķu un romiešu mitoloģijā - laulības dievs.

Avoti: SV99

himenektomija   med.

1. Jaunavības plēves izgriešana.

Avoti: TM

himenektonija   med.

1. Jaunavības plēves izgriešana.

Avoti: MSV

himēnijs   biol.

1. Asku un bazīdiju sēņu, arī ķērpju augļķermeņa slānis.

Himēnija sēnes— bazīdiju sēņu klase; tajā ietilpst arī cepurīšu sēnes.

Avoti: ZTV

himēnijsēnes   biol.

1. Bazīdijsēņu nodalījuma klase ("Hymenomycetes"), gk. saprofīti, kas attīstās uz zemes, meža trūdu kārtā, uz koksnes, 2 apakšklases, 5000 sugu, Latvijā konstatētas >240 ģ., ~990 sugas.

Avoti: LD

himēnijslānis

1. Blīvs asku sēņu un bazīdijsēņu sporveidojošo šūnu slānis.

Avoti: LD

himenīts   med.

1. Jaunavības plēves iekaisums.

Avoti: MSV

himenofors

1. Bazīdijsēņu augļķermeņa virsmas daļa, uz kuras rodas himēnijs.

Avoti: LD

himenohēte   biol.

1. dsk. Himēnijsēņu klases afilloforu rindas dzimta ("Hymenochaetaceae"), Latvijā konstatētas 6 ģ., 25 sugas.

Avoti: LD

himenolepidoze

1. Cilvēku, arī dažu grauzēju (peļu, žurku, kāmju) un putnu invāzijas slimība, ko ierosina lenteņi; helmintoze.

Avoti: LPE

himenoloģija   med.

1. Anatomijas nozare, kas pētī membrānas, gļotādas.

Avoti: MSV

himenomicētes

1. Himēnija sēnes, liela sēņu grupa, kurām sporu veidotāju šūnu kārta (himēnijs) atrodas augļķermeņa virspusē; pie himenomicētēm pieder gandrīz visas cepurīšu sēnes.

Avoti: SV69

himēnoplastika

1. Ķirurģiska operācija deflorētas jaunavības plēves sašūšanai.

Avoti: MV

himenopteri   zool.

1. Plēvspārņi (bites, lapsenes, skudras u. c.).

Avoti: SV99

himenorāfija   med.

1. Pārplēstas jaunavības plēves sašūšana.

Avoti: MSV

himenostomati

1. Skropstaiņu klases kārta ("Hymenostomata"), vienšūņi.

Avoti: LD

himenotomija   med.

1. Jaunavības plēves pārgriešana; anatomijā membrānu pārgriešana.

Avoti: TM

himēns   med.

1. Jaunavības plēve; gļotādas kroka pie maksts ieejas.

Avoti: TM

Himēns   mit.

1. Grieķu vedību dievs.

Avoti: LV93

himera   -as, s.

1. mit. Sengrieķu mitoloģijā - uguns spļāvējs nezvērs ar lauvas rīkli, čūskas asti un kazas vidukli.

2. Jebkāds fantastisks nezvērs ar dažādu dzīvnieku ķermeņa daļām.

3. pārn. Nerealizējams fantāzijas auglis.

4. Jūras zivs ar skrimšļa skeletu, ar garu, vārpstveidīgu ķermeni, garu asti un lielāmkrūšu spurām.

5. Augu organisms, kas veidots no ģenētiski atšķirīgiem audiem; sastopams dabā un iegūstams eksperimentāli - potēšanas ceļā, saaudzējot potzara un potcelma audus vai dažādu dzīvnieku organisma audus.

6. Vektors ar tajā iebūvēto heteroloģisko DNS fragmentu (gēnu inženierijā).

Avoti: LLVV, SV99, SV78, ĢT

himērveidīgie

1. Mugurkaulnieku tipa zivju virsklases skrimšļzivju klases kārta ("Chimaeriformes").

Avoti: PDE

himerisks

1. Nepiepildāms, mānīgs.

Avoti: SV69

himifikācija   med.

1. Barības pārveidošana kuņģī par hīmu, barības putriņu.

Avoti: MSV

himija   žarg.

1. Ķīmiskais zīmulis.

Avoti: KZ

himiks   žarg.

1. Ķīmiskais zīmulis.

Avoti: KZ

himio-   med.

1. Salikteņos norāda uz ķīmiju.

Avoti: MSV

himioģenēze   med.

1. Ķīmiskā ģenēze, olas drostalošanās stimulācija ar ķīmisku aģentu.

Avoti: MSV

himiokauterizācija   med.

1. Ķīmiskā kauterizācija, piededzināšana ar ķīmiskiem līdzekļiem.

Avoti: MSV

Himirs   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - milzis, kas devies slavenā zivju zvejā kopā ar dievu Toru.

Avoti: PmV

himjariešu   poligr., novec.

1. Himjariešu alfabēts - fēniķiešu alfabēta attīstības virziens no kura cēlušies Etiopijas, Lībijas u. c. Ziemeļāfrikas semītu alfabēti.

Avoti: GV

Himki   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 225700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

himmelšpeize   novec.

1. Debesmanna.

Avoti: VV

Himmelštoss   vietv.

1. Brutāls apakšvirsnieks Ē. M. Remarka romānā "Rietumu frontē bez pārmaiņām", kura vārds kļuvis par brutalitātes un uzkundzēšanās simbolu.

Avoti: LEV

himna   -as, s.

1. Svinīga dziesma, kas simbolizē, piemēram, valsti, organizāciju.

2. Mākslas darbs, kas ar īpašiem izteiksmes līdzekļiem pauž slavinājumu, pacilātību.

3. Dievu slavinoša dziesma, ko izpilda dievkalpojumos un reliģiskos rituālos.

Avoti: LLVV

himnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (parasti mākslas darbs), kurā ar īpašiem izteiksmes līdzekļiem pausts slavinājums, pacilātība.

Avoti: LLVV

himniskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Svinīgums, pacilātība, varenība.

Avoti: LLVV

himnoloģija   rel.

1. Mācība par reliģiskajām dziesmām.

Avoti: RtV

himonante   bot.

1. Lauru rindas ģints ("Chimonanthus"), sala neizturīgi dekoratīvi krūmi, zied agri pavasarī pirms lapu plaukšanas.

Agrā himonante— himonantu suga ("Chimonanthus praceox").

Avoti: DaE

himopapaīns   med.

1. Meloņkoka "Carica papaya" sulas ferments, kas sarecina pienu.

Avoti: TM

himoreja   med.

1. Hīma iztukšošanās vai pārvietošanās.

Avoti: TM

himotripsinogēns   med.

1. Enzīms aizkuņģa dziedzeri, no kura veidojas himotripsīns.

Avoti: MSV

himotripsīns

1. Proteolītisks hidrolāžu klases ferments.

Avoti: LPE

himozins

1. Siera raugs, ferments ko iegūst no dzīvnieka (galvenokārt teļa, arī zaķa un kazas) kuņģa; himozīns.

Avoti: PL

himozīns   biol.

1. Ferments, kas ir jaunu zīdītājdzīvnieku kuņģī un izraisa piena sarecēšanu; himozins.

Avoti: ZTV

Hīms   vietv.

1. Hīma ezers - Kīmezers Vācijā.

Avoti: PZT

hīms

1. Šķidra putriņa, kas rodas kuņģī no barības, uz kuru iedarbojas kuņģa sula.

Avoti: SV69

Himsa   vietv.

1. Pilsēta Sīrijā, Homsas muhāfazas administratīvais centrs, 729700 iedzīvotāju (2003. g.); Homsa.

Avoti: LpA, PuA

himuss   novec.

1. Tievo zarnu saturs, kam parasti ir pusšķidra konsistence.

Avoti: LxE

Hina   mit.

1. Tongiešu (Okeānija) mītos sieviete, kas izaudzēja pirmo kokospalmu.

Avoti: Mit

hīnajāna

1. Viens no budisma pamatvirzieniem, kas izveidojās m. ē. sākumā un sludina stingrus tikumības principus, atzīst, ka cilvēka pilnveidošanās un atbrīvošanās panākama tikai mūka dzīvē; theravāda.

Avoti: EV, R1

hinalugi

1. Tautība, dzīvo Azerbaidžānas ziemeļos, valoda pieder pie dagestāņu grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Hincenberg   vietv., vēst.

1. Inčukalna pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Hincenbergskaja   vietv., vēst.

1. Inčukalna pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Hinčešti   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 16900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Hindelopene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hindeloopen"), Frīzlandes provincē, 870 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hindenburgs   vietv.

1. Vācu militārs darbinieks ("Paul fon Hindenburg", 1847.-1934. g.), no 1925. g. valsts prezidents, kopā ar E. Ludendorfu bija izcilākie Vācijas armijas komandieri 1. pasaules kara laikā.

2. Vācu dirižablis, 245 m garš, 44,5 m augsts, 1936.-1937. g. veica regulārus pasažieru pārvadājumus pa maršrutu Vācija-ASV, pēc tā aizdegšanās pasažieru pārvadājumi ar dirižabļiem tika pārtraukti.

Avoti: LEV

hindi   nelok., v.

1. Indoeiropiešu valoda - Indijas Republikas valsts valoda.

Avoti: LLVV

Hindičeta   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Birjusas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

hindu   nelok., v.

1. Indijas ziemeļu daļas (Hindustānas) pamatiedzīvotāji, kas runā hindi valodā.

Avoti: MLVV

hinduisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Nacionāla politeistiska reliģija (Indijā), kas radusies, pārveidojoties brahmanismam.

Avoti: LLVV

hinduists   v.

1. Hinduisma piekritējs.

Hinduistu nacionālisms— labēja politiska kustība, kas Indiju identificē tikai un vienīgi ar hinduismu un pretojas kastu sistēmas izmaiņām.

Avoti: MLVV, R1

Hindukušs   vietv.

1. Kalnu grēda uz robežas starp Afganistānu un Pakistānu (angļu val. "Hindu Kush"), augstākā virsotne - 7690 m vjl.

Avoti: LEV

Hindustāna   vietv.

1. Līdzenums ap Gangas augšteci un Džamnu Indijā.

Avoti: LEV

hindustāni

1. Indijas un Pakistānas starpnacionālā saziņas valoda, kas stiprā persiešu, arābu un citu valodu ietekmē izveidojusies uz hindi dialektu pamata; no hindustāni attīstījusies literārā hindi un urdu valoda.

Avoti: SV99

hindustāņi

1. Hindustānas pamatiedzīvotāji, sastāv no vairākām lokālām grupām, ko vieno kopīga literārā valoda - hindi; ticīgie - gk. hinduisti.

Avoti: EV

Hinehauone   mit.

1. Maoru mitoloģijā - pirmais cilvēks, ko mežu dievs Tane izveidoja no smiltīm, lai radītu sev sievu.

Avoti: Mit

Hinenuiotepo   rel.

1. Pazemes valstības sargs maoru reliģijā.

Avoti: R1

hīneraugs   žarg.

1. Varžacs.

Avoti: Žrg

Hinfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Huenfeld"), Hesenes federālajā zemē, 15900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hingāns   vietv.

1. Kalnu sistēma Ķīnā, Mongolijā un Krievijā.

Lielais Hingāns— kalnu sistēma Ķīnas ziemeļaustrumos un Mongolijas austrumu daļā, garums - 1200 km, augstums - līdz 1949 m, virsotnes plakanas, nogāzes lēzenas, saposmotas.

Mazais Hingāns— kalnu sistēma Ķīnas ziemeļaustrumu daļā un Krievijā, garums - ~500 km, platums - līdz 320 km, augstākā virsotne - 1150 m.

Avoti: LģE

hinhidrons   med.

1. Parabenzohinona un hidrohinona molekulu komplekss; lieto platīna elektroda pagatavošanai, kas nepieciešams pH noteikšanai.

Avoti: TM

hinidīns   ķīm.

1. Alkaloīdiem tuva organiska viela, kas palēnina sirdsdarbību un novērš aritmiju.

Avoti: ZTV

hininizācija   med.

1. Hinīna ievadīšana organismā, piem., malārijas profilaksei.

Avoti: TM

hinīnkoks

1. dsk. Rubiju dzimtas ģints ("Cinchona"), Mūžzaļš koks, kuru kultivē mizas ieguvei Andu kalnos Dienvidamerikā; miza satur ~30 alkaloīdu, t. sk. hinīnu, ko lieto medicīnā.

Avoti: LEV

hinīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Balts, kristālisks pulveris ar ļoti rūgtu garšu (parasti lieto par pretmalārijas līdzekli).

Avoti: LLVV

Hinisa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hinis"), Erzurumas ilā, 9800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hinkali

1. Gruzīnu ēdiens - ar rokām darināti mīklas sainīši, pildīti ar gaļu un zaļumiem, daļēji līdzīgi lieliem pelmeņiem.

Hinnama   vietv.

1. Pilsēta Korejas Tautas Demokrātiskajā Republikā (Ziemeļkorejā), Hamgjonnamdo provincē, Hamhinas piepilsēta, 200000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hinneja   vietv.

1. Sala Norvēģu jūrā, Vesterolu arhipelāgā (Norvēģijā), platība - 2198 kvadrātkilometri, kalnaina, augstums līdz 1266 m, fjordi, kalnu un meža tundra.

Avoti: PZT

Hinnerupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 7400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hinolīns   ķīm.

1. Heterociklisks savienojums C9H7N, bezkrāsains šķidrums ar nepatīkamu smaku; lieto par šķīdinātāju par izejvielu ķīmiskajā rūpniecībā.

Avoti: ZTV

hinonablepsija   med.

1. Sniega aklums, tīklenes jutības zudums no skatīšanās uz saules apspīdētu sniegu.

Avoti: TM

hinonimīnkrāsvielas

1. Sintētiskas krāsvielas, ķīmiski neizturīgas, intensīvi zilā vai zaļā krāsā.

Avoti: LPE

hinons   ķīm.

1. Organisks savienojums vai sarežģītāku savienojumu ciklisks struktūras elements ar oksidētāja īpašībām; ir daudzu krāsvielu struktūras pamatā.

Avoti: ZTV

Hinotega   vietv.

1. Pilsēta Nikaragvā, tāda paša nosaukuma departamenta administratīvais centrs, 41100 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hīnova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 2350 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

hinozols   ķīm.

1. Organisks savienojums; ārstniecības preparāts - dezinficējošs un antiseptisks līdzeklis; ietilpst to preparātu sastāvā, kurus lieto pret apaugļošanos.

Avoti: SV69

hins

1. Suņu šķirne (angļu "Chin", no vārda "Ķīna"): neliels istabas suns ar garu apmatojumu, tautā saukts par japānīti; dzimtene - Japāna.

Avoti: PL

Hinseberga   vietv.

1. Zviedrijā vienīgais cietums sievietēm ("Hinseberg"), atrodas Frēvi Vestmanlandē.

Avoti: LEV

Hinsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hinesville"), Džordžijas štatā, 34800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hintada   vietv.; novec.

1. Hinzada - pilsēta Mjanmā.

Avoti: PZT

hinterland   novec.

1. Hinterlande.

Avoti: KV

hinterlande

1. Ekonomģeogrāfijā - apgabals, ko pastāvīgas kravu un pasažieru plūsmas saista ar ostu, pilsētu pie upes vai citu centru; aizzona.

Avoti: SV99, TvV

Hinzada   vietv.

1. Pilsēta Mjanmas (Birmas) dienvidrietumos ("Hinthada"), Iravadi apgabalā, osta Iravadi krastā, 170300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Hinzenberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās Inčukalna muižas nosaukums.

2. Dzelzceļa stacijas "Inčukalns" nosaukums 1889.-1919. g.

3. Inčukalns.

Avoti: LE1, FV

hiodezoksiholskābe   med.

1. Cūku žultī atrodama skābe C23H37(OH)2COOH.

Avoti: TM

hionablepsija   med.

1. Sniega aklums, tīklenes jutības zudums no skatīšanās uz saules apspīdētu sniegu.

Avoti: MSV

hionantīns   med.

1. Virdžīnijas sniegpārslu koka ("Chionanthus virginicus") saknes mizas glikozīds.

Avoti: TM

hionants   bot.

1. dsk. Olīvu dzimtas ģints ("Chionanthus"), vasarā ziedoši, stāvi krūmi, kas rudenī krāsojas dzelteni; sniegpārslu koks.

Avoti: DaE

hionodoksa   novec.

1. Liliju dzimtas krāšņumaugu ģints ar 5 vai 6 sugām, savvaļā sastopama Turcijā, audzē akmeņdārzos un apstādījumos, zied aprīlī drīz pēc sniega nokušanas, ziedi atgādina zvaigznīti, zili, balti, sārti, skrajos ķekaros, kas paceļas 8-15 cm augstu.

Avoti: LxE

hionofobija   med.

1. Slimīgas bailes no sniega.

Avoti: TM

hionosfēra

1. Troposfēras slānis ar pozitīvu gada cieto nokrišņu bilanci, slānis, kurā iespējams mūžīgais sniegs un ledus.

Avoti: SV99

hiosciamīns   ķīm.

1. Ļoti indīgs alkaloīds, ko satur vilkogas, driģenes un velnābols.

Avoti: ZTV

hip-   med.

1. Salikteņos norāda uz pazeminājumu, zemu līmeni, zemu kvalitāti, zemu funkcionālo spēju, funkcijas vājumu, uz novietojumu zem kaut kā.

Avoti: MSV

hip.   saīs.

1. Hipotēze; hipotētisks.

hipabisāls   ģeol.

1. Neliela dziļuma-; radies nelielā dziļumā.

Hipabisālie ieži— magmatiskie ieži, kas veidojušies nelielā dziļumā.

Avoti: SV96

hipacidēmija   med.

1. Skābju iztrūkums asinīs.

Avoti: TM

hipaciditāte   med.

1. Pazemināts skābums kuņģa sulā.

Avoti: TM

hipadrenalinēmija   med.

1. Samazināts adrenalīna daudzums asinīs.

Avoti: MSV

hipadrenālisms   med.

1. Pavājinātas virsnieru dziedzeru funkcijas.

Avoti: MSV

hipafrodīzija   med.

1. Pazemināta dzimumtieksme.

Avoti: TM

hipaitrāls   novec.

1. Tāds, kas atrodas zem klajas debess.

Avoti: KV

hipakūzija   med.

1. Dzirdes pavājināšanās.

Avoti: TM

hipalģija   med.

1. Pavājināta sāpju jutība.

Avoti: MSV

hipamnioze   med.

1. Amonija šķidruma nepietiekamība.

Avoti: MSV

hipantijs

1. Zieda apakšējās daļas paplašinājums, kas sastāv no saaugušiem apziedņa un putekšņlapu pamatnēm.

Avoti: LD

hipantropija   med.

1. Slimnieka murgi par pārvēršanos zirgā.

Avoti: TM

hiparhija   novec.

1. Karaspēka nodaļa ar apmēram 500 jātniekiem.

Avoti: KV

hiparhs

1. Jātnieku vienības priekšnieks senajā Grieķijā.

Avoti: SV69

hiparterials   med.

1. Tāds, kas atrodas zem artērijas, piem., bronhs.

Avoti: TM

hipazotūrija   med.

1. Samazināts slāpekļa daudzums urīnā.

Avoti: TM

hipeastrs

1. Viendīgļlapju klases liliju apakšklases liliju rindas amariļļu dzimtas ģints ("Hippeastrum"), telpaugs, ko vasarā var iznest laukā, savvaļā sastopams Dienvidamerikā, 60-70 sugu, ziedi lieli, plati, līdzīgi liliju ziediem, sarkani, rožaini, balti vai svītroti.

Avoti: LxE, PDE, Wi

hipencefalons   med.

1. Galvas smadzeņu apvidus, ko veido vidussmadzenes, tilts un iegarenās smadzenes.

Avoti: TM

hipendoforija   med.

1. Redzes ass novirze uz leju un iekšu.

Avoti: TM

hipengiofobija   med.

1. Slimīgas bailes no atbildības.

Avoti: TM

hipenhīma   med.

1. Embrionālie audi, kas veido pirmatnējo zarnu.

Avoti: TM

hiper-   med.

1. Salikteņos norāda uz pārāk lielu paaugstināšanos (funkcijā, apjomā).

Avoti: MSV

hiperacidaminūrija   med.

1. Aminoskābju daudzuma palielināšanās urīnā.

Avoti: TM

hiperaciditāte   med.

1. Paaugstināts kuņģa sulas skābums.

Avoti: MSV

hiperadenoze   med.

1. Limfmezglu palielināšanās.

Avoti: TM

hiperadipoze   med.

1. Ārkārtīga aptaukošanās.

Avoti: TM

hiperadrenalinēmija   med.

1. Palielināts adrenalīna daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperadrenālisms   med.

1. Slimība, ko izraisa virsnieru hiperfunkcija: sliecība uz bazālās vielmaiņas paaugstināšanos, pazemināta ogļhidrātu tolerance, glikozūrija; cēlonis - virsnieru hiperplāzija, virsnieru garozas audzēji.

Avoti: MSV

hiperaērija   med.

1. Pārmērīgs gaisa saturs, piem., plaušās.

Avoti: MSV

hiperāfija   med.

1. Pastiprināta taustes maņa.

Avoti: TM

hiperaimija   novec.

1. Asiņu pieplūdums audos vai atsevišķos orgānos.

Avoti: KV

hiperaistēzija   novec.

1. Kāda orgāna vai miesas daļas pārmērīgs jūtīgums.

Avoti: KV

hiperakantoze   med.

1. Patoloģiska ādas dzeloņainā slāņa proliferācija (kārpas un kondilomas).

Avoti: TM

hiperaktivitāte

1. Pārmērīgs kustīgums.

Avoti: PsA

hiperaktīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt hiperaktivitāte.

Avoti: MLVV

hiperakūts   med.

1. Ārkārtīgi akūts.

Avoti: TM

hiperakūzija   med.

1. Kāpināts dzirdes asums; kāpināta jutība pret akustiskiem kairinājumiem.

Avoti: TM

hiperalbuminoze   med.

1. Palielināts albumīnu daudzums, piem., asinīs.

Avoti: TM

hiperaldosteronisms   med.

1. Stāvoklis, kura pamatā ir pārmērīga aldosterona sintēze virsnieru garozā.

Avoti: VE

hiperalgēzija   med.

1. Paaugstināta sāpju jutība.

Avoti: VE

hiperalģija   med.

1. Paaugstināta sāpju sajūta.

Avoti: TM

hiperalimentācija   med.

1. Pārmērīga ēšana.

Avoti: TM

hiperalimentoze   med.

1. Stāvoklis vai slimība, ko izraisa pārmērīga ēšana.

Avoti: MSV

hiperalonēmija   med.

1. Palielināts sāļu daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperamilazēmija   med.

1. Palielināts amilāzes daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperaminacidūrija   med.

1. Palielināts aminoskābju daudzums urīnā.

Avoti: MSV

hiperaminoacidēmija   med.

1. Palielināts aminoskābju daudzums asinīs.

Avoti: MSV

hiperaminoacidūrija   med.

1. Aminoskābju palielināts daudzums urīnā.

Avoti: TM

hiperanabolisms   med.

1. Audu vai ķermeņa daļu hipertrofija vai pārmērīga veidošanās.

Avoti: MSV

hiperanakinēzija   med.

1. Pārāk liela motoriskā aktivitāte.

Avoti: MSV

hiperauksēze   med.

1. Pārmērīgi palielināts orgāns vai ķermeņa daļa.

Avoti: MSV

hiperazotēmija   med.

1. Palielināts slāpekļvielu daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperazotūrija   med.

1. Palielināts slāpekļvielu daudzums urīnā.

Avoti: TM

hiperbārisks   med.

1. Tāds, kam masa, blīvums vai spiediens ir lielāks par normālo (piem., gāzei).

Avoti: MSV

hiperbatons

1. Stilistiska figūra - vārdu pārstatījums, tādu vārdu attālināšana, kuriem dabiskajā vārdkārtā jāatrodas līdzās.

Avoti: SV99

hiperbazīti   ģeol.

1. Ultrabāziskie ieži.

Avoti: ZTV

hiperbilirubinēmija   med.

1. Pārmērīgs bilirubīna daudzums asinis.

Avoti: ZTV

hiperbola   -as, s.

1. Pārmērīgs tēla vai domas pārspīlējums (mākslas darbā).

2. mat. Tādu punktu ģeometriska vieta, kuru attālumu starpība līdz diviem dotiem punktiem ir konstants lielums.

Avoti: LLVV

hiperbolisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti pārspīlēts.

Hiperboliskās funkcijas— imagināra argumenta trigonometrisko funkciju vispārīgs nosaukums.

Avoti: LLVV

hiperboliskums   -a, v.

1. Vispārināta īpašība --> hiperbolisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

hiperbolizācija   -as, s.

1. Process, rezultāts --> hiperbolizēt.

Avoti: LLVV

hiperbolizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ļoti pārspīlēt (tēlu, domu), lai padarītu emocionālāku, ietekmīgāku.

Avoti: LLVV

hiperboloīdpārvads

1. Zobpārvads, kura sazobes elementu sākotnējās virsmas ir rotācijas hiperboloīda daļas.

Avoti: LPE

hiperboloīds   -a, v.; mat.

1. Viena no vienkāršākajām liektajām virsmām.

Rotācijas hiperboloīds— virsma, kas rodas, hiperbolai rotējot ap vienu no savām asīm.

Avoti: LLVV

hiperboreji

1. mit. Grieķu mitoloģijā - tauta, kas dzīvoja galējos ziemeļos, "aiz Boreja".

2. pārn. Ziemeļnieki, ziemeļu, polāro apgabalu iedzīvotāji.

Avoti: SV69

hiperborejieši   mit.

1. Grieķu teikās laimīga ziemeļu tauta, kas mītot jaukā klimatā viņpus aukstās ziemeļu zemes jeb Boreja.

2. novec. Rase, kas apdzīvo Rītāzijas un Vakaramerikas ziemeļus: jukagiri, jaki, čukči u. c.

Avoti: KV, SV33

hiperbrahicefālija   med.

1. Ļoti izteikta brahicefālija, kurā cefālikskais indekss lielāks par 85.

Avoti: TM

hiperbūlija   med.

1. Pārmērīgas, nepiemērotas, patoloģiskas gribas izpaudums (neatlaidība sasniegt nesasniedzamo); slimīga dziņa nepārtraukti strādāt.

Avoti: TM

hipercelularitāte   med.

1. Nenormāla šūnu vairošanās, piem., kaulu smadzenēs.

Avoti: MSV

hipercementoze   med.

1. Pārmērīga cementa veidošanās uz zoba saknes sakarā ar lokālu hronisku iekaisumu vai vielmaiņas traucējuma dēļ vispārējas osteopātijas gadījumā.

Avoti: MSV

hipercenestēzija   med.

1. Pārāk liela labsajūta, ārkārtīga pacilātība, vērojama maniakālā stāvoklī.

Avoti: MSV

hipercianotisks   med.

1. Ārkārtīgi cianotisks.

Avoti: TM

hiperdakrioze   med.

1. Pārmērīga asarošana.

Avoti: TM

hiperdaktiliska

1. Hiperdaktiliska atskaņa - atskaņa, kura uzsvērta ceturtā un vēl tālāka zilbe no rindas beigām.

Avoti: SV69

hiperdentīcija   med.

1. Zobu attīstīšanās pārāk lielā skaitā.

2. Trešā zobu augšana, ko dažreiz novēro vecumā.

Avoti: MSV

hiperdesmoze   med.

1. Saistaudu hipertrofija.

Avoti: TM

hiperdiastole   med.

1. Pārmērīga sirds izplešanās diastoles laikā.

Avoti: TM

hiperdinamija   med.

1. Pārmērīgs spēks; nervu un muskuļu pārspīlēta funkcija.

Avoti: TM

hiperdistensija   med.

1. Pārmērīga izstiepšana.

Avoti: TM

hiperehēze   med.

1. Nenormāls balss skaļums.

Avoti: TM

hipereiriopija   med.

1. Nenormāli platas acis.

Avoti: TM

hipereksoforija   med.

1. Redzes ass novirze uz āru un augšu.

Avoti: TM

hiperekstensija   med.

1. Pārmērīga izstiepšana.

Avoti: MSV

hiperemēze   med.

1. Neapturama vemšana.

Avoti: MSV

hiperēmija   med.

1. Asiņu pārpilnība kādā orgānā vai ķermeņa daļā.

Avoti: SV99

hiperemizācija   med.

1. Hiperēmijas mākslīga radīšana terapijas nolūkā.

Avoti: TM

hiperendokrīnisms   med.

1. Saslimšana, ko izraisa iekšējās sekrēcijas dziedzeru pastiprināta darbība.

Avoti: TM

hipereozinofilija   med.

1. Palielināts eozinofilo granulocītu daudzums (asinīs, audos).

Avoti: MSV

hiperepitīmija   med.

1. Pārmērīga, slimīga vēlēšanās, kāre.

Avoti: TM

hipererētisms   med.

1. Pārmērīga nervu sistēmas reakcija uz ārējiem kairinājumiem.

Avoti: TM

hiperergāzija   med.

1. Pastiprināta funkcionālā aktivitāte.

Avoti: MSV

hiperergija   med.

1. Paaugstināta jutība, viena no alerģijas izpausmēm.

Avoti: MSV

hipererģija   med.

1. Paaugstināta jutība, viena no alerģijas izpausmēm.

Avoti: TM

hiperestēzija

1. Kāda maņorgāna, it īpaši ādas, pārmērīgs jutīgums.

Avoti: SV99

hiperestrīnisms   med.

1. Saslimšana no estrogēno hormonu pastiprinātas sekrēcijas.

Avoti: TM

hiperestrogenēmija   med.

1. Estrogēno hormonu palielināts daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperezoforija   med.

1. Redzes ass novirze uz iekšu un augšu.

Avoti: TM

hiperfalangija   med.

1. Palielināts falangu skaits.

Avoti: TM

hiperfāzija   med.

1. Pārmērīgs runīgums.

Avoti: TM

hiperferēmija   med.

1. Palielināts dzelzs daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperfiltrācija   med.

1. Paātrināta glomerulārā filtrācija; parasti agrīna insulīnatkarīgā cukura diabēta pazīme.

Avoti: MSV

hiperfleksija   med.

1. Pārmērīga saliekšana.

Avoti: TM

hiperflogoze   med.

1. Smags iekaisums.

Avoti: TM

hiperfokālais   fotogr., kino, telev.

1. Hiperfokālais attālums - uz bezgalību iestādīta fotoobjektīva asi (skaidri) attēlotās telpas attālums līdz tuvākajam asi attēlotajam plānam.

Avoti: ZTV

hiperfonēze   med.

1. Pastiprināta perkusijas skaņa vai pastiprināta balss skaņa auskultējot.

Avoti: TM

hiperforija   med.

1. Heteroforijas veids, kad vienas acs redzes ass pavērsta uz augšu.

Avoti: TM

hiperfosfatēmija   med.

1. Palielināts fosfātu daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperfosfatūrija   med.

1. Palielināts fosfātu daudzums urīnā.

Avoti: TM

hiperfosforēmija   med.

1. Nenormāli palielināts fosfora savienojumu daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperfragmenti

1. Hiperkodoli - atomu kodolu šķembas, kas rodas kodolreakcijās, kuru norisei nepieciešama liela enerģija, un kas satur ne tikai nuklonus, bet arī noteikta tipa hiperonu.

Avoti: SV69

hiperfrāzija   med.

1. Psihiska slimnieka juceklīga pļāpība.

Avoti: TM

hiperfrēnija   med.

1. Ārkārtīga intelektuālā aktivitāte; uzbudinājums.

Avoti: TM

hiperfunkcija   biol.

1. Kāda orgāna, hormona u. c. pastiprināta darbība.

Avoti: SV99

hipergalaktija   med.

1. Piena pārmērīga sekrēcija.

Avoti: TM

hipergāmija   antrop.

1. Norma, saskaņā ar kuru tēvam jāizprecina sava meita vīrietim ar augstāku statusu.

Avoti: SV96

hipergammaglobulinēmija   med.

1. Palielināts gammaglobulīna daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipergeizija   med.

1. Garšas maņas pārmērīga jutība.

Avoti: TM

hipergēns

1. Tāds, kas norisinās vai atrodas Zemes garozas augšējos horizontos.

Avoti: LPE

hipergigantosoma   med.

1. Ārkārtīgi liels augums, gigantisms.

Avoti: TM

hiperglandulārs   med.

1. Tāds, kam raksturīga pastiprināta endokrīno dziedzeru darbība.

Avoti: MSV

hiperglicinēmija   med.

1. Palielināts glicīna daudzums asinīs; to pavada vemšana, letarģija, dehidratācija, ketoze, hipogammaglobulinēmija.

Avoti: TM

hiperglikēmija   med.

1. Palielināts glukozes daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperglikogenolīze   med.

1. Glikogēna pastiprināta šķelšanās (aknās).

Avoti: TM

hiperglikorahija   med.

1. Palielināts glukozes daudzums muguras smadzeņu šķidrumā.

Avoti: TM

hiperglikozūrija   med.

1. Ļoti izteikta glikozūrija.

Avoti: TM

hiperglobulinēmija   med.

1. Globulīnu daudzuma palielināšanās asinīs.

Avoti: TM

hipergnozija   med.

1. Pārspīlēta uztvere, t. i., vienas idejas izvēršana par ideju kopumu; novēro paranojas gadījumā.

Avoti: MSV

hipergonādisms

1. Attīstības traucējumi, ko izraisa pārmērīga dzimumdziedzeru hormonālā aktivitāte.

Avoti: MV

hipergrafika   inf.

1. Ar grafisku attēlu izveidota saite, kas norāda uz radniecīgu informāciju.

Avoti: D3

hipergrafs

1. Incidences sistēma - galīgas vai bezgalīgas kopas elementu (grafa virsotņu) vai dotu apakškopu (grafa šķautņu) veidota sistēma.

Avoti: LPE

hiperguanidīnēmija   med.

1. Palielināts guanidīna daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperģenēze

1. ģeol. Iežu un minerālu izmaiņu procesi Zemes virsmā un tuvu tai zemā temperatūrā un spiedienā.

2. med. Pārmērīga orgānu vai ķermeņa daļu attīstība, hipertrofija.

Avoti: ZTV, MSV

hiperģenitālisms   med.

1. Pārmērīga vai priekšlaicīga primāro un sekundāro dzimumpazīmju attīstība.

Avoti: TM

hiperģija   med.

1. Pazemināta jutība; viens no alerģijas veidiem.

Avoti: TM

hiperhedonija   med.

1. Pārmērība baudā, priekā.

Avoti: TM

hiperheparinēmija   med.

1. Palielināts heparīna daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperhepatisms   med.

1. Saslimšana kā aknu pastiprinātas funkcijas sekas.

Avoti: TM

hiperhermeneutika   novec.

1. Hermeneutikas apakšgadījums, kad interprets izlasa vai nu vairāk vai mazāk nekā domājis autors.

Avoti: KV

hiperhidratācija   med.

1. Stāvoklis, kad organismā ir palielināts ūdens daudzums.

Avoti: MSV

hiperhidropeksija   med.

1. Pārmērīga ūdens daudzuma saistīšana (audos, šūnās, orgānos).

Avoti: MSV

hiperhidroze   med.

1. Pārmērīga svīšana.

Avoti: ZTV

hiperhilija   med.

1. Kuņģa sulas pārmērīga atdalīšanās.

Avoti: TM

hiperhipercitoze   med.

1. Leikocitoze ar palielinātu neitrofilu skaitu.

Avoti: TM

hiperhipnoze   med.

1. Pārmērīga vai bieža miegainība.

Avoti: TM

hiperhipocitoze   med.

1. Leikopēnija ar palielinātu neitrofilu skaitu.

Avoti: TM

hiperhistaminēmija   med.

1. Palielināts histamīna daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperhlorēmija   med.

1. Palielināts hlorīdu daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperhlorhidrija   med.

1. Sāllskābes pastiprināta sekrēcija kuņģa sulā.

Avoti: TM

hiperhlorūrija   med.

1. Palielināts hlorīdu daudzums urīnā.

Avoti: TM

hiperholesterinēmija   med.

1. Palielināts holesterīna daudzums šūnās un asinīs.

Avoti: MSV

hiperholesteroholija   med.

1. Palielināts holesterīna daudzums žultī.

Avoti: TM

hiperholija   med.

1. Pastiprināta žults sekrēcija.

Avoti: MSV

hiperhondroplāzija   med.

1. Pārmērīga skrimšļu attīstība.

Avoti: MSV

hiperhormonisms   med.

1. Saslimšana kā endokrīno dziedzeru hiperfunkcijas sekas.

Avoti: TM

hiperhromafīnisms   med.

1. Stāvoklis, kas rodas no virsnieru serdes hromafīno šūnu vai citu novadu hromafīnās sistēmas pārmērīgas sekrēcijas un izpaužas kā arteriālās hipertensijas paroksismi.

Avoti: TM

hiperhromatīns   med.

1. Hromatīna daļa, kas viegli krāsojas ar azūra krāsvielām.

Avoti: TM

hiperhromatisms   med.

1. Pārmērīga pigmentācija; šūnas kodola deģenerācijas forma, kad kodolā ir daudz hromatīnam līdzīgu pigmenta daļiņu.

Avoti: MSV

hiperhromatopsija   med.

1. Stāvoklis, kad visi priekšmeti šķiet spilgti krāsaini.

Avoti: MSV

hiperhromēmija   med.

1. Nenormāli augsts krāsu indekss asinīs.

Avoti: TM

hiperhromija   biol.

1. Palielināts krāsvielas saturs sarkanajos asinsķermenīšos.

Hiperhromiskais efekts— pastiprināta intensitāte, ar ko krāsviela absorbē gaismu dažādu faktoru iedarbībā.

Avoti: SV96

hiperimunizācija   med.

1. Atkārtota imunizācija, lai panāktu augstu pret kādu antigēnu vērsto antivielu titru organismā.

Avoti: MSV

hiperimūnserums   med.

1. Serums ar augstu antivielu titru; iegūst, dzīvnieku intensīvi imunizējot.

Avoti: TM5

hiperinflācija

1. Ļoti ātra cenu celšanās un apgrozībā esošā naudas daudzuma palielināšanās.

Avoti: SV99

hiperinoze   med.

1. Pastiprināta asins recētspēja.

Avoti: MSV

hiperinsulīnisms   med.

1. Insulīna pastiprināta veidošanās, kas izraisa hipoglikēmiju.

2. Šoks pēc insulīna pārdozēšanas.

Avoti: TM

hiperintencija   med.

1. Pārpūlēšanās.

Avoti: TM

hiperinvolūcija   med.

1. Pārmērīga palielinātu audu vai orgānu atpakaļēja attīstība, piem., dzemdes hiperinvolūcija pēc dzemdībām.

Avoti: TM

Hiperions

1. astr. Hiperīons - Saturna pavadonis.

Avoti: ZvD-203-26

Hiperīons

1. mit. Grieķu mitoloģijā - titāns, Saules dieva Hēlija tēvs.

2. astr. Saturna pavadonis ("Hyperion"), vidējais attālums no planētas - 1464100 km, izmēri - 266 km.

Avoti: LEV, ZvD-203-26

hiperkalcēmija   med.

1. Palielināts kalcija daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperkalcipeksija   med.

1. Pārmērīga kalcija fiksācija.

Avoti: MSV

hiperkalciūrija   med.

1. Palielināts kalcija daudzums urīnā.

Avoti: MSV

hiperkaliēmija   med.

1. Palielināts kālija daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperkapnija   med.

1. Palielināts oglekļa dioksīda daudzums asinīs, kam seko elpošanas centra stimulācija.

Avoti: MSV

hiperkarotinēmija   med.

1. Palielināts karotīna daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperkatabolisms   med.

1. Audu vai orgāna izdilšana vai destrukcija.

Avoti: TM

hiperkatarse   med.

1. Pastiprināta zarnu iztukšošanās.

Avoti: MSV

hiperkatarze   med.

1. Zarnu pastiprināta iztukšošanās.

Avoti: TM

hiperkateksija   med.

1. Psihiskās enerģijas pārmērīga koncentrācija kādā īpašā virzienā.

Avoti: TM

hiperkeratoze   med.

1. Pārragošanās, ādas raga slāņa hipertrofija, bieži arī graudainā un pamatslāņa hipertrofija.

Avoti: TM

hiperketonūrija   med.

1. Palielināts ketonvielu daudzums urīnā.

Avoti: MSV

hiperketoze   med.

1. Pārmērīga ketonvielu veidošanās vai daudzums (audos, asinīs).

Avoti: MSV

hiperkinēmija   med.

1. Sirds minūtes tilpuma palielināšanās.

Avoti: TM

hiperkinēze   med.

1. Pārspīlētas, liekas, neapzinātas kustības. kas vērojamas dažu centrālās nervu sistēmas slimību gadījumos.

Avoti: SV69

hiperkinēzija   med.

1. Pārspīlētas, liekas, spontānas kustības, piem., horejas, atetozes gadījumā u. c.

Avoti: MSV

hiperkoagulācija   med.

1. Iegūta vai iedzimta pastiprināta asins recēšana.

Avoti: VE

hiperkodols

1. Atoma kodols, kura sastāvā kopā ar nukloniem ietilpst hiperoni.

Avoti: LPE

hiperkompensācija

1. med. Pārspīlēta kompensācija, piem., asinsspiediena paaugstināšanās pāri normai mitrālās stenozes gadījumā; pārmērīgs eritrocītu skaita pieaugums pēc asins zuduma vai hemolīzes gadījumā.

2. Cilvēka centieni gūt panākumus tajās darbības jomās, kurās viņš jūtas visvājākais.

Avoti: MSV, SdtV

hiperkompleksie

1. Hiperkompleksie skaitļi - skaitļi, kas ir vairāk nekā divu vienību lineāras kombinācijas; svarīgākā hiperkomplekso skaitļu sistēma ir kvaternioni.

Avoti: SV69

hiperkorija   med.

1. Pārsātinājums.

Avoti: TM

hiperkorticisms   med.

1. Slimības, kam raksturīga pastiprināta virsnieru garozas hormonu producēšanās.

Avoti: VE

hiperkortizonisms   med.

1. Patoloģisks stāvoklis, kas rodas no ilgstošas kortizona vai adrenokortikotropā hormona ievadīšanas.

Avoti: TM

hiperkriestēzija   med.

1. Pārmērīga jutība pret aukstumu.

Avoti: TM

hiperkrinēmija   med.

1. Kāda sekrēta palielināts daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperkrīnisms   med.

1. Saslimšana kā pastiprinātas sekrēcijas sekas.

Avoti: TM

hiperkritika   novec.

1. Pārspīlēta, pārāk barga kritika.

Avoti: KV

hiperlādiņš

1. Viens no hardonu raksturlielumiem, kas vienāds ar barionlādiņa un dīvainības summu.

Avoti: LPE

hiperlaktacidēmija   med.

1. Palielināts pienskābes daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperlaktācija   med.

1. Piena pārmērīga vai ilgstoša sekrēcija.

Avoti: TM

hiperlecitinēmija   med.

1. Palielināts lecitīna daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperleidigisms   med.

1. Sēklinieka intersticiālo Leidiga šūnu hiperfunkcija hipofīzes gonadotropā hormona vai audzēja ietekmē; ierosina pāragru pubertāti.

Avoti: TM

hiperleikocitoze   med.

1. Ļoti izteikta leikocitoze, piemēram, leikozē.

Avoti: TM

hiperletāls   med.

1. Attiecīgs uz devu, kas pārsniedz letālo.

Avoti: TM

hiperlibidomānija

1. Slimīga dzimumtieksmes pastiprināšanās, kas izraisa pastiprinātu seksuālo aktivitāti, kā arī maina cilvēka psiholoģiju, seksuālās dziņas realizācija viņam kļūst par galveno dzīves mērķi.

Avoti: MV

hiperlimfija   med.

1. Palielināts limfas daudzums organismā.

Avoti: TM

hiperlipēmija   med.

1. Pārmērīgs neitrālo tauku daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperlipidēmija   med.

1. Palielināts lipīdu daudzums asinīs.

Avoti: MSV

hiperlordoze   med.

1. Ļoti izteikta lordoze.

Avoti: TM

hiperluteinizācija   med.

1. Olnīcas folikulu pārmērīga luteinizācija.

Avoti: TM

hiperlutēmija   med.

1. Dzeltenā ķermeņa hormona (progesterona) palielināts daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipermagnezēmija   med.

1. Palielināts magnija daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipermānija   med.

1. Ļoti izteikts maniakālais stāvoklis.

Avoti: TM

hipermārkets

1. Lielveikals.

Avoti: PL

hipermastija

1. Pastiprināta krūšu dziedzeru attīstība sievietēm.

2. novec. Vairāki krūšu dziedzeri, kas nereti novērojami vienam cilvēkam.

Avoti: MV, KV

hipermedikācija   med.

1. Pārmērīga zāļu došana vai lietošana.

Avoti: TM

hipermegālija   med.

1. Ārkārtīga palielināšanās.

Avoti: TM

hipermenoreja   med.

1. Ļoti stipra menstruālā asiņošana.

Avoti: TM

hipermetabolija   novec.

1. Atsevišķu kukaiņu attīstības metamorfozes ar dažādiem dzīves veidiem piemērotām kāpuru formām, kam bieži starpā ir arī miera stadijas.

Avoti: KV

hipermetamorfoze

1. Dažu kukaiņu attīstība, kuras gaitā dažāda vecuma kāpuri stipri atšķiras gan pēc izskata, gan dzīvesveida.

Avoti: LD

hipermetrija   med.

1. Stāvoklis, kad patvaļīgas muskuļu kustības pārsniedz iecerēto nolūku.

Avoti: MSV

hipermetropija

1. Tālredzība jeb grūtības saskatīt tuvus priekšmetus.

Avoti: PL

hipermetrops

1. Tālredzīgais.

Avoti: PL

hipermetrs   poligr., novec.

1. Par vienu zilbi garāks pants, ko novērš izmetot vokāli (elīzija), piem., "apkārt dega Jāņu 'guns".

Avoti: GV

hipermīmija   med.

1. Pārmērīga emociju izpausme mīmikā.

Avoti: TM

Hipermnēstra   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - viena no Danaīdām, kas vienīgā nepaklausīja tēvu un kāzu naktī nenogalināja savu vīru Linkeju.

Avoti: Mit

hipermnēzija   med.

1. Pastiprināta atmiņas spēja.

Avoti: TM

hipernatrēmija   med.

1. Palielināts nātrija daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipernefroma

1. Audzējs virsnieru dziedzera garozā, biežāk - nieres audzējs, kura audi izskatās līdzīgi virsnieru dziedzera audiem.

Avoti: SV69

hiperneirotizācija   med.

1. Sveša motoriskā nerva pārstādīšana muskulī, kuram ir sava normālā inervācija, nolūkā pastiprināt muskuļa spēku.

Avoti: TM

hiperneocitoze   med.

1. Leikocitoze ar palielinātu jauno formu daudzumu.

Avoti: TM

hipernīms   val.

1. Hiperonīms.

Avoti: SV96

hipernormocitoze   med.

1. Palielināts neitrofilu daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperoksēmija   med.

1. Palielināts skābekļa daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperoksigenācija   med.

1. Skābekļa pārmērīga daudzuma ievadīšana asinīs; rodas no hiperventilācijas.

Avoti: TM

hiperoksija   med.

1. Skābekļa pārmērība audos.

Avoti: TM

hiperoni   -u, vsk. hiperons, -a, v.; fiz.

1. Nestabilas elementārdaļiņas, kuru masa ir lielāka par nuklonu masu.

Avoti: LLVV

hiperonihija   med.

1. Nagu hipertrofija.

Avoti: TM

hiperonīms   val.

1. Virsjēdziena nosaukums, piemēram vārds "koks" ir hiperonīms attieksmē pret vārdiem "bērzs", "egle", "liepa", "osis", "ozols" utt.

Avoti: VsV

hiperoons   novec.

1. Augšistaba vai stāvs.

Avoti: KV

hiperopija   novec.

1. Tālredzība.

Avoti: KV

hiperoreksija   med.

1. Nenormāli liela ēstgriba.

Avoti: TM

hiperorhīdisms   med.

1. Sēklinieku hiperfunkcija.

Avoti: TM

hiperortocitoze   med.

1. Leikocitoze ar normālām leikocītu formu attiecībām.

Avoti: TM

hiperosmija

1. Pastiprināta oža.

Avoti: SV99

hiperosteogēnija   med.

1. Kaula pārmērīga attīstība.

Avoti: TM

hiperostoze   med.

1. Kaula difūza palielināšanās.

Avoti: TM

hiperovārisms   med.

1. Pāragra dzimumattīstība meitenēm sakarā ar pastiprinātu olnīcu sekrēciju.

Avoti: MSV

hiperpalestēzija   med.

1. Pastiprināta spēja uztvert vibrācijas.

Avoti: TM

hiperpankreātisms   med.

1. Saslimšana kā aizkuņģa dziedzera pastiprinātas sekrēcijas sekas.

Avoti: TM

hiperparatireoze   med.

1. Pastiprinātas parathormona sekrēcijas nosacīta endokrīnās sistēmas slimība, kam raksturīgi izteikti kalcija un fosfora maiņas traucējumi.

Avoti: MSV

hiperparazīts   med.

1. Sekundārs parazīts, parazīta parazīts.

Avoti: TM

hiperparotīdisms   med.

1. Pieauss dziedzeru pastiprināta funkcija.

Avoti: TM

hiperpātija   med.

1. Ārkārtīgs slimīgums.

2. Pārspīlēta sāpju sajūta.

Avoti: TM

hiperpeksija   med.

1. Kādas vielas pārmērīga saistīšana audos.

Avoti: TM

hiperpepsija   med.

1. Kuņģa sulas pastiprināta atdalīšanās.

Avoti: TM

hiperpepsīnija   med.

1. Palielināts pepsīna daudzums kuņģa sulā.

Avoti: TM

hiperperistaltika   med.

1. Pastiprināta peristaltika.

Avoti: TM

hiperpermeabilitāte   med.

1. Pastiprināta caurlaidība.

Avoti: TM

hiperpigmentācija   med.

1. Pastiprināta pigmentācija.

Avoti: TM

hiperpineālisms   med.

1. Čiekurveida dziedzera hiperfunkcija.

Avoti: TM

hiperpireksija   med.

1. Neparasti augsta ķermeņa temperatūra.

Avoti: TM

hiperpituitārisms   med.

1. Hipofīzes hiperfunkcija.

Avoti: TM

hiperplāzija   med.

1. Patoloģiska audu un orgānu šūnu daudzuma palielināšanās.

Avoti: SV96

hiperplazmija   med.

1. Palielināts asins plazmas relatīvais daudzums (attiecībā pret formelementiem).

Avoti: MSV

hiperploīds   med.

1. Tāds, kam hromosomu skaits ir lielāks par sugai tipisko hromosomu skaitu.

Avoti: MSV

hiperpnoja   med.

1. Paātrināta un padziļināta elpošana.

Avoti: TM

hiperporoze   med.

1. Kaula saauguma pārmērīga attīstība (pēc lūzuma).

Avoti: TM

hiperpozija   med.

1. Pārdzeršanās (īslaicīga).

Avoti: TM

hiperpraksija   med.

1. Pārmērīga, maniakāla darbība.

Avoti: TM

hiperproteinēmija   med.

1. Proteīnu palielināts daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiperproteoze   med.

1. Slimīgs stāvoklis, kura cēlonis ir palielināts proteīnu daudzums uzturā.

Avoti: TM

hiperprozeksija   med.

1. Slimīgi kāpināta uzmanība, pievērsta vienam priekšmetam vai idejai.

Avoti: TM

hiperpsihoze   med.

1. Paātrināta domāšana; ārkārtīga garīgā aktivitāte.

Avoti: TM

hiperreaktīvs   med.

1. Tāds, kas reaģē spēcīgāk nekā parasti uz kairinātāju vai stimulu.

Avoti: MSV

hiperreālisms

1. Fotoreālisms - virziens tēlotājā mākslā 20. gs. 60.-70. gados.

Avoti: LPE

hiperrefleksija   med.

1. Paaugstināti refleksi.

Avoti: TM

hiperrinecefālija   med.

1. Iedzimta smadzeņu deformācija ar pieres daivu pārsvaru un pārmērīgu ožas vālīšu attīstību.

Avoti: TM

hipersaite   inf.

1. Hipertekstu sistēmās pasvītrots vai kā citādi izcelts vārds vai frāze, uz kura novietojot kursoru un noklikšķinot peli, displeja ekrānā tiek parādīts kāds cits dokuments.

Iegultā hipersaite— hipersaite, kas ir iekļauta kādā teksta rindiņā.

Avoti: ZTV

hipersalēmija   med.

1. Palielināts sāļu daudzums asinīs.

Avoti: MSV

hipersalivācija   med.

1. Pastiprināta siekalu atdalīšanās.

Avoti: TM

hipersaturācija   med.

1. Pārsātinājums.

Avoti: TM

hipersekrēcija   med.

1. Pastiprināta kāda dziedzera sekrēta izdalīšanās.

Avoti: SV99

hiperseksuālisms

1. Pastiprināta dzimumtieksme.

Avoti: MV

hiperseksualitāte   med.

1. Pārmērīgi paaugstināta seksuālā aktivitāte; nimfomānija.

Avoti: MSV

hipersensibilitāte   med.

1. Ārkārtēja jutība pret ārēju kairinājumu, piem., pret alergēniem.

Avoti: MSV

hipersensibilizācija

1. fotogr. Sudraba halogenīda fotomateriālu gaismjutības palielināšana, tos pirms eksponēšanas ķīmiski apstrādājot.

2. med. Nenormāli paaugstinātas jutības stāvoklis vai šāda stāvokļa radīšana.

Avoti: ZTV, TM

hipersfiksija   med.

1. Palielināts pulsa spiediens, piem., hipertonijā.

Avoti: TM

hipersīkstruktūra

1. Supersīkstruktūra - atoma enerģijas līmeņu sašķelšanās tuvu novietotos komponentos.

Avoti: EV

hipersistole   med.

1. Pastiprināta vai pagarināta sistole.

Avoti: TM

hiperskaņa

1. fiz. Ultraaugstas (no 1 Ghz līdz 10 THz) frekvences akustiskās svārstības.

2. Pārvietošanās ātrums, kas lielāks nekā pieckārtīgs skaņas ātrums attiecīgajā vidē.

Avoti: SV99

hipersomnija   med.

1. Pārmērīgi ilgstoša miega periodi ar normālu stāvokli starplaikos, atšķirībā no somnolences, kam raksturīga pastāvīga miegainība.

Avoti: TM

hipersplenisms   med.

1. Slimīgs stāvoklis, ko izraisa liesas hemolītiskās funkcijas pastiprināšanās; to raksturo splenomegālija (ne vienmēr), trombocitopēnija, normāla kaulu smadzeņu aina.

Avoti: TM

hiperspongioze   med.

1. Kaula sūkļvielas proliferācija.

Avoti: TM

hipersteatoze   med.

1. Tauku dziedzeru hipersekrēcija.

Avoti: TM

hiperstēnija   med.

1. Spēka vai tonusa pieaugums.

Avoti: TM

hiperstēns

1. Piroksēnu grupas minerāls, melns, ar zaļganu vai brūnganu nokrāsu.

Avoti: EV

hiperstenūrija   med.

1. Urīns ar paaugstinātu īpatnējo svaru.

Avoti: MSV

hiperteksts   inf.

1. Datorizētas informācijas nelineāra pārlūkošanas un izguves sistēma, kas lietotājam ar īpaši izveidotu asociatīvu saišu (hipersaišu) palīdzību ļauj veikt informācijas izguvi no savstarpēji saistītiem dokumentiem neatkarīgi no to izvietojuma datora (datoru) atmiņā.

Hiperteksta iezīmēšanas valoda— valoda, kas, izmantojot speciālus kodus, nosaka hiperteksta dokumenta atveidojumu ievadizvades ierīces ekrānā gadījumā, ja tiek lietotas tīmekļa lappuses.

Avoti: ZTV

hipertelēzija   med.

1. Ārkārtīgs gribas spēks.

Avoti: TM

hipertēlorisms   med.

1. Nenormāli liels atstatums starp diviem pāra orgāniem.

Avoti: TM

hipertensija

1. Asinsspiediena paaugstināšanās; paaugstināts asinsspiediens.

Arteriālā hipertensija— paaugstināts asinsspiediens arteriālajā sistēmā.

Labdabīgā hipertensija— hipertonijas slimības pirmā, neirotiskā stadija, kas nav saistīta ar asinsvadu sklerozi vai nieru insuficienci.

Endokrīnā hipertensija— neskaidras ģenēzes arteriālā hipertensija slimniekiem ar hormonālu disfunkciju.

Esenciālā hipertensija— vispārīgs apzīmējums klīniskam sindromam, kam raksturīgs paaugstināts diastoliskais spiediens, ko parasti pavada arī sistoliskā spiediena pieaugums.

Portālā hipertensija— paaugstināts asinsspiediens vārtu vēnas sistēmā pāri normai; rodas no portālās asinsrites sastrēguma aknu cirozes vai portālās trombozes dēļ.

Sekundārā hipertensija— kas attīstījusies sakarā ar kādu citu slimību, piem., nieru, centrālās nervu sistēmas, endokrīnu slimību vai asinsvadu patoloģijas gadījumā.

Senilā hipertensija— sistoliskā asinsspiediena paaugstināšanās vecumā.

Venozā hipertensija— hipertensija, ja palielināta pretestība venozo asiņu ieplūšanai sirdī.

Avoti: ZTV, MSV

hipertensinogēns   med.

1. Asins plazmas globulīns, no kura renīna ietekmē rodas hipertensīns.

Avoti: TM

hipertermestēzija   med.

1. Pārmērīga jutība pret siltumu.

Avoti: TM

hipertermija   med.

1. Pārkaršana mākslīga ķermeņa temperatūras paaugstināšana.

2. Ķermeņa temperatūras paaugstināšanās siltuma sastrēguma dēļ.

Avoti: MSV

hipertīmija   med.

1. Slimīga pacilātība; pārmērīga emocionalitāte.

Avoti: TM

hipertīmisms   med.

1. Saslimšana, ko rada aizkrūts dziedzera pastiprināta funkcija.

Avoti: TM

hipertireoīdisms   med.

1. Pastiprināta vairogdziedzera darbība.

Avoti: KV

hipertireoze   med.

1. Patoloģiski pastiprināta vairogdziedzera darbība.

Avoti: SV99

hipertiroksinēmija   med.

1. Palielināts tiroksīna daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipertonija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Paaugstināts asinsspiediens.

2. Palielināts (orgānu, audu) sasprindzinājums.

Muskuļu hipertonija— paaugstināts muskuļu spraigums (tonuss).

Avoti: LLVV, MSV

hipertoniķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kam ir paaugstināts asinsspiediens.

Avoti: LLVV

hipertonisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Saistīts ar hipertoniju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar hipertoniju (2), tai raksturīgs.

Hipertoniskā slimība— slimība, kuras galvenā pazīme ir paaugstināts arteriālais asinsspiediens.

Avoti: LLVV

hipertrigliceridēmija   med.

1. Palielināts triglicerīdu daudzums asinīs.

Avoti: MSV

hipertrihoze

1. Matainums - pastiprināta garo matu augšana vietās, kur parasti aug pūku mati.

Avoti: LPE

hipertrofēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; med.

1. Pārmērīgi palielināties apjomā (par muskuļiem, orgāniem).

Avoti: LLVV

hipertrofēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Pārmērīgi palielināts.

Avoti: MLVV

hipertrofija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Apjoma pārmērīga palielināšanās (muskuļiem, orgāniem).

Fizioloģiskā hipertrofija— orgāna palielināšanās uz laiku pastiprinātas funkcionēšanas dēļ, piem., dzemdes un piena dziedzeru hipertrofija grūtniecībā.

Avoti: LLVV, MSV

hipertrombinēmija   med.

1. Palielināts trombīna daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipertrombocitēmija   med.

1. Palielināts trombocītu skaits asinīs.

Avoti: TM

hiperurikēmija   med.

1. Palielināts urīnskābes daudzums asinīs.

Avoti: VE

hiperventilācija   med.

1. Ilgstoša, paātrināta un padziļināta elpošana.

2. Skābekļa ieelpošana zem augsta spiediena.

Hiperventilācijas simptomi— samaņas aptumšošanās, reibonis, krampji.

Avoti: TM

hipervide   inf.

1. Datu, teksta, grafikas un audioinformācijas elementu integrācija hipertekstu sistēmā.

Avoti: ZTV

hipervitaminoze   med.

1. Intoksikācija no pārmērīgi lielām viena vai vairāku vitamīnu (gk. A vai D vitamīna) devām.

Avoti: TM

hipervitanimoze

1. Patoloģisks stāvoklis, kas saistīts ar pārmērīgu kāda vitamīna preparāta lietošanu; visbiežāk rodas A un D hipervitaminoze.

Avoti: SV99

hipestēzija

1. Jutīguma samazināšanās; maņu pavājināšanās.

Avoti: SV99

hipestrogenēmija   med.

1. Estrogēno hormonu daudzuma samazināšanās asinīs.

Avoti: TM

hiphedonija   med.

1. Slimīgi samazināta baudas sajūta, apmierinot tieksmi (piem., seksuālo).

Avoti: TM

hiphēma   med.

1. Asins izplūdums acs priekšējā kamerā.

Avoti: TM

hip-hop   angļu val.

1. Hiphops.

Avoti: PL

hiphop   angļu val.

1. Hiphops.

Avoti: PL

hiphopers

1. Cilvēks, kurš nodarbojas ar hiphopu - dejo, dzied, atbilstoši ģērbjas vai uzvedas.

Avoti: PL

hiphops

1. Plašākā nozīmē - ielu subkultūra, kas radās Ņujorkā 20. gadsimta 70. gadu otrajā pusē pusaudžu (galvenokārt melnādaino un spāniski runājošo) vidū; šo subkultūru raksturo sava mūzika (dīdžejošana, skrečošana), dejas (breikdānss), māksla (grafīti) un dzeja (reps), kā arī noteikts ģērbšanās stils un aksesuāri (garas, platas bikses, svīteris ar kapuci, beisbola cepure, kas tiek valkāta ar nagu uz sāniem vai mugurpusi); jēdziens atvasināts no diviem angļu slenga vārdiem: hip ("labi") un hop ("deja"), apritē kopš 1980. gadiem.

Avoti: PL

hipiatrija   novec.

1. Zirgārstniecība.

Avoti: KV

hipijs   -a, v.

1. Jaunietis, kas savu protestu pret sabiedrisko kārtību (gk. 20. gs. 60.-70. gados) pauž ar pasivitāti, izaicinošu izturēšanos un pārspīlētu, ekstravagantu apģērbu, kā arī narkotiku lietošanu un tradicionālo vērtību noraidīšanu; ar saucienu: atpakaļ pie dabas pretojās industrializētajai kultūrai.

Avoti: LLVV

hipišs   žarg.

1. Skandāls, troksnis, trauksme.

Avoti: KZ

hipn-   med.

1. Salikteņos norāda uz miegu.

Avoti: MSV

hipnagoģisks   med.

1. Tāds, kas izraisa miegu.

2. Saistīts ar neskaidrām vīzijām īsi pirms aizmigšanas.

Avoti: TM

hipnalģija   med.

1. Neiralģija, kas uznāk miegā.

Avoti: MSV

hipnāls   novec.

1. Hlorālhidrāta antipirīns, balts kristallisks pulveris, lieto kā maigu miega un sāpju remdētāju līdzekli.

Avoti: KV

hipno-   med.

1. Salikteņos norāda uz miegu.

Avoti: MSV

hipnoanalīze   med.

1. Psihoterapijas veids, kurā lieto psihoanalīzi un hipnozi.

Avoti: TM

hipnofobija   med.

1. Slimīgas bailes no iemigšanas; bailes no murgiem.

Avoti: TM

hipnoģenēze   med.

1. Iemigšana vai hipnozes stāvokļa radīšana.

Avoti: TM

hipnoīds   med.

1. Miegam līdzīgs; hipnozei līdzīgs.

Avoti: TM

hipnokinematogrāfs   med.

1. Aparāts miega stāvoklī izdarīto kustību reģistrācijai.

Avoti: TM

hipnoloģija   med.

1. Medicīnas nozare par miegu, hipnozi.

Avoti: MSV

hipnopātija   med.

1. Jebkurš miega traucējums kā slimības simptoms; miega slimība.

Avoti: MSV

hipnopēdija   -as, s.; parasti vsk.

1. Informācijas ievadīšana un nostiprināšana aizmiguša cilvēka atmiņā.

Avoti: LLVV

hipnopēdisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hipnopēdiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

hipnopompisks   med.

1. Attiecīgs uz vīzijām, ko redz pirms pamošanās.

Avoti: TM

hipnoterapija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Ārstēšana ar miegu vai hipnozi.

Avoti: LLVV

hipnotims   med.

1. Mācība par hipnozi; hipnozes radīšana.

Avoti: TM

hipnotisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hipnozi, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

hipnotisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Ar hipnozi saistīto parādību kopums.

Avoti: LLVV

hipnotizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka (kāds) nonāk hipnozes stāvoklī, ietekmēt (kādu), izraisot hipnozi.

2. pārn. Ar suģestiju kādu pakļaut savai ietekmei.

Avoti: LLVV

hipnotizētājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas hipnotizē.

Avoti: LLVV

hipnotoksīns   med.

1. Hipotētiska miega izraisītāja viela, kas rodas smadzenēs.

Avoti: TM

hipnoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Daļējs miegs, kas mākslīgi izraisīts cilvēkam (piemēram, ar attiecīgiem vārdiem, cita cilvēka ietekmi) vai dzīvniekam.

Avoti: LLVV

hipnozija   med.

1. Nepārvarama miegainība.

Avoti: TM

hipnozofija   med.

1. Miega un tā parādību pētīšana.

Avoti: TM

hipns   biol.

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Hypnaceae"), sīkas līdz lielas (līdz 20 cm garas) vienmājas vai divmāju sūnas, kas veido dažāda blīvuma, nereti spīdīgas velēnas, 700 s., Latvijā konstatētas 9 ģ., 17 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Hypnum"), ~200 s., Latvijā konstatētas 6 s.

Bālganais hipns— hipnu suga ("Hypnum pallescens").

Ciprešu hipns— hipnu suga ("Hypnum cupressiforme").

Lindberga hipns— hipnu suga ("Hypnum lindbergii").

Pļavas hipns— hipnu suga ("Hypnum pratense").

Avoti: LD

Hipns   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - miega dievs, dievietes Niktes dēls.

Avoti: Mit

hipo-

1. Priedēklis ar nozīmi: zem-, apakšā esošs.

2. Priedēklis ar nozīmi: pazemināts, pamazināts, zem normas esošs.

Avoti: SV99

hipoadēnija   med.

1. Pazemināta dziedzeru darbība.

Avoti: TM

hipoadrenālisms   med.

1. Virsnieru dziedzeru samazināta funkcija.

Avoti: TM

hipoadrenokorticisms   med.

1. Stāvoklis vai slimība kā virsnieru dziedzeru garozas samazinātas funkcijas sekas.

Avoti: TM

hipoaktivitāte   med.

1. Samazināta aktivitāte.

Avoti: TM

hipoalbuminēmija   med.

1. Samazināts albumīnu daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipoaldosteronisms   med.

1. Aldosterona trūkums organismā, parasti saistīts ar hipoadrenalīnismu; raksturīga hipotensija, dehidratācija un nātrija jonu zudums.

Avoti: MSV

hipoalimentācija   med.

1. Stāvoklis, kas rodas no nepietiekama vai nepiemērota uztura.

Avoti: TM

hipoaminoacidēmija   med.

1. Samazināts aminoskābju daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipoandrogēnisms   med.

1. Androgēno hormonu iztrūkums.

Avoti: TM

hipoazotūrija   med.

1. Samazināts slāpekļa savienojumu daudzums urīnā.

Avoti: TM

hipobārisks   med.

1. Tāds, kam svars vai spiediens zemāks par normālo.

Avoti: TM

hipobilirubinēmija   med.

1. Samazināts bilirubīna daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipobromīts   med.

1. Bromapskābes sālis.

Avoti: TM

hipoceloms   med.

1. Primitīvā ķermeņa dobuma ventrālā daļa.

Avoti: TM

hipocenestēzija   med.

1. Normālās labsajūtas trūkums, piem., hipohondrijā.

Avoti: TM

hipocentrs   -a, v.; ģeol.

1. Zemestrīces centrs Zemes garozā.

Avoti: LLVV

hipocikloīda   mat.

1. Slēgta līkne, ko veido aploces punkts, kas ripo, neslīdēdams pa citas - lielāka rādiusa aploces iekšpusi.

Avoti: SV69

hipocitēmija   med.

1. Samazināts eritrocītu skaits asinīs.

Avoti: MSV

Hipodameja   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - lapitu valdnieka Peiritoja līgava, kuras nolaupīšanas mēģinājums kāzās kļuva par iemeslu kentauromahijai.

2. Grieķu mitoloģijā - plejādes Steropes un Elīdas valdnieka Oinomaja meita.

Avoti: PmV, MitJ

hipoderma   biol.

1. Epitēlija slānis, kas atrodas zem dažu posmkāju hitīna skeleta.

2. dsk. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases dzimta ("Hypodermataceae"), saprofīti vai parazīti uz kokiem, krūmiem, lakstaugiem.

Avoti: ZTV, LD

hipodermatidae   lat.

1. Ādspindeles.

Avoti: PDE

hipodermatomija   med.

1. Zemādas audu pārgriešana.

Avoti: TM

hipodermatoze

1. Dzīvnieku invāzijas slimība, ko ierosina govju parastās un govju dienvidu spindeles kāpuri; entomoze.

Avoti: LPE

hipodermoklīze   med.

1. Šķidruma ievadīšana zem ādas lielā daudzumā, piem., fizioloģiskā šķīduma infūzija.

Avoti: TM

hipodermolitiāze   med.

1. Kaļķa nogulšņu veidošanās zem ādas.

Avoti: TM

hipodiakons   rel.

1. Diakona palīgs.

Avoti: GT

hipodinamija

1. Pārmērīga muskuļu darbības atslābšana sakarā ar fiziskās slodzes trūkumu.

Avoti: SV99

hipodipsija   med.

1. Nenormāli pazemināta slāpju sajūta.

Avoti: TM

hipodontija   med.

1. Nepietiekama zobu skaita attīstība.

Avoti: TM

hipodroms   -a, v.

1. Jājamzirgu un rikšotāju treniņu, darbspēju pārbaudes un sporta sacensību bāze.

Avoti: LLVV

hipoekrīze   med.

1. Nepietiekama ekskrēcija.

Avoti: TM

hipoeksoforija   med.

1. Redzes ass novirze uz āru un leju.

Avoti: TM

hipoelektrolitēmija   med.

1. Elektrolītu daudzuma samazināšanās asinīs.

Avoti: TM

hipoendokrīnisms   med.

1. Slimība, ko izraisa nepietiekama iekšējās sekrēcijas dziedzeru funkcionēšana.

Avoti: MSV

hipoergāzija   med.

1. Samazināta funkcionālā aktivitāte.

Avoti: TM

hipoeritrocitēmija   med.

1. Eritrocītu skaita samazināšanās asinīs.

Avoti: TM

hipoeste   bot.

1. Akantaugu dzimtas ģints ("Hypoestes").

Lapvārpu hipoeste— hipoestu suga ("Hypoestes phyllostachia").

Avoti: TaE

hipoezoforija   med.

1. Redzes ass novirze uz leju un iekšu.

Avoti: TM

hipofagija   novec.

1. Zirgu gaļas lietošana cilvēku uzturam.

Avoti: KV

hipofalangija   med.

1. Attīstības traucējums, kurā falangu skaits ir mazāks par normālo.

Avoti: TM

hipoferēmija   med.

1. Samazināts dzelzs daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipofīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. anat. Apakšējais galvas smadzeņu piedēklis.

2. bot. Paplašinājums zaļsūnu sporu vācelītes apakšdaļā.

Avoti: LLVV, LD

hipofīzektomija   med.

1. Hipofīzes izgriešana.

Avoti: TM

hipofizeoprīvs   med.

1. Saistīts ar hipofīzes pazeminātu vai iztrūkstošu funkciju.

Avoti: TM

hipofizīts   med.

1. Hipofīzes iekaisums.

Avoti: TM

hipofobija   med.

1. Baiļu trūkums apstākļos, kas normāli iedveš bailes.

Avoti: TM

hipofonēze   med.

1. Perkusijas vai auskultācijas skaņas pavājināšanās.

Avoti: TM

hipofonija   med.

1. Disfonija ar samazinātu skaņas veidošanos; izraisa čukstēšanu.

Avoti: MSV

hipoforija   med.

1. Acs redzes ass novirze uz leju.

Avoti: TM

hipofosfatāzija   med.

1. Ģenētiski nosacīts alkāliskās fosfatāzes iztrūkums ar rahītam līdzīgu klīnisko ainu: visi galvenie rahīta simptomi.

Avoti: TM

hipofosfatēmija   med.

1. Samazināts fosfātu daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipofosfāti

1. Fosforpaskābes sālis.

Avoti: TM

hipofosfīti   novec.

1. Fosforpaskābes sālis.

Avoti: KV

hipofosforpaskābe   med.

1. H2PO2, tās sāļus (hipofosfātus) lieto medicīnā.

Avoti: TM

hipofrāzija   med.

1. Trūcīga, neizteiksmīga runa kā smadzeņu saslimšanas pazīme.

Avoti: TM

hipofrēnija   med.

1. Plānprātība.

Avoti: TM

hipofrēnijs   med.

1. Peritoneja starptelpa starp diafragmu un šķērszarnu.

Avoti: TM

hipofunkcija   biol., med.

1. Kāda orgāna nepietiekama darbība.

Avoti: ZTV

hipogalaktija   med.

1. Piena sekrēcijas samazināšanās.

Avoti: TM

hipogāmija   antrop.

1. Norma, saskaņā ar kuru vīrietim jāstājas laulībā ar augstāka statusa sievieti.

Avoti: SV96

hipogammaglobulinēmija   med.

1. Gammaglobulīnu daudzuma samazināšanās asinīs; plazmas šūnu skaits kaulu smadzenēs ievērojami samazināts, rezistence pret infekcijām pazemināta.

Avoti: TM

hipogastralģija   med.

1. Sāpes vēdera apakšdaļā.

Avoti: TM

hipogastroshīze   med.

1. Šķeltne vēdera sienas apakšdaļā.

Avoti: TM

hipogeīnskābe   med.

1. Nepiesātināta monobāziska taukskābe zemesriekstu un kukurūzas eļļā.

Avoti: TM

hipogeisks   novec.

1. Zemzemes.

Avoti: KV

hipogeizestēzija   med.

1. Garšas maņas samazināšanās.

Avoti: TM

hipogenitālisms   med.

1. Dzimumorgānu nepietiekama attīstība.

Avoti: TM

hipogigantosoma   med.

1. Nenormāli liels augums, kas tomēr nesasniedz gigantismu.

Avoti: TM

hipogimnija

1. dsk. Asku ķērpju klases lekanoru rindas dzimta ("Hypogymniaceae"), ķērpjiem raksturīgi lapveidīgi, pelēkzaļgani, gaišpelēki vai dzeltenbrūngani, bieži vien uzpūsti lapoņi, 4 ģ., 80 s., Latvijā konstatētas 3 ģ., 6 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Hypogymnia"), 40 s., Latvijā konstatētas 4 sugas.

Lentveida hipogimnija— hipogimniju suga ("Hypogymnia vittata"), Latvijā aizsargājama.

Uzpūstā hipogimnija— hipogimniju suga ("Hypogymnia physodes").

Avoti: LD

hipoglandulārs   med.

1. Tāds, kas raksturīgs ar pazeminātu endokrīno dziedzeru aktivitāti.

Avoti: MSV

hipoglikēmija   med.

1. Pazemināts cukura daudzums asinīs.

Avoti: ZTV

hipoglikogenolīze   med.

1. Glikogēna nepietiekama šķelšana.

Avoti: TM

hipoglikorāhija   med.

1. Samazināts glukozes daudzums smadzeņu šķidrumā.

Avoti: TM

hipoglobulija   med.

1. Samazināts eritrocītu skaits asinīs.

Avoti: TM

hipoglobulinēmija   med.

1. Samazināts globulīnu daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipognātija   med.

1. Apakšžokļa aizkavēta attīstība.

2. Dvīņu kroplība, kad parazīts piestiprināts pie autozīta apakšžokļa.

Avoti: TM

hipogonādisms   med.

1. Nepietiekamas dzimumdziedzeru funkcionēšanas nosacīts klīnisks stāvoklis.

Avoti: MSV

hipogramma   literat.

1. Ide pirmdzejas skaniskās organizācijas veids, kurā atslēgas vārda (dievības, sakrālas, maģiskas darbības u. tml.) skaņas tiek pastiprināti bieži atkārtotas citos teksta vārdos.

Avoti: DzV

hipogranulocitoze   med.

1. Granulocītu skaita samazināšanās asinīs.

Avoti: TM

hipogrifs   novec.

1. Izdomāts teiksmains dzīvnieks ar ērgļa galvu un spārniem un zirga ķermeni.

Avoti: KV

hipoģenēze   med.

1. Orgānu vai ķermeņa daļu nepilnīga attīstība.

Avoti: TM

hipoģenitālisms   med.

1. Nepietiekama dzimumorgānu attīstība.

Avoti: MSV

hipohepatisms   med.

1. Slimība pazeminātas aknu funkcionēšanas dēļ.

Avoti: MSV

hipohidratācija   med.

1. Samazināts ūdens daudzums organismā, kura cēlonis ir nepietiekama šķidruma uzņemšana vai pastiprināta tā izvade.

Avoti: VE

hipohidrēmija   med.

1. Ūdens daudzuma samazināšanās asinīs.

Avoti: TM

hipohidroze   med.

1. Samazināta svīšana.

Avoti: TM

hipohilija   med.

1. Kuņģa sulas sekrēcijas samazināšanās.

Avoti: TM

hipohipnoze   med.

1. Caurs miegs.

2. Daļēja hipnoze.

Avoti: TM

hipohlorēmija   med.

1. Samazināts hlorīdu daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipohlorhidrija   med.

1. Sālsskābes daudzuma samazināšanās kuņģa sulā.

Avoti: TM

hipohlorīti   ķīm.

1. Hlorapskābes sāļi, labi balinātāji.

Avoti: ZTV

hipohlorizācija   med.

1. Vārāmā sāls daudzuma samazināšana uzturā, ārstējot slimības, kas saistītas ar sāls retenci.

Avoti: TM

hipohlorūrija   med.

1. Samazināts hlorīdu daudzums urīnā.

Avoti: TM

hipoholesterinēmija   med.

1. Samazināts holesterīna daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipohondrija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Pārmērīgas bažas, rūpes par savu veselību; nomāktība bez īsta iemesla.

Avoti: LLVV

hipohondriķis   -a, v.

1. Cilvēks, ko pārņēmusi hipohondrija.

Avoti: LLVV

hipohondrisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Saistīts ar hipohondriju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

hipohondrs   novec.

1. Hipohondriķis.

Avoti: LME

hipohordāls   med.

1. Tāds, kas atrodas zem muguras stīgas, ventrāli no tās.

Avoti: TM

hipohormonāls   med.

1. Attiecīgs uz hormonu iztrūkumu.

Avoti: TM

hipohormonisms   med.

1. Endokrīno dziedzeru hipofunkcija.

Avoti: TM

hipohromatisms   med.

1. Samazināta pigmentācija.

2. Pakāpeniska hromatīna izzušana no šūnas kodola.

3. Samazināts hemoglobīna daudzums eritrocītos.

Avoti: MSV

hipohromija

1. Pamazināts krāsvielas saturs sarkanajos asinsķermenīšos.

Hipohromiskais efekts— pavājināta intensitāte, ar kādu krāsviela absorbē gaismu dažādu faktoru ietekmē.

Avoti: SV69

hipoidāls   tehn.

1. Tāds (zobrats), kas ar koniskiem līkzobu zobratiem pārnes rotācijas kustību starp šķērsām vārpstām.

Avoti: SV99

hipoīdeļļa   tehn.

1. Transmisijas eļļa ar labām pretdilšanas un slīdes īpašībām; lieto zobratu pārvados, kuros starp zobratiem attīstās liels spiediens un slīdes ātrums.

Avoti: ZTV

hipoīdpārvads   tehn.

1. Zobpārvads, kas ar koniskiem līkzobu zobratiem pārnes rotācijas kustību starp šķērsām vārpstām.

Avoti: ZTV

hipoinozēmija   med.

1. Pazemināta asins sarecēšanas spēja.

Avoti: TM

hipoinsulīnisms   med.

1. Saslimšana no insulīna nepietiekamas sekrēcijas, kas izraisa hiperglikēmiju.

Avoti: MSV

hipojodisms   med.

1. Slimība, kas rodas no joda trūkuma.

Avoti: TM

hipokalcēmija   med.

1. Samazināts kalcija daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipokalcipeksija   med.

1. Kalcija nepietiekama saistīšana.

Avoti: TM

hipokaliēmija   med.

1. Samazināts kālija daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipokapnija   med.

1. Oglekļa dioksīda samazināts daudzums asinīs.

Avoti: MSV

hipokatarse   med.

1. Viegla caureja.

Avoti: MSV

hipokatarze   med.

1. Viegla caureja.

Avoti: TM

hipokateksija   med.

1. Psihiskās enerģijas koncentrēšanas spējas samazināšanās.

Avoti: MSV

hipokausts   novec.

1. Apsildīšanas ietaise ar karstu gaisu seno romiešu termās.

Avoti: KV

hipokinēze   med., lopk.

1. Mazkustība, kustību novājināšanās - tāds organisma fizioloģiskais stāvoklis, kurā ir stipri izteikts kustību trūkums.

Avoti: ZTV

hipokinēzija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Kustību trūkums (organismam); mazkustība.

Avoti: LLVV

hipokolāzija   med.

1. Pavājināta kavēšanas funkcija.

Avoti: MSV

hipokonīds   med.

1. Apakšējā dzerokļa distālais paugurs.

Avoti: TM

hipokonulīds   med.

1. Apakšējā dzerokļa distālais paugurs.

Avoti: MSV

hipokonuls   med.

1. Augšējā dzerokļa distālais paugurs.

Avoti: MSV

hipokonuss   med.

1. Augšējā dzerokļa distolingvālais paugurs.

Avoti: TM

hipokoristika   val.

1. Personvārda (parasti priekšvārda) saīsināta vai citādi pārveidota neoficiāla forma.

Avoti: VsV

hipokorticisms   med.

1. Virsnieru garozas mazspēja.

Avoti: VE

hipokotils   biol., mežs.

1. Auga dīgsta stumbriņa daļa no saknes kakla līdz dīgļlapām.

Avoti: ZTV

hipokrātisms   med.

1. Cenšanās palīdzēt organisma dabiskajiem aizsargspēkiem, ārstējot slimības.

Avoti: TM

Hipokrats

1. Sengrieķu ārsts (ap 460.-377. g. p. m. ē.), klīniskās medicīnas pamatlicējs; nodalījis galvenos temperamentu tipus; viņam piedēvēts t. s. ārsta zvēresta teksts.

Hipokrata zvērests— zvērests, ko dod mediķi, uzsākot savu profesionālo darbību; mediķu profesionālās ētikas kodekss.

Avoti: SV08, EpV

hipokreja

1. dsk. Asku sēņu pirenomicēšu klases rinda ("Hypocreales"), saprofīti, arī augu parazīti, ~1000 sugu, Latvijā konstatētas nektriju dzimtas 3 ģintis.

Avoti: LPE, LD

Hipokrēne   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - avots Heliona kalnā, radies no spārnotā zirga Pēgasa kājas spēriena; avotam piemīt brīnumaina spēja iedvesmot dzejniekus.

2. pārn. Iedvesmas avots.

Avoti: SV99

hipokriestēzija   med.

1. Pazemināta aukstuma sajūta.

Avoti: TM

hipokrīnisms   med.

1. Saslimšana kā pazeminātas sekrēcijas sekas.

Avoti: TM

hipokrīze   psih.

1. Izlikšanās.

Avoti: PsA

hipoksantīns   med.

1. Purīna bāžu noārdīšanās produkts.

Avoti: TM

hipoksēmija   med.

1. Skābekļa iztrūkums asinīs.

Avoti: TM

hipoksija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Skābekļa daudzuma samazināšanās organisma audos; skābekļa bads.

Avoti: LLVV

hipokuprēmija   med.

1. Vara iztrūkums asinīs.

Avoti: TM

hipoleidigisms   med.

1. Sēklinieka intersticiālo Leidiga šūnu hipofunkcija, kas izraisa atpalicību dzimumattīstībā.

Avoti: TM

hipolemmāls   med.

1. Tāds, kas atrodas zem apvalka, piem., motoriskā nerva gala aparāts muskulī.

Avoti: TM

hipoleps   biol.

1. Hipolepu dzimta - ērgļpapardes ("Hypolepidaceae"), paparžu nodalījuma augu dzimta.

Avoti: LD

hipoletals   med.

1. Mazāks par letālo (medikamenta deva).

Avoti: TM

hipolibidomānija

1. Stipri pazemināta dzimumtieksme, aseksuālisms.

Avoti: MV

hipolimfēmija   med.

1. Samazināts limfocitu skaits asinīs.

Avoti: TM

hipolimnijs

1. Saldūdens stāvošu ūdenstilpju (ezeru, dīķu, ūdenskrātuvju) pelagiāles slānis dziļāk par 14-20 metriem.

Avoti: SV96

hipolipēmija   med.

1. Samazināts tauku daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipolipidēmija   med.

1. Samazināts lipīdu daudzums asinīs.

Avoti: MSV

hipolipidoze   med.

1. Lipīdu trūkums asinīs vai audos.

Avoti: MSV

hipolipoze   med.

1. Tauku deficīts audos.

Avoti: TM

Hipolite   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - amazoņu valdniece, ko nogalināja Hērakls, lai iegūtu viņas jostu.

Avoti: PmV

Hipolits   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Atēnu valdnieka Tēseja un amazoņu valdnieces Antiopes dēls.

Avoti: Mit

hipolīze

1. Mugurkaula iekšējas sekrēcijas dziedzeris, kura hormoni regulē augšanu, ietekmē ķermeņa masu un orgānu formu, stimulē dzimumorgānu augšanu un attīstību, kontrolē pārējo iekšējās sekrēcijas dziedzeru darbību.

Avoti: EV

hipoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Mācība par zirgiem.

2. med. Valodas nabadzība (smadzeņu slimības simptoms).

Avoti: LLVV

hipolutēmija   med.

1. Dzeltenā ķermeņa hormona (progesterona) samazināts daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipomagnēmija   med.

1. Samazināts magnija daudzums asinīs.

Avoti: MSV

hipomānija   med.

1. Vāji izteikta maniakāla pacilātība.

Avoti: TM

hipomanija   novec.

1. Pārliecīga zirgu cienīšana.

Avoti: KV

hipomastija   med.

1. Krūts dziedzera nepietiekama attīstība.

Avoti: TM

hipomelanholija   med.

1. Melanholija vieglā formā.

Avoti: TM

hipomenoreja   med.

1. Trūcīga menstruālā asiņošana.

Avoti: TM

hipomērs   med.

1. Celoma mezoteliālā slāņa ventrālā daļa; no tās veidojas pleira, perikards un vēderplēve.

Avoti: TM

hipometabolisms   med.

1. Pazemināta vielu maiņa.

Avoti: TM

hipometrija

1. novec. Mācība par zirga mērīšanu, dažādu mēru savstarpējām attiecībām, kas noteic zirga īpašības, darba spējas utt.

2. med. Stāvoklis, kurā voluntāro muskuļu kustības nesasniedz mērķi; samazināts kustību apjoms.

Avoti: KV, TM

hipomezisoma   med.

1. Augums, nedaudz mazāks par vidējo.

Avoti: MSV

hipomezosoma   med.

1. Augums, nedaudz mazāks par vidējo.

Avoti: TM

hipomicēte

1. dsk. Asku sēņu pirenomicēšu klases hipokreju rindas dzimta ("Hypomycetaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

Avoti: LD

hipomikrosoma   med.

1. Vismazākais augums, kuru vēl var uzskatīt par normālu.

Avoti: TM

hipomiksija   med.

1. Samazināta gļotu ardalīšanās.

Avoti: TM

hipomineralizācija   med.

1. Minerālvielu iztrūkums organismā.

Avoti: TM

hipomiotonija   med.

1. Muskuļu spraiguma, tonusa pazemināšanās.

Avoti: TM

hipomnēzija   med.

1. Atmiņas vājums.

Avoti: TM

hipomorfs   med.

1. Cilvēks, kura garums kāju īsuma dēļ stāvot ir relatīvi īsāks nekā sēžot.

Avoti: TM

Hiponakts   literat.

1. Sengrieķu dzejnieks.

Hiponakta strofa— strofa, ko veido trohajiskā dimetra ar kataleksi un jambiskā trimetra ar kataleksi rindas.

Avoti: DzV

hiponastija   novec.

1. Skuju koku zaru gadskārtu gredzenu ekscentrība, gredzeni platāki zara apakšpusē.

Avoti: KV

hiponatrēmija   med.

1. Samazināts nātrija daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiponīmija   val.

1. Attieksmes starp hiperonīmu, resp., virsjēdziena nosaukumu, un tā hiponīmiem, resp., apakšjēdzienu nosaukumiem.

Avoti: VsV

hiponīms   filol.

1. Vārds, kas nozīmes ziņā ir pakļauts kādam citam, vispārinošam vārdam (hipernīmam), piem., "ābols" ir hiponīms attiecībā pret vārdu "auglis".

Avoti: SV96

hiponitrēmija   med.

1. Samazināts slāpekļa daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiponoja   med.

1. Kūtra garīgā darbība.

Avoti: TM

hipo-orhīdisms   med.

1. Sēklinieku hipofunkcija.

Avoti: TM

hipoorhidisms   med.

1. Sēklinieku hipofunkcija.

Avoti: MSV

hipopankreātisms   med.

1. Saslimšana kā aizkuņģa dziedzera samazinātas sekrēcijas sekas.

Avoti: TM

hipoparatireoze   med.

1. Funkcionālas epitēlijķermenīšu mazspējas sindroms, kam raksturīga tetānija, neirāli, psihiski un kalcija maiņas traucējumi.

Avoti: MSV

hipopeksija   med.

1. Vielu nepietiekama saistīšana (audos).

Avoti: TM

hipopepsija   med.

1. Nepilnīga sagremošana.

Avoti: TM

hipopepsīnija   med.

1. Pepsīna daudzuma samazināšanās kuņģa sulā.

Avoti: TM

hipopermeabilitāte   med.

1. Pazemināta caurlaidība.

Avoti: TM

hipopiēzija   med.

1. Anormāli pazemināts arteriālais spiediens.

Avoti: MSV

hipopigmentācija   med.

1. Daļēja pigmentācijas izzušana.

Avoti: TM

hipopineālisms   med.

1. Čiekurveida dziedzera pazemināta funkcija.

Avoti: TM

hipopions   med.

1. Strutu sakrāšanās acs priekšējā kamerā.

Avoti: TM

hipopituitārisms   med.

1. Hipofīzes (priekšdaļas) pazemināta funkcija.

Avoti: TM

hipoplāzija   med.

1. Kāda orgāna vai audu nepilnīga attīstība.

Avoti: ZTV

hipopnoja   med.

1. Pavājināta elpošana.

Avoti: TM

hipoporoze   med.

1. Kaula saauguma nepietiekama attīstība pēc lūzuma.

Avoti: TM

hipopotams   -a, v.

1. Masīvs pārnadžu kārtas zīdītājs, augēdājs (Āfrikā); behemots, nīlzirgs.

Avoti: LLVV

hipopotence   med.

1. Samazināts spēks, sevišķi pavājināta smadzeņu garozas elektriskā aktivitāte.

Avoti: MSV

hipopraksija   med.

1. Aktivitātes samazināšanās; nevērība.

Avoti: TM

hipoproteinēmija   med.

1. Samazināts proteīnu daudzums asinīs.

Avoti: TM

hipoproteīnija   med.

1. Samazināts proteīnu daudzums organismā.

Avoti: TM

hipoproteinoze   med.

1. Proteīnu iztrūkums uzturā; stāvoklis vai saslimšana, kas no tā rodas.

Avoti: TM

hipoprotrombinēmija   med.

1. Asins reces I fāzes aizkavēšanās kā Ovrena (V) faktora trūkuma sekas: hroniski asins izplūdumi ādās un gļotādās, pagarināts asins reces un teces laiks.

Avoti: TM

hipoprozeksija   med.

1. Pavājināta uzmanības spēja.

Avoti: TM

hipopselafēzija   med.

1. Pazemināta taustes maņa.

Avoti: TM

hipopselaftēzija   med.

1. Pavājināta taustes maņa.

Avoti: MSV

hiporefleksija   med.

1. Refleksu darbības vājums.

Avoti: TM

hiporeksija   med.

1. Samazināta ēstgriba.

Avoti: TM

hiporhema   literat.

1. Sengrieķu kulta ceremoniālā himna, ko dziedāja svinīgā gājienā.

Avoti: DzV

hiportocitoze   med.

1. Leikopēnija ar atsevišķo leikocītu formu normālām savstarpējām attiecībām.

Avoti: TM

hiposalēmija   med.

1. Samazināts sāļu daudzums asinīs.

Avoti: TM

hiposalivacija   med.

1. Nepietiekama siekalu atdalīšanās.

Avoti: TM

hiposandales   novec.

1. Seno ēģiptiešu, grieķu un romiešu, kas vēl nepazina zirgu apkalšanu, lietotās sandales, ko ar siksnām piestiprināja zirgu kājām.

Avoti: KV

hiposekrēcija   med.

1. Pazemināta sekrēcija.

Avoti: TM

hiposensitivitāte   med.

1. Pazemināta jutība, samazināta spēja uztvert ārējos kairinājumus un uz tiem reaģēt.

Avoti: TM

hiposfiksija   med.

1. Palēnināta asinsrite un pazemināts asinsspiediens.

Avoti: TM

hiposialadenīts   med.

1. Zemžokļa dziedzera iekaisums.

Avoti: TM

hiposiderēmija   med.

1. Samazināts dzelzs daudzums asins plazmā.

Avoti: TM

hiposimpatikotonuss   med.

1. Simpātiskās nervu sistēmas pazemināts tonuss.

Avoti: TM

hiposinerģija   med.

1. Kustību koordinācijas traucējums.

Avoti: TM

hiposistolija   med.

1. Vāja un nepilnīga sistole.

Avoti: TM

hiposkaņkārtas   mūz.

1. Senajā mūzikas teorijā skaņkārtas, kuru skaņurinda konstruēta sākot no dominanates, un tās tonika atrodas vidū.

Avoti: Mūz

hiposkēnijs   novec.

1. Apakšskatuve, seno grieķu teātros nodalījums starp orķestri un skatuves priekšsienu, kas atbilst moderno teātru orķestra padziļinājumam.

Avoti: KV

hiposmija   med.

1. Ožas maņas samazināšanās.

Avoti: TM

hiposmoze   med.

1. Osmozes ātruma samazināšanās.

Avoti: TM

hiposomija   med.

1. Pundura augums (vīrietim zem 150 cm, sievietei zem 138 cm).

Avoti: TM

hiposomnija   med.

1. Nepietiekams miega ilgums.

Avoti: TM

hipospādija   novec.

1. Iedzimta dzimuma locekļa kroplība, kad urīna kanāls līdzinās uz leju atvērtai spraugai un atrodas dzimuma locekļa pakaļējā pusē.

Avoti: KV

hipostatisks   novec.

1. Hipostāzei raksturīgs.

Avoti: LV93

hipostāze

1. grieķu Pamats, būtība, viela, realitāte.

2. med. Asiņu sastrēgums apakšējās ķermeņa daļās vai zemāk novietotos orgānos slimniekiem ar pavājinātu sirdsdarbību.

3. psih. Patstāvīgas eksistences piedēvēšana abstraktiem priekšstatiem, idejām.

4. rel. Kopš Konstantinopoles koncila (381. g.) šādi apzīmē katoliskās svētās Trīsvienības mācības kopsavilkumu.

Avoti: SV69, PsA, RtV

hipostazēšana

1. Objekta īpašību, attiecību vai abstraktu jēdzienu pārvēršana par patstāvīgi eksistējošiem objektiem.

Avoti: LPE

hipostazēt

1. Piedēvēt abstraktiem jēdzieniem patstāvīgu eksistenci, vispārīgas īpašības un kvalitātes (piem., domāšanu, gribu) uzskatīt par patstāvīgiem objektiem.

Avoti: SV69

hiposteatolīze   med.

1. Nepietiekama tauku hidrolīze gremošanas laikā.

Avoti: TM

hipostēnija   med.

1. Spēka samazināšanās, vārgums.

Avoti: TM

hipostenūrija   med.

1. Pavājināta nieru koncentrācijas spēja; tā kā nieru kanāliņi nespēj koncentrēt glomerulu filtrātu, izdalās urīns ar mazu īpatnējo svaru.

Avoti: MSV

hipostils   arhit.

1. Plaša, slēgta telpa, kuras griesti balstās uz daudzām kolonnām, kas novietotas tuvu cita citai.

Avoti: SV96

hipostomija   med.

1. Attīstības traucējums, kad anomāli maza mutes atvere atrodas nevis horizontāli, bet vertikāli.

Avoti: TM

hipostoze   med.

1. Kaulu attīstības traucējums.

Avoti: TM

hiposulfīti

1. Tiosulfāti, sērapskābes sāļi.

Avoti: SV69

hipotakse

1. Teikumu, teikuma locekļu pakārtojums.

Avoti: SV69

hipotakse   psih.

1. Hipnozes otrā (vidējā) pakāpe.

Avoti: PsA

hipotaksija   med.

1. Emocionāls saskaņas stāvoklis hipnozes sākumā starp slimnieku un hipnotizētāju.

Avoti: TM

hipotalāms

1. Starpsmadzeņu apakšējā daļa, ietekmē emocijas un vada autonomas funkcijas (vielmaiņu, asinsspiedienu, slāpes, miegu u. c.).

Avoti: LEV

hipotēcijs

1. Hifu slānis zem dažu sēņu himēnija apotēciju apakšējā daļā.

Avoti: LD

hipoteinūza   novec.

1. Taisna leņķa trijstūrī mala pretim taisnajam leņķim, kamēr abas pārējās sauc par katetēm; hipotenūza.

Avoti: SV33

hipotēka   -as, s.

1. Aizdevums, ko izsniedz, ņemot par ķīlu nekustamu īpašumu.

Hipotēku banka— kredītiestāde, kas pret nekustamā īpašuma (zemes, ēku) ķīlu izsniedz ilgtermiņa naudas aizdevumus, kā arī izlaiž ķīlu zīmes, ko nodrošina ieķīlātais nekustamais īpašums.

Hipotēku kredīts— ilgtermiņa aizdevums, kas paredzēts mājas vai dzīvokļa iegādei, kā arī to remontam vai celtniecībai.

Avoti: LLVV

hipotēka   biol.

1. Kramaļģu šūnapvalka mazākā daļa, kam kā kārbiņas vāciņš uzvāzta epitēka.

Avoti: LD

hipotekārais

1. Hipotekārais kredīts - hipotēku kredīts.

Avoti: PL

hipotekārs   fin.

1. Ar hipotēku saistīts.

Avoti: SV99

hipotēlorisms   med.

1. Nenormāli mazs atstatums starp diviem pāra orgāniem.

Avoti: TM

hipotensija   med.

1. Pazemināts asinsspiediens artērijās.

Avoti: SV99

hipotenūza   -as, s.; ģeom.

1. Taisnleņķa trīsstūra mala, kas atrodas pretī šī trīsstūra taisnajam leņķim.

Avoti: LLVV

hipoterapija   med.

1. Reitterapija - jāšanas jeb zirgu terapija.

Avoti: PL

hipotermestēzija   med.

1. Samazināta temperatūras maņa.

Avoti: TM

hipotermija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Ķermeņa temperatūras pazemināšanās zemāk par normālo temperatūru.

Avoti: LLVV

hipotētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Balstīts uz hipotēzi, pieņēmumu; varbūtējs.

Hipotētisks spriedums— spriedums, kurā apgalvojums ir atkarīgs no noteiktiem nosacījumiem.

Avoti: LLVV

hipotēze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Zinātnisks pieņēmums kādas parādības izskaidrošanai.

Avoti: LLVV

hipotīmija   med.

1. Emociju pavājināšanās; nomāktība.

Avoti: TM

hipotīmisms   med.

1. Aizkrūts dziedzera pazemināta funkcija.

Avoti: TM

hipotireoīdisms   med.

1. Vairogdziedzera darbības pamazināšanās.

Avoti: KV

hipotireoze   med.

1. Pavājināta vairogdziedzera darbība.

Avoti: ZTV

hipotonija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Pazemināts asinsspiediens.

2. Pazemināts audu vai orgānu spraigums (tonuss).

Avoti: LLVV

hipotonisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Saistīts ar hipotoniju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

hipotrachēlijs   gr.

1. Antīkā arhitektūrā kolonnas kakla apakšdaļa.

Avoti: KV

hipotrēnijs   med.

1. Peritoneja starptelpa starp diafragmu un šķērszarnu.

Avoti: TM

hipotrepsija   med.

1. Nepietiekams barojums.

Avoti: TM

hipotrihoze   med.

1. Vājš apmatojums.

Avoti: TM

hipotrofija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Apjoma pārmērīga samazināšanās (muskuļiem, orgāniem).

2. Bērna barošanās traucējumi, kuru sekas ir novājēšana vai masas pieauguma nepietiekamība.

Avoti: LLVV

hipotrohoīda   mat.

1. Slēgta līkne, kuru veido punkts aploces iekšpusē vai ārpuse, ja šī aploce neslīdēdama ripo pa citas - lielāka rādiusa aploces iekšpusi.

Avoti: SV69

hipotrombinēmija   med.

1. Trombīna iztrūkums asinīs; tā sekas - hemofilija.

Avoti: TM

hipourēmija   med.

1. Urīnvielas daudzuma samazināšanās asinīs.

Avoti: TM

hipourikūrija   med.

1. Urīnskābes daudzuma samazināšanās urīnā.

Avoti: TM

hipoveģetatīvs   med.

1. Attiecīgs uz konstitucionālu tipu, kurā somatiskā sistēma dominē pār iekšējiem orgāniem; mikrosplanhniskais vai dolihomorfiskais tips.

Avoti: TM

hipoventilācija   med.

1. Stāvoklis, kas rodas no nepietiekamas gaisa pieplūdes plaušu alveolās; tas izraisa oglekļa dioksīda spiediena celšanos.

Avoti: TM

hipovitaminoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; med.

1. Saslimšana, ko izraisa kāda vitamīna daudzuma samazināšanās organismā.

Avoti: LLVV

hipparchia   lat.

1. Silsamteņi.

Hipparchia alcyone— lielais silsamtenis.

Hipparchia semele— parastais silsamtenis.

Avoti: LD

hipparion   lat.

1. Izmirusi zirgu ģints ar trijpirkstu kājām.

Avoti: KV

hippesatrum   lat.

1. Hipeastri.

Avoti: PDE

hippo-

1. Priedēklis ar nozīmi: zem-, apakš-.

Avoti: KV

hippoboscidae   lat.

1. Kaulmušu dzimta.

Avoti: LD

hippocampus   lat.

1. Jūraszirdziņi.

Avoti: PDE

hippocastanaceae   lat.

1. Zirgkastaņu dzimta.

Avoti: LD

hippoglossus   lat.

1. Plekstu dzimtas ģints.

Hippoglossus hippoglossus— parastais jeb Atlantijas paltuss.

Avoti: PDE

hippolais   lat.

1. Smējējķauķi.

Hippolais caligata— skaļais smējējķauķis.

Hippolais icterina— iedzeltenais smējējķauķis.

Hippolais languida— tuksneša smējējķauķis.

Hippolais olivetorum— olīvbiržu smējējķauķis.

Hippolais pallida— blāvais smējējķauķis.

Hippolais polyglotta— daudzbalsu smējējķauķis.

Avoti: LD, ZvP

hippomanes   gr.

1. Brūnganas krāsas cieta viela, ko nelielos daudzumos atrod šķidrumos, kuros kumeļš guļ ķēves dzemdē; kumeļu maizīte, dievmaizīte.

Avoti: KV

hippophae   lat.

1. Smilšērkšķi.

Hippophae rhamnoides— parastais smilšērkšķis.

Avoti: LD

hippopotamus   lat.

1. Nīlzirgi.

Avoti: KV

hippuridaceae   lat.

1. Skujeņu dzimta.

Avoti: LD

hippuridales   lat.

1. Skujeņu rinda.

Avoti: PDE

hippuris   lat.

1. Skujenes.

Hippuris vulgaris— parastā skujene.

Avoti: LD

hips-   med.

1. Salikteņos norāda uz augstumu.

Avoti: MSV

hipsēloloģija   novec.

1. Augstprātīga, uzpūtīga runa; lielīšanās.

Avoti: KV

hipsi-   med.

1. Salikteņos norāda uz augstumu.

Avoti: MSV

hipsikonhija   med.

1. Pārmērīgs acs dobuma augstums ar orbitālo indeksu 85 un vairāk.

Avoti: TM

Hipsipile   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Lemmas salas valdniece un argonautu vadītāja Jāsona mīļākā.

Avoti: PmV

hipsistenocefālija   med.

1. Galva ar augstu pauri, izspiestiem vaigu kauliem un prognātismu.

Avoti: TM

hipso-   med.

1. Salikteņos norāda uz augstumu.

Avoti: MSV

hipsodonts   med.

1. Indivīds, kam ir gari zobi.

Avoti: TM

hipsofobija   med.

1. Slimīgas bailes no augstuma.

Avoti: TM

hipsogrāfisks

1. Hipsogrāfiskā līkne taisnstūra koordinātās attēlo dažādos uz zemes izplatītos augstumus (uz sauszemes) un dziļumus (okeānā).

Avoti: EV

hipsohromas

1. Hipsohromu grupas - atomu grupas, kuru klātbūtne organiskas krāsvielas molekula "paaugstina" tās krāsu, t. i., zaļu pārvērš par gaišzilu, zilu, violetu, sarkanu, oranžu un dzeltenu.

Avoti: SV69

hipsohromatisks

1. Tāds, kas saistīts ar t. s. krāsas paaugstināšanos, t. i. krāsas maiņu no zaļas uz dzeltenu organiskos savienojumos.

Avoti: LPE

hipsometrija

1. ģeogr. Līmeņošana, Zemes virsmas absolūtā augstuma mērīšana.

2. kart. Metode Zemes virsmas reljefa attēlošanai ģeogrāfiskajās kartēs.

Avoti: ZTV

hipsometrisks

1. Saistīts ar hipsometriju, absolūtā augstuma noteikšanu.

Hipsometriskā karte— karte, kurā reljefs attēlots ar iekrāsojumu starp augstumlīknēm (horizontālēm), izmantojot noteiktu iekrāsojuma skalu.

Avoti: ĢmV

hipsometrs

1. Instruments, ko lieto, lai, mērot ūdens vārīšanās temperatūru, noteiktu gaisa spiedienu kādā vietā un līdz ar to tās augstumu virs jūras līmeņa.

Avoti: LEV

hipsonoze   med.

1. Augstuma slimība, kalnu slimība.

Avoti: MSV

hipsoterapija   med.

1. Augstuma izmantošana terapeitiskos nolūkos.

Avoti: TM

hipsotermometrs

1. Ierīce atmosfēras spiediena noteikšanai pēc ūdens viršanas temperatūras.

Avoti: SV99

hipsteris   sar.

1. Jauns cilvēks, kas augstu vērtē mūsdienu tehnoloģijas u. c. sasniegumus, bet cenšas pretoties patērētājsabiedrības draudiem ar cinismu un šķietamu vienaldzību, parasti vidējās šķiras pilsētnieks no pusaudža līdz pusmūža vecumam.

Avoti: Wi

hiptokinēze   med.

1. Ķermeņa gāšanās atpakaļ sarkanā kodola sistēmas disfunkcijas gadījumā.

Avoti: TM

hipurāts   med.

1. Hipūrskābes sāls.

Avoti: TM

hipurģija   med.

1. Slimnieku kopšana.

Avoti: TM

hipūrija   med.

1. Hipūrskābes daudzuma palielināšanās urīnā.

Avoti: TM

hipurikāze   med.

1. Ferments, kas katalizē hipūrskābes hidrolīzi benzoskābē un glicīnā.

Avoti: TM

hipurīti   novec.

1. Gliemeņu ģints, kas ārējā formā ļoti līdzīgas koraļļiem.

Avoti: KV

hipūrskābe   med.

1. Benzoīlglikokolls, grūti šķīst ūdenī, viegli alkoholā, grūtāk ēterā; lielā daudzumā atrodama zālēdāju, mazāk cilvēka urīnā.

Avoti: KV, TM

hipuss   med.

1. Zīlītes ritmiska, mainīga sašaurināšanās un paplašināšanās neatkarīgi no gaismas.

Avoti: TM

hir-   med.

1. Salikteņos norāda uz roku.

Avoti: MSV

Hiracuka   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Hiratsuka"), Honsju salas dienvidaustrumos, Kanagavas prefektūrā, 260800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

hiragana   jap.

1. Japāņu zilbju raksts, ko lieto gramatisko locījumu galotņu apzīmēšanai.

Avoti: SV08

hiragra   med.

1. Rokas podagra, sevišķi pirkstos.

Avoti: TM

hirakoteriji

1. Senākie zirgu senči ("Eohippus, Hyracotherium), auguma ziņā līdzīgi suņiem, dzīvojuši Z-Amerikā, Eiropā un Āfrikā pirms ~50 mlj g.; eohipi.

Avoti: LEV, PDE

hiralģija   med.

1. Neiralģiskas sāpes rokā.

Avoti: TM

hiralitāte

1. Molekulas asimetriskums, ko organisku vielu savienojumos izraisa asimetriskais atoms, kas saistīts ar 4 dažādiem aizvietotājiem (citu elementu atomiem vai atomu grupējumiem).

Avoti: LPE

hirapsija   med.

1. Berzēšana ar roku, masāža.

Avoti: TM

Hirardota   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas centrālajā daļā ("Girardot"), Kundinamarkas departamentā, osta Magdalenas labajā krastā, 102500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

hirartrīts   med.

1. Delnas un pirkstu locītavu iekaisums.

Avoti: MSV

hircisms   med.

1. Paduses raksturīgā smaka.

Avoti: TM

Hirdalana   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Xirdalan"), Abšeronas rajonā, 41500 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hirgisnurs   vietv.

1. Ezers Lielo ezeru ieplakā Mongolijas ziemeļrietumu daļā ("Chirgis Nuur"), 1028 m vjl, platība - 1407 kvadrātkilometri, dziļums - līdz 80 m.

Avoti: PZT

Hiriva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, 4080 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Hirleu   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Jasu žudecā, 10900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Hirnika   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 11640 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hiro-   med.

1. Salikteņos norāda uz roku.

Avoti: MSV

hirognostisks   med.

1. Spējīgs pazīt priekšmetu, to aptaustot; atšķirt ķermeņa labo pusi no kreisās.

Avoti: TM

Hirokina

1. astr. Saturna pavadonis ("Hyrrokkin"), vidējais attālums no planētas - 18437000 km, izmēri - 8 km.

Avoti: ZvD-203-26

hirokinestēzija   med.

1. Rokas kustību sajūta, sevišķi rakstot.

Avoti: TM

hiroloģija   med.

1. Paņēmiens kā kurlmēmiem runu aizstāt ar pieņemtām zīmēm, ko rāda ar pirkstiem; pirkstu valoda.

Avoti: TM

hirolokvija   med.

1. (Kurlmēmo) roku valoda.

Avoti: MSV

hiromantija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zīlēšana pēc rokas līnijām.

Avoti: LLVV

hiromants   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar hiromantiju.

Avoti: LLVV

hiromegālija   med.

1. Pseidoakromegālija; siringomiēlija, kuras gadījumā pietūkst plaukstas, plaukstu pamats un potītes.

Avoti: TM

hiromikrija   med.

1. Neparasti maza plauksta.

Avoti: TM

hiroplastika   med.

1. Rokas plastiskā operācija.

Avoti: TM

hiropodalģija   med.

1. Sāpes plaukstās un pēdās.

Avoti: TM

hiropomfolikss   med.

1. Ādas reakcija, kam raksturīga dishidrotisku pūslīšu erupcija pēdu apakšu un delnu ādā; šādu reakciju var izraisīt parazītiskās sēnes (epidermofitons), streptokoki, alerģiski un toksiski reaģenti, tā var būt idiopātiska vai saistīta ar citām ādas slimībām (ekzēma, dermatīts).

Avoti: TM

hiroprakse   med.

1. Lietišķās neirofizioloģiskās diagnostikas zinātne, ko balsta teorija, ka veselība un slimība ir dzīvības procesi, kas atkarīgi no nervu sistēmas darbības; ķīmisks, fizikāls un mehānisks nervu sistēmas kairinātājs var izraisīt slimību, atveseļošanās atkarīga no nervu sistēmas darbības; diagnostika ir šo kairinošo faktoru noteikšana, bet ārstēšana ir to likvidēšana ar vissaudzējošāko metodi.

Avoti: MSV

Hirosaki   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Hirosaki"), Honsju salas ziemeļos, Aomori prefektūrā, 183500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

Hirosima   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Hiroshima"), Honsju salā, 1945. g. 6. augustā amerikāņi nometa uz to atombumbu, mūsdienās atjaunota, ~1,1 mij iedzīvotāju, uzcelts Miera centrs un muzejs atombumbas sprādziena upuru piemiņai.

Avoti: LEV

hiroskops   med.

1. Instruments binokulārās redzes trenēšanai.

Avoti: MSV

hirospazma   med.

1. Rokas krampji, rokas muskuļu profesionālās pārpūles sekas (rakstvežu, telegrāfistu krampji).

Avoti: TM

hirota

1. Ķirzaka ar tārpveidīgu ķermeni un ļoti īsām priekšējām ekstremitātēm (pakaļējo trūkst); dzīvo zemē; sastopama Ziemeļamerikā.

Avoti: SV69

hirotēka   med.

1. Spirālais rokas pirkstu pārsējs.

Avoti: MSV

hiroteriji

1. Dzīvnieki, kas dzīvojuši paleozoja beigās un mezozoja sākumā; pazīstami tikai pēc pēdu nospiedumiem, kas līdzīgi cilvēka rokas nospiedumam.

Avoti: SV69

Hirova   vietv.; novec.

1. Hiriva - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Hirschenheide   vietv., vēst., vācu val.

1. Briežu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Skujenes pagastā.

Avoti: VlO

Hirschenhof   vietv., vēst.

1. Kokneses novada Iršu pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Iršu muiža, kas atradās Madonas apriņķa Iršu pagastā.

Avoti: LPag

hirschfeldia   lat.

1. Briežzvēres.

Hirschfeldia incana— sirmā briežzvēre.

Avoti: LD

Hirske   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā, 10100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hirsūtisms   med.

1. Apmatojuma augšana neparastās vietās sievietēm sakarā ar hormonāliem traucējumiem.

Avoti: ZTV

Hiršava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hirschau"), Bavārijas federālajā zemē, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hiršberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hirschberg"), Tīringenes federālajā zemē, 2200 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Jeleņa Gura - pilsētas Polijā senāks nosaukums.

Avoti: Wi, PZT

Hiršhorna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hirschhorn"), Hesenes federālajā zemē, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hiršova   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Konstancas žudecā, 9600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

hiršs   novec.

1. Dažās kāršu spēlēs, piem., bridžā, tarokā u. c. atbildes paņēmiens uz pretinieka "suprā" un spēles likmes sešpadsmitkāršošana; mords.

Avoti: KV

Hirte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Huerth"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 57200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hirtshalsa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 5960 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

hirudinea   lat.

1. Dēles.

Avoti: LD

hirudinidae   lat.

1. Žokļdēļu dzimta.

Avoti: LD

hirudinizācija   med.

1. Asins šķidrināšana ar hirudīna injekciju.

2. Hirudoterapija.

Avoti: MSV

hirudīns   med.

1. Antikoagulants, ko izdala medicīniskās dēles.

Avoti: ZTV

hirudo   lat.

1. Žokļdēļu dzimtas ģints.

Hirudo medicinalis— medicīnas dēle.

Avoti: LD

hirudoterapija

1. Ārstēšana ar dēlēm (latīņu "hirūdin").

Avoti: PL

Hiruko   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - "dēles bērns", pirmatnējo dievību Idzanagi un Idzanami ķēmīgais pēcnācējs.

Avoti: PmV

hirundinidae   lat.

1. Bezdelīgu dzimta.

Avoti: LD

hirundo   lat.

1. Bezdelīgu dzimtas ģints.

Hirundo rustica— bezdelīga jeb māju bezdelīga.

Hirundo smithii— diegastes bezdelīga.

Avoti: LD

hirurgs   -a, v.

1. Ķirurgs.

Avoti: LLVV

hirurģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ķirurģija.

Avoti: LLVV

hirurģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Ķirurģisks.

Avoti: LLVV

his   mūz.

1. Skaņas "si diēz" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

Hisara   vietv.

1. Hisaras grēda - atrodas Pamira-Alaja sistēmas rietumu daļā, Uzbekistānā un Tadžikistānā Zeravšanas un Amudarjas baseina ūdensšķirtne, garums - ~200 km, augstums - līdz 4643 m.

2. Hisaras ieleja - starpkalnu ieplaka starp Hisaras grēdas dienvidiem un Babataga un Karatava grēdu ziemeļu atzariem, Tadžikistānā, garums - 70 km, platums - līdz 20 km, augstums - 700-1000 m.

Avoti: PZT

Hisardžika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hisarcik"), Kitahjas ilā, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hisares   rel.

1. Pie ezera mājojoši gari foe cilts mitoloģijā - Papuā-Jaungvinejā.

Avoti: R1

Hisarja   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Hisarja"), Plovdivas apgabalā, 7200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hīsi   mit.

1. Somugru mitoloģijā - meža gars, milzis, velns.

Avoti: Mit

Hisingene   vietv.

1. Sala Gēteborgā ("Hisingen"), starp Jētas upes abiem atzariem, platība - 193 kvadrātkilometri.

Avoti: LEV

hisis   mūz.

1. Skaņas "si dubldiēz" apzīmējums burtu notācijā.

Avoti: Mūz

Hispania

1. Tā romieši sauca Pireneju pussalu.

Avoti: LEV

Hispaniola   novec.

1. Haiti senāks nosaukums spāniski.

Avoti: LME

hispaniolietis   novec.

1. Suņu šķirne, kas ievesta Anglijā caur Spāniju no Haiti, gara pacieta spalva, garas ausis, glita aste.

Avoti: LME

Hispars   vietv.

1. Hispara šļūdonis - atrodas Karakoruma dienvidrietumu nogāzē ("Hispar"), uz ziemeļrietumiem no Čogori kalna, Indijā, aizņem starpkalnu ieleju Hunzas baseinā (Indas pietekas Gilgitas pieteka), garums ~53 km, platība - 620 kvadrātkilometru, noslīd rietumu virzienā līdz 3000 m.

Avoti: PZT

hist-   med.

1. Salikteņos norāda uz audiem.

Avoti: MSV

hist.   saīs.

1. Historiogrāfija; attiecas uz vēstures zinātni.

Avoti: LLVV

histamināze   med.

1. Ferments audos, kas katalizē histamīna oksidāciju.

Avoti: TM

histaminēmija   med.

1. Histamīns asinīs.

Avoti: TM

histamīns

1. Audu hormons; paaugstina gludās muskulatūras tonusu, palielina asinsvadu caurlaidību, piedalās alerģiskās reakcijās.

Avoti: SV99

histanoksija   med.

1. Skābekļa trūkums audos kā nepietiekamas asins piegādes sekas.

Avoti: TM

hister   lat.

1. Strupvaboļu dzimtas ģints.

Hister unicolor— vienkrāsas strupvabole.

Avoti: LD

hister-   med.

1. Salikteņos norada uz dzemdi vai histēriju.

Avoti: MSV

histeralģija   med.

1. Dzemdes sāpes.

Avoti: TM

histerauksēze   med.

1. Dzemdes palielināšanās, normāla (grūtniecībā) vai patoloģiska.

Avoti: TM

histerektomija   med.

1. Pilnīga vai daļēja dzemdes izgriešana.

Avoti: TM

histerēze

1. Seku atpalikšana no cēloņiem, kas tās izraisa; jau izbeigušos apstākļu ilga pēcdarbība.

Magnētiskā histerēze— dzelzs vai tērauda magnētiskā stāvokļa pārmaiņu atpalikšana no to izraisītājām ārējā magnētiskā lauka pārmaiņām.

Dielektriskā histerēze— dielektriķa polarizācijas atšķirība, elektriskā lauka intensitātei palielinoties un pēc tam samazinoties.

Avoti: SV99

histēricisms   med.

1. Predispozīcija uz histēriju.

Avoti: TM

histeridae   lat.

1. Strupvaboļu dzimta.

Avoti: KV

histērija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Psihopātijas vai neirozes forma, kurai raksturīgas, piemēram, lēkmes, ko pavada raudāšana, ciešanu, šausmu izjūtas.

Avoti: LLVV

histērija

1. Asku sēņu nodalījuma lokuloaskomicēšu klases rinda ("Hysteriales").

2. Šīs rindas dzimta ("Hysteriaceae"), no kuras Latvijā konstatētas 2 ģ., 2 s.

Avoti: LD

histerikoneiralģija   med.

1. Neiralģiskas sāpes kā histērijas simptoms.

Avoti: TM

histēriķis   -ķa, v.

1. Cilvēks, kas slimo ar histēriju; arī kaprīzs, nenosvērts, untumains cilvēks.

Avoti: LLVV

histērisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar histēriju, tai raksturīgs.

2. Tāds (cilvēks), kas slimo ar histēriju; arī kaprīzs, nenosvērts, untumains.

Avoti: LLVV

histēriskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> histērisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

histero-   med.

1. Salikteņos norada uz dzemdi vai histēriju.

Avoti: MSV

histerocēle   med.

1. Trūce, kuras maisā atrodas dzemde.

Avoti: TM

histerocistisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz dzemdi un urīnpūsli.

Avoti: MSV

histerocistocēle   med.

1. Trūce, kuras maisā atrodas dzemde un urīnpūslis vai to daļas.

Avoti: MSV

histerocistokleize   med.

1. Dzemdes kakla iestiprināšana urīnpūšļa sienā.

Avoti: MSV

histerodinamometrs   med.

1. Aparāts, kas reģistrē dzemdes kontrakciju biežumu, stiprumu un variācijas.

Avoti: TM

histeroepilepsija   med.

1. Histērija ar epileptoīdām lēkmēm.

Avoti: TM

histerogēns   med.

1. Tāds, kas izraisa histērijas lēkmi, piem., spiediens uz noteiktu ķermeņa punktu vai zonu.

Avoti: TM

histerogrāfija   med.

1. Dzemdes dobuma rentgenogrāfija (ievadot kontrastvielu).

Avoti: TM

histeroīds   med.

1. Histērijai līdzīgs.

Avoti: TM

histerokatalepsija   med.

1. Katalepsija, kā histērijas simptoms.

Avoti: TM

histerokleize   med.

1. Dzemdes mutes operatīva slēgšana.

Avoti: TM

histerokolposkops   med.

1. Endoskops dzemdes iekšpuses apskatei.

Avoti: TM

histerolitiāze   med.

1. Akmeņu veidošanās dzemdē; slimība, kas ar to saistīta.

Avoti: TM

histerolīts   med.

1. Konkrements dzemdes dobuma.

Avoti: TM

histerolīze   med.

1. Saaugumu pārtraukšana starp dzemdi un blakusorgāniem.

Avoti: TM

histeroloģija

1. Stilistisks paņēmiens - loģikas kļūda, proti, kādai darbībai vai parādībai sekojoša darbība vai parādība tiek minēta pirms pirmās darbības vai parādības, piem., "viņš nomira un izlaida garu".

2. med. Medicīnas nozare, kas pētī dzemdes anatomiju, fizioloģiju un patoloģiju.

Avoti: SV69

histeroloksija   med.

1. Dzemdes slīpa versija vai fleksija.

Avoti: TM

histerometrija   med.

1. Dzemdes dobuma mērīšana.

Avoti: TM

histerometrs   med.

1. Zonde dzemdes dobuma mērīšanai.

Avoti: TM

histeromiomektomija   med.

1. Miomas izlobīšana no dzemdes sienas.

Avoti: TM

histeronarkolepsija   med.

1. Narkolepsija uz histērijas pamata.

Avoti: TM

histeropātija   med.

1. Ikviena dzemdes slimība.

Avoti: MSV

histeropeksija   med.

1. Dzemdes nostiprināšana ar šuves palīdzību.

Avoti: TM

histeropija   med.

1. Redzes traucējums, kas rodas histērijas gadījumā.

Avoti: MSV

histeropsihoze   med.

1. Psihoze dzemdes slimības gadījumā.

2. Psihoze, kas rodas histērijas gadījumā.

Avoti: MSV

histeroptoze   med.

1. Dzemdes noslīdējums.

Avoti: TM

histerorāfija   med.

1. Dzemdes sašūšana.

Avoti: TM

histeroreja   med.

1. Dzemdes atdalījumi.

Avoti: TM

histerosalpingektomija   med.

1. Dzemdes un olvadu izgriešana.

Avoti: TM

histerosalpingogrāfija   med.

1. Dzemdes un olvadu rentgenogrāfija, ievadot kontrastvielu.

Avoti: TM

histerosalpingostomija   med.

1. Fistulas izveidošana starp dzemdi un olvada distālo daļu, ja ir olvada striktūra.

Avoti: TM

histerosistole   med.

1. Novēlojusies sistole, kas iestājas vēlāk par normālo laiku.

Avoti: MSV

histeroskopija

1. Dzemdes apskate no iekšpuses ar mazu optisku instrumentu, ko ievada caur dzemdes kaklu.

Avoti: PL

histerostats   med.

1. Ierīce radioaktīvu preparātu aplikācijai dzemdē vēža ārstēšanai.

Avoti: TM

histerostomatomija   med.

1. Dzemdes mutes paplašināšana ar griezienu.

Avoti: TM

histerotēciji

1. Iegareni dažu sēņu un ķērpju augļķermeņi, kas atveras ar spraugu.

Avoti: LD

histerotomija   med.

1. Dzemdes dobuma atvēršanas operācija.

Avoti: TM

histerotrahelorāfija   med.

1. Dzemdes kakla plīsuma sašūšana.

Avoti: TM

histerotrahelotomija   med.

1. Grieziens dzemdes kaklā.

Avoti: TM

histerotraumatisms   med.

1. Histērija pēc traumas.

Avoti: TM

histerovaginoenterocēle   med.

1. Trūce, kuras maisā atrodas dzemde, maksts un zarnas.

Avoti: TM

histi-

1. Salikteņu daļa - ar organisma audiem saistīts.

Avoti: SV99

histidāze   med.

1. Aknu ferments, kas šķeļ l-histidīnu amonjakā, glutamīnskābē un skudrskābē.

Avoti: TM

histidīndekarboksilāze   med.

1. Ferments, kas katalizē histidīna dekarboksilāciju histamīnā.

Avoti: TM

histidinēmija   med.

1. Palielināts histidīna daudzums asinīs.

Avoti: TM

histidīns   med.

1. Neaizvietojama aminoskābe; organismā dekarboksilējas, veidojot histamīnu.

Avoti: TM

histidīns   med.

1. Neaizvietojama aminoskābe; organismā dekarboksilējas, veidojot histamīnu.

Avoti: TM

histidinūrija   med.

1. Histidīns urīnā.

Avoti: TM

histio-   med.

1. Salikteņos norāda uz audiem.

Avoti: MSV

histioblasts   med.

1. Šūna, kas veido audus.

Avoti: TM

histiocīti

1. Mugurkaulnieku (arī cilvēku) irdeno saistaudu šūnas; organismā veic aizsargfunkciju.

Avoti: SV99

histiocitoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no histiocītiem.

Avoti: TM

histiocitoze   med.

1. Histiocītu proliferācija, sevišķi limfmezglos u. c. hematopoētiskās sistēmas orgānos.

Avoti: TM

histo-   med.

1. Salikteņos norāda uz audiem.

Avoti: MSV

histodiagnoze   med.

1. Diagnoze, uz audu mikroskopiskās izmeklēšanas pamata.

Avoti: TM

histodialīze   med.

1. Audu sadalīšana vai noārdīšana.

Avoti: MSV

histofizioloģija   med.

1. Mācība par audu funkcijām.

Avoti: TM

histofluorescence   med.

1. Audu fluorescence pēc fluorescējoša preparāta ievadīšanas un rentgenstarojuma iedarbības.

Avoti: MSV

histogēns   med.

1. Tāds, kas cēlies no audiem.

Avoti: TM

histogrāfija   med.

1. Audu apraksts.

Avoti: TM

histogramma   mat.

1. Stabiņu diagramma, kas attēlo statistiska eksperimenta rezultātu biežumu un sadalījumu pa vērtību intervāliem.

Avoti: ZTV

histoģenēze   biol.

1. Dzīvnieku un cilvēka audu veidošanās no embrionālo aizmetņu šūnām.

Avoti: ZTV

histohidrija   med.

1. Palielināts ūdens daudzums audos.

Avoti: TM

histohipoksija   med.

1. Pazemināta skābekļa koncentrācija audos.

Avoti: TM

histohromatoze   med.

1. Retikuloendoteliālās sistēmas saslimšanu kopīgs nosaukums, kas ietver ksantohromatozi, limfogranulomatozi un Gošē slimību.

Avoti: TM

histoīds   med.

1. Līdzīgs audiem.

2. Tāds, kas sastāv tikai no viena veida audiem.

Avoti: TM

histoire   novec.

1. Vēsture.

Histoire scandaleuse— skandāla vēstutre.

Avoti: KV

histoķīmija   ķīm.

1. Zinātnes nozare, kurā pēta ķīmiskos procesus audos un šūnās.

Avoti: ZTV

histolīze

1. Organisma audu sabrukšana, kad tos izšķīdina dažādi audu un baktēriju fermenti.

Avoti: SV69

histologs   -a, v.

1. Histoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

histoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par cilvēka un daudzšūnu dzīvnieku audu mikroskopisko uzbūvi.

Avoti: LLVV

histoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar histoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

histoma   med.

1. Audzējs, kura šūnas tipiskas noteiktiem audiem, piem., fibroma, mioma, osteoma.

Avoti: TM

histometaplastisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz audu metaplāziju vai ir tai raksturīgs.

Avoti: MSV

histoni

1. Vienkāršas olbaltumvielas, kas hromosomās veido kompleksu ar DNS, uztur DNS, hromatīna un hromosomas struktūras.

Avoti: EV

histonomija   med.

1. Audu attīstības un sakārtojuma likumība.

Avoti: TM

histopatoloģija

1. Patoloģiskā histoloģija, patoloģiskās anatomijas nozare, kas pētī procesus (parādības), kuri noris audos dažādu slimību gadījumos.

Avoti: SV69

histoplazmīns   med.

1. "Histoplasminum capsulatum" buljona kultūras filtrāts; lieto intrakutānai raudzei histoplazmones diagnozē.

Avoti: TM

histoplazmoze

1. Hroniska cilvēku un dzīvnieku slimība, ko ierosina patogēna sēne, kuras sporas ieelpo ar putekļiem; izplatīta Amerikā, Āfrikā, DA Āzijā, Austrālijā, Eiropā sastopama reti.

Avoti: LPE

histor-

1. Tāds, kas attiecas uz vēsturi.

Avoti: RtV

historia   novec.

1. Vēsture.

Avoti: KV

historicisms

1. Uzskats, ka katrs vēsturiskais laikmets ir nesalīdzināms, unikāls, tādēļ pētāms idiogrāfiski.

Avoti: SV96

historika   novec.

1. Mācība par vēsturiskā tēlojuma būtību un tehniku.

Avoti: KV

historiķis   novec.

1. Vēsturnieks.

Avoti: KV

historio-

1. Tāds, kas attiecas uz vēsturi.

Avoti: RtV

historiogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, kas pētī vēstures zinātnes attīstību.

2. Publicētie vēstures pētījumi, vēstures bibliogrāfija.

Avoti: LLVV

historiogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar historiogrāfiju (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

historiogrāfs   -a, v.; vēst.

1. Vēstures darbu autors.

Avoti: LLVV

historisks   novec.

1. Vēsturisks.

Avoti: KV

historisms   -a, v.

1. parasti vsk. Uzskats, ka dabas un sabiedriskās dzīves parādības ir vēsturiski procesi; vēsturiska pieeja.

2. val. Vārds, kura apzīmētā reālija vairs nepastāv.

Avoti: LLVV

histoterapija   med.

1. Dzīvnieku audu lietošana terapijā.

Avoti: TM

histotoksisks   med.

1. Tāds, kas indīgs audiem.

Avoti: MSV

histotomija   med.

1. Audu pārgriešana; histoloģisku griezumu pagatavošana mikroskopēšanai.

Avoti: TM

histotrofisks   med.

1. Attiecīgs uz audu trofiku.

Avoti: TM

histotrombīns   med.

1. Trombīns, kas radies saistaudos.

Avoti: TM

histozoisks   med.

1. Audos dzīvojošs (parazīts).

Avoti: TM

histricisms   med.

1. Matu saslimšana, kas matus padara stīvus un cietus.

Avoti: TM

histrionisks   med.

1. Dramatisks, teatrāls.

2. Attīecīgs uz mīmikas muskuļiem.

Avoti: TM

histrionisms   med.

1. Dramatiski žesti, runa un mīmika, ko novēro histērijā.

Avoti: TM

histrions

1. Profesionāls aktieris Senajā Romā.

2. Ceļojošs profesionāls aktieris viduslaikos, kas reizē bija gan muzikants, dziedātājs, dejotājs, stāstītājs, gan akrobāts, virves dejotājs, dzīvnieku dresētājs u. tml.

Avoti: SV99

Hiše   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 580 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hitači   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Hitachi"), Honsju salas austrumos, 193100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Hitadū   vietv.

1. Pilsēta Maldīvijas dienvidos, Dekunu provinces administratīvais centrs, 9470 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PuA, LpA

hi-tech

1. Haiteks - augstās tehnoloģijas (angļu "high-tech").

Avoti: PL

hitināze   med.

1. Enzīms, kas šķeļ hitīnu acetilglikozamīnā.

Avoti: MSV

hitinozoji

1. Izmiruši paleozoja dzīvnieki, no kuriem iežos labi saglabājušās hitīua čaulas.

Avoti: SV96

hitīns   -a, v.; parasti vsk.; biol.

1. Organiska viela, no kuras sastāv posmkāju un citu bezmugurkaulnieku cietais ārējais apvalks.

Avoti: LLVV

hitlerietis   -ša, v.; vēst.

1. Hitlerisma piekritējs; fašistiskās Vācijas karavīrs.

Avoti: LLVV

hitlerisks   -ais; s. -a, -ā; vēst.

1. Saistīts ar hitlerismu, hitleriešiem, raksturīgs hitlerismam, hitleriešiem.

Avoti: LLVV

hitlerisms   -a, v.; parasti vsk.; vēst.

1. Hitlera fašistiskās diktatūras režīms, tā atsevišķa izpausme; šīs diktatūras ideoloģija.

Avoti: LLVV

hitlerjūgends

1. Jaunatnes organizācija nacistiskajā Vācijā.

Avoti: MkV

hitlerjugends

1. Vācu nacistiska jauniešu organizācija 1926.-1945. g.

Avoti: LEV

hitobioze   med.

1. No divām glukozamīna vienībām sastāvošs disaharīds; iegūstams no hitīna.

Avoti: TM

hitoneirijs   med.

1. Nervu struktūras apvalku kopums - perineirijs, endoneirijs un neirilemma.

Avoti: MSV

hitonīts   med.

1. Katra apvalka, piem., vēderplēves, iekaisums.

Avoti: MSV

hitons

1. Sengrieķu vīriešu un sieviešu kreklveida apģērbs no vilnas vai linu auduma.

2. Baleta tērps bez piedurknēm.

Avoti: SV99

hitonskābe   med.

1. Glukozamīnam tuva viela hitīnā.

Avoti: TM

hītot   žarg.

1. Dejot un jautri pavadīt laiku.

Avoti: SLG

hitotrioze   med.

1. Trisaharīds, kas sastāv no trim glukozamīna vienībām; iegūts no hitīna.

Avoti: TM

hitoze   med.

1. Monosaharīds, kas iegūts, reducējot hitonskābi.

Avoti: TM

hitparāde   mūz.

1. Populārāko grāvēju saraksts.

Avoti: SV99

hitrīdija

1. dsk. Aļģsēņu hitridiomicēšu klases rinda ("Chytridiales"), sēņu veģetatīvais ķermenis ir rizomicēlijs vai sīks, kails protoplasts, kas vēlāk pārklājas ar šūnapvalku, 300 s., vairākas sugas ierosina kultūraugu slimības.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Chytridiaceae"), Latvijā konstatēta 1 s., kas parazitē uz zaļaļģēm edogonijām.

Avoti: LPE, LD

hitridijmicētes

1. Hitridijsēnes.

Avoti: PDE

hitridijsēnes

1. Parazītiskas vai saprotrofiskas būtnes ("Chytridiomycota"), kuru ķermenis ir vienšūnas protoplasts vai vāji attīstīts taloms (micēlijs), mīt ūdenī, uz sauszemes, gan uz augiem gan dzīvniekiem.

Avoti: PDE

hitridiomicēte   biol.

1. dsk. Aļģsēņu nodalījuma klase ("Chytridiomycetes"), to veģetatīvais ķermenis ir kails vienšūnas protoplasts vai vāji attīstīts vienšūnas micēlijs, vairākas sugas ierosina kultūraugu slimības, 4 rindas.

Avoti: ZTV, LD

hitrijs   žarg.

1. Viltīgs.

Avoti: SLG

hīts   -a, v.; fizk.

1. Jāšanas, rikšošanas sacensības ar atkārtotu startu noteiktā distancē.

2. Riteņbraukšanā - sacensības par labāko laiku, kad dalībnieki veic distanci pa vienam (startējot no vietas vai gaitā).

Avoti: LLVV

hits

1. Populāra, daudz pieprasīta dziesma, skaņdarbs; grāvējs.

Avoti: SV99

HIV   saīs.

1. Cilvēka imūndeficīta vīruss, kas izraisa AIDS (angļu "human immunodeficiency virus").

Avoti: i2

Hiva   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā ("Xiva"), Horezmas vilajetā, 51200 iedzīvotāju (2004. g.).

2. vēst. Hivas haniste - valsts Vidusāzijā 16. gs. - 1920. g., aptvēra Senās Horezmas teritoriju, turkmēņu apmetnes Mangišlakā, Dahistānā, gar Uzboju, 1873. g. atzina Krievijas protektorātu.

Avoti: VtV, PuA, PZT

hivari

1. Indiāņu tauta Peru ziemeļos un Ekvadoras dienvidos, valoda veido īpašu saimi, animistiski ticējumi, šamanisms, vēsturiski pazīstami ar cilvēku galvu trofejām, kas samazinātas līdz dūres lielumam.

Avoti: LEV, PZT

Hivinkē   vietv.

1. Pilsēta Somijas dienvidos, Ūsimā reģionā, 45700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

hixatoma   lat.

1. Trauslkāju dzimtas ģints.

Avoti: LD

Hizbolla   arābu

1. Ekstrēmistisks šiītu musulmaņu grupējums, īpaši Libānā.

Avoti: SV08

Hizbollah

1. Musulmaņu organizācija Libānā (arābu "Dieva partija"), izveidota 1982. g., pazīstama ar savu pašnāvnieku uzbrukumiem Izraēlas okupācijas varai Libānas dienvidu daļā; apvidū, kurā darbojas, organizē slimnīcu aprūpi, skolas.

Avoti: LEV

Hizi   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Xizi"), rajona administratīvais centrs, 1100 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hizkils   mit.

1. Islāma mitoloģijā - tēls, kas atbilst Bībeles Ecēhiēlam.

Avoti: Mit

hizons   med.

1. Ūdeņraža trīsatomu molekula.

Avoti: TM

Hjallerupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 3730 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hjerma   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1160 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hjerringa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 25000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hjirkenēse   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijas ziemeļos ("Kirkenes"), Finmarkas filkē, osta Barenca jūras Varangerfjorda dienvidu krastā, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PZT, Wi

Hjortsheja   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 3300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hjūgo   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hugo"), Minesotas štatā, 14200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Hugo"), Kolorādo štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Hugo"), Oklahomas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hjūita   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hewitt"), Teksasas štatā, 14200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hjūmisms

1. Filozofa D. Hjūma un viņa piekritēju mācība, kam raksturīgs skepticisms, empīrisms, bet ētikā - utilitārisms.

Avoti: SV99

Hjūstona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Houston"), Teksasas štatā, 2239500 iedzīvotāju (2014. g.), 2. lielākā (aiz Ņujorkas) ASV jūras osta pie Hjūstonas kanāla (80 km), kas to savieno ar Meksikas līci.

2. Apdzīvota vieta ("Houston"), Misisipi štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ("Houston"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LEV, WA16, LpA, LģE

HK   saīs., vietv.

1. Honkonga, teritorijas divburtu kods.

Avoti: PnR

HKD   saīs.

1. Honkongas dolārs; Ķīnas Tautas Republikas Honkongas Īpašās Pārvaldes Apgabala valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

HKG   saīs., vietv.

1. Honkonga, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

hl   saīs.

1. Hektolitrs.

Avoti: i2

hlamīda

1. Senajā Grieķijā - taisna piegriezuma apmetnis.

2. niev. Jebkurš plata, brīva piegriezuma apģērbs, bieži vecs vai nemoderns.

Avoti: SV08

hlamidēmija   med.

1. Hlamīdiju klātiene asinīs.

Avoti: MSV

hlamidiāze

1. Seksuāli transmisīva slimība, ko izraisa baktērijas, kas nespēj dzīvot ārpus saimniekorganisma šūnām; var radīt urīnizvadkanāla iekaisumu vīriešiem, ārējo dzimumorgānu iekaisumu sievietēm, bet var būt arī bez simptomiem.

Avoti: LEV

hlamīdijas

1. Parazītiskas baktērijas, dažādu slimību ierosinātājas.

Avoti: SV99

hlamidioze   med.

1. Ikviena "Chlamydia" ģints baktēriju izraisīta infekcija.

Avoti: MSV

hlamidomonādes

1. Zaļaļģu klases volvoksu rindas dzimta ("Chlamydomonadaceae"), mikroskopiskas vienšūnas aļģes, parasti ar 2 vai 4 vicām šūnas priekšgalā.

Avoti: LD

hlamidomonas

1. Zaļalģu klases volvoksu rindas hlamidomonāžu dzimtas ģints ("Chlamydomonas"), kustīgas lodveida, olveida vai elipsveida vienšūnas aļģes; visās ūdenstilpēs, it īpaši piesārņotās, ~500 s., Latvijā ~50 sugu.

Avoti: EV

hlamidospora   med.

1. Dažu mikroskopisko sēņu vairošanās orgāns; spora, kas ieslēgta divos apvalkos.

Avoti: MSV

hlamidosporas

1. Sēņu sporas ar biezu apvalku: rodas daloties hifām.

Avoti: LD

hlams   žarg.

1. Nederīga manta, lieta; krāms.

Avoti: SLG

hlapuška   žarg.

1. Plaukšķene.

Avoti: SLG

Hlibokaje   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, 18200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Hlinova   vietv.; vēst.

1. Kirova - pilsēta Krievijā (apgabala centrs), tās nosaukums līdz 1780. g.

Avoti: PZT

Hlinsko   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 10000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Hliņani   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, 3180 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

hlisti

1. Pareizticīgo kristiešu sekta; radās 17. gs. b. Krievijā, noliedz garīdzniecību, svētos, baznīcas svētās grāmatas, atzīst cilvēku spēju stāties tiešos sakaros ar Svēto Garu un tā iemiesošanos konkrētos cilvēkos.

Avoti: EV

Hlmeca   vietv.

1. Krāļovski Hlmeca - pilsēta Slovākijā, Košices apgabalā, 7700 iedzīvotāju (2012. g.); Kirājhelmeca.

Avoti: LpA, Wi

hloasma   med.

1. Norobežota zaļganbrūna ādas pigmentācija, kas bieži saistīta ar endokrīno funkciju traucējumiem.

Avoti: TM

hloazma   med.

1. Melazma - norobežoti dzeltenbrūni neregulāras formas plankumi uz ādas, kuri nav iedzimti un gandrīz vienmēr pāriet pēc cēloņu likvidēšanas.

Avoti: VE

Hlobine   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Poltavas apgabalā, 10040 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

hlobistnuķ   žarg.

1. Iedzert.

Avoti: KZ

Hloce   vietv.

1. Pilsēta Lesoto Karalistē, 23100 iedzīvotāju (1996. g.).

Avoti: LpA

Hlohoveca   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabalā, 22400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

hlopene   žarg.

1. Plaukšķene.

Avoti: SLG

hlopš   žarg.

1. Saka, ko sākot.

Avoti: SLG

hlopuška   žarg.

1. Plaukšķene.

Avoti: SLG

hloracetamīds

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, izmanto krēmos, šampūnos, dūņu pakās, tīrīšanas losjonos, var izraisīt ādas kairinājumus.

Avoti: Zkp

hloracetofenons

1. Organisks savienojums, indīga viela, kas izraisa stipru asarošanu.

Avoti: SV69

hlorakne   med.

1. Ādas izsitumi (komedoni, tauku dziedzeru cistas un pūtes) personām, kas strādā ar hlora savienojumiem (profesionāla dermatoze).

Avoti: MSV

hlorakons   med.

1. Balts kristālisks pulveris, vāji šķīst ūdenī, labi alkoholā.

Avoti: TM

hloralhidrāts

1. Organisks savienojums, nomierinošs līdzeklis, miega zāles.

Avoti: SV69

hlorālisms   med.

1. Paradums lietot hlorālhidrātu; hroniska saindēšanās ar hlorālhidrātu; simptomi: nervu sistēmas un gremošanas traucējumi, ādas izsitumi.

Avoti: MSV

hloralizācija   med.

1. Ārstēšana ar hloralhidrātu.

Avoti: TM

hlorāls

1. Organisks savienojums, bezkrāsains, eļļains šķidrums ar asu smaku; lieto hlorālhidrāta ražošanai.

Avoti: SV69

hloramīns   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Savienojums, kurā ar slāpekli ir saistīts hlors (spēcīgs oksidētājs, antiseptiska viela).

Hloramīns B— balts, kristālisks pulveris, šķīst ūdenī; lieto roku dezinfekcijai, arī iprīta neitralizēšanai, ja tas nokļuvis uz ādas.

Hloramīns T— hlora savienojums, lieto brūču antiseptiskai apstrādei, dzeramā ūdens dezinfekcijai.

Avoti: LLVV, TM

hloranēmija   med.

1. Esenciāla hipohroma anēmija.

Avoti: TM

hlorapskābe   -es, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Skābekli saturoša hlora skābe, kas rodas, hloram iedarbojoties uz ūdeni.

Avoti: LLVV

hlorāts   -a, v.; ķīm.

1. Hlorskābes sāls.

Avoti: ZTV

hlorbenzols

1. Halogēnarēns, bezkrāsains, eļļains šķidrums, lieto par šķīdinātāju, organiskajā sintēzē (fenola, krāsvielu, insekticīdu iegūšanai).

Avoti: EV

hlorbutanols

1. Kosmētikas sastāvdaļa (acetona hloroforms), konservants, antioksidants, izmanto kā losjonu ādai ap acīm un eļļu bērniem, arī govju mastīta ārstēšanas līdzeklis, var būt akūti toksisks mutes gļotādai, radīt CNS depresiju, alerģisku reakciju, bīstams, ja ieelpo.

Avoti: Zkp

hlorciāns   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārindīga kaujas viela - bezkrāsaina gāze ar asu, īpatnēju smaku.

Avoti: LLVV

hlorefidroze   med.

1. Zaļganu sviedru izdalīšanās.

Avoti: MSV

hlorelīns   med.

1. Antibiotiska viela, iegūta no zaļaļģēm "Chlorella vulgaris"; kavē grampozitīvu un gramnegatīvu baktēriju augšanu.

Avoti: TM

hlorella   -as, s.; bot.

1. dsk. Zaļaļģu klases oocistu dzimtas ģints ("Chlorella"), vienšūnas zaļaļģe, kas satur daudz olbaltumvielu un tauku, ~20 sugu, Latvijā konstatētas 10 s.

Avoti: LLVV, LD

hlorēmija   med.

1. Hloroze.

2. Hlorīdu pārmērīgs daudzums asinīs.

Avoti: MSV

hlorephidroze   med.

1. Zaļganu sviedru atdalīšanās.

Avoti: TM

hlorēšana   ķīm.

1. Organisku vielu reakcija ar hloru.

2. Dzeramā ūdens vai notekūdeņu dezinficēšana ar hloru.

Avoti: ZTV

hlorēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Dezinficēt (parasti ūdeni) ar hlorkaļķiem, hlora gāzi.

2. Apstrādāt (vielu) ar hloru vai hlora savienojumiem, lai iegūtu attiecīgus (šīs vielas) atvasinājumus.

Avoti: LLVV

hloretiķskābes

1. Monohloretiķskābe CH2ClCOOH (kušanas temperatūra 63 C) un trihloetiķskābe CCl3COOH (kušanas temperatūra 57,5 C) ir bezkrāsaini higroskopiski kristāli, dihloretiķskābe CHCl2COOH - bezkrāsains šķidrums, viršanas temperatūra 194 C.

Avoti: LPE

hloretils

1. Gaistošs, viegli uzliesmojošs šķidrums, ko iegūst, karsējot spirta un koncentrētas sālsskābes maisījumu; lieto medicīnā kā anestēzijas līdzekli.

Avoti: SV69

hloretons   med.

1. Bezkrāsaini kristāli, šķīst spirtā, ēterī, hloroformā; pasargā no jūras slimības.

Avoti: TM

hlorēts   -a, v.; ķīm.

1. Hlorskābes sāls.

Avoti: LLVV

hlorfeniramīns   med.

1. Preparāts alerģisku iesnu ārstēšanai, satur receptoru blokatorus.

Avoti: VE

hlorfluorogļūdeņradis   ķīm.

1. Ķīmisks savienojums, ko izmantoja aerosolos un ledusskapjos, bet 1987. g. tā lietošana tika aizliegta, jo konstatēta tā iznīcinošā iedarbība uz ozona slāni.

Avoti: Geo-51-14

hlorheksidīns   med.

1. Antibakteriāls līdzeklis; efektīvs pret daudziem gramnegatīviem un grampozitīviem mikroorganismiem; antiseptisks, dezinficējošs līdzeklis.

Avoti: MSV

hlorhidrija   med.

1. Palielināts sālsskābes daudzums kuņģī.

Avoti: TM

hlorhistēhija   med.

1. Palielināts hlorīdu daudzums audos.

Avoti: TM

hloridēmija   med.

1. Hlorīdu aizture asinis.

Avoti: TM

hloridimetrija   med.

1. Hlorīdu daudzuma noteikšana šķidrumā.

Avoti: TM

hloridīns   med.

1. Balts kristālisks pulveris, nešķīst ūdenī, šķīst alkoholā.

Avoti: TM

hloridoreja   med.

1. Caureja ar lielu hlorīdu daudzumu izkārnījumos.

Avoti: MSV

hlorīds   -a, v.; ķīm.

1. Sālsskābes sāls, minerālu klase.

Avoti: LLVV

hloridūrija   med.

1. Pārmērīgs hlorīdu daudzums urīnā.

Avoti: TM

hlorimetrija   med.

1. Hlora kvantitatīva noteikšana.

Avoti: TM

hlorindāns   novec.

1. Blīvs, eļļains, iedzeltens šķidrums ar vāju smaku, insekticīds, pieskares inde, ietilpst hlororganisko preparātu grupā.

Avoti: LxE

hlorīns

1. Polivinilhlorīdšķiedra (PSRS ražojuma tirdznieciskais nosaukums).

Avoti: LPE

hlorīti

1. Zaļgani minerāli (visbiežāk magnija, alumīnija, dzelzs alumosilikāti), kas ietilpst daudzu iežu sastāvā, ~30 paveidu.

2. Hlorpaskābes sāļi.

Avoti: SV99, MSV

hloritizācija

1. Dažu krāsaino minerālu (amfibolu, piroksēnu, biotīta, epidota) vai iežu amorfās bāzes aizvietošanās ar hlorītu.

Avoti: LPE

hlorkaļķi   -ķu, v.; tikai dsk.

1. Balts pulveris ar asa hlora smaku (parasti dezinfekcijas līdzeklis).

Avoti: LLVV

hlorksilenols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, antibakteriāla viela, izmanto skūšanās krēmos, šampūnos, dezodorantos, arī pretsēnīšu līdzekļos, toksisks, ja apēd, toksisks aknām un imūnsistēmai, var radīt ādas kairinājumu.

Avoti: Zkp

hloroacetamīds

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, izmanto kosmētikā, var izraisīt alerģisku reakciju, kontakta dermatītu, var būt toksisks inmūnsistēmai.

Avoti: Zkp

hlorobutanols

1. Hlorbutanols.

Avoti: Zkp

hloroeritroblastoma   med.

1. Audzējs, kurā ir hloromas un eritroblastomas elementi.

Avoti: TM

hlorofāns   med.

1. Dzeltenīgi zaļš pigments tīklenē.

Avoti: TM

hlorofilāze   med.

1. Enzīms zaļajās lapās, kas hidrolizē hlorofilu.

Avoti: MSV

hlorofilipts   med.

1. Antibakteriālas darbības preparāts, ko iegūst no eikalipta lapu hlorofila.

Avoti: VE

hlorofils   -a, v.; bot.

1. Augu zaļais pigments, kas absorbē saules enerģiju un dod iespēju augiem asimilēt no gaisa ogļskābo gāzi.

Avoti: LLVV

hlorofilšūnas   -u, s.; bot.

1. Garas, zaļas šūnas sfagnu lapās, kuras satur hlorfilu.

Avoti: BjV

hlorofīts   bot.

1. dsk. Liliju dzimtas ģints ("Chlorophytum"), daudzgadīgi krāšņumaugi, vairāk nekā 100 sugu, ziedi sīki, balti, skrajos ķekaros stublāju galos.

Pušķu hlorofīts— hlorofītu suga ("Chlorophytum comosum"), telpaugs, izveidotas vairākas šķirnes.

Avoti: LxE, TaE

hloroforas

1. Zīdkoku dzimtas koki ar vērtīgu koksni, izmanto arī krāsvielu ieguvei.

Avoti: LPE

hloroformēšana   med.

1. Iemidzināšana ar hloroformu.

Avoti: TM

hloroformēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; med.

1. Ar hloroformu izraisīt (kādam) narkozes stāvokli.

Avoti: LLVV

hloroformisms   med.

1. Hroniska saindēšanās ar hloroformu, hloroforma lietošanas paradums.

2. Hloroforma tvaiku anestētiskais efekts.

Avoti: TM

hloroforms   -a, v.; parasti vsk.

1. Bezkrāsains, smags, gaistošs šķidrums ar īpatnēju saldenu smaku (narkozes līdzeklis).

Avoti: LLVV

hlorofors   ķīm.

1. Vidēji indīgs insekticīds.

Avoti: VzsV

hlorofoss   -a, v.; parasti vsk.

1. Insekticīds, kas satur hloru un fosforu.

Avoti: LLVV

hlorogļūdeņraži

1. Organiskas vielas, kuru molekulās ūdeņraža vietā ievadīts hlors; daudzi no tiem ir insekticīdi, kas uzkrājas organismu taukaudos un koncentrējas ekosistēmas barošanās ķēdēs, līdz kļūst kaitīgi; Latvijā aizliegti kopš 1967.

Avoti: LEV

hlorokoki

1. Zaļaļģu klases rinda ("Chlorococcales"), nekustīgas vienšūnas, koloniju vai cenobiju aļģes, gk. saldūdens planktonā un kā aerofīti uz mitra substrāta; ietilpst ķērpju sastāvā; bieži izraisa ūdens "ziedēšanu", vietām veido "ūdenstīkliņu", ~1000 sugu, ko parasti apvieno 26 dzimtās, Latvijā konstatētas 18 dz.

Avoti: LPE

hloroma   med.

1. Multipli ļaundabīgi audzēji kaulu smadzenēs, mīkstajos audos kaulu apkārtnē, limfmezglos, iekšējos orgānos; audzēju audiem ir zaļgana nokrāsa; asinsaina atgādina mieloleikozi.

Avoti: MSV

hloromiksoze   biol.

1. Zivju slimība, ko izraisa parazīti, vienšūņi ("Chloromyxum truttae").

Avoti: Wi

hloromonādaļģes

1. Zemāko aļģu nodalījums ("Chloromonadophyta"), kurā apvienotas mikroskopiskas, dorsiventrālas vienšūnas aļģes, ko klāj plāna protoplazmas plēvīte - plazmalemma, ~10 sugu, Latvijā konstatētas 3 sugas.

Avoti: LD

hloropeksija   med.

1. Hlora saistīšana organismā.

Avoti: TM

hloropēnija   med.

1. Hlora jonu deficīts organismā.

Avoti: TM

hloroplasti   -u, vsk. hloroplasts, -a, v.; bot.

1. Zaļi augu šūnu organoīdi - veidojumi, kuros norit fotosintēzes reakcijas.

Avoti: LLVV, IZ-80-13

hloroprēnkaučuki   ķīm.

1. Sintētiskie kaučuki; hloroprēna homopolimēri vai kopolimēri ar stirolu, akrilnitrilu, metilmetakrilātu; h-u gumiju lieto līmes, apavu zoļu, dzensiksnu u. c. izgatavošanai.

Avoti: ZTV

hloroprēns

1. Halogēnalkēns, nepiesātinātais halogēnogļūdeņradis, bezkrāsains toksisks šķidrums ar asu smaku.

Avoti: LPE

hloroprīvs   med.

1. Tāds, kam atņemts hlors; tāds, kura cēlonis ir hlora zudums.

Avoti: MSV

hloropsija   med.

1. Redzes defekts, kad visi priekšmeti šķiet zaļi.

Avoti: TM

hlorotimols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, aktīva viela mutes dobuma higiēnai, dezodorants, lieto kā mutes skalošanas līdzekli, kā tonizējošu līdzekli matiem, kā eļļu bērniem, savienojumā ar hloru var izraisīt gļotādas kairinājumu un izsitumus uz ādas, var uzsūkties caur ādu.

Avoti: Zkp

hloroze   -es, s.; parasti vsk.

1. med. Viens no mazasinības veidiem, kuram raksturīga hemoglobīna daudzuma samazināšanās.

2. bot. Augu slimība, kam raksturīga lapu dzeltēšana.

Avoti: LLVV

hlorpikrīns

1. Indīga kaujasviela, kas kairina gļotādu; to izmanto arī kā pesticīdu un organiskajā sintēzē.

Avoti: SV99, VzsV

hlorprotiksēns   med.

1. Vājas farmakoloģiskās aktivitātes antipsihotisks līdzeklis.

Avoti: VE

hlors   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - dzelteni zaļgana, indīga, ķīmiski ļoti aktīva gāze; simbols Cl.

Avoti: LLVV

hlorskābe   -es, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Hloru saturoša skābe; pazīstama tikai savienojumos (hlorātos) un ūdens šķīdumos.

Avoti: LLVV, TM

hlorūdens   -ūdens, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Hlora šķīdums ūdenī.

Avoti: LLVV

hlorūdeņradis   -ža, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Bezkrāsaina, smacējoša gāze ar asu smaku.

Avoti: LLVV

hlorūdeņražskābe   ķīm.

1. Hloru un ūdeņraža savienojums; sālsskābe.

Avoti: SV96

hlorurēze   med.

1. Hlorīdu ekskrēcija ar urīnu.

Avoti: MSV

hlorūrija   med.

1. Hlorīdi urīnā.

Avoti: MSV

Hluboka   vietv.

1. Hluboka pie Vltavas - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 4970 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hlučīna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 14100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hluhiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Sumu apgabalā, 34570 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Hluka   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabalā, 4400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hlumeca   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 4470 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Hlumeca pie Cidlinas - pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 5370 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

hļebņiks   žarg.

1. Tuvs draugs.

Avoti: KZ

hļeborezka   žarg.

1. Mute.

Avoti: SLG

hļebs   žarg.

1. Maize.

Avoti: SLG

hļestatsja   žarg.

1. Lielīties.

Avoti: KZ

hļupiks   žarg.

1. Gļēvulīgs, vājš vīrietis.

Avoti: SLG

hļuška   žarg.

1. Hokeja nūja.

Avoti: SLG

hm   izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu, piemēram, izbrīnu, šaubas, pieļāvumu.

Avoti: LLVV

HM   saīs., vietv.

1. Hērda Sala un Makdonalda Salas, teritorijas divburtu kods.

Avoti: PnR

HMD   saīs., vietv.

1. Hērda Sala un Makdonalda Salas, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Hmelņika   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Sventokšiskas vojevodistē, 3900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1541. g.

Avoti: Wi

Hmeļnecki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

Hmeļnicka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Dienvidbugas krastos, apgabala administratīvais centrs, 265000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

Hmeļnicki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

2. Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Hmeļnecki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Hmeļņicka   vietv.; novec.

1. Hmeļnicka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

hmeļņickajieši

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Hmeļņickaja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Hmeļņicki   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Hmeļnicki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

hmeļņickieši

1. Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Hmeļņicki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Hmeļņika   vietv.; novec.

1. Hmiļnika - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Hmeļņiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

Avoti: LC

Hmilovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LC

Hmiļnika   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Vinnicas apgabalā, 28200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

hmuriks   žarg.

1. Mironis.

Avoti: KZ

HN   saīs., vietv.

1. Hondurasa, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

HND   saīs., vietv.

1. Hondurasa, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Hnivaņa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Vinnicas apgabalā, 12580 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

HNL   saīs.

1. Lempīra; Hondurasas Republikas valūtas kods, sīknauda - sentavo.

Avoti: PnR

Hnums   mit.

1. Dievs radītājs Senajā Ēģiptē, viens no četriem galvenajiem demiurgiem, kuru iztēlojās kā podnieku.

Avoti: R1, PmV

Hnūštja   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabalā, 7700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

ho   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu smieklus.

Avoti: LLVV

ho

1. Tauta Indijā, dzīvo Orīsas štata ziemeļos un Biharas štata dienvidos, Čotanagpūras kalnos, valoda pieder pie mundu saimes, reliģija - hinduisma un animistisku ticējumu sajaukums.

Avoti: PZT

Ho   saīs.

1. Holmijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

Ho   vietv.

1. Pilsēta Ganā, 61700 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Hoabina   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamas ziemeļrietumu daļā ("Hoa Binh"), Da upes kreisajā krastā, 808200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

hoacīns

1. dsk. Putnu klases vistveidīgo kārtas dzimta ("Opisthocomidae"), putnu masa - ~800 g, fitofāgi, sastopami Amazones baseinā, pārtiek gk. no kokaugu lapām, parasti ligzdo virs ūdens, mazuļi labi peld un briesmu gadījumā veikli rāpjas pa zariem.

Avoti: LPE, PDE

hoāna   med.

1. Atvere.

Avoti: TM

hoānas   novec.

1. Pakaļējie deguna caurumi, savieno deguna dobumu ar mutes dobumu.

Avoti: SV33

Hobārta   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā ("Hobart"), Tasmanijas salas dienvidu daļā, Tasmanijas štata administratīvais centrs, 205600 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta ASV ("Hobart"), Indiānas štatā, 28600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Hobda   vietv.; novec.

1. Boļšaja Hobda - Ilkenkobda, Iļekas kreisā krasta pieteka Kazahstānā.

Avoti: PZT

hobgoblins

1. Mājas gariņa veids angļu folklorā, palīdz mājas darbos, patīk uzturēties siltumā; apvainojas, ja saimnieki sāk taupīt uz siltuma rēķina un tad kļūst neciešams, ļaunprātīgi kaitējot.

hobī   novec.

1. Hobijs.

Avoti: Ang

hobijs   -a, v.

1. Tas, ar ko nodarbojas, aizraujas (brīvajā laikā); vaļasprieks.

Avoti: LLVV

hobiti

1. Angļu rakstnieka Dž. R. R. Tolkīna [Tolkien, 1892-1973] izdomāta un aprakstīta tauta, kas sastāv no mazītiņām, cilvēkam līdzīgām radībām (angļu hobbits).

Avoti: PL

hoboba   bot.

1. Bukšu dzimtas augs (krūms), kas izplatīts Meksikā un ASV dienvidrietumos; no sēklām iegūst eļļu, ko izmanto kosmētikā un ziežvielu ražošanā.

Avoti: SV99

hoboe   mūz.

1. Oboja.

Avoti: Mūz

Hobokena   vietv.

1. Antverpenes pilsētas dienvidrietumu daļa Beļģijā, kas senāk bija atsevišķa pilsēta, 34400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PZT

Hobro   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hobsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hobbs"), Ņūmeksikas štatā, 37100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hoc   lat.

1. Šurp; šeit.

Hoc tempore— šai laikā.

Avoti: LLL, RtV

Hoceņa   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 8800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hochberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Putras muiža, kas atradās Valkas apriņķa Cirgaļu pagastā.

Avoti: KV

Hochrosen   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās Augstrozes viduslaiku pils nosaukums, kas minēts 13. gs. beigu vēstures dokumentos.

2. Augstroze.

3. Augstrozes muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Augstrozes pagastā.

Avoti: LE1, FV, KV

Hocivela   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 3200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1338. g.

Avoti: Wi

Hocjanova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 8300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1894. g.

Avoti: LpA, Wi

hockdays   novec.

1. Anglijā otrā pirmdiena vai otrdiena pēc lieldienām, kad mēdza ar virvēm aizsprostot ielas un ievāca naudas ziedojumus labdarībai.

Avoti: KV

hocktide   novec.

1. Anglijā otrā pirmdiena vai otrdiena pēc lieldienām, kad mēdza ar virvēm aizsprostot ielas un ievāca naudas ziedojumus labdarībai; hockdays.

Avoti: KV

Hoda   mit.

1. Viena no četrām zefirotām, kas veido Kosmiskā koka apakšējo daļu, atbilst Merkuram.

Avoti: MrJ

hodēgētika   novec.

1. Vadonis, nosacījumu krājums mācību gaitai augstākās skalās.

Avoti: SV33

hodēgēts   novec.

1. Vadonis.

Avoti: KV

Hodeča   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 1920 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1442.-1867. g. un kopš 1924. g.

Avoti: Wi

Hodeida   vietv.; novec.

1. Hudeida - pilsēta Jenmenā.

Avoti: PZT

Hoderi   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - dievietes Amaterasu mazdēla Hoņiņigi un viņa sievas Konohanas Sakujahimes dēls, kurš bija zvejnieks, bet viņa jaunākais brālis Hori - mednieks.

Avoti: PmV

hodka   žarg.

1. Soda izciešana, sodāmība, izciestais sods.

Avoti: KZ

Hodkovice   vietv.

1. Hodkovice pie Mohelkas - pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 2780 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hodmezēvāšārheja   vietv.

1. Pilsēta Ungārijas dienvidos, Čongrādas meģē, 45200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

hodofobija   med.

1. Slimīgas bailes ceļot.

Avoti: TM

hodogrāfs   mat.

1. Līkne, kas ir laikā mainīga vektora galapunktu ģeometriskā vieta, ja vektora sākumpunkts paliek nemainīgs.

Avoti: SV99

hodoloģija   med.

1. Neiroloģijas nozare par nervu sistēmas ceļiem.

Avoti: TM

hodometrs

1. Ierīce nobrauktā attāluma mērīšanai (riteņu transportlīdzeklī).

Avoti: SV99

hodonīms   val.

1. Vietvārds, kas nosauc ielu vai ceļu (dažreiz par hodonīmiem uzskata tikai ielu nosaukumus).

Avoti: VsV

Hodonīna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā ("Hodonin"), Dienvidmorāvijas apgabalā, Morāvas labajā krastā, 25090 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hodoriva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, 9830 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Hodova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 14100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

hodromehanizācija   novec.

1. Zemes darbu paņēmiens, kurā grunti izstrādā, transportē un iestrādā zemes būvē vai novieto atbērtnē ar ūdens plūsmu.

Avoti: LxE

hods   žarg.

1. Ātrums; temps.

Avoti: SLG

Hodzedža   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 19600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1434. g.

Avoti: LpA, Wi

hodža

1. Musulmaņu pagodinājuma tituls, kas radies viduslaikos; tika piešķirts augsta ranga ierēdņiem, bagātiem tirgotājiem, augstākās garīdzniecības pārstāvjiem.

Avoti: SV08

Hodžalara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hocalar"), Afjonkarahisaras ilā, 2200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hodžali   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Xocali"), rajona administratīvais centrs, 1020 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi

Hodžavenda   vietv.

1. Martuni - pilsēta Kalnu Karabahā, tās nosaukums azerbaidžāņu valodā.

Avoti: Wi, LpA

Hodžeili   vietv.; novec.

1. Hedžaili - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

Hodženta   vietv.

1. Hudžanda - pilsēta Tadžikistānā, tās nosaukums līdz 1936. g.

Avoti: PZT

Hoenemsa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Hohenems"), Forarlbergas federālajā zemē, 15400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hoenšteina-Ernstāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hohenstein-Ernstthal"), Saksijas federālajā zemē, 15100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hofa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hof"), Bavārijas federālajā zemē, 44500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hofburga   vietv.

1. Bijusī ķeizaru rezidence Vīnes centrā ("Hofburg"), Austrijā, celta baroka stilā.

Avoti: LEV

hoffmannophila   lat.

1. Plakankožu dzimtas ģints.

Hoffmannophila pseudospretella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Hofgeizmāra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hofgeismar"), Hesenes federālajā zemē, 14900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hofheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hofheim"), Bavārijas federālajā zemē, 5100 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Hofheim"), Hesenes federālajā zemē, 38600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hofmaršals   vēst.

1. Galma ierēdnis vēlajos viduslaikos Vācijā, Zviedrijā u. c. monarhijās (Krievijā 18.-20. gs.); pārzināja galma saimniecību.

Avoti: SV99

hofmeistars

1. Galma amats viduslaiku Vācijā, kas pārzināja galma saimniecību, vadīja galma ceremoniālus.

Avoti: SV69

Hofmeistershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Serbigal - Aumeisteres muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Bīriņu pagastā.

Avoti: KV

Hoftenberga   vietv.

1. Bouku sola - Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotaš vietas "Krauja" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

hoftenberģieši

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Hoftenberga" (tagad - "Krauja") iedzīvotāji.

Avoti: V1

hoftiesa

1. Augstākās tiesas iestāde Vidzemē 1630.-1889. g., ko nodibināja Zviedrijas ģenerālgubernators J. Šite pēc Stokholmas parauga.

Avoti: EV

Hoefwellshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Neu-Bilsken - Jaunbilskas muiža, kas atradās Valkas apriņķa Bilskas pagastā.

Avoti: KV

Hofzumberge   vietv., vēst., vācu val.

1. Tērvetes pagasta bijušais nosaukums.

2. Tērvete.

3. Kalnamuiža.

4. Kalna muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Tērvetes pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

Hogars   vietv.; novec.

1. Ahagars - kalnu masīvs Alžīrijā.

Avoti: PZT

Hoge   vietv.

1. Hoge Mīrde - pilsēta Nīderlandē ("Hooge Mierde"), Ziemeļbrabantes provincē, 1670 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hogelmogels   žarg.

1. Olu dzeltenuma un cukura putojums, gogelmogels.

Avoti: Žrg

Hogevēna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hoogeveen"), Drentes provincē, 54700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hoglande   vietv.

1. Sala Baltijas jūrā, Somu līcī, Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, platība - 21 kvadrātkilometrs, augstums - līdz 158 m.

Avoti: PZT, PuA

Hogvūda   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hoogwoud"), Ziemeļholandes provincē, 3170 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hoģiki   žarg.

1. Pulkstenis.

Avoti: KZ

hohari

1. Tauta, pieder pie lendu tautu grupas, dzīvo Pakistānā, gk. Pendžabas vēsturiskā novada rietumu daļā, valoda, pieder pie indoeiropiešu saimes indoirāņu grupas, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

Hoheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hochheim am Main"), Hesenes federālajā zemē, 16800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hohenberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Kalna muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Matkules pagastā.

Avoti: KV

Hohenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hohenberg an der Eger"), Bavārijas federālajā zemē, 1450 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hohenbergen   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās Veļķu muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Vecpiebalgas novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Vecpiebalga.

2. Veļķi.

Avoti: LE1, FV

Hohendorf   vietv., vēst., vācu val.

1. Augstciema muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ropažu pagastā.

Avoti: KV, VlO

Hohene   vietv.

1. Hohene Neiendorfa - pilsēta Vācijā ("Hohen Neuendorf"), Brandenburgas federālajā zemē, 25000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hoheneich   vietv., vēst., vācu val.

1. Ozolu muiža, kas atradās Talsu apriņķa Ārlavas pagastā.

Avoti: KV

Hohenheide   vietv., vēst., vācu val.

1. Lakstenes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Plāteres pagastā.

Avoti: KV

Hohenleibene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hohenleuben"), Tīringenes federālajā zemē, 1600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hohenmelzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hohenmoelsen"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 9900 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Hohenštaufi   novec.

1. Ievērojamas viduslaiku valdnieku dzimtas locekļi, kas 1138.-1254. g. bija ķeizari.

Avoti: KV

hohma   žarg.

1. Joks.

Avoti: PL

hohoba

1. Amerikas tuksneša augs ("Simmondsia chinesis"), mūžzaļš krūms, ražo ēdamus augļus, no kuru sēklām iegūst eļļu, ko izmanto parfimērijā un kosmētikā (bieži sastopami nepareizi atveidojumi latviešu valodā - džodžoba un jojoba).

Avoti: PL

hohols   žarg.

1. Ukrainis.

Avoti: SLG

Hoiersverda   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hoyerswerda"), Saksijas federālajā zemē, 34300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

hoija   bot.

1. Asklēpiju dzimtas ģints ("Hoya").

Daudzziedu hoija— hoiju suga ("Hoya multiflora").

Gaļīgā hoija— hoiju suga ("Hoya carnmosa"), ko Latvijā biežāk dēvē par vaskapuķi.

Skaistā hoija— hoiju suga ("Hoya bella"), saukta arī par mazo vaskapuķi.

Avoti: TaE, Wi

hoins   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

Hoivika   vietv.

1. Pilsēta Fēru salās, Streimojas salā, 2390 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hoja   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hoya"), Lejassaksijas federālajā zemē, 3800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hojā   žarg.

1. Piedzēries.

Avoti: Žrg

Hojna   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 7400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1255. g.

Avoti: LpA, Wi

Hojnova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 14200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1333. g.

Avoti: LpA, Wi

Hojņice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 40300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1325. g.

Avoti: LpA, Wi

Hojņiki   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Gomeļas apgabalā, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Hokaido   vietv.

1. Sala Japānā ("Hokkaido"), platība - 78800 kvadrātkilometru, 5,6 mlj iedzīvotāju, administratīvais centrs - Saporo, pasaulē garākais zemūdens tunelis "Seikan", atklāts 1985, savieno Hokaido ar lielāko salu Honsju, tuneļa garums - 54,2 km, no tiem 23,2 km zem ūdens.

Avoti: LEV, LģE

hokejists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies hokejā.

Avoti: LLVV

hokejs   -a, v.; parasti vsk.

1. Komandu sporta spēle uz ledus - ripas vai bumbiņas raidīšana ar speciālu nūju pretinieka vārtos.

Avoti: LLVV

Hokenheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hockenheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 21000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hoki   novec.

1. Hokejs.

2. Lauka hokejs.

Avoti: Ang

hokijs   novec.

1. Lauka hokejs.

Avoti: Ang

Hokma   mit.

1. Viena no trim augšējām zefirotām, kas veido Kosmiskā koka intelekta apvidu, atbilst divpadsmit zodiaka zīmēm.

Avoti: MrJ

Hoksunna   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Buskerudas filkē, 14300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hokus   žarg.

1. Savienojumā "hokus pokus!" - saka par iluzionistisku triku, arī par blēdību.

Avoti: SLG

hokuspokus   novec.

1. Burvju mākslinieku formula un paņēmieni; krāpšana, acu apmānīšana.

Avoti: KV

hoķ   žarg.

1. Savienojumā "hoķ bijanko!" - vienalga!

Avoti: Žrg

hoķis   žarg.

1. Hokejs.

Avoti: SLG

hol-   med.

1. Salikteņos norāda uz pilnīgu, veselu.

2. Salikteņos norāda uz žulti.

Avoti: MSV

hol.   saīs.

1. Holandiešu-; holandiešu valoda.

Avoti: i1, SV99

Hola   vietv.

1. Hola Pristaņa - pilsēta Ukrainā, Hersonas apgabalā, 14870 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

holagogs   med.

1. Radikāls līdzeklis.

2. Līdzeklis, kas spēj izvadīt no organisma visus patoloģiskos šķidrumus.

3. Līdzeklis, kas veicina žults izdalīšanos; žults dzinējs.

Avoti: MSV

holalēmija   med.

1. Žultsskābes asinīs.

Avoti: TM

Holande   vietv.

1. Tā bieži dēvē Nīderlandi.

2. Vēsturisks novads Nīderlandē ("Holland"), ietvēra piekrasti uz ziemeļiem no Reinas grīvas un pussalu starp Ziemeļjūru un Eiselmēra līci.

Avoti: LEV

holanders

1. Viena no papīra ražošanas cikla iekārtām, kurā gatavo šķidro papīra masu, maļ to starp nažiem un samaisa.

Avoti: LEV

holandieši   -u, v.

1. dsk., v. Ģermāņu tauta, Holandes pamatiedzīvotāji.

Holandiešu krāsns— podiņu krāsns (parasti ar gleznojumiem).

Holandiešu valoda— ģermāņu valodu grupas valoda, kurā runā Nīderlandē, Beļģijas Z daļā.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

Holandija   vietv.; vēst.

1. Džajapura - pilsētas senāks nosaukums.

Avoti: PZT

holandrisks   med.

1. Pārmantots tikai no vīriešu dzimuma; pārraidīts ar gēniem Y hromosomās.

Avoti: TM

holandrs   poligr., novec.

1. Holanders - viena no svarīgākām mašīnām papīra ražošanā, kurā gatavo šķidro papīra masu, samaisa un samaļ to.

Avoti: GV

Holandsdīpa   vietv.

1. Upe Nīderlandē, Reinas lejteces atzara Vālas nosaukums lejpus Māsas ietekas attekām starp salām.

Avoti: PZT

holanerēze   med.

1. Holskābes, tās savienojumu vai sāļu pastiprināta rašanās vai izvade.

Avoti: TM

holangiektāzija   med.

1. Aknu izvadkanāla paplašināšanās.

Avoti: TM

holangiogēns   med.

1. Tāds, kas saistīts ar aknu izvadkanāliem vai kas sākas no tiem.

Avoti: MSV

holangiogrāfija   med.

1. Žultsvadu rentgenogrāfija pēc kontrastvielas ievadīšanas.

Avoti: TM

holangiogramma   med.

1. Žultspūšļa un aknu izvadkanalu rentgenogramma.

Avoti: TM

holangiohepatīts   med.

1. Smags žultsceļu iekaisums cilvēkam, atgremotājdzīvniekiem un zirgiem; bieži saistīts ar aknu trematožu invāziju, kas rada žultsvadu obstrukciju.

Avoti: MSV

holangiokarcinoma   med.

1. Adenokarcinoma, kas attīstījusies no intrahepatisko žultsvadu epitēlija; sastāv no eozinofilām kubveida vai kolonveida epitēlijšūnām, kas veido mazas caurulītes vai acīnus ar fibrozu stromu, var producēt gļotas, bet ne žulti.

2. Holangiocelulāra karcinoma.

Avoti: MSV

holangiolārs   med.

1. Uz žultsvadiņiem attiecīgs.

Avoti: MSV

holangiolīts   med.

1. Žultsvadiņu iekaisums.

Avoti: TM

holangioma   med.

1. Žultsvadu adenokarcinoma, kurai raksturīga blīva saistaudu stroma.

Avoti: MSV

holangiopankreatogrāfija   med.

1. Žultsvadu un aizkuņģa dziedzera rentgenogrāfija pēc kontrastvielas ievadīšanas.

Avoti: MSV

holangiostomija   med.

1. Aknu izvadkanāla fistulas izveidošana.

Avoti: MSV

holangiotomija   med.

1. Aknu izvadkanāla atvēršana.

Avoti: MSV

holangīts   med.

1. Žultsvadu iekaisums.

Primārs sklerotizējošais holangīts— progresējošs hronisks fibrozs žultsvadu iekaisums ar nezināmu izcelsmi; biežāk novēro jauniem vīriešiem kombinācijā ar čūlaino kolītu; attīstās arī kā papildkomplikācija HIV nēsātājiem.

Avoti: MSV

holanopoēze   med.

1. Holskābes, tās atvasinājumu vai sāļu veidošanās aknās.

Avoti: TM

holānskābe   med.

1. Ogļūdeņraža koprostāna derivāts, no kura veidojas nepāra žultsskābes.

Avoti: TM

holantrēns   med.

1. Pentaciklisks ogļūdeņradis; stipri karcinogēns.

Avoti: TM

Holarga   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 30800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Holarktika

1. Liels sauszemes bioģeogrāfiskais apgabals uz ziemeļiem no Vēža tropa (ziemeļu saulgriežu loka).

Avoti: SV99

holāts   med.

1. Holskābes sāls.

Avoti: TM

Holbeka   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 26900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Holbruka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Holbrook"), Ņujorkas štatā, 27200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Holcgelingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Holzgerlingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 12400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Holcmindene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Holzminden"), Lejassaksijas federālajā zemē, 20100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

holcocera   lat.

1. Blastobazīdu dzimtas ģints.

Holcocera binotella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

holcus   lat.

1. Meduszāles.

Holcus lanatus— villainā meduszāle.

Holcus mollis— mīkstā meduszāle.

Avoti: LD

Holda   mit.

1. Ģermāņu zemākā līmeņa mitoloģijā - sievietes tēls, kas var būt gan ļauna ragana, gan labsirdīga, baltās drānās tērpta sieviņa, kura labiem cilvēkiem nes dāvanas, bet ļaunos - soda.

Avoti: Mit

holdingkompānija

1. Pārvaldītājsabiedrība, kam pieder citu sabiedrību (banku) akciju kontrolpaketes.

Avoti: SV99

holdings   v.; ekon.

1. Uzņēmumu pārvaldes veids ar akciju kontrolpaketēm.

Avoti: MLVV

holdingsabiedrība

1. Sabiedrība, kas pārvalda vairākus citus uzņēmumus, formāli nepārņemot tos savā īpašumā.

Avoti: GrV

holds

1. Platības mērs Ungārijā, kas vienāds ar 0,4316 ha vai 0,5755 ha (kadastra holds).

Avoti: SV69

hole-   med.

1. Salikteņos norāda uz žulti.

Avoti: MSV

Holebī   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1420 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

holebilirubīns   med.

1. Žultspūšļa žults pigments, atšķirīgs no bilirubīna.

Avoti: TM

holecist-   med.

1. Salikteņos norada uz žultspūsli.

Avoti: MSV

holecistagogs   med.

1. Līdzeklis, kas veicina žultspūšļa iztukšošanos, ierosinot tā muskuļu kontrakcijas vai Odi sfinktera atslābumu.

Avoti: TM

holecistalģija   med.

1. Žults kolikas.

Avoti: TM

holecistatonija   med.

1. Žultspūšļa atonija.

Avoti: TM

holecistektāzija   med.

1. Žultspūšļa paplašināšanās.

Avoti: TM

holecistektomija   med.

1. Žultspūšļa izoperēšana.

Avoti: MSV

holecistendīze   med.

1. Operācija akmens izņemšanai no žultspūšļa; holecistotomija, kurai seko žultspūšļa pārgrieztās sienas sašūšana.

Avoti: TM

holecistholangiogramma   med.

1. Žultspūšļa un žultsvadu rentgenogramma.

Avoti: MSV

holecistīts   med.

1. Žultspūšļa iekaisums.

Akūts holecistīts— holecistīta forma, kas parasti attīstās žultspūšļa obstrukcijas dēļ; simptomi variē no vieglas tūskas un sastrēguma līdz smagai infekcijai ar gangrēnu un perforāciju.

Hronisks holecistīts— žultspūšļa iekaisums ar relatīvi viegliem simptomiem, kas pastāv ilgu laiku.

Avoti: MSV

holecisto-   med.

1. Salikteņos norada uz žultspūsli.

Avoti: MSV

holecistoduodenostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp divpadsmitpirkstu zarnu un žultspūsli.

Avoti: MSV

holecistogrāfija   med.

1. Žultspūšļa rentgenogrāfija, lietojot kontrastvielu.

Avoti: TM

holecistogramma   med.

1. Žultspūšļa rentgenogramma.

Avoti: TM

holecistokinētisks   med.

1. Tāds, kas ierosina vai veicina žultspūšļa kontrakcijas.

Avoti: MSV

holecistokinīns   med.

1. Zarnu gļotādas hormons, kas veicina žultspūšļa kontrakcijas.

Avoti: TM

holecistolitiāze   med.

1. Žultsakmeņu slimība, kad akmeņi atrodas vai veidojas žultspūsli.

Avoti: MSV

holecistolitotomija   med.

1. Akmeņu izņemšana no žultspūšļa.

Avoti: TM

holecistolitotripsija   med.

1. Žultsakmeņu skaldīšana žultspūsli.

Avoti: MSV

holecistopātija   med.

1. Žultspūšļa patoloģija.

Avoti: MSV

holecistopeksija   med.

1. Žultspūšļa piešūšana, piem., pie vēdera sienas.

Avoti: TM

holecistopielostomija   med.

1. Ķirurģiski izveidota anastomoze no žultspūšļa uz nierēm.

Avoti: MSV

holecistoptoze   med.

1. Žultspūšļa noslīdēšana.

Avoti: MSV

holecistorāfija   med.

1. Žultspūšļa sašūšana.

Avoti: MSV

holecistostomija   med.

1. Žultspūšļa pārgriešana un iešūšana vēdera sienā, radot fistulu.

Avoti: TM

holecistotomija   med.

1. Žultspūšļa atvēršana, piem., strutu izlaišanai vai akmeņu izņemšanai.

Avoti: TM

holecistoze   med.

1. Ikviena neiekaisīga žultspūšļa slimība.

Avoti: MSV

holedoh-   med.

1. Salikteņos norāda uz kopējo žultsvadu.

Avoti: MSV

holedohektāzija   med.

1. Kopējā žultsvada paplašināšanās.

Avoti: MSV

holedohektomija   med.

1. Kopējā žultsvada daļas izgriešana.

Avoti: TM

holedohīts   med.

1. Kopējā žultsvada iekaisums.

Avoti: TM

holedoho-   med.

1. Salikteņos norāda uz kopējo žultsvadu.

Avoti: MSV

holedohocēle   med.

1. Reti sastopama pārmantota kopējā žultsvada cistiskā dilatācija, kuras paplašinātā daļa ir žultsvada sienā.

Avoti: MSV

holedohogrāfija   med.

1. Kopējā žultsvada rentgenogrāfija, lietojot kontrastvielu.

Avoti: TM

holedohogramma   med.

1. Kopējā žultsvada rentgenogramma.

Avoti: TM

holedoholitiāze   med.

1. Akmens kopējā žultsvada.

Avoti: TM

holedoholitotomija   med.

1. Kopējā žultsvada pārgriešana akmens izņemšanai.

Avoti: TM

holedoholitotripsija   med.

1. Akmens sadrumstalošana kopējā žultsvada.

Avoti: TM

holedoholīts   med.

1. Kopējā žultsvada akmens.

Avoti: TM

holedohoplastika   med.

1. Plastiska kopējā žultsvada operācija.

Avoti: MSV

holedohorāfija   med.

1. Kopējā žultsvada sašūšana.

Avoti: TM

holedohoskops   med.

1. Ķirurģisks instruments tiešai kopējā žultsvada iekšpuses apskatei.

Avoti: MSV

holedohostomija   med.

1. Fistulas izveidošana kopējā žultsvadā.

Avoti: TM

holedohotomija   med.

1. Kopējā žultsvada pārgriešana.

Avoti: TM

holeglobīns   med.

1. Globīna savienojums ar vaļēju dzelzs porfirīna gredzenu; žults pigmenta veidošanās starpprodukts.

Avoti: MSV

holegrāfija

1. Žultsceļu un žultspūšļa rentgenoloģiska izmeklēšana, lietojot kontrastvielu.

Avoti: LPE

holeģenētisks   med.

1. Tāds, kas ražo žulti.

Avoti: MSV

holehematīns   med.

1. Sarkans pigments zālēdāju dzīvnieku žultī, hlorofila derivāts.

Avoti: TM

holehromerēze   med.

1. Žults pigmentu pastiprināta ekskrēcija.

Avoti: TM

holehromopoēze   med.

1. Žults pigmentu sintēze aknās.

Avoti: TM

holeīnskābe   med.

1. Komplekss, kas rodas no taukskābēm un žultsskābēm; labi šķīst ūdenī un veicina tauku resorbciju no zarnām.

Avoti: MSV

holekalciferols

1. D3 vitamīns; bezkrāsaina, kristāliska viela, kas ultravioleto staru ietekmē no provitamīna veidojas cilvēka ādā; atrodams zivju eļļā, olas dzeltenumā, aknās u. c.

Avoti: SV99

holekistīts   novec.

1. Žultspūšļa iekaisums.

Avoti: SV33

holelitiāze   med.

1. Žultsakmeņu slimība.

Avoti: TM

holelitotomija   med.

1. Žultsakmeņu izņemšana ar griezienu.

Avoti: TM

holelitotripsija   med.

1. Žultsakmeņu sadrumstalošana.

Avoti: TM

holelīts   med.

1. Žultsakmens, žults konkrements.

Avoti: TM

holemēze   med.

1. Žults vemšana.

Avoti: TM

holēmija   med.

1. Žults vai žults pigmenti asinīs.

Avoti: TM

holemimetrija   med.

1. Žults sastāvdaļu kvantitatīva noteikšana asinīs.

Avoti: TM

Holenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Holland"), Mičiganas štatā, 33600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

holenders   novec.

1. Papīru fabrikās lupatu plucināma māšina.

Avoti: SV33

holepātija   med.

1. Žultsvadu patoloģija.

Avoti: MSV

holeperitonejs   med.

1. Žults vēderplēves dobumā žultsvadu plīsuma gadījumos.

Avoti: TM

holeplānija   med.

1. Dzeltenā kaite.

Avoti: TM

holepoēze   med.

1. Žults veidošanās process aknās.

Avoti: TM

holeprazīns   med.

1. Gaišzaļš pigments, ekstrahējams no žultsakmeņiem.

Avoti: TM

holera   -as, s.; parasti vsk.

1. med. Bīstama zarnu infekcijas slimība ar stipru caureju, vemšanu, krampjiem, ķermeņa temperatūras pazemināšanos un šķidruma zudumu organismā.

2. žarg. Slikts cilvēks; lieto kā lamuvārdu.

Avoti: LLVV

holerafāgs   med.

1. Bakteriofags, kas inficē holeras vibrionu.

Avoti: MSV

holerafonija   med.

1. Balss zudums holeras slimniekiem smagā stāvoklī.

Avoti: TM

holeragēns   med.

1. Eksotoksīns, ko producē holeras vibrions un kas veicina elektrolītu un ūdens sekrēciju tievajā zarnā holeras gadījumā.

Avoti: MSV

holerāģija   med.

1. Žults izplūšana, piem., caur aknu abscesa fistulu.

Avoti: TM

holerēze   med.

1. Žults izdale no aknām.

Avoti: TM

holergāzija   med.

1. Garīgs traucējums, kas saskalda personības struktūru, piem., šizofrēnija.

Avoti: TM

holeriķis   -ķa, v.

1. Holerisks cilvēks; cilvēks, kam ir holerisks temperaments.

Avoti: LLVV

holerīna   med.

1. Viegla holeras forma, novērota holeras epidēmijas laikā.

Avoti: TM

holerisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Nelīdzsvarots, ar spēcīgu ierosu un mazāk spēcīgu aizturi (parasti par cilvēku).

Holerisks temperaments— temperaments, kam raksturīga ātra jūtu rašanās un spēcīga izpausme.

2. med. Žultains.

Avoti: LLVV, TM

holerizācija   med.

1. Vakcinācija pret holēru.

Avoti: TM

holerofobija   med.

1. Slimīgas bailes no holeras.

Avoti: TM

holescintigrāfija   med.

1. Žultsvadu sistēmas scintigrāfija.

Avoti: MSV

holescintigramma   med.

1. Divdimensionāls žults sistēmas attēls, kas iegūts, izmeklējot holescintigrāfiski.

Avoti: MSV

holestanols   med.

1. Holesterīna redukcijas produkts, koprosterīna izomērs.

Avoti: TM

holestāns   med.

1. Piesātināts un reducēts ogļūdeņradis, ciklopentānperhidrofenantrēna derivāts; galvenais ogļūdeņradis, no kura atvasināmi sterīni, arī holesterīns.

Avoti: TM

holestāze   med.

1. Žults sastrēgums.

Avoti: MSV

holesteatoma   med.

1. Pērļainais audzējs, ko veido ragvielas zvīņas, kurās ir epidermoīdas šūnas un holesterīns; novērojams vidusausī, arī galvas un muguras smadzenēs.

Avoti: MSV

holesteatoze   med.

1. Lipīdā deģenerācija ar bagātīgu holesterīna vai tā esteru saturu, parasti aortas intīmā; holesterīna steatoze.

Avoti: TM

holestegnoze   med.

1. Žults sabiezēšana.

Avoti: TM

holestēns   med.

1. Nepiesātināts ogļūdeņradis, holestāna oksidācijas produkts.

Avoti: TM

holesterāze   med.

1. Enzīms, kas katalizē holesterīna esteru hidrolīzi, pārvēršot tos holesterīnā un taukskābēs.

Avoti: MSV

holesterils   med.

1. Vienvērtīgs holesterīna radikālis.

Avoti: TM

holesterinēmija   med.

1. Holesterīns asinīs.

Avoti: TM

holesterinerēze   med.

1. Holesterīna pastiprināta izdale ar žulti.

Avoti: TM

holesterīnhistehija   med.

1. Pārmērīgs holesterīna daudzums audos.

Avoti: MSV

holesterinopoēze   med.

1. Holesterīna sintēze.

Avoti: TM

holesterīns   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Organisks savienojums (sterīnu grupas viela, holestāna atvasinājums) cilvēka vai dzīvnieku audos.

Avoti: LLVV

holesterinūrija   med.

1. Holesterīns urīnā.

Avoti: TM

holesterols

1. Holesterīns.

Avoti: PL

holesterons   med.

1. Ketons, holesterīna oksidācijas produkts.

Avoti: TM

holesteroze   med.

1. Katrs holesterīna vielu maiņas traucējums.

Avoti: TM

Holešova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabalā, 11800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

holet-10-24

1. Kosmētikas sastāvdaļa, emulgators, lieto kā komponenti roku krēmu ražošanā, nelabvēlīga iedarbība nav zināma.

Avoti: Zkp

holetelīns   med.

1. Žults pigmentu oksidācijas gala produkts dzeltenā krāsā.

Avoti: TM

holeterapija   med.

1. Ārstēšana ar žulti.

Avoti: TM

Holfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hollfeld"), Bavārijas federālajā zemē, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Holi   rel.

1. Hinduistu pavasara svētki par godu Krišnas un Rādhas mīlestībai; to raksturīga iezīme ir trakulīgas spēles, kas atgādina par Krišnas mīlas rotaļām ar ganēm, kuras aprakstītas Mahābhāratā.

Avoti: R1

Holice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 6500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Holīča   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabalā, 11200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

holidejs   žarg.

1. Brīvdiena.

2. Atvaļinājums.

Avoti: SLG

holijambs   literat.

1. Jamba paveids, trimetra vārsma, kurā priekšpēdējā pēda ir apvērsta otrādi (jambiskās vietā trohajiska), kas rada ritma plūduma strauju pārtraukumu, līdz ar to domas aprautību, nepabeigtību.

Avoti: DzV

holīnacetilāze   med.

1. Ferments, kas katalizē acetilholīna sintēzi.

Avoti: TM

holīnerģisks   med.

1. Darbības ziņā līdzīgs acetilholīnam; stimulējams ar holīnu vai acetilholīnu; tāds, kas mobilizē holīnu vai acetilholīnu.

Avoti: MSV

holīnesterāze   med.

1. Enzīms asinīs un audos, kas katalizē acetilholīna hidrolīzi etiķskābē un holīnā.

Avoti: MSV

holinoblokatori

1. Vielas, kas šūnās bloķē holinoreceptorus un padara tos nejutīgus pret acetilholīna u. c. holinomimētisko līdzekļu iedarbību.

Avoti: LPE

holinolītisks   med.

1. Tāds, kas vājina vai kavē acetilholīna mijiedarbību ar organisma holīnreaktīvajām sistēmām.

Avoti: MSV

holinomimētisks   med.

1. Tāds, kam ir holīnam līdzīga aktivitāte.

Avoti: MSV

holīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Viela, kas pieder pie B grupas vitamīniem; bilineirīns.

Avoti: LLVV

Holiņja   vietv.

1. Upe Krievijā, Novgorodas apgabalā, Poļistas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Holioka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Holyoke"), Masačūsetas štatā, 40100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

holisms

1. Uzskats, ka parādība jāpētī kā vienots veselums, nevis atsevišķas tās daļas.

Avoti: LEV

Holispringsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Holly Springs"), Džordžijas štatā, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Holly Springs"), Ziemeļkarolīnas štatā, 30200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Holly Springs"), Misisipi štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Holistera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hollister"), Kalifornijas štatā, 37000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

holistisks

1. Uz holismu attiecināts.

Avoti: RtV

Holīšova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 4940 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Holivuda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hollywood"), Floridas štatā, 148000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Losandželosas pilsētas daļa ("Hollywood"), Kalifornijā, ASV, no 20. gs. sākuma kļuva par Amerikas kinoindustrijas centru, tagad palikušas tikai nedaudzas filmu sabiedrības, bet tiek ražots daudz TV seriālu.

Avoti: WA16, LpA, LEV

Holla   fiz.; nelok.

1. Holla efekts - elektriskā lauka rašanās magnētiskā laukā ievietotā vadītājā, pa kuru plūst elektriskā strāva.

Avoti: LEV

Hollabrunna   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Hollabrunn"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 11600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hollande   vietv.; novec.

1. Holande, Nīderlande.

Avoti: ME

Hollershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Alderu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ādažu pagastā.

Avoti: KV

holls   novec.

1. Halle.

Avoti: Ang

Holma   vietv.

1. Pilsēta Krievijā ("Holm"), Novgorodas apgabalā, 3600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Afganistānas ziemeļos ("Kholm"), Balhas vilajetā, oāzē, ko apūdeņo Samanganas lejtece.

Avoti: Wi, PZT

Holmenkollena   vietv.

1. Slēpošanas sporta centrs uz ziemeļrietumiem no Oslo ("Holmenkollen"), Norvēģijā, augstākais punkts 371 m vjl., kopš 1892. g. katru gadu notiek starptautiskas sacensības slēpošanā, slēpju muzejs, 1952. g. ziemas olimpisko spēļu norises vieta.

Avoti: LEV

Holme-Olstrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Holmestranna   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Vestfollas filkē, 10500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Holmhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Jēkabpils novada tagadējā Ābeļu pagasta un Salas novada Salas pagasta bijušais nosaukums vāciski līdz 1920. g., kad abi šie pagasti bija apvienoti vienā Jēkabpils apriņķa Salas pagastā.

2. Sala (apdz. vieta Salas novadā).

3. Babītes novada Salas pagasta bijušais nosaukums.

4. Salas muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Slokas pagastā.

5. Salas muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Ābeļu pagastā.

6. Saliena.

Avoti: LPag, KV, FV

Holmia   lat.

1. Stokholma.

Avoti: LEV

holmijs

1. Ķīmiskais elements, lantanoīdu grupas metāls, periodiskās sistēmas 67. elements; simbols Ho (Holmium), atommasa - 164,9304, zināmi 16 izotopi, no kuriem tikai 1 ir stabils.

Avoti: SV99

Holmska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sahalīnas apgabalā, 29000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

holmss   iron.

1. Šerloks Holmss - detektīvs; bieži vien - par neprofesionāli, diletantu.

Avoti: SV08

holo-   med.

1. Salikteņos norāda uz pilnīgu, veselu.

2. Salikteņos norāda uz žulti.

Avoti: MSV

holoakrānija   med.

1. Pilnīgs galvaskausa velves trūkums ar daļēju vai pilnīgu smadzeņu trūkumu.

Avoti: TM

holobasidiomycetidae   lat.

1. Holobazīdijsēnes - bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases apakšklase.

Avoti: LD

holobazīdijsēne   biol.

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases apakšklase ("Holobasidiomycetidae"), kam ir veselas vienšūnas bazīdijas, Latvijā konstatētas 8 rindas.

Avoti: LD

holoblastisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz drostalošanos (par zigotu); pilnīgu dalīšanos (ola).

Avoti: MSV

holocēns   -a, v.; parasti vsk.; ģeol.

1. Kvartārā perioda visjaunākais laika posms (no ledus laikmeta beigām līdz mūsu dienām), kas aptver pēdējos 10000 gadus.

Holocēna epoha— holocēns.

Avoti: LLVV

holodiastolisks   med.

1. Attiecīgs uz visu diastoli.

Avoti: TM

holoedri   novec.

1. Pilnplākšņi, vienkāršas kristāla formas, kādas piemīt katrā singonijā tai klasei, kam visaugstākā simetrijas pakāpe (holoedriskā klase).

Avoti: KV

holoedrisks   novec.

1. Holoedram piederīgs.

Avoti: KV

holoenzīms   med.

1. Bioloģiski aktīvs enzīms, kas sastāv no proteīna daļas (apoenzīma) un koenzīma.

Avoti: MSV

holofāns

1. No caurspīdīga stikla presēts kupols, ko lieto dažādās apgaismošanas ierīcēs gaismas atstarošanai, laušanai un izkliedēšani.

Avoti: SV69

holoferments   med.

1. Pilnīgs ferments, kas sastāv no proteīna daļas (apofermenta) un no kofermenta.

Avoti: TM

Holoferns

1. Bībelē, Judītes grāmatā, - asīriešu karavadonis, ko nonāvēja Judīte.

Avoti: SV08

holofīts   med.

1. Attiecīgs uz organismu, kura barošanās tips atbilst augiem (daži protozoji).

Avoti: TM

hologāmija   biol.

1. Vienkāršākais vienšūnas organismu dzimumvairošanās veids - saplūst nevis gametas, bet paši organismi, kas dzimumprocesā funkcionē kā gametas.

Avoti: ZTV

hologastroshīze   med.

1. Iedzimta šķeltne visā vēdera garumā.

Avoti: TM

hologēns   med.

1. Nemetāls, vienvērtīgs periodiskās sistēmas VII grupas ķīmiskais elements (fluors, hlors, broms, jods, astats), kas ar metālu veido sāli.

Avoti: MSV

hologīnisks   med.

1. Tāds, kas pārmantots tikai no sieviešu dzimuma; pārraidīts ar gēniem X hromosomās.

Avoti: TM

holografēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iegūt (kā) attēlu ar hologrāfijas metodi.

Avoti: LLVV

hologrāfija   -as; s.; parasti vsk.

1. Objektu telpiskā attēla iegūšanas metode, kas pamatojas uz koherentu viļņu interferenci un šīs interferences ainas (hologrammas) ierakstu fotogrāfiskajā materiālā (augstas izšķiršanas spējas fotoemulsijas slānī).

2. Metode objekta trīsdimensiju optiskā attēla iegūšanai ar lāzera staru palīdzību.

Avoti: LLVV

hologrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar hologrāfiju, tai raksturīgs.

Hologrāfiskais stereomodelis— stereoskopisks modelis, kas veidots, atjaunojot aeroainu stereopāra hologrammu.

Avoti: LLVV, ĢmV

hologrāfs   literat.

1. Dzejolis vai cits teksts, kas publicēts autora rokrakstā.

Avoti: DzV

hologramma   -as, s.

1. Attēls, kas iegūts ar hologrāfijas metodi.

Avoti: LLVV

holoģina   žarg.

1. Liels sals; aukstums.

Avoti: SLG

holohemotorakss   med.

1. Žults un asins izplūdums pleiras dobumā.

Avoti: TM

holohroms   med.

1. Katrs žults pigments.

Avoti: TM

holokausts

1. Ļoti liela mēroga postījumi, iznīcināšana, piem., varbūtēja atomkara gadījumā.

2. rel., vēst. Rituāla upura pilnīga sadedzināšana.

3. Visaptverošs etnocīds, kādas tautas pilnīga iznīcināšana.

4. vēst. Ebreju masveida iznīcināšana, ko 1939.-1945. gadā veica nacisti.

Avoti: SV99, SV96

holokopija

1. Negatīvā fotoattēla graudainības samazināšana un attēla blīvo vietu gaismcaurlaidības palielināšana, apstrādājot negatīvu balinošā šķīdumā, kas attēla metālisko sudrabu pārvērš sudraba hlorīdā.

Avoti: ZTV

holokosts

1. rel., vēst. Rituāla upura pilnīga sadedzināšana.

2. Visaptverošs etnocīds, kādas tautas pilnīga iznīcināšana (tiek attiecināts uz ebreju iznīcināšanu nacionālsociālistiskajā Vācijā un tās okupētajās zemēs).

Avoti: ZTV

holokrinie

1. Holokrinie dziedzeri - dziedzeri, kuru sekrēta veidošanās ir saistīta ar sekrētu radošo šūnu bojā eju, piem., tauku dziedzeri.

Avoti: SV69

holokrīns   med.

1. Attiecīgs uz dziedzeriem, kuru sekrēcija saistīta ar šūnu bojāeju, piem., tauku dziedzeriem.

Avoti: TM

holokristallisks   novec.

1. Iezis, kas satur vienīgi kristalliskas sastāvdaļas.

Avoti: KV

hololepta   lat.

1. Strupvaboļu dzimtas ģints.

Hololepta plana— plakanā strupvabole.

Avoti: LD

holometabola   lat.

1. Spārneņu infraklases nodalījums.

Avoti: LD

holomorfoze   med.

1. Zaudētās daļas pilnīga atjaunošana.

Avoti: TM

Holona   vietv.

1. Pilsēta Izraēlā ("Holon"), Telavivas dienvidu piepilsēta, 188800 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

holonarkoze   med.

1. Pilnīga narkoze.

Avoti: TM

holonoms

1. Ģeometrisks vai uz ģeometrisku reducējams.

holonoze   med.

1. Jebkura slimība, kuras pamatā ir žults veidošanās un izdales traucējumi.

Avoti: MSV

holontali

1. Tauta, dzīvo Indonēzijā, Sulavesi salas ziemeļos, Minahasu pussalā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, ticīgie - musulmaņi, saglabājušies arī tradicionālie ticējumi; gorontali.

Avoti: PZT

holopātija   med.

1. Vispārēja vai konstitucionāla slimība ar lokālu traucējumu.

2. Uzskats, ka lokāla slimība ir vispārējas saslimšanas izpausme.

Avoti: TM

holopi

1. Feodāli atkarīgo iedzīvotāju kategorija Krievijā 10.-18. gs., kas tika nodarbināti gk. feodālajās saimniecībās, militārajā un administratīvajā dienestā; 1722 tika pielīdzināti dzimtcilvēkiem.

Avoti: EV

holopleksija   med.

1. Pilnīga vai vispārēja paralīze.

Avoti: TM

holorahishīze   med.

1. Iedzimta šķeltne visā mugurkaulāja garumā.

Avoti: TM

holoreja   med.

1. Pārmērīga žults izdalīšanās.

Avoti: MSV

holosaharīds   med.

1. Polisaharīds, kas veidots tikai no monosaharīdu atlikumiem.

Avoti: MSV

holosistolisks   med.

1. Attiecīgs uz visu sistoli.

Avoti: TM

holostaspella   lat.

1. Vaboļbērnu dzimtas ģints.

Avoti: LD

holostatisks   med.

1. Tāds, kas radies žults sastrēguma dēļ.

Avoti: MSV

holostejas

1. Neļķu dzimtas alsiņu apakšdzimtas ģints ("Holosteum").

Avoti: LD

holosteum   lat.

1. Holostejas.

Holosteum umbellatum— čemuru holosteja.

Avoti: LD

holothurioidea   lat.

1. Jūrasgurķi jeb holotūrijas.

Avoti: PDE

holotomija   med.

1. Pilnīga izgriešana (ķermeņa daļas vai orgāna).

Avoti: MSV

holotonija   med.

1. Ģeneralizētas toniskas spazmas.

Avoti: TM

holotorakss   med.

1. Žults izplūdums pleiras dobumā.

Avoti: TM

holotūrijas

1. Jūrasgurķi - dzīvnieku valsts adatādaiņu tipa klase ("Holothurioidea"), ap 1100 s., sastopami gandrīz visās jūrās, dažas sugas ir ēdamas.

Avoti: SV99, PDE

Holova   vietv.

1. Upe Krievijā, Novgorodas apgabalā, Msta kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

holozoisks   med.

1. Attiecīgs uz organismu, kura barošanās tips atbilst dzīvniekiem.

Avoti: TM

holskābe   med.

1. Galvenā žultsskābe cilvēka un liellopu žultī.

Avoti: TM

Holstebro   vietv.

1. Pilsēta Dānijā ("Holstebro"), Vidusjitlandes reģionā, 34900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Holsteda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 3100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Holšteina   vietv.

1. Federālās zemes Šlēzvigas-Holšteinas dienvidu daļa ("Holstein"), Vācijā, agrāk - hercogiste.

Avoti: LEV

Holšteina-Gotorpa   vietv., vēst.

1. Hercogiste 1544.-1773. g. ("Holstein-Gottorp"), izveidota no Šlēzvigas un Holšteinas teritorijām; viens Holšteinas-Gotorpu dzimtas atzars ieguva Zviedrijas troni 1751.-1818. g. (Ādolfs Fredriks, Gustavs III, Gustavs IV Ādolfs, Kārlis XIII), cits atzars 1762.-1917. g. valdīja Krievijā.

Avoti: LEV

holters   med., žarg.

1. Holtera monitors - portatīva ilglaika elektrokardiogrāfijas ierīce, kas reģistrē pacienta sirdsdarbību 24 stundas un ilgāk.

Avoti: VE

holunders   novec.

1. Plūšu koks.

Avoti: KV

Holuņica   vietv.

1. Belaja Holuņica - upe Krievijas Kirovas apgabalā, Vjatkas kreisā krasta pieteka.

2. Černaja Holuņica - upe Krievijas Kirovas apgabalā, Vjatkas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

holūrija   med.

1. Žults urīnā; urīna krāsošanās ar žults pigmentiem.

Avoti: TM

holwaya   lat.

1. Asku sēņu ģints.

Holwaya mucida— šīs ģints suga, kas aprakstīta kā stilbellu dzimtas sugas "Dendrostilbella ulmicola" anamorfa.

Avoti: LD

holy   novec.

1. Svēts.

Avoti: KV

hoļiķ   žarg.

1. Izdarīt dzimumaktu.

Avoti: KZ

homa   mit.

1. Vēdiskajā rituālā upura davanas, kas parasti ir kausēts sviests, ko liek upurēšanas ugunī.

Avoti: MrJ

homagium   novec.

1. Lēņa vīra uzticības zvērests.

Avoti: KV

homaksiāls   med.

1. Tāds, kam visas asis ir vienādas (lode).

Avoti: MSV

homalia   lat.

1. Gludlapes.

Homalia trichomanoides— tievā gludlape.

Avoti: LD

homalocefāls   med.

1. Indivīds ar plakanu galvu.

Avoti: TM

homalothecium   lat.

1. Slaidlapes.

Homalothecium lutescens— dzeltenīgā slaidlape.

Homalothecium nitens— tūbainā slaidlape.

Homalothecium sericeum— sprogainā slaidlape.

Avoti: LE1

homarbeitens   žarg.

1. Mājasdarbs.

Avoti: SLG

homaridae   lat.

1. Omāru dzimta.

Avoti: KV

homarus   lat.

1. Omāru dzimtas ģints.

Homarus americanus— Amerikas omārs.

Homarus gammarus— Eiropas omārs.

Avoti: PDE

homatropīns   med.

1. No mandeļskābes un tropīna sintētiski iegūstamais mandeļskābes tropīnesters, kasa līdzīgi atropīnam rada acu zīlītes paplašināšanos: lieto sāļu veidā.

Avoti: KV

Homberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Homberg am Efze"), Hesenes federālajā zemē, 13850 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Homberg (Ohm)"), Hesenes federālajā zemē, 7500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Homburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Homburg"), Zāras federālajā zemē, 41400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

home   novec.

1. Māja, dzimtene.

Avoti: KV

Homegārda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 2200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Homeln   vietv., vācu val.

1. Omuļi.

2. Omuļu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Omuļu pagastā.

Avoti: FV

homeo-   med.

1. Salikteņos norāda uz vienādību, vienveidību, identitāti, homoloģiju, izomēriju.

Avoti: MSV

homeohronisks   med.

1. Tāds, kas līdzīgs laika un periodiskuma ziņā.

2. Tāds, kas rodas noteiktā kārtībā un secībā.

Avoti: MSV

homeokinēze   med.

1. Normāla mitotiskā dalīšanās, kurā hromatīns meitšūnās pāriet vienādā daudzumā.

Avoti: TM

homeomorfisms

1. Savstarpēji viennozīmīgs attēlojums (bijekcija), kas saglabā nepārtrauktību (katras vaļējas kopas pirmtēls ir vaļēja kopa).

Avoti: EV

homeomorfs   med.

1. Tāds, kas līdzīgs pēc formas un struktūras.

Avoti: MSV

homeopātija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Ārstēšanas metode, pēc kuras slimniekam mazās devās dod tādu līdzekli, kas lielās devās veselam cilvēkam izraisa attiecīgai slimībai raksturīgās pazīmes.

Avoti: LLVV

homeopātisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Saistīts ar homeopātiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

homeopāts   -a, v.

1. Homeopātijas speciālists.

Avoti: LLVV

homeoplāzija   med.

1. Jaunu audu veidošanās, kas līdzīgi blakus esošajiem normālajiem audiem.

Avoti: TM

homeopolārs

1. Homeopolārā (arī kovalentā) saite ir ķīmiska saite, kas veidojas, rodoties elektronu pārim, kas kopējs savstarpēji saistītiem atomiem; šai saitei atbilst homeopolārā molekula, piem., ūdeņraža molekula H2, ko veido divi vienādi ūdeņraža atomi.

Avoti: SV69

homeostatisks

1. Tāds, kas spēj uzturēt sevi līdzsvarā ar apkārtējo vidi.

Avoti: SsV

homeostats

1. Kibernētiska ierīce, kas modelē homeostāzi, veicot kādas sistēmas mērķtiecīgu stabilā stāvokļa parametru meklēšanas procesu un uzturot šos parametrus vajadzīgajās robežās.

Avoti: EV

homeostāze

1. Automātiem un dzīvām būtnēm piemītošs mehānisms, kas tos stabilizē attiecībā pret mainīgu ārējo vidi.

2. Relatīvs cilvēku, dzīvnieku un augu organisma iekšējās vides un dažu fizioloģisko funkciju pastāvīgums.

3. Ģenētikā - relatīva populācijas ģenētiska sastāva stabilitāte, kas nodrošina iepriekšējā stāvokļa atjaunošanos populācijā pēc vides apstākļu vai izlases izraisītām pārmaiņām.

Avoti: SV99

homeoterapija   med.

1. Slimības profilakse vai ārstēšana ar slimību izraisītājai radniecīgu, nedaudz atšķirīgu vielu.

Avoti: MSV

homeotermisks

1. Homeotermiskie dzīvnieki - siltasiņu dzīvnieki (zīdītāji un putni), kuru ķermeņa temperatūra gandrīz nemaz nav atkarīga no apkārtējās vides temperatūras.

Avoti: SV99

homeotipisks   med.

1. Tāds, kas līdzinās normālajam vai parastajam tipam.

Avoti: MSV

homeotoksīns   med.

1. Indivīda producētais toksīns, kas ir toksisks citiem tās pašas sugas pārstāvjiem.

Avoti: MSV

homerģisks   med.

1. Tāds, kam piemīt tāds pats efekts kā citam, piem., divi medikamenti, kas izraisa vienādu efektu.

Avoti: MSV

homērisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar Homēra daiļdarbiem, tiem raksturīgs.

2. Nevaldāms, skaļš (par smiekliem).

Avoti: LLVV

Homērs

1. Akls grieķu dzejnieks, dzīvojis 8. gs. pr. Kr.; tiek uzskatīts, ka viņš sarakstījis "Iliādu" un "Odiseju".

Avoti: LEV

homerule   novec.

1. Homrūls.

Avoti: Ang

homespun   novec.

1. Rupjš vilnas audums, visvairāk lietots sporta uzvalkiem un mēteļiem.

Avoti: KV

homicīdijs   novec.

1. Slepkavība.

Avoti: KV

homicidomānija   med.

1. Slimīga vēlēšanās izdarīt slepkavību.

Avoti: MSV

homicīds   med.

1. Cilvēka vai cilvēku nogalināšana.

Avoti: MSV

homihlofobija   med.

1. Slimīgas bailes no miglas.

Avoti: TM

homiķis   žarg.

1. Homoseksuālis.

Avoti: SLG

homilētika

1. Mācība par svētrunas uzbūvi, sagatavošanu un teikšanu; praktiskās teoloģijas daļa.

Avoti: RtV

homilētisks   rel.

1. Tāds, kas attiecas uz homilētiku, ar to saistīts.

Avoti: RtV

homilija

1. Svētruna, kurā sīki, teikumu pa teikumam tiek iztirzāts kāds Bībeles teksts.

Avoti: RtV

homilofobija   novec.

1. Bailes no satiksmes ar cilvēkiem.

Avoti: KV

hominidae   lat.

1. Hominīdi.

Avoti: PDE

hominīds

1. dsk. Primātu kārtas pērtiķu apakškārtas dzimta ("Hominidae"), pie kuras pieder gan fosilie cilvēki, gan mūslaiku cilvēks.

Avoti: SV99

hominium   novec.

1. Lēņa vīra uzticības zvērests.

Avoti: KV

hominizēšanās   psih.

1. Cilvēka evolucionāra veidošanās.

Avoti: PsA

hominoidea   lat.

1. Hominīdi.

Avoti: PDE

homis   žarg.

1. Homoseksuālis.

Avoti: SLG

homītis   žarg.

1. Homoseksuālis.

Avoti: SLG

homme   novec.

1. Cilvēks, vīrs.

Avoti: KV

homo   lat.

1. Cilvēks; parasti lieto saistījumā ar kādu raksturotājvārdu.

Homo academicus— akadēmiskais cilvēks, zinātnieks.

Homo erectus— stāvusejošais cilvēks, cilvēks, kas iztaisnojies; dažkārt šo apzīmējumu lieto, lai uzsvērtu seksuālo dominanti vīriešu kārtas cilvēku apziņā un rīcībā.

Homo erectus heidelbergensis— Heidelbergas cilvēks.

Homo erectus mauritanicus— atlantrops.

Homo erectus sinensis— sinantrops.

Homo habilis— prasmīgais cilvēks - apzīmējums ap 2 milj. g. seniem hominīdiem, kuru atliekas līdz ar vissenākiem akmens darbarīkiem 1930 g. un 1958.-1959. g. atrada Oldovajas aizā Tanzānijā.

Homo ludens— cilvēks, kas spēlē.

Homo neanderthalensis— Neatendrāles cilvēks.

Homo novus— jaunais cilvēks.

Homo politicus— politiskais cilvēks.

Homo sapiens— saprātīgais cilvēks, arī apzīmējums primātu kārtas sugai, pie kuras pieder gan mūsdienu cilvēks, gan tā pirms apm. 500 tūkst. - 200 tūkst, gadiem dzīvojušie priekšteči.

Homo sapiens fossilis— Kromaņonas cilvēks.

Homo scribens— rakstošais cilvēks.

Homo sedens— sēdošais cilvēks.

Homo soveticus— padomju cilvēks.

Avoti: PL

homo   žarg.

1. Homoseksuālis.

Avoti: SLG

homo-

1. Salikteņos norāda uz vienādību, vienveidību, identitāti, homoloģiju, izomēriju.

Avoti: MSV

homobiotīns   med.

1. Biotīna homologs ar CH2 papidgrupu blakusķēdē; biotīna antagonists iedarbībā uz dažām baktēriju sugām; citās funkcijās biotīnu var atvietot.

Avoti: TM

homocentrisks   med.

1. Ar to pašu centru vai fokusu.

Avoti: TM

homociklisks   med.

1. Attiecīgs uz ciklisku savienojumu, kura gredzenā ir tikai viena elementa atomi, parasti oglekļa.

Avoti: TM

homocistīns   med.

1. Cistīna homologs; uzturā kopā ar holīnu var aizvietot metionīnu.

Avoti: TM

homodromisks   med.

1. Tāds, kas pārvietojas vienā virzienā.

Avoti: TM

homoeosoma   lat.

1. Pasviļņu dzimtas ģints.

Homoeosoma nebulellum— saulgriežu svilnis.

Avoti: LD

homofermentatīvs   med.

1. Attiecīgs uz baktērijām, kas spēj ražot tikai vienu fermentācijas produktu, piem., no glukozes u. c. cukuriem tikai pienskābi.

Avoti: TM

homofilija

1. Mīlestība pret sava dzimuma personām.

Avoti: MV

homofils   med.

1. Attiecīgs uz antivielu, kura reaģē tikai ar homoloģisku antigēnu.

Avoti: MSV

homofils

1. Vīrietis vai sieviete, kas nododas homofilijai.

Avoti: MV

homofobija

1. Negatīvo attieksmju kopums pret homoseksuāļiem un homoseksualitāti.

Avoti: PL, Wi

homofoni   val.

1. Vienādi izrunājami, bet dažādi rakstāmi vārdi vai vārdu formas, piem., "rads" un "rats".

Avoti: SV99

homofonija   -as, s.; parasti vsk.; mūz.

1. Daudzbalsīgas mūzikas veids, kad viena balss dominē, bet pārējās to pavada.

Avoti: LLVV

homofonisks

1. Saistīts ar homofoniju, tai raksturīgs.

Avoti: SV99

homofons   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Saistīts ar homofoniju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

homofons   -a, v.; val.

1. Viens no tādiem vārdiem, kuru izruna ir vienāda.

Avoti: LLVV

homoforma   -as, s.; val.

1. Viena no divām vai vairākām dažādas nozīmes vārdformām, ko izrunā un raksta vienādi.

Avoti: LLVV, VsV

homogametisks   med.

1. Attiecīgs uz dzimumu, kurā producē viena veida gametas ar viena veida dzimumhromosomām; cilvēka homogametiskais dzimums ir sieviete (visas gametas ar X dzimumhromosomu).

Avoti: MSV

homogāmija   biol.

1. Vīrišķo un sievišķo orgānu vienlaicīga nobriešana uz viena un tā paša divmāju auga.

2. Hibrīda vīrišķo un sievišķo gametu līdzība pēc atsevišķiem gēniem vai to kombinācijām.

Avoti: ZTV, ĢT

homogēnisks

1. Viendabīgs, ar vienādu uzbūvi.

Avoti: SV99

homogenitāte

1. Viendabība.

Keramikas homogenitāte— vienāds mineraloģiskais un ķīmiskais sastāvs, mitruma daudzums, graudu lielums, sakārtojuma blīvums un porainība visā materiāla tilpumā.

Avoti: ZTV

homogenizācija

1. Sistēmas viendabīguma radīšana (metodes un procesi).

2. Dabisko (piem., piena) un mākslīgo (piem., majonēzes) pārtikas emulsiju dispersijas pakāpes palielināšana pārtikas rūpniecībā.

Avoti: LEV

homogenizators

1. med. Homogenizācijas aparāts, piem., audu homogenizācijai pirms ķīmiskās analīzes veikšanas.

2. Aparāts iepriekšējai piena apstrādei pirms sterilizācijas; homogenizatorā piena tauku lodītes tiek tā sasmalcinātas, ka tās neceļas augšup un nenostājas pienam virsū, tāpēc homogenizēts piens labāk uzglabājas.

3. Emulsors - mašīna, ar ko gatavo emulsiju.

Avoti: MSV, SV69

homogenizēt

1. Veikt homogenizāciju.

homogēns   -ais; s. -a, -ā;

1. Viendabīgs, vienāda veida, ar vienādu uzbūvi.

Homogēna vide— nepārtraukta vide (materiāls), kurā visos tās eksistences apgabalos ir vienāda uzbūve, struktūra un īpašības.

Homogēna sistēma— sistēma, kas sastāv no vienas fāzes, piem., gaiss, sāļu šķīdumi ūdenī, stikls.

Homogēnais kodolreaktors— kodolreaktors, kurā kodoldegviela un neitronu palēninātājs sajaukti viendabīgā maisījumā.

Avoti: LLVV, SV99, FF

homogentizīnskābe   med.

1. Atrodama urīnā alkaptonūrijas gadījumos; tirozīna un fenilalanīna oksidācijas starpprodukts.

Avoti: TM

homogrāfs   -a, v.; val.

1. Viens no diviem vai vairākiem atšķirīgas nozīmes vienas valodas vārdiem, kurus raksta vienādi, bet izrunā dažādi.

Avoti: LLVV, VsV

homoģenēze   med.

1. Embrionālās attīstības process, kurā auglis atkārto tās pašas pārvērtības, kādas bijušas vecākiem.

Avoti: TM

homoģens   novec.

1. Homogēns.

Avoti: LME

homohelidonīns   med.

1. Kristālisks alkaloīds strutenēs ("Chelidonium majus L.") u. c. augos.

Avoti: TM

homohromisks   med.

1. Tāds, kas krāsojas tādā pašā krāsā, kā lietotā krāsviela, piem., viens no siekalu dziedzeru diviem serozo šūnu tipiem.

Avoti: TM

homohromoizomērisms   med.

1. Divu vai vairāku dažādas struktūras organisku vielu īpašība šķīdumā uzrādīt līdzīgus absorbcijas spektrus.

Avoti: TM

homoio-   novec.

1. Līdzīgs.

Avoti: KV

homoionija   novec.

1. Mūzikas gabals, ko izpilda viena balss, bet citas tikai pavada.

Avoti: SV33

homoiopatija   novec.

1. Homeopātija.

Avoti: KV

homoioplastika   novec.

1. Transplantācija.

Avoti: KV

homoiotermi   biol.

1. Siltasiņu dzīvnieki (putni un zīdītāji), kam ķermeņa temperatūra ir relatīvi patstāvīga, neatkarīga no apkārtējās vides temperatūras.

Avoti: BjV

homokapsaicīns   med.

1. Alkaloīds, ko iegūst no viengadīgās paprikas augļiem.

Avoti: VE

homokarions   -a, v.; biol.

1. Šūna ar diviem vai vairākiem ģenētiski identiskiem kodoliem.

Avoti: ĢT

homokeratoplastika   med.

1. Tās pašas sugas pārstāvja radzenes audu transplantācija.

Avoti: MSV

homolaterāls   med.

1. Tāds, kas atrodas tajā pašā ķermeņa pusē, tajos pašos sānos.

Avoti: MSV

homolizīns   med.

1. Lizīns, kas iegūts, ievadot tās pašas sugas dzīvnieka antigēnu, atšķirībā no heterolizīna vai autolizīna.

Avoti: TM

homologācija

1. Vienādošana, saskaņošana (angļu "homologation").

Avoti: PL

homologi   ķīm.

1. Tuvi organiski savienojumi, kas atšķiras tikai ar grupu -CH2- skaitu molekulā.

Avoti: ZTV

homologrāfisks

1. Homologrāfiskās projekcijas - projekcijas, kas pareizi atveido laukumu attiecību.

Avoti: SV69

homologs   -ais; s. -a, -ā;

1. Vienāds, ar vienādu attieksmi (pret ko).

Homologie orgāni biol.— orgāni, kuriem ir vienāda izcelšanās, uzbūve, līdzīgs stāvoklis ķermenī, bet parasti dažādas funkcijas (piemēram, cilvēka roka un putna spārns).

Homologie punkti— vieni un tie paši apvidus punkti, kas ir attēlojušies dažādās aeroainās.

Avoti: LLVV, ĢmV

homologumena   rel.

1. Raksti, kuru uzņemšana Bībeles kanonā netika apstrīdēta.

Avoti: RtV

homoloģija

1. Tādu orgānu vienādība, kuriem ir līdzīga uzbūve un līdzīgs pirmsākums, bet dažādas funkcijas; šādus orgānus sauc par homolo-giem orgāniem.

2. Tāda plaknes punktu transformācija, kad taisnes tiek transformētas par taisnēm, turklāt eksistē tikai viens nemainīgs punkts, ko sauc par homoloģijas centru, un tikai viena nemainīga taisne, ko sauc par homoloģijas asi.

Avoti: SV69

homoloģisks   med.

1. Tāds, kas ir līdzīgs, filoģenētiski atbilstošs.

2. Tāds, kas iegūts no tās pašas sugas dzīvnieka, piem., serums.

Avoti: MSV

homomallium   lat.

1. Spurlapes 2.

Homomallium incurvatum— liektā spurlape.

Avoti: LD

homomorfisms

1. Attēlojums f starp matemātisku objektu sistēmām, kas saglabā visus algebrisko operāciju un attieksmju rezultātus.

Avoti: EV

homomorfoze   med.

1. Zaudētas daļas atvietošana ar tai līdzīgu daļu.

Avoti: TM

homomorfs   val.

1. Viens no vārdiem, kam ir vienāda rakstība un izruna un tāda pati nozīme, bet kas pieder pie dažādām vārdšķirām.

Avoti: SV96

homonīmi   v.

1. Vienādi rakstāmi un izrunājami dažādu leksisko nozīmju vārdi.

Avoti: LV87

homonīmija   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Homonīmu pastāvēšana un to savstarpējās attieksmes.

Avoti: LLVV

homonīmika   val.

1. Kādas valodas homonīmu kopums.

2. Leksikoloģijas nozare, kas pētī homonīmus.

Avoti: SV99

homonīms   -a, v.; val.

1. Viens no tādiem vārdiem, kuru izruna un rakstījums ir vienāds, bet nozīmes dažādas.

Avoti: LLVV

homonoms   med.

1. Citam līdzīgs uzbūves un funkcijas ziņā; pakļauts vienam un tam pašam likumam.

Avoti: TM

homoosteoplastika   med.

1. Kaula transplantācija vienas sugas robežās.

Avoti: MSV

homoousios

1. gr. Ar vienādu būtību.

2. rel. Tēva un Dēla vienādais dievišķīgums; termins lietots Nīkajas ticības apliecībā, lai noraidītu ariānismu.

Avoti: RtV

homopauze

1. Pārejas slānis starp homosfēru un heterosfēru.

Avoti: SV69

homoplastika

1. Viena indivīda organisma audu vai orgānu pārstādīšana otram tās pašas sugas indivīdam, piem., viena cilvēka ādas pārstādīšana otram cilvēkam.

Avoti: SV69

homopolikondensācija   ķīm.

1. Polikondensācija, kurā piedalās iespējami minimāls monomēru skaits.

Avoti: ZTV

homopolimēri   ķīm.

1. Polimēri, kas iegūti homopolikondensācijas vai homopolimerizācijas reakcijās.

Avoti: ZTV

homopolimerizācija   ķīm.

1. Polimerizācija, kurā piedalās tikai viens monomērs.

Avoti: ZTV

homoptera   novec.

1. Posmsnuķainie.

Avoti: KV

homorganisks   med.

1. Tāds, kas radies no homologa orgāna.

Avoti: TM

homosalats

1. Kosmētikas sastāvdaļa, UV staru absorbētājs, izmanto kā sauļošanās aizsarglīdzekli, var veicināt endokrīnu noārdīšanu, ir zināmi saindēšanās gadījumi, ja uzsūcies caur ādu.

Avoti: Zkp

Homosaspringsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Homosassa Springs"), Floridas štatā, 13800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

homoseistas   novec.

1. Līnijas, kas savieno vietas zemes virsū, kur zemestrīces grūdieni novērojami reizē.

Avoti: KV

homoseksuālis   -ļa, dsk. ģen. -ļu, v.

1. Homoseksuālists.

Avoti: MLVV

homoseksuālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Dzimumtieksme pret sava dzimuma indivīdu.

Ritualizēts homoseksuālisms— dzimumsakari starp viena dzimuma personām, visbiežāk pieaugušiem vīriešiem un zēniem, iniciācijas rituālu laikā.

Avoti: LLVV, AV

homoseksuālists   -a, v.

1. Cilvēks, kam piemīt homoseksuālisms.

Avoti: LLVV

homoseksualitāte   novec.

1. Homoseksuālisms.

Avoti: KV

homoseksuāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt dzimumtieksme uz sava dzimuma personām.

Avoti: LLVV, RtV

homoserīns   med.

1. Aminoskābe, kas rodas dzīvnieku audos, cistationīnam noārdoties par cisteīnu.

Avoti: TM

homosfēra   -as, s.; parasti vsk.

1. Apakšējie atmosfēras slāņi (līdz 100 kilometru augstumam).

Avoti: LLVV

homosporisks   med.

1. Tāds, kas ražo tikai viena veida sporas.

Avoti: TM

homostachyae   lat.

1. Vienādvārpu grīšļi.

Avoti: LD

homostāze   psih.

1. Izlīdzināšanās, sistēmas iekšēja pašlīdzsvarošanās.

Avoti: PsA

homostegia   lat.

1. Dotīdeju dzimtas ģints, no kuras Latvijā konstatēta 1 suga.

Avoti: LD

homostilija

1. Vienāds irbuļu garums visu kādas augu sugas eksemplāru ziedos.

Avoti: SV69

homostius   novec.

1. Bruņu zivs.

Avoti: KV

homotallisms   biol.

1. Augu sugu īpašība, kad katram indivīdam veidojas kā vīrišķās, tā sievišķās gametas.

Avoti: SV69

homoterms

1. Organisms ar pastāvīgu ķermeņa temperatūru jebkuros vides apstākļos.

2. Vienmērīgi silts.

Avoti: SV96, KV

homotermisks

1. Homotermiskie dzīvnieki - siltasiņu dzīvnieki, kas ir relatīvi neatkarīgi no vides temperatūras, piemēram, putni, zīdītāji.

Avoti: VzsV

homotermopsīns   med.

1. Alkaloīds, ko satur lancentiskās termopses droga.

Avoti: VE

homotētija

1. Līdzības transformācija, kas katram punktam piekārto proporcionālā attālumā esošu punktu uz taisnes, kura savieno doto punktu ar fiksēto līdzības centru.

2. Plaknes attēlu transformācija citā mērogā; lieto attēlu palielināšanai un samazināšanai ar pantogrāfa palīdzību.

Avoti: ZTV

homotipija   biol.

1. Simetrisku orgānu līdzība.

Avoti: ZTV

homotips   med.

1. Daļa, kas ir apgriezti simetriska tai pašai ķermeņa daļai, piem., plauksta.

Avoti: MSV

homotopija

1. Topoloģijas pamatjēdziens, kas formalizēti atspoguļo intuitīvo priekšstatu par nepārtrauktu attēlojuma pārveidojumu.

Avoti: LPE

homotransplantācija   -as, s.; med.

1. Audu vai orgāna pārstādīšana no viena cilvēka organisma cita cilvēka organismā.

Avoti: LLVV

homotropisms   med.

1. Līdzīgu šūnu savstarpēja tuvošanās.

Avoti: TM

homovanilīnskābe   med.

1. Organisma vielmaiņas produktu katelhamīnu noārdīšanās produkts, kas atrodams urīnā.

Avoti: VE

homozigota   biol.

1. Zigota vai organisms, kas attīstījies no divām gametām, kuras ir identiskas pēc gēnu kvalitātes, kvantitātes un strukturālā izvietojuma.

Avoti: ZTV

homozigotija   novec.

1. Kad īpatnī tikai viena faktora pazīme divskaitā.

Avoti: KV

homozigoze   med.

1. Zigotu rašanās, savienojoties ģenētiski vienādas uzbūves gametām.

Avoti: TM

homozoisks   med.

1. Attiecīgs uz tās pašas sugas dzīvnieku.

Avoti: TM

homrula   novec.

1. Homrūls.

Avoti: Ang

homrūle   novec.

1. Homrūls.

Avoti: Ang

homrulis   novec.

1. Homrūls.

Avoti: Ang

homruls   vēst.

1. Apgabala vai tautas pašvaldības, autonomijas apzīmējums Anglijā valsts tiesībās un politikā, kas pirmo reizi lietots īru tautas cīņā par autonomiju 19. gs. otrajā pusē.

Avoti: VtV

homrūls   vēst.

1. Īrijas autonomijas programma 19. gs. otrajā pusē un 20. gs. sākumā.

2. Anglijas politikā un valsts tiesībās apgabala vai tautas pašvaldība, autonomija.

Avoti: SV99, KV

Homsa   vietv.

1. Pilsēta Lībijā, 191600 iedzīvotāju (2003. g.).

2. Himsa - pilsēta Sīrijā.

Avoti: LpA, PuA

homsteds

1. Zemes gabals, ko (pēc 1862. g. likuma) ar atvieglotiem noteikumiem piešķīra amerikāņiem un ieceļotājiem, kuri kļuva par ASV pilsoņiem.

Avoti: SV99

homunculus   lat.

1. Dem. --> homo; cilvēciņš.

Avoti: LLL

homunkuls   latīņu "homunculus" - deminutīvs no "homo"

1. Punduris; cilvēkam līdzīga sīciņa būtne; viduslaikos domāja, ka to iespējams radīt mākslīgi alķīmiķu laboratorijās.

2. med. Cilvēka miesas auglis; pundurītis.

Avoti: PL, TM

Homusubi   mit.

1. Japāņu uguns dieva Kagucuči otrs vārds.

Avoti: PmV

Homutova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā ("Chomutov"), Ūstu apgabalā, 49200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

homuts   žarg.

1. Kakls, kakla siksna.

2. Slimība, kas rodas pasīvam partnerim no ilgstošas intensīvas pederastijas (vienlaidus sacietējumi gar taisnās zarnas sieniņām).

Avoti: KZ

hon.   novec., saīs.

1. Cienījamais, cēlais (angļu "honourable").

Avoti: KV

honamli

1. Cilts Turcijā, pieder pie turku etnogrāfiskas grupas - jirikiem, runā turku valodas dialektā, reliģija - islams (sunnisms).

Avoti: PZT

Honaza   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Honaz"), Denizli ilā, 10900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

honckenya   lat.

1. Honkēnijas.

Honckenya peploides— honkēnija.

Avoti: LD

honda

1. Automobiļu un motociklu marka.

Avoti: EpV

Hondo   vietv.

1. Honsju - lielākā sala Japānā.

Avoti: PZT

hondr-   med.

1. Salikteņos norāda uz skrimsli; uz graudiņiem.

Avoti: MSV

hondralģija   med.

1. Skrimšļa sāpes.

Avoti: MSV

hondrangioma   med.

1. Angioma ar skrimšļa elementiem.

Avoti: TM

hondrektomija   med.

1. Skrimšļa izoperēšana.

Avoti: MSV

hondri-   med.

1. Salikteņos norāda uz skrimsli; uz graudiņiem.

Avoti: MSV

hondrilla

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas augu ģints ("Chondrilla"), Latvijā konstatēta 1 adventīva suga, vairākas šo augu sugas izplatītas Vidusāzijas un Dienvideiropas pustuksnešos un tuksnešos, lakstveida kaučukaugs.

Avoti: LD, SV69

hondrīns   med.

1. Vārot iegūta skrimšļa līme, kas sastāv no hondromukoīda un glutīna.

Avoti: TM

hondriokonts   med.

1. Nūjiņveida hondriosoma.

Avoti: TM

hondrioma   biol.

1. Hondriosomu kopums.

Avoti: SV69

hondriomīts   med.

1. Pavedienveida hondriosoma.

Avoti: TM

hondriosfēra   med.

1. Lodveida hondriosoma.

Avoti: TM

hondriosoma   med.

1. Viena no šūnas citoplazmas graudainajām struktūrām.

Avoti: MSV

hondriosomas   biol.

1. Arī mitohondriji - visu dzīvnieku un augu šūnu pastāvīgie ieslēgumi (organoīdi); hondriosomas ir olbaltumvielu un lipotdu kompleksi, kas piedalās šūnā notiekošajos olbaltumvielu sintezēšanas procesos.

Avoti: SV69

hondrīts   med.

1. Skrimšļa iekaisums.

Avoti: SV99

hondrīts   astr.

1. Akmens meteorīts, kura iekšienē ir mazi apaļi minerāli.

Avoti: SV99

hondro-   med.

1. Salikteņos norāda uz skrimsli; uz graudiņiem.

Avoti: MSV

hondroadenoma   med.

1. Adenoma, kurā ir skrimšļaudi.

Avoti: TM

hondroangioma   med.

1. Labdabīga mezenhimoma, kas satur hondro- un angiomatozus elementus.

Avoti: MSV

hondroartrīts   med.

1. Locītavas skrimšļaino daļu iekaisums.

Avoti: TM

hondroblastoma   med.

1. Audzējs, kura šūnām ir sliecība diferencēties par skrimšļa šūnām.

Avoti: MSV

hondroblasts   med.

1. Skrimšļrades šūna.

Avoti: MSV

hondrocīts   med.

1. Skrimšļšūna, nobriedusi skrimšļa šūna.

Avoti: MSV

hondrodermatīts   med.

1. Skrimšļa un tam pieguļošās ādas iekaisums.

Avoti: TM

hondrodisplāzija   med.

1. Skrimšļa veidošanās traucējumi ar disproporcionālu punduraugumu: mazs augums; liela galva ar dziļi ievilktu deguna sakni; mazi pirksti, rokas un kājas; liels vēders, dziļa naba; dzimumorgānu attīstība normāla; intelekts labi attīstīts.

Avoti: MSV

hondrodistrofija   med.

1. Normālās skrimšļu pārkaulošanās traucējums.

Hiperplastiskā hondrodistrofija— hondrodistrofija, kurā uz kaulu epifīzēm veidojas multipli skrimšļa izaugumi.

Hipoplastiskā hondrodistrofija— hondrodistrofija, kam raksturīgi epifīžu attīstības traucējumi.

Avoti: MSV

hondroendotelioma   med.

1. Endotelioma ar skrimšļaudiem.

Avoti: TM

hondroepifīze   med.

1. Skrimslis, kas vēlāk attīstās par kaula epifizi.

Avoti: TM

hondroepifizīts   med.

1. Kaula epifīzes un tās skrimšļu iekaisums; augšanas centru osteohondroze.

Avoti: TM

hondrofibroma   med.

1. Fibroma, kurā ir skrimšļaudi.

Avoti: TM

hondrofora

1. Zarndobumaiņu tipa hidrozoju klases hidroīdu apakšklases kārta ("Chondrophora").

Avoti: PDE

hondrofīts   med.

1. Skrimšļa izaugums kaula locītavas virsmā.

Avoti: TM

hondrogrāfija   med.

1. Skrimšļu anatomisks apraksts.

Avoti: TM

hondroģenēze   med.

1. Skrimšļa veidošanās.

Avoti: TM

hondroīds   med.

1. Skrimslim līdzīgs, skrimšļveida.

Avoti: MSV

hondroitīns   ķīm.

1. Mukopolisaharīda savienojums, kas ir skrimšļa un citu saistaudu galvenā sastāvdaļa.

Avoti: Wi

hondroitīnsērskābe   med.

1. Mukopolisaharīds ar sulfāta atliekām, saistīts ar proteīnu skrimšļa hondroproteīnā.

Avoti: TM

hondroitūrija   med.

1. Hondroitīnsērskābe urīnā.

Avoti: TM

hondrokalcinoze   med.

1. Kalcija sāļu, biežāk kalcija pirofosfata klātienē vienā vai vairākos locītavu skrimšļos.

Avoti: MSV

hondrokarcinoma   med.

1. Karcinoma, kurā ir skrimšļaudi.

Avoti: TM

hondroklasts   med.

1. Milzu šūna, kas noārda skrimsli.

Avoti: TM

hondroklāze   med.

1. Skrimšļa sadragāšana.

2. Skrimšļa rezorbcija.

Avoti: TM

hondrokonijas   med.

1. Granulas, sīkākas par mitohondrijām; atrodamas limfocītos un plazmocītos.

Avoti: TM

hondrokrānijs   med.

1. Embrija skrimšļainais galvaskauss.

Avoti: TM

hondrolipoma   med.

1. Lipoma, kurā ir skrimšļaudi.

Avoti: TM

hondrolīze   med.

1. Skrimšļaudu noārdīšanās kalcifikācijas procesā.

Avoti: TM

hondroloģija   anat.

1. Mācība par skrimšļiem.

Avoti: SV69

hondroma   med.

1. Labdabīgs skrimšļaudu audzējs.

Avoti: ZTV

hondromalācija   med.

1. Skrimšļa atmiekšķēšanās.

Avoti: TM

hondromatoze   med.

1. Stāvoklis, kam raksturīgas multiplas hondromas.

Avoti: MSV

hondromērs   med.

1. Embrionālajā mugurkaulā no hialīniskā skrimšļa veidots skriemelis.

Avoti: MSV

hondromiksoma   med.

1. Jaukts audzējs ar hondromas un miksomas elementiem.

Avoti: MSV

hondromioma   med.

1. Mioma, kurā ir skrimšļaudi.

Avoti: TM

hondromukoīds   med.

1. Hondroitīnsērskābes un proteīna savienojums, kas veido skrimšļa starpšūnu vielu.

Avoti: TM

hondronekroze   med.

1. Skrimšļa atmiršana.

Avoti: TM

hondroosteodistrofija   med.

1. Nezināma cēloņa punduraugums, bieži pārmantots; plakani skriemeļi, kifoze, progresējošas pārmaiņas augšstilba kaula galviņā un locītavas iedobumā; kaula deformācija, izņemot galvaskausa un sejas kaulus. Garīgā attīstība nav traucēta.

Avoti: MSV

hondropātija   med.

1. Skrimšļa patoloģija.

Tuberozā hondropātija— ribu anomālijas robežapvidū, kur skrimšļaudi pāriet kaulaudos; dažādas pakāpes izspīlējumi ribu galos.

Paugurainā hondropātija— sāpīgi ribu skrimšļu sabiezējumi pie pārejas kaulaudos; bieži vairāku ribu sinhondroze.

Avoti: MSV, TM

hondropatoloģija   med.

1. Skrimšļa patoloģija.

Avoti: TM

hondroplastika   med.

1. Skrimšļa plastiska operācija.

Avoti: TM

hondroplāzija   med.

1. Skrimšļu veidošanās no speciālām šūnām (hondrocītiem).

Avoti: MSV

hondroporoze   med.

1. Spraugu vai dobumu veidošanās skrimšļos; normāli tas notiek pārkaulošanās laikā.

Avoti: TM

hondroproteīns   med.

1. Skrimšļa proteīns.

Avoti: TM

hondrosarkoma   med.

1. Sarkoma ar skrimšļa elementiem.

2. Strauji augošs skrimšļa audzējs.

Avoti: TM

hondrosarkomatoze   med.

1. Stāvoklis, ko raksturo multiplas hondrosarkomas.

Avoti: TM

hondrosoma   med.

1. Mitohondriju graudainā forma.

Avoti: TM

hondrosteoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no skrimšļaudiem un kaulaudiem.

2. Norobežots kaulaudu veidojums uz kaula virspuses.

Avoti: MSV

hondrosternāls   med.

1. Attiecīgs uz krūšu kaulu un ribu skrimšļiem.

Avoti: MSV

hondrosternoplastika   med.

1. Ķirurģiska piltuvveida krūšu izlabošana.

Avoti: MSV

hondrotomija   med.

1. Skrimšļa pārgriešana.

Avoti: TM

hondrotoms   med.

1. Instruments skrimšļa griešanai.

Avoti: TM

hondrotrofisks   med.

1. Tāds, kas stimulē skrimšļa veidošanos un augšanu.

Avoti: MSV

hondrozamīns   med.

1. Hondroitīnsērskābes struktūras vienība.

Avoti: TM

hondroze   med.

1. Skrimšļaudu veidošanās.

Avoti: TM

hondrozīns   med.

1. Viela, ko iegūst, hidrolizējot hondroitīnsulfātu, un kura, hidrolīzi turpinot, sadalās par hondrozamīnu un glukuronskābi.

Avoti: TM

Hondurasa   vietv.

1. Hondurasas Republika - valsts Centrālamerikā ("Honduras"), kalnu zeme ar šauru zema līdzenuma joslu gar ziemeļu piekrasti, ietilps Baijas, Svonu u. c. salas un koraļļu rifi, platība - 112942 kvadrātkilometri, 7989400 iedzīvotāju (2010. g.), administratīvais iedalījums - 18 departamentu, robežojas ar Salvadoru, Gvatemalu un Nikaragvu, apskalo Karību jūra un Klusā okeāna Fornsekas līcis.

2. Britu Hondurasa - Belizas nosaukums līdz 1973. g.

3. Hondurasas līcis - atrodas Karību jūras rietumu daļā ("Golfo de Honduras"), Centrālās Amerikas piekrastē, dziļums - 22-54 m, pie ieejas - >200 m, neregulāras plūdmaiņas - līdz 07 m.

Avoti: LEV, LģE, PuA, PZT

hondurasieši

1. Hondurasas pamatiedzīvotāji, gk. metisi - spāņu ieceļotāju (16.-18. gs.) un vietējo indiāņu pēcteči, ar kuriem asimilējas arī nēģeri (imigranti no Jamaikas un Vestindijas salām); runā spāņu valodā, ticīgie - katoļi.

Avoti: LPE, PnR

honēšana   tehn.

1. Gludapstrāde ar honu.

Avoti: SV99

Hongaja   vietv.; novec.

1. Halona - pilsēta Vjetnamas ziemeļrietumos.

Avoti: PZT

hongalva   novec.

1. Honēšanas galva - tapnis ar sīkgraudainām galodiņām.

Avoti: Ang

Hongha   vietv.

1. Upe Āzijas austrumos (vjetnamiešu val. "Song Hong"), garums - 1183 km, sākas Juņnaņas kalnienē (Ķīnā, nosaukums Juaņdzjana) ietek Dienvidķīnas jūras Bakbo līcī (Vjetnamā).

Avoti: LģE

Honi   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Imeretijā, Kolhīdas zemienē, 11200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

Honiara   vietv.

1. Zālamana salu galvaspilsēta (angļu val. "Honiara"), osta Gvadalkanalas salas ziemeļu krastā, 59100 iedzīvotāju.

Avoti: LģE

Honighof   vietv., vēst., vācu val.

1. Medus muiža, kuras teritorijā, tagadējā Babītes novada Salas pagastā, izveidojusies apdzīvotā vieta "Spuņciems".

Avoti: LE1

honis   novec.

1. Hons.

Avoti: Ang

honkēnijas

1. Neļķu dzimtas ģints ("Honckenya"), un vienīgā suga ("Honckenia peploides syn. Ammodenia peploides"), ļoti polimorfa ar daudzām pasugām, izplatīta jūru piekrastēs, Latvijā ne visai bieži, 10-25 cm augsts, daudzgadīgs lakstaugs ar sulīgu stublāju un lapām.

Avoti: LD

Honkonga   vietv.

1. Teritorija Ķīnas dienvidaustrumu daļā (angļu val. "Hong Kong", ķīn. val. "Xianggang"), Sjanganas (Honkongas) īpašais administratīvais rajons, bijusī Lielbritānijas kolonija, ietilpst Dzjulunas pussala, Sjanganas sala u. c. sīkākas salas, platība - 1092 kvadrātkilometri, 7 mlj iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: LģE

Honningsvoga   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Finmarkas filkē, 2400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Honojeta   mit.

1. Gudinafas salā (Melanēzija) mītošo kalaunu dievība čūskas veidolā.

Avoti: PmV

Honolulu   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Honolulu"), Havaju štata administratīvais centrs, atrodas Oahu salā, 350400 iedzīvotāju (2010. g.), Klusā okeāna apgabala gaisa un kuģu satiksmes krustpunkts, ASV jūras kara bāze Pirlhārbora atrodas uz rietumiem no pilsētas.

Avoti: LEV, LpA, WA16

honor   lat.

1. Goda personificējums.

Avoti: KV

honorants   novec.

1. Noprotestēta vekseļa apmaksātājs; goda maksātājs.

Avoti: SbV

honorārs   -a, v.

1. Atlīdzība par literāru, mākslas, zinātnisku darbu.

Avoti: LLVV

honorāts   novec.

1. Persona, kuras godam vekselis intervenienta akceptēts.

Avoti: KV

honorēt   novec.

1. Godalgot.

2. Maksāt honorāru.

3. Vekseli pieņemt un vēlāk izpirkt.

Avoti: LV93

Honors   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - pagodinājuma personifikācija, kas bija balva par drosmi un vīrišķību.

Avoti: Mit

honourable   novec.

1. Angļu goda tituls, ko pievieno augstākās aristrokrātijas locekļu vārdam.

Avoti: KV

hons   tehn.

1. Virsmu precīzas apstrādes (gk. motoru cilindriem) instruments, kas sastāv no tapņa un pie tā piestiprinātām sīkgraudainām galodiņām.

Avoti: SV99

Honselersdeika   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Honselersdijk"), Dienvidholandes provincē, 7400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Honsju   vietv.

1. Lielākā sala Japānā (jap. val. "Honshū"), platība - 230,4 kvadrātkilometri, garums - >1400 km, 103 mlj iedzīvotāju, uz tās atrodas galvaspilsēta Tokija, tuneļi savieno ar Sikoku un Hokaido salu, iedzīvotāju skaita ziņā 2. lielākā sala pasaulē (aiz Sumatras Indonēzijā).

Avoti: LEV, LģE

Honss   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - mēness dievs, laika, skaitļu un skaitīšanas dievs.

Avoti: Mit

Honšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hohnstein"), Saksijas federālajā zemē, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Honto   vietv.; vēst.

1. Neveļska - pilsēta Krievijas Sahalīnas apgabalā, tās nosaukums līdz 1946. g.

Avoti: PZT

honvedi

1. Ungārijas revolūcijas laikā - 1848. un 1849. g. - revolucionārās ungāru armijas karavīri.

2. Bijušajā Austroungārijā - ungāru karaspēka daļa, kas bija pakļauta nevis visas ķeizarvalsts, bet gan Ungārijas ministrijai.

Avoti: SV69

Hoņiņigi   mit.

1. Japānu mitoloģijā - Amaterasu mazdēls, Hoderi un Hori tēvs.

Avoti: PmV

hop   izsauk.

1. Lieto, uzsākot vai pamudinot (kādu) uzsākt strauju darbību, parasti augšup.

Avoti: LLVV

Hopa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hope"), Ārkanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Turcijā ("Hopa"), Artvinas ilā, 18300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: WA16, LpA, Wi

hopā   izsauk.; sar.

1. Lieto, lai pamudinātu (kādu) uzsākt kustību, parasti augšup.

Avoti: LLVV

hopaks   mūz.

1. Bravurīga ukraiņu tautasdeja 2/4 taktsmērā ar izsaucieniem, radusies aizkrāciešu sadzīvē; ir solo, pāru un grupu paveidi.

Avoti: MūV

hopeļpopelis   apv.

1. Aukstais dzēriens, kas satur ar cukuru un garšvielām sakultu olas dzeltenumu un tiek pasniegts punša glāzēs ar maziem ledus gabaliņiem.

Avoti: MtL

hopers   dzc.

1. Specializēts segts kravas vagons ar grīdā atveramām lūkām beramkravas pārvadāšanai un ātrai izkraušanai.

Avoti: ZTV

hopi

1. Ziemeļamerikas indiāņu cilts no šošonu grupas, kas pazīstama kā tradicionālās indiāņu reliģijas galvenā sargātāja un sludinātāja, dzīvo rezervātos ASV dienvidrietumu daļā, valoda pieder pie jutoacteku saimes, reliģija - kristiānisms (protestantisms), saglabājušies arī tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT, IdV

Hopjora   vietv.

1. Upe Krievijā, Donas kreisā krasta pieteka, garums - 979 km, sākas Pievolgas augstienē.

Avoti: LģE

hopkalīts   ķīm. tehnol.

1. Aktīvs vielu maisījums, ko lieto, lai tvana gāzi oksidētu par ogļskābo gāzi.

Avoti: ZTV

Hopkinsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hopkinsville"), Kentuki štatā, 32600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hoplia   lat.

1. Zvīņvaboles.

Hoplia farinosa— zvbīņvaboļu suga.

Avoti: LD

hoplīts

1. Smagi bruņots kājnieks Senajā Grieķijā 6.-4. gs. p. m. ē.

Avoti: EV

hoplocampa   lat.

1. Zāģlapseņu dzimtas ģints.

Hoplocampa flava— gaišā plūmju zāģlapsene.

Hoplocampa testudinea— ābolu zāģlapsene.

Avoti: LD

Hopmilsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hope Mills"), Ziemeļkarolīnas štatā, 16300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

Hoppa   apv.

1. Apes pilsētas nosaukums igauniski.

Avoti: LE

Hoppegarten   novec.

1. Vācijas pazīstamākais zirgu skriešanās laukums 20. gs. 1. pusē, 15 km uz austrumiem no Berlīnes.

Avoti: LME

Hoppenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā izveidojusies apdzīvotā vieta Ape un vēlāk pilsēta.

2. Ape.

Avoti: LģE, FV

Hopvela   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hopewell"), Virdžīnijas štatā, 22200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hops   izsauk.

1. Lieto, uzsākot vai pamudinot (kādu) sākt strauju, parasti augšup vērstu, darbību.

Avoti: MLVV

HOPS   saīs.

1. Hroniska obstruktīva plaušu slimība.

Avoti: PL

hora   novec.

1. Rumāņu tautas deja 6/8 taktī.

Avoti: KV

hora   novec.

1. Gada laiks; stunda.

Hora canonica— katoļu baznīcā lūgšanas stunda; kanoniskā stunda.

Hora ruit— stunda aizsteidzas.

Avoti: KV

Hora   vietv.

1. Hora Svate Kateršini - pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Horamābāda   vietv.

1. Pilsēta Irānā ("Khorram Ābād"), Luristānas ostāna administratīvais centrs, 333900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Horamšahra   vietv.

1. Pilsēta Irānas dienvidrietumos ("Khorramshahr"), osta Šatelarabas krastā, pie Karunas ietekas, 129400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

horas   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dievietes, kas seko cilvēka dzīves likumsakarīgajam ritējumam: Einomija ("likumība"), Dike ("taisnīgums") un Eirēne ("miers"); arī gadalaiku dievietes.

Avoti: LEV

Horasana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Horasan"), Erzurumas ilā, 18200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Horaždžovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 5570 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Horba   vietv.

1. Horba pie Nekāras - pilsēta Vācijā ("Horb am Neckar"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 24300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

horda   -as, s.

1. ģeom. Taisnes nogrieznis, kas savieno divus riņķa līnijas punktus.

2. zool. Muguras stiegra (hordaiņu tipa dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

hordaiņi   -u, vsk. hordainis, -ņa, v.; zool.

1. Dzīvnieku tips ("Chordata"), kura pārstāvjiem attīstās horda.

Avoti: LLVV, LE1

Hordalanne   vietv.

1. Norvēģijas filke, platība - 15460 kvadrātkilometru, 508900 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Hāmara.

Avoti: Wi

hordektomija   med.

1. Balss krokas izoperēšana.

Avoti: TM

hordelymus   lat.

1. Kāpumieži.

Hordelymus europaeus— Eiropas kāpumiezis.

Avoti: LD

hordenīns   med.

1. C10H15NO; alkaloīds dīkstošos miežos.

Avoti: TM

hordeum   lat.

1. Mieži.

Hordeum distichon— divkanšu miezis.

Hordeum jubatum— krēpju miezis.

Hordeum leporinum— zaķu miezis.

Hordeum murimum ssp. leporium— zaķu mieža "Hordeum leporium" nosaukuma sinonīms.

Hordeum sativum— parastā mieža "Hordeum vulgare" nosaukuma sinonīms.

Hordeum secalinum— rudzu miezis.

Hordeum turkestanicum— Turkestānas miezis.

Hordeum vulgare— parastais miezis.

Hordeum vulgare ssp. distichon— divkanšu mieža "Hordeum distichon" nosaukuma sinonīms.

Hordeum vulgare ssp. vulgare— četrkanšu miezis.

Avoti: KV

hordīts   med.

1. Balss kroku iekaisums.

2. Sēklvada iekaisums.

Avoti: MSV

hordoblastoma   med.

1. Audzējs, kura šūnas diferencējas par šūnām, kas līdzīgas notohordas šūnām.

Avoti: TM

hordofoni

1. Stīgu mūzikas instrumenti - mūzikas instrumentu grupa, kuros skaņas avots ir nostieptu stīgu vibrācijas.

Avoti: MkV

hordokrānijs   med.

1. Pirmais embrionālā galvaskausa aizmetnis muguras stīgas priekšējā galā.

Avoti: TM

hordoma   med.

1. Audzējs, kas attīstās no muguras stīgas atliekām; atrodams pakauša kaula nogāzē, retāk krustu vai asteskaula apvidū.

Avoti: TM

hordometrs   mūz.

1. Mērinstruments stīgu resnuma mērīšanai.

Avoti: SV69

hordopeksija   med.

1. Balss kroku laterālas fiksācijas operācija, lai novērstu balsenes hronisku stenozi.

Avoti: TM

hordoskelets   med.

1. Kaula skeleta daļa, kas izveidojusies ap muguras stīgu.

Avoti: TM

hordotomija   med.

1. Muguras smadzeņu priekšējo vai laterālo traktu pārgriešana, lai mazinātu neciešamas sāpes.

Avoti: MSV

Horēbs   vietv.

1. Sīnāja kalns Sīnāja pussalā, Ēģiptē.

Avoti: LEV

Horega   vietv.

1. Pilsēta Tadžikistānas dienvidos ("Khorog"), Pamira dienvidrietumos, Pjandžas labajā krastā, pie Guntas ietekas, Kalnu Badahšanas autonomā vilojata administratīvais centrs, 30000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

horeja   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Nervu slimība, kurai raksturīga nepatvaļīga, juceklīga muskuļu saraušanās.

Lūpu horeja— lūpu raustīšanās vai atkārtota lūpu spazma, parasti runājot.

Avoti: LLVV, TM5

horejisks   med.

1. Horejai līdzīgs; tāds, kas atgādina horeju.

horejs   -a, v.; literat.; mūz.

1. Trohajs.

Avoti: LLVV

horejveida-   med.

1. Horejai līdzīgs.

Avoti: TM

horeoakantocitoze   med.

1. Autosomāli recesīvs sindroms, kam raksturīga rauste, horeja un personības pārmaiņas, asinīs var konstatēt akantocītus.

Avoti: MSV

horeoatetoze   med.

1. Stāvoklis, kam raksturīgas horejiskas un atetoniskas kustības.

Avoti: TM

horeofrāzija   med.

1. Nervoza vārdu vai frāžu atkārtošana, nepievēršot uzmanību to formai vai saturam.

Avoti: TM

horeogrāfija   -as, s.

1. Mākslas veids, kurā dzīves īstenību emocionāli atspoguļo ar ritmiskām kustībām un pozām.

2. Kompozicionālā izveide (dejai, deju uzvedumam, baletam).

3. Dejas pieraksts ar speciālām zīmēm.

Avoti: LLVV

horeogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar horeogrāfiju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar horeogrāfiju (2), tai raksturīgs.

3. Saistīts ar horeogrāfiju (3), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

horeogrāfs   -a, v.

1. Horeogrāfijas speciālists; horeogrāfiskas kompozīcijas autors.

Avoti: LLVV

horeoīds   med.

1. Tāds, kas atgādina horeju.

Avoti: MSV

horeoloģija

1. Mācība par dejām un dejošanu.

Avoti: SV69

horeomānija   med.

1. Nervu sistēmas darbības traucējums, kas izpaužas dejošanā vai citās ritmiskās kustībās; dejošanas mānija.

Avoti: TM

Horezma   vēst.

1. Vēsturisks novads un sena valsts Vidusāzijā, Amudarjas lejteces apvidū, kas sāka veidoties tāda paša nosaukuma oāzē 7.-6. gs. p. m. ē. un ar pārtraukumiem pastāvēja līdz 1512. g.

Avoti: VtV

Horezu   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Vilčas žudecā, 6300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Horgene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Horgen"), Cīrihes kantonā, 19600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hori   vēst.

1. Akmens plāksnes Atēnās, ko uzstādīja ieķīlāto zemes gabalu un vispār īpašuma priekšā par zīmi, ka attiecīgā manta ieķīlāta.

Avoti: KV

Hori   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - dievietes Amaterasu mazdēla Hoņiņigi un viņa sievas Konohanas Sakujahimes dēls, kurš bija mednieks, bet viņa vecākais brālis Hoderi - zvejnieks.

Avoti: PmV

horiconts   novec.

1. Horizonts.

Avoti: LME

Horidojs   mit.

1. Sibīrijas burjatu mitoloģijā - vīrietis, kas apprecēja gulbju jaunavu.

Avoti: PmV

horijambs   -a, v.; literat.

1. Četrzilbju pēda, ko veido trohaja un jamba pēdu savienojums.

Avoti: LLVV

horijs   biol.

1. Augstāko mugurkaulnieku, arī cilvēka, ārpusembrija orgāns - ārējais dīgļapvalks.

Avoti: ZTV

Horiņa   vietv.

1. Upe Ukrainā un Baltkrievijā (kur saucas - Hariņa), garums - 659 km, sākas Kremeņecas augstienē.

Avoti: PZT, PuA

horioadenoma   med.

1. Adenomas tipa horija audzējs, kas noārda placentu.

Avoti: MSV

horioalantojs   med.

1. Ekstraembrionāla membrāna apaugļotajās vistu olās; lieto vīrusu kultivēšanai.

Avoti: MSV

horioamnionīts   med.

1. Horija un amonija iekaisums.

Avoti: MSV

horioangiofibroma   med.

1. Horija angiofibroma.

Avoti: TM

horioangioma   med.

1. Angimatozs horija audzējs.

Avoti: TM

horioblastoze   med.

1. Nenormāla horija šūnu proliferācija.

Avoti: MSV

horioepitelioma   med.

1. Ļaundabīgs audzējs, kas attīstījies no epitēlija, kurš sedz horija bārkstis.

Avoti: MSV

horiogonadotropīns   med.

1. Grūtniecības normālai norisei nepieciešams hormons, ko producē placenta.

Avoti: VE

horioģenēze   med.

1. Horija attīstība.

Avoti: TM

horioidektomija   med.

1. Laterālā ventrikula asinsvadu pinuma izgriešana.

Avoti: TM

horioidīts   med.

1. Dzīslenes iekaisums.

Avoti: TM

horioidociklīts   med.

1. Dzīslenes un cilārā ķermeņa iekaisums.

Avoti: TM

horioidoirīts   med.

1. Dzīslenes un varavīksnenes iekaisums.

Avoti: TM

horioidopātija   med.

1. Dzīslenes saslimšana.

Avoti: TM

horiomeningīts   med.

1. Galvas smadzeņu apvalku iekaisums ar asinsvadu pinumu limfocitāru infiltrāciju.

Avoti: TM

horionepitelioma

1. Ļaundabīgs sievietes dzimumorgānu audzējs.

Avoti: LPE

horionīts   med.

1. Īstās ādas iekaisums, kas izraisa sklerodermiju.

Avoti: TM

horioplacentāls   med.

1. Attiecīgs uz bārkstiņu apvalku un placentu.

Avoti: TM

horioplacentārs   med.

1. Uz bārkstiņu apvalku un placentu attiecīgs.

Avoti: MSV

horioptoze   novec.

1. Kašķis, ko ierosina "Chorioptes" ģints ērces, gk. zirgiem, govīm, trušiem.

Avoti: LxE

horioretinīts   med.

1. Tīklenes iekaisums (retinīts), kas skar arī pārējos acs audus, visbiežāk dzīsleni.

Avoti: VE

horioretinopātija   med.

1. Neiekaisīgs patoloģisks process, kas skar tīkleni un dzīsleni.

Avoti: MSV

horismoskops   med.

1. U veida mēģene, ko lieto olbaltumu noteikšanai urīnā; vienam no diviem mēģenes zariem ir melna aizmugure, pret kuru viegli saskatāmas olbaltumu duļķes skābes un urīna saskares vietā.

Avoti: TM

horispora   bot.

1. dsk. Šķirsēklīte - krustziežu dzimtas ģints ("Conringia").

Avoti: LD

horistija   med.

1. Audu attīstības traucējums, kura dēļ normālu šūnu grupas atdalās no kāda orgāna un iekļaujas kaimiņu audos.

Avoti: MSV

horistoblastoma   med.

1. Audzējs, kas attīstījies no horistomas.

Avoti: TM

horistoma   med.

1. Audu attīstības traucējums, kura dēļ normālu šūnu grupas atdalās no kāda orgāna un iekļaujas kaimiņu audos.

Avoti: MSV

horizontāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Taisne, kas ir paralēla horizonta plaknei.

2. Līnija, kas kartē savieno vietas, kuras atrodas vienādā augstumā virs jūras līmeņa.

Avoti: LLVV

horizontāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir paralēls horizonta plaknei.

2. Paralēls Zemes virsmai; līmenisks.

Avoti: LLVV

horizonts   -a, v.

1. Zemes virsmas un debess šķietamas saskares līnija; apvārsnis (1).

Horizonta plakne— plakne, kas ir perpendikulāra vertikālai līnijai.

Matemātiskais horizonts— debess sfēras lielais riņķis, kas ir perpendikulārs vertikālai līnijai un kas iet caur debess sfēras centru.

Redzamības horizonts— sfēras virsma, kuras centrā atrodas novērotājs un kura rādiuss ir vienāds ar Visuma pastāvēšanas laiika un gaismas ātruma reizinājums.

2. Zemes virsmas daļa, ko var redzēt novērotājs; redzes loks; apvārsnis (2).

3. ģeol. Iežu stratigrāfiskā iedalījuma vienība.

4. ģeol. Iežu slānis vai slāņu kopums ar līdzīgām pazīmēm.

5. Slānis ūdenī (upēs, ezeros, jūrās u. tml.).

6. Apvārsnis (3).

7. Apvārsnis (4).

Avoti: LLVV, IVkV

horjoks   žarg.

1. Vīrieša dzimumloceklis.

Avoti: KZ

horjs   žarg.

1. Vīrieša dzimumloceklis.

Avoti: KZ

Horki   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Mogiļovas apgabalā, 32600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Horļivka   vietv.; novec.

1. Horlivka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: LpA

Horlivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 256700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LeK-1-16/9, Wi

hormetonija   med.

1. Agrīnas kontraktūras veids centrālu paralīžu gadījumos, ar periodiskām toniskām spazmām un pastiprinātiem aizsardzības refleksiem.

Avoti: TM

hormēze   med.

1. Dažu ķīmisku vielu kaitīgums dzīvam organismam lielos daudzumos, bet labvēlīga iedarbība nelielos daudzumos.

hormions   med.

1. Lemeša mugurējās malas savienojuma vieta ar spārnkaulu.

Avoti: MSV

hormiscium   lat.

1. Demāciju dzimtas ģints.

Avoti: LD

hormisks   psih.

1. Motivēti dinamisks, mērķtiecīgs.

Avoti: PsA

hormogoni

1. Zilaļģu nodalījuma klase ("Hormogonophyceae"), pavedienveidīgas daudzšūnu aļģes, iedalās 5 rindā, Latvijā konstatētas 3 rimdas.

Avoti: LD

hormogoniji

1. Zilaļģu pavedienu gabaliņi, no kuriem var izaugt jauni eksemplāri.

Avoti: LD

hormogonophyceae   lat.

1. Hormogonu klase.

Avoti: LD

hormokardiols   med.

1. Sirds hormons, vardes sirds sinusa ekstrakts, kas stimulē vardes sirds ventrikula kontrakcijas.

Avoti: TM

hormonagogs   med.

1. Līdzeklis, kas veicina hormonu izdalīšanos.

Avoti: TM

hormonaizstājējterapija   med.

1. Aizstājoša hormonterapija, ko izmanto, ja kāds endokrīnais dziedzeris neizdala attiecīgo hormonu.

Avoti: VE

hormonāls   -ais; s. -a, -ā; fiziol.

1. Saistīts ar hormoniem, tiem raksturīgs.

Hormonāls preparāts— preparāts, kas satur (dabiskus vai sintētiski iegūtus) hormonus.

Hormonālā regulācija— hormonu ievadīšana dzīvniekam, lai ierosinātu, stimulētu vai sinhronizētu dzimumuzbudinājumu vai atnešanos noteiktā laikā.

Avoti: LLVV

hormonema   lat.

1. Monīliju dzimtas ģints.

Hormonema dematoides— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hormoni   -u, vsk. hormons, -a, v.; biol.

1. Bioloģiski aktīvas vielas, ko asinīs vai audu šķidrumā (limfā) izdala iekšējās sekrēcijas dziedzeri; distantie akvitatori.

Difundējošie hormoni— hormoni, kas organismā var izplatīties difundējot.

Cirkulējošie hormoni— hormoni, kas organismā var izplatīties arī ar starpšūnu šķidrumiem.

Avoti: LLVV, ĢT

hormonoloģija   med.

1. Mācība par hormoniem.

Avoti: TM

hormonopoēze   -es, s.; med.

1. Hormona produkcija; iekšējā sekrēcija.

Avoti: TM

hormonoprivija   -as, s.; med.

1. Hormonu iztrūkums organismā.

Avoti: TM

hormonoterapija   -as, s.; med.

1. Ārstēšana ar hormoniem.

Avoti: TM

hormonpreparāts   -a, v.; med.

1. Ārstniecības līdzeklis, kas satur dabiskos hormonus vai sintētiskos savienojumus ar hormonālu aktivitāti.

Avoti: VE

hormonterapija   med.

1. Slimību ārstēšana ar hormonu preparātiem vai vielām, kam ir hormonu īpašības vai līdzīga iedarbība.

Avoti: SV99

hormospora

1. Vairākas zilaļģes sporas, kas ietvertas kopējā biezā apvalkā.

Avoti: LD

hormungijas

1. Krustziežu dzimtas ģints, nelieli, viengadīgi lakstaugi ar plūksnaini dalītām lapām uz stublāja un rozetē, ziedi balti.

Avoti: LD

Hormuzas   vietv.; nelok.

1. Hormuzas šaurums - Ormuzs (angļu val. "Hormuz"), kas savieno Persijas un Omānas līci.

Avoti: LģE

horn   novec.

1. Mežrags; rags.

Avoti: KV

Horna   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Horn"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 6500 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Nīderlandē ("Horn"), Limburgas provincē, 4000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Nīderlandē ("Hoorn"), Ziemeļholandes provincē, 71900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Horna-Bādmeinberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Horn-Bad Meinberg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 17200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hornāra   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hoornaar"), Dienvidholandes provincē, 1650 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hornas   vietv.; nelok.

1. Hornas rags - Dienvidamerikas visvairāk uz dienvidiem izvirzītais punkts (sp. val. "Cabo de Hornos"), kas atrodas Hornas salā Ugunszemes arhipelāgā Čīlē.

Avoti: LģE, LEV

Hornbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hornbach"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 1470 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hornblendīti

1. Pilnkristāliski ultrabāziskie magmatiskie ieži, kas sastāv galvenokārt no kalcija amfibola - ragmāņa.

Avoti: LD

Hornbeka-Dronningmelle   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 5200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hornberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hornberg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 4200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Horni   vietv.

1. Horni Blatna - pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 840 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Horni Bržiza - pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 4170 iedzīvotāju (2012. g.).

3. Horni Jeleni - pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 2000 iedzīvotāju (2012. g.).

4. Horni Jiršetīna - pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 1920 iedzīvotāju (2012. g.).

5. Horni Plana - pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 2190 iedzīvotāju (2012. g.).

6. Horni Slavkova - pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 5600 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hornsīlda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hornsleta   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 6500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hornuma   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 1000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hornungia   lat.

1. Hornungijas.

Hornungia petraea— klinšu hornungija.

Avoti: LD

hornungija   biol.

1. dsk. Divdīgļlapju klases krustziežu dzimtas ģints ("Hornungia"), 4 sugas, Latvijā konstatēta 1 s.

Klinšu hornungija— hornungiju suga ("Hornungia petraea"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

hornverks

1. Cietokšņa priekšnocietinājums.

Avoti: SV96

Horodenka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ivanofrankivskas apgabalā, 9380 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Horodišče   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerkasu apgabalā, 14290 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Horodņa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerņigovas apgabalā, 12550 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Horodoka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Hmeļņickas apgabalā, 16800 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, 16000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Horoga   vietv.; novec.

1. Horega - pilsēta Tadžikistānā.

Avoti: PZT

horogrāfija

1. Apgabala vai rajona apraksta vai attēlojuma veids vai paņēmiens, noteikta apgabala vai rajona dabiskās konfigurācijas un īpatnību detāls apraksts.

Avoti: SV96

Horohiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Volīnijas apgabalā, 9090 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

horohromatisks   ģeod.

1. Horohromatiskā karte - karte, kurā attēlotā teritorija ir sadalīta zonu sērijās un katra no sērijām iekrāsota vai iesvītrota.

Avoti: ĢmV

horohromatisks   ģeod.

1. Horohromatiskā karte - karte, kurā attēlotā teritorija ir sadalīta zonu sērijās un katra no sērijām iekrāsota vai iesvītrota.

Avoti: ĢmV

horoid-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzīsleni, acs ābola asinsvadu apvalku starp sklēru un tīkleni.

Avoti: MSV

horoidektomija   med.

1. Laterālā ventrikula asinsvadu pinuma izoperēšana.

Avoti: MSV

horoidicikllts   med.

1. Dzīslenes un ciliārā ķermeņa iekaisums.

Avoti: MSV

horoidlts   med.

1. Dzīslenes iekaisums.

Avoti: MSV

horoidoirīts   med.

1. Dzīslenes un varavīksnenes iekaisums.

Avoti: MSV

horoidopātija   med.

1. Dzīslenes patoloģija.

Avoti: MSV

Horola   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Poltavas apgabalā, 13590 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Upe Ukrainā, Sumu un Poltavas apgabalā, Pselas labā krasta pieteka.

Avoti: PuA, Wi, PZT

horoloģija

1. Zinātnes nozare, kas pētī augu un dzīvnieku ģeogrāfisko izplatību.

Avoti: SV99

horom   žarg.

1. Grupā, kopā.

Avoti: KZ

horonozoloģija   med.

1. Zinātne par slimību ģeogrāfisko izplatību.

Avoti: MSV

horoplētkarte

1. Karte, kurā kāds apgabals pa rajoniem noteiktā aspektā raksturots, attiecīgā lieluma skaitliskās vērtības izteicot ar dažādu krāsu vai ēnojumu.

Avoti: IdV

horopters   med.

1. Visu ārējās telpas punktu summa, kuru attēli krīt uz identiskiem tīklenes punktiem binokulāri fiksētās acīs.

Avoti: TM

horos   novec.

1. Akmens plāksne Atēnās, ko uzstādīja ieķīlāto zemes gabalu un vispār īpašuma priekšā par zīmi, ka attiecīgā manta ieķīlāta.

Avoti: KV

horoskops   -a, v.

1. Shēma, kas īpašā debess sfēras projekcijā attēlo planētu, Saules un Mēness stāvokli noteiktā laika momentā; to izmanto, lai ar astroloģijas metožu palīdzību noteiktu cilvēku īpašības un likteņus, pareģotu nākotni.

Avoti: SV99

Horostkiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ternopiļas apgabalā, 7050 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

horoš   žarg.

1. Labi.

Avoti: SLG

Horoševa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

Avoti: LC

Horremabada   vietv.; novec.

1. Horamābāda - pilsēta Irānā.

Avoti: PZT

Horremšehra   vietv.; novec.

1. Horamšahra - pilsēta Irānā.

Avoti: PZT

Hors   mit.

1. Saules un debesu dievs seno ēģiptiešu mitoloģijā, Ozīrisa un Izīdas dēls; faraonu aizbildnis.

Avoti: EV

Horsensa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 55900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Horstenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Brantu muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Launkalnes pagastā.

2. Tagadējā Smiltenes novada Launkalnes pagasta bijušais nosaukums.

3. Launkalne.

Avoti: LE1, KV, LPag, FV

Horstmāra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Horstmar"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 6400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

horsts   ģeol.

1. Zemes garozas izcilnis, kas atrodas starp plaisām (krokām) un parasti veido reljefa pacēlumu; sal. grābens.

Avoti: SV99

Horšice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 8800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Horošča   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 5700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1507. g.

Avoti: LpA, Wi

horošo   žarg.

1. Labi.

Avoti: SLG

Horošova   vietv.

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Horoševa" nosaukuma variants.

2. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Horoševa" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Horošovi   vietv.

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Horošova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Horšovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 6830 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Horšovski   vietv.

1. Horšovski Tīna - pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 4980 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

hortatīvs   novec.

1. Pamudinošs.

Avoti: KV

hortātorisks   novec.

1. Pamudinošs.

Avoti: KV

Hortene   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā ("Horten"), Vestfollas filkē, 26800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hortensija   novec.

1. Dārza un istabas augs skaistiem ziediem; hortenzija.

Avoti: SV33

hortenzija   -as, s.

1. dsk. Divdīgļlapju klases akmeņlauzīšu rindas dzimta ("Hydrangeaceae"), nelieli koki, krūmi vai krūmveida liānas, 17 ģ., ~250 s., Latvijā vairākas sugas audzē kā krāšņumaugus.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Hydrangea"), no kuras Latvijā introducētas 3 sugas.

Kokveida hortenzija— hortenziju suga ("Hydrangea arborescens").

Liellapu hortenzija— hortenziju suga ("Hydrangea macrophylla").

Lielziedu hortenzija— liellapu hortenzija.

Raupjā hortenzija— hortenziju suga ("Hydrangea aspera").

Skarainā hortenzija— hortenziju suga ("Hydrangea paniculata").

Zāģzobainā hortenzija— hortenziju suga ("Hydrangea serrata").

Avoti: LLVV, LD, DaE

hortenzijaugi

1. Akmeņlauzīšu rindas dzimta, krūmi, liānas, retāk koki, ziedi čemuros vai skarveida ziedkopās, gk. Ziemeļamerikā un Austrumāzijā, 19-19 ģ., ~250 s., Latvijā introducētas 19 s.

Avoti: PDE

hortikultūra   novec.

1. Dārzniecība.

Avoti: KV

hortikulturālisms   antrop.

1. Ekonomiska sistēma, kas balstās vienkāršā zemkopībā, ko raksturo vienkāršu rīku (piem., stādāmais miets vai kaplis) un līdumu izmantošana.

Intensīvajs hortikulturālisms— hortikulturālisms, kas raksturīgs ar līdumu līšanu, kuri tiek izmantoti īsāku vai garāku laiku, pēc tam pārceļot aktivitātes uz citu vietu.

Ekstensīvais hortikulturālisms— hortikulturālisms, kas raksturīgs ar daudzgadīgu augu audzēšanu (piem. kokospalmas vai banāni).

Avoti: AV

Hortjatisa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 12900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Hortobāģa   vietv.

1. Stepe Ungārijas ziemeļaustrumos, Vidusdonavas līdzenuma daļa Tisas kreisajā krastā, smiltāji ar lesveida nogulumu segu, viens no sausākajiuem Ungārijas rajoniem (nokrišņi - 300 mm gadā).

Avoti: PZT

hortologs   novec.

1. Dārzkopis.

Avoti: KV

hortoloģija   novec.

1. Dārzkopība.

Avoti: KV

hortulanus   novec.

1. Iebūvieša nosaukums Livonijas poļu laikmeta latīņu tekstos.

Avoti: KV

hortus   novec.

1. Dārzs.

Avoti: KV

horunžijs   vēst.

1. Senatnē - karognesējs kazaku karaspēkā.

2. Pirmā virsnieku pakāpe kazaku karaspēkā.

Avoti: SV69

horv.   saīs.

1. Horvātu-.

Avoti: i1

Horva   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Horw"), Lucernas kantonā, 13800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

horvāti   -u, v.

1. dsk., v. Dienvidslāvu tauta gk. Horvātijā; runā horvātu valodā, lieto latīņu alfabētu un gk. ir katoļi.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

Horvātija   vietv.

1. Horvātijas Republika - valsts Balkānu pussalā (horv. val. "Hrvatska"), platība - 56610 kvadrātkilometru, 4489400 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Zagreba, administratīvais iedalījums - 20 županiju un 1 pilsēta, robežojas ar Slovēniju, Ungāriju, Serbiju un Bosniju un Hercegovinu, apskalo Adrijas jūra.

Avoti: LģE

hosanna   sengr., rel.

1. Lūgums, sajūsmas pilns Dieva godināšanas, cildinājuma sauciens jūdaismā un kristietībā; ozianna; hozianna.

Avoti: GT, RtV

Hosedaju   vietv.

1. Upe Krievijā, Ņencu autonomajā apvidū un Komi Republikā, Adzjvas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Hoska   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Ožoginas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

hospicijs   novec.

1. Svešinieku māja klosteros, it kā viesnīca.

Avoti: SV33

hospiss   v.

1. Slimnīca vai slimnīcas nodaļa nedziedināmi slimiem pacientiem.

2. Vecu un slimu cilvēku aprūpe.

3. Patvērums, pajumte ceļotājiem.

Avoti: MLVV, RtV

hospitācija

1. Skolotāja vai augstskolas mācību spēka ierašanās cita skolotāja vai augstskolas mācību spēka stundā, resp. lekcijā vai seminārā.

Avoti: SV69

hospitālieši

1. Johannieši - 11. gs. dibināts garīgs un militārs ordenis (kopš 16. gs. - Maltas ordenis).

Avoti: SV96

hospitālietes   novec.

1. Sieviešu ordeņu biedrības pēc hospitāliešu parauga.

Avoti: KV

hospitālis   -ļa, v.

1. Slimnīca (parasti karavīriem).

Avoti: LLVV

hospitālisms

1. med. Ikviena slimība, kuras izcelšanās saistīta ar uzturēšanos slimnīcā.

2. psih. Psihiskās attīstības aiztures zīdaiņa vecumā, kas rodas emocionālā kontakta ar pieaugušo izteikta deficīta dēļ.

Avoti: MSV, Psh

hospitalitāte   novec.

1. Viesmīlība.

Avoti: KV

hospitalizācija   -as, s.

1. Darbība --> hospitalizēt.

Avoti: LLVV

hospitalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ievietot (slimnieku) stacionārā ārstniecības iestādē.

Avoti: LLVV

hospitants

1. Persona, kas hospitē stundā, resp. lekcijā vai seminārā.

Avoti: SV69

hospitēšana   novec.

1. Viesošanās mācību stundās, ar nolūku mācīties no skolotāja stundu pasniegšanu, vai spriest par tā spējām, arī piedalīšanās skolotāju sapulcēs novērotāja lomā.

Avoti: KV

hospitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Novērot (parasti nodarbībā mācību iestādē) kontroles vai pieredzes apmaiņas nolūkā.

Avoti: LLVV

hospitium   lat.

1. Viesmīlība, draudzīgs sakars starp viesi un namatēvu, viesmīlības vieta.

Avoti: KV

hosta

1. dsk. Liliju dzimtas ģints ("Hosta syn. Funkia"), daudzgadīgs lakstaugs, lapas rozetē, ziedneši līdz 1 m augsti, ar skrajiem ziedu ķekariem, gk. Austrumāzijā, ~40 sugas, dekoratīvo lapu dēļ bieži audzē dārzos, parkos kā krāšņumaugu, arī Latvijā; funkija.

Baltmalu hosta— hostu suga ("Hosta sieboldii syn. Hosta albo-marginata").

Cirtainā hosta— hostu suga ("Hosta crispula").

Dižā hosta— hostu suga ("Hosta elata").

Fortīna hosta— hostu suga ("Hosta fortunei").

Krāšņā hosta— hostu suga ("Hosta decorata").

Krokainā hosta— cirtainā hosta.

Tumšziedu hosta— hostu suga ("Hosta ventricosa").

Vēlā hosta— hostu suga ("Hosta x tardiana").

Viļņotā hosta— hostu suga ("Hosta undulata").

Zībolda hosta— hostu suga ("Hosta sieboldiana").

Avoti: LPE, EpV, LD, DaE

hosta   lat.

1. Hostas 1.

Hosta albo-marginata— baltmalu hostas "Hosta sieboldii" nosaukuma sinonīms.

Hosta crispula— cirtainā hosta.

Hosta decorata— krāšņā hosta.

Hosta elata— dižā hosta.

Hosta fortunei— Fortīna hosta.

Hosta sieboldiana— Zībolda hosta.

Hosta sieboldii— baltmalu hosta.

Hosta undulata— viļņotā hosta.

Hosta ventricosa— tumšziedu hosta.

Hosta x tardiana— vēlā hosta.

Avoti: LD, DaE

hostadapteris   inf.

1. Adapteris, kas pārsūta datus un instrukcijas starp diskešu vai diskdziņa kontrolieri un centrālo procesoru.

Avoti: D3

hostdators   inf.

1. Resursdators - datoru tīkla centrālais vai vadošais dators, kas sniedz nepieciešamos pakalpojumus citiem šā tīkla datoriem vai termināļiem; arī interneta tīklam pievienotie datori, kas pilda šīs funkcijas.

Avoti: ZTV

hostelis

1. Zemākās kategorijas tūristu mītnes veids, kas piedāvā izmitināšanas pakalpojumus jauniešiem, parasti istabās ar 2-6 vietām ar kopēju virtuvi, tualetes un dušas telpām; darbība bieži tiek organizēta kā pašapkalpošanās uzņēmumā un pakalpojumu cenu līmenis ir salīdzinoši zems.

Avoti: TvV

hostelkarte

1. Jauniešu viesmītnes karte - atlaižu kartes veids, ko izmanto Starptautiskās hosteļu federācijas sertificētās jaunatnes tūristu mītnes; šī karte dod tiesības uz īpašu cenu visās federācijas mītnēs, tā sastāv no pamatnes un uzlīmējamām markām, kuras saņem pēc katras nakšņošanas par pilnu cenu janiešu viesmītne, un ir derīga pēc visu paredzēto marku saņemšanas; ir individuālās un grupas kartes.

Avoti: TvV

hostia   novec.

1. Kaujams upuris; arī sagūstītie un upurējamie ienadnieku karavīri.

Avoti: KV

hostija   -as, s.; rel.

1. Dievmaize.

Avoti: LLVV

hostings   inf., žarg.

1. Datņu izvietošana, apkalpošana un uzturēšana.

Hostinne   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 4640 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

hostis   novec.

1. Ārzemnieks, ar ko Roma atradās kādā sakarā, atzīstot tā tiesības.

Avoti: KV

Hostivice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 7800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hostomice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 1650 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

hosts   sar., inf.

1. Resursdators, hostdators.

Avoti: PL

Hostouņa   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 1320 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hoščno   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 15800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1284. g.

Avoti: LpA, Wi

Hošimina   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamas dienvidu daļā ("Ho Chi Minh"), Saigonas upes krastos, 80 km no Dienvidķīnas jūras, 3500000 iedzīvotāju; Saigona - līdz 1976. g.

Avoti: LEV, LģE

Hoštka   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 1560 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

hošuns   mong.

1. Teritoriāli administratīva vienība Mongolijā no 16. gs. līdz 1991. g.

Avoti: SV08

Hot4U   saīs.

1. Alkstu pēc tevis (angļu "hot for you"; īsziņās).

Avoti: īsz

hota

1. Strauja spāņu deja 3/4 taktsmērā kastaņešu, tamburīnu pavadījumā.

Avoti: SV99

Hotana   vietv.

1. Upe Ķīnas rietumu daļā (angļu val. "Khotan"), Tarimas labā krasta pieteka, garums (kopā ar Karakašu) - 1035 km, sākas, satekot Karakašai un Jurunkašai Karakorumā un Kuņluņa rietumos, šķērso Taklamakana tuksnesi.

2. Hotena - pilsēta Ķīnā.

Avoti: LģE

hotdogs

1. Uz pusēm pārgriezta bagete ar karstu desiņu un sinepēm (kečupu, mērci) (angļu "karsts suns").

Avoti: PL

Hoteborža   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Visocinas apgabalā, 9560 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

hotelis   -ļa, v.

1. Viesnīca.

2. 18. gs. franču aristokrātu dzīvojamā māja, kurā par galveno uzskatīja nevis reprezentācijas uzdevumus, bet lietderīgumu.

Avoti: LLVV, MkV

hotels   novec.

1. Viesnīca.

Avoti: LME

Hotena   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Hotan"), Siņdzjanas Uiguru autonomajā reģiona dienvidrietumos 1382 m vjl., 322300 iedzīvotāju (2010. g.); Hetiana; Hotana.

Avoti: PZT, LpA, Wi

hotentoti   -u, v.

1. Tautība Dienvidrietumāfrikā; runā hotentotu valodās, kas pieder pie koisanu valodu saimes; ticīgie - kristieši (protestanti), daļa saglabājuši tradicionālos ticējumus.

2. Šīs tautības piederīgais.

Avoti: LLVV, LEV

hotentotisms   med.

1. Runas traucējuma veids, kad slimnieks no līdzskaņiem izrunā tikai skaņu "t".

Avoti: MSV

Hotina   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerņivcu apgabalā, piestātne Dņepras labajā krastā, 9690 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Hotjkova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 21700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hotorna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hawthorne"), Kalifornijas štatā, 57500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Hawthorne"), Ņūdžersijas štatā, 19000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

hotonija

1. Ūdensprīmula, akvāriju krāšņumaugs, audzē kā krastu stādījumus.

Avoti: SV08

Hotspringsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hot Springs"), Ārkanzasas štatā, Vošitas kalnu piekājē, 35700 iedzīvotāju (2014. g.), balneoloģiskais kūrorts (47 karstie minerālūdeņu avoti).

Avoti: WA16, LpA, PZT

Hotspringsvilidža   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hot Springs Village"), Ārkanzasas štatā, 12800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

hottonia   lat.

1. Sermulītes.

Hottonia palustris— purva sermulīte.

Avoti: LD

hotūnija   bot.

1. Piparu rindas ģints ("Houttuynia"), daudzgadīgi dekoratīvi, zemi augi, kas var ātri pārklāt lielu platību zem gaismu caurlaidīgu koku vainagiem.

Sirdsveida hotūnija— hotūniju suga ("Houttuynia cordata").

Avoti: DaE

houčs

1. Pagalms troglodītu mītnēm, kas izkaltas klintī.

Avoti: Tc

houmings

1. Mājas instinkts - dzīvnieku izturēšanās aktu kopums, kuru izpausme ir pieķeršanās savai dzīves vietai, tieksme atgriezties "mājās".

Avoti: LPE

houms   žarg.

1. Māja, dzīvoklis.

Avoti: SLG

houpi

1. Indiāņu tauta Arizonā, ASV; ~10000 cilv.; nodarbojas ar lauksaimniecību; pazīstami ar saviem mākslas izstrādājumiem.

Avoti: LEV

house

1. Nams, māja.

2. Popmūzikas virziens (angļu "house music"); t. s. klubu mūzika; deju mūzika, kas attīstījās no diskomūzikas un kuras atskaņošanā liela nozīme ir dīdžejam, viņa prasmei samplēt, skrečot, respektīvi, veikt manipulācijas ar ierakstiem.

Avoti: KV, PL

houss   žarg.

1. Māja, dzīvoklis.

Avoti: SLG

houttuynia   lat.

1. Hotūnijas.

Houttuynia cordata— sirdsveida hotūnija.

Avoti: DaE

Hou-Tu   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - zemes dievība, kuru uzskatīja par Jaņ-Di pēcteci un aizkapa pasaules valdnieku; vēlāk šis tēls transformējās par sieviešu kārtas dievību.

Avoti: Mit

Hova   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. vēst. Pilsēta Lielbritānijā ("Hove"), Anglijā, piejūras kūrorts Lamanša krastā, 1977. g. apvienota ar Braitonu.

Avoti: Wi

hovaķ   žarg.

1. Slēpt.

Avoti: KZ

hovas   novec.

1. Madagskaras iekšienes tauta, franču okupācijas laikā izveidojuši salas aristrokrātiju.

Avoti: LME

Hovda   vietv.

1. Pilsēta Mongolijā, Hovdas aimaka administratīvais centrs, 26000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

hoveja   bot.

1. dsk. Palmu dzimtas ģints ("Howeia"), kas sastopama Klusā okeāna dienvidrietumu salās; kentija.

Belmora hoveja— hoveju suga ("Howeia belmoreana").

Forstera hoveja— hoveju suga ("Howeia forsteriana").

Avoti: TaE

hoverbaiks   tehn.

1. Kalifornijas uzņēmuma "Aeroflex" inženieru izstrādāts lidojošais motocikls.

Avoti: PlN-6-3

Hoverūda   vietv.

1. Vieta Zviedrijā, Dālslandē, kur atrodas akvedukts, kas Dālslandes kanālu 32,5 m garumā pārvada pār Uperūdas upi.

Avoti: LEV

howeia   lat.

1. Hovejas jeb kentijas.

Howeia belmoreana— Belmora hoveja.

Howeia forsteriana— Forstera hoveja.

Avoti: TaE

hoya   lat.

1. Asklēpiju dzimtas ģints.

Hoya carnosa— vaskapuķe.

Avoti: PDE

hoza   žarg.

1. Cietuma priekšnieks.

Avoti: KZ

Hozata   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Hozat"), Tundželi ilā, 6700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hozbanda   žarg.

1. Notiesātie, kas strādā cietuma saimnieciskajā apkalpošanā.

Avoti: KZ

hozianna   rel.

1. Lūgums, sajūsmas pilns Dieva godināšanas sauciens jūdaismā un kriestietībā.

Avoti: GT

hozjains   žarg.

1. Cietuma priekšnieks.

Avoti: KZ

Hožele   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 2980 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1542.-1870. un kopš 1919. g.

Avoti: Wi

Hoželi   vietv.

1. Hedžaili - pilsēta Uzbekistānā, Karakalpakstānas dienvidos.

Avoti: PZT

Hožova   vietv.

1. Pilsēta Polijas dienvidos ("Chorzov"), Silēzijas vojevodistē, 111700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1868. g.

Avoti: Wi

Hp   saīs.

1. Zirgspēks (angļu "horsepower"; arī "HP").

Avoti: i2

HP   saīs.

1. Parlamenta ēka (angļu "Hause of Parliament").

2. Zirgspēks.

3. Datorfirmas "Hewlett-Packard Development Company" saīsināts apzīmējums.

Avoti: PL

hp

1. Zirgspēks.

2. Datorfirmas "Hewlett-Packard Development Company" saīsināts apzīmējums.

Avoti: Ang

HPM   saīs.

1. Lieljaudas mikroviļņu ierīce (angļu "High Power Microwave").

Avoti: PL

HR   saīs., vietv.

1. Horvātija, valsts divburtu kods.

Avoti: PnR

Hradčāni   vietv.

1. Pils Prāgā ("Hradcany"), celta 9. gs., tagadējo izskatu ieguva 18. gs., čehu valdnieku rezidence; mūsdienās - prezidenta rezidence.

Avoti: LEV

Hradeca   vietv.

1. Hradeca pie Moravices - pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 5470 iedzīvotāju (2012. g.).

2. novec. Hradeca Krālove - Hradeckrālove, pilsēta Čehijā.

Avoti: Wi, PZT

Hradeckrālove   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, tāda paša nosaukuma apgabala administratīvais centrs, 94700 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hrādeka   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 2860 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Hrādeka pie Nisas - pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 7650 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hradi   vietv.

1. Nove Hradi - pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 2580 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

hrafstra   mit.

1. Zoroastrisma mitoloģijā nikni un ļauni gari, kas mīt dažādos kukaiņos, krupjos, plēsīgajos putnos un citās kaitīgās un pretīgās būtnēs, tāpēc reliģijas likums liek tās iznīdēt.

Avoti: MrJ

Hrami   vietv.

1. Upe Gruzijā, Debedas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Hranice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 2200 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabalā, 18800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

hrapīt   žarg.

1. Krākt.

Avoti: SLG

Hrasta   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 3140 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hrastava   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 6200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hrastnika   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Hrastnik"), Centrālsavas reģionā, 5300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Hrazdana   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Kotajkas mjarzas administratīvais centrs, 53400 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Upe Armēnijā, Araksas kreisā krasta pieteka, garums - 141 km, iztek no Sevana ezera, augštece šaurā aizā, lejtece Ararata līdzenumā.

Avoti: LpA, Wi, PZT

Hrebinka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Poltavas apgabalā, Oržicas krastos, 10960 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Hreidmars   mit.

1. Zemnieks, Fāfnira, Otra un Regīna tēvs skandināvu mitoloģijā.

Avoti: PmV

hrematofobija

1. Slimīgas bailes no naudas.

Avoti: TM

hrematonīms   val.

1. Īpašvārds, kas nosauc atsevišķu priekšmetu.

Avoti: VsV

hren   vulg.

1. Mārrutks; dzimumloceklis.

Hren viņu zina!— kas to lai zina!

Avoti: SLG

hrennijs   vulg.

1. Ļoti slikts; briesmīgs.

Avoti: SLG

hrens   vulg.

1. Mārrutks; dzimumloceklis.

Kāda hrena pēc?— kāpēc gan?

Avoti: SLG

hrest.   saīs.

1. Hrestomātija (bibliogrāfijā).

Avoti: i2

hrestene   žarg.

1. Literatūra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

hrestomātija   -as, s.

1. Daiļdarbu vai to fragmentu, arī zinātnisku darbu paraugu krājums (skolas vajadzībām).

Avoti: LLVV

hrestomātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko var izmantot par paraugu; tipisks, izplatīts.

Avoti: MLVV

Hriņova   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabalā, 7700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

hrisantēma   novec.

1. Krizntēma.

Avoti: SV33

Hriseīda   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - trojiešu priestera Hrīsa meita, kuras īstais vārds bija Astinoma.

Avoti: MitJ

hrīsoberills   novec.

1. Minerāls iedzelteni zaļgana krāsa.

Avoti: SV33

hrīsolits   novec.

1. Minerāls spoži dzeltenā krāsā, skaisti laistās.

Avoti: SV33

Hristianshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Christianshof - Krišjāņa muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

Hristinovka   vietv.

1. Hristiņivka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Hristiņivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerkasu apgabalā, 10860 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Hrisupole   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, 22300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

hriz-   med.

1. Salikteņos norāda uz zeltu.

Avoti: MSV

hrizantēma   -as, s.

1. Krizantēma.

Avoti: LLVV

hrizantemi   apv.

1. Krizantēmas ("Chrysanthemum").

Avoti: Aug2

hrizarobīns   med.

1. Dzeltens pulveris (goa pulveris), ko iegūst no Brazīlijas koka "Andira araroba"; lieto parazitāru un hronisku ādas slimību terapijā.

Avoti: TM

hriziāze   med.

1. Zelta nogulsnēšanās audos; to konstatē kā zilganu ādas krāsu gaismai pakļautās vietās pēc ilgstošas parenterālas zelta preparātu lietošanas.

Avoti: TM

hrizma   rel.

1. Olīveļļas un balzama maisījums, ko lieto Pareizticīgās un Romas katoļu baznīcas rituālos.

Avoti: RtV

hrizo-   med.

1. Salikteņos norāda uz zeltu; zeltains, zelta krāsā (piemēram, hrizoberils).

Avoti: MSV, SV99

hrizoberils   -a, v.; parasti vsk.; min.

1. Parasti dzeltenīgi zaļš oksīdu grupas minerāls, kas satur beriliju un alumīniju (dārgakmens).

Avoti: LLVV

hrizoblanaugs

1. dsk. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases rožu rindas dzimta ("Chrysoblanaceae"), ~20 ģ., >430 s.

Avoti: PDE

hrizoderma   med.

1. Hriziāzes izpausme, kam raksturīga pelēcīgi violeta Saules starojumam pakļauto ķermeņa daļu nokrāsa.

Avoti: MSV

hrizofānskābe   med.

1. Hrizarobīna, rabarbera, skābeņu, alojes un krūkļa sastāvdaļa.

Avoti: TM

hrizoidīns   med.

1. Bāziska oranždzeltena azokrāsviela baktēriju krāsošanai.

Avoti: TM

hrizokolla

1. Silikātu klases minerāls zaļa vai zilā krāsā; tas izveidojas dažādu vara rūdu sadalīšanās rezultātā; rūda, no kuras iegūst varu.

Avoti: SV69

hrizolīts   -a, v.; parasti vsk.; min.

1. Olivīna paveids - dzeltenīgi zaļš, caurspīdīgs minerāls (dārgakmens).

Avoti: LLVV

hrizomiksa

1. Rūsas sēņu rindas dzimta ("Chrysomyxaceae"), parazītiskas sēnes ar sarežģītu attīstības ciklu, Eiropā un Latvijā 1 ģints.

2. Šīs dzimtas ģints ("Chrysomyxa"), Latvijā konstatētas 7 sugas.

Avoti: LD

hrizomonādas

1. Zemākie ūdens organismi zeltaini dzeltenā vai brūnā krāsā; tos vai nu pieskaita pie vienkāršākajiem vicaiņu klases dzīvniekiem, vai arī uzskata par īpašu aļģu tipu; hrizomonādas dzīvo galvenokārt saldūdens un jūru planktonā.

Avoti: SV69

hrizoprass

1. Gaišzaļš minerāls, halcedona paveids, kura krāsu nosaka niķeļa piejaukums; ābolzaļš pusdārgakmens.

Avoti: SV08

hrizoprazs

1. Zaļš halcedona variants, pusdārgakmens, lieto rotaslietās.

Avoti: LEV

hrizoterapija   med.

1. Terapija ar zelta sāļiem.

Avoti: TM

hrizotilazbests

1. Serpentīnazbests - šķiedrains serpentīna paveids, izplatītākais no azbestu minerāliem, kancerogēns; izejviela būvmateriāliem, skābju un karstumizturīgiem materiāliem.

Avoti: ZTV

hrizotils

1. Azbesta paveids ar ļoti labām tehnikā izmantojamām īpašībām.

Avoti: SV69

HRK   saīs.

1. Kuna; Horvātijas Republikas valūtas kods, sīknauda - lipa.

Avoti: PnR

Hroba   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 2090 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hrohūvtīneca   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 1900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hroma   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), garums - 685 km, sākas Polousnija skrausta ziemeļu nogāzē, tek pa Janas-Indigirkas zemieni, ietek Austrumsibīrijas jūrā, veidojot grīvlīci.

2. Hromas līcis - grīvlīcis Austrumsibīrijas jūras dienvidu piekrastē, Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), garums - 105 km, platums vidusdaļā -20 km, dziļums - 1 m.

Avoti: PZT

hromāda   -as, s.

1. Mīksta, plāna āda, kas miecēta ar hroma sāļiem.

Avoti: LLVV

hromafinopātija   med.

1. Hromafīnās sistēmas patoloģija.

Avoti: MSV

hromafīns   med.

1. Tāds, kas viegli krāsojas ar hroma sāļiem, piem., virsnieru serdes šūnas; tāds, kam piemīt tieksme saistīt hromu un tā sāļus.

Avoti: MSV

hromagogs   med.

1. Tāds, kas sekmē pigmentu izdali.

Avoti: TM

hromagoģisks   med.

1. Tāds, kas sekmē pigmentu izdali.

Avoti: MSV

hromalbumins

1. Albumīna (olas, asiņu olbaltuma) un hromskābes sāļa maisījums, jutīgs pret gaismu, lieto fotomehānikā attēla nokopēšanai uz iespiedformas materiāla.

Avoti: SV69

hromals

1. Karstumizturīgs sakausējums uz Fe bāzes, satur 17-30% Cr un 4,5-6% Al.

Avoti: LPE

hromansils

1. Vidēji leģēts konstrukciju tērauds, kas satur Cr, Mn un Si (katru ~1%).

Avoti: LPE

hromargentafīns   med.

1. Tāds, kas viegli krāsojas ar hroma sāļiem un impregnējas ar sudrabu.

Avoti: TM

hromatelopsija   med.

1. Nepilnīga krāsu uztvere; daļējs krāsu aklums.

Avoti: TM

hromāti   ķīm.

1. Hromskābes sāļi, indīgas vielas, stipri oksidētāji.

Avoti: SV99

hromatīda

1. Viena no divām hromosomas funkcionālajām vienībām (pavedieniem), kas izveidojas hromosomas replikācijas rezultātā.

Avoti: PDE

hromatīde   med.

1. Meitas hromosoma, viens no diviem hromosomas gareniskās šķelšanās produktiem milozes anafāzē.

Avoti: TM

hromatika   -as, s.; parasti vsk.; mūz.

1. Muzikālu skaņu sistēma, kurā izmanto hromatismu.

Avoti: LLVV

hromatīnnegatīvs   med.

1. Tāds, kam nav dzimumhromatīna.

Avoti: MSV

hromatinorekse   med.

1. Hromatīna šķelšanās.

Avoti: TM

hromatīnpozitīvs   med.

1. Tāds, kam ir dzimumhromatīns.

Avoti: MSV

hromatīns   biol.

1. Dzīvnieku un augu šūnu kodola viela, kas veido hromosomas.

Avoti: SV99

hromatisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Krāsains, krāsots.

Hromatiskā aberācija— aberācija, kas rodas, ja gaismā, kas plūst caur optisko sistēmu, ir dažāda garuma viļņi.

2. mūz. Saistīts ar hromatismu, tam raksturīgs.

Hromatiskā gamma— melodiska kustība pa pustoņiem (mažora vai minora gammas ietvaros); skaņurinda, kur starp diatoniskās skaņkārtas veselajiem toņiem ir starpskaņas (pustoņi).

Avoti: LLVV

hromatisms   -a, v.; parasti vsk.

1. mūz. Skaņkārtas diatoniskās pakāpes paaugstinājums vai pazeminājums ar diēzu vai bemolu par pustoni.

2. med. Anomāla pigmentacija.

3. med. Krāsu halucinācija.

Avoti: LLVV

hromato-

1. Salikteņu daļa - krās- krāsains (piem., hromatogrāfija).

Avoti: SV99

hromatodermatoze   med.

1. Jebkura ādas slimība ar pigmentācijas traucējumiem (hiperpigmentācija).

Avoti: MSV

hromatofilija   med.

1. Šūnu spēja viegli krāsoties.

Avoti: TM

hromatofobija   med.

1. Slimīgs pretīgums pret noteiktām krāsām.

2. Šūnu vāja krāsošanās vai nespēja saistīt krāsu.

Avoti: TM

hromatofori

1. Dzīvnieku un cilvēka organisma šūnas, kas satur pigmentu un pa lielākajai daļai nosaka orgānu un organisma ādas vai apmatojuma krāsu.

2. Pigmentēti ieslēgumi aļģu šūnu protoplazmā; pieder pie krāsainajiem plastīdiem; reizēm par hromatoforiem sauc visus kā zemāko, tā augstāko augu krāsainos plastīdus.

3. med. Hromogēna baktērija, kuras pigments uzkrājas protoplazmā.

Avoti: SV69, TM

hromatoforoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no pigmentšūnām.

Avoti: TM

hromatoforotropisks   med.

1. Tāds, kas ietekmē hromatoforus, piemēram, hipofīzes starpdaļa.

Avoti: MSV

hromatogrāfija   -as, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Metode vielu identificēšanai, maisījumu sadalīšanai, izmantojot vielu dažādo adsorbciju.

Avoti: LLVV

hromatogrāfs   ķīm.

1. Aparāts, kuru lieto organisko vielu maisījumu analīzei ar hromatogrāfijas paņēmienu.

Avoti: ZTV

hromatogramma   med.

1. Ar hromatogrāfijas metodi iegūts attēls, kas norāda analizētās ķīmiskās vielas atrašanās vietu.

Avoti: MSV

hromatokinēze   med.

1. Hromatīna pārvietošanās šūnas dzīvības norisēs.

Avoti: MSV

hromatolīze   med.

1. Hromatīna izšķīšana un sairšana.

2. Hromatofilās vielas izšķīšana nervu šūnā.

Avoti: TM

hromatopeksija   med.

1. Pigmenta saistīšana, piem., žults pigmenta saistīšana aknās.

Avoti: TM

hromatoplazma   med.

1. Pigmentētas šūnas protoplazmas krāsainā daļa.

Avoti: MSV

hromatopsija   med.

1. Redzes traucējums, kurā bezkrāsainus priekšmetus redz krāsainus vai krāsainus priekšmetus nedabiskā krāsā.

Avoti: TM

hromatoptometrija   med.

1. Krāsu izšķirtspējas noteikšana.

Avoti: TM

hromatoptometrs   med.

1. Aparāts krāsu uztveres pakāpes noteikšanai.

Avoti: TM

hromatoskiametrs   med.

1. Aparāts krāsu uztveres noteikšanai.

Avoti: TM

hromatoskopija   med.

1. Krāsu redzes pārbaude.

2. Nieru funkciju pārbaude, vērtējot urīna krāsu pēc krāsvielas ievadīšanas.

Avoti: MSV

hromatotakse   med.

1. Dažu vielu spēja ietekmēt kodola hromatīnu, nebojājot šūnas ķermeni.

Avoti: TM

hromatotropisms   med.

1. Orientācijas kustība kā atbilde uz krāsu kairinājumu.

Avoti: TM

hromatoze   med.

1. Pigmentacija; hiperpigmentācija vai pigmenta patoloģiska nogulsnēšanās ķermeņa daļās, kurās parasti nav pigmenta.

Avoti: MSV

hromāts   med.

1. Hromskābes sāls.

Avoti: TM

hromatūrija   med.

1. Anomālas krāsas urīna izdale.

Avoti: MSV

hromaugīts

1. Piroksēnu grupas iežveidotājs minerāls, augīta paveids, sastāvā 3-4% hroma oksīda.

Avoti: LD

hromāzija   med.

1. Krāsu efekts, ko rada optisko lēcu hromatiskā aberācija.

Avoti: TM

hromels   tehn.

1. Hroma, niķeļa un kobalta sakausējums, ko lieto par pozitīvo elektrodu termopāros kopā ar alumelu.

Avoti: ZTV

hromestēzija   med.

1. Krāsas sajutās asociācija ar dzirdes, garšas vai ožas sajūtām.

Avoti: TM

hromēšana

1. Metāla izstrādājumu virsmas elektrolītiska pārklāšana (galvanostēģija) ar hromu, lai novērstu koroziju, palielinātu dilumizturību.

2. Tērauda izstrādājumu virskārtas piesātināšana ar hromu (difuzīvā metalizēšana), lai palielinātu cietību, karstumizturību, dilumizturību, korozijizturību, nogurumizturību.

Avoti: EV

hromēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārklāt ar hroma kārtu.

Avoti: LLVV

hromēts   med.

1. Apstrādāts ar hroma savienojumiem.

Avoti: TM

hromhidroze   med.

1. Krāsainu sviedru izdalīšanās.

Avoti: MSV

hromīdijs   med.

1. Hromatīna graudiņš citoplazmā.

Avoti: TM

hromidioze   med.

1. Kodolvielas un hromatīna izplūšana no kodola citoplazmā.

Avoti: TM

hromiola   med.

1. Viens no hromatīna graudiņiem, no kuriem sastāv hromosomas.

Avoti: TM

hromisms   med.

1. Pārmērīga vai anomāla krāsošanās.

Avoti: MSV

hromisti

1. Dzīvās dabas taksons ("Chromista"), kas reizēm tiek iedalīts sēņu valstī, bet dažkārt klasificēts kā patstāvīga valsts.

Avoti: PDE

hromīts   min.

1. Hromšpinelīdu grupas minerāls, saliktais dzelzs un hroma oksīds FeCr2O4, galvenā hroma rūda.

Avoti: ZTV

hromksilogrāfija   poligr., novec.

1. Krāsains kokgrebuma iespiedums.

Avoti: GV

hrommagnezīts

1. Magneziāls ugunsizturīgs materiāls (MgO vismaz 40%, Cr2O3 vismaz 13%).

Avoti: LPE

hrommiecēšana

1. Jēlādu miecēšana ar hroma sāļu šķīdumiem ūdenī; process īsāks nekā sarkanmiecēšana un taukmiecēšana, iegūtā āda poraināka.

Avoti: ZTV

hromniķelis   ķīm.

1. Niķeļa un broma sakausējums, ko lieto, piem., sildāmaparātu spirāļu izgatavošanā.

Avoti: SV96

hromo-   med.

1. Salikteņos norāda uz krāsu, pigmentāciju.

Avoti: MSV

hromobaktērijas   med.

1. Gramnegatīvu, aerobisku vai fakultatīvi anaerobisku, parasti nepatogēnu nūjiņveida baktēriju ģints; sastopamas augsnē un ūdenī tropu zemēs; raksturīga ir to spēja producēt violetu pigmentu, kas nešķīst ūdenī un hloroformā, bet labi šķīst spirtā.

Avoti: MSV

hromoblasts   med.

1. Embrija šūna, kas attīstās par pigmentšūnu.

Avoti: TM

hromocentrs   -a, v.; biol.

1. Struktūra interfāziskajā kodolā, kas izveidojas saplūstot hromosomu heterohromatīna rajoniem.

Avoti: ĢT

hromocinkogrāfija   poligr., novec.

1. Krāsains cinka iespiedums.

Avoti: GV

hromocistoskopija   med.

1. Cistoskopija pēc krāsvielas šķīduma injekcijas vēnā vai muskulī; krāsains urīns normāli parādās pūslī dažas minūtes pēc injekcijas.

Avoti: TM

hromocitometrija   med.

1. Hemoglobīna procenta vai eritrocītu skaita noteikšana asinīs.

Avoti: TM

hromocitometrs   med.

1. Ierīce hemoglobīna procenta noteikšanai asinīs.

Avoti: TM

hromocīts   med.

1. Krāsaina šūna, piem., eritrocīts.

Avoti: TM

hromodakrioreja   med.

1. Asiņainu asaru izdalīšanās.

Avoti: TM

hromodiagnoze   med.

1. Diagnoze, ko noteic, pamatojoties uz krāsas maiņu, uz krāsvielu parādīšanos sekrētā vai ekskrētā vai uz krāsas pārbaudi, lietojot krāsainus stikliņus vai krāsaina želatīna plātnītes.

Avoti: MSV

hromofāns   med.

1. Tīklenes pigments.

2. Dažu dzīvnieku tīklenes konusu iekšējo segmentu pigments (hlorofāns, rodofāns, ksantofāns).

Avoti: TM

hromofors   ķīm.

1. Atomu grupa, kas nosaka organiskā savienojuma krāsu.

Avoti: SV99

hromofotogrāfija

1. Krāsainā fotogrāfija.

Avoti: SV69

hromofotoksilogrāfija   poligr., novec.

1. Krāsains kokgrebums ar fotogrāfijas palīdzību.

Avoti: GV

hromofoze   med.

1. Subjektīva krāsas sajūta.

Avoti: TM

hromogēns

1. Tāds, no kā rodas krāsviela; tāds, kas izraisa nokrāsošanos.

Hromogēnās baktērijas— baktērijas, kas, vairodamās dažādās barotnēs, veido krāsainus vielu maiņas produktus (pigmentus).

Avoti: SV69

hromoģenēze   med.

1. Pigmentu vai krāsvielu rašanās, piem., baktēriju vielmaiņā.

Avoti: MSV

hromoholoskopija   med.

1. Aknu funkcionālā diagnostika, pārbaudot zem ādas vai vēnā ievadītas krāsvielas izdali ar žulti.

Avoti: TM

hromoizomērisms   med.

1. Izomērisms, kurā izomēriem ir dažāda krāsa.

Avoti: TM

hromokrīnija   med.

1. Krāsaina sekrēta vai ekskrēta izdalīšanās.

Avoti: MSV

hromolitogrāfija

1. Daudzkrāsu litogrāfija; lieto gk. stājgrafikā gravīru darināšanai.

2. Ar šādu paņēmienu izgatavots krāsains iespieddarbs.

Avoti: SV99

hromoma   med.

1. Ļaundabīgs čūlojošs audzējs; pastāv uzskats, ka tas attīstās no hromatoforiskām (melanoforiskām) šūnām.

Avoti: MSV

hromomēra   -as, s., parasti dsk.; biol.

1. Hromosomu vielas sabiezinājumi, paplašinājumi, kas ar gaismas mikroskopu sevišķi labi saskatāmi leptotēmā un pahitēnā, kā arī divspārņu siekalu dziedzeru gigantiskajās hromosomās šķērsdisku veidā.

Avoti: ĢT

hromomērs   med.

1. Hromosomas struktūrelements, kurā ir gēns.

Avoti: MSV

hromomikoze   med.

1. Hroniska granulomatoza dermatoze, dziļo mikožu grupas slimība, ko ierosina mikroskopiskās sēnes.

Avoti: MSV

hromonēma   -as, s.; biol.

1. Elementārais hromosomas pavediens, kurā lokalizēti gēni.

Avoti: ĢT

hromopārs   med.

1. Tāds, kas ražo krāsvielu, piem., hromogēnās baktērijas, kas veido pigmentu.

Avoti: MSV

hromoplasti   biol.

1. Dzeltenas vai sarkanas plastīdas augu šūnu protoplazmā.

Avoti: ZTV

hromoproteīdi

1. Saliktas olbaltumvielas, kas satur krāsainas prostētiskās (neolbaltumvielas) grupas.

Avoti: EV

hromoproteīns   med.

1. Proteīna savienojums ar krāsainu prostētisko grupu vai kofaktoru, piem., hemoglobīns.

Avoti: MSV

hromoretinogrāfija   med.

1. Tīklenes krāsaina fotogrāfija.

Avoti: TM

hromorinoreja   med.

1. Krāsaina sekrēta izdalīšanās no deguna.

Avoti: MSV

hromosfaira   novec.

1. Hromosfēra.

Avoti: SV33

hromosfēra   -as, s.; parasti vsk.

1. Vidējais, retinātais zvaigznes (arī Saules) atmosfēras slānis; Saules hromosfērā novērojamas spīkulas, notiek Saules uzliesmojumi.

Avoti: ZTV

hromosoma   -as, s.; parasti dsk.; biol.

1. Šūnas kodola autoreproduktīvās pavedienveida struktūras, kurās ieslēgta šūnas galvenā ģenētiskā informācija.

Acentriskās hromosomas— hromosomas fragmenti, kas zaudējuši centromēru.

Acentrisks hromosomas fragments— hromosomas fragments bez centromēras.

Akrocentriskās hromosomas— hromosomas ar izteikti nevienāda garuma pleciem.

Apaļsuku hromosomas— mugurkaulnieku un amfībiju olšūnās sastopamās gigantiskās hromosomas, kas veido hromomēru asi, no tās uz visām pusēm izplešascilpveida pavedienu pāri, kuros notiek intensīva ģenētiskās informācijas transkripcija.

B hromosomas— papildhromosomas.

Centrisks hromosomas fragments— hromosomas fragments, kurā ietilpst centromēra.

Dicentriskās hromosomas— hromosomu pārveižu rezultātā izveidojušās hromosomas ar divām centromērām.

Diploidālais hromosomu komplekts— organisma ķermeņa šūnām (sonai) raksturīgais hromosomu sastāvs.

Gamētiskais hromosomu komplekts— haploidālais hromosomu komplekts.

Gigantiskās hromosomas— endomitožu rezultātā izveidojušās liela diametra hromosomas dažu divspārņu, piem., drozofilas siekalu dziedzeru audu šūnās.

Haploidālais hromosomu komplekts— gamētām raksturīgais hromosomu sastāvs.

Homeoloģiskās hromosomas— daļēji homoloģiskas hromosomas, kurām tikai daļa gēnu izvietota vienādi.

Homoloģiskās hromosomas— sugas strukturāli un morfoloģiski identiskās hromosomas ar vienādu gēnu izvietojumu.

Hromosomas fragments— hromosomas pavediena pārraušanas produkts.

Hromosomas plecs— hromosomas daļa, kas atrodas vienā pusē centromērai.

Hromosomu aberācijas— hromosomu pārveides.

Hromosomu attālināšanās— hromosomu izšķiršanās.

Hromosomu izšķiršanās— māshromatīdu atdalīšanās vienai no otras anafāzē un mejozes II anafāzē un konjugējošo partneru atdalīšanās citam no citas mejozes I analīzē.

Hromosomu kartes— hromosomu shēmas, kurās parādīts gēnu vai gēnu saitu lineārais izvietojums un savstarpējie attālumi.

Hromosomu komplekts— sugas kvalitatīvi atšķirīgo hromosomu pamatsastāvs.

Hromsomu matrikss— viela, kas aptver hromosomu pavedienus - hromonēmas.

Hromosomu mutācijas— hromosomu pārveides.

Hromosomu neattālināšanās— hromosomu neizšķiršanās.

Hromosomu neizšķiršanās— anormāls gadījums mejozes vai mitozes anafāzē, kad attiecīgi divas homoloģiskās hromosomas vai vienas hromosomas divas hromatīdas nonāk vienā meitšūnā.

Hromosomu pamatskaits— faktiskais un teorētiskais vismazākais noteiktas sugas vai poliploīdu hromosomu skaits.

Hromosomu pārveides— strukturālas hromosomu izmaiņas: fragmentu zaudējumi (delēcijas un deficiences), fragmentu dubultojumi (duplikācijas), pagriezni par 180o (inversijas), apmaiņa starp nehomoloģiskajām hromosomām (translokācijas) vai iestarpinājumi (insercijas).

Interkalārs hromosomas fragments— hromosomas iekšējās daļas fragments.

Mediocentriskās hromosomas— metacentriskās hromosomas.

Metacentriskās hromosomas— hromosomas ar aptuveni vienāda garuma pleciem.

Policentriskās hromosomas— hromosomas, kurām centromēra atrodas vienā galā.

Politēniskās hromosomas— gigantiskās hromosomas.

Telocentriskās hromosomas— hromosomas, kurām centromēra atrodas vienā galā.

Avoti: LLVV, ĢT

hromospermija   med.

1. Krāsainas spermas izdale.

Avoti: TM

hromoterapija   med.

1. Slimību ārstēšana ar dažādas krāsas gaismu; noteiktu spektra daļu lietošana terapijas nolūkā.

Avoti: TM

hromotipija

1. Tipogrāfisks iespiedums vairākās krāsās.

2. Tipogrāfisks iespiešanas paņēmiens vairākās krāsās.

Avoti: SV69

hromotipogrāfija   poligr., novec.

1. Krāsains izcilspiedums.

Avoti: GV

hromotropi

1. Sintētisko organisko nitrokrāsvielu grupa; hromotropi nokrāso audumu sarkanu; sarkano krāsu kodinot ar alumīnija sāļiem, tā kļūst violeta, bet, kodinot to ar hroma sāļiem, iegūst zili melnu krāsu.

Avoti: SV69

hromourinogrāfija   med.

1. Nieru slimību diagnostikas metode; tiek mērīta urīna krāsas intensitāte un laiks no krāsvielas injekcijas līdz tās atrašanai urīnā.

Avoti: MSV

hromozīns   med.

1. Dezoksiribozes un nukleoproteīna komplekss šūnas kodolā.

Avoti: TM

hroms   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - zilgani balts, spožs, ļoti ciets metāls, atomnumurs - 24, atommasa - 51,996, zināmi 11 izotopi, no kuriem 4 ir stabili.

Hroma savienojumi— kosmētikas sastāvdaļa, krāsviela, izmanto kā zaļu acu dekoratīvo kosmētiku, kā zaļu skropstu tušu, putekļu ieelpošana var izraisīt kairinājumu un čūlošanu, var izraisīt plaušu vēzi daudzus gadus pēc saskares, var radīt alerģiskas reakcijas.

2. Hromāda.

Avoti: LLVV, Zkp

hromskābe   med.

1. Vāji disociēta skābe, veidojas, šķīstot ūdenī hroma anhidrīdam; brīvā veidā nav izdalīta.

Avoti: TM

hromšpinelīdi   min.

1. Hromu saturoši salikto oksīdu minerāli; raksturīgi bāziskiem un ultrabāziskiem iežiem, vieni no dimantu pavadoņminerāliem.

Avoti: ZTV

Hromtau   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Aktebes apgabala ziemeļu daļā, 25200 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1967. g.

Avoti: PuA, Wi

Hromtava   vietv.; novec.

1. Hromtau - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

hromtērauds   novec.

1. Tērauds ar hroma piekausējumu.

Avoti: LME

hromulīnas

1. Zeltaino aļģu nodalījuma ohromonādu dzimtas ģints ("Chromulina"), brīvi peldošas vienšūnas aļģes, ~55 sugas, Latvijā konstatētas 9 s. - gk. nelielās ūdenstilpnēs ar stāvošu ūdeni.

Avoti: LD

hron-   med.

1. Salikteņos norāda uz laiku.

Avoti: MSV

hron.   saīs.

1. Hronisks.

Avoti: i2

Hrona   vietv.

1. Upe Slovākijā ("Hron"), Donavas kreisā krasta pieteka, garums - 290 km, sākas Zemajos Tatros 977 m vjl., lejtece Vidusdonavas līdzenumā, kur pavasaros pārplūst.

Avoti: PZT, LpA

hronaksija   fiziol.

1. Visīsākais laika sprīdis, kas nepieciešams, lai līdzstrāva, kuras spriegums ir divas reizes lielāks par sliekšņa spriegumu, iedarbotos uz dzīvnieka organisma audiem un izraisītu fizioloģisku reakciju; hronaksija raksturo dzīvās matērijas kairināmību un tās atkarību no kairinātāja iedarbības ilguma.

Avoti: SV69

hronaksimetrija   med.

1. Hronaksijas noteikšana.

Avoti: TM

hronaksimetrs   med.

1. Ierīce hronaksijas mērīšanai.

Avoti: TM

hronika   -as, s.

1. Viduslaikos - vēstures apcerējumu veids, kur vēsturiskie notikumi aprakstīti hronoloģiskā secībā; šāds vēstures apcerējums.

2. Literārs darbs, kurā dokumentāli attēloti vēsturiski notikumi.

3. Nodaļa (periodiskajos izdevumos), kurā ievieto ziņojumus, parasti par ikdienas dzīves notikumiem.

4. Dokumentālu materiālu kopa par aktuāliem notikumiem (presē, radio, televīzijā, kino).

Avoti: LLVV, JtV

hronikāls   -ais; s. -a, -ā,

1. Tāds, kurā dokumentāli attēloti vēsturiski notikumi (par literāru darbu, kinofilmu).

Avoti: LLVV

hroniķis   žarg.

1. Alkoholiķis.

Avoti: SLG

hroniosepse   med.

1. Hronisks septisks stāvoklis.

Avoti: TM

hronisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas turpinās ilgstoši vai periodiski atkārtojas; pretstats: akūts.

Hronisks slimnieks— cilvēks, kas slimo ar hronisku slimību.

Hronisks alkoholiķis— cilvēks, kas ir fiziski un psihiski atkarīgs no alkohola.

Hroniski murgi— bezjēdzīga, neinteresanta runāšana.

Avoti: LLVV, SLG

hroniskums   med.

1. Ieilgums.

Avoti: TM

hronists   -a, v.

1. Hronikas (1) autors.

2. Hronikas (2) autors.

Avoti: LLVV

hrono-   med.

1. Salikteņos norāda uz laiku.

Avoti: MSV

hronobioloģija   med.

1. Mācība par dzīves ilgumu un tās pagarināšanu.

Avoti: TM

hronofobija   med.

1. Slimīgas bailes no laika, no kurām sevišķi cieš ilgtermiņa ieslodzītie.

Avoti: MSV

hronofotogrāfija

1. Dzīvu būtņu, galvenokārt cilvēka, visa ķermeņa kustības fāžu fotogrāfiska reģistrācija, ko izmanto dažādu darba procesu un sporta vingrinājumu kustības izpētei.

Avoti: ZTV

hronognoze   med.

1. Subjektīva laika sajūta.

Avoti: MSV

hronogrāfs   -a, v.

1. Ierīce īsu laika intervālu mērīšanai un automātiskai pierakstīšanai.

Avoti: LLVV

hronogramma

1. Latīņu valodā rakstīta vārsma, kurā tie lielie burti, kas ir arī romiešu cipari (I, V, X, L, C, D, M), vārdos izvietoti tā, ka, kopā salikti, tie veido tā notikuma gadskaitli, par ko vārsmā ir rakstīts.

Avoti: SV69

hronoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Laika secība; notikumu uzskaitījums, attēlojums laika secībā.

2. Zinātne par laika mēriem.

Avoti: LLVV

hronoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir veidots, sakārtots laika secībā; tāds, kas attiecas uz laika secību.

2. Saistīts ar hronoloģiju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

hronoloģiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> hronoloģisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

hronometrāža   -as, s.

1. Ilguma mērīšana (procesam, norisei).

2. Ar hronometru noteiktais ilgums.

Avoti: LLVV

hronometrāžists

1. Darbinieks, kas, izdarīdams hronometrāžu, piedalās darba normēšanā vai racionalizēšanā.

Avoti: SV69

hronometrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mērīt (procesa, norises) ilgumu.

Avoti: LLVV

hronometrija   med.

1. Laika mērīšana.

Avoti: TM

hronometrists

1. Sportā - persona, kas ar hronometru (pulksteni, kas rāda laiku ar precizitāti līdz 0,1 sekundei) atzīmē laiku sacensībās un nosaka sacensību rezultātu (skriešanā u. c.).

2. Darbinieks, kas, izdarīdams hronometrāžu, piedalās darba normēšanā vai racionalizēšanā.

Avoti: SV69

hronometrs   -a, v.

1. Precīzs pārvietojams pulkstenis; pulkstenis, kas rāda laiku ar precizitāti līdz 0,001 sekundei.

Avoti: LLVV

hronomirāža

1. Mirāža, kurā vērojami vēsturiski sižeti vai vēsturiskas celtnes, kas vairs neeksistē.

hrononīms   val.

1. Īpašvārds, kas nosauc laika brīdi vai laika periodu.

Avoti: VsV

hronosfigmogrāfs   med.

1. Žakē aparāts pulsa viļņu grafiskai reģistrēšanai.

Avoti: TM

hronoskops

1. Ierīce, ar ko mērī ļoti mazus laika intervālus, kā arī vizuāli salīdzina divus laika signālus (pulksteņu un radio vai TV signālus).

Avoti: SV99

hronostratigrāfija

1. Stratigrāfija - ģeoloģijas nozare, kas pētī Zemes garozas slāņu veidošanās vēsturisko secību, hronoloģiskās attiecības un izplatību, kā arī izstrādā Zemes ģeoloģiskās vēstures periodizāciju, kas atspoguļo Zemes attīstības un organismu evolūcijas etapus.

Avoti: LPE

hronotarakse   med.

1. Laika sajūtas zudums; to rada redzes uzkalna vai pieres daivas bojājums.

Avoti: MSV

hronotermāls   med.

1. Attiecīgs uz periodisku ķermeņa temperatūras maiņu.

Avoti: MSV

hronotops   literat.

1. Atmiņas par pagātni, kas nosaka tagadni un nākotni; mākslinieciski apgūtā laika un telpas attiecību sasaiste literatūrā.

Avoti: DzV

hronotropisks   med.

1. Tāds, kas ietekmē ritmisku periodisku kustību, piem., sirds ritmu.

Avoti: ZTV

hronotropisms   med.

1. Kādas periodiskas kustības (piem., sirdsdarbības, ritma) traucējums.

Avoti: MSV

hronotrops   med.

1. Tāds, kas ietekmē kāda orgāna, piem., sirds, ritmiskās darbības ātrumu.

Avoti: TM

Hronova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 6250 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

hrookoki

1. Zilaļģu nodalījuma klase ("Chroococcophyceae"), vienšūnas un koloniju aļģes, vairojas daloties, gk. saldūdeņos, augsnē, bieži izraisa ūdens "ziedēšanu" arī Latvijā, dažas sugas uz smilšakmens klintīm (Gūtmaņa alā Siguldā) veido zilganvioletus, recekļainus pārklājus, 3 rindas, Latvijā konstatētas 2 rindas.

Avoti: LPE, LD

Hropiņe   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabalā, 5000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

hropņīt   žarg.

1. Ēst.

Avoti: Žrg

hrotoplasts   med.

1. Ādas epitēlija šūna.

Avoti: TM

Hrotovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 1750 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hroznetīna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 1920 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hrubešova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 18700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1400. g.

Avoti: LpA, Wi

Hrudima   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 23200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Hrungnirs   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - viens no milžiem, āsu pretiniekiem.

Avoti: PmV

hrusti   žarg.

1. Nauda.

Avoti: KZ

hruščovka   sar.

1. Pēc tipveida projekta 20. gs. 60. gadu sākumā celta (parasti balto ķieģeļu, piecstāvu) māja.

Avoti: SLG

Hrušovani   vietv.

1. Hrušovani pie Jevišovkas - pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 3280 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

HRV   saīs., vietv.

1. Horvātija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

hrvati   novec.

1. Horvāti.

Avoti: KV

Hrvatska   vietv.

1. Horvātija.

2. Hrvatska Kostajnica - pilsēta Horvātijā ("Hrvatska Kostajnica"), Sisakas-Moslavinas županijā, 2800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LME, Wi

Hržibska   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 1400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

hsīdi

1. Ortodoksāli jūdaisti, hasīdisma atbalstītāji.

Avoti: IdV

Hšanova   vietv.

1. Pilsēta Polijā ("Chrzanow"), Mazpolijas vojevodistē, 38400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1393. g.

Avoti: LpA, Wi

H-stunda   mil.

1. D-dienas noteikta stunda, kurā plānots sākt pavēlē noteikto operāciju.

Avoti: MIL

HT   saīs., vietv.

1. Haiti, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

HTG   saīs.

1. Gurds; Haiti Republikas valūtas kods, sīknauda - santīms.

Avoti: PnR

HTH   saīs.

1. Ceru, ka tas palīdzēs; ceru palīdzēt (angļu "hope this / to help(s)"; īsziņās).

Avoti: īsz

HTI   saīs., vietv.

1. Haiti, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

HTML   saīs.

1. Hiperteksta iezīmēšanas valoda (angļu "Hypertext Markup Language") informācijas izvietošanai internetā.

Avoti: EF

htonisks   mit.

1. Tāds, kas attiecas uz zemes un pazemes iemītniekiem, arī zemes un pazemes dievībām un gariem; tāds, kas mīt zemē vai pazemē.

Avoti: SV99

http   saīs.

1. Protokols hiperteksta datņu pārvietošanai internetā (angļu "hypertext transport protocol").

Avoti: PL

HU   saīs., vietv.

1. Ungārija, valsts divburtu kods.

Avoti: PnR

Huaibei   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Dzjansu provincē, 629300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Huaihe   vietv.

1. Upe Ķīnas austrumu daļā ("Huai He"), garums (atkarībā no ietekas) - 813-1087 km, sākas Tunbošaņa kalnos, daļa ūdens pa ezeru un kanālu sistēmu ieplūst Jandzi, kanāli savieno ar Dzelteno jūru un Huanhi.

Avoti: LģE

Huaijiņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Dzjansu provincē, 749700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Huailū   vietv.

1. Pilsēta Jaunkaledonijas salā, 4330 iedzīvotāju (1996. g.).

Avoti: LpA, PuA

Huainaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Huainan"), Aņhui provincē, 877800 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

huaka   rel.

1. Jebkura no daudzajām inku dievībām; arī inku svētvieta, svētnīca vai templis.

Avoti: R1

Hualaljs   vietv.

1. Vulkāns Havajas salā, augstums - 2521 m.

Avoti: PZT

Huana   vietv.; nelok.

1. Huana Fernandesa salas - Čīlei piederošu salu grupa Klusajā okeānā ("Islas de Juan Fernandez"), platība - 185 kvadrātkilometri, 500 iedzīvotāju, šeit 1704.-1709. g. uzturējās Aleksandrs Selkirks, Robinsona Kruzo prototips.

Avoti: LEV

Huandi   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - kultūrvaronis, galvenais no pasaules pušu valdniekiem - Centra valdnieks, kas bijis ļoti liela auguma, ar četrām sejām un četrām acīm, lai labāk varētu vērot debespuses.

Avoti: Mit

Huanhe   vietv.

1. Dzeltenā upe ("Huang He"), otra lielākā upe Ķīnā, garums - ~5460 km, sākas Tibetas austrumu daļā >4000 m vjl., liec lielu loku uz ziemeļu caur Iekšējo Mongoliju un ietek Dzeltenajā jūrā, bieži pārplūst.

Avoti: LEV

hua-njao

1. Ķīnas tradicionālās glezniecības žanrs, kuru izmanto tīstokļu, vēdekļu, albuma lapu un aizslietņu apgleznošanai.

Avoti: MtV

Huanši   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Huangshi"), Hubei provincē, osta Jandzi labajā krastā, 598800 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Huaresa   vietv.

1. Pilsēta Meksikas ziemeļos ("Juarez"), Čivavas pavalstī 1135 m vjl., robežupes Riograndes labajā krastā pretim Elpaso pilsētai ASV, 1,5 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE, PuA

huari   jūrn. sl.

1. Takelējuma tips ar ļoti stāvu gafeli.

Avoti: JūVM

huaxteca   novec.

1. Acteki.

Avoti: KV

Huba   vietv.

1. Upe Krievijā, Novgorodas apgabalā, Msta labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Huballi-Dhāravāda   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Karnātakas štatā, 786000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hubāls   mit.

1. Pirmsislāma arābu mitoloģijā - Mekā dzīvojošas kureišu cilts - no tās cēlies arī Muhameds - dievs.

Avoti: MitJ

Hubei   vietv.

1. Province Ķīnā ("Hubei"), platība - 185900 kvadrātkilometru, 57230000 iedzīvotāju (2010. g.), administratīvais centrs - Uhaņa.

Avoti: PZT, LpA

Hubeja   vietv.; novec.

1. Hubei - province Ķīnā.

Avoti: PZT

Hubera   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijā, Šerkījas mintakā, Dammāmas piepilsēta, 165800 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hubli   vietv.

1. Huballi-Dhāravāda - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Hubsuguls   vietv.

1. Huvsguls - ezers Mongolijas ziemeļos.

Avoti: PZT

huculi   -u, v.

1. dsk., v. Ukraiņu etnogrāfiskā grupa Ukrainas Austrumkarpatos.

2. arī vsk. Šīs etnogrāfiskās grupas piederīgais.

Avoti: LLVV

Hučipila   vietv.

1. Upe Meksikā ("Rio Juchipila"), Riograndes de Santjago labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Hučva   vietv.

1. Upe Polijā, Bugas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Hudata   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Xudat"), Hačmazas rajonā, 14000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hudeida   vietv.

1. Pilsēta Jemenā ("Al Hudaydah"), muhāfazas administratīvais centrs, osta Sarkanās jūras krastā, 447900 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hudiksvalla   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Helsinglandes austrumu daļā, pie Botenhāveta, 15000 iedzīvotāju (2010. g.), dibināta 1582. g. vecākā ēka ir 17. gs. baznīca, saglabājusies 18. gs. 90. gadu koka apbūve.

Avoti: LEV, Wi

Hūds   mit.

1. Islāma mitoloģijā - pravietis, kas cēlies no leģendāras milžu tautas Hadramautas ielejā Dienvidjemenā.

Avoti: Mit

Hudzona   vietv.

1. Upe ASV, Ņujorkas štatā ("Hudson River"), garums - 510 km, sākas Adirondaka masīvā 600 m vjl., ietek Atlantijas okeānā pie Ņujorkas, plūdmaiņas līdz Trojai (242 km), ar kanāliem savienota ar Ēri un Ontārio ezeru un Sentlorensu.

2. Hudzona līcis - iekšējā jūra Kanādas ziemeļaustrumu daļā ("Hudson Bay") ~1,2 mlj kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 112 m, lielākais - 257 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 7,9 m.

3. Hudzona šaurums - atrodas starp Labradoras pussalu un Bafina Zemi ("Hudson Strait"), savieno Hudzona līci un Foksa baseinu ar Labradoras jūru, garums - 806 km, platums - 115-407 km, dziļums - 200-600 m.

Avoti: LEV, LģE, PZT

Hudžanda   vietv.

1. Pilsēta Tadžikistānā ("Khujand"), Fergānas ielejas rietumos, Sirdarjas krastos, Sugdas vilojata administratīvais centrs, 154700 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Hudžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Šanhajas provincē, 351500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hue   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamā, valsts vidusdaļā, Dienvidķīnas jūras piekrastē, 277100 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Huebbenetshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ibenetes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Zālītes pagastā.

Avoti: KV

hueji

1. Dungani - tauta Ķīnā; dzīvo arī Kazahijā un Kirgīzijā; runā ķīniešu valodas dialektā; ticīgie - musulmaņi.

Avoti: EV

Huelva   vietv.

1. Velva - pilsēta Spānijā.

Avoti: Wi

Hueska   vietv.

1. Veska - pilsēta Spānijā.

Avoti: Wi

HUF   saīs.

1. Forints; Ungārijas valūtas kods, sīknauda - fillers, izņemts no apgrozības.

Avoti: PnR

hūfa   vēst.

1. Viduslaiku Vācijā - zemnieka saimniecības nosaukums.

2. Vācijā lietota zemes mērvienība, kas vienāda ar 30 akriem (~12 ha).

Avoti: SV69

Hufalize   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr., nl. "Houffalize", vācu "Hohenfels"), Valonijas reģiona Luksemburgas provincē, 65300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hufi

1. Viena no pamiriešu tautībām, dzīvo Tadžikistānā, Kalnu Badahšanas autonomā vilojata rietumos, Hufas augstkalnu ielejā.

Avoti: PZT

Hufūfa   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijā ("Al Hufūf"), Šerkījas mintakā, 287800 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

hugenots   -a, v.

1. Kalvinisma piekritējs Dienvidfrancijā no 16. gadsimta līdz 18. gadsimtam.

Avoti: LLVV

Hugins   vietv.

1. Skandināvu mitoloģijā - viens no diviem (otrs Munins) Odina kraukļiem - izlūkiem (isl. val. - domājošais).

Avoti: LEV

Hugli   vietv.

1. Gangas lejteces labā krasta atteka Indijā ("Hugli"), Rietumbegālē, garums - 250 km, grīvā platums - līdz 30 km, dziļums - 10-12 m.

Avoti: PZT

HUGO   saīs.

1. Starptautisks zinātnisks projekts (angļu "the Human Genome Organization"), kura mērķis ir noteikt visus gēnus cilvēka DNS.

Avoti: LEV

Hūgstrātene   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Hoogstraten"), Flandrijas reģiona Antverpenes provincē, 20400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

huguenoti   novec.

1. Franču protestanti (lielāko tiesu kalvinisti) 16.-18. gs.

Avoti: LME

Huhhota   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļu daļā ("Hohhot"), Iekšējās Mongolijas autonomā reģiona centrs, 1020000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PuA, LpA

Huhoto   vietv.

1. Huhhota - pilsēta Ķīnā.

Avoti: LEV, LpA

Huhs   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - Hēliopoles dievu ogdoādē kopā ar dievieti Hauhetu iemieso telpas bezgalību, gaisu un gaismu.

Avoti: Mit

Huhuja   vietv.

1. Pilsēta Argentīnas ziemeļu daļā ("Jujuy"), Centrālajos Andos, Riograndes ielejā 1260 m vjl., provinces administratīvais centrs, 719000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Huhujas province - Argentīnas Republikas administratīvi teritoriāla vienība ("Jujuy" / "Provincia de Jujuy"), atrodas valsts ziemeļrietumos, platība - 53219 kvadrātkilometru, 698500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

hui   vulg.

1. Dzimumloceklis.

Hui s ņim!— saka par to, ko var neņemt vērā, par ko var neuztraukties.

Avoti: SLG

Huidžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Guandunas provincē, 354500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Huigalpa   vietv.

1. Pilsēta Nikaragvā, Čontalesas departamenta administratīvais centrs, 42800 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

huilia   lat.

1. Asku ķērpju klases lekanoru rindas huiliju dzimtas huiliju ģints.

Huilia crustulata— šīs ģints suga.

Huilia macrocarpa— šīs ģints suga.

Avoti: LE1

huiliaceae   lat.

1. Huiliju dzimta.

Avoti: LD

huilija

1. dsk. Asku ķērpju klases lekanoru rindas dzimta ("Huiliaceae"), ķērpjiem ir pelēks līdz zaļgandzeltens, vesels vai saplaisājis šūnveidīgs krevju laponis, ~300 sugu, Latvijā konstatētas 2 ģintis, 11 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Huilia"), kurai Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LD

huiņa   vulg.

1. Kas riebīgs, neizdevies, arī pretīgs; nederīga lieta; mēsls.

Avoti: SLG

Huisene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Huissen"), Gelderlandes provincē, 17600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

huitain   novec.

1. Dzeja no 8 rindām, sastopama senākā franču lirikā.

Avoti: KV

Huitinene   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Satakuntas reģionā, 10600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Huja   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr., vācu "Huy", nl. "Hoei"), Valonijas reģiona Ljēžas provincē, 21200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Hujedina   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Klužas žudecā, 9300 iedzīvotāju (2011. g.); Bānfihuņada.

Avoti: Wi, PuA

hujus   lat.

1. Šī, tā paša (ģen. no "hic", "haec", "hoc", šis, šī, šis).

Avoti: KV

Hujva   vietv.

1. Upe Ukrainā, Vinnicas un Žitomiras apgabalā, Teterivas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

hukā   novec.

1. Indiešu ūdenspīpe, kas ieviesusies arī Āfrikā un citur.

Avoti: KV

Hūka   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hoek"), Zēlandes provincē, 3140 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hukara   vietv.

1. Upe Spānijas austrumos ("Jucar"), Kastīlijā-Lamančā un Valensijā, garums - 506 km, sākas Kvenkas kalnienē, ietek Vidusjūras Valensijas līcī.

Avoti: PZT

huks   žarg.

1. Sitiens no sāniem (boksā).

Avoti: SLG

hula   novec.

1. Hulahups.

Avoti: Ang

hulahūp   novec.

1. Hulahups.

Avoti: Ang

hulahups

1. Havajiešu dejai līdzīgas kustības ar apli (to griežot ap vidukli); arī šāds aplis.

Avoti: Ang

Hulanhe   vietv.

1. Upe Ķīnā, Sungari labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Hulda   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - nāves dieviete, taču arī labklājības, zemes un mājas dieviete.

Avoti: Mit

huldrefolk   novec.

1. Garu pulks.

Avoti: KV

huli

1. Tauta, dzīvo Papua-Jaungvinejas dienvidu augstkalnos.

Avoti: R1

huligānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs huligānam vai huligānismam.

Avoti: LLVV

huligāniskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> huligānisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

huligānisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Sabiedriskās kārtības vai vispārpieņemto uzvedības normu pārkāpums, kurā izpaužas necieņa pret sabiedrību vai cilvēka personību.

Avoti: LLVV

huligāns   -a, v.

1. Sodāmas nelietības izdarītājs.

Avoti: LLVV

Hulīna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabalā, 7100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

hulītis   žarg.

1. Huligāns.

Avoti: Žrg

Huljaka   vietv.

1. Pilsēta Peru, Puno reģionā, 216700 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

hulk   novec.

1. Kuģniecībai vairs nederīgs kravas kuģis bez mastiem un takelāžas.

Avoti: KV

hulks

1. 14. gs. kravas kuģis.

Avoti: LEV

Hulla   vietv.; novec.

1. Halla - pilsēta Lielbritānijā.

Avoti: PZT

Hulma   vietv.; novec.

1. Holma - pilsēta Afganistānā.

Avoti: PZT

Huludao   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Liaoninas provincē, 536000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Hulunbuira   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļaustrumu daļā ("Hulun Buir"), Iekšējās Mongolijas autonomā reģiona ziemeļu daļā, 262200 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PZT

Huluņči   vietv.

1. Dalainors - ezers Ķīnas ziemeļaustrumos.

Avoti: LģE

Huļajpole   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Zaporožjes apgabalā, 14350 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

huļi   žarg.

1. Kas, kādam nolūkam.

2. Lamuvārds.

Avoti: KZ

huļiganisms   novec.

1. Huligānisms.

Avoti: Ang

huļigans   novec.

1. Huligāns.

Avoti: Ang

hum.   saīs.

1. Humoristiski; humoristisks; humoristiska ekspresīvā nokrāsa.

Avoti: i2, LLVV

Huma   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Houma"), Luiziānas štatā, 34100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

humajuns   mūz.

1. Azerbaidžāņu tautas mūzikas skaņkārtu (mugama) viena no 7 pamatskaņkārtām, kas ar savu tēlainību un noskaņu izraisa visdziļākās bēdas, dziļākas nekā izraisa šušters.

Avoti: ML

humanētiķi

1. Starptautiski izplatīta kustība, kuras uzmanības centrā ir dažādu rituālu desakralizācija un alternatīvu pilsonisku rituālu popularizācija.

Avoti: PL

humānisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Uzskatu sistēma, kas centrēta uz cilvēku, tā vērtībām, prasībām utt., pretēji viduslaiku uzskatu sistēmai, kuras centrā bija Dievs.

2. Cilvēkmīlestība, rūpes par cilvēka labklājību, cieņa pret cilvēkiem; humanitāte.

3. Idejiska kustība renesanses laikmetā (14.-16. gs.).

Avoti: SV99

humānistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar humānismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

humānists   -a, v.

1. Humānisma piekritējs; cilvēks, kura rīcībā izpaužas humānisms.

Avoti: LLVV

humanitārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar zinātnēm, kas pētī sabiedrību un cilvēku kā sabiedrisku būtni (t. sk. kultūru, valodu, vēsturi, ekonomiku), šīm zinātnēm raksturīgs.

Humanitārā ģimnāzija— ģimnāzija, kurā lielu vērību veltī humanitārajiem priekšmetiem.

Humanitārā intervence— ārējas darbības, kas tiek vērstas pret kādu valsti, lai ietekmētu tās iekšpolitiku vai mainītu valstī pastāvošo režīmu; intervenci var iniciēt cita valsts, valstu alianse vai starptautiska organizācija.

Humanitārās zinātnes— sabiedriskās zinātnes.

Avoti: LLVV

humanitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> humāns, šīs īpašības konkrēta izpausme; cilvēciskums; arī cilvēcība.

Avoti: LLVV

humanizācija

1. Darbība, process, kurā kaut kas tiek padarīts cilvēkam piemērotāks, pieejamāks, humānāks.

Avoti: SV99

humanizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt cilvēkam piemērotu, cilvēkam lietojamu.

Avoti: LLVV

humano-

1. Tāds, kas attiecas uz cilvēku.

Avoti: RtV

humanoīds

1. Cilvēkveidīga būtne; cilvēkveidīgs.

Avoti: PL

humāns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura attieksmē pret citiem cilvēkiem izpaužas atsaucība, sirsnība, cieņa; cilvēcīgs.

Avoti: LLVV

humānums   v.

1. Vispārināta īpašība --> humāns, šīs īpašības konkrēta izpausme.

humaņitarka   žarg.

1. Lietotie apģērbi.

Avoti: SLG

humaria   lat.

1. Humāriju dzimtas ģints.

Humaria hemisphaerica— šīs ģints suga.

Avoti: LD

humariaceae   lat.

1. Humāriju dzimta.

Avoti: LD

humārija

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases dzimta ("Humariaceae"), augsnes un ekskrementu saprofīti, Latvijā konstatētas 18 ģ., >30 sugas.

Avoti: LD

Humbaba   mit.

1. Šumeru un akādiešu mitoloģiskajā tradīcijā - briesmonis, kam dievs Enlils bija uzticējis sargāt Libānas ciedru mežu.

Avoti: MitJ

Humbolta   vietv.; nelok.

1. Humbolta straume - aukstā, uz ziemeļiem ejošā straume, kas virzās gar Dienvidamerikas rietumu piekrasti; Peru straume.

Avoti: LģE

humbug   novec.

1. Skaļa reklāma mazvērtīgai precei, krāpšana.

Avoti: KV

humbugs   novec.

1. Krāpšana; viltīga reklāma (parasti ASV).

Avoti: Ang

Humenne   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Prešovas apgabalā, 34500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Humeņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Dunguaņas piepilsēta Guandunas provincē, 577500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

humerāls   rel.

1. Rietumu baznīcā zīda šalle, kuru liek pāri pleciem, apsedzot arī roku delnas; mūsdienās lieto diakons Eisharistijas sakramenta procesijā.

Avoti: RtV

humīda

1. Teritorija, kurā iztvaikošana nepārsniedz nokrišņu daudzumu gadā.

Avoti: SV96

humidometrs   novec.

1. Aparāts gaisa mitruma mērīšanai.

Avoti: KV

humīds   met.

1. Mitrs.

Humīdais klimats— pārmitrināts klimats, kurā nokrišņu daudzums pārsniedz iztvaikošanu un mitruma iesūkšanos augsnē.

Avoti: ZTV

humifikācija   biol.

1. Satrūdēšana - dzīvo organismu atlieku sadalīšanās mikroorganismu iedarbībā.

Avoti: ZTV

humiliāti   novec.

1. Vairākas askētiskas savienības, kas parādījās Itālijā 12. gs., galveno vērību piegrieza grēku nožēlai un slimnieku kopšanai.

Avoti: KV

humilitāte   psih.

1. Pašnoteiksmes traucējumi.

Avoti: PsA

Humilja   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Jumilla"), Mursijas apgabala Mursijas provincē, 25900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

humils   novec.

1. Zems; pazemīgs, padevīgs.

Avoti: KV

humīns   novec.

1. Daļa trūdvielu (humus), kas nešķīst natrija sārmā: parasti vēl samērā vāji sadalījušās organiskās vielas.

Avoti: KV

humīnskābes

1. Lielmolekulāras organiskās vielas, kas rodas, sadaloties augu atliekām.

Avoti: LPE

humīnvielas   novec.

1. Nozīmīgākā augsnes trūda (humusa) sastāvdaļa, organisko vielu sadalīšanās un sintēzes produkts.

Avoti: LxE

Humlebeka   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 9300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hummers   novec.

1. Omārs.

Avoti: KV

humofoss   novec.

1. Humīnskābju un fosforskābes mēslojums.

Avoti: LxE

humolīti   ģeol.

1. Fosilās ogles, kas veidojušās no kūdras.

Avoti: ZTV

humor.   saīs.

1. Humoristiski.

Avoti: SV05

humorālpatoloģija   novec.

1. Agrāko laiku mācība, ka visu slimību sākums meklējams cilvēka ķermeņa sulās un to nelabajās īpašībās.

Avoti: KV

humorāls   fiziol.

1. Tāds, kas saistīts ar organisma šķidrumiem - asinīm, limfu un tajos esošajām fizioloģiski aktīvajām vielām (it īpaši hormoniem).

Humorālā regulācija— organisma fizioloģisko funkciju regulācija, kuras pamatā ir šūnu vielmaiņas procesu atkarība no dažādām bioloģiski aktīvām vielām un to koncentrācijas organisma šķidrumos (asinīs, limfā, starpšūnu šķidrumā).

Avoti: SV99

humoreska   -as, s.

1. literat. Neliels humoristisks sacerējums prozā vai dzejā.

2. mūz. Neliela apjoma jautrs instrumentāls skaņdarbs.

Avoti: LLVV

humorīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Humoristisks.

Avoti: MLVV

humorisks   novec.

1. Jocīgs, viegli zobgalīgs.

Avoti: LV93

humoristiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> humoristisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

humoristika

1. Humoristiskā literatūra, humoristisku daiļdarbu kopums.

Avoti: SV69

humoristisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas humors.

Humoristiskais stils— emocionāli ekspresīvais stils, kura lietojums izraisa smieklus, parāda runas priekšmetu pozitīvi komisku.

Avoti: LLVV

humorists   -a, v.

1. Mākslinieks, kas attēlo īstenības parādības humoristiskā veidā.

2. Humoreskas (1) autors.

Avoti: LLVV

humors   -a, v.

1. Labsirdīgi zobgalīga attieksme (pret ko); spēja saskatīt un atveidot komisko.

2. Komiskais (parasti mākslas darbā); komiska situācija, notikums.

Avoti: LLVV

humoss

1. No turku zirņiem, sezama sēklu un eļļas maisījuma, garšvielām, citronu sulas un ķiplokiem gatavota pasta.

Avoti: VpV-4-113

humozs   apv.

1. Ar augstu humusa saturu.

Avoti: KV

humpala   žarg.

1. Humānā palīdzība; humānās palīdzības sūtījums.

2. Lietotas preces (parasti apģērbi, apavi).

3. Lietotu preču (parasti apģērbu, apavu) veikals.

Avoti: SLG

humpalas

1. Abreviatūra no humānā palīdzība - lietoti apģērbi, apavi, mēbeles, sadzīves lietas, kas iegādāti t. s. "second hand" veikalos vai arī iegūti humānās palīdzības sadales ceļā.

Avoti: PL

humpalbode   žarg.

1. Lietotu preču (parasti apģērbu, apavu) veikals.

Avoti: SLG

humpalnieks   žarg.

1. Tāds, kas saņem humāno palīdzību.

2. Tāds, kas iepērkas lietotu preču veikalā.

3. Tāds, kas nēsā lietotu apģērbu vai apavus.

4. Lietotu preču veikals.

Avoti: JV

humpals   žarg.

1. Humānā palīdzība; humānās palīdzības sūtījums.

2. Lietotas preces (parasti apģērbi, apavi).

3. Lietotu preču (parasti apģērbu, apavu) veikals.

Avoti: SLG

Humpoleca   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 10900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

humulēns   med.

1. Seskviterpēns apiņu gaistošajā eļļā.

Avoti: TM

humulons   med.

1. Antibiotiska viela apiņos.

Avoti: TM

humulus   lat.

1. Apiņi.

Humulus japonicus— Japānas apinis.

Humulus lupulus— parastais apinis.

Humulus scandens— kāpelējošais apinis.

Avoti: LD, DaE

humus   novec.

1. Augsnes trūdvielas.

Īstais humus— stepju joslas melnzemēs un mērenā klimata neitrālās augsnēs sastopamās trūdvielas.

Avoti: KV

humusaugi   novec.

1. Augi, kas dabiskos dzīves apstākļos uzņem barībai organiskus savienojumus no beigtu organismu atliekām (trūdiem) un dzīvo šais trūdos.

Avoti: KV

humuss   -a, v.; lauks.

1. Augsnes trūdvielas.

Avoti: LLVV

humusskābes

1. Ļoti komplicēta sastāva organiskas skābes, kas konstatētas augsnes trūdvielās.

Avoti: KV

HUN   saīs., vietv.

1. Ungārija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Hunaņa   vietv.

1. Province Ķīnas dienvidaustrumu daļā administratīvais centrs - Čanša, daļēji līdzenums, kurā nodarbojas ar lauksaimn., daļēji kalnu rajons ar mežiem un minerālu ieguvi.

Avoti: LEV, LpA

Hundestede   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hundredweight   angļu val.

1. Angļu svara mērvienība 100 mārciņas jeb 50,8023824 kg; centweight.

Avoti: TV

Hundzehu   vietv.

1. Ezers Ķīnas austrumu daļā ("Hongzehu"), platība - 3180 kvadrātkilometru, dziļums - 3-4 m, izveidojies 1403.-1424. g. pēc Lielo kanālu ietverošo dambju izbūves.

Avoti: PZT

Hunedoara   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā ("Hunedoara"), 60500 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Žudecs Rumānijas rietumu daļā, administratīvais centrs - Deva.

Avoti: Wi, PuA, PZT

Hungene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Hungen"), Hesenes federālajā zemē, 12400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

hungerkumers   novec.

1. Umurkumurs.

Avoti: KV

hunhūzi   vēst.

1. Bruņoti laupītāji Ziemeļķīnā un Mandžūrijā 19. gs. un 20. gs. pirmajā pusē.

Avoti: SV99

huni

1. Šanu tautas grupa, kas dzīvo gk. Mjanmas (Birmas) ziemeļos, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju (taidžuanu) grupas, antropoloģiskā ziņā dienvidmongoloīdi; hanungi.

Avoti: PZT

Hunina   vietv.

1. Pilsēta Argentīnā ("Junin"), Buenosairesas provincē, 85400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Hunsela   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hunsel"), Limburgas provincē, 940 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hūnsbrūka   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Hoensbroek"), Limburgas provincē, 25000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hunsriks   vietv.

1. Reinas Šīferkalnu dienvidrietumu daļa starp Mozeli un Nāi, Vācijā, augstums - līdz 816 m, plakankalne, ko veido gk. slānekļi.

Avoti: PZT

hunta   -as; s.

1. Sabiedriski politiska organizācija, sapulce vai apvienība (parasti Spānijā, Latīņamerikas zemēs).

2. Reakcionāru militāru personu grupa, politiska kliķe, kas valstī sagrābusi varu.

Avoti: LLVV

Hunte   vietv.

1. Upe Vācijā ("Hunte"), Lejassaksijas federālajā zemē, Vēzeres kreisā krasta pieteka, garums - 186 km.

Avoti: PZT, LpA

hunters   novec.

1. Hanters.

Avoti: Ang

hunveibini

1. Jauniešu vienību locekļi Ķīnas "kultūras revolūcijas" laikā (20. gs. 60. gadu otrajā pusē), kurus izmantoja cīņā pret Mao Dzeduna pretiniekiem (ķīn. "sarkanie sargi").

Avoti: SV99

Huņ-Duņs   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - tēls, kas simbolizē haosu.

Avoti: Mit

Huņduņs   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - "Haoss", pasaules radīšanas mīta galvenais varonis.

Avoti: PmV

huņņi   -u, v.

1. dsk., v. Tjurku klejotāju ciltis, kas 4. gadsimtā no Āzijas ielauzās Eiropā.

2. arī vsk. Šo cilšu piederīgais.

Avoti: LLVV

huoch   arābu val.

1. Houčs - pagalms troglodītu mītnēm, kas izkaltas klintī.

Avoti: Tc

huperzia   lat.

1. Apdziras.

Huperzia selago— apdzira.

Avoti: LD

Hurahgola   vietv.

1. Upe Mongolijā un Krievijas Aizbaikāla novadā, Ononas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Hurakans   mit.

1. Kiču (Gvatemala) mitoloģijā - viena no galvenajām dievībām, pasaules radītājs un tās pavēlnieks, dievs, kas dāvā dēlus un meitas, pērkona, negaisu un vētru valdnieks.

Avoti: Mit

hurāls

1. Valsts varas institūcija Mongolijā.

Lielais tautas hurāls— augstākā valsts varas institūcija Mongoljā.

Avoti: SV99

Hurbanovo   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Nitras apgabalā, 7650 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hurībga   vietv.

1. Pilsēta Marokā ("Khouribga"), Šāvijas-Vardīgas reģionā, 166400 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

hūrijas

1. Islama mitoloģijā - mūžīgi jaunas un skaistas jaunavas paradīzē (džannā).

Avoti: SV99

hurikans

1. Orkāns, spēcīgs tropisks virpuļviesulis Vidusamerikā; harikens.

Avoti: SV08

hurma   -as, s.

1. dsk. Ebenu rindas ebenu (ebenaugu) dzimtas ģints ("Diospyros"), 200-500 s., kas izplatītas gk. Āzijas dienvidos.

Kaukāza hurma— šīs ģints suga ("Diospyros lotus"), tropu un subtropu koks ar oranžsārtiem, saldiem augļiem; dateļplūme.

Virdžīnijas hurma— šīs ģints suga ("Diospyros virginiana").

Japānas hurma— šīs ģints suga ("Diospyros kaki").

2. Šī koka auglis.

Avoti: LLVV, PDE

Hūrnavans   vietv.

1. Zviedrijas dziļākais ezers ("Hornavan"), atrodas kalnos 425 m vjl., lielākais dziļums - 221 m, atrodas Lapzemē, 425 m vjl., platība pēc regulēšanas - 230-280 kvadrātkilometri.

Avoti: LEV

Hūrona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Huron"), Dienviddakotas štatā, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ("Huron"), Kalifornijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

huroni

1. Irokēzu grupas indiāņu tauta, kas dzīvoja pie Ontario ezera; 18. gs. gandrīz pilnībā tika iznīcināti.

Avoti: LEV

Hūrons   vietv.

1. Ezers Lielo ezeru sistēmā (angļu val. "Lake Huron"), uz ASV un Kanādas robežas 177 m vjl., platība - 59590 kvadrātkilometri, lielākais dziļums - 229 m, pēc lieluma otrais no Lielajiem ezeriem, septītais ietilpīgākais ezers pasaulē - 3540 kubikkilometru.

Avoti: LģE, LEV, LpA

huroņi   novec.

1. Huroni.

Avoti: LME

hurrā   novec.

1. Cīņas, prieka sauciens, sākumā lietots medībās suņu rīdīšanai; urrā.

Avoti: KV

hurrieši

1. Nezināmas izcelsmes senas ciltis Tuvajos Austrumos; Mezopotāmijā nodibināja Mitannijas valsti 2000-1500 pr. Kr. bija vadošā lielvara Āzijā.

Avoti: LEV

hurūfīs   novec.; rel.

1. Šiītu sekta, izplatīta gk. Turcijā, uzskata burtus par dievišķīgu un pārpasaulīgu būtņu simboliem.

Avoti: KV

Hūrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 2760 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hurupari   mit.

1. Brazīlijā mītošo tupu mītos saules dēls, kurš atņēma varu sievietēm.

Avoti: Mit

Hurzufa   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krimas dienvidu piekrastē, 16 km uz ziemeļaustrumiem no Jaltas, netālu atradās bērnu (pionieru) nometne "Arteks".

Avoti: PZT

husani

1. Armēņu tautas dziedoņi; ziņas no 5. gs., 17. gs. tos sāka saukt par ašugiem; gusani.

Avoti: LPE

huseins   žarg.

1. Sliktas reputācijas cilvēks.

Avoti: SLG

Huseins   mit.

1. Islāma mitoloģijā - Muhameda meitas Fātimas un viņas vīra Alī dēls, kuru halīfa Jazīda karavīri nogalināja 680. g., šiīti viņu godā kā svēto mocekli, kas kritis kaujas laukā, viņa kapavieta Kerbelā Irākā ir viena no šiītu galvenajām svētvietām.

Avoti: Mit

Husineca   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 1370 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

husisms   vēst.

1. Reliģiska kustība Čehijā 15. gs., kas mudināja arī lietot un kopt čehu valodu.

Avoti: LV93

husists   vēst.

1. Husisma atbalstītājs.

Avoti: LV93

husīti   -u, vsk. husīts, -a, v.; vēst.

1. Čehu reformatora, neatkarības cīnītāja Jana Husa piekritēji (15. gadsimtā).

Husītu kustība— pret katoļu baznīcu, feodālo jūgu un vāciešu uzkundzēšanos vērsta čehu tautas cīņa 15. gs. 1. pusē.

Huasītu kari— husītu karadarbība pret Svēto Romas impēriju (1419-37).

Avoti: LLVV

hussiti   novec.

1. Husīti.

Avoti: LME

Huskvarna   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā ("Huskvarna"), Smolandē, pie Veterna dienvidu gala, 21500 iedzīvotāju (2010. g.), 1689. g. pie Huskvarnas upes ierīkoja šauteņu rūpnīcu, kas kļuva par pamatu rūpniecības sākumam, pilsētas tiesības kopš 1911. g.

Avoti: LEV, Wi

huso   lat.

1. Storu dzimtas ģints.

Huso huso— beluga.

Avoti: PDE

Husqvarna   zv.

1. Husqvarna AB - rūpniecības uzņēmums, atrodas Huskvarnā, Zviedrijā, ražo instrumentus mežu un dārzu apstrādei, dibināts 1689. g. kā šauteņu rūpnīca, ieročus ražot beidza 1970. g.

Avoti: LEV

Husta   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Aizkarpatu apgabalā, pie Rikas ietekas Tisā, 28640 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

Hustopeče   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 5870 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Husuma   vietv.

1. Apdzīvota vieta Zviedrijā ("Husum"), Vesternorlandes lēnē, 1650 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Hūzuma - pilsēta Vācijā.

Avoti: Wi

Huši   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Vaslujas žudecā, 26300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

hutba   arābu val.

1. Musulmaņu dievkalpojumā - sprediķis piektdienās un svētku dienās.

Avoti: SV08

hutchinisa   lat.

1. Hutchinisa petraea - klinšu horungijas "Horungia petraea" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

hūte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; sar.

1. Platmale.

Avoti: LLVV

Hūtema   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Houthem"), Limburgas provincē, 1560 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

huterīti   -u, v.; rel.

1. Kristīga sekta, ko 1527. g. dibinājis anabaptistu līderis Jakobs Huters no Tiroles, aizceļoja uz Ziemeļameriku 19. gs. beigās, mūsdienās Kanādā un ASV pastāv gandrīz 500 huterītu koloniju.

Avoti: Leģ-144-41

hūtīte   žarg.

1. Platmale.

Avoti: Žrg

Hutormihailovska   vietv.; vēst.

1. Družbas pilsētas Ukrainā, Sumu apgabalā, nosaukums līdz 1962. g., kad tai piešķirtas pilsētas tiesības un mainīts nosaukums.

Avoti: PZT

hutors   žarg.

1. Narkotiku izraisīts reibums.

Avoti: KZ

hutu

1. Etniska grupa, dzīvo Āfrikas lielo ezeru reģionā, gk. Ruandā, Burundi un Kongo Demokrātiskās Republikas austrumu daļā, valoda pieder pie Bantu valodu Ruandas-Rundu apakšgrupas, gk. kristieši.

Avoti: PZT

Hutvīle   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Huttwil"), Bernes kantonā, 4700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Huvava   mit.

1. Šumeru, hurriešu un hetu (vēst. Anatolijas līdzenums, Turcija) mitoloģijā - nezvērs ar daudzām galvām un rokām, kuram dievs Enlils licis sargāt svēto ciedru mežu, bet Gilgamešs viņu pieveica.

Avoti: Mit

Huventuda   vietv.

1. Sala Karību jūrā, pieder Kubai, platība - 2200 kvadrātkilometru, augstums - līdz 320 m; Pinosa.

Avoti: PZT

Hūvera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Hoover"), Alabamas štatā, 84300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Hūvera dambis - dambis uz Kolorado upes, viens no lielākajiem ASV, augstums - 221 m, garums - 360 m.

Avoti: WA16, LpA, LEV

huvi

1. Buri - tauta, dzīvo Nigērijas ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT

Huvsguls   vietv.

1. Ezers Mongolijas ziemeļu daļā, tektoniskā ieplakā 1645 m vjl., platība - 2620 kvadrātkilometru, garums - 134 km, platums - līdz 35 km, dziļums - līdz 238 m, ietek 46 upes, vienīgā notece pa Egu (Egingolu) uz Selengu.

Avoti: PZT, LpA, LģE

Huvsgols   vietv.

1. Huvsguls - ezers Mongolijas ziemeļu daļā.

Avoti: LģE

huzārs   -a, v.

1. Vieglās kavalērijas karavīrs Ungārijā 16. gs., vēlāk arī citās zemēs; dažu valstu armijās šis nosaukums saglabājies arī tagad.

Avoti: LLVV

Hūzestāna   vietv.

1. Vēsturisks novads Irānā, Persijas līča piekrastē, platība - ~88000 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

Hūzuma   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Husum"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 22100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hvaletice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 3100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Hvalinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Saratovas apgabalā, 13000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Hvambo   vietv.

1. Pilsēta Angolas vidienē ("Huambo"), provinces administratīvais centrs, 294000 iedzīvotāju (2004. g.), līdz 1975. g. saucās - Nova Ližboa.

Avoti: LpA, PZT

Hvamsfjords   vietv.

1. Līcis Islandes ziemeļrietumu krastā, Breidifjorda austrumu daļā.

Avoti: PZT

Hvange   vietv.

1. Pilsēta Zimbabves rietumos ("Hwange"), Ziemeļmatabelendas provincē 770 m vjl., 33200 iedzīvotāju (2004. g.).

2. Hvanges nacionālais parks - atrodas Zimbabves rietumu daļā, 13300 kvadrātkilometru, dibināts 1928. g., >50 zīdītāju sugu, daudz putnu, arī strausi.

Avoti: LpA, Wi, PZT

Hvannadalshnukurs   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Islandes dienvidaustrumos ("Hvannadalshnūkur"), klinšaina, izolēta lavas virsotne (nunataks) Vatnajēkudla ledāja dienvidos, augstums - 2119 m (augstākā virsotne Islandē).

Avoti: PZT

hvans

1. Naudas vienība Dienvidkorejā.

Avoti: SV69

Hvara   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Hvar"), Splitas-Dalmācijas županijā, 4300 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Sala Dalmācijas salu dienvidu grupā ("Hvar"), Horvātijā, platība - 289 kvadrātkilometri, garums - 68 km, augstums - līdz 626 m vjl.

Avoti: Wi, LpA, PZT

hvarši

1. Tauta Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas rietumos, viena no andocezu tautām, valoda pieder pie dagestāņu grupas avāru-andocezu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Hvasona   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Seulas piepilsēta, 372000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

hvatjet   žarg.; nelok.

1. Pietiks!

Avoti: SLG

Hvērgelmīrs   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - avots, kas atrodas starp Helheimu un Nīflheimu.

Avoti: Mit

Hvidbjerga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1130 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Hvidesande   vietv.

1. Pilsēta Dānijā ("Hvide Sande"), Vidusjitlandes reģionā, 3050 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

hvoroba   žarg.

1. Slimība.

Avoti: SLG

Hvorobina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

Avoti: LC

hvosts   žarg.

1. Izsekotājs.

Avoti: KZ

hyacinthoides   lat.

1. Pahiacintes.

Hyacinthoides hispanica— Spānijas pahiacinte.

Hyacinthoides non-scripta— parastā pahiacinte.

Avoti: DaE

hyacinthus   lat.

1. Hiacintes.

Hyacinthus orientalis— austrumu hiacinte.

Avoti: LD

hyaenidae   lat.

1. Hiēnu dzimta.

Avoti: PDE

hyalobryon   lat.

1. Dinobriju dzimtas ģints.

Hyalobryon borgei— šīs ģints suga.

Hyalobryon ramosum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hyalopeziza   lat.

1. Hialoscifu dzimtas ģints.

Avoti: LD

hyalopsora   lat.

1. Pukciniastru dzimtas ģints.

Hyalopsora aspidatus— šīs ģints suga.

Hyalopsora polypodii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hyalopterus   lat.

1. Laputu apakškārtas ģints.

Hyalopterus arundinis— plūmju-niedru laputs "Hyalopterus pruni" nosaukuma sinonīms.

Hyalopterus pruni— plūmju-niedru laputs.

Avoti: LD

hyaloraphidium   lat.

1. Ankistrodesmu dzimtas ģints.

Hyaloraaphidium arcuatum— šīs ģints suga.

Hyaloraaphidium contortum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hyaloscypha   lat.

1. Hialoscifu dzimtas ģints.

Avoti: LD

hyaloscyphaceae   lat.

1. Hialoscifu dzimta.

Avoti: LD

hyalotheca   lat.

1. Desmīdiju dzimtas ģints.

Hyalotheca neglecta— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hybomitra   lat.

1. Dunduru dzimtas ģints.

Hybomitra tarandina— briežu diždundurs.

Avoti: LD

hybris   novec.

1. Lielība, lepnums; pārgalvība, spīts; pašdižošanās personifikācija.

Avoti: KV

hydaticus   lat.

1. Airvaboļu dzimtas ģints.

Avoti: LD

hydnaceae   lat.

1. Adateņu dzimta.

Avoti: LD

hydnellum   lat.

1. Teleforu dzimtas ģints.

Hydnellum compactum— šīs ģints suga.

Hydnellum concrescens— šīs ģints suga.

Hydnellum ferrugineum— šīs ģints suga.

Hydnellum suaveolens— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hydnocystis   lat.

1. Geneju dzimtas ģints.

Hydnocystis piligera— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hydnoraceae   lat.

1. Hidnorācijaugi.

Avoti: PDE

hydnotryaceae   lat.

1. Zemesrieksteņu dzimta.

Avoti: LD

hydnotrya   lat.

1. Zemesrieksteņu dzimtas ģints.

Hydnotrya tulasnea— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hydnum   lat.

1. Adateņu dzimtas ģints.

Hydnum repandum— kliņģerene, adateņu dzimtas suga.

Hydnum imbricatum— medenes "Sarcodon imbricatum" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LPE

hydor   gr.

1. Ūdens.

Avoti: KV

hydra   lat.

1. Hidras (viena no 2 hidru ģintīm).

Hydra oligactis— garkāta hidra.

Hydra vulgaris— pelēkā hidra.

Avoti: LD

hydracarina   lat.

1. Ūdensērces.

Avoti: PDE

hydrachinellae   lat.

1. Ūdensērces.

Avoti: LD

hydrachnellae   lat.

1. Ūdensērces.

Avoti: PDE

hydraena   lat.

1. Strautvaboļu dzimtas ģints.

Hydraena riparia— piekrastes strautvabole.

Avoti: LD

hydraenidae   lat.

1. Starutvaboļu dzimta.

Avoti: LD

hydragoga   gr.

1. Zāļu līdzekļi, kas veicin a ūdens izdalīšanos no organisma.

Avoti: KV

hydrangea   lat.

1. Hortenzijas.

Hydrangea aspera— raupjā hortenzija.

Hydrangea arborescens— kokveida hortenzija.

Hydrangea integrifolia— vesellapu vīteņhortenzija.

Hydrangea macrophylla— liellapu hortenzija.

Hydrangea paniculata— skarainā hortenzija.

Hydrangea petiolaris— kātainā vīteņhortenzija.

Hydrangea serrata— zāģzobainā hortenzija.

Avoti: LD, DaE

hydrangeaceae   lat.

1. Hortenziju dzimta.

Avoti: LD

hydrargyrum   lat.

1. Dzīvsudrabs.

Avoti: KV

hydrellia   lat.

1. Krastmušu dzimtas ģints.

Hydrellia griseola— miežu muša.

Avoti: LD

hydrianum   lat.

1. Harāciju dzimtas ģints.

Hydrianum horizontale— šīs ģints suga.

Hydrianum lageniforme— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hydrida   lat.

1. Hidras.

Avoti: PDE

hydrilla   lat.

1. Hidrillas.

Hydrilla verticillata— mieturu hidrilla.

Avoti: LD

hydro-   gr.

1. Salikteņos: ūdens.

Avoti: KV

hydrobates   lat.

1. Ūdensērču ģints.

Hydrobates longipalpis— ūdensērču suga, kas sastopama upēs.

Avoti: LD

hydrobatidae   lat.

1. Burātāju dzimta.

Avoti: LD

hydrobia   lat.

1. Hidrobiju dzimtas ģints.

Hydrobia stagnalis— uzpūstās hidrobijas "Hydrobia ventrosa" nosaukuma sinonīms.

Hydrobia ulvae— slaidā hidrobija.

Hydrobia ventrosa— uzpūstā hidrobija.

Avoti: LD

hydrobiidae   lat.

1. Hidrobiju dzimta.

Avoti: LD

hydrocharis   lat.

1. Mazlēpes.

Hydrocharis morsus-ranae— parastā mazlēpe.

Avoti: LD

hydrocharitaceae   lat.

1. Mazlēpju dzimta.

Avoti: LD

hydrochidae   lat.

1. Dīķvaboļu dzimta.

Avoti: LD

hydrochus   lat.

1. Mitrinieces.

Avoti: LD

hydrocotyle   lat.

1. Vairoglapes.

Hydrocotyle leucocephala— baltgalvas vairoglape.

Hydrocotyle vulgaris— parastā vairoglape.

Avoti: LD

hydrodamalis   lat.

1. Dugongu dzimtas ģints.

Hydrodamalis gigas— jūrasgovs jeb Stellera jūrasgovs.

Avoti: PDE

hydrodictyaceae   lat.

1. Ūdenstīkliņu dzimta.

Avoti: LD

hydrodictyon   lat.

1. Ūdenstīkliņu dzimtas ģints.

Hydrodictyon reticulatum— ūdenstīkliņš.

Avoti: LD

hydroidea   lat.

1. Hidroīdi.

Avoti: PDE

hydromyxomycetes   lat.

1. Hidromiksomicētes.

Avoti: LD

hydrogenium   lat.

1. Ūdeņradis.

Avoti: KV

hydrometridae   lat.

1. Ūdensmērītāji.

Avoti: KV

hydrophidae   lat.

1. Jūrasčūskas.

Avoti: PDE

hydrophilidae   lat.

1. Ūdensmīļu dzimta.

Avoti: LD

hydrophilus   lat.

1. Ūdensmīļu dzimtas ģints.

Hydrophilus caraboides— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hydrophyllaceae   lat.

1. Ūdenslapju dzimta.

Avoti: LD

hydroporus   lat.

1. Nirējvaboles.

Avoti: LD

hydroprogne   lat.

1. Hydroprogne caspia - lielā zīriņa "Sterna caspia" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

hydroptila   lat.

1. Pundurmaksteņu dzimtas ģints.

Hydroptila pulchricornis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hydroptilidae   lat.

1. Pundurmaksteņu dzimta.

Avoti: LD

hydrotaea   lat.

1. Mušu dzimtas ģints.

Avoti: LD

hydrous   lat.

1. Ūdensmīļu dzimtas ģints.

Hydrus aterrimus— lielais ūdensmīlis.

Avoti: LD

hydrozoa   lat.

1. Hidrozoji.

Avoti: LD

hydrurus   lat.

1. Zeltaino aļģu klases "Chrysocapsineae" ģints.

Hydrurus foetidus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hygro   gr.

1. Salikteņos: mitrs, mitruma.

Avoti: KV

hygrocybe   lat.

1. Stiklenes, himēnijsēņu klases gliemezmeņu dzimtas ģints.

Hygrocybe ceracea— vaska stiklene.

Hygrocybe coccinea— ķiršsarkanā stiklene.

Hygrocybe conica— koniskā stiklene.

Hygrocybe miniata— mīnijsarkanā stiklene.

Hygrocybe nitrata— smirdošā stiklene.

Hygrocybe punicea— sarkanā stiklene.

Avoti: LD

hygrohypnum   lat.

1. Ūdenshipni.

Avoti: LD

hygrophoropsis   lat.

1. Negailenes.

Hygrophoropsis aurantiaca— dzeltensarkanā negailene.

Avoti: LD

hygrophorus   lat.

1. Gliemezenes.

Hygrophorus hypothejus— salnu gliemezene.

Hygroporus russula— gliemezeņu suga.

Avoti: LD

hygrotus   lat.

1. Vaboļu kārtas airvaboļu dzimtas ģints.

Avoti: LD

hyla   lat.

1. Kokuvardes.

Hyla arborea— kokuvarde jeb parastā kokuvarde.

Avoti: LD

hylastes   lat.

1. Sakņgrauži.

Avoti: LD

hylecoetus   lat.

1. Kokurbji.

Hylecoetus dermestoides— lapukoku kokurbis.

Hylecoetus flabellicornis— skujkoku kokurbis.

Avoti: LD

hylesinus   lat.

1. Lūksngrauži.

Hylesinus fraxini— mazais ošu lūksngrauzis.

Avoti: KV, LD

hylexetastes   lat.

1. Kokložņu dzimtas ģints.

Hylexetastes perrotii— sarkanknābja kokložņa.

Avoti: ZvP

hylidae   lat.

1. Kokuvaržu dzimta.

Avoti: LD

hylobates   lat.

1. Gibonu dzimtas ģints.

Hylobates lar— baltroku gibons.

Avoti: PDE

hylobatidae   lat.

1. Giboni.

Avoti: PDE

hylobius   lat.

1. Smecernieku dzimtas ģints.

Hylobius abietis— priežu lielais smecernieks.

Hylobius piceus— egļu lielais smecernieks.

Avoti: LD

hylocichla   lat.

1. Mežastrazdu apakšdzimtas ģints.

Hylocichla mustelina— meža māņstrazds.

Avoti: ZvP

hylocitrea   lat.

1. Resngalvju apakšdzimtas ģints.

Hylocitrea bonensis— ogu resngalvis.

Avoti: ZvP

hylocomium   lat.

1. Stāvaines.

Hylocomium splendens— spīdīgā stāvaine.

Hylocomium umbratum— ēnāja stāvaine.

Avoti: LD

hyloicus   lat.

1. Sfingu dzimtas ģints.

Hyloicus pinastri— priežu sfings.

Avoti: LD

hylotrupes   lat.

1. Koksngraužu dzimtas ģints.

Hylotrupes bajulus— ēkgrauzis jeb ēku koksngrauzis.

Avoti: LD

hymen   lat.

1. Jaunavības plēve.

Avoti: KV

hymenaios   gr.

1. Kāzu dziedājums.

Avoti: KV

hymenelia   lat.

1. Aspicīliju dzimtas ģints.

Hymenelia prevosti— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hymenocallis   lat.

1. Peruāņu narcises.

Hymenocallis longipetala— garvainaglapu peruāņu narcise.

Avoti: DaE

hymenochaetaceae   lat.

1. Himenohēšu dzimta.

Avoti: LD

hymenochaete   lat.

1. Himenohēšu dzimtas ģints.

Hymenochaete tabacina— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hymenogaster   lat.

1. Plēvpūpēži.

Hymenogaster vulgaris— parastais plēvpūpēdis.

Avoti: LD

hymenogastraceae   lat.

1. Plēvpūpēžu dzimta.

Avoti: LD

hymenolepididae   lat.

1. Pundurlenteņu dzimta.

Avoti: LD

hymenolepis   lat.

1. Pundurlenteņu dzimtas ģints.

Hymenolepis diminuta— žurku pundurlentenis.

Hymenolepis nana— cilvēka pundurlentenis.

Avoti: LD

hymenomycetes   lat.

1. Himēnijsēnes.

Avoti: LD

hymenoptera   lat.

1. Plēvspārņi.

Avoti: KV

hymenoscyphus   lat.

1. Leociju dzimtas ģints.

Hymenoscyphus calyculus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hymenostomata   lat.

1. Himenostomatu kārta.

Avoti: LD

hymenostylium   lat.

1. Mietvācelītes.

Hymenostylium recurvirostrum— greizknābīša mietvācelīte.

Avoti: LD

hynobiidae   lat.

1. Leņķzobji jeb stūrzobji.

Avoti: PDE

hyoscyamus   lat.

1. Driģenes.

Hyoscyamus niger— melnā driģene.

Avoti: KV, LD

hyper-   gr.

1. Virs-, pār-.

Avoti: KV

hypericaceae   lat.

1. Asinszāļu dzimta.

Avoti: LD

hypericum   lat.

1. Asinszāles.

Hypericum androsaemum— asinszāļu suga.

Hypericum calycinum— kausu asinszāle.

Hypericum forrestii— Foresta asinszāle.

Hypericum hirsutum— pūkainā asinszāle.

Hypericum hookerianum— Hūkera asinszāle.

Hypericum maculatum— plankumainā asinszāle.

Hypericum moserianum— asinszāļu suga.

Hypericum perforatum— divšķautņu asinszāle.

Hypericum polyphyllum— daudzlapu asinszāle.

Hypericum prolificum— kausu asinszāle.

Hypericum uralum— Urālu asinszāle.

Avoti: KV, DaE

hyperocha   gr.

1. Atlikums no maksas, ko ieķīlāto lietu pārdodot saņēmis pirmais (hipotekārais) kreditors, un kas piekrita otram un tālākiem kreditoriem (ķīlas ņēmējiem).

Avoti: KV

hyperoplus   lat.

1. Tūbīšu dzimtas ģints.

Hyperoplus lanseolatus— nigliņš.

Avoti: LD

hyphaena   lat.

1. Dompalma.

Avoti: KV

hyphoderma   lat.

1. Kortīciju dzimtas ģints.

Avoti: LD

hypholoma   lat.

1. Sērsēnes.

Hypholoma capnoides— dūmainā sērsēne.

Hypholoma elongatipes— kūdraspurva sērsēne.

Hypholoma epixanthum— dzeltenīgā sērsēne.

Hypholoma fasciculare— rūgtā sērsēne.

Hypholoma myosotis— purva sērsēne.

Hypholoma sublateritium— ķieģeļsarkanā sērsēne.

Avoti: LD

hyphomicrobium   lat.

1. Dzelzsbaktēriju ģints.

Avoti: LD

hyphomycetales   lat.

1. Hifomicēšu rinda.

Avoti: LD

hyphomycetes   lat.

1. Hifomicētes.

Avoti: LD

hypnaceae   lat.

1. Hipnu dzimta.

Avoti: LD

hypnum   lat.

1. Hipni.

Hypnum cupressiforme— ciprešu hipns.

Hypnum lindbergii— Lindberga hipns.

Hypnum pallescens— bālganais hipns.

Hypnum pratense— pļavas hipns.

Avoti: LD

hypo-   gr.

1. Salikteņos: apakš-, zem-.

Avoti: KV

hypocenomyce   lat.

1. Lecideju dzimtas ģints.

Hypocenomyce scalaris— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hypocera   lat.

1. Kuprmušu dzimtas ģints.

Hypocera incrassata— šis ģints suga.

Avoti: LD

hypocheris   lat.

1. Pelūdes.

Hypocheris radicata— sakņu pelūde.

Avoti: LD

hypochnicium   lat.

1. Kortīciju dzimtas ģints.

Avoti: LD

hypocolius   lat.

1. Zīdčakstes.

Hypocolius ampelinus— Persijas zīdčakste.

Avoti: ZvP

hypocreaceae   lat.

1. Hipokreju dzimta.

Avoti: LD

hypocreales   lat.

1. Hipokreju rinda.

Avoti: LD

hypoderma   lat.

1. Ādspindeļu dzimtas ģints.

Hypoderma bovis— govju spindele, ādspindeļu suga.

Avoti: LD

hypodermatidae   lat.

1. Divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas ādspindeļu dzimta.

Avoti: LD

hypodermella   lat.

1. Kriptomicēšu dzimtas ģints.

Avoti: LD

hypoestes   lat.

1. Hipoestes.

Hypoestes phyllostachia— lapvārpu hipoeste.

Avoti: TaE

hypogymnia   lat.

1. Hipogimnijas.

Hypogymnia bitteriana— hipogimniju suga.

Hypogymnia physodes— pūslīšu hipogimnija.

Hypogymnia tubulosa— hipogimniju suga.

Hypogymnia vittata— lentveida hipogimnija.

Avoti: LD

hypogymniaceae   lat.

1. Hipogimniju dzimta.

Avoti: LD

hypolepidaceae   lat.

1. Ērgļpaparžu dzimta.

Avoti: LD

hypomesus   lat.

1. Mazās salakas.

Avoti: LD

hypomyces   lat.

1. Asku sēņu ģints.

Avoti: LD

hypomycetaceae   lat.

1. Hipomicēšu dzimta.

Avoti: LD

hyponomeuta   lat.

1. Tīklkožu dzimtas ģints "Yponomeuta" atgsevišķu sugu nosaukuma daļa pēc senākas klasifikācijas.

Hyponomeuta evonymella— ievu tīklkodes ("Yponomeuta evonymellus") nosaukuma sinonīms.

Hyponomeuta malinella— ievu tīklkodes ("Yponomeuta malinella") nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

hyponomeutidae   lat.

1. Tīklkožu dzimtas "Yponomeutidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

hypositta   lat.

1. Vangačakstu dzimtas ģints.

Hypositta corallirostris— koraļknābja vangačaste.

Avoti: ZvP

hypospila   lat.

1. Klipeosfēriju dzimtas ģints.

Avoti: LD

hypoxylon   lat.

1. Ksilāriju dzimtas ģints.

Hypoxylon coccineum— šīs ģints suga.

Hypoxylon fuscum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

hypsipetes   lat.

1. Bubulu dzimtas ģints.

Hypsipetes amaurotis— brūnausu bubuls.

Hypsipetes borbonicus— Maskarēnu bubuls.

Avoti: ZvP

hypso-   gr.

1. Augstuma.

Avoti: KV

hyracoidea   lat.

1. Platnadži.

Avoti: KV

hyracotherium   lat.

1. Eohipi jeb hirakoteriji.

Avoti: PDE

hyssopus   lat.

1. Izopi.

Hyssopus officinalis— ārdtniecības izops.

Avoti: LD

hystera   gr.

1. Dzemde.

Avoti: KV

hysterangeaceae   lat.

1. Astpūpēžu dzimta.

Avoti: LD

hysterangiales   lat.

1. Astpūpēžu rinda.

Avoti: LD

hysterangium   lat.

1. Astpūpēži.

Hysterangium clathroides— smirdošais astpūpēdis.

Avoti: LD

hysteriaceae   lat.

1. Histēriju dzimta.

Avoti: LD

hysteriales   lat.

1. Histēriju rinda.

Avoti: LD

hysterium   lat.

1. Histēriju dzimtas ģints.

Avoti: LD

hysterographium   lat.

1. Histēriju dzimtas ģints.

Avoti: LD

hysteron-proteron   gr.

1. Loģiska kļūda, kas tiek pielaista, kad kādu apgalvojumu grib pierādīt ar kaut ko, kas pats var tikt pierādīts tikai ar šo apgalvojumu.

Avoti: KV

hystrix   lat.

1. Dzeloņcūkas.

Avoti: PDE

Hz   saīs.

1. Hercs (periodisko svārstību frekvences mērvienība).

Avoti: i1

HZB   saīs.

1. Hipotēku un zemes banka.

Avoti: i2

i

1. Alfabēta trīspadsmitais burts.

2. vienojuma saiklis, parasti atkārtojumā. Ir.

3. part.; sar. Ir.

4. Idzi - tauta Ķīnā.

5. žarg. Pat.

6. žarg. Un; arī.

7. mat. Imagināras vienības apzīmējums.

8. saīs. Imperfektīvais darbības vārds (leksikogrāfijā).

Avoti: LLVV, T

ī

1. Alfabēta četrpadsmitais burts.

2. izsauk.; pareti. Lieto, lai izteiktu īgnumu, nepatiku, arī izbrīnu.

3. izsauk. Lieto, lai atdarinātu (bērna) raudas.

Avoti: LLVV

I

1. Romiešu skaitlis 1.

2. Joda ķīmiskais simbols.

3. saīs., jūrn. Starptautisks signāls "Indija" - nozīmē "es mainu kursu pa kreisi".

4. mit. Ķīniešu mitoloģijā - varonis, vistrāpīgākais loka šāvējs.

Avoti: LEV, JūV

I.N.R.I.   saīs.

1. Jēzus no Nācaretes, jūdu ķēniņš (latīņu "Iesus Nazarenus Rex Iudaeorum").

Avoti: i2

i/u   saīs.

1. Individuālais uzņēmums (kopā ar nosaukumu).

Avoti: i2

IA   saīs.

1. Informācijas aģentūra (kopā ar nosaukumu: IA Diena).

2. Aijova, ASV štats.

Avoti: i1, LEV

IAAF   saīs.

1. Starptautiskā Vieglatlētikas federācija (angļu "International Amateur Athletic Federation").

Avoti: i2

IAB   saīs.

1. Starptautiskā Grāmatvežu asociācija (angļu "International Association of Bookkeepers").

Avoti: i2

IAC   saīs.

1. Jebkurā gadījumā (angļu "in any case"; īsziņās).

Avoti: īsz

IAE   saīs.

1. Lai notiek kas notikdams (angļu "in any event"; īsziņās).

Avoti: īsz

IAEA   saīs.

1. Starptautiskā atomenerģijas izmantošanas aģentūra (angļu "International Atomic Energy Agency"), viena no ANO organizācijām.

Avoti: i1

Iahsari   mit.

1. Hevsuru (Gruzijas ziemeļaustrumi) mitoloģijā - augstākā dieva Gmerti bērns, debesu sūtnis, kas nolaižas no debesīm krusta vai kolonnas veidolā.

Avoti: Mit

Iālisa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, 10100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

IANAL   saīs.

1. Neesmu jurists (bet ...) (angļu "I am not a lawyer (but ...)"; īsziņās).

Avoti: īsz

IAO   saīs.

1. Iedzīvotāju aizsardzības organizācija.

Avoti: i2

Īapets

1. astr. Japets - Saturna pavadonis.

Avoti: ZvD-203-26

Iaru   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - aizkapa pasaule, paradīzes lauki, svētlaimīgā valstība, sākotnēji vieta, kur nokļūst vienīgi mirušais faraons, vēlāk tika uzskatīts, ka tur nonāk visi taisnīgie un tikumīgie.

Avoti: Mit

IARU   saīs.

1. Starptautiskā radioamatieru apvienība (angļu "International Amateur Radio Union").

Avoti: i1

IATA   saīs.

1. Starptautiskā Gaisa pārvadājumu asociācija (angļu "International Air Transport Association").

Avoti: PnR

IB   saīs.

1. Igaunijas Banka.

2. Informācijas birojs.

3. Invalīdu biedrība.

Avoti: i1

ib.   saīs.

1. Turpat, tai pašā rakstā (lat. "ibidem").

Avoti: KV

IB-2   saīs.; novec.

1. Preparāts lopbarības ķīmiskai konservēšanai.

Avoti: LxE

Iba   vietv.

1. Pilsēta Jemenā ("Ibb"), tāda paša nosaukuma muhāfazas administratīvais centrs, 262800 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: PuA, Wi

IBA   saīs.

1. Starptautiskā advokātu asociācija (angļu "International Bar Association").

Avoti: i1

ība   apv.

1. Tikko, nupat.

Avoti: EH

Ibadana   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas dienvidrietumos ("Ibadan"), Ojo štata administratīvais centrs, 1339000 iedzīvotāju (2006. g.), universitāte (dibināta 1948. g.), senās Jorubas valsts galvaspilsēta.

Avoti: LEV, LpA

ibādīti

1. Haridžītu sektas atzars, dibināts un vēl joprojām pastāv Džerbā, kā arī dažos Alžīrijas novados.

Avoti: Tc

Ibage   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas Republikā, Tolimas departamenta administratīvais centrs, 481800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ibaha-Palenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Uebach-Palenberg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 24000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ibalia   lat.

1. Panglapseņu dzimtas ģints, kuras kāpuri parazitē koksnē dzīvojošajos ragastu kāpuros.

Avoti: LD

ibanagi

1. Tauta, dzīvo Kagajanas ielejā, Lusonas salas ziemeļos, Filipīnās, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, tuvu radniecīgi kalniešu ciltīm, reliģija - katolicisms, stipras animisma paliekas.

Avoti: PZT

ibani

1. Tauta, dzīvo Kalimantānas salas rietumu daļā (Malaizijā un Indonēzijā), valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, animistiskie ticējumi, daļa - musulmaņi.

Avoti: PZT

i-banka   saīs.

1. Internetbanka.

Avoti: PL

Ibara   vietv.

1. Upe Melnkalnē, Kosovā un Serbijā ("Ibar"), Zapadna Moravas labā krasta pieteka, karums - 241 km.

Avoti: PZT

Ibaraca   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Rožajes kopienā, 2900 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

Ibaraki   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Ibaraki"), Honsju salas dienvidaustrumos, 32900 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

Ibarra   vietv.

1. Pilsēta Ekvadorā, 118000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

ibd.   saīs.

1. Turpat, tai pašā rakstā (lat. "ibidem").

Avoti: KV

Ibdenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ungershof - Unguru muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Mazsalacas pagastā.

Avoti: KV

Ibeje   vietv.

1. Pilsēta Māršala salās, 9350 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA

iben   apv.

1. Jeb.

Avoti: EH

iben   vulg.

1. Lieto negatīvas attieksmes izteikšanai, arī kā lamuvārdu.

Avoti: SLG

Ibenbīrene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ibbenbueren"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 50400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

ibenetieši

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Ibenete" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ibeņ   vulg.

1. Lieto negatīvas attieksmes izteikšanai, arī kā lamuvārdu.

Avoti: SLG

ibēre   -es, dsk. ģen. -ru, s.; bot.

1. dsk. Krustziežu dzimtas ģints ("Iberis"), dekoratīvs augs ar sīkiem dažādas krāsas ziediem, ~40 s. (gk. Vidusjūras apg., Mazāzijā), Latvijā vairākas sugas audzē kā krāšņumaugus.

Avoti: LLVV, LD

ibēri

1. Senas ciltis Spānijā, kuras 6.-3. gs. p. m. ē. sajaucās ar ķeltiem, bet, pakļautas Romai, pamazām romanizējās.

2. Austrumgruzijas jeb Ibērijas (antīkos avotos lietots nosaukums) senās ciltis, galvenais kodols gruzīnu nācijas konsolidācijā.

Avoti: SV99

ibērieši   novec.

1. Ibērijas pussalas pirmiedzīvotāji, ap 1000 g. p. m. ē., kuru tuvākie pēcnācēji ir baski.

Avoti: KV

īberīgs   apv.

1. Īpatns, jocīgs, interesants.

Avoti: NeV

Ibērija   vietv.

1. Ibērijas jūra - maz lietots nosaukums Vidusjūras rietumu daļai pie Pireneju pussalas, starp Pitiuzu salām un Gibraltāra šaurumu.

2. Ibērijas kalni - atrodas Pireneju pussalā (sp. val. "Cordillera Iberica"), uz ziemeļaustrumiem no Mesetas plakankalnes, Spānijā, garums - 400 km, platums - līdz 250 km, augstākā virsotne - 2313 m.

3. Ibērijas pussala - Pireneju pussala.

4. vēst. Senā Austrumgruzija (antīkajos un Bizantijas avotos lietots nosaukums); Kartlija.

5. vēst. Spānijas nosaukums pirms romiešu iekarojumiem 3.-2. gs. p. m. ē.

Avoti: EV, LģE, PZT, PuA

iberis   lat.

1. Ibēres.

Iberis amara— rūgtā ibēre.

Iberis saxatilis— klinšu ibēre.

Iberis sempervirens— mūžzaļā ibēre.

Iberis umbellata— čemuru ibēre.

Avoti: LD

Īberlingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ueberlingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 22000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

ībēt   apv.

1. Izsmiet, nespēt savaldīt smieklus, smīnēt.

Avoti: KV

IBF   saīs.

1. Starptautiskā badmintona federācija (angļu "International Badminton Federation").

2. Starptautiskā bendija federācija (zviedru "Internationella Bandyfbrbundet").

3. Starptautiskā boksa federācija (angļu "International Boxe Federation").

Avoti: i1

Ibi   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Ibi"), Valensijas apgabala Alikantes provincē, 23700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

ibibiji

1. Tauta Nigērijā, nedaudz dzīvo Kamerūnā un Ekvatoriālajā Gvinejā, valoda pieder pie Nigēras-Kordofanas valodām, saglabājuši tradicionālos ticējumus.

Avoti: EV

Ibica   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Ibiza"), Baleāru Salu autonomajā apgabalā, 49700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ibīd.   saīs., novec.

1. Turpat, tai pašā vietā.

Avoti: LME

ibidem   lat.

1. Turpat, tai pašā rakstā.

Avoti: KV

IBIDS   saīs.

1. Informācijas, bibliotēku un izdevniecību darba standartu sistēma.

Avoti: i1

Ībigava-Vārenbrika   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Uebigau-Wahrenbrueck"), Brandenburgas federālajā zemē, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ibiņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Yibin"), Sičuaņas provincē, osta pie Miņdzjanas ietekas Jandzi, 836300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

ibio   vulg.

1. Lieto negatīvas attieksmes izteikšanai, arī kā lamuvārdu.

Avoti: SLG

ibiomaķ   vulg.

1. Lieto kā lamuvārdu.

Avoti: SLG

ibisputni

1. Putnu klases stārķveidīgo kārtas dzimta, vidēji lieli putni (garums - 50-105 cm, masa - 0,5-2 kg), knābis garš, liekts vai platu malu, pārtiek gk. no ūdens bezmugurkaulniekiem, izplatīti tropos un subtropos, 20 ģ., ~30 s.

Avoti: PDE

ibiss   -a, v.

1. Putnu klases stārķveidīgo kārtas dzimta ("Threskiornithidae"), bridējputns ar garu, lokveidā saliektu vai taisnu knābi; 20 ģintis, 32 sugas, kas dzīvo tropos un subtropos; Latvijā kā reti ieceļotāji konstatētas 2 sugas.

Brūnais ibiss— ibisu dzimtas suga "Plegadis falcinellus".

Platknābjibiss— ibisu dzimtas suga "Platalea leucorodia".

Svētais ibiss— ibisu dzimtas suga "Threskiornis aethiopica", ko senie ēģiptieši uzskatīja par svētu.

Avoti: LLVV, LE1

ibitīt   vulg.

1. Lieto lamuvārda "ibiomaķ!" aizstāšanai.

Avoti: SLG

īblis   žarg.

1. Seja.

2. Muļķis.

Avoti: SLG

ibliss   arābu

1. Musulmaņu mitoloģijā - velns, sātans.

Avoti: SV08

iblīss   mit.

1. Islāma mitoloģijā - sātans, ko sauc arī par šaitānu.

Avoti: Mit

IBM   saīs.

1. Firma "International Business Machines, Inc.".

Avoti: i2

ibn

1. Tēvvārds (apzīmējums, ko tautas, kas ir arābu valodas un kultūras ietekmē, liek tēvvārda priekšā).

Avoti: SV99

ibo

1. Tauta Nigērijas dienvidaustrumos, nedaudz dzīvo Kamerūnā, valoda pieder pie kva valodām, pārsvarā zemkopji, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: EV

ibogaīns   med.

1. Alkaloīds Kongo auga "Tabernanthe iboga" saknēs; darbojas līdzīgi kofeīnam; pārdozēšana rada halucinācijas un paralīzes.

Avoti: TM

īboties   apv.

1. Izsmiet, nespēt savaldīt smieklus, smīnēt.

Avoti: KV

Ibradi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ibradi"), Antaljas ilā, 1650 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ibrāhīms   mit.

1. Islāma mitoloģijā - ebrejiem un arābiem kopīgs ciltstēvs, kuram atbilst Bībeles Abrahāms.

Avoti: Mit

Ibrāņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Sabolčas-Satmāras-Beregas meģē, 6800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ibrī   vietv.

1. Pilsēta Omānā, Zāhiras mintakas administratīvais centrs, 97400 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA

ībris   žarg.

1. Lempis.

Avoti: SLG

Ibsa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Ybbs"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 5600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

ibuāņi

1. Ziemeļhalmaheru grupas cilts, dzīvo Indonēzijas austrumos, gk. Halmaheras salas ziemeļu piekrastē un Morotajas salā.

Avoti: PZT

ibuprofēns   med.

1. Nesteroidālais pretiekaisuma līdzeklis, kam ir mērena pretsāpju, pretiekaisuma pretdrudža darbība; lieto ārstējot neirītu, neiralģiju, artrītu, sasitumu, sastiepumu, pēcoperācijas sāpes, zobu sāpes, galvassāpes, paaugstinātu ķermeņa temperatūru akūta elpceļu iekaisuma (saaukstēšanās) sākumposmā.

Avoti: VE

IC

1. saīs. Instalāciju centrs.

2. Skaitļa 99 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: i2

Icamna   rel.

1. Galvenais maiju dievs; debesu dievs, kura vārds nozīmē "ķirzaka", viņš tika attēlots kā vecs vīrs ar garu degunu; zināšanu un medicīnas patrons, rakstības izgudrotājs.

Avoti: R1

ICAO   saīs.

1. Starptautiskā Civilās aviācijas organizācija (angļu "International Civil Aviation Organization").

Avoti: PnR

ICAS   saīs.

1. Starptautiskā aeronautikas padome (angļu "International Council of Aeronautical Sciences").

Avoti: i1

ICBP   saīs.

1. Starptautiskā putnu aizsardzības padome (angļu "International Council for Bird Preservation").

Avoti: LD

ICC   saīs.

1. Starptautiskā krimināltiesa.

2. Starptautiska inuītu (eskimosu) nevalstiska organizācija "Cirkumpolāra Inuītu konference" (angļu "Inuit Circumpolar Conference"), dibināta 1977. gadā.

Avoti: PL

ICCL   saīs.

1. Man pilnīgi vienalga (angļu "I couldn't care less"; īsziņās).

Avoti: īsz

ICD   saīs.; psih.

1. Pasaules veselības aizsardzības organizācijas izstrādāta psiholoģisku traucējumu klasifikācija (angļu "International Classification of Diseases").

Avoti: PsA

ice   apv.

1. Šķidru mēslu bedre.

Avoti: KV

ice   angļu val.

1. Ledus.

Ice cream— saldējums.

Avoti: KV

ICE   saīs.

1. Starptautiskā kultūras apmaiņas organizācija (angļu "International Cultural Exchange").

Avoti: i1

Iceho   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Itzehoe"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 31000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Īcenkalns   vietv.

1. Kalns Alūksnes augstienes ziemeļu daļā, Alūksnes novada Ziemera pagastā, absolūtais augstums - 226 m vjl.

Avoti: LD

ICF   saīs.

1. Starptautiskā kanoe federācija (angļu "International Canoe Federation").

Avoti: i1

ichneumonidae   lat.

1. Jātnieciņu dzimta.

Avoti: LE1

ichneumons   lat.

1. Mangustu ģints plēsīgs zīdītājs ("Herpestes ichneumon"), saukts arī par faraona žurku, 65 cm garu ķermeni un 45 cm garu asti, gk. Ziemeļāfrikā un Mazāzijā.

Avoti: KV, PDE

ichors   novec.

1. Mitoloģijā ēterisks šķidrums, ko piedēvēja dieviem asiņu vietā; dzīvības sula.

2. Smirdošs šķidrums, kas tek laukā no gangrēnoziem augoņiem.

Avoti: KV

ichtalbīns   novec.

1. Ihtiola 40% savienojums ar olbaltumu; ūdenī nešķīstošs pulveris bez garšas un smakas, lietoja pret zarnu kataru u. c. kaitēm.

Avoti: KV

ichtargans   novec.

1. Ihtiola savienojums ar apmēram 30% sudraba.

Avoti: KV

ichthyobdellidae   lat.

1. Zivjdēļu dzimta.

Avoti: LD

ichthyophthirius   lat.

1. Skropstaiņu ģints.

Ichthyophthirius multifiliis— ihtioftīriuss.

Avoti: LD

ichthyosauria   lat.

1. Ihtiozauri.

Avoti: PDE

ichthyostegalia   lat.

1. Ihtiostegāļi.

Avoti: PDE

Ichthys   rel.

1. Pirmkristiešu simbols Kristus apzīmēšanai; sastādīts no grieķu vārdu "Jesūs Christos Theū Yios Sotēr" (Jēzus kristus, Dieva Dēls, Glābējs) pirmajiem burtiem.

Avoti: RtV

ichtiologs   novec.

1. Zivju pētnieks.

Avoti: LV93

ichtioloģija   novec.

1. Zivju pētniecība.

Avoti: LV93

ichtiols   novec.

1. Ihtiols.

Avoti: LV93

ichtiozaurs   novec.

1. Ihtiozaurs.

Avoti: LV93

icike   žarg.

1. Ebrejs.

Avoti: SLG

iciks   žarg.

1. Ebrejs.

Avoti: SLG

ICL   saīs.

1. Ar kristieša sveicienu (angļu "in Christian love"; īsziņās).

Avoti: īsz

icmadophila   lat.

1. Beomicēšu dzimtas ģints.

Icmadophila ericetorum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ICOM   saīs.

1. Starptautiskā muzeju padome (angļu "International Council of Museums").

Avoti: i1

ICOMOS   saīs.

1. Starptautiskā pieminekļu un ievērojamu vietu padome (angļu "International Council of Monuments and Sities").

Avoti: i1

Icpapalotla   mit.

1. Acteku (vēst. Centrālā Meksika, Meksikas dienvidi) mitoloģijā - likteņa dieviete, kas saistīta ar augu kultu.

Avoti: Mit

ICS   saīs.

1. Starptautiskā jūras kuģniecības palāta (angļu "International Chamber of Shipping").

Avoti: i1

ICSI   saīs.

1. Starptautiskais zinātniskās informācijas centrs (angļu "International Center of Scientific Information").

Avoti: i1

icteridae   lat.

1. Austrumvālodžu dzimta.

Avoti: ZvP

icterus   lat.

1. Austrumvālodžu dzimtas ģints.

Icterus galbula— oranžvēdera austrumvālodze.

Avoti: ZvP

Iča   vietv.

1. Aiviekstes labā pieteka Balvu, Kārsavas un Rēzeknes novadā; garums - 71 km, kritums - 57 m, iztek no Pirtnieku ezera.

Ičas apmetne— neolīta apmetne (3.- 1. gt. p. m. ē.) Balvu raj., Ičas upes lejtecē; agrā neolīta keramika, ķemmes-bedrīšu, auklas un tekstila keramika, akmens, kaula, krama rīki, dzintara priekšmeti.

2. Upe Krievijā, Novosibirskas apgabalā, Omas labā krasta pieteka.

3. Upe Krievijā, Kamčatkas novadā, Kamčatkas pussalalas vidusdaļā, ietek Ohotskas jūrā.

4. Ičas sopka - augstākais un vienīgais darbīgais vulkāns Vidusgrēdā Kamčatkā (Krievijā), augstums - 3621 m, mūžīgais sniegs un ledāji, 3000 m augstumā intensīvi izplūst karsta gāze, daudz sānu virsotņu.

Avoti: EV, LE1, LģE

īčakstelis   apv.

1. Kāds zināms putns.

Avoti: EH

Ičana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Hubei provincē, osta Jandzi kreisajā krastā, 653000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

īčarkot   apv.

1. Iedzert kādu alkoholisku dzērienu.

Avoti: TiA

Ičaunieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

Avoti: LC

Ičaunīki   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Ičaunieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ičhāšakti   mit.

1. Ezoterismā apzīmē gribas spēku, kas dod iespēju raudzīties nākotnē, kā arī ierobežotā veidā iepriekš noteikt nākotnes notikumus.

Avoti: SG

iči   apv.

1. Vīriešu sperma.

Avoti: ME

iči   mit.

1. Jakutu (Krievijas ziemeļaustrumi) mitoloģijā - gari, kuri mīt visos priekšmetos un nedara cilvēkam neko ļaunu, ja cilvēks pret lietām izturas saudzīgi un pats tām nedara pāri.

Avoti: Mit

Ičikava   vietv.

1. Senāk pilsēta Japānā ("Ichikawa"), Tokijas piepilsēta, tagad iekļauta Tokijas sastāvā.

Avoti: PZT, Wi

ičiks   apv.

1. Vistas (vai cita putna) kuņģis.

Avoti: KnG

Ičinomija   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Ichinomiya"), Honsju salas dienvidaustrumu daļā, Nagojas pavadoņpilsēta, 378800 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

ičkara

1. Sieviešu apdzīvotā daļa musulmaņu mājā.

Avoti: MV

Ičilo   vietv.

1. Upe Bolīvijā, Mamores kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Ičņa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerņigovas apgabalā, 11580 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Ičuņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Yichun"), Heilundzjanas provincē, 800600 iedzīvotāju (2002. g.).

2. Pilsēta Ķīnā ("Yichun"), Dzjansji provincē.

Avoti: LpA, PuA

id   psih.

1. Viens no cilvēka psihiskās uzbūves strukturālajiem komponentiem, kas aptver primitīvās dziņas, instinktus un dziļāko zemapziņas līmeni.

Avoti: SV99

ID

1. saīs. Identifikators; ID karte.

ID karte— personas identifikācijas karte, personības identitāti apliecinošs dokuments.

2. saīs., vietv. Indonēzija, valsts divburtu kods.

3. saīs., vietv. Aidaho, ASV štats.

4. Skaitļa 499 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: PL, PnR

id.   saīs.

1. Tas pats (lat. "idem"); apzīmējums, ko lieto, lai nebūtu jāatkārto nupat citētas grāmatas vai raksta autors.

Avoti: KV

ida   apv.

1. Austrenis.

Avoti: EH

ida   mit.

1. Ezoterismā sensoro un kustības nervu kūlis mugurkaula kreisajā pusē, kam esot īpaša loma astrālā un fiziskā ķermeņa mijiedarbībā.

Avoti: SG

Ida   vietv.

1. Kalns Mazāzijas ziemeļrietumos, 1770 m vjl., tagadējais nosaukums Kaz Dagi, uz ziemeļrietumiem no šī kalna atradās Troja.

2. Augstākais kalns (2456 m) Krētas salā, Grieķijā.

3. Upe Krievijas Vologdas un Kostromas apgabalā, Vigas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LEV, PZT, LpA

IDA   saīs.

1. Izglītības darbinieku arodbiedrība.

2. Daudzgadu programma "Eiropas komunikāciju tīkli elektroniskai datu apmaiņai starp pārvaldes iestādēm".

Avoti: i1, PnR

Idaina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Edina"), Minesotas štatā, 49600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Idakans   mit.

1. Čibču-muisku (Kolumbija, Venecuēla) mitoloģijā - dēmons, kam piemita pareģa spējas un kas varēja uzsūtīt sausumu un kaites.

Avoti: Mit

Īdaladha   rel.

1. Lieli musulmaņu svētki, kas notiek vienlaikus ar svētceļnieku upurēšanas ceremonijām Minā pie Mekas.

Avoti: R1

Īdalfitrs   rel.

1. Musulmaņu mielasts, kas noslēdz Ramadāna gavēņa mēnesi.

Avoti: R1

idalgo

1. Spāņu vidējās un zemākās muižniecības pārstāvis, bruņinieks viduslaikos; 16. gs. daļa izputējušo idalgo kļuva par konkistadoriem.

Avoti: SV99

Idalgo   vietv.

1. Pavalsts Meksikā - Brīvā un Suverēnā Idalgo Valsts ("Hidalgo" / "Estado Libre y Soberano de Jalisco"), administratīvais centrs - Pačuka, platība - 20856 kvadrātkilometri, 2345500 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT, PuA

īdaļa   apv.

1. Govs, kas bieži īd.

2. Brēkulis, bļauris.

Avoti: ViV, ME

idams   mit.

1. Budisma mitoloģijā - sargātājdievība, kuru ticīgais izvēlas par savu aizstāvi.

Avoti: Mit

Idaņa   vietv.

1. Ezers Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Aglonas novada Kastuļinas pagastā, 160 m vjl., platība - 37,6 ha, garums - 0,8 km, lielākais platums - 0,8 km, līčains, vidējais dziļums - 2,6 m, eitrofs; Jidauss; Kurlais ezers.

Avoti: LD, La1

Īdara-Oberšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Idar-Oberstein"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 28500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

īdas   latīņu val.

1. Mēneša vidus diena seno romiešu kalendārā (martā, maijā, jūlijā un oktobrī - 15. diena, pārējos mēnešos - 13. diena).

Avoti: SV99

īdas   apv.

1. Klusa maušana.

Avoti: KV

īdāt   apv.

1. Īdēt.

Avoti: ME

Idavela

1. Skandināvu mitoloģijā - lauks, kurā dzīvoja āsi (Asgardas cietoksnī) un kur tiem atkal jāsapulcējas pēc ragnarjoka.

Avoti: LEV

Idavere

1. vietv. Apdzīvota vieta (ciems) Ziemeļigaunijā.

2. ģeol. Idaveres horizonts - vidusordovika stratigrāfiskā vienība Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā.

Avoti: LD

ide   saīs.

1. Indoeiropiešu- (piem., ide valodas).

Avoti: i2

ideācija

1. Iztēles spēja; prāta aktivitāte, kas izpaužas ideju, priekšstatu un jēdzienu veidošanā.

2. Huserla fenomenoloģijā tīrās apziņas faktu būtības saskatīšana un tās formulēšana jēdzienā, pie kam pieņem, ka šī būtība ir bezlaiciska ideāla rakstura.

Avoti: PsA, KV

ideālisms   -a, v.

1. filoz. Filozofijas virziens, kas atzīst ideju, apziņu, garu par primāru, bet dabu, esamību, matēriju par sekundāru.

Objektīvais ideālisms— ideālisma paveids, kas par visa pamatu uzskata ideju, garu, kurš eksistē neatkarīgi no matērijas un atrodas ārpus cilvēka apziņas.

Subjektīvais ideālisms— ideālisma paveids, kas par visa pamatu uzskata cilvēka individuālo apziņu, viņa sajūtas, priekšstatus un gribu.

2. Tieksme sekot cildeniem ideāliem, ticība tiem, cenšanās tos realizēt.

Avoti: LLVV

ideālistisks   -ais; s. -a, -ā; filoz.

1. Saistīts ar ideālismu (1), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

ideālistiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ideālistisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ideālists   -a, v.

1. Ideālisma piekritējs.

2. Cilvēks, kas tiecas sekot cildeniem ideāliem, tic tiem, cenšas tos realizēt; cilvēks, kas iedomājas, iztēlo ko labāku, nekā ir īstenībā; arī sapņotājs.

Avoti: LLVV

idealitāte   novec.

1. Īpašība, kas izteic, ka kaut kas eksistē tikai kā prāta koncepcija, kā doma.

Avoti: KV

idealizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. filoz. Domāšanas akts, kas saistīts ar abstraktu objektu veidošanu, kuri principiāli nav realizējami eksperimentā vai īstenībā.

2. Kaut kā attēlošana par labāku, nekā tas ir īstenībā.

Avoti: EV

idealizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. filoz. Domāšanas aktā veidot abstraktus objektus, kuri principiāli nav realizējami eksperimentā vai īstenībā.

2. Iedomāties, iztēloties (ko) labāku, nekā ir īstenībā; piedēvēt (kam) ideāla īpašības.

Avoti: LLVV

ideāls   -a, v.

1. Pilnība, nevainojams, arī cildens paraugs.

Sabiedriskais ideāls— zināmas sociālas grupas ekonomiskajām un politiskajām interesēm atbilstošs priekšstats par vispilnīgāko sabiedrisko iekārtu.

Tikumiskais ideāls— priekšstats par tikumisku pilnību, par personību ar tādām morālām īpašībām, kas var būt par augstāko morāles paraugu.

Estētiskais ideāls— sociāli nosacītu priekšstatu kopums par pilnvērtīgu dzīvi un pilnvērtīgu cilvēku.

2. Centienu augstākais galamērķis.

Avoti: LLVV

ideāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Ideālam atbilstošs; nevainojams, priekšzīmīgs, pilnīgs.

2. Visvēlamākais, vislabākais.

3. Tāds, kas ir izveidots idealizācijas (1) procesā.

Ideālā gāze fiz.— dabā nesastopama gāze, kurā neievēro molekulu mijiedarbību.

Ideāls šķidrums— iedomāts šķidrums, kam nepiemīt viskozitāte un kas ir absolūti nesaspiežams.

Ideālā daļa— nesadalīta kopīpašuma iedomājamā daļa.

Avoti: LLVV, FF

ideāltipisks   psih.

1. Tāds, kas atbilst (konstruētam) "tīram" tipam.

Avoti: PsA

ideāltips   -a, v.; pareti.

1. Tas, kas pilnīgi atbilst ideālam; tas, kas pilnīgi atbilst kādam paraugam.

Avoti: LLVV

ideālums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ideāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ideālvelme   poligr., novec.

1. ASV lietotas iespiežamās velmes, kas pagatavotas no vulkanizētas eļļas un sevišķi piemērotas ofseta iespiedumam.

Avoti: GV

ideaļņiks   sar.

1. Paraugs; kas lieliski izdevies.

Avoti: SLG

idee   fr.

1. Ideja, doma.

Idee fix— uzmācīga ideja, jājamzirdziņš (2).

Avoti: PL

idehāns

1. Idhāns - smilšu tuksneša apzīmējums arābu valodā.

Avoti: LģE, PuA

ideja   -as, s.

1. filoz. Jēdziens, priekšstats, kas cilvēka apziņā atspoguļo īstenību un pauž viņa attieksmi pret apkārtējo pasauli.

2. Pasaules uzskata būtiskais, galvenais princips; pārliecība.

3. Doma; iecere, nodoms, plāns.

4. Galvenā doma, galvenā problēma (piemēram, mākslas darbā).

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kam raksturīgs kādu, parasti sabiedriski nozīmīgu, domu, problēmu risinājums, atspoguļojums.

5. filoz. Objektīvā ideālisma filozofijā - pasaules vēsturiskās attīstības pirmcēlonis.

Avoti: LLVV

idejisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar ideju; tāds, kurā izpaužas pasaules uzskata būtiskais, galvenais princips; tāds, kurā izpaužas pārliecība.

2. Noteiktām idejām uzticīgs; tāds, kas aktīvi cīnās par savām idejām.

Avoti: LLVV

idejiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> idejisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; uzticība progresīvām idejām.

Avoti: LLVV

idejisms

1. Uzticība idejām; aktīva cīņa par idejām.

Avoti: SV96

idem

1. Tāpat; tas pats; apzīmējums, ko lieto, lai nebūtu jāatkārto nupat citētas grāmatas vai raksta autors.

Avoti: Mūz

idempotence   mat.

1. Bināras algebras operācijas "o" īpašība "a o a = a" (katram elementam a).

Avoti: EV

idempotents   mat.

1. Atsevišķs elements binārā algebras operācijā "o" ar īpašību "a o a = a" (katram elementam a).

Avoti: EV

Īdena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Eden"), Ziemeļkarolīnas štatā, 15400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Eden"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Eden"), Vaiomingas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Īdenderi   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Edenderry"), Lensteras provincē, 6500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

īdenieši

1. Varakļānu novada Varakļānu pagasta apdzīvotās vietas "Īdeņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

īdenis   apv.

1. Ziemeļaustrumu vējš (Engurē).

Avoti: KV

īdens   apv.; hip.

1. Bēdīgs, noskumis.

Avoti: ME

identība   ek.; novec.

1. Identitāte.

Avoti: Ztv1

identificējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> identificēt.

Avoti: LLVV

identificēšana

1. inf. Operācija, kas datu apstrādes sistēmās nosaka lietotāja vai lietojumprocesa identitāti.

2. jur. Tāpatības konstatēšana, kaut kā pazīšana, atpazīšana; sazīmēšana.

3. inf. Vadāma objekta vai procesa modeļa izveidošana.

4. psih. Process, kurā cilvēks savās jūtās, domās un darbībā apzināti vai neapzināti pārņem cita cilvēka raksturīgākās īpašības vai arī mēģina tās attēlot, izspēlēt.

Avoti: D3

identificēšanās

1. Apzināts vai neapzināts psiholoģisks process, kurā indivīds emocionāli sevi vienādo ar citu personu vai sociālo grupu.

Avoti: SsV

identificēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Uzskatīt vai pieņemt par identisku (kam), vienādot (ar ko).

2. Pazīt, arī noteikt (pēc kādām pazīmēm), atzīt par īsto.

Avoti: LLVV, SV99, LV06

identificēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Būt vienādam ar ko, būt vienam un tam pašam; tikt uzskatītam par vienu un to pašu.

Avoti: LLVV

identifikācija   -as, s.; parasti vsk.

1. jur. Tāpatības konstatēšana, kaut kā pazīšana, atpazīšana; sazīmēšana.

2. inf. Vadāma objekta vai procesa modeļa izveidošana.

3. psih. Process, kurā cilvēks savās jūtās, domās un darbībā apzināti vai neapzināti pārņem cita cilvēka raksturīgākās īpašības vai arī mēģina tās attēlot, izspēlēt.

4. Nezināmas vielas vai materiāla dažādu īpašību noteikšana un salīdzināšana ar jau zināmo objektu tiem pašiem raksturojumiem un konstantēm.

Identifikācijas bāka— aeronavigācijas bāka, kas izstaro kodētu signālu, pēc kura var identificēt noteiktu zemes orientieri.

Avoti: SV99

identifikators

1. inf. Burtu, ciparu, simbolu virkne, ar ko apzīmē kādu programmas elementu.

2. Zīme, uzraksts, etiķete objekta iezīmēšanai.

Avoti: SV99

identisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Pilnīgi atbilstošs; pilnīgi līdzīgs; pilnīgi vienlīdzīgs, vienāds (ar ko).

Identiskas daļiņas— daļiņas, kuru fizikālās īpašības ir vienādas, tām ir vienāds lādiņš, masa, spins, un citi kvantu skaitļi; šādas daļiņas kvantu mehānikā tiek uzskatītas par neatšķiramām.

Avoti: LLVV

identiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Pilnīga atbilstība; pilnīgs līdzīgums; pilnīga vienlīdzība, vienādums; identitāte.

Avoti: LLVV

identisms   jur.

1. Vienāds (ar ko); viens un tas pats; tāds, kam ir tāda pati nozīme.

Avoti: JtV

identitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Sevišķums, savdabīgums (īpašība vai stāvoklis).

Tautas identitāte— īpašību, īpatnību kopums, ar ko konkrēta tauta atšķiras no pārējām.

Personas identitāte— personas atbilstība dokumentos vai citos materiālos minētajai personai.

Identitātes kartiņa— dokuments, kas apliecina personas identitāti.

2. Pilnīga atbilstība; pilnīgs līdzīgums; pilnīga vienādība; tāpatība.

Identitātes princips— daļiņu neatšķiramības princips - viens no kvantu mehānikas svarīgākajiem pieņēmumiem, pēc kura vienādas (identiskas) elementārdaļiņas nav iespējams eksperimentāli atšķirt.

3. Tas, pie kādām sociālajām grupām cilvēks apzinās sevi piederam.

Avoti: LLVV, SV99, FF

identitātsimboliskums

1. Identitātes simboliskums.

Avoti: Ir-122-10

idents   -ais; s. -a, -ā;

1. Identisks.

Avoti: LLVV

identums   -a, v.; parasti vsk.

1. Identiskums.

Avoti: LLVV

Īdenu   vietv.; nelok.

1. Īdenu kanāls - Īdeņu kanāls.

Avoti: LD

Īdeņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nagļu pagastā.

Avoti: LC

Īdeņi   vietv.

1. Rēzeknes novada Nagļu pagasta apdzīvotās vietas "Īdeņa" nosaukuma variants.

Īdeņu purvs— dabas liegums Austrumlatvijas zemienes Lubāna līdzenumā, Rēzeknes novada Nagļu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - ~800 ha.

Īdeņu un Kvapānu dīķi— dabas liegums Austrumlatvijas zemienes Lubāna līdzenumā Rēzeknes novada Gaigalavas un Nagļu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., liegumā iekļauti 6 bijušās zivsaimniecības "Nagļi" dīķi Īdeņu apkārtnē un 6 Kvapānu dīķi Rēzeknes upes labajā krastā.

Īdeņu kanāls— Lubāna hidrotehniskās sistēmas daļa Rēzeknes novadā, garums - 11 km, izrakts 1964.-1967. g. gar Lubāna ezera dienvidu un dienvidaustrumu malu līdztekus ezera krasta dambim, lai novadītu ūdeņus uz Meirānu kanālu.

Avoti: LC, LE1, LD

ideo-   med.

1. Salikteņos norāda uz domāšanu, uz psihisku darbību.

Avoti: MSV

ideofrēnija   med.

1. Psihoze ar izteiktām perversām idejām.

Avoti: TM

ideoglandulārs   med.

1. Tāds, kas attiecas uz dziedzeru sekrēcijas ierosināšanu nosacījuma refleksa veidā (doma, atmiņas).

Avoti: MSV

ideogrāfija   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Rakstīšana ar ideogrammām.

Avoti: LLVV

ideogrāfisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar ideogrāfiju, tai raksturīgs.

Ideogrāfiskais raksts— raksta veids, kurā rakstzīmes (nosacīts attēls vai zīmējums) apzīmē nevis valodas skaņas, noteiktas nozīmes vārdus vai morfēmas (senēģiptiešu, šumeru, ķīniešu u. c. rakstības sistēmas).

Avoti: LLVV

ideogramma   -as, s.; val.

1. Rakstu zīme, kas apzīmē jēdzienu.

2. Teksts, kas uzrakstīts ar šādām zīmēm.

Avoti: LLVV

ideoģenētisks   med.

1. Attiecīgs uz psihisko darbību, kurā primārās maņu uztveres tiek pārveidotas par idejām.

Avoti: TM

ideokrātija   novec.

1. Valsts un sabiedrības organizācija, kas konstruēta pēc iedomātas idejas, nerēķinoties ar faktiskiem sabiedriskiem apstākļiem.

Avoti: KV

ideolatrija   psih.

1. Pārspīlēta ideju pielūgsme.

Avoti: PsA

ideologs   -a, v.

1. Kādas ideoloģijas aktīvs radītājs vai paudējs; politisks darbinieks, kas veic vai vada ideoloģisko darbu.

Avoti: LLVV

ideoloģija   -as, s.

1. Politisko, tiesisko, morālo, estētisko, reliģisko un filozofisko uzskatu un ideju sistēma.

Avoti: LLVV

ideoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar ideoloģiju; tāds, kurā izpaužas ideoloģija.

Avoti: LLVV

ideoloģiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ideoloģisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ideometabolisms   med.

1. Vielu maiņas procesi, kurus izraisa psihiskas ietekmes.

Avoti: TM

ideomotorisks

1. Domas darbināts.

Ideomotoriskais akts— nepatvaļīgas kustības vai muskuļu sasprindzinājums, kas automātiski pavada domās priekšstatītas kustības, mīmiku, runu.

Avoti: EV

ideoplastija   med.

1. Inerts stāvoklis pilnīgā hipnozē, kad hipnotizētais uztver hipnotizētāja domas un paklausa tām.

Avoti: TM

ideotips   -a, v.; biol.

1. No saimnieciskā viedokļa ideāla organisma (šķirnes) modelis, kam ir optimāls morfoloģisko, anatomisko, fizioloģisko un bioloģisko īpašību kopums.

Avoti: ĢT

ideovaskulārs   med.

1. Attiecīgs uz asinsrites pārmaiņām psihiskā ietekmē.

Avoti: TM

īdes   apv.

1. Ziemeļaustrumu vējš, īdenis.

Avoti: ME

Idestrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

īdēt   īdu, īdi, īd, pag. īdēju; intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt paklusas, stieptas balss skaņas (parasti par govīm); klusu maut.

2. Klusu vaidēt, stenēt.

// sar. Raudāt (par bērniem); činkstēt (1).

Avoti: LLVV

īdēties   apv.

1. Būt nelabvēlīgam.

Avoti: ME

Idfū   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptes dienvidos ("Idfu"), osta Nīlas kreisajā krastā, 133800 iedzīvotāju (2012. g.), labi saglabājies templis no 3.-2. gt. pr. m. ē., veltīts saules dievam Horam un dievietei Hatorai; Edfu.

Avoti: LEV, PZT, Wi

idhāns

1. Smilšu tuksneša apzīmējums arābu valodā.

Avoti: PuA

IDI   saīs.

1. Starptautisko tiesību institūts (franču "Institut de droit international").

Avoti: i1

Idila   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Idil"), Širnakas ilā, 24600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

idile   novec.

1. Vienkāršas, klusas, apmierinātības, pieticības un mīlas pilnas, laimīgas dzīves aina (īpaši dabas tuvumā), vai tās attēlojums mākslā.

Avoti: LME

idilisks   novec.

1. Ar idiles raksturu.

Avoti: LME

idille   -es, dsk. ģen. -ļļu, s.

1. Mierīgs, bezrūpīgs, laimīgs stāvoklis, mierīgas, bezrūpīgas, laimīgas cilvēku attiecības.

2. literat. Antīkās bukoliskās dzejas paveids; dzejolis, kas attēlo mierīgas, bezrūpīgas dzīves ainas, ar dabu cieši saistītu lauku ļaužu dzīvi.

3. Mākslas darbs, kurā dzīve, cilvēku attiecības attēlotas idealizēti, bez pretrunām un konfliktiem.

Avoti: LLVV

idillisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar idilli (1), tai raksturīgs; laimīgs, bezrūpīgs, bez pretrunām un konfliktiem.

Avoti: LLVV

idiņš   žarg.

1. Idiots.

Avoti: Žrg

idio-

1. Salikteņu daļa - savdabīgs; sevišķs (piem., idiogrāfisks, idiosinkrāzija).

Avoti: SV99

idioadaptācija   biol.

1. Organismu mainīšanās to vēsturiskajā attīstībā, būtiski nemainoties kopējam organizācijas līmenim.

Avoti: ZTV

idioaglutinīns   med.

1. Aglutinīns, kas atrodas organismā neatkarīgi no antigēna injekcijas.

Avoti: TM

idioblasti   novec.

1. Kristallisku slānekļu minerāli, kam idiomorfas kontūras.

Avoti: KV

idiofonija   med.

1. Savdabīga nepatīkama balss skaņa.

Avoti: TM

idiogamists   med.

1. Vīrietis, kas seksuāli potents tikai pret vienu vai nedaudzām sievietēm, bet impotents pret visām pārējām.

Avoti: TM

idioglosija   med.

1. Bērna valodas traucējums, kad bērns jauc patskaņus vai līdzskaņus.

Avoti: TM

idiogrāfisks

1. Tāds, kas apraksta īpatnējo, savdabīgo, vienreizīgo, unikālo.

Idiogrāfiskā metode— izziņas veids, kur koncentrējas uz konkrēto, individuālo, īpatnējo kādā parādībā, faktā.

Avoti: SV99

idiogramma   med.

1. Hromosomu komplekta diagramma, sastādīta uz vairāku šūnu hromosomu mērījumu pamata.

Avoti: TM

idioģenēze   med.

1. Spontāna slimības izcelšanās.

Avoti: TM

idioheteroaglutinīns   med.

1. Aglutinīns normālās asinīs, aktīvs pret citu sugu dzīvnieku šūnām.

Avoti: TM

idioheterolizīns   med.

1. Lizīns normālās asinīs, aktīvs pret citas sugas dzīvnieku šūnām.

Avoti: TM

idiohromatīns   med.

1. Hromatīns, kas piedalās vairošanās procesā.

Avoti: TM

idiohromīdijas   med.

1. Ekstranukleāras hromatīna daļiņas, kas piedalās šūnu dalīšanās procesā.

Avoti: TM

idiohromosomas   novec.

1. Abiem dzimumiem esošas hromosomas, kas tēviņiem un mātītēm ir katram savā lielumā.

Avoti: KV

idioizoaglutinīns   med.

1. Aglutinīns normālās asinīs, aktīvs pret tās pašas sugas šūnām.

Avoti: TM

idioizolizīns   med.

1. Hemolizīns normālās asinīs, aktīvs pret tās pašas sugas indivīdu šūnām.

Avoti: TM

idioizolizīns   med.

1. Hemolizīns normālās asinīs, aktīvs pret tās pašas sugas indivīdu šūnām.

Avoti: TM

idiolālija   med.

1. Runāšana paša izgudrotā valodā.

Avoti: TM

idiolatrija   psih.

1. Pašpielūgsme.

Avoti: PsA

idiolekts   val.

1. Individuālais kādas valodas paveids, atsevišķa indivīda valoda; atsevišķa indivīda valodas sociālo, profesionālo, teritoriālo u. c. īpatnību kopums.

Avoti: SV99

idiolizīns   med.

1. Lizīns, kas atrodams normālās asinīs, neatkarīgi no antigēna ievadīšanas.

Avoti: TM

idioloģisms   med.

1. Īpatnēja un neparasta izruna, raksturīga dažām psihiskām slimībām.

Avoti: TM

idioma   -as, s.; val.

1. Kādai valodai raksturīgs nedalāms vārdu savienojums, kura nozīme atšķiras no atsevišķo vārdu nozīmes.

Avoti: LLVV

idiomata

1. Kristīgā dogmatikā - apzīmējums Jēzus Kristus divu dabu (cilvēka un dieva) īpašībām.

Avoti: SV08

idiomātika   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Kādas valodas idiomu kopums.

2. Valodniecības nozare, kas pētī idiomas.

Avoti: LLVV

idiomātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar idiomu, tai raksturīgs; tāds, kas satur idiomu.

Avoti: LLVV

idiomuskulārs   med.

1. Muskulim piemītošs, neatkarīgs no nerva kontroles; idiomuskulāras kontrakcijas novēro deģenerētā muskulī.

Avoti: TM

idioneirāls   med.

1. Attiecīgs tikai uz vienu nervu vai vienīgi uz nervu sistēmu.

Avoti: TM

idiopātija   med.

1. Primāra, patstāvīga slimība, neatkarīga no citām.

2. Slimība ar nezināmu cēloni.

Avoti: TM

idioplazma   med.

1. Dīgļplazma, šūnas aktīvā, reproduktīvā daļa kodola hromosomās.

Avoti: TM

idiopsiholoģija   med.

1. Psiholoģija, kuras pamatā ir paša psihisko norišu introspektīva novērošana.

Avoti: TM

idioreflekss   med.

1. Reflekss, kura stimuls rodas pašā orgānā.

Avoti: TM

idioretināls   med.

1. Īpatns, piemītošs vienīgi tīklenei.

Avoti: TM

idīosinkrāsija   novec.

1. Īpašība atsaukties savādi uz zināmiem kairinājumiem, kas uz citiem neatstāj nekādu iespaidu, kā piem. dažiem pēc zināmu ēdienu baudīšanas rodas izsitumi, sapampst ģīmis, rokas utt.

Avoti: SV33

idiosinkrāzija

1. med. Iedzimts pastiprināts vārīgums pret noteiktām uzturvielām vai citiem faktoriem - alerģijas paveids.

2. Individualizēta īpatnība, šādu īpatnību kopums.

3. psih. Pastiprināta jutība pret kairinājumiem.

Avoti: SV99, PsA

idiosoma   med.

1. Dzīvās vielas hipotētiska vissīkākā daļiņa; micella.

2. Spermatocīta centrosoma kopā ar Goldži aparātu un mitohondrijām.

Avoti: TM

idiospazma   med.

1. Krampji ķermeņa vienā daļā.

Avoti: TM

idiotermija   novec.

1. Temperatūras uzturēšanās apmēram vienādā līmenī siltasiņu dzīvniekiem.

Avoti: KV

idiotija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Psihiskās attīstības nepilnīgums vissmagākajā formā.

Avoti: LLVV

idiotikons   novec.

1. Bizantijas ķeizaru privātā kase.

2. Valodas idiotismu vārdnīca.

Avoti: SV33

idiotips   -a, v.

1. Dzīvo organismu iedzimto īpašību kopums, kas pāriet no paaudzes uz paaudzi; genotips.

2. Organisma imunoloģisko īpašību raksturojums.

Avoti: LLVV, ĢT

idiotisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir psihiskās attīstības nepilnīgums vissmagākajā formā.

2. sar. Muļķīgs; bezjēdzīgs.

3. Neglīts, bezgaumīgs, nelietojams (par priekšmetiem).

Avoti: LLVV

idiotiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> idiotisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

idiotisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Idiotija.

2. sar. Muļķība; bezjēdzība.

Avoti: LLVV

idiotoksīns   med.

1. Antigēns, kas izraisa alerģisku reakciju; alergēns.

Avoti: TM

idiotopija   med.

1. Orgāna daļu novietojums attiecībā pret pašu orgānu.

Avoti: TM

idiotrofisks   med.

1. Spējīgs pats sagādāt sev barību.

Avoti: TM

idiotrops   med.

1. Attiecīgs uz personas tipu, kas apmierināts pats ar saviem intelektuāliem un emocionāliem pārdzīvojumiem.

Avoti: TM

idiots   -a, v.

1. Cilvēks, kam ir psihiskas attīstības nepilnīgums vissmagākajā formā.

2. sar. Muļķis; nejēga.

Avoti: LLVV

idiovariacija   med.

1. Nezināmas izcelsmes dīgļa plazmas mutācija vai pārmaiņas.

Avoti: MSV

idioventrikulārs   med.

1. Attiecīgs vienīgi uz sirds kambari, neskarot priekškambarus.

Avoti: TM

idis   apv.

1. Ziemeļaustrumu vējš (Engurē); īdenis.

Avoti: KV

idišs

1. Jidišs - ģermāņu valodu grupas valoda, ko stipri ietekmējušas citas valodas; tajā runā ebreji Centrāleiropā un Austrumeiropā, kā arī Amerikā un Izraēlā.

Avoti: SV99

idīts   novec.

1. Sešvērtīgs spirts.

Avoti: KV

IDK   saīs.

1. Nezinu (angļu "I don't know"; īsziņās).

Avoti: īsz

idleo   mūz.

1. Spāņu tautas deja.

Avoti: Mūz

Idliba   vietv.

1. Pilsēta Sīrijā, Idlibas muhāfazas administratīvais centrs, 116100 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

idm   saīs.

1. Inteliģentā deju mūzika (angļu "intelligent dance music") - elektroniskās mūzikas paveids, kas aizsākās kā tehnomūzika 20. gadsimta 90. gadu sākumā, taču ir lēnāka, melodiskāka un nav tik agresīva, ir piemērota dejošanai gan klubos, gan arī mājās, dzīvoklī; mūzika, kas piemērota ne tikai kājām, bet arī galvai, sirdij un dvēselei; IDM.

Avoti: PL

IDN   saīs., vietv.

1. Indonēzija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

ido

1. Starptautiska palīgvaloda, ko 1907 izgudrojis francūzis L. de Bofrons, par pamatu ņemot esperanto valodu.

Avoti: LEV

idokrazs   novec.

1. Kāds minerāls.

Avoti: KV

idolatrija   psih.

1. Elkveidošana.

Avoti: PsA

Idolga   vietv.

1. Upe Krievijā, Saratovas apgabalā, Medvedicas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

idols   novec.

1. Elks, dieveklis.

Avoti: KV

Īdomenejs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Krētas valdnieks, valdnieka Mīnoja mazdēls, viens no Helenas preciniekiem, Trojas kara dalībnieks, viens no tiem, kuri, paslēpušies koka zirgā, iekļuva Trojā.

Avoti: Mit

idomi

1. Džukunu tautai radniecīga cilts Nigērijā.

Avoti: PZT

idoneitāte   novec.

1. Piemērotība kādam amatam.

Avoti: KV

idorgāns   med.

1. Bioloģijā struktūras vienība, kas sastāv no divām vai vairākām šūnām, bet kurai nav individuālu īpašību.

Avoti: TM

idotea   lat.

1. Grēvju dzimtas ģints.

Idotea baltica— Baltijas grēvis.

Idotea chelipes— mainīgais grēvis.

Idotea viridis— mainīgā grēvja "Idotea chelipes" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

idoteidae   lat.

1. Grēvju dzimta.

Avoti: LD

idoze   med.

1. Sintētiska heksoze, glukozes izomērs.

Avoti: TM

IDR   saīs.

1. Indonēzijas rūpija; Indonēzijas Republikas valūtas kods, sīknauda - sens.

Avoti: PnR

idra   -as, s.

1. dsk. Krustziežu dzimtas ģints ("Camelina"), ~10 sugu, Latvijā konstatētas 3 sugas.

Sīkaugļu idra— idru suga ("Camelina microcarpa").

Sējas idra— idru suga ("Camelina sativa").

Vasarāju idra— sējas idra.

Pūkainā idra— sējas idras pasuga ("Camelina sativa subsp. pilosa"), ko uzskata arī par atsevišķu sugu ("Camelina pilosa").

Linu idra— idru suga ("Camelina alyssum").

2. apv. Vijas ("Cuscuta").

Avoti: LLVV, LE1, Aug2

idra   apv.

1. Sapuvusi koka serde.

Avoti: KV

idrabārijs   novec.

1. Ķīmiski tīrs, nogulsnējot iegūts ļoti smalks bārija sulfāts ar vanilīna, cukura u. c. piemaisījumiem, rentgenuzņēmumu kontrastviela.

Avoti: KV

īdrabāt   apv.

1. Iedrupināt, piemēram, maizi pienā.

Avoti: TiA

idrains   apv.

1. Ar satrunējušu serdi, dobs.

2. Ar sūcekļainu serdi, piem., doņi.

3. Ar idrām ("Camelina") pieaudzis (linu) lauks.

Avoti: KV

idre   apv.

1. Idra 1(1).

Avoti: LME

idres   apv.

1. Idras ("Camelina").

Avoti: ME

īdres   apv.

1. Viengadīgs krustziežu dzimtas augs ar sēdošām lapām un bāli dzelteniem ziediem (parasti nezāle); īdri; idra 1.

Avoti: KV

idrēt   apv.

1. Trupēt, trūdēt.

Avoti: ME

idri   apv.

1. Idras ("Camelina").

Avoti: ME

īdri   apv.

1. Viengadīgs krustziežu dzimtas augs ar sēdošām lapām un bāli dzelteniem ziediem (parasti nezāle); idra 1.

Avoti: KV

Idrija   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Idrija"), Goriškas reģionā, 6000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

idrīna   apv.

1. Parastais plikstiņš.

Avoti: ĒiV

idris   apv.

1. Idras ("Camelina").

Avoti: EH

idris   apv.

1. Puvuma vieta kokam.

Avoti: EH

Idrīss   mit.

1. Islāma mitoloģijā - pravietis, viens no nemirstīgajiem, kuram piedēvētas pārdabiskas spējas un zināšanas un kurš tāpēc kļuvis par cilvēku kultūras un civilizācijas radītāju.

Avoti: Mit

idrīši   apv.

1. Dem. --> idra 1(1).

Avoti: EH

idrīte   apv.

1. Vijas ("Cuscuta").

Avoti: Aug2

idrot   apv.

1. Trupēt, trūdēt.

Avoti: AB1

idrs   apv.

1. Idra 1.

Avoti: TlV

idrs   apv.

1. Irdens, satrunējis.

Avoti: KV

īdrs   apv.

1. Nikns, īgns, ass.

Avoti: NeV

īdrums   apv.

1. Īgnums.

Avoti: EH

ids   med.

1. Hipotētiska struktūras vienība; hromomērs; psihoanalīzē instinktu kopums zemapziņā.

Avoti: TM

īds   apv.

1. Ziemeļaustrumu vējš (Engurē); īdenis.

Avoti: KV

Idsel   vietv., vēst., vācu val.

1. Igate.

2. Igates muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Vidrižu pagastā.

Avoti: FV, KV

Idšteine   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Idstein"), Hesenes federālajā zemē, 23800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Iduma   vietv., apv.

1. Idumeja.

Avoti: LME

Idumeja   vietv.

1. Latgaļu un lībiešu apdzīvots novads 12.-13. gs., aptvēra Braslas baseinu Gaujas labajā pusē (tagadējo Straupes pagastu un daļu Raiskuma un Stalbes pagasta).

Idumejas augstiene— dabas rajons Vidzemes ziemeļrietumu daļā, garums - 40-60 km, platums - līdz 28 km, aizņem paaugstinājumu starp Viduslatvijas zemienes Metsepoles līdzenumu rietumos un Ziemeļvidzemes (Tālavas) zemienes Burtnieku līdzenumu austrumos, dienvidoe robežojas ar Viduslatvijas zemienes Ropažu līdzenumu un Madlienas nolaidenumu, nodala 3 dabas apvidus: Augstrozes paugurvalni, Gaujas senleju un Limbažu viļņoto līdzenumu.

Avoti: LE1

Idums   vietv., apv.

1. Idumeja.

Avoti: LME

Iduna

1. mit. Skandināvu mitoloģijā - dzejas dieva Bragi sieva, kuras pārziņā atrodas mūžīgās jaunības āboli.

2. Biedrība Stokholmā, dibināta 1862. g., piedalās cilvēki, kurus interesē māksla, zinātne, literatūra un mūzika.

Avoti: LEV

Idus   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Mazsalacas novada Sēļu pagastā.

2. vēst. Idus pagasts - pastāvēja bijušajā Valmieras apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Mazsalacas novada Sēļu un Ramatas pagastā un Rūjienas novada Ipiķu pagastā.

3. Idus purvs - atrodas Mazsalacas novadā, Salacas un Rūjas upstarpā, platība - 860 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 6 m.

Avoti: LPag, LC, LD, La1

idus   latīņu val.

1. Īdas - mēneša vidus dienas seno romiešu kalendārā.

Avoti: KV

idus   apv.

1. Ziemeļaustrumu vējš (Engurē); īdenis.

Avoti: KV

idvieši

1. Mazsalacas novada Sēļu pagasta apdzīvotās vietas "Idus" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Idwen   vietv., vācu val.

1. Idus.

2. Idus muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Idus pagastā.

Avoti: FV, KV

Idzanagi   rel.

1. Debesu dievs sintoismā, Amaterasu tēvs; kopā ar sievu Idzanami viņš radīja Japānas salas.

Avoti: R1

Idzanami   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - dieviete, kas kopā ar savu vīru Idzanagi radīja citus dievus un Japānas salas.

Avoti: Mit

īdzenis   apv.

1. Saīdzis, sapīcis cilvēks; īga.

Avoti: KV

Idzepole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

2. Idzepoles ezers - atrodas Latgales augstienē, Rēzeknes novada Kaunatas pagastā pie Ludzas novada robežas, 186,2 m vjl., platība - 48,0 ha, garums - 1,55 km, lielākais dziļums - 6,6 m, ļoti līčains, eitrofs, dūņains, aizaugums - 40%.

Avoti: LC, LD, La1

īdzēt   apv.

1. Īdēt (1).

Avoti: EH

idzi

1. Tauta Ķīnā (gk. Sičuaņas provincē), valoda pieder pie ķīniešu-tibetiešu valodām, saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus.

Avoti: EV

īdzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> īdzīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

īdzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir slikts garastāvoklis; nelaipns, sadrūmis.

Avoti: LLVV

īdzīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> īdzīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; īdzība.

Avoti: LLVV

Idzin   rel.

1. Pārvērtību grāmata - viena no piecām klasiskajām ķīniešu grāmatām, ko sākotnēji saistīja ar Konfūcija vārdu, bet tagad uzskata par daudz senāku; tajā ir dotas norādes un skaidrojumi pareģošanai ar sešiem pelašķu stublāju gabaliņiem, kas var veidot sešdesmit četras dažādas konfigurācijas.

Avoti: R1

īdzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka kļūst īgns.

2. novec. Darīt pretīgu, rūgtu.

Avoti: LLVV

Idzipole   vietv.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Idzepole" nosaukuma variants.

Idzipoles ezers— Idzepoles ezers Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC, LD, La1

Idzu   vietv.

1. Idzu pussala - atrodas Honsju salas dienvidos ("Izu hanto"), Japānā, garums - ~60 km, platums - 15-34 km, augstums - līdz 1406 m.

Avoti: PZT

Idzu-Boninas   vietv.

1. Idzu-Boninas dziļvaga - atrodas Klusajā okeānā, uz austrumiem no Nampo salām, sniedzas no Honsju uz dienvidiem no līdz Bonina salām, ziemeļos - Japānas, dienvidos - Volkana dziļvaga, garums - ~1000 km, dziļums - 7000-9000 m, lielākais dziļums - 10554 m.

Avoti: PZT

Idzu-Ogasavaras   vietv.

1. Idzu-Ogasavaras dziļvaga - atrodas Klusā okeāna rietumu daļā, lielākais dziļums - 9780 m zjl., sestā dziļākā dziļvaga pasaulē.

Avoti: LpA

īdzulis   -ļa, v.; reti

1. Īgņa.

Avoti: LLVV

idžavi

1. Idžo - tauta Nigērijā.

Avoti: PZT

Idžebuode   vietv.; novec.

1. Iģebu Ode - pilsēta Nigērijas dienvidrietumos ("Ijebu Ode").

Avoti: PZT

Idževana   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā ("Ijevan"), Tavušas marzas administratīvais centrs, 21100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

idži

1. Tauta Nigērijā; nedaudz dzīvo Kamerūnā; valoda pieder pie kva valodām; saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: EV

Idžila   vietv.; novec.

1. Fderika - pilsēta Mauritānijas rietumos.

Avoti: PZT

Idžirāks

1. astr. Saturna pavadonis ("Ijiraq"), vidējais attālums no planētas - 11124000 km, izmēri - 12 km.

Avoti: ZvD-203-26

idžma   rel.

1. Musulmaņu kopienas kopīgs viedoklis; tas ir ļoti nozīmīgs islāmiskās likumdošanas princips.

Avoti: R1

idžo

1. Tauta Nigērijā, Nigēras deltas apvidū, valoda veido atsevišķu apakšgrupu pie mandu saimes Gvinejas grupas.

Avoti: PZT

idžtihāda   rel.

1. Veids, kā islāmiskā kopiena pielāgo likumus jaunām situācijām.

Avoti: R1

ie-   pried.

1. Savienojumā ar verbu norāda uz darbības virzību iekšā (piemēram, telpā, teritorijā, vidē).

2. Savienojumā ar verbu norāda, ka darbības rezultātā kas izveidojas, top (piemēram, kādā priekšmetā, virsmā).

3. Savienojumā ar verbu norāda, ka darbība tiek veikta, noris daļēji.

4. Savienojumā ar verbu norāda uz darbības sākumu vai īslaicīgumu.

5. Savienojumā ar verbu norāda uz darbības pabeigtību.

6. Savienojumā ar verbu norāda, ka darbības rezultātā kas tiek padarīts derīgs kādam nolūkam.

7. Savienojumā ar adjektīvu norāda uz īpašības pamazinājumu.

8. Savienojumā ar lietvārdu norāda, ka kas atrodas kādā priekšmetā.

Avoti: LLVV

IE   saīs., vietv.

1. Īrija, valsts divburtu kods.

Avoti: PnR

IEA   saīs.

1. Starptautiskā enerģētikas aģentūra (angļu "International Energy Agency").

Avoti: i2

ieacāt   apv.

1. Ieacot.

Avoti: KiV

ieacot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iepotēt (2).

Avoti: LLVV

ieacoties   apv.

1. Sākt kļūt acainam (par sieru, to gatavojot).

Avoti: BB

ieadījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieadīt (1).

Avoti: LLVV

ieadīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Adot ieveidot (adījumā, piemēram, rakstu, joslu).

2. pareti. Iesākt adīt, bet nepabeigt.

Avoti: LLVV

ieadīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Adot iemācīties labi adīt; adīt, kamēr adīšana sāk labi veikties.

2. parasti 3. pers. Neviļus, negribēti tikt ieadītam.

Avoti: LLVV

ieaicinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> ieaicināt; vārdi, rīcība, ar ko ieaicina.

Avoti: LLVV

ieaicināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aicinot panākt, ka (kāds) ievirzās (kur iekšā).

// pareti. Ielūgt (piemēram, viesos).

Avoti: LLVV

ieaijāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Aijājot iemidzināt (1).

// pārn. Iemidzināt (piemēram, par klusumu, vienmērīgu skaņu, kustību).

Avoti: LLVV

ieaijāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Tikt ieaijātam.

Avoti: LLVV

ieaijināt

1. Iemidzināt.

Avoti: Sin

ieairēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Airējot ievirzīt (kur iekšā, piemēram, laivu).

// intrans. Airējot iebraukt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieairēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Airējot ievirzīties (kur iekšā).

2. Airējot iemācīties labi airēt; airēt, kamēr airēšana sāk labi veikties.

Avoti: LLVV

ieāķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Āķējot iestiprināt (kur iekšā); ielikt (āķi) cilpā.

Avoti: LLVV

ieāķēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> ieāķēt.

Avoti: LLVV

iealoties   apv.

1. Iemaldīties.

Avoti: ĒiV

iealus   apv.

1. Ierūgusi (rudzu vai citu graudaugu) miltu mīkla, vēl nepārmīcīta.

Avoti: NeV

ieammāt   apv.

1. Ieēst (runājot ar bērniem).

Avoti: KnV

ieampļoties   apv.

1. Kļūt jautram, iejusties jautrībā.

Avoti: ME

ieamzēt   apv.

1. Ieradināt, iemācīt niķus, untumus (piemēram, zirgam).

Avoti: ME

ieandelēt   apv.

1. Ietirgot.

Avoti: ĒiV

ieapals   apv.

1. Ieapaļš.

Avoti: KiV

ieapaļisks   apv.

1. Ieapaļš.

Avoti: ĒiV

ieapaļš   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas (daļēji) atgādina apli vai lodi; gandrīz apaļš.

Avoti: LLVV

ieapaļums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ieapaļš, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ieārdīt   apv.

1. Ārdot iejaukt.

2. Iesākt ārdīt.

Avoti: ĒiV, ViV

ieart   -aru, -ar, -ar, pag. -aru.

1. trans. Arot apklāt ar zemi.

2. trans. Iedzīt, iegremdēt (piemēram, zemē, ūdenī).

// pārn. Iecirst (kur iekšā) un pavilkt (piemēram, nagus, piešus).

3. trans. Ieveidot (kādā virsmā rievu, vagu) - par ko smagu, kas virzās vai tiek virzīts.

4. intrans.; pareti. Arot ievirzīties (kur iekšā).

5. trans. Iesākt art, bet nepabeigt.

Avoti: LLVV

iearties   -aros, -aries, -aras, pag. -aros;

1. parasti 3. pers. Refl. --> ieart (2).

2. Refl. --> ieart(4).

3. Arot iemācīties labi art; art, kamēr aršana sāk veikties.

Avoti: LLVV

iearums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieart (1).

Avoti: LLVV

ieasfaltēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ieguldīt un nostiprināt (kur iekšā) ar asfaltu.

Avoti: LLVV

ieass   apv.

1. Mazliet smails.

Avoti: ME

ieaudi   -u, v.; tikai dsk.; tekst.

1. Pēc krāsas, garuma, materiāla atšķirīgi audi, kurus ieauž pamatsistēmā.

Avoti: LLVV

ieaudināt   apv.

1. Aužot ieveidot.

Avoti: ME

ieaudums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieaust (1).

Avoti: LLVV

ieaudzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka (augi) ieaug jaunā, arī neparastā vietā.

Avoti: LLVV

ieaudzēties   apv.

1. Ieaugt.

2. Sākt augt, iesakņoties.

Avoti: Sin, EH

ieaudzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Audzinot panākt, ka (parasti cilvēkam) izveidojas (noteiktas īpašības).

2. apv. Ieaudzēt.

3. apv. Panākt, ka tesmenī sāk rasties piens.

Avoti: LLVV, ViV, EH

ieaugļoties   apv.

1. Ieviesties un pavairoties.

Avoti: EH

ieaugšupēdus   apv.

1. Gandrīz augšpēdu.

Avoti: EH

ieaugt   -augu, -audz, -aug, pag. -augu; intrans.

1. parasti 3. pers. Augot iesakņoties (par augiem, to daļām).

Kā ieaudzis— ļoti stipri, stabili.

2. parasti 3. pers. Tikt apņemtam (ar augošu organismu, tā daļām) - parasti par svešķermeni.

3. Pakāpeniski iekļauties (kādā vidē, pasākumā, darbā); arī iedzīvoties, iejusties.

4. Tikt pārklātam, apņemtam, aizsegtam ar ko augošu (piemēram, ar zāli, krūmiem, kokiem).

// pārn. Apaugt (ar bārdu).

// pārn. Pamazām iegrimt vai tikt ar ko apbērtam.

Avoti: LLVV

ieaugties   parasti 3. pers., -augas, pag. -augās; refl.

1. Paaugt un iesakņoties (par augiem).

Avoti: LLVV

ieaugums   -a, v.

1. Augoša organisma vai tā daļu apņemts svešķermenis.

2. mež., kokapstr. Aizaugoša vai aizaugusi koka rēta, parasti aizpildīta ar mizas atliekām un atmirušiem audiem, kurai ir radiāls, spraugai līdzīgs dobums.

Caurejošais ieaugums— vaļējs ieaugums, kas iziet uz zāģmateriāla divām pretējām sānu malām.

Gaišais ieaugums— ieaugums, kura koksnes krāsa ir tuva apkārtējās koksnes krāsai un nesatur mizas iekļāvumus.

Saaugušais ieaugums— pēdas no slēgtā ieauguma uz finiera virsmas māzerainas koksnes veidā.

Slēgtais ieaugums— ieaugums, kas iziet uz zāģmateriāla galu, bet neiziet uz sānu virsmu.

Avoti: ZTV

ieauklēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Auklējot iemidzināt.

2. Pieradināt (bērnu) pie auklēšanas; auklējot izlutināt.

Avoti: LLVV

ieaukstēt   apv.

1. Nosalt, apaukstēties.

Avoti: EH

ieaukstēties   apv.

1. Apsaldēties.

Avoti: EH

ieaukstināties   apv.

1. Saaukstēties.

Avoti: EH

ieaulekšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Aulekšojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieauļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Auļojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieaurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Ieaurot.

Avoti: LLVV

ieaurēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ieauroties.

Avoti: LLVV

ieaurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Aurojot panākt, ka skaņas izplatās (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieauroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Iesākt aurot un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieause   apv.

1. Auss iekšējā daļa; ieauss.

Avoti: ĒiV

ieauss   apv.

1. Auss iekšējā daļa.

Avoti: ĒiV

ieaust   -aužu, -aud, -auž, pag. -audu; trans.

1. Aužot ieveidot (kur).

2. Iekļaut (parasti mākslas darbā).

Avoti: LLVV

ieausties   parasti 3. pers., -aužas, pag. -audās; refl.

1. Refl. --> ieaust (1); tikt ieaustam.

// pārn. Pamazām ieveidoties (kur).

2. Iekļauties (parasti mākslas darbā).

Avoti: LLVV

ieaušoties   apv.

1. Sākt plosīties (par bērniem).

Avoti: EH

ieaut   -auju, -auj, -auj, arī -aunu, -aun, -aun, pag. -āvu; trans.

1. Ietērpt (apavos, zeķēs kājas).

Avoti: LLVV

ieauties   -aujos, -aujies, -aujas, arī -aunos, -aunies, -aunas, pag. -āvos; refl.; pareti.

1. Ietērpt sev kājas (apavos, zeķēs).

Avoti: LLVV

ieauzot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Pabarot ar auzām.

Avoti: LLVV

iebādēt   žarg.

1. Kaitēt; nodarīt ļaunu.

2. Uzvarēt (sportā).

Avoti: SLG

iebadīt   -u, -i, -a, pag. -īju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Strauji iegrūst, iesist (ar ragiem, pieri).

2. trans. Iebakstīt (1); iedurstīt (1).

// intrans.

Avoti: LLVV

iebaidēt   apv.

1. Atkārtoti baidot, iedvest bailes, panākt, ka baidās.

2. Baidot iedzīt (kur iekšā).

Avoti: ĒiV

iebaidelēt   apv.

1. Atkārtoti radīt bailes, iebaidīt.

Avoti: EH

iebaidināt   apv.

1. Iebaidelēt.

Avoti: EH

iebaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Padarīt bailīgu; panākt, ka baidās; iedvest bailes.

2. pareti. Baidot iedzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iebaikst   apv.

1. Mazliet baidīties.

Avoti: EH

iebailēt   apv.

1. Darīt bažīgu.

Avoti: EH

iebailība   apv.

1. Bažīgums.

Avoti: EH

iebailīgs   apv.

1. Bažīgs.

Avoti: EH

iebaiļoties   apv.

1. Nokļūt baiļu varā.

Avoti: ME

iebakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju;

1. trans. Bakstot ievirzīt (kur iekšā).

// intrans.

2. intrans. Bakstot pieskarties (kādam).

Avoti: LLVV

iebalēt   parasti 3. pers., -balē, arī -bal, pag. -balēja; intrans.; pareti.

1. Iesākt balēt; mazliet, arī vietumis nobālēt.

Avoti: LLVV

iebālēt   parasti 3. pers., -bāl, arī -bālē, pag. -bālēja; intrans.; pareti.

1. Iesākt zaudēt krāsu vai krāsas spilgtumu; mazliet, arī vietumis pazaudēt krāsu vai krāsas spilgtumu.

Avoti: LLVV

iebalēties   apv.

1. Zaudēt krāsas spilgtumu, izteiksmīgumu.

Avoti: EH

iebalgans   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet bālgans; tāds, kam ir mazliet bālāks krāsas tonis nekā parastais.

Avoti: LLVV

iebālgans   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet bālgans; tāds, kam ir mazliet bālāks krāsas tonis nekā parastais.

Avoti: LLVV

iebalināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Balinot panākt, ka kļūst mazliet gaišāks.

Avoti: LLVV

iebalot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; reti.

1. Iebalēt.

Avoti: LLVV

iebāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet bāls; pabāls.

Avoti: LLVV

iebalsāt   apv.

1. Ievēlēt.

Avoti: KiV

iebalsiens   novec.

1. Prefikss.

Avoti: KV

iebalsot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Ievēlēt.

2. Piebalsot (3).

3. Uzsākt dziedāt vai uzdot (norādīt) toni.

Avoti: LLVV, EH

iebalsoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; intrans.; pareti.

1. Ieskanēties.

Avoti: LLVV

iebaltens   apv.

1. Bālgans, bāls; vietumis balts, ar baltiem vai ļoti gaišiem plankumiem.

Avoti: SiV

iebaltēt   apv., niev.

1. Iemaisīt.

Avoti: KiV

iebalts   -ais; s. -a, -ā;

1. Vietumis balts; tāds, kam ir baltas vai ļoti gaišas krāsas plankumi.

Avoti: LLVV

iebalvāt   apv.

1. Palutināt (ar labāku ēdienu).

Avoti: EH

iebalzamēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Balzamējot padarīt (miruša cilvēka vai beigta dzīvnieka ķermeni) ilgi saglabājamu.

Avoti: LLVV

iebālzgans   apv.

1. Pabāls.

Avoti: KiV

iebalzīt   apv.

1. Ietīt un novietot tā, lai būtu atbalstīts no visām pusēm.

Avoti: ME

iebandoties   apv.

1. Kļūt turīgam (kā bandiniekam).

Avoti: LE

iebandoties   apv.

1. Iekļūt noziedznieku grupā, bandā.

Avoti: ME

iebangot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Bangojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iebangoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās.; intrans.

1. Iesākt bangot; īsu brīdi bangot.

Avoti: LLVV

iebarāt   apv.

1. Iedot barību, ēdienu.

2. Ar barību pielabināt (dzīvnieku).

Avoti: KiV

iebārgoties   apv.

1. Kļūt nelaipnam, dusmīgam.

Avoti: ME

iebarināt   novec.

1. Pieradināt pie barošanas, piejaucēt.

Avoti: KV

iebarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iedot barību (dzīvniekam); pabarot.

2. Ar barību pielabināt, padarīt rāmu, drošu, arī paklausīgu (dzīvnieku).

// sar. Labi ēdinot, ietekmēt (cilvēku) noteiktā nolūkā.

Avoti: LLVV

iebārstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Bārstot ievirzīt (kur iekšā); iekaisīt.

Avoti: LLVV

iebārstīties   apv.

1. Nejauši iebirt.

Avoti: EH

iebārt   -baru, -bar, -bar, pag. -bāru; trans.; reti.

1. Mazliet sabārt; pabārt.

2. parasti divd. formā: iebārts. Bieži barot, iebaidīt.

Avoti: LLVV

iebaudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ieēst, iedzert.

Avoti: LLVV

iebaukšēties   apv.

1. Iebaukšķēties.

Avoti: ViV

iebaukšķēties   apv.

1. Iesākt baukšķēt un tūlīt apklust.

Avoti: ViV

iebaurāties   apv.

1. Iebauroties.

Avoti: KnV

iebauroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt baurot un tūlīt apklust; iemauroties.

Avoti: LLVV

iebauza   apv.

1. Uzkožamais pirms ēdiena, uzkodas.

Avoti: NeV

iebauze   apv.

1. Ar matiem nosegtā galvas daļa.

Avoti: EH

iebauzt   apv.

1. Uzkost.

Avoti: NeV

iebauža   apv.

1. Ēdiens pirms īstā ēdiena, uzkožamais.

Avoti: KV

iebaužām   apv.

1. Ieēst uzkodas; uzkodām.

Avoti: ME

iebavietis   apv., vēst.

1. Iebūvietis.

Avoti: KiV

iebāzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atkārtoti, vairākiem paņēmieniem iebāzt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iebāzt   -bāžu, -bāz, -bāž, pag. -bāzu; trans.

1. Bāžot ievirzīt, ielikt (kur iekšā).

// pārn. Ļoti tuvu pielikt, piespiest (pie kā), iespiest (kur, piemēram, galvu, degunu).

2. sar. Aizturēt, arestēt.

Avoti: LLVV, KZ

iebāzties   -bāžos, -bāzies, -bāžas, pag. -bāzos;

1. Refl. --> iebāzt; tikt iebāztam (parasti neviļus, negribēti).

Avoti: LLVV

iebedīt   apv.

1. Ievietot kapā (līķi).

2. Iedēstīt.

Avoti: ME, EH

iebēdzināt   apv.

1. Paslēpt (kur iekšā).

Avoti: ViV

iebēgt   -bēgu, -bēdz, -bēg, pag. -bēgu; intrans.

1. Bēgot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iebēgties   apv.

1. Noslēpties (kur iekšā).

Avoti: ĒiV

iebelzt   -belžu, -belz, -belž, pag. -belzu; intrans.

1. Smagi, spēcīgi iesist (par cilvēku).

// trans.

Avoti: LLVV

iebembelēt   sar.

1. Dzert alkoholu.

Avoti: JV

iebērnoties   apv.

1. Ieperināties, izveidot ligzdu.

2. Izveidot migu un dzemdēt tur mazuļus.

Avoti: ME, EH

iebērt   -beru, -ber, -ber, pag. -bēru; trans.

1. Berot ievirzīt, ievietot (kur iekšā).

2. apv. Iepērt, nopērt.

3. sar. Ieliet alkoholu.

Avoti: LLVV, EH

ieberzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Berzējot panākt, ka (piemēram, ziede, šķidrums) iesūcas (kur iekšā).

// poligr., novec. Dobspiedumā (grebumā, gravīrā) pirmā plāksnes resp. gravēta litogrāfijas akmens iekrāsošana.

Avoti: LLVV, GV

ieberzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ieberzēt sevi.

2. apv. Netīšām tikt ieberztam.

Avoti: LLVV, EH, Žrg

ieberzt   -beržu, -berz, -berž, pag. -berzu; trans.

1. Beržot ievirzīt (kur iekšā).

2. Beržot apstrādāt (kādu virsmu).

3. Beržot, beržoties radīt (piemēram, rievu, brūci).

Avoti: LLVV

ieberzties   parasti 3. pers., -beržas, pag. -berzās;

1. Refl. --> ieberzt (1); tikt ieberztam (parasti neviļus, negribēti).

2. Refl. --> ieberzt (3); tikt ieberztam (parasti neviļus, negribēti).

3. žarg. Nonākt narkotiku reibumā.

Avoti: LLVV, SLG

ieberzums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieberzt (2).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ieberzt (3); ieberzties (2).

Avoti: LLVV

iebest   apv.

1. Ierakt; iegriezt.

2. Izrakt nelielu bedri.

3. Iesākt rakt un pārtraukt rakšanu.

4. Iemiet.

Avoti: ME, EH

iebesties   apv.

1. Ierakties.

Avoti: EH

iebetonējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iebetonēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iebetonēt (2).

Avoti: LLVV

iebetonēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ieguldīt un nostiprināt (kur iekšā, piemēram, konstrukciju, stieni), aizlejot ar betona masu.

2. Ievietot (betona masu) veidnēs.

Avoti: LLVV

iebībīties   žarg.

1. Lietot narkotikas.

Avoti: SLG

iebīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Bīdot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iebīdīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> iebīdīt; tikt iebīdītam.

Avoti: LLVV

iebīdnis   -ņa, v.; tehn.

1. Detaļa, ko iebīda kādas konstrukcijas elementu sastiprināšanai; ierīce, kas iebīda detaļu vai sagatavi mašīnā.

Avoti: LLVV

iebidžīt   apv.

1. Iestumt (ar roku).

Avoti: EH

iebiedēšana   psih.

1. Nelabvēlīgs mijiedarbības stils, kas izpaužas gan attiecībās starp pieaugušajiem, gan arī attiecībās starp bērniem un pieaugušajiem.

Avoti: Psh

iebiedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt bailīgu; panākt, ka baidās; iedvest bailes; iebaidīt.

Avoti: LLVV

iebiezināšana

1. Sausnas satura palielināšana šķīdumā.

Termiskā iebiezināšana— sausnas satura palielināšana šķīdumā aizvadot daļu šķīdinātāja tvaika veidā.

Kriogēnā iebiezināšana— sausnas satura palielināšana šķīdumā, to sasaldējot - aizvadot šķīdinātāju ledus kristālu veidā.

Avoti: ZTV

iebiezināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt biezāku (parasti ēdienu, piemēram, ar miltu piedevu).

Iebiezināti piena produkti— piena produkti, kas iegūti, daļēji iztvaicējot ūdeni no piena, vājpiena, krējuma, paniņām, sūkalām vai jebkura šo produktu maisījuma, piem., iebiezināts piens ar cukuru, iebiezināts piens ar cukuru un kakao, iebiezināts sterilizēts piens.

Avoti: LLVV

iebikstīt   -u, -i, -a, pag. -īju;

1. intrans. Bikstot pieskarties (kādam).

2. trans. Bikstot ievirzīt (kur iekšā).

3. trans.; sar. Bikstot padarīt bailīgu, tramīgu (dzīvnieku).

Avoti: LLVV

iebilde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Iebildums.

Avoti: LLVV

iebildēt   apv.

1. Iebilst.

2. Iebilst, pretoties.

Avoti: ME, EH

iebildēt   apv.

1. Ierāmēt (attēlu).

Avoti: EH

iebildēties   apv.

1. Ierunāties (1).

Avoti: EH

iebildība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Iedomība, augstprātība; arī spītība.

Avoti: LLVV

iebildīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. pareti Iedomīgs, augstprātīgs; arī spītīgs.

2. apv. Tāds, kas iebilst, nepiekrīt citu viedoklim.

Avoti: LLVV, EH

iebildināt   apv.

1. Uzsākt sarunu vai to ierosināt.

Avoti: ME, VeAT

iebildums   -a, v.

1. Izteikums, ar kuru iebilst (1); šāda izteikuma saturs.

Celt iebildumus— iebilst (1).

Avoti: LLVV

iebilst   -bilstu, -bilsti, -bilst, pag. -bildu; trans.

1. Pateikt, ka nepiekrīt (kam), ka vēršas (pret ko), apšauba (ko).

// intrans.

2. Pateikt, ieteikties.

Avoti: LLVV

iebilsties   -bilstos, -bilsties, -bilstas, pag. -bildos; refl.; pareti.

1. Iebilst (2).

2. Būt sevī lepnam, iedomīgam.

// reti. Iespītēties.

3. apv. Ierunāties.

4. apv. Apvainoties.

Avoti: LLVV, EH

iebilšķis   apv.

1. Tas, kas mīl celt ierunas, iebildumus.

Avoti: KV

iebimbāties   apv.

1. Ieraudāties.

Avoti: ViV

iebirdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Birdinot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iebirināt   apv.

1. Iekaisīt.

Avoti: ME

iebirt   parasti 3. pers., -birst, pag. -bira; intrans.

1. Birstot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iebirzīt   apv.

1. Iesākt ar sēšanas joslu iezīmēšanu tīrumā.

2. Iezīmēt sēšanas joslas tīrumā.

Avoti: EH

iebirzīt   apv.

1. Iedrupināt.

Avoti: EH

iebirzt   apv.

1. Beržot, drupinot iebirt.

Avoti: ME

iebiržot   apv.

1. Iezīmēt sēšanas joslas tīrumā.

Avoti: EH

iebīties   apv.

1. Iekšēji sākt baidīties.

Avoti: ME, VeAT

iebiuvāties   apv.

1. Ieraudāties.

Avoti: ViV

iebizenēt   apv.

1. Iebizot.

Avoti: EH

iebizinēt   apv.

1. Iebizot.

Avoti: KiV

iebizot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Bizojot ievirzīties (kur iekšā).

// sar. Ieskriet (kur iekšā) - par cilvēku.

Avoti: LLVV

ieblādēt   apv.

1. Iestāstīt.

Avoti: ME

ieblakām   apst.

1. Ieblakus.

Avoti: LLVV

ieblākšķināt   apv.

1. Ar lielu troksni iebraukt, iebrāzties.

Avoti: EH

ieblakus   apst.

1. Gandrīz blakus, samērā tuvu.

// priev. nozīmē ar dat.

Avoti: LLVV

ieblandīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; niev.

1. Ieklaiņot.

Avoti: LLVV

ieblankot   apv.

1. Iebūvēt, iestiprināt plankas (stāvbūvē celtas ēkas sienā).

Avoti: ViV

ieblarkšēties   parasti 3. pers., -blarkšas, pag. -blarkšējās; refl.

1. Iesākt blarkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieblarkšķēties   parasti 3. pers., -blarkšķas, pag. -blarkšķējās, refl.

1. Iesākt blarkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieblatot   žarg.

1. Iestāstīt.

Avoti: SLG

ieblaukšēties   parasti 3. pers., -blaukšas, pag. -blaukšējās; refl.

1. Iesākt blaukšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieblaukšķēties   parasti 3. pers., -blaukšķas, pag. -blaukšķējās, refl.

1. Iesākt blaukšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieblāvoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt blāvot; īsu brīdi blāvot.

Avoti: LLVV

ieblāvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet blāvs.

Avoti: LLVV

ieblāzmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Ieblāzmoties.

Avoti: LLVV

ieblāzmoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt blāzmot; īsu brīdi blāzmot.

Avoti: LLVV

ieblēdīt   -īju, -ī, -ī, arī -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ar blēdību iegūt.

Avoti: LLVV

ieblēdīties   -ījos, -ījies, -ījas, arī -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Slepus vai ar mānīšanos iekļūt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieblenst   apv.

1. Tikko nojaušams (tumsā).

Avoti: EH

ieblensties   apv.

1. Uzlūkot, uzskatīt; apskatīt; aplūkot.

2. Iemirdzēties.

Avoti: ME, EH

ieblenzt   sar.

1. Ieskatīties.

Avoti: Sin

ieblenzties   apv.

1. Uzraukt uzacis, ieplest acis.

Avoti: EH

ieblēties   parasti 3. pers., -blējas, pag. -blējās; refl.

1. Iesākt blēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iebliesties   apv.

1. Steigā ierasties, iekļūt.

Avoti: ME

ieblietēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Spēcīgi sitot, stampājot, ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iebliezt   -bliežu, -bliez, -bliež, pag. -bliezu; intrans.; sar.

1. Spēcīgi iesist.

2. Iešaut.

// trans.

3. apv. Iesist (1).

Avoti: LLVV, EH

ieblīnēt   apv.

1. Izbolīt acis.

Avoti: ME, VeAT

ieblisēt   apv.

1. Klaiņojot, slinki pastaigāties.

Avoti: EH

ieblīšķēt   apv.

1. Ar troksni ienākt, iebraukt.

Avoti: EH

ieblīvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Blīvējot ievirzīt (kur iekšā).

2. Ar pūlēm, grūtībām ietilpināt (1).

Avoti: LLVV

ieblodīties   apv.

1. Ielavīties.

Avoti: ME

ieblokot   apv.

1. Ielikt, iespīlēt blokus (zābaku stulmos, lai tos iztaisnotu, padarītu gludus).

Avoti: ViV

ieblorkšēties   apv.

1. Ieblarkšķēties, ieblurkšķēties.

Avoti: ViV

ieblurkšēties   apv.

1. Ieblarkšķēties, ieblurkšķēties.

Avoti: ViV

ieblūžģēt   apv.

1. Ar slapju apavu radītu troksni ienākt.

Avoti: EH

ieblūžģināt   apv.

1. Neveikli, šļūcoši ar troksni ienākt.

2. Ar skaļiem šļakstiem ieiet (ūdenī).

Avoti: ME

iebļaut   -bļauju, -bļauj, -bļauj, pag. -bļāvu; trans.; sar.

1. Iekliegt.

Avoti: LLVV

iebļauties   -bļaujos, -bļaujies, -bļaujas, pag. -bļāvos; refl.; sar.

1. Iekliegties (1).

2. Iekliegties (2).

3. parasti 3. pers. Iekliegties (3).

Avoti: LLVV

iebļāviens   -a, v.; sar.

1. Īss, aprauts bļāviens.

Avoti: LLVV

iebodzināt   apv.

1. Paslēpt (kur iekšā).

Avoti: ME

iebojāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Mazliet, arī vietumis sabojāt.

Avoti: LLVV

iebojāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.; pareti.

1. Mazliet, arī vietumis sabojāties.

Avoti: LLVV

iebokāt   apv.

1. Iekult.

Avoti: EH

iebokņīt   apv.

1. Iebukņīt.

Avoti: ViV

iebokšēties   apv.

1. Iebūkšķēties.

Avoti: ViV

ieborēt   apv.

1. Ieurbt, parasti akmenī.

2. Iestāstīt, iegalvot.

Avoti: KiV, ViV

ieborkšēties   apv.

1. Ieburkšķēties.

Avoti: ViV

iebozties   apv.

1. Kļūt dusmīgam un apvainoties.

2. Ievīstīties, satuntulēties.

Avoti: ME, EH

iebradāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Bradājot iemīt (piemēram, taku, pēdas).

2. apv. Iebrist.

Avoti: LLVV, ME

iebrakstēties   apv.

1. Iebrakšķēties.

Avoti: ME

iebrakšēties   parasti 3. pers., -brakšas, pag. -brakšējās; refl.

1. Iesākt brakšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iebrākšēties   apv.

1. Iesākt brakšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: ME

iebrākšķēt   apv.

1. Ar rīboņu iebraukt.

Avoti: EH

iebrakšķēties   parasti 3. pers., -brakšķas, pag. -brakšķējās, refl.

1. Iesākt brakšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iebrākšķēties   apv.

1. Iesākt brakšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: ME

iebrammēt   apv.

1. Izlamāt, nopērt.

Avoti: EH

iebraucamā   nelok.; vēst.

1. Iebraucamā vieta - īpaši iekārtota sēta un naktsmītne iebraucējiem, Rīgā pirmās tika ierīkotas 15. gs., Latvijā pastāvēja līdz 20. gs. vidum.

Avoti: LE1

iebraucējs   -a, v.

1. Darītājs --> iebraukt.

2. Cilvēks, kas iebraucis, ieradies no citurienes.

Avoti: LLVV, TvV

iebraucīt   -brauku, -brauki, -brauka, pag. -braucīju;

1. trans.; pareti. Braukot ievirzīt (kur iekšā).

2. apv. Vairākkārt velkot pa spraugu starp aizvērtu durvju apakšu un slieksni, padarīt mīkstu, gludu (linu, pakulu audumu).

Avoti: LLVV, KiV

iebraukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vairākkārt braucot, ieveidot, radīt (piemēram, ceļu, pēdas).

Avoti: LLVV

iebraukšana

1. Process, kurā ceļotāji, šķērsojot valsts robežu ar nepieciešamajiem ceļošanas dokumentiem, nonāk tajā.

Iebraukšanas nodoklis— dažās valstīs noteikts nodokļu veids, ko piemēro iebraucējiem (pasažieriem), tas jāmaksā lidostās vai citos iebraukšanas punktos.

Iebraukšanas prasības— prasības, ko valsts noteikusi iebraukšanai tajā, parasti iebraukšanai nepieciešama pase vai cits dokuments, kas apliecina pilsonību, vīza un medicīniskie vai apdrošināšanas dokumenti.

Iebraukšanas vīza— attiecīgās valsts valdības atļauja ārvalstu pavalstniekam iebraukt konkrētajā valstī, tā var būt ar dažādu derīguma termiņu, vienreizējai vai daudzkārtējai iebraukšanai, vīzu var izsniegt noteiktam iebraukšanas mērķim: piemēram, tūrismam, biznesam, tranzītam.

Avoti: TvV

iebraukt   -braucu, -brauc, -brauc, pag. -braucu;

1. intrans. Braukšus ievirzīties (kur iekšā).

2. intrans. Braukšus ierasties.

3. trans. Braucot ievirzīt (kur iekšā transportlīdzekli, iejūgtu zirgu).

Iebraucamā vieta neakt.— vienkārša viesnīca ar pajūgu novietnēm.

4. trans. Braucot ieveidot, radīt (piemēram, ceļu, pēdas).

5. trans. Apmācīt braukšanai, pieradināt pie braukšanas (zirgu).

6. trans.; sar. Strauji ievirzīt (kur iekšā, piemēram, roku).

7. intrans.; sar. Ievirzīties, ieslīdēt.

// vienk. Ietriekties, spēcīgi iesist.

8. žarg. Saprast.

Avoti: LLVV, SLG

iebrauktne   apv.

1. Ratnīca; šķūnis ratu novietošanai.

Avoti: EH

iebrauktuva   apv.

1. Iebrauktuve.

Avoti: EH

iebrauktuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Vieta, pa kuru iebrauc (kur iekšā).

2. neakt. Iebraucamā vieta.

Avoti: LLVV

iebrāzīt   apv.

1. Iebrāzt.

Avoti: ME

iebrāzmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Brāzmojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iebrāzmoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt brāzmot un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iebrāzt   -brāžu, -brāz, -brāž, pag. -brāzu; pareti.

1. trans. Strauji, spēcīgi ievirzīt (kur iekšā).

2. trans. Strauji, spēcīgi ievilkt (piemēram, dziļu svītru, robu).

3. parasti 3. pers.; intrans. Iebrāzties (1).

4. intrans. Iebrāzties (2).

Avoti: LLVV

iebrāzties   -brāžos, -brāzies, -brāžas, pag. -brāzos; refl.

1. parasti 3. pers. Brāžaties ievirzīties (kur iekšā) - piemēram, par vēju, straumi.

2. Straujā gaitā (parasti ar troksni) ieskriet, arī iebraukt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iebrēciens   -a, v.; sar.

1. Īss, aprauts brēciens.

Avoti: LLVV

iebrēcināt   apv.

1. Panākt, ka sāk brēkt.

Avoti: ME

iebrēkt   -brēcu, -brēc, -brēc, pag. -brēcu; trans.; sar.

1. Skaļi, neapvaldīti iekliegt.

// intrans.

Avoti: LLVV

iebrēkties   -brēcos, -brēcies, -brēcas, pag. -brēcos; refl.; sar.

1. Skaļi, neapvaldīti iekliegties (1).

// pārn. Skaļi, griezīgi ieskanēties.

2. Skaļi, neapvaldīti iekliegties (2).

3. Skaļi ieraudāties (parasti par bērnu).

4. parasti 3. pers. Skaļi, griezīgi iekliegties (3).

Avoti: LLVV

iebrīdenēt   apv.

1. Izteikt pārmetumus un brīdināt.

Avoti: ME

iebrīdēt   apv.

1. Iebrīdināt.

Avoti: EH

iebrīdināt   apv.

1. Izteikt pārmetumus un brīdināt.

Avoti: ME

iebriedināt   apv.

1. Panākt, ka sāk briest.

Avoti: ME

iebriest   parasti 3. pers., -briest, pag. -brieda; intrans.; pareti.

1. Briestot (mitrumā), kļūt tādam, ko grūti kustināt, virināt.

2. Iesākt briest, nogatavoties.

Avoti: LLVV

iebriesties   apv.

1. Iesākt piebriest, uzbriest, augt.

Avoti: ME

iebrīkstēties   apv.

1. Iesākt brīkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: ME

iebrikšēties   parasti 3. pers., -brikšas, pag. -brikšējās; refl.

1. Iesākt brikšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iebrīkšēties   parasti 3. pers., -brīkšas, pag. -brīkšējās; refl.

1. Iesākt brīkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iebrikšķēties   parasti 3. pers., -brikšķas, pag. -brikšķējās, refl.

1. Iesākt brikšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iebrīkšķēties   parasti 3. pers., -brīkšķas, pag. -brīkšķējās, refl.

1. Iesākt brīkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iebrīnēties   apv.

1. Pēkšņi izrādīt izbrīnu.

Avoti: ME

iebringāt   apv.

1. Iešūpoties iekšā, iekārtoties, iestreipuļot.

Avoti: ME

iebrist   -brienu, -brien, -brien, pag. -bridu;

1. intrans. Brienot ievirzīties (piemēram, ūdenī, staignā vai irdenā vidē).

// pārn. Šķietami ievirzīties (daļējā miglas, mākoņu aizsegā) - par debess spīdekļiem.

2. trans.; pareti. Vairākkārt brienot, iemīt (piemēram, taku, pēdas).

Avoti: LLVV

iebristies   apv.

1. Brienot ievirzīties.

Avoti: EH

iebrīšķēt   apv.

1. Brīkšķot ievirzīties.

Avoti: EH

iebriukšēties   apv.

1. Iebrakšķēties.

Avoti: ViV

iebriukšķēties   apv.

1. Iesākt briukšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: ME

iebrīvēties   apv.

1. Iekārtoties.

Avoti: EH

iebrokastēt   apv.

1. Iebrokastot.

Avoti: KiV

iebrokastot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Ieēst brokastis.

Avoti: LLVV

iebrucējs   -a, v.

1. Karaspēks, kas iebrūk (kādā valstī, teritorijā).

2. Tas (tāds), kas ar varu iekļūst (piemēram, kādā telpā).

Avoti: LLVV

iebrūcēt   apv.

1. Savainot, iegūt brūci.

Avoti: TlV

iebrucināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Panākt, ka iebrūk 1 (1).

Avoti: LLVV

iebruģēt   apv.

1. Sākt bruģēt.

2. Bruģējot ieguldīt, ieklāt.

3. Bruģējot izveidot.

Avoti: EH

iebruikšķēties   apv.

1. Iesākt brikšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: ME

iebrukt   -brūku, -brūc, -brūk, pag. -bruku; intrans.

1. parasti 3. pers. Brūkot, grūstot ievirzīties (kur iekšā).

2. Iekrist (kur iekšā, parasti līdz ar ko brūkošu, grūstošu).

Avoti: LLVV

iebrukt   -brūku, -brūc, -brūk, pag. -bruku; intrans.

1. Ar militāru spēku iekļūt (piemēram, citas valsts teritorijā); arī ielauzties (4).

2. Iekļūt ar varu (kur iekšā); ielauzties (1).

3. Straujā gaitā (parasti ar troksni) ievirzīties (kur iekšā); iebrāzties (2).

Avoti: LLVV

iebrukums   -a, v.; pareti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iebrukt 1(1).

Avoti: LLVV

iebrukums   -a, v.

1. Karaspēka iekļūšana ar militāru spēku (citas valsts teritorijā).

2. Iekļūšana ar varu (piemēram, kādā mājā, telpā).

Avoti: LLVV

iebrūnēt   parasti 3. pers., -brūn, arī -brūnē, pag. -brūnēja; intrans.; pareti.

1. Kļūt mazliet brūnam; kļūt mazliet tumšākam.

Avoti: LLVV

iebrungans   apv.

1. Kaut kas brūngans.

Avoti: EH

iebrūngans   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet brūngans; ar brūnganu nokrāsu.

Avoti: LLVV

iebrūnināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Padarīt mazliet brūnu; padarīt mazliet tumšāku.

Avoti: LLVV

iebrūns   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet brūns; ar brūnu nokrāsu; brūngans.

Avoti: LLVV

iebties   apv.

1. Taisīt skābu seju, viebties.

Avoti: KV

iebubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Klusi, neskaidri pateikt (parasti ausī).

Avoti: LLVV

iebubināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt bubināt un tūlīt apklust (par Zirgu).

Avoti: LLVV

iebucāt   apv.

1. Iebāzt.

Avoti: EH

iebučot   apv.

1. Sniegt pirmo skūpstu.

2. Iespiest skūpstu (piemēram, delnā).

Avoti: ME

iebudelēt   apv.

1. Iebuldurēt.

Avoti: EH

iebuģenēt   apv.

1. Satuntuļot.

Avoti: EH

iebuinieks   -a, v.; apv.

1. Iebūvietis.

Avoti: ME

iebujietis   -ša, v.; apv.

1. Iebūvietis.

Avoti: EH

iebujis   apv.

1. Iebūvietis.

Avoti: EH

iebujnieks   -a, v.; apv.

1. Iebūvietis.

Avoti: EH

iebujvietis   -ša, v.; apv.

1. Iebūvietis.

Avoti: EH

iebūkāt   apv.

1. Iebungāt.

Avoti: EH

iebuknīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju, sar.

1. intrans. Viegli iesist, iegrūst.

2. trans. Viegli iesitot vai pagrūžot, pārmācīt, ietekmēt.

Avoti: LLVV

iebukņāt   apv.

1. Viegli iesist, iegrūst.

2. Viegli iesitot vai pagrūžot, pārmācīt, ietekmēt.

Avoti: ME

iebukņīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; sar.

1. intrans. Viegli iesist, iegrūst.

2. trans. Viegli iesitot vai pagrūžot, pārmācīt, ietekmēt.

Avoti: LLVV

iebuksnīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; sar.

1. intrans. Iebukņīt (1).

2. trans. Iebukņīt (2).

Avoti: LLVV

iebūksnīt   apv.

1. Iesist dunku.

Avoti: EH

iebūkšēties   parasti 3. pers., -būkšas, pag. -būkšējās; refl.

1. Iesākt būkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iebūkšķēties   parasti 3. pers., -būkšķas, pag. -būkšķējās, refl.

1. Iesākt būkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iebuktēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Iespiest, ieliekt.

2. Iegludināt (vīles biksēm).

Avoti: LLVV

iebukurēt   apv.

1. Ievelt (ko smagu).

Avoti: EH

iebulderēt   apv.

1. Iebuldurēt.

Avoti: EH

iebulderēties   apv.

1. Neskaidri, nesaprotami ierunāties.

2. Ar pūlēm iemācīties (parasti lasīt).

Avoti: ME

iebuldurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.; niev.

1. Pamazām, ar pūlēm iemācīt (parasti lasīt).

2. Neskaidri, nesaprotami pateikt (parasti ausī).

Avoti: LLVV

iebuldurēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt buldurēt un tūlīt apklust (par tītaru).

2. sar.; niev. Neskaidri, nesaprotami ierunāties.

3. sar.; niev. Ar pūlēm iemācīties (parasti lasīt).

Avoti: LLVV

iebungāt   apv.

1. Mazliet iedunkāt pa ribām.

Avoti: ME

iebunkšēties   apv.

1. Iebūkšķēties.

Avoti: ViV

ieburāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Iebraukt (kur iekšā) - par buru kuģi, buru laivu.

Avoti: LLVV

ieburbulēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Burbuļojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieburbulēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt burbuļot un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieburbuļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja, intrans.

1. Burbuļojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieburbuļoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās, refl.

1. Iesākt burbuļot un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieburkšēties   -burkšos, -burkšies, -burkšas, pag. -burkšējos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt burkšēt (1) un tūlīt pārstāt.

2. sar. Neapmierināti, īgni, paskaļi ierunāties.

Avoti: LLVV

ieburkšķēties   -burkšķos, -burkšķies, -burkšķas, pag. -burkšķējos, refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt burkšķēt (1) un tūlīt pārstāt.

2. sar. Neapmierināti, īgni, paskaļi ierunāties.

Avoti: LLVV

ieburnīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; apv.

1. Ieburzīt (1).

Avoti: LLVV

ieburt   apv.

1. Burot ietekmēt (ko, kādu), panākt vēlamo rezultātu; burot pagatavot (piemēram, zāles).

Avoti: ĒiV, KiV

ieburzījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieburzīt (1).

Avoti: LLVV

ieburzināt   apv.

1. Iedrupināt.

Avoti: KnG

ieburzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mazliet, arī vietumis saburzīt.

2. pareti. Burzot iedabūt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieburzīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> ieburzīt (1); tikt ieburzītam.

Avoti: LLVV

iebūve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Nepārvietojami iebūvēta telpu iekārta.

2. Iestiprinājums.

Avoti: LLVV

iebūvējums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība --> iebūvēt (2).

2. Iebūvēta daļa, nodalījums, ierīce (telpā).

Avoti: LLVV

iebūvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Būvējot ievietot (būvē); izlietot būvē (piemēram, būvmateriālu).

2. Būvējot novietot (celtni, arī iekārtas priekšmetu) nekustīgi starp kādiem objektiem, iekārtas priekšmetiem.

Iebūvētās mēbeles— stacionāras, tikai vienas telpas izmēriem un vajadzībām atbilstošas mēbeles.

Avoti: LLVV

iebūvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Uzcelt sev ēku (kādā teritorijā, arī citu celtņu vidū).

Avoti: LLVV

iebūvietis   -ša, v.; vēst.

1. Trūcīgs lauku iedzīvotājs, kas bija ierīkojis savu saimniecību mežā vai atmatās; trūcīgs lauku iedzīvotājs, kas ierīkojis savu saimniecību uz cita īpašnieka zemes un bija no viņa atkarīgs.

Avoti: LLVV

iebūvīša   apv.

1. Iebūviete.

Avoti: EH

iebūvnieks   apv.

1. Iebūvietis.

Avoti: EH

iebužināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Bužinot ievirzīt (kur iekšā).

2. Mazliet, arī vietumis sabužināt.

Avoti: LLVV

iec.   saīs.

1. Iecirknis.

Avoti: i1

iecalāt   apv.

1. Pieradināt turēt uz rokām, klēpī (par mazu bērnu).

Avoti: ME

iecalstīt   apv.

1. Iecilāt.

Avoti: KiV

iecalstelēt   apv.

1. Iecilāt.

Avoti: EH

iecapāt   apv.

1. Neveikli ienākt.

Avoti: EH

iecapot   apv.

1. Iestiprināt ar capām 1.

Avoti: ĒiV

iecava   apv.

1. Aizgore.

Avoti: ME

Iecava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Zemgalē, tāda paša nosaukuma novada centrs (līdz 2009. g. - Bauskas rajonā) 21 km no Bauskas, izveidojusies bijušās Iecavas muižas (Eckau) teritorijā, vēstures dokumentos pirmo reizi minēta 1492. g.

2. Iecavas novads - patstāvīgs novads no 2009. g. 1. jūlija, 2004.-2009. g. novads Bauskas rajonā, 1990.-2004. g. pagasts Bauskas rajonā ar to pašu teritoriju, robežojas ar Olaines, Baldones, Vecumnieku, Bauskas un Ozolnieku novadu; bijušie nosaukumi: Iecavas pagasts, Lieliecavas pagasts, vāciski - Gross-Eckau.

Iecavas novada teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā Iecavas pagastā, kas vēlāk kļuva par novadu, iekļauta lielākā daļa pirmskara Zālītes, neliela daļa Garozas, Misas un Salgales pagasta teritorijas, savukārt neliela daļa pirmskara Iecavas pagasta teritorijas pievienota tagadējam Ķekavas pagastam.

3. vēst. Iecavas pagasts - pagasts Bauskas apriņķī līdz 1949. g. un Bauskas rajonā 1990.-2004. g., tagad Iecavas novads.

4. Upe Zemgalē, Lielupes labā krasta pieteka Jaunjelgavas, Vecumnieku, Bauskas, Iecavas un Ozolnieku novadā, garums - 136 km (līdz Velna grāvim), kritums - 66 m.

5. Dzelzceļa stacija Iecavas novadā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Zilupe-Jelgava-Ventspils, 196 km no Ventspils dzelzceļa stacijas, atklāta 1904. g. ar nosaukumu "Gross-Eckau", tagadējais nosaukums kopš 1919. g.

Avoti: LME, AtvL, LPag, LC, LE1

iecavnieki

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Iecava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

iecebīt   apv.

1. Nozagt, iebērt sev.

Avoti: EH

iecelāt   apv.

1. Pieradināt turēt uz rokām, klēpī (par mazu bērnu).

Avoti: ME

Iecelnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ošupes pagastā.

Avoti: LC

iecelnieki

1. Madonas novada Ošupes pagasta apdzīvotās vietas "Iecelnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

iecelt   -ceļu, -cel, -ceļ, pag. -cēlu; trans.

1. Ceļot ievirzīt, ievietot (kur iekšā).

2. Uzdot (administratīvā kārtā) izpildīt kādu amatu, veikt kādu pienākumu.

Avoti: LLVV

iecelties   apv.

1. Iesākt, ierast celties (noteiktā laikā).

2. Nejauši (nepareizi) iecelt.

Avoti: ĒiV, EH

ieceļošana

1. Ārvalstnieku un (vai) bezvalstnieku ieceļošana kādā valstī uz pastāvīgu dzīvi - imigrācija.

Avoti: JtV

ieceļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Ierasties, pārceļojot no citurienes.

// pārn. Tikt ievestam, ienestam, iesūtītam.

2. parasti 3. pers.; biol. Ieviesties no citurienes (par dzīvniekiem, augiem).

Avoti: LLVV

ieceļotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas ieceļo vai ir ieceļojis no citurienes.

2. biol. Dzīvnieks vai augs, kas ieviesies no citurienes.

Avoti: LLVV

iecementēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ieguldīt un nostiprināt (kur iekšā, piemēram, konstrukciju, stieni), aizlejot ar cementa masu.

Avoti: LLVV

iecementēties   sar.

1. Nostiprināties.

Avoti: Sin

iecemīt   apv.

1. Ievērot. 2. Iegaumēt.

Avoti: KiV

Iecēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ozolnieku novada Cenu pagastā.

Avoti: LC

iecentrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iestādīt vai ieregulēt noteiktā attiecībā pret centru.

Avoti: LLVV

iecentrēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos, refl.; sar.

1. Koncentrēties, saņemties (kāda, parasti garīga darba veikšanai).

Avoti: MLVV

iecepināt   apv.

1. Cepjot izkaltēt; pārcept.

2. Iededzināt.

Avoti: ME

iecept   -cepu, -cep, -cep, pag. -cepu;

1. trans. Ievietot (mīklā) un izcept.

2. intrans.; reti. Daļēji izcept.

Avoti: LLVV

iecepties   apv.

1. Cepoties saistīties, savienoties.

Avoti: ĒiV

iecere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Domās apsvērtais (darba, darbības) plāns; nodomātais pasākums.

2. novec. Nodoms apprecēties (ar kādu).

Avoti: LLVV

iecerējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iecerēt (1).

Avoti: LLVV

iecerēt   -ceru, -ceri, -cer, pag. -cerēju; trans.

1. Domās apsvērt, lai (ko) īstenotu; paredzēt (ko) veikt.

2. novec. Iemīlēt un cerēt, ka apprecēs; nolūkot, nodomāt (par dzīvesbiedru).

Avoti: LLVV

iecerētais   -ā, v.; novec.

1. Iemīlētais cilvēks, ko cer apprecēt.

Avoti: LLVV

iecerēties   apv.

1. Atcerēties.

Avoti: LE

iecerēts   apv.

1. Divd. --> iecerēt.

2. ar noteikto gal. Iemīlētais cilvēks, ko cer apprecēt.

Avoti: ĒiV

iecerināt   apv.

1. Izraisīt, iedvest cerību.

Avoti: ME

iecērot   apv.

1. Ielīst, ierāpties.

Avoti: EH

iecērtāt   apv.

1. Iesākt pļaut, pļaustīt (vairākās vietās, ne visai intensīvi).

2. Vairākkārtīgi iecirst.

Avoti: ViV, ME

iecienāt   apv.

1. Nedaudz, ļoti pieticīgi pacienāt.

2. Labi paēdināt; atkārtoti pacienāt ar kaut ko garšīgu.

Avoti: ME, EH

iecienība   apv.

1. Uzmanība.

Avoti: EH

iecienīt   -cienu, -cieni, -ciena, arī -cienīju, -cienī, -cienī, pag. -cienīju; trans.

1. Izjust dziļu cieņu, godbijību, arī patiku (pret kādu cilvēku).

2. Atzīt par patīkamu, lietderīgu.

3. apv. Pieradināties.

Avoti: LLVV, EH

iecienīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks, piem., mākslinieks, speciālists), kas iemantojis cieņu, guvis piekrišanu plašā (vai kādā) sabiedrības daļā.

Avoti: MLVV

ieciepties   apv.

1. Iečiepstēties, iepīkstēties.

Avoti: ME

ieciest   apv.

1. Paciest, panest.

Avoti: ME

iecietēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; pareti.

1. Cietējot ieveidoties; kļūt cietam.

Avoti: LLVV

iecietība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iecietīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iecietīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izturas ar saudzību, bez īgnuma, bez protesta (pret ko).

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

iecietīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Iecietība.

Avoti: LLVV

iecietinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iecietināt.

Avoti: LLVV

iecietināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (audums) kļūst cietāks, stīvāks (piemēram, apstrādājot ar cieti).

2. apv. Nostiprināt, nodrošināt pret kaut ko.

3. apv. Nodrošināties.

Avoti: LLVV, ME

ieciklēties   žarg.

1. Pārmērīgi koncentrēt uzmanību (uz ko).

Avoti: SLG

iecikloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos, refl.; sar.

1. Apstāties (attīstībā, tālākā virzībā u. tml.), nespēt mainīties, tikai atkārtoties; pārlieku koncentrēties uz kādu atsevišķu jautājumu.

Avoti: MLVV

iecīkstēties   apv.

1. Iečiepstēties, iepīkstēties.

Avoti: ME

iecilāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Cilājot iejaukt (ēdienā).

2. pareti. Vairākkārt cilājot, padarīt lokanākas (kājas).

3. apv. Pieradināt turēt uz rokām, klēpī (par mazu bērnu).

Avoti: LLVV, ME

iecilāties   apv.

1. Piecelties.

Avoti: EH

iecildīgs   novec.

1. Iedomīgs.

Avoti: KV

iecildināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Ieslavēt, ielielīt.

Avoti: LLVV

iecildīt   apv.

1. Izslavēt, ieslavēt.

2. Ieraudzēt.

Avoti: Sin, EH, ME

iecilpāt   apv.

1. Iecilpot.

Avoti: KiV

iecilpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Cilpojot ieskriet (kur iekšā) - parasti par zaķi.

// pārn.; sar. Par cilvēku.

Avoti: LLVV

iecīnīt   apv.

1. Cīnoties ievietot.

2. Ar grūtībām iemācīties.

Avoti: ME

iecīnīties   apv.

1. Cīnoties iekļūt.

Avoti: ME

iecipt   apv.

1. Ieķerties.

Avoti: EH

iecirknis   -ņa, v.

1. Teritorijas vai joslas (neliela) daļa, kas paredzēta noteiktam nolūkam vai noteiktai darbībai.

Vēlēšanu iecirknis— Vēlēšanu apgabala daļa.

Policijas iecirknis— pilsētas policijas mazākā administratīvā vienība.

Avoti: LLVV

iecirpt   -cērpu, -cērp, -cērp, pag. -cirpu; trans.; pareti.

1. Iesākt cirpt, bet nepabeigt.

2. Cērpot radīt ievainojumu.

// intrans.

Avoti: LLVV

iecirpties   apv.

1. Cērpot nejauši iegriezties.

2. Ieķerties.

Avoti: ME

iecirst   -cērtu, -cērt, -cērt, pag. -cirtu;

1. Cērtot ievirzīt (kur iekšā, piemēram, cirvi kokā).

2. trans. Cērtot ieveidot, radīt (kādā virsmā, piemēram, robu).

3. intrans.; savienojumā ar lok. Cērtot, strauji skarot ar cirvi, iešķelt (kādā priekšmetā), radīt plaisu.

4. trans. Strauji ievirzīt (kur iekšā, piemēram, zobus, nagus).

5. intrans. Ar sparu iesist.

6. trans. Strauji noliekt un piespiest (galvu, zodu pie ķermeņa).

7. parasti 3. pers.; intrans.; sar. Pēkšņi asi, sāpīgi sakairināt; pēkšņi izraisīt asas sāpes.

8. apv. Iedzelt (par kukaiņiem).

Avoti: LLVV, KnG

iecirsties   -cērtos, -cērties, -cērtas, pag. -cirtos; refl.

1. Kļūt stūrgalvīgam, nepiekāpīgam, nelaipnam (parasti pēc aizskāruma, aizvainojuma); iespītēties, ietiepties.

2. Strauji un cieši iespiesties (kur iekšā) - par zobiem, nagiem; strauji un cieši ieķerties (kur iekšā ar zobiem, nagiem).

3. parasti 3. pers. Tikt iecirstam (kur iekšā, parasti neviļus, negribēti) - piemēram, par cirvi, kapli.

4. parasti 3. pers. Spēji iebrāzties, ietriekties (kur iekšā) - piemēram, par vēju, lietu, sniegu.

5. parasti 3. pers. Refl. --> iecirst (6); tikt iecirstam.

6. parasti 3. pers. Būt pēkšņi spēcīgi, asi sajūtamam (parasti par smaržu, garšu).

Avoti: LLVV

iecirstīt   apv.

1. Vairākkārtēji iecirst, iecirst vairākās vietās.

Avoti: ME

iecirte   mežs.

1. 20-30 m plata kailcirte līdz 40 gadu vecās egļu audzēs cirtes malu pieradināšanai pie vēja līdz audzes ciršanas vecumam.

Avoti: ZTV

iecirtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iecirtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iecirtiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> iecirst (1).

2. Pirmais cirtiens kokā, kuru paredzēts nocirst.

Avoti: LLVV, EH

iecirtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ātri kļūst stūrgalvīgs, nepiekāpīgs, nelaipns (parasti pēc aizskāruma, aizvainojuma); spītīgs, ietiepīgs.

Avoti: LLVV

iecirtīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> iecirtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

iecirtot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ieveidot (matos) cirtas.

Avoti: LLVV

iecirtums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> iecirst (1).

2. Paveikta darbība --> iecirst (2).

3. Iecirstā vietā; cērtot ieveidotais, radītais robs.

Avoti: LLVV

iecistēt   apv.

1. Ieviesties.

Avoti: EH

iecistēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; biol.

1. Veidojot cistu, ievietoties tajā.

Avoti: LLVV

iecūkāt   apv.

1. Iesākt (ko) darīt (parasti slikti, nemākulīgi) un nepabeigt.

Avoti: ViV

iecukurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ievietot cukurā (parasti ogas, augļus), ļaujot tam iesūkties.

Avoti: LLVV

iecukuroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Piesūkties ar cukuru.

Avoti: LLVV

iečabēt   apv.

1. Iesākt čabēt uz īsu brīdi.

Avoti: ME

iečabēties   parasti 3. pers., -čabas, pag. -čabējās; refl.

1. Iesākt čabēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iečabināties   -čabinos, -čabinies, -čabinās, pag. -čabinājos; refl.

1. Iesākt čabināties un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iečakāt   apv.

1. Bakstot ar kādu rīku, ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: ĒiV

iečākstēt   apv.

1. Kūstot sākt kļūt nedaudz irdenam (par ledu).

2. Iebojāties; ietrūdēt.

Avoti: ViV

iečakstēties   parasti 3. pers., -čakstas, pag. -čakstējās; refl.

1. Iesākt čakstēt un tūlīt pārstāt (par ko vieglu, sausu, kas saskaras ar ko).

2. Iečakstināties (2).

Avoti: LLVV

iečakstināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesākt čakstināt (1) un tūlīt pārstāt.

2. parasti 3. pers. Iesākt radīt raksturīgas paskarbas balss skaņas un tūlīt apklust (parasti par putniem).

Avoti: LLVV

iečaloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Iesākt sarunāties, tērzēt daudziem reizē; īsu brīdi sarunāties, tērzēt daudziem reizē.

2. parasti 3. pers. Iesākt radīt skanīgu, dzidru troksni (par upi, plūstošu ūdeni u. tml.); īsu brīdi radīt skanīgu, dzidru troksni.

Avoti: LLVV

iečamdīt   apv.

1. Ar troksni un biedējot iedzīt.

2. Iebiedēt.

3. Nekārtīgi ielikt.

Avoti: ME

iečammāt   apv.

1. Ieēst, kārtīgi nesakožot, viļājot pa muti.

Avoti: ViV

iečampāt   apv.

1. Neveikli, ar grūtībām ieiet, ienākt.

Avoti: ME

iečamstēties   apv.

1. Iesākt čāpstināt, elsot (pēkšņi, uz īsu brīdi) un apklust.

Avoti: EH

iečāpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Čāpojot ieiet, ienākt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iečāpot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.

1. Čāpojot ieiet, ienākt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iečapstināt   apv.

1. Nedaudz ieēst.

Avoti: EH

iečāpstināt   apv.

1. Iečapstināt.

Avoti: EH

iečarkot   sar.

1. Iedzert.

Avoti: Sin

iečarkoties   apv.

1. Iedzert.

Avoti: EH

iečarkstēties   apv.

1. Iesākt čarkstēt un tūlīt pārstāt (parasti par vistām).

Avoti: ViV

iečārkstēties   apv.

1. Pēkšņi (uz īsu brīdi) iekrākties.

Avoti: EH

iečaukstēt   apv.

1. Ievietot (kaut ko) sniegā ar čaukstošu skaņu.

2. Lauzt ledu.

Avoti: ME

iečaukstēties   parasti 3. pers., -čaukstas, pag. -čaukstējās; refl.

1. Iesākt čaukstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iečaukstināt   apv.

1. Panākt, ka sāk čaukstēt.

2. Viegli ieēst.

Avoti: ME

iečekot   žarg.

1. Apskatīties.

2. Iegaumēt.

3. Reģistrēt un nodot (bagāžu lidostā).

Avoti: JV, SLG

iečēkšēties   apv.

1. Iesākt čēkstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: ViV

iečepīt   apv.

1. Pievienot potzaru (potcelmam); uzpotēt; ieacot.

Avoti: KiV

iečerkstēties   -čerkstos, -čerksties, -čerkstas, pag. -čerkstējos; refl.

1. Iesākt čerkstēt un tūlīt apklust (par putniem).

Avoti: LLVV

iečērkstēties   -čērkstos, -čērksties, -čērkstas, pag. -čērkstējos; refl.

1. Iesākt čerkstēt un tūlīt apklust (par putniem).

Avoti: LLVV

iečiebties   apv.

1. Iečiepstēties.

Avoti: ME

iečiepstēties   -čiepstos, -čiepsties, -čiepstas, pag. -čiepstējos; refl.

1. Iesākt čiepstēt un tūlīt apklust.

// pārn. Ierunāties smalkā balsī (parasti par bērniem).

Avoti: LLVV

iečiepties   apv.

1. Iečiepstēties.

Avoti: ĒiV

iečiknīt   apv.

1. Rūpīgi ievietot, iecelt.

Avoti: EH

iečīkstēties   -čīkstos, -čīksties, -čīkstas, pag. -čīkstējos; refl.

1. Iesākt čīkstēt un tūlīt pārstāt.

// pārn.; sar. Iečinkstēties (par bērnu).

Avoti: LLVV

iečīkstināt   apv.

1. Čīkstot iebraukt.

Avoti: EH

iečinkstēties   -činkstos, -činksties, -činkstas, pag. -činkstējos; refl.

1. Iesākt činkstēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iečirkstēties   parasti 3. pers., -čirkstas, pag. -čirkstējās; refl.

1. Iesākt čirkstēt un tūlīt pārstāt (piemēram, par priekšmetiem).

2. Iesākt čirkstēt un tūlīt apklust (par putniem).

Avoti: LLVV

iečivināt   apv.

1. Čivinot ievirzīt skaņu (kur).

Avoti: ME

iečivināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesākt čivināt un tūlīt apklust (par putniem).

// pārn. Priecīgi, bezbēdīgi ierunāties (parasti par bērniem, sievietēm).

Avoti: LLVV

iečokāt   apv.

1. Bakstot ar kādu rīku, ievirzīt (kur iekšā).

2. Bakstot pieskarties (kam), arī skarot nedaudz ievainot (ko).

Avoti: ĒiV, ViV

iečolēt   sar.

1. Ieskatīties.

2. Saprast.

Avoti: SLG

iečollēt   sar.

1. Ieskatīties.

2. Saprast.

Avoti: SLG

iečopīties   apv.

1. Labi iedzīvoties, kļūt pārtikušam.

Avoti: EH

iečubināt   sar.

1. Ietīt, satīt.

Avoti: Sin

iečučināt   sar.

1. Iemidzināt.

Avoti: Sin

iečudīt   apv.

1. Izdarīt (ko) jocīgu, smieklīgu.

Avoti: KiV

iečūdīt   apv.

1. Ar buršanās (māņticības līdzekļu) palīdzību kaut ko nokārtot.

Avoti: EH

iečukāt   apv.

1. Bakstot ar kādu rīku, ievirzīt (kur iekšā).

2. Bakstot pieskarties (kam), arī skarot nedaudz ievainot (ko).

Avoti: ĒiV, ViV

iečuksnīt   apv.

1. Iedabūt, iecelt, iebāzt, iepakot.

Avoti: ME

iečukstēt   -čukstu, -čuksti, -čukst, pag. -čukstēju; trans.

1. Čukstus pateikt (parasti ausī).

Avoti: LLVV

iečūkstēt   apv.

1. Iečukstēt.

Avoti: EH

iečūkstēties   parasti 3. pers., -čūkstas, pag. -čūkstējās; refl.

1. Iesākt čūkstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iečukstēties   -čukstos, -čuksties, -čukstas, pag. -čukstējos; refl.

1. Iesākt čukstēt un tūlīt pārtraukt.

Avoti: LLVV

iečunčināt   sar.

1. Ietīt, satīt.

Avoti: Sin

iečūpstināt   apv.

1. Sūkājot (nedaudz) ieēst.

Avoti: ĒiV

iečurāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, sar.

1. Urinējot iepildīt (šķidrumu traukā).

Avoti: ĒiV

iečurkstēties   parasti 3. pers., -čurkstas, pag. -čurkstējās; refl.

1. Iesākt čurkstēt un tūlīt pārstāt (piemēram, par šķidrumu).

2. Iesākt čurkstēt un tūlīt pārstāt (piemēram, par gaļu, taukiem, kas cepas).

3. Iesākt čurkstēt un tūlīt apklust (par putniem).

Avoti: LLVV

iečutināt   apv.

1. Iemudināt.

Avoti: EH

IeD   saīs.

1. Iekšlietu daļa.

Avoti: i1

iedaba   -as, s.

1. Rakstura, personības iezīmju kopums; arī raksturs.

Avoti: LLVV, NeV

iedabāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; apv.

1. Iedomāt.

2. apv. Ieradināt.

Avoti: LLVV, EH

iedabāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; apv.

1. Ieradināties.

2. Iemīlēties.

Avoti: LLVV, EH

iedaboties   apv.

1. Ieradināties.

Avoti: ĒiV

iedābt   apv.

1. Iesist.

Avoti: Sin

iedābt   apv.

1. Izdabāt.

2. Izlutināt.

3. Iemēslot.

Avoti: EH

iedabuit   apv.

1. Iedabūt.

Avoti: EH

iedabuities   apv.

1. Ar grūtībām iekļūt.

Avoti: EH

iedabūt   -dabūju, -dabū, -dabū, pag. -dabūju; trans.

1. Ievirzīt (kur iekšā), parasti ar pūlēm, grūtībām.

// sar. Iesaistīt (ar pūlēm, grūtībām).

Avoti: LLVV

iedabūties   apv.

1. Ieradināties.

Avoti: ĒiV

iedailināt   apv.

1. Iedalīt.

Avoti: EH

iedairīties   apv.

1. Sākt sprēgāt.

Avoti: ME

iedakstīt   apv.

1. Iespraudīt.

Avoti: EH

iedalbāt   apv.

1. Neveiklā, līganā gaitā ienākt.

2. Iekalt.

Avoti: ME

iedale   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Darbība --> iedalīt (1); iedalīšana.

2. Iedalījums (1).

3. Iedalījums (2).

Avoti: LLVV

iedaliena   -as, s.

1. Iedalītais īpašums; iedalītā daļa.

Iedalienu kņazistes— feodāļu zemes īpašumi Krievijā 12.-16. gs., kas izveidojās sadaloties Kijevas Krievzemei, un vēlāk, sadrumstalojoties lielajām kņazistēm.

Avoti: VtV

iedalījums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> iedalīt (1).

2. Paveikta darbība --> iedalīt (2).

3. Neliela daļa, vienība; iedaļa.

Avoti: LLVV

iedalīšana   mil.

1. Pagaidu pārmaiņas taktisko gaisa spēku sadalījumā starp pakļautajām pavēlniecībām.

Avoti: MIL

iedalīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Dalot panākt, ka izveidojas divas vai vairākas (kā) atsevišķas daļas, grupas.

2. Šķirojot klasificēt.

3. Dalot piešķirt (no kāda kopuma).

4. Nosūtīt, norīkot (darbā, pasākumā); likt atrasties (kādā vienībā, grupā); arī ieskaitīt.

Avoti: LLVV

iedalīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Tikt iedalītam, būt iedalītam (daļās, grupās).

2. Tikt iedalītam, būt iedalītam (sīkākās mērvienībās).

Avoti: LLVV

iedalstīt   apv.

1. Iepērt (2).

Avoti: EH

iedaļa   -as, s.

1. Noteikta, atzīmēta daļa, kas parasti atbilst kādai mērvienībai.

2. Neliels iedalījums, nodalījums.

Avoti: LLVV

iedambēt   apv.

1. Norobežot ar dambi.

Avoti: ME

iedancināt   apv.

1. Dejojot ievadīt.

Avoti: EH

iedancot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; novec.

1. Iedejot (kur iekšā).

2. apv. Rīkot balli, atzīmējot jaunas ēkas uzcelšanu.

Avoti: LLVV, MiV

iedancoties   apv.

1. Iedejoties.

Avoti: EH

iedangāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Dziļi iemīt (dubļos, zemē).

Avoti: LLVV

iedaravāt   apv.

1. Iedāvināt.

Avoti: KiV

iedarbe   -es, s.; parasti vsk.

1. Iedarbība.

Iedarbes laiks— relejam - laika posms no impulsa saņemšanas momenta līdz kontaktu pārslēgšanas brīdim; kūstošajam drošinātājam - laika sprīdis no īsslēguma (pārslodzes) strāvas iestāšanās brīža līdz ieliktņa izkušanai.

Avoti: LLVV

iedarbība   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, norise, kas (ko) pārveido; šādas darbības, norises rezultāts.

Avoti: LLVV

iedarbīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas (manāmi, jūtami) iedarbojas (uz ko).

Avoti: LLVV

iedarbīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iedarbīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iedarbināšana

1. Gāzturbīnu dzinēja nestacionārs darbības režīms palaišanas procesā, kura laikā rotors sasniedz darba apgriezienus; izmanto palaišanas sistēmu, kas iegriež dzinēja rotoru, iedarbina palaišanas degvielas padeves un aizdedzes sistēmas.

Avoti: ZTV

iedarbināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka sāk darboties (piemēram, mehānisms, ierīce).

2. Dot impulsu darbībai.

Avoti: LLVV

iedarboties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Būt tādam, kas pārveido (ko).

2. parasti 3. pers. Iesākt darboties (par mehānismu, ierīci).

3. apv. Iespaidot, ietekmēt.

Avoti: LLVV, EH

iedārdēt   parasti 3. pers., -dārd, pag. -dārdēja; intrans.; pareti.

1. Dārdot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iedārdēties   parasti 3. pers., -dārdas, pag. -dārdējās; refl.

1. Iesākt dārdēt (par parādībām dabā, sprādzieniem, artilērijas šāvieniem); īsu brīdi dārdēt.

2. Iesākt dārdēt (par skaņu); īsu brīdi dārdēt.

Avoti: LLVV

iedārdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. intrans. Iedārdēt.

2. trans. Dārdinot ievirzīt (kur iekšā transportlīdzekli).

Avoti: LLVV

iedārdzināt   apv.

1. Paaugstināt cenas.

Avoti: ME

iedārdzināties   apv.

1. Kļūt dārgākam.

Avoti: EH

iedarināt   apv.

1. Iesākt darināt.

2. Sagatavot iedaru (alus pagatavošanai).

Avoti: ME

iedaris   novec.

1. Burvis, kas citiem var nodarīt ļaunu.

2. Tas, kas sāk vai ir sācis kādu darbu.

Avoti: KV

iedaris   apv.

1. Sviesta gabaliņš, ko ieliek krējumā, lai to ātrāk varētu sakult sviestā.

Avoti: ME

iedaris   apv.

1. Neuzarts tīrums.

Avoti: ME

iedarīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. reti. Iesākt darīt, bet nepabeigt.

2. apv. Ielikt.

3. apv. Iespiest, saspiest.

Avoti: LLVV, EH

iedarīt   apv.

1. Noburt.

Avoti: LE

iedarīties   apv.

1. Ievainoties.

Avoti: EH

iedars   apv.

1. Iesala mīkla alus darīšanai.

2. Neuzarts tīrums.

3. Sviesta pika, ko likt krējumā, lai to ātrāk varētu sakult sviestā.

4. Tas, kas sācis kādu darbu.

Avoti: KV, LE

iedarvāt   apv.

1. Iedarvot.

Avoti: KiV

iedarvojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iedarvot.

Avoti: LLVV

iedarvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ieziest, arī piesūcināt (kā) virskārtu ar darvu, bitumenu.

Avoti: LLVV

iedaša   novec.

1. Iedvesma.

Avoti: KV

iedaša   apv.

1. Ieradums.

Avoti: ME

iedāša   apv.

1. Iedaža (1).

Avoti: EH

iedaudzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Daudz un plaši iestāstīt; izslavēt, reklamēt.

2. apv. Atgādināt.

Avoti: LLVV, NeV, KnG

iedaudzīt   apv.

1. Iedauzīt.

Avoti: ViV

iedaudzīties   apv.

1. Iedauzīties.

Avoti: ViV

iedauzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Dauzot iebojāt.

2. sar.; parasti divd. formā: iedauzīts. Bieži sitot, iebaidīt, padarīt tramīgu.

3. apv. Iepērt.

Avoti: LLVV, EH

iedauzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. No sitiena tikt iebojātam.

2. sar. Ieiet, ieklīst (bez noteikta mērķa, parasti trokšņaini).

3. apv. Dusmīgi ierunāties.

Avoti: LLVV, EH

iedāvāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Iedāvināt.

2. Nelielā daudzumā dot.

Avoti: LLVV

iedāvāt   apv.

1. Iedēvēt.

Avoti: EH

iedāvāties   apv.

1. Piedāvāt savus pakalpojumus, piedāvāties.

Avoti: EH

iedavināt   apv.

1. Iedāvināt.

Avoti: EH

iedāvināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iedot (ko) par dāvanu.

Avoti: LLVV

iedaža   apv.

1. Iedvesma, iedoma.

2. Iemesls, cēlonis.

3. Paradums, raksturs.

Avoti: KV

iedažām   novec.

1. Uzkožamam.

2. Brīžiem.

Avoti: KV

iedāžāt   apv.

1. Piedāvāt, uzspiest, ar varu iedot.

2. Iedomāties ko bailīgu.

Avoti: KV

iedažot   apv.

1. Kaut ko iedomāties.

Avoti: NeV

iedēbt   apv.

1. Iesist.

2. Iegaumēt.

Avoti: ME, EH

iededzīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas ātri iedegas (3) - par cilvēku.

Avoti: LLVV

iededzinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iededzināt (2).

Avoti: LLVV

iededzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pieliekot uguni, panākt, ka sāk degt, izstarojot gaismu; panākt, ka sāk degt (uguns); iedegt 1.

// pārn. Spēcīgi satraukt, saviļņot; ļoti ieinteresēt.

Iededzināt sirdis— sajūsmināt, aizraut daudzus; satraukt, saviļņot.

// pārn. Izraisīt (spēcīgas jūtas, vēlēšanās).

2. Dedzinot ieveidot (kādā virsmā, piemēram, ornamentus, zīmes).

// pārn. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) dziļi iespiežas (apziņā).

3. Padarīt tumšu, brūnu (parasti cilvēku, viņa ķermeņa daļas) - par sauli; ļaut iedegt.

Avoti: LLVV

iededzināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; pareti.

1. Kļūt tumšam, brūnam, ilgi sauļojoties.

Avoti: LLVV

iedega   -as, s.

1. Slimība (ziedaugiem), kuru izraisa sēnes vai baktērijas un kurai parasti raksturīga plankumu izveidošanās uz auga.

Avoti: LLVV

iedegt   -dedzu, -dedz, -dedz, pag. -dedzu; trans.

1. Pieliekot uguni, panākt, ka uzreiz sāk degt, izstarojot gaismu; panākt, ka uzreiz degt (uguns); iededzināt (1).

// pārn. Izraisīt (spēcīgas jūtas, vēlēšanos).

Avoti: LLVV

iedegt   -degu, -dedz, -deg, pag. -degu; intrans.

1. Kļūt tumšam, brūnam (parasti par cilvēku, viņa ķermeņa daļām saules staros).

Avoti: LLVV

iedegties   -degos, -dedzies, -degas, pag. -degos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt degt, izstarojot gaismu.

// pārn. Parādīties, kļūt redzamam (par debess spīdekli, blāzmu u. tml.).

// pārn. Kļūt ļoti gaišam, spožam, tiekot apgaismotam.

// pārn. Kļūt ļoti spilgtam.

// pārn. Iemirdzēties spēcīgā pārdzīvojumā (par acīm); parādīties (acīs), piemēram, par mirdzumu, kvēli.

2. parasti 3. pers. Iesākt labi degt.

3. Pēkšņi izjust un spilgti izpaust (spēcīgas jūtas, arī vēlēšanos).

4. parasti 3. pers. Pēkšņi rasties un spilgti izpausties (par jūtām, vēlēšanos u. tml.).

5. parasti 3. pers. Pēkšņi sākties un kļūt spraigam (par cīņu, sacensībām u. tml.).

Avoti: LLVV

iedegums   -a, v.; parasti vsk.

1. Tumša, brūna ādas nokrāsa, kas izveidojas saules staru iedarbībā.

Avoti: LLVV

iedeidzēt   apv.

1. Iediedzēt.

Avoti: EH

iedejot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. intrans. Dejojot ievirzīties (kur iekšā).

2. trans.; parasti divd. formā: iedejots. Vairākkārt dejojot, labi apgūt (piemēram, deju).

3. trans.; sar. Dejojot iemēģināt, atklāt (piemēram, skatuvi, zāli).

Avoti: LLVV

iedejoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Vairākkārt dejojot, iemācīties labi dejot; dejot, kamēr dejošana sāk labi veikties.

Avoti: LLVV

iedēklis   apv.

1. Ola, ko noliek, lai vista dētu zināmā vietā.

2. Cāļu perējamā ligzda.

Avoti: LE, EH

iedēklis   novec.

1. Vārda pirmatnējā saknē iesprausts nāsāls elements; infikss.

Avoti: KV

iedeldēt   apv.

1. Deldējot ieveidot (radīt virsmā, piemēram, robu, celiņu).

Avoti: ViV

iedelverēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Nevienādi soļojot, klūpot ieiet, ienākt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iedenderēt   apv.

1. Iestreipuļot.

Avoti: ĒiV, EH

iedenkt   apv.

1. Ar spēku iedzīt.

Avoti: EH

iederēt   apv.

1. Saskanēt ar apkārtējo, labi iekļauties tajā.

Avoti: ME

iederēties   -deros, -deries, -deras, pag. -derējos; refl.

1. Saskanēt ar apkārtējo, labi iekļauties tajā, būt īstajā, piemērotajā vietā.

Avoti: LLVV

iedergties   apv.; hip.

1. Iesāpēties.

2. Runājot pēkšņi kaklā skaņai aizķerties, radot asu, augstu toni.

Avoti: ME, EH

iederība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iederīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iederīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas iederas.

Avoti: LLVV

iederīgums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Iederība.

Avoti: LLVV

iederināt   apv.

1. Pielāgot pēc izmēriem.

Avoti: ME

iedesāt   apv.

1. Ieskriet, iebēgt.

Avoti: ViV

iedēstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Dēstīt un pabeigt dēstīt.

2. Ieaudzināt (1).

Avoti: LLVV

iedēsts   -a, v.; reti

1. Dēsts.

2. Stādīšanai paredzēts jauns augs.

Avoti: LLVV, EH

iedēt   parasti 3. pers., -dēj, pag. -dēja; trans.

1. Izdēt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iedēvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iesākt dēvēt (kādā vārdā, parasti pēc raksturīgas pazīmes); iesaukt.

Avoti: LLVV

iedevīgs   apv.

1. Produktīvs.

2. Tāds (cilvēks), kas labprāt citam dod (ko savu); tāds (cilvēks), kas labprāt dalās ar citiem.

Avoti: ME

iedevums   val.

1. Lingvistiskā informācija, kas tiek sniegta valodas apguvējam noteikta mācību uzdevuma veikšanai un valodas lietošanas prasmes apguvei un pilnveidei; viss, kas veido mācību saturu.

Avoti: LdsV

iedibene   sar.

1. Pamatne, gultne.

Avoti: Sin

iedibinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iedibināt (1).

Avoti: LLVV

iedibināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izveidot un ieviest, nostiprināt (piemēram, tradīcijas, stāvokli).

2. novec. Nodibināt, izveidot.

3. reti. Dziļi pamatot.

Avoti: LLVV

iedibināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. pareti. Izveidoties un ieviesties, nostiprināties (piemēram, par tradīcijām).

2. novec. Nodibināties, izveidoties.

Avoti: LLVV

iedīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Ar neatlaidību, stingrību panākt, ka (dzīvnieks) veic noteiktas darbības, kustības; iedresēt.

2. Ar neatlaidību, arī stingrību, bardzību iemācīt (kādu cilvēku ko darīt) vai izmācīt (kādu cilvēku par ko).

Avoti: LLVV

iedīdzēt   apv.

1. Iediedzēt.

Avoti: ĒiV, ME

iedīdzināt   apv.

1. Panākt, ka sāk dīgt.

Avoti: ME

iediebt   -diebju, -dieb, -diebj, pag. -diebu; intrans.; sar.

1. Ieskriet, parasti ātri (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iediedelēties   apv.

1. Lūdzoties panākt, ka tiek uzaicināts, ielūgts.

Avoti: EH

iediedzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Panākt, arī ļaut, ka sāk dīgt.

Avoti: LLVV

iediegšana   apģ.

1. Divu piegriezumdetaļu īslaicīga savienošana pa slēgtu vai noslēdzamu līkni ar roku darba dūrieniem vai ar viegli izārdāmu šujmašīnas cilpdūrienu pagaidšuvi.

Avoti: ZTV

iediegt   -diedzu, -diedz, -diedz, pag. -diedzu; trans.

1. Lieliem dūrieniem, arī pavirši šujot, iestiprināt.

2. apv. Iepērt.

Avoti: LLVV, EH

iediegt   -diedzu, -diedz, -diedz, pag. -diedzu; intrans.; sar.

1. Ātri, veikli ieskriet, arī iebēgt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iedīgāties   apv.

1. Skaļi ieraudāties uz īsu brīdi.

Avoti: ME

iedīglis   -ļa, v.

1. Pats pirmais sākums, pati pirmā sākotnējā izpausme (kādai parādībai); pirmsākums.

2. apv. Asns.

Avoti: LLVV, EH

iedīgt   apv.

1. Uzdīgt.

Avoti: KiV

iedīkties   -dīcos, -dīcies, -dīcas, pag. -dīcos; refl.

1. Iesākt dīkt un tūlīt pārstāt (par dažiem kukaiņiem).

// sar.; niev. Ieraudāties.

Avoti: LLVV

iedilbt   apv.

1. Ieskriet.

Avoti: ME

iedilbt   apv.

1. Ar grūtībām iebāzt, iepildīt.

Avoti: EH

iedilt   parasti 3. pers., -dilst, pag. -dila; intrans.; pareti.

1. Nolietojoties kļūt mazliet, arī vietumis plānākam, tievākam, arī nestiprākam.

2. Dilstot iegūt sirpja formu (par Mēnesi).

Avoti: LLVV

iedilums   -a, v.; reti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iedilt (1).

Avoti: LLVV

iedimdēt   parasti 3. pers., -dimd, pag. -dimdēja; intrans.; reti.

1. Dimdot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iedimdēties   parasti 3. pers., -dimdas, pag. -dimdējās; refl.

1. Iesākt dimdēt (piemēram, par zemi); īsu brīdi dimdēt.

2. Iesākt dimdēt (par mūzikas instrumentiem); īsu brīdi dimdēt.

3. Iesākt dimdēt (par skaņām); īsu brīdi dimdēt.

4. Iesākt dimdēt (par vietu, telpu); īsu brīdi dimdēt.

Avoti: LLVV

iedimdināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.; reti.

1. Iedimdēt.

Avoti: LLVV

iedimīt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām iecelt, ienest, ievilkt (ko smagu).

Avoti: ViV

iedimzāt   apv.

1. Stīvi, neveikli ieiet.

2. Ar lieliem, dimdošiem soļiem ieiet.

Avoti: ME, EH

iedipāt   apv.

1. Ienākt smagiem soļiem.

2. Ieskriet, ietipināt.

Avoti: ME, EH

iedipēties   parasti 3. pers., -dipas, pag. -dipējās; refl.

1. Padobji ieskanēties (par soļiem).

Avoti: LLVV

iedipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Dipinot ieiet, ienākt, arī ieskriet (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iedipīt   apv.

1. Sīkiem solīšiem ieiet.

Avoti: EH

iedīrāt   apv.

1. Iesākt dīrāt, bet nepabeigt.

2. Ieplēst.

Avoti: ViV

iedirbe   apv.

1. Iedarbība.

Avoti: LE

iedirbt   apv.

1. Iedarboties.

Avoti: ME

iedirst   -diršu, -dirs, -dirš, pag. -dirsu; vienk.

1. Ievadīt izkārnījumus.

Avoti: ME

iedīvelēt   apv.

1. Pieradināt, iedresēt, iedīdīt.

Avoti: ME

iedīžāt   apv.

1. Iemīdīt.

Avoti: ĒiV

iedobains   apv.

1. Tāds, kur ir lēzens, pasekls, parasti ieapaļš padziļinājums.

2. Bedrains.

Avoti: ME, EH

iedobe   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. Lēzens, pasekls, parasti ieapaļš, padziļinājums (kādā virsmā).

// reti. Ieplaka.

2. reti. Bedrīte (vaigos, zodā).

Avoti: LLVV

iedobele   apv.

1. Bedrīte, iedobīte.

Avoti: EH

iedobelēt   apv.

1. Padarīt bedrainu.

Avoti: EH

iedobens   apv.

1. Tāds, kur ir lēzens, pasekls, parasti ieapaļš padziļinājums; iedobains.

Avoti: ME

iedobīt   apv.

1. Izveidot iedobi.

Avoti: ME

iedobīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> iedobe.

2. pareti. Bedrīte (vaigos, zodā).

Avoti: LLVV

iedobjains   apv.

1. Tāds, kur ir iedobumi.

Avoti: ME

iedobjš   apv.

1. Nedaudz dobjš (1).

Avoti: EH

iedobs

1. Tāds, kur ir lēzens, pasekls, parasti ieapaļš padziļinājums.

2. Dobs.

Avoti: ME, Sin

iedobt   -dobju, -dob, -dobj, pag. -dobu;

1. trans. Ieveidot (kādā virsmā nelielu, parasti ieapaļu, padziļinājumu).

2. trans.; poligr. Izgatavot iedobuma (1) veidā (iespiedelementus).

3. parasti 3. pers.; intrans.; reti. Iekrist (parasti par acīm).

Avoti: LLVV

iedobulis   -ļa, v.

1. Neliels iedobums (parasti zemes virsmā).

Avoti: LLVV

iedobuļot   apv.

1. Izveidot iedobumus.

Avoti: ME

iedobumains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir iedobumi (par virsmu).

Avoti: LLVV

iedobums   -a, v.

1. Padziļinājums (kādā virsmā), parasti pasekls, ieapaļš; dobums (1).

2. Caurums (kādā virsmā).

Avoti: LLVV

iedoma   -as, s.

1. Iztēle, fantāzija.

2. Neatlaidīga, arī uzmācīga doma, ideja (bieži aplama).

Avoti: LLVV

iedomājams

1. Iespējams, varbūtējs.

Avoti: Sin

iedomas   sar.

1. Maldi.

Avoti: Sin

iedomāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Atveidot atmiņā, atcerēties; iedomāties (3).

// intrans. Ienākt prātā izdarīt ko patīkamu (kādam) un paveikt to.

2. Izveidot priekšstatu, tēlu (par ko); iedomāties (1).

3. Izziņas darbībā radīt atziņu, secinājumu, konstatējumu, ideju u. tml.; iedomāties (4).

Avoti: LLVV

iedomāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; trans.

1. Izveidot iztēlē; iztēloties (ko).

2. Radīt sev maldīgu uzskatu, pārliecību (par ko); likties, šķist.

3. Atveidot atmiņā, atcerēties; iedomāt (1).

// intrans.

4. Izziņas darbībā rasties atziņai, secinājumam, konstatējumam, idejai u. tml.; iedomāt (3).

Avoti: LLVV

iedomāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pastāv tikai iedomās, fantāzijā; nereāls, šķietams.

2. Tāds, ko domās brīvi izvēlas, iedomājas.

Avoti: LLVV

iedomība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iedomīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iedomīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas jūtas pārāks par citiem un izrāda to.

Iedomīgs kā pāvs— ļoti iedomīgs.

Iedomīgs kā pūslis sar.— ļoti iedomīgs, parasti bez pamata.

Avoti: LLVV

iedomīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> iedomīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

iedoms   apv.

1. Iedoma.

Avoti: ME

iedot   -dodu, -dod, -dod, pag. -devu;

1. trans. Dot, sniegt (ar roku) tā, ka otrs paņem, saņem (piemēram, lietošanā, īpašumā).

Iedot roku— Pasniegt roku (piemēram, sasveicinoties, apsveicot, pateicoties, izsakot piekrišanu).

// sar. Pateikt, darīt zināmu (piemēram, adresi, telefona numuru).

2. trans.; sar. Piešķirt (īpašumā, lietošanā, parasti materiālas vērtības).

// vienk. Piespriest sodu (uz noteiktu laiku).

3. Izraisīt (psihisku vai fizioloģisku stāvokli).

4. intrans.; sar. Iesist, iepērt.

// trans.

Avoti: LLVV, SLG

iedoties   apv.

1. Neviļus, negribēti tikt iedotam.

2. Iesaistīties (kādā darījumā); saistīties (ar kādu) kopējos pasākumos, darījumos.

Iedoties laulībā— apprecēties.

3. Šad un tad kaut ko iedot.

4. Netīši kļūt devīgam, iedot vairāk.

Avoti: ĒiV, EH

iedracīt   apv.

1. Iebaidīt.

Avoti: ME

iedragājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iedragāt (1).

2. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> iedragāt (2).

Avoti: LLVV

iedragāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ar spēcīgu sitienu, triecienu ielauzt (2).

2. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) zaudē spēku, pārsvaru, ietekmi, psihiskās īpašības u. tml.

Avoti: LLVV

iedraudēt   apv.

1. Piedraudēt, izsludināt draudus.

Avoti: EH

iedraudzēt   apv.

1. Satikt draugus; iepazīstināt.

2. Iedraudzēties.

Avoti: EH

iedraudzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Izveidoties draudzīgām attiecībām (ar kādu cilvēku), kļūt draugiem.

Avoti: LLVV

iedraudzīgs   apv.

1. Tāds, kurš ātris sadraudzējas.

Avoti: EH

iedraudzināt   apv.

1. Kļūt draudzīgam.

Avoti: ME

iedraudzināties   apv.

1. Iedraudzēties.

Avoti: EH

iedrauvēt   apv.

1. Bieži barot iebaidīt.

Avoti: EH

iedrāzt   -drāžu, -drāz, -drāž, pag. -drāzu; trans.; pareti.

1. Iesākt drāzt (piemēram, koku, mizu), bet nepabeigt.

2. Drāžot iesākt gatavot (priekšmetu), bet nepabeigt.

3. apv. Iegriezt, ieskrambāt.

4. apv. Drāžot atdalīt skaidas.

Avoti: LLVV, EH

iedrāzt   -drāžu, -drāz, -drāž, pag. -drāzu; intrans.; sar.

1. Iedrāzties (1).

Avoti: LLVV

iedrāzt   -drāžu, -drāz, -drāž, pag. -drāzu; intrans.; sar.

1. Spēcīgi iesist.

Avoti: LLVV

iedrāzties   -drāžos, -drāzies, -drāžas, pag. -drāzos; refl.

1. Ātri, steigā ieskriet (kur iekšā).

2. Ātri, steigā pārvietojoties, neviļus, negribēti atsisties (pret šķērsli).

3. apv. Drāžot nejauši iegriezt (neparedzētā vietā vai sev).

Avoti: LLVV, EH

iedražnīt   apv.

1. Sakaitināt, padarīt niknu (dzīvnieku).

Avoti: KiV

iedrēbas   apv.

1. Mazums, atlikums.

Avoti: EH

iedrēbe   -es, dsk. ģen. -bju, s.; reti.

1. Padrēbe, odere.

Avoti: LLVV

iedrebēties   -drebos, -drebies, -drebas, pag. -drebējos; refl.

1. Iesākt drebēt un tūlīt pārstāt (par ķermeni, tā daļām); ietrīcēties.

Avoti: LLVV

iedrebināt   apv.

1. Panākt, ka sāk drebēt.

Avoti: ME

iedrebināties   apv.

1. Ietrīsēties, sākt drebēt.

Avoti: ME

iedrēbt   apv.

1. Iesist, iegrūst.

Avoti: ME

iedrēbt   apv.

1. Ieskriet.

Avoti: ME

iedrenēt   apv.

1. Izžūt, sākt trūdēt.

Avoti: ME

iedrenēt   apv.

1. Izveidot vagu, gropi, rievu.

Avoti: EH

iedrenēt   apv.

1. Ar lielām pūlēm kaut ko iemācīties, iegaumēt.

Avoti: EH

iedreselēties   apv.

1. Ar grūtībām ielīst, ierāpties (par bērnu).

Avoti: EH

iedresēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Dresējot iemācīt (dzīvnieku) veikt noteiktas darbības.

// sar. Pedantiski, stingrā un noteiktā kārtībā iemācīt (cilvēku).

// sar. Ar stingrību, bardzību, ar atkārtošanu iemācīt (cilvēkam ko).

Avoti: LLVV

iedrevēties   apv.

1. Uzrāpties.

Avoti: EH

iedrēzt   apv.

1. Iededzināt sērkociņu, uguni.

Avoti: LE

iedricināt   apv.

1. Iepurināt; panākt, ka purinot iekrīt (kur).

2. Ar spēku panākt, ka ieiet.

Avoti: ME, EH

iedriegt   apv.

1. Iesist, iegrūst.

Avoti: ME

iedrikāt   apv.

1. Iepērt.

2. Iekustināt, izmēģināt kustībā.

Avoti: ME, EH

iedrīksnāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; pareti.

1. Ar asu priekšmetu ievilkt, ieveidot (kādā virsmā, piemēram, zīmes).

Avoti: LLVV

iedriksne   apv.

1. Viegla skramba.

2. hip. Atvere, sprauga.

Avoti: ME

iedrīksne   apv.

1. Viegla skramba.

Avoti: KV

iedriksnīt   apv.

1. Iesist, iepērt.

Avoti: EH

iedrīkstēties   -drīkstos, -drīksties, -drīkstas, pag. -drīkstējos; refl.; trans.

1. Iedrošināties, uzdrošināties.

2. Atļauties (ko darīt).

Avoti: LLVV

iedrillēt   apv.

1. Daudzreiz atkārtojot, iemācīt, iemācīties (parasti mehāniski, bez izpratnes).

Avoti: ViV

iedrimt   apv.

1. Iesnausties, aizmigt.

Avoti: ME

iedrimt   apv.

1. Ieplaisāt.

Avoti: EH

iedrinkot   žarg.

1. Iedzert.

Avoti: SLG

iedriskāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; pareti.

1. Mazliet, arī vietumis sadriskāt.

2. apv. Iedriksnāt.

Avoti: LLVV, EH

iedrismēt   apv.; hip.

1. Iezīmēt, ieskrāpēt.

Avoti: ME

iedrīstēties   apv.

1. Iedrīkstēties.

Avoti: EH

iedritvai   žarg.

1. Lamāšanās izsauciens.

Avoti: JV

iedrīvēt   apv.

1. Blīvējot aizpildīt.

Avoti: EH

iedrīzināt   apv.

1. Paātrināt.

Avoti: EH

iedrogavāt   apv.

1. Ietramdīt (dzīvnieku).

2. Iedresēt, ar stingrību, bardzību panākt, ka (cilvēks) ir paklausīgs.

Avoti: KiV

iedrosināt   apv.

1. Iedrošināt.

Avoti: KiV

iedrosināties   apv.

1. Iedrošināties.

Avoti: EH

iedrosīties   apv.

1. Iedrošināties.

Avoti: ME

iedrosmēties   apv.

1. Iedrošināties.

Avoti: EH

iedrosmināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izraisīt drosmi (kādā).

Avoti: LLVV

iedrošība   apv.

1. Vispārināta īpašība --> iedrošināties.

Avoti: ME

iedrošinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iedrošināt.

Avoti: LLVV

iedrošināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ar savu izturēšanos, rīcību, runu padarīt drošu, izraisīt drošības izjūtu, drosmi; būt par cēloni tam, ka kļūst drošs, rodas drošības izjūta, drosme.

Avoti: LLVV

iedrošināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. trans. Rasties drosmei (ko darīt).

2. pareti. Refl --> iedrošināt.

Avoti: LLVV

iedrošs   apv.

1. Drošs, arī pārdrošs.

Avoti: EH

iedrukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Iespiest 2 (1).

// intrans.

Avoti: LLVV

iedrumstīt   apv.

1. Drupinot ieberzt, iebirdināt.

Avoti: ME

iedrunēt   apv.

1. Ietrunēt, iepūt.

Avoti: ME

iedrupačot   apv.

1. Iedrupināt.

Avoti: EH

iedrupināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Drupinot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iedrupt   parasti 3. pers., -drūp, pag. -drupa; intrans.

1. Iesākt drupt.

2. Nodrupt un iekrist (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iedruzēt   apv.

1. Ieplīst.

Avoti: EH

iedrūzēt   apv.

1. Sākt drebināties.

Avoti: ME

iedublējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iedublēt.

Avoti: LLVV

iedublēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ieskaņot (kinofilmas vai kinofilmas lomas tekstu) citā valodā.

Avoti: LLVV

iedubt   parasti 3. pers., -dub, pag. -duba; intrans.; parasti divd. formā: iedubis; pareti.

1. Iekrist (par acīm, vaigiem).

Avoti: LLVV

ieducināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.

1. Ducinot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iedūcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. trans. Iesākt spēlēt (mūzikas instrumentu ar zemu reģistru).

2. parasti 3. pers.; intrans. Ducinot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieducināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt ducināt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iedūcināties   apv.

1. Ieducināties.

Avoti: EH

iedūcīt   apv.

1. Iejaut.

2. Spaidot iedabūt, ietūcīt.

Avoti: ME

iedudināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Klusu (parasti laipni, mīlīgi) pateikt (parasti ausī).

Avoti: LLVV

iedudināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Klusu (parasti laipni, mīlīgi) ierunāties.

2. parasti 3. pers. Ieducināties.

Avoti: LLVV

iedūdot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Maigi, mīlīgi (parasti intīmi) pateikt (parasti ausī).

Avoti: LLVV

iedūdoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt dūdot un tūlīt apklust (parasti par baložiem).

2. Maigi, mīlīgi (parasti intīmi) ierunāties.

3. parasti 3. pers.; pareti. Liegi ieskanēties (par mūzikas instrumentiem).

Avoti: LLVV

iedugains   apv.

1. Mazliet duļķains.

Avoti: ViV

iedukāt   apv.

1. Iesist, iedunkāt.

2. Iedzīt bailes ar dūres sitienu.

Avoti: ME

iedūkāt   apv.

1. Iedzīt bailes ar dūres sitienu.

2. Spaidot sabāzt (drēbes).

Avoti: ME

ieduknīt   sar.

1. Iesist, iedunkāt.

Avoti: Sin

iedukņīt   apv.

1. Iedunkāt; iebukņīt.

Avoti: ViV

ieduksnīt   apv.

1. Iedunkāt.

Avoti: ME

iedukstīt   apv.

1. Iedunkāt.

Avoti: ME

iedūkties   -dūcos, -dūcies, -dūcas, pag. -dūcos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt dūkt (par dažiem kukaiņiem); iesākt dūkt un tūlīt pārstāt.

2. Padobji, neskaidri iedziedāties; padobji, stiepti ieskanēties (piemēram, par balsi, atbalsi).

3. parasti 3. pers. Dobji, zemu ieskanēties (par mūzikas instrumentiem).

Avoti: LLVV

iedūlēt   apv.

1. Nomierināt bites ar dūmiem.

Avoti: ME

ieduļķains   apv.

1. Mazliet duļķains.

Avoti: ViV

ieduļķošana   novec.

1. Cietu, parasti ļoti smagu izklaidētu (disperģētu) vielu iejaukšana kādā šķidrumā, pie kam starp iejaucamo vielu un šķidrumu nekāda ķīmiska iedarbība nenotiek.

Avoti: KV

iedūmot   apv.

1. Nedaudz iekurināt (tā, ka nāk dūmi).

Avoti: ĒiV

iedūmoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; reti.

1. Iesākt dūmot.

Avoti: LLVV

iedunckāt   apv.

1. Iedunkāt.

Avoti: EH

iedundurot   sar.

1. Dzert (alkoholisku dzērienu).

Avoti: Sin

iedunēt   parasti 3. pers., -dun, pag. -dunēja; intrans.

1. Dunot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iedunēties   parasti 3. pers., -dunas, pag. -dunējās; refl.

1. Iesākt dunēt (piemēram, par zemi); īsu brīdi dunēt.

2. Iesākt dunēt (par mūzikas instrumentiem); īsu brīdi dunēt.

3. Iesākt dunēt (par skaņām); īsu brīdi dunēt.

4. Iesākt dunēt (par vietu, telpu); īsu brīdi dunēt.

Avoti: LLVV

iedungot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Dungojot panākt, ka skaņa izplatās (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iedungoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Iesākt dungot; iesākt dungot un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iedunkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.

1. Iesist ar dūri vai elkoni (parasti pa sāniem, muguru).

Avoti: LLVV

iedunkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iesist ar dūri vai elkoni (parasti pa sāniem, muguru).

Avoti: LLVV

ieduņķīt   apv.

1. Izdarīt grūdienu (ar neasu priekšmetu).

Avoti: EH

iedupt   apv.

1. Ieliekties.

Avoti: KiV

iedura   apv.

1. Asas sāpes ķermenī, caurdure.

Avoti: ME

iedure   apv.

1. Asas sāpes ķermenī, caurdure.

Avoti: ME

iedure   apv.

1. Aizdurve.

2. Odere; iedrēbe.

Avoti: EH, LE

iedurstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Mazliet, arī vietumis sadurstīt.

2. Vietumis iedurt (smailus, asus priekšmetus).

Avoti: LLVV

iedurt   -duru, -dur, -dur, pag. -dūru;

1. trans. Durot ievirzīt (kur iekšā ko smailu, asu).

// intrans.

2. intrans. Durot, skarot, arī saskaroties (ar ko smailu, asu), neviļus, negribēti ievainot, radīt sāpes; durot, skarot (ar ko smailu, asu), ievainot, nodarīt sāpes.

// trans. Neviļus, negribēti ievirzīt (miesā, ķermenī ko asu, smailu) un ievainot; durot ievirzīt (miesā, ķermenī ko asu, smailu), lai nodarītu sāpes, ievainotu.

// trans. Cieši pieskarties (kādam ar ko asu, smailu), lai nodarītu sāpes.

// parasti savienojumā ar "sirdī", "krūtīs"; pārn. Pēkšņi izraisīt sāpīgu pārdzīvojumu; pēkšņi izraisīties sāpīgam pārdzīvojumam; iedurties.

3. parasti 3. pers.; intrans. Spēji izraisīties (par asām sāpēm); spēji asi iesāpēties; iedurties (2).

Avoti: LLVV

iedurties   parasti 3. pers., -duras, pag. -dūrās; refl.

1. Ievirzīties spiediena rezultātā (kādā ķermenī) un ievainot (par ko asu, smailu).

// parasti savienojumā ar "sirdī", "krūtīs"; pārn. Pēkšņi izraisīt sāpīgu pārdzīvojumu; pēkšņi izraisīties (par sāpīgu pārdzīvojumu); iedurt.

// parasti savienojumā ar "smadzenēs", "galvā"; pārn. Pēkšņi rasties un izraisīt sāpīgu pārdzīvojumu (piemēram, par domu).

2. Spēji izraisīties (par asām sāpēm); spēji asi iesāpēties; iedurt (3).

3. Tikt iedurtam, ievirzītam ar spiedienu (kur iekšā) - par ko asu.

Avoti: LLVV

iedūrumi   apv.

1. Zirga naga bojājumi.

Avoti: LLx

iedurvī   apv.

1. Tuvu pie vaļējām durvīm.

Avoti: KV

iedurvīs   novec.

1. Tuvu pie vaļējām durvīm.

Avoti: KV

iedusējis   apv.

1. Sācis pelēt.

Avoti: KV

iedusēt   apv.

1. Sākt pelēt.

Avoti: KV

iedusmāt   apv.

1. Sakaitināt, sadusmot.

Avoti: EH

iedusmināt   apv.

1. Sakaitināt, sadusmot.

Avoti: ME

iedusmot   apv.

1. Sakaitināt, sadusmot.

Avoti: ME

iedusmoties   apv.

1. Palikt dusmīgam.

Avoti: ME

iedust   apv.

1. Iepelēt.

Avoti: SiV

iedūšāties   apv.

1. Iedūšoties.

Avoti: EH

iedūšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Iedūšot; iedrošināt.

Avoti: LLVV

iedūšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; sar.

1. Refl. --> iedūšināt; iedūšoties; iedrošināties (1).

Avoti: LLVV

iedūšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Iedrošināt.

Avoti: LLVV

iedūšoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; sar.

1. Refl. --> iedūšot; iedrošināties (1).

2. apv. Apreibināties (piemēram, ar alkohola glāzi).

Avoti: LLVV, ME

ieduzēt   apv.

1. Sākt pelēt, sasmakt.

Avoti: ME

ieduzēt   apv.

1. Ieplīst.

Avoti: ME

ieduzt   apv.

1. Mazliet ieplīst (par trauku).

Avoti: KiV

ieduzt   apv.

1. Sākt pelēt, sasmakt.

Avoti: EH

iedvašot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Ieelpot.

2. Iepūst (kur iekšā dvašu, elpu).

// intrans.

Avoti: LLVV

iedvesēt   apv.

1. Ieelpot.

Avoti: EH

iedvesma   -as, s.; parasti vsk.

1. Iekšējās aktivitātes un jūtu intensitātes palielināšanās, garīgo un fizisko spēku sasprindzinājums, kas pēkšņi paaugstina radošā darba produktivitāti.

2. Psihiska iedarbība uz cilvēku, kura bez viņa gribas un apziņas līdzdalības vai pret tām izraisa noteiktu psihisku stāvokli, attieksmi, izturēšanos; suģestija.

Avoti: LLVV

iedvesme   apv.

1. Iedvesma.

Avoti: EH

iedvesmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Iedvesmot (1).

Avoti: LLVV

iedvesmīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kas iedvesmo (1).

Avoti: LLVV

iedvesmošana

1. Tāda garīga ietekmēšana, kas cilvēku apvelta ar neikdienišķu, pat pārcilvēcisku spēju domāt, runāt vai rīkoties.

Avoti: IdV

iedvesmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (cilvēkam) rodas spēcīga vēlēšanās strādāt, darboties, darba prieks, enerģija.

2. Psihiski iedarboties tā, ka (cilvēkā) izraisās noteikts psihisks stāvoklis, attieksme, izturēšanās bez (viņa) gribas un apziņas līdzdalības vai pret tām; suģestēt.

Avoti: LLVV

iedvesmoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Iedvesmot (1) sevi, arī rast iedvesmu.

Avoti: LLVV

iedvest   -dvešu, -dves, -dveš, pag. -dvesu; trans.

1. Ietekmējot (piemēram, pārliecinot, audzinot, ar savu rīcību, izturēšanos), panākt, ka izraisās (noteikts psihisks stāvoklis, attieksme, izturēšanās).

Avoti: LLVV

iedvesties   apv.

1. Viegli nopūsties.

Avoti: ME

iedvešana

1. Psihiska iedarbība uz indivīdu, lai izraisītu noteiktu psihisku stāvokli, attieksmi un uzvedību neatkarīgi no indivīda gribas vai pat pret to.

Avoti: LPE

iedz.   saīs.

1. Iedzīvotāji.

Avoti: i1

iedzaldēt   apv.

1. Iedzeldēt.

Avoti: EH

iedzaldīt   apv.

1. Pieskaroties augam, radīt smeldzošu, dedzinošu sajūtu (ķermeņa daļā).

Avoti: KiV

iedzalkstīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.; pareti.

1. Iesākt dzalkstīt; īsu brīdi dzalkstīt.

// pārn. Spēji spilgti, arī īsu bildi spilgti izpausties (acīs, skatienā) - parasti par jūtām, pārdzīvojumu.

Avoti: LLVV

iedzanāt   apv.

1. Dzenājot pieradināt skriet, rikšot (parasti jaunu zirgu).

2. Iedzenāt.

Avoti: KiV, EH

iedzalstīt   apv.

1. Iedzelt (par nātrēm).

Avoti: ME

iedzejoties   apv.

1. Sākt dzejot.

Avoti: ME, VeAT

iedzēklis   novec.

1. Ola, ko liek apakšā perētājai vistai.

Avoti: KV

iedzēklis   apv.

1. Piltuvveidīga eja zvejas rīkiem (tīklam, kurvim u. c.) dibendaļā; iedzirklis 1.

Avoti: ME

iedzēknis   apv.

1. Ola, ko liek apakšā perētājai vistai.

Avoti: KV, ĒiV

iedzēknis   apv.

1. Piltuvveidīga eja zvejas rīkiem (tīklam, kurvim u. c.) dibendaļā; iedzirklis 1.

Avoti: ME

iedzeldēt   apv.

1. Iedzelt (par nātrēm).

2. Kādu brīdi durstīt (par nātrām).

Avoti: ME

iedzelknis   apv.

1. Iedzirklis 1(1).

Avoti: EH

iedzelksnis   apv.

1. Piltuvveidīga eja zvejas rīkiem (tīklam, kurvim u. c.) dibendaļā; iedzirklis 1.

Avoti: ME

iedzelksnīties   novec.

1. Iesāpēties.

Avoti: KV

iedzelme   ģeogr.

1. Upes gultnes dziļākā daļa, kas atrodas starp šķēršļiem un kas veidojas vietās, kur palu laikā palielinās straumes ātrums un tiek intensīvi izskalota gultne.

Avoti: ZTV

iedzelstīt   apv.

1. Iedzelt (par nātrēm).

Avoti: ME

iedzelt   -dzeļu, -dzel, -dzeļ, pag. -dzēlu; intrans.

1. parasti 3. pers. Dzeļot ievainot (par kukaiņiem).

2. parasti 3. pers. Pieskaroties ādai, radīt smeldzošu, dedzinošu sajūtu (par augiem).

3. parasti 3. pers. Spēji izraisīt sūrstošu, dedzinošu sajūtu (par vēju, salu, svelmi u. tml.).

4. parasti 3. pers. Spēji izraisīt asu kairinājumu, spēcīgu uzbudinājumu (par spilgtu gaismu, spilgtām krāsām).

5. Izraisīt (ar savu runu, izturēšanos, rīcību) nepatīkamu pārdzīvojumu, aizvainot.

Avoti: LLVV

iedzeltains   apv.

1. Iedzeltens.

Avoti: ME

iedzeltanans   apv.

1. Iedzeltens.

Avoti: EH

iedzeltānans   apv.

1. Iedzeltens; dzeltenīgs.

Avoti: ViV

iedzeltānīgs   apv.

1. Iedzeltens; dzeltenīgs.

Avoti: ViV

iedzeltans   apv.

1. Iedzeltens.

Avoti: ME

iedzeltāns   apv.

1. Iedzeltens.

Avoti: ĒiV

iedzeltens   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet dzeltens; ar dzeltenu nokrāsu.

Iedzeltenais dziedātājķauķis— ķauķu apakšdzimtas suga ("Hippolais icterina"), dziedātājputns, apspalvojums mugurpusē zaļganpelēks, lidspalvas melnbrūnas, vēderpuse citrondzeltena.

Iedzeltenais smējējķauķis— iedzeltenais dziedātājķauķis.

Avoti: LLVV, LD

iedzeltēns   apv.

1. Iedzeltens.

Avoti: ME

iedzeltenums   v.

1. Vispārināta īpašība --> iedzeltens, šīs īpašības konkrēta izpausme.

iedzeltēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Kļūt mazliet, arī vietumis dzeltenam; iesākt dzeltēt.

Avoti: LLVV

iedzelties   apv.

1. Iedurties.

Avoti: ViV

iedzeltīt   apv.

1. Mazliet iepērt.

Avoti: ME

iedzeltīt   apv.

1. Ļaut kļūt dzeltenīgam (par veļu, to pavirši mazgājot).

Avoti: EH

iedzēlums   apv.

1. Kodiens, dzēliens; iezēlums.

Avoti: ME

iedzemdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; biol.

1. Saglabāt (pēcnācējos) savas īpašības.

Avoti: LLVV

iedzemdināt   apv.; hip.

1. Radīt.

Avoti: EH

iedzenāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Dzenājot panākt, ka ievirzās (kur iekšā).

Avoti: LLVV

Iedzēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Bērzaunes pagastā.

Avoti: LC

iedzēni

1. Madonas novada Bērzaunes pagasta apdzīvotās vietas "Iedzēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

iedzēnieši

1. Madonas novada Bērzaunes pagasta apdzīvotās vietas "Iedzēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

iedzenīt   apv.

1. Iedzīt (1).

Avoti: EH

iedzērājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas bieži un labprāt lieto alkoholiskus dzērienus (parasti nelielā daudzumā).

Avoti: LLVV

iedzerības   apv.

1. Mājas iesvētīšana, pirmā dzeršana jaunā mājā.

Avoti: EH

iedzērības   apv.

1. Mājas iesvētīšana.

Avoti: KV

iedzēries   sar.

1. Iereibis.

Avoti: Sin

iedzēris   -ušais; s. -usi, -usī;

1. Divd. --> iedzert.

2. Tāds, kas lietojis alkoholiskus dzērienus un ir manāmi apreibis.

Avoti: LLVV

iedzerkle   apv.

1. Piltuvveidīga eja zvejas rīkiem (tīklam, kurvim u. c.) dibendaļā.

Avoti: KV

iedzērkle   apv.

1. Rīkles daļa.

2. Padziļinājums zemē, kur uzkrājas ūdens.

Avoti: ME, VeAT

iedzerklis   apv.

1. Apakšējais dibena padziļinājums traukam ar apaļu dibenu.

2. Dzirdes kanāls ausī.

3. Īpaša ietaise zvejas tīklos (venterī, murdā, karticā u. c.), kas neļauj noķertai zivij izmukt.

Avoti: KV, TlV

iedzērklis   apv.

1. Piltuvveidīga eja zvejas rīkiem (tīklam, kurvim u. c.) dibendaļā; iedzirklis 1.

Avoti: ME

iedzerknis   apv.

1. Murda daļa - iedzirklis.

Avoti: ĒiV

iedzerksnis   novec.

1. Šķērstīkls zivju murdā, kas nelaiž zivis atpakaļ.

Avoti: KV

iedzeršana   -as, s.

1. parasti vsk. Darbība --> iedzert.

2. Vairāku cilvēku sapulcēšanās, arī viesības ar nolūku lietot alkoholiskus dzērienus.

Avoti: LLVV

iedzert   -dzeru, -dzer, -dzer, pag. -dzēru;

1. trans. Nedaudz izdzert (šķidrumu).

// intrans.

// intrans. Ar tostu izteikt novēlējumu, godināt un izdzert glāzi alkoholiska dzēriena.

// trans. Ieņemt mutē un norīt reizē ar šķidrumu (zāles tablešu, pulveru u. tml. veidā).

2. intrans. Atkārtoti, sistemātiski lietot alkoholiskus dzērienus (parasti nelielā daudzumā).

Avoti: LLVV, KnV

iedzerties   -dzeros, -dzeries, -dzeras, pag. -dzēros; refl.; parasti divd. formā: iedzēries;

1. Iedzert alkoholisku dzērienu un ļoti manāmi apreibt.

2. Piesūkties (par dēli "Hirudinea").

3. Piesūkties ar kaut ko un kļūt netīram, plankumainam.

Avoti: LLVV, EH

iedziedājums   -a, v.

1. Dziesmas ieskaņojums (piemēram, magnetofona lentē, skaņuplatē).

2. mūz. Sākuma posms (kora dziesmai), ko parasti izpilda viens (solo) dziedātājs.

Avoti: LLVV

iedziedāt   -dziedu, -dziedi, -dzied, pag. -dziedāju;

1. trans. Nodziedāt (dziesmu) un ieskaņot (piemēram, magnetofona lentē, skaņuplatē).

2. intrans. Dziedot panākt, ka skaņas izplatās (kur iekšā).

3. trans.; pareti. Dziedot ievingrināt (parasti balsi).

4. trans.; pareti. Dziedot iesākt, ievadīt (piemēram, laika posmu).

Avoti: LLVV

iedziedāties   -dziedos, -dziedies, -dziedas, pag. -dziedājos; refl.

1. Iesākt dziedāt (par cilvēku); iesākt dziedāt un tūlīt apklust.

2. parasti 3. pers. Iesākt dziedāt (par dažiem putniem); iesākt dziedāt un tūlīt apklust.

3. parasti 3. pers. Ieskanēties (par mūzikas instrumentiem).

4. Vairākkārt dziedot, iemācīties labi dziedāt; dziedot ievingrināt balsi (piemēram, pirms uzstāšanās).

Avoti: LLVV

iedzievāt   apv.

1. Iestrādāt.

2. Uzsākt kādu darbu.

Avoti: EH

iedzievāties   apv.

1. Iedzīvoties (1).

2. Iedzīvoties (4).

Avoti: EH

iedzilināt   apv.

1. Idzelt (par nātrēm).

Avoti: ME

iedziļināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ievietot, izveidot noteiktā dziļumā (parasti celtni, tās daļas).

2. apv. Iedzīt (3), ierakt.

Avoti: LLVV, EH

iedziļināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Nopietni, rūpīgi pētīt, analizēt (ko), censties izprast (kā) būtību.

2. parasti 3. pers.; pareti. Ievirzīties (kur iekšā) - piemēram, par ierīci.

Avoti: LLVV

iedziļot   apv.

1. Padziļināt.

Avoti: EH

iedziļoties   apv.

1. Iedziļināties - nopietni, rūpīgi pētīt, analizēt (ko), censties izprast (kā) būtību.

Avoti: ME

iedziļums   apv.

1. Iedobums, arī ieliekums priekšmetā.

Avoti: KiV

iedzimstamība   biol.

1. Ģenētiski nosacītā kvantitatīvo pazīmju fenotipiskās mainības daļa populācijā.

Iedzimstamības koeficients— statistisks rādītājs, kas rāda genotipiskās mainības daļu kopējā fenotipiskajā mainībā.

Avoti: ZTV

iedzimstošs   biol.

1. Tāds, kas pārmantojas no paaudzes uz paaudzi.

Iedzimstošās mainības homoloģisko rindu likums— ģenētiski tuvām sugām un ģintīm raksturīgas līdzīgu iedzimstošo pārmaiņu rindas, kuru dēļ, zinot vienas sugas vai ģints formas, var paredzēt paralēlu formu pastāvēšanu citās sugās un ģintīs.

Avoti: EV

iedzimšana   biol.

1. Ģenētiski determinēto organisma un šūnu pazīmju un īpašību pārnešana vairošanas procesā uz nākamo paaudzi.

Krustenskā iedzimšana— recesīvās pazīmes iedzimšana no mātes dēliem un un dominantās pazīmes iedzimšana no tēva meitām, ko nosaka attiecīgās pazīmes determinējošo gēnu lokalizācija dzimumhromosomās.

Matroklinālā iedzimšana— hibrīdu un mātformas līdzība, ko nosaka citoplazmatiskā iedzimtība, mātes efekts vai vecāku nevienādā ploiditātes pakāpe.

Neatkarīgā iedzimšana— dažādu pazīmju kombinēšanās hibrīdos saskaņā ar varbūtības likumiem.

Saistītā iedzimšana— parādība, ka hibrīdiem vecāku pazīmju kombinācijas ir sastopamas biežāk, nekā sagaidāms, pamatojoties uz varbūtības likumiem.

Ar dzimumu saistītā iedzimšana— saistība dzimumu pazīmēm, ko determinē dzimumhromosomās vai dzimuma nosacītajās hromosomās lokalizētie gēni.

Avoti: ĢT

iedzimt   -dzimstu, -dzimsti, -dzimst, pag. -dzimu; intrans.

1. parasti 3. pers. Pāriet un saglabāties (pēcnācējā) - par organisma īpašībām.

2. parasti saliktajos laikos. Līdzināties (parasti kādam no vecākiem), pārņemt (viņa) īpašības.

Avoti: LLVV

iedzimtais   -ā, v.

1. Iezemietis.

// sar. Vietējais iedzīvotājs, kas dzimis un uzaudzis kādā vietā (pilsētā, ciemā u. tml.).

Avoti: LLVV

iedzimtība   -as, s.; parasti vsk.; biol.

1. Organisma spēja saglabāt pēcnācējos savas īpašības.

Citoplazmatiskā iedzimtība— iedzimtība, ko nosaka citoplazmā lokalizētie gēni.

Holandriskā iedzimtība— iedzimtība, ko nosaka Y hromosomā lokalizētie gēni.

Avoti: LLVV, ĢT

iedzimtie   novec.

1. Pirmiedzīvotāji.

Avoti: KV

iedzimtnieks   apv.

1. Iedzimtais, iezemietis.

Avoti: ME

iedzimts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pārmantots no iepriekšējām paaudzēm (par organisma fizioloģiskajām īpašībām).

Iedzimta slimība— slimība, kuru īpatnis ir pārmantojis no iepriekšējām paaudzēm vai kura tam radusies, attīstoties mātes organismā.

// pareti. Tāds (cilvēks), kam (kāda īpašība, spēja) piemīt kopš dzimšanas vai pārmantota no iepriekšējām paaudzēm.

2. reti. Tāds, kas ir dzimis un uzaudzis kādā noteiktā vietā.

Avoti: LLVV

iedzimums   apv.

1. Tas, kas ir iedzimts (piemēram, īpašības, spējas, arī slimības).

Avoti: ĒiV

iedzinkstēties   parasti 3. pers., -dzinkstas, pag. -dzinkstējās; refl.

1. Iedžinkstēties.

Avoti: LLVV

iedzintarojums   -a, v.

1. Ieslēgums dzintara gabalā (parasti organiskās dabas atlieka).

Avoti: LLVV

iedzīras   apv.

1. Iesvētīšana.

Avoti: EH

iedzirdēt   apv.

1. Padzirdēt, uzzināt.

Avoti: ĒiV

iedzirdēties   apv.

1. Uz īsu brīdi kļūt dzirdamam (atskanēt).

Avoti: EH

iedzirdināt   apv.

1. Iedzirdīt.

2. Iedot nedaudz dzert, bet nepietiekoši, lai justos padzēries.

3. Iemācīt dzert (atradinot no zīšanas).

Avoti: ME

iedzirdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. sar. Dodot dzert (parasti alkoholiska dzērienu), ietekmēt (cilvēku) noteiktā nolūkā.

2. pareti. Dodot dzert (alkoholisku dzērienu), panākt, ka (kāds) apreibst.

3. apv. Iemācīt dzert (atradinot no zīšanas).

Avoti: LLVV, EH

iedzīre   apv.

1. Jaunceltnes iesvētāmās dzīres.

Avoti: EH

iedzīres   apv.

1. Jaunceltnes iesvētāmās dzīres.

Avoti: LE

iedzirkle   apv.

1. Piltuvveidīga eja zvejas rīkiem (tīklam, kurvim u. c.) dibendaļā.

2. Sausāka zemes strēle, kas iestiepjas purvā.

Avoti: KV, KnG

iedzirklis   apv.

1. Piltuvveidīga eja zvejas rīkiem (tīklam, kurvim u. c.) dibendaļā.

2. Putnu ķeramā tīkla atvere.

Avoti: KV, TlV, AB2

iedzirklis   apv.

1. Dzirdes kanāls ausī.

2. Katlveidīgas ielejas dibens.

3. Apaļa trauka dibenam pats dibena ielējums.

Avoti: ME, TlV

iedzirkne   apv.

1. Piltuvveidīga eja zvejas rīkiem (tīklam, kurvim u. c.) dibendaļā.

Avoti: KV

iedzirknis   apv.

1. Piltuvveidīga eja zvejas rīkiem (tīklam, kurvim u. c.) dibendaļā.

Avoti: ME

iedzirknis   apv.

1. Apakšējais dibena padziļinājums traukam ar apaļu dibenu.

2. Dzirdes kanāls ausī.

Avoti: KV

iedzirksteļoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt dzirksteļot; īsu brīdi dzirksteļot.

Avoti: LLVV

iedzirkstēt   parasti 3. pers., -dzirkst, pag. -dzirkstēja; intrans.; reti.

1. Iedzirkstēties (1).

Avoti: LLVV

iedzirkstēties   parasti 3. pers., -dzirkstas, pag. -dzirkstējās; refl.

1. Iesākt dzirkstēt (par gaismas avotu); īsu brīdi dzirkstēt; iedzirkstīties (1).

// pārn. Spēji spilgti, arī īsu brīdi spilgti izpausties (acīs) - parasti par jūtām.

// pārn. Spēji spilgti, arī īsu brīdi spilgti izpausties (piemēram, par kādu parādību, pazīmi).

// pārn. Spēji rasties un spilgti izpausties (piemēram, par domu, jūtām).

2. Iesākt dzirkstēt (par dažiem dzērieniem).

Avoti: LLVV

iedzirkstīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; intrans.; reti.

1. Iedzirkstīties (1).

Avoti: LLVV

iedzirkstīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Iesākt dzirkstīt (par gaismas avotu); īsu brīdi dzirkstīt; iedzirkstēties (1).

// pārn. Spēji spilgti, arī īsu brīdi spilgti izpausties (acīs) - parasti par jūtām.

// pārn. Spēji spilgti, arī īsu brīdi spilgti izpausties (piemēram, par kādu parādību, pazīmi).

// pārn. Spēji rasties un spilgti izpausties (piemēram, par domu, jūtām).

2. Iedzirkstēties (2).

Avoti: LLVV

iedzīšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> iedzīt.

Iedzīšanas brauciens fizk.— velosporta disciplīna, kurā sportisti sacenšas viena garuma distancē, startējot pretējās treka pusēs.

Avoti: LLVV

iedzīt   -dzenu, -dzen, -dzen, pag. -dzinu; trans.

1. Dzenot panākt, ka (dzīvnieks) ievirzās (kur iekšā).

// pārn. Būt par cēloni tam, ka (kāds) ievirzās (kur iekšā), parasti pret paša gribu.

// pārn. Panākt, būt par cēloni, ka (kāds) nonāk (nevēlamā stāvoklī).

2. Ar spēku bīdot, stumjot, ievirzīt (kur iekšā).

// pārn. Būt par cēloni tam, ka ieplūst (parasti sejā, galvā asinis), rodas nosarkums; panākt, būt par cēloni tam, ka izpaužas (sejā, piemēram, mulsums).

3. Sitot ievirzīt (kur iekšā).

// pārn.; sar. Ar bardzību, varu panākt, ka izjūt (piemēram, bailes), ka izveidojas (vēlamā attieksme).

4. sar. Pārvietojoties straujāk, panākt (kādu).

// pārn. Darot ko ātrāk, spraigāk, paveikt, atgūt (nokavēto), panākt (citus, piemēram, darbā).

5. sar. Ievest, iedabūt (kur iekšā ko lielā daudzumā).

6. novec. Iekasēt (naudu), parasti piespiedu kārtā; piedzīt.

7. žarg. Panākt (parasti sportā).

Avoti: LLVV, Žrg

iedzīties   -dzenos, -dzenies, -dzenas, pag. -dzinos; refl.; sar.

1. Ietriekties (2).

2. parasti 3. pers. Neviļus, negribēti tikt iedzītam, iesistam (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iedzītne   novec.

1. Koka vai metāla plaknīte būvkonstruktīvos savienojumos.

Avoti: KV

iedzītnis   novec.

1. Koka vai metāla plaknīte būvkonstruktīvos savienojumos.

2. Tapa.

Avoti: KV, LV93

iedzītnītis   novec.

1. Dem. --> iedzītnis.

Avoti: LV93

iedzīvāt   apv.

1. Pakāpeniski iegūt (materiālas vērtības).

Avoti: KiV

iedzīvāties   apv.

1. Iedzīvoties.

Avoti: ĒiV

iedzīve   -es, s.; parasti vsk.

1. Mantas, kas kādam pieder un ir nepieciešamas ikdienas dzīvē, saimniecībā.

Avoti: LLVV

iedzīvinājums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iedzīvināt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iedzīvināt (2).

Avoti: LLVV

iedzīvināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ieviest, īstenot, realizēt.

2. Izteikt, attēlot (mākslas darbā, parasti spilgti, patiesi).

Avoti: LLVV

iedzīvināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.; pareti.

1. Ieviesties, īstenoties, realizēties; tikt ieviestam, īstenotam, realizētam.

Avoti: LLVV

iedzīvīte   novec.

1. Dem. --> iedzīve.

Avoti: LV93

iedzīvnieks   apv.

1. Iedzīvotājs, iemītnieks.

Avoti: TlV

iedzīvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Dzīvojot (kādā vietā), pierast (pie tās).

2. apv. Iestrādāt.

Avoti: LLVV, EH

iedzīvotāji   -u, v.

1. Cilvēki, kas apdzīvo kādu teritoriju (parasti ģeogrāfisku, administratīvu vienību).

Mierīgie iedzīvotāji— civiliedzīvotāji.

Avoti: LLVV

iedzīvoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Pierast un sākt justies labi, ērti (jaunā vietā, jaunos apstākļos u. tml.).

2. Iedziļinoties, iepazīstot pilnīgi izprast, izjust ko un atbilstoši darboties, izturēties.

Iedzīvoties (arī iejusties) lomā— izprotot, izjūtot lomas būtību, atbilstoši domāt, pārdzīvot, darboties, tēlojot šo lomu.

3. Kļūt bagātam, turīgam, iegūt (materiālās vērtības).

4. Iemantot, iegūt (piemēram, kādu stāvokli), izveidoties noteiktām attiecībām (ar kādu).

// sar. Saslimt (ar kādu slimību).

Avoti: LLVV

iedzīvots   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kur ir ilgi dzīvots, kur ir ierasts dzīvot (piemēram, par vietu).

Avoti: LLVV

iedžaldēt   apv.

1. Iedzeldēt.

Avoti: EH

iedžaldīt   apv.

1. Pieskaroties augam, radīt smeldzošu, dedzinošu sajūtu (ķermeņa daļā).

Avoti: KiV

iedžalstēt   apv.

1. Iedzeldēt.

Avoti: EH

iedžerklis   apv.

1. Apakšējais dibena padziļinājums traukam ar apaļu dibenu.

2. Dzirdes kanāls ausī.

3. Īpaša ietaise zvejas tīklos (venterī, murdā, karticā u. c.), kas neļāva noķertai zivij izmukt.

Avoti: TlV

iedžinkstēties   parasti 3. pers., -džinkstas, pag. -džinkstējās; refl.

1. Iesākt džinkstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

IEE   saīs.

1. Eiropas ekonomikas pētījumu institūts (angļu "Institute for European Economics").

Avoti: i1

ieecēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ecējot apklāt ar zemi (piemēram, sēklas).

2. Iesākt ecēt, bet nepabeigt.

Avoti: LLVV

ieecēties   apv.

1. Ecējot nejauši pārklāt ar zemi.

Avoti: EH

ieēdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ar barību pielabināt, padarīt rāmu, drošu, arī paklausīgu (dzīvnieku); iebarot (2).

2. Dodot ēst (noburtu ēdienu), ietekmēt (cilvēku) noteiktā nolūkā (pēc māņticīgo priekšstatiem).

// pareti. Labi ēdinot, ietekmēt (cilvēku) noteiktā nolūkā.

3. reti. Nedaudz iedot ēst (dzīvniekam).

Avoti: LLVV

ieēdums   poligr., novec.

1. Mitruma iedarbībā cinka klišejā, ja tā nav pietiekami rūpīgi konservēta, radies bojājums, kas padara šo klišeju nederīgu iespiešanai.

Avoti: GV

IEEE   inf., saīs.

1. Elektrotehnikas un elektronikas inženieru institūts (angļu "Institute of Electrical and Electronics Engineers"), starptautiska profesionāla organizācija.

Avoti: D3

ieeidāties   apv.

1. Iešūpoties.

Avoti: ME

ieeja   -as, s.

1. Vieta, kura paredzēta iekļūšanai vai pa kuru var iekļūt (kur iekšā).

2. parasti vsk. Darbība --> ieiet (1); ieiešana.

3. tehn. Iekārta (signālu, enerģijas u. tml.) ievadīšanai (piemēram, ierīcē).

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas tiek ievadīts ar šādu iekārtu; tāds, kas saistīts ar šādu iekārtu.

Avoti: LLVV

ieekonomēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ietaupīt.

Avoti: LLVV

ieelpa   -as, s.; parasti vsk.; fiziol.

1. Elpošanas fāze, kurā gaiss ieplūst plaušās.

Avoti: LLVV

ieelpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Elpojot panākt, ka (gaiss) ieplūst plaušās.

// intrans. Izdarīt ieelpu.

Avoti: LLVV

ieelpt   apv.

1. Ieelpot.

Avoti: EH

ieelsoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ieraudāties, krampjaini ieelpojot.

2. Ieelsties.

Avoti: LLVV

ieelsties   -elšos, -elsies, -elšas, pag. -elsos; refl.

1. Iesākt elst; iesākt elst un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieeļļāt   apv.

1. Ieeļļot.

Avoti: KiV

ieeļļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārklāt ar eļļas kārtu (kādu virsmu); ievadīt eļļu (kādā ierīcē).

Avoti: LLVV

ieeļvot   apv.

1. Ieeļļot.

Avoti: EH

ieēnojums   -a, v.; reti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieēnot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ieēnot (2).

Avoti: LLVV

ieēnot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Padarīt tumšāku (kā) fonu, apkārtējo daļu.

2. Ēnojot (3) padarīt kontrastaināku.

Avoti: LLVV

ieēnoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; pareti.

1. Neskaidri iezīmēties, izdalīties uz gaišāka fona (par ko patumšu).

// pārn. Tikko jaušami, arī neskaidri izpausties (sejā, skatienā) - par jūtām, domām.

Avoti: LLVV

ieeņģot   apv.

1. Iestiprināt virās (parasti logus, durvis).

Avoti: ĒiV

ieērcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Kaitinot, ķircinot panākt, ka kļūst dusmīgs.

Avoti: LLVV

ieērpēt   apv.

1. Kādu daudzumu izvētīt, izsijāt ar ērpi.

Avoti: EH

ieerroties   apv.

1. Pamazām saīgt, kļūt dusmīgam.

Avoti: EH

ieerrināt   apv.

1. Iekaitināt.

Avoti: EH

ieersināt   apv.

1. Ieērcināt.

Avoti: ME

ieērsināt   apv.

1. Iekaitināt.

Avoti: ViV

ieēst   -ēdu, -ēd, -ēd, pag. -ēdu; trans.

1. Nedaudz apēst.

2. intrans. Apēst, norīt reizē ar barību (ko barībai nederīgu).

Avoti: LLVV

ieēsties   -ēdos, -ēdies, -ēdas, pag. -ēdos; refl.

1. parasti 3. pers. Iespiesties (kā virsmā) tā, ka grūti noņemt, atdalīt (par vielām, netīrumiem).

2. sar. Ļoti neieredzēt (kādu) un censties kaitēt, darīt pāri (viņam).

Avoti: LLVV

ieēvelēt   apv.

1. Ēvelējot ieveidot (rievu).

2. Ēvelējot ievainot.

3. Smalcinot ar ēveli, ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: ĒiV, KiV

iefasēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Fasējot iesvērt sīkākās vienībās.

Avoti: MLVV

iefilmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Nofilmēt (ko) un iekļaut (kur).

Avoti: MLVV

iefiltrēšanās

1. Iespiešanās (piem., svešas substances iespiešanās šūnā vai audos); pretēju uzskatu pārstāvja (aģenta) iekļūšana kādā organizācijā vai tml.

Avoti: LEV

iefiltrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Filtrējot (šķidrumu, gāzi) ievirzīt (kur iekšā).

2. Ar noteiktu nolūku iesūtīt, iesaistīt (piem., pretinieka organizācijā savu cilvēku).

Avoti: MLVV

iefiltrēties   žarg.

1. Slepus iesaistīties kādā vidē.

Avoti: Žrg

iefīrēt   žarg.

1. Iedabūt.

Avoti: SLG

iefrēzējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iefrēzēt.

Avoti: LLVV

iefrēzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Frēzējot (1) ieveidot.

Avoti: LLVV

iegāda   apv.

1. Atmiņa.

2. Kaprīzs, untumains cilvēks.

3. Iekrājums.

Avoti: KV, EH, TlV

iegādāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Iegādāties.

2. novec. Sagādāt (piemēram, darbu).

3. novec. Atcerēties; iegādāties (2).

Avoti: LLVV

iegādāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Iegādāties.

2. novec. Sagādāt (piemēram, darbu).

3. novec. Atcerēties; iegādāties (2).

Avoti: LLVV

iegādāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; trans.

1. Iegūt savā īpašumā, rīcībā nopērkot.

2. novec. Atcerēties; iegādāt (3).

3. apv. Iedomāties.

4. apv. Ieminēties.

Avoti: LLVV, EH

iegāde   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> iegādāt (1), iegādāties (1); iegādāšana, iegādāšanās.

Avoti: LLVV

iegādināt   apv.

1. Atgādināt.

Avoti: ME

iegadīt   apv.

1. Trāpīt.

Avoti: EH

iegadīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Rasties iespējai (kādam, piemēram, ko darīt); gadīties; iznākt.

2. Nejauši nonākt, parādīties (kur).

// reti. Negaidot rasties, būt sastopamam; gadīties.

3. parasti 3. pers.; reti. Negaidot nonākt (kāda) īpašumā.

Avoti: LLVV

iegāds   apv.

1. Atmiņa; aizgāds, krājums.

Avoti: KV, LE

iegadzināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iegāgināties.

Avoti: LLVV

iegādzināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās, refl.

1. Iegāgināties.

Avoti: LLVV

iegagināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt gāgināt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iegāgināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās, refl.

1. Iesākt gagināt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iegaidām   apv.

1. Pagaidām.

Avoti: ME

iegailēties   -gailējos, -gailējies, -gailējās, arī -gailos, -gailies, -gailas, pag. -gailējos; refl.

1. Iesākt gailēt (parasti par oglēm); īsu brīdi gailēt.

// pārn. Spēji spilgti, arī īsu brīdi spilgti izpausties (acīs, skatienā) - parasti par jūtām.

// pārn. Spēji rasties un spilgti izpausties (piemēram, par domu, jūtām).

// pārn. Nonākt spēcīga pārdzīvojuma varā (par cilvēku).

Avoti: LLVV

iegailināt   apv.

1. Panākt, ka (kas) iegailējas.

Avoti: KiV

iegailinēties   apv.

1. Sākt gailēt, kvēlot.

Avoti: EH

iegaiņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Gaiņājot panākt, ka ievirzās (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iegaismojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iegaismot.

Avoti: LLVV

iegaismot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apgaismot (parasti atsevišķu vietu).

Avoti: LLVV

iegaismotājs   -a, v.

1. Darītājs --> iegaismot.

2. v. Aparāts iegaismošanai.

Avoti: LLVV

iegaismoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt izstarot gaismu (parasti par apgaismes ķermeņiem); īsu brīdi izstarot gaismu.

Avoti: LLVV

iegaišs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Mazliet gaišs.

Avoti: LLVV

iegājiens   poligr., novec.

1. Mašīnas darba uzsākšanas fāze.

Avoti: GV

iegalā   apv.

1. Beigās, beigu galā.

Avoti: EH

iegalis   apv.

1. Ragavu priekša.

2. Kāta caurums (piemēram, cirvim).

3. Apdedzis malkas gals.

Avoti: ME

iegālis   apv.

1. Cilvēka pakausis; dzīvnieka galvas daļa starp ragu un ausi.

Avoti: EH

iegalva   novec.

1. Pauris; iegalvis.

Avoti: KV

iegalvāt   apv.

1. Iestāstīt; arī apgalvot.

Avoti: KiV

iegalve   novec.

1. Gultas galvas gals; iegalvis.

Avoti: KV

iegalvis   novec.

1. Mīkstas galvaskausa daļas starp kauliem jaunpiedzimušajiem.

2. Smadzenes.

3. Pakausis.

4. Pauris.

5. Gultas galvas gals.

6. Ragavu priekša.

Avoti: KV

iegalvis   apv.

1. Galvotājs.

Avoti: ME

iegalvītis   novec.

1. Mīksta galvas kausa daļa jaunpiedzimušajiem.

Lielais iegalvītis— četrstūraina mīksta galvas kausa daļa starp pieres un paura kauliem.

Mazais iegalvītis— trīsstūraina mīksta galvaskausa daļa starp pakauša un paura kauliem.

Avoti: KV

iegalvojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> iegalvot (1); izteikums, vārdi, ar kuriem iegalvo (1).

Avoti: LLVV

iegalvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ar vārdiem pārliecināt (par ko), panākt, ka sāk ticēt (kam).

2. novec. Galvojot (par kādu), ieteikt (viņu, parasti darbā) un panākt, ka pieņem.

Avoti: LLVV

iegāļi   novec.

1. Cilvēka pakausis; dzīvnieka galvas daļa starp ragiem un ausīm.

Avoti: KV

iegandēties   apv.

1. Sākt bojāties.

Avoti: ME

ieganīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ganot panākt, ka (lauksaimniecības dzīvnieki) pierod pie ganīšanas.

2. Daļēji noganīt.

3. Ganot panākt, ka (lauksaimniecības dzīvnieki) paēd.

Avoti: LLVV

ieganīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Pierast pie ganīšanas (par lauksaimniecības dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

iegansts   -a, v.

1. Ārējs (bieži nejaušs) notikums, apstāklis, kas ir citu notikumu izraisītājs; fakts, apstāklis, ar ko, piemēram, aizbildina, mēģina izskaidrot (kādu rīcību, darbību u. tml.).

Avoti: LLVV

iegarām   apv.

1. Ieslīpi, gareniski pāri (kam).

2. Garām.

3. Pusguļus.

Avoti: SiV, EH

iegarans   apv.

1. Iegarens.

Avoti: EH

iegarāns   apv.

1. Iegarens.

Avoti: KiV

iegardināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Izraisīt (kādā) lielu vēlēšanos ēst, stāstot par ēdienu vai rādot to.

Avoti: LLVV

iegardināties   apv.

1. Iegaršoties.

Avoti: EH

iegārdināties   apv.

1. Iegaršoties.

Avoti: EH

iegārdzēties   apv.

1. Iekrākties, iegārgties.

Avoti: ME

iegareni   apst.

1. Iegarens.

Avoti: LV87

iegarens   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura garums ir mazliet lielāks nekā platums, tāds, kurš ir mazliet pagarināts.

Iegarenās smadzenes— galvas smadzeņu daļa, kas savienojas ar muguras smadzenēm.

Avoti: LLVV

iegarenums   v.

1. Vispārināta īpašība --> iegarens, šīs īpašības konkrēta izpausme.

iegarēties   apv.

1. Iekurties, sākt kārtīgi degt.

2. Pēkšņi izjust spēcīgas ilgas.

Avoti: ME

iegārgties   -gārdzos, -gārdzies, -gārdzas, pag. -gārdzos; refl.

1. Iesākt gārgt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iegarkstēties   apv.

1. Iekrākties, iegārkties.

Avoti: EH

iegārkties   apv.

1. Iekrākties, iegārgties.

Avoti: ME

iegarot   apv.

1. Tvaikojot vai izgarojot iekļūt iekšā.

2. Iedvest, ierosināt.

Avoti: ME, VeAT, EH

iegarša   apv.

1. Piegarša.

Avoti: EH

iegaršoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt garšot, iepatikties (par ēdienu, ko ēd).

Avoti: LLVV

iegārtnis   apv.

1. Iegātnis.

Avoti: ME

iegatavēt   apv.

1. Sagatavot un ievietot (kur iekšā).

Avoti: ViV

iegatavoties   apv.

1. Nobriest.

Avoti: EH

iegātnība   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Iespēja kļūt par iegātni.

2. Stāvoklis, kādā nonāk, kļūstot par iegātni.

Avoti: LLVV

iegātnieks   apv.

1. Iegātnis.

Avoti: Sin

iegātnis   -ņa, v.; vēst.

1. Vīrietis (parasti bez nekustama īpašuma), kas apprec lauku māju mantinieci vai īpašnieci un parasti kļūst par saimniekotāju šais mājās.

Avoti: LLVV

iegātnīša   apv.

1. Lauku māju mantiniece, kas apprec iegātni.

Avoti: MiV

iegaudāt   apv.

1. Raudot ienākt.

Avoti: EH

iegaudāties   apv.

1. Iegaudoties.

Avoti: EH

iegaudiens   apv.

1. Īslaicīga gaudojoša skaņa.

Avoti: ME

iegaudoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt gaudot un tūlīt apklust (parasti par suni, vilku).

2. parasti 3. pers. Iesākt radīt stieptas spalgas, svelpjošas skaņas (par vēju, vētru u. tml.); iesākt radīt šādas skaņas un tūlīt pārstāt.

3. sar.; niev. Ievaimanāties; arī skaļi ieraudāties.

Avoti: LLVV

iegaume   apv.

1. Spēja uztvert, atcerēties.

Avoti: LE

iegaumēšana   psih.

1. Kopējais nosaukums tiem procesiem, kas nodrošina materiāla fiksāciju atmiņā.

Avoti: Psh

iegaumēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Nostiprināt atmiņā.

Avoti: LLVV

iegaust   apv.

1. Iesūdzēt.

Avoti: EH

iegavēnis   apv.

1. Gavēņa laika sākums.

Avoti: ME

iegavilēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Iesaukties līksmā, priecīgā balsī.

2. Līksmi iedziedāties.

Avoti: LLVV

iegāze   apv.

1. Iebrukums, nobrukums.

Avoti: ME

iegāzelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Gāzelējoties ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iegāzins   apv.

1. Slīps.

Avoti: EH

iegāznis   apv.

1. Ceļš, kam viena mala izbraukta dziļāka un zemāka par otru.

2. Iegātnis (zobgalīgi).

3. Bedre uz ceļa.

Avoti: KV, EH

iegāzt   -gāžu, -gāz, -gāž, pag. -gāzu;

1. trans. Gāžot panākt, ka iekrīt (kur iekšā).

2. trans. Strauji, arī nevērīgi ieliet (kur iekšā, parasti samērā daudz šķidruma).

3. trans.; sar. Sagādāt nepatikšanas, izdarīt tā (piemēram, pieviļot, izpaužot noslēpumu), ka nonāk nelabvēlīgā, arī bīstamā stāvoklī.

4. intrans.; sar. Ļoti spēcīgi iesist.

// trans.

5. trans. Ar spiedienu, triecienu izlauzt un strauji ievirzīt celtnes iekšienē.

Avoti: LLVV

iegāzties   -gāžos, -gāzies, -gāžas, pag. -gāzos; refl.

1. Gāžoties ievirzīties (kur iekšā, parasti zemākā, dziļākā vietā).

2. parasti 3. pers. Strauji iebrukt (piemēram, par griestiem, jumtu); ar spiedienu, triecienu tikt izlauztam un strauji ievirzītam celtnes iekšienē.

3. parasti 3. pers. Strauji ieplūst, ielīt, arī tikt ielietam (kur iekšā) - par lielāku šķidruma daudzumu.

4. sar. Strauji, ar lielu sparu, arī troksni ieiet, ienākt, iesteigties (kur iekšā).

5. sar. Nonākt nelabvēlīgā stāvoklī; iekrist (4).

Avoti: LLVV

ieglabāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Rūpīgi ielikt, ievietot (kur iekšā), lai, piemēram, noslēptu, nepazaudētu.

2. Ilgāku laiku rūpējoties, gādājot par kādu, iemīļot (to).

Avoti: LLVV, KnG

ieglābt   apv.

1. Paglābt, saglābt (ievietojot, ievedot kur iekšā).

Avoti: ĒiV

ieglābties   apv.

1. Patverties, noslēpties.

Avoti: ME

ieglaimoties   apv.

1. Sākt pielabināties, pieglaimoties.

Avoti: ME

ieglāsīt   apv.

1. Glāstot pieradināt pie glāstīšanas.

Avoti: ME

ieglāstīt   apv.

1. Glāstot pieradināt pie glāstīšanas.

Avoti: ME

ieglaudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Glaudot pieradināt pie glaudīšanas.

2. apv. Glaudot aizpildīt.

3. apv. Ieziest, ietaukot.

Avoti: LLVV, ME

ieglaust   -glaužu, -glaud, -glauž, pag. -glaudu; trans.

1. Pieglaužot ielikt, iekļaut (kur, piemēram, galvu).

Avoti: LLVV

ieglausties   -glaužos, -glaudies, -glaužas, pag. -glaudos; refl.

1. Pieglaužoties ievietoties, iekļauties (kur).

Avoti: LLVV

ieglaustīt   apv.; iron.

1. Iesist pļauku, iepļaukāt.

Avoti: ME

ieglāzēt   apv.

1. Iestiklot.

Avoti: ĒiV

ieglecēt   apv.

1. Pakāpeniski iegrimstot, nosēsties.

2. Iekristies (par glīzdainu maizi).

Avoti: ME, VeAT

iegleznojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iegleznot.

Avoti: LLVV

iegleznot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Gleznojot iekļaut (mākslas darbā, parasti kādu detaļu).

Avoti: LLVV

iegli   apv.

1. Viegli.

Avoti: EH

iegliebties   apv.

1. Ieglābties.

Avoti: ME

iegliebties   apv.

1. Saviebties.

Avoti: EH

ieglietēt   apv.

1. Pārklāties ar smiltīm.

2. Aizsērēt.

Avoti: ME

iegludinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iegludināt.

Avoti: LLVV

iegludināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Gludinot ieveidot.

2. apv. Izlīdzināt un nostiprināt (piemēram, ceļa virsmu).

Avoti: LLVV, ME

ieglukstēties   apv.

1. Ieklunkšķēties.

Avoti: ME

ieglūnēt   sar.

1. Ieskatīties.

Avoti: Sin

iegniezt   apv.

1. Iesist.

2. Iecelt.

3. Piešķirt.

Avoti: Sin, ME

iegnozīt   apv.

1. Pēc vairākiem mēģinājumiem iecelt (kaut ko smagu).

2. Ieturēt azaidu.

Avoti: ME

iegņūzt   apv.

1. Kļūt stūrainam, saliekties leņķī.

Avoti: ME

iegodāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Godājot iesaukt (kādā vārdā).

2. apv. Pacienāt, mielot.

Avoti: LLVV, ME

iegodēt   apv.

1. Pacienāt, mielot.

2. Ieslavēt.

Avoti: ME, EH

iegodināt   apv.

1. Atzīt kādu par godīgu.

2. Iegūt labu reputāciju.

3. Dot iesauku.

4. Pievilināt, ievilināt.

Avoti: ME, VeAT

iegodīt   apv.

1. Iegūt, pelnīt, ievākt augļus.

Avoti: DžP

iegodīties   apv.

1. Sākt rīkoties godīgāk.

Avoti: ME, VeAT

iegomīt   apv.

1. Ielocīt.

Avoti: ME

iegomīties   apv.

1. Ielocīties, ieliekties.

Avoti: EH

iegorains   apv.

1. Ar padziļinājumu vidū.

Avoti: KV

iegore   apv.

1. Padziļinājums starp paaugstinājumiem; šaura ieleja starp uzkalniem.

2. Rovis, krāsns iere.

Avoti: KV, LE

iegoris   apv.

1. Rovis, krāsns iere.

Avoti: EH

iegorīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; niev.

1. Goroties ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iegoznis   apv.

1. Vieta, kur var sildīties saulē.

2. Neliela paleja, neliels meža līcis.

3. Neliela pussala, aizaugusi ar mežu.

4. Iedziļinājums lauka vidū.

Avoti: KV, NeV

iegozties   novec.

1. Iesakņoties.

Avoti: KV

iegrābāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Grābājot ievirzīt (kur iekšā); iegrābstīt.

Avoti: LLVV

iegrabēties   parasti 3. pers., -grabas, pag. -grabējās; refl.

1. Iesākt grabēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iegrābiens   -a, v.; reti.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> iegrābt (2).

Avoti: LLVV

iegrabināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesākt grabināties un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iegrābstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Grābstot ievirzīt (kur iekšā); iegrābāt.

// apv. Nekārtīgi sēklu iestrādāt zemē.

Avoti: LLVV, EH

iegrābstīties   apv.

1. Slikti iemācīties.

Avoti: EH

iegrābt   -grābju, -grāb, -grābj, pag. -grābu; trans.

1. Grābjot ievirzīt (kur iekšā).

2. reti. Strauji ievirzīt (rokas kur iekšā) un satvert.

// intrans. Strauji ievirzīt (kur iekšā) un pagrābt.

Avoti: LLVV

iegrābties   -grābjos, -grābies, -grābjas, pag. -grābos; refl.

1. vienk. Kļūdoties nonākt nevēlamā stāvoklī.

2. vienk. Iemīlēties, aizrauties.

3. trans.; pareti. Iegrābt sev (parasti nelielu daudzumu).

4. reti. Strauji ievirzīt rokas (kur iekšā) un satvert.

Avoti: LLVV

iegraidāt   apv.

1. Ieaust graidu.

Avoti: EH

iegraizīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Graizot radīt, ieveidot (kādā virsmā, piemēram, robu).

2. Graizot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iegrāmatojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iegrāmatot.

Avoti: LLVV

iegrāmatot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ierakstīt grāmatvedības grāmatā.

Avoti: LLVV

iegrambinēt   apv.

1. Iegrebt.

Avoti: KiV

iegramdīt   apv.

1. Pa nelīdzenu ceļa posmu ar zināmu piepūli ievelt iekšā.

2. Mazliet sabārt.

Avoti: ME, VeAT

iegramstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Pavirši, arī mazliet iegrābt (1), ieraust (1); iegrābāt, iegrābstīt.

Avoti: LLVV

iegramstīties   apv.

1. Nedaudz ieēst, kas pagadās.

2. Iesaistīties, tikt iejauktam (kādā pasākumā).

3. Nedaudz apgūt (piemēram, kādu svešvalodu).

Avoti: ME

iegramzdot   apv.

1. Iesākt rīvēt; sarīvēt kādu daļu (no kā) un pievienot (kam).

Avoti: ME

iegrandēties   parasti 3. pers., -grandas, pag. -grandējās (retāk -grandās, 1. konj.), refl.

1. Iesākt grandīt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iegrandīt   apv.

1. Ar lielu troksni iebērt (ieliet, ievietot).

Avoti: ME

iegrasīties   apv.

1. Taisīties.

2. Draudīgi izteikt nodomu.

3. Grasīties sist, piedraudēt.

Avoti: ME

iegraudāt   apv.

1. Nejauši iegrūst.

Avoti: KiV

iegraudot   apv.

1. Nedaudz ieēst.

2. Rasties graudu aizmetņiem.

Avoti: ME

iegrausties   apv.

1. Pēkšņi atskanēt grāvienam (pērkona).

Avoti: ME

iegraut   -grauju, -grauj, -grauj, pag. -grāvu; trans.; reti.

1. Graujot 1(1) ielauzt.

Avoti: LLVV

iegrauties   parasti 3. pers., -graujas, pag. -grāvās; refl.

1. Iesākt graut 2(1) un tūlīt pārstāt.

2. apv. Iesēsties, ieņemt vietu.

Avoti: LLVV, EH

iegrauzdēt   apv.

1. Nepilnīgi sagrauzdēt.

2. Sagrauzdēt (ierobežotu daudzumu konkrētam mērķim).

Avoti: ME

iegrauzt   -graužu, -grauz, -grauž, pag. -grauzu; trans.

1. Graužot iebojāt.

2. sar. Apēst, ieēst (mazliet cietas barības).

3. parasti 3. pers. Ilgstoši beržot, graužaties radīt (brūci) - piemēram, par ciešu apsēju, par ko asu.

// pārn. Būt par cēloni tam, ka ieveidojas (grumbas, rievas sejā) - par smagiem pārdzīvojumiem, rūpēm u. tml.

4. parasti 3. pers. Plūstot ieveidot (kur gultni, iedobumu u. tml.) - par ūdeņiem.

Avoti: LLVV

iegrauzties   parasti 3. pers., -graužas, pag. -grauzās; refl.

1. Graužot (ko), ievirzīties (tajā) - parasti par kāpuriem.

2. Iespiesties (kur iekšā) - piemēram, par ciešu apsēju, par ko asu.

// pārn. Pamazām, neatlaidīgi ietekmēt (apziņu) - par ko nevēlamu, nepatīkamu.

3. Plūstot iespiesties (iežos) - par ūdeņiem.

Avoti: LLVV

iegrauzums   -a, v.; pareti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iegrauzt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iegrauzt (3).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> iegrauzt (4).

Avoti: LLVV

iegrava   ģeogr.

1. Lineāri izstiepts siles veida padziļinājums, ko veido īslaicīgi tekošie lietusgāžu vai sniega kušanas ūdeņi.

// apv. Neliela ieleja.

Avoti: ZTV, EH

iegravējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iegravēt.

Avoti: LLVV

iegraverēt   apv.

1. Iegravēt.

Avoti: ViV

iegravēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Gravējot ieveidot (kādā virsmā, piemēram, zīmes, rakstu).

// pārn. Panākt, ka labi saglabājas (atmiņā).

Avoti: LLVV

iegrāvis   sar.

1. Iebraukta, iestaigāta sliede; rise, padziļinājums.

Avoti: Sin

iegreba   apv.

1. Iegrebe.

Avoti: EH

iegrebe   novec.

1. Plakans padziļinājums.

Avoti: KV

iegrebināt   apv.

1. Iegrebt.

Avoti: ViV

iegrebt   -grebju, -greb, -grebj, pag. -grebu; trans.

1. Grebjot ieveidot (kādā virsmā, piemēram, attēlu).

Avoti: LLVV

iegrebums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iegrebt.

Avoti: LLVV

iegreidāt   apv.

1. Ieaust, ieadīt (horizontālas svītras, joslas).

Avoti: KiV

iegreizs   apv.

1. Tāds, kas nav gluži taisns, pareizs; nedaudz greizs.

Avoti: ME

iegremāties   apv.

1. Pieradināties kožļāt.

Avoti: EH

iegremde   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> iegremdēt (1).

2. Dziļums, kurā kas ir iegremdēts.

3. poligr., novec. Neapstrādāta vara matrica ar tērauda spiedoga iesisto attēlu.

Avoti: LLVV, GV

iegremdējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iegremdēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iegremdēt (3).

Avoti: LLVV

iegremdēšana   val.

1. Otrās valodas vai svešvalodas apguves process, kurā mācības tiek organizētas tikai apgūstamajā valodā vai ar daļēju atbalstu valodas apguvējam viņa dzimtajā valodā.

Avoti: LdsV

iegremdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Gremdējot ievirzīt (šķidrumā, arī traukā, tvertnē u. tml. ar šķidrumu) tā, ka (šķidrums) pilnīgi vai daļēji pārklāj.

2. Dziļi ievirzīt (piemēram, kādā dobumā).

3. Ievirzīt dziļumā uz leju tā, ka nav redzams; ievietot, izbūvēt dziļumā (zem kā).

Avoti: LLVV

iegremdēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Refl. --> iegremdēt (1).

2. Rūpīgi, dziļi pētīt (ko), pilnīgi nodoties (kam); iedziļināties; arī dziļi iejusties.

Avoti: LLVV

iegremot   apv.

1. Gremojot norīt.

Avoti: ME

iegremzdot   apv.

1. Iesākt rīvēt; sarīvēt kādu daļu (no kā) un pievienot (kam).

Avoti: ME

iegriba   -as, s.

1. Dziļāk nepamatota (parasti pēkšņa, untumaina) vēlēšanās.

2. apv. Iegribīgs cilvēks.

Avoti: LLVV, EH

iegribēt   -gribu, -gribi, -grib, pag. -gribēju; trans.; novec.

1. Vēlēties (parasti pēkšņi).

Avoti: LLVV

iegribēties   parasti 3. pers., -gribas, pag. -gribējās; refl.; trans.

1. Pēkšņi vēlēties (ko darīt, ko).

Avoti: LLVV

iegribīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kam bieži rodas iegribas.

Avoti: LLVV

iegribis   apv.

1. Iegribīgs cilvēks.

Avoti: EH

iegriešanās   materiālt.

1. Griezējinstrumenta iedziļināšanās apstrādājamā ķermeņa materiālā apstrādes procesa sākumposmā, līdz griezējasmens sāk veidot apstrādāto virsmu.

Avoti: ZTV

iegriezējnazis   kokapstr.

1. Skaidojamās mašīnas nazis noteikta garuma kokskaidu iegūšanai.

Avoti: ZTV

iegriezt   -griežu, -griez, -griež, pag. -griezu; trans.

1. Ievirzīt, panākt, ka ievirzās (kur iekšā), mainot iepriekšējo kustības virzienu.

Iegriezt pretvējā— uzlūvēt, panākt jahtas diametrālās plaknes sakrišanu ar vēja virzienu.

// intrans.; sar. Iebraukt (kur iekšā).

2. Ieskrūvēt; arī ieurbt.

3. Ievilkt (izmežģītu locītavu).

Avoti: LLVV

iegriezt   -griežu, -griez, -griež, pag. -griezu;

1. intrans. Griežot radīt ievainojumu, bojājumu (kur).

// trans.; parasti divd. formā: iegriezts; pareti. Griežot ievainot, iebojāt.

2. trans. Griežot ieveidot (kādā virsmā, piemēram, zīmes, robus).

3. parasti 3. pers.; trans. Skarot (ko), virzoties (pa ko), ieveidot, atstāt (piemēram, rievas) - parasti par ko asu.

4. trans. Iesākt griezt; daļēji, arī vietumis sagriezt vai pārgriezt.

5. trans. Griežot ievirzīt (kur iekšā).

6. intrans.; sar. Apzināti, tīši nodarīt ko ļaunu.

Avoti: LLVV

iegriezties   -griežos, -griezies, -griežas, pag. -griezos; refl.

1. Mainot kustības virzienu, ieiet; iebraukt (ceļā, mājās u. tml.).

2. Ieiet, iebraukt (kur, pie kā, parasti pa ceļam) uz neilgu laiku.

3. Pagriežoties, tiekot pagrieztam, ieņemt citādu stāvokli nekā iepriekšējais.

4. parasti 3. pers. Mainoties izveidoties, iestāties (par laika apstākļiem).

// sar. Izmainīties (par sarunu, tās tematu).

// sar. Mainoties izveidoties (par apstākļiem, stāvokli).

5. parasti 3. pers. Refl. --> iegriezt 1 (2); tikt iegrieztam.

Avoti: LLVV

iegriezties   parasti 3. pers., -griežas, pag. -griezās; refl.

1. Griežot ievirzīties (priekšmetā, materiālā) - par asmeni, rīku ar asmeni.

// pārn. Izveidoties (par dziļām grumbām).

// pārn. Ļoti labi saglabāties (atmiņā).

2. Izraisīt nepatīkamu, arī sāpīgu sajūtu (ausīs) - par spalgu, griezīgu skaņu.

3. Neviļus, negribēti iegriezt.

4. Iesākt radīt raksturīgas balss skaņas un tūlīt apklust (par griezi).

Avoti: LLVV

iegriezums   -a, v.

1. Ievainojums, kas radies iegriežot.

2. Griežot ieveidota zīme, raksts (kādā virsmā).

3. Pārgriežot vai iegriežot ieveidots neliels šķēlums, robs, plaisa.

Avoti: LLVV

iegrīļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Grīļojoties ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iegrimdēt   apv.

1. Iegremdēt.

Avoti: EH

iegrime   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Iegrimšanas dziļums (parasti ūdenī, piemēram, kuģim, laivai).

2. parasti vsk. Darbība, process --> iegrimt (4).

Avoti: LLVV, JūVM

iegrimt   -grimstu, -grimsti, -grimst, pag. -grimu; intrans.

1. Iespiesties (mīkstā, staignā, irdenā u. tml. virsmā), pārvietojoties (pa to), novietojoties (uz tās).

2. Ievirzīties (tumsā, miglā u. tml.) un kļūt nesaskatāmam.

// parasti saliktajos laikos. Atrasties, būt novietotam (kā vidū, aiz kā u. tml.) un būt grūti saskatāmam.

3. Pilnīgi nodoties (kādai darbībai), tā ka aizmirst, nevēro apkārtējo, tā ka neatliek laika citam.

4. parasti 3. pers. Ievirzīties, ieliekties uz iekšu (parasti par zemes virsmu).

// parasti saliktajos laikos. Iekrist (6).

Avoti: LLVV

iegrimums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iegrimt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iegrimt (4).

Avoti: LLVV

iegripēt   apv.

1. Iestiprināt (pakava priekšdaļā) dubultradzi - gripu.

Avoti: ViV

iegrīvēt   apv.

1. Iegriezt, ierobīt (zīmi kokā).

Avoti: ME

iegroba   novec.

1. Neliels padziļinājums.

Avoti: KV

iegrobe   apv.

1. Iedobums, rene.

Avoti: Sin

iegrodojums   tekst.

1. Nesagrodotas un sagrodotas dzijas vai pavediena garuma starpība; izsaka procentos no sākotnējā garuma.

Avoti: ZTV

iegropēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Gropējot ieveidot (kur).

Avoti: LLVV

iegrozības   apv.

1. Izvietojums un izkārtojums (mājas būvei).

Avoti: ME

iegrozīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Grozot uz vienu un otru pusi, nolikt, novietot (kur, pie kā, uz kā) vēlamā stāvoklī.

2. sar. Izkārtot, risināt vēlamā veidā.

Avoti: LLVV

iegrozīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Grozoties uz vienu un otru pusi, novietoties (vēlamā stāvoklī).

2. sar. Izkārtot (ko) tā, lai izveidotos vēlamie apstākļi; iekārtoties.

Avoti: LLVV

iegrožojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iegrožot (1).

2. reti. Paveikta darbība, rezultāts --> iegrožot (2).

Avoti: LLVV

iegrožot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apvaldīt (piemēram, jūtas), neļaut pilnīgi izpausties; ierobežot (piemēram, ieceri).

2. reti. Ierobežot kustību brīvību (dzīvniekiem), uzliekot iejūga piederumus, arī ieslogot (kur).

Avoti: LLVV

iegrūdiens   -a, v.

1. Straujš grūdiens uz priekšu, parasti, pirms tam mazliet pavelkot atpakaļ (piemēram, lai iekustinātu).

Avoti: LLVV

iegruģināties   apv.

1. Radīt zināmu skaņu.

Avoti: EH

iegrumbāt   apv.

1. Ieveidot krokas.

2. Saraukt.

Avoti: KiV, ME

iegrumīt   apv.

1. Iegrūst, iestumt.

Avoti: EH

iegrunderēt   apv.

1. Notriept ar pernicu (pirms krāsošanas); iegruntēt.

Avoti: ViV

iegrust   apv.

1. Sākt gruzdēt.

Avoti: ME

iegrūst   -grūžu, -grūd, -grūž, pag. -grūdu; trans.

1. Grūžot ievirzīt (kur iekšā); grūžot panākt, ka iekrīt (kur iekšā).

// sar.; niev. Ielikt, noglabāt tā, ka nevar atrast.

2. Panākt ar savu izturēšanos, rīcību, arī būt par cēloni, ka (kāds) pret savu gribu (parasti pēkšņi) nonāk nevēlamā stāvoklī.

3. Ātri, steigā, parasti slepeni, iedot.

// sar. Nevērīgi iedot ēst, dzert (parasti ko sliktu).

// sar. Pārdot ar viltu (parasti ko nevērtīgu, sliktu).

4. Strauji ievirzīt (dūri, elkoni u. tml. kādam kur), piemēram, sitot, brīdinot.

Iegrūst dunku (sānos)— strauji skart (kādam, piemēram, sānus) ar elkoni vai dūri.

// intrans.

5. reti Pagrūst uz priekšu, parasti, pirms tam mazliet pavelkot atpakaļ (piemēram, lai iekustinātu).

Avoti: LLVV

iegrūsties   -grūžos, -grūdies, -grūžas, pag. -grūdos; refl.; pareti.

1. Pārvietojoties neviļus atsisties (pret ko), uzgrūsties (kam).

2. Neviļus, negribēti tikt iegrūstam (1).

Avoti: LLVV, Sin

iegrūstīt   apv.

1. Iegrūst vairākus, vai atkārtoti.

Avoti: EH

iegrūt   -grūstu, -grūsti, -grūst, pag. -gruvu; intrans.

1. Strauji iegrimt (par zemi); sagrūt un iekrist celtnes iekšienē (piemēram, par jumtu).

2. Strauji, ar sparu ievirzīties (kur iekšā) - par baru, pūli.

Avoti: LLVV

iegrūtēt   apv.

1. Nokļūt grūtībās.

Avoti: ME

iegruvums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iegrūt (1).

2. Bedre, padziļinājums, kas izveidojas, iegrūstot zemei.

Avoti: LLVV

iegruzdēt   apv.

1. Sākt gruzdēt; iegrust.

Avoti: ME

iegruzdēties   apv.

1. Iesākt gruzdēt.

Avoti: ViV

iegruzīt   žarg.

1. Sarūgtināt; sagādāt rūpes.

Avoti: SLG

iegruzīties   žarg.

1. Noslēgties (sevī).

Avoti: SLG

iegubt   apv.

1. Iegrimt, pārklāties.

Avoti: ME

iegudrēt   apv.

1. Izprātot, iegudrēties.

Avoti: EH

iegudrēties   apv.

1. Ievingrināties, iemanīties.

Avoti: Sin, ME

iegudrot   apv.

1. Izdomāt.

Avoti: ME

iegudroties   sar.

1. Iedomāties.

Avoti: Sin

iegula   -as, s.

1. ģeol. Derīgo izrakteņu krājums, kas norobežots no apkārtējiem iežiem.

2. reti. Ieliekums (kādā virsmā).

3. apv. Zemāka vieta tīrumā vai pļavā.

Avoti: LLVV, EH

ieguldēt   apv.

1. Iesist.

Avoti: EH

ieguldījums   -a, v.

1. ekon. Kapitāls, naudas summa, ko iegulda (parasti kādā pasākumā).

2. Nozīmīgs, svarīgs veikums (piemēram, kādā pasākumā, nozarē).

Avoti: LLVV

ieguldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ieguldīt (1) (parasti cilvēku).

Avoti: LLVV

ieguldīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ievietot guļus (kur iekšā, parasti cilvēku).

2. Izmantot, izlietot (naudas līdzekļus kādā pasākumā, nozarē).

3. Atdot, veltīt, ziedot (spēkus, zināšanas u. tml.).

Avoti: LLVV

ieguldītājs

1. Persona, kas finansē uzņēmumu, dod savu kapitālu uzņēmējdarbības veikšanai.

Avoti: LEV

ieguldīties   apv.

1. Ievietoties guļus.

Avoti: EH

ieguldzēties   parasti 3. pers., -guldzas, pag. -guldzējās; refl.

1. Iesākt guldzēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieguldzināt   apv., iron.

1. Mazliet ieliet.

Avoti: KiV

iegulējums   -a, v.; pareti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iegulēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iegulēt (3).

Avoti: LLVV

iegulēt   -guļu, -guli, -guļ (arī -gul), pag. -gulēju; trans.

1. Guļot (uz kā), radīt (tajā padziļinājumu, bedri).

2. Guļot (vienā un tajā pašā vietā), padarīt (to) ērtu gulēšanai.

3. parasti 3. pers. Atrodoties ilgāku laiku (uz kā), radīt (tajā padziļinājumu, bedri) - par priekšmetiem.

// reti. Atrodoties ilgāku laiku (uz kā), iespiest (to) uz iekšu, radīt (tajā) padziļinājumu, bedri (par priekšmetiem).

Avoti: LLVV

iegulgoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt gulgot un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iegulināt   apv.

1. Pieradināt gulēt.

Avoti: EH

iegulis   apv.

1. Ieleja.

Avoti: EH

iegulsnēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; reti;

1. Nogulsnēties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iegulstīt   apv.

1. Atkārtoti iegult.

2. Pēc vairākiem mēģinājumiem ieguldīt.

Avoti: ME

iegulstīties   apv.

1. Pēc vairākiem mēģinājumiem atrast sev ērtu stāvokli, lai gulētu.

Avoti: ME

iegult   -gulstu, -gulsti, -gulst, pag. -gūlu, arī -gulu; intrans.

1. parasti 3. pers. Būt ievietotam (kur iekšā) tā, ka iekļaujas; arī iekļauties (kur iekšā).

// pārn. Izveidoties un būt skaidri saskatāmam (sejā) - piemēram, par grumbām; iegulties.

2. parasti 3. pers. Izpausties (parasti sejā, acīs, skatienā) - piemēram, par jūtām; iegulties (3).

// parasti savienojumā ar "locekļos", "kaulos". Rasties un pārņemt (piemēram, par nogurumu, smaguma sajūtu).

// parasti savienojumā ar "sirdī", "dvēselē", "krūtīs". Rasties un saglabāties (par jūtām); izraisīt pārdzīvojumu un saglabāties apziņā (piemēram, par notikumu).

3. Ar lielu spēku (parasti ar visa ķermeņa svaru) spiest (uz ko), vilkt (ko); iegulties (4).

// pārn. Stipri pūšot, spiest (uz ko) - par vēju.

4. apv. Saslimt tā, ka nepieciešams atrasties guļus stāvoklī.

Iegult (arī iegulties) nāves gultā (arī cisās)— saslimt tā, ka nav cerību izveseļoties.

5. parasti 3. pers.; pareti. Netikt pārdotam pieprasījuma trūkuma dēļ.

6. apv. Uzklupt, uzbrukt (parasti pēkšņi, negaidīti).

Avoti: LLVV, MiV

iegultais

1. Tāds, kas ir ievietots, iekļauts, integrēts, iebūvēts.

Iegultā komanda— tekstu apstrādē - komanda, kas ievietota kādā dokumentu datnē un kalpo kā instrukcija, lai, piemēram, izveidotu noteiktu lappuses izkārtojumu, mainītu fontus, veidotu pasvītrojumus u. tml.

Iegultais dators— tāds dators, kas integrēts kādas lielākas tehniskas sistēmas sastāvā un ko parasti izmanto ar šīs sistēmas darbību saistīto mērījumu apstrādei vai kā tās vadības ierīces sastāvdaļu.

Iegultā hipersaite— hipersaite, kas ir iekļauta kādā teksta rindiņā.

Iegultā programmatūra— iegultā datora programmatūra, ko izmanto sistēmā, kurā šis dators ir integrēts, specializētu aprēķinu veikšanai.

Iegultais objekts— dokuments vai dokumenta daļa, ko veido, izmantojot vienu lietojumprogrammu, un kas tiek pilnībā ievietots (iegults) izstrādājamajā dokumentā, kuru veido, izmantojot citu lietojumprogrammu.

Iegultā testēšana— atvērto sistēmu sadarbības bāzes etalonmodeļa daudzslāņu protokolu realizācijas testēšana, kas notiek bez tiešas piekļūšanas pie šī slāņa robežām.

Avoti: D3

iegulties   -gulstos, -gulsties, -gulstas, arī -guļos, -gulies, -guļas, pag. -gūlos, arī -gulos; refl.

1. Novietoties guļus (kur iekšā).

2. parasti 3. pers. Tikt ievietotam (kur iekšā, parasti horizontāli).

// pārn. Izveidoties un būt skaidri saskatāmam (sejā) - piemēram, par grumbām; iegult.

// pārn. Iestāties un kļūt redzamam (kur) -par tumsu, krēslu.

3. parasti 3. pers. Izpausties (parasti sejā, acīs, skatienā) - piemēram, par jūtām; iegult (2).

// parasti savienojumā ar "locekļos", "kaulos". Rasties un pārņemt (piemēram, par nogurumu, smaguma sajūtu).

// parasti savienojumā ar "sirdī", "dvēselē", "krūtīs". Rasties un saglabāties (par jūtām); izraisīt pārdzīvojumu un saglabāties apziņā (piemēram, par notikumu).

4. Ar lielu spēku (parasti ar visa ķermeņa svaru) spiest (uz ko), vilkt (ko); iegult (3).

// pārn. Stipri pūšot, spiest (uz ko) - par vēju.

5. parasti 3. pers.; pareti. Iesākt pūst (par noteikta virziena vēju); iegriezties.

6. parasti 3. pers.; pareti. Ieveidoties (par matiem).

7. novec. Iegult (4).

Iegulties (arī iegult) nāves gultā (arī cisās)— saslimt tā, ka nav cerību izveseļoties.

8. parasti 3. pers.; pareti. Netikt laistam apgrozībā, netikt izmantotam.

Avoti: LLVV

iegultne   novec.

1. Staigna vieta.

2. Kādreizēja upes gultne.

3. Padziļinājums pļavā vai tīrumā.

4. Ielīkums.

Avoti: KV

iegulums   -a, v.

1. Iegula (1).

Avoti: LLVV

ieguļa   apv.

1. Inkubācijas laiks (par slimību).

Avoti: EH

iegumdīt   apv.

1. Iebīdīt, ievirzīt.

Avoti: ViV

iegumstīt   apv.

1. Iespiest, ietūcīt.

2. Paslepeni iekaustīt.

Avoti: ME

iegumt   -gumstu, -gumsti, -gumst, pag. -gumu; intrans.; pareti.

1. parasti 3. pers. Ielīkt (1), ieliekties (1) (zem smaguma).

2. Sagumstot ierauties dziļāk (kur iekšā) - par cilvēku.

Avoti: LLVV

iegumzījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iegumzīt (1).

Avoti: LLVV

iegumzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mazliet, arī vietumis sagumzīt (parasti drēbi, papīru).

// pareti. Mazliet, arī vietumis ieliekt, ielocīt (priekšmetu).

2. pareti. Gumzot iedabūt (kur iekšā).

3. sar.; reti. Strauji, arī steigā, lieliem kumosiem apēst.

Avoti: LLVV

iegumzīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; pareti.

1. Refl. --> iegumzīt (1); tikt iegumzītam.

Avoti: LLVV

iegurkstēties   parasti 3. pers., -gurkstas, pag. -gurkstējās; refl.

1. Iesākt gurkstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iegurkšēties   apv.

1. Iesākt gurkstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: ME

iegurkšķēties   apv.

1. Iesākt gurkstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: ME

iegurnis   -ņa, v.; anat.

1. Skeleta daļa, ko veido divi gūžas kauli, kuri nekustīgi savienoti ar krusta kaulu.

Iegurņa dobums— ķermeņa dobums, ko norobežo iegurņa joslas skelets; tajā atrodas urīnpūslis un sievietes dzimumorgāni, caur to iet taisnā zarna un urīnizvadkanāls.

Iegurņa josla— ķermeņa daļa, kas kājas pievieno rumpim.

Iegurņa joslas muskuļi— muskuļi, kas agšstilbu gūžas locītavā saliec, griež uz iekšu un āru.

Iegurņa joslas skelets— kauli, kas kājas pievieno rumpim; pieaugušam cilvēkam sastāv no diviem gūžas kauliem.

Iegurņa vingrinājumi— vingrinājumi, kas nostiprina vēdera lejasdaļas muskuļus ap tūpli, urīna izvadkanālu un maksti, tādējādi novēršot urīna nesaturēšanu, dzemdes un maksts izkrišanu.

Androidāls iegurnis— sievietes iegurnis ar dziļāku un vairāk koniskas formas dobumu, ar ko tuvinās normālam vīrieša iegurnim.

Antropoīds iegurnis— sievietes iegurnis, kura taisnais izmērs pārsniedz šķērsizmēru.

Asimilācijas iegurnis— anomālija, kurā pēdējā jostas skriemeļa šķērsizaugumi saplūduši ar krustu kaulu.

Asimetrisks iegurnis— iegurnis, kuram viena puse sašaurināta vairāk nekā otra.

Greizi sašaurināts iegurnis— iegurnis pēc agrā bērnībā pārciesta gūžas kaula iekaisuma.

Šķelts iegurnis— iedzimta šķeltne simfīzē, ko bieži pavada urīnpūšļa izvērsums.

Deformēts iegurnis— kaulu atmiekšķēšanās (kalcija sāļu trūkums) sekas.

Infantilais iegurnis— sievietes iegurnis, kam ir bērna iegurņa forma.

Piltuvveida iegurnis— iegurnis, kam ieejas izmēri ir normāli, bet izeja sašaurināta.

Kifoskoliotisks iegurnis— iegurnis, kurā apvienota kā kifotiskā, tā skoliotiskā iegurņa īpatnības.

Kifotisks iegurnis— iegurnis, kuram palielināts ieejas taisnais izmērs, bet samazināts izejas šķērsizmērs.

Segtais iegurnis— iegurnis, kura ieeju izteiktā kifozē pārsedz pēdējie jostas skriemeļi.

Skoliotisks iegurnis— iegurnis ar asimetriju, kas atkarīga no skoliozes.

Spondilolistētiskais iegurnis— sašaurināts iegurnis sakarā ar pēdējā jostas skriemeļa noslīdējumu no krustu kaula uz priekšu.

Avoti: LLVV, CaF, MeE, TM5

iegūroties   apv.

1. Tūļājoties iekustēties.

Avoti: ME

iegūroties   apv.

1. Miesiski sajaukties.

Avoti: ME, VeAT

iegurt   apv.

1. Pagurt, sākt nogurt.

2. Iegrimt, ievirzīties dziļāk šķidrumā (piemēram, par sēnēm, ogām, tām vāroties).

Avoti: EH, ĒiV

iegūstīt   apv.

1. Pakāpeniski (dažādi) iegūt.

2. Ieslodzīt.

Avoti: ME

iegūt   -gūstu, -gūsti, -gūst, pag. -guvu,

1. trans. Dabūt (ko) savā īpašumā, rīcībā, lietošanā (parasti kādas darbības rezultātā).

Iegūt laiku— izdarīt tā, ka atliek vairāk laika nekā paredzēts (kādam nolūkam).

Iegūt vietu— tikt pieņemtam pastāvīgā darbā.

2. trans. Sasniegt (ar darbu, cīņu u. tml. kādu stāvokli, mērķi).

Iegūt vārtus (arī grozu)— ieraidot, piemēram, bumbu vārtos (grozā), iegūt punktu(s) sporta spēlē.

3. trans. Panākt (piemēram, mācoties), ka paliek apziņā.

4. trans. Izveidot sev (psihiskas vai fizioloģiskas īpašības) - par cilvēku.

5. parasti 3. pers.; trans. Izveidoties, pārveidoties (jaunā kvalitātē) - par parādībām sabiedrībā.

6. trans. Rasties noteiktam izskatam, formai.

7. trans. Saražot, izstrādāt, izveidot.

8. intrans. Rasties labumam (kam no kā).

Avoti: LLVV

iegūtnēm   novec.

1. Ātri, steigā.

2. No darba brīvā laikā.

Avoti: KV

ieguve   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> iegūt (7); iegūšana.

2. Rezultāts --> iegūt (7).

Avoti: LLVV

ieguvējs   val.

1. Semantiskā loma - situācijas dalībnieks, kuru darbība ietekmē netieši un kura intereses darbība skar; beneficienss.

Avoti: VsV

ieguvums   -a, v.

1. Rezultāts --> iegūt (1); tas, ko iegūst savā īpašumā, lietošanā, rīcībā.

2. Tas, kas ir vērtīgs, nozīmīgs, noderīgs (piemēram, kas sasniegts, izcīnīts, izveidojies).

Avoti: LLVV

iegvergzdēties   apv.

1. Iestenēties.

Avoti: EH

ieģedoties   apv.

1. Atminēties.

Avoti: EH

ieģeida   apv.

1. Kāds, kurš ir apsēsts ar kādu vēlmi.

Avoti: EH

ieģeist   apv.

1. Iekārot.

Avoti: EH

ieģeisties   apv.

1. Iekāroties.

Avoti: EH

ieģeņģerēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Iestreipuļot.

Avoti: LLVV

ieģērbināt   apv.

1. Ieģērbt.

Avoti: ME

ieģērbt   -ģērbju, -ģērb, -ģērbj, pag. -ģērbu; trans.

1. Uzvilkt (kādam apģērbu).

Avoti: LLVV

ieģērbties   -ģērbjos, -ģērbies, -ģērbjas, pag. -ģērbos;

1. Refl. --> ieģērbt.

Avoti: LLVV

ieģerkle   apv.

1. Murda atvere.

2. Putnu ķeramā tīkla atvere.

Avoti: KiV, AB2

ieģērkle   apv.

1. Apakšējais dibena padziļinājums traukam ar apaļu dibenu.

2. Dzirdes kanāls ausī.

3. Īpaša ietaise zvejas tīklos (venterī, murdā, karticā u. c.), kas neļāva noķertai zivij izmukt.

4. Ārējais padziļinājums starp zirga žokļa kauliem.

Avoti: TlV

ieģerle   apv.

1. Apakšējais dibena padziļinājums traukam ar apaļu dibenu.

2. Dzirdes kanāls ausī.

3. Īpaša ietaise zvejas tīklos (venterī, murdā, karticā u. c.), kas neļāva noķertai zivij izmukt.

4. Ārējais padziļinājums starp zirga žokļa kauliem.

Avoti: TlV

ieģibt   apv.

1. Ieplakt, iegrimt.

Avoti: ME

ieģidāt   apv.

1. Iesaukāt.

Avoti: ME

ieģipsējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieģipsēt.

Avoti: LLVV

ieģipsēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ielikt ģipša šinā (ķermeņa daļu).

Avoti: LLVV

ieģisma   apv.

1. Iedoma, nojauta,sajūta.

Avoti: EH

ieģist   apv.

1. Iegaumēt.

2. Iedomāties.

Avoti: LE

iehrapņīt   žarg.

1. Ieēst (nedaudz).

Avoti: SLG

Iehternaha   vietv.

1. Ehterneha - pilsēta Luksemburgā ("Iechternach").

Avoti: Wi

ieīdēties   -īdos, -īdies, -īdas, pag. -īdējos; refl.

1. Iesākt īdēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieīdināt   apv.

1. Panākt, ka sāk īdēt; pieradināt īdēt.

Avoti: ME

ieīdzināt   apv.

1. Panākt, ka kāds kļūst nīgrs.

Avoti: ME

ieīgt   apv.

1. Kļūt neapmierinātam vai nīgram.

Avoti: ME

ieiekšens   apv.

1. Ne gluži pilns.

Avoti: EH

ieieskāt   apv.

1. Iesākt ieskāt.

Avoti: EH

ieiet   -eju, -ej, -iet, pag. -gāju; intrans.

1. Ejot ievirzīties (kur iekšā, piemēram, telpā, teritorijā); ejot iegriezties (kur uz neilgu, laiku).

2. Pārvietojoties ievirzīties (kādā teritorijā) - par karaspēku.

3. Attīstoties, pārveidojoties pāriet (jaunā stadijā, stāvoklī).

4. Kļūt par (kā) locekli, pārstāvi.

5. Ietilpt, arī ievietoties (kur iekšā) - par noteiktu daudzumu.

6. Iedzīvoties, iejusties (piemēram, kādos apstākļos).

Avoti: LLVV

ieietava   apv.

1. Ieeja.

Avoti: EH

ieieti   apv.

1. Ieiešana.

Avoti: EH

ieieties   -ejos, -ejies, -ietas, pag. -gājos; refl.

1. parasti 3. pers. Izveidoties par paradumu, ierašu, tradīciju.

2. parasti 3. pers. Kļūt plaši lietotam, atkārtotam.

3. Iesākt iet un pierast pie iešanas.

4. pareti. Vairākkārt ejot (pa kādu vietu), pierast (pie tās).

Avoti: LLVV

ieildzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Darīt tā, ka ieilgst (piemēram, kāda norise), ļaut ieilgt; būt par cēloni tam, ka ieilgst.

Avoti: LLVV

ieīlēt   apv.

1. Iedzīt.

Avoti: EH

ieilgoties   apv.

1. Sākt ilgoties.

Avoti: ME

ieilgt   parasti 3. pers., -ilgst, pag. -ilga; trans.

1. Norisināties, pastāvēt ilgāk nekā paredzēts, vajadzīgs, vēlams.

2. apv. Ievilcināt.

Avoti: LLVV, EH

ieilgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieilgt.

// jur. Noteikta laika notecējums, kas pie zināmiem priekšnoteikumiem nodibina īpašuma tiesības uz lietu, kura labā ticībā nepārtraukti valdīta šajā laikā.

Avoti: LLVV, JtV

ieinteresēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izraisīt (kādā) interesi (par ko).

2. Panākt, būt par cēloni, ka kļūst ieinteresēts (2).

Avoti: LLVV

ieinteresētība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad kāds ir ieinteresēts (1).

2. Stāvoklis, kad kāds ir ieinteresēts (2).

Avoti: LLVV

ieinteresēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Rasties interesei (par ko).

Avoti: LLVV

ieinteresēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir radusies, parasti liela, interese (par ko).

2. Tāds, kas savās vai cita interesēs veic (ko), vēlas, lai kas būtu, notiktu, realizētos.

Avoti: LLVV

ieintriģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kādam) rodas liela ziņkāre, arī interese.

Avoti: LLVV

ieīrēties   apv.

1. Noīrēt dzīvesvietu; kļūt par (dzīvokļa, mājas) īrnieku.

Avoti: ME

ieirt   -iru, -ir, -ir, pag. -īru; trans.

1. Irot ievirzīt (kur iekšā, piemēram, laivu); ieairēt.

Avoti: LLVV

ieirt   parasti 3. pers., -irst, pag. -ira; intrans.; pareti.

1. Iesākt irt.

Avoti: LLVV

ieirties   -iros, -iries, -iras, pag. -īros; refl.

1. Iroties ievirzīties (kur iekšā); ieairēties (1).

Avoti: LLVV

iejādalēt   apv.

1. Iejāt (2).

Avoti: KiV

iejāde   -es, s.; parasti vsk.; fizk.

1. Jāšanas, sporta disciplīna - vingrinājumu kopums, ar kuru ietrenē zirgam pareizu stāju, pareizas kustības un paklausību jātniekam.

Avoti: LLVV

iejādelēt   apv.

1. Apmācīt, pieradināt jāšanai (zirgu).

Avoti: ViV

iejādināt   apv.

1. Apmācīt jāšanai (zirgu).

Avoti: ME

iejādīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Iejāt (2).

Avoti: LLVV

iejādīties   apv.

1. Neuzmanīgi, nevērīgi ejot vai braucot, iekļūt (parasti bīstamā vietā).

Avoti: ĒiV

iejājējs

1. Pirmais zirgu treneris zirgu apmācības procesā.

Avoti: LEV

iejamot   apv.

1. Iešūt.

Avoti: ME

iejamot   apv.

1. Mazliet ieēst.

2. Daudz ēst (par dzīvnieku).

Avoti: ME

iejāt   -jāju, -jāj, -jāj, pag. -jāju;

1. intrans. Jājot ievirzīties (kur iekšā).

2. trans. Apmācīt jāšanai (zirgu).

Avoti: LLVV

iejāties   apv.

1. Iesākt jāt un pierast pie jāšanas; ievingrināties jāšanā.

2. Neuzmanīgi, nevērīgi ejot vai braucot, iekļūt (parasti bīstamā vietā).

Avoti: ViV

iejaucēt   apv.

1. Ieradināt, pieradināt.

Avoti: LE

iejaucēt   apv.

1. Iejaut.

Avoti: ME

iejaucīt   apv.

1. Iejaukt; iemaisīt.

Avoti: ViV

iejaucīties   apv.

1. Nejauši tikt iejauktam (starp daudziem priekšmetiem), tā, ka grūti atrast.

Avoti: ViV

iejaukt   -jaucu, -jauc, -jauc, pag. -jaucu; trans.

1. Jaucot pievienot (kādu vielu citai, parasti šķidrai, vielai); iemaisīt (1).

2. Pavirši, nevērīgi ielikt (starp daudziem priekšmetiem), tā ka grūti atrast.

3. parasti divd. formā: iejaukts Panākt, ka (kāds) kļūst par līdzdalībnieku (parasti riskantā pasākumā); panākt, ka (kādam) izveidojas saistības, sakari (ar ko), parasti bez (viņa) aktīvas darbības.

4. pareti. Iejaut (mīklu).

5. sar. Iesist.

Avoti: LLVV, Žrg

iejaukties   -jaucos, -jaucies, -jaucas, pag. -jaucos; refl.

1. Ar savu rīcību, padomu censties ietekmēt, arī pārmainīt (kā) norisi (par cilvēku); tieši ietekmēt, arī pārmainīt (kā) norisi (parasti par parādībām sabiedrībā).

2. Ievirzīties (piemēram, barā, drūzmā), pievienoties (baram, drūzmai).

Avoti: LLVV

iejaukums   apv.

1. Ieradums.

Avoti: KV

iejaut   -jauju, -jauj, -jauj, pag. -jāvu; trans.

1. Sagatavot (mīklu), iemaisot miltus (ierauga) šķidrumā.

Iejaut maizi— sagatavot maizei mīklu.

// intrans.

Avoti: LLVV

iejautāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Īsi pajautāt, izteikt jautājumu (parasti pēkšņi).

Avoti: LLVV

iejautrināt   apv.

1. Uz īsu laiku uzmundrināt.

Avoti: ME

iejautrināties   apv.

1. Uzmundrināt sevi.

Avoti: ME

iejava   -as, s.

1. tehnol. Normālkonsistences maisījums, kas sastāv no saistvielas (cementa, ģipša, kaļķiem u. c.) un ūdens (bez pildvielām).

2. pārt.; retāk Iejavs.

Avoti: LLVV, ZTV

iejavine   apv.

1. No rūgušas maizes mīklas (iejavas) vārīta skāba kartupeļu zupa ar pienu.

Avoti: KV

iejavkukulītis   apv.

1. Neliels mīklas gabals, ko atstāj ieraugam.

Avoti: ĒiV

iejavnīca   apv.

1. Abra.

Avoti: EH

iejavputra   apv.

1. Iejavs putras pagatavošanai.

Avoti: EH

iejavs   -a, v.

1. pārt. Iejauta mīkla.

2. pārt. Malta iesala un ūdens sajaukums noteiktā attiecībā alus pagatavošanai.

3. apv. No rūgušas mīklas vārīta putra.

Avoti: LLVV, ZTV, VV

iejāvs   apv.

1. Iejavs.

Avoti: EH

iejāzdēt   apv.

1. Iejādīt.

Avoti: EH

iejemt   apv.

1. Iedzert, apēst.

2. Aizņemt, ieņemt, iegūt.

Iejemt vietu— aizņemt vietu.

Iejemt vietu— veikt (kādus amata pienākumus).

Iejemt galvā— noskaņot sevi (uz ko).

Iejemt naudu— pārdodot (ko), iegūt (naudu).

3. Iešūt (iešuves).

Avoti: KiV

iejemties   apv.

1. Pieradināties.

2. Iemācīties.

Avoti: EH

iejēmums   apv.

1. Ieņēmums.

Avoti: LV93

iejimt   apv.

1. Ieņemt.

Avoti: EH

iejodināt   apv.

1. Uzmudināt, ieskubināt, satrakot.

Avoti: KV

iejokoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; reti.

1. Jokojot ierunāties.

Avoti: LLVV

iejoma   -as, s.

1. reti Iejoms.

2. apv. Jomas krasts.

Avoti: ME

iejoms   -a, v.

1. Ieloks (2).

2. Ietvars (2); joma.

Avoti: LLVV

iejoņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Joņojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iejosta   novec.

1. Jostas veida padziļinājums.

2. Aust iesākta josta.

Avoti: KV

iejozt   parasti 3. pers., -jož, pag. -joza; trans.

1. Ierobežot, ietvert (parasti lokā no vairākām vai visām pusēm).

Avoti: LLVV

iejozt   -jožu, -joz, -jož, pag. -jozu; intrans.; sar.

1. Ātri, strauji ieskriet (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iejozt   apv.

1. Iepērt; arī iesist.

Avoti: KiV

iejozties   apv.

1. Ievīstīties, ieterpties.

Avoti: EH

iejucināt   apv.

1. Pieradināt.

Avoti: EH

iejudīt   apv.

1. Neveikli ieiet (parasti par maziem bērniem).

Avoti: ViV

iejūgs   -a, v.

1. Piederumu kopums darba dzīvnieka piesaistīšanai pie transportlīdzekļa vai darba rīka; aizjūgs (1).

2. reti. Pajūgs; aizjūgs (2).

Avoti: LLVV

iejūgt   -jūdzu, -jūdz, -jūdz, pag. -jūdzu; trans.

1. Ar iejūgu piesaistīt (darba dzīvnieku pie transportlīdzekļa vai darba rīka).

2. sar. Iesaistīt (parasti darbā) un ļoti noslogot.

Avoti: LLVV

iejūgt   apv.

1. Ierast.

Avoti: ME

iejūgties   -jūdzos, -jūdzies, -jūdzas, pag. -jūdzos; refl.

1. Piesaistīt sevi (pie transportlīdzekļa vai darba rīka) vai satvert (to) vilkšanai (par cilvēku).

2. sar. Iesaistīties (parasti darbā) un strādāt tā, ka neatliek brīva laika.

3. apv., niev. Ieskriet; iebēgt.

Avoti: LLVV, ViV

iejukt   -jūku, -jūc, -jūk, pag. -juku; intrans.

1. Ievirzīties (piemēram, barā, drūzmā) un pievienoties (baram, drūzmai).

2. pareti. Iekļauties, iejusties (apkārtējā vidē, noteiktos apstākļos u. tml.).

Avoti: LLVV

iejukt   apv.

1. Ierast.

Avoti: ME

iejūkt   apv.

1. Ierast.

Avoti: KV

iejūkums   ek.; novec.

1. Iemaņas, iestrādāšanās, piera.

Avoti: Ztv1

iejundīt   parasti 3. pers., -junda, arī -jundī, pag. -jundīja; trans.; poēt.

1. Ievadīt (kādu laika posmu), pavēstīt par (kāda laika posma) sākšanos.

Avoti: LLVV

iejūsma   -as, s.; parasti vsk.

1. Psihisks stāvoklis, kam raksturīgs radošs pacēlums, iedvesma, arī aizrautība.

Avoti: LLVV

iejūsmība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Vispārināta īpašība --> iejūsmīgs, šīs īpašības: konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iejūsmīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas ātri iejūsminās, nonāk iejūsma; tāds, kurā izpaužas iejūsma.

Avoti: LLVV

iejūsmināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.,

1. Panākt, būt par cēloni, ka rodas iejūsma, ka sāk jūsmot, aizraujas.

Avoti: LLVV

iejūsmināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> iejūsmināt.

Avoti: LLVV

iejūsmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iejūsmināt.

Avoti: LLVV

iejūsmoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos;

1. Refl. --> iejūsmot; iejūsmināties.

Avoti: LLVV

iejusties   -jūtos, -jūties, -jūtas, pag. -jutos; refl.

1. Sākt justies labi (apkārtējā vidē, noteiktos apstākļos u. tml.), pierodot, iepazīstot, pielāgojoties; arī iedzīvoties (1).

2. Iedziļinoties, iepazīstot izprast, izjust kā sev tuvu.

Iejusties (arī iedzīvoties) lomā— izprotot, izjūtot lomas būtību, atbilstoši domāt, pārdzīvot, darboties, tēlojot šo lomu.

Avoti: LLVV

iejūta   -as, s.; parasti vsk.

1. Prasme, spēja iejusties (2).

2. reti. Izjūta.

Avoti: LLVV

iejutība   -as, s.; parasti vsk.

1. Iejūtība.

Avoti: LLVV

iejūtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iejūtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iejutīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Iejūtīgs.

2. apv. Uzņēmīgs.

Avoti: LLVV, EH

iejūtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas spēj iejusties citu pārdzīvojumos, domās, ir uzmanīgs pret tām, ievēro tās.

Avoti: LLVV

iejutīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Iejūtīgums.

Avoti: LLVV

iejūtīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iejūtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; iejūtība.

Avoti: LLVV

iekabe   jūrn.

1. No laba tērauda pagatavots takelāžas apkalums divu gredzenveida priekšmetu savienošanai.

Lokveida iekabe— takelāžas piederums - no laba tērauda izgatavota iekabe divu gredzenveida priekšmetu sastiprināšanai.

2. Zināma garuma ķēdes gabals.

Avoti: JūVM

iekabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ielikt, pakārt (piemēram, āķī, cilpā).

2. apv. Iejūgt, neizmantojot visus iejūga piederumus.

3. žarg. Pārspēt; uzvarēt.

Avoti: LLVV, KiV, SLG

iekacēt   apv.

1. Iesniegties, iebāzt.

2. Iesist.

Avoti: ME

iekacēties   apv.

1. Ielocīties.

Avoti: EH

iekacināt   apv.

1. Vairākkārt kaitinot, padarīt niknu (dzīvnieku, parasti suni); iekaitināt.

2. Ar savu rīcību, izturēšanos u. tml. izraisīt (kādā) vēlēšanos, tieksmi (ko iegūt, dabūt); iekārdināt.

Avoti: ĒiV

iekacināties   apv.

1. Vairākkārt kaitinot, padarīt niknu (dzīvnieku, parasti suni); iekaitināt.

Avoti: ĒiV

iekačāt   žarg.

1. Lejupielādēt (no interneta).

2. Iedzert.

3. Uzmundrinājuma sauciens.

Avoti: SLG, JV

iekailēties   apv.

1. Iegailēties.

2. Iedegties dusmās.

Avoti: ME

iekairināmība   -as, s.; parasti vsk.

1. Kairināmība.

Avoti: LLVV

iekairināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. fiziol. Izraisīt kairinājumu (piemēram, šūnās, orgānos).

2. Izraisīt, ierosināt (piemēram, tieksmi ēst, dzert).

// reti. Uztraukt, uzbudināt.

Avoti: LLVV

iekaisīgs

1. med. Saistīts ar iekaisumu.

2. sar. Straujš, nesavaldīgs.

Avoti: VE, Sin

iekaisināt   apv.

1. Panākt, ka iekarst, iekaist.

Avoti: EH

iekaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kaisot ievirzīt (kur iekšā).

2. apv. Iesēt, iebārstīt.

Avoti: LLVV, ĒiV

iekaisīties   apv.

1. Iesēties.

Avoti: ViV

iekaislināt   apv.

1. Padarīt kaislīgu; iedvesmot kaislībām.

Avoti: ME

iekaisme   -es, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Iekaisums (2).

Avoti: LLVV

iekaist   -kaistu, -kaisti, -kaist, pag. -kaisu, retāk -kaitu; intrans.

1. parasti 3. pers. Izveidoties iekaisumam (1).

2. Aizrauties, iejūsmināties (parasti sarunā, runā), pilnīgi nodoties (kam); iekarst (1).

Avoti: LLVV

iekaisties   apv.

1. Saskaisties, uzbudināties.

2. Iekarst.

3. Sadusmoties, kļūt dusmīgam.

Avoti: EH

iekaisums   -a, v.

1. med. Slimīgs process organisma bojājuma vai infekcijas vietā, kas ir saistīts, piemēram, ar apsārtumu, uztūkumu, sastrutojumu, sāpēm un funkciju traucējumu; vieta, kurā izveidojies šāds process.

2. parasti vsk. Rezultāts --> iekaist (2).

Avoti: LLVV

iekaitēt   apv.

1. Sakarsēt.

Avoti: ME

iekaitēties   apv.

1. Sākt kaitēt 2.

2. Iekarst.

Avoti: EH

iekaitināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Panākt, būt par cēloni, ka sāk kļūt dusmīgs, nikns.

Avoti: LLVV

iekaitīt   apv.

1. Sakaitināt, saniknot.

Avoti: ME

iekājot   apv.

1. Ieiet, ienākt.

Avoti: ViV

iekākarēt   apv.

1. Iegūt, salasīt (ko) (parasti nelabvēlīgos apstākļos).

Avoti: MiV

iekaķēt   apv.

1. Ar namdara kaķi iezīmēt.

Avoti: EH

iekala   apv.

1. Kokā iekalts padziļinājums.

Avoti: EH

iekaldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Iekalt (1).

2. Iekalt (2).

Avoti: LLVV

iekalēties   apv.

1. Sajust lielu vēlēšanos, tieksmi.

Avoti: EH

iekalēties   apv.

1. Ieliekties.

Avoti: EH

iekalkulējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iekalkulēt.

Avoti: LLVV

iekalkulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ierēķināt, ieskaitīt (kalkulācijā, aprēķinos).

// pārn. Iekļaut (nodomos, plānos u. tml.).

Avoti: LLVV

iekalnains   apv.

1. Izliekts, arī tāds kam ir izciļņi.

Avoti: EH

iekalne   apv.

1. Iekaltne.

Avoti: ME

iekalne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; reti.

1. Kalna apakšējā, ieslīpā daļa; piekalne.

Avoti: LLVV

iekalnis   apv.

1. Ar paaugstinājumiem.

2. Iekalnus.

Avoti: KV, EH

iekalns   -a, v.; reti.

1. Pakalns, kalna nogāze.

Avoti: LLVV

iekalnus   apv.

1. Slīpi gar kalna piegāzi uz augšu.

Avoti: KV

iekalst   parasti 3. pers., -kalst, pag. -kalta; intrans.

1. Mazliet sakalst.

2. Sakalst (kā iekšpusē); iesūkties (kur iekšā) un sakalst.

Avoti: LLVV

iekslstīt   apv.

1. Apkalt.

Avoti: ME

iekalšana   psih.

1. Mācību teksta mehāniska iegaumēšana.

Avoti: Psh

iekalt   -kaļu, -kal, -kaļ, pag. -kalu; trans.

1. Aplikt (ap locekļiem) un sakalt kopā (piemēram, važas), lai ierobežotu, apgrūtinātu kustības.

// pārn. Pārklāt (ar akmeņiem, granītu u. tml., piemēram, krastmalu).

// pārn. Savienojumā ar "ledū": aizsaldēt (upi, ezeru u. tml.) - parasti par salu.

2. Kaļot (piemēram, ar kaltu), ieveidot (kādā virsmā uzrakstu, zīmes u. tml.).

3. Iestiprināt izkaltā robā, caurumā (piemēram, siju).

4. apv. Kaļot nopelnīt.

5. sar. Daudzreiz atkārtojot, (mehāniski) iemācīties.

// parasti savienojumā ar "galvā". Labi iegaumēt (parasti, daudz reiz atkārtojot); arī iemācīt.

Avoti: LLVV, EH

iekaltēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sakaltēt un iekrāt.

2. Ļaut, lai iekalst, panākt, ka iekalst.

Avoti: LLVV

iekalties   -kaļos, -kalies, -kaļas, pag. -kalos; refl.

1. Refl. --> iekalt (1).

// pārn. Savienojumā ar "ledū": aizsalt (par upi, ezeru u. tml.).

2. Kaļot (piemēram, ar kaltu), izveidot (klintī, mūrī u. tml.) iedobumu un ievirzīties tajā.

3. parasti 3. pers.; sar.; parasti savienojumā ar "galvā". Tikt labi iegaumētam.

Avoti: LLVV

iekaltne   novec.

1. Kvēloša, tikko no uguns kalšanai paņemta dzelzs.

Avoti: KV

iekalums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iekalt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iekalt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> iekalt (3).

Avoti: LLVV

iekaļņis   apv.

1. Pret kalnu, kalnup.

Avoti: ME

iekaļņš   apv.

1. Pret kalnu, kalnup.

Avoti: ME

iekam   saiklis

1. Norāda, ka palīgteikuma darbība notiek pēc virsteikuma darbības; pirms.

// parasti teikumā ar noliegtu verbu. Kamēr; līdz.

Avoti: LLVV

iekām   saiklis

1. Norāda, ka palīgteikuma darbība notiek pēc virsteikuma darbības; pirms.

// parasti teikumā ar noliegtu verbu. Kamēr; līdz.

Avoti: LLVV

iekamāt   apv.

1. Ienest, ievilkt (kaut ko smagu).

Avoti: EH

iekāmēties   apv.

1. Iegribēties.

Avoti: ME

iekamot   apv.

1. Nedaudz ieēst.

Avoti: ME

iekamoties   apv.

1. Iekūņoties, pārvērsties kūniņā.

Avoti: ME

iekampis   sar.

1. Iereibis.

Avoti: Sin

iekampstīt   apv.

1. Steigā uz īsu brīdi kaut ko ieēst.

Avoti: ME

iekampt   -kampju, -kamp, -kampj, pag. -kampu;

1. trans. Strauji ieņemt (mutē).

// sar. Strauji, arī steigā nedaudz iedzert, ieēst (ko).

// intrans.; sar. Iedzert alkoholisku dzērienu.

2. intrans.; sar. Strauji iekost (kādam).

Avoti: LLVV

iekampties   apv.

1. Ieķerties (1).

2. Piesavināties (neatļauti).

3. Iekrist, iegāzties.

4. Iemīlēties.

5. Kampjott, ķerot (ar muti) ierīt.

6. Iedzerties.

7. Saēsties.

Avoti: EH

iekams   saiklis

1. Norāda, ka palīgteikuma darbība notiek pēc virsteikuma darbības; pirms.

// parasti teikumā ar noliegtu verbu. Kamēr; līdz.

Avoti: LLVV

iekāms   saiklis

1. Norāda, ka palīgteikuma darbība notiek pēc virsteikuma darbības; pirms.

// parasti teikumā ar noliegtu verbu. Kamēr; līdz.

Avoti: LLVV

iekamsāt   apv.

1. Ātri rijot ieēst.

Avoti: EH

iekamsāt   apv.

1. Ieiet.

Avoti: EH

iekamsīt   apv.

1. Ātri rijot ieēst.

Avoti: EH

iekamsot   apv.; hip.

1. Ienākt gāzelīgā, grīļīgā gaitā.

Avoti: ME

iekamstīt   apv.

1. Iekampstīt - steigā uz īsu brīdi kaut ko ieēst.

Avoti: ME

iekamu   apv.

1. Uzkumā.

Avoti: EH

iekančīt   apv.

1. Līgojoties ievirzīties, ieiet.

Avoti: EH

iekanda   apv.

1. Vēlēšanās panākt savu.

Avoti: KV

iekandalāt   apv.

1. Iekalt vazās.

Avoti: KiV

iekandavāt   apv.

1. Iemācīt, iedresēt.

2. Iekalt cilvēka kājas koka klučos.

Avoti: EH

iekandavot   apv.

1. Iemācīt, iedresēt.

Avoti: EH

iekankstēties   apv.

1. Iekliegties (par tītaru).

Avoti: EH

iekante   apv.

1. Šaura citas krāsas auduma apmale, iešuve (tērpam).

Avoti: ĒiV

iekantēt   apv.

1. Ielocīt un atšūt (apģērba malas).

2. Iesākt tēst (kantēt), bet nepabeigt.

3. Iegludināt (biksēm) vīles.

4. niev. Iekārtot (piemēram, darbā, amatā).

Avoti: ViV, KiV

iekantēties   apv.

1. Iekārtoties (kādā darbā, vietā).

Avoti: ViV

iekaņķīt   apv.

1. Līgojoties ievirzīties, ieiet.

Avoti: EH

iekaparoties   apv.

1. Ar grūtībām sasniegt kādu mantisko stāvokli.

Avoti: ME

iekapāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju;

1. trans. Mazliet, arī vietumis sakapāt.

2. intrans.; reti. Kapājot (ko), neviļus, negribēti radīt ievainojumu (kur).

3. apv. Sakapāt noteiktu (kā) daudzumu konkrētā nolūkā.

4. apv. Iesākt kapāt, sakapāt nelielu daudzumu.

5. apv. Iepērt.

Avoti: LLVV, ME

iekāpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Panākt, ka (zirgs) kāpjas atpakaļ un ievirzās (parasti ilksīs).

Avoti: LLVV

iekapsulēšana   inf.

1. Datu struktūru un atsevišķu funkciju apvienošana vienā objektā, lai novērstu nevēlamus blakusefektus sistēmas darbībā.

2. Augstāka slāņa protokola kadra galvenes un datu ievietošana zemāka slāņa protokola kadrā.

Avoti: D3

iekapsulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ietvert kapsulā.

2. parasti divd. formā: iekapsulēts; anat., fiziol. Tāds, kas ir ieslēgts kapsulā (par orgānu, tā daļu, patoloģisku veidojumu).

Avoti: LLVV

iekapsulot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Ietvert kapsulā.

2. parasti divd. formā: iekapsulots; anat., fiziol. Tāds, kas ir ieslēgts kapsulā (par orgānu, tā daļu, patoloģisku veidojumu).

Avoti: LLVV

iekāpt   -kāpju, -kāp, -kāpj, pag. -kāpu; intrans.

1. Kāpjot ievirzīties (kur iekšā).

// sar. Ievirzīt kājas vai kāju (piemēram, apavos, biksēs).

// pārn.; sar. Savienojumā ar gadu skaita apzīmējumu lokatīvā: sasniegt attiecīgo vecumu.

// pārn. Ieplūst, parādīties (piemēram acīs, sejā).

2. sar. Ieiet (kur, pie kā) uz neilgu laiku; iegriezties (2).

Avoti: LLVV

iekāpties   apv.

1. Nejauši iekāpt.

Avoti: EH

iekarāt   apv.

1. Iegūt (ko), parasti ar pūlēm, grūtībām.

Avoti: KiV

iekarāties   apv.

1. Karājoties iesniegties.

Avoti: ME

iekarcināt   apv.

1. Iekairināt, uzbudināt.

Avoti: ME

iekārdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt ar savu izturēšanos, rīcību, runu, ka (kādam) rodas spēcīga vēlēšanās (pēc kā, ko darīt u. tml.); būt par cēloni tam, ka (kādam) rodas šāda vēlēšanās.

// intrans.

Avoti: LLVV

iekare   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Ērts un drošs cilvēka piestiprināšanās līdzeklis pie virvēm kāpjot kalnos un pārvarot šķēšļus; to apliek ap kāpēja vidukli, kāju augšdaļu un krūtīm un ar karabīni piestiprina pie virves; tā nodrošina kāpēja ērtu un drošu karāšanos pie virves sēdus stāvoklī; kāpējam pēkšņi krītot no klints, iekare mazina iespēju gūt traumu.

2. apv. Iekāre 2 - šaurs zemes gabals, kas iestiepjas (kur iekšā).

Avoti: TvV

iekāre   -es, s.; parasti vsk.

1. Spēcīga, parasti savtīga, vēlēšanās iegūt.

2. Spēcīga baudkāra tieksme iegūt (pretējā dzimuma cilvēku).

3. reti. Kāre (pēc kāda ēdiena, dzēriena, arī ko ēst, dzert).

Avoti: LLVV

iekāre   -es, dsk. ģen. -ru, s.; apv.

1. Šaurs zemes gabals, kas iestiepjas (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iekārens   novec.

1. Uz iekšu vai uz priekšu saliekts.

Avoti: KV

iekārēt   apv.

1. Izveidot padziļinājumu, iedobumu.

Avoti: ME

iekāreties   apv.

1. Iekāroties.

Avoti: EH

iekārēties   apv.

1. Pēkšņi iekārot.

Avoti: ME

iekari   poligr., novec.

1. Tipogrāfa burtu saliekamās mašīnas matricas ar reti lietojamiem burtiem un zīmēm, kas nekarājas matricu grozā, bet novietotas blakus kastītē un ko saliekot iekar kā rokas matricu.

Avoti: GV

iekārība   -as, s.; novec.

1. Iekāre 1(1).

2. Iekāre 1(2).

Avoti: LLVV

iekāriens   -a, v.; fizk.

1. Cilvēka stāvoklis uz sporta rīka, kad pleci atrodas zemāk par tvēriena vietu.

2. žarg. Uzdrīkstēšanās.

3. žarg. Vēlēšanās.

4. žarg. Prasme.

Avoti: LLVV, SLG

iekārīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt iekāre 1(1).

2. reti. Tāds, kam piemīt iekāre 1(2); tāds, kurā izpaužas iekāre 1(2).

Avoti: LLVV

iekārināt   sar.

1. Iekārdināt.

Avoti: Sin

iekarināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iekārt (1).

Iekarināt durvis (arī logus)— iekārt durvis (logus) virās.

Avoti: LLVV

iekarināt   apv.

1. Iekairināt, uzbudināt.

Avoti: ME

iekārkties   apv.

1. Radīt īslaicīgu, ķērcošu skaņu.

Avoti: ME

iekarme   apv.

1. Pamats, iemesls, cēlonis.

Avoti: EH

iekarniski   apv.

1. Lejup nokāries.

Avoti: EH

iekārnīt   apv.

1. Iekašņāt.

2. Daudz ieēst.

Avoti: ME

iekarojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> iekarot (1); iekarotā teritorija, valsts.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iekarot (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> iekarot (3).

Avoti: LLVV

iekarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Karojot iegūt savā varā, pakļaut.

2. Sasniegt (ko grūti pieejamu); sasniegt un izpētīt, apgūt (ko grūti pieejamu).

3. Panākt, iegūt sev, neatlaidīgi darbojoties; izcīnīt.

4. Panākt, izraisīt (pozitīvu attieksmi pret sevi, pozitīvu vērtējumu sev).

Iekarot vārdu— neatlaidīgi darbojoties, kļūt plaši pazīstamam, slavenam.

Avoti: LLVV

iekārot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izjust spēcīgu, parasti savtīgu, vēlēšanos iegūt.

2. Izjust spēcīgu baudkāru tieksmi iegūt (pretēja dzimuma cilvēku); izpaust šādu tieksmi.

3. Izjust kāri (pēc kāda ēdiena, dzēriena, arī ko ēst, dzert).

Avoti: LLVV

iekarotājs   -a, v.

1. Darītājs --> iekarot.

2. Tas (tāds), kas iekaro, pakļauj citu zemi, tautu.

Avoti: LLVV

iekāroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; trans.

1. Pēkšņi rasties kārei (pēc kāda ēdiena, dzēriena, arī ko ēst, dzert).

2. Iekārot (1).

3. Iekārot (2).

Avoti: LLVV

iekarpīt   apv.

1. Iekašņāt.

Avoti: ME

iekārpīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kārpot iedabūt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iekarpīties   apv.

1. Iekašņāt sevi.

Avoti: ME

iekārpīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; pareti.

1. Kārpoties ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iekars   apv.

1. Gredzens.

Avoti: KV

iekars   apv.

1. No tītavām noņemta dzija.

Avoti: ME

iekars   apv.

1. Iekarināts priekšmets, lieta.

2. Medus rāmītis bišu stropā.

Avoti: LE, TlV

iekarsēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka iekarst (1).

2. reti. Panākt, būt par cēloni, ka iekarst (2).

Avoti: LLVV

iekarsīgs   sar.

1. Nesavaldīgs, straujš; viegli sakaitināms.

Avoti: Sin, ME

iekarsināt   apv.

1. Uzbudināt, satraukt.

Avoti: ME

iekarst   -karstu, -karsti, -karst, pag. -karsu; intrans.

1. Aizrauties, sajūsmināties (darbā, spēlē, runā u. tml.), pilnīgi nodoties (kam); iekaist (2).

2. pareti. Mazliet sakarst; iesākt kļūt karstam.

// pārn. Kļūt ļoti spraigam (piemēram, par cīņu, sacensībām).

Avoti: LLVV

iekārst

1. apv. Iekāst.

2. Kāršot ievietot (vilnu).

3. novec. Iesilt.

Avoti: ViV, VkG

iekarsties   -karstos, -karsties, -karstas, pag. -karsos; refl.; reti.

1. Iekarst (1).

Avoti: LLVV

iekarsums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Rezultāts --> iekarst (1).

Avoti: LLVV

iekāršana   novec.

1. Grāmatu sietuvēs salocītā, sadiegtā un apgrieztā grāmatas lokšņu kopuma iestiprināšana iepriekš sagatavotos vākos.

Avoti: KV

iekāršanās   inf.

1. Neparedzēta programmas izpildes apstāšanās, ko parasti izsauc kļūda programmā vai datora mēģinājums saņemt informāciju no nepieslēgtas ierīces.

Avoti: D3

iekart   apv.

1. Iekārt.

Avoti: EH

iekārt   -karu, -kar, -kar, pag. -kāru; trans.

1. Ievirzīt (kur iekšā) un pakārt.

2. parasti divd. formā: iekārts; tehn. Tāds, kura galvenie nesošie elementi (troses, ķēdes u. tml.) pakļauti tikai stiepei.

Avoti: LLVV

iekārta   -as, s.

1. Ražošanas attiecību veids, forma, sistēma (sabiedrībā, valstī).

2. Noteikta tipa vienveidīgu ietaišu komplekss.

3. Mēbeļu komplekts, kas paredzēts (noteiktai) telpai; mēbeļu kopums, kas atrodas, ko izmanto (kādā telpā); mēbeļu kopums un citi telpas priekšmeti, kas atrodas, ko izmanto (kādā telpā).

4. parasti vsk.; reti. Iekārtojums (1).

5. mil. Karaspēka vienības, daļas, apakšvienības grupējums platumā un dziļumā (noteiktas darbības veikšanai).

6. inf. Mehānisko, magnētisko, elektrisko un elektronisko ierīču kopums un atbilstošā programmatūra, kas var funkcionēt autonomi vai kā datu apstrādes sistēmas sastāvdaļa.

Avoti: LLVV

iekārtāt   apv.

1. Apgādāt, (piemēram, telpu) ar visu nepieciešamo.

2. Iesaistīt, arī palīdzēt iesaistīties (piemēram, darbā).

Avoti: KiV

iekārties   -karos, -karies, -karas, pag. -kāros; refl.

1. Pieķerties (pie kā) tā, ka paliek karājoties.

Iekārties (kādam) elkonī— pieķerties (kādam) pie elkoņa un spēcīgi atbalstīties uz tā.

Iekārties logā— pieķeroties pie loga malas (vai malām), izliekties (ārā) pa logu.

2. parasti 3. pers. Būt iekārtam, pakārtam (kur, starp ko) un nokarāties.

3. pareti. Ieliekties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iekārtnes   apv.

1. Pie piedarba griestiem piestiprināti koki vētījamā režģa pakāršanai.

2. Durvju viras.

3. Pie griestiem piekārts šūpulis.

Avoti: LE, ME

iekārtojums   -a, v.

1. Kārtība, veids, kādā izvietoti (telpā, ēkā, iestādē u. tml.) izmantojamie priekšmeti; telpai, ēkai, iestādei u. tml. atbilstošie priekšmeti un to izvietojuma veids.

2. Veids, kārtība, kādā (kas) ierīkots, izbūvēts.

3. parasti vsk. Iedalījums noteiktā, bieži vēlamā, kārtībā, laika vai vietas secībā.

4. parasti vsk. Tas, kas ir ierīkots, izveidots, arī nodibināts.

Avoti: LLVV

iekārtošana   poligr., novec.

1. Akmens iespiedumā berzēja ielikšana rokas spiedē, resp. ātrspiedes akmens pamatnē, lai, litogrāfijas akmens biezumam mainoties, dabūtu vajadzīgo iespieduma spriegumu.

Avoti: GV

iekārtot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apgādāt (piemēram, telpu, ēku) ar mēbelēm un citiem priekšmetiem un izvietot tos noteiktā kārtībā.

2. Izveidot, nodibināt (parasti iestādi), izbūvējot vai ierādot telpas, apgādājot ar inventāru un izvietojot to noteiktā kārtībā.

3. Izbūvēt (piemēram, ceļu), ierīkot (piemēram, dārzu); uzstādīt (piemēram, aparatūru).

// pareti. Novietot (priekšmetu) vēlamajā stāvoklī.

4. Iedalīt (piemēram, darbus) noteiktā kārtībā.

// sar. Rīkoties tā, ka izveidojas vēlamā kārtība, apstākļi; nokārtot.

5. Gādāt un panākt, ka (kādu) pieņem (piemēram, darba, skola), ka (kāds) var apmesties (kur).

Avoti: LLVV

iekārtoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izveidot sev vēlamo kārtību (kur), izvietojot savas mantas; apgādāties ar dzīvei nepieciešamajām mantām un izvietot tās vēlamā kārtībā.

2. Novietoties (kur uz dzīvi, arī uz kādu laiku).

3. Radīt, nodrošināt sev dzīves vai darba apstākļus.

4. parasti 3. pers. Izveidoties, norisināties noteiktā kārtībā.

Avoti: LLVV

iekaru   apv.

1. Šaurā leņķī iesiet ("iekārt") izkapti.

2. Uz iekšu vai uz priekšu saliekts.

Avoti: LE

iekarus   novec.

1. Šaurā leņķī iesiet izkapti.

Avoti: LV93

iekasēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Likt samaksāt un saņemt (naudas summu, kas parasti noteikta kādās saistībās).

2. ekon. Veikt inkaso operāciju.

Avoti: LLVV

iekāsēt   apv.

1. Klepojot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: EH

iekāsēt   apv.

1. Ieāķēt.

Avoti: EH

iekāsēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ieklepoties.

Avoti: LLVV

iekasījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iekasīt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iekasīt (2).

3. apv. Ātri ieiet, iesteigties.

Avoti: LLVV, ViV

iekasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kasot (ar ko asu), ieveidot (kādā virsmā zīmes, robus u. tml.).

2. Iekašņāt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iekasīties   sar.

1. Kasoties iekļūt; iekrist (nelaimē).

Avoti: EH

iekaslīgs   apv.

1. Tāds, kas meklē iemeslu ķildoties.

Avoti: EH

iekast   -kašu, -kas, -kaš, pag. -kasu; trans.

1. pareti Iekašņāt.

2. apv. Aprakt.

Avoti: LLVV, EH

iekāst   -kāšu, -kās, -kāš, pag. -kāsu; trans.

1. Kāšot iepildīt (šķidrumu traukā).

Avoti: LLVV

iekašāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Iekašņāt.

2. apv. Ātri ieiet, iesteigties.

Avoti: LLVV, ViV

iekašņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Kašņājot iedabūt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iekātavāt   apv.

1. Iepērt; perot panākt, ka (kāds) paklausa, pakļaujas.

Avoti: KiV

iekātot   žarg.

1. Ieiet (piem., telpā).

Avoti: SLG

iekauciens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> iekaukties (1).

Avoti: LLVV

iekaucināt   apv.

1. Panākt, būt par cēloni, ka sāk kaukt.

Avoti: ME

iekaudze   apv.

1. Neliels paaugstinājums uz piepildīta mērtrauka, kas pāri mēram; uzvija; virsmēra tiesa.

2. Pagaidām un steigā samesta siena kaudze, lielāka nekā guba.

3. Kaudzes vieta.

Avoti: ViV, KV

iekaudzīte

1. Dem. --> iekaudze.

Avoti: LV93

iekaukties   -kaucos, -kaucies, -kaucas, pag. -kaucos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt kaukt un tūlīt apklust (piemēram, par suni, vilku).

2. parasti 3. pers. Iesākt radīt stieptu, spalgu, samērā augstu skaņu (par vēju, vētru u. tml.); iesākt radīt šādu skaņu un tūlīt pārstāt.

3. sar. Ievaimanāties spalgā, stieptā balsī.

Avoti: LLVV

iekaulēt   apv.

1. Kaulējoties panākt ieņemumu palielinājumu vai izdevumu samazinājumu.

Avoti: EH

iekaunēties   apv.

1. Sākt izjust kaunu.

Avoti: ME

iekausējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> piekausēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iekausēt (2).

Avoti: LLVV

iekausēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izkausēt un ieliet (kur iekšā, parasti metālu).

2. Padarīt par būtisku, neatņemamu sastāvdaļu (piemēram, mākslas darbā); iekļaut (2).

Avoti: LLVV

iekausēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> iekausēt (2); tikt iekausētam.

Avoti: LLVV

iekaust   apv.

1. Ierakt, iekašņāt.

Avoti: EH

iekaustelēt   apv.

1. Iekaustīt.

Avoti: ViV

iekausties   apv.

1. Ierakties, iekašņāties.

Avoti: EH

iekaustīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Vairākkārt ne sevišķi stipri iesist; arī iepērt (1).

Avoti: LLVV

iekaut   -kauju, -kauj, -kauj, pag. -kāvu; trans.; sar.

1. Vairākkārt iesist.

// apv. Piekaut.

Avoti: LLVV, EH

iekauties   apv.

1. Iekļūt, iekrist (parādos).

Avoti: Sin

iekava   novec.

1. Bedre zivju ķeršanai.

Avoti: KV

iekavas   -u, vsk. iekava, -as, s.

1. Divpusēja izdalītājpieturzīme: (), [] vai {}.

Atvērt iekavas— uzrakstīt šīs pieturzīmes pirmo daļu norobežojamā teksta priekšā.

Aizvērt iekavas— uzrakstīt šīs pieturzīmes otro daļu aiz norobežojamā teksta.

// arī vsk. Viena no šīs pieturzīmes daļām.

2. Zīme (), [] vai {}, ar kuru norāda uz matemātisko darbību secību.

Atvērt iekavas— izpildīt matemātisko darbību, kas norādīta pirms iekavām.

3. novec. Koka konstrukcijās dažādu daļu sastiprināšanai no apaļas vai četrstūrainas dzelzs izgatavoti savienojumi.

Avoti: LLVV

iekavāt   apv.

1. Ieglabāt (1).

Avoti: EH

iekavāties   apv.

1. Slēpties, noslēpties.

Avoti: EH

iekavējums   -a, v.

1. Rezultāts --> iekavēt.

Avoti: LLVV

iekavēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Nepaveikt paredzētajā laikā (parasti darbu).

Avoti: LLVV

iekavēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Netikt paveiktam laikā (parasti par darbu).

Avoti: LLVV

iekaviņa

1. Dem. --> iekava.

Avoti: LV93

iekernēt   apv.

1. Iezīmēt uz metāla virsmas vietu cauruma urbšanai.

Avoti: KnV

ieklabēties   parasti 3. pers., -klabas, pag. -klabējās; refl.

1. Iesākt klabēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieklabināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesākt klabināt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iekladzināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt kladzināt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieklaigāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Iesākt klaigāt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieklaikšēties   apv.

1. Ieskanēties, iečīkstēties.

Avoti: EH

ieklaiņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Klaiņojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieklāja   apv.

1. Ieklājs.

Avoti: AB2

ieklājs   -a, v.

1. Tas, kas ir ieklāts (1) (kur).

// novec. Apakšējais pinums koka ragavām; īpašs paliekamais ragavās sēdeklī (ērtākai sēdēšanai).

2. novec. Odere, padrēbe.

Avoti: LLVV, LV93

ieklājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieklāt (1); arī ieklājs.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ieklāt (2).

Avoti: LLVV

ieklakstēties   parasti 3. pers., -klakstas, pag. -klakstējās; refl.

1. Iesākt klakstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieklakšēties   parasti 3. pers., -klakšas, pag. -klakšējās; refl.

1. Iesākt klakšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieklakšķēties   parasti 3. pers., -klakšķas, pag. -klakšķējās, refl.

1. Iesākt klakšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieklambarēt   apv.

1. Sastiprināt ar skavām (piemēram, salīmētas plāksnes, lai līme iežūst).

Avoti: EH

ieklambāt   apv.

1. Lempīgi, neveikli ienākt.

Avoti: ĒiV, EH

ieklambāt   apv.

1. Iesist, iedzīt (āķi).

2. Iekabināt arkla zveņģeli arkla āķī.

Avoti: EH

ieklamburēt   apv.

1. Lēni, neveikli ieiet, ienākt; arī iestreipuļot.

Avoti: ViV

ieklampāt   apv.

1. Lēni, neveikli ieiet, ienākt; arī iestreipuļot.

Avoti: ViV

ieklapēt   apv.

1. Nedaudz iepērt, iesist.

2. Signalizēt (parasti par darba pārtraukumu vai darba beigām), sitot, piemēram, vienu metāla gabalu pret otru.

3. Strauji maisot, pievienot (kādam šķidrumam); iekult.

4. žarg. Iesist, iedauzīt (kur iekšā).

Avoti: ĒiV, SLG

ieklārēt   žarg.

1. Ieskaidrot.

Avoti: SLG

ieklāstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Iestāstīt (izklāstot, izskaidrojot); ieskaidrot.

2. Klāstot ievietot (kur iekšā).

3. apv. Dot sitienu.

Avoti: LLVV, ME

ieklāt   -klāju, -klāj, -klāj, pag. -klāju; trans.

1. Klājot ievietot (kur iekšā).

2. Iezīmēt, iekrāsot (piemēram, zīmējumā, akvarelī ēnojumu, krāsas toni).

Avoti: LLVV

ieklaudzēties   parasti 3. pers., -klaudzas, pag. -klaudzējās; refl.

1. Iesākt klaudzēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieklaugāt   apv.

1. Smagiem soļiem ieiet, ienākt.

2. Vairākkārt iesist dzīvniekam.

Avoti: KiV, EH

ieklaukšēties   apv.

1. Pēkšņi (uz īsu brīdi) sākt trokšņot (klabēt).

Avoti: EH

ieklausīt   apv.

1. Paklausīt, ņemt vērā.

Avoti: ME

ieklausīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Uzmanīgi klausoties, censties sadzirdēt.

// trans.

2. Uzmanīgi klausoties, censties uztvert, atšķirt.

// pārn. Iejusties un saprast, izprast.

Avoti: LLVV

ieklaust   apv.

1. Apvaicāties pēc.

Avoti: ME

ieklaušināties   apv.

1. Noklausīties.

Avoti: EH

ieklauvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Iesākt klauvēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iekleberēt   apv.

1. Neveikli, lempīgi lecot iekļūt, ieiet; ieklibot.

Avoti: EH

ieklēbēt   apv.

1. Ielīmēt.

Avoti: ViV

ieklēbēties   žarg.

1. Pielīmēties; pielipt.

Avoti: SLG

iekleburot   apv.

1. Iekleberēt.

Avoti: EH

iekledzināties   apv.

1. Iekladzināties.

Avoti: EH

ieklēgāties   apv.

1. Pēkšņi (uz īsu brīdi) sākt kliegt (kā zosis).

Avoti: EH

iekleidot   apv.

1. Apšūt (logu un durvju malas) ar dēlīšiem.

Avoti: KnV

ieklejāt   apv.

1. Ielīmēt.

Avoti: KiV

ieklejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Klejojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieklemberēt   apv.

1. Ieklejot.

Avoti: ME

ieklemburot   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā, ar pūlēm, grūtībām, streipuļojot ieiet, ienākt (kur iekšā).

Avoti: ĒiV

ieklemmēt   apv.

1. Iestiprināt skrūvspīlēs.

Avoti: ViV

ieklemmēties   žarg.

1. Iestrēgt; ieķerties.

// pārn. Pievērst pārlieku uzmanību (kam).

Avoti: SLG

ieklempt   apv.

1. Steigā ieēst.

Avoti: EH

ieklempt   apv.

1. Iekļūt.

Avoti: EH

ieklencēt   apv.

1. Ieklibot.

Avoti: ME

ieklenderēt   apv., niev.

1. Klejojot ierasties.

Avoti: KiV

ieklenderēties   apv.

1. Kļūt par klenderi.

Avoti: ME

ieklepot   apv.

1. Klepojot ievirzīt.

Avoti: EH

ieklepoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Iesākt klepot un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieklepsēt   apv.

1. Skaļi, trokšņaini ieēst (parasti par cūkām).

Avoti: ViV

ieklesēt   apv.

1. Nedaudz ieēst (par cūkām).

Avoti: ĒiV

ieklesēt   apv.

1. Iesist.

Avoti: EH

ieklibāt   apv.

1. Ieklibot.

Avoti: KiV

ieklibot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Klibojot ieiet, ienākt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieklīdenis   -ņa, v.; niev.

1. Cilvēks vai dzīvnieks, kas ieklīdis no citurienes.

Avoti: LLVV

ieklidzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Ievirzīties (kur iekšā) sīkiem, skanīgiem soļiem (parasti par zirgu).

Avoti: LLVV

iekliedziens   -a, v.

1. Īss, aprauts kliedziens.

Avoti: LLVV

iekliegt   -kliedzu, -kliedz, -kliedz, pag. -kliedzu; trans.

1. Skaļā balsī, kliedzot pateikt (kur iekšā).

// intrans.

2. apv. Celt neslavu.

Avoti: LLVV, ME

iekliegties   -kliedzos, -kliedzies, -kliedzas, pag. -kliedzos; refl.

1. Iesākt kliegt un tūlīt apklust.

2. Skaļā balsī, kliedzot pateikt (atsevišķus vārdus, īsu teikumu).

3. parasti 3. pers. Iesākt radīt raksturīgas balss skaņas un tūlīt apklust (parasti par putniem).

Avoti: LLVV

ieklikstēt   apv.

1. Ielocīt.

Avoti: EH

ieklikstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Ieklidzināt.

Avoti: LLVV

ieklikšēties   apv.

1. Īsi (metāliski) noklikšēt.

Avoti: EH

ieklīmāt   apv.

1. Uz ātru roku, steigšus ieēst.

Avoti: VV

ieklimst   -klimstu, -klimsti, -klimst, pag. -klimtu, intrans.; pareti

1. Ieklaiņot.

Avoti: LLVV

ieklimstēt   -klimstu, -klimsti, -klimst, pag. -klimstēju; intrans.; pareti

1. Ieklaiņot.

Avoti: LLVV

ieklimstēties   apv.

1. Šad un tad ieskanēties.

Avoti: ME

ieklimt   apv.

1. Iekļūt.

Avoti: Sin

ieklinkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, ļodzīgā gaitā ieiet, ienākt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieklinkšēties   parasti 3. pers., -klinkšas, pag. -klinkšējās; refl.

1. Iesākt klinkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieklinkšķēties   parasti 3. pers., -klinkšķas, pag. -klinkšķējās, refl.

1. Iesākt klinkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieklirkšēties   apv.

1. Brīdinoši ieklukstēties.

Avoti: ViV

ieklīst   -klīstu, -klīsti, -klīst, pag. -klīdu; intrans.

1. Klīstot ievirzīties (kur iekšā); arī iemaldīties (kur iekšā).

// pārn. Izplatīties (kur iekšā, parasti par skaņu, gaismu).

Avoti: LLVV

ieklopēt   apv.

1. Putojot iemaisīt, iekult.

2. Iepērt.

Avoti: ViV

iekluburēt   apv.

1. Ar grūtībām ienākt, iekļūt.

Avoti: ME

iekluburot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Ieklumburot.

Avoti: LLVV

ieklučot   apv.

1. Arestēt, ieslodzīt.

2. Ieķīlāt.

Avoti: ME

ieklūgāt   apv.

1. Neveikli, daļēji šļūcošiem soļiem un skaļi ienākt.

2. Ievilkt spainim klūgu; ar klūgām sasiet.

3. Iedzert (alkoholisku dzērienu).

4. Salikt grozam ribas pīšanai.

5. Daudzkārt sist ar klūgu vai nūju (īpaši ar pīlādža nūju, lai aizbiedētu ļaunos garus).

Avoti: ME

ieklūgot   apv.

1. Iepīt klūgas (grozam u. tml.).

Avoti: ME

iekluinīt   apv.

1. Neveikli, klibojot ieiet, ienākt; ieklibot.

2. Steigā ieēst (šķidru ēdienu).

Avoti: ViV, EH

iekluit   apv.

1. Uz ātru roku, steigšus ieēst.

Avoti: ME

ieklukstēties   parasti 3. pers., -klukstas, pag. -klukstējās; refl.

1. Iesākt klukstēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieklukšēties   apv.

1. Ieklukstēties.

Avoti: ĒiV

ieklumburēt   apv.

1. Ar grūtībām, neveikli ienākt.

Avoti: EH

ieklumburot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, grīļīgā gaitā ieiet, ienākt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieklumpačot   apv.

1. Ieklumburēt.

Avoti: EH

ieklumpēties   apv.

1. Ar grūtībām, neveikli iesēsties vai ievelties.

Avoti: ME

ieklumzāt   apv.

1. Neveikli ienākt, ieiet.

Avoti: EH

ieklunkstēties   parasti 3. pers., -klunkstas, pag. -klunkstējās; refl.

1. Ieklunkšķēties.

Avoti: LLVV

ieklunkšēties   parasti 3. pers., -klunkšas, pag. -klunkšējās; refl.

1. Īsu brīdi klunkšķēt.

Avoti: LLVV

ieklunkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Iedzert tā, ka noklunkšķ.

Avoti: LLVV

ieklunkšķēties   parasti 3. pers., -klunkšķas, pag. -klunkšķējās, refl.

1. Īsu brīdi klunkšķēt.

Avoti: LLVV

ieklunkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.; sar.

1. Iedzert tā, ka noklunkšķ.

Avoti: LLVV

ieklunkurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Ieklumburot.

Avoti: LLVV

ieklupt   -klūpu, -klūpi, -klūp, pag. -klupu; intrans.

1. Klupšus ievirzīties (kur iekšā).

2. Ieķerties ar roku (kur iekšā); strauji ievirzīt, piemēram, roku (kur iekšā).

// pārn. Pēkšņi, strauji parādīties (kur) - piemēram, par vēju, uguni.

3. apv. Slepeni ieiet.

Avoti: LLVV, EH

ieklurģēt   apv.

1. Neveikli, klibojot ieiet, ienākt; ieklibot.

Avoti: ViV

ieklurkstēties   apv.

1. Radīt klukstošu skaņu.

Avoti: EH

ieklusām   apv.

1. Viegli, klusi.

Avoti: ME

iekļābt   apv.

1. Iekļobt.

Avoti: EH

iekļāpt   apv.

1. Ātri iedzert.

Avoti: KnG

iekļaustīt   apv.

1. Steigā iestrēbt vai iedzert.

Avoti: ME

iekļaustīt   apv.

1. Iesist.

Avoti: EH

iekļaustīt   apv.

1. Ielikt ko vidū, iekļaut ar varu.

Avoti: EH

iekļaut   -kļauju, -kļauj, -kļauj, pag. -kļāvu; trans.

1. Atrasties (kam) cieši visapkārt; arī ierobežot (ko); ietvert (4).

// pārn. Par miglu, dūmiem, gaismu u. tml.

2. Padarīt par (kāda kopuma, sistēmas) sastāvdaļu, daļu.

3. reti. Pavirzīt (uz iekšpusi).

Avoti: LLVV

iekļaut   apv.

1. Spēcīgi iesist.

Avoti: EH, KiV

iekļauties   -kļaujos, -kļaujies, -kļaujas, pag. -kļāvos; refl.

1. Ievirzīties (kur iekšā) un piekļauties, pieplakt.

2. Iesaistīties (piemēram, kolektīvā, pasākumā).

3. Iedzīvoties, iejusties; iejūtoties dzīvot līdzi (kam).

4. parasti 3. pers. Būt piemērotam (kādā kopumā, sistēmā).

5. Pavirzīties (uz iekšpusi).

Avoti: LLVV

iekļāvums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iekļaut (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iekļaut (2).

Avoti: LLVV

iekļinkāt   apv.

1. Ne visai ātri ieskriet.

Avoti: EH

iekļirkstēties   apv.

1. Graboši iešķindēties.

Avoti: ME

iekļobt   apv.

1. Ātri iedzert.

Avoti: ME

iekļuburāt   apv.

1. Ar grūtībām ienākt, iekļūt.

Avoti: ME

iekļūdīties   apv.

1. Maldoties iekļūt, noklīst.

Avoti: EH

iekļuit   apv.

1. Iestrēbt.

Avoti: EH

iekļūt   -kļūstu, -kļūsti, -kļūst, pag. -kļuvu; intrans.

1. Ievirzīties (kur iekšā), parasti ar grūtībām, pārvarot šķēršļus (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

2. Nonākt (piemēram, nevēlamā stāvoklī).

Iekļūt ļaužu valodās— tikt aprunātam.

Avoti: LLVV

ieknaba   apv.; hip.

1. Maizes gabals ar ūdeni un saharīnu.

Avoti: EH

ieknābāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Knābājot ieēst.

// sar. Ļoti maz ieēst (par cilvēku).

2. parasti 3. pers. Mazliet, arī vietumis saknābāt.

Avoti: LLVV

ieknābāties   apv.

1. Knābājot ieēst.

Avoti: ME

ieknabināt   apv.

1. Iejūgt 1(1).

Avoti: EH

ieknābt   parasti 3. pers., -knābj, pag. -knāba; intrans.

1. Ar knābi iecirst.

Avoti: LLVV

ieknaibīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt knaibot, iebojāt.

2. apv. Iebiedēt ar kniebšanu.

Avoti: LLVV, ME

ieknaidīt   apv.

1. Iesist, iekniedēt.

Avoti: EH

ieknaikstīt   apv.

1. Iepērt.

Avoti: EH

ieknakstēties   parasti 3. pers., -knakstās, pag. -knakstējās; refl.

1. Iesākt knakstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieknakšēties   parasti 3. pers., -knakšas, pag. -knakšējās; refl.

1. Iesākt knakšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieknakšķēties   parasti 3. pers., -knakšķas, pag. -knakšķējās, refl.

1. Iesākt knakšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieknāpāt   apv.

1. Knābājot uzlasīt un aprīt.

Avoti: ME

ieknāpt   apv.

1. Ieknābt.

Avoti: ĒiV

ieknaukstēties   parasti 3. pers., -knaukstas, pag. -knaukstējās; refl.

1. Iesākt knaukstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieknaukšēties   parasti 3. pers., -knaukšas, pag. -knaukšējās; refl.

1. Iesākt knaukšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieknaukšķēties   parasti 3. pers., -knaukšķas, pag. -knaukšķējās, refl.

1. Iesākt knaukšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieknekstēties   apv.

1. Sākt raudāt.

Avoti: ME

ieknesēt   apv.

1. Iesist, iepērt.

Avoti: EH

ieknibināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Knibinot radīt, ieveidot (kādā virsmā, piemēram, robu, caurumu).

Avoti: LLVV

ieknidēties   apv.

1. Ieniezēties, iekņudēties.

Avoti: ĒiV

iekniebt   -kniebju, -knieb, -kniebj, pag. -kniebu;

1. intrans. Kniebjot izraisīt sāpes.

// trans. Kniebjot daļēji atšķelt.

// pārn. Pēkšņi izraisīt asas sāpes (par aukstumu, vēju).

2. trans. Iespiest (ko starp ko).

3. apv. Iespīlēt.

Avoti: LLVV, EH

iekniebties   -kniebjos, -kniebies, -kniebjas, pag. -kniebos; refl.

1. parasti 3. pers. Tikt dziļi iespiestam (kur iekšā) - par nagiem.

2. Kniebjot satvert (ar nagiem, spīlēm u. tml.).

Avoti: LLVV

iekniedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iestiprināt (kniedi).

Avoti: LLVV

iekniept   apv.

1. Iespīlēt.

Avoti: ME

iekniesēties   apv.

1. Ieniezēties.

Avoti: ME

iekniest   apv.

1. Ieniezēties.

Avoti: EH

iekniestēties   apv.

1. Ieniezēties.

Avoti: ViV

iekniesties   apv.

1. Ieniezēties.

Avoti: ViV

iekniezēties   apv.

1. Ieniezēties.

Avoti: EH

iekniezt   apv.

1. Radīt sāpīgu kairinājumu.

Avoti: EH

ieknikstēties   parasti 3. pers., -knikstas, pag. -knikstējās; refl.

1. Iesākt knikstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieknikšēties   parasti 3. pers., -knikšas, pag. -knikšējās; refl.

1. Iesākt knikšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieknikšķēties   parasti 3. pers., -knikšķas, pag. -knikšķējās, refl.

1. Iesākt knikšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieknipāt   apv.

1. Iesist knipi.

Avoti: EH

ieknipēt   apv.

1. Iesist knipi.

Avoti: EH

ieknīpet   apv.

1. Ievietot, novietot vajadzīgajā vietā (kaut ko smagu).

Avoti: EH

ieknīpēt   apv.

1. Iekniebt, sakniebt.

2. Viegli iepērt.

Avoti: EH

ieknipeties   apv.

1. Radīt savdabīgu īslaicīgu skaņu (par medni).

Avoti: EH

ieknist   apv.

1. Sākt dīgt.

Avoti: EH

ieknosīt   apv.

1. Mazliet pakasīt ar knābi.

Avoti: ME

ieknosīties   apv.

1. Iesākt knosīties un tūlīt pārtraukt.

Avoti: ME

ieknotēt   apv.

1. Kaut ko ātri ieēst.

Avoti: EH

ieknozāt   apv.

1. Ar rīksti iepērt.

Avoti: EH

ieknozāt   apv.

1. Ieknābāt, ieēst.

Avoti: EH

ieknozerēt   apv.

1. Kaut ko ātri ieēst.

Avoti: EH

ieknozēt   apv.

1. Iepērt.

Avoti: EH

ieknubināt   apv.

1. Ieknibināt.

Avoti: ME

ieknubināties   apv.

1. Ņemt vai ēst kaut ko pa mazam nieciņam.

Avoti: EH

ieknudēties   apv.

1. Iekņudēties.

Avoti: ViV

ieknukstēties   -knukstos, -knuksties, -knukstas, pag. -knukstējos; refl.

1. Iesākt knukstēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieknukšēties   apv.

1. Ieknukstēties.

Avoti: EH

ieknukšķēties   apv.

1. Ieknukstēties.

Avoti: ĒiV, EH

ieknupt   -knūpu, -knūpi, -knūp, pag. -knupu; intrans.

1. Sakņūpot iesēsties, iegulties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieknuzāt   apv., reti

1. Perot izraisīt, radīt; apmācīt ar pēršanu.

Avoti: ĒiV, EH

iekņābt   apv.

1. Ieknābt.

Avoti: EH

iekņāpt   apv.

1. Ieknābt.

Avoti: KiV

iekņazāt   apv.

1. Ieknābāt, ieēst.

Avoti: EH

iekņiebt   apv.

1. Iekniebt.

Avoti: EH

iekņudēties   parasti 3. pers., -kņudas, pag. -kņudējās; refl.

1. Iesākt kņudēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iekņudināt   apv.

1. Iekutināt.

2. Pieradināt pie kutināšanas.

Avoti: ME

iekņupt   -kņūpu, -kņūpi, -kņūp, pag. -kņupu, intrans.

1. Sakņūpot iesēsties, iegulties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iekoda   sar.

1. Ēdiens, uzkoda.

Avoti: Sin

iekodām   pareti.

1. Ēstgribas daļējai apmierināšanai; uzkodām.

Avoti: LLVV

iekodēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Ierakstīt ar kodu.

// pārn. Ietvert.

Avoti: MLVV

iekodība   apv.

1. Tieksme kādam kaitēt.

2. Sīksta stūrgalvība, iecirtība.

Avoti: KV

iekodīgs   apv.

1. Iecirtīgs, stūrgalvīgs.

Avoti: NeV

iekodināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Kodinot panākt, ka (krāsa) iesūcas, kļūst noturīga.

2. apv. Piekodināt.

Avoti: LLVV, ME

iekodīt   apv.

1. Iekost vairākās vietās.

Avoti: ME

iekods   sar.

1. Ēdiens, uzkožamais.

Avoti: Sin

iekoklēt   apv.

1. Spēlējot kokli ieiet vai ienākt.

2. Ieskaidrot.

Avoti: EH

iekoklēt   apv.

1. Lempīgiem, nevīžīgiem soļiem ienākt.

2. Lēnām iebraukt.

Avoti: EH

iekoklēt   apv.

1. Iesist, iepērt.

Avoti: EH

iekoklēt   apv.

1. Ietaupīt, iedzīt.

Avoti: EH

iekokļāt   apv.

1. Ar čīkstošiem ratiem iebraukt.

Avoti: EH

iekokot   apv.

1. Iekaustīt, iepērt ar (nelielu) koku.

2. Perot iedvest.

Avoti: ViV, EH

iekolāties   apv.

1. Nedaudz saliekties, ieliekties (par priekšmetiem ar plakanu virsmu, piemēram, dēļiem).

Avoti: ViV

iekoļļāties   apv.

1. Ejot, braucot iekļūt, arī iemaldīties (piemēram, staignā vietā u. tml.).

Avoti: ĒiV

iekombinēt   žarg.

1. Radīt labvēlīgu stāvokli vai apstākļus.

2. Ievietot.

Avoti: Žrg

iekomponēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iekļaut kādā kopumā (parasti mākslas darbā, ainavā); pielāgot, pieskaņot (kam) kā sastāvdaļu.

2. mūz. Komponējot iekļaut (skaņdarbā).

Avoti: LLVV

iekonisks   apv.

1. Mazliet konisks.

Avoti: ĒiV

iekonservēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Konservējot sagatavot uzglabāšanai (pārtikas produktus).

// pārn. Pārtraukt (ko izmantot, veidot) un saglabāt (to) kādā stāvoklī.

2. Konservējot sagatavot uzglabāšanai (piemēram, audus).

3. Konservējot pasargāt no bojāšanās (piemēram, ierīces, koksni).

Avoti: LLVV

iekonservēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Konservējoties sasniegt vēlamo gatavības pakāpi.

2. Refl. --> iekonservēt (2).

3. Refl. --> iekonservēt (3).

Avoti: LLVV

iekonstruēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Konstruējot, veidojot iekļaut (kur).

Avoti: LLVV

iekonzervēt   apv.

1. Iekonservēt.

Avoti: ĒiV

iekopt   -kopju, -kop, -kopj, pag. -kopu; trans.

1. Kopjot uzlabot, padarīt auglīgāku (zemi).

Avoti: LLVV

iekoptība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iekopts, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iekopties   -kopjos, -kopies, -kopjas, pag. -kopos; refl.

1. Iekopt saimniecību.

2. apv. Ieēst.

Avoti: LLVV

iekorkšēties   apv.

1. Iekurkšķēties; iekurkstēties.

Avoti: ViV

iekortelēt   apv.

1. Iekārtot (telpās, dzīvesvietā), ierādīt (telpas, dzīvesvietu).

Avoti: ViV

iekortelēties   apv.

1. Ievākties; ieņemt vietu; apmesties uz dzīvi; iekārtoties (telpās, dzīvesvietā).

Avoti: Žrg, ViV

iekost   -kožu, -kod, -kož, pag. -kodu;

1. intrans. Kožot iespiest zobus (kur iekšā).

// trans. Cieši iespiest (kur iekšā zobus).

2. intrans. Kožot ievainot.

// sar. Iedzelt (par kukaiņiem).

// pārn. Tīšām (ar savu izturēšanos, rīcību, runu) sāpināt, aizskart.

3. trans. Iespiest (ko) starp zobiem.

4. trans. Nedaudz (parasti steigā) ieēst.

// intrans.

5. trans. Nokost daļu (no kā).

6. parasti 3. pers.; intrans. Izraisīt sūrstošu, dedzinošu sajūtu (piemēram, par dūmiem, asām garšvielām).

7. žarg. Dzert alkoholu.

Avoti: LLVV, JV

iekostēt   apv.

1. Nedaudz, īsu laiku ēst.

Avoti: ĒiV, SLG

iekosties   -kožos, -kodies, -kožas, pag. -kodos; refl.

1. Cieši satvert (ar zobiem); ieķerties (ar zobiem).

2. parasti 3. pers. Kožot iespiesties (kur iekšā, parasti dziļi) - par zobiem.

// pārn. Dziļi iespiesties (kur iekšā) - par ko asu.

3. parasti 3. pers. Ilgi netiekot kustinātam, kļūt grūti kustināmam.

// apv. Nokrāsoties (par dziju, audumu).

4. sar. Neieredzēt, ienīst.

5. žarg. Iedzert (alkoholiskus dzērienus).

Avoti: LLVV, SLG

iekošņāties   apv.

1. Iekārtoties.

Avoti: EH

iekrabēties   apv.

1. Iegrabēties.

2. Iegrabināties.

Avoti: ViV

iekrabināties   apv.

1. Iegrabināties.

Avoti: ViV

iekrāciens   -a, v.

1. Īss, aprauts krāciens.

Avoti: LLVV

iekraistīt   apv.

1. Vairākkārtīgi nosmeļot krējumu (no piena) ievietot to citā traukā.

Avoti: BB

iekrājums   -a, v.; novec.

1. Tas, kas ir iekrāts (parasti nauda).

Avoti: LLVV

iekrakstēties   parasti 3. pers., -krakstas, pag. -krakstējās; refl.

1. Iesākt krakstēt un tūlīt pārstāt.

2. apv. Iekliegties, ieķērkties.

Avoti: LLVV

iekrakstīties   apv.

1. Iekrakstēties.

Avoti: EH

iekrakšēties   apv.

1. Iekrakšķēties.

Avoti: ĒiV

iekrakšķēties   parasti 3. pers., -krakšķas, pag. -krakšķējās; refl.

1. Iesākt krakšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iekrākt   apv.

1. Krācot ievirzīt.

Avoti: EH

iekrākties   -krācos, -krācies, -krācas, pag. -krācos; refl.

1. Iesākt krākt un tūlīt pārstāt (par cilvēku).

2. parasti 3. pers. Iesākt radīt spēcīgu, nevienmērīgu troksni un tūlīt pārstāt (par parādībām dabā).

Avoti: LLVV

iekrāmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.; sar.

1. Ievietot.

// apv. Iekraut.

2. Spēcīgi iesist.

Avoti: MLVV, ViV

iekrāmēties   apv.

1. Iekravāties (parasti jaunā dzīvesvietā).

2. Kārtojoties, kravājoties nejauši tikt (kur) ieliktam (par priekšmetu).

Avoti: ĒiV

iekrampēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ielikt (krampi) dzintelē.

2. Nostiprinot ar krampi (aizvērtas durvis, aizvērtus vārtus u. tml.), atstāt (ko) iekšpusē.

Avoti: LLVV

iekrampēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Nodrošināties (kādā telpā), nostiprinot ar krampi (parasti aizvērtas durvis); aizkrampēties.

2. sar. Cieši ieķerties.

Avoti: LLVV

iekrampt   apv.

1. Strauji ieskrāpt.

Avoti: ME

iekramstīt   apv.

1. Steigā uz īsu brīdi kaut ko ieēst.

2. Iekrāt, ievākt (krējumu).

3. Zagt.

4. Iesist.

5. Nedaudz ieskrāpēt (ar nagu).

Avoti: ME, EH

iekramstīties   apv.

1. Iekāsēties, iekrekšķināties.

Avoti: EH

iekramšāt   apv.

1. Ieskrāpēt.

Avoti: EH

iekrankāt   apv.

1. Ieskriet.

Avoti: EH

iekrapēties   apv.

1. Iekrampēties.

Avoti: ME

iekrapmalēt   apv.

1. Iecietināt ar cieti.

Avoti: KiV

iekrapšķēties   apv.

1. Iekrekšķināties.

Avoti: EH

iekrāpt   apv.

1. Ar viltu, piemānot.

Avoti: ME

iekrāpties   apv.

1. Ar viltu, mānoties iekļūt.

Avoti: ME

iekrāsa   kokapstr.

1. Viela koksnes ietonēšanai; koksnes ietonējums.

Avoti: ZTV

iekrāsojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iekrāsot (1).

2. Krāsas tonis, kas rodas, ko iekrāsojot.

3. mežs. Sēņu vai baktēriju (retāk miecvielu) darbības rezultātā mainījusies aplievas vai kodolkoksnes krāsa; trupes sākumstadija, kurā koksne vēl saglabā mehāniskās īpašības.

Avoti: LLVV, ZTV

iekrāsošana

1. tehn. Krāsvielas ievadīšana materiālā (papīrmasā, audumā, polimērā), lai tas iegūtu vieglu krāsu toni.

2. inf. Apstrādājamā dokumenta mainītā teksta izspīdināšana citā krāsā, kas ļauj teksta autoram vai citiem teksta lietotājiem ievērot teksta grozījumus.

Avoti: ZTV, D3

iekrāsot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Viegli, mazliet nokrāsot; ievadīt krāsu (piemēram, koksnē).

// poligr., novec. Uznest krāsu iespedumformai pirms katra iespieduma.

2. Ar krāsām iezīmēt (ko).

3. Iesākt krāsot, bet nepabeigt.

Avoti: LLVV

iekrāsoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Refl. --> iekrāsot (1); kļūt krāsainam, iegūt kādu nokrāsu.

Avoti: LLVV

iekrāt   -krāju, -krāj, -krāj, pag. -krāju; trans.

1. Pamazām, pakāpeniski sakrāt.

// pārn. Par parādībām dabā.

Avoti: LLVV

iekraten   apv.

1. Brīvi (evietot, iekraut nepiespiežot).

Avoti: EH

iekratens   apv.

1. Iekritens - ne gluži pilns.

Avoti: ME

iekrāties   -krājos, -krājies, -krājas, pag. -krājos;

1. Refl. --> iekrāt; tikt iekrātam.

// reti. Iekrāt sev.

Avoti: LLVV

iekratināt   apv.

1. Lēnām, vairākkārtēji kratot iebērt.

2. Viegli (irdeni) iekratīt.

Avoti: ME, EH

iekratīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kratot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iekratīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. parasti 3. pers. Tiekot kratītam, ievirzīties (kur iekšā).

2. sar. Braucot (parasti pa nelīdzenu ceļu), ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iekrauja   apv.

1. Kādas kraujas vietas augšējā mala.

Avoti: LE

iekraukāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Iesākt kraukāt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iekraukstēties   parasti 3. pers., -kraukstas, pag. -kraukstējās; refl.

1. Iesākt kraukstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iekraukšēties   parasti 3. pers., -kraukšas, pag. -kraukšējās; refl.

1. Iesākt kraukšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iekraukšķēties   parasti 3. pers., -kraukšķas, pag. -kraukšķējās, refl.

1. Iesākt kraukšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iekraule   apv.

1. Neliela paugura nogāze.

Avoti: EH

iekraustīt   apv.

1. Iesist.

Avoti: ME

iekraustīt   apv.

1. Iepakot.

2. Iekraut.

Avoti: ME

iekraušana

1. mil. Personālsastāva uzņemšana, materiāldaļas, krājumu u. c. kravas ievietošana kuģos, lidaparātos, vilcienos, sauszemes u. c. transporta līdzekļos.

Iekraušanas ierīce— mehāniska ierīce uz kuģa, tā sastāv no kravas masta, vadbomja, trosēm, blokiem un elektrovinčām.

Avoti: MIL, JūVM

iekraušanās   mil.

1. Personālsastāva uzņemšana un/vai transportlīdzekļu, ar tiem saistīto iekārtu, kā arī pārtikas krājumu ievietošana kuģos vai lidaparātos.

Avoti: MIL

iekraut   -krauju, -krauj, -krauj, pag. -krāvu; trans.

1. Kraujot ievietot (kur iekšā).

2. vienk. Spēcīgi iesist.

3. žarg. Iedzert.

4. žarg. Ieēst.

Iekraut bunkurā— ieēst.

Avoti: LLVV, SLG

iekrauties   -kraujos, -kraujies, -kraujas, pag. -krāvos; refl.; pareti.

1. Sakraut sev visapkārt.

Avoti: LLVV

iekrava   apv.

1. Kuģa krava.

Avoti: EH

iekravāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Kravājot ievietot (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iekravāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ar visu iedzīvi ierasties (parasti jaunā dzīvesvietā).

2. sar. Iekravāt.

Avoti: LLVV

iekrāvējs   -a, v.

1. Darītājs --> iekraut.

2. v. Iekraušanas ierīce.

Avoti: LLVV

iekrecelēties   apv.

1. Iekāsēties, iekrekšķināties; īpatnēji iesmieties.

Avoti: EH

iekrecēties   apv.

1. Sabiezēt.

Avoti: EH

iekrejot   apv.

1. Vairākkārtīgi nosmeļot krējumu (no piena) ievietot to citā traukā.

Avoti: BB

iekrekstēties   -krekstos, -kreksties, -krekstas, pag. -krekstējos; refl.

1. Iesākt krekstēt un tūlīt pārstāt.

2. Krekstot ierunāties.

Avoti: LLVV

iekrekšēties   -krekšos, -krekšies, -krekšas, pag. -krekšējos; refl.

1. Iesākt krekšķēt un tūlīt pārstāt.

2. Krekšķot ierunāties.

Avoti: LLVV

iekrekšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesākt krekšķināt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iekrekšķēties   -krekšķos, -krekšķies, -krekšķas, pag. -krekšķējos, refl.

1. Iesākt krekšķēt un tūlīt pārstāt.

2. Krekšķot ierunāties.

Avoti: LLVV

iekrekšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Iesākt krekšķināt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iekremelēt   apv.

1. Iesist.

Avoti: EH

iekremoties   apv.

1. Iekāsēties, iekremšķināties.

Avoti: EH

iekremslāties   apv.

1. Iekremsloties.

Avoti: EH

iekremslēties   apv.

1. Iekāsēties, iekrekšķināties.

Avoti: ME

iekremsloties   apv.

1. Iekāsēties, iekrekšķināties.

Avoti: ME

iekremties   apv.

1. Cieši pieķerties.

Avoti: EH

iekrencelēties   apv.

1. Iekāsēties, iekrekšķināties.

Avoti: EH

iekrencelēties   apv.

1. Iestreipuļot, iemeimurot.

Avoti: EH

iekrenkstēties   apv.

1. Īsu brīdi klepot, ieklepoties.

Avoti: EH

iekrēsla   sar.

1. Puskrēsla.

Avoti: Sin

iekrēsliņa   apv.

1. Dem. --> iekrēsla.

Avoti: ME

iekrēst   apv.

1. Iepurināt (kur iekšā).

Avoti: ME

iekrīčolēt   apv.

1. Slidojot ieskriet.

Avoti: EH

iekrikstēties   parasti 3. pers., -krikstas, pag. -krikstējās; refl.

1. Iesākt krikstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iekrikšēties   parasti 3. pers., -krikšas, pag. -krikšējās; refl.

1. Iesākt krikšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iekrikšķēties   parasti 3. pers., -krikšķas, pag. -krikšķējās, refl.

1. Iesākt krikšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iekrimst   -kremtu, -kremt, -kremt, pag. -krimtu; trans.

1. Graužot, skrubinot nedaudz ieēst.

2. Graužot, skrubinot radīt (kādā virsmā, piemēram, robu).

Avoti: LLVV

iekrimšķināties   apv.

1. Iekremsloties.

Avoti: EH

iekripšināt   apv.

1. Steigšus skrubinot (graužot) ēst.

Avoti: EH

iekrist   -krītu, -krīti, -krīt, pag. -kritu; intrans.

1. Krītot ievirzīties (kur iekšā).

2. sar. Strauji ievirzīties (kur iekšā).

// pārn. Iesākt spēcīgi pūst (kur iekšā) - par vēju.

3. sar. Uzbrūkot strauji ieķerties (kādam, piemēram, drēbēs, matos).

4. sar. Pēkšņi nonākt (nevēlamā stāvoklī).

5. sar. Pēkšņi iesākt runāt, pārtraucot citu runātāja.

6. parasti 3. pers. Novājējot ievirzīties uz iekšu (piemēram, par seju, tās daļām).

7. Tikt pieķertam, notvertam.

8. sar. Pazust.

9. žarg. Tikt piekrāptam.

10. parasti 3. pers.; sar. Sagadīties, gadīties.

Avoti: LLVV

iekristies   parasti 3. pers., -krītas, pag. -kritās;

1. Refl. --> iekrist (6).

Avoti: LLVV

iekristīt   -kristīju, -kristī, -kristī, arī -kristu, -kristi, -krista, pag. -kristīju; trans.

1. Iekrustīt.

Avoti: LLVV

iekritens   novec.

1. Ne gluži pilns.

Avoti: KV

iekritiens   -a, v.; mūz.

1. Pēkšņa (balss vai instrumenta) pievienošanās (citai balsij vai instrumentam).

Avoti: LLVV

iekritīgs   apv.

1. Patīkams, piemērots.

Avoti: KV

iekritināt   apv.

1. Iebērt, iebirdināt.

2. Iekrist, sakristies, nosēsties (cepjot).

3. Krītot ievietot iekšā.

Avoti: ME, VeAT

iekritums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iekrist (6).

Avoti: LLVV

iekriukšēties   apv.

1. Iesākt kriukšķēt un tūlīt apklust.

Avoti: ViV

iekriukšķēties   apv.

1. Iesākt kriukšķēt un tūlīt apklust.

Avoti: ViV

iekrokāt   apv.

1. Ieveidot krokas, ieloces.

Avoti: ME

iekrokojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iekrokot.

Avoti: LLVV

iekrokot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ieveidot krokas (kur).

Avoti: LLVV

iekrokoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Refl. --> iekrokot.

Avoti: LLVV

iekronēt   apv.

1. Ievietot.

Avoti: EH

iekrostīt   apv.

1. Iecirst, ierobīt, iegriezt (piemēra, kādu zīmi kokā vai citur).

2. Ielikt sirdī, prātā (ādu vai kaut ko).

Avoti: NeV

iekruit   apv.

1. Iegūt.

2. Zagt, piesavināties.

Avoti: ME, EH

iekruķēt   apv.

1. Iegrūst, iebīdīt ar koku, kruķi u. tml.

Avoti: ViV

iekrunkāt   apv.

1. Iekrokot.

Avoti: KiV

iekrunkot   apv.

1. Iekrokot.

Avoti: EH

iekrupēt   apv.

1. Iekrupt.

Avoti: EH

iekrupt   apv.

1. Kļūt kraupainam, kreveļainam.

Avoti: ME

iekrustis   apv.

1. Iešķērsām.

Avoti: EH

iekrustīt   -krustīju, -krustī, -krustī, arī -krustu, -krusti, -krusta, pag. -krustīju; trans.

1. Iesaukt (kādā vārdā).

Avoti: LLVV

iekruzuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ieveidot kruzuļus (kur).

Avoti: LLVV

ieksna   apv.

1. Dzelzs gredzens ratu vai ragavu priekšas vidusdaļā, kur iestiprina dīseles galu.

Avoti: EH

iekstins   apv.

1. Tāds, kas ir nemierīgs, grūstās, dauzās (īpaši par bērnu).

Avoti: ME

iekš   priev. ar ģen.; novec.

1. Norāda vietu, kur kas atrodas vai uz kurieni kas virzās.

2. Norāda, ar ko kas ir saistīts.

Avoti: LLVV

iekš-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais atrodas vai notiek kur iekšā, kā iekšpusē.

Avoti: LLVV

iekša   -as, s.; parasti vsk.

1. Telpu iekšiene, iekšpuse.

2. Iekšpuse (2).

3. žarg. Serdenis (lodīšu pildspalvai).

4. parasti dsk. Spējas, varēšana; drosme.

Avoti: LLVV, SLG

iekšā   apst.

1. Kādā telpā; pretstats: ārā.

2. Virzienā uz iekšieni (kādā vietā), uz (kādas vietas, priekšmeta) centru.

3. Iekšpusē (2).

4. savienojumā ar bezpriedēkļa verbu. Norāda, ka ar verbu izteiktā darbība virzās, tiek virzīta uz kā iekšpusi.

// savienojumā ar verbu, kam ir priedēklis ie-. Pastiprina verba priedēkļa ie- (1) nozīmi.

5. Lieto, lai aizstātu, parasti virzības, verbu.

6. Lieto, lai izteiktu uzaicinājumu ienākt (kādā telpā, vietā).

Avoti: LLVV

iekšāaudi   apv.

1. Audi 1(2).

Avoti: ĒiV

iekšāgājējs   apv.

1. Cilvēks, kas iet kur iekšā.

Avoti: ViV

iekšālaidējs   apv.

1. Strādnieks, kas ielaiž labību kuļmašīnas kuļaparātā.

Avoti: ViV

iekšam   apv.

1. Iekšā.

Avoti: EH

iekšām   apv.

1. Iekšā.

Avoti: ME

iekšan   apv.

1. Iekšā.

Avoti: ME

iekšapšuve   novec.

1. Kuģa iekšējā siena, kas sedz brangu iekšpusi.

Avoti: KV

iekšas   -u, s.; tikai dsk.

1. Iekšējie orgāni (dzīvniekiem).

// sar. Iekšējie, parasti vēdera dobuma, orgāni (cilvēkam).

2. sar. Tas, kas atrodas kur iekšā; iekšējās daļas (piemēram, mašīnām).

Avoti: LLVV

iekšauda   apv.

1. Iekšauds - diegu sistēma, kas veido auduma pinumu šķērsvirzienā.

Avoti: ME

iekšaudi   apv.

1. Iekšauds.

Avoti: EH

iekšauds   apv.

1. Diegu sistēma, kas veido auduma pinumu šķērsvirzienā.

Avoti: ViV

iekšaudzēšana   lopk.

1. Svešapputes augu tuvradniecīga krustošana, inbrīdings.

Avoti: ZTV

iekšbaznīca   apv.

1. Altārdaļa.

Avoti: ME

iekščaulis

1. dsk. Gliemju tipa čaulgliemju apakštipa galvkāju klases apakšklase ("Dibranchia").

Avoti: PDE

iekšdarbi   -u, vsk. iekšdarbs, -a, v.

1. Darbi, ko veic telpā.

2. tikai dsk. Iekšējās apdares darbi (celtniecībā).

Avoti: LLVV

iekšdedzes   ģen., nelok.

1. Tāds, kurā degviela sadeg cilindrā (par dzinēju).

Avoti: LLVV

iekšdegu   novec.

1. Iekšdedzes.

Avoti: KV

iekšdrēbe   sar.

1. Odere, padrēbe.

Avoti: Sin

iekšduris   novec.

1. Iekšdurvis.

Avoti: LV93

iekšdurvis   -vju, s.; tikai dsk.

1. Durvis ēkas iekšpusē; dubultdurvju iekšējā daļa.

Avoti: LLVV

iekšējs   -ais; s. -a, -ā;

1. parasti ar not. galotni. Tāds, kas atrodas iekšpusē un norobežo (ko) no apkārtējā.

// anat. Tāds, kas atrodas ķermeņa, tā daļas iekšpusē (par orgānu, tā daļu).

2. Tāds, kas atrodas, pastāv (kā) iekšpusē un iedarbojas no iekšpuses.

Iekšējā asiņošana— asins izplūšana organisma audos vai dobumos.

Iekšējā sekrēcija fiziol.— sekrēcija, kuras produkti tiek ievadīti tieši limfā vai asinīs.

Iekšējā infekcija— infekcija, kuras cēlonis ir pašā organismā.

Iekšējā fleksija— skaņu mija vārda saknē gramatisko formu veidošanai (piemēram, "dzenu" un "dzinu").

Iekšējā forma— vārda morfoloģiskās struktūras saikne ar vārda celma morfēmu sākotnējo semantiku.

Iekšējās atskaņas— skaņu atkārtojumi dzejas rindu vidū.

3. Tāds, kas atrodas (kādas zemes, valsts, kontinenta) teritorijā.

Avoti: LLVV

iekšene   apv.

1. Iekšiene.

Avoti: ME

iekšiene   -es, s.; parasti vsk.

1. Iekšpuse (1); pretstats: āriene, ārpuse.

2. Iekštelpa; iekštelpu kopums.

3. Personības, rakstura īpašību kopums, psihisko norišu kopums (cilvēkam).

Avoti: LLVV

iekšīgs   apv.

1. Iekšķīgs.

Avoti: ME

iekšiņa   žarg.

1. Serdenis (lodīšu pildspalvai).

Avoti: SLG

iekšis   apv.

1. Smieklīgs savādnieks.

Avoti: ME, VeAT

iekškabata   -as, s.

1. Iekšējā kabata (apģērbam).

Avoti: LLVV

iekškoki   apv.

1. Koki, kas atrodas, ir iebūvēti, uzstādīti kaut kā iekšpusē.

Avoti: ME

iekškontinentāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atrodas dziļi kontinentā.

Avoti: LLVV

iekškvartāls   -a, v.

1. Apbūves elements - brīvs laukums starp ēkām viena kvartāla robežās.

Avoti: LLVV

iekšķeša   apv.

1. Iekškabata.

Avoti: ĒiV

iekšķība   apv.

1. Iekšēja izpausme, sirsnība.

Avoti: ME, VeAT

iekšķīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pastāv, noris (parasti organisma) iekšienē.

Iekšķīgās slimības med.— iekšējo orgānu slimības.

2. novec. Iekšējs (2).

Avoti: LLVV

iekšķīgums   apv.

1. Iekšēja izpausme.

Avoti: ME, VeAT

iekšledus   met.

1. Dažādas formas ledus kristāli vai to sakopojums porainā, necaurlaidīgā masā ūdenstilpes ūdenī; veidojas atklātu ūdeņu virsējos slāņos, pāratdzesētam ūdenim kristalizējoties.

Avoti: ZTV

iekšlietas   -u, s.; tikai dsk.

1. Suverēna valsts kompetence attiecībā uz šīs valsts ekonomisko un politisko iekārtu un tiesisko kārtību; valsts iekšējās lietas.

Avoti: LLVV

Iekšlietene   žarg., iron.

1. Iekšlietu ministrija.

Avoti: SLG

iekšlogs   -a, v.

1. Dubultloga iekšējā vērtne; iekšējais logs.

Avoti: LLVV

iekšmala   -as, s.

1. Iekšējā mala.

Avoti: LLVV

iekšmeita   apv.

1. Kalpone, kas veic saimniecības iekšdarbus.

Avoti: ME

iekšmērs

1. Mērinstruments caurumu, rievu u. tml. iekšējo izmēru noteikšanai.

Avoti: EV

iekšmisija   novec.

1. Iekšēja misija.

Avoti: VpJ

iekšmorēna   ģeol.

1. Šļūdonī ieslēgta morēna.

Avoti: ZTV

iekšnieks   apv.

1. Iekšējā pasaule.

Avoti: ME

iekšpagalms

1. Iekšējais pagalms.

Avoti: PvV

iekšpasaule   novec.

1. Ārpasaules pretstats.

Avoti: KV

iekšpilsēta   -as, s.; parasti vsk.

1. Pilsētas centrālā daļa.

Avoti: LLVV

iekšpolitika   -as, s.; parasti vsk.

1. Valsts politika, kas saistīta ar šķiru, sociālo grupu un nāciju savstarpējām attieksmēm valstī.

Avoti: LLVV

iekšpolitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar iekšpolitiku.

Avoti: LLVV

iekšpus   priev. ar ģen.; pareti.

1. Norāda, ka kas atrodas, notiek (priekšmeta, telpas) iekšpusē.

Avoti: LLVV

iekšpuse   -es, s.; parasti vsk.

1. Iekšējā virsma; pretstats: ārpuse.

2. Vieta, kas atrodas telpā, priekšmetā, norobežotā laukumā.

Avoti: LLVV

iekšpusnieki   apv.

1. Tie, kas atrodas telpās; tie, kas ir kādas organizācija vai tās veidojuma biedri.

Avoti: ME

iekšredze   val.

1. Iekšējā redze; iztēle.

iekšrīdzenieki

1. Rīgas pilsētas senākās daļas "Iekšrīga" jeb "Vecrīga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

iekšrīdzinieki

1. Rīgas pilsētas senākās daļas "Iekšrīga" jeb "Vecrīga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Iekšrīga   vēst.

1. Rīgas pilsētas daļa nocietinājuma mūru iekšpusē.

Avoti: KV

iekšrija   novec.

1. Telpa starp nojumu un piedarbu, kur žāvē labību.

Avoti: KV

iekšsiena   -as, s.

1. Iekšējā siena (celtnei); sienas iekšējā puse (telpā).

Avoti: LLVV

iekšskats   -a, v.

1. Skats telpā (parasti tēlotājā mākslā, skatuves mākslā, kinomākslā); pretstats: ārskats.

Avoti: LLVV

iekšslīpēšana   materiālt.

1. Iekšēju cilindrisku virsmu slīpēšana.

Avoti: ZTV

iekšspārns   apv.

1. Zvejas rīka - bridņa - daļa, ko velk tuvāk krastam.

Avoti: ViV

iekštelpa   -as, s.

1. Telpa celtnes iekšienē.

Avoti: LLVV

iekštīkls   inf.

1. Datoru tīkls, kas izmanto TCP/IP protokolu saimi un pieder vienai organizācijai; no nesankcionētas pieejas to aizsargā ugunsmūris.

Avoti: ZTV

iekštituls   poligr., novec.

1. Vairāksējumu grāmatās bez ārējā vispārējā titula otrs iekšējais tituls.

Avoti: GV

iekšturs   apv.

1. Iekšējais saturs.

Avoti: NeV

iekšup   apst.

1. Virzienā uz iekšu.

Avoti: MLVV

iekšvadnis   jūrn.

1. Vadnis peldlīdzekļa iekšpusē virs priekšvadņa.

Avoti: JūVM

iekšzeme   -es, s.; parasti vsk.

1. Pašu zeme, valsts.

Iekšzemes kopprodukts— visa preču un pakalpojumu vērtība, kas valstī tiek saražoti noteiktā laika periodā, parasti gada laikā.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas atrodas kādas teritorijas iekšienē.

Iekšzemes kāpa— veidojas smilšainās teritorijās (ārpus tuksnešiem un jūras vai ezeru piekrastēm) - sandru rajonos, subarktikā vai upju ielejās; Latvijā ir Taurkalnes, Strenču, Daugavpils apkārtnē.

2. Pievienotās vērtības nodokļa izpratnē - visa Latvijas teritorija, izņemot Muitas likumā atrunātās muitas noliktavas, beznodokļu tirdzniecības veikalus un brīvās ekonomiskās zonas.

Avoti: LLVV, EV, EF

iekšzemnieks   apv.

1. Kādas zemes, apvidus pastāvīgs iedzīvotājs.

Avoti: ME

iekšžokleņi   biol.

1. Kukaiņu klases apakšklase ("Entognatha"), kurā ietilpst 3 kārtas - diplūras, kolembolas un protūras, kas pārstāvētas arī Latvijā; segžokleņi.

Avoti: LD

iekūcināt   apv.

1. Iešūpot.

Avoti: ME

iekūdināt   apv.

1. Ierosināt, pamudināt.

Avoti: ME

iekudēties   apv.

1. Ieniezēties.

Avoti: EH

iekudināt   apv.

1. Iekutināt.

Avoti: EH

iekūdīt   apv.

1. Ierosināt, pamudināt.

Avoti: ME

iekuģēt   apv.

1. Ieiet; ieklaiņot.

Avoti: ViV

iekuģot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Braucot ar kuģi, ievirzīties (kur iekšā); iebraukt (par kuģi).

Avoti: LLVV

iekukot   apv.

1. Iesākt skanēt dzeguzes balsij.

Avoti: ME

iekūkot   apv.

1. Iesākt skanēt dzeguzes balsij.

Avoti: ME

iekūkot   apv.

1. Ienākt grīļīgā, ļodzīgā gaitā.

Avoti: ME

iekūkoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt kūkot un tūlīt apklust (par dzeguzi).

Avoti: LLVV

iekukstēties   apv.

1. Radīt atsevišķu nopūtai līdzīgu skaņu.

Avoti: EH

iekukuļot   apv.

1. Dot dāvanu (amatpersonai), lai veicinātu sev labvēlīga lēmuma pieņemšanu.

Avoti: ME

iekula   apv.

1. Sviesta gabaliņš, ko ieliek krējumā, lai to ātrāk varētu sakult sviestā.

Avoti: BB

iekulcināt   apv.

1. Iejaukt, iemaisīt.

Avoti: EH

iekulcinēt   apv.

1. Iejaukt, iemaisīt.

Avoti: KiV

iekūleņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Kūleņojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iekūlības   apv.

1. Dzīres kuļamam laikam sākoties, ar nolūku sargāt riju un pārējās saimniecības ēkas pret ugunsgrēku.

Avoti: KV

iekulis   apv.

1. Sviesta gabaliņš, ko ieliek krējumā, lai to ātrāk varētu sakult sviestā.

Avoti: BB

iekulkstīt   apv.

1. Iekulstīt.

2. Kulstot (linus) iekļūt (par spaļiem starp tīrajiem liniem).

Avoti: EH

iekulstīt   apv.

1. Sākt atspaļot jauno linu šķiedras, lai novērtētu ražu.

Avoti: ME

iekult   -kuļu, -kul, -kuļ, pag. -kūlu; trans.

1. Kuļot iegūt (labību, pākšaugu sēklas).

2. Strauji maisot, pievienot (kādam šķidrumam).

3. sar. Iepērt.

4. apv. Kapinot pieļaut, ka izveidojas (nelīdzenums asmenī).

Avoti: LLVV, KiV

iekulties   -kuļos, -kulies, -kuļas, pag. -kūlos; refl.; sar.

1. Nejauši iekļūt, iemaldīties (kur iekšā).

// pārn. Nejauši nonākt (nevēlamā stāvoklī).

2. apv. Pietiekošu daudzumu izkult.

Avoti: LLVV, EH

iekultivēšana   lauks.

1. Zinātniski pamatots agrotehnikas un meliorācijas pasākumu komplekss augsnes īpašību uzlabošanai, mazauglīgas augsnes pārveidošanai auglīgā augsnē - mitruma regulēšana, akmeņu un krūmu novākšana, augsnes virsmas nolīdzināšana, aramkārtas padziļināšana, mēslošana, skābo augšņu kaļķošana.

Avoti: ZTV

iekultivēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kultivējot iekopt.

2. Iestrādāt augsnē (ar kultivatoru).

Avoti: LLVV

iekūlums   -a, v.

1. Rezultāts --> iekult (1).

Avoti: LLVV

iekuļamais   apv.

1. Salda, nesālīta sviesta gabaliņš, ko saglabāja nākamajai sviesta kulšanas reizei, lai būtu ko ielikt krējumā, lai to ātrāk varētu sakult sviestā.

Avoti: BB

iekuļas   apv.

1. Sviesta gabaliņš vai maizes garoza, ko ieliek krējumā, lai to ātrāk varētu sakult sviestā.

Avoti: BB

iekuļināt   apv.

1. Maisot pievienot (kādam šķidrumam).

Avoti: ĒiV

iekumerēt   apv.

1. Iesaukt, sasukt.

Avoti: EH

iekumpāt   apv.

1. Salīkušam ieiet, ienākt.

Avoti: ME

iekunderēties   apv.

1. Iekārtoties (kur, kādā vietā).

Avoti: ViV

iekundēties   apv.

1. Ieņemt vietu kādā vidē vai iestādē ar citu labvēlību.

Avoti: Žrg, ViV

iekundināt   apv.

1. Ierosināt, pamudināt uz kaut ko.

2. Sagādāt darbu.

Avoti: EH

iekundzēties   apv.

1. Savtīgā nolūkā ietekmējot, pakļaujot savai gribai, kļūt par noteicēju.

Avoti: ME

iekunkstēt   apv.

1. Iekunkstēties.

Avoti: EH

iekunkstēties   -kunkstos, -kunksties, -kunkstas, pag. -kunkstējos; refl.

1. Iesākt kunkstēt un tūlīt apklust.

2. Neskaidri, kunkstot ierunāties.

Avoti: LLVV

iekūņāt   apv.

1. Lēni, neveikli ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: ViV

iekūņošanās   novec.

1. Kukaiņa kāpura pārvēršanās kūniņā.

2. Ietīšanās.

Avoti: KV

iekūņot   apv.

1. Ievīstīt, ietīt, ietērpt.

Avoti: ME

iekūņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Pārveidoties par kūniņu.

// pārn. Ietīties, ievīstīties (kur iekšā) - par cilvēku.

2. sar. Lēnā, neveiklā gaitā ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iekūpēt   parasti 3. pers., -kūp, pag. -kūpēja; intrans.; reti.

1. Kūpot ievirzīties (kur iekšā) - par dūmiem, miglu, putekļiem u. tml.

Avoti: LLVV

iekūpēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt kūpēt; īsu brīdi kūpēt.

Avoti: LLVV

iekupināt   apv.

1. Nolikt recēt.

2. Nostādināt sarecēšanai.

Avoti: ME

iekūpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aizsmēķēt; apkvēpt.

2. apv. Ievadīt dūmus.

Avoti: LLVV, ME, EH

iekuplināt   apv.

1. Padarīt kuplāku.

Avoti: ME

iekuprēt   apv.

1. Salīkušam ieiet, ienākt.

Avoti: ME

iekuras   apv.

1. Cienasts, ko ņem līdzi, ejot pie kāda pirmoreiz jaunā dzīves vietā.

Avoti: VV

iekurbulēt   žarg.

1. Iedarbināt.

Avoti: SLG

iekurcēties   apv.

1. Iekurkties.

Avoti: EH

iekurēt   apv.

1. Iekurināt.

2. Iekurēties.

Avoti: EH

iekurēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt kurēties.

Avoti: LLVV

iekuri   apv.

1. Sausa malciņa, skali, tāsis uguns iekurināšanai.

Avoti: LE

iekurinājums   apv.

1. Iekuri.

Avoti: EH

iekurināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (krāsns, pavards, ugunskurs) sāk kurēties; panākt, ka (uguns) sāk kurēties krāsnī, pavardā, ugunskurā; iekurt.

// sar. Aizkvēlināt, aizkūpināt (parasti pīpi).

Avoti: LLVV

iekurināties   apv.

1. Iekurēties.

Avoti: EH

iekurkstēties   parasti 3. pers., -kurkstas, pag. -kurkstējās; refl.

1. Iesākt kurkstēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iekurkšķēties   parasti 3. pers., -kurkšķas, pag. -kurkšķējās; refl.

1. Iesākt kurkšķēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iekurkties   parasti 3. pers., -kurcas, pag. -kurcās; refl.

1. Iekurkstēties.

Avoti: LLVV

iekurnēties   -kurnos, -kurnies, -kurnas, pag. -kurnējos; refl.

1. Iesākt kurnēt.

Avoti: LLVV

iekurs   -a, v.

1. Iekurināmais materiāls (piemēram, sausi skali, skaidas, tāsis).

Avoti: LLVV

iekurstīt   sar.

1. Iekurināt.

Avoti: Sin

iekurt   -kuru, -kur, -kur, pag. -kūru; trans.

1. Panākt, ka (krāsns, pavards, ugunskurs) sāk kurēties; panākt, ka (uguns) sāk kurēties krāsnī, pavardā, ugunskurā; iekurināt.

// pārn. Ierosināt, izraisīt (parasti psihisku stāvokli, tā izpausmi).

Avoti: LLVV

iekurtēt   novec.

1. Bojāties, izčākstēt.

Avoti: LV93

iekurties   parasti 3. pers., -kuras, pag. -kūrās; refl.

1. Iekurēties.

Avoti: LLVV

iekust   parasti 3. pers., -kūst, pag. -kusa; intrans.; pareti.

1. Iesākt kust; mazliet izkust.

2. Kūstot saplūst kopā, savienoties (ar ko); tikt apņemtam (ar ko sacietējošu).

Avoti: LLVV

iekustēt   apv.

1. Iesākt kustēt.

Avoti: ME

iekustēties   -kustos, -kusties, -kustas, pag. -kustējos; refl.

1. Iesākt kustēties, iesākt darboties (par cilvēkiem vai dzīvniekiem); iesākt kustēties un tūlīt pārstāt.

// pārn. Izraisīties (par psihiskiem stāvokļiem).

// pārn. Iesākties (par runu, sarunu).

2. pareti. Ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iekustināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (parasti priekšmets) sāk kustēties.

// sar. Panākt, būt par cēloni, ka (cilvēks) sāk darboties, kļūst aktīvs.

// pārn. Ierosināt (norisi, darbību).

// novec. Aizkustināt, saviļņot.

Avoti: LLVV

iekušņāties   apv.

1. Ar nelielām kustībām ērti iekārtoties.

Avoti: ME

iekušņoties   apv.

1. Ar nelielām kustībām ērti iekārtoties.

Avoti: ME

iekutēties   parasti 3. pers., -kutas, pag. -kutējās; refl.

1. Iesākt kutēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iekutināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka sāk kutēt.

Avoti: LLVV

iekuzināties   apv.

1. Ar nelielām kustībām ērti iekārtoties.

Avoti: ME

iekužāties   apv.

1. Rupjā balsī skaļi iesmieties.

Avoti: ME

iekužināties   apv.

1. Ar nelielām kustībām ērti iekārtoties.

2. Iespēlēties, iecilāties.

Avoti: ME, EH

iekužņāties   apv.

1. Ar nelielām kustībām ērti iekārtoties.

2. Ietīties, ievīstīties.

3. Sasniegt noteiktu līmeni.

Avoti: ME

iekužoties   apv.

1. Pavirši, nevērīgi izturēties pret savu ārējo izskatu, nepievērst tam uzmanību.

Avoti: ME

iekužoties   apv.

1. Liekoties gulēt gultā vai apģērbjoties cieši ietīstīties, ietīties.

2. Sasniegt noteiktu līmeni.

Avoti: ME, VeAT

iekužoties   apv.

1. Rupjā balsī skaļi iesmieties.

Avoti: ME

iekvankšēties   apv.

1. Īsi, aprauti ierieties.

Avoti: ViV

iekvarkstēties   apv.

1. Iesākt kvarkstēt un tūlīt pārtraukt.

Avoti: ME

iekvarkšķēties   apv.

1. Iesākt kvarkstēt un tūlīt pārtraukt.

Avoti: ME

iekvekšēties   apv.

1. Īsi, aprauti ierieties.

Avoti: ViV

iekvēlāties   apv.

1. Iekvēloties.

Avoti: EH

iekveldēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; poēt.

1. Iekvēlināt (1).

2. Iekvēlināt (2).

Avoti: LLVV

iekveldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; poēt.

1. Iekvēlināt (1).

2. Iekvēlināt (2).

Avoti: LLVV

iekveldot   apv.

1. Iekvēlināt.

Avoti: ME

iekveldoties   apv.

1. Aizdegties, uzliesmot.

Avoti: ME

iekvelgties   apv.

1. Skaļi iekliegties.

Avoti: ME

iekvēlēt   apv.

1. Panākt, ka sāk kvēlot.

Avoti: ME

iekvēlēties   apv.

1. Iekvēloties.

Avoti: ME

iekvēlināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. pareti. Panākt, ka sāk kvēlot.

2. Iejūsmināt (cilvēku); izraisīt (piemēram, jūtas).

Avoti: LLVV

iekvelkstēties   apv.

1. Skaļi iekliegties.

Avoti: ME

iekvēlot   apv.

1. Panākt, ka sāk kvēlot.

Avoti: ME

iekvēloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt kvēlot, izstarojot gaismu.

// pārn. Kļūt sārtam spēcīgā pārdzīvojumā (par seju, tās daļām); parādīties (sejā, tās daļās) - par sārtumu.

2. Pēkšņi izjust un spilgti izpaust (spēcīgas jūtas, arī vēlēšanos); iedegties (3).

3. parasti 3. pers. Pēkšņi rasties un spilgti izpausties (par jūtām, vēlēšanos u. tml.); iedegt ies (4).

4. parasti 3. pers. Pēkšņi sākties un kļūt spraigam (par cīņu, sacensībām u. tml.); iedegties (5).

Avoti: LLVV

iekvēpēt   apv.

1. Nepilnīgi apžāvēt, apkūpināt.

2. Apkūpināt, apžāvēt no visām pusēm.

3. Ielaist dūmus (kur iekšā).

Avoti: ME

iekvēpināt   apv.

1. Kvēpinot panākt, ka (kas) ir apņemts ar dūmiem.

Avoti: ME

iekvēpt   apv.

1. Pārklāties ar kvēpiem.

Avoti: ME

iekviekties   parasti 3. pers., -kviecas, pag. -kviecās; refl.

1. Iesākt kviekt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iekviest   apv.; hip.

1. Sākt balēt.

Avoti: ME

iekviest   apv.

1. Ieaicināt, ielūgt.

Avoti: ME

iekvīkstēties   apv.

1. Iekviekties.

Avoti: EH

iekvinkstēties   apv.

1. Iekviekties.

Avoti: EH

iekvinkstēties   apv.

1. Iekviekties.

Avoti: EH

ieķaukstēties   parasti 3. pers., -ķaukstas, pag. -ķaukstējās; refl.

1. Iesākt ķaukstēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieķaukšēties   apv.

1. Ierieties.

Avoti: EH

ieķegot   apv.

1. Ieiet; iebēgt.

Avoti: ViV

ieķeksēt   apv.

1. Iegrūst, iebīdīt ar ķeksi (piemēram, kokmateriālu ūdenī).

2. Ieskrambāt, ieplīst.

Avoti: ViV, EH

ieķemmēt   apv.

1. Ievērt (dziju) šķietā.

2. Ieēst.

Avoti: ĒiV, ViV

ieķemmēties   apv.

1. Ieskurbt, apreibt (no alkoholiskiem dzērieniem).

Avoti: ViV

Ieķengrāve   novec.

1. Viesīte, Ēķengrāve, Āžu miests.

Avoti: KV

ieķeņķerēt   apv.

1. Lēni, neveikli ieiet, ienākt; iestreipuļot.

Avoti: ViV

ieķeparāties   apv.

1. Ķepurojoties ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: ME

ieķepāt   apv.

1. Ierušināt (sēklu) ar kapli vai īpašām ecēšām - ķepaini.

2. Lēnām ienākt, ierasties.

Avoti: ĒiV

ieķēpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Iesākt, parasti neveiksmīgi (piemēram, darbu).

2. Nemākulīgi, nekārtīgi iestrādāt, ievietot (kur iekšā).

3. Iejaukt (nevēlamā situācijā).

Avoti: LLVV

ieķēpāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Iejaukties, tikt iejauktam (nevēlamā situācijā).

Avoti: LLVV

ieķepēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iepildīt, ieziest (kur iekšā ko mīkstu, lipīgu); ieķepināt.

2. apv. Ieēst (ko pabiezu); ieķepsēt.

3. apv. Ieķept.

Avoti: LLVV, ViV, EH

ieķepināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iepildīt, ieziest (kur iekšā ko mīkstu, lipīgu).

Avoti: LLVV

ieķepsēt   apv.

1. Ieēst (ko pabiezu).

Avoti: ViV

ieķept   parasti 3. pers., -ķep, pag. -ķepa; intrans.

1. Ieķerties, sablīvēties (kur iekšā) - par ko mīkstu, lipīgu.

Avoti: LLVV

ieķepuroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ķepurojoties ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieķērkstēties   parasti 3. pers., -ķērkstas, pag. -ķērkstējās; refl.

1. Iesākt ķērkstēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieķērkties   -ķērcos, -ķērcies, -ķērcas, pag. -ķērcos; refl.

1. Iesākt ķērkt un tūlīt apklust (par dzīvniekiem).

// sar. Ķērcošā balsī ierunāties, arī iekliegties.

Avoti: LLVV

ieķerlāt   apv.

1. Nekārtīgi paņemt un pamest; nekārtīgi iesākt darbu un nepabeigt; iesaistīt.

Avoti: ME

ieķērnāt   apv.

1. Sasmuļļāt, notašķīt.

Avoti: EH

ieķērnāties   apv.

1. Nodarbojoties ar kādu vai kaut ko darot, nosmulēties.

2. Nokļūt nepatīkamā, sarežģītā situācijā savas vainas dēļ.

3. Slepus ieēst krējumu vai kaut ko gardu.

4. Uzsākt darbu, ko nevar pabeigt.

Avoti: ME

ieķērnēties   apv.

1. Nokļūt nepatīkamā, sarežģītā situācijā savas vainas dēļ.

2. Slepus ieēst krējumu vai kaut ko gardu.

Avoti: ME, VeAT

ieķērnējis   apv.

1. Ieskābis.

Avoti: BB

ieķert   -ķeru, -ķer, -ķer, pag. -ķēru; trans.

1. Strauji ievirzīt (kur iekšā roku), lai satvertu.

// intrans.

// intrans. Ieskrāpēt, viegli iekost (parasti par dzīvniekiem).

2. Strauji satvert, saņemt.

3. sar. Iedzert (parasti alkoholisku dzērienu); strauji, arī steigā nedaudz ieēst.

// intrans.

4. apv. Noķert (zivi).

Avoti: LLVV, EH

ieķerties   -ķeros, -ķeries, -ķeras, pag. -ķēros; refl.

1. Cieši satvert ar rokām, pirkstiem.

2. sar. Iemīlēties.

3. apv. Iedīgt, iezelt.

Avoti: LLVV

ieķesēt   apv.

1. Kārīgi paēst.

2. Iesist.

Avoti: ME, EH

ieķeskāties   apv.

1. Iesaistīties, arī tikt iesaistītam (nepatīkamā, nevēlamā situācijā, pasākumā).

Avoti: ViV

ieķest   apv.

1. Kārīgi paēst.

Avoti: EH

ieķesties   apv.

1. Ātri ieēst.

Avoti: EH

ieķeukšēties   apv.

1. Īsi ierieties; ievaukšķēties.

Avoti: ViV

Ieķeve   vietv., novec.

1. Iecava (upe Zemgalē).

Avoti: LME

ieķeverot   apv.

1. Gāzelējoties un grīļojoties ienākt, ieiet.

2. Neglīti iesākt veidot pinumnu (grozu vai vīzes).

Avoti: ME

ieķezēt   apv.

1. Iesaistīt (nepatīkamā, nevēlamā situācijā, pasākumā).

2. Ieķept.

Avoti: ViV, EH

ieķezēties   apv.

1. Iesaistīties, arī tikt iesaistītam (nepatīkamā, nevēlamā situācijā, pasākumā).

Avoti: ViV

ieķezināt   apv.

1. Satīstīt, ietīstīt.

Avoti: ME

ieķezināties   apv.

1. Iemaisīties.

Avoti: ME

ieķēzīt   apv.

1. Ielikt, ievietot (kur ko netīru, bojātu u. tml.).

2. Iesākt (ko) darīt (parasti slikti, nemākulīgi) un nepabeigt.

3. Iebojāt, iemaitāt.

Avoti: ViV, EH

Ieķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Mārupes novadā.

Avoti: LC

ieķibelēt   apv.

1. Iesaistīt (nepatīkamā, nevēlamā situācijā, pasākumā).

Avoti: ViV

ieķibelēties   žarg.

1. Nokļūt vai iesaistīties nepatikšanās.

Avoti: Žrg

ieķibināt   apv.

1. Iekārt.

Avoti: EH

ieķibināties   apv.

1. Ieķerties.

Avoti: EH

ieķibt   apv.

1. Ieķibināties.

Avoti: EH

ieķiķināt   žarg.

1. Iedzert.

Avoti: SLG

ieķiķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.; sar.

1. Iesākt smieties īsiem, paklusiem smiekliem un pārstāt.

Avoti: MLVV

ieķīlāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Iedot, nodot (ko) par ķīlu.

Avoti: LLVV

ieķīlātājs

1. Tas, kas dod lietu ķīlā.

// jur. Nekustamā īpašuma īpašnieks, kas par tādu ierakstīts zemesgrāmatā un savu saistību nodrošinājumam ieķīlā šo īpašumu.

Avoti: KV, JtV

ieķildoties   apv.

1. Iesākt ķildoties, iekļūt ķildā.

Avoti: ME

ieķīlējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieķīlēt.

Avoti: LLVV

ieķīlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iestiprināt, iedzenot ķīli.

Avoti: LLVV

ieķīlēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās, darb.

1. Refl. --> ieķīlēt; iesprūst (par ko grozāmu, bīdāmu u. tml.).

Avoti: MLVV

ieķimerēties   apv.

1. Iesaistīties, arī tikt iesaistītam (nepatīkamā, nevēlamā situācijā, pasākumā).

Avoti: ViV

ieķimpāt   apv.

1. Iesaistīt ķildā.

Avoti: EH

ieķingrāvieši

1. Viesītes novada Viesītes pagasta apdzīvotās vietas "Ieķingrāve" (tagad - "Viesīte") iedzīvotāji.

Avoti: V1

ieķircināt   apv.

1. Kaitinot, ķircinot panākt, ka sāk dusmoties.

Avoti: ME

ieķirināt   apv.

1. Ieķibināt.

Avoti: EH

ieķirināties   apv.

1. Ieķibināties.

Avoti: EH

ieķirmēt   apv.

1. Sākt kļūt tārpainam.

Avoti: EH

ieķirmināt   apv.

1. Ieurbt.

2. Nepareizi iesākt kaut ko darīt.

3. Sacaurumot (par tārpu saēstu koku).

Avoti: ME, EH

ieķitējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieķitēt.

Avoti: LLVV

ieķitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iestiprināt ar ķiti.

Avoti: LLVV

ieķītis   novec.

1. Vārgs bērns.

Avoti: KV

ieķiverēties   apv.

1. Būt reibumā.

Avoti: EH

ieķīvēt   apv.

1. Vairākkārt rājot, iebaidīt.

Avoti: ĒiV

ieķūlāt   apv.

1. Sitot iedzīt, ietriekt.

2. Iesist.

Avoti: EH

iel.   saīs.

1. Ieleja (kartogrāfijā).

2. Ielikums.

3. Ielīme (bibliogrāfijā).

Avoti: i1

iela   -as, s.

1. Satiksmei paredzēta josla pilsētās un biezi apdzīvotās vietās.

Ielu dzelzceļš— tramvajs.

Ielu cīņas— bruņotas sadursmes ielās (karā, sacelšanās laikā).

2. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas darbojas, noris ārpus telpām, parasti šādā satiksmei paredzētā joslā.

// pārn. Tāds, kas neatbilst sabiedriskās dzīves normām; piedauzīgs, vulgārs.

Ielas meita (retāk sieviete)— ielasmeita.

3. pareti. Grēda (parasti malkas, kokmateriālu).

4. apv. Eja gar govju stāvvietām fermā.

Avoti: LLVV, KiV, ViV

ielaben   novec.

1. Ar labu, ar glaimiem.

Avoti: KV

ielabēt   apv.

1. Sākt slavēt, cildināt.

2. Kļūt labi.

3. Ietapt.

Avoti: ME, EH

ielabēties   apv.

1. Kļūt labam, sākt labāk uzvesties.

Avoti: ME

ielabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Labinot iedabūt (kur iekšā cilvēku).

2. Ar labiem vārdiem pavedināt.

Avoti: LLVV, EH

ielabojums   -a, v.

1. lauks. Paveikta darbība, rezultāts --> ielabot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ielabot (2).

Avoti: LLVV

ielabot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. lauks. Veikt pasākumus (augsnes) auglības celšanai.

2. Ierakstīt, ielīmēt u. tml. labojumu, grozījumu (kādā tekstā).

Ielabot kļūdas— labojot neviļus, negribēti ieviest kļūdas.

Avoti: LLVV

ielāčot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.; niev.

1. Neveiklā, smagā gaitā ieiet, ienākt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ielāde   inf.

1. Datu vai programmas pārrakstīšana no ārējās atmiņas pamatatmiņā vai reģistros.

Avoti: D89

ielādēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Iekraut (parasti daudz, arī ko lielu, smagu).

Avoti: LLVV

ielādētājs   inf.

1. Sistēmprogramma, kas ieraksta izpildāmo programmu no diska brīvpieejas atmiņā.

Avoti: ZTV

ielādināt   apv.

1. Rīdot padarīt (suni) niknu.

2. Sākt apieties nicīgi, nievājoši.

Avoti: ME

ielādze   ek.; novec.

1. Memorands.

Avoti: Ztv1

ielāgot   -oju, -o, -o; pag. -oju; trans.

1. Iegaumēt.

2. novec. Ievērot, pamanīt.

Avoti: LLVV

ielaicīt   novec.

1. Ietaupīt.

Avoti: KV

ielaida   apv.

1. Krekla iešuvums, ielaidums.

Avoti: EH

ielaidans   novec.

1. Ielaidens, ar pakāpenisku slīpumu uz leju.

Avoti: KV

ielaidējs   novec.

1. Grāmatu spiestuvēs palīgstrādnieks iespiežamo lokšņu ielaišanai mašīnā.

2. Strādnieks, kas labības kūlējā ielaiž labību.

Avoti: KV

ielaidene   apv.

1. Lumsts - aušanas palīgrīks, neliela līste vai skals, ko iebīda velku pavedienu starpā, lai saglabātu šķīrienu.

Avoti: ME

ielaidenis   apv.

1. Lumsts - aušanas palīgrīks, neliela līste vai skals, ko iebīda velku pavedienu starpā, lai saglabātu šķīrienu.

2. Krekla iešuvums, ielaidums.

3. Ieslīpi.

Avoti: ME

ielaidens   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Ieslīps.

2. apv. Ieliekts, iedobts.

3. apv. Vientulīgs, nošķīries, ievilcies sevī.

Avoti: LLVV, ME

ielaidināt   apv.

1. Izlutināt.

Avoti: ME

ielaidināt   apv.

1. Kausējot iepilināt.

2. Iešūt papildus aduma gabalu (apģerbā).

Avoti: KiV, EH

ielaidīt   apv.

1. Ielāpīt, izšūt.

Avoti: ME

ielaidne   apv.

1. Makšķere plēsīgu zivju kā līdaku, asaru, foreļu u. c. ķeršanai; ūda.

Avoti: KV

ielaidnis   apv.

1. Zvejas tīkls, zvejai no laivas pa straumei.

2. Krāsns spraislis, uz kā liek karsējamos akmeņus.

3. Koka gabals, ko ieliek dēlī, kad ēvelējot tam izlūst zars.

4. Izlaists bērns.

5. Iešuvums.

6. Jebkura ierīce, ko var izmantot ieejas noslēgšanai un atbrīvošanai, lai ielaistu mašīnas, cilvēkus kādā vietā.

7. Ledus gabals, ko ievieto ūdenī, lai ūdens straujāk sasalst.

Avoti: KV, NeV, EH

ielaids   apv.

1. Ielaida.

Avoti: EH

ielaidumkarte   ģeod.

1. Papildkarte, kas paskaidro, papildina un paplašina pamatkartes attēlu.

Avoti: ĢmV

ielaidums   -a, v.

1. Tas, kas (papildus) iestrādāts (kur iekšā).

2. telev. Speciālais televīzijas efekts - viena attēla aizstāšana ar citu kādā kadra daļā.

Avoti: LLVV, ZTV

ielaikot

1. apv. Pielaikojot uzlabot.

2. poligr., novec. Savietot dažādu krāsu iespiedumus vienu ar otru.

Avoti: ME, GV

ielaiku   novec.

1. Īsā laikā; priekšlaiku.

Avoti: KV

ielaikus   sar.

1. Laicīgi, savlaicīgi.

Avoti: Sin

ielaimēties   apv.

1. Izdoties, paveikties.

Avoti: TlV

ielaipot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Laipojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ielaiskoties   apv.

1. Pieradināties slinkot.

Avoti: ME

ielaist   -laižu, -laid, -laiž, pag. -laidu;

1. trans. Atļaut (kādam) ievirzīties (kur iekšā).

// intrans.

2. trans. Ievirzīt (kur iekšā, parasti lejup).

// sar. Iebīdīt.

3. trans. Panākt, arī ļaut, ka (šķidrums, gāze) ieplūst (kur iekšā); panākt, arī ļaut, ka (gaisma) izplatās (kur iekša).

4. trans.; sar. Iemest, iešaut (kur iekšā).

5. trans. Pieļaut, ka (kādam) nostiprinās nevēlamas īpašības; izlaist; pieļaut, ka nostiprinās (nevēlamas īpašības).

6. intrans.; sar. Ātri iebraukt, iejāt (kur iekšā).

Avoti: LLVV, KnV

ielaistība   psih.

1. Bērnu saistības ar sociāli nozīmīgu darbību, sociālām normām un vērtībām zaudēšana, saistīta ar pieaugušo audzināšanas un mācīšanas pienākumu ignorēšanu.

Avoti: Psh

ielaisties   parasti 3. pers., -laižas, pag. -laidās; refl.

1. Laižoties ievirzīties (kur iekšā) - parasti par putniem, kukaiņiem.

Avoti: LLVV

ielaisties   -laižos, -laidies, -laižas, pag. -laidos; refl.

1. Iegulties, ērti iesēsties.

2. Slīdot uz leju, ievirzīties (kur iekšā).

3. Pakāpeniski nonākt (kādā, parasti fizioloģiskā, stāvoklī).

4. sar. Iesaistīties, ļaut sevi iesaistīt (parasti nevēlamā darbībā, pasākumā); darbojoties nonākt, parasti nevēlamās, attiecībās (ar kādu).

Avoti: LLVV

ielaistīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Laistot ieliet (kur iekšā); iepilināt.

Avoti: LLVV, EH

ielaistīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> ielaistīt.

2. sar. Iesmaržoties.

Avoti: LLVV

ielaistīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Iesākt laistīties; īsu brīdi laistīties.

Avoti: LLVV

ielaivot   apv.

1. Ar laivu piegādāt.

Avoti: ME

ielaizināties   apv.

1. Laizot izjust kā tādu, kas iegaršojas.

Avoti: ME

ielaizīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Laizot nedaudz ieēst.

2. apv. Iesākt laizīt.

Avoti: LLVV, ME

ielaizīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; reti.

1. Ielaizīt.

2. trans. Laizot izjust kā tādu, kas iegaršojas.

3. apv. Pieglaimojoties, lišķējot iekļūt.

Avoti: LLVV, ME

ielakstīt   apv.

1. Ielēkt.

2. Iebērt.

Avoti: ME

ielakt   -loku, -loc, -lok, pag. -laku; trans.

1. Mazliet palakt (par dzīvniekiem).

// sar. Iedzert (par cilvēkiem).

Avoti: LLVV

ielakties   -lokos, -locies, -lokas, pag. -lakos; refl.; reti.

1. Ielakt.

Avoti: LLVV

ielāma   apv.

1. Iegrimums pļavā vai tīrumā.

Avoti: KV

ielama   sar.

1. Palama.

Avoti: Sin

ielamāt   apv.

1. Nedaudz palamāt.

2. Iesaukāt.

Avoti: ĒiV, Sin, EH

ielamāties   apv.

1. Iesākt lamāties, nedaudz.

Avoti: ME

ielampāt   apv.

1. Lempīgi, neveikli ienākt.

2. Ieplēst.

Avoti: EH

ielampatāt   apv.

1. Neveikli ieiet, ienākt; ieklaiņot.

2. Ieļepatot (par dzīvniekiem).

Avoti: ViV

ielams   apv.

1. Palama; ielama.

Avoti: ME

ielamstīt   apv.

1. Ielamāt, iesaukāt.

Avoti: EH

ielamšat   apv.

1. Ielamstīt.

Avoti: EH

ielamzāt   apv.

1. Smagnēji lempīgi, tūļīgi, neveikli ieiet, ienākt.

Avoti: ME

ielangāt   apv.

1. Dot iesauku, nolamāt.

2. Zvanīt (nekvalitatīvi, kaut ko dauzot).

Avoti: ME

ielangāt   apv.

1. Smagnēji lempīgi, grīļīgi ieiet, ienākt.

Avoti: ME

ielangāt   apv.

1. Iestiklot.

Avoti: EH

ielangot   apv.

1. Smagnēji lempīgi, grīļīgi ieiet, ienākt.

Avoti: ME

ielangot   apv.

1. Ielenkt, saķert.

Avoti: EH

ielāns   apv.

1. Zema, purvaina, kokiem apaugusi vieta.

Avoti: EH

ielāpainis   apv.

1. Salāpīts (ar daudziem ielāpiem) cimds.

Avoti: EH

ielāpains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir daudz ielāpu.

Avoti: LLVV

ielāpāt   apv.

1. Lempīgi (ar lieliem soļiem, ar mitriem apaviem) ienākt.

2. Lēnām (ar maziem soļiem) ienākt.

Avoti: EH

ielāpiņš   apv.

1. Dem. --> ielāps.

Avoti: LV93

ielāpīt   apv.

1. Iešūt ielāpu.

Avoti: ME

ielapot   apv.

1. Sākt dīgt, sākt veidot lapas.

2. Savākt lapas.

3. Nopērt.

Avoti: ME, EH

ielāps   -a, v.

1. Kāda materiāla (piemēram, auduma, ādas) gabals, ar ko salāpa izdilušu, cauru vietu (apģērbā, apavos).

// pārn. Atsevišķs laukums, plankums (kādā vietā); mazs zemes gabals.

2. inf. Neliela programmas korekcija, ko parasti veic lietotājs, lai novērstu iepriekš neparedzētus trūkumus programmas funkcionēšanā.

Avoti: LLVV, JūVM, D3

ielāpums   apv.

1. Ielāps.

Avoti: EH

ielasēt   apv.

1. Iepilēt.

Avoti: EH

ielasījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ielasīt (2).

Avoti: LLVV

ielasināt   apv.

1. Iepilināt.

Avoti: ME

ielasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Iesākt lasīt (grāmatu, žurnālu u. tml.).

Avoti: LLVV

ielasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Lasot, vācot kopā, ievietot (kur iekšā).

2. Ieveidot rotājumu, ielokot pavedienu audumā.

Avoti: LLVV

ielasīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Lasot (grāmatu, žurnālu u. tml.), pamazām iedziļināties.

2. Lasot iemācīties labi lasīt.

Avoti: LLVV

ielasīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> ielasīt 2(1); tikt ielasītam.

2. sar. Vairākkārt nedaudz ieēst.

Avoti: LLVV

ielāsme   mežs.

1. Koksnes iekrāsojuma veids.

Mitruma ielāsme— kodolkoksnes iekrāsojuma iecirkņi, kas rodas augošā kokā, ja krasi palielinās mitrums; redzama svaigi cirstas koksnes galos tumšu (ziemā - sasalušu) stiklveida dažādas formas un lieluma plankumu veidā, garengriezumos - joslu veidā.

Avoti: ZTV

ielasmeita   -as, s.

1. Sievišķā dzimuma prostitūta, kas savus pakalpojumus piedāvā uz ielas.

2. sar., iron. Milicis; policists.

Avoti: LLVV, SLG

ielāsmēt   novec.

1. Iesākt lāsmot; iedzirkstīties; sākt atstarot gaismu.

Avoti: LV93

ielāsmot   novec.

1. Iesākt lāsmot; iedzirkstīties; sākt atstarot gaismu.

Avoti: LV93

ielāsmoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; pareti.

1. Iesākt lāsmot; īsu brīdi lāsmot.

Avoti: LLVV

ielāsoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; reti.

1. Ielāsmoties.

Avoti: LLVV

ielaspuika   novec.

1. Palaidnis; neaudzināts un nekopts puika.

Avoti: LV93

ielaspuisis

1. Vīrišķā dzimuma prostitūta, kas savus pakalpojumus piedāvā uz ielas, gk. homoseksuāliem vīriešiem.

Avoti: MeE

ielaunadze   novec.

1. Maltīte pirms īstā launaga.

Avoti: KV

ielaunagot   apv.

1. Ieēst launagu.

Avoti: ME

ielaupīt   apv.

1. Iesākt mizot; mazliet, arī vietumis nomizot.

2. Nopērt.

3. Ielobīt.

Avoti: ME, ViV

ielaušanās   novec.

1. Iekļūšana ēkā vai apžogotā sētā, bojājot aizsprostojumus vai aizslēgumus.

Avoti: KV

ielauzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mazliet, arī vietumis ielauzt.

// apv. Salauzt mazos gabaliņos un ievietot.

2. sar. Ar pūlēm iemācīt.

// apv. Ievingrināt.

Avoti: LLVV, KiV

ielauzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ar pūlēm iemācīties.

Avoti: LLVV

ielauzt   -laužu, -lauz, -lauž, pag. -lauzu; trans.

1. Iesākt lauzt, bet nenolauzt; aizlauzt.

// pareti. Nolauzt daļu.

// pārn. Iedragāt, bīstami vājināt (veselību), mazināt (spēkus); satricināt (psihiski).

2. Laužot ieliekt (uz iekšu).

// poligr. Ievietot (salikuma rindas klišejas) iespiešanai gatavojamā formā (lappusē, slejā).

Avoti: LLVV

ielauzties   -laužos, -lauzies, -laužas, pag. -lauzos; refl.

1. Slepeni iekļūt (kur iekšā), uzlaužot (piemēram, durvis), parasti, lai zagtu, laupītu.

2. Pārvarot grūtības, iekļūt un izpētīt, apgūt.

// pārn. Pēkšņi pārņemt (piemēram, par prieku, skumjām).

// pārn. Strauji parādīties, ieviesties, iedarboties (par parādībām sabiedrībā).

3. parasti 3. pers. Strauji ievirzīties (kur iekšā) - par vēju; iebrāzties.

4. Ar kauju iekļūt (parasti kādā teritorijā).

Avoti: LLVV

ielavīt   apv.

1. Ievest (labību).

Avoti: EH

ielavīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Paslepus ievirzīties (kur iekšā).

2. žarg. Iemīlēties.

Avoti: LLVV, SLG

iele   apv.

1. Iela (1).

Avoti: EH

ielēcējs   novec.

1. Jaunpiedzimis jērs, teļš vai kumeļš.

2. Sāpes mugurā.

Avoti: KV

ielecināt   apv.

1. Likt ielēkt; panākt, ka ielec.

Avoti: ViV

ielēcinis   apv.

1. Iegātnis (nicinošā nozīmē, gandrīz lamuvārds).

Avoti: ME

ieleipatāt   apv.

1. Iecilpot.

Avoti: EH

ieleja   -as, s.

1. Negatīva, lineāri stiepta reljefa forma, kam ir slīpums vienā virzienā un kas radusies tekošu ūdeņu erozijas darbības rezultātā.

Sausā ieleja— sausleja - lineāri pazeminājumi, kuros ūdens straume ir tikai sezonāli; veidojas arīda klimata apgabalos, kur izplatīti ūdenscaurlaidīgi ieži, arī karsta rajonos, apstākļos, kad upes ūdeņi pēkšņi aizplūst pazemē.

Upes ieleja— ieleja ar kritumu virzienā no upes iztekas uz ieteku; tās galvenās morfoloģiskās sastāvdaļas ir ielejas dibens ar paliem un gultni, nogāzes, terases un pamatkrasts; upes ieleju raksturo dziļums, platums un terašu skaits.

Caurlauzta ieleja— erozijas ieleja, kas šķērso kalnāja grēdu vai citu augstieni un nav izveidojusies saskaņā ar kalnu uzbūvi.

Avoti: ZTV, KV

Ieleja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Talsu novada Laucienes pagastā.

Avoti: LC

ielejains   apv.

1. Tāds (apvidus), kur daudz pauguru un ieleju.

Avoti: KnV

Ielejas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Olaines novada Olaines pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Salas pagastā.

Avoti: LC

ieleje   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

ielejots   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kur ir ielejas; tāds, kur ir padziļinājumi, bedres.

Avoti: LLVV

ielejs   apv.

1. Ieleja, ieplaka.

Avoti: ViV

ielejums   apv.

1. Ielejas pati zemākā (dziļākā) daļa.

Avoti: ME

ielējums   novec.

1. Lielāka daudzuma šķidruma ievadīšana organismā.

Avoti: KV

ielejveida

1. Līdzīgs ielejai; ielejas veida.

Ielejveida pazeminājums— Lineāra, negatīva reljefa forma, kas atšķirībā no ielejas izveidojusies bez erozijas procesu aktīvas līdzdalības.

Avoti: LD

ielēkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Lēkājot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieleksēt   apv.

1. Steidzīgi (nevīžīgi) ēst.

Avoti: EH

ieleksīt   apv.

1. Ielakt.

Avoti: ViV

ielēkšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Lēkšiem ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ielekt   apv.

1. Ielēkt.

Avoti: ME

ielēkt   -lecu, -lec, -lec, pag. -lēcu; intrans.

1. Lecot ievirzīties (kur iekšā).

// sar. Steigšus uzvilkt (bikses, apavus).

2. apv. Piedzimt (par mājdzīvniekiem).

Avoti: LLVV, MiV

ielekterēt   apv.

1. Iestrēbt.

Avoti: ViV

ieleķēt   apv.

1. Notraipīt.

Avoti: KiV

ielenčot   apv.

1. Izveidot, sasiet pušķi, cilpu.

Avoti: ME

ielene   žarg.

1. Prostitūta.

2. hum. Ceļu policiste.

3. hum., parasti dsk. Ielas kurpes.

Avoti: SLG

ielenieki   apv.

1. Ielas bērni, ielas jaunatne.

Avoti: KV

ielenis   apv.

1. Zemums, ieleja, ieplaka.

Avoti: KV

ielenkšana

1. Pretinieka karaspēka grupējuma izolēšana no pārējiem spēkiem.

Avoti: LPE

ielenkt   -lencu, -lenc, -lenc, pag. -lencu; trans.

1. Novietoties cieši (kam) visapkārt; aplenkt (1).

2. mil. Izolēt (karaspēka grupējumu), lai (to) iznīcinātu vai saņemtu gūstā, izolēt (militāru objektu), lai (to) ieņemtu vai iznīcinātu.

Avoti: LLVV

ielenkums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ielenkt (1).

2. mil. Stāvoklis, kad (karaspēka grupējumu, militāru objektu) ir izolējis pretinieks; paveikta darbība --> ielenkt (2).

Avoti: LLVV

ielens   apv.

1. Slīps.

Ielens kalns— slīps kalns.

Avoti: KV

ieleņains   apv.

1. Ielejains.

Avoti: ViV

ielēpāt   apv.

1. Lempīgi (lēnām, kājas velkot) ienākt, ieiet.

Avoti: EH

ielepēt   apv.

1. Iesviest ar dubļiem.

2. Iesist.

3. Nesteidzīgi ielēkāt iekšā.

4. Iestrēbt.

Avoti: EH

ielepīt   apv.

1. Iepildīt (ko lipīgu).

2. Iemest (ar ko lipīgu).

3. niev. Pateikt asi, atklāti, arī pārmetoši.

Avoti: KiV

ielepoties   apv.

1. Kļūt lepnam.

2. Kļūt ietiepīgam.

Avoti: ME

ielepsēt   apv.

1. Uz ātru roku, steigšus ieēst; ieklīmāt.

Avoti: ME

ielepsīt   apv.

1. Uz ātru roku, steigšus ieēst; ieklīmāt.

2. Nopērt.

3. Viegli iesist.

Avoti: ME, EH

ieleskāt   apv.

1. Ar dubļainām kājām ieiet, ienākt.

Avoti: ME

ielest   apv.

1. Ieaust ar skaliņiem.

Avoti: EH

ielezens   apv.

1. Kaut kas sekls, lēzns, zems.

Avoti: ME

ielēzens   apv.

1. Kaut kas sekls, lēzns, zems.

Avoti: ME

ielēzēt   apv.

1. Ielocīt.

Avoti: EH

ielēzns   apv.

1. Kaut kas sekls, lēzns, zems.

Avoti: ME

ielēžāt   apv.

1. Ievest, iebraukt (ar ragavām, kamanām); ievizināt.

Avoti: ViV

ielīcis   ģeol.

1. Neliels krasta līnijas ieliekums, ko no viļņiem aizsargā zemesragi, nērijas vai salas.

Avoti: ZTV

ielidāt   apv.

1. Ielidot.

Avoti: KiV

ielidēt   apv.

1. Ielidot.

Avoti: ME

ielīdības   apv.

1. Nedēļnieces gājiens uz baznīcu.

Avoti: ME, VeAT

ielīdīgs   apv.

1. Nekaunīgi uzbāzīgs, kas pielien, kad citi dzer, bet pats nepērk.

Avoti: KV

ielidināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Lidinot ievirzīt (kur iekšā).

2. Iemest (1).

3. apv. Ielidot.

Avoti: LLVV, ME

ielidināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Lidinoties ievirzīties (kur iekšā).

2. apv. Ievingrināties lidot.

Avoti: LLVV, ME

ielīdne   apv.

1. Piltuve zivju murdos.

Avoti: KV

ielidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. parasti 3. pers. Lidojot ievirzīties (kur iekšā) - parasti par putniem, kukaiņiem.

2. Lidojot ievirzīties (kur iekšā) - par lidaparātiem.

3. parasti 3. pers. Ātri ievirzīties (kur iekšā) - piemēram, par šāviņiem, mestiem priekšmetiem.

4. Ātri, vieglā gaitā ieiet, ienākt, ieskriet, ātri iebraukt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ielīdzīgs   novec.

1. Saticīgs, miermīlīgs.

Avoti: KV

ieliece   -es, dsk. ģen. -ču, s.; pareti.

1. Ieloks (2).

2. Ieliekums.

3. ģeol. Iegrimusi vai ieliekta Zemes garozas daļa, kuras garums vairākkārt pārsniedz platumu.

Avoti: LLVV, ZTV

ieliecenis   apv.

1. Āķis, ieliekums.

Avoti: EH

ieliedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Iekausēt; ielodēt.

2. Iekļaut (piemēram, mākslas darbā).

Avoti: LLVV

ieliedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Ļaut (piemēram, labībai) mazliet salīt.

Avoti: LLVV

ieliekamais   apv.

1. Tāds, ko ir paredzēts ievietot (kur iekšā).

2. Vieta, kurā paredzēts kaut ko ievietot.

Avoti: ME

ieliekiņa   apv.

1. Ieliekņa.

Avoti: EH

ieliekne   apv.

1. Ieleja.

2. Ieliekums.

Avoti: KiV

ielieknis   apv.

1. Ieloce, ieliekums.

2. Ieplaka, ieleja.

Avoti: ME

ieliekņa   novec.

1. Zema, slapja vieta; pļaviņa starp tīrumiem; ielīksne.

2. Horizontālas virsmas ieliekums, lēzena bedre.

Avoti: KV, EH

ieliekt   -liecu, -liec, -liec, pag. -liecu; trans.

1. Liecot pavērst (parasti uz iekšu); liecot ieveidot, radīt iedobumu (priekšmeta virsmā).

2. Liecot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieliekties   -liecos, -liecies, -liecas, pag. -liecos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> ieliekt (1).

2. Liecoties ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieliektne   apv.

1. Ieloce, ieliekums.

Avoti: ME

ieliekums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieliekt (1).

Avoti: LLVV

ielielīgs   apv.

1. Palielīgs.

Avoti: ViV

ielielīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Lielot panākt, ka kāds (ko) sāk uzskatīt par labu.

Avoti: LLVV

ielielīties   apv.

1. Lieloties kļūt iedomīgam, uzpūtīgam.

Avoti: EH

ielienēt   apv.

1. Aizdot.

Avoti: EH

ielieņoties   apv.

1. Iesākt līņāt uz ilgāku laiku.

Avoti: ME

ieliesmināt   sar.

1. Sajūsmināt.

Avoti: Sin

ieliesmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Panākt, ka sāk liesmot.

2. Sajūsmināt, iejūsmot.

Avoti: LLVV, Sin

ieliesmoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt liesmot; īsu brīdi liesmot.

2. Iedegties.

Avoti: LLVV

ieliet   -leju, -lej, -lej, pag. -lēju; trans.

1. Lejot iepildīt (kur iekšā).

// pārn. Izraisīt (parasti jūtas).

Avoti: LLVV

ielietāt   apv.

1. Lietojot vai valkājot padarīt par ērti lietojamu vai valkājamu.

2. Sākt lietot.

Avoti: ME

ielietēt   apv.

1. Mazliet lokans, elastīgs.

Avoti: EH

ielieties   parasti 3. pers., -lejas, pag. -lējās;

1. Refl. --> ieliet; tikt ielietam (parasti neviļus, negribēti).

Avoti: LLVV

ielietne   poligr., novec.

1. Lejamā mute - lejamā instrumenta daļa, pa kuru svins iztek, lai ieplūstu lejamā formā un to piepildītu.

Avoti: GV

ielietnis   -ņa, v.

1. Ierīce, caur ko ielej (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ielīgot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. intrans. Līgojoties ievirzīties (kur iekšā).

2. trans. Panākt, ka līgojas; arī iekustināt.

Avoti: LLVV

ielīgot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Dziedot līgo dziesmas, ievadīt (Līgo svētkus).

Avoti: LLVV

ielīgoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Refl. --> ielīgot 1(1).

2. Refl. --> ielīgot 1(2).

Avoti: LLVV

ielīgoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Iesākt dziedāt līgo dziesmas; iesākt dziedāt līgo dziesmas un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ielīgt   apv.

1. Uzņemties, salīgt.

2. Saticīgi dzīvot.

Avoti: ME

ieligzdoties   apv.

1. Uzbūvēt ligzdu un apmesties tajā.

Avoti: EH

ielīkāns   apv.

1. Mazliet līks, izliekts.

Avoti: ĒiV

ielīkāt   apv.

1. Līkņājot ienākt, ieiet.

Avoti: ME

ielīkne   apv.

1. Maza, šaura ieleja; maza pļava starpā.

Avoti: ME

ielīkņot   apv.

1. Līkņājot ienākt, ieiet.

Avoti: ME

ielīkot   apv.

1. Līkņājot ienākt, ieiet.

Avoti: ME

ielīks   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet līks.

Avoti: LLVV

ielīksme   apv.

1. Prieks, jautrība.

Avoti: EH

ielīksmināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ielīksmot.

Avoti: LLVV

ielīksmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt līksmu, iepriecināt.

Avoti: LLVV

ielīksmoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Kļūt priecīgam, sajūsmināties.

Avoti: LLVV

ielīksne   novec.

1. Zema, slapja vieta; pļaviņa starp tīrumiem.

Avoti: KV

ielīksnis   novec.

1. Zema, slapja vieta; pļaviņa starp tīrumiem.

Avoti: KV

ielikt   -lieku, -liec, -liek, pag. -liku; trans.

1. Liekot ievietot (kur iekšā).

Ielikt lombardā sar.— ieķīlāt lombardā.

// pārn. Izpaust (kādā darbībā, rīcībā).

// sar. Ievietot (tekstu, attēlu, materiālu par ko, parasti laikrakstā, žurnālā).

2. Iestiprināt (kur iekšā).

3. Sagatavot un ievietot (kur uzglabāšanai, apstrādei).

4. sar. Iekārtot (piemēram, darbā), ievietot (piemēram, iestādē).

5. sar. Novērtēt sekmes un ierakstīt atzīmi.

6. sar. Piešķirt, iedot (vārdu, nosaukumu).

7. žarg. Pārspēt; uzvarēt.

8. žarg. Uzbraukt (kādam šķērslim).

Ielikt aubē— piemānīt; piekrāpt.

Ielikt kloķi— Pārspēt, uzvarēt.

Avoti: LLVV, SLG

ielīkt   parasti 3. pers., -līkst, pag. -līka; intrans.

1. Mazliet ieliekties, parasti uz iekšu.

2. Ieliekties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ielīkt   apv.

1. Ielīgt.

2. Salīgt īrnieku.

Avoti: EH

ieliktenis   -ņa, v.; niev.

1. Cilvēks, kas ieņēmis amatu ar kāda atbalstu un darbojas atbalstītāja interesēs.

Avoti: LLVV

ielikties   -liekos, -liecies, -liekas, pag. -likos; refl.

1. sar. Iegulties (1).

2. sar. Iekrist (1).

3. sar. Strauji ievirzīties (kur iekšā).

4. parasti 3. pers.; pareti. Refl. --> ielikt (1); tikt ieliktam (parasti neviļus, negribēti).

5. parasti 3. pers.; pareti. Refl --> ielikt (2); tikt ieliktam (parasti neviļus, negribēti).

Avoti: LLVV

ieliktne   apv.

1. Ielaidums; ielikums; iešuvums.

2. vsk. Ieliktnes.

Avoti: ME

ieliktnes   apv.

1. Cietāka koka daļas, ko iedzen vai ieskrūvē mīksta koka gulšņos, lai tie ilgāk kalpotu.

2. dsk. Ieliktne.

Avoti: KV

ieliktnis   -ņa, v.

1. Priekšmets, ko ieliek, piemēram, spraugā, lai to piepildītu; ieliekama papildu detaļa.

2. Priekšmets, kurā ieliek ko iekšā.

Drošinātāja ieliktnis— elektrisko ķēžu aizsardzības aparāta drošinātāja nomaināmā daļa, kas satur kūstošu elementu, kurš pārslodzes vai īsslēguma gadījumā izkūst un pārtrauc strāvas ķēdi.

Avoti: LLVV

ieliktnītis   -ša, dsk. ģen. -šu, v.

1. Dem. --> ieliktnis.

Avoti: MLVV

ielīkumot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.

1. Līkumojot (piem., starp šķēršļiem) ievirzīties (kur iekšā).

// parasti 3. pers. Līkumojot ievirzīties (kur iekšā) - piem., par ceļu, upi.

Avoti: MLVV

ielīkums   sar.

1. Līcis.

2. Līkums.

Avoti: Sin

ielikums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> ielikt (2).

2. poligr. Neiestiprināta papildu lapa, arī šādu lapu komplekts (grāmatā, žurnālā).

3. Detaļa, ko ieliek (piemēram, lai veidotu detaļu ciešu savienojumu).

Avoti: LLVV

ielīķēt   apv.

1. Līkņājot ienākt, ieiet.

Avoti: ME

ielīme   -es, dsk. ģen. -mju, s.; poligr.

1. Īpaša ielīmēta lapa (grāmatā, žurnālā).

Avoti: LLVV

ielīmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Līmējot iestiprināt (kur iekšā).

2. inf. Teksta, grafikas, datu bāzes ieraksta vai cita informācijas bloka iespraušana dokumentā, ko veic, šo bloku iepriekš izgriežot no teksta vai nokopējot starpliktuvē un pēc tam ievietojot noteiktā gatavojamā dokumenta vietā.

Avoti: LLVV, D3

ielimināt   apv.

1. Igriezt (izmežģītu locekli).

Avoti: EH

ielingāt   apv.

1. Ielingot (1).

2. Ielingot (2), iecilpot.

Avoti: EH

ielingot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. trans. Iemest (1).

2. intrans.; sar. Ātri ieiet, ienākt, ieskriet.

Avoti: LLVV

ielingoties   apv.

1. Metot iepraktizēties un iemācīties.

2. Mazliet piedzerties.

Avoti: ME

ielinot   apv.

1. Ieklaiņot; ieklīst; klaiņojot ierasties (kur).

2. Sadiedelēt.

Avoti: ViV, ME

ielīņāt   apv.

1. Iesākt līt.

Avoti: ME

ielīņāties   apv.

1. Atkārtoti mazliet sākt līt.

Avoti: EH

ielīņot   apv.

1. Gurdi ieiet.

Avoti: ME

ielīņoties   apv.

1. hip. Sākt spīdēt.

2. Sākt kustēties.

3. Staignā vietā ieiet.

Avoti: ME

ielīņoties   apv.

1. Atkārtoti mazliet sākt līt.

Avoti: EH

ielipināšana   poligr., novec.

1. Atsevišķu lapu, attēlu, tabulu, karšu utt. ielīmēšana grāmatās un brošūrās, ko izdara pie salocītām loksnēm pirms sanešanas un sadiegšanas.

Avoti: GV

ielipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Lipinot iestiprināt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ielipināt   apv.

1. Iedegt.

Avoti: ME

ielipinēt   apv.

1. Ielidot (par kukaiņiem, parasti par tauriņiem).

Avoti: KiV

ielipīt   apv.

1. Iedegt.

Avoti: ME

ielipīt   apv.

1. Ātri ieiet vai ienākt.

2. Ieskriet.

Avoti: ME, EH

ielipīties   apv.

1. Iedegties, uzliesmot.

Avoti: ME

ielipsīt   apv.

1. Ieskriet.

Avoti: EH

ielipt   apv.

1. Iekāpt, ierāpties.

Avoti: ME

ielipt   parasti 3. pers., -līp, pag. -lipa; intrans.

1. Līpot ieķerties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ielipt   apv.

1. Iedegt.

Avoti: ME

ielirināties   apv.

1. Iedziedāties, ietrallināties (par cīruli).

Avoti: ViV

ielirkšēties   apv.

1. Ieraudāties, ierunāties; iesmieties.

Avoti: ViV

ielīst   -lienu, -lien, -lien, pag. -līdu; intrans.

1. Lienot ievirzīties (kur iekšā) - par rāpuļiem, tārpiem, arī par kukaiņiem.

2. Lienot (pa ko šauru), ievirzīties (kur iekšā).

// sar. Uzzināt, izpētīt.

// sar. Ieģērbties.

3. Lēni, klusi (arī slepeni) ejot, ievirzīties (kur iekšā); slepeni iekļūt (kur iekšā).

4. Iekļūt ar viltu (piemēram, kādā kolektīvā, pasākumā); iezagties, ielavīties.

5. sar. Iegulties (1).

6. sar. Ietilpt (parasti ar grūtībām).

Avoti: LLVV, SLG

ielīst   -līžu, -līd, -līž, pag. -līdu; trans.; reti.

1. Iesākt līst (līdumu).

Avoti: LLVV

ielīsties   apv.

1. Ieslēpties (ielienot); ielīst 1.

Avoti: ĒiV

ielišķēties   apv.

1. Pieglaimoties lišķīga rakstura dēļ.

Avoti: ME, VeAT

ielīt   parasti 3. pers., -līst, pag. -lija; intrans.

1. Līstot ievirzīties (kur iekšā) - par šķidrumu.

// pārn. Izplatīties (kur iekšā) - par gaismu.

// pārn. Izraisīties (par psihisku vai fizioloģisku stāvokli).

2. Iesākt līt.

Avoti: LLVV

ielīties   apv.

1. Iesākt līt un turpināties ilgstoši.

Avoti: ME

ielitināt   apv.

1. Ielutināt.

Avoti: EH

iellukturis   apv.

1. Ielas apgaismojuma laterna.

Avoti: ME

ielmala   apv.

1. Ielas mala.

Avoti: ME

ielobīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Lobot ievirzīt (kur iekšā).

2. Iesākt lobīt; mazliet, arī vietumis atlobīt.

3. Iestrādāt ar lobītāju (augsnē).

4. apv. Iepērt.

Avoti: LLVV

ielobīties   apv.

1. Ievingrināties.

Avoti: Sin

ielobt   -lobju, -lob, -lobj, pag. -lobu; intrans.; sar.

1. Ātri ieskriet (kur iekšā); arī iebēgt.

2. apv. Strauji, spēcīgi iesist.

3. apv. Ietriekt.

Avoti: LLVV, KiV

ieloce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Divkārt salikta un atlocīta sloksne (piemēram, audumam, tērpam).

2. Vieta (parasti meža, upes) līkumā; lokveida izvietojums; ieloks (2).

3. Ieliekums.

Avoti: LLVV

ielocījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ielocīt (1).

2. parasti vsk. Izšuvumu tehnika, kurā pavediena pārstaipu garums ir dažāds.

Avoti: LLVV

ielocis   apv.

1. Ieloks (parasti upes vai meža).

Avoti: EH

ielocīt   -loku, -loki, -loka, pag. -locīju; trans.

1. Lokot ieliekt, mazliet saliekt.

2. Iešūt (lokot pavedienu, piemēram, pagaros pārstaipos).

3. Lokot ievirzīt (kur iekšā).

// poēt. Ielikt.

// sar. Ar lielu apetīti apēst.

4. Ievingrināt.

Avoti: LLVV

ielocīties   -lokos, -lokies, -lokās, pag. -locījos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> ielocīt (1).

2. Refl. --> ielocīt (3).

3. Refl. --> ielocīt (4).

4. Iesākt locīties; īsu brīdi locīties.

Avoti: LLVV

ielodēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Lodējot iestiprināt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ielodze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Aploda; loga niša.

Avoti: LLVV

ielogojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> ielogot (1); ietvars (gleznai, attēlam).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ielogot (2); ar līniju ierobežots laukums (uz papīra).

Avoti: LLVV

ielogot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iestiprināt ietvarā (gleznu, attēlu).

2. Norobežot ar apvilktām kontūrām (tekstu).

3. apv. Iestiklot.

Avoti: LLVV, EH

ielogs   -a, v.

1. Aploda.

2. Ietvars (gleznai, attēlam).

3. Iezīmētas, apvilktas kontūras (teksta, attēla malās).

Avoti: LLVV

ieloka   apv.

1. Ieloks (5).

Avoti: EH

ielokains   apv.

1. Tāds, kam ir vairāki ieloki.

Avoti: ME

ielokāt   apv.

1. Iecirtot.

Avoti: ViV

ieloknis   apv.

1. Ieloksnis.

Avoti: EH

ieloks   -a, v.

1. Ielocīta vai īpaši iestrādāta (iešūta, ieausta, ieadīta) mala (apģērbam).

2. Vieta (parasti meža, upes) līkuma; lokveida izvietojums; ieloce (2).

3. Ielogs (3).

4. poligr., novec. Mapēm un līdzīgiem iesējuma darbiem atlokāmās malas.

5. apv. Bārksts.

6. apv. Līgavas pūra mantu kopējs apzīmējums.

7. Metāla plātņu savienojums, apliecot vienas plātnes malu ap otras malu.

Avoti: LLVV, GV, KiV, TlV

ieloksnis   apv.

1. Pupa, iepuvums nepārnadžu priekšzobos.

Avoti: ME, VeAT

ieloksīt   apv.

1. Ielakt.

Avoti: ViV

ielolot   poēt.

1. Iemidzināt.

Avoti: Sin

ielopņīt   žarg.

1. Ieēst.

Avoti: SLG

ielorkšēties   apv.

1. Ierukšķēties.

Avoti: ViV

ielorkšķēties   apv.

1. Atskanēt plunkšķim vai klunkšķim līdzīgai skaņai.

Avoti: ME

ieloskāt   apv.

1. Lēni, neveikli ieiet, ienākt.

2. Iepērt; iekaustīt.

Avoti: ViV

ielozēt   apv.

1. Laimēt loterijā.

Avoti: EH

ieložņāt   apv.

1. Vairākkārtīgi ierāpot iekšā.

2. Vairākkārtīgi ložņājot radīt taciņu.

Avoti: ME

IELTS   saīs.

1. Starptautiskā angļu valodas zināšanu novērtēšanas sistēma (angļu "International English Language Testing System").

Avoti: PL

ielūgt   -lūdzu, -lūdz, -lūdz, pag. -lūdzu; trans.

1. Lūdzot censties panākt, ka (kāds) ierodas (parasti sarīkojumā, svinībās).

Avoti: LLVV

ielūgums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ielūgt.

2. Rakstveida aicinājums ierasties (parasti sarīkojumā, svinībās).

3. jur. Dokuments, kurā uzaicinātājs uzņemas likumā noteiktās saistības attiecībā uz ārzemnieku, kuru viņš uzaicinājis uzturēties savā valstī (ar vīzu).

Avoti: LLVV, JtV

ielūkāt   apv.

1. Pamēģināt; nogaršot.

Avoti: KnG

ielukns   apv.

1. Mazliet lokans, elstīgs.

Avoti: EH

ielūkot   apv.

1. Ieskatīties kādā; mest acis uz kādu.

2. Gatavoties, mēģināt.

Avoti: ME

ielūkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Vērīgi ieskatīties (kur iekšā).

Ielūkoties (arī ieskatīties) dvēselē— daļēji izzināt, apjaust (kāda) garīgo pasauli, jūtas, domas.

// pārn. Iedziļināties.

Avoti: LLVV

ielūksis   apv.

1. Ilkss (ratiem, ragavām u. tml.).

Avoti: KiV

ieluksnāt   apv.

1. Ierikšot, ieskriet.

Avoti: EH

ielūkša   apv.

1. Pajūga ilkss.

Avoti: ME

ielukši   apv.

1. Pajūga ilksis.

Avoti: ME

ielumdīt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām iemācīt, ievingrināt (parasti zirgu).

Avoti: KiV

ielumpačot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Smagiem, neveikliem soļiem ieiet, ienākt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ielumzāt   apv.

1. Tūļīgi un neveikli ieiet.

Avoti: ME

ieluncināt   apv.

1. Kustoties ievingrināt, padarīt lunkanu.

Avoti: ME

ieluncināties   apv.

1. Pielabināties, pieglaimoties.

2. Ielocīties.

Avoti: ME

ielupināt   apv.

1. Lupinot, plucinot ievietot.

2. Iesākt lupināt.

Avoti: ME

ielupt   apv.

1. Daļēji pārplīst, pārsprāgt.

2. Piemānīt, apkrāpt.

Avoti: ME

ielūrēt   apv.

1. Slepus ieskatīties.

Avoti: ViV

ielustēt   apv.

1. Iepriecināt, saviļņot.

Avoti: ME

ielustēties   apv.

1. Jautram kļūt.

Avoti: EH

ielustināt   apv.

1. Radīt, izraisīt prieku, vēlēšanos (ko darīt, kur doties u. tml.); iepriecināt.

Avoti: ViV

ielūšks   apv.

1. Pajūga ilkss.

Avoti: EH

ielutināt   apv.

1. Lutinot ieradināt (kādā veidā rīkoties, izturēties).

Avoti: ĒiV

ielūzt   -lūstu, -lūsti, -lūst, pag. -lūzu; intrans.

1. parasti 3. pers. Iesākt lūzt, bet nenolūzt.

2. Lūstot (parasti ledum), iestigt, iegrimt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ielūzums   -a, v.

1. Rezultāts --> ielūzt (1).

Avoti: LLVV

ieļaunoties   apv.

1. Sākt izturēties naidīgi.

Avoti: ME

ieļaut   apv.

1. Atļaut.

2. Piedot.

Avoti: ME

ieļauties   apv.

1. Pielabināties, pieglaimoties.

2. Ielaisties, ļaut sevi iesaistīt (parasti nevēlamā darbībā, pasākumā); darbojoties nonākt, parasti nevēlamās, attiecībās (ar kādu).

3. Pēc iebildumiem un nevēlēšanās, piekāpties un vienoties.

Avoti: ME

ieļekāt   apv.

1. Lēni neveikli ieiet, ienākt; ieļepatot (par dzīvniekiem).

2. Iesist, ieplēst.

Avoti: ViV, EH

ieļekot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja, intrans.

1. Ar palēcieniem ieiet, ieskriet (kur iekšā, parasti par zaķi).

Avoti: MLVV

ieļēpāt   apv.

1. Lēni neveikli ieiet, ienākt; ieļepatot (par dzīvniekiem).

Avoti: ViV

ieļepatāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem ievirzīties (kur iekšā) - par dzīvniekiem; ieļēpot.

Avoti: LLVV

ieļēpāties   apv.

1. Neveikli (arī neuzmanīgi) ejot, kustoties, iekāpt (kur iekšā).

Avoti: ĒiV

ieļepatot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem ievirzīties (kur iekšā) - par dzīvniekiem; ieļēpot.

Avoti: LLVV

ieļēpatot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem ievirzīties (kur iekšā) - par dzīvniekiem; ieļēpot.

Avoti: LLVV

ieļēpot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem ievirzīties (kur iekšā) - parasti par dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

ieļepot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem ievirzīties (kur iekšā) - parasti par dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

ieļerkšēties   apv.

1. Ierieties.

2. Ierunāties.

Avoti: ViV

ieļimpāt   apv.

1. Neveikli ieskriet.

Avoti: EH

ieļinkāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; intrans.; sar.

1. Ieskriet (kur iekšā) - parasti par zaķi; ieļipot; iecilpot.

Avoti: LLVV

ieļipot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; sar.

1. Ieskriet (kur iekšā) - parasti par zaķi; ieļinkāt.

Avoti: LLVV

ieļirkšēties   apv.

1. Iesmietie sīkiem, spalgiem smiekliem.

Avoti: ViV

ieļockāt   apv., niev.

1. Iekaustīt; iepļaukāt.

Avoti: ViV

ieļodzīt   apv.

1. Padarīt ļodzīgu.

2. Padarīt elastīgāku.

3. Nekārtīgi iepīt, ievīt.

Avoti: ME

ieļorkstēties   apv.

1. Atskanēt plunkšķim vai klunkšķim līdzīgai skaņai.

Avoti: ME

ieļubīt   apv.

1. Iemīlēt.

Avoti: KiV

ieļucis   sar.

1. Iekrities.

Avoti: Sin

ieļukāt   žarg.

1. Iedzert.

Avoti: SLG

ieļuksīt   apv.

1. Ielakt.

Avoti: EH

ieļukt   apv.

1. Ieliekties, iestigt, iebrukt.

Avoti: EH

ieļurbāties   apv.

1. Piedzerties.

Avoti: ME

ieļurboties   apv.

1. Piedzerties.

Avoti: ME

ieļurkāt   apv.

1. Lempīgi (smagiem soļiem, slapjiem apaviem) ienākt.

Avoti: EH

IeM   saīs.

1. Iekšlietu ministrija.

Avoti: i2

iemācīšanās   psih.

1. Individuālās pieredzes apgūšanas process, kas izpaužas sistemātiskās pakāpeniskās vai pēkšņās kvalitatīvās un kvantitatīvās uzvedības pārmaiņās, kad tiek atkārtota viena un tā pati stimula situācija.

2. Individuālās pieredzes iegūšanas procesa rezultāts.

Avoti: Psh

iemācīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mācot panākt, ka apgūst (zināšanas), iegūst (iemaņas, paradumus, arī uzskatus).

Avoti: LLVV

iemācīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; trans.

1. Mācoties apgūt (zināšanas), iegūt (iemaņas, paradumus, arī uzskatus).

Avoti: LLVV

iemačīt   žarg.

1. Iesist.

Avoti: SLG

iemačkāt   žarg.

1. Iestūķēt (ko mīkstu).

Avoti: SLG

iemaidīt   apv.

1. Iedzīt, iebāzt.

Avoti: ME

iemaidzīt   apv.

1. Saspiest, noberzt.

2. Iespiest, iedzīt.

3. Iesist kādam.

Avoti: ME

iemainīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mainot iegūt (par ko, arī pret ko).

Avoti: LLVV

iemaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Maisot panākt, ka sajaucas; maisot sagatavot.

2. novec. Iejaukt (3).

3. žarg. Sagatavot dzērienu.

Avoti: LLVV

iemaisīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; novec.

1. Iejaukties (1).

Avoti: LLVV

iemaitāt   apv.

1. Iebojāt.

Avoti: ĒiV

iemaitāties   apv.

1. Sākt bojāties, maitāties.

Avoti: ME

iemājnieks   sar.

1. Iedzīvotājs.

Avoti: Sin

iemājot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Mājot (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iemāklis   apv.

1. Nelūgts viesis; uzmācīgais.

Avoti: ME

iemaksa   -as, s.

1. Paveikta darbība --> iemaksāt; naudas summa, ko samaksā kādu saistību kārtošanai; daļa no kādas samaksas.

Avoti: LLVV

iemaksāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Izdarīt maksājumu, nododot (kādu naudas summu) piekritīgajā iestādē; samaksāt daļu (no kādas summas).

Avoti: LLVV

iemākt   apv.

1. Iemācīties.

Avoti: KiV

iemaktēt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām iedabūt, ievest.

Avoti: ViV

iemākties   apv.

1. Iespiesties.

2. Apmākties.

Avoti: ME, EH

iemala   apv.

1. Apģērba ārmalas vīle.

2. Šķautne.

Avoti: LE, ME

iemālains   apv.

1. Tāds, kas ir gaišā mālu krāsā.

Avoti: ĒiV

iemālaiņš   apv.

1. Tāds, kas ir gaišā mālu krāsā.

Avoti: ĒiV

iemaldināt   sar.

1. Ievilināt.

Avoti: Sin

iemaldīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Maldoties ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iemaliņa   apv.

1. Dem. --> iemala.

2. Šaura zemes strēle starp pļavām vai šaura pļavas strēle mežā.

Avoti: EH

iemalis   apv.

1. Rokas dzirnavās malta labība.

Avoti: EH

iemalkot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Iedzert (parasti nesteidzoties, pa malkam).

Avoti: MLVV

iemalss   apv.

1. Nicīgs apzīmējums nepaklausīgam, spītīgam cilvēkam.

Avoti: EH

iemalt   -maļu, -mal, -maļ, pag. -malu; trans.

1. Maļot iegūt.

2. Maļot, arī griežot iejaukt; maļot, arī griežot ieraut (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iemalties   parasti 3. pers., -maļas, pag. -malās;

1. Refl. --> iemalt (1); maļot tikt iegūtam.

2. Refl. --> iemalt (2); maļot, arī griežot tikt ierautam (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iemaļš   apv.

1. Savrup, sāņus.

Iemaļus šūt— šūt, durot adatu vienmēr no tās pašas puses.

Avoti: KV

iemaļus   apv.

1. Savrup, sāņus.

Iemaļus šūt— šūt, durot adatu vienmēr no tās pašas puses.

Avoti: KV

iemančīt   apv.

1. Gāzelēdamies iečāpot.

Avoti: ME

iemānēt   apv.

1. Iemānīt.

2. Sākt pelt.

Avoti: ViV

iemangalēt   apv.

1. Iejaut, iemaisīt.

2. Iezvejot (ko) no bļodas.

3. Iemangot.

Avoti: EH

iemangot   apv.

1. Izdiedelēt, izlūgties.

Avoti: KnG

iemanīt   apv.

1. Pamanīt; ieraudzīt; just; uztvert; ņemt vērā.

Avoti: ME

iemānīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ar mānīšanu, viltu iedabūt (kur iekšā); ievilināt.

Avoti: LLVV

iemanīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Iegūt prasmi, spēju (ko darīt), parasti vingrinoties, ilgāku laiku veicot attiecīgo darbu, uzdevumu u. tml.

2. reti. Veikli iekļūt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iemānīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ar mānīšanos, viltu iekļūt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iemantāt   apv.

1. Iegūt (ko) mantojumā.

Avoti: KiV

iemantinieks   apv.

1. Mantinieks.

Avoti: EH

iemantot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izpelnīties (cieņu, atzinību, slavu u. tml.).

// reti. Pārmantot, mantot.

Avoti: LLVV

iemaņas   -ņu, s.

1. Automatizēti praktiskās vai intelektuālās darbības paņēmieni, kas iegūti prakses, pieredzes, mācību rezultātā.

Avoti: LLVV

iemarinēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Marinējot sagatavot, iekonservēt.

// pārn.; vienk. Ilgstoši atlikt, nepamatoti aizkavēt (kāda pasākuma realizēšanu, jautājuma izskatīšanu u. tml).

Avoti: LLVV

iemarinēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Marinējoties sasniegt vēlamo gatavības pakāpi.

Avoti: LLVV

iemarnavāt   apv.

1. Iemarinēt.

Avoti: KiV

iemaršēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Ieiet, ienākt marša solī (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iemasēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Masējot panākt, ka iesūcas (piemēram, ādā kāda viela).

Avoti: LLVV

iemāsinēt   apv.

1. Nomāsinēt.

Avoti: EH

iemastīt   apv.

1. Adot uzmest pirmo valdziņu.

2. Iežogot, apžogot.

3. Apspraust ar pupu maikstēm.

4. Lāpīt, aizvīt, aizpīt.

5. Ievietot, ielāgot.

Avoti: ME, EH

iemaši   apv.

1. Vīle kreklam, svārkiem.

2. Pogas svārkiem uz muguras; vieta, no kurienes sākas šķēre uz svārku muguras.

Avoti: KV

iemašot   apv.

1. Ievākt atlīdzību par malšanu vai kulšanu natūrā (graudu veidā).

Avoti: ME

iemāt   apv.

1. Ar rokas mājieniem ieaicināt.

Avoti: ME

iemati   apv.

1. Vīle kreklam, svārkiem.

2. Pogas svārkiem uz muguras.

3. Vieta, no kurienes sākas šķēre uz svārku muguras.

Avoti: TlV

iematot   apv.

1. Iemašot - ievākt atlīdzību par malšanu vai kulšanu natūrā (graudu veidā).

Avoti: ME

iemats   apv.

1. Tiklab metamais kā laižamais tīkls bez liekačiem.

Avoti: KV

iemaudi   apv.

1. Iemaukti.

Avoti: ME

iemaukt   -maucu, -mauc, -mauc, pag. -maucu; trans.

1. Maucot iedabūt (parasti kājas apavos, biksēs).

2. apv. Iesākt rakt.

3. apv. Skraidīt.

4. sar. Iesist.

Avoti: LLVV, ME, Žrg

iemaukti   -u, v.; tikai dsk.

1. Aizjūga sastāvdaļa, ko mauc darba dzīvniekam galvā un kas veidota no savienotām siksnām un mutē liekamās dzelzs.

Avoti: LLVV

iemaukties   parasti 3. pers., -maucas, pag. -maucās;

1. Refl. --> iemaukt.

2. žarg. Uzskriet (kam).

Avoti: LLVV, SLG

iemauroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt maurot un tūlīt apklust.

2. apv. Ieauroties (par vēju).

Avoti: LLVV, EH

iemausis   apv.

1. Iemaukti.

Avoti: ME

iemaut   -mauju, -mauj, -mauj, pag. -māvu; trans.; reti.

1. Iejūgt (darba dzīvnieku), uzliekot iemauktus.

2. apv., niev. Piespiest (kādu) ko darīt.

Avoti: LLVV, KiV

iemaut   apv.

1. Iepeldēt.

Avoti: KiV

iemauti   apv.

1. Iemaukti.

Avoti: AB2

iemauties   parasti 3. pers., -maujas, pag. -māvās; refl.

1. Iesākt maut un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iemava   apv.

1. Kāda rīka caurules veida gals kāta vai roktura iestiprināšanai.

Avoti: LE

iemavas   apv.

1. Iemaukti.

Avoti: AB2

iemāvas   apv.

1. Iemaukti.

Avoti: ME

iemavi   apv.

1. Iemaukti.

Avoti: KiV

iemazgāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vairākkārt mazgājot, padarīt mīkstu.

Avoti: LLVV

iemedīt   apv.

1. Samedīt, medījot iegūt.

Avoti: ME

iemēdīt   apv.

1. Izzobojot, mēdot iedzīt (kur) iekšā.

2. Izķēmoti atdarināt (kāda) izrunu.

Avoti: ME

iemedot   apv.

1. Medū mērkt, saldināt.

Avoti: ME

iemēgt   apv.

1. Pieradināties.

Avoti: ME

iemegžt   apv.

1. Iesākt veidot (acis tīklam).

Avoti: KiV

iemēģināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Sākot lietot, pārbaudīt piemērotību, derīgumu; izmēģināt.

Iemēģināt spēkus— pārbaudīt spēkus.

Iemēģināt roku— iesākt ko darīt; pārbaudīt savu veiksmi.

Avoti: LLVV

iemeimurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Meimurojot ieiet, ienākt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iemeklis   apv.

1. Spoks, rēgs.

Avoti: ME

iemeklis   apv.

1. Iedzirklis - piltuvveidīga eja zvejas rīkiem (tīklam, kurvim u. c.) dibendaļā.

Avoti: ME

iemeklis   apv.

1. Iemeteklis - zvejas tīkls, ko parasti iemet ūdenī, nostiprina pie krata vai dibena un atstāj uz zināmu laiku.

Avoti: ME

iemeklis   apv.; hip.

1. Iemaukti.

Avoti: ME

iemeklis   apv.

1. Tīkls, kas iesākts gatavot.

Avoti: ME, VeAT

iemēklis   apv.

1. Nicināms cilvēks.

Avoti: ME

iemekšēt   apv.

1. Ieēst, par karoti izmantojot īpaši apdarinātu koku, skalu - mekšu.

Avoti: ViV

iemekšīt   apv.

1. Nopērt.

Avoti: EH

iemekšķināties   apv.

1. Iesākt mekšķināt un tūdaļ pārtraukt.

Avoti: ViV

iemeldēties   žarg.

1. Ieteikties.

Avoti: SLG

iemelnējs   apv.

1. Melnīgsnējs.

Avoti: EH

iemelnēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.; parasti divd. formā: iemelnējis;

1. Iegūt melnganu nokrāsu.

Avoti: LLVV

iemelnēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās, refl.

1. Kļūt redzamam (par ko melnu, tumšu).

Avoti: LLVV

iemelnot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.; parasti divd. formā: iemelnojis;

1. Iegūt melnganu nokrāsu.

Avoti: LLVV

iemelnoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Kļūt redzamam (par ko melnu, tumšu).

Avoti: LLVV

iemelns   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar melnu nokrāsu; melngans.

Avoti: LLVV

iemelot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Melojot iestāstīt, iegalvot; melojot iedvest.

Avoti: LLVV

iemeloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; reti.

1. Vairākkārt melojot, iegūt prasmi melot; pierast melot.

Avoti: LLVV

iemelsins   apv.

1. Kāds, kurš grib kaut ko iegūt.

Avoti: EH

iemelsis   apv.

1. Kāds, kurš grib kaut ko iegūt.

2. Kāds, kurš vienmēr tausta kaklu.

Avoti: EH

iemelst   -melšu, -mels, -melš, pag. -melsu; trans.

1. Iemelot.

Avoti: LLVV

iemelsties   apv.

1. Iedomāties.

2. Sākt melst.

Avoti: ME

iemēlsties   apv.

1. Ieskatīties, iemīlēties.

Avoti: MiV

iemelzt   apv.

1. Iemelst.

Avoti: EH

iemelzt   apv.

1. Stipri iesist.

Avoti: EH

iemelzt   apv.

1. Ieskriet.

Avoti: EH

iemēļot   apv.

1. Aprunāt, nosūdzēt.

2. Iemelot.

3. Iestāstīt, pārliecināt.

4. Iesākt mēļot.

Avoti: ME

iemēļot   apv.

1. Iekrāsot zilā krāsā.

Avoti: ME

iemēļoties   apv.

1. Kļūt par sarunas dalībnieku.

Avoti: ME

iemērcēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iegremdēt (šķidrumā vai kādā masā); iemērkt.

2. apv. Iesālīt (gurķus, sēnes).

Avoti: LLVV, KiV

iemērcēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> iemērcēt.

Avoti: LLVV

iemērēt   apv.

1. Iemērīt.

Avoti: ViV

iemērīt   -mērīju, -mērī, -mērī, arī -mēru, -mēri, -mēra, pag. -mērīju; trans.

1. Nomērīt un piešķirt; arī iedalīt (3).

Avoti: LLVV

iemerkšēties   apv.

1. Iemekšķināties.

Avoti: ViV

iemērkt   -mērcu, -mērc, -mērc, pag. -mērcu; trans.

1. Iegremdēt (šķidrumā).

Avoti: LLVV, JV

iemērkties   -mērcos, -mērcies, -mērcas, pag. -mērcos;

1. Refl. --> iemērkt.

Avoti: LLVV

iemērot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Iemērīt.

Avoti: LLVV

iemēslāt   apv.

1. Iemēslot.

Avoti: KiV

iemesle   apv.

1. Iemesls.

Avoti: EH

iemeslis   apv.

1. Iemesls.

2. Iegansts.

Avoti: KiV

iemēslot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; parasti divd. formā: iemēslots;

1. Iestrādāt mēslojumu (augsnē); mēslojot padarīt auglīgāku (augsni).

Avoti: LLVV

iemesls   -a, v.

1. Apstāklis, faktors, kas ir kādas parādības, notikuma ierosinātājs; kādas rīcības pamats, motīvs.

Dot iemeslu— radīt pamatojumu; būt par pamatu (kādai darbībai, norisei).

Avoti: LLVV

iemēsls   apv.

1. Iemesls.

Avoti: ME

iemest   -metu, -met, -met, pag. -metu;

1. trans. Ar metienu ievirzīt (kur iekšā); iesviest (1).

Iemest vēstuli— iemest vēstuli pastkastītē, lai nosūtītu.

// pārn. Ievietot (kādā vietā, telpā); likt nonākt (kādos apstākļos).

Iemest cietumā— ievietot cietumā.

2. intrans.; sar. Lietot alkoholiskus dzērienus; iedzert (2).

// trans. Iedzert (alkoholisku dzērienu); izdzert (trauku ar alkoholisku dzērienu).

3. trans. Piebilst, iestarpināt (kādu vārdu); ierunāties (parasti, kādu pārtraucot).

4. trans. Savienojumā ar "acs", "skatiens": ātri vai pavirši ieskatīties, paraudzīties.

5. apv. Aizpogāt (pogu).

6. intrans.; sar. Iesist (2).

Iemest ogu— iedzert (alkoholisku dzērienu).

Iemest pa lampu— iedzert (alkoholisku dzērienu).

Iemest rumpī— paēst.

Iemest topkā— paēst.

Avoti: LLVV, Žrg, SLG

iemesties   -metos, -meties, -metas, pag. -metos; refl.

1. Strauji iegulties, iesēsties (kur iekšā).

// sar. Ātri ievirzīties (kur iekšā).

// pareti. Strauji atsisties (pret ko).

2. Apmesties (1).

// pārn. Ar savu pūsmu būt sajūtamam (kur iekšā) par vēju; izraisīt degšanu (kur) - par uguni; iekrist (kur iekšā) - piemēram, par dzirkstelēm.

3. Ierunāties (parasti, pārtraucot kādu).

4. parasti 3. pers.; pareti. Strauji tuvoties un iekost vai ieknābt (par dzīvniekiem); ieklupt.

5. parasti saliktajos laikos; pareti. Iedzerties; arī piedzerties.

6. apv. Nobīties.

Avoti: LLVV, EH

iemetājs   -a, v.; apv.

1. Cilvēks, kas mēdz lietot alkoholiskus dzērienus.

Avoti: ĒiV

iemetakls   -a, v.; apv.

1. Neliels tīkls, kuru iegremdē upē vai ezerā un parasti atstāj pa nakti; iemetekls.

Avoti: ĒiV

iemētāt   apv.

1. Iezīmēt.

2. Iesēt, iestādīt (vietumis vai nelielā daudzumā).

3. Bieži iemest, iedzert.

Avoti: ME, ĒiV, EH

iemētāties   apv.

1. Ieklīst, ieklaiņot.

Avoti: ViV

Iemetēji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Beverīnas novada Kauguru pagastā.

Avoti: LC

iemetējs   -a, v.

1. Darītājs --> iemest.

2. sar. Cilvēks, kas mēdz lietot alkoholiskus dzērienus.

Avoti: LLVV

iemeteklis   apv.

1. Zvejas tīkla veids, venteris.

Avoti: ME

iemetekļi   apv.

1. Zvejas tīklu šķira, ko parasti iemet zvejas ūdeņos, nostiprina pie krata vai dibena un atstāj uz zināmu laiku; iemetņi.

Avoti: KV

iemetenis   apv.

1. Tīkls ar liekaci (2).

Avoti: EH

iemeteņi   novec.

1. Zvejas tīklu šķira, ko parasti iemet zvejas ūdeņos, nostiprina pie krata vai dibena un atstāj uz zināmu laiku; iemetņi.

Avoti: KV

iemeti   apv.

1. Vīle kreklam, kleitai.

2. Vieta, no kurienes sākas šķēlums svārku mugurpusē.

Avoti: ME

iemetiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> iemest (1).

Avoti: LLVV

iemeties   žarg.

1. Iedzēries.

Avoti: Žrg

iemetinājums   sar.

1. Iespraudums.

Avoti: Sin

iemetināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iekarināt, iekabināt.

2. Iejūgt (1).

3. Iestarpinot papildināt.

Avoti: LLVV

iemetināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Metinot iestiprināt (kur iekšā).

2. apv. Iejūgt, neizmantojot visus iejūga piederumus.

3. apv. Ieāķēt; arī iestiprināt.

4. apv. Iesist.

Avoti: LLVV, KiV, EH

iemetne   apv.

1. Piltuvveidīga eja zvejas rīkiem (tīklam, kurvim u. c.) dibendaļā.

2. Iemetnis.

Avoti: ME

iemetnis   apv.

1. Dažāda lieluma zvejas rīks, kas sastāv no tīkla linuma, kam katrā pusē piestiprina auklu; neliels tīkls.

Avoti: LE, ME

iemetņi   novec.

1. Zvejas tīklu šķira, ko parasti iemet zvejas ūdeņos, nostiprina pie krata vai dibena un atstāj uz zināmu laiku.

Avoti: KV

iemets   apv.

1. Iespaids, ieskats.

2. Iemats, iemetnis.

Avoti: NeV, EH

iemēzt   apv.

1. Iesākt mēslus mēzt.

Avoti: ME

iemīcīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mīcot sagatavot (mīklu).

2. sar. Spiežot, bāžot iedabūt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iemīcīties   apv.

1. Nejauši iemīcīt.

Avoti: EH

iemīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mīdot iespiest (kur iekšā).

2. Vairākkārt ejot, staigājot, izveidot (piemēram, taku), iespiest (piemēram, pēdas).

Avoti: LLVV

iemidziens   apv.

1. Miega stāvoklis tikko kā aizmiegot.

Avoti: EH

iemidzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (kāds) iemieg.

// med. Iedarbojoties uz centrālo nervu sistēmu ar medikamentiem, panākt, ka iemieg.

2. Panākt, būt par cēloni, ka kļūst vienaldzīgs (pret ko); panākt, būt par cēloni, ka notrulinās apziņa.

Avoti: LLVV

iemidzis   apv.

1. Miega stāvoklis, īpaši par nesen aizmigušu cilvēku.

Avoti: EH

iemidzīt   apv.

1. Iemidzināt.

Avoti: ME

iemiegoties   apv.

1. Sākt miegoties.

Avoti: ME

iemiegt   -miedzu, -miedz, -miedz, pag. -miedzu; trans.

1. Saņemt un saspiest (padusē, starp kājām), lai saturētu.

2. apv. Saņemt, ieņemt.

Avoti: LLVV

iemiegties   parasti 3. pers., -miedzas, pag. -miedzās;

1. Refl. --> iemiegt; tikt iemiegtam.

2. apv. Iespiesties.

Avoti: LLVV, EH

iemiekšēt   apv.

1. Iemiekšķēt.

Avoti: EH

iemiekšķēt   apv.

1. Iemērcēt.

Avoti: ME

iemielot   apv.

1. Mazliet pacienāt.

2. Iecienīt izklaidēm.

3. Dot kukuļus.

4. Nopērt.

5. Bieži perot vai bļaujot iebaidīt.

Avoti: ME

iemieloties   apv.

1. Iemīlēties.

Avoti: EH

iemierināt   apv.

1. Mazliet nomierināt.

Avoti: ME

iemierot   apv.

1. Apmierināt.

Avoti: EH

iemiesojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> iemiesot (1).

2. Rezultāts --> iemiesot (2).

3. inf. Grafiska ikona, kas attēlo reālu personu kibertelpā.

4. Alternatīvs ķermenis, kuru vada lietotājs; tas var būt gan datoranimācijas tēls, gan robots reālajā pasaulē; avatārs.

Avoti: LLVV, D3, IZ-89-51

iemiesot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Īstenot, realizēt (kādu ideju, ieceri).

// parasti divd. formā: iemiesots. Tāds, kam ir materiāla izpausmes forma; materializēts.

2. Atveidot, attēlot (mākslas darbā).

Avoti: LLVV

iemiesoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Tikt iemiesotam (1).

2. Tikt iemiesotam (2).

Avoti: LLVV

iemiet   -meju, -mej, -mej, pag. -mēju, arī -mienu, -mien, -mien, pag. -mēju; trans.

1. Iedzīt, iesist (zemē).

Kā (zemē) iemiets— zaudējis kustības spējas (aiz pārdzīvojuma), nekustīgs.

Avoti: LLVV

iemietēt   apv.

1. Iežogot, apžogot.

Avoti: ME

iemieties   parasti 3. pers., -mejas, arī -mienas, pag. -mējās;

1. Refl. --> iemiet; tikt iemietam.

Avoti: LLVV

iemiglīt   apv.

1. Iebēgt.

Avoti: ME

iemiglot   apv.

1. hip. Ieplūst.

2. Iesākt miglot.

3. Ienākt ar apmiglotu skatienu (par iedzērušu cilvēku).

Avoti: ME

iemigloties   apv.

1. Kļūt miglas apņemtam.

Avoti: ME

iemigt   -miegu, -miedz, -mieg, pag. -migu; intrans.

1. Nonākt miega stāvoklī; aizmigt.

// pārn. Beigties (dienas) rosmei (par pilsētu, ielām, parasti naktī), aprimt.

// pārn. Apklust, sastingt (par parādībām dabā).

Avoti: LLVV

iemikāt   apv.

1. Iedrupināt.

2. Ēst kaut ko mīkstu ar lieliem kumosiem.

3. Saņurdzīt; sadot ar dūrēm.

Avoti: EH

iemīkšēt   apv.

1. Mirkstot kļūt mīkstam, mīkstākam.

Avoti: ĒiV

iemīkšķēt   apv.

1. Padarīt nedaudz mīkstāku.

Avoti: ME

iemīkšķināt   apv.

1. Padarīt nedaudz mīkstāku.

Avoti: ME

iemīkšt   apv.

1. Mirkstot kļūt mīkstam, mīkstākam.

Avoti: ĒiV

iemīkt   apv.

1. Sākt palikt miklam.

Avoti: ME

iemīlēšanās

1. Laika ziņā ierobežota pacilātība, ko izraisa stipras simpātijas pret kādu cilvēku.

Avoti: MeE

iemīlēt   -mīlu, -mīli, -mīl, pag. -mīlēju; trans.

1. Sākt pārdzīvot mīlas jūtas.

2. Sākt izjust dziļu sirsnību, draudzību (pret kādu); pieķerties (kādam).

Avoti: LLVV

iemīlēties   -mīlos, -mīlies, -mīlas, pag. -mīlējos; refl.

1. Pārdzīvot, arī sākt pārdzīvot mīlas jūtas (pret kādu).

2. Izjust, arī sākt izjust dziļu sirsnību, draudzību (pret kādu); iemīlēt (2).

Avoti: LLVV

iemīlīgs   apv.

1. Kairs, kārīgs.

Avoti: EH

iemīlināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Panākt, ka iemīlas (kādā).

Avoti: LLVV

iemīlnieks   apv.

1. Kāds, kas ir iemīlējies.

Avoti: EH

iemilzt   apv.

1. Mazliet uztūkt, veidojoties augonim.

2. Ar laiku iegrimt.

Avoti: ĒiV

iemilzt   apv.

1. Sākt aptūkt un tumši krāsoties.

Avoti: EH

iemilzt   apv.

1. Iesist.

Avoti: EH

iemīļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Sākt izjust dziļu sirsnību, draudzību (pret kādu), pieķerties (kādam); iemīlēt (2).

Avoti: LLVV

iemīļotais   v.

1. Cilvēks, pret kuru (kāds) izjūt mīlas jūtas.

Avoti: MLVV

iemīļots   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> iemīļot.

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, pret kuru (kāds) izjūt mīlas jūtas.

Avoti: LLVV

ieminēt   apv.

1. Ieteikt, pieminēt.

2. Atcerēties.

Avoti: EH

ieminēties   -minos, -minies, -minas, pag. -minējos; refl.; trans.

1. Ieteikties, pateikt (izpaužot kādu spriedumu, piezīmi u. tml.); arī iejautāties.

// intrans. Pieminēt, atgādināt.

Avoti: LLVV

ieminīgs   apv.

1. Atminīgs.

2. Iedomīgs, uzpūtīgs.

3. Apķērīgs.

Avoti: EH

iemīņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Iemīdīt (1).

2. Iemīdīt (2).

Avoti: LLVV

iemīņāties   apv.

1. Nejauši iemīdīties.

Avoti: EH

iemirdzēties   parasti 3. pers., -mirdzas, pag. -mirdzējās; refl.

1. Iesākt mirdzēt (par gaismas avotu, gaismu); īsu brīdi mirdzēt.

// pārn. Spēji spilgti, arī īsu brīdi spilgti izpausties (parasti acīs, skatienā, retāk sejā) - parasti par pozitīvām jūtām.

// pārn. Spēji spilgti, arī īsu brīdi spilgti izpausties (piemēram, par kādu parādību, pazīmi).

// pārn. Spēji rasties un spilgti izpausties (piemēram, par domu, jūtām).

Avoti: LLVV

iemirdzināt   apv.

1. Panākt, ka iemirdzas.

Avoti: EH

iemirgoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt mirgot; īsu brīdi mirgot.

Avoti: LLVV

iemirguļoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; pareti.

1. Iesākt mirguļot; īsu brīdi mirguļot.

Avoti: LLVV

iemirkšķināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt mirkšķināties un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iemirkt   parasti 3. pers., -mirkst, pag. -mirka; intrans.

1. Iegrimt (šķidrumā) un saslapt.

2. Stipri izmirkt.

Avoti: LLVV, EH

iemirt   apv.

1. Kaut kur iedziļinoties un vāji reaģēt uz apkārt notiekošo.

Avoti: EH

iemist   -mītu, -mīti, -mīt, pag. -mitu; intrans.

1. Iemājot.

Avoti: LLVV

iemistrīt   apv.

1. Iejaukt, iemaisīt.

Avoti: EH

iemīt   -minu, -min, -min, pag. -minu; trans.

1. Minot iespiest (kur iekšā).

2. Ejot, staigājot radīt, izveidot (piemēram, taku), iespiest (pēdas).

3. pareti. Iekāpt, iebrist (kur iekšā).

4. Sākt aust (minot steļļu paminas).

Avoti: LLVV, EH

iemīt   -miju, -mij, -mij, pag. -miju; trans.; novec.

1. Iemainīt.

Avoti: LLVV

iemīties   apv.

1. Apmainīties (veikt maiņas tirdzniecības darījumu).

Avoti: EH

iemitināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Iekārtot (telpās, dzīvesvietā), ierādīt (telpas, dzīvesvietu).

Avoti: LLVV

iemitināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> iemitināt; arī ieviesties.

Avoti: LLVV

iemītne   apv.

1. Mājoklis, mājvieta.

Avoti: ME

iemītnieks   -a, v.

1. Iedzīvotājs (dzīvoklī, celtnē).

Avoti: LLVV

iemītnis   apv.

1. Iemītnieks.

Avoti: EH

iemitot   apv.

1. Iemainīt, iemīt 2.

Avoti: ME

iemitoties   apv.; hip.

1. Iemitināties.

Avoti: EH

iemizāt   apv.

1. Mizojot ievirzīt (kur iekšā).

2. Iesākt mizot, bet nepabeigt.

3. Iepērt.

Avoti: ViV

iemizināt   apv.

1. Nomizot.

Avoti: KnV

iemizot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Iepērt (1).

Avoti: LLVV

iemīzt   -mīžu, -mīz, -mīž, pag. -mīzu; vienk.

1. Urinējot iepildīt (šķidrumu traukā).

Avoti: ME

iemocīt   -moku, -moki, -moka, arī -mocu, -moci, -moca, pag. -mocīju; trans.; sar.

1. Ar lielām grūtībām iedabūt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iemočīt   žarg.

1. Iesist.

2. Ātri izdarīt (ko).

Avoti: SLG

iemočkāt   apv.

1. Iespaidīt, ievietot (kur iekšā, parasti nekārtīgi).

Avoti: ViV

iemodāt   apv.

1. Iemanīties.

Avoti: EH

iemode   apv.

1. Ieradums.

Avoti: KiV

iemodēt   apv.

1. Ierast, pieradināties.

Avoti: KiV, EH

iemodēties   apv.

1. Ierast, iesākt (ko lietot, darīt).

Avoti: ĒiV

iemokāt   apv.

1. Iepērt, nopērt.

Avoti: EH

iemoļļāt   apv.

1. Iejaukt, iemīdīt.

Avoti: ViV

iemoļļāties   apv.

1. Iekļūt (piemēram, grūti izbrienamā, izbraucamā vietā); iestigt, iegrimt.

Avoti: ViV

iemontēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Montējot ievietot, iekļaut (piemēram, ierīcē, konstrukcijā).

2. Montējot ievietot iilmas lentē (kadrus).

Avoti: LLVV

iemostīt   apv.

1. Iesākt stostīties.

Avoti: ME

iemostīt   apv.

1. Ieradināt, iemācīt.

Avoti: EH

iemostīties   apv.

1. Iesākt darbu un pamest to nepabeigtu.

Avoti: EH

iemozēt   apv.

1. Mazliet nopērt.

Avoti: ME

iemu   novec.

1. Eju.

Avoti: LV93

iemudēt   apv.

1. Pārklāt ar jūras zālēm.

Avoti: EH

iemudēt   apv.

1. Iebojāties.

Avoti: MiV

iemūdēt   apv.

1. Iemaldīties.

Avoti: EH

iemudēties   apv.

1. Iebojāties.

Avoti: EH

iemudināt   apv.

1. Paskubināt, iedrošināt.

2. Mudināt iet iekšā.

Avoti: ME

iemūdīt   apv.

1. Ar grūtībām iespraust, iebāzt, iedabūt.

2. Iedzīt.

3. Iemest.

Avoti: EH

iemudīties   apv.

1. Iemaldīties.

Avoti: MiV

iemudoties   apv.

1. Nevēlami iekļūt baumās.

Avoti: EH

iemudrīt   žarg.

1. Iemānīt; ar viltību iedabūt.

Avoti: SLG

iemudzināt   apv.

1. Nedaudz samudžināt, sajaukt; ietīstīt.

2. Sākt izjaukt.

Avoti: ME, VeAT

iemūdzīt   apv.

1. Ar grūtībām iespraust, iebāzt, iedabūt; saņurdzīt; iespiest (zemē).

Avoti: EH

iemudžināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Iejaukt (2).

Avoti: LLVV

iemudžināties   apv.

1. Iejaukties, sajaukties.

Avoti: EH

iemugure   apv.

1. Muguras sānu daļa.

Avoti: EH

iemuģīt   apv.

1. Ieskriet, iebēgt.

Avoti: ViV

iemuidzīt   apv.

1. Ieburzīt, piespiežot nedaudz ieliekt.

Avoti: ME

iemuities   apv.

1. Iemanīties.

2. Ietiepties.

3. Iejaukties.

4. Iestigt.

5. Iemaldīties.

6. Nonākt sarežģītā vai nepatīkamā situācijā.

7. Iejukt (par priekšmetiem).

8. Iekulties; ar grūtībām nokļūt kaut kur iekšā.

Avoti: ME

iemukt   -mūku, -mūc, -mūk, pag. -muku; intrans.; sar.

1. Iebēgt.

2. Iestigt (1).

Avoti: LLVV

iemulda   apv.

1. Garena ieleja, ieplaka.

Avoti: ME

iemuldēt   -muldu, -muldi, -muld, pag. -muldēju; intrans.; apv.

1. Ieklīst.

2. Iestāstīt, iečukstēt; aprunāt, apmelot.

Avoti: LLVV, ME

iemuldēties   -muldos, -muldies, -muldas, pag. -muldējos; refl.

1. vienk. Ierunāties (parasti bezjēdzīgi, nesakarīgi).

2. Ieklīst, iemaldīties.

Avoti: LLVV

iemuldēties   -muldos, -muldies, -muldas, pag. -muldējos; refl.; apv.

1. Iemuldēt, ieklīst.

Avoti: LLVV

iemuldīties   apv.

1. Maldoties iekļūt.

Avoti: ME

iemulēt   apv.

1. Noberzt, norīvēt; berzējot ievainot.

Avoti: KiV

iemulst   apv.

1. Ieklīst.

Avoti: Sin

iemuļļāt   apv.

1. Pavirši, nekārtīgi (ko) izdarīt (piemēram, iesēt).

2. Iesākt (ko darīt), bet nepabeigt.

3. Iejaukt, iemīdīt.

Avoti: ĒiV, ViV

iemuļļāties   apv.

1. Iekļūt (pemēram, grūti izbrienamā, izbraucamā vietā); iestigt, iegrimt.

Avoti: ViV

iemundrināt   apv.

1. Uzmudināt, iedrošināt.

Avoti: ME

iemundrināties   apv.

1. Iedrošināties.

Avoti: ME

iemunsturēt   žarg.

1. Ierīkot (ko kur iekšā, parasti ar pūlēm).

Avoti: SLG

iemurdzīt   sar.

1. Iebāzt, iespiest.

Avoti: Sin

iemurdēt   apv.

1. Ierunāties.

Avoti: EH

iemūrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mūrējot iestiprināt, ieveidot (kur iekšā).

2. Mūrējot ievietot, apņemt (tā, ka nevar izkļūt).

Avoti: LLVV

iemurīt   apv.

1. Ar grūtībām ievirzīt, iedabūt.

Avoti: ME

iemurkšēties   -murkšos, -murkšies, -murkšas, pag. -murkšējos; refl.

1. Iesākt murkšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iemurkšķēties   -murkšķos, -murkšķies, -murkšķas, pag. -murkšķējos, refl.

1. Iesākt murkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iemurmināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesākt murmināt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iemurmuļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Iesākt murmuļot un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iemurt   apv.

1. Paskubināt.

Avoti: EH

iemusināt   apv.

1. Iemānīt.

2. Ar grūtībām kaut ko iedabūt vietā vai iekšā.

3. Ievilināt, uzkūdīt uz kaut ko.

Avoti: NeV

iemustīt   apv.

1. Ieradināt, iemācīt.

Avoti: EH

iemute   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Caurulīte ar paplašinājumu vienā galā cigaretes vai cigāra iestiprināšanai.

2. Padziļinājums maizes krāsns priekšējā daļā.

Avoti: LLVV, KV

iemutis   -ša, v.

1. Sastāvdaļa (pūšamajos mūzikas instrumentos), ko spēlējot tur mutē vai pie lūpām.

Avoti: LLVV

iemutnis   mūz.

1. Pūšamā instrumenta sastāvdaļa, lingvālais jeb mēlīšu piemutnis, ko atskaņotājs ņem mutē, lai ievadot tajā gaisa strāvu, radītu skaņu.

Avoti: Mūz

iemūžināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt saglabājamu atmiņā, padarīt neiznīkstošu.

Avoti: LLVV

iemūžot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Iemūžināt.

Avoti: LLVV

ienabagot   apv.

1. Diedelējot, ubagojot savākt.

Avoti: EH

ienabagoties   apv.

1. Pieradināties ubagot.

2. Sadiedelēt.

Avoti: ME

ienācējs   -a, v.

1. Darītājs --> ienākt.

2. Cilvēks, kas ir pārcēlies, ieradies no citurienes.

Avoti: LLVV

ienadze   apv.

1. Vieta zem naga (govij).

Avoti: KnV

ienadzis   -dža, v.

1. Āda, kas sedz naga sakni.

2. apv. Naga sākums zem valnīša.

Avoti: LLVV, EH

ienaglot   apv.

1. Iedzīt naglu.

2. Naglojot ievainot (piemēram, zirga kāju pie naga).

Avoti: ME, EH

ienags   apv.

1. Ienadzis (1).

2. Ienadzis (2).

Avoti: ME, EH

ienaģe   apv.

1. Ienadzis.

Avoti: ME

ienaidība   apv.

1. Naids; naidīga izturēšanās.

Avoti: ME

ienaidīgs   apv.

1. Naidīgs, nelabvēlīgs.

Avoti: ME

ienaidīt   apv.

1. Ienīst.

Avoti: EH

ienaidnīca   apv.

1. Ienaidniece.

Avoti: KiV

ienaidniecene   apv.

1. Ienaidniece.

Avoti: EH

ienaidnieks   -a, v.

1. Cilvēks, ar ko ir naidīgas attiecības; cilvēks, kas cenšas (kādam) kaitēt, darīt ļaunu.

2. v.; parasti vsk. Pretinieka karaspēks; pretinieks (bruņotā sadursmē).

Avoti: LLVV

ienaids   -a, v.; parasti vsk.

1. Naids.

Avoti: LLVV

ienākšana   apv.

1. Darbība, process --> ienākt.

2. Ieņēmums, ienākums.

Avoti: ME

ienākt   -nāku, -nāc, -nāk, pag. -nācu; intrans.

1. Nākot ievirzīties (kur iekšā).

2. Ierasties, lai apmestos uz dzīvi, darbu u. tml.

3. parasti 3. pers. Tikt iesniegtam, saņemtam (par ziņojumiem, dokumentiem u. tml.).

4. parasti 3. pers. Ieplūst (kur iekšā) - piemēram, par gaisu; izplatīties (kur iekšā) - par gaismu, skaņu.

// pārn. Iestāties (kādā vietā) - par parādībām dabā, piemēram, par gadalaikiem, diennakts daļām.

// pārn. Izraisīties, rasties (kādos apstākļos, situācijā) - par psihiskiem stāvokļiem.

5. Iegūt vietu (cilvēka dzīvē); iegūt nozīmīgumu.

6. Sākt darboties (parasti mākslā).

7. apv. Ielidot (par bitēm).

Avoti: LLVV

ienākties   parasti 3. pers., -nākas, pag. -nācās; refl.

1. Nogatavoties.

2. apv. Novecot, sabojāties, iepūt, ietrunēt.

Avoti: LLVV, EH

ienākulis   apv.

1. Ieceļotājs, imigrants; iebrucējs, nelūgts viesis.

Avoti: ME

ienākums   -a, v.

1. Materiāls labums, parasti naudas līdzekļi, ko kāds iegūst (parasti no kāda uzņēmuma vai kādā darbībā).

Nacionālais ienākums— sabiedrības kopprodukta daļa, kas paliek pāri pēc ražošanas procesā izlietoto ražošanas līdzekļu atlīdzināšanas.

Ienākuma nodoklis— galvenais tiešo nodokļu veids, ar ko apliek pilsoņu darba algu u. c. ienākumus un uzņēmumu, organizāciju u. c. juridisku personu peļņu; tas tiek iekasēts pēc progresīvām un proporcionālām likmēm, kas diferencētas pa nodokļu maksātāju grupām.

Avoti: LLVV

ienarrāt   apv.

1. Nerrojot panākt, ka kļūst bailīgs, noslēgts.

Avoti: ViV

ienasāt   apv.

1. Ievalkāt.

2. Ierodoties izplatīt kur (slimību).

Avoti: KiV

ienāšains   apv.

1. Tāds, kas slimo ar ienāšiem (par zirgu).

Avoti: ViV

ienāši   -u, v.; tikai dsk.

1. Nepārnadžu dzīvnieku infekcijas slimība.

Ļaunie ienāši— smaga ienāšu forma, ar ko inficējas arī cilvēki.

Avoti: LLVV

ienāšot   apv.

1. Appuņķot, apsmurguļot.

Avoti: EH

ienāvēt   apv.

1. Ievainot.

Avoti: EH

ienaži   apv.

1. Ienāši.

Avoti: EH

ienēmies   apv.

1. Tāds, kas ietiepīgi paliek pie sava.

Avoti: MalV

ienemt   apv.

1. Ieņemt.

Avoti: ME

ienennāt   apv.

1. Iedzert (sarunā ar bērniem).

Avoti: ViV

ienerrot   apv.

1. Nerrojot panākt, ka kļūst bailīgs, noslēgts; ienarrāt; iekaitināt.

Avoti: ViV, EH

ienērst   apv.

1. Iemiegt, ieraut (galvu plecos).

Avoti: EH

ienesa   novec.

1. No viena avota iegūstamo vērtību summa, kas nāk sadalīšanā starp ražotājām saimniecībām.

Avoti: KV

ienesāt   apv.

1. Ierodoties izplatīt.

2. Pieradināt, ka tiek nēsāts.

3. Ievalkāt.

Avoti: ME

ienēsāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ievalkāt.

2. pareti. Ierodoties izplatīt (kur, piemēram, slimības).

Avoti: LLVV

ienesāties   apv.

1. Ievalkāties.

Avoti: ME

ienēsāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Ievalkāties.

Avoti: LLVV

ienese   inf.

1. Datu pārrakstīšana no ārējās krātuves operatīvajā atmiņā.

2. Datu nodošana no operatīvās atmiņas reģistriem vai aritmētiski loģiskajam blokam.

Avoti: D3

ienesība   -as, s.; parasti vsk.

1. Ienesīgums.

Avoti: LLVV

ienesīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, no kura iegūst peļņu (piemēram, par saimniecību, ražošanas nozari, arī mājlopu).

Avoti: LLVV, EH

ienesīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ienesīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ienest   -nesu, -nes, -nes, pag. -nesu; trans.

1. Nesot ievirzīt (kur iekšā).

2. Ievirzīt (kur iekšā) - par straumi, vēju u. tml.

3. Radīt, izraisīt (kādu parādību); arī ieviest.

Ienest skaidrību— noskaidrot.

4. Dot (ienākumus); būt par ienākumu avotu.

5. apv. Piedzimt; piedzemdēt.

Avoti: LLVV, MiV

ienesties   -nesos, -nesies, -nesas, pag. -nesos, refl.; sar.

1. Iedrāzties (1).

2. Iedrāzties (2).

Avoti: LLVV

ienesums   -a, v.

1. Medus, ko bites saražo noteiktā periodā.

Stimulējošais ienesums— ienesums, kas aktivizē saimes attīstību.

Produktīvais, galvenais ienesums— ienestā nektāra krājumi, kas vairākkārt pārsniedz saimes patēriņu un veido atņemamo medu.

Avoti: LLVV, ZTV

ieneša   apv.

1. Ienākums, peļņa; raža.

Avoti: ME

ienešana   inf.

1. Datu pārrakstīšana no ārējās krātuves operatīvajā atmiņā.

2. Datu nodošana no operatīvās atmiņas reģistriem vai aritmētiski loģiskajam blokam.

Avoti: D3

ienicināt   apv.

1. Iesākt izjust naidu; sākt nicināt.

Avoti: ME

ienīdējs   apv.

1. Ienaidnieks, nīdējs.

Avoti: ME

ienīdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; novec.

1. Ienīst.

Avoti: LLVV

ienīdēties   apv.

1. Sanīsties, sanaidoties.

Avoti: MiV

ienīdīgs   apv.

1. Naidīgs.

Avoti: EH

ienīdnieks   apv.

1. Ienaidnieks.

Avoti: EH

ienievāt   apv.

1. Celt neslavu, bojāt reputāciju.

Avoti: ME

ieniezēties   parasti 3. pers., -niezas, pag. -niezējās; refl.

1. Iesākt niezēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ienieztēties   apv.

1. Ieniezēties.

Avoti: ME

ienijs   apv.

1. Sviesta gabaliņš, biezpiena piciņa, maizes garoza vai cita reālija, kas tika ielikta krējumā, lai veicinātu tā sakulšanu sviestā.

Avoti: BB

ieniknot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Panākt, būt par cēloni, ka kļūst nikns.

Avoti: LLVV

ieniknoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; reti.

1. Kļūt niknam.

Avoti: LLVV

ienikns   apv.

1. Nedaudz nikns, dusmīgs.

Avoti: ME

ienīkšēties   apv.

1. Ieraudāties, iečīkstēties.

Avoti: ME

ieniķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt niķīgu, (parasti zirgu).

Avoti: LLVV

ienīnieks   apv.

1. Ienaidnieks.

Avoti: EH

ieninnāt   apv.

1. Iedzert (sarunā ar bērniem).

Avoti: ViV

ienirkstēties   apv.

1. Ieņirkstēties.

Avoti: ME

ienirt   -nirstu, -nirsti, -nirst, pag. -niru; intrans.

1. Nirstot pilnīgi ievirzīties zem ūdens.

2. Ievirzīties (kur dziļi iekšā) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem; attālināties (parasti tumsā), kļūstot nesaskatāmam.

Avoti: LLVV

ienirties   -nirstos, -nirsties, -nirstas, pag. -niros; refl.; reti.

1. Ienirt (1).

Avoti: LLVV

ienīst   -nīstu, -nīsti, -nīst, pag. -nīdu; trans.

1. Izjust naidu (pret kādu); nīst (parasti spēcīgi).

// intrans. Izjust naidīgu attieksmi (pret ko).

Avoti: LLVV

ienīsties   apv.

1. Sākt sajust naidu.

Avoti: EH

ienītēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ievērt nītīs (šķērus).

// intrans.

Avoti: LLVV

ienītīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju, trans.

1. Ievērt nītīs (šķērus).

// intrans.

Avoti: LLVV

ienodēt   apv.

1. Ieēst.

Avoti: EH

ienomāties   apv.

1. Īrēt sev dzīvokli.

Avoti: ME

ieņagāt   apv.

1. Iesākt ēst bez vajadzības, aiz palaidnības.

Avoti: EH

ieņammāt   apv.

1. Ieēst.

Avoti: ViV

ieņaudēties   parasti 3. pers., -ņaudas, pag. -ņaudējās; refl.

1. Iesākt ņaudēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieņaukšēties   apv.

1. Ieņaudēties.

Avoti: ViV

ieņēmība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ieņēmīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. reti. Vispārināta īpašība --> ieņēmīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ieņēmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir vājas pretošanās spējas (slimībām, mikroorganismiem).

2. reti. Tāds, kas viegli iegūst, pārņem (piemēram, īpašības, izturēšanās veidu); tāds, kas viegli iegaumē, ātri iemācās.

Avoti: LLVV

ieņemt   -ņemu, -ņem, -ņem, pag. -ņēmu; trans.

1. Ņemot ievirzīt (kur iekšā); ņemot ietvert (kur iekšā).

// jūrn. Ievilkt jahtā (kuģī) enkurķēdi, enkurtrosi, galu utt.

2. Novietojoties, iekārtojoties (kur), arī ap dzīvojot (ko), izmantot savām vajadzībām (telpu, vietu); aizņemt (2).

3. Iegūt (kādu teritoriju, objektu, parasti kara darbības rezultātā); arī iekarot (1).

4. Atrasties, būt (kādā sabiedriskā stāvoklī), veikt (kādus amata pienākumus).

5. Iekārtoties, novietoties, arī nostāties (kādā stāvoklī).

// pārn. Būt ar attieksmi (pret ko).

6. Saņemt ienākumu (parasti naudu).

7. Nonākt grūtniecības stāvoklī.

8. sar. Iešūt, parasti, lai padarītu šaurāku.

Avoti: LLVV, SLG

ieņemties   -ņemos, -ņemies, -ņemas, pag. -ņēmos; refl.

1. Pierast (ko darīt, parasti ko nevēlamu).

Avoti: LLVV

ieņēmumi   jur.

1. Saskaņā ar nodokļu likumiem iekasētie vai saņemtie nodokļu, valsts un pašvaldību nodevu un citi maksājumi budžetos, kā arī budžeta iestāžu ieņēmumi no to sniegtajiem maksas pakalpojumiem un citi pašu ieņēmumi, īpašiem mērķiem iezīmēti ieņēmumi, aktīvu realizācijas tīrie ieņēmumi, saņemtie procentu maksājumi un dividendes, ārvalstu finanšu palīdzība, ziedojumi un dāvinājumi naudā vai natūrā (ar uzskaiti naudā).

// dsk. Ieņēmums.

Avoti: BFvL

ieņēmums   -a, v.

1. Materiāls labums, parasti naudas līdzekļi, ko kāds iegūst (parasti no kāda uzņēmuma vai kādā darbībā); ienākums.

// vsk. Ieņēmumi.

Avoti: LLVV

ieņerkstēties   -ņerkstos, -ņerksties, -ņerkstas, pag. -ņerkstējos; refl.

1. Iesākt ņerkstēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieņeudēties   apv.

1. Ieņaudēties.

Avoti: ViV

ieņirbēties   parasti 3. pers., -ņirbas, pag. -ņirbējās; refl.

1. Iesākt ņirbēt; īsu brīdi ņirbēt.

Avoti: LLVV

ieņirbties   parasti 3. pers., -ņirbjas, pag. -ņirbās; refl.

1. Iesākt ņirbt; īsu brīdi ņirbt.

Avoti: LLVV

ieņirgāties   apv.

1. Ieņirgties.

Avoti: ME

ieņirgties   -ņirdzos, -ņirdzies, -ņirdzas, pag. -ņirdzos; refl.; sar.

1. Iesākt ņirgt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieņirkstēties   parasti 3. pers., -ņirkstas, pag. -ņirkstējās; refl.

1. Iesākt ņirkstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieņirkšēties   parasti 3. pers., -ņirkšas, pag. -ņirkšējās; refl.

1. Iesākt ņirkšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieņirkšķēties   parasti 3. pers., -ņirkšķas, pag. -ņirkšķējās, refl.

1. Iesākt ņirkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieņurcīt   -ņurcu, -ņurci, -ņurca, retāk -ņurku, -ņurki, -ņurka, pag. -ņurcīju; trans.

1. Mazliet, arī vietumis saņurcīt.

2. Ņurcot iedabūt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieņurcīties   parasti 3. pers., -ņurcās, retāk -ņurkās, pag. -ņurcījās;

1. Refl. --> ieņurcīt (1); tikt ieņurcītam.

Avoti: LLVV

ieņurdēties   -ņurdos, -ņurdies, -ņurdas, pag. -ņurdējos; refl.

1. Iesākt ņurdēt un tūlīt apklust.

2. sar. Neapmierināti ierunāties.

Avoti: LLVV

ieņurīt   apv.

1. Iegriezt ar neasu nazi.

Avoti: ViV

ieņurkot   apv.

1. Ienirt.

Avoti: MalV

ieņurkstēties   parasti 3. pers., -ņurkstas, pag. -ņurkstējās; refl.

1. Iesākt ņurkstēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieņurkšēties   parasti 3. pers., -ņurkšas, pag. -ņurkšējās; refl.

1. Iesākt ņurkšēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieņurkšķēties   parasti 3. pers., -ņurkšķas, pag. -ņurkšķējās, refl.

1. Iesākt ņurkšķēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieņurrāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Iesākt ņurrāt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieoderēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Izklāt ar oderi (kā iekšpusi); izoderēt.

2. apv. Iebarot (ar auzām, sasmalcinātu āboliņu).

3. žarg. Ieēst pirms dzeršanas.

Avoti: LLVV, ViV, SLG

ieoderēties   apv.

1. Ieēst (auzas, sasmalcinātu āboliņu) - par zirgiem.

Avoti: ViV

ieoderēties   apv.

1. Iesmaržoties (ar odekolonu).

Avoti: ViV

ieorientēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Sākt orientēties (kādos apstākļos, vietā); iedzīvoties, iejusties.

Avoti: LLVV

ieorkšēties   apv.

1. Ieurkšķēties.

Avoti: ViV

ieost   -ožu, -od, -ož, pag. -odu; trans.

1. Ieelpojot, ostot izjust (smaržu, arī smaržas piesātinātu gaisu).

Avoti: LLVV

ieostīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ostot izjust (smaržu, arī smaržas piesātinātu gaisu).

Avoti: LLVV

iepa   apv.

1. Iemesls.

Avoti: KV

iepa   apv.; bērnu val.

1. Tulzna uz ādas.

Avoti: ME

iepa   apv.

1. Parastā efeja ("Hedera helix").

Avoti: EH

iepadzīkstēties   apv.

1. Iepazīties.

Avoti: EH

iepaikot   žarg.

1. Ieēst; paēst.

Avoti: SLG

iepaise   apv.

1. Pārbaude uz pārraušanu.

Avoti: ME, VeAT

iepakaļ   apst.

1. Tā (piemēram, palikt, iet), ka atrodas samērā nelielā attālumā aiz kāda, kā.

// priev. nozīmē ar dat.

2. Tā, ka nesasniedz tādu līmeni, kādā ir pārējie, tā, ka neatbilst kādām prasībām.

Avoti: LLVV

iepakaļā   apv.

1. Iepakaļ (1).

2. Iepakaļ (2).

Avoti: Sin

iepakaļējs   apv.

1. Tāds, kas atrodas aizmugurē.

Avoti: ME

iepakaļis   apst.; apv.

1. Iepakaļ (1).

2. Iepakaļ (2).

Avoti: LLVV

iepakaļus   apst.

1. Tā (piemēram, palikt, iet), ka atrodas samērā nelielā attālumā aiz kāda, kā.

// priev. nozīmē ar dat.

2. Tā, ka nesasniedz tādu līmeni, kādā ir pārējie, tā, ka neatbilst kādām prasībām.

Avoti: LLVV

iepakāt   apv.

1. Iesaiņot.

2. Iekraut, salikt (kur iekšā).

Avoti: ĒiV, KiV

iepakojums   -a, v.

1. Iesaiņojums.

Atkārtoti lietojamais iepakojums— iepakojums, kuru var izmantot atkārtoti tā sākotnējam uzdevumam.

Avoti: LLVV

iepakot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iesaiņot.

Avoti: LLVV

iepakotājs   jur.

1. Preces ražotājs, pakalpojuma sniedzējs vai pārdevējs, kurš iepako preci vai izstrādājumu valstī vai ieved iepakotu preci vai izstrādājumu no citām valstīm.

Avoti: JtV

iepakšēties   parasti 3. pers., -pakšas, pag. -pakšējās; refl.

1. Iesākt pakšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iepakšināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt pakšināt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iepakšķēties   parasti 3. pers., -pakšķas, pag. -pakšķējās, refl.

1. Iesākt pakšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iepakšķināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās, refl.

1. Iesākt pakšķināt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iepaltēt   apv.

1. Ieveidot ieloces.

Avoti: KiV

iepaļāt   apv.

1. Aprunāt, apmelot.

Avoti: ME

iepampt   apv.

1. Sākt uztūkt.

Avoti: ME

iepangot   apv.

1. Iesist.

Avoti: ME, VeAT

ieparkšēties   parasti 3. pers., -parkšas, pag. -parkšējās; refl.

1. Iesākt parkšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieparkšināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt parkšināt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieparkšķēties   parasti 3. pers., -parkšķas, pag. -parkšķējās, refl.

1. Iesākt parkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieparkšķināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās, refl.

1. Iesākt parkšķināt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iepasakāties   apv.

1. Ar stāstu stāstīšanu iekļūt draugu lokā, iedraudzēties.

Avoti: ME

iepasatikties   apv.

1. Iepatikties.

Avoti: KiV

iepasazīties   apv.

1. Iepazīties.

Avoti: KiV

iepasēt   apv.

1. Ielaikot; ievietot; pielāgot.

Avoti: ViV, Žrg

iepāsēt   apv.

1. Ieplīst, plaisai rasties.

Avoti: ME

iepāsēt   apv.

1. Ar spēku iebāzt, iespraust, iespiest.

Avoti: EH

iepāss   apv.

1. Uzkrājums, ietaupījums.

Avoti: ME

iepāst   apv.

1. Ietaupīt.

Avoti: ME

iepātagot   apv.

1. Iepērt ar pātagu; perot ar pātagu, iebaidīt.

Avoti: ViV

iepatikt   -patīku, -patīc, -patīk, pag. -patiku; intrans.

1. Iepatikties.

Avoti: LLVV

iepatikties   -patīkos, -patīcies, -patīkas, pag. -patikos; refl.

1. Izraisīt (kādam) patiku, simpātijas (pret sevi).

Avoti: LLVV

iepaugāt   apv.

1. Iesist, nopērt (ar roku).

Avoti: ME, EH

iepaukāt   vienk.

1. Iemācīties.

Avoti: Sin

iepauksnīt   apv.

1. Iepērt (ar roku); iekaustīt.

Avoti: MiV, EH

iepaunāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.

1. sar. Ievietot, ielikt (kur iekšā mantas, saiņus); ievietot, iekārtot (kur iekšā, parasti kopā ar mantām, saiņiem).

2. apv. Biezi saģērbt; ietīt, ievīstīt.

Avoti: LLVV, ViV

iepaunāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos, refl.; sar.

1. Ievietot, ielikt (kur iekšā) mantas, saiņus; ievietoties, iekārtoties (kur iekšā, parasti kopā ar mantām, saiņiem).

2. apv. Biezi saģērbties; ietīties, ievīstīties.

Avoti: LLVV, ViV

iepaunot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. sar. Ievietot, ielikt (kur iekšā mantas, saiņus); ievietot, iekārtot (kur iekšā, parasti kopā ar mantām, saiņiem).

Avoti: LLVV

iepaunoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Ievietot, ielikt (kur iekšā) mantas, saiņus; ievietoties, iekārtoties (kur iekšā, parasti kopā ar mantām, saiņiem).

Avoti: LLVV

iepaurēt   apv.

1. Iegaumēt, iemācīties.

2. Iesist.

Avoti: ME, EH

iepaurēties   apv.

1. Iedzīvoties, iekrāt mantu.

2. Kaut ko iemācīties, apgūt.

Avoti: NeV

iepaust   -paužu, -paud, -pauž, pag. -paudu; trans.; reti.

1. Iestāstīt.

Avoti: LLVV

iepāzēt   apv.

1. Savienot ievietojot pāzē.

Avoti: EH

iepazīstēties   apv.

1. Iepazīties.

Avoti: ĒiV

iepazīstinājums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iepazīstināt (2).

Avoti: LLVV

iepazīstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Darīt pazīstamu (ar kādu, citu ar citu).

2. Sniegt ziņas; darīt zināmu.

Avoti: LLVV

iepazīstināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; reti.

1. Iepazīstināt ar sevi.

Avoti: LLVV

iepazīt   -pazīstu, -pazīsti, -pazīst, pag. -pazinu; trans.

1. Sākt izprast (kādu, kāda būtību, raksturu u. tml.); iepazīties (2).

2. Izjūtot, pārdzīvojot uzzināt, iegūt priekšstatu.

Avoti: LLVV

iepazīties   -pazīstos, -pazīsties, -pazīstas, pag. -pazinos; refl.

1. Kļūt pazīstamam (ar kādu, citam ar citu); iesākt pazīt (kādu).

2. Sākt izprast (kādu, kāda būtību, raksturu u. tml.); iepazīt (1).

// sar. Nokļūstot tuvākā saskarē (ar kādu), izjust grūtības, ciešanas (viņa rīcības, izturēšanās dēļ).

Avoti: LLVV

iepazītināt   apv.

1. Iepazīstināt.

Avoti: ME

iepēc   apv.

1. Vēlāk, pēcāk.

Avoti: EH

iepederēt   apv.

1. Iestrādāt (sēklu augsnē) ar atsperu ecēšām.

Avoti: ĒiV

iepēdot   apv.

1. Ieiet, atstājot pēdas.

Avoti: ViV

iepeinēties   apv.

1. Iepīties.

Avoti: ME

iepekelēties   apv.

1. Iekravāties.

Avoti: ViV

iepekot   apv.

1. Ieiet.

Avoti: ViV

iepeksēt   apv.

1. Iepērt.

Avoti: ĒiV

iepeksīt   apv.

1. Iepērt.

Avoti: EH

iepēkstēties   parasti 3. pers., -pēkstas, pag. -pēkstējās; refl.

1. Iepēkšķēties.

Avoti: LLVV

iepēkšēties   parasti 3. pers., -pēkšas, pag. -pēkšējās; refl.

1. Iesākt pēkšēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iepēkšķēties   parasti 3. pers., -pēkšķas, pag. -pēkšķējās, refl.

1. Iesākt pēkšķēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iepēkšties   apv.

1. Iemesties un sākt izplatīties.

Avoti: EH

iepelāks   apv.

1. Iepelēks.

Avoti: EH

iepeldēt   -peldu, -peldi, -peld, pag. -peldēju; intrans.

1. Peldot ievirzīties (kur iekšā).

2. Ievirzīties (kur iekšā), pārvietojoties pa ūdeni (par ūdens transportlīdzekļiem vai peldošiem priekšmetiem).

3. sar. Līganā, slīdošā gaitā ieiet, ienākt (kur iekšā) - parasti par cilvēkiem.

Avoti: LLVV

iepelēceņš   apv.

1. Dem. --> iepelēks.

Avoti: KiV

iepelēks   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar pelēku nokrāsu; pelēcīgs.

Avoti: LLVV

iepelēkums   v.

1. Vispārināta īpašība --> iepelēks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

iepelēt   parasti 3. pers., -pelē, arī -pel, pag. -pelēja; intrans.; parasti divd. formā: iepelējis;

1. Mazliet, arī vietumis sapelēt.

// pārn. Tāds, kurā nav spraiguma, rosmes (parasti par parādībām sabiedrībā); tāds, kurā izpaužas aizspriedumi, nevēlamas tradīcijas (parasti par uzskatiem).

Avoti: LLVV

iepēlis   apv.

1. Pēlis, dūnu sega; dūnu spilvens.

Avoti: ME, VeAT

iepelnīt   -pelnu, -pelni, -pelna, arī -pelnīju, -pelnī, -pelnī, pag. -pelnīju; trans.

1. Nopelnīt, sapelnīt (parasti priekšdienām, rezervei).

Avoti: LLVV

iepelnīties   apv.

1. Pelnījot iekrāt, iegūt (sev, savām vajadzībām).

Avoti: ĒiV

iepelt   apv.

1. Sākt izplatīt sliktas baumas, celt neslavu.

Avoti: ME

iepempt   apv.

1. Uzpampt, aptūkt.

Avoti: EH

iepenterēt   apv.

1. Nevienmērīgi tinot, ieveidot, ielaist dzijā (mezglojumu, krustojumu).

2. Iepīt.

3. Nekārtīgi iesākt.

4. Samudžināt, sajaukt.

5. Nevīžīgi ienākt vai ieiet.

Avoti: ViV, ME

iepenterēties   apv.

1. Sarežģīties, sapīties.

Avoti: ME

iepeņķēties   apv.

1. Ieķerties.

Avoti: MiV

ieperēt   apv.

1. Iesākt perēt.

2. Pierast perēt perēklī.

Avoti: ME

ieperforēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Perforējot ieveidot (kur, piemēram, zīmes, tekstu).

Avoti: LLVV

ieperināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka ieperinās (kur).

2. Iesākt perēt.

3. Pieradināt perēt.

4. Sagatavot ligzdu, apmesties.

Avoti: LLVV, ME

ieperināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. parasti 3. pers. Ieviesties (par dzīvniekiem, mikroorganismiem).

// pārn. Pārņemt (parasti par negatīviem psihiskiem stāvokļiem, negatīvām domām).

2. sar.; niev. Iekārtoties, apmesties uz dzīvi.

Avoti: LLVV

iepernicot   apv.

1. Ieziest ar pernicu.

Avoti: ViV

iepērt   -peru, -per, -per, pag. -pēru; trans.

1. Nopērt (parasti mazliet).

2. reti. Perot izraisīt, radīt.

3. apv. Peroties pirmajam (pirtī), radīt garaiņus, mitrumu; peroties iesildīt.

4. apv. Peroties padarīt (pirtsslotu) lokanu, mīkstu, piekļāvīgu.

Avoti: LLVV, ViV

iepērties   -peros, -peries, -peras, pag. -pēros; refl.

1. sar. Ejot, braucot u. tml. ievirzīties (kur iekšā, parasti negaidīti, nonākot nevēlamos apstākļos).

2. apv. Iekulties, sapiņķēties (nepatikšanās).

Avoti: LLVV

iepervēt   apv.

1. Iekrāsot.

Avoti: EH

iepētīt   apv.

1. Sākt izpētīt, ievākt ziņas.

Avoti: ME, VeAT

iepīckāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; apv.

1. Iepērt (parasti ar pātagu).

Avoti: LLVV

iepīčīt   apv.

1. Nevērīgi, nevīžīgi ielikt, iespiest (tā, ka saburzās, saņurcās).

Avoti: ViV

iepidelēties   apv.

1. Ieraudāties.

Avoti: ViV

iepidžināt   žarg.

1. Ieliet.

2. Iedzert (nedaudz).

3. Kaut kur iekļūt (iekrist, iebraukt).

Avoti: SLG, JV

iepiekt   apv.

1. Iepīkt.

Avoti: EH

iepikāt   apv.

1. Ātri un nevērīgi paslēpties.

Avoti: EH

iepikāties   apv.

1. Daudz saēsties.

Avoti: EH

iepīkoties   apv.

1. Iepiktoties.

Avoti: ME

iepīkstēties   -pīkstos, -pīksties, -pīkstas, pag. -pīkstējos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt pīkstēt un tūlīt apklust.

2. Ierunāties smalkā, pīkstošā balsī.

Avoti: LLVV

iepīkt   -pīkstu, -pīksti, -pīkst, pag. -pīku; intrans.; parasti divd. formā: iepīcis;

1. Mazliet sapīkt.

Avoti: LLVV

iepiktoties   apv.

1. Kļūt dusmīgam, izgrūst dusmīgus vārdus.

Avoti: ME

iepīkums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> iepīkt.

Avoti: LLVV

iepilcēt   apv.

1. Izlutināt.

Avoti: EH

iepilcis   apv.

1. Iedomīgs, uzpūtīgs: izlutis.

Avoti: KV

iepilde   -es, s.; parasti vsk.

1. Process --> iepildīt.

Avoti: LLVV

iepildījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iepildīt.

Avoti: LLVV

iepildināt   apv.

1. Iepilināt.

Avoti: ViV

iepildīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Lejot, berot u. tml. ievirzīt (kur iekšā, piemēram, traukā).

Avoti: LLVV

iepildīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> iepildīt; tikt iepildītam.

Avoti: LLVV

iepilēt   parasti 3. pers., -pil, pag. -pilēja; intrans.

1. Pilot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iepilināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka iepil (kur iekšā).

// intrans.

Avoti: LLVV

iepiļīt   žarg.

1. Dzert alkoholu.

2. Kaut kur iekļūt (iekrist, iebraukt).

Avoti: JV

iepiļļāties   apv.

1. Ieraudāties.

Avoti: ViV

iepindelēties   apv.

1. Iekravāties.

Avoti: ViV

iepine   apv.

1. Lenta, kas tiek iepīta matu bizē.

Avoti: EH

iepini   apv.

1. Lini, ko iepin bizēs.

Avoti: KV

iepinksēt   apv.

1. Iesist ar stibu.

Avoti: EH

iepinkstēties   apv.

1. Iepīkstēties.

Avoti: EH

iepinkšēties   -pinkšos, -pinkšies, -pinkšas, pag. -pinkšējos; refl.; sar.; niev.

1. Ieraudāties.

Avoti: LLVV

iepinkšķēties   -pinkšķos, -pinkšķies, -pinkšķas, pag. -pinkšķējos, refl.; sar.; niev.

1. Ieraudāties.

Avoti: LLVV

iepinums   apv.

1. Tas, kas ir iepīts pīnē, bizē.

2. Epizode.

Avoti: ME

iepiņķerēt   apv.

1. Iesaistīt (nepatīkamā, nevēlamā situācijā, pasākumā).

Avoti: ViV

iepiņķerēties   apv.

1. Iesaistīties, arī tikt iesaistītam (kādā nepatīkamā, nevēlamā situācijā, pasākumā).

Avoti: ViV

iepiņķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Tinot, sienot u. tml. sasaistīt, arī iepīt.

2. Iepīt (2).

Avoti: LLVV

iepiņķēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; sar.

1. Refl. --> iepiņķēt (1).

2. Refl. --> iepiņķēt (2).

Avoti: LLVV

iepipeļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; apv.

1. Veikt dzimumaktu.

Avoti: EH

iepīpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. intrans. Uzsmēķēt, arī aizsmēķēt (parasti pīpi).

// trans.

2. trans. Smēķējot padarīt piemērotu smēķēšanai (pīpi).

Avoti: LLVV

iepīpināšana   apv.

1. Kādas ligas ieburšana, iedodot otram apvārdotu pīpi.

Avoti: TlV

iepīpināt   apv.

1. Ar tabakas baudas solījumiem iemānīt kaut ko sliktu, izraisīt nelaimi.

2. Iepīpēt.

Avoti: ME

iepipkāt   apv.

1. Iepērt ar pipku.

Avoti: ViV

iepīpot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. intrans. Uzsmēķēt, arī aizsmēķēt (parasti pīpi).

// trans.

2. trans. Smēķējot padarīt piemērotu smēķēšanai (pīpi).

Avoti: LLVV

iepīrēt   apv.

1. Sagādāt.

Avoti: EH

iepirināt   apv.

1. Ieperināt.

Avoti: ME

iepirināties   apv.

1. Ieperināties.

Avoti: MiV

iepirkstēties   apv.

1. Sprakstot īslaicīgi uzliesmot.

Avoti: EH

iepirkšana

1. Preču iegādāšanās tieši no ražotājiem vai no mazumtirdzniecības vai vairumtirdzniecības tīkla.

Avoti: GrV

iepirkšanās

1. Indivīda personīgo interešu apmierināšanas darbība, iegādājoties preces, kas saistīta ar fizioloģisko vajadzību un ieradumu apmierināšanu (pārtika, dzērieni, tabaka, alkoholiskie dzērieni u. c), izklaidi (sporta inventāra iegāde u. c. ), atmiņu saglabāšanu (suvenīri, piemiņas lietas, informācijas nesēji, u. c. ) un ar ekonomisko izdevīgumu (dažādas plaša patēriņa pārtikas un rūpniecības preces, automašīnas u. c), tradicionāla brīvā laika pavadīšana un populāras tūristu nodarbe.

Iepirkšanās tūrisms— tūrisma veids, kurā galvenais ceļojuma nolūks ir iepirkties, parasti saistīts ar ekonomisko izdevīgumu vai arī ar ekskluzīvas iepirkšanās iespējām; šī tūrisma nepieciešamais infrastruktūras elements ir plaši tirdzniecības centri, tirgus, veikali.

Avoti: TvV

iepirkt   -pērku, -pērc, -pērk, pag. -pirku; trans.

1. Pērkot sagādāt, iegādāt (parasti daudz, arī krājumam, rezervei).

// vēst. Pērkot iegūt savā īpašumā (mājas, zemi).

Iepirkt par dzimtu— nopirkt (zemnieka saimniecību, zemi) dzimtīpašumā.

Avoti: LLVV

iepirkties   -pērkos, -pērcies, -pērkas, pag. -pirkos; refl.

1. Pērkot iegādāties produktus, preces u. tml.

// trans. Pērkot iegādāties (produktus, preces u. tml.).

// vēst. Pērkot iegūt savā īpašumā mājas, zemi.

// reti. Pērkot, maksājot nodrošināt, iegūt sev (kādu labumu).

2. sar. Pērkot pievilties, kļūdīties (nopērkot ko nederīgu, samaksājot par daudz).

Avoti: LLVV

iepirkums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība --> iepirkt.

Centralizēto iepirkumu institūcija— pasūtītājs, kurš: iepērk preces un pakalpojumus citu pasūtītāju vajadzībām vai veic iepirkuma procedūras publisku būvdarbu, piegādes vai pakalpojumu līgumu vai vispārīgo vienošanos noslēgšanai citu pasūtītāju vajadzībām.

Dinamiskā iepirkumu sistēma— bieži lietojamiem, pasūtītāja prasībām atbilstošiem un tirgū plaši pieejamiem pirkumiem izmantots pilnīgi elektronizēts process, kas ir ierobežots laikā un atklāts visiem piegādātājiem, kuri atbilst kvalifikācijas prasībām un ir iesnieguši specifikācijām atbilstošu informatīvo piedāvājumu.

Iepirkuma identifikācijas numurs— apzīmējums, kurā iekļauts pasūtītāja nosaukuma saīsinājums (pirmie lielie burti), attiecīgais gads un iepirkuma kārtas numurs pieaugošā secībā un kura beigu daļā norādīts Eiropas Savienības fonda nosaukuma saīsinājums (pirmie lielie burti), ja attiecīgais iepirkums tiek veikts Eiropas Savienības fonda projekta ietvaros; iepirkumu identifikācijas numura beigu daļā pasūtītājs var norādīt arī citu informāciju.

Iepirkuma nomenklatūra— Eiropas Savienības apstiprināta nomenklatūra, kuru piemēro publisko iepirkumu procedūrās.

Iepirkuma procedūra— procedūra, saskaņā ar kuru pasūtītājs atlasa piegādātājus un piešķir tiesības noslēgt publiskus būvdarbu, piegādes vai pakalpojumu līgumus.

2. parasti dsk. Nopirktie produkti, preces.

Avoti: LLVV, JtV, PIeL

iepirst   -piržu, -pird, -pirž, pag. -pirdu; sar.

1. Ievadīt (kur) vēdera gāzes.

Avoti: ME

iepīt   -pinu, -pin, -pin, pag. -pinu; trans.

1. Pinot iestiprināt (kur iekšā); pinot pievienot (kam); ievīt (1).

// pārn. Iekļaut, iestarpināt (piemēram, vārdu tekstā).

2. sar. Iesaistīt (piemēram, kādā, parasti nevēlamā, pasākumā).

3. Iesākt pīt, bet nepabeigt.

Avoti: LLVV

iepīties   -pinos, -pinies, -pinas, pag. -pinos;

1. Refl. --> iepīt (1); sapīties, ieķerties (kur).

2. sar. Refl. --> iepīt (2).

Avoti: LLVV

iepītne   novec.

1. Pīts krēsla sēdeklis.

2. Matu saite.

Avoti: KV

iepl.   saīs.

1. Ieplaka (kartogrāfijā).

Avoti: i2

ieplacināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; parasti divd. formā: ieplacināts;

1. Mazliet saplacināt.

Avoti: LLVV

ieplaiksnīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Iesākt plaiksnīties; īsu brīdi plaiksnīties.

Avoti: LLVV

ieplaisāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; intrans.; parasti divd. formā: ieplaisājis;

1. Mazliet, arī vietumis saplaisāt.

Avoti: LLVV

ieplaka   -as, s.

1. Sekls, plašs pazeminājums (zemes virsā) ar samērā līdzenu dibenu.

Ieplaku ezeri— ezeri, kas rodas, iedobumiem zemes virsā piepildoties ar ūdeni.

Ieplaku nogulumi— nogulumi, kas veidojas ezera dibenā.

Dziļūdens ieplaka— slēgts okeāna gultnes pazeminājums, kura nogāžu slīpums ir līdz 45 grādiem un dziļums pārsniedz 5000 m.

2. Neliels, sekls iedobums, padziļinājums kādā (parasti ceļa, laukuma) virsmā.

Avoti: LLVV

ieplakaniski   apv.

1. Ar plakano pusi.

Avoti: ME

ieplakans   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet plakans.

Avoti: LLVV

ieplakt   -ploku, -ploc, -plok, pag. -plaku; intrans.

1. parasti 3. pers. Plokot ieveidot, radīt padziļinājumu, pazemināties līmeņa ziņā (piemēram, par zemes virsu, slāni).

2. Pieplakt, piekļauties (kur iekšā); iekļauties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieplakumi

1. Gandrīz lēzeni, parasti ieapaļi pazeminājumi stepes vai mežastepes zonās.

Avoti: LPE

ieplānot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iekļaut, paredzēt plānā.

Avoti: LLVV

ieplarkšēties   parasti 3. pers., -plarkšas, pag. -plarkšējās; refl.

1. Iesākt plarkšēt un tūlīt pārstāt.

2. apv. Sākt plarkšēt.

Avoti: LLVV, EH

ieplarkšķēties   parasti 3. pers., -plarkšķas, pag. -plarkšķējās, refl.

1. Iesākt plarkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieplatīt   apv.

1. Valkājot padarīt platāku (piemēram, apavus).

Avoti: KiV

ieplats   apv.

1. Mēreni plats.

Avoti: ME

ieplaucēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Iejaut (maizi), aplejot iejavas miltus ar verdošu ūdeni.

2. apv. Iešaut.

Avoti: LLVV, ViV

ieplaucēt   apv.

1. Panākt, ka sāk plaukt.

Avoti: EH

ieplaukstāt   apv.

1. Iesist ar plaukstu.

Avoti: EH

ieplaukt   apv.

1. Sākt plaukt.

Avoti: ME

ieplaukt   apv.

1. Mitruma iedarbībā sākt plukt.

Avoti: ME

ieplecot

1. Pielikt strēlnieku (vai medību) šaujamieroci (parasti ieroča laidi) pie pleca atbilstoši tā konstruktīvajām īpatnībām tā, lai šaušanas laikā paaugstinātu uguns efektivitāti, tādējādi samazinot ložu izkliedi.

Avoti: MIL

iepleitēt   apv.

1. Iepērt.

Avoti: MiV

iepleknēt   apv.

1. Iepērt ar pletni; iepērt.

Avoti: ViV, EH

ieplencēt   apv.

1. Iepērt, iekaustīt.

Avoti: KnG

ieplencēties   apv.

1. Iekļūt, iekulties (nelaimē).

Avoti: EH

ieplerkšēties   parasti 3. pers., -plerkšas, pag. -plerkšējās; refl.

1. Iesākt plerkšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieplerkšķēties   parasti 3. pers., -plerkšķas, pag. -plerkšķējās, refl.

1. Iesākt plerkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieplēsināt   apv.

1. Vairākkārt rīdot, panākt, ka (suns) kļūst nikns.

Avoti: ĒiV

ieplest   -plešu, -plet, -pleš, pag. -pletu, arī -plētu; trans.

1. Pavērt platāk (acis, nāsis).

Avoti: LLVV

ieplēst   -plēšu, -plēs, -plēš, pag. -plēsu; trans.

1. Daļēji saplēst; vietumis saplēst.

2. Plēšot, skrāpējot radīt (kur skrambu, ievainojumu).

// intrans. Plēšot, skrāpējot ievainot.

3. Iztīrot (kādā vietā) krūmus, celmus, akmeņus u. tml., padarīt (to) lauksaimnieciski izmantojamu.

4. žarg. Iedzert (alkoholisku dzērienu).

5. žarg. Iesist.

Avoti: LLVV, SLG

ieplesties   -plešos, -pleties, -plešas, pag. -pletos, arī -plētos; refl.

1. Nostājoties (piemēram, uz ceļa, durvīs), aizsprostot.

2. parasti 3. pers. Refl. --> ieplest (1).

Avoti: LLVV

ieplēsties   apv.

1. Gūt ievainojumu.

Avoti: ME

ieplēsums

1. Pabeigta darbība, rezultāts --> ieplēst.

Avoti: Sin

iepletēt   apv.

1. Iegludināt.

Avoti: ViV

iepletums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieplest.

Avoti: LLVV

ieplētums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieplest.

Avoti: LLVV

ieplezdināties   apv.

1. Spārnus sitot ieiet.

Avoti: EH

ieplīkšēties   parasti 3. pers., -plīkšas, pag. -plīkšējās; refl.

1. Iesākt plīkšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieplīkšķēties   parasti 3. pers., -plīkšķas, pag. -plīkšķējās, refl.

1. Iesākt plīkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iepliķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iesist dažus pliķus.

Avoti: LLVV

ieplinderēt   žarg.

1. Iemest.

Avoti: SLG

ieplinkšēties   parasti 3. pers., -plinkšas, pag. -plinkšējās; refl.

1. Iesākt plinkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieplinkšķēties   parasti 3. pers., -plinkšķas, pag. -plinkšķējās, refl.

1. Iesākt plinkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieplīst   parasti 3. pers., -plīst, pag. -plīsa; intrans.

1. Mazliet, arī vietumis saplīst.

Avoti: LLVV

ieplīsums   -a, v.

1. Ieplēsta vai ieplīsusi vieta; plaisa, kas radusies plīstot.

Avoti: LLVV

ieplītēt   apv.

1. Iepērt.

Avoti: ĒiV

ieplīties   apv.

1. Iedomāties, iecerēt kaut ko.

Avoti: EH

iepliukšēties   parasti 3. pers., -pliukšas, pag. -pliukšējās; refl.

1. Iesākt pliukšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iepliukšķēties   parasti 3. pers., -pliukšķas, pag. -pliukšķējās, refl.

1. Iesākt pliukšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieplīvot   apv.

1. Sākt plīvot, plivināties.

2. Ielidot; līgojoties ienākt.

Avoti: ME, EH

ieplokņīt   apv.

1. Iepērt, iepļaukāt.

Avoti: ViV

ieplosīt   apv.

1. Ieplēst.

2. Sākt plosīties, trakot.

Avoti: ME

ieplosīties   apv.

1. Sākt ālēties, plosīties, trakot.

Avoti: ME

ieplucināt   apv.

1. Iesākt plucināt.

Avoti: EH

ieplucināt   apv.

1. Sagatavot (dzērienu lopiem).

Avoti: EH

ieplūde   -es, s.; parasti vsk.

1. Process --> ieplūst.

2. tehn. Ieeja hidrauliskā vai pneimatiskā iekārtā.

Avoti: LLVV

iepludinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iepludināt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iepludināt (2).

Avoti: LLVV

ieplūdinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieplūdināt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ieplūdināt (2).

Avoti: LLVV

iepludināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, arī ļaut, lai ieplūst (ūdenskrātuvē).

2. Iekļaut (kā sastāvdaļu, daļu kādā kopumā), pievienot (kā sastāvdaļu, daļu kādam kopumam).

Avoti: LLVV

ieplūdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, arī ļaut, lai ieplūst (ūdenskrātuvē).

2. Iekļaut (kā sastāvdaļu, daļu kādā kopumā), pievienot (kā sastāvdaļu, daļu kādam kopumam).

Avoti: LLVV

ieplūdums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieplūst (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ieplūst (3).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> ieplūst (4).

Avoti: LLVV

iepluinīt   -u, -i, -a, arī -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.; sar.

1. Mazliet pagrūstīt, sapurināt, vairākkārt iesist u. tml.

2. Mazliet, arī vietumis ieplēst.

Avoti: LLVV

ieplūkāt   apv.

1. Plūcot ievākt.

2. Nedaudz plēst, raustīt.

Avoti: ME

ieplukšēties   apv.

1. Ierunāties.

Avoti: ViV

ieplūkt   apv.

1. Plūcot ievākt.

2. Nedaudz plēst, raustīt.

Avoti: ME

ieplunčēties   apv.

1. Iesākt plunkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: ME

ieplunkšēties   parasti 3. pers., -plunkšas, pag. -plunkšējās; refl.

1. Iesākt plunkšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieplunkšķēties   parasti 3. pers., -plunkšķas, pag. -plunkšķējās, refl.

1. Iesākt plunkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieplūskāt   apv.

1. Viegli iepērt (piemeram, ar lakatu).

Avoti: EH

ieplūst   -plūstu, -plūsti, -plūst, pag. -plūdu; intrans.

1. parasti 3. pers. Plūstot ievirzīties (kur iekšā) - piemēram, par šķidrumu, straumi.

// pārn. Ievirzīties (kur iekšā) - parasti par daudziem.

2. parasti 3. pers. Izraisīties (parasti par fizioloģiskām vai psihiskām norisēm).

3. Iekļauties (kur), papildinot (ko); pievienoties.

4. parasti 3. pers. Nonākt kāda rīcībā, īpašumā (par naudu, vērtībām, ienākumiem).

Nauda ieplūst kādam kabatā— nauda nonāk kāda īpašumā.

Avoti: LLVV

ieplutāt   apv.

1. Iesist ar plaukstu vienu reizi; iepērt.

Avoti: EH

iepļāpāt   apv.

1. Pļāpājot iestāstīt.

Avoti: ME

iepļāpāties   apv.

1. Aizrauties ar pļāpāšanu.

2. Pļāpājot iekulties.

Avoti: EH

iepļaukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Iesist dažas pļaukas.

Avoti: LLVV

iepļaustīt   apv.

1. Iepļaukāt.

2. Pļaujot pa grāvmalām, krūmāju malām u. tml., mazliet sagādāt (sienu).

Avoti: ĒiV, EH, KiV

iepļaut   -pļauju, -pļauj, -pļauj, pag. -pļāvu;

1. trans. Iesākt pļaut, bet nepabeigt.

2. intrans. Pļaujot ievirzīties (kur iekšā).

3. trans. Nedaudz sapļaut.

4. intrans. Pļaujot ievirzīt (kur iekšā izkapti); pļaujot radīt brūci, ievainojumu.

5. trans. Vairākkārt pļaujot, padarīt piemērotu pļaušanai (darba rīku).

6. apv. Iekost (parasti par cūkām, zirgiem).

Avoti: LLVV, KiV, JV

iepļauties   -pļaujos, -pļaujies, -pļaujas, pag. -pļāvos; refl.

1. Vairākkārt pļaujot, iemācīties labi pļaut; pļaut, kamēr pļaušana sāk labi veikties.

Avoti: LLVV

iepļekāt   apv.

1. Iemīdīt.

2. Ienākt (ar dubļainiem apaviem, dubļainām kājām).

3. Iekāpt (dubļos u. tml.).

Avoti: ViV, EH

iepļekšēties   apv.

1. Iesākt pļāpāt un pārstāt; ierunāties.

Avoti: ViV

iepļerkšēties   parasti 3. pers., -pļerkšas, pag. -pļerkšējās; refl.

1. Iesākt pļerkšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iepļerkšķēties   parasti 3. pers., -pļerkšķas, pag. -pļerkšķējās, refl.

1. Iesākt pļerkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iepļokāt   apv.

1. Iepērt, iepļaukāt.

Avoti: ĒiV

iepļosnīt   apv.

1. Iepļaukāt.

Avoti: KiV

iepļunkšēties   apv.

1. Ieplunčēties.

Avoti: EH

iepogāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Pogājot iestiprināt (kur iekšā).

2. apv. Nopērt, izpērt.

Avoti: LLVV, ME

iepogāties   apv.

1. Iepogoties.

Avoti: ME

iepogoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt pogot un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iepoinīt   apv.

1. Iedunkāt, iekaustīt, iepliķēt.

Avoti: ĒiV, ViV

iepokšināt   apv.

1. Pukšķinot iebraukt.

Avoti: ViV

iepolēt   apv., hip.

1. Iedauzīt.

Avoti: ME

ieponckāt   apv.

1. Biezi saģērbt; ietīt, ievīstīt.

Avoti: ViV

ieponckāties   apv.

1. Biezi saģērbties; ietīties, ievīstīties.

Avoti: ViV

iepost   apv.

1. Skaisti ierīkot.

2. Sagatavot tīrumu sējai.

3. Grezni saģērbt.

4. Ieskriet.

Avoti: ME

ieposties   apv.

1. Grezni saģērbties.

2. Iekārtoties, ierīkoties.

Avoti: ME

iepostīt   apv.

1. Iesākt postīt.

Avoti: ME

iepotēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. med. Ievadīt (piemēram, injicējot) organismā (parasti vakcīnu).

2. Pievienot potzaru (potcelmam); uzpotēt.

3. Panākt, ka iegūst (piemēram, pārliecību, tikumus), panākt, ka izraisās (jūtas).

Avoti: LLVV

iepraktizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Vairākkārt veicot (kādu darbību), iegūt zināšanas, prasmi, veiklību; ievingrināties.

Avoti: LLVV

ieprasavāt   apv.

1. Iegludināt.

Avoti: KiV

ieprasīt   apv.

1. Apjautāties, iejautāties.

Avoti: ME

ieprasīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Iejautāties.

Avoti: LLVV

ieprāsnēt   apv.

1. Iedomāties.

Avoti: EH

ieprāsnēties   apv.

1. Iedomāties.

2. Apjēgt, saprast.

Avoti: ME, VeAT

ieprasties   sar.

1. Iemācīties, ievingrināties.

Avoti: Sin

ieprasts   apv.

1. Diezgan prasts.

Avoti: ME

ieprašņāt   apv.

1. Apjautāties, iejautāties.

Avoti: ME

ieprašņāties   apv.

1. Ieprasīties.

Avoti: ME

ieprātēties   apv.

1. Iedomāties (par kaut ko).

2. Izveicīgi iegūt.

Avoti: ME, VeAT

ieprātība   apv.

1. Izveicība, izmanība, prasme.

Avoti: TlV

iepratība   apv.

1. Veiklība darbā.

Avoti: LE

iepratīgs   apv.

1. Tāds, kas ātri aptver.

Avoti: KV

ieprātīgs   apv.

1. Prātīgs, saprātīgs, sapratīgs.

Avoti: ME

iepratināt   apv.

1. Iemācīt, ievingrināt.

Avoti: EH

iepratināties   sar.

1. Ievingrināties.

Avoti: Sin

ieprātot

1. apv. Ievērot.

2. sar. Iecerēt.

Avoti: ME, Sin

ieprātot

1. apv. Ievērot.

2. sar. Iecerēt.

Avoti: ME, Sin

ieprātoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; trans.

1. Iedomāties (4).

2. Ieprātēties (1).

Avoti: LLVV

ieprātums   apv.

1. Izveicība, izmanība, prasme; ieprātība.

Avoti: TlV

iepraulēt   apv.

1. Kļūt vietumis praulainam.

Avoti: ViV

ieprāva   apv.

1. Daikts, darba rīks.

Avoti: EH

ieprāvēties   apv.

1. Iegrozīties.

Avoti: EH

iepravīt   apv.

1. Iegrozīt, ievirzīt, ieregulēt (tā, kā vajadzīgs).

Avoti: ĒiV, ViV

iepravīties   apv.

1. Ievingrināties; iemanīties.

Avoti: ViV

ieprecēt   -precu, -preci, -prec, pag. -precēju; trans.; parasti divd. formā: ieprecēts;

1. Apprecot ievest (kādās mājās, ģimenē).

Avoti: LLVV

ieprecēties   -precos, -precies, -precas, pag. -precējos; refl.

1. Apprecoties iekļūt, tikt ievestam (kādās mājās, ģimenē).

2. Precoties iegūt (par radiniekiem); apprecoties saistīties (piemēram, ar kādu ģimeni).

3. Neizdevīgi, neveiksmīgi apprecēties.

Avoti: LLVV

ieprecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka apprec.

Avoti: LLVV

ieprēkšķināties   apv.

1. Iesākt pēkšķēt un apklust.

Avoti: ME

iepresēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Presējot iestiprināt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iepretējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir gandrīz pretī.

Avoti: LLVV

iepretī   apst.; priev. nozīmē ar dat.

1. Gandrīz pretī.

2. Pretstatā (kādai parādībai), atšķirībā (no kādas parādības).

3. Pretstatā (kādam cilvēkam), atšķirībā (no kāda cilvēka).

Avoti: LLVV

iepretība   apv.

1. Pretējā puse, pakaļpuse.

Avoti: EH

iepretim   apst.; priev. nozīmē ar dat.

1. Gandrīz pretī.

2. Pretstatā (kādai parādībai), atšķirībā (no kādas parādības).

3. Pretstatā (kādam cilvēkam), atšķirībā (no kāda cilvēka).

Avoti: LLVV

iepriecāties   apv.

1. Priecāties, baudīt.

Avoti: ME

iepriecēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Iepriecināt.

Avoti: LLVV

iepriecētājs   apv.

1. Mierinātājs; prieka izraisītājs.

Avoti: ME

iepriecinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iepriecināt.

2. Tas, kas iepriecina.

Avoti: LLVV

iepriecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (kāds) priecājas; izraisīt, sagādāt prieku (kādam).

Avoti: LLVV

iepriecinātājs   apv.

1. Mierinātājs; prieka izraisītājs.

Avoti: ME

iepriekš   apst.

1. Kādu laiku pirms kā cita.

Avoti: LLVV

iepriekš-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar divd.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir bijis, norisinājies agrāk, senāk, pirms kā cita.

Avoti: LLVV

iepriekša   apv.

1. Priekštelpa.

Avoti: KnG

iepriekšā   apv.

1. Iepriekš.

Avoti: ME

iepriekšējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas bijis, darbojies pirms tagadējā (par cilvēku, kolektīvu u. tml.).

2. Tāds, kas notiek pirms kā cita, atšķirīga (par pasākumu, darbību).

Iepriekšējā izmeklēšana— kriminālprocesa stadija, kurā izmeklētājs kriminālprocesa paredzētajā kartībā veic pasākumus nozieguma atklāšanai, vainīgā noskaidrošanai; lietas materiālu noformēšana, lai nodotu tiesai.

Atrasties iepriekšējā apcietinājumā— atrasties apcietinājumā iepriekšējās izmeklēšanas laikā pirms tiesas.

3. Tāds, kas atrodas priekšā kam citam.

Avoti: LLVV

iepriekšis   apv.

1. Iepriekš.

Avoti: ME

iepriekšparedzēšana

1. Notikumu gaitas prognozēšana.

iepriekšpasūtīšana

1. Vienošanās par kaut kā rezervēšanu.

Avoti: BiP

iepriekšsaspriegts

1. Tāds, kuram ir sākotnējs spriegumstāvoklis.

Iepriekšsaspriegtās konstrukcijas— būvksonstrukcijas, kuru elementos izgatavošanas vai montāžas procesā tiek radīts sākotnējs spriegumstāvoklis.

Avoti: LPE

ieprikšēties   apv.

1. Iesprakšķēties.

Avoti: ViV

iepriekšu   apv.

1. Iepriekš.

Avoti: ME

ieprogrammēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iekļaut, paredzēt programmā.

// pārn. Paredzēt, iecerēt.

Avoti: LLVV

ieprojektēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iekļaut, paredzēt projektā.

Avoti: LLVV

iepromēt   apv.

1. Iemēģināt.

Avoti: MiV

ieprotokolēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ierakstīt protokolā.

// intrans.

Avoti: LLVV

ieprovēt   apv.

1. Iemēģināt, izmēģināt.

Avoti: ĒiV

iepucēt   apv.

1. Ātri noēst.

Avoti: EH

iepudāt   apv.

1. Vecās drēbēs, lupatās ievīstīt.

Avoti: EH

iepūderēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Viegli pārklāt (ar ko pulverveidīgu).

Avoti: LLVV

iepūdēt   apv.

1. Izraisīt strutu rašanos, ļaut sākt pūt.

Avoti: ME

iepūdināt   apv.

1. Izraisīt strutu rašanos, ļaut sākt pūt.

2. Pieļaut, ka mitruma dēļ rodas caurumi.

Avoti: ME

iepūdīt   apv.

1. Iemēslot; ietrūdināt.

Avoti: MiV

iepuinīt   apv.

1. Iedunkāt, iekaustīt.

Avoti: ĒiV

iepukstēties   -pukstos, -puksties, -pukstas, pag. -pukstējos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt pukstēt (parasti straujākā ritmā) - par sirdi; īsu brīdi pukstēt.

2. sar. Neapmierināti ierunāties.

Avoti: LLVV

iepukšēties   parasti 3. pers., -pukšas, pag. -pukšējās; refl.

1. Iesākt pukšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iepukšķēties   parasti 3. pers., -pukšķas, pag. -pukšķējās, refl.

1. Iesākt pukšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iepūlēt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: ME

iepūlēties   apv.

1. Iestrādāties.

Avoti: ME

iepulsēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt pulsēt (parasti straujākā ritmā); īsu brīdi pulsēt.

Avoti: LLVV

iepumpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Iesūknēt.

Avoti: LLVV

iepumpt   apv.

1. Iepampt.

Avoti: EH

iepumpurojums   -a, v.; bot.

1. Pumpurs.

Avoti: LLVV

iepurināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Purinot ievirzīt (kur iekšā).

2. apv. Kratot iekvēlināt, uzkurt.

3. sar. Iedzert (parasti degvīnu).

Avoti: LLVV, ME, Žrg

iepurināties   apv.

1. Ierušināties.

2. Turīgam kļūt.

Avoti: ĒiV

iepurkstēties   apv.

1. Atskanēt čerkstošai, grabošai, šņācošai skaņai.

Avoti: ME

iepurkšēties   apv.

1. Atskanēt čerkstošai, grabošai, šņācošai skaņai.

Avoti: ME

iepurkšķēties   apv.

1. Atskanēt čerkstošai, grabošai, šņācošai skaņai.

Avoti: ME

iepurpēt   apv.

1. Iepūt.

Avoti: EH

iepūst   -pūšu, -pūt, -pūš, pag. -pūtu;

1. trans. Pūšot ievirzīt (kur iekšā, piemēram, elpu, kādu vielu).

// intrans. Ievirzīt gaisa strāvas (kur iekšā) - par vēju.

2. parasti 3. pers.; intrans. Iesākt pūst (noteiktā virzienā) - par vēju.

3. trans.; vienk. Iestāstīt (parasti ko aplamu).

4. žarg. Nespēt kaitēt.

Iepūt man!— saka, apliecinot gatavību īstenot nodomu, neraugoties uz iebildumiem, pretestību.

5. apv. Iepūšļāt.

Avoti: LLVV, SLG

iepūsties   -pūšos, -pūties, -pūšas, pag. -pūtos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt pūst; īsu brīdi pūst.

2. sar. Kļūt iedomīgam, augstprātīgam.

Avoti: LLVV

iepūšļāt   apv.

1. Sākt pūst elpu, atkārtoti uzpūst elpu.

2. Iepūst.

3. Appūst, dziedināt pūšļojot.

Avoti: ME

iepūšļāt   apv.

1. Sākt strutot.

Avoti: ME

iepūt   parasti 3. pers., -pūst, pag. -puva; intrans.; parasti divd. formā: iepuvis;

1. Mazliet, arī vietumis sapūt.

Avoti: LLVV

ieputēt   apv.

1. Putot iekrist.

2. Pārklāties ar putekļiem no visām pusēm.

3. Sākt izputēt.

Avoti: ME

iepūtība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Vispārināta īpašība --> iepūtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iepūtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Iedomīgs, augstprātīgs.

Avoti: LLVV

ieputināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; trans.

1. Putinot apņemt no visām pusēm (parasti ar sniegu, smiltīm).

2. Putinot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iepūtināt   apv.

1. Ļaut ūdenim sakrāties (pie aizsprostojuma).

2. Atpūtināt.

3. Pieradināt (zirgu) atpūsties zināmās vietās vai noteiktos laikos.

Avoti: ME

ieputinēt   apv.

1. Ieputināt.

Avoti: KiV

ieputot   apv.

1. Iesākt putot.

2. Ieziepēt.

Avoti: ME

ieputrāt   apv.

1. Panākt, ka (kāds) kļūst par līdzdalībnieku (riskantā pasākumā).

Avoti: ME

ieputrot   apv.

1. Panākt, ka (kāds) kļūst par līdzdalībnieku (riskantā pasākumā).

Avoti: ME

ieputroties   apv.

1. Iejaukties (riskantā pasākumā).

Avoti: ME

iepuvešoties   apv.

1. Sākt pūžņot, strutot.

Avoti: EH

iepuvēt   apv.

1. Iepūt.

Avoti: ViV

iepuvums   -a, v.

1. Rezultāts --> iepūt; iepuvusi vieta.

Avoti: LLVV

iepūžņoties   apv.

1. Sākt strutot, pūžņot.

Avoti: EH

ier.   saīs.

1. Ieraksts; ierakstīts (bibliogrāfiskajās piezīmēs).

Avoti: i1

ieracināt   apv.

1. Atkārtoti rokot ierakt.

Avoti: ME

ieradināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (kāds) iegūst par ierašu, ieradumu; pieradināt.

2. Panākt, ka (kāds) pierod (pie kā).

Avoti: LLVV

ieradināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> ieradināt (1).

2. Refl. --> ieradināt (2).

Avoti: LLVV

ieradīt   apv.

1. Radīt, ar savu darbu, darbību izveidot.

2. Iedzimt.

Avoti: ME, EH

ierādīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atļaut izmantot, nodot lietošanā; arī iedalīt (zemi).

2. Savienojumā ar "vieta"; noradīt, noteikt vietu (kādam).

// pārn. Savienojumā ar "vieta", "loma": piešķirt (ievērojamu) nozīmi.

3. Iemācīt (strādāt), parādīt (kā darīt).

4. Atklāt, parādīt (citiem savu stāvokli, izjūtas).

Avoti: LLVV

ierādītājs   -a, v.

1. Darītājs --> ierādīt.

2. Savienojumā ar "vieta"; darbinieks (piemēram, kinoteātrī), kura uzdevums ir ierādīt apmeklētājiem vietas.

Avoti: LLVV

ieradīties   apv.

1. Rasties, ierasties.

Avoti: EH

ierādīties   apv.

1. Izrādīt, parādīt.

Avoti: EH

ieradoties   apv.

1. Laulības rezultātā nonākt radniecības attiecībās.

Avoti: ME

ieradums   -a, v.

1. Tas, kas ir ierasts (kādam cilvēkam); paradums.

2. Savienojumā ar "pa": kā parasts.

3. Tas, kas ir ierasts (tautai, sabiedrībai); ieraša, tradīcija.

Avoti: LLVV

ieradze   -es, dsk. ģen. -džu, s.; retāk

1. Ieradzis - raga serde (dobradžiem); pieres kaula izaugums (dobradžu) raga pamatā.

Avoti: LLVV

ieradzeņas   apv.

1. Dem. --> ieradze.

Avoti: EH

ieradziņi   apv.

1. Dem. --> ieradze.

Avoti: EH

ieradziņš   apv.

1. Dem. --> ieradzis.

Avoti: ME

ieradzis   -dža, v.

1. Raga serde (dobradžiem); pieres kaula izaugums (dobradžu) raga pamatā.

Avoti: LLVV

ieradzīši   apv.

1. Dem. --> ieradze.

Avoti: EH

ieradzītes   apv.

1. Dem. --> ieradze.

Avoti: EH

ieradzināt   apv.

1. Pamudināt, paskubināt.

Avoti: ME

ierags   novec.

1. Pirkstveidīgi galvas kausa, resp. pieres kaula izliekumi, atzarojumi ragu dzīvniekiem (govīm, briežiem, auniem u. c.).

Avoti: KV

ieraģe   apv.

1. Ieradze.

Avoti: EH

ieraibināt   apv.

1. Iekaisīt, iebārstīt, iepīt, piejaukt.

Avoti: ME

ieraibens   apv.

1. Mazliet raibs; ar nedaudz raibumiem.

Avoti: ĒiV

ieraibs   apv.

1. Mazliet raibs, paraibs.

Avoti: SiV

ieraibums   apv.

1. Nedaudz raibs plankums.

Avoti: ME

ieraidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ievirzīt (kur iekšā, piemēram, bumbu, ripu).

2. pareti. Sūtot vai dzenot panākt, ka ievirzās (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ierakāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; reti.

1. Ierakņāt.

2. apv. Daļēji uzrakņāt, uzkasīt (zemi).

Avoti: LLVV

ierakāties   apv.

1. Ierakties.

Avoti: ME

ierakņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; pareti.

1. Rakņājot ievietot (parasti zemē), rakņājot pārklāt (ar zemi).

Avoti: LLVV

ierakstaizsardzība   inf.

1. Informācijas dzēšanas vai ierakstīšanas aizliegums, to var izmantot gan disketei, gan datnei, ko paredzēts ierakstīt vai kas ierakstīta disketē vai cietajā diskā.

Avoti: ZTV

ierakste   inf.

1. Datu reģistrēšana atmiņā vai citā nesējvidē.

Avoti: D89

ierakstīšana   inf.

1. Datu reģistrēšana atmiņā vai citā nesējvidē.

Avoti: D89

ierakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pierakstīt, atzīmēt (piemēram, burtnīcā, žurnālā, lai saglabātu, neaizmirstu).

// pārn. Savienojumā ar "lappuse"; veikt ko nozīmīgu, neaizmirstamu, vienreizīgu.

2. Radīt, ieveidot (parasti pēdas sniega, smiltīs).

3. Ieskaņot.

Avoti: LLVV

ierakstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Pieteikties, piereģistrēties (parasti par biedru, dalībnieku).

2. parasti 3. pers. Tikt ierakstītam (parasti neviļus, negribēti).

3. Vairākkārt rakstot, iemācīties labi rakstīt; rakstīt, kamēr rakstīšana sāk labi veikties.

Avoti: LLVV

ieraksts   -a, v.

1. Rezultāts --> ierakstīt (1); tas, kas ir pierakstīts, atzīmēts.

2. Process, rezultāts --> ierakstīt (3).

3. inf. Saistītu datu elementu kopums, ko datorā apstrādā kā vienotu veselumu.

4. inf. Datu bāzes struktūras elements, kas tiek uzglabāts datu laukos, kuriem piešķirts noteikts vārds.

Avoti: LLVV, ZTV

ierakšanās   mil.

1. Ierakumu, spraugu rakšana, ko veic atsevišķi karavīri, ekipāžas, apkalpes, gatavojoties kaujasdarbībai, un tās gaitā.

Avoti: MIL

ierakšķēties   apv.

1. Īsu brīdi rukšķēt; ierukšķēties.

Avoti: EH

ierakt   -roku, -roc, -rok, pag. -raku; trans.

1. Rokot ievietot (parasti zemē), rokot pārklāt (parasti ar zemi).

2. Dziļi iespiest (piemēram, seju spilvena).

Avoti: LLVV

ierakties   -rokos, -rocies, -rokas, pag. -rakos; refl.

1. Refl. --> ierakt (1).

2. Refl. --> ierakt (2).

3. Izveidot ierakumus un novietoties tajos.

4. sar. Pilnīgi nodoties (darbam, mācībām u. tml.), atstājot novārtā visu pārējo.

Avoti: LLVV

ierakums   -a, v.; mil.

1. Aizstāvēšanās būve (zemē) uguns pozīciju ierīkošanai, cilvēku un ieroču aizsargāšanai no pretinieka uguns un novērošanas.

Avoti: LLVV

ierāmējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ierāmēt.

Avoti: LLVV

ierāmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iestiprināt ietvarā.

Avoti: LLVV

ierandans   apv.

1. Mazliet silts, remdens.

Avoti: ME

ierandins   apv.

1. Mazliet silts, remdens.

Avoti: ME

ierantīt   apv.

1. Ierobīt, iecirst.

Avoti: EH

ierāpāt   apv.

1. Ierāpot.

Avoti: KiV

ierāpāties   apv.

1. Rāpojot iekļūt (kur iekšā).

Avoti: ĒiV

ierāpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Rāpojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ierāpties   -rāpjos, -rāpies, -rāpjas, pag. -rāpos; refl.

1. Rāpjoties, arī rāpus ievirzīties (kur iekšā).

2. Ierāpot.

Avoti: LLVV

ierast   -rodu, -rodi, -rod, pag. -radu; trans.

1. Kļūt tādam, kam (kas, piemēram, darbība, rīcība, izturēšanās) izveidojas par regulāru, parastu; pierast.

// intrans. Pierast (pie apkārtējās vides, apstākļiem); arī iedzīvoties (1).

Avoti: LLVV

ierastība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ierasts (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ierasties   -rodos, -rodies, -rodas, pag. -rados; refl.

1. Nonākt (kur, pie kā) noteiktā nolūkā.

2. parasti 3. pers. Izveidoties (piemēram, par grumbām, tulznām).

3. Parasti savienojumā ar "pasaulē": piedzimt.

Avoti: LLVV

ierasts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> ierast.

2. Tāds, kas ir kļuvis regulārs; tāds, kas ir izveidojies par parastu.

Avoti: LLVV

ieraša   -as, s.

1. Ilgā laika posmā izveidojusies (darbības, rīcības) kārtība (sadzīvē, darbā).

Ierašu dziesmas— tautasdziesmu žanrs, kas saistīts ar darbību (dažādām izdarībām, dejām, spēlēšanu).

2. Paradums.

Avoti: LLVV

ierāt   apv.

1. Iedzīt bailes ar pārmetumiem un rājoties.

Avoti: ME

ierāt   apv.

1. Prieka pēc ceļot.

Avoti: ME

ierāties   apv.

1. Sākt bārties.

2. Iesākt bārties un aizrauties ar bāršanos.

Avoti: ME

ieratot   apv.

1. Iebraukt (ar ratiem), ieripot.

Avoti: ME

ieraudāt   novec.

1. Iešņukstēties; iesākt raudāt.

Avoti: LV93

ieraudāties   -raudos, -raudies, -raudas, pag. -raudājos; refl.

1. Iesākt raudāt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieraudināt   apv.

1. Panākt, būt par cēloni, ka sāk raudāt.

Avoti: ViV

ieraudzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka sāk rūgt.

Avoti: LLVV

ieraudzīt   -raugu, -raugi, -rauga, pag. -raudzīju; trans.

1. Uztvert ar redzi, arī pamanīt.

2. Ievērot, uztvert (psihisku stāvokli, rakstura, personības īpašības).

3. novec. Ieredzēt.

Avoti: LLVV

ieraugkukulītis   apv.

1. Neliels mīklas gabals, ko atstāj ieraugam.

Avoti: ĒiV

ieraugot   apv.

1. Ievietot kodinātājā.

Avoti: ME, VeAT

ieraugs   -a, v.

1. Vielu kopums, kas aizsāk, izraisa (kā) rūgšanu.

2. pārt. Atsevišķi uzraudzēta masa mīklas raudzēšanai.

3. pārt. Mikroorganismu (pienskābes baktēriju) koncentrāts skābpiena produktu garšas, smaržas un konsistences veidošanai.

Avoti: LLVV, ZTV

ieraugt   apv.

1. Ieraudzīt.

Avoti: ME

ieraugt   apv.

1. Ieraudzēt.

Avoti: KiV

ieraukšt   apv.

1. Šujot ieveidot, parasti sīkas, krokas.

Avoti: KiV

ieraukšums   apv.

1. Apģērba, parasti sīks, krokojums.

Avoti: KiV

ieraukt   apv.

1. Savilkt, sakrunkāt, sašaurināt.

Avoti: ME

ieraukties   sar.

1. Savilkties, samazināties.

Avoti: Sin

ieraust   -raušu, -raus, -rauš, pag. -rausu; trans.

1. Raušot ievirzīt (kur iekšā).

2. Iegūt (daudz naudas), piemēram, alkatīgi krājot.

3. Iesist pliķi, iepliķēt.

Avoti: LLVV, LV06, EH

ierausties   -raušos, -rausies, -raušas, pag. -rausos; refl.

1. Raušoties ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieraustīt   apv.

1. Sākt šurp un turp raustīt vai grūstīt.

2. Iestaipīt, izstaipīt.

Avoti: ME

ieraut   -rauju, -rauj, -rauj, pag. -rāvu;

1. trans. Raujot ievirzīt (kur iekšā).

// sar. Strauji ievest (parasti vezumu).

// sar. Iedzert (parasti alkoholisku dzērienu).

2. Ievirzīt uz iekšu (ķermeņa daļu); ievilkt (4).

3. Strauji virzot (piemēram, roku, kāju pa negluda priekšmeta virsmu), iedurt (ādā).

4. trans. Panākt, būt par cēloni, ka piedalās, iesaistās (darbībā, pasākumā); panākt, būt par cēloni, ka nokļūst kādā (parasti nevēlamā, situācijā).

5. intrans.; sar. Spraigi strādāt.

6. trans.; sar. Labi nopelnīt, saraust (naudu).

7. sar. Iesist.

Avoti: LLVV, ME, SLG

ierauties   -raujos, -raujies, -raujas, pag. -rāvos; refl.

1. Ievirzīties (kur iekšā), lai paliktu, nepamanīts, lai paslēptos.

2. Savienojumā ar "sevī": norobežoties no citiem, noslēgties.

Avoti: LLVV

ierāvējs   -a, v.

1. Darītājs --> ieraut.

2. sar. Cilvēks, kas cenšas iedzīvoties uz citu rēķina.

3. novec. Apzīmējums veiklam un cītīgam strādniekam.

Avoti: LLVV, GV

ieravēt   apv.

1. Iesākt ravēt, bet nepabeigt.

Avoti: ViV

ieravēties   apv.

1. Iegūt pieredzi ravēšanā.

Avoti: EH

ierāvums   apv.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieraut (1).

2. Ievilkums.

Avoti: ME

ieraža   -as, s.

1. Ieraša - ilgā laika posmā izveidojusies (darbības, rīcības) kārtība (sadzīvē, darbā); paradums.

Ieražu folklora— tautas daiļrade (gk. tdz., arī buramvārdi, mīklas, pasakas, rotaļas, dejas), kas tematiski un funkcionāli saistīta ar darba, gadskārtu svētku un ģimenes godu ieražām.

Avoti: EV

ieražģīt   apv.

1. Ierežģīt.

Avoti: ME

ieražot   apv.

1. Ievākt, noglabāt (ražu), iegūt.

Avoti: ME

ierce   apv.

1. Ērce.

Avoti: BsV

iere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Iedobums krāsns mūrī (kur var ko žāvēt, sildīt); ieris.

2. Krāsns mūrītis.

3. Dūmvads (krāsnī).

Avoti: LLVV

ierecēt   parasti 3. pers., -rec, retāk -recē, pag. -recēja; intrans.; reti.

1. Iesākt recēt; mazliet sarecēt.

Avoti: LLVV

ierēde   ek.; novec.

1. Amats, štata vieta.

Avoti: Ztv1

ierēdēt   apv.

1. Pārliecināt, novēlēt.

Avoti: EH

ieredīt   apv.

1. Ierādīt - atļaut izmantot, nodot lietošanā; arī iedalīt (zemi).

Avoti: KiV

ierēdīt   apv.

1. Iekārtot, ierīkot, sakārtot.

Avoti: ME

ierēdniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Sabiedrības slānis, ko veido ierēdņi; ierēdņu kopums.

Avoti: LLVV

ierēdniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ierēdņiem, tiem raksturīgs.

2. Formāls (3), birokrātisks; arī neiejūtīgs.

Avoti: LLVV

ierēdnis   -ņa, v.

1. Algots (valsts, pašvaldības, privātfirmas) iestādes administratīvs darbinieks, kas veic garīgu vai tehnisku darbu.

// jur. Persona, kura saskaņā ar likumu kļuvusi par valsts civildienesta darbinieku, ieņemot ierēdņa amatu, t. i., amatu, kas saskaņā ar likumu attiecīgajai personai uzliek par pienākumu vai dod tiesības sagatavot, pieņemt saistošus lēmumus; algots valsts iestādes darbinieks.

Avoti: LLVV, JtV

ieredze   apv.

1. Labvēlība.

Avoti: TlV

ieredzēt   -redzu, -redzi, -redz, pag. -redzēju; trans.

1. Būt labās domās (par kādu), izturēties ar patiku un labvēlību (pret kādu).

// parasti nolieguma formā vai savienojumā ar "nevarēt". Izjust nepatiku (piemēram, pret parādību, norisi); nevarēt paciest.

2. Ieskatīties (3).

Avoti: LLVV, EH

ierēdzēt   apv.

1. Iestrādāt rādzes pakavam.

Avoti: ME

ieredzēties   apv.

1. Savstarpēji ieredzēt.

2. Patikt, būt patīkamam.

3. Iešauties prātā.

Avoti: EH

ieregulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; tehn.

1. Regulējot panākt, ka (piemēram, ierīce, mašīna) darbojas pareizi.

Avoti: LLVV

ieregulētājs   -a, v.

1. Speciālists, kas ieregulē (piemēram, ierīci, mašīnu).

Avoti: LLVV

iereģistrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Reģistrējot ierakstīt, arī fiksēt.

Avoti: LLVV

iereģistrēties   apv.

1. Pierakstīties (dzīvesvietā).

Avoti: ĒiV

iereibis   -ušais, s. -usi, -usī, divd. īp. nozīmē.

1. Tāds, kam no alkoholisko dzērienu lietošanas ir iestājies reibums.

Avoti: MLVV

iereibt   -reibstu, -reibsti, -reibst, pag. -reibu; intrans.

1. Apreibt (parasti mazliet) no alkoholiskiem dzērieniem.

Avoti: LLVV

iereibties   -reibstos, -reibsties, -reibstas, pag. -reibos; parasti saliktajos laikos; refl.; reti.

1. Iereibt.

Avoti: LLVV

iereibums   -a, v.; parasti vsk.

1. Stāvoklis --> iereibt.

Avoti: LLVV

iereibušais   -šā, v.

1. Cilvēks, kas ir (parasti mazliet) apreibis no alkoholiskiem dzērieniem.

Avoti: LLVV

iereijāt   apv.

1. Piešūt pie saistzoles (apava virsas apakšmalu).

Avoti: ViV

iereizā   apv.

1. Gandrīz tajā pašā laikā.

Avoti: EH

ierekšķēties   apv.

1. Sākt rukšķēt un tūlīt pārtraukt.

Avoti: ME

ierēkties   -rēcos, -rēcies, -rēcas, pag. -rēcos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt rēkt un tūlīt apklust (par dzīvniekiem).

2. sar. Skaļā, skarbā balsī ierunāties, iesmieties, iekliegties.

3. parasti 3. pers. Iesākt radīt asu, skarbu, skaļu troksni (par ierīci, mehānismu); īsu brīdi radīt asu, skarbu, skaļu troksni.

Avoti: LLVV

ierēķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iekļaut aprēķinā, skaitā, daudzumā; ieskaitīt.

Avoti: LLVV

ieremsties   sar.

1. Ar grūtībām iekāpt.

Avoti: Sin

Iereni   vietv.

1. Bojuoru Iereni - Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Bojāru Eriņi" nosaukuma variants latgaliski.

2. Meža Iereni - Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Meža Eriņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

ierenīt   apv.

1. Ievainot.

Avoti: KiV

Iereņi   vietv.

1. Bojoru Iereņi - Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Bojāru Eriņi" nosaukuma variants.

2. Meža Iereņi - Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Meža Eriņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ierepēt   apv.

1. Kļūt repainam.

2. Iesūnot un appelēt.

Avoti: ME, EH

ierept   apv.

1. Kļūt repainam.

2. Aizsērēt.

Avoti: ME

ieresns   apv.

1. Diezgan resns.

Avoti: ME

ieretēt   apv.

1. Sākt veidoties, sākt attīstīties (parasti par pumpuriem, augļiem, ogām).

Avoti: ME

ierevēt   apv.

1. Ieravēt.

2. Ieēst (1).

Avoti: EH

ierēvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; jūrn.

1. Samazināt buras platību (piemēram, buru satinot).

Avoti: LLVV

ierežģināt   apv.

1. Iepīt, ielocīt (ko), veidojot režģi.

Avoti: ViV

ierežģīt   apv.

1. Iepīt, ielocīt (ko), veidojot režģi.

Avoti: ViV

ierglis   apv.

1. Ērglis.

Avoti: BsV

ierībēt   parasti 3. pers., -rīb, pag. -rībēja; intrans.

1. Rībot ievirzīties (kur iekšā) - parasti par ratiem, pajūgu.

Avoti: LLVV

ierībēties   parasti 3. pers., -rības, pag. -rībējās; refl.

1. Iesākt rībēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ierībināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. intrans. Rībinot ievirzīties (kur iekšā).

2. trans. Rībinot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ierībināties   apv.

1. Iesākt rībēt, nodārdēt.

Avoti: ME

ierīce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Darba līdzeklis, kas pievienots tehnoloģiskai iekārtai kāda noteikta uzdevuma veikšanai.

Elektroniska ierīce— ierīce (piemēram, elektronu lampa, fotoelements), kurā elektronu plūsma iet caur vakuumu vai retinātu gāzi.

Avoti: LLVV

ierīcība   -as, s.; parasti vsk.

1. Ierīkošana, iekārtošana; pasākumu kopums (kā) ierīkošanai, iekārtošanai.

Zemes ierīcība— pasākumu kopums, lai lauksaimnieciski nozīmīgu zemi sagatavotu mērķtiecīgai izmantošanai.

Avoti: LLVV

ieridāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.; apv.

1. Kārtojot ievietot (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieridēt   apv.

1. Kārtojot ievietot (kur iekšā).

Avoti: ME

ierīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Ierīdīt (2).

Avoti: LLVV

ierīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Rīdot iedabūt (kur iekšā).

2. Rīdot padarīt (suni) niknu.

Avoti: LLVV

ieridot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; apv.

1. Kārtojot ievietot (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieriebīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz ieriebt, darīt ļaunu.

Avoti: ViV

ieriebt   -riebju, -rieb, -riebj, pag. -riebu; intrans.; sar.

1. Ar savu izturēšanos, rīcību, runu izraisīt (kādā) nepatiku, dusmas; sagādāt (kādam) nepatikšanas.

Avoti: LLVV

ieriebties   -riebjos, -riebies, -riebjas, pag. -riebos; refl.; sar.

1. Apriebties.

Avoti: LLVV

ieriest   parasti 3. pers., -rieš, pag. -rieta; intrans.; pareti.

1. Ierietēt (1).

Avoti: LLVV

ieriest   -riešu, -ries, -rieš, pag. -rietu, arī -riesu, trans.

1. parasti 3. pers. Iesākt dzīt, izveidot (jaunus asnus, pumpurus).

2. Iekārtot auduma pamatni (stāvos, stellēs).

Avoti: LLVV

ieriesties   parasti 3. pers., -riešas, pag. -rietās; refl.; reti.

1. Ieriest 1.

Avoti: LLVV

ieriesties   parasti 3. pers., -riešas, pag. -rietās, arī -riesās, refl.

1. Refl. --> ieriest 2(1).

2. Ieplūst (acīs) - par asarām.

3. apv. Ietīties, ievīstīties.

4. apv. Ieviesties, ierasties.

Avoti: LLVV, ME

ierietenis   apv.

1. Drēbes gabals, ko iešuj apģērbā, kas kļuvis par īsu.

Avoti: KV

ierietēt   parasti 3. pers., -riet, pag. -rietēja; intrans.

1. Iesākt piepildīties ar pienu (par tesmeni); rasties tesmenī (par pienu).

2. Ieriesties 2(2).

3. apv. Ienākties, ietecēties.

Avoti: LLVV, ME

ierieties   parasti 3. pers., -rejas, pag. -rējās; refl.

1. Iesākt riet un tūlīt apklust.

// pārn. Iesākt radīt šāvienu troksni (par šaujamieročiem, parasti ložmetējiem); īsu brīdi radīt šāvienu troksni.

Avoti: LLVV

ierietināt   apv.

1. Panākt, ka (piens) ieriet govs tesmenī.

Avoti: KiV

ierietnis   apv.

1. Drēbes gabals, ko iešuj apģērbā, kas kļuvis par īsu.

Avoti: LE

ierievene   novec.

1. Gropju ēvele.

2. Veļas beržamais dēlītis.

Avoti: LV93

ierievis   -vja, v.; tehn.

1. Mašīnelements, ko lieto detaļas nostiprināšanai uz vārpstas tā, lai detaļa nevarētu pagriezties ap vārpstu.

Ierievja savienojums— izjaucams mašīnas elementu savienojums vērpes momenta pārnešanai.

2. Izcilnis, kas divu dēļu salaidumos iegulstas otra dēļa rievā.

Avoti: LLVV

ierievojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ierievot.

Avoti: LLVV

ierievot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ieveidot (kādā virsmā rievu); padarīt (ko) rievainu.

Avoti: LLVV

ierievpāļi   novec.

1. Četrstūraini pāļi ar rievām šaurajās malās to blīvai savienošanai.

Avoti: KV

ierievsiena   novec.

1. Būvniecībā lietota fundamenta konstrukcija no ierievpāļiem.

Avoti: KV

ieriezt   -riežu, -riez, -riež, pag. -riezu; trans.

1. parasti 3. pers. Iesākt dzīt, izveidot (jaunus asnus, pumpurus).

2. Iekārtot auduma pamatni (stāvos, stellēs).

Avoti: LLVV

ieriezties   parasti 3. pers., -riežas, pag. -riezās; refl.

1. Refl. --> ieriezt (1).

2. Ieplūst (acīs) - par asarām.

Avoti: LLVV

ierīkāt   apv.

1. Ierīkot.

Avoti: KiV

ierīkojums   sar.

1. Iekārta, iekārtojums.

Avoti: Sin

ierīkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Attiecīgi novietojot, ievietojot (kur), uzstādīt, izveidot (ierīci, mehānismu, aparatūru u. tml.).

2. Izveidot, nodibināt (piemēram, uzņēmumu, iestādi), izbūvējot vai ierādot telpas, apgādājot ar inventāru un izvietojot to noteiktā kārtībā; iekārtot (2).

// pareti. Iekārtot (telpu).

3. Iekārtot (4).

4. Iekārtot (5).

Avoti: LLVV

ierīkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Iekārtoties (1).

2. Iekārtoties (2).

3. Iekārtoties (3).

Avoti: LLVV

ierikšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Rikšojot, rikšiem ievirzīties (kur iekšā).

// sar. Ātri ieskriet (kur iekšā) - par cilvēku.

Avoti: LLVV

ierikte   apv.

1. Ierīce; darbarīku, piederumu komplekts.

2. Zirglietas; aizjūga piederumi.

Avoti: ViV

ieriktēt   apv.

1. Ierīkot, iekārtot; noregulēt.

Avoti: ViV, SLG

ieriktēties   apv.

1. Iekārtoties.

Avoti: ViV

Ieriķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Amatas novada Drabešu pagastā 15 km no Cēsīm, izveidojusies bijušās muižas "Ramotzky" teritorijā.

2. Dzelzceļa stacija Amatas novada Drabešu pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijām Meitene-Rīga-Lugaži un Ieriķi-Gulbene-Vecumi, 74 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1889. g. ar nosaukumu "Ramotzky", tagadējais nosaukums kopš 1919. gada.

Avoti: LC, LE1

ieriķieši

1. Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Ieriķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ieriķis   apv.

1. Mazs īlens.

Avoti: ME

Ieriķupīte   vietv.; sar.

1. Kumadas labā krasta pietekas Grūbas nosaukums pie Ieriķiem.

Avoti: LD

ierinda   -as, s.

1. Reglamentā noteikts (karavīru, karaspēka apakšvienību un daļu, transportlīdzekļu u. tml.) sakārtojums kopīgai darbībai; šāds (piemēram, sportistu) sakārtojums.

Izvērstā ierinda mil.— ierinda, kurā karavīri, karaspēka apakšvienības un daļas novietotas frontālā līnijā reglamentā noteiktās atstarpēs.

// vsk. ģen., adj. nozīmē; pārn. Parasts, vienkāršs.

// pārn. Cilvēku grupa, kopums, kas aktīvi strādā, darbojas.

// pārn. Izmantojams, derīgs (piemēram, mašīnu, ierīču) kopums.

Stāties (darba) ierindā— tikt nodotam ekspluatācijā (par uzņēmumiem, ražošanas iekārtām u. tml.).

Avoti: LLVV

ierindans   apv.

1. Mazliet remdens.

Avoti: ME

ierindināt   apv.

1. Ierindot.

Avoti: ME

ierindnieks   -a, v.

1. Pirmā (zemākā) dienesta pakāpe dažu valstu armijās; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe; arī kareivis.

// pārn. Parastais, vienkāršais (kāda darba) veicējs, (kāda kolektīva) loceklis.

Avoti: LLVV

ierindot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iekļaut kādā secībā; attiecināt (uz kādu grupu).

Avoti: LLVV

ierindoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ieņemt kādu vietu noteiktā secībā (piemēram, sacensību, arī salīdzinājuma rezultātā).

Avoti: LLVV

ieriņķot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. intrans. Riņķojot ievirzīties (kur iekšā).

2. trans. Panākt, ka sāk riņķot.

Avoti: LLVV

ieripāt   apv.

1. Ieripot.

Avoti: KiV

ieripināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ripinot ievirzīt (kur iekšā).

2. Panākt, ka sāk ripot.

Avoti: LLVV

ieripināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Ripinoties ievirzīties (kur iekšā); tikt ieripinātam (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieripinēt   apv.

1. Ieripināt.

Avoti: KiV

ieripot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Ripojot ievirzīties (kur iekšā).

2. Iebraukt (kur iekšā) - par transportlīdzekļiem.

Avoti: LLVV

ieripuļot   apv.

1. Ievelt.

Avoti: ME

ieripuļoties   apv.

1. Ievelties.

Avoti: ME

ieris   -ra, v.

1. Iere - iedobums krāsns mūrī (kur var ko žāvēt, sildīt).

2. Krāsns mūrītis.

3. Dūmvads (krāsnī).

Avoti: LLVV

ierisināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Iesākt risināt (piemēram, sarunu, domu).

Avoti: LLVV

ierisināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; reti.

1. Refl. --> ierisināt.

Avoti: LLVV

ierist   parasti 3. pers., -ris, pag. -risa; intrans.; parasti divd. formā: ierisis; reti.

1. Iesākt rist, ārdīties; iesākt raisīties vaļā (par ko satītu, sasietu u. tml.).

Avoti: LLVV

ierīstīt   apv.

1. Rīstoties aprīt.

Avoti: ME

ierīt   -riju, -rij, -rij, pag. -riju; trans.

1. Rijot ievirzīt (piemēram, barības vadā); norīt.

// pārn.; sar. Ātri ieēst.

Avoti: LLVV

ierīte   apv.

1. Dem. --> iere.

Avoti: EH

ieritēt   parasti 3. pers., -rit, pag. -ritēja (retāk -rita, 1. konj.); intrans.

1. Ritot ievirzīties (kur iekšā).

2. pareti. Iesākt norisināties, risināties.

Avoti: LLVV

ierīties   apv.

1. Nejauši tikt ierītam.

Avoti: ĒiV

ieritināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ritinot ievirzīt (kur iekšā).

2. Ritinot ielocīt, arī ieveidot (uz iekšu).

3. Iesākt ritināt.

Avoti: LLVV

ieritināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Saritināties (kur iekšā) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

2. parasti 3. pers. Savilkties (kopā), ielocīties (uz iekšu).

Avoti: LLVV

ierīvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Rīvējot panākt, ka (piemēram, ziede, šķidrums) iesūcas (kur iekšā); ieziest.

2. Rīvējot ievirzīt (kur iekšā).

3. Rīvējot, rīvējoties radīt (piemēram, rievu, brūci).

4. žarg. Neatlaidīgi uzsvērt kļūdu vai trūkumu.

Avoti: LLVV

ierīvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> ierīvēt (1); ieziesties.

2. parasti 3. pers. Refl. --> ierīvēt (3).

Avoti: LLVV

ierkas   apv.

1. Kažoka izgreznojuma uzšuves.

Avoti: ME

iernieki

1. Kuldīgas novada Raņķu pagasta apdzīvotās vietas "Ieras" iedzīvotāji.

2. Ventspils novada Ances pagasta apdzīvotās vietas "Iernieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ierniņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

ierobe   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. Noteiktam nolūkam ieveidots robs (parasti kādā virsmā), rieva.

2. poligr., novec. Darba paņēmiens kartonāžā.

Avoti: LLVV, GV

ierobežojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ierobežot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ierobežot (2).

Ierobežojuma partikula val.— partikula, kas vārda nozīmē ietvertās attieksmes sfēru sašaurina, ierobežo.

Avoti: LLVV

ierobežot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. parasti 3. pers. Atrodoties (kam) visapkārt, nodalīt, nošķirt (to no pārējā); aptvert, ietvert; norobežot.

2. Samazināt, sašaurināt (piemēram, norisi); pavājināt (piemēram, spēku, kustības).

Avoti: LLVV

ierobežotājs

1. tehn. Ierīce, kas ierobežo kādu parametru vai procesu līdz noteiktai robežai.

Strāvas ierobežotājs— ierīce, kas ierobežo no ģeneratora padodamo strāvas stiprumu.

2. val. Teikuma palīgloceklis, kas rāda, kādā ziņā vai kādā apjomā pazīme attiecināma uz priekšmetu vai parādību, kam tā piemīt.

Avoti: ZTV

ierobežotība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ierobežots (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ierobežoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Palikt (kā) robežās, ietvaros.

2. Samazināt, sašaurināt savas tieksmes, darbība u. tml.

Avoti: LLVV

ierobežots   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> ierobežot.

2. Tāds, kam ir noteiktas robežas.

Avoti: LLVV

ierobīt   -īju, -ī, -ī, arī -u, -i, -a, pag. -īju, trans.

1. Ieveidot (kādā virsmā robu).

Avoti: LLVV

ierobot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ieveidot (kādā virsmā robu).

Avoti: LLVV

ierobs   -a, v.

1. Noteiktam nolūkam ieveidots robs (parasti kādā virsmā), rieva.

2. apv. Strīda iemesls.

3. apv. Parāds.

Avoti: LLVV, ME

ierobt   apv.

1. Iegrebt, iekasīt, iegriezt, iecirst.

Avoti: NeV

ieroce   apv.

1. Vienrokas izkapts rokturis.

2. Ķīļveidīgs ielaidums krekla piedurknē.

Avoti: ME, VeAT

ierocis   -ča, v.

1. Līdzeklis, ko izmanto, lai ievainotu vai nogalinātu cilvēkus vai dzīvniekus vai lai sagrautu celtnes, ierīces.

Aukstais ierocis— ierocis pretinieka ievainošanai vai nogalināšanai ar sitienu, cirtienu vai dūrienu.

Kaujas ierocis— kaujā izmantojams ierocis.

Mācību ierocis— apmācībās izmantojams ierocis.

Ieroča apvārsnis— līmeniska plakne, kas iet caur šaujamieroča stobra tievgaļa nogriezuma centru.

Bakterioloģiskais (arī bioloģiskais, toksiskais) ierocis— slimību ierosinātāji mikroorganismi un to toksīni, kurus izmanto kaujas apstākļos, lai inficētu cilvēkus, dzīvniekus un augus.

Ķīmiskais ierocis— indīga viela vai vielu maisījums, ko izmanto kaujas apstākļos, lai saindētu cilvēkus, dzīvniekus, augus, pārtikas produktus; indīgā kaujas viela.

Artilērijas ierocis— lielgabals, haubice, mortīra vai mīnmetējs.

Raķešu ierocis— raķete, kas nes kaujas lādiņu, tās palaišanas un vadīšanas ierīces, attiecīgie transportlīdzekļi.

Ieroču šķira— bruņoto spēku veida sastāvdaļa, kam ir vienveidīgs apbruņojums, attiecīga organizācija, taktika un kas veic noteiktus kaujas uzdevumus (piemēram, motorizētie strēlnieki, artilērija, tanku karaspēks, inženierkaraspēks, sakaru karaspēks).

Ieroču brālība— vienotība, draudzība, kas veidojusies cīņā pret kopēju ienaidnieku.

Nāves ierocis— ierocis, ar ko var nogalināt, iznicināt.

Ieroču istaba— vecās baznīcās piebūvēta priekštelpa, kurā vīrieši pirms ieiešanas baznīcā atstāja ieročus.

Ieroču aizliegums— ieroču turēšanas un nēsāšanas tiesību ierobežojums zemniekiem 16.-17. gadsimtā.

Ieroču reģistrs— valsts informācijas sistēma šaujamieroču un lielas enerģijas pneimatisko ieroču uzskaitei.

2. Līdzeklis, paņēmiens (kāda mērķa sasniegšanai).

Avoti: LLVV

ierocīt   apv.

1. Ielikt (izkaptij) rokturi.

Avoti: ME

ierokšēties   apv.

1. Ierukšķēties.

Avoti: ViV

ierosa   -as, s.

1. biol. Nervu un receptoru šūnu aktivitāte, ko izraisa kairinājums.

2. pareti. Ierosme (1).

3. pareti. Ierosinājums (1).

Avoti: LLVV

ierosinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ierosināt (1); priekšlikums (ko darīt).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ierosināt (3).

Avoti: LLVV

ierosināmība   -as, s.; parasti vsk.; biol.

1. Spēja (šūnai) uztvert pārmaiņas ārējā vidē un reaģēt uz tām.

Avoti: LLVV

ierosināšana   fiz.

1. Process, kurā fizikālā sistēmā (atoma kodols, atoms, molekula utt.), saņemot papildu enerģiju no apkārtējās vides, pāriet no stāvokļa ar vismazāko enerģiju kādā citā stāvoklī ar lielāku enerģiju.

Avoti: MfV

ierosināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izteikt priekšlikumu (ko darīt).

2. Būt par cēloni (kādai parādībai), būt par (kādas parādības) izraisītāju.

3. jur. Veikt sākotnējās darbības tiesas procesā.

Ierosināts stāvoklis— kvantu sistēmas (atoma, molekulas, atoma kodola, kristāla) stāvoklis, kura enerģija ir lielāka par minimālo iespējamo (pamatstāvokļa) enerģiju.

Avoti: LLVV

ierosinātājs   -a, v.

1. Darītājs --> ierosināt.

2. Tas (tāds), kas ir (kādas, parasti fizioloģiskas, parādības) cēlonis; tas (tāds), kas izraisa, veicina (kādu, parasti fizioloģisku, parādību).

Avoti: LLVV

ierosinošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ierosina, dod ierosmi.

Avoti: LLVV

ierosīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Ierosināt (1).

Avoti: LLVV

ierosīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.; reti.

1. Kļūt spraigākam, rosīgākam.

Avoti: LLVV

ierosme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Pamudinājums, rosinājums (piemēram, radošā darbā).

2. Ierosinājums (1).

3. fiz. Elektriskās mašīnas darbam nepieciešamās magnētiskās plūsmas radīšana ar strāvu.

Avoti: LLVV, ZTV

ierosmīgs   sar.

1. Iniciatīvs.

Avoti: Sin

ierosmināt   sar.

1. Ierosināt, rosināt.

Avoti: Sin

ierošt   apv.

1. Izgreznot, sapost.

2. Labi apģērbt.

Avoti: KiV

ierotāt   apv.

1. Savākt, sagatavot ēdienu.

2. Paēst (par lopiem); pierīties.

Avoti: ME

ierotāt   apv.

1. Sākt svinēt ar dziesmu.

Avoti: ME

ierotāt   apv.

1. Sākt izgreznot, rotāt.

Avoti: ME

ierotāties   apv.

1. Grezni saģērbties.

2. Sākt rotaļāties.

Avoti: ME

ierotināt   apv.

1. Saritinot ievietot.

2. Skubināt spēlēties, rotaļāties.

Avoti: ME

ierotināties   apv.

1. Iegulties, novietoties (kur), apļveidā saliecot ķermeni.

Avoti: ViV

ierotīt   -u, -i, -a, arī -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Ielocīt (piemēram, auduma malu).

Avoti: LLVV

ieroza   apv.

1. Padziļinājums starp diviem paaugstinājumiem.

2. Tece, purva strēmele, kas iestiepjas cietzemē.

3. Neliels paugurs, kalna virsa.

Avoti: KV, NeV

ieroze   apv.

1. Līcītis mežā.

2. Neliela pļava.

Avoti: ME

ierozgans   apv.

1. Iesārts.

Avoti: ViV

ierozis   apv.

1. Kalna piegāze ar ieleju.

2. Līcis mežmalā.

Avoti: ME

ierozīties   apv.

1. Sākt staipīties (stāvus).

2. Neizveicīgi ienākt vai ieiet.

Avoti: ME

ierube   apv.

1. Irbe.

2. Irbene.

Avoti: ME

ierubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Ieurbināt - mazliet, arī vietumis paurbināt.

Avoti: LLVV

ierubināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt rubināt un tūlīt apklust (parasti par rubeni).

Avoti: LLVV

ierubine   apv.

1. Irbene.

Avoti: ME

ierubinieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Ierubiņa" (tagad - "Īrubiene") iedzīvotāji.

Avoti: V1

ierubīt   žarg.

1. Ieslēgt (aparātu, mehānismu, arī elektrību).

Avoti: SLG

ierubīties   žarg.

1. Izprast.

Avoti: SLG

ierūcēties   apv.

1. Ierūkties.

Avoti: ViV

ierūcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; sar.

1. intrans. Rūcot, ar rūkoņu ievirzīties (kur iekšā).

2. Panākt, ka iesāk rūkt (dzinējs, ierīce).

Avoti: LLVV

ierudans   apv.

1. Mazliet ruds; ieruds.

Avoti: ME

ierūdans   apv.

1. Ieruds.

Avoti: ME

ierudens   apv.

1. Mazliet ruds; ieruds.

Avoti: ME

ierudens   apv.

1. Rudenspuse; rudens sākums.

Avoti: ĒiV

ierūdināt   apv.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kāds) sāk raudāt.

Avoti: KiV

ierūdīt   apv.

1. Ierūdināt - panākt, būt par cēloni, ka (kāds) sāk raudāt.

Avoti: ME

ierūdīt   apv.

1. Ar pūlēm iemācīties.

Avoti: ME

ieruds   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet ruds.

Avoti: LLVV

ierūgt   parasti 3. pers., -rūgst, pag. -rūga; intrans.

1. Iesākt rūgt.

Avoti: LLVV

ierūgtens   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet rūgtens; ierūgts.

Avoti: LLVV

ierūgts   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet rūgts; rūgtens.

Avoti: LLVV

ierukstēties   parasti 3. pers., -rukstas, pag. -rukstējās; refl.; reti.

1. Ierukšķēties.

Avoti: LLVV

ierukšēties   parasti 3. pers., -rukšas, pag. -rukšējās; refl.

1. Iesākt rukšķēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ierukšināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.; reti.

1. Ierukšķēties.

Avoti: LLVV

ierukšķēties   parasti 3. pers., -rukšķas, pag. -rukšķējās, refl.

1. Iesākt rukšķēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ierukšķināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās, refl.; reti.

1. Ierukšķēties.

Avoti: LLVV

ierukt   apv.

1. Sarauties, sarukt.

Avoti: ME

ierūkt   parasti 3. pers., -rūc, pag. -rūca; intrans.; pareti.

1. Pirmo reizi (gadā) iesākt rūkt (par pērkonu).

Avoti: LLVV

ierūkties   -rūcos, -rūcies, -rūcas, pag. -rūcos; refl.

1. Iesākt rūkt un tūlīt apklust (par dzīvniekiem).

// pārn.; sar. Īgni, nelaipni ierunāties.

2. parasti 3. pers. Iesākt rūkt un tūlīt pārstāt (par parādībām dabā, parasti par pērkonu).

3. parasti 3. pers. Iesākt rūkt (par dzinējiem, ierīcēm u. tml.); īsu brīdi rūkt.

Avoti: LLVV

ierullēt   sar.

1. Iebraukt.

2. Uzbraukt (kādam šķērslim).

Avoti: SLG

ierūmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.; sar.

1. Ievietot (kur iekšā).

Avoti: MLVV

ierūmēties   apv.

1. Ievietoties, iekārtoties kādā (parasti nelielā, šaurā) vietā, telpā.

Avoti: ViV

ierumulēt   apv.

1. Uzsākt lopu ganīšanas sezonu ar rumulēšanos.

Avoti: ME

ieruna   -as, s.

1. Piezīme, papildinājums, ar ko izsaka nepievienošanos kam, citādas domas vai ieskatus; arī iebildums.

Celt ierunas— izteikt iebildumus.

2. apv. Iečukstēšana, iestāstīšana.

Avoti: LLVV, ME

ierunas   apv.

1. Iepriekšējas sarunas par iespējamo bildinājumu gadījumā, kad vīrietis bez nekustama īpašuma vēlas kļūt par iegātni.

Avoti: ME

ierunāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ieskaņot (runātu tekstu).

2. Runājot pārliecināt; runājot censties panākt, ka notic (teiktajam); iestāstīt.

// reti. Runājot iedvest.

3. reti. Aizrunāt (3).

Avoti: LLVV

ierunāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Iesākt runāt; iesākt runāt un tūlīt pārtraukt.

// trans.

// trans.

// pārn. Iesākt šaut (par šaujamieročiem).

// pārn. Iesākt skanēt (piemēram, par mūzikas instrumentiem).

2. parasti 3. pers. Iesākt izraisīties, izpausties (parasti par psihiskiem stāvokļiem).

// pārn. Iesākt izpausties, iesākt radīt ietekmi (piemēram, par atziņām).

3. reti. Runājot aizrauties; iegrimt sarunā.

4. novec. Savienojumā ar "ļauties": ļaut sev ko iestāstīt, ieteikt.

Avoti: LLVV

ierūpēt   apv.

1. Rūpējoties iegūt, ietaupīt.

Avoti: ME, VeAT

ierūpēties   apv.

1. Raizēties, būt raižu pārņemtam.

Avoti: ME, VeAT

ierūpt   apv.

1. Kļūt par rūpju cēloni.

Avoti: ME, VeAT

ierūsains   apv.

1. Viegli rūsganā krāsā.

Avoti: ME

ierūsans   apv.

1. Viegli rūsganā krāsā.

Avoti: ME

ierūsēt   -rūsēju, -rūsē, -rūsē, arī -rūsu, -rūsi, -rūs, pag. -rūsēju (retāk -rūsu, 1. konj.); intrans.

1. parasti 3. pers. Mazliet, arī vietumis sarūsēt.

// pārn. Kļūt neskanīgam (par balsi).

2. Aprūsējot, sarūsējot kļūt tādam, ko grūti izkustināt, izņemt.

// pārn. Nepieņemt, neatzīt jauno, censties saglabāt novecojušo; būt kūtram, neaktīvam.

Avoti: LLVV

ierūsgans   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet rūsgans.

Avoti: LLVV

ierūsināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ļaut, lai ierūsē (1).

2. Ļaut, lai ierūsē (2).

Avoti: LLVV

ierušināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Rušinot ievietot (parasti zemē), rušinot pārklāt (parasti ar zemi).

Avoti: LLVV

ierušināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos;

1. Refl. --> ierušināt.

Avoti: LLVV

ieružavs   apv.

1. Iesārts.

Avoti: KiV

ieružināt   apv.

1. Ierušināt.

Avoti: ViV

ierzekls   apv.

1. Zvejas ventera atskarbis.

2. Mudžeklis, ko veido stingri savītas auklas.

Avoti: ME

ierzels   apv.

1. Ērzelis.

Avoti: BsV

Ierzeļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Blontu pagastā.

2. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Ērzeļova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ies.   saīs.

1. Iesiets (bibliogrāfiskajās piezīmēs).

Avoti: i1

iesa   apv.

1. Ie.

Avoti: ME

iesa-   apv.

1. Ie-.

Avoti: ME

iesaadīties   apv.

1. Iemācīties labi adīt.

Avoti: KiV

iesaarties   apv.

1. Tikt ieartam.

2. Iemācīties labi art.

Avoti: KiV

iesaaudzēties   apv.

1. Kļūt lielākam, apaļākam (par grūsna dzīvnieka tesmeni).

Avoti: KiV

iesaausties   apv.

1. Pieaust lielākā, arī pietiekamā daudzumā.

2. Iemācīties labi aust.

Avoti: KiV

iesabalināties   apv.

1. Iebalināties.

Avoti: KiV

iesabāzties   apv.

1. Iebāzties.

2. niev. Iekļūt kādā amatā.

Avoti: KiV

iesabelīties   apv.

1. Iebalināties.

Avoti: KiV

iesaberīties   apv.

1. Ielavīties.

Avoti: KiV

iesabērties   apv.

1. Iebērt.

2. Tikt iebērtam, parasti neviļus, negribēti.

Avoti: KiV

iesablandīties   apv., niev.

1. Ieblandīties.

Avoti: KiV

iesabļauties   apv.

1. Ilgstoši bļaut; ilgstoši raudāt skaļā balsī.

Avoti: KiV

iesabrakšēties   apv.

1. Iebrakškēties.

Avoti: KiV

iesabraukties   apv.

1. Iebraukt, ierasties kur bez noteikta mērķa.

2. Braucot tikt ieveidotam, radītam (piemēram, par ceļu, pēdām).

Avoti: KiV

iesabrāzties   apv., niev.

1. Straujā gaitā, parasti ar troksni, ieskriet, arī iebraukt.

Avoti: KiV

iesabubinēties   apv.

1. Iebubināties.

2. Ilgstoši čukstus runāt.

Avoti: KiV

iesācējs   -a, v.

1. Darītājs --> iesākt.

2. Tas (tāds), kas tikko sāk vai ir sācis (piemēram, mācīties, strādāt) un kam vēl nav pietiekamu zināšanu, iemaņu.

Avoti: LLVV

iesacilāties   apv.

1. Gāzelīgā gaitā, mazliet uz augšu paceļoties, ienākt, ieiet.

Avoti: KiV

iesacirstiēs   apv.

1. Tikt iecirstam, parasti neviļus, negribēti.

2. Cieši ieķerties, ieāķēties.

3. Kļūt nepaklausīgam, arī niknam (par dzīvnieku).

Avoti: KiV

iesacīt   -saku, -saki, -saka, pag. -sacīju; trans.

1. Ieteikt (1).

Avoti: LLVV

iesacīties   -sakos, -sakies, -sakās, pag. -sacījos; refl.; pareti.

1. Ierunāties (1), ieteikties (1).

// trans.

Avoti: LLVV

iesadauzīties   apv.

1. No sitiena tikt iebojātam; ieplīst.

2. niev. Ieiet, ieklīst bez noteikta mērķa.

Avoti: KiV

iesadegties   apv.

1. Iedegties.

Avoti: KiV

iesadomāties   apv.

1. Iedomāties.

2. Iegribēties.

3. Radīt priekšstatu par ko; iztēloties.

Avoti: KiV

iesadoties   apv.

1. Tikt iedotam, parasti neviļus, negribēti.

Avoti: KiV

iesadraudzēties   apv.

1. Iedraudzēties.

Avoti: KiV

iesadrāzties   apv.

1. Ātri, steigā ieskriet.

// niev. Negaidīti ierasties.

2. Braucot, ejot ietriekties.

Avoti: KiV

iesadražnīties   apv.

1. Kļūt niknam.

Avoti: KiV

iesadrošināties   apv.

1. Iedrošināties.

Avoti: KiV

iesadurnavāties   apv.

1. Ietrakoties.

Avoti: KiV

iesadurties   apv.

1. Iedurties.

2. Spēji izpausties (par asām sāpēm).

Avoti: KiV

iesadūšāties   apv.

1. Iedūšoties.

Avoti: KiV

iesadzerties   apv.

1. Kļūt manāmi apreibušam.

2. Iesūkties tā, ka grūti noņemt, atdalīt (par vielām, netīrumiem).

Avoti: KiV

iesadziļināties   apv.

1. Iedziļināties.

Avoti: KiV

iesadzīties   apv.

1. Dzenot dzīvniekus, ievirzīties kopā ar tiem.

Avoti: KiV

iesadzīvāties   apv.

1. Pierast un sākt justies labi (jaunos apstākļos).

2. Kļūt bagātam, turīgam.

Avoti: KiV

iesaecēties   apv.

1. Tiekot vairākkārt ecētam, kļūt irdenam (par augsni).

2. niev. Ilgstoši naidoties.

Avoti: KiV

iesaēsties   apv.

1. Ilgstoši naidoties.

Avoti: KiV

iesagādāties   apv.

1. Iegādāties.

Avoti: KiV

iesagādāties   apv.

1. Iedomāties; arī atcerēties.

Avoti: KiV

iesagailinēties   apv.

1. Iegailēties.

Avoti: KiV

iesagardināties   apv.

1. Iegaršoties.

Avoti: KiV

iesagaūzties   apv., niev.

1. Ilgstoši pļāpāt.

Avoti: KiV

iesagāzties   apv.

1. Iegāzties.

2. Iegrūt.

Avoti: KiV

iesaglabāties   apv.

1. Paslēpties.

Avoti: KiV

iesaglupāties   apv.

1. Ietrakoties.

Avoti: KiV

iesagrābties   apv.

1. Tikt iegrābtam, parasti neviļus, negribēti.

2. Ļoti pieķerties (kādam priekšmetam).

Avoti: KiV

iesagraudāties   apv.

1. Tikt ievirzītam, parasti neviļus, negribēti (parasti par priekšmetu).

Avoti: KiV

iesagrauzties   apv.

1. Iespiesties (piemēram, par ciešu apsēju, par ko asu).

2. niev. Ilgstoši naidoties.

Avoti: KiV

iesagribēties   apv.

1. Iegribēties.

Avoti: KiV

iesagriezties   apv.

1. Tiekot grieztam, ievirzīties.

2. Ieiet, iebraukt, lai apciemotu, apmeklētu, parasti neilgu laiku.

3. Mainot kustības virzienu, ieiet, iebraukt kur sānis.

4. Pārmainīties virziena ziņā (par vēju).

Avoti: KiV

iesagriezties   apv.

1. Griežot tikt ieveidotam (par robiem, zīmēm).

2. Neviļus, negribēti iegriezt.

Avoti: KiV

iesagrozīties   apv.

1. Pārmainīties virziena ziņā (par vēju).

2. Grozoties ieiet, ienākt.

Avoti: KiV

iesagrūsties   apv.

1. Neviļus, negribēti tikt iegrūstam.

2. niev. Strauji, steigā, arī nevērīgi tikt ieliktam, ievietotam.

3. niev. Neaicinātam ierasties.

4. niev. Iesaistīties kādā cilvēku kopumā.

Avoti: KiV

iesagulēties   apv.

1. Ilgstoši gulēt.

Avoti: KiV

iesagulties   apv.

1. Saslimt tā, ka nepieciešams atrasties guļus stāvoklī.

2. Novietoties kur guļus.

Avoti: KiV

iesagūties   apv.

1. Tikt nozvejotam.

Avoti: KiV

iesaieties   apv.

1. Iesākt iet un pierast pie iešanas.

Avoti: KiV

iesaiņojams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> iesaiņot.

2. ar not. galotni. Tāds, ko izmanto (kā) iesaiņošanai.

Avoti: LLVV

iesaiņojums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> iesaiņot.

2. Materiāls, izstrādājums, kurā iesaiņo; arī tara.

Avoti: LLVV

iesaiņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ievietot (kādā materiālā, izstrādājumā), lai aizsargātu glabājot, transportējot.

Avoti: LLVV

iesaistījums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iesaistīt.

Avoti: LLVV

iesaistīšana

1. Cita cilvēka pamudināšana izdarīt kādu kopēju darbību.

// jur. Krimināltiesiskā nozīmē - darbība nolūkā radīt citā personā vēlēšanos, tieksmi piedalīties noziedzīgā darbībā vai izdarīt patstāvīgu noziedzīgu nodarījumu.

Avoti: EV, JtV

iesaistīšanās   psih.

1. Stāvoklis, kas raksturo ieinteresētību, piedalīšanos kaut kādā darbībā vai attiecībās.

Avoti: Psh

iesaistīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kāds) sāk piedalīties (piemēram, darbā, pasākumā, organizācijā).

Avoti: LLVV

iesaistīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Iesākt piedalīties (piemēram, darbā, pasākumā, organizācijā).

Avoti: LLVV

iesajaukties   apv.

1. Iejaukties, piemēram, kādā darbībā.

2. iron. Nejauši iekrist.

3. Iesākt draiskuļoties.

Avoti: KiV

iesajaukties   apv.

1. Tikt iejauktam.

Avoti: KiV

iesajavīties   apv.

1. Ierasties; arī atgriezties.

Avoti: KiV

iesajemties   apv.

1. Iesākt, prasti labi, augt (par augiem).

2. Apgūt, iemācīties ko darīt, veikt.

3. Paņemt rokā.

Avoti: KiV

iesājš   apv.

1. Tāds, kam ir nedaudz sūra, rūgta garša; arī nedaudz novadējies.

Avoti: ME

iesāka   apv.

1. Iesākums.

Avoti: LV93

iesakabināties   apv.

1. Iekabināties.

2. iron. Apkampties.

Avoti: KiV

iesakalties   apv.

1. Tikt iestiprinātam izkaltā robā.

Avoti: KiV

iesakārties   apv.

1. Pieķerties pie kā tā, ka paliek karājoties.

2. Kāpjot aizķerties aiz kā un palikt karājoties.

3. niev. Iemīlēties.

Avoti: KiV

iesākas   apv.

1. Iesākums.

Avoti: KiV

iesakavēties   apv.

1. Netikt paveiktam laikā (par darbu).

2. Uzkavēties kur ilgāk.

3. Spēlējoties, rotaļājoties aizmirsties (parasti par bērnu).

Avoti: KiV

iesaklausīties   apv.

1. Ieklausīties.

Avoti: KiV

iesakņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Panākt, ka (auga veģetatīvās daļas) ieaug, izveido saknes.

2. Nostiprināt (uzskatus, jūtas, tradīcijas u. tml.).

Avoti: LLVV

iesakņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. parasti 3. pers. Izveidojot saknes, nostiprināties (zemē).

2. Nostiprināties (par uzskatiem, jūtām, tradīcijām u. tml.).

Avoti: LLVV

iesakopties   apv.

1. Ievērot.

2. Apgūt, iemācīties.

Avoti: KiV

iesakosties   apv.

1. Iekosties.

2. Iesūkties ādā (par netīrumiem).

Avoti: KiV

iesakrāties   apv.

1. Iekrāties.

Avoti: KiV

iesakratīties   apv.

1. Braucot, parasti pa ko nelīdzenu, ievirzīties.

// niev. Ierasties.

2. Tiekot kratītam, ievirzīties.

Avoti: KiV

iesākt   -sāku, -sāc, -sāk, pag. -sāku; trans.

1. Veikt pašu pirmo (pasākuma, darbības, norises) daļu, posmu.

// intrans. Pateikt pašus pirmos vārdus, teikumus (parasti sarunā).

2. Ievadīt pašu pirmo laika posmu (kādā darbā, periodā u. tml.).

3. Sākt lietot, izmantot.

4. Sākt pierast (ko darīt); pasākt.

5. Parasti savienojumā "ko iesākt": darīt, rīkoties; darīt tālāk.

Avoti: LLVV

iesākties   parasti 3. pers., -sākas, pag. -sākās; refl.

1. Tikt veiktam pašā pirmajā posmā; norisēt paša pirmajā posma.

2. Sākties, tikt ievadītam (par laika posmu).

Avoti: LLVV

iesākts   sar.

1. Ierasts.

Avoti: Sin

iesakulties   apv.

1. Nejauši, negribēti nonākt nevēlamā stāvoklī.

Avoti: KiV

iesākums   -a, v.

1. parasti vsk. Pati pirmā (parasti darbības, norises, parādības) izpausme.

2. pareti. Pirmie paveiktie, jau redzamie priekšdarbi.

3. inf. Datu pārraidē - ziņojuma sākuma daļa, kurā ir vadības informācija, ziņas par datus pārraidošo un uztverošo staciju, ziņojuma tipu un tā prioritātes līmeni.

Iesākuma veids— veids, kas izsaka darbības sākumu.

4. apv. Sviesta gabaliņš, biezpiena piciņa, maizes garoza vai cita reālija, kas tika ielikta krējumā, lai veicinātu tā sakulšanu sviestā.

Avoti: LLVV, BB

iesakurēties   apv.

1. Iekurēties.

Avoti: KiV

iesakustēties   apv.

1. Iesākt kustēties.

Avoti: KiV

iesakužināties   apv.

1. Lēni ievirzīties.

Avoti: KiV

iesaķerties   apv.

1. Ieķerties.

2. iron. Ļoti iemīlēties.

Avoti: KiV

iesāķis   apv.

1. Iesācējs.

2. Sviesta gbaliņš, biezpiena piciņa, maizes garoza vai cita reālija, kas tika ielikta krējumā, lai veicinātu tā sakulšanu sviestā.

Avoti: ME, BB

Iesala   vietv.

1. Braslas kreisā krasta pieteka Limbažu novadā, garums - 17 km; Jūgupe; Skraustupe; Mazupe.

Avoti: LD, La1

iesalaisties   apv.

1. Ielaisties (parasti par putniem, kukaiņiem).

2. Iesākt iet, braukt.

Avoti: KiV

iesalaisties   apv.

1. Iesaistīties darījumā, pasākumā.

Avoti: KiV

iesalaistīties   apv.

1. Iesmaržoties.

Avoti: KiV

iesalasīties   apv.

1. Tikt ielasītam.

2. Uzlasot ko, paēst (par dzīvnieku).

3. Sanākt, sapulcēties.

Avoti: KiV

iesalasni   -u, v.

1. Alus ražotnes blakusprodukts - izdiedzētu miežu graudu sakņu dīglīši; izmanto lopbarībai par proteīna un vitamīnu avotu.

Avoti: LLVV, ZTV

iesalauzīties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām iemācīties, ievingrināties.

Avoti: KiV

iesalauzties   apv.

1. Tikt ielauztam.

2. Iekļūt ar varu vai uzlaužot, piemēram, durvis, logus.

Avoti: KiV

iesalavīties   apv.

1. Ielavīties.

Avoti: KiV

iesalcukurs   -a, v.; parasti vsk.

1. Saharīds - cietes sašķelšanās starpprodukts, kas rodas, gatavojot alu, spirtu; maltoze.

Avoti: LLVV

iesaldens   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet saldens.

Avoti: LLVV

iesaldēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ļaut, arī panākt, ka (kas) iesalst.

2. Nelaist apgrozībā, ekspluatācijā, atstāt neizlietotus (līdzekļus, vērtības).

Avoti: LLVV

iesaldināt   apv.

1. Padarīt mazliet saldenu.

Avoti: ME

iesalds   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet salds.

Avoti: LLVV

iesalēt   apv.

1. Iesalt.

Avoti: ViV

iesalgans   apv.

1. Iesalkans.

Avoti: ME

iesaliekties   apv.

1. Ieliekties.

2. iron. Braucot, ejot iegriezties.

Avoti: KiV

iesalieties   apv.

1. Ieliet sev.

Avoti: KiV

iesālijs   apv.

1. Iesāļš.

Avoti: ME

iesālījums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iesālīt.

Avoti: LLVV

iesalikties   apv.

1. Tikt ieliktam, iestiprinātam.

2. iron. Iekrist.

3. Iegulties.

4. Ievietot (sludinājumu).

5. nicin. Tikt nepareizi ierakstītam.

Avoti: KiV

iesalināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Apstrādāt (miltus maizes cepšanai) ar karstu ūdeni, lai daļu cietes pārvērstu cukurā.

Avoti: LLVV

iesalināt   apv.

1. Ļaut iesalt.

Avoti: ME

iesalināties   apv.

1. Tiekot salinātam, iegūt saldu garšu (par iejavu).

Avoti: ĒiV

iesālīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Sagatavot uzglabāšanai, apkaisot ar vārāmo sāli vai ievietojot vārāmās sāls šķīdumā.

// pārn.; vienk. Paturēt sev (ko kāda nepieņemtu, atraidītu).

Avoti: LLVV

iesālīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Piesātināties ar vārāmo sāli, kļūt sāļam.

Avoti: LLVV

iesalkājas   apv.

1. Iesala asni.

Avoti: ME

Iesalkājas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Limbažu novada Umurgas pagastā.

Avoti: LC

iesalkans   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Mazliet salkans.

Avoti: LLVV

iesalnīca   -as, s.

1. Iekārta iesala kaltēšanai.

Avoti: LLVV

Iesalnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

2. Iesalnieku dižozols - aug Kuldīgas novada Rumbas pagastā, stumbra apkārtmērs 7,5 m, vainaga augstums - 14 m, vainaga projekcija - 22 x 18,5 m, izcili ainavisks.

Avoti: LC, LD

iesalnieki

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Iesalnieki" iedzīvotāji.

2. Neretas novada Mazzalves pagasta apdzīvotās vietas "Iesalnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

iesalnieks

1. apv. Iesala darinātājs; speciālists iesala gatavošanā.

2. vsk. Iesalnieki.

Avoti: ME

iesalocīties   apv.

1. Lokoties ievirzīties.

2. Kļūt lokanam strādājot, vingrojot.

Avoti: KiV

iesālot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; lauks.

1. Apstrādāt (barību) ar karstu ūdeni, lai daļu cietes pārvērstu cukurā.

Avoti: LLVV

iesalrija   apv.

1. Rija iesala gatavošanai.

Avoti: ME

iesals   -a, v.

1. Diedzētu graudu produkts, ko parasti izmanto par izejvielu, piemēram, alus, spirta gatavošanai.

Iesala cukurs— saharīds - cietes sašķelšanās starpprodukts, kas rodas, gatavojot alu, spirtu; iesalcukurs, maltoze.

Avoti: LLVV

iesalt   parasti 3. pers., -salst, pag. -sala; intrans.

1. Sala ietekmē kļūt tādam, ko stingri apņem, ietver ledus, sasalusi zeme.

Avoti: LLVV

iesalumdīties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām iemācīties, ievingrināties.

Avoti: KiV

iesāļš   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet sāļš.

Avoti: LLVV

iesaļubīties   apv.

1. Iemīlēties.

Avoti: KiV

iesamācīties   apv.

1. Iemācīties.

Avoti: KiV

iesamaisīties   apv.

1. Tikt iemaisītam.

2. Iejaukties, piemēram, kāda darbībā.

Avoti: KiV

iesamanīties   apv.

1. Iemanīties.

Avoti: KiV

iesamarnavāties   apv.

1. Iemarinēties.

Avoti: KiV

iesamaukties   apv.

1. Tikt iemauktam.

Avoti: KiV

iesamauties   apv.

1. Tikt iemautam.

Avoti: KiV

iesamelsties   apv.

1. Uzstājīgi, neatlaidīgi lūgties, prasīt.

2. Ilgstoši riņķot kādu tuvumā (par kukaini).

Avoti: KiV

iesamesties   apv.

1. Atlidot un nomesties, piemēram, kokā (parasti par putnu).

2. Ieviesties (parasti par kukaiņiem, kāpuriem).

3. Sākt nogatavoties (parasti par sēklām).

4. Izraisīties (par slimību, traucējumiem organismā, sāpēm).

5. Ieķerties, piemēram, drēbēs (par dažu augu augļiem).

Avoti: KiV

iesamiegties   apv.

1. Iemiegties.

Avoti: KiV

iesamīkšīties   apv.

1. Atmiekšķēties; kļūt mīkstam.

Avoti: KiV

iesamīļāties   apv.

1. Iemīlēties.

Avoti: KiV

iesaminēties   apv.

1. Ieminēties.

Avoti: KiV

iesamīties   apv.

1. Iekāpt, iebrist, parasti neviļus, negribēti.

Avoti: KiV

iesamīties   apv.

1. Iesākt cīkstēties, spēkoties.

Avoti: KiV

iesanasāties   apv.

1. Ievalkāties.

Avoti: KiV

iesanesties   apv.

1. Ienest.

2. iron. Strauji ieskriet.

Avoti: KiV

iesanēties   parasti 3. pers., -sanas, pag. -sanējās; refl.

1. Iesākt sanēt; īsu brīdi sanēt.

Avoti: LLVV

iesaniķāties   apv.

1. Kļūt niķīgam.

Avoti: KiV

iesānis   apst.

1. Mazliet sānis, ne tieši pretī (atrasties, būt); mazliet uz vienu pusi.

Avoti: LLVV

iesāniski   apst.

1. Mazliet sānis, ne tieši pretī (atrasties, būt); mazliet uz vienu pusi.

Avoti: LLVV

iesāņis   apst.

1. Mazliet sānis, ne tieši pretī (atrasties, būt); mazliet uz vienu pusi.

Avoti: LLVV

iesāņš   sar.

1. Sānis, iesāņus.

Avoti: Sin

iesāņu   apst.

1. Mazliet sānis, ne tieši pretī (atrasties, būt); mazliet uz vienu pusi.

Avoti: LLVV

iesāņus   apst.

1. Mazliet sānis, ne tieši pretī (atrasties, būt); mazliet uz vienu pusi.

Avoti: LLVV

iesaperināties   apv.

1. Ieperināties; arī ieviesties.

Avoti: KiV

iesāpēties   parasti 3. pers., -sāpas, pag. -sāpējās; refl.

1. Iesākt sāpēt; īsu brīdi sāpēt.

// pārn. Parasti savienojumā ar "sirds": īsu brīdi sāpīgi pārdzīvot; kļūt žēl.

Avoti: LLVV

iesapirkties   apv.

1. Iepirkties.

2. Pērkot kļūdīties, nopērkot ko nederīgu, samaksājot par daudz.

Avoti: KiV

iesapīties   apv.

1. Tikt iepītam.

2. Iesaistīties kādā, parasti nevēlamā, darbībā, pasākumā.

Avoti: KiV

iesaplatīties   apv.

1. Kļūt vaļīgam, platam (piemēram, par apaviem, adītiem apģērbiem).

Avoti: KiV

iesaplēsties   apv.

1. Tikt ieplēstam.

2. Ilgstoši naidoties.

Avoti: KiV

iesaplēsties   apv.

1. Ieplēsties.

Avoti: KiV

iesapļauties   apv.

1. Piepļaut lielākā, arī pietiekamā daudzumā.

2. Pļaušanā tikt ievainotam.

Avoti: KiV

iesaprasīties   apv.

1. Izlūgties, lai ļauj apmesties kur uz dzīvi, pārnakšņot u. tml.

Avoti: KiV

iesapravities   apv.

1. Iespēt ko paveikt, nokārtot.

2. Kļūt tādam, kam uzlabojas veselība.

Avoti: KiV

iesarakstities   apv.

1. Ierakstīties.

2. Tikt ierakstītam, parasti neviļus, negribēti.

Avoti: KiV

iesarakties   apv.

1. Ierakties.

Avoti: KiV

iesarāpties   apv.

1. Ierāpties.

Avoti: KiV

iesarasties   apv.

1. Ierasties.

Avoti: KiV

iesaraudāties   apv.

1. Ilgstoši un stipri raudāt.

Avoti: KiV

iesarausties   apv.

1. Tikt ieraustam, parasti neviļus, negribēti.

Avoti: KiV

iesarauties   apv.

1. Ierauties.

Avoti: KiV

iesarēkties   apv.

1. Ierēkties.

2. vulg. Ilgstoši un stipri smieties.

Avoti: KiV

iesarkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet sarkans.

Avoti: LLVV

iesarkanums   v.

1. Vispārināta īpašība --> iesarkans, šīs īpašības konkrēta izpausme.

iesarkt   parasti 3. pers., -sarkst, pag. -sarka; intrans.

1. Kļūt mazliet sārtam (parasti par acīm, seju, tās daļām).

Avoti: LLVV

iesarkties   apv.

1. Iesākt sarkt un pārstāt.

Avoti: ME

iesarmot   apv.

1. Sākt apsarmot.

Avoti: ME

iesarošties   apv.

1. Uzposties; apģērbties glīti.

Avoti: KiV

iesārtens   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet sārtens; iesārts.

Avoti: LLVV

iesārtis   -ušais; s. -usi, -usī;

1. Tāds, kas ir kļuvis iesārts.

Avoti: LLVV

iesārtot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt iesārtu.

Avoti: LLVV

iesārtoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt sārtoties; kļūt iesārtam.

Avoti: LLVV

iesārts   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet sārts.

Iesārtā glīvene— glīveņu ģints suga, līdz 50 cm garš, ūdenī iegrimis, daudzgadīgs ūdensaugs ar sīkiem ziediem nelielās vārpās.

Iesārtā zeltstarīte— zeltstarīšu ģints suga, līdz 15 cm augsts daudzgadīgs lakstaugs ar olveida sīpolu brūnā apvalkā.

Avoti: LLVV

iesārtums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iesārts, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iesarunāties   apv.

1. Iesākt runāt.

2. Ilgstoši runāt.

Avoti: KiV

iesasākties   apv.

1. Iesākties.

2. Sākties un ilgstoši turpināties (par darbību, norisi).

3. Sākt ko darīt; nodarboties ar ko.

Avoti: KiV

iesasālīties   apv.

1. Iesālīties.

Avoti: KiV

iesasaukties   apv.

1. Iesaukties.

Avoti: KiV

iesasēsties   apv.

1. Iesēsties.

Avoti: KiV

iesaseties   apv.

1. Iesēties.

Avoti: KiV

iesasieties   apv.

1. Tikt iesietam.

Avoti: KiV

iesasirdīties   apv.

1. Iesākt dusmoties.

2. Ilgstoši dusmoties.

Avoti: KiV

iesasisties   apv.

1. Strauji virzoties, ietriekties.

2. No sitiena ieplīst (par traukiem).

Avoti: KiV

iesaskaitīties   apv.

1. Iemācīties labi lasīt.

2. Iedziļināties lasīšanā.

Avoti: KiV

iesaskrieties   apv.

1. Ieskrieties.

Avoti: KiV

iesaslēgties   apv.

1. Ieslēgties.

Avoti: KiV

iesasmelties   apv.

1. Iesmelties parasti neviļus, negribēti.

Avoti: KiV

iesasmieties   apv.

1. Iesākt smieties.

Avoti: KiV

iesaspēties   apv.

1. Iespēt.

Avoti: KiV

iesaspiesties   apv.

1. Iespiesties.

2. Ar grūtībām iekļūt pārpildītā telpā.

Avoti: KiV

iesaspirinēties   apv.

1. Kļūt spirgtākam, veselākam.

Avoti: KiV

iesaspriesties   apv.

1. Iespriesties.

Avoti: KiV

iesastaigalēties   apv.

1. Ievingrināties staigāšanā, parasti, ja sāp kājas.

Avoti: KiV

iesastaigāties   apv.

1. Ievingrināties staigāšanā, parasti, ja sāp kājas.

Avoti: KiV

iesastaipīties   apv.

1. Tikt ievingrinātam (par ķermeņa daļu).

2. Tiekot lietotam, valkātam, kļūt ērtam, arī vaļīgam (par apģērbu).

Avoti: KiV

iesastāties   apv.

1. Iestāties darbā, skolā u. tml.

2. Iesākties un turpināties (par parādībām dabā).

Avoti: KiV

iesastiprinaties   apv.

1. Pakāpeniski kļūt spēcīgākam, parasti pēc slimības.

Avoti: KiV

iesasūkties   apv.

1. Iesūkties.

Avoti: KiV

iesasukties   apv.

1. Ietīties, iemesties, iegriezties.

Avoti: NeV

iesasvērties   apv.

1. Tikt iesvērtam.

2. Pārņemt (par slimību).

Avoti: KiV

iesasviesties   apv.

1. Tikt iesviestam.

2. Augstu iešūpoties.

Avoti: KiV

iesašķeterēties   apv., iron.

1. Grīļojoties ieiet, ienākt.

Avoti: KiV

iesašķetināties   apv., niev.

1. Bez noteikta mērķa, vajadzības ierasties.

Avoti: KiV

iesašūpāties   apv.

1. Pierast pie šūpošanās.

Avoti: KiV

iesašūties   apv.

1. Tikt iešūtam.

Avoti: KiV

iesataisīties   apv.

1. Apmesties, iekārtoties uz dzīvi.

2. Izraisīties (par iekaisumu, slimību).

3. Kļūt tādam, kam izveidojas kādas īpašības, pazīmes.

4. Ieviesties (par grauzējiem, kāpuriem u. tml.).

5. Iesākt ko nepārtraukti, ilgstoši darīt.

6. Pārģērbties par ko.

Avoti: KiV

iesatiepties   apv.

1. Ietiepties.

Avoti: KiV

iesatīties   apv.

1. Ietīties.

Avoti: KiV

iesatrakāties   apv.

1. Ietrakoties.

Avoti: KiV

iesatrausties   apv.

1. Ietrausties.

Avoti: KiV

iesatriekšties   apv.

1. Iespiesties un norīvēt, noberzt.

Avoti: KiV

iesatrupināties   apv.

1. Tikt iedrupinātam.

Avoti: KiV

iesaucams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> iesaukt.

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē; mil. Valsts militārā dienesta pārvaldēs reģistrēta persona līdz iesaukšanai obligātajā aktīvajā militārajā dienestā; pilsonis, ko iesauc karadienestā.

Avoti: LLVV, MIL

iesauciens   -a, v.; pareti.

1. Īss, aprauts sauciens.

Avoti: LLVV

iesauka   -as, s.

1. Vārds, vārdu savienojums, kurā sauc (cilvēku, parasti, izceļot vai arī piedēvējot kādu īpašību, pazīmi).

Avoti: LLVV

iesaukalēt   sar.

1. Iesaukāt.

Avoti: Sin

iesaukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Iesākt saukt, saukāt kādā vārdā vai vārdu savienojumā; dot iesauku.

Avoti: LLVV

iesaukt   -saucu, -sauc, -sauc, pag. -saucu; trans.

1. Saucot, ar saucienu ieaicināt (kur iekšā).

2. mil. Uzņemt aktīvajā karadienestā pilsoņus, kas sasnieguši noteiktu vecumu; arī mobilizēt.

3. Iesākt saukt, saukāt (cilvēku) kādā vārdā vai vārdu savienojumā (piemēram, pēc kādas raksturīgas pazīmes, īpašības); dot iesauku.

Avoti: LLVV

iesaukties   -saucos, -saucies, -saucas, pag. -saucos; refl.

1. Iesākt saukt un tūlīt apklust; iekliegties.

// trans. Emocionāli, arī skaļi ierunāties, īsi, emocionāli pateikt.

Avoti: LLVV

iesaukums   -a, v.; mil.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iesaukt (2); noteikta vecuma pilsoņi, kas vienā laikā iesaukti, mobilizēti karadienestā.

// pārn. Organizēts, plašs (kadru) papildinājums.

Avoti: LLVV

iesausēt   apv.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) kļūst sausāks.

Avoti: ME

iesaut   apv.

1. Iešaut, šaujot trāpīt.

2. Strauji ievirzīt ar lizi (maizi) krāsnī.

3. vulg. Spēcīgi iesist kādam.

Avoti: KiV

iesautēt   apv.

1. Ielikt sautēt.

Avoti: ME

iesavadāties   apv.

1. Ieviesties; tikt ieviestam.

Avoti: KiV

iesavajadzēties   apv.

1. Ievajadzēties.

Avoti: KiV

iesavalstīties   apv.

1. Ievalstīties.

Avoti: KiV

iesavelties   apv.

1. Ievelties.

Avoti: KiV

iesavērties   apv.

1. Ieraudzīt.

2. Ievērot, pamanīt.

Avoti: KiV

iesavērties   apv.

1. Ievērties.

Avoti: KiV

iesavickāties   apv.

1. Ilgstoši naidoties, ķildoties.

Avoti: KiV

iesaviesties   apv.

1. Ieviesties; tikt ieviestam.

Avoti: KiV

iesavilkties   apv.

1. Lēni, ar pūlēm ieiet, ienākt.

2. Ievilkties (par vielu, uzlējumu u. tml.).

3. Ieilgt (parasti par slimību).

Avoti: KiV

iesavilkties   apv.

1. Aujot tikt ievirzītam (par kājām apavos).

2. Pārģērbties par ko.

Avoti: KiV

iesavirties   apv.

1. Iesākt vārīties.

Avoti: KiV

iesavuicīties   apv.

1. Iemācīties.

Avoti: KiV

iesazālēties   apv.

1. Lietot medikamentus.

Avoti: KiV

iesaziepēties   apv.

1. Ieziepēties.

Avoti: KiV

iesaziesties   apv.

1. Ieziesties.

Avoti: KiV

iesažauties   apv.

1. Iegāzties.

2. Bez uzaicinājuma ierasties.

Avoti: KiV

iesēciens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> iesēkties.

Avoti: LLVV

iesēdēt   -sēžu, -sēdi, -sēž, arī -sēdu, -sēdi, -sēd, pag. -sēdēju; trans.

1. Sēžot (uz kā), padarīt (to) ērtu sēdēšanai.

// parasti divd. formā: iesēdēts. Ilgāku laiku izmantot sēdēšanai; ilgāku, laiku sēdēt (kādā vietā ko darot).

2. Sēžot (uz kā), radīt (tajā padziļinājumu, bedri).

Avoti: LLVV

iesēdēties   apv.

1. Ieilgt (par kaiti, slimību).

Avoti: ĒiV

iesēdies   žarg.

1. Ierasts.

2. Iespiedies atmiņā.

Avoti: Žrg

iesēdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Uzaicināt vai likt iesēsties; palīdzēt iesēsties vai novietoties (kur iekšā).

// pārn.; niev. Iecelt, iekārtot (kādu amatā).

2. sar. Ievietot (cietumā, apcietinājumā).

Iesēdināt aiz restēm— ievietot cietumā.

3. apv. Ielikt, ievietot.

Avoti: LLVV

iesēdināt   apv.

1. Iestādīt.

2. Iestiklot; ierīkot (aplodu).

3. Ievietot, iestiprināt (izkapts asmeni) kātā.

Avoti: KiV

iesēdu   sar.

1. Pussēdus.

Avoti: Sin

iesēdus   apst.; reti.

1. Pussēdus.

Avoti: LLVV

iesegs   novec.

1. Tas, kas (kur) iesegts, ieklāts.

Avoti: LV93

iesegt   -sedzu, -sedz, -sedz, pag. -sedzu; trans.

1. Ieklāt (1).

2. apv. Ielenkt (medībās).

3. Iesegt jumtu - uzklāt, izveidot jumtu.

Avoti: LLVV, ME

iesegums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iesegt; ieklājums (1).

Avoti: LLVV

ieseimot   apv.

1. Iesaukt, dēvēt.

Avoti: ZrvI

ieseivot   žarg.

1. Noglabāt, saglabāt (datora dokumentu).

Avoti: SLG

ieseivoties   žarg.

1. Noglabāties (par datora dokumentu).

Avoti: SLG

iesējums   -a, v.; pareti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iesēt.

Avoti: LLVV

iesējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iesiet (1).

2. Vāki, kuros ietverta grāmata, albums u. tml.

3. Dažādos virzienos novietotu būvkoku savienojums, kuri saistīti attiecīgi izveidotos robos.

Avoti: LLVV

iesekt   apv.

1. Iesegt; piesprādzēties, nostiprināties, ieviesties.

Avoti: ME

iesekt   apv.

1. Ieslēgt, izolēt.

Avoti: ME

iesekties   apv.

1. Piesprādzēties, piestiprināties, ieviesties, iesakņoties.

Avoti: ME

iesēkties   -sēcos, -sēcies, -sēcas, pag. -sēcos; refl.

1. Iesākt sēkt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iesekus   apv.

1. Iepakaļ.

Avoti: LE

ieselēties   apv.

1. Ievairoties, savairoties (kur).

Avoti: ViV

ieselināt   apv.

1. Ieviest; ieaudzēt.

2. Pieļaut, panākt, būt par cēloni, ka ievairojas, savairojas.

Avoti: ĒiV

ieselināties   apv.

1. Ievairoties, savairoties (kur).

Avoti: ViV

ieselīties   apv.

1. Ieviesties, savairoties.

Avoti: ME

iesenēt   apv.

1. Kaut kur ilgāku laiku dzīvojot, iedzīvoties.

Avoti: ME, VeAT

iesenēties   apv.

1. Iesākt sanēt; īsu brīdi sanēt.

Avoti: ME

iesēņot   apv.

1. Sasēņot (paredzēto daudzumu vai kādu daļu).

Avoti: ĒiV

iesērēt   parasti 3. pers., -sērē, pag. -sērēja; intrans.

1. Nogulsnēties (kur iekšā) - par smiltīm, dūņām, dubļiem u. tml.

2. Ievirzīties, iestrēgt, iegrimt (smilts, dūņu, dubļu u. tml. sanesumos).

3. Mazliet, arī vietumis aizsērēt (2).

Avoti: LLVV

iesērkties   apv.

1. Iesēkties, iekrākties.

Avoti: ME

ieserot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; novec.

1. Ievietot (parasti labību, linus) kaltēšanai (rijā).

Avoti: LLVV

iesērot   apv.

1. Dezinficēt ar sēru.

Avoti: ME

iesērst   apv.

1. Ienākt, ieiet ciemos.

Avoti: ME

iesērt   -seru, -ser, -ser, pag. -sēru, trans.; novec.

1. Ievietot (parasti labību, linus) kaltēšanai (rijā).

Avoti: LLVV

iesērt   apv.

1. Pārklāties (ar smiltīm).

Avoti: ME

iesēst   -sēstu, -sēsti, -sēst, pag. -sēdu; intrans.; reti.

1. Iesēsties (1).

2. Iesēsties (2).

Avoti: LLVV

iesēsties   -sēžos, -sēdies, -sēžas, arī -sēstos, -sēsties, -sēstas, pag. -sēdos; refl.

1. Novietoties sēdus (kur iekšā, piemēram, krēslā).

// pārn.; niev. Iekārtoties (darbā, amatā).

2. Atrodoties ilgāku laiku kādā vietā, kļūt grūti izkustināmam; mazliet iegrimt.

// sar. Iestrēgt, arī iegrimt (par transportlīdzekli, arī par braucējiem tajā).

// pārn.; sar. Nostiprināties (piemēram, atmiņā, apziņā).

Avoti: LLVV

iesēt   -sēju, -sēj, -sēj, pag. -sēju; trans.

1. Sēt un pabeigt sēt.

Avoti: LLVV

iesēties   parasti 3. pers., -sējas, pag. -sējās;

1. Refl. --> iesēt.

Avoti: LLVV

iesētot   apv.

1. Uzbūvēt sētu visapkārt (kam).

Avoti: ME

iesibāt   apv.

1. Paraustīt, paplucināt (aiz matiem).

Avoti: ME

iesiekalot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Sajaukt ar siekalām (barību mutē).

2. reti. Saslapināt ar siekalām.

Avoti: LLVV

iesiešana

1. Papīra lokšņu sakārtošana grāmatās, brošūrās, blokos u. c.; var būt cietais vai mīkstais iesējums ar papīra, ādas vai auduma vākiem; iesējums var būt ar apaļu vai taisnu muguriņu.

Avoti: LEV

iesiet   -sienu, -sien, -sien, pag. -sēju; trans.

1. Sienot ievietot (piemēram, lakatā, segā, drānā u. tml.).

2. Apsienot, aptinot (ar auklu, stiepli u. tml.), iestiprināt (kur iekšā).

3. Sienot ieveidot (cilpu, mezglu, piemēram, auklā).

4. Iestiprināt (grāmatu, burtnīcu u. tml.) vākos.

5. Savienot (parasti būvkokus), iestiprinot robā.

Avoti: LLVV

iesieties   -sienos, -sienies, -sienas, pag. -sējos; refl.; pareti.

1. parasti 3. pers. Refl. --> iesiet (2); tikt iesietam.

2. parasti 3. pers. Refl. --> iesiet (3); tikt iesietam.

3. Sienot iestiprināt sevi (virvēs).

Avoti: LLVV

iesijāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sijājot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iesīkstējis   sar.

1. Atpalicis; tāds, kura uzskati neatbilst sava laika prasībām.

Avoti: Sin

iesīkstējums   -a, v.; pareti.

1. parasti vsk. Rezultāts --> iesīkstēt (1).

2. Rezultāts --> iesīkstēt (2).

Avoti: LLVV

iesīkstēt   -sīkstu, -sīksti, -sīkst, pag. -sīkstēju; intrans.; parasti divd. formā: iesīkstējis;

1. Nepiekāpīgi palikt pie saviem (parasti novecojušiem) uzskatiem, paradumiem u. tml.

2. parasti 3. pers.; reti. Kļūt sīkstam.

Avoti: LLVV

iesīksts   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Mazliet sīksts.

Avoti: LLVV

iesīkties   parasti 3. pers., -sīcas, pag. -sīcās; refl.

1. Iesākt sīkt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iesildīšanās

1. Fizisko vingrinājumu kompleksa izpilde īsi pirms treniņa vai sacensībām, lai laikus mobilizētu sportista organismu priekšāstāvošajam darbam.

2. jūrn. Dažādu manevru, paņēmienu un darbību atkārtošana pirms starta, lai labāk uzsāktu sacensības.

Avoti: SpT, JūVM

iesildīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Sildot panākt, ka (kas, piemēram, telpa, vieta) kļūst silts.

// sar. Izraisīt iereibumu.

2. Ietekmēt labvēlīgi, uzmundrinoši.

3. Likt iesildīties (2); panākt, ka iesildās (2).

Avoti: LLVV

iesildītāji

1. Mūziķi, kas uzstājas pirms grupas, kurai ir koncerts.

Avoti: PL

iesildīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ēdot vai dzerot (ko siltu), izraisīt sevī siltuma sajūtu.

// sar. Iereibt.

2. Vingrojot, skrienot u. tml. panākt, ka muskulatūra, ķermeņa daļas kļūst elastīgākas, vingrākas (piemēram, pirms sacensībām).

3. apv. Iesilt.

Avoti: LLVV, ME

iesilis   apv.

1. Sasilis pietiekoši silts.

Avoti: ME

iesilt   -silstu, -silsti, -silst, pag. -silu; intrans.

1. Kļūt siltam vai siltākam.

2. sar. Iereibt.

3. Iejusties, aizrauties, ļauties, sajūsmai; arī iekaist (2), iekarst (1).

Avoti: LLVV

iesilts   -ais; s. -a, -ā; reti

1. Mazliet silts.

Avoti: LLVV

iesilums   apv.

1. Dzērums, skurbums.

Avoti: ME

iesirdīt   apv.

1. Sadusmot.

Avoti: KiV

iesirgt   -sirgstu, -sirgsti, -sirgst, pag. -sirgu; intrans.; reti.

1. Kļūt slimam; saslimt.

Avoti: LLVV

iesirmans   apv.

1. Mazliet sirms, gaiši pelēcīgs.

Avoti: ME

iesirmens   apv.

1. Mazliet sirms, gaiši pelēcīgs.

Avoti: ME

iesirmēt   apv.

1. Iesākt sirmot; kļūt mazliet sirmam.

Avoti: ME

iesirmēties   apv.

1. Kļūt vietām sirmam.

Avoti: ME

iesirmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Iesākt sirmot; kļūt mazliet sirmam.

Avoti: LLVV

iesirms   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet sirms.

Avoti: LLVV

iesirmt   apv.

1. Iesākt nosirmot.

Avoti: ME

iesirmums   v.

1. Vispārināta īpašība --> iesirms, šīs īpašības konkrēta izpausme.

iesirst   apv.

1. Kļūt dusmīgam, ļaunam.

Avoti: ME

iesirsties   apv.

1. Saskaisties, dusmoties, ļaunoties.

Avoti: ME

iesirties   apv.

1. Sākt dusmoties.

Avoti: ME

iesirties   apv.

1. Sākt augt, izdīgt.

Avoti: ME

iesirties   apv.

1. Pamazām pārklāties ar smiltīm.

Avoti: ME

iesist   -situ, -sit, -sit, pag. -situ;

1. trans. Ar sitienu ievirzīt un iestiprināt (kur iekšā).

// pārn.; sar. Iegūt (peļņu), nopelnīt (naudu).

2. intrans. Sitot skart, dot triecienu.

// trans.

3. trans. Ar sitienu radīt, ieveidot (kādā virsmā, piemēram, iedobumu, robu).

4. parasti 3. pers.; intrans. Spēcīgi, pēkšņi iedarboties (piemēram, par spilgtu gaismu, asu smaržu); iesisties (3).

5. apv. Cieši iekļaut, iespiest (kur, starp ko), lai saturētu; iežmiegt.

6. žarg. Ieēst.

Iesist bietē— labi iegaumēt.

Iesist māgā— ieēst; paēst.

Iesist pa ķobi— apreibināt (par alkoholiskiem dzērieniem).

Iesist saujā— onanēt.

Avoti: LLVV

iesisties   -sitos, -sities, -sitas, pag. -sitos; refl.

1. Strauji virzoties, atsisties (pret šķērsli).

2. Strauji ievirzīties (kur iekšā) - piemēram, par lodi, šķembu.

// pareti. Ejot, skrienot strauji ievirzīties (kur iekšā).

3. parasti 3. pers. Spēcīgi, pēkšņi iedarboties (piemēram, par spilgtu gaismu, asu smaržu).

4. parasti 3. pers. Iesākt pūst (kādā virzienā) - par vēju; iegriezties 1.

5. parasti 3. pers. Refl. --> iesist (3).

Avoti: LLVV

iesitams   apv.

1. Sviesta gbaliņš, biezpiena piciņa, maizes garoza vai cita reālija, kas tika ielikta krējumā, lai veicinātu tā sakulšanu sviestā.

Avoti: BB

iesitināt   apv.

1. Ietīt.

Avoti: Sin

iesitums   apv.

1. Ietvars.

Avoti: ME

iesk.   saīs.

1. Ieskaite.

2. Ieskaitot; ieskaitīts (novērtējumā).

Avoti: i2

ieska   apv.

1. Vēlēšanās, ēstgriba.

2. Paviršs, neveikls meklētājs.

3. Kasīklis; (utu) ķemme.

4. Ķildīgs, nesaticīgs cilvēks.

Avoti: KV, SiV

ieskābens   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet skābens.

Avoti: LLVV

ieskābēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sagatavot un ievietot (parasti traukā, tvertnē) skābēšanai.

Avoti: LLVV

ieskabināt   apv.

1. Ieturēties.

Avoti: VV

ieskābināt   apv.

1. Ieskābēt.

Avoti: ME

ieskābs   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet skābs.

Avoti: LLVV

ieskābt   parasti 3. pers., -skābst, pag. -skāba; intrans.

1. Kļūt (mazliet) skābam.

Avoti: LLVV

ieskādēt   apv.

1. Bojāt, maitāt.

Avoti: ME

ieskaidrāt   apv.

1. Ieskaidrot.

Avoti: KiV

ieskaidrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Skaidrojot panākt, ka (kāds) saprot; skaidrojot pārliecināt.

Avoti: LLVV

ieskaisties   -skaišos, -skaisties, -skaišas, pag. -skaitos; refl.

1. Kļūt dusmīgam.

Avoti: LLVV

ieskaite   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Darbība, arī rezultāts --> ieskaitīt (1).

2. Pārbaudījums, kurā noskaidro, vai ir veikts, izpildīts, apgūts (piemēram, mācību viela, uzdevums).

Dabūt ieskaiti— nokārtot ieskaiti.

// fizk. Pārbaude, kurā noskaidro, vai sportistu rezultāti atbilst noteiktām normām.

Avoti: LLVV

ieskaitījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieskaitīt (1).

Avoti: LLVV

ieskaitīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Skaitot, rēķinot iekļaut (kādā kopumā, daudzumā).

2. Atzīt par veiktu, izpildītu, apgūtu (piemēram, mācību vielu, uzdevumu).

// fizk. Reģistrēt (sportista sasniegto rezultātu).

Avoti: LLVV

ieskaitot

1. Divd. --> ieskaitīt.

2. Iekļaujot (kādā kopumā, daudzumā).

Avoti: LLVV

ieskaits

1. Bezskaidras naudas norēķini par pārdotām (iepirktām) precēm, vērtspapīriem vai pakalpojumiem, pamatojoties uz prasījuma dzēšanu ar pretprasījumu; klīrings.

Avoti: JtV

ieskaldīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Skaldot, cērtot ar cirvi, radīt, ieveidot (kādā virsmā, piemēram, robu, zīmi).

Avoti: LLVV

ieskalot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Skalojot, ar ūdens strūklu, plūsmu, ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieskaloties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Refl. --> ieskalot; tikt ieskalotam.

Avoti: LLVV

ieskandināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iesākt skandināt.

Avoti: LLVV

ieskanēt   parasti 3. pers., -skan, pag. -skanēja; intrans.

1. Izplatīties (kur iekšā) - par skaņu.

// pārn. Parasti savienojumā ar "ausīs": kļūt dzirdamam (iztēlē, arī atmiņās).

2. apv. Radot skaņas, iebraukt.

Avoti: LLVV, KiV

ieskanēties   parasti 3. pers., -skanas, pag. -skanējās; refl.

1. Iesākt skanēt; iesākt skanēt un tūlīt pārstāt.

// pārn. Iesākt izpausties (balsī) - parasti par psihisku stāvokli.

// pārn. Parasti savienojumā ar "ausīs": kļūt dzirdamam (iztēlē, arī atmiņās).

// pārn. Izpausties (mākslas darbā).

Avoti: LLVV

ieskanis   mūz.

1. Nākamā akorda skaņa (parasti īsa skaņa, atrodas uz vājās taktsdaļas), kas parādās (parasti melodijā) pirms paša akorda iestāšanās.

Avoti: ML

ieskānis   apv.

1. Ieskābs, paskābs, skābans.

Avoti: ME

ieskaņa   -as, s.

1. Ievads, sākuma posms (parasti skaņdarbā, arī daiļdarbā).

// mūz. Akorda skaņa, kas iezīmīgi parādās kādā balsī pirms šī akorda.

2. Ievads, ievadījums, arī sākums (kādai norisei, notikumam).

3. Noskaņa; arī pieskaņa.

Ieskaņas s— prefiksāls saknes paplašinājums indoeiropiešu pirmvalodā, kā dēļ izveidojušies vienu un to pašu sakņu varianti.

Avoti: LLVV, VsV

ieskaņojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieskaņot.

Avoti: LLVV

ieskaņošana   kino, telev.

1. Filmas skaniskā satura ierakstīšana pēc filmas uzņemšanas īpašā ieraksta studijā.

Avoti: ZTV

ieskaņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Fiksēt (piemēram, magnetofona lentē, skaņuplatē).

Ieskaņot kinofilmu— ieskaņot runu, mūziku, trokšņus kinofilmā (pēc tās uzņemšanas).

Avoti: LLVV

ieskāņš   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Ieskābs.

Avoti: LLVV

ieskapēt   apv.

1. Ieteicot (ko) kā vēlamu, piemērotu, panākt, ka tas iegūst kādu stāvokli, nokļūst (kur) u. tml.; iekārtot (piemēram, darbā).

2. Radīt (citam cilvēkam) iespēju (ko) iegūt.

3. Iedot, pārdot (parasti ar viltu, ko mazvērtīgu).

Avoti: ViV, SLG

ieskāpināt   apv.

1. Iekāpināt; likt iekāpt(ies).

Avoti: ViV

ieskapstēt   apv.

1. Kļūt mazliet nespodram, tumšākam (piemēram, par metāla priekšmetu); apsūbēt.

2. Sākt pelēt, būbēt.

Avoti: ViV, ME

ieskāpt   apv.

1. Iekāpt.

Avoti: ViV

ieskāpties   apv.

1. Iekāpties.

Avoti: ViV

ieskarbs   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet skarbs; paskarbs.

Avoti: LLVV

ieskārpīt   apv.

1. Iekašņāt, iekast.

Avoti: ME

ieskārs   apv.

1. Skals, kuru aizdedzina izkurinātā krāsnī, kad tajā liek cepties maizi.

Avoti: ME, VeAT

ieskāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Šķirstīt (matus), parasti, meklējot (tajos) utis.

Avoti: LLVV

ieskāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Ar knābi šķirstot, bužinot spalvas, meklēt ko tajās.

2. Šķirstīt (matus), parasti, meklējot (tajos) utis.

Avoti: LLVV, ME

ieskatīgs   apv.

1. Apdomīgs, sapratīgs.

Avoti: ME

ieskatīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atzīt; uzskatīt.

2. Sākt izjust patiku, iemīlēt.

Avoti: LLVV

ieskatīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Skatīties (kur iekšā), parasti īsu brīdi.

// pārn. Izzināt, apjaust.

2. Noskatoties (no kāda), pārņemt (piemēram, stāju, manieres).

3. Sākt izjust patiku, iemīlēties.

Avoti: LLVV

ieskats   -a, v.

1. Uzskats, domas; arī atzinums.

2. Vispārējs priekšstats, vispārējs pārskats.

Avoti: LLVV

ieskaust   apv.

1. Nenovēlēt, apskaust, nīst; ar nenovīdību, ar buršanu kaitēt.

Avoti: ME

ieskaust   apv.; hip.

1. Ierakt, iebāzt.

Avoti: ME

ieskaust   apv.

1. Pērt.

Avoti: ME

ieskaustīt   apv.

1. Pārmācīt, pērt.

2. Ar vāli sākt kulstīt (linus).

Avoti: ME

ieskaut   -skauju, -skauj, -skauj, pag. -skāvu; trans.

1. Skaujot ietvert (rokās).

2. parasti 3. pers. Atrasties visapkārt (kam), ietvert (ko) no vairākām vai visām pusēm.

// pārn. Par skaņu.

Avoti: LLVV

ieskenēt   inf.

1. Pārveidot attēlu grafisku datu masīvā, kuru var izmantot dators; parasti skenerim ar gaismas staru rindu nolasot attēlu pa punktiem.

ieskicējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieskicēt.

Avoti: LLVV

ieskicēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Dažās vispārīgās līnijās, kontūrās, laukumos atveidot (piemēram, zīmējumā).

Avoti: LLVV

iesklābiņ   apv.

1. Gandrīz auļos.

Avoti: ME

iesklidēt   apv.

1. Ieslīdēt.

Avoti: ME

ieskolot   sar.

1. Iemācīt, iedīdīt.

2. Iesākt mācīt.

Avoti: ME

ieskrābāt   apv.

1. Ieskrāpēt.

Avoti: ViV

ieskrabēt   apv.

1. Iebrikšķēties, iegrabēties.

Avoti: ME

ieskrabēt   apv.

1. Apsūbēt.

Avoti: ME, VeAT

ieskrabēt   apv.

1. Ieskrabināt.

Avoti: ME

ieskrabēties   parasti 3. pers., -skrabas, pag. -skrabējās; refl.

1. Iesākt skrabēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieskrabināt   apv.

1. Mazliet ieskrāpēt.

Avoti: ME

ieskrabināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesākt skrabināties un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieskrabt   apv.

1. Kļūt cietam un grabošam.

Avoti: ME

ieskrābt   apv.

1. Skrāpējot radīt brūci.

Avoti: EH

ieskraidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; intrans.; pareti.

1. Skraidot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieskrambājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieskrambāt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ieskrambāt (2).

Avoti: LLVV

ieskrambāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Mazliet, arī vietumis saskrambāt (piemēram, priekšmetu).

// pārn. Mazināt (piemēram, slavu, godu).

2. Skrambājot mazliet, arī vietumis ievainot; skrambājot radīt (piemēram, brūci).

// intrans.

Avoti: LLVV

ieskrambāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās;

1. Refl. --> ieskrambāt (1); tikt ieskrambātam (parasti neviļus, negribēti).

2. Refl. --> ieskrambāt (2); tikt ieskrambātam (parasti neviļus, negribēti).

Avoti: LLVV

ieskrambt   apv.

1. Skrāpējot ievainot.

Avoti: ViV

ieskrampt   apv.

1. Skrāpējot ievainot.

Avoti: ĒiV

ieskrapāties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām iekļūt (kur iekšā).

Avoti: ĒiV

ieskrāpējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieskrāpēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ieskrāpēt (2).

Avoti: LLVV

ieskrāpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Skrāpējot radīt, ieveidot (kādā virsmā, piemēram, rievas, līnijas); mazliet, arī vietumis saskrāpēt.

2. Skrāpējot mazliet, arī vietumis ievainot; skrāpējot radīt (piemēram, brūci).

// intrans.

Avoti: LLVV

ieskrapēties   apv.

1. Iesākt skrabēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: ME

ieskrāpēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> ieskrāpēt (1); tikt ieskrāpētam (parasti neviļus, negribēti).

2. Refl. --> ieskrāpēt(2); tikt ieskrāpētam (parasti neviļus, negribēti).

Avoti: LLVV

ieskrapstēties   parasti 3. pers., -skrapstas, pag. -skrapstējās; refl.

1. Iesākt skrapstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieskrapstināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesākt skrapstināties un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieskrapšēties   parasti 3. pers., -skrapšas, pag. -skrapšējās; refl.

1. Iesākt skrapšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieskrapšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesākt skrapšināties un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieskrapšķēties   parasti 3. pers., -skrapšķas, pag. -skrapšķējās, refl.

1. Iesākt skrapšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieskrapšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Iesākt skrapšķināties un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieskrāpt   apv.

1. Skrāpējot radīt brūci.

Avoti: ĒiV, EH

ieskrebelēt   apv., iron.

1. Neglīti ierakstīt.

Avoti: KiV

ieskrējiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> ieskriet.

2. Kustība no kāda stāvokļa līdz vajadzīgā ātruma sasniegšanai.

3. aeron. Lidmašīnas pacelšanās posms, kad tiek sasniegts atraušanās ātrums un sākas vadāms lidojums.

Avoti: LLVV

ieskribelēt   apv.

1. Nemākulīgi, neglīti ierakstīt.

Avoti: ViV

ieskribināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iesākt skribināt, bet nepabeigt.

Avoti: LLVV

ieskribināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesākt skribināties un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieskriet   -skrienu, -skrien, -skrien, arī -skreju, -skrej, -skrej, pag. -skrēju; intrans.

1. Skrienot ievirzīties (kur iekšā).

// sar. Uz īsu brīdi iegriezties, pabūt (pie kā).

// pārn. Braucot, jājot ātri ievirzīties (kur iekšā); ātri ievirzīties (kur iekšā) - par transportlīdzekļiem.

// pārn. Strauji ielidot (kur iekšā) - parasti par putniem, kukaiņiem.

// pārn. Strauji ievirzīties (kur iekšā) - par priekšmetiem.

// pārn. Par vēju, puteni u. tml.

// pārn. Strauji ieplūst (kur iekšā) - par šķidrumu.

// pārn. Nejauši nonākt kādā (parasti nevēlamā) situācijā.

Ieskriet nelaimē— piedzīvot ko nepatīkamu.

2. Ātri pārvietojoties, atsisties (pret šķērsli).

3. apv. Pēkšņi un spēcīgi izpausties (par sāpēm).

4. apv. Piedzimt (par mājdzīvniekiem).

Avoti: LLVV, KiV, MiV

ieskrieties   -skrienos, -skrienies, -skrienas, arī -skrejos, -skrejies, -skrejas, pag. -skrējos; refl.

1. Pārvietojoties pakāpeniski palielināt ātrumu līdz vajadzīgajam (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

// pārn. Par vēju.

2. Ilgāku laiku skrienot, iekarst, aizrauties.

Avoti: LLVV, SLG

ieskrietuve   dsk. ģen. -vju, s.; sar.

1. Vieta, kur iespējams ātri paēst vai arī iedzert alkoholiskus dzērienus.

Avoti: MLVV

ieskrīpāt   apv.

1. Ieskrambāt.

Avoti: ME

ieskripšēties   apv.

1. Ieskripšķēties; ieskrapšķēties.

Avoti: ViV

ieskrīvēt   apv.

1. Ierakstīt.

Avoti: ViV

ieskrostīt   apv.

1. Ierobīt, iekalt.

2. Iesprostot.

Avoti: ME

ieskrostīt   apv.

1. Mazliet ieēst.

Avoti: ME

ieskrubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iesākt skrubināt, bet nepabeigt.

Avoti: LLVV

ieskrubināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesākt skrubināties un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ieskrubīt   apv.

1. Ieskrubināt.

Avoti: ME

ieskrūvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Skrūvējot ievirzīt (kur iekšā skrūvi, vītņotu detaļu).

Avoti: LLVV

ieskrūvēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> ieskrūvēt; tikt ieskrūvētam.

Avoti: LLVV

ieskubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Skubinot panākt, ka (kāds) ievirzās (kur iekšā).

2. apv. Iedrošināt, uzkūdīt.

Avoti: LLVV, ME

ieskulbināt   apv.

1. Iezvanīt.

Avoti: ME

ieskulbīt   apv.

1. Nopērt ar nelielu rīksti.

Avoti: ME

ieskumdināt   apv.

1. Padarīt mazliet bēdīgu.

Avoti: ME

ieskumt   apv.

1. Kļūt mazliet bēdīgam.

Avoti: ME

ieskūpstīt   apv.

1. Skūpstot iemidzināt.

2. Iesākt skūpstīt, dot pirmo skūpstu.

Avoti: ME

ieskurbināt   apv.

1. Nedaudz piedzirdīt, apreibināt.

Avoti: ME

ieskurbināties   apv.

1. Ieskurbt.

Avoti: ME

ieskurbt   -skurbstu, -skurbsti, -skurbst, pag. -skurbu; intrans.; parasti divd. formā: ieskurbis;

1. Iereibt.

Avoti: LLVV

ieskurbums   -a, v.; parasti vsk.

1. Iereibums.

Avoti: LLVV

ieskurināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Skurinot, skurinoties ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieskūt   -skuju, -skuj, -skuj, pag. -skuvu; trans.

1. Iesākt skūt, bet nepabeigt.

2. Skujot vai skrāpējot radīt (zīmi ādā).

Avoti: LLVV, ME, VeAT

ieskvirbināt   apv.

1. Iegrozīt, iegriezt.

2. Sākt rakt (un nepabeigt).

Avoti: ME

ieslacināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ieslacīt (1).

2. Ieslacīt (2).

Avoti: LLVV

ieslacīt   -slaku, -slaki, -slaka, pag. -slacīju; trans.

1. Slakot ievirzīt (kur iekšā šķidrumu).

2. Slakot padarīt mazliet mitru.

Avoti: LLVV

ieslacīties   parasti 3. pers., -slakās, pag. -slacījās;

1. Refl. --> ieslacīt (1); tikt ieslacītam (parasti neviļus, negribēti).

Avoti: LLVV

ieslaids   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Samērā slaids; paslaids.

Avoti: LLVV

ieslaidus   apv.

1. Mazliet nogāzens, kraujš.

Avoti: ME

ieslaistīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.; niev.

1. Dīkdienīgi ieiet, ienākt, ieklīst (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieslakāt

1. Ieslacīt.

Avoti: Sin

ieslampāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.; niev.

1. Nevīžīgi, kājas velkot, šļūcot ieiet, ienākt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieslamstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.; niev.

1. Slamstoties ieklīst (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieslānis   apv.

1. Kārtaini cepumi vai pīrāgi; pildījuma kārta.

Avoti: VV

ieslānīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Blīvi kraujot, ievietot (kur iekšā).

2. Īslaicīgi, nedaudz pērt, sist.

Avoti: LLVV

ieslāņi   apv.

1. Cepumi, kam priekš cepšanas kaut kas ielikts mīklā, piem., ievārījums.

Avoti: KV

ieslāņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ievietot kārtām, slāņiem (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieslapēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Ieslapināt.

Avoti: LLVV

ieslapināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Slapinot panākt, ka kļūst mazliet mitis.

Avoti: LLVV

ieslapstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Slapstoties ieiet, ienākt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieslapt   -slapstu, -slapsti, -slapst, retāk -slopu, -slopi, -slop, pag. -slapu; intrans.; reti.

1. Kļūt mazliet slapjam.

Avoti: LLVV

ieslāpt   apv.

1. Kļūt izslāpušam.

Avoti: ME

ieslāt   -slāju, -slāj, -slāj, pag. -slāju; intrans.; niev.

1. Lempīgi, kājas velkot, ieiet, ienākt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieslaucīt   -slauku, -slauki, -slauka, pag. -slaucīju; trans.

1. Slaukot ievirzīt (kur iekšā).

2. Slaukot panākt, ka iesūcas (kur iekšā, piemēram, ūdens drānā).

Avoti: LLVV

ieslaukt   -slaucu, -slauc, -slauc, pag. -slaucu; trans.

1. Slaucot ietecināt (kur iekšā pienu).

2. Iesākt slaukt; iesākt slaukt, bet nepabeigt.

Avoti: LLVV

ieslavēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Slavējot izdaudzināt, izcelt; atzinīgi novērtēt.

2. Slavējot iestāstīt, iegalvot.

Avoti: LLVV

ieslēdzējrelejs   tehn.

1. Relejs, kas ieslēdz un izslēdz strāvu startera ievilcējtinuma ķēdē.

Avoti: ZTV

ieslēdzējs   -a, v.; pareti.

1. Slēdzis.

Avoti: LLVV

ieslēdzis   -dža, v.; reti.

1. Slēdzis.

Avoti: LLVV

ieslēgt   -slēdzu, -slēdz, -slēdz, pag. -slēdzu; trans.

1. Aizslēdzot (priekšmetu, telpu, aizžogojumu), padarīt (tajā ievietoto) nepieejamu citiem.

2. Atrodoties vai novietojoties (kur), ietvert, apņemt no vairākām vai visām pusēm.

3. Pievienojot elektriskās enerģijas tīklam, avotam, iedarbināt (ierīci, tās daļas).

Ieslēgt strāvu (arī elektrību)— iedarbināt elektrisko iekārtu, aparātu.

Avoti: LLVV

ieslēgties   -slēdzos, -slēdzies, -slēdzas, pag. -slēdzos; refl.

1. Atrodoties kādā telpā, aizslēgt durvis no iekšpuses.

// pārn. Norobežoties (piemēram, nelielā cilvēku grupā, sevī).

2. Iekļauties, iesaistīties (darbā, pasākumā, kolektīvā u. tml.).

3. parasti 3. pers. Refl. --> ieslēgt (3).

Avoti: LLVV

ieslēgums   -a, v.

1. Rezultāts --> ieslēgt (3).

2. Stāvoklis, kad (kas) ir ietverts, iekļauts (kur iekšā, parasti iežos, minerālos); tas, kas ir ietverts, iekļauts (kur iekšā, parasti iežos, minerālos).

Avoti: LLVV

iesleņģot   apv.

1. Ielikt logu vai durvju aplodas (ēku būvējot).

Avoti: ĒiV

ieslēpēt   apv.

1. Iesliedēt (taku, ceļu).

Avoti: ĒiV

ieslēpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Slēpojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieslēpt   -slēpju, -slēp, -slēpj, pag. -slēpu; trans.

1. Paslēpt (kur iekšā).

// pārn. Iekļaut (piemēram, tekstā kādu saturu) tā, ka neizpaužas tieši.

Avoti: LLVV

ieslēpties   -slēpjos, -slēpies, -slēpjas, pag. -slēpos; refl.

1. Paslēpties (kur iekšā).

// pārn. Nebūt redzamam, būt grūti vai vājāk saskatāmam, kam citam atrodoties vairākās vai visās pusēs.

// pārn. Dziļi iegrimt (par acīm).

// pārn. Šķietamā kustībā aizvirzoties (aiz kā), kļūt nesaskatāmam (par debess spīdekļiem).

// pārn. Norobežoties (piemēram, sevī); ieslēgties.

Avoti: LLVV

ieslīcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Iegremdēt.

Avoti: LLVV

ieslidens   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet slidens.

Avoti: LLVV

ieslidēt   apv.

1. Ieslīdēt.

Avoti: ME

ieslīdēt   -slīdu, -slīdi, -slīd, pag. -slīdēju, -slīdēji, -slīdēja (retāk -slīda, 1. konj.); intrans.

1. Slīdot ievirzīties (kur iekšā) - par gludiem priekšmetiem.

// pārn. Izplatīties (kur iekšā) - par gaismu, gaismas stariem.

2. Vieglā, slīdošā gaitā ievirzīties (kur iekšā) - par cilvēkiem un dzīvniekiem.

3. Slīdot ievirzīties (kur iekšā) - par slīdošiem transportlīdzekļiem, arī par braucējiem tajos.

// pārn. Par ripojošiem transportlīdzekļiem, arī par braucējiem tajos.

4. parasti 3. pers. Šķietamā kustībā ievirzīties (kā aizsegā) un nebūt vairs redzamam (par debess spīdekļiem).

5. parasti 3. pers. Aiziet, aizritēt (pagātnē) - parasti par laiku, laika posmu.

Avoti: LLVV

ieslidināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Slidinot ievirzīt (kur iekšā).

2. Slidinoties padarīt gludu (parasti ledu).

Avoti: LLVV

ieslīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Slīdinot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieslidināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Slidinoties ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieslidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Slidojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iesliedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārvietojoties iemīt pēdas, izveidot taku (parasti zālē, labībā); pārvietojoties iemīt, izveidot (pēdas, taku, parasti zālē, labībā).

2. parasti 3. pers.; fiziol. Izveidot sakarus (starp nervu šūnām, nervu sistēmas daļām).

Avoti: LLVV

iesliegties   parasti 3. pers., -sliedzas, pag. -sliedzās; refl.; reti.

1. Iesliekties.

Avoti: LLVV

iesliekties   parasti 3. pers., -sliecas, pag. -sliecās; refl.; pareti.

1. Iesniegties.

Avoti: LLVV

iesliepties   apv.

1. Ielavīties, ielīst, iezagties.

Avoti: ME

iesliet   -slienu, -slien, -slien, arī -sleju, -slej, -slej, pag. -slēju; trans.

1. Slienot ievietot (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieslieties   -slienos, -slienies, -slienas, arī -slejos, -slejies, -slejas, pag. -slējos;

1. Refl. --> iesliet; tikt ieslietam.

Ieslieties debesīs— izslieties augstu (parasti par ko garu, smailu).

Avoti: LLVV

ieslīgt   -slīgstu, -slīgsti, -slīgst, pag. -slīgu; intrans.

1. Slīgstot, slīdot iegrimt (kur iekšā).

// pārn. Būt apņemtam, ietvertam (no vairākām vai visām pusēm, parasti zemākā vietā).

2. Nonākt kādā psihiskā vai fizioloģiskā stāvoklī.

// pārn. Iestigt (piemēram, kādos nevēlamos uzskatos).

Avoti: LLVV

ieslīgumi   ģeol.

1. Lēzeni Zemes virsmas pazeminājumi, kas sastopami tikai lesa vai lesveidīgo iežu izplatības rajonos.

Avoti: ZTV

ieslīkt   -slīkstu, -slīksti, -slīkst, pag. -slīku; intrans.; reti.

1. Ieslīgt (1).

2. Ieslīgt (2).

Avoti: LLVV

ieslīmēt   apv.

1. Ieslāt, ielīst.

Avoti: ME

ieslimt   apv.

1. Kļūt neveselam, slimam.

Avoti: ME

ieslinkoties   apv.

1. Kļūt laiskam, kūtram, slinkam.

Avoti: ME

ieslīpai   apv.

1. Ieslīpi.

Avoti: KiV

ieslīpaniski   apv.

1. Ieslīpi.

Avoti: KiV

ieslīpens   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Ieslīps (1).

Avoti: LLVV

ieslīps   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet slīps.

2. Tāds, kas ir vērsts, arī pārvietojas mazliet slīpā virzienā.

Avoti: LLVV

ieslīpu   apst.; reti.

1. Mazliet slīpi.

2. Tā, ka ir vērsts, arī pārvietojas mazliet slīpā virzienā.

Avoti: LLVV

ieslīpums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ieslīps, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ieslīpus   apst.; reti.

1. Mazliet slīpi.

2. Tā, ka ir vērsts, arī pārvietojas mazliet slīpā virzienā.

Avoti: LLVV

ieslīt   -sliju, -slij, -slij, pag. -sliju; intrans.; reti.

1. Viegli, slīdoši ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieslodzījums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> ieslodzīt (1).

2. jur. Ievietošana valsts varas apsargātā telpā, vietā (piemēram, cietumā, nometnē), atņemot brīvību; rezultāts --> ieslodzīt (2).

Ieslodzījuma vietas— valsts iestādes apcietināto izvietošanai izmeklēšanas laikā vai brīvības atņemšanas soda izciešanai pēc tiesas sprieduma.

Avoti: LLVV

ieslodzīt   -slogu, -slogi, -sloga, pag. -slodzīju; trans.

1. Ievietot (parasti dzīvnieku kādā telpā, aplokā) tā, ka netiek laukā.

2. Atņemt brīvību, iespēju pārvietoties.

Avoti: LLVV

ieslodzītais   -ā, v.

1. Cilvēks, kas atrodas ieslodzījumā (2).

Avoti: LLVV

ieslodzīties   -slogos, -slogies, -slogās, pag. -slodzījos; refl.; reti.

1. Ieslēdzoties, aizbarikadējoties u. tml. panākt, ka neviens netiek iekšā, klāt.

Avoti: LLVV

ieslogot

1. Iespiest.

Avoti: Sin

iesludināt   apv.

1. Iestāstīt, pārliecināt.

Avoti: ME

iesluvēt   apv.

1. Kļūt pazīstamam, zināmam, slavenam.

Avoti: ME

iesma   apv.

1. Iesms - nodrāzts tievs kociņš vai dzelzs stienītis ar smailu galu, uz kura uzdur ko cepšanai vai kūpināšanai.

Avoti: VV

iesmacēt   apv.

1. Pieļaut, ka sāk bojāties un smakot.

2. Sākt bojāties un smakot.

Avoti: ME

iesmādēt   apv.

1. Sākt paļāt, pelt.

Avoti: ME

iesmagoties   apv.

1. Kļūt smagākam.

Avoti: ME

iesmaidīt   apv.

1. Ar smaidu ieskatīties.

Avoti: ME

iesmaidīties   apv.

1. Sākt smaidīt un pārtraukt.

Avoti: ME

iesmakt   -smoku, -smoc, -smok, pag. -smaku; intrans.

1. Iesākt zaudēt skanīgumu, dzidrumu (par balsi).

2. parasti divd. formā: iesmacis. Aizsmacis (par skaņām, skaņu avotiem).

Avoti: LLVV

iesmakt   parasti 3. pers., -smok, pag. -smaka; intrans.

1. Bojājoties iesākt smakot.

Avoti: LLVV

iesmakums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts, arī stāvoklis --> iesmakt 1 (1).

Avoti: LLVV

iesmakums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts, arī stāvoklis --> iesmakt.

Avoti: LLVV

iesmaršot   apv.

1. Iesmaržināt.

Avoti: ME

iesmaršoties   apv.

1. Iesmaržoties.

Avoti: ME

iesmaržāties   apv.

1. Iesmaržoties.

Avoti: KnV

iesmaržināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iesmaržot.

Avoti: LLVV

iesmaržināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesmaržoties (1).

Avoti: LLVV

iesmaržot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Panākt, ka (kas) kļūst smaržīgs.

Avoti: LLVV

iesmaržoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Refl. --> iesmaržot.

2. parasti 3. pers. Iesākt smaržot; īsu brīdi smaržot.

Avoti: LLVV

iesmas   apv.

1. Iesnas.

Avoti: ViV

iesmējiens   -a, v.

1. Īsi, aprauti smiekli.

Avoti: LLVV

iesmēķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iesākt smēķēt (papirosu, cigareti u. tml.); aizsmēķēt.

2. Smēķējot padarīt piemērotu smēķēšanai (piemēram, pīpi, iemuti).

Avoti: LLVV

iesmeķēties   apv.

1. Iegaršoties.

Avoti: ĒiV

iesmēķēties   apv.

1. Pieradināties pie smēķēšanas.

Avoti: ME

iesmeldzēties

1. Iesāpēties.

Avoti: Sin

iesmelgt   parasti 3. pers., -smeldz, pag. -smeldza; intrans.

1. Iesmelgties.

Avoti: LLVV

iesmelgties   parasti 3. pers., -smeldzas, pag. -smeldzās; refl.

1. Iesākt smelgt; īsu brīdi smelgt.

// pārn. Izraisīties, tikt sāpīgi izjustam (piemēram, par žēlumu, aizvainojumu).

Avoti: LLVV

iesmelt   -smeļu, -smel, -smeļ, pag. -smēlu; trans.

1. Smeļot ievirzīt (kur iekšā, parasti traukā).

Avoti: LLVV

iesmeltēt   apv.

1. Iepērt.

Avoti: ViV

iesmelties   -smeļos, -smelies, -smeļas, pag. -smēlos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> iesmelt; tikt iesmeltam.

2. trans.; sar. Iesmelt sev (ko).

Avoti: LLVV

iesmenis   apv.

1. Liels iesms, uz kā saver spoles, lai iztītu dziju.

Avoti: KV

iesmērēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Ieziest.

// pārn. Iedot dzeramnaudu, kukuli.

2. Iedot, pārdot, parasti ar viltu (ko maz vērtīgu, nederīgu).

3. Iesist (2).

Avoti: LLVV

iesmērēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. sar. Ieziesties.

2. vienk. Tikt (kādā vietā, amatā) ar viltu, izlikšanos, pieglaimošanas u. tml.

Avoti: LLVV

iesmīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (kāds) sāk smieties.

Avoti: LLVV

iesmīdīt   apv.

1. Iesmīdināt.

Avoti: KiV

iesmidzēties   apv.; hip.

1. Atskanēt īslaicīgam troksnim, kāds rodas pļaujot izkaptij pieskaroties akmentiņiem vai smiltīm.

Avoti: ME

iesmidzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Smidzinot ievirzīties (kur iekšā) - par lietu.

2. trans. Smidzinot ievirzīt (kur iekšā šķidrumu).

Avoti: LLVV

iesmidzināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt smidzināt; īsu brīdi smidzināt.

Avoti: LLVV

iesmiedināt   apv.

1. Iesmīdināt.

Avoti: ME

iesmiet   apv.

1. Izsmiet, padarīt kādu par apsmieklu, apsmiet.

Avoti: ME, VeAT

iesmieties   -smejos, -smejies, -smejas, pag. -smējos; refl.

1. Iesākt smieties un tūlīt pārstāt.

// trans.

Avoti: LLVV

iesmigt   apv.

1. Dziļi iedurties.

Avoti: ME

iesmildzināt   apv.

1. Iesmidzināt.

Avoti: ME

iesmilkstēties   parasti 3. pers., -smilkstas, pag. -smilkstējās; refl.

1. Iesākt smilkstēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iesmīnēties   -smīnos, -smīnies, -smīnas, pag. -smīnējos; refl.

1. Iesākt smīnēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iesmirdēt   apv.

1. Sākt bojāties un smirdēt.

2. Ieplūst smirdošai smakai.

Avoti: ME

iesmirdēties   parasti 3. pers., -smirdas, pag. -smirdējās; refl.

1. Iesākt smirdēt; īsu brīdi smirdēt.

Avoti: LLVV

iesmirdināt   apv.

1. Ieziežot ar smirdošu vielu, padarīt smirdošu.

Avoti: ME

iesmirkt   apv.

1. Kļūt nedaudz samirkušam.

Avoti: ME

iesmis   apv.

1. Iesms - nodrāzts tievs kociņš vai dzelzs stienītis ar smailu galu, uz kura uzdur ko cepšanai vai kūpināšanai.

2. Iesnas.

Avoti: VV, ĒiV

iesms   -a, v.

1. Nūja, stienis, kuram viens vai abi gali ir nosmailināti un kuru parasti izmanto, lai ko uzdurtu cepšanai uz uguns.

Avoti: LLVV

iesmurgāt   apv.

1. Ieziest, iesvaidīt (kur iekšā).

Avoti: ME

iesna   apv.

1. Izsitums (virslūpas, padegunes apvidū, parasti tad, kad ir iesnas).

2. vsk. Iesnas.

Avoti: ViV, KiV

iesnains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir iesnas.

Avoti: LLVV

iesnarkšēties   apv.

1. Iekrākties, radot padobju, vibrējošu troksni.

Avoti: ViV

iesnas   -u, s.; tikai dsk.

1. Deguna dobuma gļotādas (parasti infekciozs) iekaisums, kas izraisa izdalījumus no gļotādas un parasti apgrūtinātu elpošanu.

Avoti: LLVV

iesnāt   apv.

1. Zagšus ieslāt.

Avoti: ME

iesnāties   apv.

1. Slimot ar iesnām.

Avoti: KiV

iesnaudināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kāds) sāk snaust.

Avoti: LLVV

iesnaust   -snaužu, -snaud, -snauž, pag. -snaudu; intrans.; reti.

1. Iesnausties.

Avoti: LLVV

iesnausties   -snaužos, -snaudies, -snaužas, pag. -snaudos; refl.

1. Iesākt snaust; īsu brīdi snaust.

Avoti: LLVV

iesnēgt   apv.

1. Iesniegt.

Avoti: KiV

iesniegt   -sniedzu, -sniedz, -sniedz, pag. -sniedzu; trans.

1. Oficiāli nodot (dokumentu, pieteikumu, iesniegumu u. tml).

Avoti: LLVV

iesniegties   parasti 3. pers., -sniedzas, pag. -sniedzās; refl.

1. Aizņemot platību, telpu, ievirzīties, sniegties (kur iekšā).

// pārn. Izvērst, paplašināt (piemēram, darbību, ietekmi), skarot arī kādu citu, jaunu jomu, u. tml. nozari.

Avoti: LLVV

iesniegums   -a, v.

1. Oficiāls (parasti īpašā formā uzrakstīts) raksts, ko iesniedz iestādei vai amatpersonai, lai ko pieteiktu, paziņotu, sūdzētu u. tml.

Avoti: LLVV

iesnigt   parasti 3. pers., -snieg, pag. -sniga; intrans.

1. Pārklāties ar sniegu.

2. pareti. Iesākt snigt (par pirmo sniegu).

Avoti: LLVV

iesnoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Slimot ar iesnām.

Avoti: LLVV

iesnots   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Iesnains.

Avoti: LLVV

Iesnupe   vietv.

1. Zalvītes labā krasta pieteka Viesītes novada Viesītes pagastā, garums - 12 km.

Avoti: LD, La1

iesolīt   apv.

1. Solot piedāvāt; apsolīt.

Avoti: ĒiV

iesolīties   apv.

1. Iesolīt, apsolīt.

Avoti: ViV

iesoļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Soļojot ievirzīties (kur iekšā).

2. Ieiet (2) - par karaspēku.

Avoti: LLVV

iesp.   saīs.

1. Iespiedums; iespiests; iespiešana.

Avoti: i2

iespaidāt   apv.

1. Ietekmēt.

Avoti: KiV

iespaidība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Iespaidīgums (1).

2. Iespaidīgums (2).

Avoti: LLVV

iespaidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pievērš uzmanību, pārsteidz ar savām īpašībām (piemēram, ar lielumu, skaistumu).

2. Ietekmīgs (2).

3. Ietekmīgs (1).

Avoti: LLVV

iespaidīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iespaidīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> iespaidīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> iespaidīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iespaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Spaidot iedabūt (kur iekšā).

2. Mazliet, arī vietumis saspaidīt; spaidot ieveidot, radīt (kādā virsmā, piemēram, iedobumus).

Avoti: LLVV

iespaidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ietekmēt (1).

2. parasti 3. pers. Ietekmēt (2).

3. Ietekmēt (3).

Avoti: LLVV

iespaidoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ietekmēties.

Avoti: LLVV

iespaids   -a, v.

1. Ārējās pasaules lietu un parādību iedarbes rezultāts cilvēka psihē (piemēram, priekšstats, tēls).

2. Ietekme (1).

3. Ietekme (2).

4. Ietekme (3).

Avoti: LLVV

iespamot   žarg.

1. Ierakstīt (internetā).

Avoti: SLG

iespārdināt   apv.

1. Atkārtoti izraisīt speršanu, iemācīt spert (par zirgu).

Avoti: ME, VeAT

iespārdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Spārdot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iespārdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Spārdoties ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iesparkšēties   parasti 3. pers., -sparkšas, pag. -sparkšējās; refl.

1. Iesākt sparkšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iesparkšķēties   parasti 3. pers., -sparkšķas, pag. -sparkšķējās, refl.

1. Iesākt sparkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iespārnot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; poēt.

1. Iedvesmot (1).

Avoti: LLVV

iesparoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Sasparoties.

2. apv. Izplatīties, izplesties.

Avoti: LLVV, ME

iespēcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Panākt, ka kļūst spēcīgs vai spēcīgāks.

Avoti: LLVV

iespēcināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; pareti.

1. Refl. --> iespēcināt.

Avoti: LLVV

iespēja   -as, s.

1. Labvēlīgu apstākļu, nosacījumu kopums (kā īstenošanai, veikšanai).

2. Tas, kas var īstenoties, notikt.

3. Spēja ko veikt; arī dotības.

Avoti: LLVV

iespējamība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad (ko) var veikt vai (kas) var īstenoties.

2. Vispārināta īpašība --> iespējams (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iespējams   -ais; s. -a, -ā;

1. Savienojumā ar "būt", "tapt", "kļūt" formām apzīmē tādu stāvokli, kad (ko) var veikt vai (kas) vai īstenoties.

2. Tāds, kas pastāv, eksistē, arī atrodas (kāda) rīcībā.

// part. nozīmē. Lieto, lai norādītu, ka apgalvojums nav drošs; varbūt.

3. apst. Cik vien spēj, var.

Avoti: LLVV

iespējīgs   apv.

1. Tāds, kam ir daudz naudas, liela ietekme.

Avoti: ME

iespējnieks   apv.

1. Dzīvotspējīgais, turīgais.

Avoti: ME, VeAT

iespējošana   inf.

1. Aparatūras vai programmatūras darbības traucējumu novēršana un funkcionēšanas atjaunošana, lai tā spētu veikt lietotājam nepieciešamās darbības.

Avoti: D3

iespēkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; reti.

1. Iegūt, arī atgūt spēku, veselību (parasti pakāpeniski).

Avoti: LLVV

iespēks   apv.

1. Iespējas, varēšana.

Avoti: NeV

iespeķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ielikt, iespiest speķa, arī sīpolu, ķiploku, burkānu gabaliņus īpaši iegrieztās vietās (cepamā, sautējamā gaļas gabalā).

Avoti: LLVV

iespēle   apv.

1. Priekšspēle.

Avoti: ME

iespēlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sporta spēlēs - ieraidīt (bumbu, ripu u. tml. kādā spēles laukuma vietā).

2. Laimēt (parasti kāršu spēlē, loterijā).

3. Ieskaņot (instrumentālu skaņdarbu).

Avoti: LLVV

iespēlēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Spēlējot iejusties, spēlējot iegūt iemaņas, veiklību (parasti sporta spēlē).

Avoti: LLVV

iespert   -speru, -sper, -sper, pag. -spēru;

1. intrans. Sperot trāpīt (kam, pa ko, kur).

2. trans. Ar spērienu ievirzīt (kur iekšā).

// pārn.; sar. Strauji iedzert.

3. parasti 3. pers.; intrans. Izraisīt degšanu, radīt bojājumu (kādā priekšmetā) - par zibeni.

4. trans. Sperot soli, ievirzīt (kur iekšā kāju).

5. žarg. Ielikt (atzīmi).

Avoti: LLVV, SLG

iesperties   -speros, -speries, -speras, pag. -spēros; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> iespert (4).

2. sar. Strauji ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iespēt   -spēju, -spēj, -spēj, pag. -spēju; trans.

1. Spēt, varēt (ko veikt) - par cilvēku.

// pārn. Būt tādam, kas var ko izraisīt, pārveidot (par parādībām dabā).

// pārn. Būt tādam, kas var izpaust kādu saturu; ietekmēt (parasti par runu, mākslas darbu).

2. Paspēt (ko veikt).

Avoti: LLVV

iespīdēt   parasti 3. pers., -spīd, pag. -spīdēja (retāk -spīda, 1. konj.); intrans.

1. Spīdot izplatīt gaismu (kur iekšā) - par gaismas avotu.

Avoti: LLVV

iespīdēties   parasti 3. pers., -spīdas, pag. -spīdējās; refl.

1. Iesākt spīdēt (par gaismas avotu, gaismu); īsu brīdi spīdēt.

Avoti: LLVV

iespīdīgs   apv.

1. Mazliet spīdīgs.

Avoti: ViV

iespīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (gaisma) iespīd (kur iekšā).

2. pareti. Panākt, ka (kas) sāk spīdēt, izstarot gaismu.

Avoti: LLVV

iespied-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosaukto izmanto iespiešanas procesā vai ka tas ir saistīts ar šo procesu.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais izgatavots iespiešanas procesā.

Avoti: LLVV

iespiedburti   -u, vsk. iespiedburts, -a, v.; poligr.

1. dsk. Burtstabiņu komplekts kāda alfabēta burtu, kā arī tam piederīgo zīmju reproducēšanai.

2. Burtstabiņi.

Avoti: LLVV

iespieddarbs   -a, v.

1. Ar poligrāfiskiem paņēmieniem izgatavots darbs (piemēram, grāmata, žurnāls, laikraksts, albums, atklātne, karte).

Avoti: LLVV

iespiedējs   -a, v.

1. Kvalificēts strādnieks, kas ar tipogrāfiskiem paņēmieniem iespiež (piemēram, grāmatu, žurnālu, karti).

Avoti: LLVV

iespiedelementi   poligr.

1. Iespiedformas daļa, kuras uzklāj poligrāfijas iespiedkrāsu.

Avoti: ZTV

iespiedforma   -as, s.; poligr.

1. Teksta, tipogrāfisku zīmju salikums stereotipu izliešanai iespiešanas procesam; matrice.

Avoti: LLVV

iespiedgrafika   novec.

1. Iespieddarba lapas ar grafifiskiem attēliem.

Avoti: BtV

iespiedierīce

1. Skaitļotāju izvadierīce datu iespiešanai uz papīra.

Avoti: LPE

iespiedīpašības   papīrr.

1. Papīra (kartona) īpašību kopums, kas nosaka iespieddarbu kvalitāti.

Avoti: ZTV

iespiedkļūda   -as, s.

1. Kļūda iespiestā tekstā.

Avoti: LLVV

iespiedkrāsa   -as, s.; poligr.

1. Tipogrāfijas krāsa, ko izmanto iespiešanai.

Avoti: LLVV

iespiedloksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.; poligr.

1. Iespieddarba apjoma mērvienība, par pamatformāta (A4) lapu četrreiz lielāka papīra loksne, ko lieto poligrāfijā.

Avoti: LLVV, BiP

iespiedmašīna   -as, s.; poligr.

1. Mašīna, ar ko veic iespiešanas procesu.

Lokšņu iespiedmašīna— iekārta iespiešanai kas apdrukā materiālu loksnēs, izmantojot pašpielicēju.

Ruļļu iespiedmašīna— iekārta iespiešanai kurā apdrukā materiālu no ruļļa.

Iespiedmašīnas velmes— velmju sistēma krāsas un (ofseta iespiedmašīnās) ūdens uzklāšanai iespiedformai.

Avoti: LLVV

iespiedprodukcija   -as, s.; parasti vsk.

1. Iespieddarbu kopums.

Avoti: LLVV

iespiedumdarbs   poligr., novec.

1. Iespieddarbs.

Avoti: GV

iespiedumforma   poligr., novec.

1. Iespiedforma.

Avoti: GV

iespiedumkļūda   novec.

1. Iespiedkļūda.

Avoti: LV93

iespiedumloksne   poligr., novec.

1. Iespiedloksne.

Avoti: GV

iespiedums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> iespiest 1 (2); rieva, svītra, iedobums u. tml., kas radies iespiežot, saspiežot.

Avoti: LLVV

iespiedums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> iespiest 2(1); iespiestais teksts.

Iespieduma veids— šrifts - dažāda lieluma un veida burtu tipi.

2. Paveikta darbība --> iespiest 2(2); iespiestais ornaments, attēls u. tml.

Avoti: LLVV

iespiedvienība   novec.

1. Katrs atsevišķs poligrāfiski patstāvīgi noformēts iespieddarbs.

Avoti: BtV

iespiedzīme   novec.

1. Atsevišķs tipopgrāfijas burts, cipars, pieturzīme u. tml.

Avoti: BtV

iespiedziņas   -u, s.; vēst.; parasti dsk.

1. Titullapas otrā pusē vai grāmatas pēdējā lappusē ievietotās ziņas, kas norāda: kādā datumā grāmata nodota salikšanai un parakstīta iespiešanai, cik eksemplāros tā izdota (metiens), kādā tipogrāfijā iespiesta utt.

Avoti: BtV

iespiegties   -spiedzos, -spiedzies, -spiedzas, pag. -spiedzos; refl.

1. Iesākt spiegt un tūlīt apklust (par cilvēku).

Avoti: LLVV

iespiest   -spiežu, -spied, -spiež, pag. -spiedu; trans.

1. Spiežot ievirzīt (kur iekšā); stingri, cieši iebāzt (kur iekšā).

2. Spiežot ieveidot, radīt (kādā virsmā, piemēram, iedobumu, rievu).

3. Likt ievirzīties, ievietoties, arī panākt, ka ievirzās, ievietojas (mazā, šaurā telpā, vietā).

Avoti: LLVV

iespiest   -spiežu, -spied, -spiež, pag. -spiedu; trans.

1. Ar tipogrāfiskiem paņēmieniem izgatavot (piemēram, grāmatu, žurnālu).

2. Ar šablonu ieveidot (parasti audumā ornamentu, attēlu); ar īpašiem rīkiem ieveidot (kādā virsmā ornamentu, attēlu).

Avoti: LLVV

iespiestava   novec.

1. Iespiestuve.

Avoti: GV

iespiesties   -spiežos, -spiedies, -spiežas, pag. -spiedos; refl.

1. Spiežoties iekļūt (kur iekšā); spiežoties ievietoties (mazā, šaurā telpā, vieta); iespraukties.

// pārn. Iekļūt ar varu, viltu; iekļūt pret kāda gribu.

2. Refl. --> iespiest (1); tikt iespiestam.

// pārn. Plaši izplatīties, ieviesties (piemēram, par atziņām, sasniegumiem, arī par kādām parādībām).

// pārn. Pētījot iedziļināties, paveikt atklājumus.

// pārn. Izraisīt spēcīgu ietekmi (psihē), labi saglabāties (atmiņā).

3. parasti 3. pers. Refl. --> iespiest (2); tikt iespiestam.

4. parasti 3. pers. Iesniegties.

Avoti: LLVV

iespiestuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Nodaļa, cehs (tipogrāfijā), kur veic iespiešanu.

Avoti: LLVV

iespiešana

1. Teksta un attēlu pavairošana, kas notiek, iespiedformu ar krāsu piespiežot papīram.

Avoti: LEV

iespietot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Spietojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iespīguļoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt spīguļot; īsu brīdi spīguļot.

Avoti: LLVV

iespīlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iestiprināt (spīlēs, skrūvspīlēs u. tml.).

2. Cieši ietērpt (šaurā apģērbā, apavos ķermeņa daļas, cilvēku).

// pārn. Ierobežot (pakļaujot kādiem varmācīgiem likumiem, nosacījumiem u. tml.).

Avoti: LLVV

iespīlēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Cieši ietērpties (šaurā apģērbā, apavos).

Avoti: LLVV

iespindzēties   parasti 3. pers., -spindzas, pag. -spindzējās (retāk -spindzās, 1. konj.); refl.

1. Iesākt spindzēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iespirdzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Atspirdzināt.

Avoti: LLVV

iespirdzināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; reti.

1. Refl. --> iespirdzināt; atspirdzināties.

Avoti: LLVV

iespīrēties   apv.

1. Ķepurojoties kaut kur nostiprināties, atspiesties.

Avoti: ME, VeAT

iespirgt   -spirgstu, -spirgsti, -spirgst, pag. -spirgu; intrans.; reti.

1. Atspirgt.

Avoti: LLVV

iespirināt   apv.

1. Ievadīt spiras (kur iekšā, par aitu).

Avoti: ME

iespirināties   apv.

1. Iesākt spirināties un pārtraukt.

Avoti: ME

iespīrināties   apv.

1. Iespirināties.

Avoti: ME

iespīst   apv.

1. Iespīdēt.

Avoti: KiV

iespīte   -es, s.; parasti vsk.; reti.

1. Iespītība.

Avoti: LLVV

iespītēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Izdarīt (kādam) par spīti.

Avoti: LLVV

iespītēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Kļūt stūrgalvīgam, ietiepīgam, nepiekāpīgam.

Avoti: LLVV

iespītība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iespītīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iespītība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iespītīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iespītīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas iespītējas, ietiepjas.

Avoti: LLVV

iespleisēt   novec.

1. Jūrniecībā savienot pārrautas vai pārtrūkušas tauvas atvītos galus, ieverot viena gala grīztes starp otra gala grīztēm.

Avoti: KV

iespļaudīt   apv.

1. Ar spļāvienu ievirzīt.

Avoti: ĒiV

iespļaut   -spļauju, -spļauj, -spļauj, pag. -spļāvu; trans.

1. Ar spļāvienu ievirzīt (kur iekšā).

// intrans.

Avoti: LLVV

iespolēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Spolējot uztīt (spolei diegus, dziju).

Avoti: LLVV

iespostīt   apv.

1. Ieslodzīt, ieslēgt.

Avoti: ME

iesprādzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iestiprināt ar sprādzi.

Avoti: LLVV

iesprādzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> piesprādzēt.

Avoti: LLVV

iesprādzināt   apv.

1. Pieļaut, būt par cēloni, ka iesprāgst, ieplaisā.

Avoti: ViV

iesprāgt   -sprāgstu, -sprāgsti, -sprāgst, pag. -sprāgu; intrans.

1. parasti 3. pers. Ieplīst, ieplaisāt.

2. Strauji ielidot (kur iekšā) - piemēram, par dzirksteli.

// pārn. Pēkšņi ieplūst (acīs) - par asarām.

// pārn.; sar. Ļoti strauji ievirzīties (kur iekšā) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

iespraicēties   apv.

1. Iesprūst.

Avoti: KnG

iespraidīt   apv.

1. Izveidot no akmeņiem krāsnij arkveidīgu augšdaļu.

Avoti: ME, VeAT

iespraigāt   apv.

1. Ieplaisāt.

Avoti: Sin

iesprakstēt   parasti 3. pers., -sprakst, pag. -sprakstēja; intrans.

1. Sprakstot ielidot (kur iekšā) - piemēram, par dzirksteli.

Avoti: LLVV

iesprakstēties   parasti 3. pers., -sprakstas, pag. -sprakstējās; refl.

1. Iesākt sprakstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iesprakšēt   parasti 3. pers., -sprakš, pag. -sprakšēja; intrans.

1. Sprakšot ielidot (kur iekšā) - piemēram, par dzirksteli.

Avoti: LLVV

iesprakšēties   parasti 3. pers., -sprakšas, pag. -sprakšējās; refl.

1. Iesākt sprakšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iesprakšķēt   parasti 3. pers., -sprakšķ, pag. -sprakšķēja, intrans.

1. Sprakšķot ielidot (kur iekšā) - piemēram, par dzirksteli.

2. apv. Ieplīst.

Avoti: LLVV, ME

iesprakšķēties   parasti 3. pers., -sprakšķas, pag. -sprakšķējās, refl.

1. Iesākt sprakšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iesprandzēt   apv.

1. Iespiest.

Avoti: Sin

iesprantēt   apv.

1. Ar grūtībām un ar spēku sabāzt, saspiest (kur iekšā).

2. Nostādīt sarežģītā situācijā.

Avoti: ME, VeAT

iesprantēties   apv.

1. Ar grūtībām un spēku iespiesties.

2. Nonākt sarežģītā situācijā.

Avoti: ME

iesprašķēt   apv.

1. Sprakšķot ielidot (kur iekšā) - piemēram, par dzirksteli.

Avoti: ME

iesprašķēties   apv.

1. Iesprakšķēties.

Avoti: ME

iespraudenis   novec.

1. Tas, kas iesprausts starpā.

2. val. Lāpāmā skaņa.

Avoti: LV93

iespraudīt

1. Iebāzt, iespraust.

Avoti: ME

iespraudumkadrs   kino, telev.

1. Kadrs ar kāda statiska objekta uzņēmumu.

Avoti: ZTV

iespraudums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iespraust (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iespraust (2).

// val. Vārds, vārdu savienojums, kas attieksmē pret pārējām teikuma sastāvdaļām ir sintaktiski neatkarīgs un niansē teikuma saturu.

// val. Valodas skaņas iestarpinājums vai izveidojums starp vārda skaņām.

3. Iestarpinājums (2).

Citvalodas iespraudums— tekstā iekļauts vārds, relatīvi stabila vārdkopa vai neliels izteikums no šī teksta valodas atšķirīgā valodā.

Avoti: LLVV

iespraugāt   apv.

1. Ierobežot, norobežot.

Avoti: ME

iespraukt   -spraucu, -sprauc, -sprauc, pag. -spraucu; trans.; reti.

1. Iedabūt, iespiest (spraugā, šaurā vietā, starp ko).

Avoti: LLVV

iespraukties   -spraucos, -spraucies, -spraucas, pag. -spraucos; refl.

1. Spraucoties iekļūt (kur iekšā); spraucoties ievietoties (mazā, šaurā telpā, vietā).

// pārn. Iejaukties (sarunā, runā).

// pārn. Ieplūst (pa spraugu, šauru vietu) - par vēju, gaisa strāvām.

// pārn. Iespīdēt (pa spraugu, šauru vietu) - par gaismu.

Avoti: LLVV

iesprauslāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sprauslājot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iesprauslāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Iesākt sprauslāt un tūlīt pārstāt.

// sar. Aizturēti iesmieties.

Avoti: LLVV

iesprauslot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Sprauslājot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iesprausloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos, refl.

1. Iesākt sprauslāt un tūlīt pārstāt.

// sar. Aizturēti iesmieties.

Avoti: LLVV

iespraust   -spraužu, -spraud, -sprauž, pag. -spraudu; trans.

1. Spraužot ievirzīt (kur iekšā); spraužot ievietot, iestiprināt (kur iekšā).

2. Runājot, rakstot ievietot (tekstā vārdus, teikumus); arī papildināt (tekstu); iestarpināt (1).

// parasti divd. formā: iesprausts; val. Tāds (vārds, vārdu savienojums), kas attieksmē pret pārējām teikuma sastāvdaļām ir sintaktiski neatkarīgs un niansē teikuma saturu.

// val. Iestarpināt vai izveidot (valodas skaņu) starp vārda skaņām.

Avoti: LLVV

iesprausties   -spraužos, -spraudies, -spraužas, pag. -spraudos; refl.

1. Iespraukties.

// reti. Iesprūst.

2. Refl. --> iespraust (1); tikt iespraustam.

// trans. Iespraust sev (apģērbā).

// trans. Ielikt sev (mutē, zobos, piemēram, pīpi).

Avoti: LLVV

iesprauties   apv.

1. Iesprausties.

Avoti: ME

iesprēgāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; intrans.

1. Mazliet, arī vietumis sasprēgāt.

Avoti: LLVV

iesprēgāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Iesākt sprēgāt (par ko degošu); īsu brīdi sprēgāt.

Avoti: LLVV

iesprengt   sar.

1. Iespiest.

Avoti: Sin

iesprēst   apv.

1. Iesākt vērpt un uzpildīt vērpumu uz kā.

Avoti: KiV

iespridzēt   parasti 3. pers., -spridz, pag. -spridzēja (retāk -spridza, 1. konj.); intrans.; reti.

1. Iesprikstēt.

Avoti: LLVV

iespridzēties   parasti 3. pers., -spridzas, pag. -spridzējās; refl.; reti.

1. Iesprikstēties.

Avoti: LLVV

iespridzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; reti.

1. Spridzinot, arī skaldot, laužot u. tml. ievirzīt (kur iekšā, piemēram, šķembu).

Avoti: LLVV

iespriegt   apv.

1. Iespriesties.

Avoti: ME

iespriest   -spriežu, -spried, -spriež, pag. -spriedu; trans.

1. Iebāzt, iespiest (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iespriesties   -spriežos, -spriedies, -spriežas, pag. -spriedos; refl.

1. Iestrēgt (iekļūstot šaurā vietā); iestrēgt (parasti rīklē).

Kumoss (arī ēdiens) iespriežas (arī iespiežas, iesprūst) kaklā— saka, ja pēkšņi nevar vairs ieēst, norīt (aiz pārdzīvojuma).

2. parasti 3. pers. Spēji tikt pārtrauktam (par balsi, elpu); palikt neizteiktam (par vārdiem); iesprūst (2), iestrēgt (3).

Avoti: LLVV

iesprikstēt   parasti 3. pers., -sprikst, pag. -sprikstēja; intrans.; reti.

1. Sprikstot ielidot (kur iekšā) - piemēram, par dzirksteli.

Avoti: LLVV

iesprikstēties   parasti 3. pers., -sprikstas, pag. -sprikstējās; refl.; reti.

1. Iesākt sprikstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iespringt

1. Iespiesties, iesprūst.

2. žarg. Sākt nervozēt.

Avoti: Sin, SLG

iesprīžot   apv.

1. Steidzīgi un ar lieliem soļiem ienākt, ieiet.

Avoti: ĒiV, EH

iesprogains   apv.

1. Mazliet sprogains.

Avoti: ViV

iesprogāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sasprogāt.

Avoti: LLVV

iesprogot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Sasprogot.

Avoti: LLVV

iesprostīt   apv.

1. Iesprostot.

Avoti: ME

iesprostojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> iesprostot; iežogojums, sprosts.

Avoti: LLVV

iesprostot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ievietot (sprostā, iežogojumā u. tml.) tā, ka netiek laukā.

// pārn. Neļaut izpausties; aizturēt, savaldīt.

Avoti: LLVV

iesprudīt   apv.

1. Iespriest.

Avoti: KiV

iesprūdīt

1. Iespiest.

Avoti: Sin

iesprūdīties

1. Iespiesties.

Avoti: Sin

iesprudzināties   apv.

1. Palikt iesprūdušam.

Avoti: ME

iesprugt   apv.

1. Iesprūst.

Avoti: ME

iesprūgt   apv.

1. Iesprūst.

Avoti: ME

iesprukt   -sprūku, -sprūc, -sprūk, pag. -spruku; intrans.; sar.

1. Ātri, bēgšus, slapstoties iekļūt (kur iekšā).

2. parasti 3. pers. Neviļus, negribēti ievirzīties, arī tikt ievirzītam (kur iekšā).

// pārn. Neviļus, negribēti tikt izteiktam, izdarītam.

Avoti: LLVV

iesprūst   -sprūstu, -sprūsti, -sprūst, pag. -sprūdu; intrans.

1. Iestrēgt (iekļūstot šaurā vietā).

Kumoss (arī ēdiens) iesprūst (arī iespiežas, iespriežas) kaklā— saka, ja pēkšņi nevar vairs ieēst, norīt (aiz pārdzīvojuma).

2. parasti 3. pers. Spēji tikt pārtrauktam (par balsi, elpu); palikt neizteiktam (par vārdiem); iespriesties (2), iestrēgt (3).

Avoti: LLVV

iesprūšana   telev.

1. Attēla nevēlama aizkavēšanās televīzijas raidlampā.

Avoti: ZTV

iespulgoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt spulgot; īsu brīdi spulgot.

Avoti: LLVV

iespulgties   parasti 3. pers., -spuldzas, arī -spulgstas, pag. -spuldzās, arī -spulgās; refl.; reti.

1. Iespulgoties.

Avoti: LLVV

iespundēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Iesprostot.

2. Ievietot (cietumā).

Avoti: LLVV

iespurgt   -spurdzu, -spurdz, -spurdz, pag. -spurdzu, retāk -spurgstu, -spurgsti, -spurgst, pag. -spurgu; intrans.

1. parasti 3. pers. Spurdzot ielidot (kur iekšā) - parasti par putniem.

2. Strauji, pēkšņi (parasti vieglā gaitā) ievirzīties (kur iekšā) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

iespurgties   -spurdzos, -spurdzies, -spurdzas, pag. -spurdzos, retāk -spurgstos, -spurgsties, -spurgstas, pag. -spurgos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt spurgt (parasti par putniem).

2. Spurdzot iesmieties.

// reti. Ieskanēties (par spurdzošiem smiekliem).

Avoti: LLVV

iespurkstēties   apv.

1. Iespurkšķēties.

Avoti: ME

iespurkšēties   -spurkšos, -spurkšies, -spurkšas, pag. -spurkšējos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt spurkšķēt un tūlīt pārstāt.

2. reti. Iespurgties (2).

Avoti: LLVV

iespurkšķēties   -spurkšķos, -spurkšķies, -spurkšķas, pag. -spurkšķējos, refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt spurkšķēt un tūlīt pārstāt.

2. reti. Iespurgties (2).

Avoti: LLVV

iespurkties   -spurcos, -spurcies, -spurcas, pag. -spurcos; refl.

1. Iespurgties (2).

Avoti: LLVV

iest.   saīs.

1. Iestāde.

Avoti: i2

iestāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Īpaši organizēta cilvēku grupa, kas veic pārvaldes, kultūras un izglītības vai sociālas un sadzīves funkcijas; celtne, telpa, kurā darbojas šāda cilvēku grupa.

Augstāka iestāde— tiesību subjekts (institūcija, struktūrvienība vai amatpersona), kas hierarhiskā kārtībā var dot rīkojumu iestādei vai atcelt tās lēmumu.

Avoti: LLVV, JtV

iestādījums   -a, v.

1. Iestāde, valsts institūts, organizācija; arī pasākums.

Avoti: LLVV

iestādīšana   materiālt.

1. Iestatīšana - darbību kopums (izpildelementu pārvietošana uzdotajos sākumstāvokļos, ātruma ieregulēšana u. c. darbības), ko izdara pirms apstrādes procesa sākuma, gatavojot darbmašīnu attiecīgajai apstrādei.

Avoti: ZTV

iestādīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Stādīt un pabeigt stādīt.

2. med. Ķirurģiski iekļaut organismā ieaugšanai (piemēram, kādu orgānu, audus).

// novec. Iepotēt (bakas).

3. tehn. Sagatavot (tehnisku iekārtu) noteiktu operāciju veikšanai.

Avoti: LLVV

iestādītājs   -a, v.

1. Darītājs --> iestādīt.

2. Speciālists, kas sagatavo tehnisku iekārtu noteiktu operāciju veikšanai.

Avoti: LLVV

iestādīties   apv.

1. Nejauši tikt iestādītam.

Avoti: ĒiV

iestāds

1. Stāds.

Avoti: Sin

iestaigāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju;

1. trans. Vairākkārt staigājot, iemīt (piemēram, taku).

2. intrans.; sar. Iegriezties (2).

3. trans.; pareti. Ievalkāt (apavus).

Avoti: LLVV

iestaipīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Kustinot ievingrināt (ķermeņa daļas).

2. Lietojot, valkājot padarīt pietiekami ērtu, arī vaļīgu (piemēram, apģērbu).

Avoti: LLVV

iestaipīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.; pareti.

1. Tikt iekustinātam, ievingrinātam (par ķermeņa daļām).

2. Tiekot lietotam, valkātam, kļūt pietiekami ērtam, arī vaļīgam (piemēram, par apģērbu).

Avoti: LLVV

iestaips   novec.

1. Drāna, ko ieklāj līķim zārkā.

2. Pinums gultas rāmī.

Avoti: KV

iestāja   -as, s.

1. Iestāšanās.

Avoti: MLVV

iestājeksāmens   -a, v.

1. Eksāmens, ko kārto, lai iestātos (mācību iestādē, aspirantūrā).

Avoti: LLVV

iestājpārbaudījums   -a, v.

1. Pārbaudījums, ko kārto, lai iestātos (mācību iestādē, aspirantūrā); iestājeksāmens.

Avoti: LLVV

iestājsumma   novec.

1. Tā sauca pēc Kurzemē pastāvošām civiltiesībām to summu, ko izmaksā līdzmantiniekam tas mantinieks, kas paturējis sev īpašumu dabā.

Avoti: KV

iestāju   ģen., nelok.

1. Tāds, kas saistīts ar iestāšanos (mācību iestādē, aspirantūrā).

Avoti: LLVV

iestaldzināt   apv.

1. Iekārdināt.

Avoti: ME

iestampāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Iespiest, iestumt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iestankšēties   apv.

1. Ietinkšķēties.

Avoti: ViV

iestarkšēties   apv.

1. Ietarkšķēties.

Avoti: ViV

iestarot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Starojot iespīdēt (kur iekšā) - par gaismu, gaismas avotu.

Avoti: LLVV

iestaroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt starot; īsu brīdi starot.

Avoti: LLVV

iestarpinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iestarpināt (1).

// val. Vārds, vārdu savienojums, kas attieksmē pret pārējām teikuma sastāvdaļām ir sintaktiski neatkarīgs un izsaka blakus paskaidrojumu vai piezīmi par teikumā minēto.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iestarpināt (2).

3. pareti. Paveikta darbība, rezultāts --> iestarpināt (3).

4. biol. Insercija.

Avoti: LLVV, ĢT

iestarpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Runājot, rakstot ievietot (tekstā vārdus, teikumus); arī papildināt (tekstu).

// parasti divd. formā: iestarpināts; val. Tāds (vārds, vārdu savienojums), kas attieksmē pret pārējām teikuma sastāvdaļām ir sintaktiski neatkarīgs un izsaka blakus paskaidrojumu vai piezīmi par teikumā minēto.

2. Iekļaut (kādu darbību, pasākumu) starp citām darbībām, pasākumiem.

3. pareti. Ievietot, novietot (piemēram, priekšmetu) starp ko.

Avoti: LLVV

iestāstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Stāstot pārliecināt; stāstot censties panākt, ka notic (teiktajam).

// intrans.

// intrans.

Avoti: LLVV, KnV

iestāstīties   apv.

1. Stāstot panākt, ka notic; iestāstīt.

Avoti: ĒiV

iestāšķi   apv.

1. Apšaubāmi stāsti, ar ko mēģina pārliecināt, pierunāt.

Avoti: ME

iestāt   -stāju, -stāj, -stāj, pag. -stāju; novec.

1. trans. Iesākt un turpināt (parasti darbību).

2. intrans. Iestāties (3).

3. intrans. Iestāties (1).

4. parasti 3. pers.; intrans. Iestāties (2).

Avoti: LLVV

iestāties   -stājos, -stājies, -stājas, pag. -stājos; refl.

1. Kļūt par (kādas organizācijas, kolektīva u. tml.) biedru, dalībnieku, darbinieku, (mācību iestādes) audzēkni.

2. parasti 3. pers. Iesākties un turpināties (par stāvokli, norisi, parasti dabā, piemēram, par salu, tumsu).

3. Nostāties (kur, starp ko).

4. Paužot noteiktu viedokli, nostāju, aizstāvēt (ko), cīnīties (par ko).

5. jur. Iekļauties, iesaistīties (tiesas procesā).

Avoti: LLVV

iestatīšana   materiālt.

1. Darbību kopums (izpildelementu pārvietošana uzdotajos sākumstāvokļos, ātruma ieregulēšana u. c. darbības), ko izdara pirms apstrādes procesa sākuma, gatavojot darbmašīnu attiecīgajai apstrādei - iestādīšana.

Avoti: ZTV

iestatīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Iesliet, ievietot, parasti stāvus (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iestatne   inf.

1. Datorsistēmas, kas sastāv no atsevišķiem blokiem (iekārtām, ierīcēm) un to savstarpējiem savienojumiem, izveidota konfigurācija.

Avoti: D3

iestaukšēties   apv.

1. Paklusi, īslaicīgi, rīboši ieskanēties.

Avoti: ME

iestāvēt   -stāvu, -stāvi, -stāv, pag. -stāvēju;

1. trans. Stāvot (parasti ilgāku laiku), iespiest, radīt (padziļinājumu, bedri u. tml.).

2. intrans.; novec. Iederēties.

Avoti: LLVV

iestāvēties   parasti 3. pers., -stāvas, pag. -stāvējās; refl.

1. Netikt lietotam, izmantotam (kādu laiku).

2. Iesūkties un ilgi neizgaist (par smaržu).

Avoti: LLVV

iestāvis   apv.

1. Tas, kas sācis pie otra dzīvot.

Avoti: KV

iestāvs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Mazliet slīps.

Avoti: LLVV

iestāvus   reti.

1. Mazliet slīpi.

Avoti: LLVV

iesteberēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; niev.

1. Steberējot, neveiklā gaitā ejot, ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iestebēt   apv.

1. Sākt pūt.

Avoti: ME

iestebēt   apv.

1. Lēnām un stīvi ieiet vai ienākt.

Avoti: ME

iestebīt   apv.

1. Ar grūtībām ievilkt, iedabūt (kur iekšā).

Avoti: ME

iesteģerēt   apv.

1. Neveiklā gaitā, ar grūtībām ieiet.

Avoti: ViV

iesteģīt   apv.

1. Neveiklā gaitā, ar grūtībām ieiet.

Avoti: ViV

iesteidzināt   apv.

1. Pamudināt steigties.

Avoti: ME

iesteigt   -steidzu, -steidz, -steidz, pag. -steidzu; pareti.

1. trans. Steidzīgi, ātri paveikt (iekavēto).

2. intrans. Iesteigties.

Avoti: LLVV

iesteigties   -steidzos, -steidzies, -steidzas, pag. -steidzos; refl.

1. Steidzīgi, ātri ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iestellēt   sar.

1. Noregulēt (aparātu, mehānismu).

2. Ievietot; novietot; iebūvēt, iestiprināt (detaļu celtnē).

Avoti: SLG, ViV

iestenēties   -stenos, -stenies, -stenas, pag. -stenējos; refl.

1. Iesākt stenēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iestērķelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iecietināt.

Avoti: LLVV

iestērķulēt   apv.

1. Iecietināt.

Avoti: ĒiV

iesti   apv.

1. Ēst.

Avoti: BsV

iestibāt   apv.

1. Pērt.

Avoti: ME

iestibāt   apv.

1. Ienākt grīļojoties, gāzelīgā gaitā.

Avoti: ME

iestibīt   apv.

1. Ar pūlēm ienest, iedabūt (kur iekšā).

Avoti: ĒiV

iestibīt   apv.

1. Iepērt ar stibu.

Avoti: ĒiV, EH

iestīdzēt   parasti 3. pers., -stīdz, pag. -stīdzēja, intrans.

1. Stīdzot ievirzīties (kur iekšā) - par augiem.

Avoti: LLVV

iestidzināt   apv.

1. Iegremdēt.

Avoti: ME

iestiepiens   -a, v.; parasti vsk.; savienojumā ar "viens"; reti.

1. Vienreizēja nepārtraukta (kādas darbības) norise.

Avoti: LLVV

iestiepļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iestiprināt (rāmī, ietvarā) stieples.

Avoti: LLVV

iestiept   -stiepju, -stiep, -stiepj, pag. -stiepu; trans.

1. Ar pūlēm ienest, iedabūt (kur iekšā).

2. Stiepjot, velkot ievietot, iestiprināt (kur, piemēram, auklu).

3. Mazliet pastiept, pagarināt.

Avoti: LLVV

iestiepties   parasti 3. pers., -stiepjas, pag. -stiepās; refl.

1. Aizņemot kādu platību, telpu, ievirzīties (kur iekšā); iesniegties.

// pārn. Iesniegties (kādā laika posmā).

Avoti: LLVV

iestigāt   apv.

1. Iestigot.

Avoti: ME

iestīgojums   -a, v.

1. Rezultāts --> iestīgot.

Avoti: LLVV

iestigošana   mežs.

1. Meža izmantošanai paredzētās platības norobežošana ar vizūrām, maikstēm vai krāsu, punktu virsotņu vietās iedzenot stabiņus, tos numurējot un ierokot cirsmas nosaukuma stabu.

Avoti: ZTV

iestīgot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Stīgojot ievirzīties (kur iekšā) - par augiem.

Avoti: LLVV

iestigot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Veidojot stigu, iezīmēt (kā) robežas.

Avoti: LLVV

iestigt   -stiegu, -stiedz, -stieg, pag. -stigu; intrans.

1. Iegrimt (piemēram, dubļos, sniegā, muklājā) tā, ka nevar pavirzīties (par cilvēkiem vai dzīvniekiem, to ķermeņa daļām).

// pareti. Iegrimt (zemē), ilgstoši atrodoties (uz tās) - par priekšmetiem.

2. Nonākt (kādos, parasti nevēlamos, apstākļos).

3. Pilnīgi nodoties (kādai nodarbībai), tā ka aizmirst, nevēro apkārtējo, tā ka neatliek laika citam; iegrimt (3).

Iestigt darbā (arī darbos)— būt ļoti aizņemtam, ko darot.

Avoti: LLVV

iestīgt   parasti 3. pers., -stīdz, pag. -stīdza, retāk -stīgst, pag. -stīga; intrans.

1. Stīdzot ievirzīties (kur iekšā) - par augiem.

Avoti: LLVV

iestigums   apv.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iestigt.

Avoti: ME

iestiģīt   apv.

1. Neveiklā gaitā, ar grūtībām ieiet.

Avoti: ViV

iestiklojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> iestiklot; stikla plāksne, kas iestiprināta (kā) rāmī, ietvarā.

Avoti: LLVV

iestiklot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iestiprināt (kā) rāmī, ietvarā stikla plāksni.

Avoti: LLVV

iestiķēt   apv.

1. Iešūt, ielikt (vidū, starpā), lai padarītu garāku, platāku.

Avoti: ĒiV

iestildzis   apv.

1. Kārs, kā uzburts uz kaut ko.

Avoti: ME, VeAT

iestīlēt   apv.

1. Ar pūlēm iedabūt.

Avoti: ME

iestilpēt   apv.

1. Iespiest.

Avoti: Sin

iestilpt   apv.

1. Ietilpt.

Avoti: ME

iestingrināt   apv.

1. Nostiprināt.

Avoti: ME

iestingt   parasti 3. pers., -stingst, pag. -stinga; intrans.

1. Iesākt stingt; kļūt stingam.

Avoti: LLVV

iestingums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Rezultāts --> iestingt.

Avoti: LLVV

iestinkšēties   apv.

1. Ietinkšķēties.

Avoti: ViV

iestīpāt   apv.

1. Iestiprināt stīpā vai stīpās.

2. Ar pūlēm (velkot, smagi ceļot) ienest, iedabūt (kur iekšā).

Avoti: ĒiV

iestīpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iestiprināt stīpā vai stīpās (piemēram, mucu).

Avoti: LLVV

iestiprinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iestiprināt.

Avoti: LLVV

iestiprināšana   rel.

1. Katoļu un Pareizticīgo baznīcā sakraments ticības stiprināšanai un Svētā Gara saņemšanai.

Avoti: GT

iestiprināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ievietot (kur iekšā) un nostiprināt.

Avoti: LLVV

iestiprināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. sar. Ēdot, dzerot apmierināt izsalkumu, slāpes.

2. sar. Iedzert alkoholisku dzērienu.

3. parasti 3. pers.; pareti. Iesakņoties (par augiem); ieaugt.

Avoti: LLVV

iestiprot   apv.

1. Iestiprināt.

Avoti: ME

iestiproties

1. apv. Iestiprināties, nostiprināties.

2. sar. Ieviesties.

Avoti: ME, Sin

iestirkšēties   apv.

1. Ietirkšķēties.

Avoti: ViV

iestirkšināties   apv.

1. Ietirkšķināties.

Avoti: ViV

iestīvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Ar pūlēm iedabūt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iestīvināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (audums) kļūst cietāks, stīvāks (piemēram, apstrādājot ar cieti); iecietināt.

Avoti: LLVV

iestoģīt   apv.

1. Neveiklā gaitā, ar grūtībām ieiet.

Avoti: ViV

iestomīt   apv.

1. Iemācīt lasīšanas pamatprasmes.

Avoti: ME

iestorēt   apv.

1. Ienākt, ieiet.

Avoti: ME

iestrādāšanās

1. Organisma darbspēju pakāpeniska paaugstināšanās kustību izpildes sākuma periodā.

Avoti: SpT

iestrādāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ar īpašiem paņēmieniem ievirzīt, iejaukt (izkliedētu sēklu, mēslojumu augsnē).

2. Iekopt (augsni, tīrumu u. tml.).

3. Ar īpašiem paņēmieniem iestiprināt (priekšmetā, materiālā).

4. parasti divd. formā: iestrādāts. Strādājot, darba procesā izveidot, pilnveidot.

5. Strādājot, darba procesā iegūt (kādu rezultātu).

6. pareti. Iesākt strādāt.

Avoti: LLVV

iestrādāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Strādājot iegūt darba iemaņas.

Avoti: LLVV

iestrāde   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> iestrādāt (1).

2. Darbība, process --> iestrādāt (5); tas, kas ir iegūts strādājot, darba procesā (parasti rezerve, virsplāna produkcija).

3. Noregulēšanās, nepieciešamā ātruma, kustīguma u. tml. iegūšana darbojoties (ierīcei).

4. Darbība, process --> iestrādāt (2).

5. Darbība, process --> iestrādāt (3).

6. Darbība, process --> iestrādāt (4).

7. pareti. Darbība, process --> iestrādāt (6).

Avoti: LLVV

iestraipalēt   apv.

1. Iestreipuļot.

Avoti: ME

iestraipuļot   apv.

1. Iestreipuļot.

Avoti: ME

iestrāva   s.

1. Iespaids, ietekme.

Avoti: MLVV

iestrāvot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Strāvojot ievirzīties (kur iekšā) - parasti par siltumu, gaisu.

// trans. Būt par cēloni tam, ka (parasti siltums, gaiss) ievirzās (kur iekšā).

// pārn. Izraisīties, kļūt uztveramam (parasti kādā ķermeņa daļā) - parasti par siltuma sajūtu.

// pārn. Iesākt atspoguļoties, iekļauties (parasti mākslas darbā).

Avoti: LLVV

iestrēbt   -strebju, -streb, -strebj, pag. -strēbu; trans.; sar.

1. Strebjot ieēst.

// pareti. Strebjot iedzert.

Avoti: LLVV

iestrēbties   -strebjos, -strebies, -strebjas, pag. -strēbos; refl.; trans.; sar.

1. Iestrēbt.

Avoti: LLVV

iestrēgt   -strēdzu, -strēdz, -strēdz, pag. -strēdzu, arī -strēgstu, -strēgsti, -strēgst, pag. -strēgu; intrans.

1. parasti 3. pers. Iekļūstot (parasti šaurā vietā), nespēt pavirzīties, nebūt izkustināmam (nevienā virzienā).

// pārn. Rodoties grūtībām, šķēršļiem, apstāties, neturpināties, arī norisināties ļoti lēnām (par darbību, procesu).

2. Iestigt (1).

3. parasti 3. pers. Spēji tikt pārtrauktam (par balsi, elpu); palikt neizteiktam (par vārdiem).

Avoti: LLVV

iestreijāt   apv.

1. Mazliet, vietumis apkaisīt (ar sāli).

Avoti: ViV

iestreipuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Streipuļojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iestrīdēties   apv.

1. Sastrīdēties un ilgstoši turpināt strīdēties.

Avoti: ME

iestrigt   -striegu, -striedz, -strieg, pag. -strigu; intrans.; reti.

1. Iestigt (1).

2. Iestigt (2).

Avoti: LLVV

iestrinkšēties   parasti 3. pers., -strinkšas, pag. -strinkšējās; refl.

1. Iesākt strinkšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iestrinkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka sāk strinkšēt.

Avoti: LLVV

iestrinkšināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.; reti.

1. Iestrinkšēties.

Avoti: LLVV

iestrinkšķēties   parasti 3. pers., -strinkšķas, pag. -strinkšķējās, refl.

1. Iesākt strinkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iestrinkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, ka sāk strinkšķēt.

Avoti: LLVV

iestrinkšķināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās, refl.; reti.

1. Iestrinkšķēties.

Avoti: LLVV

iestrīpains   apv.

1. Mazliet svītrains.

Avoti: ViV

iestročīt   apv.

1. Šujot ieveidot detaļu apavu virsā.

Avoti: KiV

iestrostēt   apv.

1. Nedaudz iepērt.

Avoti: ME

iestrūgāties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām iebraukt, ieiet.

Avoti: ViV

iestruvēt   apv.

1. Pārklāties ar pelējumu.

Avoti: ME

iestud.   saīs.

1. Iestudējums; iestudējis.

Avoti: i1

iestudējums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> iestudēt; izpildītājmākslas darbs (parasti izrāde, skaņdarba atskaņojums).

Avoti: LLVV

iestudēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sagatavot, izveidot (lugas, muzikāli dramatiska darba) izrādi, sagatavot, izveidot (daiļdarba, skaņdarba, dejas) priekšnesumu.

Avoti: LLVV

iestuģīt   apv.

1. Neveiklā gaitā, ar grūtībām ieiet.

Avoti: ViV

iestuidīt   apv.

1. Iedzīt, iedvest.

Avoti: ME

iestūkāt   sar.

1. Iebāzt.

Avoti: Sin

iestūķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Iebāzt, arī ievietot (parasti neveikli, nevīžīgi).

Avoti: LLVV

iestumdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Stumdot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iestumt   -stumju, -stum, -stumj, pag. -stūmu; trans.

1. Stumjot ievirzīt (kur iekšā).

// sar. Iebāzt.

2. Stumjot panākt, ka (parasti transportlīdzeklis) sāk kustēties.

Avoti: LLVV

iestumties   -stumjos, -stumies, -stumjas, pag. -stūmos; refl.

1. Stumjoties iebraukt (kur iekšā ar transportlīdzekli).

Avoti: LLVV

iestupīt   apv.

1. Piekāpties.

Avoti: KiV

iestūrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Stūrējot ievirzīt (kādā vietā, parasti transportlīdzekli).

// intrans.

Avoti: LLVV

iestūris   -ra, v.; pareti.

1. Neliels (parasti meža, lauka) stūris.

Avoti: LLVV

iestūris   apv.

1. Iestūriski.

Avoti: ME

iestūriski   apst.; reti.

1. Mazliet stūriski.

Avoti: LLVV

iesturmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; novec.

1. Izšķirīgā triecienā ieņemt (kādu objektu).

Avoti: LLVV

iestutēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Iesliet; ievietot atbalstam.

Avoti: LLVV

iesūcināt   apv.

1. Iemērcot ko, panākt, ka tajā iesūcas kāda viela.

Avoti: KiV

iesūdēt   apv.

1. Mēslot, iemēslot.

Avoti: ME

iesūdīt   apv.

1. Mēslot, iemēslot.

Avoti: ME

iesūdot   apv.

1. Iemēslot.

Avoti: ĒiV

iesūdzēt   -sūdzu, -sūdzi, -sūdz, pag. -sūdzēju; trans.

1. Nodot (tiesai) ar prasību.

Avoti: LLVV

iesudzināt   apv.

1. Ieaudzēt, ieviest (mājdzīvniekus, to šķirni, sugu).

Avoti: ĒiV

iesugot   apv.

1. Ieviest; ieaudzēt.

Avoti: ĒiV

iesugoties   apv.

1. Ieviesties, ieaugt (lielākā daudzumā).

Avoti: ĒiV

iesukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sukājot ieveidot (piemēram, matus).

// apv. Ieskāt.

2. sar. Iepērt.

3. sar. Strauji, ar lielu kāri ieēst.

Avoti: LLVV

iesūkāt   apv.

1. Atkārtoti iesūkt.

Avoti: ME

iesukāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Tiekot sukātam, ieveidoties (piemēram, par matiem).

Avoti: LLVV, DžP

iesūknēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sūknējot iepildīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iesūknēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Tikt iesūknētam.

Avoti: LLVV

iesūkstēties   parasti 3. pers., -sūkstas, pag. -sūkstējās; refl.

1. Iesūrstēties.

Avoti: LLVV

iesūkt   -sūcu, -sūc, -sūc, pag. -sūcu; trans.

1. Sūcot iedzert.

2. Dziļi ieelpot (gaisu, smaržu).

3. parasti 3. pers. Uzņemt, ietvert sevī (parasti šķidrumu).

4. žarg. Piesavināties; nozagt.

Avoti: LLVV, SLG

iesukties   apv.

1. Ietīties, iemesties, iegriezties.

Avoti: NeV

iesūkties   parasti 3. pers., -sūcas, pag. -sūcās; refl.

1. Sūcoties ievirzīties (kur iekšā) - par šķidrumu.

2. Lēni ieplūst (kur iekšā) - par šķidrumu.

3. pareti. Piesūcoties (daļēji) iespiesties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iesūlis   novec.

1. Viesulis.

Avoti: KV

iesūls   apv.

1. Viesulis.

Avoti: ME

iesumas   apv.

1. Iesnas.

Avoti: ViV

iesūnāt   apv.

1. Apaugt ar sūnām.

Avoti: ME

iesūnojis

1. Atpalicis.

2. Novecojis.

Avoti: Sin

iesūnot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Kļūt pasīvam, bez radošas ierosmes, bez intereses par sabiedrības dzīvi.

// parasti divd. formā: iesūnojis. Novecojies.

2. parasti 3. pers.; pareti. Mazliet, arī vietumis pārklāties ar sūnu; ieaugt sūnas.

Avoti: LLVV

iesūrkstēt   apv.

1. Pārklāties ar pūtītēm.

Avoti: ME, VeAT

iesūrkstēties   apv.

1. Iesūrstēties.

Avoti: ViV

iesūroties   apv.

1. Kļūt rūgtam, sāļam.

2. Mazliet pažēloties.

Avoti: ME

iesūrs   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet sūrs.

Avoti: LLVV

iesūrstēties   parasti 3. pers., -sūrstas, pag. -sūrstējās; refl.

1. Iesākt sūrstēt; īsu brīdi sūrstēt.

Avoti: LLVV

iesust   apv.

1. Sakarst; piedzerties.

Avoti: ME, VeAT

iesust   apv.

1. Mitrumā sakarstot kļūt jēlam.

2. Ietrūdēt.

Avoti: ME, ViV

iesūtījums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> iesūtīt; iesūtītais priekšmets vai priekšmeti.

Avoti: LLVV

iesutināt   apv.

1. Mazliet noplaucēt.

Avoti: ME

iesūtīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Sūtot (parasti pa pastu), nogādāt, iesniegt (ziņojumu, rakstu).

2. Likt ievest (kur iekšā).

3. Nodot ar kāda starpniecību (tam, kas atrodas izolētās telpās, izolētā vietā).

Avoti: LLVV

iesūtne   inf.

1. Datne, kurā elektroniskā pasta programma uzkrāj pienākušos ziņojumus.

Avoti: ZTV

iesvaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. pareti. Vairākiem paņēmieniem (nekārtīgi) iesviest (kur iekšā).

2. novec. Apslakot iesmaržot.

3. rel. Apslakot vai ieziežot ar smaržīgu eļļu, iesvētīt.

// pārn. Sagatavot; izraudzīt un sagatavot.

Avoti: LLVV

iesvaidīties   novec.

1. Iesmaržoties.

Avoti: Sin

iesvaipīt   apv.

1. Mazliet iepērt.

Avoti: ME

iesvampāt   apv.

1. Neveikli, lempīgi ieiet, ienākt.

Avoti: ME

iesvārstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) sāk svārstīties.

Avoti: LLVV

iesvārstīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> iesvārstīt; tikt iesvārstītam.

Avoti: LLVV

iesvatāt   apv.

1. Iepazīstināt precību nolūkā; censties apprecināt.

Avoti: KiV

iesvēdrāt

1. Ieplaisāt.

Avoti: Sin

iesveķot   apv.

1. Pārklāt, piesūcināt ar sveķiem.

Avoti: ME

iesvelpt   -svelpju, -svelp, -svelpj, pag. -svelpu; intrans.

1. Iesvilpt.

Avoti: LLVV

iesvelpties   -svelpjos, -svelpies, -svelpjas, pag. -svelpos; refl.

1. Iesvilpties.

Avoti: LLVV

iesvelt   parasti 3. pers., -sveļ, pag. -svēla;

1. trans. Pēkšņi izraisīt (parasti spēcīgas jūtas).

2. intrans. Pēkšņi izraisīties (parasti par spēcīgām jūtām); iesvelties.

Avoti: LLVV

iesvelties   parasti 3. pers., -sveļas, pag. -svēlās; refl.

1. Pēkšņi izraisīties (parasti par spēcīgām jūtām).

Avoti: LLVV

iesvempties   -svempjos, -svempies, -svempjas, pag. -svempos; refl.; niev.

1. Lēni, parasti ar grūtībām, arī neveikli iekļūt, ievietoties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iesvēpēt   apv.

1. Iekvēpināt (istabu), izkvēpināt.

Avoti: ME

iesvepstēt   apv.

1. Iečukstēt šļupstošā balsī.

Avoti: ME

iesverams   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iesvērt.

Avoti: LLVV

iesvērt   -sveru, -sver, -sver, pag. -svēru; trans.

1. Sverot iedalīt (no kāda kopuma) un ievietot (piemēram, traukā, iesaiņojumā).

Avoti: LLVV

iesvērties   parasti 3. pers., -sveras, pag. -svērās;

1. refl. Tikt iesvērtam.

2. apv. Ielīkt, ieliekties.

Avoti: LLVV, ViV

iesvētamais   apv.

1. Jaunietis, kurš ar reliģisku ceremoniju tiek uzņemts par pilntiesīgu draudzes locekli.

Avoti: KnV

iesvēte   s.

1. Iesvētīšana.

Iesvētes mācība— mācības, kurās mācītājs iesvētāmos iepazīstina ar baznīcas dogmām.

Avoti: MLVV

iesvētības   -u, s.; tikai dsk.; rel.

1. Reliģiska ceremonija, ar ko uzņem par pilntiesīgu draudzes locekli; tai sekojošās svinības, mielasts.

Avoti: LLVV

iesvētīšana   rel.

1. Reliģiska ceremonija, ar ko kristīto cilvēku uzņem par pilntiesīgu baznīcas draudzes locekli; viens no kristietības sakramentiem.

Avoti: EV, MrJ

iesvētīt   -svētīju, -svētī, -svētī, arī -svētu, -svēti, -svēta, pag. -svētīju; trans.; rel.

1. Ar reliģisku ceremoniju uzņemt par pilntiesīgu draudzes locekli.

2. Ordinēt (garīdznieku).

3. Ar reliģisku ceremoniju izlūgties dieva svētību (piemēram, celtnei, priekšmetam).

4. žarg. Uzņemt likumīgo zagļu kārtā.

Avoti: LLVV, KZ

iesvētīties   -svētījos, -svētījies, -svētījas, arī -svētos, -svēties, -svētās, pag. -svētījos; refl.; rel.

1. Tikt iesvētītam (1), būt par iesvētāmo.

Avoti: LLVV

iesvīdēt   apv.

1. Padarīt sasvīdušu.

Avoti: ME

iesviedrēt   apv.

1. Piesūcināt ar sviedriem.

Avoti: ME

iesviest   -sviežu, -svied, -sviež, pag. -sviedu; trans.

1. Ar sviedienu ievirzīt (kur iekšā); iemest (1).

// pārn. Ievietot (parasti ar varu).

Iesviest cietumā— ievietot cietumā.

2. sar. Strauji iedzert (parasti nelielu trauku alkoholiska dzēriena).

3. Strauji izteikt, izkliegt; pēkšņi iestarpināt.

Avoti: LLVV

iesviesties   -sviežos, -sviedies, -sviežas, pag. -sviedos; refl.

1. Refl. --> iesviest (1).

2. parasti 3. pers. Neviļus, negribēti tikt iesviestam.

Avoti: LLVV

iesviķot   apv.

1. Iedzert (alkoholiskus dzērienus).

Avoti: ViV

iesviķoties   apv.

1. Apreibt, iereibt no alkoholiskiem dzērieniem.

Avoti: ViV

iesvilināt   apv.

1. Panākt, arī pieļaut, ka (kas) stipri karstot, gruzdot, arī degot no virspuses atstāj deguma pēdas, redzamu zīmi.

2. Iesist.

Avoti: ME

iesvilpēties   apv.

1. Iesvilpoties.

Avoti: ĒiV

iesvilpis   žarg.

1. Piedzēries.

Avoti: SLG

iesvilpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; pareti.

1. Svilpojot panākt, ka skaņas izplatās (kur iekšā).

2. parasti 3. pers. Ar svilpienu ievirzīties, ielidot (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iesvilpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Iesākt svilpot un tūlīt pārstāt (par putniem).

Avoti: LLVV

iesvilpt   -svilpju, -svilp, -svilpj, pag. -svilpu; intrans.; pareti.

1. Svilpjot panākt, būt par cēloni, ka skaņas izplatās (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iesvilpties   -svilpjos, -svilpies, -svilpjas, pag. -svilpos; refl.

1. Iesākt svilpt un tūlīt pārstāt (par cilvēku).

Avoti: LLVV

iesvilt   -svilstu, -svilsti, -svilst, pag. -svilu; intrans.

1. Pēkšņi tikt spēcīgu jūtu, izjūtu pārņemtam; iekarst (1), iedegties (3).

2. parasti 3. pers. Kļūt intensīvam (parasti par spēcīgu pārdzīvojumu).

3. apv. Spēji iesāpēties.

Avoti: LLVV, MiV

iesvilties   -svilstos, -svilsties, -svilstas, pag. -svilos; refl.

1. parasti 3. pers. Strauji iedegties, uzliesmot.

2. Iesvilt (1).

Avoti: LLVV

iesvīst   -svīstu, -svīsti, -svīst, pag. -svīdu; intrans.

1. Mazliet sasvīst; kļūt mazliet mitram no sviedriem.

Avoti: LLVV

iesvītrāt   apv.

1. Iesvītrot.

Avoti: ME

iesvītrojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> iesvītrot.

2. Svītras (piemēram, attēlā).

Avoti: LLVV

iesvītrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iezīmēt ar svītrām.

Avoti: LLVV

iesvoipīt   apv.

1. Iepērt.

Avoti: ĒiV

Ieša   vietv.; novec.

1. Ieša ezers - Ežezers Latgales augstienē.

Avoti: PZT

iešalkot   parasti 3. pers., -šalko, pag. -šalkoja; intrans.

1. Iešalkt.

// pārn. Strauji izplatīties (piemēram, par parādībām sabiedrībā).

2. Iešalkties.

Avoti: LLVV

iešalkoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iešalkties.

Avoti: LLVV

iešalkt   parasti 3. pers., -šalc, pag. -šalca; intrans.

1. Šalcot ieplūst (kur iekšā) - piemēram, par vēju.

// pārn. Strauji izplatīties (piemēram, par parādībām sabiedrībā).

Avoti: LLVV

iešalkties   parasti 3. pers., -šalcas, pag. -šalcās; refl.

1. Iesākt šalkt; iesākt šalkt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iešana   -as, s.

1. Darbība, process --> iet.

2. apv. Rietēšana (par sauli u. tml.).

3. apv. Miršana.

Avoti: LLVV, ViV

iešaudīt   apv.

1. Sašaut, aizšaut.

2. Piešaut.

3. Iestumt, iebīdīt.

4. Iepērt.

Avoti: ĒiV

iešaurināt   apv.

1. Ierobežot, sašaurināt.

Avoti: ME

iešaust   apv.

1. Nopērt.

2. Atkārtoti perot, padarīt bailīgu.

Avoti: ME, VeAT

iešaustīt   apv.

1. Atkārtoti pērt.

Avoti: ME

iešaut   -šauju, -šauj, -šauj, pag. -šāvu;

1. trans. Šaujot ievirzīt (kur iekšā, piemēram, lodi, bultu); šaujot trāpīt (kur).

// intrans.

2. intrans. Šaujot skart, trāpīt (ar ko).

3. trans. Strauji ievirzīt (kur iekšā, piemēram, roku).

4. trans.; sar. Iesist (pliķi, pļauku).

// intrans. Spēcīgi iesist.

5. parasti 3. pers.; trans.; sar. Iemiegt (asti).

6. žarg. Iedzert (parasti degvīnu).

Avoti: LLVV, Žrg

iešauties   -šaujos, -šaujies, -šaujas, pag. -šāvos; refl.

1. Ļoti ātri ieskriet (kur iekšā).

2. parasti 3. pers. Pēkšņi ieskanēties (par starpsaucieniem).

3. parasti 3. pers. Pēkšņi būt spēcīgi sajūtamam.

Avoti: LLVV

iešautīt   apv.

1. Iekustināt, izraisīt viļņošanos.

2. Ilgstoši izmantojot, nogludināt (atspoli).

Avoti: ME, VeAT

iešēkelēšana   jūrn.

1. Divu gredzenveida priekšmetu savienošana ar šēkeļa palīdzību.

Avoti: JūVM

iešēkelēt   jūrn.

1. Savienot ar šēkeļa palīdzību.

Avoti: JūVM

iešempēt   apv.

1. Iesaukt, ielamāt.

Avoti: EH

iešērēšana   jūrn. sl.

1. Gala ievēršana blokā.

Avoti: JūVM

iešērēt   jūrn.

1. Ievērt galu vai trosi blokā.

Iešērēt šotis— ievērt šotis blokos un augās.

Avoti: JūVM

iešībēt   apv.

1. Iebīdīt; ielikt; iestumt.

2. Iekārtot (kādā, parasti labā, izdevīgā) viet, darbā.

3. Iedot brāķi.

Avoti: ViV, Žrg

iešībēties   apv.

1. Iejaukties (kādā situācijā, attieksmēs u. tml.).

2. Iekārtoties (kādā, parasti labā, izdevīgā) vietā, darbā.

Avoti: ViV

iešinēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Uzlikt šinas (ķermeņa daļai).

Avoti: LLVV

iešinot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Uzlikt šinas (ķermeņa daļai).

Avoti: LLVV

ieškā   apv.

1. Iekšā.

Avoti: ME

ieškas   apv.

1. Iekšas - dzīvnieku, putnu, zivju iekšējie orgāni.

Avoti: VV

iešķaidīt   apv.

1. Vairākkārt iešķiest.

Avoti: KiV

iešķaudīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Iesākt šķaudīt un tūlīt apklust; īsi, viegli nošķaudīties.

Avoti: LLVV

iešķebināt   apv.

1. Panākt, ka kļūst nelabi.

Avoti: ME

iešķebināties   apv.

1. Kļūt nelabi.

Avoti: ME

iešķelāt   apv.

1. Ieplaisāt (piemēram, par kokmateriāliem, zemi).

Avoti: KiV

iešķēlēt   apv.

1. Nedaudz iegriezt.

Avoti: ĒiV

iešķēlot

1. Ieplaisāt.

Avoti: Sin

iešķelt   -šķeļu, -šķel, -šķeļ, pag. -šķēlu; trans.

1. Iesākt šķelt, bet nepāršķelt.

2. Šķeļot ieveidot, radīt (piemēram, plaisu).

Avoti: LLVV

iešķelties   parasti 3. pers., -šķeļas, pag. -šķēlās; refl.

1. Refl. --> iešķelt (1).

2. Refl. --> iešķelt (2).

3. Šķeļot ievirzīties (priekšmetā, ko šķeļ).

4. Iešķilties.

Avoti: LLVV

iešķēlums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> iešķelt (1).

2. Iešķeltā vieta.

Avoti: LLVV

iešķēlvinēt   apv.

1. Ieliet un saskalot.

// niev. Ieliet (ēdienu, dzērienu).

Avoti: KiV

iešķērēt   apv.

1. Iesākt vilkt velkus uz velku kokiem, bet nepabeigt.

Ērzeli iešķērēt— velkot velkus uz velku kokiem, pieļaut, ka ieviešas kļūda.

Avoti: ĒiV

iešķērēt   apv.

1. Iegriezt.

Avoti: ĒiV

iešķērms   apv.

1. Par daudz ieskābis.

Avoti: ViV

iešķērs   apv.

1. Iešķērsām.

Avoti: KiV

iešķērsām

1. Ar nelielu pavērsienu sānis; ne pilnīgi šķērsām.

Avoti: LLVV

iešķērsan   apv.

1. Iešķērsām.

Avoti: KiV

iešķērss   adj.

1. Tāds, kas atrodas vai virzās iešķērsām.

Avoti: LV87

iešķērst   apv.

1. Iegriezt (vēderu) nokautam dzīvniekam.

Avoti: KiV

iešķetināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iesākt šķetināt, bet nepabeigt; mazliet sašķetināt.

Avoti: LLVV

iešķetināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Tiekot šķetinātam, ievīties (kur iekšā).

2. Iesākt šķetināties.

Avoti: LLVV

iešķeudīties   apv.

1. Iešķaudīties.

Avoti: ViV

iešķībaniski   apv.

1. Mazliet šķībi, slīpi, šķērsu.

Avoti: ME

iešķibīt   apv.

1. Plūcot salasīt.

Avoti: ME

iešķībs   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet šķībs; arī ieslīps.

// apst. Ne tieši (piemēram, skatīties).

Avoti: LLVV

iešķībums   v.

1. Vispārināta īpašība --> iešķībs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

iešķiebt   žarg.

1. Iedot; uzdāvināt; piešķirt.

Avoti: SLG

iešķielēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; pareti.

1. Iesānis, no sāna ieskatīties.

Avoti: LLVV

iešķieniski   apv.

1. Ieslīpi; iešķērsām.

Avoti: ViV

iešķiest   -šķiežu, -šķied, -šķiež, pag. -šķiedu; trans.

1. Šķiežot ievirzīt (kur iekšā, piemēram, ūdeni, dubļus).

Avoti: LLVV

iešķiesties   parasti 3. pers., -šķiežas, pag. -šķiedās;

1. Refl. --> iešķiest.

Avoti: LLVV

iešķilt   -šķiļu, -šķil, -šķiļ, pag. -šķīlu; trans.

1. Šķiļot iededzināt; šķiļot radīt (dzirksteli).

Avoti: LLVV

iešķilties   parasti 3. pers., -šķiļas, pag. -šķīlās;

1. Refl. --> iešķilt.

Avoti: LLVV

iešķindēties   parasti 3. pers., -šķindas, pag. -šķindējās; refl.

1. Iesākt šķindēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iešķindināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Panākt, ka (kas) sāk šķindēt.

Avoti: LLVV

iešķiņķot   apv.

1. Iedot; uzdāvināt.

Avoti: ViV, SLG

iešķipelēt   apv.

1. Ar lāpstu ievirzīt, iemest.

Avoti: ViV

iešķirot   apv.

1. Iedalīt, nolikt pareizajās vietās.

Avoti: ME

iešķirstīt   apv.

1. Atkārtoti šķirstīt.

Avoti: ME

iešķirt   apv.

1. Iekārtot nodalījumu (piemēram, matos celiņu).

Avoti: ME

iešķīst   parasti 3. pers., -šķīst, pag. -šķīda; intrans.

1. Šķīstot, šķiežoties ievirzīties.

Avoti: LLVV

iešķīt   -šķinu, -šķin, -šķin, pag. -šķinu; trans.

1. Mazliet sašķīt.

2. Šķinot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iešķīvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iestrādāt ar šķīvju ecēšām.

Avoti: LLVV

iešķuidīt   apv.

1. Iegrūst, ielikt kaut ko šaurā spraugā, mazā vietā.

2. Iedīdīt, iemācīt.

Avoti: NeV

iešķūrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Šķūrējot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iešķūtēt   apv.

1. Ievest.

Avoti: ME

iešlīherēties   žarg.

1. Iekļūt (neuzkrītoši, nepamanīti).

2. Iekļauties (kādā vidē, parasti neuzkrītoši).

Avoti: SLG

iešļacināt

1. Ieslacīt.

Avoti: Sin

iešļacīt   apv.

1. Iešļākt, injicēt, ieslacīt.

Avoti: ME

iešļakāt

1. Ieslacīt.

Avoti: Sin

iešļakstēt   parasti 3. pers., -šļakst, pag. -šļakstēja, intrans.

1. Šļakstot, šļakatu veidā ievirzīties.

Avoti: LLVV

iešļakstēties   parasti 3. pers., -šļakstas, pag. -šļakstējās; refl.

1. Iesākt šļāksiet un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iešļakstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Šļakstinot ievirzīt.

Avoti: LLVV

iešļakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Šļakstot, šļakstinot ievirzīt.

Avoti: LLVV

iešļākt   -šļācu, -šļāc, -šļāc, pag. -šļācu;

1. trans. Šļācot, ar šalti ievirzīt.

2. parasti 3. pers.; intrans. Iešļākties.

Avoti: LLVV

iešļākties   parasti 3. pers., -šļācas, pag. -šļācās; refl.

1. Šļācot, ar šalti ievirzīties.

Avoti: LLVV

iešļampāt   apv.

1. Ieslampāt.

Avoti: ME

iešļankāt   apv.

1. Iešļircināt.

Avoti: ME

iešļaukāt   apv.

1. Iekaustīt.

Avoti: ViV

iešļauks   apv.

1. Mazliet slīps, šķībs.

Avoti: ME

iešļaukums   apv.

1. Nogāze, nokalne, slīpums.

Avoti: ME

iešļaups   apv.

1. Mazliet slīps, šķībs.

Avoti: ME

iešļaupums   apv.

1. Slīpums (kalna).

Avoti: KV

iešļipstināt   apv.

1. Ieēst (ko šķidru).

Avoti: MiV

iešļircinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iešļircināt.

2. Iešļircināma viela, parasti medikaments.

Avoti: LLVV

iešļircināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Šļircinot ievadīt (šķidru vielu, parasti medikamentu).

2. parasti 3. pers.; pareti. Ievadīt (piemēram, ar dzeloni šķidrumu koduma, dūruma vietā) - par dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

iešļircīt   apv.

1. Iešļircināt.

Avoti: ME

iešļirkstināt   apv.

1. Iešļircināt.

Avoti: KiV

iešļirkt   parasti 3. pers., -šļirc, pag. -šļirca; intrans.; pareti.

1. Ieplūst ar nelielu strūklu (parasti no šļirces).

Avoti: LLVV

iešļokāt   apv.

1. Staigājot iemīdīt (taku, sliedi); iebradāt.

2. Iebelzt, iesist.

Avoti: ViV, ME

iešļopnīt   apv.

1. Strauji iebērt.

2. niev. Asi, aizvainojoši pateikt.

Avoti: KiV

iešļūcenes   žarg., iron., parasti dsk.

1. Mājas čības; kurpes bez kapes.

Avoti: SLG

iešļūdēt   apv.

1. Ieslīdēt, ievirzīties.

Avoti: ME

iešļūkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Šļūkājot radīt, ieveidot (piemēram, taku, pēdas).

Avoti: LLVV

iešļukt   -šļūku, -šļūc, -šļūk, pag. -šļuku; intrans.

1. Šļūkot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iešļūkt   -šļūcu, -šļūc, -šļūc, pag. -šļūcu; intrans.

1. Šļūcot, šļūcošā gaitā ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iešļupstēties   -šļupstos, -šļupsties, -šļupstas, pag. -šļupstējos; refl.

1. Iesākt šļupstēt un tūlīt pārtraukt.

Avoti: LLVV

iešmaukstēties   apv.

1. Sākt knakšķēt, paukšķēt.

Avoti: ME

iešmaukt   -šmaucu, -šmauc, -šmauc, pag. -šmaucu; intrans.; vienk.

1. Paslepus ieiet, ienākt, iebēgt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iešmaukties   -šmaucos, -šmaucies, -šmaucas, pag. -šmaucos; refl.; vienk.

1. Iešmaukt.

Avoti: LLVV

iešmigot   žarg.

1. Iedzert (alkoholu).

Avoti: SLG

iešmīkstēties   parasti 3. pers., -šmīkstas, pag. -šmīkstējās; refl.

1. Iesākt šmīkstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iešmilt   apv.

1. Iekarst.

Avoti: EH

iešmorēt   žarg.

1. Iedzert alkoholisku dzērienu.

Avoti: SLG

iešmugulēt   apv.

1. Mānoties, blēdoties panākt, ka paņem, nopērk (piemēram, sliktas kvalitātes preci).

2. Nelegāli ievest.

Avoti: ViV, Žrg

iešmugulēties   apv.

1. Mānoties, blēdoties iekļūt (kur, kādā vietā).

Avoti: ViV, SLG

iešmukt   -šmūku, -šmūc, -šmūk, pag. -šmuku; intrans.; vienk.

1. Iešmaukt.

Avoti: LLVV

iešnabot   žarg.

1. Dzert (alkoholiskus dzērienus).

Avoti: SLG

iešnallēties   žarg.

1. Iesprādzēties.

Avoti: Žrg

iešnava   apv.

1. Grūsti (nekausēti) cūku tauki.

Avoti: ViV

iešņabot   apv.

1. Iedzert degvīnu.

Avoti: ViV

iešņaboties   apv.

1. Nedaudz iereibt, apreibt, dzerot alkoholiskus dzērienus.

Avoti: ĒiV

iešņakstēties   parasti 3. pers., -šņakstas, pag. -šņakstējās; refl.

1. Iesākt šņakstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iešņākt   -šņācu, -šņāc, -šņāc, pag. -šņācu; intrans.

1. pareti. Šņācot panākt, ka skaņas izplatās (kur iekšā).

2. Dusmīgi, šņācoši pateikt (parasti ausī).

Avoti: LLVV

iešņākties   -šņācos, -šņācies, -šņācas, pag. -šņācos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt šņākt un tūlīt pārstāt (parasti par dažiem dzīvniekiem).

2. Dusmīgi, šņācoši ierunāties.

Avoti: LLVV

iešņapt   apv.

1. Iecirst, iekost (piemēram, par čūskas kodienu).

Avoti: ME

iešņāpt   -šņāpju, -šņāp, -šņāpj, pag. -šņāpu; sar.

1. intrans. Iegriezt 2 (1).

2. trans. Strauji griežot, radīt, ieveidot (kādā virsmā robu).

3. žarg. Ielikt (atzīmi, parasti sliktu).

Avoti: LLVV, SLG

iešņāpties   parasti 3. pers., -šņāpjas, pag. -šņāpās; sar.

1. Refl. --> iešņāpt (1); tikt iešņāptam (parasti neviļus, negribēti).

2. Refl. --> iešņāpt (2); tikt iešņāptam (parasti neviļus, negribēti).

Avoti: LLVV

iešņāpums   -a, v.; sar.

1. Paveikta darbība --> iešņāpt (1); griezta brūce.

2. Paveikta darbība --> iešņāpt (2); iegriezta svītra, iegriezts teksts, attēls.

Avoti: LLVV

iešņaukāties   apv.

1. Iesākt šņaukāties un pātraukt.

Avoti: ME

iešņaukt   -šņaucu, -šņauc, -šņauc, pag. -šņaucu;

1. trans. Ievilkt degunā.

2. intrans. Nošņaukt degunu (kabatlakatā).

Avoti: LLVV

iešņaukt   apv.

1. Ātri iegriezt.

2. Iesist.

Avoti: ĒiV, ViV

iešņava   -as, s.; novec.

1. Nesālīti kausēti tauki; plēvē ietīti (īpaši sagatavoti) cūku tauki.

Avoti: LLVV

iešņavas   apv.

1. (Cūkas) tauku plēve (pavēderē).

2. Cūku tauki (aizdaram).

Avoti: ME

iešņavs   apv.

1. Tauku plēvē ietīti, gabaliņos sagriezti nekausēti cūku tauki.

Avoti: KiV

iešņīkstēt   apv.

1. Mazliet iegriezt.

Avoti: ME

iešņikstēties   apv.

1. Iesākt brīkšķēt vai brakšķēt un tūlīt pārstāt.

2. Skaņa, kas dzirdama ātri griežot vai kožot augus vai gaļu.

Avoti: ME

iešņīkstēties   apv.

1. Atskanēt īslaicīgam troksnim, kāds rodas pļaujot izkaptij pieskaroties akmentiņiem vai smiltīm.

2. Atskanēt pātagas plīkšķim.

Avoti: ME

iešņīpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Nekārtīgi, neglīti ierakstīt.

2. Ar ko asu velkot, iebojāt.

Avoti: LLVV

iešņīpāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; sar.

1. Refl. --> iešņīpāt (1); tikt iešņīpātam.

2. Refl. --> iešņīpāt (2); tikt iešņīpātam (parasti neviļus, negribēti).

Avoti: LLVV

iešņirkstēties   parasti 3. pers., -šņirkstas, pag. -šņirkstējās; refl.

1. Iesākt šņirkstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iešņorēt   apv.

1. Iepērt.

Avoti: ĒiV

iešņukstēties   -šņukstos, -šņuksties, -šņukstas, pag. -šņukstējos; refl.

1. Iesākt šņukstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iešņūkt   -šņūcu, -šņūc, -šņūc, pag. -šņūcu; apv.

1. trans. Iešņaukt (1).

2. intrans.; parasti 3. pers. Ieplūst (degunā).

Avoti: LLVV

iešokolādēties   žarg.

1. Iegūt šokolādes krāsas (brūnās) iedegumu.

Avoti: NeV

iešpleisēt   novec.

1. Jūrniecībā savienot pārrautas vai pārtrūkušas tauvas atvītos galus, ieverot viena gala grīztes starp otra gala grīztēm.

Avoti: KV

iešpļaut   apv.

1. Iespļaut.

Avoti: KiV

iešprice   žarg.

1. Iesmidzināšana.

Avoti: SLG

iešpricēt   žarg.

1. Iešļircināt; izdarīt injekciju.

2. Ieliet (nedaudz).

Avoti: SLG

iešprukt   apv.

1. Iesprukt.

Avoti: KiV

iešreianiski   apv.

1. Ieslīpi, iešķērsām.

Avoti: ViV

iešreijām   apv.

1. Ieslīpi, iešķērsām.

Avoti: ĒiV

iešreijaniski   apv.

1. Ieslīpi, iešķērsām.

Avoti: ViV

ieštancēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Štancējot iestiprināt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieštapēt   apv.

1. Iebāzt (cieši sablīvējot); iepildīt.

Avoti: ĒiV

ieštaukāt   apv.

1. Sablīvēt, iestampāt (parasti ēvelētos kāpostus).

2. Vairākkārt iesist; iekaustīt.

Avoti: KnV, ViV, SLG

ieštepselēt   žarg.

1. Pieslēgt elektrisku aparātu strāvai; ieslēgt strāvu.

Avoti: Žrg

ieštopēt   apv.

1. Iebāzt, cieši sablīvējot; iepildīt.

Avoti: ViV

iešturnīt   apv.

1. Spēcīgi iegrūst, iesist ar dūri, ragiem.

Avoti: KiV

iešūdināt   apv.

1. Nodrošināt ar drēbēm, apģērbt.

Avoti: ME

iešudīt   apv.

1. Iegrūst iekšā.

Avoti: ĒiV, EH

iešūnis   biol.

1. Organoīds - šūnas daļa ar noteiktu uzbūvi, kas veic noteiktas funkcijas.

Avoti: CaF

iešūnot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; biškop.

1. Iestiprināt mākslīgo šūnu (apkārē).

Avoti: LLVV

iešūpāt   apv.

1. Iešūpot.

Avoti: KiV

iešūpojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> iešūpot.

Avoti: LLVV

iešūpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (priekšmets) sāk šūpoties, svārstīties.

2. Iekustināt (ko) tā, ka (cilvēks) sāk šūpoties.

// pārn. Panākt, būt par cēloni, ka izraisās (piemēram, vēlēšanās, jūtas).

Avoti: LLVV

iešūpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Iesākt šūpoties; īsu brīdi šūpoties.

2. Šūpojoties ievirzīties (kur iekšā).

3. Refl. --> iešūpot (2).

// sar. Sagatavoties un iesākt (piemēram, darbu, kādu pasākumu).

Avoti: LLVV

iešus   apst.

1. Ejot.

Avoti: LLVV

iešust   apv.

1. Saskaisties, kļūt dusmīgam.

Avoti: ME

iešūstīt   apv.

1. Vairākkārt, vairākos paņēmienos šujot, iestiprināt, piestiprināt.

Avoti: ViV

iešūšana   apģ.

1. Divu piegriezumdetaļu galīgā savienošana ar diegu šuvi pa slēgtu vai noslēdzamu līkni (piemēram, piedurknes iešūšana rocē).

Avoti: ZTV

iešūt   -šuju, -šuj, -šuj, pag. -šuvu; trans.

1. Šujot iestiprināt, piestiprināt.

2. apv. Šujot izveidot (rakstu, rotājumu).

Avoti: LLVV, KnV

iešūties   parasti 3. pers., -šujas, pag. -šuvās; refl.

1. Tikt iešūtam.

Avoti: LLVV

iešuva   apv.

1. Iešuvums.

Avoti: ME

iešuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Šujot izveidota ieloce.

Avoti: LLVV

iešuvums   -a, v.

1. Iešuve.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iešūt.

Avoti: LLVV

iešveicēt   apv.

1. Metinot, lodējot iestiprināt, piestiprināt.

Avoti: ViV

iešveisēt   apv.

1. Metinot, lodējot iestiprināt, piestiprināt.

Avoti: ViV

iešvīkāt   apv.

1. Iešņīpāt.

Avoti: ME

iešvikstēt   apv.

1. Iečukstēt.

Avoti: KiV

iešvīkstēties   parasti 3. pers., -švīkstas, pag. -švīkstējās; refl.

1. Iesākt švīkstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iešvīkstināt   apv.

1. Radīt plīkšķi, čaukstoņu.

2. Iečukstēt.

Avoti: ME

iešvilpt   vienk.

1. Iedzert (alkoholisku dzērienu).

Avoti: Sin

iešvirkstēties   parasti 3. pers., -švirkstas, pag. -švirkstējās; refl.

1. Iesākt švirkstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iešvītrot   apv.

1. Iesvītrot.

Avoti: ME

iešvunkāt   apv.

1. Spēcīgi iešūpot.

Avoti: ViV

iešvunkāties   apv.

1. Spēcīgi iešūpoties, sakustēties.

2. Sadūšoties, sasparoties; sagatavoties uz enerģisku darbību.

Avoti: ViV, KnG, Žrg

iešvunkoties   žarg.

1. Sadūšoties; sagatavoties uz enerģisku darbību.

Avoti: Žrg

iet   eju, ej, iet, pag. gāju; intrans.

1. Virzīties, liekot soļus (par cilvēku).

Iet pēc azimuta— iet noteiktā virzienā, ievērojot pēc kompasa aprēķināto leņķi.

Iet aiz arkla— art.

Iet (arī kustas) kā adata (arī kā mazā adatiņa)— saka par kustīgu, darbīgu cilvēku.

Kā dzen, tā iet— saka par kūtru, arī mazkustīgu cilvēku.

// pārn. Būt ar kādu virzību (par domām, jūtām, runas saturu).

// trans. Savienojumā ar "ceļu": virzīties uz priekšu (kādu gabalu).

Iet tālu ceļu— doties tālu prom.

// sar. Doties (ar transportlīdzekli, parasti ar kuģi).

2. parasti 3. pers. Lidot (parasti prom) - par putniem.

3. parasti 3. pers. Peldēt (parasti uz nārstošanas vietām) - par zivīm.

4. parasti savienojumā ar verba nenoteiksmi. Izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

5. parasti 3. pers. Virzīties, braukt (no kurienes, uz kurieni) - par transportlīdzekļiem.

6. parasti 3. pers. Darboties (par mehānismiem, parasti par pulksteni).

Iet vaļā— saka, ja šaujamierocis izšauj.

7. parasti 3. pers. Ritēt, arī paiet (par laiku, laika posmu).

Pulkstenis iet uz vieniem (diviem utt.)— pulksteņa laiks tuvojas vieniem (diviem utt.).

8. parasti 3. pers. Virzīties, arī šķietami kustēties (noteiktā virzienā) - par parādībām dabā.

Ledus iet— saka par ledus gabalu virzīšanos palu laikā.

9. parasti 3. pers. Tikt atdalītam, arī atdotam, iztērētam (kādai vajadzībai, nolūkam).

// parasti savienojumā ar "nost". Izkrist (par matiem, spalvu); lobīties, atdalīties (par ādu, krevelēm u. tml.).

10. parasti 3. pers. Noritēt, notikt (piemēram, par parādībām, norisēm).

Iet vairumā— palielināties.

Iet mazumā— samazināties.

Iet uz augšu— uzlaboties.

Iet uz leju— pasliktināties.

Iet plašumā— paplašināties.

Iet uz labo pusi— uzlaboties.

Iet uz slikto pusi— pasliktināties.

Iet uz beigām— beigties.

Iet uz galu— beigties, tuvoties nobeigumam.

Iet savu gaitu (retāk gājumu)— noritēt neatkarīgi (no kā).

11. parasti 3. pers. Tikt kārtotam (par darījumiem), tikt realizētam (par materiālām vērtībām).

12. parasti 3. pers. Būt ievietojamam, ievirzāmam.

13. parasti 3. pers. Tikt sūtītam, atrasties ceļā (par pasta sūtījumiem).

14. parasti 3. pers. Būt novietotam (kur), atrasties virzienā (uz kādu vietu) - par ceļiem, takām.

15. parasti 3. pers.; sar. Tikt rādītam (par kinofilmu, lugu).

Avoti: LLVV, JūVM

ietaise   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Elementu kopums, kas veido vienotu konstrukciju (piemēram, mehānisms, bloks).

Avoti: LLVV

ietaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ierīkot (1).

2. Ierīkot (2); iekārtot (1).

3. sar. Iesālīt, iekonservēt, arī sagatavot ēšanai.

4. novec. Sagatavot (parasti kādu daudzumu, krājumu).

5. novec. Iesākt darināt, gatavot, bet nepabeigt.

Avoti: LLVV, VV

ietaisīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Iesākt (ko darīt); sagatavoties (ko darīt).

2. Iekļūt (kādā darbā, sabiedriskā stāvoklī); iekārtojoties kļūt (par ko); arī iekārtoties, iedzīvoties.

Avoti: LLVV

ietālēm   apst.; reti.

1. Patālu.

Avoti: LLVV

ietalene   apv.

1. Vīra brāļa meita.

Avoti: TlV

ietalēns   apv.

1. Vīra brāļa dēls.

Avoti: TlV

ietālu   apst.; reti.

1. Patālu.

Avoti: LLVV

ietaļa   -as, s.; novec.

1. Brāļa sieva; vīra brāļa sieva.

Avoti: LLVV

ietamborēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Tamborējot ieveidot (piemēram, rakstu).

2. pareti. Iesākt tamborēt, bet nepabeigt.

Avoti: LLVV

ietambumba   apv.

1. Sienas pulksteņa atsvars, kas darbina pulksteņa mehānismu.

Avoti: ViV

ietapot   žarg.

1. Veikt dzimumaktu.

Avoti: SLG

ietapt   -topu, -topi, -top, pag. -tapu; intrans.; novec.

1. Iekļūt (kur iekšā).

2. Iekļūt (piemēram, kādā stāvoklī).

3. Iztapt (1).

Avoti: LLVV

ietara   apv.

1. Sievas brāļa sieva vai vīra brāļa sieva; brāļa sieva, svaine; ietaļa.

Avoti: TlV

ietarkšēties   -tarkšos, -tarkšies, -tarkšas, pag. -tarkšējos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt tarkšēt un tūlīt pārstāt (par mehānismiem, ierīcēm).

2. sar. Ātri, nepatīkamā balsī ierunāties; iesākt nepatīkami skanēt un tūlīt pārstāt (par balsi).

Avoti: LLVV

ietarkšķēties   -tarkšķos, -tarkšķies, -tarkšķas, pag. -tarkšķējos, refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt tarkšķēt un tūlīt pārstāt (par mehānismiem, ierīcēm).

2. sar. Ātri, nepatīkamā balsī ierunāties; iesākt nepatīkami skanēt un tūlīt pārstāt (par balsi).

Avoti: LLVV

ietaskāt   apv.

1. Ienest, ievilkt (parasti ar pūlēm, grūtībām).

Avoti: ViV

ietaujāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Iejautāties.

Avoti: LLVV

ietaukošana   ādas apstr.

1. Taukvielu ievadīšana pamatādā vai kažokādas pamatādas daļā pirms žāvēšanas, lai āda kļūtu lokana, mīksta, labi stiepjama, izturīga.

Avoti: ZTV

ietaukot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ieziest ar taukvielām.

2. tehn. Piesātināt, arī pārklāt ar taukvielām.

Avoti: LLVV

ietauņāt   sar.

1. Ietīt.

Avoti: Sin

ietaupījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ietaupīt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ietaupīt (2).

Avoti: LLVV

ietaupīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ekonomiski, taupīgi rīkojoties, saimniekojot, atlicināt (piemēram, naudas līdzekļus, izejvielas).

2. Paveicot (ko) īsākā laikā, arī ātrāk, atlicināt (laiku).

Avoti: LLVV

ietaupīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Tikt ietaupītam (1).

2. Tikt ietaupītam (2).

Avoti: LLVV

ietaurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; reti.

1. Taurējot panākt, ka skaņas izplatās (kur iekšā).

// pārn.; sar. Ļoti skaļi runājot, panākt, ka skaņas izplatās (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ietaurēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Iesākt taurēt un tūlīt pārtraukt.

Avoti: LLVV

ietaustīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Taustoties ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ietece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Ieteka.

Avoti: LLVV

ietecējies

1. Nogatavojies.

Avoti: Sin

ietecēt   parasti 3. pers., -tek, pag. -tecēja; intrans.

1. Tekot, plūstot ievirzīties (jūrā, ezerā, upē u. tml.) - par upi, straumi u. tml.

2. Tekot, plūstot ievirzīties (kur iekšā, piemēram, traukā) - parasti par šķidrumu.

Avoti: LLVV

ietecēt   -teku, -teci, -tek, pag. -tecēju; intrans.

1. Teciņus ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ietecēties   parasti 3. pers., -tekas, pag. -tecējās; refl.

1. Ienākties, nogatavoties.

Avoti: LLVV

ietecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Tecinot panākt, ka (šķidrums) ievirzās (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieteicams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> ieteikt.

2. Derīgs, piemērots, arī vēlams.

Avoti: LLVV

ieteikt   -teicu, -teic, -teic (tagadnes formas parasti nelieto), pag. -teicu; trans.

1. Dot padomu, ierosināt (ko darīt).

2. novec. Iestāstīt.

Avoti: LLVV

ieteikties   -teicos, -teicies, -teicas (tagadnes formas parasti nelieto), pag. -teicos; refl.

1. trans. Ierunāties (1).

// intrans.

2. Ieteikt sevi, piedāvāties (par ko); pieteikties.

Avoti: LLVV

ieteikums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieteikt (1).

Avoti: LLVV

ieteka   -as, s.

1. Vieta, kur (upe, strauts) ietek (jūrā, ezerā, upē).

Avoti: LLVV

ietekāt

1. Atkārtoti ieskriet.

2. Iemīt, iepēdot.

Avoti: ME, Sin

ietekme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Cilvēka iedarbība uz (kāda) rīcību, izturēšanos, uzskatiem.

2. Vienas sabiedriskas parādības iedarbība uz citu sabiedrisko parādību.

3. Dabas parādību iedarbība uz dabu, tās norisēm.

Avoti: LLVV

ietekmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar savu rīcību, izturēšanos, uzskatiem censties panākt, ka (kāds) maina rīcību, izturēšanos, uzskatus (par cilvēku).

2. parasti 3. pers. Būt par cēloni tam, ka rodas pārmaiņas (sabiedrībā) - par parādībām sabiedrībā.

3. Būt par cēloni tam, ka rodas pārmaiņas (dabā, tās norisēs) - par parādībām dabā.

Avoti: LLVV

ietekmētājgrupa

1. Interešu grupa jeb lobijs - apvienība, kas izdara spiedienu uz valdību vai partijām, lai nodrošinātu savām interesēm labvēlīgus likumus un rīcību.

Avoti: IdV

ietekmēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Pakļauties (kā) ietekmei, iedarbībai (parasti par cilvēku).

Avoti: LLVV

ietekmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir spēcīga ietekme (1).

2. Tāds, kam ir spēcīga ietekme (2); arī nozīmīgs.

3. Tāds, kam ir spēcīga ietekme (3).

Avoti: LLVV

ietekmīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ietekmīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ieteksne   apv.

1. Sieviete, kas nāk strādāt gadījuma darbus.

Avoti: KV

ietekt   apv.

1. Ienākties, nogatavoties.

Avoti: NeV

ietekties   apv.

1. Ienākties, nogatavoties.

Avoti: LE

ietekums   ek.; novec.

1. Ienākums.

Avoti: Ztv1

ietēlot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Attēlot (piemēram, mākslas darbā).

2. Iztēlot (kādu, piemēram, zināmā situācijā).

Avoti: LLVV

ietēloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; reti.

1. parasti 3. pers. Tikt ietēlotam (1).

2. trans. Refl. --> ietēlot (2).

Avoti: LLVV

ietēls   apv.

1. Iemiesojums, zīme, simbols.

Avoti: NeV

ietelzēt   apv.

1. Iestrēbt.

Avoti: ME

ietelzt   apv.

1. Iestrēbt.

Avoti: ME

ietēmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Notēmēt un iešaut, arī iemest (kur).

// trans.

Avoti: LLVV

ietempt   apv.

1. Iedzert.

Avoti: ViV

ietēni   apv.; hum.

1. Vieta uz kurieni iet, piemēram kā atbilde uz jautājumu "Kur iesi?" - "Iešu uz ietēniem".

Avoti: ME

ietenterēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Tenterējot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ietepēt   apv.

1. Ieziest.

Avoti: Sin

ietept   apv.

1. Ieziest.

Avoti: Sin

ietere   -es, dsk. ģen. -ru, s.; novec.

1. Ietaļa - brāļa sieva; vīra brāļa sieva.

Avoti: LLVV

ieterene   apv.

1. Ietaļa - brāļa sieva; vīra brāļa sieva; ietere, ietrene.

Avoti: ME

ieteres

1. Brāļu sievas (savā starpā).

Avoti: VpJ

ietērēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Iesākt tērēt (naudu).

2. apv. Iebojāt.

Avoti: LLVV, ViV

ieterīte   apv.

1. Dem. --> ietere.

Avoti: ME

ieterkšēties   apv.

1. Ietarkšķēties.

Avoti: ViV

ietērpa   apv.

1. Ietērps.

Avoti: ME

ietērpakmens   -akmens, dsk. -akmeņi, v.

1. Dekoratīvs akmens mūra vai betona būvelementu ietērpšanai.

Avoti: LLVV

ietērps   -a, v.

1. Izstrādājums, arī izstrādājumu kopums (ķermeņa vai tā daļas) aizsargāšanai no ārējās vides iedarbības; arī apģērbs, tērps.

// pārn. Skaniskā izpausme, forma (piemēram, vārdam).

2. Apdare, mākslinieciskais veidojums (piemēram, priekšmetam, telpai).

Avoti: LLVV

ietērpt   -tērpju, -tērp, -tērpj, pag. -tērpu; trans.

1. Uzvilkt (kādam apģērbu); panākt, ka (kāds) uzvelk, arī valkā (kādu apģērbu).

// pārn. Izteikt, izpaust (piemēram, vārdos, skaņās).

2. Pārklāt (būvelementa) pamatmateriālu ar kādu citu materiālu.

Avoti: LLVV

ietērpties   -tērpjos, -tērpies, -tērpjas, pag. -tērpos;

1. Refl. --> ietērpt (1).

Avoti: LLVV

ietērpums   apv.

1. Ietērps, noformējums.

Avoti: ME

ietest   apv.

1. Iepērt.

2. Ieēst.

Avoti: ViV

ietēst   -tēšu, -tēs, -tēš, pag. -tēsu; trans.

1. Tēšot ieveidot (piemēram, robu).

2. Iesākt tēst, bet nepabeigt.

Avoti: LLVV

ietesties   žarg.

1. Uzbraukt (kādam šķērslim).

Avoti: SLG

ietēsums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ietēst (1).

Avoti: LLVV

ietetovējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ietetovēt.

Avoti: LLVV

ietetovēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Tetovējot ieveidot (attēlu, zīmi).

Avoti: LLVV

ietēvot   apv.

1. Mazliet iepērt.

Avoti: ME, VeAT

ieticēt   apv.

1. Noticēt.

Avoti: KiV

ietiece   dsk. ģen. -ču, s.

1. Ietiekšanās, iekļūšana (kādā citā sfērā, jomā - parasti saistībā ar mākslu).

Avoti: MLVV

ietiekt   apv.

1. Iekārtot, ierīkot.

Avoti: ME

ietiekties   -tiecos, -tiecies, -tiecas, pag. -tiecos; refl.

1. Iesniegties.

// pareti. Ievirzīties (kur iekšā) - piemēram, par ceļu, taku.

// pārn. Pastāvot noteiktā laika posmā, attiekties arī uz citu laika posmu.

// pārn. Izvērst, paplašināt (piemēram, darbību, ietekmi), skarot arī kādu citu, jaunu jomu, nozari u. tml.

Avoti: LLVV

ietiele   apv.

1. Ietiepīgs, stūrgalvīgs cilvēks.

Avoti: KV, ME

ietielēties

1. Tiepties.

Avoti: Sin

ietielība

1. Ietiepība, stūrgalvība.

Avoti: KV, Sin

ietielīgs   apv.

1. Ietiepīgs, stūrgalvīgs.

Avoti: ME

ietielīgums   apv.

1. Ietiepība, stūrgalvība.

Avoti: ME

ietieliņš   apv.

1. Ietiepīgs, stūrgalvīgs cilvēks.

2. Ietiepība.

Avoti: KV, ME

ietielis   sar.

1. Ietiepīgs, stūrgalvīgs cilvēks.

Avoti: KV

ietiens   apv.

1. Gājiens.

Avoti: ViV

ietiepa   apv.

1. Ietiepīgs cilvēks, tiepša.

2. Untums, kaprīze.

Avoti: SiV, ME

ietiepība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ietiepīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ietiepīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neatlaidīgi cenšas īstenot savas, parasti reālajos apstākļos nepamatotās, vēlēšanās.

Avoti: LLVV

ietiepīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ietiepīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ietiepša   sar.

1. Stūrgalvis.

Avoti: Sin

ietiepties   -tiepjos, -tiepies, -tiepjas, pag. -tiepos; refl.

1. Iesākt tiepties, neatlaidīgi censties īstenot savas, parasti reālajos apstākļos nepamatotās, vēlēšanās.

Avoti: LLVV

ietiepums   apv.

1. Ietiepība, stūrgalvība.

Avoti: ME

ieties   apv.

1. Satikties, draudzēties.

Avoti: ĒiV

ietiesāt   apv.

1. Tiesas procesa rezultātā gūt nelielu labumu.

2. Iepērt.

Avoti: ME

ietiešām   apv.

1. Puslīdz taisni.

Avoti: ME

ietīkāt   apv.

1. Iekārot.

Avoti: ME

ietīklojums   novec.

1. Kukaiņu kūniņu veidojums.

Avoti: LLx

ietīkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Iekārot.

Avoti: LLVV

ietīkoties   sar.

1. Iegribēties.

Avoti: Sin

ietikšēties   parasti 3. pers., -tikšas, pag. -tikšējās; refl.

1. Iesākt tikšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ietikšķēties   parasti 3. pers., -tikšķas, pag. -tikšķējās, refl.

1. Iesākt tikšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ietikt   -tieku, -tiec, -tiek, pag. -tiku; intrans.

1. Iekļūt (1).

2. Iekļūt (2).

Avoti: LLVV

ietikties   apv.

1. Atgadīties, notikt.

Avoti: ME

ietikties   apv.

1. Iepatikties.

Avoti: DžP

ietilpība   -as, s.; parasti vsk.

1. Spēja uzņemt, ietvert (kā) noteiktu daudzumu.

2. Darbietilpība.

Avoti: LLVV

ietilpīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā var daudz ievietot, arī daudzi ievietoties; tāds, kam ir liels tilpums.

2. Tāds, kura veikšanai jāpatērē samērā liels darba daudzums; darbietilpīgs.

Avoti: LLVV

ietilpīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ietilpīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> ietilpīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; darbietilpīgums.

Avoti: LLVV

ietilpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka ievietojas, novietojas (kur iekšā).

2. Iekļaut kā sastāvdaļu, daļu (kur).

Avoti: LLVV

ietilpt   -tilpstu, -tilpsti, -tilpst, retāk -telpu, telpi, -telp, pag. -tilpu; intrans.

1. Spēt ievietoties, novietoties (kur iekšā).

2. Būt par (kā) sastāvdaļu, daļu.

Avoti: LLVV

ietimbāt   apv.

1. Ieslodzīt cietumā.

Avoti: ME

ietimbāt   apv.

1. Lieliem malkiem,lieliem kumosiem ierīt dzērienu vai ēdienu.

Avoti: ME

ietin   apv.

1. Savienojumā "ietin iet" pastiprina darbību.

2. Aizvieto "iet" nenoteiksmē.

Avoti: ME

ietinamais   novec.

1. Tāds, kurā paredzēts (ko) ietīt.

Avoti: LV93

ietinkšēties   parasti 3. pers., -tinkšas, pag. -tinkšējās; refl.

1. Iesākt tinkšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ietinkšķēties   parasti 3. pers., -tinkšķas, pag. -tinkšķējās, refl.

1. Iesākt tinkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ietinums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ietīt.

2. med. Ūdensdziedniecības procedūra - slimnieka ietīšana samitrinātā palagā, lai panāktu spēcīgu iedarbību uz visu ķermeni.

Avoti: LLVV

ietīņāt   apv.

1. Ietīstīt.

Avoti: ViV

ietipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Tipinot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ietirgot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Tirgojoties, pārdodot iegūt (naudu).

Avoti: LLVV

ietirināt   apv.

1. Iepurināt, iekratīt.

Avoti: ĒiV

ietīrīt   apv.

1. Tīrīt, notīrīt.

Avoti: ME

ietīrīties   apv.

1. Izveidot attīrītu vietu mežā vai pļavā.

2. Ievingrināties tīrīt.

Avoti: ME

ietīrīties   apv.; hip.

1. Iedrošināties.

Avoti: ME

ietirkšēties   parasti 3. pers., -tirkšas, pag. -tirkšējās; refl.

1. Iesākt tirkšēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ietirkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (kas) sāk tirkšēt.

Avoti: LLVV

ietirkšķēties   parasti 3. pers., -tirkšķas, pag. -tirkšķējās, refl.

1. Iesākt tirkšķēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ietirkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, ka (kas) sāk tirkšķēt.

Avoti: LLVV

ietirpt   apv.

1. Notirpt.

Avoti: ME

ietirvēties   apv.

1. Ietiepties, iespītēties.

Avoti: ViV

ietīstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Tīstot ietīt.

Avoti: LLVV

ietīstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. Refl. --> ietīstīt.

Avoti: LLVV

ietīt   -tinu, -tin, -tin, pag. -tinu; trans.

1. Tinot (ko) visapkārt, ietvert.

Ietinamais papīrs— iesaiņojamais papīrs.

// pārn. Apņemt no visām pusēm tā, ka (kas) ir grūti saskatāms vai nav saskatāms (par miglu, dūmiem, putekļiem u. tml.); būt par cēloni tam, ka (kas) ir grūti saskatāms vai nav saskatāms (par tumsu).

Avoti: LLVV

ietīties   -tinos, -tinies, -tinas, pag. -tinos;

1. Refl. --> ietīt.

// pārn. Tikt apņemtam no visām pusēm (ar miglu, dūmiem, putekļiem u. tml.) tā, ka ir grūti saskatāms vai nav saskatāms; būt grūti saskatāmam vai nesaskatāmam (tumsā).

Avoti: LLVV

ietītīties   apv.

1. Ietiepties, iespītēties.

Avoti: ViV

IeTK   saīs., vēst.

1. Iekšlietu Tautas komisariāts.

Avoti: i1

ietne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Ietve.

Avoti: LLVV

ietonējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ietonēt; arī nokrāsa.

Avoti: LLVV

ietonēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Krāsojot, arī jaucot krāsas, panākt, ka (kam) rodas kāda nokrāsa.

Avoti: LLVV

ietošāties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām (arī lēni, tūļīgi) ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: ĒiV

ietoškāties   apv.

1. Lēni, tūļīgi ieiet, ienākt (kur).

Avoti: ViV

ietracēt   apv.

1. Iepērt.

Avoti: ME

ietracēt   apv.

1. Ietracināt.

Avoti: ME

ietracināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Panākt, būt par cēloni, ka sāk trakot, arī plosīties.

Avoti: LLVV

ietraipīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Ieziest.

Avoti: LLVV

ietraips   novec.

1. Lāsme, citas krāsas raibums.

Avoti: LV93

ietrākalēt   apv.

1. Iediegt.

Avoti: KiV

ietrākelēt   apv.

1. Iediegt.

Avoti: KnV

ietrāklēt   apv.

1. Iediegt.

Avoti: ViV

ietrakot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Ietracināt.

Avoti: LLVV

ietrakoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Iesākt trakot, arī plosīties; arī satrakoties.

Avoti: LLVV

ietrallināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesākt trallināt; iesākt trallināt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ietramdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Tramdot iebaidīt (dzīvnieku).

Avoti: LLVV

ietrandīt   apv.

1. Ietramdīt.

Avoti: SiV

ietrankāt   apv.

1. Ietrenkāt.

Avoti: ME

ietrapakavāt   apv.

1. Ar atsperecēšām iestrādāt (sēklu) augsnē.

Avoti: KiV

ietrapēt   apv.

1. Sākt trupēt.

Avoti: ME

ietrāpīt   -u, -i, -a, pag. -īju; intrans.; pareti.

1. Trāpīt (kur).

// trans.

Avoti: LLVV

ietrāpīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Iegadīties, gadīties.

Avoti: LLVV

ietraucēt   apv.

1. Padarīt bailīgu, ietramdīt.

Avoti: ME

ietraukt   -traucu, -trauc, -trauc, pag. -traucu;

1. intrans. Ietraukties.

2. trans. Strauji ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ietraukties   -traucos, -traucies, -traucas, pag. -traucos; refl.

1. Ātri ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ietrausties   -traušos, -trausies, -traušas, pag. -trausos; refl.

1. Ierausties.

Avoti: LLVV

ietrekterēt   žarg.

1. Iedzert (alkoholisku dzērienu).

Avoti: SLG

ietrene   apv.

1. Ietaļa - brāļa sieva; vīra brāļa sieva; ietere.

Avoti: ME

ietrenēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Trenējot panākt, ka kļūst spēcīgs, veikls (ķermenis, tā daļas).

Ietrenēt aci (arī acis)— iegūt spēju ātri, pareizi uztvert ar redzi (ko).

Avoti: LLVV

ietrenēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Trenējoties, arī ko darot, iegūt vēlamās iemaņas, veiklību.

Avoti: LLVV

ietrenkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; reti.

1. Trenkājot iedzīt (kur iekšā dzīvniekus).

Avoti: LLVV

ietrenkt   -trencu, -trenc, -trenc, pag. -trencu; trans.

1. Trencot panākt, ka (dzīvnieks) ievirzās (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ietrepēt   apv.

1. Sākt trupēt; ietrapēt.

Avoti: ME

ietrīcēt   -trīcu, -trīci, -trīc, pag. -trīcēju; intrans.; reti.

1. Ietrīcēties.

Avoti: LLVV

ietrīcēties   -trīcos, -trīcies, -trīcas, pag. -trīcējos; refl.

1. Iesākt trīcēt un tūlīt pārstāt (par ķermeni, tā daļām).

// apst. Īsu brīdi, vāji izpausties (piemēram, balsī, sejā) - parasti par pārdzīvojumu.

Avoti: LLVV

ietricināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.; reti.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) sāk trīcēt.

Avoti: LLVV

ietrīcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) sāk trīcēt.

Avoti: LLVV

ietriebt   apv.

1. Ietriept, ieziest.

Avoti: ME

ietriekt   -triecu, -triec, -triec, pag. -triecu; trans.

1. Ar spēcīgu sitienu, grūdienu, metienu u. tml. ievirzīt (parasti priekšmetu).

// intrans. Spēcīgi iesist (pa ko).

2. Triecot panākt, ka (dzīvnieks) ievirzās (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ietriekties   -triecos, -triecies, -triecas, pag. -triecos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> ietriekt (1); tikt ietriektam.

2. Ejot, skrienot, braucot strauji ievirzīties (kur iekšā), atsisties (pret ko).

Avoti: LLVV

ietriept   -triepju, -triep, -triepj, pag. -triepu; trans.

1. Triepjot ieziest.

2. Triepjot (krāsu), ieveidot (kur piemēram, zīmi).

Avoti: LLVV

ietrimpelēt   žarg.

1. Iedzert (alkoholisku dzērienu).

Avoti: SLG

ietrinkšēties   parasti 3. pers., -trinkšas, pag. -trinkšējās; refl.

1. Iestrinkšēties.

Avoti: LLVV

ietrinkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iestrinkšināt.

Avoti: LLVV

ietrinkšināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās;

1. Iestrinkšināties.

Avoti: LLVV

ietrinkšķēties   parasti 3. pers., -trinkšķas, pag. -trinkšķējās, refl.

1. Iestrinkšķēties.

Avoti: LLVV

ietrinkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Iestrinkšķināt.

Avoti: LLVV

ietrinkšķināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās, refl.

1. Iestrinkšķināties.

Avoti: LLVV

ietrinkt   apv.

1. Ietrenkt.

Avoti: ME

ietrīsa   apv.

1. Viena atsevišķa ietrīsēšanās svārstība.

Avoti: ME

ietrīsēt   -trīsu, -trīsi, -trīs, pag. -trīsēju; intrans.; reti.

1. Ietrīsēties.

Avoti: LLVV

ietrīsēties   -trīsos, -trīsies, -trīsas, pag. -trīsējos; refl.

1. Iesākt trīsēt un tūlīt pārstāt (par ķermeni, tā daļām).

// pārn. Īsu brīdi, vāji izpausties (piemēram, bālā sejā) - parasti par pārdzīvojumu.

Avoti: LLVV

ietrīsināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) sāk trīsēt.

Avoti: LLVV

ietrīsot   sar.

1. Aizkustināt.

Avoti: Sin

ietrīsuļoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt trīsuļot un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ietrīt   -trinu, -trin, -trin, pag. -trinu; trans.; novec.

1. Ieberzēt.

Avoti: LLVV

ietrokšņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; reti.

1. Iesākt trokšņot un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ietropēt   apv.

1. Ietrupēt, ietrūdēt.

Avoti: ViV

ietrūdēt   parasti 3. pers., -trūd, pag. -trūdēja; intrans.

1. Mazliet, arī vietumis satrūdēt.

Avoti: LLVV

ietrūdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) sāk trūdēt.

Avoti: LLVV

ietrūkt   parasti 3. pers., -trūkst, pag. -trūka; intrans.; pareti.

1. Daļēji pārtrūkt, notrūkt (piemēram, par diegiem, šķiedrām).

Avoti: LLVV

ietrūkums   -a, v.

1. Rezultāts --> ietrūkt.

2. tehn. Štancējuma defekts.

Avoti: LLVV

ietrunēt   parasti 3. pers., -trun, pag. -trunēja; intrans.

1. Mazliet, arī vietumis satrunēt.

Avoti: LLVV

ietrupēt   parasti 3. pers., -trup, pag. -trupēja; intrans.

1. Mazliet, arī vietumis satrupēt; ietrunēt.

Avoti: LLVV

ietrupināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pieļaut, būt par cēloni, ka (kas) sāk trupēt.

Avoti: LLVV

ietrusēt   parasti 3. pers., -trus, pag. -trusēja; intrans.

1. Mazliet, arī vietumis satrusēt.

Avoti: LLVV

ietrusnīties   sar.

1. Lempīgi, ar grūtībām iekāpt (ratos, automašīnā).

Avoti: ME, Sin

ietūcīt   apv.

1. Iespaidīt.

2. Atkārtoti ar dūri grūst vai sist.

3. Pavirši ietīt.

Avoti: ĒiV, ME

ietūcīties   apv.

1. Nejauši tikt iebāztam, iespaidītam; ieņurcīties.

Avoti: ViV

ietūkt   parasti 3. pers., -tūkst, pag. -tūka; intrans.

1. Mazliet satūkt.

Avoti: LLVV

ietūmā   apv.

1. Patuvu.

Avoti: ĒiV

ietums   apv.

1. Gājums.

Avoti: ME

ietumsa

1. Krēsla, puskrēsla.

Avoti: Sin

ietumst

1. Satumst.

Avoti: Sin

ietumšs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Mazliet tumšs; patumšs.

Avoti: LLVV

ietuncīt   apv.

1. Iebāzt, iespaidīt; ieņurcīt; ietūcīt.

Avoti: ViV

ietuncīties   apv.

1. Nejauši tikt iebāztam, iespaidītam; ieņurcīties.

Avoti: ViV

ietuntināt   sar.

1. Ietīt.

Avoti: Sin

ietuntulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. trans. Ietuntuļot (1).

2. intrans. Ietuntuļot (2).

Avoti: LLVV

ietuntulēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ietuntuļoties (1).

2. Ietuntuļoties (2).

Avoti: LLVV

ietuntuļāt   apv.

1. Ietuntuļot; ietīstīt.

Avoti: ViV

ietuntuļāties   apv.

1. Ietuntuļoties; ievīstīties.

Avoti: ViV

ietuntuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. trans. Vairākām kārtām, arī nekārtīgi ietīt; ieģērbt (parasti pārāk siltā apģērbā).

2. intrans. Neveikli, lēni, arī smagi, ar grūtībām ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ietuntuļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Refl. --> ietuntuļot (1).

2. Ietuntuļot (2).

Avoti: LLVV

ietupēties   apv.

1. Ietupties.

Avoti: ViV

ietupināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Iesēdināt (parasti neērtā vietā); ievietot, novietot tupus (kur iekšā).

2. Ievietot (cietumā, apcietinājumā).

Avoti: LLVV

ietupināties   apv.

1. Iesēsties.

Avoti: ME

ietupstīt   apv.

1. Nevīžīgi iesēsties.

Avoti: ME

ietupt   -tupstu, -tupsti, -tupst, pag. -tupu; intrans.; reti.

1. Ietupties.

Avoti: LLVV

ietupties   -tupstos, -tupsties, -tupstas, pag. -tupos; refl.

1. Iesēsties (parasti neērtā vietā); ievietoties, novietoties tupus (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieturējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieturēt (3).

Ieturējumi no darba algas— naudas summas, ko neizmaksā darbiniekiem, balstoties uz likumu, administrācijas rīkojumu vai izpilddokumentiem.

Avoti: LLVV

ieturēt   -turu, -turi, -tur, pag. -turēju; trans.

1. Ēst, paēst (maltīti).

2. Vadot (transporlīdzekli), panākt, ka (virziens, kurss) nemainās; tikt vadītam tā, ka (virziens, kurss) nemainās (par transporlīdzekli).

// parasti divd. formā: ieturēts. Būt izveidotam, izpaustam (noteiktā veidā, formā).

3. Neizmaksāt (darba algas, pabalsta u. tml.) daļu (izmantojot to, piemēram, nodokļu samaksai, zaudējumu segšanai).

4. Šujot mazliet savilkt audumu, lai sašaurinātu, samazinātu (gatavojamā apģērba daļu).

5. novec. Labi barojot, uzturēt (dzīvnieku).

Avoti: LLVV

ieturētība

1. Stila tīrība klasiskajā mākslas zinātnē - pareizā elementu kombinācija vai samērs mākslas darbā.

Avoti: IdV

ieturēties   -turos, -turies, -turas, pag. -turējos; refl.; sar.

1. Paēst.

2. Būt atturīgam, savaldīgam.

Avoti: LLVV

ieturība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Vispārināta īpašība --> ieturīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ieturīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Atturīgs, savaldīgs.

// apv. Augstprātīgs.

Avoti: LLVV, ĒiV

ieturiņa   apv.

1. Ieterīte.

Avoti: ME

ietusēt   žarg.

1. Izklaidēties.

Avoti: SLG

ietusnīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; intrans.; sar.

1. Ar pūlēm, parasti tusnījot, ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ietusnīties   -ījos, -ījies, -ījas, pag. -ījos; refl.

1. sar. Ietusnīt.

2. Iesākt tusnīt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ietūstīt   apv.

1. Ietīstīt, ievīstīt; ietīstot, ievīstot (kur), paslēpt.

Avoti: ViV

ietūstīties   apv.

1. Ietīstīties.

Avoti: ViV

ietutināt   apv.

1. Ietupināt, iesēdināt, ļaujot atbalstīties (pret ko).

2. Ievīstīt, visapkārt atbalstīt.

Avoti: ViV, ME

ietutināt   apv.

1. Lēnām ierikšot.

Avoti: ME

ietutināt   apv.

1. Iečukstēt.

Avoti: ME

ietutināt   apv.; hip.

1. Ielutināt.

Avoti: ME

ietutināties   apv.

1. Ietupties, iesēsties.

Avoti: ViV

ietuva   apv.

1. Ietaļa.

Avoti: ME

ietuvu   apst.; reti.

1. Patuvu.

Avoti: LLVV

ietvaice   -es, s.; parasti vsk.

1. Process --> ietvaicēt.

2. tehnol. Šķīduma koncentrēšana, daļu šķīdinātāja (parasti ūdeni) iztvaicējot.

Avoti: LLVV, ZTV

ietvaicēšana   tehnol.

1. Šķīduma koncentrēšana, daļu šķīdinātāja (parasti ūdeni) iztvaicējot.

Avoti: ZTV

ietvaicēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka iesāk tvaicēties; mazliet iztvaicēt.

Avoti: LLVV

ietvarojums   poligr., novec.

1. Tipogrāfisks iertvars vai līnija ap slikumu.

Avoti: GV

ietvarot   poligr., novec.

1. Aplikt salikumam tipogrāfisku ietvaru vai līniju.

Avoti: GV

ietvars   -a, v.

1. Veidojums, kas ietver no vairākām vai visām pusēm (tajā iestiprinātu, ievietotu priekšmetu).

2. Apjoms, robeža (darbības sfērai, zināšanu nozarei u. tml.).

// pārn. Forma, veids (mākslas darbam).

Avoti: LLVV

ietvarsējeņi   mežs.

1. Saknes ietverošos 50-500 cm2 substrāta veidojumos no iesētām sēklām izaudzēti sējeņi, ko izmanto apmežošanā; var stādīt jebkurā laikā, kamēr zeme nav sasalusi.

Avoti: ZTV

ietvarstāds   mežs.

1. No sējeņa izaudzēts stāds, kas pārstādīts un vēl 1-2 gadus audzēts izolētā, saknes ietverošā substrātā.

Avoti: ZTV

ietvarstīt   apv.

1. Iegūt sev (saķerot), kaut ko tvarstīt.

Avoti: ME, VeAT

ietve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Speciāli izveidota, parasti mazliet paaugstināta (ielas, ceļa, tilta u. tml.), daļa gājēju kustībai (līdztekus brauktuvei).

Avoti: LLVV

ietvere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Cieta materiāla aizsargapvalks (nelieliem, parasti asiem vai smailiem, priekšmetiem).

2. Īpaši izveidots priekšmets (pie celtņu sienām), kurā iestiprina karoga kātu.

3. tehn. Darbmašīnas daļa - ierīce, kurā iestiprina apstrādājamo priekšmetu.

4. el. Elektriskās ierīces daļa, kurā ieskrūvē spuldzi vai iestiprina indikatoru vai drošinātāja.

Avoti: LLVV

ietvert   -tveru, -tver, -tver, pag. -tvēru; trans.

1. parasti 3. pers. Saturēt (sevī, savā sastāvā pēc apjoma, laika, vietas).

2. Padarīt par (kā) sastāvdaļu, daļu; iekļaut (2).

3. Izteikt (noteiktu saturu vārdos, teikumos u. tml.).

4. Atrasties (vairākās vai visās pusēs); ierobežot (1), iekļaut (1).

// pārn. Apņemt (no vairākām vai visām pusēm), būt sajūtamam visapkārt (par smaržām, skaņām u. tml.).

5. Ievietot, iestiprināt (kur iekšā priekšmetu).

// reti. Iespiest, ievērt.

Avoti: LLVV

ietverties   -tveros, -tveries, -tveras, pag. -tvēros; refl.

1. parasti 3. pers. Būt par (kā) sastāvdaļu, daļu, iekļauties, ietilpt (kā sastāvā).

2. parasti 3. pers. Būt attēlotam, atspoguļotam (parasti mākslas darbā).

3. Satverot (ko), turēties; ieķerties.

Avoti: LLVV

ietvērums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ietvert (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ietvert (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> ietvert (3).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> ietvert (4).

5. Paveikta darbība, rezultāts --> ietvert (5).

Avoti: LLVV

ietvīkt   -tvīkstu, -tvīksti, -tvīkst, pag. -tvīku; intrans.; reti.

1. Mazliet notvīkt.

2. Iekarst (2).

// pārn. Iekaist, iekarst (dusmās, niknumā u. tml.).

Avoti: LLVV

ieubagot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ubagojot iegūt.

Avoti: LLVV

ieūdelēt   apv.

1. Iemācīt; iedresēt.

Avoti: ViV

ieūjināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesākt ūjināt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieūkšēties   apv.

1. Īsi iekaukties; ieūkšināties.

Avoti: ME

ieūkšināties   apv.

1. Īsi iekaukties.

Avoti: ME

ieūkšķināties   apv.

1. Īsi iekaukties; ieūkšināties.

Avoti: ME

ieūkšņāties   apv.

1. Īsi iekaukties; ieūkšināties.

Avoti: ME

ieurbināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Mazliet, arī vietumis paurbināt.

2. Urbinot radīt, ieveidot (kādā virsmā, piemēram, robu, iedobumu).

Avoti: LLVV

ieurbt   -urbju, -urb, -urbj, pag. -urbu; trans.

1. Iesākt urbt, bet nepabeigt; daļēji izurbt.

2. Urbjot ieveidot (piemēram, caurumu).

Ieurbt sulas— urbjot ieveidot kokā (parasti bērzā) caurumu sulu tecināšanai.

// intrans.

3. Ievirzīt, iestiprināt izurbtā caurumā kādu detaļu (piemēram, tapu).

Avoti: LLVV

ieurbties   -urbjos, -urbies, -urbjas, pag. -urbos; refl.

1. parasti 3. pers. Urbjoties ievirzīties (kur iekšā) - parasti par urbi.

2. parasti 3. pers. Strauji, parasti rotējot, ievirzīties (kur iekšā) - par lodi, šāviņu.

// pārn. Dziļi iespiesties (piemēram, atmiņā, psihē).

3. Iedziļināties (apstākļos, notikumos, parādībās).

Avoti: LLVV

ieurdīt   apv.

1. Ar stingrību, noteiktību iemācīt (kādu ko darīt).

Avoti: ViV

ieurkšēties   parasti 3. pers., -urkšas, pag. -urkšējās; refl.

1. Iesākt urkšēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieurkšķēties   parasti 3. pers., -urkšķas, pag. -urkšķējās, refl.

1. Iesākt urkšķēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieurķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Urķējot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieurpt   apv.

1. Ieurbt.

Avoti: ĒiV

iev.   saīs.

1. Ievads.

Avoti: i2

ieva   -as, s.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Padus"), koks vai krūms ar sīkiem, baltiem, stipri smaržojošiem ziediem ķekaros un melnām ogām.

2. parasti dsk. Šī koka vai krūma ziedu ķekari vai zari ar ziedu ķekariem.

Parastā ieva— ievu suga ("Padus avium syn. Padus racemosa", arī "Prunus padus" un "Cerasus padus").

Virdžīnijas ieva— Latvijā introducēta ievu suga ("Padus virginiana").

Vēlā ieva— Latvijā introducēta ievu suga ("Padus serotina").

Avoti: LLVV, LD

Ieva   mit.

1. Ebreju, kristietības un islāma mitoloģijā - kopā ar Ādamu - pirmie cilvēki.

Avoti: Mit

Ieva   vietv.

1. Ievas ezers - viens no Korneta ezeriem Alūksnes augstienes Veclaicenes paugurainē, Alūksnes novada Veclaicenes pagastā, 164,4 m vjl., platība - 9 ha, vidējais dziļums - 5,2 m, lielākais dziļums - 12,5 m.

Avoti: LE1

ievābīt   apv.

1. Ielūgt, aicināt.

Avoti: ME

ievad-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka ar salikteņa otrajā daļā nosaukto iesāk, ievada (ko); norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais atrodas (kā) sākumā.

2. Norāda, ka ar salikteņa otrajā daļā nosaukto ievirza, ievada (kur iekšā, piemēram, ierīcē, iekārtā).

Avoti: LLVV

ievadas   novec.

1. Nedēļnieces un bērna ievešana baznīcā 6 nedēļas pēc dzemdībām.

Avoti: KV

ievadāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; reti.

1. Vadājot ievilināt (kur iekšā).

2. Vairākkārt vedot, vadājot sev līdzi, pieradināt nākt (līdzi).

3. apv. Vadājot ievingrināt iešanā (piemēram, kastrētu zirgu).

Avoti: LLVV, KiV

ievadāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; reti.

1. Ievākties, iekravāties (jaunā dzīvesvietā).

Avoti: LLVV

ievaddaļa   -as, s.

1. Sākuma daļa.

Avoti: LLVV

ievaddati   inf.

1. Dati, ko ievada datorā to apstrādei vai glabāšanai.

Avoti: ZTV

Ievade   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aizputes novada Aizputes pagastā.

Avoti: LC

ievade   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> ievadīt.

2. inf. Informācija, ko apstrādei datorā ievada ar ievadierīču starpniecību vai no datnēm, kas glabājas datora diskatmiņā.

Avoti: ZTV

ievadiekārta   -as, s.; tehn.

1. Iekārta (parasti skaitļotājā), kas ievada (tajā) informāciju.

Avoti: LLVV

ievadierīce   -es, dsk. ģen. -ču, s.; tehn.

1. Ierīce, kas pārsūta datus, programmas vai vadības signālus datora procesoram un kalpo par saskarni starp cilvēku un datoru.

Avoti: LLVV

ievadījums   -a, v.; parasti vsk.

1. Sākuma daļa, ievads (piemēram, daiļdarbam).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ievadīt (3).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> ievadīt (4).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> ievadīt (5).

Avoti: LLVV

ievadintensitāte   inf.

1. Vidējais rakstzīmju, ziņojumu vai darbu skaits, ko datu apstrādes sistēma saņem laika vienībā.

Avoti: D3

ievadīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Dodoties līdzi, rādot ceļu, ievest (kur iekšā).

2. Virzot, novadot (piemēram, pa kanāliem, caurulēm), panākt, ka (piemēram, šķidrums) ieplūst (kur iekšā).

// med. Panākt (piemēram, ieelpojot, injicējot, iedzerot), ka (parasti zāļu viela) iekļūst (organismā).

3. Mācot panākt, ka sāk apgūt (piemēram, kādas iemaņas).

4. Uzsākt, iesākt (ko).

Ievadīt lietu (pret kādu)— uzsākt, ierosināt tiesas procesu.

5. tehn. Panākt, ka (kāda sistēma, iekārta u. tml.) saņem (programmu, informāciju).

Avoti: LLVV

ievadizvade   inf.

1. Kopējs nosaukums ievades un izvades procesiem, kā arī attiecīgajiem datiem un aparatūrai.

Avoti: ZTV

ievadlauks   inf.

1. Displeja ekrānā - laukums, kurā lietotājs var ierakstīt informāciju. Šā laukuma robežas parasti ir norādītas. Sk. arī lauks (2).

Avoti: ZTV

ievadlekcija   -as, s.

1. Lekcija, ar kuru ievada, iesāk (piemēram, mācību kursu, lekciju ciklu).

Avoti: LLVV

ievadnarkoze   inf.

1. Narkoze, ko izraisa, ievadot taisnajā zarnā, vēnā vai muskulī īslaicīgas darbības narkozes līdzekli, lai nodrošinātu mierīgāku slimnieka iemigšanu inhalācijas narkozes laikā; bazālā narkoze; sākumnarkoze.

Avoti: TM5

ievadnieki

1. Aizputes novada Aizputes pagasta apdzīvotās vietas "Ievade" iedzīvotāji.

2. dsk. Ievadnieks.

Avoti: V1

ievadnieks   novec.

1. Laikrakstu redakcijas loceklis vai līdzstrādnieks, kas raksta ievadrakstus.

2. vsk. Ievadnieki.

Avoti: KV

ievadpiezīme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Paskaidrojoša piezīme, ar kuru ievada, iesāk (piemēram, kādu rakstu).

Avoti: LLVV

ievadr.   saīs.

1. Ievadraksts (bibliogrāfiskajā aprakstā).

Avoti: i1

ievadraksts   -a, v.

1. Redakcijas raksts (laikraksta vai žurnāla numura sākumā) par kādu nozīmīgu, aktuālu jautājumu.

2. Grāmatas sākumā iespiestais patstāvīgais raksts, kas raksturo publicējamo materiālu vai tā utoru.

Avoti: LLVV, BtV

ievadreferāts   -a, v.

1. Referāts, ar kuru ievada, iesāk (piemēram, konferenci, sanāksmi).

Avoti: LLVV

ievadruna   -as, s.

1. Runa, ar kuru ievada, iesāk (sapulci, konferenci u. tml.).

Avoti: LLVV

ievads   -a, v.

1. Tas, ar ko ievada, iesāk.

2. Teksts (iespieddarba sākumā), kas ievada (šajā darbā).

3. mūz. Priekšspēle, sākuma posms, kas ievada skaņdarbu un kam seko skaņdarba galvenā tēma vai daļa.

4. Mācību kurss, kurā aplūko kādas zinātņu nozares pamatus.

5. pareti. Ievadraksts.

6. tehn. Ierīce, iekārta, kas (ko) ievada, ievirza (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ievadseptakords   mūz.

1. Septakords, kas veidots uz skaņkārtas VII pakāpes.

Avoti: Mūz

ievadskaņa   -as, s.

1. Ievadtonis.

Avoti: LLVV

ievadtonis   -ņa, v.; mūz.

1. Skaņkārtas visnenoturīgākā skaņa, kas atrodas pakāpi zemāk vai augstāk par toniku un tiecas uz to.

Avoti: LLVV

ievadvārdi   -u, vsk. ievadvārds, -a, v.

1. tikai dsk. Uzruna (parasti neliela), ar kuru atklāj (sapulci, konferenci u. tml.).

2. Ievads (2).

Avoti: LLVV

ievadžot   apv.

1. Ieplūkt.

Avoti: ME

ievagot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ieveidot (kur vagu).

// pārn. Būt par cēloni tam, ka rodas (sejā grumbas, rievas u. tml.).

Avoti: LLVV

ievaicāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Iejautāties.

Avoti: LLVV

ievaidēties   -vaidos, -vaidies, -vaidas, pag. -vaidējos; refl.

1. Iesākt vaidēt un tūlīt apklust.

2. Vaidot ierunāties.

Avoti: LLVV

ievaijāt   apv.

1. Vajājot iebaidīt.

Avoti: ViV

ievaimanāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Iesākt vaimanāt un tūlīt apklust.

2. Vaimanājot ierunāties.

Avoti: LLVV

ievaine   novec.

1. Ievājs.

Avoti: LV93

ievainojamība   inf.

1. Jebkura datoru tīkla konstruktīva nepilnība, kas var pazemināt tīkla drošību draudu gadījumā.

Avoti: D3

ievainojums   -a, v.

1. Audu bojājums (cilvēka vai dzīvnieka organismā), kas radies ārējas iedarbības rezultātā.

// pārn. Dziļš aizskārums, aizvainojums.

Avoti: LLVV

ievainot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Radīt audu bojājumu (cilvēka vai dzīvnieka organismā) ārējas iedarbības rezultātā.

// pārn. Dziļi aizskart, sāpināt (ar savu izturēšanos, rīcību, runu); būt par cēloni tam, ka (kāds) tiek dziļi aizskarts, sāpināts.

Avoti: LLVV

ievainotais   -ā, v.

1. Cilvēks, kas ir ievainots.

Avoti: LLVV

ievainoties   apv.

1. Ievainot sevi.

2. Būt vaininiekam.

Avoti: ME

ievaiņāt   apv.

1. Ievainot.

Avoti: KiV

ievaiņot   apv.

1. Ievainot.

Avoti: ĒiV

ievairot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Pavairot.

Avoti: LLVV

ievairoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; reti.

1. Savairoties (kur).

Avoti: LLVV

ievaislot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Ieaudzēt (lauksaimniecības dzīvniekus).

Avoti: LLVV

ievaisloties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; reti.

1. Refl. --> ievaislot.

Avoti: LLVV

ievajadzēties   parasti 3. pers., -vajagas, pag. -vajadzējās; refl.; trans.

1. Pēkšņi kļūt vajadzīgam, nepieciešamam.

Avoti: LLVV

ievajāt   apv.

1. Sākt vajāt.

Avoti: ME

ievājs   -a, v.

1. Ievu audze; ievām apaugusi vieta.

Avoti: LLVV

ievakars   apv.

1. Priekšvakars.

Avoti: ME

ievākojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> ievākot (1); speciāls apvāks (grāmatai, burtnīcai).

2. poligr. Paveikta darbība --> ievākot (2); vāks (iespieddarbam).

Avoti: LLVV

ievākot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Aplikt (grāmatas, burtnīcas) vākiem speciālu apvāku; apvākot.

2. poligr. Iestiprināt vākos (iespieddarbu).

Avoti: LLVV

ievākt   -vācu, -vāc, -vāc, pag. -vācu; trans.

1. Iegūt (ražu, piemēram, nopļaujot labību, noņemot dārzeņus vai augļus) un novietot (parasti kur iekšā) uzglabāšanai.

2. Meklējot sagādāt (augu, dzīvnieku, iežu paraugus); savākt.

3. Iekasēt (naudu).

4. Izjautājot iegūt (ziņas, datus).

5. Ievietot (kur iekšā, piemēram, kādā telpā priekšmetu).

Avoti: LLVV

ievākties   -vācos, -vācies, -vācas, pag. -vācos; refl.

1. Apmesties (uz dzīvi), iekravāties (jaunās telpās, jaunā dzīvoklī); apmesties, iekārtoties (jaunās darba telpās).

Avoti: LLVV

ievākums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> ievākt (1); ievāktā raža.

2. Paveikta darbība --> ievākt (2); savākto paraugu kopums.

3. Paveikta darbība, rezultāts --> ievākt (3).

4. Ienesums.

Avoti: LLVV

ievalcējums   -a, v.; tehn.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ievalcēt.

Avoti: LLVV

ievalcēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; tehn.

1. Valcējot ieveidot (kādā materiālā, piemēram, caurumus, pacēlumus).

Avoti: LLVV

Ievalča   vietv.; nelok.

1. Ievalča ezers - atrodas Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā, platība - 1 ha, garums - ~150 m, lielākais platums - ~100 m, viens no Dzērbenes ezeriem.

Avoti: LD, La1

Ievalču   vietv.; nelok.

1. Ievalču ezers - Ievalča ezers Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

Avoti: LD

ievaldīt   apv.

1. Savaldīt, pieradināt.

Avoti: ME

ievaldzināt   apv.

1. Iepīt, iejaukt, iesaistīt.

Avoti: ME

ievaldzināties   apv.

1. Iepīties (nepatīkamā lietā).

Avoti: ME

ievalēt   apv.

1. Nevērīgi iemest.

Avoti: KiV

ievālēt   sar.

1. Iesist.

Avoti: Sin

ievalgs   apv.

1. Pavalgs.

Avoti: KV, ME

ievalgs   apv.

1. Iemauktiem izlietots valgs.

Avoti: KV, ME

ievalīgs   apv.

1. Brīvs, nenodarbināts.

Avoti: ME

ievalīns   apv.

1. Brīvs, nenodarbināts; ievalīgs.

Avoti: ME

ievalka   -as, s.

1. Vieta (kokā), kur ir greizas, slīpas šķiedras.

2. Līcis, līkums.

3. Dziļākā upes ielejas, gravas, vecgravas vai citas erozijas reljefa formas daļa; tālvegs.

Avoti: LLVV, ME, SV99

ievalkains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (koks), kam ir greizas, slīpas šķiedras.

Avoti: LLVV

ievalkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sākot valkāt, vairākkārt uzvelkot, padarīt (apavus, apģērbu) valkāšanai ērtu.

Avoti: LLVV

ievalkāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās;

1. Refl. --> ievalkāt; tikt ievalkātam.

Avoti: LLVV

ievalks   apv.

1. Austiņa zābakam.

2. Pavāršķu osa pastalām.

3. Vērpjot pie spoles piesiets pavediena sākums.

4. Kāsis zābaku aizpogāšanai.

Avoti: KV

ievalks   apv.

1. Vieta (kokā), kur ir greizas, slīpas šķiedras.

2. Līcis, līkums.

Avoti: ME

ievalksnis   apv.

1. Cilpa vai caurums pastalas malā auklas ievēršanai.

Avoti: ĒiV

ievalkstīt   apv.

1. Šurp un turp valstoties ievīt.

Avoti: ME

ievalstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Valstot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ievaļa   sar.

1. Vaļas brīdis.

Avoti: Sin

ievaļāt   apv.

1. Varēt, iespēt, izdarīt.

Avoti: ME

ievāļāties   apv.

1. Vāļājoties, grozoties ievirzīties (piemēram, peļķē, dubļos).

Avoti: ĒiV

ievāļoties   apv.

1. Vāļājoties, grozoties ievirzīties (piemēram, peļķē, dubļos).

Avoti: ĒiV

ievanckāt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām iedzīt (dzīvniekus).

2. žarg. Iesist.

Avoti: KiV, SLG

ievandīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Iejaukt (kādu priekšmetu starp citiem).

Avoti: LLVV

ievandīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Tikt ievandītam (kur iekšā).

// vienk. Iejukt (cilvēku burzmā, starp cilvēkiem).

Avoti: LLVV

ievandznieki

1. Pāvilostas novada Vērgales pagasta apdzīvotās vietas "Ievanga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ievāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lizuma pagastā.

Avoti: LC

ievankšēties   parasti 3. pers., -vankšas, pag. -vankšējās; refl.; sar.

1. Iesākt vankšēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ievankšķēties   parasti 3. pers., -vankšķas, pag. -vankšķējās, refl.; sar.

1. Iesākt vankšķēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ievanterēt   apv.

1. Ieklejot, ieklaiņot.

Avoti: ViV

ievantēt   apv.

1. Iepērt.

2. Iedzīt, ietriekt.

3. Ātri, strauji iemest, iesviest, iekraut u. tml.

Avoti: ĒiV, ViV

ievantēties   apv.

1. Ieiet, iekļūt (kur iekšā).

Avoti: ĒiV

ievārdot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Ieteikt, iegalvot.

Avoti: LLVV

ievarēt   apv.

1. Pārvarēt, tikt galā (ar ko).

Avoti: ME

ievārgt   apv.

1. Panīkt, krist nabadzībā.

Avoti: ME

ievārījums   -a, v.

1. Cukura sīrupā savārīti augļi vai ogas, kas paredzēti ilgstošai uzglabāšanai.

Avoti: LLVV

ievarināties   apv.

1. Gūt spēkus un ievingrināties.

Avoti: ME, VeAT

ievārīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vārot (augļus, ogas ar cukuru), sagatavot (tos) ilgstošai uzglabāšanai.

2. Savārīt (biezāku).

3. vienk. Parasti savienojumā ar "ziepes", "putra": nepareizi rīkojoties, sagādāt nepatikšanas.

Avoti: LLVV

ievārīt   apv.

1. Ātri iesviest, iemest, iegrūst u. tml. (kur, kādā vietā).

2. Iedzīt, ietriekt.

Avoti: ĒiV

ievārīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Vāroties kļūt biezākam.

2. Ilgāku laiku vāroties, pāriet (no šķīduma) vārāmajā produktā (piemēram, par cukuru).

3. Izveidoties nosēdumiem (uz trauka sienām, kurā ilgāku laiku ko vāra).

Avoti: LLVV

ievārīties   apv.

1. Ātri ieiet, ieskriet, iebraukt u. tml. (kur iekšā).

Avoti: ĒiV, ViV

ievārksnis   apv.

1. Cilpa vai caurums pastalas malā auklas ievēršanai.

Avoti: ĒiV

ievarkšēties   apv.

1. Ierunāties, iebilst.

Avoti: ViV

ievarkšķēties   apv.

1. Iesākt kurkstēt, brēkt, ķērkt, činkstēt.

Avoti: ME

ievārstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vārstot, virinot panākt, ka viegli veras.

2. Vaļīgi, arī pavirši ievērt (auklu).

Avoti: LLVV

ievāršķis   apv.

1. Pastalas aukla.

2. Pinums gultā, ratos.

Avoti: KV

ievārtīt   apv.

1. Vārtot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: ME

ievārtīties   apv.

1. Vārtoties ievirzīties (piemēram, peļķē, dubļos).

Avoti: ĒiV

ievasa   apv.

1. Mitrums zemē, sula kokos.

2. Spēks, iespēja.

Avoti: KV, ME

ievasi   apv.

1. dsk. Atvase.

Avoti: ME

ievaskojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ievaskot.

Avoti: LLVV

ievaskot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ieziest ar vasku.

Avoti: LLVV

ievaukšēties   parasti 3. pers., -vaukšas, pag. -vaukšējās; refl.; sar.

1. Iesākt vaukšēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ievaukšķēties   parasti 3. pers., -vaukšķas, pag. -vaukšķējās, refl.; sar.

1. Iesākt vaukšķēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ievaza   apv.

1. Tas, kas ir ievazāts.

2. hip. Neliels grāvis.

Avoti: ME

ievazājums   -a, v.; pareti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ievazāt.

Avoti: LLVV

ievazāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ienest līdz ar ko citu (kur iekšā ko nevajadzīgu).

// pārn. Apzināti izplatīt, ieviest (ko kaitīgu, nevēlamu, piemēram, uzskatus, idejas).

// pārn. Būt par cēloni tam, ka izplatās, ieviešas (kas nevēlams) - par parādībām sabiedrībā.

Avoti: LLVV

ievazāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; vienk.

1. Ieklaiņot, ieklīst.

Avoti: LLVV

ievažīt   apv.

1. Ļaut brīvi, pēc patikas rīkoties.

2. Izrādīt cieņu.

Avoti: KiV

ievecēt   apv.; reti

1. Sasniegt noteiktu vecumu.

Avoti: ME

ievecēties   apv.

1. Sasniegt noteiktu vecumu.

Avoti: ME

ievēcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vēcinot sagatavot (kādai darbībai).

Avoti: LLVV

ievecot   apv.

1. Kļūt vecam, novecot.

Avoti: ME

ievecoties   apv.

1. Ieilgt (par kaiti, slimību).

Avoti: ĒiV

ievedēja   apv.

1. Vedējmāte.

Avoti: KiV

ievedējs

1. Importieris, importētājs.

2. apv. Vedējtēvs.

Avoti: LLVV, MLVV, KiV

ievedes   apv.

1. No krūmiem (koku zariem) savītas cilpas pie plostiem.

Avoti: ME, VeAT

ievedības   apv.

1. Ienākšana, iebraukšana, iekravāšanās.

Avoti: ME

ievediens   apv.

1. Ievads, priekšvārds.

Avoti: ME

ievedināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vedinot panākt, ka ievirzās (kur iekšā).

2. reti. Ierosināt, pamudināt (kādu ko darīt).

Avoti: LLVV

ievēdināt   apv.

1. Iekustināt atvēzienā (piemēram, šūpoles).

Avoti: ME

ievedināties   apv.

1. Ļauties kārdinājumam.

Avoti: ME

ievēdināties   apv.

1. Iekustēties, sākt šūpoties.

Avoti: ME, VeAT

ievēdīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; intrans.

1. Ieplūst (parasti par vieglu gaisa strāvu, smaržu).

2. trans. Ar vieglu pūsmu ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ievedlēses   novec.

1. Apliecības, kas apliecināja zināmu preču eksportu un atviegloja dokumentu kārtošanu muitas iestādēs.

Avoti: KV

ievedmuita   -as, s.; ekon.

1. Muita, ko valsts uzliek precēm, kuras ieved no ārzemēm.

Avoti: LLVV

ievedne   apv.

1. Vedekla.

Avoti: KV

Ievedne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Jaunannas pagastā.

2. Pededzes labā krasta pieteka Alūksnes novada Jaunalūksnes, Malienas un Jaunannas pagastā, garums - 22 km, kritums - 80 m, iztek no Dūņenieka ezera uz dienvidaustrumiem no Alūksnes.

Avoti: LC, LD, La1

ievedprēmijas   novec.

1. Tirdzniecības politikas ierocis uztura līdzekļu trūkuma un dārdzības laikos.

Avoti: KV

ievedums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ievest (4).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ievest (5).

3. ekon. Paveikta darbība, rezultāts --> ievest (6).

Avoti: LLVV

ieveidne   novec.

1. Uz laiku taisīts klājs jeb sega, ko lieto dažādu būvdaļu (velvju, sienu) mūrēšanai, blietēšanai vai liešanai.

Avoti: KV

ieveidnis   -ņa, v.; būvn.

1. Koka vai metāla veidne dzelzsbetona vai betona būvkonstrukciju izgatavošanai.

Avoti: LLVV

ieveidojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieveidot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ieveidot (2).

Avoti: LLVV

ieveidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iestrādāt (priekšmetā, materiālā).

// pārn. Ietvert, attēlot (mākslas darbā).

2. Veidojot panākt, ka (kas) iegūst (noteiktu formu, izskatu).

Avoti: LLVV

ieveidoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās;

1. Refl. --> ieveidot (1); tikt ieveidotam.

2. Refl. --> ieveidot (2); tikt ieveidotam.

Avoti: LLVV

ieveids   -a, v.; reti.

1. Ieveidojams (1).

2. Ieveidojums (2).

Avoti: LLVV

ieveikt   apv.

1. Pārvarēt, savaldīt, pārspēt.

Avoti: ME

ievējot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Ieplūst (parasti par gaisa strāvu, smaržu).

Avoti: LLVV

ievējoties   apv.

1. Iekustēties, sākt šūpoties.

Avoti: ME

ievēkšēties   parasti 3. pers., -vēkšas, pag. -vēkšējās; refl.; sar.

1. Iesākt vēkšēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ievēkšķēties   parasti 3. pers., -vēkšķas, pag. -vēkšķējās, refl.; sar.

1. Iesākt vēkšķēt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ieveķēt   apv.

1. Ieēst (ko biezu).

2. Iesist.

3. Mazliet iepērt.

Avoti: ViV, ME

ieveldrēt   apv.

1. Ieviļņot, ļodzīgā gaitā ienākt, ieiet.

Avoti: ME

ieveldzēt   apv.

1. Nedaudz samitrināt, padarīt mitru, valgu.

Avoti: ĒiV

ieveldzēties   apv.

1. Refl. --> ieveldzēt.

Avoti: ĒiV

ievēlējamība   -as, s.; parasti vsk.

1. Ar likumu noteikta politiska kārtība valsts un sabiedriskajās iestādēs un organizācijās, pēc kuras amatpersonas tiek ievēlētas (nevis ieceltas) amatā.

Avoti: LLVV

ievēlēšana   jur.

1. Pilnvaru piešķiršana vai nodošana likumā noteiktajā kārtībā kādai personai balsošanas ceļā, lai tā ieņemtu valsts vai sabiedrisko amatu un veiktu tam atbilstošus pienākumus; vēlējot, balsojot izveidot cilvēku grupu, komisiju, komiteju utt., kāda uzdevuma veikšanai.

Avoti: JtV

ievelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Velējot padarīt (audumu) mīkstu un gludu.

2. Velējot padarīt (velējamo vāli) ērtu, parocīgu, velēšanai.

Avoti: LLVV

ievēlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Balsojot nodot (personai) pilnvaras (veikt valsts vai sabiedrisku amatu).

2. novec. Ieteikt (1).

Avoti: LLVV

ievēlēt   apv.

1. Apsolīt.

Avoti: ME

ievelgans   apv.

1. Mazliet valgans, pamitrs.

Avoti: ViV

ieveli   apv.; hip.

1. Jumta kārtis.

Avoti: ME

ievelka   apv.

1. Nelīdzena vieta kokā.

2. Līcis.

Avoti: KV

ievelkains   apv.

1. Šķībi šķiedrains (koks).

Avoti: ME

ievelmējums   -a, v.; tehn.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ievelmēt.

Avoti: LLVV

ievelmēšana   tehn.

1. Metāla sagataves virsmas reljefa veidošana, to spiedapstrādes procesā plastiski deformējot; ievelmē vītnes, zobratu zobus, vārpstu izciļņus, rokturu rievojumu; palielinās arī apstrādāto detaļu nogurumizturība, dilumpretestība un cietība.

Avoti: ZTV

ievelmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; tehn.

1. Velmējot ieveidot (kādā materiālā, piemēram, padziļinājumus).

Avoti: LLVV

ievelt   -veļu, -vel, -veļ, pag. -vēlu; trans.

1. Veļot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ievelties   -veļos, -velies, -veļas, pag. -vēlos; refl.

1. Refl. --> ievelt.

2. Mutuļiem ieplūst (kur iekšā) - parasti par tvaiku, gaisu, sniegu.

// sar. Ar kustību, kas atgādina velšanas, ievirzīties (kur iekšā).

3. parasti 3. pers.; pareti. Iekļūt (piemēram, matos, spalvā), cieši sajaucoties, savijoties (ar tiem) - par pūkām, gružiem u. tml.

Avoti: LLVV

ievemt   -vemju, -vem, -vemj, pag. -vēmu; intrans.

1. Vemjot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ievensties   apv.

1. Neveikli, pusrāpus iekļūt.

Avoti: ME

ievērāt   apv.

1. Ieraudzīt; arī pamanīt.

Avoti: KiV

ievērība   -as, s.; parasti vsk.

1. Uzmanības pievēršana (kam), interese (par ko).

Ievērības cienīgs— tāds, kas saista uzmanību.

Atstāt bez ievērības— nepievērst uzmanību; neizpildīt (piemēram, kādu lūgumu).

Avoti: LLVV

ievērīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ātri ievēro, uztver, pamana.

Avoti: LLVV

ievērīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ievērīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ieverkšēties   apv.

1. Ierunāties.

Avoti: ViV

ievērojamāks   sar.

1. Pārāks.

Avoti: Sin

ievērojams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> ievērot.

2. Tāds (cilvēks), kam ir lieli nopelni, sasniegumi, panākumi (kādā darbības nozarē); izcils.

3. Tāds, kam piemīt kas nozīmīgs; tāds, kas saista uzmanību, izraisa interesi.

4. Liels, plašs (pēc skaita, izmēra, apjoma).

// apst. Ļoti daudz, lielā mērā.

Avoti: LLVV

ievērot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Uztvert (ar redzi); ieraudzīt.

2. Pievērst uzmanību (kam), izrādīt interesi (par ko).

3. Iegaumēt.

4. Rīkoties saskaņā (ar kādiem ieteikumiem, norādījumiem u. tml.); iegaumēt un izpildīt (noteikumus, prasības u. tml.).

Ievērot distanci— izturēties rezervēti, nenodibināt tuvākas attiecības.

5. Uzklausīt un izpildīt (lūgumu, vēlēšanos).

6. novec. Novērot, uzmanīt.

7. divd. formā: ievērojot, apst. nozīmē. Saskaņā, sakarā (ar ko).

Avoti: LLVV

ievērpt   -vērpju, -vērp, -vērpj, pag. -vērpu; trans.

1. Iesākt vērpt, bet nepabeigt.

// pārn. Iesākt (parasti domu, sarunu).

2. Vērpjot ietvert (pavedienā).

// pārn. Iekļaut (daiļdarbā).

Avoti: LLVV

ievērpties   parasti 3. pers., -vērpjas, pag. -vērpās; refl.

1. Refl. --> ievērpt (2); tikt ievērptam (parasti neviļus, negribēti).

2. Iesākties (parasti par domu, sarunu).

Avoti: LLVV

ievērst   -vēršu, -vērs, -vērš, pag. -vērsu; trans.

1. Pavērst uz iekšu (pēdas priekšējo daļu).

Avoti: LLVV

ievērsties   apv.

1. Ieviesties, ielavīties.

Avoti: ME

ievērt   -veru, -ver, -ver, pag. -vēru; trans.

1. Verot ievirzīt (kur iekšā pavedienu, auklu u. tml).

Ieveramā gumija— gumijota lentīte, ko lieto ievēršanai apģērba gabalos.

2. Verot ciet (piemēram, durvis, logu), iespiest (ko starpā).

Avoti: LLVV

ievērtēt   žarg.

1. (Izmēģināt un) dot savu vērtējumu.

Avoti: JV

ievērties   parasti 3. pers., -veras, pag. -vērās;

1. Refl. --> ievērt (1); tikt ievērtam.

2. Refl. --> ievērt (2); tikt ievērtam (parasti neviļus, negribēti).

Avoti: LLVV

ievērtīties   apv.

1. Iegrozīties.

Avoti: ME

ievērtne   poligr., novec.

1. Kartonos un papes izstrādājumos ar speciālām mašīnām izdobti caurumiņi auklu ievēršanai.

Avoti: GV

ievēsināt   apv.

1. Ievēcināt.

Avoti: ME

ievēsmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.

1. Ieplūst (piemēram, par vieglu gaisa strāvu, smaržu).

Avoti: LLVV

ievest   -vedu, -ved, -ved, pag. -vedu;

1. trans. Vedot (ar transportlīdzekli), nogādāt (kuri iekšā).

2. trans. Vedot (liekot iet sev līdzi) panākt ka ieiet, ienāk (kur iekšā).

Ievest valdījumā— saskaņā ar tiesas lēmumu nodot īpašumu jaunam īpašniekam.

// pārn. Parādīt, atveidot (mākslas darbā).

3. parasti 3. pers.; intrans. Ievirzīties (kur iekšā) - par ceļiem, takām u. tml.

4. trans. Atvest un ieviest (augus vai dzīvniekus no citurienes).

5. trans. Piegādāt (preces no cita valsts rajona, apgabala u. tml.).

6. trans.; ekon. Piegādāt (valstij preces vai kapitālu no ārzemēm).

7. trans. Iekļaut, ieviest (kādā sistēmā, piemēram, apzīmējumu, jēdzienu).

8. trans.; sar. Izveidot, nodibināt.

9. trans.; sar. Uzņemt, ierakstīt (piemēram, sarakstā, līgumā).

Avoti: LLVV

ievesties   parasti 3. pers., -vedas, pag. -vedās; refl.; novec.

1. Vairākkārt atkārtojoties, kļūt par ierastu.

Avoti: LLVV

ievešana   apv.

1. Sievietes svētīšana pēcdzemdību periodā (katoļiem).

Avoti: KiV

ievēzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Vēzējot sagatavot (kādai darbībai).

Avoti: LLVV

ievēzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Vēzējot sagatavoties (kādai darbībai).

Avoti: LLVV

ievēziens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> ievēzēt.

Avoti: LLVV

ievibrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) sāk vibrēt.

Avoti: LLVV

ievibrēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Iesākt vibrēt; īsu brīdi vibrēt.

Avoti: LLVV

ievicināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vicinot sagatavot (kādai darbībai).

2. apv. Ietīt, ievīstīt.

Avoti: LLVV, ME

ievīcināt   apv.

1. Iesildīt (piemēram, motoru).

Avoti: ME

ievicot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iesist (parasti ar vicu).

// intrans.

2. Apēst vai izdzert (kādu daudzumu).

Avoti: LLVV

ievicoties   apv.

1. Piedzerties.

Avoti: ME

ievidžināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Iesākt vidžināt un tūlīt apklust.

// pārn. Ierunāties ātri, smalkā balsī (parasti par bērniem, sievietēm).

Avoti: LLVV

ievieglot   apv.

1. Atvieglināt, atsvaidzināt.

Avoti: ME

ievieķēt   apv.

1. Pamanīt, ieraudzīt.

Avoti: ME

ievieķēt   apv.

1. Iesist.

Avoti: ME

ieviena   apv.

1. Ievājs; ieviens.

Avoti: ME

ieviens   apv.

1. Ievājs.

Avoti: LV93

ieviest   -viešu, -vies, -vieš, pag. -viesu; trans.

1. Panākt, ka (kādu jauninājumu) sāk plaši lietot (kādā nozarē).

2. Izveidot, nodibināt.

// pārn. Izraisīt (psihisku stāvokli, tā izpausmi).

3. Ieaudzēt (kur augus vai dzīvniekus).

Avoti: LLVV

ieviesties   parasti 3. pers., -viešas, pag. -viesās; refl.

1. Refl. --> ieviest (1); tikt ieviestam.

2. Rasties, izveidoties (parasti par ko nevēlamu).

// pārn. Izraisīties (par psihisku stāvokli, tā izpausmi).

3. Refl. --> ieviest (3).

Avoti: LLVV

ievietēt   apv.

1. Iepērt, iesist.

Avoti: ME

ievietēt   apv.

1. Ievietot.

Avoti: ME

ievietēt   apv.

1. Sautēt, sutināt (karstos pelnos).

Avoti: ME

ievietot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Novietot (kur iekšā priekšmetu).

2. Iekārtot (telpā, dzīvoklī, parasti uz laiku).

3. Publicēt (kādā izdevumā).

4. Klasificējot iedalīt (kur).

Avoti: LLVV

ievietoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ietilpt, saiet (kādā vietā, telpā).

2. Iekārtoties, apmesties (kādā vietā, telpā, parasti uz laiku).

Avoti: LLVV

ievijums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ievīt (1).

Avoti: LLVV

ievīkstināt   apv.

1. Ietīt.

Avoti: Sin

ievīkstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; apv.

1. Ievīstīt.

Avoti: LLVV

ievīkstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; apv.

1. Ievīstīties.

Avoti: LLVV

ievīkšķīt   apv.

1. Ietīt.

Avoti: Sin

ievīkšties   apv.

1. Gatavoties, posties (apmeklējumam).

Avoti: ME, VeAT

ievīkt   apv.

1. Daļēji paveikt (darbu).

Avoti: ME

ievilbināt   apv.

1. Ieaicināt, ievilināt.

Avoti: ME

ievilcēja   novec.

1. Tautu meita, kas dzied ievilkdama.

Avoti: KV

ievilcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vilcināties nokārtot, paveikt (ko); pieļaut, būt par cēloni, ka (kas) ieilgst.

Avoti: LLVV

ievilcināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās;

1. Refl. --> ievilcināt; tikt ievilcinātam.

Avoti: LLVV

ievīlējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ievīlēt 1.

Avoti: LLVV

ievīlējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ievīlēt 2.

Avoti: LLVV

ievīlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Vīlējot (ar vīli), ieveidot (kādā virsmā, piemēram, robu).

Avoti: LLVV

ievīlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atlocīt un nošūt malu (piemēram, auduma gabalam); izveidot vīli.

Avoti: LLVV

ievīlēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> ievīlēt 1; tikt ievīlētam.

Avoti: LLVV

ievilgans   apv.

1. Mazliet valgans, pamitrs.

Avoti: ViV

ievilināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vilinot panākt, ka ievirzās (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ievilināties   apv.

1. Ļauties, pakļauties vilinājumam.

Avoti: ViV

ievilkt   -velku, -velc, -velk, pag. -vilku; trans.

1. Velkot ievirzīt (kur iekšā).

2. Ģērbjot, aujot (ko), ievirzīt (rokas piedurknēs, kājas apavos).

3. Velkot (kur iekšā) vai ritinot kopā, pārtraukt (piemēram, ierīces) darbību.

4. Ievirzīt uz iekšu (ķermeņa daļu) - par cilvēku.

5. Velkot panākt, ka (izmežģīta locītava) atgūst normālu stāvokli.

6. Sūcot ieņemt (mutē šķidrumu); sūcot iedzert.

7. Sīki sakrokot, savilkt (piemēram, apģērbu, tā daļu).

8. Pierunājot panākt, ka (kāds) piedalās, iesaistās (darbībā, pasākumā, sarunā).

9. Velkot (ar ko asu, smailu), ieveidot (kādā virsmā svītras, rievas u. tml.).

// pārn. Būt par cēloni tam, ka rodas (sejā grumbas, rievas u. tml.).

// pārn. Būt par cēloni tam, ka rodas (sirmums matos).

// mat. Iezīmēt (ģeometrisku figūru kādā citā ģeometriskā figūrā).

10. būvn., tehn. Izbūvēt, ierīkot (ar vadiem saistītas iekārtas, ierīces).

11. Nepaveikt laikā (darbu, pasākumu); ieildzināt.

Ievilkt garuma— paildzināt, palēnināt.

12. intrans.; sar. Iesist (2).

13. vienk. Piesavināties.

Avoti: LLVV, SLG

ievilkties   -velkos, -velcies, -velkas, pag. -vilkos; refl.

1. sar. Lēnā gaitā ieiet, ienākt (kut iekšā).

2. Ievirzīties (kur iekšā), parasti, vairoties, arī slēpjoties (no kā).

3. parasti 3. pers. Ievirzīties uz iekšu (par ķermeņa daļu).

4. parasti 3. pers. Pamazām pārņemt (par sajūtām, jūtām).

5. parasti 3. pers. Iesūkties (vielā, masā u. tml.) - par vielu; piesūcoties (ar kādu vielu, masu), sasniegt noteiktu gatavības pakāpi.

6. parasti 3. pers. Refl. --> ievilkt (9); tikt ievilktam.

// pārn. Izveidoties, rasties (sejā) - par vaibstiem, grumbām u. tml.

7. parasti 3. pers. Norisināties ilgāk, nekā paredzēts; ieilgt.

Ievilkties (arī vilkties, stiepties) garumā— paildzināties, palēnināties.

8. sar. Ierauties (dziļāk apģērbā); ieģērbties.

9. sar. Iekravāties (kur uz dzīvi).

10. parasti 3. pers.; novec. Izraisīties un ieilgt (par sarunu).

Avoti: LLVV

ievilkums   -a, v.

1. Sīks auduma krokojums.

2. poligr. Iespiesta teksta rindas atvirzījums no malas (rindkopas sākumā).

3. apv. Ieausts krāsains diegs audumā tā rotāšanai.

Avoti: LLVV, KiV

ievilnīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja;

1. intrans.; pareti. Ieviļņot (1).

2. trans. Ieviļņot (2).

Avoti: LLVV

ievilnoties   apv.

1. Iedzerties.

Avoti: ME

ievilstīt

1. Ievilināt.

Avoti: Sin

ievilstīties   apv.

1. Ielavīties.

Avoti: ME

ievilt   -viļu, -vil, -viļ, pag. -vīlu; trans.

1. Iemānīt, ievilināt.

Avoti: LLVV

ievilties   novec.

1. Iezagties.

Avoti: Sin

ieviļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Valstoties iegulēt (kur iedobumu, bedri u. tml.).

Avoti: LLVV

ieviļināties   apv.

1. Ievilināties.

Avoti: ViV

ieviļņojamība   novec.

1. Ierosināmība.

Avoti: Ztv1

ieviļņojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ieviļņot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ieviļņot (3).

Avoti: LLVV

ieviļņot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Viļņojot ieplūst (kur iekšā) - par upi, straumi u. tml.

// pārn. Ieplūst (kur iekšā) - par gaisu smaržu u. tml.; izplatīties (kur iekšā) - par skaņu.

2. parasti 3. pers.; trans. Ievirzīt (kur) - par viļņiem.

3. trans. Izraisīt saviļņojumu, jūsmu; saviļņot.

Avoti: LLVV

ieviļņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt viļņoties; īsu brīdi viļņoties.

2. Refl. --> ieviļņot (3).

Avoti: LLVV

ievindot   apv.

1. Ar vindu iekļūt, piekļūt.

Avoti: ME

ievingrināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vairākkārt vingrinot, arī ko darot, panākt, ka (parasti ķermeņa daļa) iegūst vēlamo veiklību.

Ievingrināt roku— strādājot iegūt veiklību, prasmi kādā darbā.

Ievingrināt mēli— daudz runājot, iegūt veiklību runāšanā.

// parasti divd. formā: ievingrināts. Tāds, kas tiek izpildīts veikli, ar labām iemaņām (piemēram, par darbu, kustību).

Avoti: LLVV

ievingrināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Vairākkārt vingrinoties, arī ko darot, iegūt vēlamās iemaņas; iegūt prasmi, veiklību (piemēram, veikt kādu darbu).

Avoti: LLVV

ievingurēt   apv.

1. Ievingrināt.

Avoti: ViV

ievingurēties   apv.

1. Ievingrināties.

Avoti: ViV

ievinieši

1. Ādažu novada apdzīvotās vietas "Ieviņas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ievinnēt   apv.

1. Laimēt, iegūt (kāršu spēlē).

Avoti: ViV

ievīpsnāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Iesākt vīpsnāt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ievirgt   apv.

1. Iespēcināties.

Avoti: ME

ievirināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vairākkārt virinot, panākt, ka (durvis, logs) viegli veras.

Avoti: LLVV

ievīrināt   sar.

1. Iedrošināt.

Avoti: Sin

ievirmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Virmojot ievirzīties (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ievirmoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt virmot un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

ievirot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Ielikt (durvis, logus) virās.

Avoti: LLVV

ievīroties   apv.

1. Kļūt par vīru.

Avoti: ME

ievirpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Virpinot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ievirpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Virpojot ieveidot (kādā virsmā, piemēram, rievu, vītni).

Avoti: LLVV

ievirpot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; reti.

1. intrans. Ievirpuļot (1).

2. trans. Ievirpuļot (2).

Avoti: LLVV

ievirpuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. intrans. Virpuļojot ievirzīties (kur iekšā).

// pārn. Strauji (griežoties, dejojot) ievirzīties (kur iekšā).

2. parasti 3. pers.; trans. Virpuļojot ievirzīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ievirst   apv.

1. Ieviesties.

2. hip. Ieskatīties, iemīlēties.

3. Tapt, kļūt.

Avoti: ME

ievirsties   apv.

1. Ieviesties.

2. hip. Ieskatīties, iemīlēties.

3. Tapt, kļūt, pārvērsties.

Avoti: ME

ievirt   apv.

1. Vāroties daļēji iztvaikot, kļūt biezākam.

2. Vārot uzsūkties, ievārīties (2).

3. apv. Ievārīt (parasti ievārījumu).

Avoti: LLVV, KiV, ME

ievirze   -es, s.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ievirzīt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ievirzīt (2).

3. Saskaņojums ar (noteiktu) uzdevumu, (noteiktām) prasībām.

4. psih. Gatavība noteiktā situācijā reaģēt, izturēties noteiktā veidā.

Avoti: LLVV

ievirzījums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ievirzīt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ievirzīt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> ievirzīt (3).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> ievirzīt (4).

Avoti: LLVV

ievirzināt   apv.

1. Ievirzīt.

Avoti: ME

ievirzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Virzot, pārvietojot panākt, ka (priekšmets) nonāk (kur iekšā).

2. Virzot panākt, ka (šķidrums, gaisa plūsma u. tml.) nonāk (kur iekšā).

3. Panākt, ka (piemēram, darbība, norise) kļūst mērķtiecīga, iegūst noteiktu virzību.

4. Izveidot (kādas virsmas) padziļinājumā.

Avoti: LLVV

ievirzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Virzot, pārvietojot panākt, ka (priekšmets) nonāk (kur iekšā).

2. Virzot panākt, ka (šķidrums, gaisa plūsma u. tml.) nonāk (kur iekšā).

3. Panākt, ka (piemēram, darbība, norise) kļūst mērķtiecīga, iegūst noteiktu virzību.

4. Izveidot (kādas virsmas) padziļinājumā.

Avoti: LLVV

ievirzināties   apv.

1. Ievirzīties.

Avoti: ME

ievirzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Refl. --> ievirzīt (1).

2. parasti 3. pers. Refl. --> ievirzīt (2).

3. parasti 3. pers. Refl. --> ievirzīt (3).

4. parasti 3. pers. Refl. --> ievirzīt (4).

5. parasti 3. pers. Būt novietotam, atrasties, ar virzienu (kur iekšā) - par ceļu, upi u. tml.

Avoti: LLVV

ievīst   parasti 3. pers., -vīst, pag. -vīta; intrans.; reti.

1. Mazliet savīst.

Avoti: LLVV

ievīstījums   poligr., novec.

1. Papīri saldumu, cepumu u. c. preču iesaiņošanai.

Avoti: GV

ievīstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vīstot ietīt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ievīstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos;

1. Refl. --> ievīstīt.

Avoti: LLVV

ievīt   -viju, -vij, -vij, pag. -viju; trans.

1. Vijot ietvert (vijumā); vijot iestiprināt (kur iekšā).

// pārn. Iekļaut (parasti mākslas darbā, kādā tekstā).

2. Viļot izveidot (kur iekšā, piemēram, ligzdu).

Avoti: LLVV

ievīte   apv.

1. Dem. --> ieva.

Avoti: ME

ievīteroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt vīterot un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

ievīties   parasti 3. pers., -vijas, pag. -vijās; refl.

1. Tikt ievītam, ietvertam (vijumā), parasti neviļus, negribēti.

// pārn. Iekļauties (parasti mākslas darbā, kādā tekstā).

2. Viļoties ievirzīties (kur iekšā).

3. Līku loču ievirzīties (kur iekšā) - par līkumainiem ceļiem, upēm u. tml.

4. reti. Iesākties (par sarunu).

Avoti: LLVV

ievizēties   parasti 3. pers., -vizas, pag. -vizējās; refl.

1. Iesākt vizēt (par gaismas avotu, gaismu); īsu brīdi vizēt.

// pārn. Spēji spilgti, arī īsu brīdi spilgti izpausties (acīs) - parasti par jūtām.

Avoti: LLVV

ievizināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vizinot (ar transportlīdzekli), ievest (kur iekšā); vedot (ar transportlīdzekli), nogādāt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ievizmoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt vizmot; īsu brīdi vizmot.

Avoti: LLVV

ieviznīties   apv.

1. Ievizēties.

Avoti: ME

ievizuļoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt vizuļot; īsu brīdi vizuļot.

Avoti: LLVV

ievīžoties   apv.

1. Saņemties.

Avoti: DžP

ievižņoties   apv.

1. Ievizēties.

Avoti: ME

Ievkalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Grobiņas novada Medzes pagastā.

Avoti: LC

ievkalnieki

1. Grobiņas novada Medzes pagasta apdzīvotās vietas "Ievkalni" iedzīvotāji.

2. Kuldīgas novada Pelču pagasta apdzīvotās vietas "Ievukalni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ievogas   apv.

1. Melnā jāņoga ("Ribes nigrum"), upenes.

Avoti: Aug2

ievomzēties   apv.

1. Saģērbties, ietīties (biezā apģērbā, drēbēs).

Avoti: ĒiV

ievožiņa   apv.

1. Dem. --> ieva.

Avoti: ME

IeVP   saīs.

1. Ieslodzījuma vietu pārvalde.

Avoti: i2

ievpēlis   apv.

1. Pēlis, dūnu sega; dūnu spilvens.

Avoti: ME, VeAT

ievuicīt   apv.

1. Iemācīt.

Avoti: KiV

Ievukalni   vietv.; vēst.

1. Ievukalnu ciems - Kuldīgas novada Pelču pagasta nosaukums 1945.-1991. g.

Avoti: LPag

ievulājs   apv.

1. Ievājs.

Avoti: ĒiV

ievurbt   apv.

1. Ieurbt.

Avoti: KiV

ievužiņa   apv.

1. Dem. --> ieva.

Avoti: ME

ievziedi   -u, vsk. ievzieds, -a, v.

1. Ievu ziedi.

Avoti: LLVV

ieza   apv.

1. Iezis.

Avoti: ME

ieza-   apv.

1. Ie-.

Avoti: ME

iezabāt   apv.

1. Uzlikt mutes dzelžus (zirgam).

2. Iegrožot, ierobežot.

Avoti: NeV

iezabināt   apv.

1. Ierobežot.

Avoti: ME

iezadināt   apv.

1. Sākt kaitināt.

Avoti: ME

iezabīt   apv.

1. Nedaudz iedauzīt, iesist (cūkai).

Avoti: ME, VeAT

iezagšus   apst.; reti.

1. Paslepus.

Avoti: LLVV

iezagt   apv.

1. Zādzībā iegūt, nozagt.

2. Iesākt apzagt.

Avoti: ME

iezagties   -zogos, -zodzies, -zogas, pag. -zagos; refl.

1. Zagšus ievirzīties (kur iekšā) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

// pārn. Nemanāmi rasties, gadīties (par kļūdām, paviršībām u. tml.).

// pārn. Nemanāmi iesākties, iestāties (par laika posmu, parādībām dabā).

// pārn. Neviļus, negribēti parādīties (piemēram, sejā, acīs) - par psihiska stāvokļa izpausmi.

Iezagties acīs— sariesties.

// pārn. Neviļus, negribēti izraisīties (par psihisku stāvokli).

Avoti: LLVV, Sin

iezāģējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iezāģēt (3).

Avoti: LLVV

iezāģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. trans. Iesākt zāģēt, bet nepabeigt.

2. intrans. Zāģējot radīt bojājumu; zāģējot radīt ievainojumu.

3. trans. Zāģējot ieveidot (kur, piemēram, robu).

4. intrans.; vienk. Tīši, apzināti sagādāt (kādam) nepatikšanas, nodarīt ļaunumu.

Avoti: LLVV

iezaigoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt zaigot (par gaismas avotu, gaismu); īsu brīdi zaigot.

// pārn. Spēji spilgti, arī īsu brīdi spilgti izpausties (acīs) - par jūtām.

// pārn. Spēji spilgti, arī īsu brīdi spilgti izpausties (piemēram, par kādu parādību, pazīmi).

Avoti: LLVV

iezains   apv.

1. Smilšu klinšu veidojumi.

Avoti: ME

iezākāt   apv.

1. Ķengājoties sākt bieži apsaukāt.

Avoti: ME

iezālēt   apv.

1. Ārstēt, parasti ar ārstniecības augu novārījumu.

Avoti: KiV

iezalgoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt zalgot (par gaismas avotu, gaismu); īsu brīdi zalgot.

// pārn. Spēji spilgti, arī īsu brīdi spilgti izpausties (acīs) - par jūtām.

Avoti: LLVV

iezaltēt   apv.

1. Iepērt, iesist.

Avoti: ME

iezaļgans   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet zaļgans; ar zaļganu nokrāsu.

Avoti: LLVV

iezaļgot   apv.

1. Daļēji kļūt zaļam.

Avoti: ME

iezaļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Iesākt zaļot.

Avoti: LLVV

iezāļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; novec.

1. Iebalzamēt.

2. Ar medikamentu palīdzību savaldzināt, apburt.

Avoti: LLVV, ME

iezāļoties   apv.

1. Iezaļot.

Avoti: ME

iezaļš   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet zaļš; ar zaļu nokrāsu.

Avoti: LLVV

iezaļzils   apv.

1. Zaļgani zils.

Avoti: ME

iezārdot   apv.

1. Iekraut zārdā.

Avoti: ViV

iezārkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apkopt un ieguldīt (mirušo) zārkā.

Avoti: LLVV

iezāt   apv.

1. Aizāt, plaisāt.

Avoti: ME

iezāt   apv.

1. Ieskāt.

Avoti: ME

ieze   apv.

1. Ledus plaisa.

Avoti: ME

iezēģelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Ieburāt.

// pārn. Līganā, grīļīgā gaitā ievirzīties (kur iekšā) - parasti par iereibušu cilvēku.

Avoti: LLVV

iezelēt   apv.

1. Daļēji noslienāt košļājot.

Avoti: ME

iezelīties   apv.

1. Piezīsties, iesūkties, piesūkties - par dēli 1.

2. Saka par liniem, kad mizas sloksne ir piekļāvusies pie kātiņa tā, ka to nevar atdalīt.

Avoti: ME, VeAT

iezelt   parasti 3. pers., -zeļ, pag. -zēla; intrans.

1. Iesākt zelt.

Avoti: LLVV

iezelt   apv.

1. Iedzelt.

Avoti: ME

iezeltīt   sar.

1. Iesist.

Avoti: Sin

iezēlums   apv.

1. Kodiens, dzēliens.

Avoti: ME

iezemdēt   apv.

1. Iegrimt zemē.

Avoti: ME

iezemējums   -a, v.; el.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iezemēt.

Avoti: LLVV

iezemēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; el.

1. Savienot ar zemi (elektriskās iekārtas, aparātus).

Avoti: LLVV

iezemētājs   -a, v.; el.

1. Metāla priekšmets, ko izmanto iezemēšanai.

Avoti: LLVV

iezemieši   -u, v.

1. Iedzīvotāji, kuru senči no seniem laikiem dzīvojuši kādā zemē, apvidū; pirmiedzīvotāji.

Avoti: LLVV

iezemojums   -a, v.

1. Iezemējums.

Avoti: LLVV

iezemot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iezemēt.

Avoti: LLVV

iezibēt   parasti 3. pers., -zib, pag. -zibēja; intrans.

1. Iezibēties.

2. Zibot iespīdēt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iezibēties   parasti 3. pers., -zibas, pag. -zibējās; refl.

1. Iesākt zibēt (par gaismas avotu, gaismu); īsu brīdi zibēt.

// pārn. Spēji spilgti, arī īsu brīdi spilgti izpausties (acīs) - par jūtām.

Avoti: LLVV

iezibsnīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; intrans.

1. Iezibsnīties.

2. Zibsnījot iespīdēt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iezibsnīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Iesākt zibsnīt; īsu brīdi zibsnīt.

Avoti: LLVV

iezīdains   apv.

1. Tāds, no kura grūti atdalās spaļi; mazliet spaļains.

Avoti: ViV

iezīdas   apv.

1. Uz attīrītas linu šķiedras palikušie spaļi.

Avoti: ME

iezīdināt   apv.

1. Pieradināt zīst.

2. Ļaut piesūkties.

Avoti: ME

iezīdīt   apv.

1. Iemācīt zīst.

Avoti: ME

ieziedēt   apv.

1. Sākt ziedēt, pelēt, vai apaugt ar sūnām.

Avoti: ME

ieziedot   apv.

1. Sākt izdalīt dāvanas.

Avoti: ME, VeAT

iezieķēt   apv.

1. Ieziest.

Avoti: ViV

ieziemot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Nosedzot, pārklājot (piemēram, ar skujām, lapām), sagatavot (daudzgadīgus augus) pārziemošanai.

2. Sakārtot (bišu saimes) ziemas guļai.

Avoti: LLVV

ieziepēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ierīvēt ar ziepēm, pārklāt ar ziepju putām.

2. žarg. Kukuļot.

Avoti: LLVV, Žrg

ieziepēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> ieziepēt.

Avoti: LLVV

ieziest   -ziežu, -zied, -ziež, pag. -ziedu; trans.

1. Ziežot pārklāt (ko, piemēram, ar ziedi, šķidrumu); ziežot panākt, ka (piemēram, ziede, šķidrums) iesūcas (kur iekšā).

Avoti: LLVV

ieziesties   -ziežos, -ziedies, -ziežas, pag. -ziedos;

1. Refl. --> ieziest.

Avoti: LLVV

iezilēt   parasti 3. pers., -zilē, pag. -zilēja; intrans.

1. Kļūt blāvi zilganam.

Avoti: LLVV

iezīlēt   apv.

1. Ar burvestību sagādāt.

2. Iesākt pareģot.

3. Iegaumēt, iepazīties.

4. Pareģot.

5. Atzīt par savu.

Avoti: ME

iezilgans   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet zilgans; ar zilganu nokrāsu.

Avoti: LLVV

iezilgmoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; reti.

1. Iesākt zilgani spīdēt; īsu brīdi zilgani spīdēt.

Avoti: LLVV

iezilgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Iezilgans.

Avoti: LLVV

iezilināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ietonēt ar zilu krāsu.

2. Izskalot (veļu) ūdenī, kurā izšķīdināts veļas zilums.

Avoti: LLVV

iezilināties   apv.

1. Kļūt zilam.

Avoti: ME

iezilnēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; reti.

1. Iesākt zili spīdēt; īsu brīdi zili spīdēt.

Avoti: LLVV

iezils   -ais; s. -a, -ā;

1. Mazliet zils; ar zilu nokrāsu.

Avoti: LLVV

iezilt   apv.

1. Iezilēt.

Avoti: ME

iezīmāt   apv.

1. Padarīt atšķirīgu ar kādu zīmi.

2. Ievērot; pazīt pēc kādām pazīmēm.

Avoti: KiV

iezīme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Raksturīga īpašība (piemēram, organismiem, priekšmetiem), pēc kuras (tos) dala vai apvieno grupās.

2. Īpašība, pazīme (cilvēka raksturā, personībā, psihē).

3. Grafiska zīme, nosacīts apzīmējums.

4. parasti dsk. Kontūras, apveidi.

Avoti: LLVV

iezīmējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iezīmēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iezīmēt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> iezīmēt (4).

Avoti: LLVV

iezīmēšana   poligr., novec.

1. Iespieddarba papildināšana vai izlabošana ar zīmēšanu.

Avoti: GV

iezīmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Zīmējot ieveidot (kur attēlu, rakstu u. tml.).

// pārn. Būt par cēloni tam, ka rodas (sejā grumbas, rievas).

2. Padarīt atšķirīgu ar kādu zīmi, īpašību.

Iezīmētais atoms fiz.— izotops, kas ar savām fizikālajām īpašībām atšķiras no citiem tā paša ķīmiskā elementa izotopiem.

3. Vispārīgos vilcienos raksturot, formulēt (piemēram, uzdevumus, mērķus).

4. Attēlot, atveidot (parasti daiļdarbā, skaņdarbā).

5. parasti 3. pers. Padarīt skaidri saskatāmu (piemēram, apgaismojot), izdalīt (uz apkārtējā fona).

6. parasti 3. pers. Būt raksturīgam, piemist (par īpašību, pazīmi).

7. parasti 3. pers. Būt par ievadījumu, sākumu (laikmetam, laika posmam).

8. novec. Iegaumēt, ievērot.

Avoti: LLVV

iezīmētājgēns   -a, v.; biol.

1. Gēns, kura lokalizācija hromosomā un iedarbības efekti ir izpētīti un tādējādi dod iespēju lokalizēt citus gēnus.

Avoti: ĢT

iezīmēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Izveidoties, attēloties (kur, piemēram, par svītru, līniju).

2. Kļūt saskatāmam (piemēram, apgaismojumā), izdalīties (uz apkārtējā fona).

3. Izveidoties vispārīgos vilcienos.

4. Atšķirties, izdalīties (ar kādu pazīmi).

Avoti: LLVV

iezīmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atšķiras ar kādu raksturīgu īpašību, pazīmi.

Avoti: LLVV

iezīmot   apv.

1. Iezīmēt.

Avoti: ME

iezināt   apv.

1. Ievērot, iegaumēt.

Avoti: ĒiV

iezināties   -zinos, -zinies, -zinās, pag. -zinājos; refl.; reti.

1. Ievērot, iegaumēt.

Avoti: LLVV

iezis

1. vsk. Ieži.

// apv. Tautā lietots apzīmējums smilšakmens klintīm.

Avoti: LLVV, LE

iezis   apv., hip.

1. Plaisa, svītra.

Avoti: ViV

iezīst   -zīžu, -zīd, -zīž, pag. -zīdu; trans.

1. Zīžot iesūkt.

// pārn. Iesūkt, uzsūkt (piemēram, gaisu, mitrumu).

Avoti: LLVV

iezīsties   -zīžos, -zīdies, -zīžas, pag. -zīdos; refl.

1. parasti 3. pers. Piesūcoties (daļēji) iespiesties (kur iekšā) - par dēlēm, dažiem kukaiņiem.

2. parasti 3. pers. Dziļi iespiesties, iesūkties (kur iekšā) - piemēram, par smaržām, krāsām.

// pārn. Dziļi nostiprināties (cilvēkā, cilvēka psihē).

// pārn. Pilnīgi pārņemt (par psihisku stāvokli, tā izpausmi).

3. sar. Iedziļināties, iegrimt (kādā darbā, grāmatā u. tml.).

Avoti: LLVV

iezīties   apv.

1. Iepazīties.

Avoti: ME

iezmauga   apv.

1. Caurauklojums.

Avoti: ME, VeAT

iezmaugt   apv.

1. Iespiest, iežņaugt.

Avoti: ME

iezobot   apv.

1. Kādu nedaudz izsmiet.

2. Uzlikt iemauktus.

Avoti: ME, VeAT

iezolēt   apv.

1. Ieēst; labi, kārtīgi paēst.

2. Pērt.

Avoti: ĒiV, ME

iezt   parasti 3. pers., iež, pag. ieza; trans.

1. Atņirgt (zobus) - par dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

iezties   apv.

1. Atņirgt zobus, izaicinoši smieties.

Avoti: NeV

iezubāt   apv.

1. Uzlikt mutes dzelžus (zirgam).

2. Iegrožot, ierobežot.

Avoti: NeV

iezubrīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.; sar.

1. Daudzreiz atkārtojot, mehāniski iemācīties; iekalt (4).

Avoti: LLVV

iezuzēt   parasti 3. pers., -zuz, pag. -zuzēja; intrans.

1. Ievirzīties (kur iekšā) ar žūžošu skaņu.

Avoti: LLVV

iezuzēties   parasti 3. pers., -zuzas, pag. -zuzējās; refl.

1. Iesākt zuzēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iezuzināt   apv.

1. Iežužināt.

Avoti: ME

iezvadzēties   apv.

1. Iesākt žvadzēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: ME

iezvāļāties   apv.

1. Gāzelējoties un ar grūtībām iekļūt.

Avoti: ME

iezvanīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Zvanot paziņot par (kā) sākumu.

// pārn. Ar skaļām balss skaņām pavēstīt par (laika posma) sākumu (par putniem).

// pārn. Ievadīt, iesākt (ko jaunu).

2. Zvanot pavēstīt par (reliģiskas ceremonijas) sākumu.

// intrans.

Avoti: LLVV

iezvanīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Iesākt zvanīt un tūlīt pārstāt.

// pārn. Dzidri, viegli ieskanēties (parasti par stikla, porcelāna, sīkiem metāla priekšmetiem).

Avoti: LLVV

iezvankonts   inf.

1. Interneta tīkla konta pamatveids, kas, izmantojot modemu, lietotājam dod iespēju par attiecīgu samaksu saņemt interneta tīkla pakalpojumus.

Avoti: ZTV

iezvanlīnija   inf.

1. Komutējama sakaru līnija, kas, izmantojot vispārējās lietošanas telefona kanālus, paredzēta divu datoru sadarbībai. Datori sadarbojas ar automātiskās telefona centrāles starpniecību.

Avoti: ZTV

iezvanpieeja   inf.

1. Iespēja nodibināt savienojumu ar citu datoru vai datoru tīklu (piem., interneta tīklu), izmantojot modemu.

Avoti: ZTV

iezvantīkls   inf.

1. Publisks komutējams telefonu tīkls, ko vada tīkla operatori.

2. Datoru tīkls, pie kura attāliem lietotājiem ar modemu starpniecību nodrošināta piekļuve.

Avoti: D3

iezvecēt   apv.

1. Iesist.

Avoti: ME

iezvejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Sazvejot.

2. apv. Ievākt.

Avoti: LLVV, ME

iezveķēt   apv.

1. Iesist.

Avoti: ViV

iezvelēt   apv.

1. Spēcīgi iesist.

Avoti: ViV

iezvelt   -zveļu, -zvel, -zveļ, pag. -zvēlu; intrans.

1. Spēcīgi iesist.

Avoti: LLVV

iezvelties   -zveļos, -zvelies, -zveļas, pag. -zvēlos; refl.

1. Smagi iesēsties, iegulties (kur iekšā).

2. sar. Neveiklā, smagā gaitā ieiet, ienākt (kur iekšā).

Avoti: LLVV

iezvēroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt zvērot; īsu brīdi zvērot.

2. Ļoti iekaist (dusmās, naidā u. tml.).

// pārn. Spēji spilgti, arī īsu brīdi spilgti izpausties (acīs) - par spēcīgām dusmām, naidu u. tml.

Avoti: LLVV

iezvetēt   apv.

1. Iesist; iepērt.

Avoti: ĒiV

iezviegties   -zviedzos, -zviedzies, -zviedzas, pag. -zviedzos; refl.

1. parasti 3. pers. Iesākt zviegt un tūlīt apklust.

2. vienk. Iesmieties skaļā balsī (par cilvēku).

Avoti: LLVV

iezviest   apv.

1. Ieziest.

Avoti: ME

iezvilt

1. Apsēsties.

Avoti: Sin

iezvilu   apst.

1. Ieslīpi.

Avoti: LLVV

iezvīļoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iesākt zvīļot; īsu brīdi zvīļot.

Avoti: LLVV

iežadzināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Iesākt žadzināt un tūlīt apklust.

Avoti: LLVV

iežagarēt   apv.

1. Iepērt.

Avoti: ĒiV

iežagarot   apv.

1. Iepērt ar žagariem.

Avoti: ViV

iežagoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Iesākt žagoties un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iežains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz iežu.

Avoti: LLVV

iežārboties   apv.

1. Iekāpt, uzkāpt.

Avoti: ME

iežaut   apv.

1. Izžaut (kur iekšā).

Avoti: ĒiV

iežauties   -žaujos, -žaujies, -žaujas, pag. -žāvos, refl.; sar.

1. Iekrist (kur iekšā).

Avoti: MLVV

iežāvāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; reti.

1. Īsi nožāvāties.

Avoti: LLVV

iežāvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iesākt žāvēt (piemēram, gaļu, zivis), bet nepabeigt; daļēji nožāvēt.

2. Žāvējot sagatavot (piemēram, augļus, ogas) ilgstošai uzglabāšanai.

Avoti: LLVV

iežegoties   apv.

1. Iežagoties.

Avoti: ViV

iežeibt   apv.

1. Piedzerties.

Avoti: ME

iežeibties   apv.

1. Piedzerties.

Avoti: ME

iežekstēt   apv.

1. Iepērt.

Avoti: ViV

iežēla

1. Līdzjūtība.

Avoti: Sin

iežēlīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kas ātri iežēlojas.

Avoti: LLVV

iežēlināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka iežēlojas; izraisīt žēlumu, līdzjūtību (parasti pret sevi).

Avoti: LLVV

iežēloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izjust līdzjūtību, žēlumu (pret kādu); aiz līdzjūtības, žēluma izdarīt (ko kāda labā); apžēloties.

Avoti: LLVV

iežerkstēties   apv.

1. Čerkstoši iečīkstēties.

Avoti: ME

iežgrauzis   apv.

1. Akmeņlauzīte ("Saxifraga").

Avoti: Aug2

iežgrimons   apv.

1. Korinte 1 ("Amelanchier").

Avoti: Aug2

ieži   -u, vsk. iezis, -ža, v.; ģeol.

1. Vairāku minerālu, retāk viena minerāla sakopojumi, kas atrodas Zemes vai cita debess ķermeņa garozā kā patstāvīgs masīvs.

Bāziskie ieži— bazīti - bezkvarca magmatiskie ieži (gabro, bazalti, diabazi u. c.), kas sastāv galvenokārt no kalcija laukšpatiem (plagioklaziem) un piroksēniem, satur 45-55% silīcija dioksīda SiO2.

Dzīslu ieži— ieži, kas aizpilda plaisas planētas garozā.

Efuzīvie ieži— izlijumieži - magmatiskie ieži (bazalti, andezīti u. c.), kas veidojušies zemes virspusē vai zem ūdens no šķidras lavas izplūdumiem.

Iežu sadēdēšana— iežu sadrupšana, sairšana un pārveidošanās fizikālu, ķīmisku un bioloģisku faktoru ietekmē.

Magmatiskie ieži— ieži (piemēram, granīti, bazalti), kas veidojušies, atdziestot un sacietējot magmai.

Metamorfizētie ieži— ieži (piemēram, gneisi, marmori), kas veidojušies no augstas temperatūras un liela spiediena pārveidotiem magmatiskajiem un nogulumiežiem.

Sedimenta ieži— nogulumieži.

Avoti: LLVV

iežibēties   apv.

1. Iezibēties.

Avoti: ViV

iežilbis   novec.

1. Iereibis.

Avoti: KV

iežilbt   -žilbstu, -žilbsti, -žilbst, pag. -žilbu; intrans.; parasti divd. formā: iežilbis; novec.

1. Iereibt.

Avoti: LLVV

iežirgts   apv.

1. Mēreni spirgts, veselīgs.

Avoti: ME

iežļāgt   apv.

1. Iesmērēt.

2. Ar sparu un lielā daudzumā ieliet.

Avoti: ME

iežmauga   -as, s.

1. Sašaurināta (parasti ķermeņa vai priekšmeta) daļa; sašaurinājums.

Avoti: LLVV

iežmauglapsene

1. dsk. Kukaiņu klases plēvspārņu kārtas apakškārta ("Apocryta"), ļoti sīki līdz ļoti lieli (ķermeņa garums - 0,13-40 mm) plēvspārņi, kam pirmais vēdera posms ir ar iežmaugu.

Avoti: LD

iežmaugt   -žmaudzu, -žmaudz, -žmaudz, pag. -žmaudzu; trans.

1. Iežņaugt (1).

// pārn. Cieši ierobežot no vairākām vai visām pusēm (piemēram, kādu vietu).

2. parasti divd. formā: iežmaugts. Sašaurināts.

Avoti: LLVV

iežmaugties   parasti 3. pers., -žmaudzas, pag. -žmaudzās; refl.

1. Iežņaugties (1).

Avoti: LLVV

iežmaugums   apv.

1. Sašaurināta (parasti ķermeņa vai priekšmeta) daļa; sašaurinājums.

Avoti: ME

iežmiegt   -žmiedzu, -žmiedz, -žmiedz, pag. -žmiedzu; trans.; sar.

1. Iežņaugt (1).

// pārn. Cieši ierobežot no vairākām vai visām pusēm (piemēram, kādu vietu).

Avoti: LLVV

iežmurkšēties   apv.

1. Ieskanēties (par padobju, rūcošu troksni; arī par priekšmetu, parādību, dzīvu būtni, kas rada šādu troksni).

Avoti: ViV

iežņauga   -as, s.

1. Sašaurināta (ķermeņa vai priekšmeta) daļa; iežmauga; sašaurinājums.

Sekundārā iežmauga— sašaurinājums hromosomas plecā, kas saista pavadoni ar pārējo hromosomu.

Avoti: LLVV, ĢT

iežņaugt   -žņaudzu, -žņaudz, -žņaudz, pag. -žņaudzu; trans.

1. Ieģērbt (ļoti šaurā apģērbā cilvēku, viņa ķermeņa daļas); cieši ietvert (cilvēku, viņa ķermeņa daļas) - par apģērbu.

// pārn. Cieši ierobežot no vairākām vai visām pusēm (piemēram, kādu vietu).

2. parasti divd. formā: iežņaugts. Sašaurināts.

Avoti: LLVV

iežņaugties   -žņaudzos, -žņaudzies, -žņaudzas, pag. -žņaudzos; refl.

1. parasti 3. pers. Iespiesties, iegriezties (kur iekšā) - par cieši savilktu auklu, jostu u. tml.

2. Refl. --> iežņaugt (1).

3. reti. Iespraukties; arī iespiesties.

Avoti: LLVV

iežņaugums   sar.

1. Sašaurinājums.

Avoti: Sin

iežņerkstēties   apv.

1. Iešņirkstēties.

Avoti: ViV

iežņirkstēties   apv.

1. Iešņirkstēties.

Avoti: ViV

iežogojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iežogot; iežogota vieta.

Avoti: LLVV

iežogošana

1. Lauku kopienu zemes sistēmas likvidēšanas un zemniecības masveida ekspropriācijas veids dažās R-Eiropas zemēs; klasiskā formā bija attīstīta Anglijā 15. gs. b. - 19. gs. sāk.

Avoti: EV

iežogot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Norobežot (kādu vietu, piemēram, ar žogu).

Avoti: LLVV

iežogs   -a, v.; pareti.

1. Iežogojums, arī žogs.

Avoti: LLVV

iežubināt   apv.

1. Lēni, negribīgi ieēst.

Avoti: ViV

Iežupe   vietv.

1. Gaujas labā krasta pieteka Alūksnes novada Ilzenes pagastā un Gulbenes novada Lejasciema pagastā, garums - ~12 km.

Avoti: La1, LD

iežūrāt   apv.

1. Iejaut.

Avoti: ME

iežurbis   apv.

1. Iereibis.

Avoti: KV

iežūrēt   apv.

1. Lēnām sākt līt bez vēja un pērkona negaisa.

2. Ieliet par daudz.

Avoti: ME, SLG

iežūrēt   apv.

1. Iejaut.

Avoti: ME

iežūrēt   apv.

1. Ieskatīties.

Avoti: ME

iežūt   parasti 3. pers., -žūst, pag. -žuva; intrans.

1. Pakāpeniski zaudēt mitrumu, kļūt sausam (piemēram, par augsni, augiem).

2. Žūstot kļūt biezākam (parasti par šķidrumu).

Avoti: LLVV

iežužināt   apv.

1. Iežūžināt.

Avoti: ME

iežūžināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Žūžinot panākt, ka iemieg.

Avoti: LLVV

iežūžināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.; poēt.

1. Iežūžoties.

Avoti: LLVV

iežūžot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Žūžojot panākt, ka iemieg.

Avoti: LLVV

iežūžoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; poēt.

1. Viegli iešalkties.

Avoti: LLVV

iežvadzēt   apv.

1. Iesākt žvadzēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: ME

iežvadzēties   parasti 3. pers., -žvadzas, pag. -žvadzējās; refl.

1. Iesākt žvadzēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iežvakstēties   apv.

1. Ieskanēties (par padobju troksni, arī priekšmetu, parādību, kas rada šādu troksni).

Avoti: ViV

iežvarkstēties   parasti 3. pers., -žvarkstas, pag. -žvarkstējās; refl.

1. Iesākt žvarkstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iežveidotāji

1. Kardinālie minerāli - galvenie iežu sastāva komponenti, pēc kuriem ieži tiek klasificēti.

Avoti: LPE

iežverkstēties   apv.

1. Iečīkstēties, sākt čīkstēt, vēkšķēt.

Avoti: ME, VeAT

iežvīgoties   apv.; hip.

1. Iesākt žvīgot.

2. Iekustēties, iešūpoties.

Avoti: ME

iežvikstēties   parasti 3. pers., -žvikstas, pag. -žvikstējās; refl.

1. Iesākt žvikstēt un tūlīt pārstāt.

2. apv. Iešalkties.

3. apv. Ieplīkšķēties.

4. apv. Iešķindēties.

Avoti: LLVV, ME, VeAT

iežvīkstēties   parasti 3. pers., -žvīkstas, pag. -žvīkstējās; refl.

1. Iesākt žvīkstēt un tūlīt pārstāt.

Avoti: LLVV

iežvinkstēties   apv.

1. Atskanēt, ieskanēties.

Avoti: ME

Ifa   mit.

1. Jorubu (Nigērijas dienvidrietumi, Benina, Togo) mitoloģijā - zīlēšanas, gudrības un likteņa dievība.

Avoti: Mit

ifbots

1. Mājas robots kompanjons, spēj runāt un uzklausīt, pēc balss pazīst cilvēkus, pēc intonācijas izjūt cilvēka noskaņojumu; radīts 2000. gadā Nagojas (Japāna) universitātes Biznesa dizaina laboratorijā.

Avoti: PL

Ife   vietv.

1. Pilsēta dienvidrietumu Nigērijā, Ošunas štatā, 70 km uz austrumiem no Ibadanas, 258300 iedzīvotāju (2005. g.), universitāte (dibināta 1961. g.), līdz 19. gs. jorubu pilsētvalsts, jorubu tautas svētā pilsēta, pazīstama ar savām bronzas un terakotas skulptūrām, pilsdrupas.

Avoti: LEV, LpA

ifeone   bot.

1. Amariļļu dzimtas ģints ("Ipheion"), dekoratīvi sīpolaugi, ko Latvijā audzē reti, augi zemi, to lapas smaržo pēc sīpoliem, ziedi mirdzošos zilos toņos.

Vienzieda ifeone— ifeonu suga ("Ipheion uniflorum").

Avoti: DaE

Ifigenija

1. Grieķu mitoloģijā - Agamemnona un Klitaimnēstras meita, kura bija jāupurē Artemīdai, taču tika pasaudzēta un pēc tam kļuva par priesterieni Artemīdas templī Taurīdā (Krimā).

Avoti: LEV

Īfikls   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tīrintas valdnieka Amfitriona un Alkmēnes dēls, Hērakla brālis, kurš piedalījās vairākos Hērakla varoņdarbos.

Avoti: Mit

Ifni   vietv.; novec.

1. Sīdī Īfnī - pilsēta Marokā.

Avoti: PZT

Īfnī   vietv.

1. Sīdī Īfnī - pilsēta Marokas dienvidu daļā ("Sidi Ifni"), osta Atlantijas okeāna krastā, 20000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT, Wi

IFO   saīs.

1. Informācija un izpēte (vācu "Information un Forschung").

IFO indekss— biznesa vides noskaņojuma indekss, ko gatavo Minhenes universitātes Tautsaimniecības pētījumu institūts sadarbībā ar citām organizācijām.

Avoti: PL

ifrita   lat.

1. Stabuļputnu apakšdzimtas ģints.

Ifrita kowaldi— pitveida stabuļputns.

Avoti: ZvP

Ifrīti   mit.

1. Islāma mitoloģijā - sevišķi viltīgi un spēcīgi džinni, kas radīti no dūmiem un mīt pazemē vai pamestu māju drupās.

Avoti: Mit

IFS   med., saīs.

1. Interferencterapija.

Avoti: VE

ifugaji

1. Tautība, dzīvo Filipīnās, Lusonas salas vidienē, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, viena no "Filipīnu kalniešu" tautām, pirmatnēji ģints ticējumi, daļa - katoļi.

Avoti: PZT

Ig   saīs., med.

1. Imūnglobulīns.

Avoti: VE

ig.   saīs.

1. Igauņu-; igauņu valoda.

Avoti: i2, SV05

īga   apv.

1. Saīdzis, sapīcis cilvēks.

Avoti: KV

īga   apv.

1. Auglīgais nogulums, kas pēc plūdiem paliek uz pļavām.

Avoti: EH

Igala   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Igal"), Šomoģas meģē, 1300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Igalo   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Hercegnovi kopienā, 3750 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

īgans   apv.

1. Ķīpa.

Avoti: ME

Igarka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnojarskas novada ziemeļu daļā, upes un jūras osta Jeņisejas lejtecē, 673 km no grīvas, 5300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

igarkieši

1. Igarkas pilsētas un apkārtnes (Krievijā, Krasnojarskas novada ziemeļos) iedzīvotāji.

2. Deportētie, kas bija nometināti Igarkā vai tās apkārtnē.

īgarnis   apv.

1. Liels tīklveidīgs maiss, kur ceļinieki iebāž sienu.

2. Liels tīkls, kurā uzglabā dzīvas zivis.

Avoti: KV, TlV

īgas   apv.

1. Īgnums, nepatika, dusmas.

Avoti: ME

Igate   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Limbažu novada Vidrižu pagastā.

2. Aģes labā pieteka Limbažu novada Vidrižu pagastā, garums - 5 km.

3. Vilces kreisā krasta pieteka Tērvetes un Jelgavas novadā, garums - 9 km.

Avoti: LD

igatieši

1. Limbažu novada Vidrižu pagasta apdzīvotās vietas "Igate" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Igauni   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Igauņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

igaunīca   apv.

1. Igauniete.

Avoti: EH

Igaunieši   vietv.

1. Alūksnes novada Jaunalūksnes pagasta apdzīvotās vietas "Igaunīši" literarizēts nosaukuma variants.

Avoti: LC

Igaunija   vietv.

1. Igaunijas Republika - valsts pie Baltijas jūras, uz dienvidiem no Somu jūras līča (igauņu valodā "Eesti"), galvaspilsēta - Tallina, iedalās 15 apriņķos, robežojas ar Krieviju un Latviju, kā arī ar Baltijas jūru.

Avoti: PuA, LEV, LģE

igauniskis   apv.

1. Igaunisks.

Avoti: ĒiV

igaunisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs igauņu valodai, saistīts ar to; raksturīgs igauņiem.

Avoti: LLVV

Igaunīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā.

Avoti: LC

igaunītis   apv.

1. Dem. --> igaunis.

2. Igaunijas šķirnes zirgs; Igaunijā pirkts zirgs.

Avoti: ViV

igauns   apv.

1. Igaunis.

Avoti: BsV

Igauņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

igauņi   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Igaunijas pamatiedzīvotāji; runā igauņu valodā, ticīgie - gk. luterieši.

Igauņu valoda— somugru valodu grupas valoda, valts valoda Igaunijā.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

igauņputra   apv.

1. Putraimu un kartupeļu biezputra.

Avoti: MalV

igbiri

1. Tauta Nigērijā, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

IGC   saīs.

1. Starpvaldību konference ("Intergovernmental Conference").

Avoti: PnR

Igdira   vietv.

1. Pilsēta Turcijas austrumos, ila administratīvais centrs, 82700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Igdrasils

1. Pasaules koks skandināvu mitoloģijā, mūžam zaļš milzu osis, zem kura dzīvo nornas.

Avoti: LEV

Iggen   vietv., vēst., vācu val.

1. Iģenes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Vandzenes pagastā.

Avoti: KV

Igiata   vietv.

1. Upe Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā), Viļujas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Igilizana   vietv.; vēst.

1. Relīzāna - pilsēta Alžīrijas ziemeļrietumos ("Ighil Izane").

Avoti: PZT

igla

1. No sniega blokiem būvēta kupolveida celtne - inuītu (eskimosu) mītne, kurā parasti dzīvo medību laikā, ieeja ar garu gaiteni, sienas izklātas ar ādām.

Avoti: LEV

Īgla   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Eagle"), Aidaho štatā, 22500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Iglēziasa   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Iglesias"), Sardīnijas reģiona Karbonijas-Iglēziasas provincē, 27500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

iglovojs   žarg.

1. Narkomāns, kas narkotikas injicē.

Avoti: KZ

Īglpāsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Eagle Pass"), Teksasas štatā, 28300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

iglu

1. Kanādas eskimosu kupolveida ziemas mītne no sniega.

Avoti: SV08

īgme   -es, s.; parasti vsk.; reti.

1. Īgnums.

Avoti: LLVV

Ignalina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

2. Pilsēta Lietuvā, Utenas apriņķī, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 5790 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1950. g.

Ignalinas atomelektrostacija— atrodas Ignalinas rajonā Lietuvā, Visaginā, netālu no Latvijas robežas, celtniecība uzsākta 1978. g., pirmais reauktors iedarbināts 1983. g., slēgta 2009. g.

Avoti: LC

Ignašāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

Avoti: LC

īgnāt   apv.

1. Sapīkt, bozties, gremzties.

Avoti: LV93

Ignatāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

2. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Priednieki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Ignatieva   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Varnas apgabalā, 4300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ignatova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Konstantinovas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pureņu pagastā.

Avoti: LC

Ignatoviči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

ignatovieši

1. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Ignatova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ignatovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

Ignatowo   vietv., vēst.

1. Ignatovas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Dagdas pagastā.

Avoti: KV

īgne   sar.

1. Īgnums.

Avoti: Sin

īgnēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; reti.

1. trans. Padarīt īgnu.

2. intrans. Izraisīt īgnumu; būt pretīgam, nepatīkamam.

Avoti: LLVV

īgnēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Izraisīt dusmas, īgnumu; būt pretīgam, nepatīkamam.

2. reti. Īgņoties.

Avoti: LLVV

ignīcija   med.

1. Izkarsēšana ugunī, lai izdedzinātu organiskās vielas.

Avoti: TM

igniekstirpācija   med.

1. Orgāna vai audu izgriešana, lietojot kauterizāciju.

Avoti: TM

ignimbrīti

1. Vulkanogēns gk. liparīta tipa iezis ar joslainu lekstūru; blīvajā pamatmasā ir kristālu, iežu atlūzu, kā arī vulkāniskā stikla lēcveida ieslēgumi.

2. Plaši vulkāniski veidojumi, kuru apakšdaļā irdens pumeks, vidū saķepis, lavai līdzīgs tufs, augšdaļā irdens.

Avoti: EV

ignipunktūra   med.

1. Terapija ar sakarsētu adatu dūrieniem.

Avoti: TM

īgnis   sar.

1. Īgņa; riebeklis.

Avoti: Sin, EH

ignitrons

1. Jonu aparāts ar šķidru katodu; izmanto kā spēcīgu maiņstrāvas taisngriezi.

Avoti: SV69

ignominia   novec.

1. Laba vārda, "labas slavas" zaudēšana.

Avoti: KV

ignorance   -es, s.; parasti vsk.

1. Nezināšana; aprobežotība.

Avoti: LLVV

ignorantia   novec.

1. Nezināšana.

Avoti: KV

ignorants   -a, v.

1. Cilvēks bez zināšanām; aprobežots cilvēks.

Avoti: LLVV

ignorēšana

1. Tīša neievērošana; nevērīga izturēšanās.

Avoti: SV96

ignorēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apzināti neievērot (ko), nevērīgi izturēties (pret ko); nevēlēties zināt (ko).

Avoti: LLVV

īgnot   apv.

1. Just nepatiku, riebumu; īgnēt.

Avoti: TlV

īgnoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos, refl.

1. Būt īgnam, paust savu īgnumu (pret ko).

Avoti: LLVV

īgns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izturas nelaipni, ar nepatiku, skarbi; tāds, kas ir neapmierināts ar ko.

2. Tāds, kurā izpaužas nelaipnība, nepatika, skarbums; tāds, kurā izpaužas neapmierinātība ar ko.

Avoti: LLVV

īgnums   -a, v.; parasti vsk.

1. Emocionāls stāvoklis (piemēram, neapmierinātība, dusmas), kas izpaužas cilvēka nelaipnā, skarbā attieksmē pret ko.

Avoti: LLVV

īgņa   -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. Cilvēks, kas parasti ir īgns.

2. Riebums, pretīgums.

Avoti: LLVV

īgņāties   apv.

1. Īgt.

2. Īgnāt.

Avoti: EH

īgņēties   apv.

1. Dusmoties.

Avoti: DžP

īgņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; reti

1. Būt īgnam, paust savu īgnumu (pret ko).

Avoti: LLVV

igoniete   apv.

1. Igauniete.

2. Aitādas cepure ar ausu atlokiem.

Avoti: EH

igonis   apv.

1. Igaunis.

Avoti: ĒiV

īgonis   apv.

1. Saīdzis, sapīcis cilvēks; īga.

Avoti: KV

igoniski   apv.

1. Igauniski.

Avoti: ĒiV

igoniskis   apv.

1. Igaunisks.

Avoti: ĒiV

īgoņa

1. Īgņa.

Avoti: Sin

īgostīs   apv.

1. Iekrist.

Avoti: BsV

IgPSR   saīs., vēst.

1. Igaunijas Padomju Sociālistiskā Republika.

Avoti: i1

igra   sar., iron.

1. Spēle.

Avoti: SLG

īgra   apv.

1. Spēle, rotaļa.

Avoti: EH

igrāt   žarg.

1. Spēlēt.

Avoti: SLG

igrek   nelok., v.

1. Latīņu alfabēta priekšpēdējais burts (Y, y), matemātikā ar to apzīmē meklējamo lielumu vai atkarīgo mainīgo lielumu (funkciju).

Avoti: LLVV

igreks   -a, v.

1. Latīņu alfabēta priekšpēdējais burts (Y, y), matemātikā ar to apzīmē meklējamo lielumu vai atkarīgo mainīgo lielumu (funkciju).

Avoti: LLVV

Igrīve   vietv.

1. Pededzes kreisā krasta pieteka Alūksnes novada Liepnas un Mālupes pagastā, garums - 17 km, kritums - 16 m.

Avoti: LD

igrivieši

1. Alūksnes novada Mālupes pagasta apdzīvotās vietas "Igrive" iedzīvotāji.

Avoti: V1

īgt   īgstu, īgsti, īgst, pag. īgu; intrans.

1. Būt īgnam, dusmoties.

Avoti: LLVV

īgt   apv.

1. Īdēt.

Avoti: EH

īgties   apv.

1. Sapīkušam būt.

Avoti: EH

iguāna

1. dsk. Zvīņrāpuļu kārtas ķirzakveidīgo apakškārtas dzimta ("Iguanidae"), 50 ģ., ~700 s., 0,1-2 m garas ķirzakas, kurām zobi pieauguši pie žokļa ārmalas, pārtiek no bezmugurkaulniekiem un sīkiem mugurkaulniekiem, retāk no augiem, dzīvo Centrālamerikas un Dienvidamerikas tropos, Polinēzijā, Madagaskarā; leguāna.

Avoti: SV99, PDE

iguāneņi

1. Iguānu dzimta ("Iguanidae").

Avoti: PDE

iguanidae   lat.

1. Iguānu dzimta.

Avoti: KV

iguanodons

1. dsk. Rāpuļu klases ģints ("Iguanodon"), izmirusi mezozoja beigās, liels (garums - līdz 10 m, augstums - līdz 5 m) dinozauru kārtas rāpulis, kas pārvietojies tikai uz pakaļkājām.

Avoti: SV99, PDE

Igumenica   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Epiras perifērijā, 9800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

igumens

1. Pareizticīgo klostera priekšnieks.

Avoti: SV08

iguns   apv.

1. Igaunis.

Avoti: EH

Igvalada   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Igualada"), Katalonijā, Barselonas provincē, 39200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

igvanodoni   novec.

1. Izmirusi ķirzaku ģints dinozauru kārtā; iguanodoni.

Avoti: KV

igvārce   apv.

1. Bedre ar stāvošu ūdeni.

Avoti: EH

igvārdis   apv.

1. Lēzena, plata bedre.

Avoti: KV

igvartis   apv.

1. Neliels dīķis mājas tuvumā, arī ar dēļiem izbūvēts, kur uzturēties putniem.

2. Trijstūraina caurumota koka kaste zivju glabāšanai ūdenī; igvāts.

3. Liela muca ūdens ielaišanai.

Avoti: KV

igvarts   apv.

1. Caurumota koka kaste dzīvu zivju glabāšanai ūdenī.

2. Liela muca ūdens ielaišanai un turēšanai; igvāts.

Avoti: TlV

Igvasa   vietv.; novec.

1. Igvasu - upe Brazīlijā.

Avoti: PZT

Igvasu   vietv.

1. Upe Brazīlijas dienvidaustrumos, Paranas kreisā krasta pieteka, garums - 1320 km, sākas Mara grēdā netālu no Atlantijas okeāna, tek rietumu virzienā, lejtecē veido robežu ar Argentīnu.

2. Igvasu ūdenskritums - atrodas Igvasu, 26 km no ietekas Paranā, uz Brazīlijas un Argentīnas robežas, ūdens pa 2 vertikālām bazalta kāplēm (36 un 33 m) starp klinšu salām krīt 72 m dziļā aizā, veidojot 21 lielu un 254 mazus ūdenskritumus.

Avoti: LEV

igvāte   apv.

1. Caurumota koka kaste dzīvu zivju glabāšanai ūdenī.

2. Liela muca ūdens ielaišanai un turēšanai; igvāts.

Avoti: TlV

igvāts   igvāts, dsk. ģen. igvāšu, s.

1. Caurumota koka kaste dzīvu zivju glabāšanai ūdenī.

2. apv. Liela muca ūdens ielaišanai un turēšanai.

Avoti: LLVV, TlV

Igveja   vietv.

1. Pilsēta Dominikānas Republikā, 103500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Iģe   vietv.

1. Salacas kreisā krasta pieteka Alojas un Mazsalacas novadā (15 km abu novadu robežupe), augštece (nepilnu kilometru) Kocēnu novada Dikļu pagastā, garums - 49 km, kritums - 47 m.

Avoti: La1, LD

Iģebu   vietv.

1. Iģebu Ode - pilsēta Nigērijas dienvidrietumos ("Ijebu Ode"), Ogunas štatā, 222700 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, Wi

Iģene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Vandzenes pagastā.

Avoti: LC

iģenieki

1. Talsu novada Vandzenes pagasta apdzīvotās vietas "Iģene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ihenhauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ichenhausen"), Bavārijas federālajā zemē, 8600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ihēta   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - debesu dieviete - debesu govs, kas dzemdējusi sauli.

Avoti: Mit

IHF   saīs.

1. Starptautiskā rokasbumbas federācija (vācu "Internationale Handball-Foderation").

Avoti: i1

Īhi   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - mūzikas dievs, dievietes Hatoras un dieva Hora dēls.

Avoti: Mit

ihihī   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu zirga zviedzienu.

Avoti: ĒiV

Ihlen   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās Īles muižas nosaukums.

2. Īle.

Avoti: LE1, FV

Ihlensche   vietv., vēst.

1. Auces novada Īles pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Ihnes   ģeol.; nelok.

1. Ihnes svīta - apakšsilūra Landoveru stāva nogulumu slāņkopa, izplatīta Latvijas ziemeļu daļā un Igaunijas dienvidu daļā, biezums - līdz 64 m.

Avoti: LD

ihneimons

1. Faraona pele, plēsīgs cibetkaķu dzimtas zīdītājs; sastopams Vidusjūras zemēs; mangusts.

2. dsk. Jātnieciņu grupas kukaiņu ģints, to kāpuri parazitē uz citu kukaiņu kāpuriem.

Avoti: SV69, LME

ihnogramma   med.

1. Tiesu medicīnā pēdas nospieduma attēls.

Avoti: MSV

īhrams   arābu

1. Apzīmējums iesvētījuma stāvoklim, ko islama pienākumu mācība prasa no tiem, kas piedalās rituālā lūgšanā un svētceļojumā uz Meku; īrāms.

Avoti: SV08

IHS   rel.

1. Simboliska zīme Jēzus Kristus apzīmēšanai (latīņu "Jēsūs Hominum Salvātor" - "Jēzus cilvēku glābējs (pestītājs)").

Avoti: KV, LME

Ihsangazi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ihsangazi"), Kastamonu ilā, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ihsanije   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ihsaniye"), Afjonkarasiharas ilā, 2300 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā ("Ihsaniye"), Kodžaeli ilā, 2300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

iht.   saīs.

1. Ihtioloģija.

Avoti: LLVV

IHTFP   saīs.

1. Esmu paradīzē (angļu "I have truly found paradise"; īsziņās).

2. Ienīstu šito f... vietu (angļu "I hate this f'n place"; īsziņās).

Avoti: īsz

ihti-   novec.

1. Salikteņu daļa - zivj-, ziv-, zivju, zivs (piem., ihtiols, ihtioze).

Avoti: LME

Ihtimana   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Ihtiman"), Sofijas apgabalā, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

ihtio-

1. Salikteņu daļa - zivj-, ziv-, zivju, zivs (piem., ihtiofāgs, ihtioloģija).

Avoti: SV99

ihtiodonti   novec.

1. Fosili zivju zobi, senatnē uzskatīti par čūsku mēlēm, kas nokritušas no debesīm, lietoti arī kā amuleti (pret krītamo kaiti).

Avoti: KV

ihtiofāgija   med.

1. Zivju pārmērīga lietošana uzturā.

Avoti: TM

ihtiofāgs

1. Tāds, kas gk. pārtiek no zivīm, zivjēdājs.

Avoti: SV99

ihtiofauna   -as, s.; parasti vsk.; zool.

1. Zivju sugu kopums (piemēram, noteiktā ūdens baseinā, ģeoloģiskajā laikmetā).

Avoti: LLVV

ihtioftirioze   biol.

1. Zivju slimība, ko izraisa parazīti, vienšūņi ("Ichthyophthirius multifillis").

Avoti: Wi

ihtioftīriuss   biol.

1. Vienšūņu nodalījuma skropstaiņu klases suga ("Ichthyophthirius multifiliis"), ieapaļš skropstainis (~1 mm diametrā), parazitē gandrīz visu saldūdens zivju ādā, spurās, žaunās, nereti dīķos izraisa zivju masveidīgu bojāeju.

Avoti: LPE, PDE

ihtiografija   novec.

1. Zivju aprakstīšana.

Avoti: KV

ihtioīds   med.

1. Līdzīgs zivij.

Avoti: TM

ihtiokolla   novec.

1. Zivju līme, ko iegūst no sterletu, storu u. c. pūšļu iztīrītas un izžāvētas iekšējās plēves.

Avoti: KV

ihtiokols

1. Zivju līme; to iegūst no storu dzimtas zivju peldpūšļa; lieto medicīnā, kā arī tehnikā.

Avoti: SV69

ihtiologs   -a, v.

1. Ihtioloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

ihtioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zooloģijas nozare, kas pētī zivis.

Avoti: LLVV

ihtioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ihtioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

ihtiols   -a, v.; parasti vsk.

1. Sīrupveida šķidrums, kas satur organiskos sēra savienojumus un ko lieto par antiseptisku un pretiekaisuma līdzekli; ihtiolsulfoskābes amonija sāls.

Avoti: LLVV, TM

ihtiosarkotoksīns   med.

1. Inde dažu indīgu zivju gaļā.

Avoti: TM

ihtiosaurs   novec.

1. Ihtiozaurs.

Avoti: SV33

ihtiostegāļi

1. Senākā un primitīvākā izmirusi abinieku klases kārta ("Ichthyostegalia"), ķermenis bijis līdzīgs zivs ķermenim, bijušas ārējās kaula bruņas, žaunu atliekas, astes spura, kājas līdzīgas sauszemes mugurkaulnieku kājām.

Avoti: ZTV, PDE

ihtiostēgi

1. Vissenākie izmirušie abinieki, kuriem saglabājušās bārkšspurēm raksturīgās ārējās kaula bruņas; dzīvojuši no devona līdz karbona beigām.

Avoti: SV99

ihtiotoksīns   med.

1. Indīgu vielu kopīgs nosaukums, kuras atrod zivīs.

2. novec. Nāvīga olbaltumviela upes un jūras zušu asinīs.

Avoti: KV

ihtiotoksisms   med.

1. Saindēšanās ar zivīm.

Avoti: MSV

ihtiozaurs   -a, v.

1. dsk. Krīta perioda sākumā izmirusi rāpuļu klases kārta ("Ichthyosauria"), jūras dzīvnieks ar garu zivjveidīgu ķermeni (garums - 1-13 m) un pleznveida ekstremitātēm.

Avoti: LLVV, PDE

ihtioze   med.

1. Ģeneralizēta pārragošanās anomālija ar ādas hiperkeratozi un sviedru un tauku dziedzeru sekrēcijas pazemināšanos; raksturīga ar ādas raga slāņa sabiezējumu un zvīņu veidošanos; parādās pirmajos dzīvības gados.

Avoti: MSV

ihtoforms   novec.

1. Ihtiola un formaldehida savienojums; antiseptisks zarnu līdzeklis pret caureju, tīfu u. c. kaitēm.

Avoti: KV

ihtuiolsulfoskābe   med.

1. C28H38O6S3, iegūst no bitumena, to apstrādājot ar sērskābi.

Avoti: TM

ihtulīni   novec.

1. No zivju oliņām dabūjamas fosforu saturošas olbaltumvielas.

Avoti: KV

II

1. Skaitļa 2 apzīmējums romiešu cipariem.

IIB   saīs.

1. Starptautiskais patentu institūts (franču "Institut international des brevets").

Avoti: i1

IIHF   saīs.

1. Starptautiskā Hokeja federācija (angļu "International Ice Hockey Federation").

Avoti: i2

IIRC   saīs.

1. Ja pareizi atceros (angļu "if I recall correctly"; īsziņās).

Avoti: īsz

IITF   saīs.

1. Starptautiskais Terminoloģijas pētniecības institūts (vācu).

Avoti: i2

ij   vienojuma saiklis; apv.

1. Un.

2. Ir 1.

Avoti: LLVV

ij   part.; apv.

1. Ir 2(1).

2. Ir 2(2).

3. Arī, pat; gan.

Avoti: LLVV, KV, KnG

Ija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, 2000 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, garums - 486 km, sākas Austrumsajānu ziemeļu nogāzē, ietek Bratskas ūdenskrātuvē.

Avoti: Wi, PuA, PZT

ījābasaris   apv.

1. Kāda istabas puķe.

Avoti: EH

Ījabs   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, galvenais varonis viņa vārdā nosauktajā grāmatā, taisnprātības un dievbijības paraugs, ko sātans ierosināja pārbaudīt.

Avoti: Mit

Ijana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Hunaņas provincē, 707700 iedzīvotāju (2002. g.).

2. Pilsēta Ķīnā, Henaņas provincē.

Avoti: LpA, PuA

ijars   rel.

1. Jūdaistu civilā kalendāra astotais mēnesis.

Avoti: R1

Ijdžonbu   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Seulas piepilsēta, 421900 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ījevka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

Ijidere   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Iyidere"), Rizes ilā, 4600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ijopango   vietv.

1. Pilsēta Salvadorā, 133100 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

ījougs   apv.

1. Iejūgs.

Avoti: BsV

Ījovka   vietv.

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Ījevka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ik   part.

1. savienojumā ar lietv. Lieto, lai norādītu, ka kas attiecas uz katru nosaukto priekšmetu, parādību, personu.

2. savienojumā ar lietv. Lieto, lai norādītu, ka kas notiek katrā nosauktajā laika posmā vai pēc katra nosauktā laika posma.

3. savienojumā ar lietv. Lieto, lai norādītu, ka kas atrodas, notiek katrā nosauktajā vietā, telpas daļā vai pēc katras nosauktās telpas daļas, katra nosauktā attāluma.

4. apst. nozīmē, parasti atkārtojumā; novec. Cik - tik; katru reizi, kad.

Avoti: LLVV

IK   saīs.

1. Izpildkomiteja.

Avoti: i1

Ika   vietv.

1. Pilsēta Peru ("Ica"), tāda paša nosaukuma reģiona administratīvais centrs, 219900 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Upe Krievijā, Baškortostānas Republikā un Tatarstānas Republikā, Kamas kreisā krasta pieteka, garums - 571 km, sākas Buguļmas-Belebejas augstienē.

Avoti: LpA, PuA

ikā   apv.

1. It kā.

Avoti: EH

ikaišnieki

1. Skrundas novada Skrundas pagasta apdzīvotās vietas "Ikaiši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ikālinena   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Pirkanmā reģionā, 7400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ikaluita   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Iqaluit"), Nunavutas teritorijas administratīvais centrs, atrodas uz Bafina salas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, 7740 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PuA

ikām   apv.

1. Kamēr.

Avoti: KV

ikarieši   novec.

1. Kādas Kabē aprakstītas komunistiskas republikas iedzīvotāji; 19. gs. 40. gados Amerikā nodibinājās dažas šādas komūnas un viņu piederīgos arī tā sauca.

Avoti: SV33

Ikaros   novec.

1. Ikars.

Avoti: LME

Ikars   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - jauneklis, Daidala dēls; no ieslodzījuma bēgot pāri jūrai ar spārniem, ko viņa tēvs darinājis no spalvām un vaska, Ikars pielido pārāk tuvu saulei, vasks izkūst, un viņš iekrīt jūrā un noslīkst.

Avoti: SV99

Ikasta   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 15200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

īkaste   apv.

1. Avots, kas no kalna apakšas burbuļo.

2. Zivju pārvadājamā kaste; kaste, kurā glabā svaigas zivis.

Avoti: TlV

īkasts   apv.

1. Dēļu iežogots avots, no kā tek ūdens.

2. Kaste, kurā glabā svaigas zivis.

Avoti: KV

Ikata   vietv.

1. Ikatas grēda - atrodas Krievijā, Piebaikālā, Burjatijas Republikā, garums - >200 km, vidējais augstums - 1800-2000 m, lielākais - 2612 m, virsotnes lēzenas.

Avoti: PZT

Ikaunieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ošupes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Murmastienes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā.

Avoti: LC

ikaunieki

1. Madonas novada Ošupes pagasta apdzīvotās vietas "Ikaunieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ikaunīki   vietv.

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Ikaunieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ikaženci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

ikažencieši

1. Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Ikaženci" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ikbrīd   apst.

1. Katru brīdi, pastāvīgi, visu laiku.

Avoti: MLVV

IKD   saīs.

1. Integrētais konsultatīvais dienests.

Avoti: i2

ikdien   apv.

1. Katru dienu.

Avoti: EH

ikdiena   -as, s.; parasti vsk.

1. Parastā darba diena; parastās gaitas.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas attiecas uz katru dienu; parasts.

2. reti. Ikdienība.

Avoti: LLVV

ikdienējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs katrai dienai; parasts.

Avoti: LLVV

ikdienība   -as, s., parasti vsk.

1. Vienmuļa, apnicīga dzīve; stāvoklis, kad nav izcilu notikumu, darbu, domu.

Avoti: LLVV

ikdienīgs

1. Parasts, ikdienišķs.

Avoti: Sin

ikdienišķība   apv.

1. Ikdienība.

Avoti: EH

ikdienišķs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas notiek vai ir vērojams katru dienu; parasts.

2. Tāds, kam nav izcilu, neparastu īpašību; tāds, kam nav oriģinalitātes.

Avoti: LLVV

ikdienišķums   -a, v.

1. Vispārināta īpašība --> ikdienišķs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> ikdienišķs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ikebana   -as, s.; parasti vsk.

1. Japāņu tēlotājas mākslas paveids - kompozīciju veidošana no ziediem un keramikas vai citiem priekšmetiem.

Avoti: LLVV

Ikeģa   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Ikeja"), Lagosas štata administratīvais centrs, 313200 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PuA, LpA

Ikeja   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Ijas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

ikgadējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas notiek vai ir vērojams katru gadu; tāds, kas attiecas uz katru gadu.

Avoti: LLVV

Ikerminde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ueckermuende"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ikerre   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas dienvidrietumu daļā ("Ikerre"), Ekiti štatā, 147400 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, Wi

iki

1. Zemnieku sacelšanās feodālajā Japānā (15.-19. gs.); 15.-16. gs. (zināmas 14 sacelšanās) ietilpa pirmsiki (lielākā 1428. g.), ikoiki (budistu iko sektas vadītās, 15.-16. gs.), tokuseiki un kuniiki, 17.-19. gs. - hjakusjoiki.

Avoti: LPE

Ikike   vietv.

1. Pilsēta Čīlē ("Iquique"), Tarapakas reģiona administratīvais centrs, osta Klusā okeāna krastā, 206700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Ikitosa   vietv.

1. Pilsēta Peru ("Iquitos"), Loreto reģiona administratīvais centrs, osta Amazones kreisajā krastā, 371000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Ikizdere   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ikizdere"), Rizes ilā, 1640 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ikizdže   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ikizce"), Ordu ilā, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ikkatrāds   apv.

1. Jebkāda veida.

Avoti: EH

ikkatrs   vispārin. vietn. -a, v.

1. lietv. nozīmē. Katrs (cilvēks, priekšmets, parādība).

2. adj. nozīmē. Katrs (no tādiem pašiem kā pārējie, kā visi).

Ikkatru acumirkli (arī brīdi, mirkli u. tml.)— nepārtraukti, vienmēr.

Avoti: LLVV

ikkura   vispārin. vietn., -as, s.

1. Ikkurš.

ikkurš   vispārin. vietn. -a, v.; vispārin. vietn.

1. lietv. nozīmē; pareti. Ikkatrs (1).

2. adj. nozīmē. Ikkatrs (2).

Avoti: LLVV

ikls   apv.

1. Pareizs, pienācīgs, kārtīgs.

2. Gluži tumšs.

Avoti: NeV, KV

ikmēneša   ģen., nelok.

1. Tāds, kas notiek vai ir vērojams katru mēnesi; tāds, kas attiecas uz katru mēnesi.

Avoti: LLVV

ikmēr   apv.

1. Vienmēr.

Avoti: KV

iknakts   apv.

1. Tāds, kas notiek vai ir vērojams katru nakti; tāds, kas attiecas uz katru nakti.

Avoti: LV93

iknāt   apv.

1. Sist, viegli dauzīt.

Avoti: KV

iknedēļas   ģen., nelok.

1. Tāds, kas notiek vai ir vērojams katru nedēļu; tāds, kas attiecas uz katru nedēļu.

Avoti: LLVV

iknugadus   apv.

1. Ik gadus.

Avoti: EH

iko   apv.

1. Kamēr.

Avoti: KV

IKO   saīs.

1. Islama konferences organizācija.

Avoti: i1

Ikoda   vietv.

1. Ikoda de los Vinosa - pilsēta Spānijā ("Icod de los Vinos"), Kanāriju Salu autonomā apgabala Santakrusas de Tenerifes provincē, 24100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

ikona   -as, s.

1. Romas katoļu un Pareizticīgo baznīcas svētbilde.

2. inf. Ilustratīvs objekta vai funkcijas attēlojums displeja ekrānā.

3. žarg. Fotogrāfija.

Avoti: RtV, SV99, KZ

ikonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ikonu, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

ikono-   novec.

1. Svētbildes-, svētbilžu-.

Avoti: LME

ikonoborci   novec.

1. Pareizticīgo sekta, kas neatzīst svētbilžu pielūgšanu un notur dievkalpojumus nevis baznīcā, bet brīvā dabā.

Avoti: KV

ikonogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Mākslas zinātnē - stingri noteikta zināmas personas vai sižetiskas ainas attēlošanas sistēma.

2. Kāda sižeta vai personas attēlojuma izpēte, aprakstīšana, sistematizācija pēc tipoloģiskām pazīmēm.

Avoti: SV99

ikonogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ikonogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

ikonoklasms   rel.

1. Svētbilžu apkarošana.

Avoti: RtV

ikonoklasts

1. Svētbilžu graušanas kustības dalībnieks (Bizantijas baznīcā 8.-9. gs.); ikonoklasma piekritējs.

Avoti: SV99, RtV

ikonolagnija   med.

1. Seksuāls satraukums, aplūkojot gleznu vai skulptūru.

Avoti: TM

ikonolatrija   novec.

1. Attēlu pielūgšana.

Avoti: KV

ikonoloģija

1. Zinātniska metode, kas palīdz noskaidrot mākslas darba saikni ar laiku un vidi, kurā tas radīts.

2. Māksliniekam paredzēts alegorisku figūru attēlu vai aprakstu paraugu krājums (gk. baroka laikā).

Avoti: EV

ikonomahija

1. Cīņa pret svētbilžu pielūgšanu.

Avoti: SV08

ikonoskops

1. Elektronlampa pārraidāmā attēla pārveidošanai elektriskos signālos, ko lieto televīzijā.

Avoti: SV99

ikonostass   -a, v.

1. Svētbilžu siena pareizticīgo baznīcā, kas norobežo altārdaļu.

Avoti: LLVV

ikonotēka

1. Tādu attēlu kolekcija, sakopojums, kurus vieno noteikta tēma.

Avoti: SV69

ikonotipija   poligr., novec.

1. Rakstainu pakrāsu plākšņu pagatavošana izcilspiedumam.

Avoti: GV

Ikorodu   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā, Lagosas piepilsēta, 536000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

ikosaedrs

1. Regulārs daudzskaldnis, kur skaldnes ir 20 regulāri trijstūri; vienkāršā kristalogrāfiskā forma.

Avoti: ZTV

ikositetraedrs   novec.

1. Kristalla forma, ka sierobežota ar 24 vienādām trapecas plāksnēm, kristallogrāfijā regulārās (kubiskās) singonijas (sistēmas) pamatforma.

Avoti: KV

IKP   saīs.

1. Iekšzemes kopprodukts.

Avoti: i2

ikpārnaktis   apv.

1. Katru otro nakti.

Avoti: ME

ikpārnedēļas   apv.

1. Katru otro nedēļu.

Avoti: ME

ikpārvakarus   apv.

1. Katru otro vakaru.

Avoti: ME

ikrainis   novec.

1. Ar spēcīgiem ikriem.

Avoti: KV

ikrains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir ikri 2(1).

Avoti: LLVV, ME

ikrains   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Tāds, kam ir spēcīgi ikri 1.

Avoti: ME

ikrāts   apv.

1. Tāds, kam ir ikri (par zivīm).

Avoti: KiV

ikreiz   apst.

1. Katru reizi; vienmēr.

Avoti: LLVV

ikreizas   apv.

1. Katru reizi; vienmēr.

Avoti: ME

ikreizējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar katru noteiktu reizi, gadījumu; katrreizējs.

Avoti: LLVV

ikreizes   apv.

1. Katru reizi; vienmēr.

Avoti: ME

ikrene   apv.

1. Ikraina zivs.

Avoti: ME

ikri   -u, vsk. ikrs, -a, v.

1. Liela kauliem piegulošie kāju muskuļi.

Avoti: LLVV

ikri   -u, vsk. ikrs, -a, v.

1. Zivju un dažu citu ūdens dzīvnieku, arī abinieku, olas.

2. Ar dārzeņiem vai sēnēm gatavots ēdiens, parasti sīku graudiņu veidā.

Avoti: LLVV

ikri   apv.

1. Dobja skaņa, kas rodas skrienoša zirga iekšējos orgānos.

Avoti: EH

ikrijs   apv.

1. Tāds, kam ir daudz ikru.

2. Tāds, kas satur sīkas sēkliņas.

Avoti: EH

ikrīta   ģen., nelok.

1. Tāds, kas notiek, ir katru rītu.

Avoti: MLVV

ikrot   apv.

1. Laist ikrus, nārstot.

Avoti: ME

ikrots   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Ikrains.

Avoti: LLVV

iks   nelok., v., novec.

1. Ikss - latīņu alfabēta trešais burts no beigām.

Iks starojums— novecojies nosaukums rentgenstarojumam.

Iks vienība— ārpussistēmas garuma mērvienība, kas ieviesta rentgenstarojuma un gamma starojuma viļņa garuma, kā arī kristālrežģa perioda mērīšanai; 1 X = 10^-13 m (0,1 pikometrs).

Avoti: FF

Iksana   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Čollapukto provincē, 313600 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

IKS-AR   mil.

1. XR - bakteriālas izcelsmes sevišķi indīgs botulisma toksīns, kas nokļūstot cilvēka organismā izraisa smagus nervu nerrvu sistēmas traucējumus.

Avoti: MIL

ikseņi   apv.

1. Īsa, pieguloša sieviešu jaka.

Avoti: EH

īksi   apv.

1. Īsi, neilgi.

Avoti: ĒiV

iksija

1. dsk. Skalbju dzimtas ģints ("Ixia"), sastopama Dienvidāfrikā, dažas sugas audzē kā krāšņumaugus.

Hibrīdā iksija— iksiju suga ("Ixia hybride").

Krāšņā iksija— iksiju suga ("Ixia speciosa").

Skarainā iksija— iksiju suga ("Ixia paniculata").

Zaļziedu iksija— iksiju suga ("Ixia viridiflora").

Avoti: SV69, DaE

iksiolirioni   bot.

1. Amariļļu dzimtas ģints ("Ixiolirion"), dekoratīvi sīpolaugi.

Kalnu iksiolirions— iksiolirionu suga ("Ixiolirion montanum syn. Ixiolirion palasii").

Avoti: DaE

īksīns   apv.

1. Dem. --> īss, īkss.

Avoti: ĒiV

īksiņš   apv.

1. Dem. --> īss, īkss.

Avoti: EH

iksiomielīts   med.

1. Muguras smadzeņu jostas daļas iekaisums.

Avoti: TM

Īksions   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - lapitu valdnieks Tesālijā, kas mēģināja iegūt dievu valdnieka Zeva sievu Hēru, bet tika apmānīts ar mākoni, no kā radās kentauri.

Avoti: Mit

īksis   apv.

1. Pirmais (rokas vai kājas) pirksts; īkstis (2).

2. Cimda daļa, kas aptver šo pirkstu; īkstis (3).

Avoti: ĒiV

īksis   apv.

1. Niere.

Avoti: KiV

īkskāts   apv.

1. Izkapts ar īsu kātu labības pļaušanai; vienroce.

Avoti: ViV

Ikskjuļskaja   vietv., vēst.

1. Ikšķiles pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

īksnis   apv.

1. Īkšķis.

Avoti: ME

īksns   apv.

1. Kāda zirgu slimība.

Avoti: EH

iksodioze   med.

1. Slimība, ko ierosina ērces.

Avoti: TM

iksora   bot.

1. Rubiju dzimtas ģints ("Ixora").

Šarlaksarkanā iksora— iksoru suga ("Ixora coccinea").

Avoti: TaE

īksredzība   apv.

1. Tuvredzība.

Avoti: ViV

īksredzīgs   apv.

1. Tuvredzīgs.

Avoti: ĒiV

ikss   -a, v.

1. Latīņu alfabēta trešais burts no beigām (X, x).

Iks stari— rentgenstari.

Iks vienība— garuma mērvienība - 10^-11 centimetru (0,1 pikometrs), ko lieto galvenokārt gamma staru viļņu garuma mērīšanai.

2. Meklējamā vai neatkarīgā mainīgā lieluma apzīmējums (parasti matemātikā).

Avoti: LLVV

ikss   apv.

1. Īss.

Avoti: BsV

īkss   apv.

1. Īss.

Avoti: ĒiV, KnV

īkste   apv.

1. Niere; īksts.

Avoti: KV

īksteris   apv.

1. Īkšķis.

Avoti: ME

īkstēt   apv.

1. Ņurdēt, murmulēt, tūļāties.

Avoti: KV

īksti   apv.

1. Īsti.

Avoti: EH

ikstins   apv.

1. Ar izteikumu "skraida kā ikstins" raksturo jautru, kustīgu, nemierīgu bērnu.

Avoti: EH

īkstiņa   apv.

1. Neliela kārts, rīkste.

Avoti: KV

īkstis   īkstu, s.; tikai dsk.; novec.

1. Nieres.

2. Lielais cilvēka rokas un kājas pirksts.

3. apv. Cimda daļa, kas aptver šo pirkstu.

Avoti: LLVV, ĒiV, KV

īkstītis

1. Eiropiešu tautu pasaku varonis, atjautīgs mazs zēns.

Avoti: LEV

īkstonis   apv.

1. Tūļīgs, kūtrs cilvēks, kam darbs neveicas.

Avoti: KV

īkstoņa   apv.

1. Raudulīga persona.

Avoti: ME

ikstri   apv.

1. Ikri 3.

Avoti: EH

Īkstrums   vietv.

1. Iecavas kreisā pieteka Bauskas un Iecavas novadā, garums - 23 km, kritums - 21 m, iztek no Galenieku purva Codes pagastā.

Avoti: LD

īksts   apv.

1. Īkšķis.

Ielaist īksti— saka par cimda īkšķa cauruma izveidošanu.

Laist īksti— saka par cimda īkšķa cauruma izveidošanu.

Avoti: KnG, KnV

īksts   apv.

1. Niere.

Zirgam īkši kauc— saka par zirgu, kuram skrienot sānos rodas īpatnējs troksnis.

Avoti: KV, KnV

īksts   apv.

1. Īsts.

Avoti: ME

īksts   apv.

1. Rīkste.

Avoti: ME

īksumi   apv.

1. Īsākie salmi, linu šķiedras daļas u. tml.

Avoti: ViV

iksvienība

1. Ārpussistēmas garuma mērvienība, 1 X = 1,00206 x 10-13 m (1,00206 reiz 10 mīnus 13 pakāpē metru); ieviesta rentgenstarojuma un gamma starojuma viļņa garuma, kā arī kristālrežģa perioda mērīšanai.

Avoti: LPE

ikšelieši

1. Smiltenes novada Blomes pagasta apdzīvotās vietas "Ikšele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

īkši   apv.

1. Nieres.

2. dsk. Īksis 1.

Avoti: MalV

īkši   apv.

1. Īsi.

Avoti: EH

īkšis   apv.

1. Īkšķis.

Avoti: ME

īkšķēt   apv.

1. Ņurdēt, murmulēt, tūļāties.

Avoti: ME

īkšķi   apv.

1. Īsi.

Avoti: ME

Ikšķile   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes dienvidrietumos, Daugavas labajā krastā, no 2009. gada novada centrs (1950.-2009. g. Ogres rajonā) 28 km no Rīgas un 7 km no Ogres, pilsētas tiesības kopš 1992. gada, no 1968. g. pilsētciemats, 1185. gadā šeit uzcelta baznīca, kas bija pirmā mūra celtne Baltijā.

2. Ikšķiles novads - novads Vidzemē, Daugavas labajā krastā, ietver Ikšķiles pilsētu un Tīnūžu pagastu, robežojas ar Salaspils, Ropažu un Ogres novadu, kā arī ar Ķeguma un Ķekavas novadu Rīgas HES ūdenskrātuves pretējā krastā.

3. vēst. Ikšķiles pagasts - pagasts Rīgas apriņķī no 19. gs. līdz 1949. g.; teritorija mūsu dienās ietilpst gk. Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā, bet daļa arī Daugmales, Ogresgala, Ķeguma un Salaspils pagastā; bijušie nosaukumi: vāciski - Uexkullsche, krieviski - Ikskjuļskaja.

4. Ikšķiles lauku teritorija - tagadējā Ikšķiles novada Tīnūžu pagasta nosaukums 1968.-2009. g.

5. Ikšķiles sala - neliela, zema, neapdzīvojama saliņa Rīgas ūdenskrātuves vidū iepretī Ikšķilei, izvaidojusies pēc Daugavas ielejas applūdināšanas un ir Daugavas krasta terases visaugstāk paceltā daļa, uz tās atrodas Ikšķiles baznīcas drupas.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, LE1, LD

ikšķilieši

1. Ikšķiles novada (bij. Ogres rajona) pilsētas "Ikšķile" iedzīvotāji.

Avoti: V1

īkšķis   -ķa, v.

1. Pirmais (rokas vai kājas) pirksts.

2. Cimda daļa, kas aptver pirmo rokas pirkstu.

Avoti: LLVV

īkšķītis   novec.

1. Dem. --> īkšķis.

2. apv. Paceplītis.

Avoti: LV93, Sin

īkšķot

1. Stopot, ar žestu lūgt garāmbraucošām mašīnām apstāties.

2. apv. Ar īkšķi kaut ko mērīt.

Avoti: KV

īkšķrats   inf.

1. Rādītājierīces korpusā iemontēts ritenis, daļa no kura ir izvirzīta korpusa ārpusē.

Avoti: D3

īkšņāties   apv.

1. Spārdoties zviegt (par zirgu).

Avoti: EH

Ikšvāku   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - valdnieks, kuru uzskata par Saules dinastijas nodibinātāju un kuram bija simt dēlu.

Avoti: Mit

IKT   saīs.

1. Informācijas un komunikāciju tehnoloģijas.

Avoti: i2

ikta

1. Feodālais zemes īpašuma veids viduslaikos Tuvo un Vidējo Austrumu valstīs.

Avoti: SV08

ikteroanēmija   med.

1. Anēmija kopā ar dzelteno kaiti kā hemolīzes sekas.

Avoti: TM

ikterogēns   med.

1. Tāds, kas rada dzelteno kaiti.

Avoti: TM

ikterohematūrija   med.

1. Dzeltenā kaite reizē ar hematūriju.

Avoti: TM

ikterohemoglobinūrija   med.

1. Dzeltenā kaite reizē ar hemoglobinūriju.

Avoti: TM

ikterohepatīts   med.

1. Aknu iekaisums ar stipru dzelti.

Avoti: MSV

ikteroīds   med.

1. Tāds, kas atgādina dzelteno kaiti.

Avoti: TM

ikters

1. Dzelte - dzeltena audu nokrāsa, kas rodas, ja organismā palielinātā daudzumā uzkrājas žults pigments bilirubīns.

Avoti: LPE

ikterus   novec.

1. Dzeltenā kaite.

Avoti: KV

ikteruss   med.

1. Dzelte, sindroms, kam raksturīga dzeltena ādas un gļotādas krāsa; hiperbilirubinēmijas sekas.

Avoti: MSV

iktometrs   med.

1. Aparāts sirds galotnes grūdiena stipruma mērīšanai.

Avoti: TM

Iktomi   mit.

1. Siu un dakotu (ASV Ziemeļdakota, Dienvidakota, Nebraska) mitoloģijā - ķildu izraisītājs, zirneklis - triksters un kultūrvaronis, cilvēku valodas izgdrotājs.

Avoti: Mit

ikts

1. Ritmisks uzsvars jeb akcents pantā.

2. mūz. Mūzikas formu analīzē apzīmējums uzsvaram motīvā, melodijas kulminācijā, stiprajai taktsdaļai vai kādai tēmai nozīmīgi iestājoties.

Avoti: SV69, Mūz

ikucis   apv.

1. Lielais pirksts.

2. Neliels gabals.

3. Putna guza.

Avoti: KV, ViV, EH

ikurāt   žarg.

1. Tieši.

Avoti: SLG

īkūst   apv.

1. Nedaudz ieēst.

Avoti: TiA

īkustiņs   apv.

1. Dēļu iežogots avots, no kā tek ūdens; īkasts.

Avoti: KV

ikustiņš   apv.

1. Mazs gabaliņš, kumosiņš, ko sakot rāda pie pirksta gala.

Avoti: KV

ikustītis   apv.

1. Mazs gabaliņš, kumosiņš, ko sakot rāda pie pirksta gala.

Avoti: KV

Ikva   vietv.

1. Upe Ukrainā, Ļvovas, Ternopiļas un Rivnes apgabalā, Stiras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

ikvakara   apv.

1. Tāds, kas notiek vai ir vērojams katru vakaru; tāds, kas attiecas uz katru vakaru.

Avoti: LV93

ikvakaris   apv.

1. Katru vakaru.

Avoti: ME

ikvakaru   apv.

1. Katru vakaru.

Avoti: ME

ikvakarus   apv.

1. Katru vakaru.

Avoti: ME

ikviens   vispārin. vietn., -a, v.

1. lietv. nozīmē. Katrs (parasti cilvēks).

2. adj. nozīmē. Katrs (no tādiem pašiem kā pārējie, kā visi).

Avoti: LLVV

ikviss   apv.

1. Viss, ikviens.

Avoti: ME

ikvisur   apv.

1. Visur, jebkurā vietā.

Avoti: ME

iķitvai   žarg.

1. Savienojumā "iķitvai nazīt!" - lieto negatīvu emociju izteikšanai (dažreiz ar humora pieskaņu).

Avoti: SLG

il   mūz.

1. Vīriešu kārtas artikuls.

Il fine— noslēgums, nobeigums.

Il tempo crescendo— pieaugošs ātrums, temps.

Avoti: Mūz

Il   saīs.

1. PSRS un Krievijā ražoto pasažieru un militāro lidmašīnu tipa vispārējs apzīmējums sarunvalodā; oficiāli kopā ar skaitli, piemēram, Il-2, Il-14, Il-18 u. c.

Avoti: LPE

IL

1. saīs., vietv. Izraēla, valsts divburtu kods.

2. saīs., vietv. Ilinoisa, ASV štats.

3. Skaitļa 49 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: PnR, LEV

il-   med.

1. Salikteņos norada uz līkumaino zarnu.

2. novec. Salikteņos, tikai pirms "l" - ie-, iekš-, uz-, pār-, pie-, pret-, ne-.

Avoti: MSV, LME

il.   saīs.

1. Ilustrācija; ilustrējis (kopā ar uzvārdu); ilustrēts.

Avoti: i2

Ila   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas dienvidrietumos ("Ila"), 62000 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Upe Francijā, Dordoņas labā krasta pieteka, garums - 235 km.

Avoti: PZT, Wi

Ila   mit.

1. Vēdisma un hindu mitoloģijā - vīna ziedošanas un lūgšanas dieviete, ziedojamā piena, sviesta un pārtikas personifikācija.

Avoti: Mit

ILA   saīs.

1. Starptautiskā tiesību asociācija (angļu "International Law Association").

Avoti: i1

Ilahabada   vietv.

1. Allahābāda - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

īlaidene   apv.

1. Makšķere ar 2 āķiem, ar ko ķer līdakas.

Avoti: KV

Īlanca   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Ilanz"), Graubindenes kantonā, 2330 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ilang-ilangeļļa   novec.

1. Gaiši dzeltens šķidrums ar patīkamu smaršu, iegūst no auga "Cananga" ziediem; kanangeļa.

Avoti: KV

ilangilangs

1. Koks, no kura aromātiskajiem ziediem iegūst eļļu, ko izmanto parfimērijā un kosmētikā.

Avoti: PL

Ilanska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnojarskas novada dienvidaustrumos, 15600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

ilāts   apv.

1. Āliņģis.

Avoti: KV

Ilava   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabalā, 5500 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 33400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1305. g.

Avoti: LpA, Wi

Ilbis-Hans   mit.

1. Jakutu mitoloģijā - kara dievība, kuram bija dēls un meita.

Avoti: Mit

Ilcene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Uelzen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 33300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ildefransa   vietv.

1. Vēsturiska province Ziemeļfrancijā ("Īle-de-France") ap Sēnu un Uāzu, šeit atrodas Parīze.

Avoti: LEV

Ildza   vietv.; nelok.

1. Ildza ezers - atrodas Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Skaistas pagastā pie Bogdāniem, platība - 26 ha, garums - ~1,8 km, lielākais platums - 0,3 km, lielākais dziļums - 6,9 m; Ilzas ezers; Ildzis.

Avoti: LD, La1

Ildzenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

Ildzere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

ildzieši

1. Viesītes novada Rites pagasta apdzīvotās vietas "Ildzamuiža" (tagad "Ilzumuiža") iedzīvotāji.

2. Daugavpils novada Medumu pagasta apdzīvotās vietas "Ilga" iedzīvotāji.

3. Daugavpils novada Skrudalienas pagasta apdzīvotās vietas "Ilga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ildzināt   apv.

1. Darīt ilgāku; paildzināt.

Avoti: ViV

ildzināties   apv.

1. Kavēties, vilcināties.

Avoti: Sin

ildziņ   apv.

1. Necik ildziņ - ne tik ilgi.

2. Ildziņ ilgi - visai ilgi.

Avoti: EH

ildziņis   apv.

1. Ilgi.

Avoti: Sin

ildziņš   apv.

1. Dem. --> ilgs.

Avoti: ME

Ildzis   vietv.

1. Ezers Saldus paugurainē, Brocēnu novada Remtes pagastā, 90,7 m vjl., platība - 14,2 ha, garums - 800 m, lielākais platums - 200 m, lielākais dziļums - 2,3 m, dienvidos iztek Cieceres pieteka Vēršāda, eitrofs, dūņains, aizaugums - 30%; Rūjas ezers.

2. Ildzs - Ezers Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

3. Ildza ezers, kas atrodas Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Skaistas pagastā.

4. Ildzs - ezers Dagdas paugurainē, Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Lielais Ildzis— Ildzs - ezers Dagdas paugurainē, Dagdas novada Andzeļu pagastā.

5. Iļdzeits - ezers Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Aulejas pagastā pie Šķipiem.

6. Iļzeits - ezers Dagdas paugurainē, Dagdas novada Andzeļu pagastā pie Pauliņiem.

Avoti: LD, La1

ildzīt   apv.

1. Dem. --> ilgi.

Avoti: ĒiV

Ildzītis   vietv.

1. Ildzs - Ezers Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LD, La1

Ildzs   vietv.

1. Ezers Dagdas paugurainē, Dagdas novada Andzeļu pagastā, platība - 21 ha, garums - ~1,1 km, lielākais platums - ~0,3 km, lielākais dziļums - 5,3 m; Ildzis; Lielais Ildzis; Lielais Ilzes ezers.

2. Ezers Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Kombuļu pagastā, platība - 18,8 ha, garums - ~1 km, lielākais platums - ~0,2 km, lielākais dziļums - 14 m; Ildzītis; Ilzes ezers.

Avoti: LD, La1

ile-   med.

1. Salikteņos norada uz līkumaino zarnu.

Avoti: MSV

Ilē   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Īle   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Auces novadā (1950.-2009. g. Dobeles rajonā) 22 km no Dobeles, izveidojusies bijušās muižas "Ihlen" teritorijā, pagasta centrs.

2. Īles pagasts - pagasts Auces novada ziemeļu daļā, robežojas ar Bēnes un Lielauces pagastu, kā arī ar Dobeles novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Ihlensche, krieviski - Ilenskaja.

Īles pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Bēnes, Lielauces un Naudītes pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Īles pagasta taritorijas pievienota tagadējam Annenieku un Zebrenes pagastam.

3. Īles sanatorija - apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Auces novada Īles pagastā.

4. Auce - Svētes kreisā krasta pieteka.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

īle   apv.

1. Īlens.

Avoti: EH

Ilebo   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā ("Ilebo"), osta pie Kongo kreisā krasta pietekas Kasai, ~5000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, Wi

ilegalitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Nelikumīgums, pretlikumīgums (it sevišķi politiskā zinā).

Avoti: LLVV

ilegāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko aizliedz likums; nelegāls; slepens.

Avoti: LLVV

ileģitīms   novec.

1. Tāds, kas nepilda likuma prasības; ārlaulībā dzimis.

Avoti: LME

ileīts   med.

1. Līkumainās zarnas iekaisums.

Avoti: TM

ilekss

1. dsk. Akmensozols - divdīgļlapju klases rožu apakšklases segliņu rindas akvifoliju dzimtas ģints ("Ilex"), krūms vai neliels koks ar cietām, spīdīgām, mūžzaļām lapām, baltiem ziediem un sarkaniem augļiem - kauleņiem, bieži izmanto Ziemassvētku rotājumiem, Latvijā introducētas 3 sugas.

Aslapu ilekss— ileksu suga ("Ilex aquifolium") jeb parastais akmensozols.

Mieturu ilekss— ileksu suga ("Ilex verticillata").

Zilganais ilekss— ileksu suga ("Ilex meservae").

Avoti: LEV, LD, DaE

ilektomija   med.

1. Līkumainās zarnas izgriešana.

Avoti: TM

Īlenciems   vietv.

1. Talsu novada Ārlavas pagasta apdzīvotās vietas "Riepaldciems" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Īlenēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Sēlpils pagastā.

Avoti: LC

īlenieki

1. Auces novada Lielauces pagasta apdzīvotās vietas "Īle" iedzīvotāji.

Avoti: V1

īlenknābis

1. dsk. Putnu klases tārtiņveidīgo kārtas dzimta ("Recurvirostridae"), bridējputns ar garām kājām un garu augšup uzliektu knābi, 3 ģ., 13 s., Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.; avozetu dzimta.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Recurvirostra").

Parastais īlenknābis— īlenknābju suga ("Recurvirostra avosetta"), Latvijā ieceļo reti, aizsargājams (EASS).

Avoti: LEV

īlenlape   bot.

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases divzobju dzimtas ģints ("Pleuridium"), kas Latvijā sastopama samērā reti.

Avoti: LD

īlens   -a, v.

1. Darba rīks - spalā iestiprināts smails metāla stienis (caurumu izduršanai, piemēram, ādā, papē).

2. sar. Apķērīga, izdarīga persona.

Avoti: LLVV, Žrg

īlēns   apv.

1. Īlens.

Avoti: ME

Ilenskaja   vietv., vēst.

1. Auces novada Īles pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

īlentiņš   apv.

1. Dem. --> īlens.

Avoti: ME

ileo-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz līkumaino zarnu.

Avoti: TM

ileocekāls   med.

1. Attiecīgs uz līkumaino un aklo zarnu.

Avoti: TM

ileocekostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp aklo un līkumaino zarnu.

Avoti: TM

ileocistoplastika   med.

1. Izolētas līkumainās zarnas cilpas piešūšana urīnpūslim pūšļa tilpuma palielināšanai.

Avoti: MSV

ileocistostomija   med.

1. Ķirurģiska atveres veidošana starp līkumaino un urīnpūsli.

Avoti: MSV

ileoileostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp divām līkumainās zarnas cilpām.

Avoti: TM

ileokolisks   med.

1. Attiecīgs uz līkumaino zarnu un lokzarnu.

Avoti: TM

ileokolīts   med.

1. Līkumainās un resnās zarnas iekaisums.

Avoti: TM

ileokolostomija   med.

1. Ķirurģiska atveres veidošana starp līkumaino un resno zarnu.

Avoti: MSV

ileokolotomija   med.

1. Līkumainās zarnas un lokzarnas pārgriešana.

Avoti: MSV

ileoproktostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp līkumaino un taisno zarnu.

Avoti: TM

ileorāfija   med.

1. Līkumainās zarnas sašūšana.

Avoti: TM

ileosigmoideostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp līkumaino un S veida zarnu.

Avoti: TM

ileoskopija   med.

1. Endoskopijas veids līkumainās zarnas beigu daļas izmeklēšanai.

Avoti: VE

ileostomija   med.

1. Atveres izveidošana līkumainajā zarnā.

Avoti: MSV

ileotīfs   med.

1. Vēdertīfs ar galveno lokalizāciju līkumainajā zarnā.

Avoti: TM

ileotomija   med.

1. Līkumainās zarnas pārgriešana.

Avoti: TM

ileotransversostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp līkumaino zarnu un šķērszarnu.

Avoti: TM

Ileša   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas dienvidrietumos ("Ilesha"), Ošunas štatā, 305500 iedzīvotāji (2005. g.).

Avoti: PZT, Wi

ileuss   med.

1. Zarnu nosprostojums (neatkarīgi no rašanās mehānisma).

Avoti: TM

ilex   lat.

1. Akmensozols.

Ilex aquifolium— parastais akmensozols.

Ilex laevigata— gludais akmensozols.

Ilex meservae— zilganais ilekss.

Ilex paraguariensis— Paragvajas akmensozols.

Ilex verticillata— mieturu akmensozols.

Ilex x meservae— parastā akmensozola hibrīds, ziemcietīgāks.

Avoti: LD

Ilga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Skrudalienas pagastā.

Ilgas muiža— atrodas Daugavpils novada Skrudalienas pagastā, kungu māja celta 19. gs. beigās, tai raksturīga t. s. klasicizētā ekletisma ievirze, tagad tajā izvietota Daugavpils universitātes mācību bāze.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LC, LE1

ilgains   apv.

1. Ilgu pilns.

Avoti: EH

Ilgājs   vietv.

1. Ezers Alūksnes augstienes Veclaicenes paugurainē, dabas liegumā "Korneti-Peļļi", Alūksnes novada Veclaicenes pagastā un Igaunijā, garums - ~500 m, lielākais platums - ~250 m.

Avoti: LE1

ilgam   apv.

1. Ilgi.

Avoti: EH

ilgām   apv.

1. Ilgi.

Avoti: KV

ilgana   apv.

1. Karpu dzimtas suga ("Rhodeus sericeus", senāk "Rhodeus amarus"), neliela saldūdeņu zivs, līdzīga sīkai karpai (līdz 9 cm garumā), bet bez ūsām, augstu plakanu ķermeni, lielām zvīņām, sidrabotiem sāniem; spidiļķis; pempiņš.

Avoti: KV, PDE, ME

ilgana   apv.

1. Neliels meža augs ar ziliem ziediem.

Avoti: EH

Ilganči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

2. Ilganču ezers - atrodas Rugāju novada Rugāju pagastā, garums - ~1 km, lielākais platums - ~0,4 km.

Avoti: LC, La1

Ilgančupe   vietv.

1. Sudarbes kreisā krasta pieteka Rugāju novada Rugāju pagastā, garums - 5 km, iztek no Ilganču ezera.

Avoti: LD, La1

Ilgas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Smiltenes novada Smiltenes pagastā.

2. Dabas liegums Augšzemes augstienes Skrudalienas paugurainē, Daugavpils novada Skrudalienas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 225 ha, liela augu un dzīvnieku daudzveidība.

3. Lielais Ilgas ezers - atrodas Medumu ezeraines dabas parka teritorijā, platība - 115 ha, garums - 2,3 km, lielākais platums - 1,1 km, lielākais dziļums - 12,6 m.

4. Mazais Ilgas ezers - atrodas blakus Lielajam Ilgas ezeram, Medumu ezeraines dabas parka teritorijā, garums - ~1,2 km, lielākais platums - ~0,4 km.

Ilgas ezers— senāk Lielā un Mazā Ilgas ezeru kopējs nosaukums, vēlāk Lielā Ilgas ezera nosaukums.

Avoti: LC, LE1, LD

ilgas   -u, s.; tikai dsk.

1. Psihisks stāvoklis, kam raksturīga dziļa, parasti arī ilgstoša, tieksme, vēlēšanās (parasti pēc kā labāka vai arī tāla, grūti sasniedzama).

2. Garastāvoklis, noskaņojums, kam raksturīgs nemiers, skumjas, arī tieksme pēc kā nezināma vai tikko nojaušama.

Avoti: LLVV

ilgata   apv., vēst.

1. Atbrīvojums no karaklausības.

Avoti: KiV

ilgāties   apv.

1. Ilgoties.

Avoti: KiV

ilgatne   apv.

1. Garāks laiks.

Avoti: KV

Ilgaza   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ilgaz"), Čankiri ilā, 7200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ilgciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Klintaines pagastā.

Avoti: LC

ilgdzīvotājs   v.

1. Tas, kas ilgi dzīvo, kam ir garš mūžs (salīdzinājumā ar citiem līdzīgiem).

Avoti: MLVV

Ilgen   vietv., vēst., vācu val.

1. Iļģu muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Silenes pagastā.

Avoti: KV

Ilgezeem   vietv., vācu val.

1. Iļģuciems.

Avoti: FV

ilggadējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ilgst vairākus vai daudzus gadus.

2. Tāds, kas pastāv, eksistē vairākus vai daudzus gadus.

Avoti: LLVV

ilggadība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ilggadīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ilggadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (lakstaugs vai puskrūms), kas aug trīs vai vairākus gadus; daudzgadīgs.

Ilggadīgie zālāji lauks.— kultivētas pļavas vai ganības, kuras izmanto daudzus gadus bez pāraršanas.

Avoti: LLVV

ilggadu

1. Ilggadējs, daudzgadējs.

Avoti: Sin

ilggulētājs

1. Tāds, kas ilgi guļ.

Avoti: Sin

ilggulis   apv.

1. Tāds, kas ilgi guļ.

Avoti: KV

ilgguļa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.

1. Cilvēks, kas ilgi guļ, vēlu ceļas.

Avoti: LLVV

Ilgina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ilgin"), Konjas ilā, 31800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ilgināt   apv.

1. Pagarināt, aizkavēt.

Avoti: EH

ilgins   apv.

1. Kāds, kas velk kaut ko garumā (piemēram, darbu).

Avoti: EH

ilgis   apv.

1. Ilgi.

Avoti: ME

ilgizturība   -as, s.; parasti vsk.; tehn.

1. Materiāla maksimālais spriegums, ko materiāls var izturēt neierobežoti ilgi.

Avoti: LLVV

ilglaicīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ilglaika.

Avoti: LLVV

ilglaika   ģen., nelok.

1. Tāds, kas pastāv ilgu laiku; tāds, kas paredzēts ilgam laikam.

Ilglaika atmiņa— psihisko norišu kopums, kas saistīts ar visu vai gandrīz visu organisma saņemto ierosu ilgstošu saglabāšanu.

Avoti: LLVV

ilgmūža   ģen., nelok.

1. Tāds, kas pastāv ilgu laiku (piemēram, par elementārdaļiņām).

Avoti: LLVV

ilgmūžība   -as, s.; parasti vsk.

1. Spēja pastāvēt ilgu laiku (piemēram, augiem, elementārdaļiņām).

Avoti: LLVV

ilgonis   apv.

1. Tūļa.

Avoti: KV

ilgoņa   apv.

1. Tūļa.

2. Ar laiku, pēc kāda laika.

Avoti: ME, EH

ilgosnis   apv.

1. Ilgi gaidīts laiks.

Avoti: KV

ilgošām   apv.

1. Lietots kopā ar prepozīciju "pa" un "pēc"; uz ilgu laiku; pēc ilga laika.

Avoti: KV

ilgošanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, dsk. -ās, ģen. -os, akuz. -ās, s.; parasti vsk.

1. Process --> ilgoties.

2. novec. Ilgas.

Avoti: LLVV

ilgot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Ilgoties (1).

// intrans.

// intrans.; poēt. Savienojumā ar verba "ilgoties" formām izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

ilgoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izjust dziļu, parasti arī ilgstošu, vēlēšanos (ko sasniegt, iegūt, izdarīt u. tml).

2. Izjust dziļu tieksmi, vēlēšanos būt kādā noteiktā vietā, būt kopā ar kādu vai pārdzīvot ko (parasti, izjūtot arī skumjas, grūtsirdību).

Avoti: LLVV

ilgotne   -es, s.; parasti vsk.; reti.

1. Ilgs (laika) posms.

Avoti: LLVV

ilgots   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> ilgot.

2. Tāds, pēc kā ilgojas.

Avoti: LLVV

ilgperioda   ģen., nelok.

1. Tāds, kas atkārtojas pēc ilga perioda.

Ilgperioda komēta astr.— komēta, kas periodiski redzama pēc samērā ilga laika.

Avoti: LLVV

ilgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas noris, pastāv lielu laika posmu.

2. Liels (par laiku, laika posmu).

3. savienojumā ar laika mērvienības nosaukumu. Tāds, kas noris, pastāv noteiktu laika posmu.

// dsk. Daudzi (par laika posmiem).

Avoti: LLVV

ilgsēdīte   apv.

1. Meita, kas ilgi paliek neprecēta, kas ir izvēlīga.

Avoti: KV

ilgspējība   s.

1. Vispārināta īpašība --> ilgspējīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: MLVV

ilgspējīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas spēj pastāvēt, norisināties samērā ilgu laika posmu.

Avoti: MLVV

ilgspēlējošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāda (skaņuplate, kompaktdisks), kurā nelielā laukumā ir (samērā) ilgs skaņu ieraksts.

Avoti: LLVV, T

ilgspēlētāja   novec.

1. Ilgspēlējoša.

Avoti: LV93

ilgspora   -as, s.; bot.

1. Ar biezu apvalku pārklāta spora.

Avoti: LLVV

ilgstošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> ilgt.

2. Tāds, kas noris, pastāv samērā ilgu laiku.

Avoti: LLVV

ilgšana   novec.

1. Kāda objekta pastāvēšana laika plūsmā.

Avoti: KV

ilgt   parasti 3. pers., ilgst, pag. ilga; intrans.

1. Norisināties, pastāvēt (zināmu laika posmu).

Avoti: LLVV

ilgtermiņa

1. ģen., īp. v. nozīmē Tāds, kas paredzēts ilgākam laikam.

2. lok.: apst. nozīmē Ilgākā laika posmā.

Avoti: LLVV

ilgtspēja   -as, s.

1. Spēja radīt apstākļus ilgstošai, līdzsvarotai pašattīstībai.

Avoti: Wi

ilgtspējība   -as, s.

1. Kāda subjekta vai sistēmas spēja radīt apstākļus ilgstošai, līdzsvarotai pašattīstībai un vienlaikus spēja neradīt apstākļus, kas veicina tās iznīkšanu vai pašsagrāvi; ilgtspēja.

Avoti: PL

ilgtspējīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas spēj radīt apstākļus ilgstošai, līdzsvarotai pašattīstībai.

Ilgtspējīga attīstība— tāda attīstība, kas apmierina šīsdienas vajadzības, nemazinot nākamo paaudžu iespējas apmierināt viņu vajadzības.

Ilgtspējīga apsaimniekošana— meža un meža zemju pārvaldīšana un lietošana tā, ka saglabājas to bioloģiskā daudzveidība, produktivitāte, atjaunošanās spēja, vitalitāte un potenciāls un netiek apdraudētas citas ekosistēmas.

Avoti: PL, ZTV

ilgu   apv.

1. Ilgi.

Avoti: EH

ilgulis   apv.

1. Tāds, kas pēc kaut kā ilgojas, tvīkst.

Avoti: KV

ilgum   apst.; t. poēt.

1. Savienojumā ar "ilgs", "ilgi" izsaka īpašības vai pazīmes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

ilgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Laika posms no (kā) sākuma līdz beigām.

Avoti: LLVV

Ilgupīte   vietv.

1. Tirziņas labā krasta pieteka Apes novada Virešu pagastā, garums - 7 km.

Avoti: LD, La1

ilgviļņi   -ņu, v.; tikai dsk.

1. Noturīgs viļņots matu veidojums ilgākam laikam.

Avoti: LLVV

ilgviļņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; parasti divd. formā: ilgviļņots; reti.

1. Veidot (matos) ilgviļņus.

Avoti: LLVV

ilgviļņots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir ieveidoti ilgviļņi.

Avoti: MLVV

Ilģeciems   novec.

1. Rīgas pilsētas daļa Daugavas kreisajā krastā (Pārdaugavā) uz rietumiem no Āgenskalna (un Dzirciema, kas uzbūvēts vēlāk); tagad Iļģuciems; nosaukums cēlies no vācu "Ilgezeem", kas savukārt atvasināts pārveidojot "Convent zum heiligen Geist" - "Svētā Gara konvents".

Avoti: LME

ilhans

1. Mongoļu valdnieku tituls Persijā 13.-14. gs.; ilkāns.

Avoti: SV08

Ilhurialina   vietv.

1. Ilhurialina grēda - Lielā Hingāna atzars Ķīnas ziemeļu daļā, garums - ~200 km, augstums - 400-1290 m.

Avoti: PZT

ili

1. Tongu tautai radniecīga cilts, dzīvo Zambijas dienvidos un Zimbabves ziemeļrietumos, saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus.

Avoti: PZT

Ili   vietv.

1. Upe Centrālāzijā (Ķīnā un Kazahstānā), garums - 1001 km (kopā ar Tekesu 1439 km), veidojas satekot Tekesai un Kungesai Austrumtjanšanā (Ķīnā), ietek Balhaša ezerā.

Avoti: LģE

Īli   vietv.

1. Pilsēta Anglijā, uz ziemeļaustrumiem no Kembridžas, 10000 iedzīvotāju, tajā atrodas viena no ievērojamākajām Anglijas viduslaiku katedrālēm (celta no 1083. g., pabeigta ap 1180. g.).

Avoti: LEV

ilia   novec.

1. Vēderasānu (gurnu) daļas.

Avoti: KV

Iliāda

1. Sengrieķu varoņeposs 24 dziedājumos, par kura autoru uzskata Homēru; eposa pamatā ir nostāsti par Trojas kara notikumiem.

Avoti: SV08

Iliamna   vietv.

1. Iliamnas ezers - Aļaskas lielākais ezers (angļu val. "Iliamna"), platība - ~2100 kvadrātkilometru, garums - 125 km, platums - līdz 30 km, atrodas Aleutu grēdas ziemeļrietumu piekājē.

Avoti: LģE

ilīcija   -as, s.

1. dsk. Divdīgļlapju klases gundegu apakšklases rinda ("Illiciales"), koki, krūmi, liānas ar spirāliski izvietotām lapām, 2 dz.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Illiciaceae"), mūžzaļi, aromātiski krūmi, nelieli koki, tropos un subtropos, 1 ģ., ~40 s.

Īstā ilīcija— ilīciju suga ("Illicium verum"), ko dēvē arī par anīsa koku un kultivē, no lapām iegūst ēterisko eļļu.

Indīgā ilīcija— ilīciju suga ("Illicium religiosum"), ko audzē kā dekoratīvu augu, bet visas tās daļas ir indīgas.

Avoti: LPE, PP, PDE

ilīcijs   -a, v.; novec.

1. Ilīcija.

Avoti: LPE

Iliča   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Erzindžanas ilā, 3060 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Upe Krievijā, Komi Republikā, Pečoras labā krata pieteka, garums - 411 km, sākas Ziemeļurālu piekājē, lejtece Pečoras zemienē.

Avoti: Wi, PZT

Ilidža   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Ilidža"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Sarajevas kantonā, 71900 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā ("Ilica"), Erzurumas ilā, 40300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Iligana   vietv.

1. Pilsēta Filipānās ("Iligan"), Mindanao salas rietumos, 342600 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

Īlija

1. Troja - senpilsēta Mazāzijas ziemeļrietumos.

Avoti: SV08

Ilijaša   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Ilijaš"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Sarajevas kantonā, 20500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ilikitka   vietv.

1. Ezers Somijas ziemeļaustrumos ("Yli-Kitka"), Mānselkes augstienē 240 m vjl., platība - 295 kvadrātkilometri, garums - 50 km, lielākais dziļums - 30 m.

Avoti: PZT

īliķis   apv.

1. Menca.

Avoti: VV

ilimerizācija   novec.

1. Koloīdu, kā arī māla daļiņu iznese no augsnes augšējiem horizontiem apakšējos, parasti notiek podzolēšanās procesā.

Avoti: LxE

Īlinga   vietv.

1. Londonas administratīvs rajons ("Ealing"), atrodas Londonas rietumu daļā.

Avoti: PZT

īlings   apv.

1. Ass vējš, spēcīga vēja brāzma, vēja virpulis.

Avoti: TlV

ilīnijs   ģeol.

1. Zona augsnes profilā, kur nogulsnējas no augsnes virskārtas izskalotās organiskās vielas vai minerālvielas.

Avoti: SV96

Ilinoisa   vietv.

1. ASV štats ("Illinois"), administratīvais centrs - Springfīlda, platība - 149997 kvadrātkilometri. 12881000 iedzīvotāju (2014. g.), lielākā pilsēta Čikāga, robežojas ar Indiānu, Kentuki, Misūri, Aiovu un Viskonsinu, ziemeļrietumos Mičigāna ezers.

2. Upe ASV ("Illinois River"), Ilinoisas štatā, Misisipi kreisā krasta pieteka, garums - 439 km.

3. Ilinoisas ūdensceļš - savieno Mičigana ezeru ar Misisipi ("Illinois waterway"), ASV, garums 520 km, sākas Čikāgā, tālāk izmantota Despleinsas un Ilinoisas upe, izbūvēts 1900.-1933. g.

Avoti: LEV, PuA, Wi, PZT

ilinoisi

1. Ziemeļamerikas indiāņu algonkinu cilšu grupas centrālās teritoriālās grupas cilts.

Avoti: PZT

īlins   apv.

1. Īlens.

Avoti: ME

īlīns   apv.

1. Īlens.

Avoti: ĒiV

Iliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Ģibuļu pagastā.

Avoti: LC

īliņš   apv.

1. Ass vējš, vēja tūce.

2. Mazs lietus mākonis.

Avoti: KV

ilio-   med.

1. Salikteņos norāda uz zarnkaulu vai tukšuma apvidu.

Avoti: MSV

iliofemoroplastika   med.

1. Operācija gūžas locītavas fiksācijai, atšķeļot lielo grozītāju no ciskas kaula un ievietojot spraugā kaula lēveri, kuru noliec no zarnu kaula laterālās virsmas.

Avoti: TM

ilioingvināls   med.

1. Attiecīgs uz iegurni un cirkšņiem, piem., nervs.

Avoti: TM

iliokolotomija   med.

1. Resnās zarnas atvēršanas operācija, piekļūstot tai caur tukšumu apvidu.

Avoti: TM

ilioksifopāgs   med.

1. Dvīņu kroplības veids, kurā dvīņi savienoti no krūšu kaula smailes līdz zarnu kaula apvidum.

Avoti: TM

Iliona   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 84800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

iliopāgs   med.

1. Dvīņu kroplības veids, kurā dvīņi saauguši zarnu kaula apvidū.

Avoti: TM

iliopelvisks   med.

1. Attiecīgs uz zarnu kaula apvidu un iegurņa dobumu.

Avoti: TM

iliospināls   med.

1. Attiecīgs uz zarnu kaulu un mugurkaulu.

Avoti: TM

iliotorakopāgs   med.

1. Dvīņu kroplības veids, kurā dvīņi saauguši ar ribeņa un vēdera sānu apvidiem.

Avoti: TM

Ilīrija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Elyria"), Ohaio štatā, 54000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. vēst. Senatnē Adrijas jūras austrumu piekraste.

Ilīrijas pussala— Balkānu pussala.

Avoti: WA16, LpA, LEV

Ilirska   vietv.

1. Ilirska Bistrica - pilsēta Slovēnijā ("Ilirska Bistrica"), Notraņsko Kraškas reģionā, 4500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

īlis   apv.

1. Maza zivs.

Avoti: KV

ilīts   ģeol.

1. Izplatīts māla minerāls, hidratizēts alumosilikāts.

Avoti: ZTV

Iliupole   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 78200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Ilivieska   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ziemeļpohjanmā reģionā, 14300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Iljapa   mit.

1. Inku mitoloģijā - vētru un laikapstākļu dievs, kas tika pielūgts kā auglīgo lietu nesējs.

Avoti: PmV

Iljāss   mit.

1. Islāma mitoloģijā - tēls, kas atbilst Bībeles Elijam, svātlaimīgais un Allāha sūtnis, nemirstīgais, Korānā dēvēts par pravieti.

Avoti: Mit

Iljeskasa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Illescas"), Kastīlijas-Lamančas autonomā apgabala Toledo provincē, 23600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

ilkāns

1. Mongoļu valdnieku tituls Persijā 13.-14. gs.

Avoti: SV08

Ilkenkobda   vietv.

1. Upe Kazahstānā, Aktebes apgabalā, Iļekas (Urālas pietekas) kreisā krasta pieteka, veidojas satekot Karahobdai un Sarihobdai, garums - 277 km.

Avoti: PZT

ilknis   -ņa, v.

1. Zobs (zīdītājiem), kas atrodas starp priekšzobiem un mazajiem dzerokļiem.

2. Ļoti spēcīgi attīstīts (dzīvnieka) zobs.

3. žarg., iron., parasti dsk. Zobs.

Avoti: LLVV, SLG

ilkņains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kam ir (lieli) ilkņi.

Avoti: LLVV

ilksdzelze   apv.

1. Uzmavas veida metāla detaļa ar āķi galā, ko piestiprina pie ilkss un pieāķē pie transportlīdzekļa.

Avoti: ViV

ilkse   apv.

1. Ilknis.

Avoti: EH

ilkse   apv.

1. Ilkss 2.

Avoti: ĒiV

ilksenieks   apv.

1. Darba zirgs, kas pieradis būt iejūgts starp ilksīm.

Avoti: ME

ilksgals   apv.

1. Ilkss gals.

Avoti: ĒiV

ilksis   apv.

1. dsk. Ilkss 2.

Avoti: EH

ilksna   apv.

1. Ilknis (1).

Avoti: EH

ilksne   apv.

1. Ilknis.

Avoti: ME

ilksne   apv.

1. Ilkss 2.

Avoti: EH

ilksnīca   apv.

1. Aukla ar ko piestiprina ilksi pie iejūga.

2. Dzelzs āķis, kas savieno ilksi ar slieci vai ratiem.

3. Dzelzs kulba, kurā iekaļ ilksi ratiem.

Avoti: KV

ilksnis   apv.

1. Ilkss 2.

Avoti: EH

ilksnis   apv.

1. Ilknis.

Avoti: EH

ilkspulkstenis   apv.

1. Zvaniņš, ko kar pie ilkss.

Avoti: ViV

ilkss   apv.

1. Ilknis.

Avoti: ME

ilkss   ilkss, dsk. ģen. ilkšu, s.

1. Viena no divām kārtīm, kas piestiprinātas pie ratiem vai ragavām zirga iejūgšanai.

2. apv. Vērpjamam ratiņam kājas, kurās karājas ritenis.

Avoti: LLVV, ME

ilkste   apv.

1. Ilkss 2(1).

Avoti: EH

ilkstiņa   apv.

1. Dem. --> ilkste.

Avoti: EH

ilksts   apv.

1. Ilknis.

Avoti: KiV

ilkšas   apv.

1. Ilksis.

Avoti: EH

ilkši   apv.

1. Pirkstveidīgi izaugumi uz zirgu kājām pie ceļgala locītavām.

Avoti: EH

ilkšturis   apv.

1. Spīļarkla detaļa - ilkšu starpkoks.

Avoti: ĒiV

ilktis   apv.

1. Ilknis.

Avoti: ME

ilkts   apv.

1. Ilknis.

Avoti: ME

illācija   novec.

1. Akciju cenas samaksa par aportu (akcionāra noguldījumu ne naudā, bet mantā).

Avoti: KV

Illamatekutli   mit.

1. Acteku (vēst. Centrālā Meksika, Meksikas dienvidi) mitoloģijā - ar zemes un kukurūzas kultu saistīta dieviete, dieva Miškoatla pirmā sieva.

Avoti: Mit

illanuni

1. Viena no oranglautu grupas ciltīm, dzīvo upju grīvās, gk. Kalimantānas, Sumatras, Sulavesi u. c. Malajas arhipelāga salu piekrastē, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, tuva malajiešu valodai.

Avoti: PZT

illata   novec.

1. Seno romiešu tiesībās apzīmējums visam tam, ko dzīvokļa īrnieks vai zemes gabala nomnieks ienesis vai ievedis un kas nodrošina īrnieka vai nomnieka pienākumu kārtīgu izpildīšanu (kā ķīla).

Avoti: KV

illatīvs   val.

1. Vietas locījums, kas norāda uz iekšupvirzienu.

Avoti: SV99

Ille   vietv.

1. Upe Austrijā ("Ill"), Reinas kreisā krasta pieteka, garums - 208 km.

Avoti: PZT, LpA

illegāli   novec.

1. Nelikumīgi, nelegāli.

Avoti: LV93

illegālists   novec.

1. Cariskā Krievijā revolucionārs, kas slēpdamies no policijas dzīvoja ar viltotu pasi.

Avoti: KV

illegalitāte   novec.

1. Nelikumība.

Avoti: LV93

illegāls   novec.

1. Nelikumīgs.

Avoti: KV

illēģitims   novec.

1. Tāds, kas nav saskaņā ar likumu, sevišķi ar laulības vai mantošanas tiesībām, kas nav radies likumīgā (lēģitimā) laulībā, ir ārlaulības.

Avoti: KV

Illertisene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Illertissen"), Bavārijas federālajā zemē, 16800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

illiciaceae   lat.

1. Ilīciju dzimta.

Avoti: PDE

illiciales   lat.

1. Ilīciju rinda.

Avoti: PDE

Illicium   lat.

1. Ilīcijas.

Illicium verum— īstā ilīcija.

Avoti: PDE

Illien   vietv., vēst., vācu val.

1. Iļģu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Grobiņas pagastā.

Avoti: KV

illijs   novec.

1. Sakausējums no 60,5% niķeļa, 21% hroma, 6,4% vara, 4,7% molibdēna, 2,1% volframa un niecīgiem mangāna, silīcija, alumīnija, dzelzs, bora titāna un oglekļa daudzumiem.

Avoti: KV

illiņi   žarg.

1. Nogurums, apgurums.

Avoti: NeV

illiri   novec.

1. Illīrieši.

Avoti: LME

illīrieši

1. Indoeiropiešu cilšu grupa, kas dzīvoja Balkānu pss. ZR un Apenīnu pss. DA - 1. gs. p. m. ē. tos pakļāva romieši.

Avoti: EV

Illīrija   novec.

1. Vēsturisks Adrijas jūras austrumu piekrastes novads.

Avoti: LME

illīrisms

1. Sabiedriski politiska kustība 19. gs. 30. un 40. gados Horvātijā, Slavonijā un Dalmācijā ar mērķi radīt "Lielo Illīriju", kas apvienotu visus dienvidu slāvus.

Avoti: LPE

illiterāti

1. literat. Skaņas, ko nevar precīzi atveidot, tāpēc tās vai nu tiek vienkārši attēlotas ar daudzpunktes palīdzību (klusums), vai arī nosacīti, piem., nospļaušanās ("tfu"), šķaudīšana ("apčī"), smiekli ("ha-ha") u. tml.

2. dsk. Illiterāts.

Avoti: DzV

illiterāts

1. novec. Nemācīts, neizglītots cilvēks.

2. vsk. Illiterāti.

Avoti: KV

illīts

1. Izplatīts māla minerāls, hidratizēts alumosilikāts.

Avoti: SV96

Illkirhe-Grāfebstādene   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Illkirch-Graffenstaden"), Elzasas reģiona Lejasreinas departamentā, 26400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

illots   apv.

1. Laimīgs un piepildīts, pilnīgs vienā personā.

Avoti: NeV

Illujanka   mit.

1. Hetu (vēst. Anatolijas līdzenums, Turcija) mitoloģijā - pazemes valstības dievs, kas saistīts arī ar ūdens stihiju.

Avoti: Mit

illūminācija   novec.

1. Iluminācija 1.

Avoti: KV

illūmināti   novec.

1. Apzīmējums dažādām apvienībām, kas lepojas ar sevišķu apgaismību un sakariem ar garu valsti, piem., alumbrādi Spānijā, mistiķu savienība Beļģijā u. c.

2. Slepens ordenis, kas dibināts 1776. g. ar nolūku apvienot visu zemju domātājus prāta attīstības veicināšanai reliģiskas apgaismības ceļā.

Avoti: KV

illuminātors   novec.

1. Starmetis.

2. Persona, kas iluminē.

Avoti: LV93

illūminēt   novec.

1. Krāšņi apgaismot, sarīkot ilumināciju.

Avoti: KV

illurīnbalzams   novec.

1. Āfrikas kopaivabalzams, brūns aromātisks šķidrums, ar zaļu fluorescenci.

Avoti: KV

illūstrācija   novec.

1. Kādas vārdos izteiktas idejas grafisks tēlojums.

Avoti: KV

illustratīvs   novec.

1. Tēlaini, gleznaini parādīts, izpušķots, paskaidrots.

Avoti: LV93

illūstrēt   novec.

1. Uzskatāmi paskaidrot kādu jēdzienu ar konkrētiempiemēriem, priekšmetiem vai to attēliem.

2. Paskaidrot kāda priekšnesuma, rokraksta vai grāmatas tekstu ar illūstrācijām.

Avoti: KV

illustrētājs   novec.

1. Mākslinieks, kas ilustrē.

Avoti: LV93

illūstrs   novec.

1. Spožs, slavens, ievērojams.

Avoti: KV

Illuxt   vietv., vācu val.

1. Ilūkste.

Avoti: FV

illūzija   novec.

1. Maldīgs priekšstats, maldi.

Avoti: KV

illūzionisms   novec.

1. Uzskats, ka viss pasaulē ir tikai šķietamība, maldi un māņi.

Avoti: KV

illūzionists   novec.

1. Burvju mākslinieks cirkā.

Avoti: LV93

illūzisks   novec.

1. Ilūzijai īpats; mānīgs.

Avoti: LV93

illūzorisks   novec.

1. Maldīgs, saistīts ar ilūzijām.

Avoti: KV

illūzors   novec.

1. Ilūzijai īpats; mānīgs.

Avoti: LV93

ilmacieši

1. Limbažu novada Viļķenes pagasta apdzīvotās vietas "Ilmaki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ilmade   vietv.

1. Grāpste - Tebras kreisā pieteka Aizputes novadā.

Avoti: LD

Ilmāja   vietv.

1. Dzelzcela stacija pie dzelzceļa līnijas Rīga-Saldus-Liepāja, atrodas Durbes novada Vecpils pagastā.

2. Apdzīvota vieta, tagad izzudusi, 1965. g. bijuši 52 iedzīvotāji.

Avoti: LpmE, La1

Ilmajen   vietv., vēst., vācu val.

1. Ilmājas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vecpils pagastā.

Avoti: KV

ilmājnieki

1. Priekules novada Bunkas pagasta apdzīvotās vietas "Ilmāja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ilmaka   apv.

1. Lempīgs, rijīgs, nepieēdināms cilvēks.

Avoti: KV

Ilmarinens   mit.

1. Somu un karēļu mitoloģijā - kultūrvaronis, kalējs; demiurgs, kurš izkaldināja debesjumu, debesu spīdekļus, arklu, zobenu u. c.

Avoti: Mit

Ilmatciems   vietv.

1. Rojas novada apdzīvotās vietas "Roja" daļa.

Avoti: LC

Ilme   vietv.

1. Upe Vācijā ("Ilm"), Zāles kreisā krasta pieteka, garums - 120 km.

Avoti: PZT

Ilmenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ilmenau"), Tīringenes federālajā zemē, 26000 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Upe Vācijā ("Ilmenau"), Elbas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi, PuA, PZT

ilmenīts   -a, v.; min.

1. Melns oksīdu grupas minerāls, kas satur titānu un dzelzi; titāna rūda.

Avoti: LLVV

Ilmenis   vietv.

1. Ilmeņa ezers - atrodas Krievijā, Novgorodas apgabalā, 18 m vjl., vidējā platība - 982 kvadrātkilometri (atkarībā no ūdens līmeņa 733-2090 kvadrātkilometru), garums - ~45 km, platums - līdz 35 km, dziļums - līdz 10 m, ietek ~50 upes, iztek Volhova, ūdens svārstības no 2,3 līdz 5,8 m.

Avoti: LģE

ilmiķis   apv.; hum.

1. Stilbs.

Avoti: KV

Ilnava-Efretikona   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Illnau-Effretikon"), Cīrihes kantonā, 16200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ILO   saīs.

1. Starptautiskā Darba organizācija (angļu "International Labour Organization"), viena no ANO struktūrām.

Avoti: PL

iloģisks

1. Neloģisks, tāds, kas ir pretrunā ar loģiku.

Avoti: SV99

Iloilo   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās ("Iloilo"), Panajas salā, Rietumu Visajas reģiona administratīvais centrs, osta Gimarasa šauruma krastā, 418700 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

ilojāls

1. Nelojāls.

Avoti: SV78

Ilojervi   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Pirkanmā reģionā, 31500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Iloka   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Ilok"), Vukovaras-Srijemas županijā, 8100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

iloki

1. Tauta Filipīnās, Lusonas salas ziemeļrietumu piekrastē un Kagajanas ielejā, arī Mindanao piekrastē, dzīvo arī Havaju salās, Guamā un Kalifornijā (ASV), runā iloku valodā, kas pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas valodām, ticīgie - katoļi.

Avoti: EV

ilons

1. Polimēro materiālu veids.

Avoti: SV78

Ilorina   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas dienvidrietumos ("Ilorin"), Kvaras štata administratīvais centrs, 756000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ilova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 4000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1679.-1830. g. un kopš 1962. g.

Avoti: Wi

Ilovajska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā ("Ilovais'k"), Doņeckas apgabalā, 15950 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Ilovļa   vietv.

1. Upe Krievijā, Saratovas un Volgogradas apgabalā, Donas kreisā krasta pieteka, garums - 358 km, sākas Pievolgas augstienē, vasarā ūdens saglabājas tikai iedzelmēs.

Avoti: PZT

ilpaks   apv.

1. Ļoti niecīgs daudzums, tikpat kā nemaz.

Avoti: ZrvI

ils

1. Administratīvi teritoriāla vienība Turcijā kopš 1806. g.; viens no 81 Turcijas apgabala.

Avoti: SV08, PuA

ILS   saīs.

1. Šekelis; Izraēlas Valsts valūtas kods, sīknauda - agora.

Avoti: PnR

īls   apv.

1. Gluži tumšs.

2. Ass vējš, spēcīga vēja brāzma, vēja virpulis.

3. Īlens.

Avoti: KV, TlV, EH

Ilsen   vietv., vēst., vācu val.

1. Alūksnes novada Ilzenes pagasta bijušais nosaukums.

2. Ilzene.

3. Ilzenes muiža, kas atradās Valkas apriņķa Ilzenes pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

Ilsenberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Ilzes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Susējas pagastā.

Avoti: KV

Ilsensee   vietv., vēst., vācu val.

1. Ilzes-Ezeru muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Kurcuma pagastā.

Avoti: KV

ilsteria   lat.

1. Ilsterijas.

Ilsteria lobata— ilstēriju suga.

Ilsteria quqdrijuncata— ilstēriju suga.

Ilsteria tetracoccus— ilstēriju suga.

Avoti: LD

ilsterija   biol.

1. dsk. Dzeltenzaļo aļģu nodalījuma heterokoku klases ģints ("Ilsteria"), veido kvadrātveidīgas vai tetraedriskas kolonijas, kas sastāv no 4 šūnām, 3 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Avoti: LD

ilte   apv.

1. Ilknis.

Avoti: EH

ilts   apv.

1. Ilknis.

Avoti: ME

Ilu   mit.

1. Seno semītu tautu augstākā dievība, rietumsemītu mitoloģijā augstākais dievs, radītājs un cilvēku priekštecis.

Avoti: MitJ

Ilūkste   vietv.

1. Pilsēta Latvijas dienvidaustrumu daļā, no 2009. gada novada centrs (1963.-2008. g. Daugavpils rajonā, 1950.-1963. g. rajona centrs, 1795.-1949. g. apriņķa centrs) 197 km no Rīgas un 26 km no Daugavpils, pilsētas tiesības kopš 1917. gada (daļējas pilsētas tiesības piešķirtas 1892. g.), vēstures avotos pirmo reizi minēta 1559. gadā.

2. Ilūkstes novads - nodibināts 2003. g. Daugavpils rajona sastāvā (ietvēra Ilūkstes pilsētu, Bebrenes, Pilskalnes un Šēderes pagastu), no 2009. g. patstāvīgs novads, ietver Ilūkstes un Subates pilsētu, Bebrenes, Dvietes, Eglaines, Pilskalnes, Prodes un Šēderes pagastu, robežojas ar Aknīstes, Jēkabpils un Daugavpils novadu, kā arī ar Lietuvu.

3. vēst. Ilūkstes apriņķis - patāvēja 1819.-1949 g., ietvēra (1935. g.) Aknīstes, Asares, Bebrenes, Demenes, Dvietes, Gārsenes, Kaplavas, Kurcuma, Lašu, Laucesas, Pilskalnes, Prodes, Raudas, Rubenes, Salienas, Silenes, Skrudalienas, Susējas un Sventas pagastu, robežojās ar Jēkabpils un Daugavpils apriņķi, kā arī ar Poliju un Lietuvu.

4. Daugavas kreisās pietekas Berezovkas labā satekupe Ilūkstes novadā, iztek no Lukšta ezera Lietuvā, garums - 53 km (Latvijā 37 km), kritums - 54 m.

5. Dzelzceļa stacija Ilūkstes novada Šēderes pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Daugavpils-Eglaine, 24 km no Daugavpils dzelzceļa stacijas, atklāta 1921. g. ar nosaukumu "Bundzišķi", tagadējais nosaukums kopš 1926. g.

6. Ilūkstes pauguraine - dabas apvidus Augšzemes augstienē, rietumos un ziemeļos robežojas ar Aknīstes nolaidenumu un Jersikas līdzenumu, Laucesas senleja to atdala no Skrudalienas pauguraines, dienvidrietumos savienojas ar Augštaitijas augstieni Lietuvā, garums - ~50 km, platums - līdz 25 km, augstums mainās no 140 līdz 190 m vjl.

Avoti: LPil, AtvL, P35, LE1

ilūkstieši

1. Ilūkstes novada Ilūkstes pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

ilūkši   apv.

1. Ilksis.

Avoti: EH

Ilulisata   vietv.

1. Pilsēta Grenlandē, salas rietumu piekrastē, 4510 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

iluminācija   -as, s.

1. Spožs, spilgts, arī krāsains (celtņu, ielu, dārzu) apgaismojums (parasti svētkos, svinībās).

2. parasti vsk. Darbība --> iluminēt; iluminēšana.

Avoti: LLVV

iluminācija   -as, s.

1. Krāsains gotikas stila zīmējums, ar kādiem viduslaikos izrotāja rokraksta grāmatas.

2. Kontūru izkrāsošana kartēs, plānos.

Avoti: SV99, SV69

ilumināti

1. Slepenu reliģiski politisku biedrību locekļi Eiropā, galvenokārt Bavārijā 18. gs. otrajā pusē; cīnījās pret jezuītu ietekmi.

Avoti: SV69

iluminators   -a, v.

1. Cieši noslēgts (vai noslēdzams) logs (kuģī, lidaparātā).

Sānu iluminators— sāniluminators.

Slēgtais iluminators— neatverams peldlīdzekļa logs.

2. Speciālists, kas izkrāso kartes, plānus, zīmējumus.

3. Persona, kas pārzina iluminācijas (apgaismojuma) iekārtas.

4. sar., iron.; parasti dsk. Acis.

Avoti: LLVV, SLG

iluminēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Spoži, spilgti, arī krāsaini apgaismot (celtnes, ielas, dārzus, parasti svētkos, svinībās).

Avoti: LLVV

iluminisms   med.

1. Psihisku slimnieku eksaltācijas stāvoklis; iedomas un halucinācijas par sakariem ar pārdabiskām būtnēm.

Avoti: TM

īluns   apv.

1. Īlens.

Avoti: EH

ilustrācija   -as, s.

1. Attēls, kas papildina vai paskaidro tekstu.

2. Uzskatāms, konkrēts piemērs, kas noder paskaidrojumam, pierādījumam.

3. Mākslas darbs vai tā daļa, kurā dominē ilustratīvisms.

Avoti: LLVV

ilustratīvisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Mākslinieciska pasivitāte, dziļākas problemātikas trūkums (mākslas darbā).

Avoti: LLVV

ilustratīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas papildina vai paskaidro (tekstu) ar attēliem.

2. Tāds, kas papildina vai paskaidro (kādu tematu, domu u. tml).

3. Tāds, kas ir mākslinieciski pasīvs, tāds, kam trūkst dziļākas problemātikas.

Avoti: LLVV

ilustrators   -a, v.

1. Mākslinieks, kas ilustrē (kādu tekstu).

Avoti: LLVV

ilustrējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ilustrēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ilustrēt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> ilustrēt (3).

Avoti: LLVV

ilustrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot ilustrācijas (grāmatas, žurnāla u. tml. tekstam).

2. Paskaidrot (tematu, domu) ar (uzskatāmiem) piemēriem.

3. Attēlot, atspoguļot mākslinieciski pasīvi, bez dziļākas problemātikas.

Avoti: LLVV

ilustrētāja   s.

1. Ilustrētājs.

Avoti: LV87

ilustrētājs   v.

1. Mākslinieks, kas ilustrē, ir ilustrējis (kādu izdevumu); ilustrators.

Avoti: LV87

iluviāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Iepludināts, ieskalots.

Iluviālais horizonts— zemākais horizonts, kur ieskalojas un izgulsnējas vielas no augstākiem horizontiem.

Avoti: LLVV

ilūvijs

1. Zona augsnes profilā, kur nogulsnējas no augsnes virskārtas izskalotās organiskās vielas vai minerālvielas.

2. Minerālvielas un organiskās vielas, ko nokrišņu ūdeņi ieskalojuši augsnes dziļākā horizontā vai iežos.

Avoti: ZTV

ILUVU   saīs.

1. Es tevi mīlu (angļu "I love you"; īsziņās).

Avoti: īsz

ILUVUMED   saīs.

1. Es mīlu tevi jo dienas jo vairāk (angļu "I love you more each day"; īsziņās).

Avoti: īsz

ilūzija   -as, s.

1. Nepareizā īstenības uztverē radies priekšstats; uztveres malds.

2. Nepiepildāmas ilgas, cerības, nodomi.

Avoti: LLVV

iluzionisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Cirka, estrādes mākslas veids - šķietamu brīnumu demonstrēšana.

2. Tēlotājmākslā - īstenības imitācija, kuras mērķis ir ar mākslinieciskiem līdzekļiem radīt mānīgu iespaidu, ka attēlotie priekšmeti un telpa reāli eksistē.

3. filoz. Uzskats, ka īstenība ir tikai šķietama - subjektīvā ideālisma galējā forma.

Avoti: LLVV

iluzionists   -a, v.

1. Cirka, estrādes mākslinieks, kas demonstrē šķietamus brīnumus.

Avoti: LLVV

iluzorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Iluzors, šķietams.

Avoti: LLVV

iluzorisms

1. Īstenības imitācija tēlotājā mākslā, kuras mērķis ir radīt iespaidu par attēlotās telpas un priekšmeta reālu eksistenci, šķietami iznīcinot robežu starp reālo un attēloto pasauli.

Avoti: VmV

iluzors   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saistīts ar ilūziju (1), tāds, kas pamatots uz ilūziju (1); šķietams.

Avoti: LLVV

ilvaīts

1. Rets minerāls, pirmo reizi atrasts Itālijai piederošajā Elbas salā (senāks nosaukums latīņu valodā "Ilva") un aprakstīts 1811. gadā.

Avoti: EpV

ilyocriptus   lat.

1. Makrotriksu dzimtas ģints.

Iliocryptus sordidus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Ilza   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

3. Ilza ezers - atrodas Latgales augstienē, Ludzas novada Istras pagastā, 147,5 m vjl., platība - 68,6 ha, garums - 2,6 km, lielākais platums - 0,8 km, lielākais dziļums - 2,5 m; Garais ezers.

4. Ilza ezers - Iļdzeits, ezers Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Aulejas pagastā pie Šķipiem.

5. Ilza ezers - Iļzeits, ezers Dagdas paugurainē, Dagdas novada Andzeļu pagastā pie Pauliņiem.

6. Ilzas ezers - atrodas Latgales augstienes Maltas pazeminājumā, Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā, 156,6 m vjl., platība - 40,2 ha, garums - 1,2 km, lielākais platums - 0,8 km, lielākais dziļums - 1,7 m, 2 salas, eitrofs.

7. Ilzas ezers - atrodas Latgales augstienes Feimaņu paugurainē, Aglonas novada Aglonas pagastā, 150 m vjl., platība - 33,5 ha, garums - 1,9 km, lielākais platums - 300 m, vidējais dziļums - 5,6 m, aizaugums - 5%; Ilzas-Kameņecas ezers.

8. Ilzas ezers - Ildza ezers, kas atrodas Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Skaistas pagastā.

9. Ilzas ezers - Geraņimovas Ilzas ezers Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

10. Ilzas ezers - Garais ezers Līvānu novada Turku pagastā.

Avoti: LC, LD

ilzānieši

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Ilzāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ilzas-Kameņecas   vietv.

1. Ilzas-Kameņecas ezers - Ilzas ezers Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LD

ilze   apv.

1. Papirosa čaulīte.

Avoti: ĒiV

Ilze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ilūkstes novada Bebrenes pagastā.

2. Ilzes pilskalns - atrodas Ilūkstes novada Bebrenes pagastā, ~1 km uz dienvidaustrumiem no Ilzines ezera, ziemeļu-dienvidu virzienā orientēts paugurs, relatīvais augstums - 10 m, garums - ~70 m, platums - līdz ~40 m.

3. Ilzes ezers - atrodas Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā, platība - 10 ha, garums - ~900 m, lielākais platums - ~200 m, lielākais dziļums - 10 m, viens no Dzērbenes ezeriem; ziemeļu daļu sauc arī par Purva ezeru.

4. Ilzes ezers - atrodas Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē, Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā, 185,8 m vjl., platība - 42,4 ha, garums - 1,6 km, lielākais platums - 0,8 km, lielākais dziļums - 13,7 m; Lodes ezers; Skolas ezers.

5. Lielais Ilzes ezers - Ildzs, ezers Dagdas paugurainē, Dagdas novada Andzeļu pagastā.

6. Ilzes ezers - Gruženieku ezers Krustpils novada Vīpes pagastā.

Avoti: LC, LE1, LD

ilzemanīts

1. Minerāls Mo3O8 nH2O, zils, melns, zemjaini agregāti, arī minerālu un iežu pigments; Latvijā sastopams smilšu starpslāņos devona māla iegulās.

Avoti: LPE

Ilzenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ilsenburg"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 9400 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

ilzene   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

Ilzene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novadā 25 km no Alūksnes.

2. Ilzenes pagasts - pagasts Alūksnes novada rietumu daļā ar administratīvo centru Jaunzemos, robežojas ar Alsviķu un Zeltiņu pagastu, kā arī ar Gulbenes un Apes novadu; bijušie nosaukumi; vāciski - Ilsen, krieviski - Iļzenskaja.

Ilzenes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Ilzenes pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Trapenes pagastā.

3. Ilzēni - dzelzceļa stacija Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

4. Ilzenes ezers - Ilzēnu ezers Ērgļu novada Sausnējas pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

Ilzēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

3. Dzelzceļa stacija Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Kārsava-Rēzekne-Daugavpils, 104 km no Daugavpils dzelzceļa stacijas, atklāta 1928. g.; Ilzene.

4. Ilzēnu ezers - atrodas Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē, Ērgļu novada Sausnējas pagastā, 181,4 m vjl., platība - 21,6 ha, garums - 1,2 km, lielākais platums - 370 m, vidējais dziļums - 1,3 m.

Avoti: LC, LE1, LPag

Ilzenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

ilzenieši

1. Alūksnes novada Ilzenes pagasta apdzīvotās vietas "Ilzene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ilzesberg   vietv.

1. Bijušas Ilzeskalna muižas Rēzeknes novadā nosaukums.

Avoti: LPag, LC

ilzeskalnieši

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Ilzeskalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ilzeskalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novadā 18 km no Rēzeknes, izveidojusies bijušās muižas "Ilzesberg" teritorijā, pagasta centrs, arī Iļžukolns, līdz 1989. g. saucās Gailumi.

2. Ilzeskalna pagasts - pagasts Rēzeknes novadā, robežojas ar Bērzgales, Vērēmu, Audriņu, Dricānu un Nautrēnu pagastu, kā arī ar Kārsavas novadu; bijušais nosaukums - Gailumu pagasts.

Ilzeskalna pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, ietver daļu pirmskara Makašēnu un Bērzgales pagasta teritorijas, nelielu daļu - bijušā Dricēnu pagasta.

Avoti: LPag, LC, LE1

Ilzesmuiža   vietv.

1. Ilūkstes novada Bebrenes pagasta apdzīvotās vietas "Ilzmuiža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Ilzhofene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ilshofen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ilzieši

1. Ilūkstes novada Bebrenes pagasta apdzīvotās vietas "Ilze" iedzīvotāji.

2. Viesītes novada Rites pagasta apdzīvotās vietas "Ilzumuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ilziks   vietv.

1. Ezers Rietumkursas augstienes Bandavas paugurainē, Aizputes novada Kalvenes pagastā pie robežas ar Skrundas novadu, platība - 15,2 ha, garums - 980 m, lielākais platums - 170 m, vidējais dziļums - 6,6 m, lielākais dziļums - 21,9 m; Ilziķa ezers.

Avoti: LD

Ilziķis   vietv., sar.

1. Ezers Ventspils novada Ugāles pagastā, garums - ~1700 m, lielākais platums - ~200 m.

2. Ilziķa ezers - Ilziks, ezers Aizputes novada Kalvenes pagastā.

Avoti: LD

ilzinieši

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Ilziņi" iedzīvotāji.

2. Bauskas novada Codes pagasta apdzīvotās vietas "Ilziņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ilziņa   vietv.

1. Kiras kreisā krasta pieteka Viļakas novadā, garums - 7 km.

Avoti: LE1, LPag

Ilziņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Codes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas pagastā, Ilziņu ezera dienvidaustrumu krastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā, Ilziņu ezera dienvidrietumu krastā.

Avoti: LC

Ilziņš   vietv.

1. Ilziņa ezers - dabas liegums Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē, Madonas novada Vestienas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1957. g. (līdz 1999. g. kompleksais dabas liegums), platība - 76 ha.

2. Vestienas dzirnavezers atrodas Madonas novada Vestienas pagastā dabas lieguma "Ilziņa ezers" rietumu daļā, garums - 1,2 km, lielākais platums - 0,3 km, vidējais dziļums - 2 m, lielākais dziļums - 5,3 m, savdabīgs ar to, ka tajā periodiski uzpeld kūdras vai sapropeļa saliņas.

Avoti: LE1

ilzīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Anthemis"), ~150 s., Latvijā savvaļā 4 s.

Dižā ilzīte— ilzīšu suga ("Anthemis nobilis"), ko Latvijā dažkārt audzē kā krāšņumaugu un ārstniecības augu.

Dzeltenā ilzīte— ilzīšu suga ("Anthemis tinctoria").

Karpatu ilzīte— ilzīšu suga ("Anthemis carpatica").

Krētas ilzīte— ilzīšu suga ("Anthemis cretica var. cupaniana").

Krievzemes ilzīte— ilzīšu suga ("Anthemis ruthenica"), Latvijā adventīva.

Suņu ilzīte— ilzīšu suga ("Anthemis cotula"), Latvijā adventīva.

Tīruma ilzīte— ilzīšu suga ("Anthemis arvensis").

2. apv. Nesmaržīgā kumelīte ("Matricaria perforata").

3. apv. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: LLVV, DaE

Ilzīte   vietv.

1. Ogres kreisā krasta pieteka Ērgļu novada Jumurdas pagastā, garums - 12 km.

2. Ilzītes ezers - Šumaņu ezers Līvānu novada Turku pagastā.

Avoti: LD, La1

ilzītes   apv.

1. Nesmaržīgā kumelīte ("Matricaria perforata").

2. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

Ilzmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Bebrenes pagastā.

Avoti: LC

Ilža   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 5100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1239.-1867. un kopš 1921. g.

2. Pilda - upe Ludzas novadā, ietek Lielajā Ludzas ezerā, garums - 36 km, kritums - 48 m, ja uzskata, ka šī upe caurtek Pildas ezeru; citos avotos upes augštece līdz Pildas ezeram saucas "Ilža" (arī "Iļža"), bet lejtece no Pildas ezera "Pilda".

Avoti: LpA, Wi, LE1, La1, LPag

īļa   apv.

1. Nemierīgs cilvēks.

Avoti: EH

Iļamps   vietv.

1. Virsotne Centrālajos Andos ("Illampu"), Kordiljera Reālā, Soratas granīta masīvā, Bolīvijā, augstums - 6485 m.

Avoti: PZT

īļāt   apv.

1. Šurp un turp kustinot padarīt vaļīgu.

Avoti: EH

īļāties   apv.

1. Nemierīgi žestikulēt, kustēties.

Avoti: EH

Iļavu   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Ilhavo"), Aveiru apgabalā, 38600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Iļdzeits   vietv.

1. Ezers Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Aulejas pagastā pie Šķipiem, platība - 12,8 ha, lokveida, garums - ~1,2 km, lielākais platums - ~0,2 km, lielākais dziļums - 4 m; Ildzis; Ildzas ezers; Ilza ezers.

Avoti: LD, La1

Iļeka   vietv.

1. Upe Krievijā ("Ilek"), Urālas kreisā krasta pieteka, garums 623 km, augštece Kazahstānā, vidustece Krievijā, lejtecē Krievijas un Kazahstānas robežupe, Kazahstānā saucas - Eleka, sākas Mugodžaru rietumu nogāzē.

Avoti: PZT, LpA

Iļeša   vietv.

1. Upe Kreivijā, Arhangeļskas apgabalā, Piņegas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Iļeta   vietv.

1. Upe Krievijā, Marijelas Republikā un Tatarstānas Republikā, Volgas kreisā krasta pieteka, ietek Kuibiševas ūdenskrātuvē; Elneta.

Avoti: PZT, LpA

Iļeusa   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Ilheus"), Baijas štatā, jūras osta pie Kašueiras ietekas Atlantijas okeānā, 148500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

iļģciemieši

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Iļģuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

iļģciemnieki

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Iļģuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

iļģenieki

1. Grobiņas novada Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Iļģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

iļģi   apv.

1. Mirušo gari, veļi.

Avoti: KV

iļģi   apv.

1. Ilgi.

Avoti: EH

Iļģi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Grobiņas novada Grobiņas pagastā.

Iļģu muiža— Grobiņas novada Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Iļģi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

iļģis   apv.

1. Ilgums.

Avoti: EH

Iļģuciems   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Kurzemes rajonā, starp Buļļu ielu un Daugavas atteku Zundu, dienvidu daļā iekļaujas Grīvas dzīvojamais masīvs, robežojas ar Spilves, Ķīpsalas (nav sauszemes savienojuma), Dzirciema un Imantas apkaimēm.

Avoti: LE1, Wi

Iļima   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Angāras labā krasta pieteka, garums - 589 km, lejtecē Ustjuļimskas ūdenskrātuves atzars.

Avoti: PZT

Iļimani   vietv.

1. Kalnu masīvs Centrālajos Andos, Kordiljera Reālā, Bolīvijā, augstākā virsotne - Kondorblanka 6882 m.

Avoti: PZT

Iļimpeja   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Ņižņajas Tunguskas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Iļinjurjaha   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikas (Jakutijas) ziemeļaustrumos, Rosohas satekupe, garums - 337 km.

Avoti: PZT

Iļira   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Ijas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Iļja

1. mit. Iļja Muromietis - krievu tautas eposa varonis, spēkavīrs, zemnieka dēls, kurš bērnībā bijis slimīgs vārgulis.

2. vietv. Iļja Muromietis - agrāk Raknibedu ūdenskritums, atrodas Iturupā, Kuriļu salu dienvidos (Krievijā), augstums - 141 m, ūdens krīt pa krasta kraujas abrāzijas terasēm salas Klusā okeāna pusē.

Avoti: PmV, LģE

Iļjaka   vietv.

1. Upe Tadžikistānā ("Ilyak"), Kofarnihonas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi

Iļjičevska   vietv.

1. Iļjičivska - pilsēta Ukrainā.

Avoti: Wi

Iļjičivska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā, Melnās jūras krastā (26 km uz dienvidiem no Odesas).

Avoti: PZT

Iļjičovska   vietv.

1. Iļjičivska - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

iļjinka   novec.

1. Bumbieru šķirne, īpaši Latgalē audzēta, izturīga pret salu, ražo agri un labi.

Avoti: LLx

Iļjusi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Lauderu pagastā.

Avoti: LC

Iļķene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ādažu novadā.

Avoti: LC

Iļļinci   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Vinnicas apgabalā, 11360 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Iļvezi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

Iļzeits   vietv.

1. Ezers Dagdas paugurainē, Dagdas novada Andzeļu pagastā pie Pauliņiem, platība - 14,1 ha, garums - ~800 m, lielākais platums - ~350 m, lielākais dziļums - 3,9 m; Ildzis; Ilza ezers; Paulānu ezers.

Avoti: LD

Iļzenskaja   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada Ilzenes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Iļzini   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Ilziņi" nosaukums latgaliski.

2. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Ilziņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Iļziņi   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Ilziņi" nosaukuma variants.

2. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Ilziņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Iļžukolns   vietv.

1. Apdzīvotās vietas "Ilzeskalns" Rēzeknes novadā nosaukuma variants.

Avoti: LPag, LC

im-   novec.

1. Latīņu priedēklis ar nozīmi "ie-", "ne-", b, m, p priekšā, pārējos gadījumos lieto "in-".

Avoti: KV

IM

1. saīs., vēst. Izglītības ministrija.

2. Skaitļa 999 apzīmējums romiešu cipariem.

3. Menas Sala, teritorijas divburtu kods.

Avoti: i1, PnR

Ima   vietv.

1. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Cipas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

Imabari   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Imabari"), Sikoku salas ziemeļrietumos, osta Bingonadas līča krastā, 166500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

imacieši

1. Limbažu novada Limbažu pagasta apdzīvotās vietas "Imakas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

imadžinisms   novec.

1. Imadžisms.

Avoti: KV

imadžisms   literat.

1. 20. gs. sākumā - angļu un amerikāņu dzejas virziens, kas balstījās uz intuitīvisma filozofiju un simbolismu, sludināja pilnīgu brīvību tēmu izvēlē, par galveno uzskatīja skaidrus, noteiktus tēlus, izmantoja ikdienas sarunvalodu.

Avoti: SV99

imaginācija   med.

1. Iztēle, fantāzija.

Avoti: TM

imaginārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pastāv iedomās, iztēlē; šķietams.

2. mat. Tāds (skaitlis), kas par saskaitāmo satur no nulles atšķirīga reāla skaitļa reizinājumu ar kvadrātsakni no mīnus viena.

Tīri imaginārs skaitlis— kvadrātsakne no negatīva skaitļa.

Imaginārā vienība— kvadrātsakne no mīnus viena.

Avoti: LLVV

imagine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; ent.

1. Kukaiņu attīstības stadija, kurā tie kļūst dzimumgatavi; kukainis šādā attīstības stadijā.

Avoti: LLVV

imagines   novec.

1. Vaska maskas ar senču attēliem, kas agustdzimušu romiešu ātrijos karājās mazos sienas skapjos un bija tā savienotas ar vijām, ka kopā veidoja ciltskoku.

Avoti: KV

imago   nelok., v.

1. Cilvēka psihiskās attīstības stadija: neapzināta vecāku pielūgsme, kas bērniem izveidojusies agrā bērnībā.

2. ent. Kukaiņu attīstības stadija, kurā tie kļūst dzimumgatavi; kukainis šādā attīstības stadijā.

Avoti: LLVV

imagocīds   med.

1. Līdzeklis insektu iznīcināšanai.

Avoti: TM

imaģinārs   novec.

1. Imaginārs.

Avoti: LME

Imaharu   vietv.

1. Imabari - pilsēta Japānā.

Avoti: PZT

imamāts

1. Viena no musulmaņu teokrātijas formām.

2. Murīdu valsts Dagestānā un Čečenijā, radās 19. gs. 20. gados, kad Kaukāza tautas cīnījās pret Krieviju.

Avoti: EV

imamisti   rel.

1. Lielākais musulmaņu šiītu grupējums, kas uzskata, ka divpadsmitais imāms Muhammeds al-Mahdī pēdējā dienā no jauna parādīsies kā mahdī.

Avoti: R1

Imamoglu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Adanas ilā, 20300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

imams   -a, v.; rel.

1. Musulmaņu garīdznieks, kas mošejā vada kopīgo lūgšanu; galvenais mulla mošejā.

2. Musulmaņu augstākā valdnieka tituls; valdnieks, kam ir šāds tituls.

3. Izcils musulmaņu zinātnieks.

4. Reliģiski juridisku virzienu - mazhabu pamatlicējs sunnismā.

5. Šiītu virsvadonis.

Avoti: LLVV, PP

imāms   rel.

1. Imams.

Avoti: MrJ

īmān   rel.

1. Islāma ticības mācība.

Avoti: RtV

Imana   vietv.; vēst.

1. Daļņerečenska - pilsēta Krievijā, Piejūras novadā, tās nosaukums līdz 1973. g.

Avoti: PZT

Imana   mit.

1. Njaruandu un rundu (Ruanda) mitoloģijā - galvenais dievs, demiurgs, kas radījis debesis, zemi, augus, dzīvniekus un pirmo cilvēku pāri.

Avoti: Mit

Imandra   vietv.

1. Ezers Krievijā, Murmanskas apgabalā, Kolas pussalas rietumos 127 m vjl., platība - 812 kvadrātkilometru, garums - >100 km, vidējais dziļums - 13 m, lielākais - 67 m, daudz līču, zemesragu, >140 salu.

Avoti: PZT

imanence   -es, s.; parasti vsk.; filoz.

1. Vispārināta īpašība --> imanents, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Atrašanās, ierobežošanās sevī pašā, pasaulē; iekšējā piemitība; tas, ka augstākā būtne (Dievs) atrodas un darbojas pasaulē (piem., panteismā).

3. Izziņas ierobežotība ar apziņu vai pieredzi.

Imanences filozofija— 19. gs. beigu un 20. gs. sākuma filozofijas virziens, kura pamatā ir uzskats, ka ārpus subjektīvās apziņas nekas neeksistē, objekts ir nesaraujami saistīts ar subjektu.

Avoti: LLVV, SV99

imanents   -ais; s. -a, -ā; filoz.

1. Tāds, kas piemīt kādai parādībai un ir nedalāmi saistīts ar tās būtību.

Avoti: LLVV

imāns   novec.

1. Islāma valodās apzīmējums ticībai, sevišķi īstai ticībai, islāmam.

Avoti: KV

Imanta   vietv.

1. Kocēnu pagasta apdzīvotās vietas (mazciema) "Mujāni" nosaukums līdz 1925. gadam.

2. vēst. Imantas pagasts - pastāvēja bijušajā Valmieras apriņķī līdz 1925. gadam, kad to pārdēvēja par Mujānu pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Kocēnu novada Kocēnu un Zilākalna pagastā.

3. Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Kurzemes rajonā uz ziemeļiem no Rīgas-Tukuma dzelzceļa līnijas, izveidojusies bijušā Imantciema, Anniņmuižas, Lielās Dammes muižas un Mazās Dammes muižas teritorijā, sākta apbūvēt 20. gs. 20. gadu beigās.

4. Dzelzceļa pieturpunkts Rīgā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Tukums, 10 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāts 1894. g. ar nosaukumu "Solitud", 1919.-1928. g. saucās "Zolitūde", tagadējais nosaukums kopš 1928. g.

Avoti: LPag, LC

Imantas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

2. Brocēnu novada Cieceres pagasta apdzīvotās vietas "Lielciecere" bijušais nosaukums padomju laikā.

3. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Vētras" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

imantieši

1. Imantas pulka karavīri (1918.-19. g. Vladivostokā saformēta latviešu nacionālā karaspēka daļa).

2. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Imanta" iedzīvotāji.

3. Kocēnu novada Kocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Imanta" iedzīvotāji.

4. Alojas novada Braslavas pagasta apdzīvotās vietas "Imantas" iedzīvotāji.

Avoti: KV, V1

imantnieki

1. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Imantas" iedzīvotāji.

2. Brocēnu novada Brocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Imantas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Imanuēls   rel.

1. Vecajā Derībā - jaunavas dēla vārds; Jaunajā Derībā - viens no Jēzus apzīmējumiem.

Avoti: RtV

IMAP   inf., saīs.

1. Interneta ziņojumpiekļuves protokols (angļu "Internet Messaging Access Protocol").

Avoti: D3

Imara   vietv.

1. Jumāra - Gaujas labā krasta pieteka Kocēnu novada Kocēnu pagastā, garums - 20 km, kritums - 29,5 m.

Avoti: LE1, La1

imaterialitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Nematerialitāte.

Avoti: LLVV

imateriāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Nemateriāls.

Avoti: LLVV

Imatra   vietv.

1. Pilsēta Somijā ("Imatra"), Dienvidkarēlijas reģionā, Vuksas krastos, 28300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

imatrikulācija   -as, s.; neakt.

1. Ierakstīšana augstākās mācību iestādes studentu sarakstā.

Avoti: LLVV

imatrikulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; neakt.

1. Ierakstīt (studentu) augstākās mācību iestādes studentu sarakstā.

Avoti: LLVV

IMAX   saīs.

1. Attīstītākā kino demonstrēšanas un apskaņošanas tehnoloģija (angļu "Image Maximum") ar labāku ekrāna kvalitāti un skaņu, kā arī iespēju uztvert trīsdimensiju attēlu.

Avoti: PL

imažinisms   literat.

1. Virziens krievu dzejā no 1918. līdz 1924. g. (daļēji tajā iekļāvās arī S. Jeseņins), kam raksturīgs brīvu uzskatu kults; par galveno uzskatīja vārdiska tēla (metaforas) savdabību, ignorējot satura un loģiska kompozicionāla sakarīguma nozīmi.

Avoti: SV99

imažinists

1. Imažinisma piekritējs.

Avoti: SV69

imažisms

1. Modernisma strāva amerikāņu un angļu dzejā 1910.-20. g., centās radīt "tīru" vārdisku tēlu.

Avoti: LPE

Imbaba   vietv.

1. Kairas priekšpilsēta, senāk atsevišķa pilsēta Ēģiptes ziemeļos ("Imbabah"), osta Nīlas kreisajā krastā.

Avoti: PZT

imbecilitāte   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Psihiskās attīstības nepilnīguma smaga forma; vidēja garīga atpalicība.

Avoti: LLVV, PsA

imbecils   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir psihiskās attīstības nepilnīgums smagā formā.

Avoti: LLVV

imbibīcija

1. Šķidruma iespiešanās, iesūkšanās cietos ķermeņos.

2. Audu piesūcināšana ar šķidrumā izšķīdinātām vielām.

Avoti: KV, SV69

imbreviatūra   novec.

1. Īss protokols, akta izvilkums.

Avoti: KV

imbrikācija   med.

1. Aponeirozes vai citu audu kārtu uzlikšana uz audu defektiem (vēdera ķirurģijā).

Avoti: TM

IMCO   saīs.

1. Starpvaldību jūrlietu konsultatīvā organizācija ("Intergovernmental Maritime Consultative Organisation").

2. Pēc maniem apsvērumiem (angļu "in my considered opinion"; īsziņās).

Avoti: īsz

Imduguds   mit.

1. Anzu - šumeru un akādiešu mitoloģijā - milzīgu izmēru putns, kura vārds saistīts ar nozīmi "vējš, vētra"; Zu.

Avoti: MitJ

imediātizēt   novec.

1. Kādu Vācijas ķeizarvalsts pavalstnieku, kas līdz tam bija tieši pakļauts ķeizaram un impērijai, padarītpar netiešu kārtu vai pavalstnieku, nostādot srtarp viņu un ķeizaru kādu zemes kungu.

Avoti: KV

īmeilot   žarg.

1. Sūtīt elektronisko vēstuli.

Avoti: SLG

īmeils   žarg.

1. Elektroniskais pasts.

Avoti: SLG

Imelina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 8500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1967. g.

Avoti: Wi

imelmanis

1. Ņesterova puscilpa - augstākās pilotāžas figūra; to veido cilpas pirmā puse, pie tam cilpas augstākajā punktā lidmašīna par 180 grādiem pagriežas ap garenisko asi un pāriet horizontālā lidojumā.

Avoti: SV69

Imenštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Immenstadt im Allgaeu"), Bavārijas federālajā zemē, 14000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Imera   vietv.

1. Latgaļu apdzīvots novads 12.-13. gs., aptvēra Jumāras baseinu Gaujas labajā krastā (tagadējo Kocēnu, Vaidavas un Zilākalna pagastu).

Avoti: LE1

imerētieši

1. Gruzīni, kas dzīvo Rietumgruzijā, Imerētijas vēsturiskajā novadā, runā gruzīnu valodas dialektā, senāk atšķīrās ar kultūras un sadzīves īpatnībām.

Avoti: PZT

Imerētija   vietv.

1. Vēsturisks novads Gruzijas rietumu daļā, Rioni vidusteces rajonā, no XV gs. beigām valsts (galvaspilsēta - Kutaisi), kas apvienoja Mergēliju, Gūriju, Abhāziju un Saventiju, 1811. g. iekļauta Krievijas sastāvā.

Avoti: PZT

imeri

1. Imerētieši.

Avoti: PZT

imersija

1. Iedziļināšanās, iegremdēšanās (no angļu "immersion").

Imersijas metode— vielas laušanas koeficienta noteikšanas metode iegremdējot pētāmās vielas sīkus gabaliņus šķidrumos ar zināmu laušanas koeficientu un ar mikroskopu nosakot divus tuvākos.

2. Šķidrums, ar ko aizpilda telpu starp mikroskopa objektīvu un pētāmo priekšmetu, tādējādi palielinot mikroskopa izšķirtspēju.

3. Šķidruma ievadīšana starp mikroskopa objektīvu un aplūkojamo priekšmetu; palielina mikroskopa izšķirtspēju.

4. val. Daļēja iegremdēšana - otrās valodas vai svešvalodas apguves process, kurā mācības notiek apgūstamajā valodā ar daļēju atbalstu valodas apguvējam viņa dzimtajā valodā.

Avoti: FF, SV99, LdsV

IMF   saīs.

1. Starptautiskais valūtas fonds (angļu "International Monetary Fund").

Avoti: LEV

Imfala   vietv.; nevēl.

1. Imphāla - pilsēta Indijas austrumu daļā.

Avoti: Wi

Imfala   vietv.; nevēl.

1. Imphāla - pilsēta Indijas austrumu daļā.

Avoti: Wi

IMHO   saīs.

1. Pēc manām necilajām domām (angļu "in my humble opinion"; īsziņās).

Avoti: īsz

Imhoteps   mit.

1. Faraona Džosera (27. gs. p. m. ē.) arhitekts, priesteris un ministrs, vēsturiska persona, kas tika pielūgts kā pusdievs, gudrības, ārstniecības un maģijas aizgādnis.

Avoti: PmV

imidazolidinilurīnviela

1. Kosmētikas sastāvdaļa (dzīvnieku izcelsmes), konservants, izmanto šampūnos bērniem, acu dekoratīvajā kosmētikā, vannas eļļā, mitrinātājos, arī kā vaigu sārtumu, var izraisīt kontakta dermatītu un var izdalīt formaldehīdu.

Avoti: Zkp

imidazols   med.

1. Heterociklisks savienojums C3H4N2, bezkrāsaini kristāli, labi šķīst ūdenī, organiskos šķīdinātājos; pretsēnīšu līdzeklis.

Avoti: LPE, VE

imīds

1. Skābes atvasinājums, kurā divi skābju atlikumi saistīti ar NH vai NR grupu (R - ogļūdeņraža atlikums).

Avoti: LPE

imidžmeikers

1. Imidža, tēla veidotājs.

Avoti: PL

imidžs

1. Personas, objekta vai parādības veidols, tēls sabiedrības acīs.

Avoti: SV99

imidžseters

1. Iekārta poligrāfisko filmu izgatavošanai, kuras savukārt izmanto iespiedformu izgatavošanai.

Avoti: ZTV

imigrācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Citu valstu pilsoņu ieceļošana kādā valstī uz laiku vai uz pastāvīgu dzīvi.

Kapitāla imigrācija— ārzemju kapitāla ieplūšana kādā zemē.

Avoti: SV69

imigrants   -a, v.

1. Ieceļotājs ārvalstnieks, kas apmetas citā valstī uz pastāvīgu dzīvi.

Imigrantu minoritāte— etniska minoritāte, kas valstī ieceļojusi dažu iepriekšējo paaudžu laikā vai tagadējās paaudzes laikā.

2. biol. Faunas elements (suga, ģints), kas evolūcijas procesā cēlies citā teritorijā, bet ieceļojis un iedzīvojies (spēj eksistēt un vairoties) konkrētā teritorijā.

Avoti: LLVV

imigrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Ieceļot (citā valstī, lai tur apmestos uz pastāvīgu dzīvi) - par ārvalstnieku.

Avoti: LLVV

imīni   novec.

1. Imīdi.

Avoti: KV

iminopeptidāze   med.

1. Zarnu ferments, kas katalizē polipeptīdu šķelšanu, kuros prolīna iminogrupa saistīta ar citas aminoskābes karbosilgrupu.

Avoti: TM

Imirs   mit.

1. Īmirs - Saturna pavadonis.

Avoti: ZvD-203-26

Īmirs

1. mit. Skandināvu mitoloģijā - milžu ciltstēvs, no kura ķermeņa dievi radīja pasauli.

2. astr. Saturna pavadonis ("Ymir"), vidējais attālums no planētas - 23040000 km, izmēri - 18 km.

Avoti: LEV, MitE, ZvD-203-26

Imišli   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, Araksas krastā, rajona administratīvais centrs, 31300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Imita   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 10700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

imitācija   -as, s.

1. parasti vsk. Atdarināšana; arī atdarinājums.

2. Priekšmeta veidošana pēc kāda parauga (parasti ar mazāku vērtību, zemāku kvalitāti); imitētais priekšmets.

3. inf. Parādību un procesu pētīšanas metode, kurā pētāmo objektu aizstāj ar kādu citu sistēmu (modeli), piem., ar tā matemātisko aprakstu, un pētīšanu veic analītiski.

4. mūz. Viena motīva, tēmas tūlītējs atkārtojums citā balsī, tieši vai apvērsti, vai arī dažādos citos variantos.

Imitāciju polifonija— polifonijas veids, kas balstās uz imitācijām, resp. vienas vai vairāku tēmu tiešiem vai variētiem atkārtojumiem dažādās balsīs.

Avoti: LLVV

imitando   mūz.

1. Atdarinot.

Avoti: Mūz

imitators   -a, v.

1. Atdarinātājs.

Avoti: LLVV

imitējumraksts   inf.

1. Patvaļīgu burtu vai simbolu izmantošana, lai parādītu drukājamās lappuses izskatu, neparādot faktiski drukājamo tekstu.

Avoti: D3

imitējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> imitēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> imitēt (2).

3. mūz. Paveikta darbība, rezultāts --> imitēt (3).

Avoti: LLVV

imitēšana   psih.

1. Vairāk vai mazāk apzināta parauga reproducēšana, atdarināšana.

2. Viltošana, aizvietošana, samainīšana.

Avoti: Psh

imitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atdarināt.

2. Veidot pēc kāda parauga (priekšmetu, parasti ar mazāku vērtību, zemāku kvalitāti).

3. mūz. Atkārtot tūlītējā secībā vienu motīvu, tēmu citā balsī, tieši vai apvērsti, vai arī dažādos citos variantos.

Avoti: LLVV

imitētājvingrinājums   psih.

1. Viens no vispopulārākajiem vingrinājumu veidiem, lai apgūtu konkrētas darbības iemaņas vai iejustos cita cilvēka ādā, apzināti atdarinot ārēju paraugu.

Avoti: Psh

IML   saīs.

1. Ilgtermiņa mežizstrādes līgums.

Avoti: i2

imma   apv.

1. Untums, stūrgalvība, slikta daba.

Avoti: KV

immaculata   novec.

1. Jēzus mātes Marijas goda tituls, katoļu dogmats, pēc kura sv. Anna dzemdējusi Mariju pārdabiskā kārtā, neaptraipīta.

Avoti: KV

immakulācija   novec.

1. Immaculata.

Avoti: KV

immanence   novec.

1. Dieva esamība un darbība pasaulē.

Avoti: KV

immanents   novec.

1. Tāds, kas atrodas kaut kam iekšā, neiet tam pāri.

Avoti: KV

immatrikulācija   novec.

1. Uzņemšana augstskolā, muižnieku vai garīdznieku kārtā, ierakstot uzņemamās personas vārdu sevišķos sarakstos jeb martikulās.

Avoti: KV

immatrikulēt   novec.

1. Izdarīt immartikulāciju, ierakstīt martikulā.

Avoti: KV

immateriālisms   novec.

1. Mācība, ka matērijai nav patstāvīgas esamības, ka tā ir tikai prāta priekšstats, un ka īsta esamība pieder tikai garam.

Avoti: KV

immateriāls   novec.

1. Pretstats materiālam (vieliskam un ķermeniskam).

Avoti: KV

immāties   apv.

1. Būt untumainam, stūrgalvīgam.

Avoti: KV

immediāts   novec.

1. Tiešs, bez starpniecības.

Avoti: KV

Immenhauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Immenhausen"), Hesenes federālajā zemē, 6850 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

immensitāte   novec.

1. Neizmērojamais, bezgalība.

Avoti: LV93

immēnss   novec.

1. Neizmērojams, milzīgs, ļoti liels.

Avoti: KV

immerītis   apv.

1. Māla trauks ar rokturi, kurā uz lauka tiek ņemts līdzi šķidrs ēdiens.

Avoti: EH

immersija   novec.

1. Iegremdēšana; viena debess ķermeņa ieiešana otra ēnā (aptumšošanās gadījumā).

Avoti: KV

immigrācija   jur.

1. Ieceļošana.

Avoti: KV

immigrants   novec.

1. Ieceļotājs.

Avoti: KV

immigrēt   novec.

1. Ieceļot.

Avoti: KV

immīgs   apv.

1. Untumains, ietiepīgs.

Avoti: KV

immisija   novec.

1. Ievešana valdījumā no tiesas puses.

2. Traucējums, kas pa gaisu vai ūdeni izplatās no viena zemes gabala otrā.

Avoti: KV

immitēt   novec.

1. Izdarīt immisiju.

Avoti: KV

immobilaizers

1. Imobilaizers - automašīnu drošības ierīce, kas apgrūtina tās aizdzīšanu.

Avoti: PL

immobilija

1. Nekustama manta.

Avoti: LME

immobilis   novec.

1. Nekustama manta.

Avoti: KV

immobīlis

1. Imobilija - nekustama manta.

Avoti: LME

immobilitāte   novec.

1. Romiešu tiesībās apzīmēja izšķirību kustamu un nekustamu lietu tiesiskā stāvoklī.

Avoti: KV

immobilizācija   novec.

1. Atzīšana par nekustamu lietu (piem., kuģa).

Avoti: KV

immobils

1. Nekustams, nekustīgs.

Avoti: KV, RtV

immobiļi   novec.

1. Nekustamas lietas.

Avoti: KV

immorālisms   novec.

1. Vienaldzīga izturēšanās pret morāli (tikumību), neinteresēšanās par to.

2. Tikumības noliegšana, pretošanās tās pavēlēm.

Avoti: KV

immortālitāte   novec.

1. Nemirstība.

Avoti: KV

immortelle   novec.

1. Sausziede, puķe ar sausu, ādainu apziedni, kas ilgi patur savu veidu un svaigumu.

Avoti: KV, SV33

immortels   novec.

1. Francijas akadēmijas locekļu apzīmējums.

Avoti: KV

Immul   vietv., vācu val.

1. Imula.

Avoti: FV

immūnitāte   novec.

1. Atbrīvojums no nodokļiem, nodevām klaušām feodālismā.

2. Imunitāte.

Avoti: KV

immūnizācija   novec.

1. Neuzņēmības radīšana pret lipīgām slimībām dzīvnieka organismā.

Avoti: LLx

immūnizēšana   novec.

1. Immūnvielu ievadīšana organismā.

Avoti: KV

immūnizēt   novec.

1. Ar potēšanu padarīt organismu neuzņēmīgu.

Avoti: KV

immūns   novec.

1. Tāds, kam ir immūnitāte.

Avoti: KV

immūnvielas   novec.

1. Pretvielas, aizsargvielas, kas spēj neitralizēt mikroorganismu vai svešu vielu kaitīgo iedarbību.

Avoti: KV

IMN   saīs., vietv.

1. Mena, teritorijas trīsburtu kods.

Avoti: PuA

IMNSHO   saīs.

1. Pēc manām ne tik dumjajām domām (angļu "in my not so humble opinion"; īsziņās).

Avoti: īsz

Imo   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Imo"), administratīvais centrs - Overri, platība - 5530 kvadrātkilometru, 3934900 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts dienvidu daļā.

Avoti: PuA

IMO   saīs.

1. Manuprāt (angļu "in my opinion"; īsziņās).

Avoti: īsz

imobilaizers

1. Automašīnu drošības ierīce, kas apgrūtina tās aizdzīšanu; immobilaizers.

Avoti: PL

imobilija   -as, s.

1. Nekustams īpašums; immobīlis.

Avoti: LLVV, LatV

imobilizācija

1. med. Nekustīguma, miera stāvokļa radīšana kādai ķermeņa daļai, piem., traumu gadījumos.

2. ek. Kustamā īpašuma pārvēršana par nekustamu.

Avoti: SV99

imobilizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; med.

1. Padarīt nekustīgu (parasti locekli).

Avoti: LLVV

imobilizīns   med.

1. Specifiska termostabila antiviela sifilisa slimnieku asinīs.

Avoti: TM

imobils

1. Nekustīgs, nekustams.

Avoti: SV99

imogrēgnācija   novec.

1. Koku, audumu u. c. piesūcināšana tādām vielām, kas aizsargā no pūšanas, degšanas, piemirkšanas utt.

Avoti: SV33

Imokalī   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Immokalee"), Floridas štatā, 24100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Imola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Imola"), Emīlijas-Romanjas reģiona Boloņas provincē, 69000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

imonhematoloģija   med.

1. Hematoloģijas nozare, kas pētī asins slimības, kuru patoģenēze un klīniskās izpausmes saistītas ar antigēna un antivielas reakciju.

Avoti: MSV

imonpatoloģija   med.

1. Mācība par slimībām un patoloģiskām reakcijām, kuru izcelšanās un attīstība saistīta ar imunoloģiskiem mehānismiem.

Avoti: MSV

imorālisms   novec.

1. Vienaldzīga izturēšanās pret morāli (tikumību), neinteresēšanās par to; amorālisms.

Avoti: SV69, KV

imorteles   -ļu, vsk. imortele, -es, s.; bot.

1. Augi, kuru ziedi arī sakaltuši saglabā dabisko krāsu un formu; sauszieži, salmenes.

Avoti: LLVV

Imotski   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Imotski"), Splitas-Dalmācijas županijā, 10800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

IMP   saīs.

1. Individualizētā masu prece.

Avoti: i2

IMP   saīs.

1. Menas Salas mārciņa; Menas Salas valūtas kods, sīknauda - penss.

Avoti: PnR

imp.   saīs.

1. Imports; importēts.

Avoti: i1

IMPAC   saīs.

1. Biznesa konsultāciju uzņēmums Dublinā, Īrijā.

IMPAC Dublinas literārā prēmija— starptautiska literāra balva (angļu "The International IMPAC Dublin Literary Award"), ko piešķir Dublinas pilsētas padome un uzņēmums IMPAC, bet pasākumu administrē Dublinas pilsētas publiskā bibliotēka, pretendentus izvirza pasaules valstu bibliotēkas.

Avoti: PL

impakcija   med.

1. Iesprūdums, ieķīlējums; kaula lūzums ar tā daļu savstarpēju nekustību.

Avoti: TM

impakts

1. Meteorīta nokrišanas vieta.

Avoti: SV08

impala

1. Gazeļu apakšdzimtas suga ("Aepyceros melampus"), antilope ar liras veidā izliektiem ragiem (ragi ir tikai tēviņiem), sarkanbrūna, ar baltu vēderu; dzīvo baros savannās D-Āfrikā un A-Āfrikā; skrienot graciozi lec (līdz 10 m tālu).

Avoti: LEV

Impala   vietv.; novec.

1. Imphala - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

impampa   apv.

1. Ar burvju līdzekli panākta dzīvu būtņu apvienošanās ar nedzīviem priekšmetiem nešķiramā vienībā.

2. Vispār kāds savienojums, piem., kopā saauguši kartupeļi vai āboli.

3. Lamu vārds.

Avoti: KV

impampis   apv.

1. Ar burvju līdzekli panākta dzīvu būtņu apvienošanās ar nedzīviem priekšmetiem nešķiramā vienībā.

2. Vispār kāds savienojums, piem., kopā saauguši kartupeļi vai āboli.

3. Lamu vārds.

Avoti: KV

impanācija   rel.

1. Sakramentāla Kristus miesas un Sv. Vakarēdiena maizes savienošanās.

Avoti: RtV

impasabls   novec.

1. Nepieejams, bez izejas.

Avoti: KV

impasibls   novec.

1. Nejūtīgs, vienaldzīgs, aukstasinīgs.

Avoti: KV

impasse   novec.

1. Ieliņa bez izejas; grūts stāvoklis.

Avoti: KV

impatiens   lat.

1. Spriganes.

Impatiens balsamina— balzamīnu sprigane.

Impatiens glandulifera— puķu sprigane.

Impatiens hawkeri— Hokera sprigane.

Impatiens noli-tangere— meža sprigane.

Impatiens parviflora— sīkziedu sprigane.

Impatiens roylei— puķu spriganes "Impatiens glandilufera" nosaukuma sinonīms.

Impatiens wallerana— Vallera sprigane.

Avoti: LD, TaE

impava   apv.

1. Rinda, virtene.

Avoti: TlV

impeachment   novec.

1. Impīčments.

Avoti: KV

impedance

1. fiz. Maiņstrāvas elektriskās ķēdes kopējā (pilnā) pretestība, kas sastāv no strāvas pretestības un ķēdē ieslēgto kondensatoru un indukcijas spoļu pretestības.

2. fiz. Skaņas spiediena un plūsmas attiecība harmonisku svārstību gadījumā.

3. biol. Dzīvu audu reaktīvā pretestība maiņstrāvai.

Avoti: SV99

impediments   novec.

1. Šķērslis, kavēklis.

Avoti: KV

impedīns   med.

1. Jebkurš aģents, kas pazemina organisma pretestības spējas infekcijai.

Avoti: TM

impenetrābils   novec.

1. Necaurlaidīgs.

Avoti: KV

impensae   novec.

1. Atbildētāja izdevumi, t. i. tas, ko viņš var ieskaitīt, kad no viņa pieprasa lietu.

Avoti: KV

imper.   saīs.

1. Imperiālisms; imperiālistisks.

Avoti: i1

imperatīvs   -a, v.

1. Pavēle, neatlaidīga prasība; arī nepieciešamība.

Kategoriskais imperatīvs— Kanta ētikā - beznosacījuma prasība, kas nemainīgi piemīt saprātam.

2. val. Pavēles izteiksme (darbības vārdam).

Imperatīvā norma— literārā norma, kuru nedrīkst pārkāpt.

Avoti: LLVV

imperatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Pavēlošs, kategorisks; arī nepieciešams.

Imperatīvais mandāts— norādījums, kas ievēlētajam kategoriski jāievēro.

Avoti: LLVV

Imperatora   vietv.

1. Imperatora kalni - Ziemeļrietumu grēda.

Avoti: PZT

imperatorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar imperatoru, tā varu.

Avoti: MLVV

imperatorpingvīns   -a, v.

1. Liels nelidojošs putns, pingvīnu suga, garums - 130 cm, svars - 40 kg, apdraudēts.

Avoti: IZ-23-43

imperators   -a, v.

1. Lielas monarhijas valdnieks; šī valdnieka tituls; ķeizars.

2. v. Senajā Romā - karavadonis, vēlāk valdnieks; karavadoņa, vēlāk valdnieka tituls.

Avoti: LLVV

impercepcija   med.

1. Uztveres trūkums vai nepietiekamība.

Avoti: TM

imperceptibls   psih.

1. Uztverei nepieejams.

Avoti: PsA

imperf.   saīs., val.

1. Imperfektīva forma; norāde, ka darbības vārds apzīmē darbības norisi, nepabeigtu darbību.

Avoti: LLVV

imperfekcija   novec.

1. Nepilnība.

Avoti: KV

imperfektivitāte   -es, s.; parasti vsk.; val.

1. Nepabeigtība (darbības vārdam).

Avoti: LLVV

imperfektīvs   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Tāds, kas apzīmē darbības norisi, nepabeigtu darbību (par darbības vārdu, tā veidu).

Imperfektīvs veids— veids, kas izsaka nepabeigtu darbību.

Avoti: LLVV, VsV

imperfekts   -a, v.; parasti vsk.; val.

1. Pagātnes forma (darbības vārdam), kas apzīmē ilgstošu darbību.

Avoti: LLVV

imperforācija   med.

1. Normālas attveres trūkums kā attīstības traucējums.

Avoti: TM

imperiālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Lielvalstu politika, kas orientēta uz jaunu teritoriju iegūšanu, ietekmes izplatīšanu tālu aiz savām robežām ar diplomātijas, militāro draudu, ekonomiskās un finansiālās iespiešanās palīdzību.

Avoti: SV99

imperiāliste   dsk. ģen. -tu, s.

1. Imperiālists.

Avoti: LV87

imperiālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar imperiālismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

imperiālists   -a, v.

1. Imperiālistiskās politikas īstenotājs.

Avoti: LLVV

imperiāls   -a, v., vēst.

1. Zelta monēta cariskajā Krievijā 10 rubļu vērtībā, pēc 1897. gada - 15 rubļu vērtībā.

2. Otrais stāvs ar sēdekļiem pasažieriem diližansos, omnibusos utt.

Avoti: LLVV

impērija   -as, s.

1. Monarhistiska, parasti liela, valsts.

2. Liela valsts, kurai ir plašas kolonijas.

Avoti: LLVV

Impērija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Imperia"), Ligūrijas reģionā, provincas administratīvais centrs, 42300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Impērijas province - Itālijas Ligūrijas reģiona province ("Provincia di Imperia"), platība - 1156 kvadrātkilometri, 220200 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 67 komūnās.

Avoti: Wi, LpA

imperijs   novec.

1. Impērija.

Avoti: LME

imperioso   mūz.

1. Pavēloši, valdonīgi.

Avoti: Mūz

imperium   novec.

1. Romiešu tiesībās kādas valsts institūcijas lielāka vai mazāka pavēles vara.

Avoti: KV

impermeābils   novec.

1. Necaurlaidīgs; lietus mētelis.

Avoti: KV

impersonalis   novec.

1. Bez subjekta lietojama darbības vārda forma.

Avoti: LME

impersonāls   novec.

1. Bezpersonisks.

Avoti: KV

impertinence   novec.

1. Nepieklājība, rupjība, bezkaunība.

Avoti: SV33

impertinents

1. Nekaunīgs, bezkaunīgs.

Avoti: SV69

impetiginizācija   med.

1. Impetigo pievinošanās citai ādas slimībai.

Avoti: TM

impetigo   med.

1. Akūta pustuloza ādas slimība ar virspusējiem bojājumiem, kas neatstāj rētas; ierosinātāji ir streptokoki un stafilokoki.

Bullozais impetigo— impetigo, kurā pustulas saplūst, veidojot pūšļus.

Kontagiozais impetigo— impetigo ar virspusējām pustulām un slāņainām dzeltenām krevelēm.

Folikulārais impetigo— stafilokoku ierosināts virspusējs matu folikulu sastrutojums u. c.

Avoti: MSV

impetrants   novec.

1. Lūdzējs, sūdzētājs.

Avoti: KV

impetrāts   novec.

1. Apsūdzētais, atbildētājs.

Avoti: KV

impets   psih.

1. Impulss izdarīt izvēli.

Avoti: PsA

impetuoso   mūz.

1. Strauji, brāzmaini.

Avoti: Mūz

impf.   saīs.

1. Imperfekts, vienkāršā pagātne.

Avoti: i1

Imphāla   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Imphal"), Asamas kalnu ielejā, Manipuras krastos, Manipuras štata administratīvais centrs, 265000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

impīčments

1. Īpaša tiesvedības kārtība, kādā parlaments izskata lietas par augstas amatpersonas (prezidenta, ministra) noziegumiem (ASV un dažās citās valstīs).

Avoti: SV99

Impieriala   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Imperial"), Kalifornijas štatā, 16800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

impietāte   novec.

1. Bezdievība, godprātības trūkums.

Avoti: KV

impilācija   med.

1. "Monētu stabiņu" veidošanās no eritrocītiem asinīs.

Avoti: TM

implantācija

1. Cilvēka un augstāko zīdītāju dīgļa iekļūšana dzemdes gļotādā.

2. Dzīva organisma audu vai orgānu pārstādīšana.

3. Kristālisku hormonu ievadīšana zem ādas, lai radītu depo.

Avoti: SV99, MSV

implantāts   med.

1. Pārstādāmie (pārstādītie) audi vai orgāni.

Avoti: ZTV

implantēt

1. Pārstādīt no viena organisma citā.

Avoti: PL

implants   med.

1. Dzīvā organismā sterili ievietots ilgmūžīgs biosavietojams keramikas, polimēru vai citu materiālu kaulu vai citu audu aizvietotājs.

Avoti: ZTV

implementācija

1. Starptautisko tiesību izpilde no valsts puses.

Avoti: SV08

implementēšana   inf.

1. Abstrakta shēmas vai algoritma apraksta konkrēts īstenojums.

Avoti: D3

implementēt   žarg.

1. Īstenot, realizēt.

Avoti: VpV-1-18

implicēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ietvert, iekļaut (līdz ar ko citu).

Avoti: LLVV

implicēts   rel.

1. Iekļauts.

Avoti: RtV

implicite   novec.

1. Ieskaitot.

Avoti: KV

implicīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko var noprast, tāds, kas nav pilnīgi izpausts; domāšanā ietverts, neapzināti iepriekšpieņemts.

Implicīta nozīme— slēpta, formāli izteikta nozīme, kas rodas lietojumā, formāli izteiktajām, resp., eksplicītajām, nozīmēm mijiedarbojoties ar kontekstu un situāciju.

Avoti: LLVV, PsA

implikācija   -as, s.

1. Ietveršana, iekļaušana (līdz ar ko citu).

2. loģ. Loģiska operācija, kurā veido izteikumu pēc shēmas "ja A, tad B".

Avoti: LLVV

implozija

1. Sprādziens "uz iekšu", piem., uzsprāgstot kineskopam, tā stikli iekšējā vakuuma un ārējā gaisa spiediena dēļ tiek "iesūkti" kineskopā.

Avoti: LEV

impluvijs   novec.

1. Ūdens tvertne ātrijā.

Avoti: KV

implūvijs   vēst.

1. Neliels grīdā iebūvēts baseins lietus ūdens savākšanai seno romiešu mājas ātrijā.

Avoti: MkV

imponderābilijas   novec.

1. Nesveramas vielas, ar ko agrāk mēģināja izskaidrot gaismas, siltuma, elektrības, magnētisma parādības.

2. Tādi iespaidi, cēloņi un apstākļi, kuri gan darbojas līdzi kādā parādībā, bet kuru lielums un spējas nav sīkāki noteicami.

Avoti: SV33

imponderabls   med.

1. Bezsvara, nesverams.

Avoti: TM

imponēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Būt tādam, kas izraisa cieņu, simpātijas (pret sevi).

Avoti: LLVV

importēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ievest (preces, kapitālu) no ārzemēm.

2. inf. Pārveidot cita formāta datus vai programmu konkrētai sistēmai vai programmai izmantojamā formātā.

Avoti: LLVV, ZTV

importētājs   v.

1. Tas, kas importē, ieved no ārzemēm.

Avoti: MLVV

importieris   -ra, v.

1. Tas, kas importē; importētājs.

Avoti: LLVV

importiers   novec.

1. Importieris.

Avoti: LME

importprece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. No ārzemēm ievesta prece.

Avoti: LLVV

imports   -a, v.; parasti vsk.

1. Preču vai kapitāla ievešana no ārzemēm.

2. No ārzemēm ievesto preču kopējais daudzums vai kopējā vērtība.

Importa kvota— ierobežojums, kas limitē noteiktā laika posmā importējamo preču vērtību vai daudzumu.

3. inf. Citas programmas vai datu apstrādes sistēmas datnes formāta pārvēršana formātā, ko var izmantot aplūkojamā programma vai sistēma.

Avoti: LLVV, SV08, ZTV

imposts   arhit.

1. Staba, kolonnas vai sienas gals, kas noder par balstu arkai; arī loga spraislis.

Avoti: ZTV

impotence   -es, s.; parasti vsk.

1. med. Dzimumnespēks.

Sievietes impotence— gadījums, kad dzimumorgānu sāpīguma dēļ sieviete nav spējīga dzimumaktam.

Sievietes viltus impotence— dzimumnespēja, kuras iemesls ir partnera traumējošā uzvedība.

2. pārn. Rīcībnespēja.

Avoti: LLVV, Psh

impotents   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kam ir dzimumnespēks.

Avoti: LLVV

impozants   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti iespaidīgs (ar savu ārieni, apjomu, arī spēku).

Avoti: LLVV

impozantums   v.

1. Vispārināta īpašība --> impozants, šīs īpašības konkrēta izpausme.

impozīcija   med.

1. Uzlikšana.

Avoti: TM

impregnācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> impregnēt.

2. med. Apaugļošana.

Avoti: LLVV, MSV

impregnējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> impregnēt; vielas, kas iesūcinātas impregnēšanai.

Avoti: LLVV

impregnēšana

1. Auduma, koksnes u. c. materiālu piesūcināšana ar speciāliem šķīdumiem, emulsijām vai eļļām, kas padara materiālu stiprāku, ugunsizturīgāku (ar antipirēniem), ūdensnecaurlaidīgu (ar hidrofobizatoriem), izturīgu pret mikroorganismu iedarbību (ar antiseptiskām vielām).

Avoti: ZTV

impregnēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Piesūcināt ar ķīmiskām vielām (piemēram, audumu, koksni), parasti, lai aizsargātu no mitruma, puves, aizdegšanās.

Avoti: LLVV

impresārijs   -a, v.; neakt.

1. Uzņēmējs, profesionāls aģents, kas organizē izrādes un koncertus vai angažē māksliniekus šādiem pasākumiem.

Avoti: LLVV

impresija   -as, s.

1. Īslaicīgs iespaids, īslaicīga izjūta.

2. mūz. Neliels skaņdarbs, kas attēlo īslaicīgus iespaidus, īslaicīgas izjūtas.

3. med. Anatomijā iespiedums, padziļinājums.

4. med. Zobārstniecībā zobu, žokļu nospiedums.

Avoti: LLVV

impresionisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Mākslas (tēlotājas mākslas, daiļliteratūras, mūzikas) virziens (aptuveni 19. gadsimta otrajā pusē un 20. gadsimta sākumā), kam raksturīga cenšanās attēlot acumirklīgus iespaidus, sīkas nianses, detaļas.

Avoti: LLVV

impresionistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar impresionismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

impresionists   -a, v.

1. Impresionisma pārstāvis.

Avoti: LLVV

imprimatur   novec.

1. Autora, izdevēja vai cenzora uzraksts kāda iespieduma darba pēdējai korektūrai, kas dod spiestuvei tiesību šo darbu iespiest.

Avoti: KV

imprinteris

1. Mehāniska ierīce maksājumu kartes nolasīšanai pie tirgotāja vai pakalpojumu sniedzēja.

Avoti: Tr-4-24

imprintings

1. Ātrs iegaumēšanas process neilgi pēc piedzimšanas (dzīvniekiem un cilvēkiem); mazuļa pieķeršanās pirmajam kustīgajam objektam, ko tas redz pēc izšķilšanās vai piedzimšanas.

Avoti: LEV, PDE

imprompts   -a, v.

1. Skaņdarbs, runa, priekšnesums, kas radies it kā pēkšņi, improvizējot; ekspromts.

Avoti: LLVV, LV93

impromptu   novec.

1. Bez iepriekšējas sagatavošanās radīts un priekšā nests darbiņš dzejā, mūzikā vai kādā citā mākslā.

Avoti: LME

impropērijas

1. Katoļu Lielās Piektdienas liturģijā - dziedājumi, kas attēlo krustā sisto žēlabas par nepateicīgo Izraēlas tautu.

Avoti: SV08

improvizācija   -as, s.

1. Mākslas darba (piemēram, skaņdarba, daiļdarba, izrādes tēla), runas veidošana izpildījuma procesā.

2. Mākslas darbs (piemēram, skaņdarbs, daiļdarbs, izrādes tēls), runa, kas veidota izpildījuma procesā.

Avoti: LLVV

improvizatorisms   mūz.

1. Brīvs, visos aspektos svabads priekšnesuma veids, pat ja skaņdarbs iespējami precīzi fiksēts.

Avoti: MūV

improvizators   -a, v.

1. Cilvēks, kas improvizē (1); cilvēks, kam ir spējas improvizēt (1); improvizētājs.

Avoti: LLVV

improvizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot (mākslas darbu, piemēram, skaņdarbu, daiļdarbu, izrādes tēlu, arī runu) izpildījuma procesā.

// intrans.

2. Veidot (ko), lai aizstātu, izlīdzētos.

Avoti: LLVV

Impruneta   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Impruneta"), Toskānas reģiona Flornces provincē, 14800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

impuberes   novec.

1. Bērni, sevišķi mazgadīgie, kas nav sasnieguši zināmu pilngadību.

Avoti: KV

impubertāte   med.

1. Stāvoklis, kad vēl nav sasniegta pubertāte.

Avoti: TM

impulsdzinējs

1. Reaktīvais dzinējs, kam nav ne kompresora ne turbīnas, bet priekšpusē ierīkoti vārsti gaisa uzņemšanai ritmisku grūdienu veidā.

Avoti: MIL

impulsēt

1. Ierosināt.

Avoti: Sin

impulsivitāte   psih.

1. Uzvedības netīšums, tieksme darboties ātri, reaktīvi, vadoties no pēkšņas ierosmes, impulsa, neapzināti, bez refleksijas.

Avoti: Psh

impulsīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas strauji rīkojas pēc acumirklīgas ierosmes; straujš.

Avoti: LLVV

impulsīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> impulsīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

impulsregulators   elektron.

1. Elektriskās enerģijas pārveidotājs, kas paredzēts līdzstrāvas patērētāju darba sprieguma regulēšanai; satur strāvas pārtraucēju, kas periodiski pieslēdz slodzi sprieguma avotam un atslēdz no tā.

Avoti: ZTV

impulss   -a, v.

1. fiziol. Ierosas vilnis, kas ātri izplatās pa nervu šķiedru.

2. Pēkšņs ierosinājums, mudinājums, kas izraisa kādu darbību, pārmaiņu; stimuls.

3. fiz. Fizikāls lielums, kas raksturo mehānisko kustību un skaitliski ir vienāds ar ķermeņa masas un ātruma reizinājumu.

Spēka impulss— spēka vidējās vērtības reizinājums ar spēka darbības laiku.

4. el. Straujš atsevišķs elektriskā sprieguma vai elektriskās strāvas pieaugums laikā.

Impulsu ģenerators— iekārta, ar kuru iegūst elektriskā sprieguma vai strāvas impulsus.

Avoti: LLVV

impulsspriegums   tehn.

1. Īslaicīgs pārejas procesa radīts pārspriegums.

Avoti: EepV

impulsstarojums   mil.

1. Īslaicīga viļņu grupu (impulsu) izstarošana ar ievērojami lielākiem laika intervāliem starp tām nekā katra impulsa ilgums.

Avoti: MIL

impulsterapija

1. Dažādu fizikālo faktoru (elektriskās strāvas, elektriskā un magnētiskā lauka, ultraskaņas u. c.) iedarbība uz slimnieka organismu atsevišķu, ritmisku, īslaicīgu impulsu veidā.

Avoti: LPE

impulstransformators   el.

1. Transformators, kas pārveido īsus (no mikrosekundes daļas līdz dažiem simtiem mikrosekunžu) signālus ar stāvu pieaugumu (fronti), būtiski nepārveidodams impulsu formu; lieto automātiskajās elektroniskajās un sakaru ierīcēs.

Avoti: ZTV

impulstraucējums   telev.

1. Videosistēmā nevēlams signāls, kas sastāv no impulsu virknes.

Avoti: ZTV

impulstrokšņi   inf.

1. Elektriski impulsi ar lielu sprieguma vai strāvas amplitūdu, kas parādās nejaušos laika momentos.

Avoti: D3

impunitīvs   psih.

1. Pārmetumus noraidošs.

Avoti: PsA

imputatio   novec.

1. Skaits, ieskaits; iemaksa kādā rēķinā.

Avoti: KV

Imranli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Imranli"), Sivasas ilā, 3600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Imrāms   mit.

1. Islāma mitoloģijā - Mūsas (Mozus) tēvs, atbilst Bībeles Amrāmam, lai gan vairākas detaļas viņa dzīvesstāstā ir atšķirīgas no Bībeles.

Avoti: Mit

Imroza   vietv.

1. Sala Egejas jūras ziemeļrietumu daļā ("Imroz"), Turcijā, platība - 279 kvadrātkilometri, augstums - līdz 672 m.

Avoti: PZT

Imste   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Imst"), Tiroles federālajā zemē, 9600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Imšas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Limbažu novada Skultes pagastā.

Avoti: LC

IMT   saīs.

1. Starptautiskais kara tribunāls (angļu "International Military Tribunal").

Avoti: i1

Imugi   mit.

1. Korejiešu mitoloģijā - milzīga jūras čūska, kas, nogulējusi ilgus gadus ūdenī, var kļūt par pūķi un, ieguvusi laimīgo pērli, pacelties debesīs.

Avoti: Mit

Imula   vietv.

1. Abavas kreisā pieteka Brocēnu un Kandavas novadā, garums - 52 km, kritums - 74,8 m, iztek no Melnezera (107,1 m vjl.) Cieceres pagasta ziemeļu malā.

Imulas dolomīta klintis— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Imulas krastos lejpus "Pūcēm" Kandavas novadā, atrodas dabas parka "Abavas senleja" teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1957. g.

Imulas Staburags— Kauķa kalns Kandavas novada Matkules pagastā.

Avoti: LE1

Imuļi   vietv.

1. Imuļu pilskalns - atrodas Skrundas novada Nīkrāces pagastā, ~2 km uz dienvidrietumiem no Lēnām (saukts arī par Lēnu pilskalnu), aizņem zemu pļavu vidū esoša paugura ziemeļaustrumu galu, plakums - 30 x 40 m.

Avoti: LE1

imūn-

1. Salikteņu daļa - ar imunitāti saistīts.

Avoti: SV99

imūnadsorbents   med.

1. Antigēns vai antiviela, ko izmanto nešķīstoša antivielas un antigēna kompleksa iegūšanai; lieto homoloģiskā antigēna vai antivielas saistīšanai un izdalīšanai no dažādu vielu maisījuma.

Avoti: MSV

imūnanalīze   med.

1. Ikviena metode vielu kvantitatīvai noteikšanai, izmantojot specifisku antigēna vai haptēna saistīšanos ar homoloģisku antivielu; imūnanalīzes metodes ietver radioimūnanalīzi, enzimātisko imūnanalīzi, fluorescento imūnanalīzi u. c.

Avoti: MSV

imūnatbilde   med.

1. Organisma imūnsistēmas atbildes reakcija uz svešu ģenētisko informāciju.

Avoti: VE

imūnbioloģija   med.

1. Bioloģijas nozare, kas pētī imunoloģisko faktoru ietekmi uz dažādiem procesiem, piem., infekcijas slimībām, augšanu un attīstību, iedzimtību, novecošanu, audzēju rašanos, audu transplantāciju u. c.

Avoti: MSV

imūndeficīts   med.

1. Organisma aizsargspēju zudums, imunitātes pavājinātība, zudums.

Iegūtā imūndeficīta sindroms— imunitātes zudums, nepietiekamība, AIDS.

Imūndeficīta sindroms— iegūtā imūndeficīta sindroms.

Avoti: SV99, PL

imūndepresija   med.

1. Imunitātes zudums vai pavājinātība sakarā ar antivielu nerašanos.

Avoti: SV99

imūndepresīvs

1. Imūndepresīvie līdzekļi - vielas, kas kavē limfoidālo šūnu dalīšanos, antivielu veidošanos un nomāc organisma imūnreakcijas; lieto pret alerģiskām reakcijām, autoimūnslimību ārstēšanā, audu nesaderības reakcijas novēršanai.

Avoti: LPE

imūndermatoloģija   med.

1. Dermatoloģijas nozare, kas pētī, kā imūnprocesi ietekmē ādas slimības, to ārstēšanu un profilaksi.

Avoti: MSV

imūndetekcija   med.

1. Vielas noteikšana ar specifisku reakciju starp antivielu un antigēnu.

Avoti: MSV

imūndeviācija   med.

1. Imūntolerance, kas skar tikai humorālo vai celulāro imūnsistēmu, bet ne abas vienlaikus.

Avoti: MSV

imūndiagnostika

1. Imunoloģisko metožu izmantošana slimību un organisma aizsargfunkcijas traucējumu noteikšanai; šo metožu pamatā ir specifiska antigēna-antivielu reakcija.

Avoti: EV

imūndifūzija   med.

1. Antigēna vai antivielas difundēšana caur puscietu vidi, parasti agara vai agarozes gelu, izraisot precipitāciju.

Avoti: MSV

imūnelektroforēze   med.

1. Metode, kas apvieno proteīnu elektroforēzi ar divkāršo imūndifūziju.

Avoti: MSV

imūnfiltrācija   med.

1. Antigēna vai antivielas attīrīšana, lietojot imūnadsorbentu.

Avoti: MSV

imūnfizioloģija   med.

1. Imūnprocesu fizioloģija.

Avoti: MSV

imūnfluorescence   med.

1. Ar fluorescējošu krāsvielu iezīmētas antivielas fluorescence; lieto specifisku antigēnu pierādīšanai audos.

Avoti: MSV

imūnglobulīni   biol.

1. Antivielas, ko organisms izstrādā, sastopoties ar sev naidīgām vielām, antigēniem.

Avoti: ZTV

imūnģenētika   med.

1. Ģenētikas nozare, kas pētī organisma imūnsistēmu attīstību un ģenētisko determināciju, piem., asins grupu iedzimšanu, mātes un augļa nesaderību, audu nesaderību, pret patogēniem mikroorganismiem vērstu aizsardzības sistēmu veidošanos organismā u. tml.

Avoti: ĢT

imunitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. med. Organisma neuzņēmība (pret infekcijas slimību izraisītājiem vai indēm).

Dabiskā imunitāte— iedzimta vai pēc slimības iegūta imunitāte.

Aktīvā imunitāte— imunitāte, ko rada pats organisms.

Specifiskā imunitāte— neuzņēmība pret noteiktu slimības ierosinātāju vai pret noteiktu antigēnu.

Nespecifiskā imunitāte— imunitāte, kas rodas, ievadot mikroorganismus, kuros ir grupu antigēni.

Iedzimtā jeb dabiskā imunitāte— neuzņēmība, kuras pamatā ir iedzimtas bioloģiskas īpašības, kas piemīt noteiktai dzīvnieku sugai vai cilvēkam.

Iegūtā imunitāte— imunitāte pēc infekcijas slimības izslimošanas vai pēc aktīvās vai pasīvās imunizācijas.

Individuālā imunitāte— dažu indivīdu neuzņēmība pret noteiktām infekcijām.

Pasīvā imunitāte— imunitāte, ko iegūst bērns ar mātes antivielām caur placentu vai kas iegūta, ievadot parenterāli gatavas antivielas.

Vietējā imunitāte— imunitāte, kas norobežota noteiktos audos vai ķermeņa apvidū.

Celulārā imunitāte— imūnatbilde, ko ierosina T limfocīti un īsteno T limfocīti un/vai makrofāgi.

2. jur. Dažu likumu neattiecināšana (uz personām, kam ir īpašs stāvoklis valstī).

Diplomātiskā imunitāte (arī neaizskaramība)— īpašas tiesības un priekšrocības, ko piešķir ārvalstu diplomātiem to valstu teritorijā, kurā viņi akreditēti.

Deputāta imunitāte— likumdošanas iestādes locekļa neaizskaramība, nodrošinājums pret viņa arestu.

Avoti: LLVV, MSV

imunizācija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Mākslīga neuzņēmības izveidošana pret kādu infekcijas slimību, ievadot organismā nonāvētus vai novājinātus tās pašas slimības izraisītājus.

Aktīvā imunizācija— imunizācija, ievadot organismā novājinātus vai nedzīvus infekcijas slimības ierosinātājus.

Pasīvā imunizācija— imunizācija, ievadot organismā antivielas.

Avoti: LLVV, MSV

imunizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; med.

1. Padarīt (organismu) imūnu (piemēram, potējot).

Avoti: LLVV

imunkompetence   med.

1. Imūnspēja, spēja īstenot imūnatbildi pēc saskares ar antigēnu.

Avoti: MSV

imūnkompleksi   med.

1. Asinīs cirkulējošo antigēnu-antivielu kompleksi.

Avoti: VE

imūnķīmija   med.

1. Imunoloģijas nozare, kas pētī imunoloģijas parādību bioķīmiskos procesus.

Avoti: MSV

imūnķīmijterapija   med.

1. Imūnterapijas un kīmijterapijas kombinācija.

Avoti: MSV

imūnlimfoscintigrāfija   med.

1. Metastātiska audzēja scintigrāfiskā noteikšana limfmezglos, izmantojot radioaktīvi iezīmētas monoklonālas antivielas vai antivielu fragmentus, kas ir specifiski pret audzēja antigēniem.

Avoti: MSV

imūnmazspēja   med.

1. Imūndeficīts.

Avoti: VE

imūnmodulācija   med.

1. Imūnatbildes veicināšana vai nomākšana vēlamajā līmenī vai imūntolerances radīšana.

Avoti: MSV

imūnmodulators   med.

1. Preparāts, kas izraisa izmaiņas imūnsistēmā.

imūnmorfoloģija   med.

1. Imunoloģijas nozare par audiem un šūnām, kas piedalās organisma imunitātes reakcijās.

Avoti: MSV

imuno-

1. Salikteņu daļa - ar imunitāti saistīts.

Avoti: SV99

imunocīts   med.

1. Kaulu smadzeņu un aizkrūtes dziedzera izcelsmes limfocīts, kas nodrošina imūnatbildi.

Avoti: MSV

imunodiagnostika   med.

1. Imunoloģisko reakciju lietošana diagnostikā.

Avoti: TM

imunoelektroforēze   med.

1. Izmeklēšanas metode, kas dod iespēju vienlaikus noteikt proteīnu maisījumu sastāvdeaļu elektroforētisko kustību un antigēnisko specifiskumu.

Avoti: TM

imunogēni

1. Antigēni - lielmolekulāras vielas (olbaltumvielas vai to kompleksi), kas cilvēka vai dzīvnieka organismā ierosina antivielu rašanos.

Imunogēnā reaktivitāte— organisma pretdarbība antigēniem (piem., indēm).

Avoti: SV99

imunoglobulīni   biol.

1. Antivielas - asins seruma globulīni, kuru sintēzi ierosina kāds mikroorganism s vai antigēns un kuri ar šo antigēnu reaģē, organismu aizsargājot.

Avoti: SV96

imunoģenētika

1. Ģenētikas nozare, kas pētī antigēno īpašību un citu ar organisma imūnajām reakcijām saistītu pazīmju iedzimtību.

Avoti: SV69

imunoķīmija   med.

1. Imunoloģijas nozare, kas pētī imunoloģijas parādību bioķīmiskos pamatus.

Avoti: TM

imunologs

1. Imunoloģijas speciālists.

Avoti: SV99

imunoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, kurā pēta aizsargreakcijas, kas nodrošina cilvēka un dzīvnieku organisma neuzņēmību pret infekcijas ierosinātājiem, svešiem audiem un vielām.

Avoti: LLVV

imunomorfoloģija   med.

1. Imunoloģijas nozare par audiem un šūnām, kas piedalās organisma imunitātes reakcijās.

Avoti: TM

imunoparalīze   med.

1. Imunoloģisko atbildes reakciju trūkums sakarā ar antigēna pārmērīgi liela daudzuma iekļūšanu organismā.

Avoti: TM

imunopatoloģija   med.

1. Mācība par slimībām un patoloģiskām reakcijām, kuru izcelšanās un attīstība saistīta ar imunoloģiskiem mehānismiem.

Avoti: TM

imunopolisaharīdi   med.

1. Polisaharīdi dažādu baktēriju ķermeņos; tiem piemīt specifiskas imunoloģiskas īpašības, piem., tie nogulsnē homologus antiserumus un darbojas kā antigēni.

Avoti: TM

imūnopsonīns   med.

1. Antiviela, kas sensibilize noteiktu antigēnu fagocitozei.

Avoti: TM5

imunoterapija   med.

1. Infekcijas slimību ārstēšana ar vakcīnām, specifiskiem gamma globulīniem.

Avoti: ZTV

imūnparalīze   med.

1. Imunoloģisko atbildes reakciju trūkums pārmērīgi liela organismā iekļuvušo antigēnu daudzuma dēļ.

Avoti: MSV

imūnpatoģenēze   med.

1. Process, kurā slimības gaitu ietekmē imūnsistēma.

Avoti: MSV

imūnpatoloģija   med.

1. Imunoloģijas nozare, kas pētī cēloņus, kāpēc atsevišķos gadījumos, antigēnam reaģējot ar antivielām, organisma aizsargspējas nevis pastiprinās, bet pavājinās, apraksta šo gadījumu klīniskās pazīmes un dod norādījumus, kā no tiem izsargāties vai kā tos ārstēt.

Avoti: PmE

imūnprecipitācija   med.

1. Precipitācija, ko izraisa specifiskas antivielas un antigēna mijiedarbība.

Avoti: MSV

imūnprofilakse   med.

1. Slimības novēršana ar vakcīnu vai ārstniecisku serumu.

Avoti: MSV

imūnreakcijas

1. Organisma aizsargreakcijas pret slimību izraisītājiem, kā arī pret svešām olbaltumvielām un audiem.

Avoti: LEV

imūns   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Neuzņēmīgs pret infekcijas slimību izraisītājiem un svešām vielām.

Avoti: LLVV

imūnserums

1. Asins preparāts, kurā ir antivielas pret kādas slimības ierosinātājiem vai to izdalītajiem toksīniem.

Avoti: SV99

imūnsistēma   s.; med.

1. Organisma pašaizsardzības sistēma pret infekcijas slimību ierosinātājiem vai svešām vielām.

Avoti: MLVV

imūnstimulācija   med.

1. Imūnterapijas veids, kad organisma aizsargsistēma tiek rosināta un nostiprināta ar dažādiem imunitāti stimulējošiem līdzekļiem, pie kuriem pieder arī vakcinācija.

Avoti: VE

imūnstimulatori   med.

1. Imūno procesu veicinātāji (piem., interferons), vielas, kas nostiprina organisma dabisko pretestību.

Avoti: ZTV, VE

imūnsupresants   med.

1. Imūnreakciju nomācējs, viela, kas spēj nomākt imūnatbildi.

Avoti: MSV

imūnsupresija

1. Alerģisko reakciju apslāpēšana, novēršana (angļu "immunosuppresion").

Imūnsupresīvie līdzekļi— zāļvielas, kas nomāc organisma imunitāti.

Avoti: PL

imūnsupresori   med.

1. Vielas, kas kavē limfoidālo šūnu dalīšanos, antivielu veidošanos un nomāc organisma imūnatbildi.

Avoti: VE

imūnterapija   med.

1. Ārstēšana ar imūnpreparātiem (vakcīnām, imūnserumiem u. c.).

Avoti: SV99

imūntransfūzija   med.

1. Asins pārliešana no imunizēta donora.

Avoti: TM

imūntrombocitopēnija   med.

1. Trombocitopēnija, ko izraisa antitrombocitāras antivielas.

Avoti: TM5

imūnviela   -as, s.

1. Antiviela.

Avoti: LLVV

in   apv.

1. Un.

2. Arī, ar.

3. In - in: tiklab..., kā arī..., gan..., gan (arī)...

Avoti: ME

in

1. saīs. Colla = 2,54 cm (angļu "inch").

2. lat. Iekšā.

In flagranti— nozieguma izdarīšanas brīdī, nozieguma vietā.

In memoriam— piemiņai.

3. nelok. Uz, pie, no, iekš (lokatīvs).

In due— divatā, pa divi.

Avoti: LEV, Mūz

īn   apv.

1. Un.

Avoti: TiA

in-   med.

1. Prefikss, kas apzīmē: noliegumu, ne-.

2. Prefikss, kas apzīmē: ie-, iekš-.

Avoti: MSV

In   saīs.

1. Indijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

IN   saīs., vietv.

1. Indija, valsts divburtu kods.

2. Indiāna, ASV štats.

Avoti: PnR, LEV

INA   saīs.

1. Irākas informācijas aģentūra (angļu "Iraqi News Agency").

Avoti: i1

inachis   lat.

1. Tauriņu kārtas raibeņu dzimtas ģints.

Inachis io— acainais raibenis.

Avoti: LD

inadekvāts   med.

1. Nepiemērots, neatbilstošs.

Avoti: TM

inagti

1. Aeti - negritosu ciltis Filipīnās.

Avoti: PZT

īnaģis   apv.

1. Līdējs 1(2), gnīda (2).

Avoti: EH

inaktivācija

1. Darbīguma, aktivitātes novēršana, apturēšana; pāriešana neaktīvā stāvoklī.

2. Reaģenta vai materiāla reakcijas spējas vai katalītiskās aktivitātes novēršana.

Avoti: SV99

inaktivēt

1. Apturēt aktivitāti; padarīt neaktīvu.

inaktīvs

1. Tāds, kas nav darbīgs.

Avoti: SV69

īnals   apv.

1. Īlens.

Avoti: ME

Inambari   vietv.

1. Upe Peru ("Rio Inambari"), Puno un Madre de Djosas reģionā, Madre de Djosas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

inanīcija

1. med. Novājēšana, sevišķi no badošanās.

2. psih. Psihisks tukšums.

Avoti: TM, PsA

Inanna   mit.

1. Šumeru mīlas dieve (akadiešu val. "Ištara"), arī zvaigžņu dieve - spožā rīta un vakara zvaigzne jeb planēta Venera.

Avoti: SvN

inapatence   med.

1. Ēstgribas trūkums; var pastāvēt kopā ar bada sajūtu.

Avoti: TM

Inari   vietv.

1. Ezers Somijas ziemeļos, Lapzemē, tundrā 119 m vjl., platība - 1050 kvadrātkilometru (bez salām), lielākais dziļums - 60 m, ~3000 salu, 2. lielākais ezers Somijā.

Avoti: LģE

Inari   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - rīsa dievība, ko attēlo kā bārdainu vīru jāšus uz baltas lapsas.

Avoti: SV08

inaugurācija

1. Valsts galvas vai citas augstākās amatpersonas svinīga amatā stāšanās procedūra.

2. Pieminekļa svinīga atklāšana.

Avoti: SV99

inaugurāldisertācija   novec.

1. Dažās Eiropas valstīs (piem., Vācijā 20. gs. 1. pusē) universitātēs apzīmējums disertācijai, ko iesniedz tai augstskolas fakultātei, kurā vēlas iegūt attiecīgo zinātnisko (parasti Dr.) grādu.

Avoti: KV

inaugurēt

1. (Svinīgi) iesvētīt amatā.

Avoti: LEV

inbred-

1. Salikteņa daļa - tāds, kas iegūts radnieciskas krustošanās ceļā.

Avoti: Ang

inbreddepresija   -as, s.; biol.

1. Pazeminātā organisma dzīvotspēja un produktivitāte inbrīdinga rezultātā.

Avoti: ĢT

inbredlīnija   -as, s.; parasti dsk., biol.

1. Radniecisku īpatņu grupa (līnija), kas iegūta inbrīdinga rezultātā.

Avoti: ĢT

inbredminimums   -a, v.; biol.

1. Inbreddepresijas galīgā izpausme, pēc kura sasniegšanas turpinot inbrīdingu, tālāka īpatņu dzīvotspējas un produktivitātes samazināšanās nenotiek.

Avoti: ĢT

inbreds

1. Ģenētikā - tāds, kas iegūts radnieciskas krustošanas ceļā.

Avoti: Ang

inbrīdings   biol.

1. Radniecīgu indivīdu pārošana vai pārošanas; radniecīgu indivīdu krustošana.

Avoti: SV99

inc   apv.; izsauk.

1. Sauciens, ar kuru aicina klāt kaķi; parasti atkārtojumā.

Avoti: KnV

Inc.   saīs.

1. Amerikāņu apzīmējums akciju sabiedrībai (angļu "incorporated").

Avoti: KV

incalzando   mūz.

1. Paātrinot kustību.

Avoti: Mūz

incanti   žarg.

1. Interesanti.

Avoti: SLG

incapacitas   novec.

1. Cilvēka nespēja ņemt, sagrābt, turēt vai ar ko rīkoties.

Avoti: KV

incapax   lat.

1. Nespējīgs.

Avoti: KV

incarvillea   lat.

1. Inkarvilejas.

Incarvillea delavayi— Delavē inkarvileja.

Avoti: DaE

incasso   it.

1. Skaidras naudas saņemšana (iekasēšana) pret rēķiniem, vekseļiem vai citām saistībām.

Avoti: LME

Incēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Incēnu kalns— atrodas Vidzemas augstienes Piebalgas paugurainē, Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā, augstums - 265,4 m vjl., relatīvais augstums - 25 m, garums - 2 km, platums - 1 km.

2. Incēnu pilskalns - atrodas Auces novada Vītiņu pagastā pie bijušajām Incēnu mājām, Avīknes kreisajā krastā, tas ir paugurs ar stāvām 20-30 m augstām nogāzēm, plakums - četrstūrains 30 x30 m, datējams ar vēlo dzelzs laikmetu (9.-12. gs.).

3. Incēnu iezis - Amatas kreisā krasta krauja upes līkumā aiz Kumadas ietekas, Līgatnes novada Līgatnes pagastā, augstums - 40 m, atsedzas Gaujas svītas smilšakmeņi.

Avoti: LC, LD

incenieki

1. Saldus novada Jaunlutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Inci" iedzīvotāji.

Avoti: V1

incensatio   novec.

1. Vīraka kvēpināšana dievkalpojuma laikā.

Avoti: KV

incenss

1. Katoļu baznīcā - vīraka kvēpināšana.

Avoti: SV08

incenzācija

1. Katoļu baznīcā - vīraka kvēpināšana; incenss.

Avoti: SV08

incestofilija

1. Dzimumtieksme uz asinsradiniekiem, nosliece uz incestu.

Avoti: MV

incests   -a, v.

1. Asinsgrēks, dzimumattiecības starp tuviem asinsradiniekiem.

Incesta tabu— dzimumsakaru aizliegums tuvu radinieku starpā.

Avoti: LLVV, MeE

inch   novec.

1. Colla, angļu garuma mērs, 25,4 mm.

Avoti: KV

incidence

1. mat. Piederības vai saistījuma attieksme, piem., dotais punkts ir incidents dotajai taisnei (un taisne - punktam), ja tas atrodas uz šīs taisnes.

2. med. Saslimšanu skaits uz 1000 iedzīvotājiem gadā.

Avoti: ZTV

incidents   -a, v.

1. Gadījums, notikums (parasti nepatīkams).

Avoti: LLVV

inciemieši

1. Krimuldas novada Krimuldas pagasta apdzīvotās vietas "Inciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Inciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Krimuldas novadā 60 km no Rīgas un 13 km no Siguldas.

Avoti: LPag, LC, LE1

incikloforija   med.

1. Stāvoklis, kurā acs aizveroties pagriežas ap anteroposteioro asi uz iekšpusi.

Avoti: TM

inciklotropija   med.

1. Stāvoklis, kurā atvērta acs pavērsusies uz iekšpusi.

Avoti: TM

inciņi   apv.

1. Dažos apvidos vītolu (kārklu) ziedkopas.

Avoti: KV

incipit   novec.

1. Iesākas: teksta sākuma formula vecos rokrakstos un iespiedumos.

Avoti: KV

incirkulācija   med.

1. Stīpošana, kādas struktūras apņemšana ar riņķi vai cilpu, piem., dzemdes kakla apņemšana ar šuvēm vai lauztā kaula galu sastiprināšana ar metāla gredzenu vai stieples cilpu.

Avoti: MSV

incis

1. sar. Kaķis.

2. sar. Internāts.

3. apv. Līdējs, lišķis.

Avoti: KV, SLG, ME

incisivi   novec.

1. Priekšzobi.

Avoti: KV

incisores   novec.

1. Priekšzobi.

Avoti: KV

incistēšanās

1. Blīva apvalka (cistas) veidošanās vienšūnas organismiem.

Avoti: SV69

incīšnieki

1. Krimuldas novada Krimuldas pagasta apdzīvotās vietas "Incīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

incītis   novec.

1. Kaķītis.

2. Līdējs, glaimotājs.

Avoti: KV

incīzija   med.

1. Grieziens, iegriezums, pārgriešana.

Avoti: TM

incl.   saīs.

1. Ieskitot (lat. "inclusive").

Avoti: KV

inclusive   lat.

1. Ieskaitot.

Avoti: RtV

incognito   novec.

1. Nepazīts: ar svešu, pieņemtu vārdu.

Avoti: KV

incroyable   novec.

1. 18. gs. beigu modes āksts Francijā.

2. Divstūraina cepure ar priekšā un pakausī uzlocītām malām, 18. gs.

Avoti: KV

incuhte   novec.

1. Iekšaudzēšana, inbrīdings.

Avoti: LxE

incuhtlīnija   novec.

1. Pašapputes līnija - augu paaudzes, kas iegūtas no svešapputes augiem, tiem vairākkārt izdarot piespiedu pašapputi (incuhti).

Avoti: LxE

incuhts   -a, v.; biol.

1. Inbrīdings.

Avoti: ĢT

incurvaria   lat.

1. Zāģkožu dzimtas ģints "Lampronia" nosaukuma sinonīms.

Incurvaria capitella— jāņogu pumpuru zāģkodes "Lampronia capitella" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LE1

incurvariidae   lat.

1. Zāģkožu dzimta.

Avoti: LD

inča   žarg.

1. Colla (angļu "inch").

Avoti: Str

Inča   vietv., vēst.; nelok.

1. Inča dambis - hidrotehniska būve Rīgā, kas celta 16. un 17. gs. mijā Daugavas labajā krastā iepretī Zvirgzdusalai un aizsargāja no plūdiem Maskavas priekšpilsētu.

Avoti: LE1

Inčārnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Varakļānu novada Murmastienes pagastā.

Avoti: LC

inčārnieki

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Inčārnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Inčhona   vietv.

1. Pilsēta Dienvidkorejā ("Inchon"), osta Dzeltenās jūras krastā, Kjongido provinces administratīvais centrs, 2,6 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, LģE

inčīgs   žarg.

1. Labs.

2. Interesants.

Avoti: SLG

Inčiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pureņu pagastā.

Avoti: LC

inčiņš   apv.

1. Dem. --> incis.

Avoti: EH

Inčīza   vietv.

1. Inčīza Vald'Arno - pilsēta Itālijā ("Incisa in Val d'Arno"), Toskānas reģiona Florences provincē, 6400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

inčkalnieši

1. Inčukalna novada Inčukalna pagasta apdzīvotās vietas "Inčukalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Inčona   vietv.

1. Inčhona - pilsēta Dienvidkorejā.

Avoti: LģE

Inčuana   vietv.; novec.

1. Iņčuaņa - pilsēta Ķīnas ziemeļu daļā.

Avoti: PZT

inčukalnieši

1. Inčukalna novada Inčukalna pagasta apdzīvotās vietas "Inčukalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Inčukalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) tāda paša nosaukuma novadā (līdz 2009. g. - Rīgas rajonā) 43 km no Rīgas, izveidojusies bijušās muižas "Hinzenberg" teritorijā, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1436. g. kā Hincenberga, novada un pagasta centrs.

2. Inčukalna novads - novads Vidzemes rietumu daļā, sastāv no Inčukalna pagasta un Vangažu pilsētas, robežojas ar Krimuldas, Siguldas, Ropažu, Garkalnes, Ādažu un Sējas novadu.

3. Inčukalna pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, no trim pusēm aptver Vangažu pilsētu un tāpat kā novads robežojas ar Krimuldas, Siguldas, Ropažu, Garkalnes, Ādažu un Sējas novadu; bijušie nosaukumi; vāciski - Hincenberg, krieviski - Hincenbergskaja.

Inčukalna pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Allažu un Siguldas pagasta teritorijas.

Inčukalna struktūra— tektonisks kristāliskā pamatklintāja un nogulumiežu segas kupolveida pacēlums, garums - 80 km, platums - 10-12 km, kembrija un ordovika iežos 1968. g. ierīkota Inčukalna pazemes gāzes krātuve.

Inčukalna velna ala— atrodas Inčukalna novada Inčukalna pagastā, Gaujas kreisajā krastā, ~1,5 km lejpus Murjāņu tilta pie Stalšēnu mājām, garums - 16 m, kupolveida griestu augstums - 4,15 m, no alas iztek avots, bijusi kulta vieta.

4. Dzelzceļa stacija Inčukalna novada Inčukalna pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Meitene-Rīga-Lugaži, 41 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1889. g. ar nosaukumu "Hinzenberg", tagadējais nosaukums kopš 1919. g.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

Inčuki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

2. Meža Inčuki - Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Mežainčuki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Inčupe   vietv.

1. Dzelzceļa pieturpunkts Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Skulte, 43 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas.

2. Upe Sējas un Saulkrastu novadā, ietek Rīgas līcī pie Pabažiem, garums - 12 km, kritums - 24 m.

Avoti: LE1

ind   saīs.

1. Indiešu-.

2. Indekss.

Avoti: i2

IND   saīs., vietv.

1. Indija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Inda   vietv.

1. Upe Ķīnā, Indijā un Pakistānā, garums - 3180 km, sākas Tibetas kalnienes Kailaša grēdas nogāzēs ~5300 m vjl., tek starp Himalajiem un Hindukušu pa 3000 m dziļu aizu, deltā sadalās 11 atzaros un ieplūst Arābijas jūrā.

Avoti: LģE

indagācija   med.

1. Rūpīga izmeklēšana; nedēļnieces dzimumorgānu izmeklēšana pēcdzemdību perioda beigās.

Avoti: TM

indaine   -es, s.

1. dsk. Asklēpiju dzimtas ģints ("Vincetoxicum"), lakstaugi, arī puskrūmi ar stāvu vai vijīgu stublāju un veselām, pretēji novietotām lapām, ~200 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Ārstniecības indaine— indaiņu suga ("Vincetoxicum hirundinaria syn. Vincetoxicum officinale"), kas ir indīga, satur glikozīdu vincetoksīnu, kā arī ēteriskās eļļas un saponīniem radniecīgas vielas.

Avoti: LLVV, LD

Indāla   vietv.

1. Indālselvena - upe Zviedrijā.

Avoti: LEV, LpA

Indālselvena   vietv.

1. Upe Zviedrijā ("Indalsaelven"), ietek Botnijas līcī uz ziemeļiem no Sundsvallas, garums - 420 km, 2 iztekas (Ēna no Sīlfjelleta un Jerpstremma, kas sākas Norvēģijā), vairāki ūdenskritumi un spēkstacijas.

Avoti: LpA, LEV

indamīni   novec.

1. Organiskas krāsvielas, iegūst oksidējot p-diamīnu un monoamīnu maisījumu.

Avoti: KV

indandioni   ķīm.

1. Organiski savienojumi, cikliskie diketoni, bioloģiski aktīvas vielas (antikoagulanti, pretiekaisuma, pretkrampju līdzekļi).

Avoti: ZTV

Indāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aknīstes novada Gārsenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Galēnu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

Avoti: LC

indānieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Indāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

indantrenkrāsvielas   novec.

1. AAntrahinona kublu krāsvielas, izceļas ar savu lielo izturību.

Avoti: KV

indantrēns

1. Organisks savienojums, zila antrahinona krāsviela (indantrēnzilums); dod stabilu un spilgtu krāsu; visvairāk izplatītā indantrēna krāsviela ir alizarīns, ar ko audumus krāso sarkanus.

Avoti: SV69

indantrēnzilums

1. Indantrēns - organisks savienojums, zila antrahinona krāsviela; dod stabilu un spilgtu krāsu.

Avoti: SV69

Indas-Gangas   vietv.; nelok.

1. Indas-Gangas līdzenums - aluviāla zemiene no Arābijas jūras līdz Bengālijas līcim, starp Himelajiem (ziemeļos) un Dekānas plakankalni (dienvidos), Pakistānā, Indijas ziemeļu daļā un Bangladešā, garums - ~3000 km, platums - 250-300 km, augstums - līdz 270 m.

Avoti: LģE

Indaura   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Indore"), Madhja Pradēšas štatā, 1994000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

indava   apv.

1. Miera traucētājs.

2. Slikta, nevēlama tieksme, paradums.

3. Ļauna slimība.

Avoti: KV, ViV

inde   indes, dsk. ģen. inžu, s.

1. Viela, kas, iedarbojoties uz organismu, jau samērā mazās devās izraisa saindēšanos vai nāvi.

Indes zīme— alķīmiķu dzīvsudraba simbols, kas agrāk lietots aptiekās uz indes traukiem.

Indes dziedzeri— dzīvnieku ārējās sekrēcijas dziedzeri, kas izdala citiem dzīvniekiem un cilvēkam toksiskas vielas.

// pārn. Tas, kas traucē, nomāc cilvēka psihi; tas, kas negatīvi ietekmē cilvēku.

Avoti: LLVV

indebite   novec.

1. Bez pienākuma.

Avoti: KV

indebitum   novec.

1. Neesošs parāds.

Avoti: KV

indecents   novec.

1. Nepieklājīgs, nepiederīgs.

Avoti: KV

indeciso   mūz.

1. Nenoteikti.

Avoti: Mūz

indecīzija   med.

1. Slimīga nenoteiktība, gribas spēka trūkums.

Avoti: TM

indefesso   mūz.

1. Nenogurstoši.

Avoti: Mūz

indefinīts   novec.

1. Nenoteikts.

Avoti: KV

indeklīnābils   novec.

1. Nelokāms (gramatikā).

Avoti: KV

indeks   novec.

1. Indekss.

Avoti: KV

indeksācija   -as, s.

1. Teksta galvenā satura, tēmas izteikšana ar īpašas zīmju sistēmas līdzekļiem.

2. Mehānisms periodiskai reālās darba algu vērtības saskaņošanai ar cenu indeksu.

Avoti: LLVV, SV99

indeksators

1. Persona, kas sastāda indeksus.

Avoti: SV99

indeksēt

1. Veikt indeksāciju.

2. Dot, pievienot indeksu.

Avoti: SV99

indeksminerāli

1. Iežu metamorfisma stadiju noteikšanai izmantojamie minerāli, kuru sastāvu un uzbūvi nosaka endogenie procesi katrā stadijā.

Avoti: LPE

indeksometrs   lopk.

1. Instruments putnu olas formas indeksa noteikšanai.

Avoti: ZTV

indeksreģistrs   inf.

1. Centrālā procesora reģistrs, kuru izmanto adrešu modifikācijas konstantes glabāšanai.

Avoti: D3

indekss   -a, v.

1. Rādītājs, saraksts (nosaukumu, vārdu, cenu u. tml. kopojumam).

2. mat. Skaitlis vai burts, kas pierakstīts matemātiskam simbolam (parasti labajā pusē apakšā), lai atšķirtu viendabīgus matemātiskus objektus citu no cita.

3. Skaitlisks rādītājs, kas procentos izsaka kādas parādības secīgas pārmaiņas, piem., cenu indekss.

Galvaskausa indekss— galvaskausa platuma un garuma attiecība, reizināta ar 100.

Sirds indekss— sirds minūtes tilpums uz ķermeņa virsmas kvadrātmetru; normāli tas ir apm. 2,2 litri.

Avoti: LLVV, MSV

indemnitāte

1. Ar parlamenta aktu apstiprināta valdības un tās locekļu atbrīvošana no atbildības par rīcību, kurai bija vajadzīgs parlamenta atbalsts, kā arī par tādu darbību, kas izdarīta īpašos apstākļos.

2. Starptautiskajās tiesībās - zaudējumu atlīdzināšana.

Avoti: SV99

indemnity   novec.

1. Indemnitāte.

Avoti: KV

indemnizācija   novec.

1. Zaudējumu atlīdzība.

Avoti: KV

indēns

1. Arēns, biciklisks ogļūdeņradis, bezkrāsains šķidrums ar nepatīkamu smaku.

Avoti: LPE

independence

1. Neatkarība.

Avoti: SV96

Independensa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Independence"), Misūri štatā, Kanzassitijas piepilsēta, 117500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, PZT

independenti   -u, vsk. independents, -a, v.

1. vēst. Kreiss puritāņu nogrupējums Anglijā (16. un 17. gadsimta mijā).

2. Kristiešu sekta, galvenokārt Amerikas Savienotajās Valstīs.

3. apst. Independents.

Avoti: LLVV

independentisms

1. Neatkarības prasīšana un aizstāvēšana.

2. Kustība par reliģiskās kopas neatkarību no baznīcas augstākajām instancēm un amatpersonām.

Avoti: SV96

independents   -ais; s. -a, -ā;

1. Neatkarīgs, patstāvīgs.

Avoti: LLVV

inderīts

1. Borātu minerāls, adatveida un īsprizmatiski kristāli, kā arī graudaini agregāti, bezkrāsains vai iesārts, caurspīdīgs.

Avoti: LPE

Inders   vietv.

1. Sālsnogulu beznotekezers Kazahstānā, Atirau apgabalā, 10 km uz austrumiem no Zajikas (Urālas) upes, mālainā pustuksnesī 24 m zjl., platība - ~110 kvadrātkilometru, sāls slānis 10-15 m, augstvērtīgas sāls ieguve (satur kāliju, bromu, boru).

Avoti: PZT, LpA

indesķirzaka

1. dsk. Ķirzakveidīgo apakškārtas dzimta ("Helodermatidae"), 50-90 cm garas druknas ķirzakas ar īsu, resnu asti un spēcīgām kājām, parasti spilgti raibas, cilvēkiem inde nav bīstama; ASV dienvidaustrumu daļā un Meksikas ziemeļrietumos.

Avoti: LPE

indessumaks   bot.

1. dsk. Anakardiju dzimtas ģints ("Toxicodendron"), no kuras Latvijā kultivē kokveida liānas.

Avoti: LD

indēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mēģināt nogalināt ar indi.

2. Traucēt vai paralizēt organisma funkcijas (par indīgu vielu, tās iedarbību).

// pārn. Traucēt, nomākt (cilvēka psihi); negatīvi ietekmēt (cilvēku).

Avoti: LLVV

indētājs   apv.

1. Cilvēks, kurš (ko) indē, kura darba pienākumos ietilpst, piemēram, grauzēju indēšana.

Avoti: ĒiV

indeterminābils   novec.

1. Nenosakāms, nenoteicams.

Avoti: KV

indeterminisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Uzskats, kas noliedz vispārīgu, objektīvu likumsakarību un cēlonisku nosacītību dabā un sabiedrībā; uzskats, ka cilvēka griba ir absolūti brīva.

Avoti: LLVV

indēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Mēģināt izdarīt pašnāvību, lietojot indi.

Avoti: LLVV

indeva   apv.

1. Indeve.

Avoti: TlV

indeve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. sar. Nevēlama tieksme, paradums.

2. novec. Slimība, nelaime.

3. novec. Nelabais gars, ļauns gars; velns; nedievs.

4. novec. Inde.

Avoti: LLVV, NeV

indevīgs   apv.

1. Indīgs.

Avoti: KV

indi   novec.

1. Indieši.

Avoti: LME

Indiana   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Indiana"), Pensilvānijas štatā, 14200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Indiāna   vietv.

1. ASV štats ("Indiana"), administratīvais centrs - Indianapolisa, platība - 94322 kvadrātkilometri, 6423000 iedzīvotāju, robežojas ar Mičiganu, Ohaijo, Kentuki un Ilinoisu, ziemeļrietumos Mičigāna ezers.

Avoti: LEV, PuA

Indianapolisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Indianapolis"), Vaitriveras krastos, Indiānas štata administratīvais centrs, 848800 iedzīvotāju (2014. g.).

Indianapolisas latviešu biedrība— izveidojās 1949. g., kad tur apmetās ~1200 latviešu bēgļu un arī 1990. gados latviešu skaits bija aptuveni tāds pats, starp tiem ir ~300 latgaliešu, tādēļ notiek īpaši latgaliešu kultūras pasākumi.

Avoti: WA16, LpA, PuA, LE1

Indiānis

1. Debess dienvidu puslodes zvaigznājs, spožu zvaigžņu nav, Latvijā nav novērojams.

Avoti: EV

Indianola   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Indianola"), Aiovas štatā, 15300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Indianola"), Misisipi štatā, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Indianopolisa   vietv.; novec.

1. Indianapolisa - pilsēta ASV.

Avoti: LE1

indiāņi   -u, v.

1. Amerikas pirmiedzīvotāji (izņemot eskimosus).

Indiāņu valodas— Amerikas aborigēnu valodas (izņemot eskimosu un aleutu val.); iedala daudzās saimēs un savrupās grupās; lielākajai daļai rakstības nav; sens hieroglifu raksts bijis maiju, kečvu un dažās citās valodās.

Avoti: LLVV

indicatoridae   lat.

1. Medusputnu jeb medusrādītāju dzimta.

Avoti: PDE

indicēt   novec.

1. Parādīt, norādīt, uzrādīt.

Avoti: SV33

indicijas   novec.

1. Norādījumi, zīmes, aizdomas.

Avoti: KV

indie   apv.; izsauk.

1. Nudien.

Avoti: ME

indie

1. Vispārīgs apzīmējums daudziem un dažādiem elektroniskās mūzikas stiliem jeb noteiktai mūzikas kultūrai (indie pop, indie-rock, indietronics, dream pop, noise pop, lo-fi, math rock, post rock, space rock, sadcore, emo u. c.), kurus vieno vairākas kopīgas iezīmes, piemēram, individualitātes, sava ceļa meklējumi, sadarbība ar nelielām, neatkarīgām ierakstu studijām u. c. (angļu "individual", arī "independent" - "neatkarīgs").

Avoti: PL

indieši   -u, v.

1. Indijas Republikas pamatiedzīvotāji.

Indiešu raksts— zilbju raksts; senākie uzraksti no 3.-2. gt. p. m. ē., šķir 3 atzarus ziemeļu (devanāgari u. c.), dienvidu (granta un tā varianti), dienvidaustrumu (birmiešu, singalu, khmeru u. c.).

Avoti: LLVV, LPE

indieva   apv.

1. Indeve.

Avoti: TlV

indieve   apv.

1. Kaite.

Avoti: EH

indiference   -es, s.; parasti vsk.

1. Vienaldzība, neieinteresētība.

2. Neiedarbība.

Avoti: LLVV

indiferentisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Vienaldzība.

Avoti: LLVV

indiferents   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neizrāda interesi; tāds, kas neizsaka savu viedokli; vienaldzīgs.

2. Neiedarbīgs; arī nenoteikts.

Indiferenta viela— ķīmiska viela, kas ir klāt ķīmiskā reakcijā, bet tajā nepiedalās.

Avoti: LLVV

indigenāts

1. Kādas valsts pilsonība jeb pavalstniecība; starptautiskos līgumos paredzēto tiesību izmantošana.

Avoti: SV69

indigenitāte   novec.

1. Pavalstniecība, piederība pie valsts.

Avoti: KV

indigens   novec.

1. Iekšzemes, vietējs.

Avoti: KV

indigestija   med.

1. Gremošanas traucējums.

Avoti: TM

Indigirka   vietv.

1. Upe Sibīrijas ziemeļaustrumos, Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), garums - 1726 km, veidojas satekot Hastahai un Tarinjurjahai Halkanas grēdas ziemeļu nogāzē, ietek Austrumsibīrijas jūrā.

Avoti: LģE, PZT

indigitācija   med.

1. Intususcepcija.

2. Muskuļu savienojuma veids ar cīpslu vai aponeirozi - šķiedru pamīšus kārtojums.

Avoti: TM

indiglucīns   med.

1. Cukurs, kas rodas kopā ar indigo, indikānam noārdoties.

Avoti: TM

indignācija   novec.

1. Dusmošanās, sašutums.

Avoti: KV

indignitas   novec.

1. Personas necienīgums būt par mantinieku jau pēc mantojuma pieņemšanas.

Avoti: KV

indigo   nelok., v.

1. Tumši zila, kristāliska viela (agrāk to ieguva no tropisko augu indigoferu lapām, tagad sintētiski); attiecīgā krāsviela; attiecīgais krāsas tonis.

Indigo bērns— 20. gadsimta 80. gadu sākumā šo terminu ieviesusi bērnu psiholoģe Nensija Anna Teipa (Tape), kas cilvēka īpašības un uzvedības modeļus saistīja ar viņa elektromagnētiskā lauka jeb auras krāsām - t. s. sarežģīto bērnu aurā N. A. Teipa konstatējusi indigo jeb dziļo zilo krāsu.

Avoti: LLVV, LPE, PL

indigofera

1. dsk. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases pākšaugu rindas tauriņziežu dzimtas ģints ("Indigofera") ar vairāk nekā 750 sugām, ziedaugi, tropos un subtropos, gk. krūmi, atsevišķas sugas - nelieli koki.

Dažādziedu indigofera— indigoferu suga ("Indigofera heterantha").

Avoti: PDE, DaE

indigofera   lat.

1. Indigoferas 1.

Indigofera heterantha— dažādziedu indigofera.

Avoti: PDE, DaE

indigokarmīns   ķīm.

1. Mākslīga organiska krāsviela, ko iegūst no indigo; pārtikas piedeva E132, var izraisīt alerģiskas reakcijas, astmu, hiperaktivitāti, sirds problēmas, nav ieteicams bērniem, kancerogēns; indigotīns.

Avoti: ZTV, Zkp

indigotīns

1. Pārtikas piedeva E132, krāsviela (mēreni koši zaļa), var izraisīt alerģiskas reakcijas, astmu, hiperaktivitāti, sirds problēmas, nav ieteicams bērniem, kancerogēns; indigokarmīns.

Avoti: Zkp

indigoūrija   med.

1. Indigo urīnā kā indikāna noārdīšanās produkts.

Avoti: TM

indīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izraisa organisma saindēšanos.

Indīgā kaujas viela mil.— indīga viela vai vielu maisījums, ko izmanto kaujas apstākļos, lai saindētu cilvēkus, dzīvniekus, augus, pārtikas produktus.

2. Tāds, kurā izpaužas naids, ļaunums; naidīgs, nežēlīgi ļauns.

3. apv. Dzēlīgs, ass.

Avoti: LLVV

indīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> indīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. reti. Vispārināta īpašība --> indīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Indija   vietv.

1. Indijas Republika - valsts Āzijas dienvidos, platība - 3166741 kvadrātkilometrs, 1156898000 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Deli, administratīvais iedalījums - 28 štati un 7 teritorijas, robežojas ar Pakistānu, Ķīnu, Nepālu, Butānu, Mjanmu un Bangladešu, apskalo Indijas okeāna Bengālijas līcis, Polka šaurums, Mannāras līcis, Lakšadvīpu un Arābijas jūra.

2. Indijas okeāns - trešais lielākais (aiz Klusā un Atlantijas okeāna) pasaules okeāns, atrodas starp Āfriku, Āziju, Austrāliju un Antarktīdu, no Atlantijas okeāna un Klusā okeāna tiek atdalīts ar robežu, kas nosacīti vilkta pa meridiānu, kurš iet caur Adatas ragu Āfrikā un Dienvidu ragu Tasmānijā, robeža ar Dienvidu okeānu tiek nosacīti vilkta pa 60 grādu dienvidu platuma paralēli, platība - 68,5 mlj kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 7729 m.

Indijas okeāna Britu teritorija— Lielbritānijas valdījums Indijas okeānā (angļu val. "British Indian Ocean Territory"), ietver Čagosu arhipelāga salas (2300 salas), platība - 60 kvadrātkilometru (sauszemes teritorija), vietējo iedzīvotāju nav (1967.-1973. g. tie tika deportēti uz Maurīciju un Seišelu salām), Djego Garsijas salā (44 kvadrātkilometri) atrodas Lielbritānijas un ASV kara bāze, kur uzturas ~4000 personu.

Centrālā Indijas grēda— grēda Indijas okeānā, starp Arābijas-Indijas grēdu un Austrālijas-Antarktīdas pacēlumu, garums ~4000 km, ziemeļu galā - Rodrigesas sala, dienvidos - Amsterdamas un Senpola sala.

Indijas okeāna Centrālā lielieplaka— atrodas Indijas okeāna centrālajā daļā, starp Centrālo Indijas, Maldivu un Austrumindijas zemūdens grēdu, garums - ~3800 km, platums - ~1700 km, dziļums - līdz 6090 m, ziemeļu daļā pacēlums līdz 1549 m zjl.

Avoti: LģE, PuA, PZT

indija   žarg.

1. Soda izolators cietumā.

Avoti: KZ

indijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements, mīksts, balts, viegli kūstošs metāls, simbols In, atomnumurs - 49, atomsvars - 114,82, zināmi 20 izotopi, no kuriem 1 ir stabils.

Avoti: LLVV

indikācija

1. Kādas informācijas parādīšanās uz ekrāna, gaismas tablo, aparāta skalas u. tml.

2. med. Norādījums par to, kādos gadījumos ieteicams attiecīgais terapeitiskais paņēmiens, ārstēšanas veids, medikaments.

Kauzālā indikācija— norādījumi slimības ārstēšanai, kas izriet no slimības izraisītāju zināšanas un šo cēloņu apkarošanas iespējām.

Kuratīvā indikācija— ārstēšana, kas motivēta ar slimības diagnozi, arī tad, ja slimības izraisītāji nav izpētīti, piem., asins pārliešana, ja ir mazasinība.

Simptomātiskā indikācija— norādījumi slimības ārstēšanai, kuri izriet no simptomu svarīguma novērtēšanas, piem., klepus apkarošana bronhīta gadījumā.

Vitālā indikācija— norādījumi ārstēšanai, kas motivēti ar nepieciešamību novērst dzīvību apdraudošus apstākļus, piem., asiņošanas apturēšana.

Avoti: SV99

indikanēmija   med.

1. Indikāns asinīs.

Avoti: TM

indikānhidroze   med.

1. Indikāna ekskrēcija ar sviedriem.

Avoti: TM

indikāns

1. Dažos augos esoša viela, kas dod zilo indigo krāsu.

2. Viela, kas dzīvos organismos izveidojas no olbaltumvielu sairšanas produktiem.

Avoti: SV69

indikanūrija   med.

1. Indikāna ekskrēcija urīnā.

Avoti: TM

indikatīvs   -a, v.

1. val. Īstenības izteiksme (darbības vārdam).

2. Tāds, kas uz kaut ko norāda.

Avoti: LLVV, SV99

indikatoraugi   biol.

1. Augi vai to grupas, kas cieši saistīti ar noteiktiem vides apstākļiem, kurus var konstatēt pēc šo augu klātbūtnes.

Avoti: ZTV

indikatororganismi

1. Organismi, pēc kuru klātbūtnes, daudzuma, attīstības intensitātes var spriest par kādas konkrētas vietas vides apstākļiem.

Avoti: PDE

indikatorplēve   mil.

1. Polietilēna sloksne, kas pārklāta ar vielu, kas reaģē ar indīgām VX veida kaujasvielām to nosēšanās brīdī.

Avoti: MIL

indikators   -a, v.

1. Aparāts, kas procesa gaitu vai objekta stāvokli attēlo cilvēkam ērti uztveramā formā.

2. Viela (reaģents), kas ar krāsas maiņu vai nogulšņu izveidošanos norāda uz kāda ķīmiskā savienojuma klātbūtni.

3. Kartotēkā - rādītājs (aizspiednis), ko uzliek virsū kartītei kā grupu vai nodaļu nošķīrēju.

4. psih. Diferenci uzrādošs kairinājuma mainīgais.

Avoti: SV99, LLVV, PsA

indikatrise

1. Līkne, kas sniedz uzskatāmu priekšstatu par virzītu lielumu (vektoru) mainīšanos.

Avoti: SV69

indikcija   novec.

1. Zemes nodokļu lieluma noteikšana senā Romā, kas bij savienota ar tautas skaitīšanu un notika ik pēc 15 gadiem.

Avoti: KV

indiks   apv.

1. Tītars.

Avoti: EH

indikts

1. 15 gadu ilgs laika posms, kurā romieši trīs reizes ievāca meslus no uzvarētajiem.

2. 312. g. Bizantijas ķeizara Konstantīna Lielā ieviestais cikls - laika skaitīšana pa 15, nevis pa 4 gadu posmiem.

Avoti: SV69

Indio   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Indio"), Kalifornijas štatā, 85600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Indipendensa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Independence"), Kentuki štatā, 26400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Independence"), Misūri štatā, 117500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Independence"), Aiovas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Independence"), Kalifornijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Independence"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

indirekts   -ais; s. -a, -ā;

1. Netiešs, aplinks.

Avoti: LLVV

indiskrēcija

1. Noslēpumu izpaušana (it īpaši tādu noslēpumu izpaušana, kas attiecas uz citiem cilvēkiem); nesmalkjūtība.

Avoti: SV69

indiskrēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nepatīkami aizskar kāda cilvēka jūtas (par rīcību, attieksmi); netaktisks.

2. Tāds (cilvēks), kas izpauž noslēpumus; nesmalkjūtīgs.

Avoti: LLVV

indiskutabls   novec.

1. Neapspriežams; pārspriešanai nevēlams.

Avoti: LV93

indisponēts

1. Tāds, kas ir nelabā omā; nevesels.

Avoti: SV69

indispozīcija   med.

1. Savārgums, neveselība, viegla saslimšana.

Avoti: TM

indisputābils   novec.

1. Neapstrīdams.

Avoti: KV

indive   apv.

1. Inde.

Avoti: DžP

indivīds   -a, v.

1. Atsevišķs cilvēks, persona; arī personība.

2. Patstāvīgi eksistējošs organisms; īpatnis (1).

3. sar. Savādnieks (negatīvi vērtējams).

Avoti: LLVV, SLG

individuācija   psih.

1. Personības attīstības princips, it īpaši dzīves otrajā pusē - pretstatā socializācijai, kas dominē bērnībā un jaunības gados.

2. Personības diferencēšanās.

Avoti: Psh, PsA

individuālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Atsevišķas personas interešu pretstatījums sabiedrības interesēm, sabiedrības interešu pakļaušana personiskajām; atrautība no sabiedrības.

2. filoz. Uzskats, kas atzīst personības autonomiju un absolūtās tiesības sabiedrībā.

Avoti: LLVV

individuālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar individuālismu (1), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

individuālists   -a, v.

1. Cilvēks, kas pauž individuālismu (1); cilvēks, kas norobežojas no sabiedrības.

2. Individuālisma (2) piekritējs.

Avoti: LLVV

individualitāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. parasti vsk. Cilvēka psihisko īpašību, īpatnību un pieredzes kopums, kas viņu atšķir no citiem cilvēkiem.

2. Atsevišķs cilvēks, kam piemīt noteikts psihisko īpašību kopums; personība.

Avoti: LLVV

individualizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Indivīda izdalīšana pēc tā raksturīgākajām īpašībām; katras atsevišķas vienības īpatnību ievērošana (pētījot priekšmetu vai parādību kopumu).

2. Individuālu īpatnību izveidošana (parasti mākslas tēlam).

3. Individuālo un specifisko struktūru un funkciju rašanās embrionālās attīstības laikā.

Avoti: LLVV

individualizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Dažādot (ko), pielāgojot katram indivīdam vai priekšmetam.

2. Izveidot (ko) ar individuālām īpatnībām (parasti mākslas darbā); savdabīgi paust, atklāt (piemēram, mākslas darba saturu).

Avoti: LLVV

individuālpsiholoģija

1. Dzīļu psiholoģijas novirziens, kura pamatā ir uzskats, ka cilvēka darbības stimuls ir tieksme pārvarēt mazvērtības kompleksu.

2. retāk Pētījumi par indivīdu un personības individuālajām atšķirībām.

Avoti: EV

individuāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas raksturīgs tikai kādam indivīdam vai atsevišķai parādībai; īpatnējs, savdabīgs.

2. Tāds, kas pieder vienam; tāds, ko lieto viens.

3. Tāds, kas attiecas uz atsevišķu indivīdu vai parādību.

4. Atsevišķs, vienreizējs (indivīds, priekšmets, parādība).

Avoti: LLVV

individuels   novec.

1. Individuāls.

Avoti: LME

indo-   novec.

1. Salikteņos - indu, indiešu.

Avoti: LME

indoārieši   novec.

1. Indijas ziemeļrietumos, Indas upes baseinā un Kašmirā dzīvojošās tautas, kas cēlušās no gaišiem āriešu ziemeļnieku ieceļotājiem un ir gaiši brūnu, pat baltu ādas krāsu.

Avoti: KV

indoāriešu

1. Indoāriešu valodas (arī indiešu valodas) - indoeiropiešu valodu saimes valodu grupa, indoirāņu valodu atzars, kurā ietilpst hindi, urdu, bengāļu, nepāliešu, singalu, marathu, gudžaratu, pandžabu u. c. valodas (aptver Centrālindiju un Ziemeļindiju, Pakistānu, Bangladešu, Nepālu, Srilanku).

Avoti: SV99

indocalamus   lat.

1. Indokalamusi.

Indocalamus tesselatus— indokalamusu suga.

Indocalamus tsuboianus— indokalamusu suga.

Avoti: DaE

indoeiropeistika

1. Vēsturiski salīdzināmās valodniecības nozare, kas pētī ide valodas, īpaši to attīstību.

Avoti: EV

indoeiropieši

1. Tautu grupa ar kopīgu pirmvalodu, no kuras izveidojušies vairāki atzari un daudz valodu; par šo tautu sākotnējo dzimteni ir dažādas hipotēzes (Āzija, Dienvideiropa u. c.).

Indoeiropiešu valodas— pasaules lielākā radniecīgo valodu saime, kurā ietilpst baltu, slāvu, ģermāņu, ķeltu, romāņu, indoirāņu valodas, grieķu, armēņu, albāņu valoda u. c. dzīvās, kā arī mirušās (piem., hetu, tohāru) valodas.

Avoti: SV99

indoeiropiešu   ģen., nelok.; val.

1. Tāds, kas pieder pie sākotnēji Eiropā un Āzijā izplatītas valodu saimes; tāds, kas attiecas uz šīs saimes valodām.

Indoeiropiešu filoloģija— zinātne par indoeiropiešu saimes valodām, literatūru un folkloru to savstarpējā saistībā ar indoeiropiešu tautu dzīvi, kultūru un vēsturi.

Indoeiropiešu valodu saime— valodu saime, kas izplatīta Eiropā, Āzijā kā arī citās pasaules daļās un ko veido indiešu, irāņu, slāvu, baltu, ģermāņu, romāņu, ķeltu, čigānu valodu grupas, grieķu, albāņu un armēņu valoda, kā arī vairākas mirušu valodu - hetu, tohāru - grupas.

Avoti: LLVV

indoeuropieši   novec.

1. Indoeiropieši.

Avoti: SV33

indofenoli

1. Organiskas vielas, krāsvielas, galvenokārt zilas, kuras izmanto sarežģītāku krāsvielu izgatavošanai.

Avoti: SV69

indofenoloksidāze   med.

1. Oksidētājs ferments dzīvnieku un augu audos, kas katalizē indofenolzilās veidošanos; identiska ar citohromoksidāzi.

Avoti: TM

indoģermānists   novec.

1. Zinātnieks, kas pētī indoeiropiešu pirmtautu.

Avoti: KV

indoģermāņi

1. Indoeiropieši (vācu literatūrā lietots to apzīmējums).

Indoģermāņu valodas— tas pats, kas indoeiropiešu valodas.

Avoti: SV99

indoģermāņu   ģen., nelok.

1. Indoeiropiešu.

Avoti: LLVV

indoirāņi   -ņu, v.

1. Indiešu un irāņu tautu grupa; šo tautu piederīgie.

Indoirāņu valodas— indoeiropiešu valodu saimes valodu grupa, kas apvieno indoariešu jeb indiešu, irāņu un dardu valodas.

Avoti: LLVV, SV99

indokalamusi   bot.

1. Bambusu grupas dekoratīvu augu ģints ("Indocalamus") ar ļoti lielām lapām (pat līdz 50 cm), kam nepieciešama ēna.

Avoti: DaE

indoksilēmija   med.

1. Indoksils asinīs.

Avoti: TM

indoksilglukuronskābe   med.

1. Indoksila un glukuronskābes savienojums.

Avoti: TM

indoksils

1. Organisks heterocikliskās rindas savienojums, gaišdzeltena, kristāliska viela, augu indikāna sairšanas produkts; rodas arī kā starpprodukts daudzās indigo sintēzēs.

Avoti: SV69

indoksilsērskābe   med.

1. Indoksila savienojums ar sērskābi (aknās); tiek izvadīts no organisma caur nierēm kā kālija sāls (indikāns).

Avoti: TM

indoksilūrija   med.

1. Indoksils urīnā.

Avoti: TM

indoktrinācija

1. Cilvēku sistemātiska, ilgstoša pamācīšana vai ideoloģiska apstrāde, lai tie bez iebildumiem pieņemtu kādu mācību, teoriju, ideju u. tml.

Avoti: SV99

Indoķīna   vietv.

1. Indoķīnas pussala - atrodas dienvidaustrumu Āzijā, ~2 mlj kvadrātkilometru, ap 112 mlj iedzīvotāju, politiskais iedalījums - Mjanma, Taizeme, Laosa, Kambodža, Vjetnama un Singapūra, daļēji Ķīna, Bangladeša un Malaizija.

2. Indoķīnas pussalas austrumu daļa, kas no 19. gs. beigām līdz 1949. g. bija franču kolonijas, ietver Vjetnamu, Kambodžu un Laosu.

Avoti: LEV, LģE, PuA

indoķīnieši   novec.

1. Indoķīnas pussalas un apkārtējā reģiona iedzīvotāji.

Indoķīniešu valodas— valodu grupa, kas aptver ķīniešu, tibetiski-birmāniskās un tai valodas, ko runā Ķīnā, Tibetā, Birmā un Indoķīnas pussalā.

Avoti: KV

indolacetūrija   med.

1. Indoletiķskābe urīnā; novērojama zarnu slimībās.

Avoti: TM

indolence   med.

1. Nesāpīgums.

2. Vienaldzība, slābums.

Avoti: TM

indolente   mūz.

1. Apātiski, vienaldzīgi.

Avoti: Mūz

indolents   novec.

1. Vienaldzīgs, gurdens, kūtrs.

Avoti: KV

indoletiķskābe   med.

1. Triptofāna bakteriālās noārdīšanās produkts.

Avoti: TM

indologēns   med.

1. Tāds, kas rada indolu.

Avoti: TM

indologs   -a, v.

1. Indoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

indoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, arī zinātņu kopums, kas pētī Indostānas tautu vēsturi, kultūru un valodas, jaunākajos laikos arī Indijas ekonomiskās, sociālās un politiskās problēmas.

Avoti: LLVV

indolpirovīnogskābe   med.

1. Triptofāna noārdīšanās produkts pēc alfa aminogrupas atšķelšanas oksidācijas ceļā.

Avoti: TM

indolpropionskābe   med.

1. Skābe, kas rodas, kad triptofāns zaudē aminogrupu.

Avoti: TM

indols

1. Organisks savienojums, bezkrāsaini kristāli ar nepatīkamu smaku; viela, kas rodas no triptofāna zarnās pūšanas procesā un dažās baktēriju kultūrās.

Avoti: SV99, TM

indolūrija   med.

1. Indols urīnā.

Avoti: TM

indomediterānā

1. Indomediterānā rase - lokāla rase, pieder pie lielās eiropeīdās rases dienvidu zara, izplatīta Ziemeļāfrikā, Dienvideiropā dažos rajonos, Arābijas pussalā, Irānas dienvidos un vidienē, Afganistānā, Indijas ziemeļos, iedalās vairākos vietējos variantos.

Avoti: PZT

indometacīns   med.

1. Pretsāpju līdzeklis ar pretdrudža un pretiekaisuma darbību.

Avoti: VE

indon.   saīs.

1. Indonēziešu-.

Avoti: i1

indonēzieši   -u, v.

1. Indonēzijas Republikas pamatiedzīvotāji.

Indonēziešu valodas— austronēziešu valodu saimes valodu grupa; ~ 300 valodas, plašāk izplatītās: malajiešu, javiešu, malagasu, indonēziešu valoda, filipīniešu valodas (tagalu valoda u. c. val.).

Indonēziešu valoda— austronēziešu valodu saimes indonēziešu valodu grupas valoda; oficiālā valoda Indonēzijā; rakstības pamatā latīņu alfabēts.

Avoti: LLVV

Indonēzija   vietv.

1. Indonēzijas Republika - atrodas dienvidaustrumu Āzijā (indon. val. "Indonesia"), Malajas arhipelāgā, salu valsts (~17500 salu, apdzīvotas ~6000 salas), no kurām nozīmīgākās ir Java, Sumatra, Kalimantāna (Borneo dienvidu daļa), Sulavesi un Iriāndžaja (Jaungvinejas salas rietumu daļa), salas kalnainas (virsotnes 3000-4000 m, daudz darbīgu vulkānu) un mežainas (lietus meži), platība - 1904443 kvadrātkilometri, 240271500 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Džakarta, administratīvais iedalījums - 33 provinces, sauszemes robežas ar Malaiziju (Kalimantānā), Papuā-Jaungvineju (Jaungvinejā) un Austrumtimoru (Timorā).

Avoti: LģE, LEV, PuA

indors

1. Ziemas treniņu trase angārā tiem sporta veidiem, kuri parasti notiek brīvā dabā vasaras sezonā.

Avoti: PL

indosabilitāte   novec.

1. Vērtspapīra spēja būt indosētam.

Avoti: KV

indosaments

1. Vekseļa, čeka vai kāda cita uz personas vārda izdota dokumenta otrā pusē uzrakstīts apliecinājums, ka šis dokuments pāriet citas personas rokās.

2. Dokumentāls apliecinājums grozījumiem esošajā apdrošināšanas polisē.

Avoti: SV99

indosants   ek.

1. Persona, kas vekseļa otrā pusē uzraksta indosamentu.

Avoti: SV99

indosatārs   ek.

1. Persona, kas pēc indosamenta saņem vekseli.

Avoti: SV99

indosāts   ek.

1. Persona, kas pēc indosamenta saņem vekseli.

Avoti: SV99

indosēšana

1. Parakstīšanās dokumenta, piem., čeka, otrā pusē, līdz ar to nododot to citai personai.

Avoti: LEV

indosēt   novec.

1. Izdarīt indosamentu.

Avoti: KV

indosinistika   val.

1. Zinātne par indoķīniešu valodām.

Avoti: KV

Indostāna   vietv.

1. Indostānas pussala - atrodas Dienvidāzijā starp Arābijas jūru un Bengālijas līci, platība - ~2 mlj kvadrātkilometru, nosacītā ziemeļu robeža ir taisne starp Indas un Gangas deltu, lielāko teritorijas daļu aizņem Dekānas plakankalne, augstākā virsotne - 2698 m.

Avoti: LģE

indozijs

1. Plīvurs, neliels izaugums paparžu lapu virspusē, sedz sporangiju kaudzītes (sorusus).

Avoti: SV69

Indra   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Krāslavas novadā 35 km no Krāslavas (pa autoceļu), izveidojusies bijušās Baļbinovas muižas ("Balbinowo") teritorijā, līdz 1918. g. saukta - Baļbinova, pagasta centrs.

2. Indras pagasts - pagasts Krāslavas novada austrumu daļā, robežojas ar Piedrujas, Kalniešu un Robežnieku pagastu, kā arī ar Baltkrieviju; bijušais nosaukums līdz 1937. gadam - Piedrujas pagasts, teritorija līdz 1949. g. aptvēra tagadējos Indras un Piedrujas pagastus.

3. Indrica - Daugavas labā pieteka Dagdas un Krāslavas novadā, garums - 60 km.

4. Dzelzceļa stacija Krāslavas novada Indras pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Indra-Krustpils-Rīga, 287 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1866. g. ar nosaukumu "Balbinowo", 1919.-1921. g. saucās "Baļbinova", tagadējais no saukums kopš 1921. g.

5. Indra ezers - Indrs, ezers Krāaslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1, La1

Indra   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - dievu vadonis, senākā vēdiskā panteona augstākais dievs, galvenais cīnītājs pret ļaunuma spēkiem un dēmoniem un Indijas iekarotāju - āriešu sargātājs.

Avoti: PmV

Indradžits   mit.

1. Senindiešu eposā "Rāmājana" rākšasu valdnieka Rāvanas dēls, burvis, kam piemita spēja kļūt neredzamam.

Avoti: Mit

Indran   vietv., vēst., vācu val.

1. Indrēnu muiža, kas atradās Madonas apriņķa Vestienas pagastā.

Avoti: KV

Indrāne   vietv.

1. Ilūkstes novada Prodes pagasta apdzīvotās vietas "Baltmuiža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Indrāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Tirzas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Inčukalna novada Inčukalna pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Lubānas novadā 7 km no Lubānas.

4. Indrānu pagasts - pagasts Lubānas novadā (1990.-2009. g. Madonas rajonā) ar administratīvo centru Lubānas pilsētā, no trim pusēm aptver Lubānas pilsētu, robežojas (tāpat kā Lubānas novads) ar Gulbenes, Rugāju, Balvu un Madonas novadu.

Indrānu pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Lubānas pagasta teritorijā un pievienota daļa no bijušā Meirānu pagasta, bet daļa no bijušā Lubānas pagasta pievienota tagadējam Madonas novada Ošupes pagastam.

5. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Salas novada Salas pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

indrānieši

1. Ilūkstes novada Subates pagasta apdzīvotās vietas "Indrāne" iedzīvotāji.

2. Lubānas novada Indrānu pagasta apdzīvotās vietas "Indrāni" iedzīvotāji.

3. Inčukalna novada Inčukalna pagasta apdzīvotās vietas "Indrāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Indrica   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

2. Mazā Indrica - Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Indrica" nosaukuma variants.

3. Mozuo Indrica - Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Indrica" nosaukums latgaliski.

4. Lielā Indrica - Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Lielindrica" nosaukuma variants.

5. Leluo Indrica - Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Lielindrica" nosaukums latgaliski.

6. vēst. Indricas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Skaistas pagastā.

7. vēst. Malaja Indrica - Mazindricas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Skaistas pagastā.

8. Daugavas labā pieteka Dagdas un Krāslavas novadā, garums - 60 km, kritums - 92 m, augštece līdz Indra ezeram saucas "Dzeguze", sākas no novadgrāvjiem Astašovas (Dzeguzes) ezera apkaimē; Indra.

Avoti: LC, KV, La1, LE1

indricene   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

indricenes   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

indricieši

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Indrica" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Indričāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

Indriči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Vecumu pagastā.

Avoti: LC

indridae   lat.

1. Indru dzimta.

Avoti: PDE

indrieši

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Indra" iedzīvotāji.

Avoti: V1

indrija   mit.

1. Ezoterismā jebkurš no desmit orgāniem cilvēka ķermenī, ar kuru palīdzību var iegūt dažādu informāciju: dzirde, redze oža, garša, tauste un konkrētas darbības orgāni, kas saistīti ar izdalījumiem, dzimumu, pārvietošanos (kājas), pieskaršanos (rokas) un sazināšanos (mēle).

Avoti: SG

indrikovieši

1. Ilūkstes novada Bebrenes pagasta apdzīvotās vietas "Indrikova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Indriks   mit.

1. Slāvu mitoloģijā - vienradzim līdzīgs dzīvnieks, ūdeņu un avotu pavēlnieks, kurus tas sargāja no briesmoņiem un čūskām.

Avoti: Mit

Indriķēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

Indriķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Apes novada Trapenes pagastā.

Avoti: LC

Indriķmuiža   vietv., sar.

1. Indriķi - apdzīvota vieta (mazciems) Apes novada Trapenes pagastā.

indrs

1. dsk. Primātu kārtas puspērtiķu apakškārtas dzimta ("Indridae"), vidēji liels pērtiķis (ķermeņa gar. 32-70 cm, masa - līdz 7 kg) Madagaskarā, 3 ģ., 4 s.

Avoti: EV, PDE

Indrs   vietv.

1. Ezers Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Skaistas pagastā, 157,6 m vjl., platība - 202 ha, garums - 2,5 km, lielākais platums - 1,2 km, vidējais dziļums - 4,3 m; Indra ezers.

Avoti: LE1, LD

indrveidīgie

1. Primātu kārtas puspērtiķu apakškārtas dzimta, vidēji lieli pērtiķi (ķermeņa garums - 32-70 cm, masa - līdz 7 kg, aste īsa), izplatīti Madagaskarā, 3 ģ., 4 sugas.

Avoti: PDE

inducēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izsecināt vispārīgus atzinumus, izmantojot zināšanas par konkrētām lietām vai parādībām.

2. parasti 3. pers.; fiz. Ierosināt, radīt (ko) ārēju cēloņu iedarbībā.

Inducētā radioaktivitāte— radioaktivitāte, kuru izraisa vielas apstarošana ar kādām elementārdaļiņām.

Inducētais starojums— elektromagnētiskie viļņi (fotonu plūsma), ko izstaro kvantu sistēma ārējā elektromagnētiskā lauka (starojuma) ietekmē.

Avoti: LLVV

induisms   novec.

1. Hinduisms.

Avoti: KV

indukcija   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārīgu atzinumu izsecināšana, izmantojot zināšanas par konkrētām lietām vai parādībām.

2. fiz. Elektriskās strāvas rašanās process vadītājā, kas kustas magnētiskajā laukā vai kas ir ievietots mainīgā magnētiskajā laukā.

Elektromagnētiskā indukcija— elektrodzinējspēka rašanās strāvas kontūrā, mainoties magnētiskajam laukam kontūra ietvertajā daļā.

Indukcijas krāsns— elektriskā krāsns, kurā karsē dažādus materiālus un priekšmetus, izmantojot siltumu, ko rada tajos inducētās elektriskās virpuļstrāvas.

Indukcijas spole— augstsprieguma augstfrekvences transformators, ko izmanto, piemēram, dzinēju aizdedzei.

3. fiziol. Parādība augstākajā nervu darbībā, kad viens nervu process izraisa citu; likumsakarīgas attiecības starp ierosu un aizturi.

Avoti: LLVV, ZTV

induktivitāte   -es, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Fizikāls lielums, kas raksturo elektrodzinējspēka rašanos elektriskajā ķēdē, mainoties strāvas stiprumam šajā ķēdē.

Induktivitātes spole— spirālē satīts vads, kas veido spoli ar lielu induktivitāti.

Avoti: LLVV

induktīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas balstās uz indukciju (1), ar to saistīts, tai raksturīgs.

Induktīvs slēdziens— tāds slēdziens, kuram galasprieduma patiesums no premisu patiesuma izriet tikai ar daļēju ticamību; tā premisas ir par atsevišķām kādas klases lietām, bet galaspriedums - par visām šās klases lietām.

Induktīvā loģika— loģikas zinātnes daļa, kas pētī induktīvo slēdzienu iespējas un to patiesuma nosacījumus.

2. fiz. Saistīts ar elektrisko vai magnētisko indukciju.

Induktīvā saite— saite, kas magnētisko lauku mijiedarbībā rodas starp maiņstrāvas elektriskajām ķēdēm.

Avoti: LLVV

induktoelektroforēze   med.

1. Medikamentu ievadīšana ar induktotermijas strāvām.

Avoti: ZTV

induktors   -a, v.

1. Elektriskās mašīnas daļa, kas rada galveno magnētisko lauku.

2. Iekārta ķermeņu sasildīšanai ar paaugstinātas frekvences vai augstfrekvences maiņstrāvu.

3. med. Embrioloģijā dīgļa daļa, kas inducē kādas citas daļas attīstību.

Avoti: LLVV

induktoterapija   med.

1. Terapijas metode ar augstfrekvences un augstsprieguma elektromagnētisko lauku.

Avoti: TM

induktotermija   med.

1. Fizioterapijas metode, kurā izmanto augstfrekvences magnētisko lauku, kas rada audos siltumu.

Avoti: ZTV

indulgence   -es, dsk. ģen. -ču, s.; rel.

1. Grēku piedošanas raksts (katoļu baznīcā).

Avoti: LLVV

indulģence   novec.

1. Piedošanas gatavība; grēku atlaišana (katoļu baznīcā).

Avoti: LME

Induli   vietv.

1. Ludzas novada Pureņu pagasta apdzīvotās vietas "Induļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

indulīni   novec.

1. Organiskas krāsvielas, ko iegūst, sakausējot amīnoazobenzolu ar anilīna hlorhidrāta pārākumu.

Avoti: KV

indults   jur.

1. Amatpersonas piešķirta īpaša privilēģija; licence vai atļauja; iecietīga izturēšanās, tolerance; grēku atlaišana, arī maksājuma termiņa atlikšana.

Avoti: JtV

Induļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pureņu pagastā.

Avoti: LC

Induno   vietv.

1. Induno Olona - pilsēta Itālijā ("Induno Olona"), Lombardijas reģiona Varēzes provincē, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Indura   vietv.

1. Indaura - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

indurācija   med.

1. Pakāpeniska audu vai orgāna sacietēšana, savairojoties saistaudiem.

Avoti: MSV

indusi   vēst.

1. Indieši.

Avoti: KV

industrial   angļu val.

1. Industriālā mūzika - avangardiska un eksperimentāla elektroniskā mūzika, visai agresīvs roks, radās 20. gadsimta 80.-90. gados.

Avoti: PL

industriālisms   novec.

1. Industrializācijas izpausmes un sekas.

Avoti: KV

industrializācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Mašinizētas lielražošanas sistēmas izveidošanās un attīstība.

2. Pāreja no sabiedrības, kuras pamatā ir lauksaimnieciskā ražošana, uz sabiedrību, kurā galvenā ražošanas nozare ir rūpniecība.

Avoti: LLVV, SV99

industrializēšanās   sociol.

1. Pāreja no sabiedrības, kuras pamatā ir lauksaimnieciskā ražošana, uz sabiedrību, kurā galvenā ražošanas nozare ir rūpniecība.

Avoti: SsV

industrializēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izveidot lielu, mašinizētu ražošanas sistēmu (visās tautas saimniecības nozarēs, it īpaši rūpniecībā).

Avoti: LLVV

industriāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir saistīts ar industrializāciju; tāds, kurā realizēta industrializācija.

2. Saistīts ar rūpniecību, tai raksturīgs; rūpniecisks.

Industriālā mūzika— avangardiska un eksperimentāla elektroniskā mūzika, visai agresīvs roks, radās 20. gadsimta 80.-90. gados.

Industriālā sabiedrība— sabiedrība, kuras ekonomiskajā organizācijā dominē industriālā ražošana.

Industriālās eļļas— minerāleļļas, ko lieto dažādu mehānismu un to mezglu eļļošanai, hidraulisko sistēmu darbšķidrumu ražošanai.

Avoti: LLVV, EV

industrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Rūpniecība; ražošana ar rūpnieciskām metodēm.

Avoti: LLVV

indūzija

1. Paparžaugu lapas epidermas izaugums, kas pārklāj sporangijus un to grupas.

Avoti: LD

Indzeris   vietv.

1. Ezers Alūksnes augstienes dienvidu malā, Gulbenes pauguraines ziemeļu galā, Alūksnes novada Alsviķu pagastā, 168 m vjl., platība - 145 ha, garums - 2,2 km, lielākais platums - 1,3 km, vidējais dziļums - 5 m.

Indzera ezera salas— dabas liegums, atrodas Alūksnes novada Alsviķu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1926. g., kopplatība - 6,3 ha, liegumā 3 Indzera salas: Stradu sala (platība - 3,1 ha), Liepu sala (2,6 ha) un Cepurīte (0,6 ha).

Avoti: LE1

indzēt   parasti 3. pers., indz, pag. indzēja; intrans.; reti.

1. Skanēt.

Avoti: LLVV

indženērs   apv.

1. Inženieris.

Avoti: ĒiV

Indžesu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Incesu"), Kajseri ilā, 19700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Indžija   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Vojvodinas Sremas apgabalā, 26000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

indžineris   apv.

1. Inženieris.

Avoti: KiV

indžinērs   apv.

1. Inženieris.

Avoti: ĒiV

Indžirliova   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Incirliova"), Ajdinas ilā, 20600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Inebolu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Inebolu"), Kastamonu ilā, 9800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

inedita   novec.

1. Neizdoti (nepazīstami) raksti.

Avoti: KV

Inegela   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Bursas ilā, 177600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ineksesibla   vietv.; nelok.

1. Ineksesibla sala - atrodas Atlantijas okeāna dienvidu daļā, Tristana da Kuņas salu arhipelāgā, platība - 14 kvadrātkilometru, neapdzīvota.

Avoti: IZ-108-27

Ineni   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Eskišehiras ilā, 4000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

īneraugs   žarg.

1. Varžacs.

Avoti: Žrg

inerce   -es, s.; parasti vsk.

1. fiz. Ķermeņa īpašība, tendence saglabāt vienmērīgu taisnvirziena kustību vai miera stāvokli, ja uz ķermeni neiedarbojas ārēji spēki.

Inerces likums— Ņūtona pirmais likums, saskaņā ar kuru neviens ķermenis pats no sevis nevar mainīt savu kustību.

Inerces moments— fizikāls lielums, kas raksturo ķermeņa inerci rotācijas kustībā ap kādu nekustīgu punktu vai asi.

Inerces spēks— spēks, ar kuru ķermenis darbojas uz citiem ķermeņiem, kas cenšas doto ķermeni paātrināt.

Inerces dzinējs— pārveido inerces akumulatora, piem., spararata uzkrāto enerģiju mehāniskajā enerģijā.

Inerces centrs— punkts, kas raksturo masu sadalījumu ķermenī vai ķermeņu sistēmā.

2. Kūtrums, bezdarbīgums; aktivitātes trūkums.

3. psih. Imunitāte pret citu, pretrunīgu viedokli vai informāciju; viedokļa rutīna.

Avoti: LLVV, FF, PsA

inerciāls   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Saistīts ar inerci, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

inerciālsistēma   novec.

1. Koordinātu sistēma, kurā ir spēkā inerces princips.

Avoti: KV

inercija   novec.

1. Inerce.

Avoti: KV

inermisia   lat.

1. Humāriju dzimtas ģints.

Inermisia aggregata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

inertība   -as, s.; parasti vsk.

1. Inertums (2).

Avoti: LLVV

inerts   -ais; s. -a, -ā;

1. fiz. Tāds, kam raksturīga inerce.

// ķīm. Tāds, kas parastajos apstākļos ir ķīmiski neaktīvs.

2. Kūtrs, bezdarbīgs; neaktīvs.

Avoti: LLVV

inertums   -a, v.; parasti vsk.

1. fiz. Vispārināta īpašība --> inerts (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> inerts (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

inervācija   -as, s.; anat.

1. Orgāna un audu apgādātība ar nervu šķiedrām, kas nodrošina saistījumu ar centrālo nervu sistēmu.

2. fiziol. Ierosas nokļūšana kādā orgānā; kāda orgāna pāriešana ierosas stāvoklī.

Avoti: LLVV

inervēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.; anat.

1. Nodrošināt (orgānu un audu) saistījumu ar centrālo nervu sistēmu (par nervu šķiedrām).

Avoti: LLVV

inesieši

1. Vecpiebalgas novada Inešu pagasta apdzīvotās vietas "Ineši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Inesis   vietv.

1. Ezers Vidzemes augstienes Piebalgas paugurainē, Vecpiebalgas novada Inešu pagastā, 193,8 m vjl., platība - 520 ha, garums - 3,8 km, lielākais platums - 2,2 km, vidējais dziļums - 2,8 m.

Avoti: LE1

inesīvs   val.

1. Locījums, kas izsaka atrašanos kaut kur iekšā vai laiku.

Avoti: VsV

Ineši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Vecpiebalgas novadā (1950.-2009. g. Cēsu rajonā) 57 km no Cēsīm, izveidojusies bijušās Vecpiebalgas muižas ("Alt-Pebalg") teritorijā, pagasta centrs.

2. Inešu pagasts - pagasts Vecpiebalgas novadā, robežojas ar Kaives un Vecpiebalgas pagastu, kā arī ar Madonas un Ērgļu novadu.

Inešu pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Vecpiebalgas pagasta dienvidu daļā un pievienota neliela daļa no bijušā Jumurdas pagasta.

Avoti: LPag, LC, LE1

Ineu   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Aradas žudecā, 9300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

inf.   saīs.

1. Informātika.

2. Infekcija; infekciozs.

Avoti: i1

infalibilitāte   rel.

1. Priekšstats par pāvesta nemaldību ticības mācības jautājumos (kopš 1870. g. pāvesta nemaldības dogma).

Avoti: RtV

infallibilitāte   novec.

1. Baznīcas nemaldība.

Avoti: KV

infamia   novec.

1. Infāmija.

Avoti: KV

infāmija   novec.

1. Romiešu tiesībās pilsoņa tiesību un darbības spējas mazinājums negodīgas uzvešanās pēc.

Avoti: KV

infāms   novec.

1. Bezgodīgs, kauna pilns.

Avoti: KV

infanta   vēst.

1. Princeses tituls Spānijā, Portugālē; princese (parasti monarha vecākā meita).

Avoti: SV99

infantado

1. Merīnaitu šķirne.

Avoti: SV69

infante   novec.

1. Spānijā un Portugālē karaliskās dzimtas prinču un princešu tituls.

Avoti: KV

infantērija   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Kājnieku karaspēks.

Avoti: LLVV

infantērists   -a, v.; novec.

1. Kājnieks.

Avoti: LLVV

infanticīds   antrop.

1. Jaundzimušo nonāvēšana.

Avoti: SV99

infantilis   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

infantīlis   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

infantilisms   -a, v.; parasti vsk.

1. med. Organisma nepietiekama (vecumam neatbilstoša) attīstība.

2. Bērnišķīgums.

Avoti: LLVV, PsA

infantils   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nav pietiekami (atbilstoši vecumam) attīstījies (piemēram, par organismu).

Avoti: LLVV

infantorijs   med.

1. Jaunpiedzimušo un zīdaiņu slimnīca.

Avoti: TM

infants   vēst.

1. Prinča tituls Spānijā, Portugālē; princis (monarha otrais dēls).

Avoti: SV99

infarkcija   med.

1. Infarkta veidošanās; nekrotizētie audi rada iekaisumu, kam seko rētošanās un kapsulas veidošanās.

Avoti: TM

infarktektomija   med.

1. Infarkta skarto audu izgriešana.

Avoti: MSV

infarktnieks   v., sar.

1. Sirds miokarda infarkta slimnieks.

Avoti: MLVV

infarkts   -a, v.; med.

1. Norobežota atmirušu (orgāna) audu kopa, kas rodas nepietiekamas asins pieplūdes dēļ.

Miokarda infarkts— nekrozes perēklis sirds muskulī, radies no akūtas išemijas koronaras asinsrites traucējuma gadījumos; simptomi: sāpes, hipotonija, paaugstināta ķermeņa temperatūra, leikocitoze u. c.

Plaušu infarkts— infarkts, kas radies no plaušu artērijas tromba vai embola.

Avoti: LLVV, MSV

infausts   med.

1. Nelabvēlīgs, piem., prognoze.

Avoti: TM

INFCE   saīs.

1. Kodoldegvielas cikla starptautisks novērtējums ("international nuclear fuel cycle evaluation").

Avoti: PnR

infekcija   -as, s.; med.

1. Bioloģisko procesu kopums, kas rodas, ja slimības izraisītāji mikroorganismi iekļūst, savairojas un sāk darboties organismā; slimības izraisītāju mikroorganismu iekļūšana organismā.

Infekcijas slimības— slimības, ko izraisa mikroorganismi.

Sekundāra infekcija— infekcija, kas pievienojusies primārajai, iepriekšējai infekcijai.

Latenta jeb slēpta infekcija— stāvoklis, kad, par spīti ilgstošai patogēno mikroorganismu klātbūtnei organismā, nav vērojami nekādi slimības simptomi.

Terminālā infekcija— akūta infekcija, kas pievienojusies kādas citas slimības beigu posmā un kļūst par tiešo nāves cēloni.

Avoti: LLVV, MSV

infekcijas   žarg., iron.

1. Infekciju slimību slimnīca; infekciju slimību nodaļa (slimnīcā).

Avoti: SLG

infekcionists   med.

1. Infektoloģijas speciālists.

Avoti: LE1

infekciozs   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas ir saistīts ar infekciju; tāds, kas izraisa infekciju.

Avoti: LLVV

infektoloģija

1. Medicīnas nozare, kas pētī infekcijas slimības, to ārstēšanas un profilakses iespējas.

Avoti: SV99

infekts

1. val. Vēsturiskajā valodniecībā - darbības vārda forma, kam ir nepabeigtas darbības nozīme (tagadnē, pagātnē, nākotnē) pretstatā perfektam.

2. val. Latīņu valodā - darbības vārda forma, kas tiek veidota no tagadnes celma un izsaka nepabeigtu darbību pretstatā perfektam.

3. med. Infekcijas aģents.

Avoti: VsV, TM

infeme   žarg., iron.

1. Informātika (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

infene   žarg., iron.

1. Informātika (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

inference   psih.

1. Statistisks slēdziens.

Avoti: PsA

inferi   novec.

1. Apakšzemē esošs, veļu valsts.

Avoti: KV

inferioritāte

1. Nepilnvērtība.

Avoti: SV69

inferiors

1. Nepilnvērtīgs.

Avoti: SV69

infernale   mūz.

1. Velnišķīgi.

Avoti: Mūz

infernāls

1. Saistīts ar elli, elles, ellišķīgs.

Avoti: SV99

inferno   novec.

1. Elle, apakšzeme.

Avoti: KV

infertilitāte   med.

1. Nespēja dzemdēt dzīvotspējīgu bērnu, lai gan apaugļošana iespējama; bezbērnība.

Avoti: TM

infestācija   med.

1. Dzīvnieku valsts parazītu iekļūšana organismā.

Avoti: TM

infeudācija   novec.

1. Tiesisks darījums ar ko allodu pārvērš par feodu.

Avoti: KV

infibulācija   med.

1. Kaunuma lūpu vai priekšādas saspraušana, lai padarītu neiespējamus dzimumsakarus (dažās pirmatnējās tautās).

Avoti: TM

inficēšana   jur.

1. Slimības ierosināšana; inficēšana ar venērisku slimību ir krimināli sodāma, ja persona zinājusi, ka viņa slimo ar venērisku slimību un apzināti izdarījusi darbības, kas inficējušas citu personu.

Avoti: JtV

inficēšanās   biol.

1. Aplipšana - slimību izraisošu mikroorganismu iekļūšana organismā.

Avoti: CaF

inficēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; med.

1. Izraisīt infekciju; būt par infekcijas cēloni.

Avoti: LLVV

inficēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; med.

1. Uzņemt organismā slimības izraisītājus mikroorganismus; saslimt ar infekcijas slimību.

Avoti: LLVV

infideles   novec.

1. Neticīgie.

Avoti: KV

infighting   novec.

1. Tuvcīņa boksā.

Avoti: KV

infikss   -a, v.; val.

1. Afikss, ko ietver vārda saknē.

Avoti: LLVV

infiltrācija   -as, s.; parasti vsk.

1. tehn. Šķidruma vai gāzes iesūkšanās kādā, parasti porainā, vidē smagumspēka vai spiediena ietekmē.

2. med. Šķidruma, šūnu elementu iekļūšana un uzkrāšanās orgānos vai audos.

Avoti: LLVV

infiltratīvs   -ais; s. -a, -ā; tehn.

1. Saistīts ar infiltrāciju (1), tai raksturīgs.

2. med. Saistīts ar infiltrāciju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

infiltrāts   -a, v.; med.

1. Lokāls organisma audu sabiezējums, ko rada šūnu elementu, asins plazmas un limfas uzkrāšanās audos.

Avoti: LLVV

infiltrēt

1. Iekļūt, piesātināt.

Avoti: SV69

infiltrēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. tehn. Iesūkties kādā, parasti porainā, vidē smagumspēka vai spiediena ietekmē (par šķidrumu, gāzi).

2. med. Iekļūt un uzkrāties orgānos vai audos (par šķidrumu, šūnu elementiem).

Avoti: LLVV

infims   mat.

1. Reālu skaitļu kopas apakšējais slieksnis.

Avoti: EV

infinītēzimālrēķini   novec.

1. Kopīgs apzīmējums diferenciālrēķiniem un integrālrēķiniem.

Avoti: KV

infinīti

1. Darbības vārda formas, kas vienas nevar būt par izteicēju: nenoteiksme, divdabis, supīns.

Avoti: LEV

infinitīvs   -a, v.; val.

1. Darbības vārda forma, kas nav atkarīga no personas, skaitļa, laika; nenoteiksme.

Avoti: LLVV

infinīts

1. Nepersonisks.

2. Nenoteikts, neierobežots.

Avoti: SV99, LV93

infinitum   novec.

1. Bezgalīgais, neaprobežotais, neizmērojamais.

Avoti: KV

infirmitāte   novec.

1. Vājums, vārgums.

Avoti: KV

inflācija   -as, s.; ekon.

1. Papīrnaudas vērtības samazināšanās un preču cenu celšanās tāpēc, ka papīrnauda laista apgrozībā lielākos apmēros, nekā vajadzīgs preču apgrozībai.

Inflācijas spirāle— pašietekmējošs process, kad cenu pieaugums izraisa algu pieaugumu, bet tas savukārt dod pamatu tālākam cenu pieaugumam.

2. med. Uzpūtums; kādas daļas vai orgāna izstiepšana, piepildot to ar gāzi vai šķidrumu.

Avoti: LLVV, PV, MSV

inflammācija   novec.

1. Iekaisums.

Avoti: KV

Inflantija

1. Nosaukums Pārdaugavas hercogistes daļai, kas pēc Altmarkas pamiera (1629) palika Polijai (Poļu Vidzeme, uz austrumiem no Aiviekstes); līdz 20. gs. sākumam - Latgales apzīmējums.

Avoti: EV

inflbulācija   med.

1. Kaunuma lūpu vai priekšādas saspraušana, lai padarītu neiespējamus dzimumsakarus (dažās pirmatnējās tautās).

Avoti: MSV

infleksibils   novec.

1. Nelokāms.

Avoti: SV33

infleksija   med.

1. Ieliekšana, ieliekums.

2. Balss modulācija, intonācija.

Avoti: TM

inflorescence   novec.

1. Saziednis, ziedkopa.

Avoti: KV

influenca   novec.

1. Gripa; lipīga kakla un deguna slīmība.

2. Viena no lipīgākajām zirgu slimībām.

Avoti: LV93, LLx

influence   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. parasti vsk.; novec. Gripa.

2. vet. Dzīvnieku slimība, kurai raksturīga, piemēram, paaugstināta temperatūra.

3. Ietekme.

4. novec. Indukcija.

Avoti: LLVV

info   žarg.

1. Informācija.

Avoti: SLG

infografika   inf.

1. Informatīva ilustrācija, kas veidota ar vārdu un attēlu elementu kombinācijām.

Stāvokļa infografika— infografika, kas koncentrējas atspoguļot, kādā stāvoklī attīstības posmā atrodas kāda firma, produkts vai stils, parasti tiek norādīts arī uz sasniegumiem un apbalvojumiem, faktiem, var atspoguļot attīstības līknes, apgrozījuma apjomus, vai popularitātes līmeņus.

Mācīšanās infografika— infografika, kurā tiek doti padomi vai norādes, kā sasniegt kādu noteiktu mērķi.

Salīdzinošā jeb kontrastu infografika— šajās infografikās tiek salīdzināti konkurējošie produkti, uzņēmumu vai būtnes; salīdzināšanu infografikā var veidot par humoristiskām tēmām, apskatot atšķirības, piemēram, starp tēju un kafiju, utt.

Evolūciju infografika— infografika parāda kādas parādības attīstīšanās posmus, uzsvars tiek likts uz vēsturiskajām izmaiņām, ietekmi uz mūsdienām, utt.

Avoti: Wi

inform.   saīs.

1. Informācija; informatīvs.

2. Informātika.

Avoti: i1, SV05

informācija   -as, s.

1. Ziņas, dati, zināšanu kopums.

Informācijas aģentūra— iestāde, kas izplata jaunumus laikrakstiem, radio un TV.

2. Neliela apjoma publicistisks raksts ar aktuālu izziņas materiālu; attiecīgais publicistikas žanrs.

3. med. Neirohumorālie impulsi, kas nāk no vienas (celulāras vai molekulāras) sistēmas un ierosina regulējošu atbildes reakciju citā, korelatīvi saistītā celulārā vai molekulārā sistēmā.

Avoti: LLVV, AtL

informācijpratība   inf.

1. Spēja atrast, atlasīt, novērtēt, pārvaldīt un izmantot informāciju.

Avoti: D3

informants

1. Persona, kas sniedz ziņas pētniekam, atbildēdama uz viņa jautājumiem.

Avoti: SV99

informātika   -as, s.

1. Zinātnes nozare, kas nodarbojas ar datu vākšanas, organizēšanas, apstrādes un izplatīšanas problēmu izpēti datu apstrādes sistēmās.

Avoti: D3

informatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sniedz, savāc, satur informāciju (1); tāds, kas saistīts ar informāciju (1).

Avoti: LLVV

informatīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> informatīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

informatizācija   s.

1. Informācijas līdzekļu, iekārtu plaša ieviešana, piem., kādā tautsaimniecības nozarē; datorizācija.

Avoti: MLVV

informators   -a, v.

1. Cilvēks, kas sniedz informāciju; informētājs.

2. v. Ierīce, kas sniedz, pārraida informāciju.

Avoti: LLVV

informēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sniegt informāciju (kādam).

Avoti: LLVV

informētība   -as, s.; parasti vsk.

1. Apgādātība ar informāciju.

Avoti: LLVV

informēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Iegūt informāciju.

Avoti: LLVV

informitāte   novec.

1. Bezveidība, neglītums.

Avoti: KV

informosomas   -u, s.; biol.

1. Eikariotu šūnu citoplazmā lokalizēti mRNS un specifisku proteīnu kompleksi, kuros notiek translācija.

Avoti: ĢT

infortiatum   novec.

1. Digestu (senās Romas juristu darbu krājuma) vidējās daļas nosaukums.

Avoti: KV

infra   mūz.

1. Starp, zem.

Avoti: Mūz

infra-

1. Salikteņa daļa - zem-, zemāk-, apakš-.

Avoti: SV99

infradukcija   med.

1. Kādas ķermeņa daļas (acs) pavēršana lejup.

Avoti: TM

infraglenoidāls   med.

1. Tāds, kas atrodas zem locītavas bedres.

Avoti: TM

infrakardiāls   med.

1. Zem sirds esošs.

Avoti: TM

infrakcija   med.

1. Ielūzums, nepilnīgs vai daļējs lūzums; iedragājums.

Avoti: TM

inframamilārs   med.

1. Tāds, kas atrodas zem krūts zirnīša.

Avoti: TM

inframammāls   med.

1. Tāds, kas atrodas zem krūts dziedzera.

Avoti: TM

inframargināls   med.

1. Tāds, kas atrodas zem kādas malas.

Avoti: TM

infraoklūzija   med.

1. Zoba stāvoklis, kurā tas nesniedzas līdz zobu saskares plāksnei.

Avoti: TM

infraorbitāls   med.

1. Tāds, kas atrodas zem orbītas.

Avoti: TM

infrapatelārs   med.

1. Tāds, kas atrodas zem ceļa skriemeļa, piem., bursa.

Avoti: TM

infrasarkans   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Tāds, kas gaismas spektrā piekļaujas sarkanās gaismas joslai.

Infrasarkanā gaisma— infrasarkanie stari.

Infrasarkanais starojums— elektromagnētiskais starojums, kura viļņu garums ir aptuveni no 0,7-4 mikrometriem līdz 1-2 milimetriem un kura spektrs atrodas aiz redzamās gaismas spektra sarkanās daļas.

Infrasarkanais teleskops— teleskops kosmisko objektu infrasarkanā starojuma uztveršanai un reģistrēšanai.

Infrasarkanie stari— elektromagnētisks, acīm neredzams starojums, kam viļņu garums ir aptuveni no 0,75 mikroniem līdz 2 milimetriem.

Infrasakano staru kabīne— kabīnes veida pirts, kurā siltumu pārnes galvenokārt infrasarkanie stari, bet ne gaiss kā klasiskajā saunā vai tvaiks kā tvaika pirtīs.

Infrasarkanā pirts— infrasakano staru kabīne.

Infrasarkanā sauna— infrasakano staru kabīne.

Avoti: LLVV, SV08

infraskaņa   -as, s.; fiz.

1. Zemfrekvences (mazāk par 16 herciem) elastiskās svārstības gaisā vai kādā citā vidē.

Avoti: LLVV

infraspinozs   med.

1. Tāds, kas atrodas zem lāpstiņas šķautnes.

2. Tāds, kas atrodas zem skriemeļa smailā izauguma.

Avoti: TM

infrastapediāls   med.

1. Tāds, kas atrodas zem kāpslīša (viena no dzirdes kauliņiem).

Avoti: MSV

infrastruktūra

1. Tautsaimniecības teritoriālās struktūras sastāvdaļa, ko veido transporta, sakaru, tirdzniecības, enerģētikas un ūdenssaimniecības sistēma, kā arī dzīvokļi, skolas, veselības aizsardzības, kultūras, sporta u. tml. iedzīvotāju aprūpes objekti un to izkārtojums kādā teritorijā.

Avoti: SV99

infratemporāls   med.

1. Zemdeniņu (piemēram, bedre).

Avoti: TM

infratentoriāls   med.

1. Tāds, kas atrodas zem smadzenīšu telts.

Avoti: MSV

infratimpānisks   med.

1. Tāds, kas atrodas zem bungplēvītes.

Avoti: MSV

infratonsilārs   med.

1. Tāds, kas atrodas zem mandeles vai tās apakšējā daļā.

Avoti: TM

infratraheāls   med.

1. Tāds, kas atrodas zem elpvada.

Avoti: MSV

infratrohleārs   med.

1. Zemveltņa (piemēram, nervs).

Avoti: TM

infratubāls   med.

1. Tāds, kas atrodas zem (dzirdes) kanāla.

Avoti: TM

infraumbilikāls   med.

1. Tāds, kas atrodas zem nabas.

Avoti: TM

infrikcija   med.

1. Ziedes ieberzēšana ādā.

Avoti: TM

infula   novec.

1. Bīskapu galvas sega, ko pāvests izņēmuma kārtā var piešķirt arī abatiem un prāvestiem.

Avoti: KV

infundibuloma   med.

1. Hipotalāma piltuves audzējs (parasti bērniem).

Avoti: TM

infundibulum   novec.

1. Piltuve; anatomijā: piltuves veida dobīte.

Avoti: KV

infusoria   lat.

1. Skropstaiņu klases "Ciliata" nosaukuma sinonīms.

Avoti: PDE

infūzija   -as, s.; med.

1. Lielāka šķidras vielas daudzuma ievadīšana ķermenī (asinsvados, zemādas audos, zarnā).

Avoti: LLVV

infuzorijas   -u, vsk. infuzorija, -as, s.; zool.

1. Vienšūņu nodalījuma skropstaiņu klases otrs nosaukums ("Infusoria").

Avoti: LLVV, PDE

infūzs   med.

1. Farmaceitisks preparāts, ko pagatavo, uzlejot verdošu ūdeni drogai, ļauj stāvēt un izkāš.

Avoti: TM

inganno   novec.

1. Maldu kadenca.

Avoti: KV

ingas   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

Ingelfingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ingelfingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 5600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ingelheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ingelheim am Rhein"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 24300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ingeniozs   novec.

1. Atjautīgs, asprātīgs, apdāvināts.

Avoti: KV

ingenium   novec.

1. Iedzimtas spējas, talants; daba, raksturs.

Avoti: KV

ingenue   novec.

1. Nevainīga naiva meitene; naivo lomu tēlotāja.

Avoti: KV

ingenui   novec.

1. Dzimtbrīvnieki, bet ne brīvlaistie; tie kuru vecāki nebija vergi.

Avoti: KV

ingenuitāte   novec.

1. Atklātība, vaļsirdība.

Avoti: KV

Ingermanlande   vietv.

1. Vēsturisks novads Krievijā ("Ingermanland"), starp Somu jūras līci un Lādogas ezeru 1617.-1721. g. piederēja Zviedrijai; Ižora; Indrija.

Avoti: LEV, KV

ingesti   med.

1. Cietās un šķidrās uzturvielas kuņģī.

Avoti: TM

ingestija   med.

1. Ēdiena uzņemšana, norīšana.

Avoti: MSV

ingeveralus   apv.

1. Raudzēts ingvera dzēriens ar garšvielām.

Avoti: MtL

ingevoni   mit.

1. Seno ģermāņu cilšu apvienība, kuras aizbildnis bija Freirs, kas tika saukts arī par Ingvi-Freiru, bet par ciltstēvu tika uzskatīts dievs Ings.

Avoti: PmV

ingiloji

1. Gruzīnu etnogrāfiska grupa, dzīvo gk. Abhāzijas Republikā, lielākā daļa - musulmaņi (šiīti; kopš persiešu iebrukuma XVII gs. sākumā).

Avoti: PZT

Ingjalds   mit.

1. Teiksmains Inglingu dzimtas karalis Skandināvijā.

Avoti: LEV

Inglingi   mit.

1. Inglingu dzimta - sena, daļēji vēsturiska sveņņu karaļu dzimta ("Ynglingaatten"), "Inglingu sāga" stāsta, ka dzimta radusies no Odina mazdēla Ingves-Freija, starp pēctečiem Otars Vendelkroka, Ūlovs Trētelja.

2. Inglingu sāga - "Sāga par Inglingiem" -ievaddaļa Snorri Sturlasona sāgā "Heimskringla", balstās uz 10. gs. sarakstīto islandiešu episko dziesmu ("Ynglinatal"), kurā, starp citu, ir ziņas par Inglingu dzimtas karaļiem.

Avoti: LEV

ingliš   žarg., iron., nelok.

1. Angļu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Inglvuda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Inglewood"), Kalifornijas štatā, 111900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

Ingoda   vietv.

1. Upe Krievijā, Aizbaikāla novadā, satekot ar Ononu veido Šilku, garums - 708 km, sākas Henteja grēdā, sekla, strauja, krāčaina.

Avoti: PZT

Ingolštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ingolstadt"), Bavārijas federālajā zemē, 129100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

ingravescence   med.

1. Pasliktināšanās (slimības gaitā).

Avoti: TM

ingrediences   novec.

1. Kaut kādu maisījumu, īpaši zāļu sastāvdaļas.

Avoti: KV

ingredients   -a, v.

1. Sastāvdaļa (kādā maisījumā).

Avoti: LLVV

ingresija

1. Jūras uzvirzīšanās sauszemei; sauszemes applūšana sakarā ar jūras līmeņa celšanos.

Avoti: SV99

ingri

1. Ižori un somi, kas dzīvo agrākajā Ingrijā (Ingermanlande), tagadējā Ļeņingradas apgabala rietumu daļā, Krievijā.

Avoti: PZT

Ingrija   vietv.; vēst.

1. Apgabals gar Ņevas krastiem un Somu jūras līci līdz Narvai, senatnē dažādu somu cilšu apdzīvots, kopš 1721. g. iekļauts Krievijā; Ingermanlande; Ižoras zeme.

Avoti: KV

ingrosācija

1. Juridiska darbība, ko veic, apstiprinot publiskus aktus par nekustamas mantas iegūšanu īpašumā ar šādu darījumu ierakstu Zemes grāmatā.

// novec. Darījuma ierakstīšana tiesu grāmatās, parasti nekustamo īpašumu darījumus slēdzot.

Avoti: NlV, KV

ingrosēt   novec.

1. Izdarīt ingrosāciju, nodrošināt.

Avoti: KV

ingt   apv.

1. Salt.

Avoti: EH

Ings   mit.

1. Sens ģermāņu dievs anglosakšu un zviedru (ar Ingvi vārdu) panteonā, auglības dievs, kas brauca ar īpaši pārsegtiem, tālākiem ceļojumiem paredzētiem, ratiem.

Avoti: Mit

Ingula   vietv.; novec.

1. Inhula - upe Ukrainā.

Avoti: PZT

Inguļeca   vietv.; novec.

1. Inhuleca - upe Ukrainā.

Avoti: PZT

Ingumeņa   vietv.

1. Červjeņa - pilsētas Baltkrievijā nosaukums līdz 1924. g.

Avoti: PZT

Inguri   vietv.

1. Upe Gruzijā, garums - 213 km, sākas Galvenās Kaukāza grēdas ledājos 2614 m vjl., lejtece Kolhīdas zemienē, ietek Melnajā jūrā.

Avoti: PZT, LpA

inguši   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, dzīvo Ziemeļkaukāzā; runā ingušu valodā; ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Ingušu valoda— kaukāziešu valodu saimes nahu-dagestāniešu valodu grupas valoda; rakstības pamatā krievu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

Ingušija   vietv.

1. Ingušijas Republika - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Ziemeļkaukāzā, administratīvais centrs - Magasa, platība - 3600 kvadrātkilometru, 508000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

ingveraugs   novec.

1. Ingvers (1).

Avoti: LME

ingvere   apv.

1. Ingvers.

Avoti: VV

ingvereļļa   novec.

1. No "Zingiber officinalis" saknēm, pārtvaicējot tās ar ūdens tvaiku, iegūstama zaļgandzeltena bieza eļļa.

Avoti: KV

ingvēris   apv.

1. Ingvers.

Avoti: VV

ingvērs   apv.

1. Ingvers.

Avoti: VV

ingvers   -a, v.

1. Daudzgadīgu tropu lakstaugu dzimta (ap 1300 sugām), kura saknes satur ēteriskās eļļas.

2. Garšviela, kas iegūta no šā auga sakneņa.

Avoti: LLVV

ingvino-   med.

1. Salikteņos norāda uz cirksni.

Avoti: MSV

ingvinodīnija   med.

1. Sāpes cirksnī; var būt vietējas vai izstarojošas.

Avoti: TM

ingvinokrurāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz cirksni un augšstilbu.

Avoti: MSV

ingvinokutāns   med.

1. Attiecīgs uz ādu cirkšņu apvidū.

Avoti: TM

ingvinolabiāls   med.

1. Attiecīgs uz cirkšņiem un lielajām kaunuma lūpām.

Avoti: TM

ingvinoskrotāls   med.

1. Attiecīgs uz cirksni un sēklinieka maisiņu.

Avoti: MSV

inģeveraugs   novec.

1. Ingveraugs.

Avoti: LME

inģevers   novec.

1. Ingvers.

Avoti: LME

inhalācija   -as, s.; med.

1. Vielu ieelpošana ārstnieciskā nolūkā.

2. Viela ieelpošanai.

Avoti: LLVV, MSV

inhalators

1. Aparāts ārstēšanai ar inhalāciju.

2. Aparāts skābekļa ievadīšanai cilvēkā, kas cietis avāriju šahtā.

Avoti: SV69

inhalēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; med.

1. Ārstnieciskā nolūkā ieelpot (vielas).

Avoti: LLVV

Inhenio   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Ingenio"), Kanāriju Salu autonomā apgabala Laspalmasas provincē, Grankanārijas salas austrumu daļā, 29900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

inherents   psih.

1. Patībai piederīgs.

Avoti: PsA

inhibīcija   med.

1. Kavēšana, kādas funkcijas nomākšana.

Avoti: TM

inhibitors   -a, v.

1. Viela, kas kavē kādas ķīmiskas reakcijas norisi vai nomāc fizioloģisku norisi.

2. Nervs, kura kairināšana nomāc attiecīgā orgāna darbību.

Avoti: LLVV, MSV

Inhisara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Inhisar"), Biledžikas ilā, 1000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

inhoatīvs   val.

1. Tāds, kas apzīmē darbības sākumu, piem., inhoatīvie darbības vārdi (piem., aizdegties).

Inhoatīvs veids— veids, kas izsaka darbības sākumu, piemēram, latviešu valodā inhoatīva veida nozīme ir priedēkļverbiem "iekurt", "aizsmēķēt".

Avoti: SV69

inhomogenitāte   med.

1. Neviendabīgums.

Avoti: TM

Inhula   vietv.

1. Upe Ukrainā, Kirovohradas un Nikolajevas apgabalā, garums - 354 km, sākas Piedņestras augstienē, lejtecē sazarojas un ietek Dienvidbugā.

Avoti: PZT

Inhuleca   vietv.

1. Upe Ukrainā, Kirovohradas, Dņepropetrovskas, Nikolajevas un Hersonas apgabalā, Dņepras labā krasta pieteka, garums - 549 km, sākas Piedņestras augstienē.

Avoti: PZT, PuA

inhumācija   med.

1. Apbedīšana.

Avoti: TM

inhumāns   novec.

1. Necilvēcīgs, cietsirdīgs.

Avoti: KV

ini-   med.

1. Salikteņos norada uz pakausi.

Avoti: MSV

iniciācija

1. Iesvētīšana, ievadīšana.

2. antrop. Cilvēka pāriešana jaunā sociālajā statusā; rituāli un ceremonijas, kas saistīti ar šo pāreju.

3. Kāda procesa ierosināšana, izraisīšana.

Avoti: SV99

iniciālis   -ļa, v.

1. Pirmais burts (vārda, uzvārda) saīsinātā rakstījumā.

2. Lielāks, parasti arī izgreznots vai zīmējumā ietverts, vārda pirmais burts (iespieddarba nodaļas vai rindkopas sākumā).

Avoti: LLVV

iniciālisms   val.

1. Īsinājums (saīsinājumu saliktenis), ko veido no vārdkopas (vārdkoptermina, vārdkopnosaukuma) vārdu vai saliktenī apvienoto vārdu sākumburtiem.

Avoti: VsV

inicializēšana   inf.

1. Sākotnējo vērtību piešķiršana programmas mainīgajiem.

2. Diska formatēšana un vadības informācijas ierakstīšana tajā.

Avoti: SV99

inicializēt   inf.

1. Piešķirt parametriem to sākotnējo vērtību.

Inicializēt disku— izveidot diskā īpašas magnētiskas iezīmes.

Avoti: SV96

iniciāls   novec.

1. Sākuma.

Avoti: KV

iniciāļsaliktenis   val.

1. Īsinājums (saīsinājumu saliktenis), ko veido no vārdkopas (vārdkoptermina, vārdkopnosaukuma) vārdu vai saliktenī apvienoto vārdu sākumburtiem.

Avoti: VsV

iniciatīva   -as, s.

1. Darbības uzsākšana, aktīva virzīšana; arī ierosme.

Avoti: LLVV

iniciatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ierosina; tāds, kas aktīvi virza; ierosmes bagāts.

Avoti: LLVV

iniciators   -a, v.

1. Cilvēks, cilvēku grupa vai organizācija, kas ierosina, uzsāk (kādu pasākumu).

2. ķīm. Viela, kas aktivē (kādu citu vielu).

Avoti: LLVV

iniciēšana   mil.

1. Detonācijas procesa ierosināšana sprāgstvielā jeb jutīgākās (iniciējošās) sprāgstvielas sprādziens, kas izraisa citas sprāgstvielas sprādzienu.

Avoti: MIL

iniciēt

1. Ierosināt; uzsākt.

Avoti: SV99

Īnida   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Enid"), Oklahomas štatā, 51400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

inidācija   med.

1. Ieligzdošanās, šūnu iekļūšana un attīstīšanās jaunā vietā, piem., apaugļota olšūna dzemdes gļotādā vai audzēja šūnas metastāzes vietā; kaulu smadzeņu elementu emigrācija un ieligzdošanās saistaudos (ekstramedulārā mielopoēze).

Avoti: TM

iniencefālis   med.

1. Auglis ar iedzimtu pakauša šķeltni, pa ko galvas smadzenes iespiedušās muguras smadzeņu kanālā.

Avoti: MSV

iniencefāls   med.

1. Kroplis ar iedzimtu pakauša šķeltni, pa kuru galvas smadzenes iespiedušās muguras smadzeņu kanālā.

Avoti: TM

īnija

1. Amazones upesdelfīns - delfīnu suga ("Inia geoffrensis"), garums - 2,0-2,6 m, svars - 100-160 kg, dzīvo Amazones un Orinoko sistēmās, vienīgais mežā dzīvojošais vaļveidīgais pasaulē, kas lietus sezonas laikā, kad upes izkāpj no krastiem, dodas peldējumā starp kokiem, lai paplašinātu savus medību laukus.

Avoti: IZ-62-56

Inikši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

Avoti: LC

Inilčeks   vietv.

1. Divi garenieleju šļūdoņi Centrālajā Tjanšanā, Meridionālās grēdas rietumu nogāzē, garumi - 59,5 km (Dienvidinilčeks) un 38,2 km (Ziemeļinilčeks).

Avoti: PZT

Inilčektavs   vietv.

1. Kalnu grēda Centrālajā Tjanšanā, Kirgizstānā, garums - ~65 km, augstums - līdz 5697 m, mūžīgais sniegs, ledāji.

Avoti: PZT

Inina   vietv.

1. Guldža - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

inimputabilitāte   med.

1. Tiesmedicīnā nepieskaitāmība.

Avoti: TM

inio-   med.

1. Salikteņos norada uz pakausi.

Avoti: MSV

iniodīms   med.

1. Kroplis ar diviem ģīmjiem, četrām acīm, diviem deguniem un 2-4 ausīm.

Avoti: TM

iniofaciāls   med.

1. Attiecīgs uz pakauša pauguru un ģīmi.

Avoti: TM

inioglabelārs   med.

1. Tāds, kas attiecas uz pakauša pauguru un virsdeguni.

Avoti: MSV

inioglabellārs   med.

1. Attiecīgs uz pakauša pauguru un mediālo līniju.

Avoti: TM

iniomeziāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz pakauša pauguru un mediālo līniju.

Avoti: MSV

inions   -a, v.; med.

1. Kraniometrijā pakauša ārējā paugura virsotne.

Avoti: TM

īnis   apv.

1. Kaut kas ļoti maziņš, mazulītis.

2. Mazais pirkstiņš; īnītis.

Avoti: TlV

Iniša   vietv.

1. Enisa - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

Iniškorhiga   vietv.

1. Eniskorti - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

īnītis   -ša, v.; apv.

1. Mazais pirksts.

2. Palama kam niecīgam, neievērojamam.

Avoti: KV

initium   lat.

1. Sākums, cēlonis.

Avoti: KV

iniuria   lat.

1. Injūrija.

Avoti: KV

injamss   novec.

1. Jamss.

Avoti: Ang

Injans   mit.

1. Ziemeļamaerikas indiāņu mitoloģijā - pasaules radītājs, viena no Vakantankas izpausmēm.

Avoti: PmV

Inje   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ordu ilā, 78200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

injekcija   -as, s.

1. med. Šķidru vielu ievadīšana audos vai ķermeņa dobumos ar dobu adatu.

Intramuskulāra injekcija— injekcija muskulī.

Intravenoza injekcija— injekcija vēnā.

2. mat. Viennozīmīgs attēlojums, kurā dažādiem definīcijas kopas elementiem atbilst dažādi attēlu kopas elementi.

3. būvn. Tukšuma piepildīšana mūrī, betonā, iespiežot tajā cementa javu.

4. ģeol. Magmas iespiešanās aptveriežos pa plaisām un citiem tukšumiem.

Avoti: LLVV

injektors   -a, v.

1. Injicēšanas piederums.

Avoti: PL

injicēšana

1. med. Injekcija - šķidru vielu ievadīšana audos vai ķermeņa dobumos ar dobu adatu.

2. būvn. Iepriekš uzsprigto (saspriegto) dzelzsbetona konstrukciju kanālu aizpildīšana ar smalkgraudainu betona vai cementa javu.

Avoti: ZTV

injicēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; med.

1. Ievadīt (šķidru vielu) audos vai ķermeņa dobumos ar dobu adatu.

Avoti: LLVV

injoīts

1. Borātu minerāls, īsprizmatiski kristāli vai graudaini agregāti, bezkrāsains, caurspīdīgs.

Avoti: LPE

injunktīvs   val.

1. Vēsturiskajā valodniecībā - darbības vārda izteiksme, kas izsaka pavēli vai aizliegumu.

Avoti: VsV

injūrija   novec.

1. Personas aizskārums romiešu tiesībās, kam seko sods pēc civilām vai kriminālām tiesībām pēc paša cietušā izvēles.

Avoti: KV

INK   saīs.

1. Indijas Nacionālais kongress.

Avoti: i1

Inka

1. Dienvidamerikas indiāņu cilšu savienības (inku impērijas) valdnieks un augstākais priesteris 11.-16. gs.

Avoti: SV08

Inka   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Inca"), Baleāru Salu autonomajā apgabalā, 30000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

inkapābls   novec.

1. Nespējīgs, nederīgs.

Avoti: KV

inkapacitāte   novec.

1. Cilvēka nespēja ņemt, sagrābt, turēt vai ar ko rīkoties.

Avoti: KV

inkapsulācija   med.

1. Saistaudu apvalka (kapsulas) izveidošanās ap organismam svešām vielām (svešķermeņiem, svešām šūnām u. tml.).

Avoti: SV99

inkarcerācija   med.

1. Iesprūdums, piem., trūces iesprūdums, kad trūces saturs iesprūdis trūces maisā un to nav iespējams reponēt vēdera dobumā.

Avoti: MSV

inkardinācija   rel.

1. Romas katoļu baznīcas garīdznieka pastāvīga pakļautība tās diecēzes bīskapam, kurā garīdznieks ir ticis ordinēts; garīdznieka pārcelšana no vienas diecēzes uz otru tiek atļauta tikai pamatota iemesla dēļ un notiek pēc stingriem priekšrakstiem.

Avoti: RtV

Inkari   mit.

1. Kečvu (Peru, Ekvadora, Bolīvija) mitoloģijā - demiurgs, saules un mežonīgas sievietes dēls, kas radījis visu, kas ir uz zemes.

Avoti: Mit

inkarnācija

1. Iemiesošanās, gara materializācija ķermenī.

2. med. Iemiesošanās, ieaugšana mīkstajos audos.

Avoti: SV99, MSV

inkarnātāboliņš   novec.

1. Āboliņa kultūrsuga ar lielu purpursarkanu ziedkopu.

Avoti: KV

inkarnāts   novec.

1. Spilgti sarkans, purpura sarkanumā: sarkans marmors.

Avoti: KV

inkarnēt   novec.

1. Iemiesot.

Avoti: LME

inkarvileja   novec.

1. Bignoniju dzimtas ģints ("Incarvillea"), dekoratīvs augs, pazīstamas 14 sugas, Latvijā audzē vienu ar 30-40 cm garām dekoratīvām lapām, ziedi rožaini sārti, 5-7 cm lieli, līdzīgi gloksīnijām.

Delavē inkarvileja— inkarvileju suga ("Incarvillea delavayi").

Avoti: LxE, DaE

inkas   novec.

1. Inki.

Avoti: LME

inkasācija

1. fin. Inkaso veikšana; naudas saņemšana uzrādot maksājuma dokumentus.

2. Naudas savākšana uzņēmumos un nodošana bankā.

Avoti: SV99

inkasators   nevēl.

1. Inkasents.

Avoti: Va

inkasents   -a, v.

1. Persona, kas saņem naudu vai citas vērtības no personām citās iestādēs, uzņēmumos u. tml.

Avoti: LLVV

inkasēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Saņemt (naudas summu), uzrādot maksājuma dokumentus.

Avoti: LLVV

inkaso   nelok., v.

1. Norēķinu kārtība, kad banka uzņemas izpildīt preču piegādātāja pieprasījumu - saņemt maksājumu no preču saņēmēja.

Avoti: LLVV

inkasodarījumi   novec.

1. Maksājumu pieprasīšana citu saimniecību uzdevumā un uz to rēķina.

Avoti: KV

inkasomandātārs   novec.

1. Persona, kurai uzdots savā vārdā uz mandanta rēķina iekasēt pēdējam pienākošās summas.

Avoti: KV

inkasopilnvara   novec.

1. Pilnvara, ko tirgotājs izsniedz ceļojošam komijam, pārdošanas vai apdrošināšanas aģentam, lai trešo personu priekšā leģitimētu viņus kā īpaši pilnvarotus iekasēt naudas summas.

Avoti: KV

inkasoprovīzija   novec.

1. Provīzija, ko saņem blakus noslēgšanas provīzijai tirgotāja palīgi, lai ieinteresētu viņus noslēgt izdevīgākus darījumus.

Avoti: KV

inkasožiro   novec.

1. Pilnvarojums iekasēt vekselī norādīto summu.

Avoti: KV

inki   -u, v.

1. dsk., v. Sena indiāņu cilts, lielas valsts dibinātāji tagadējā Peru teritorijā; šīs valsts aristokrātija.

2. arī vsk. Šīs cilts piederīgais.

Avoti: LLVV

Inkini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

Avoti: LC

inklinācija   -as, s.; fiz.

1. Novirze, nosliece.

2. Leņķis, ko veido kādas planētas orbītas plakne ar Zemes orbītas plakni.

3. Brīvi piekārtas magnētadatas nolieces leņķis pret horizontāli.

Avoti: LLVV

inklinators

1. Aparāts Zemes magnētiskā lauka inklinācijas mērīšanai.

Avoti: SV99

inklinometrija

1. Karotāžas metode, ar kuru noteic urbuma ass novirzīšanos no projektētā urbuma virziena.

Avoti: LPE

inklūzi   novec.

1. Vientuļnieki, kas ieslēdzās mazā istabiņā, lai, atšķirti no pasaules, dzīvotu lūgšanām, svētcerēm un sniegtu garīgu pabalstu nelaimīgiem (~3.-17. gs.).

Avoti: KV

inklūzija   med.

1. Ieslēgšana: svešas vai heterogēnas vielas ieslēgšanas process audos.

2. Ieslēgums, heterogēna vai sveša viela, kas ieslēgta šūnā, audos vai orgānā.

Avoti: MSV

inkluzīvi

1. Ieskaitot.

Avoti: SV69

inkluzīvs

1. Ietverošs, iekļaujošs.

Avoti: SV99

inkognito   apst.

1. Slepeni, neatklājot savu vārdu un personību, paliekot nezināmam.

2. lietv. nozīmē; nelok., v. Slepenība (attiecībā uz vārdu, personību), nepazīstamība.

Avoti: LLVV

inkohatīvs   val.

1. Inhoatīvs - tāds, kas apzīmē darbības sākumu.

Avoti: SV69

inkoherence   med.

1. Nesakarība, domu sakarības traucējums, piem., miegā; patoloģiski - epileptiskā krēslas stāvoklī, simptomātisko psihožu, amences gadījumā.

Avoti: MSV

inkohērents   novec.

1. Nesakarīgs.

Avoti: KV

inkolāts   novec.

1. Pavalstniecība, piederība pie valsts.

Avoti: KV

inkommodēt   novec.

1. Apgrūtināt, nepatīkami traucēt.

Avoti: LV93

inkomparābils   novec.

1. Nesalīdzināms, bez salīdzināmām pakāpēm.

Avoti: KV

inkompatibilitāte   novec.

1. Nepielaižamība savienot vairākus amatus vai sabiedriskus uzdevumus.

Avoti: KV

inkompatibls   psih.

1. Nesavienojams.

Avoti: PsA

inkompensācija   med.

1. Stāvoklis, kad sirds struktūras bojājums vēl nav kompensēts ar sirds muskuļa pastiprinātu darbību.

Avoti: TM

inkompetence   novec.

1. Nepiekritība kādai iestādei vai amata personai izlemt noteiktu jautājumu.

Avoti: KV

inkompetents   novec.

1. Nepiekritīgs, nelietpratīgs.

Avoti: KV

inkomplets   novec.

1. Nepilnīgs.

Avoti: KV

inkompresībls   novec.

1. Nesaspiežams.

Avoti: KV

inkongruence   med.

1. Nesaskaņa; neatbilstība, nesavienojamība, nesakrišana.

Avoti: MSV

inkongruents   novec.

1. Nesaskanīgs.

Avoti: KV

inkonsekvence

1. Nenoteiktība, svārstīgums, pretrunīgums (rīcībā, spriedumos utt.); loģiska nepamatotība.

Avoti: SV69

inkonsekvents

1. Nenoteikts, svārstīgs, pretrunīgs (rīcībā, spriedumos utt.); loģiski nepamatots; tāds, kas neizriet no kaut kā likumsakarīgi.

Avoti: SV69

inkonstants   novec.

1. Nepastāvīgs, neregulārs, mainīgs.

Avoti: KV, TM

inkontinence   med.

1. Nespēja aizturēt kaut ko, atturēties no kaut kā; nespēja aizturēt izkārnījumu, urīna izvadīšanu.

Avoti: TM

inkoordinācija   med.

1. Koordinācijas traucējums vai trūkums; muskuļu kopīgā darba harmoniskas saskaņotības trūkums.

Avoti: TM

inkorporācija

1. Uzņemšana sevī, ieslēgšana savā sastāvā, citu organizāciju pievienošana.

Radioaktīvo vielu inkorporācija— radioaktīvo vielu iekļūšana dzīvnieku vai augu organismā un to fiksācija orgānos un audos.

2. jur. Kādas tiesību nozares normatīvo aktu sistematizācija, sakārtošana vienā kopojumā, nemainot to saturu.

3. polit. Vienas valsts iekļaušana citas valsts sastāvā.

4. val. Izsacījumu veidošanas paņēmiens: vairāku morfēmu apvienošana vienā veselumā, kas reizē ir gan vārds, gan teikums.

Inkorporējošās valodas— valodas, kuru gramatiskās uzbūves pamatā ir inkorporācija.

5. ek. Korporāciju licencēšanas process, t. i. juridiskas personas statusa piešķiršana personu grupai saskaņā ar likumu.

Avoti: SV99, SbV

inkorporēšana   val.

1. Vairāku morfēmu apvienošana vienā veselumā, kas reizē ir gan vārds, gan teikums.

2. Valsts likumu sistematizēšana, to izvietošana noteiktā kārtībā publicēšanas procesā, nemainot pašu likumu saturu.

3. Ieslēgšana savā sastāvā, citu organizāciju pievienošana.

4. ek. Korporāciju licencēšanas process, t. i. juridiskas personas statusa piešķiršana personu grupai saskaņā ar likumu.

Avoti: VsV, SbV

inkorporēt

1. Ietvert sevī; pievienot; iekļaut.

Avoti: SV99

inkorrekts   novec.

1. Nekorekts.

Avoti: KV

inkotermi

1. Starptautiskie tirdzniecības noteikumi, kas reglamentē visdažādākos apstākļus un nosacījumus preču plūsmā no pārdevēja pie pircēja.

Avoti: PL

Inkou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Yingkou"), Liaoninas provincē, 529000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Inkova   vietv.; novec.

1. Inkou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

inkrēcija

1. Iekšējā sekrēcija.

Avoti: SV69

inkremence   med.

1. Pieaugšana, pastiprināšanās; palielināšanās spēkā, apjomā, masā.

Avoti: TM

inkrementāls

1. Saistīts ar pieaugumu vai papildinājumu, papildu izmaiņas pašreizējā sistēmā.

Inkrementālais dublējums— dublējums, kurā tiek dublētas tikai tās datnes, kas radītas vai mainītas kopš pēdējās pilnās vai inkrementālās dublēšanas; šis dublējuma tips iestata dublētajām datnēm pazīmi, ka tās ir dublētas.

Avoti: ODE, Tdb

inkrements

1. Pieaugums, palielināšanās, piem., augstuma, temperatūras.

2. fiz., ķīm. Vielas fizikālā raksturlieluma sastāvdaļa, kuru nosaka noteikts šās vielas molekulas struktūras fragments.

Avoti: TM, ZTV

inkretīns   med.

1. Gastrointestināls hormons, kas veicina insulīna sintēzi.

Avoti: MSV

inkrēts

1. Viela, ko izdala kāds iekšējās sekrēcijas dziedzeris; hormons.

Inkrētie orgāni— iekšējās sekrēcijas orgāni.

Avoti: SV99

inkriminācija   -as, s.; jur.

1. Darbība, process --> inkriminēt; inkriminēšana.

Avoti: LLVV

inkriminēšana

1. Kāda noziedzīga nodarījuma piedēvēšana apsūdzētajam juridiskos aktos, atbilstoši likumā paredzētajam nozieguma sastāvam.

Avoti: LPE

inkriminēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apvainot, apsūdzēt sodāmā nodarījumā; uzskatīt, atzīt par kāda vainu, noziegumu.

Avoti: LLVV

inkrustācija   -as, s.

1. Rotājums (piemēram, no koka, metāla, dzintara), kas iestrādāts priekšmeta virsmā un ir vienā līmenī ar to; šādi veidots mākslas darbs.

2. parasti vsk. Lietišķās vai dekoratīvās mākslas tehnika - cieta materiāla (piemēram, koka, metāla, dzintara) plāksnīšu iestrādāšana kādā virsmā vienā līmenī ar šo virsmu.

3. med. Sāļu (gk. kalcija sāļu) izgulsnēšanās audos vai uz iekšējo orgānu virsmas; kreveles veidošanās.

Avoti: LLVV

inkrustāti   poligr., novec.

1. Atlikumi koka slīpējuma papīros, kas gaismas un siltuma ietekmē veicina papīra dzeltēšanu.

Avoti: GV

inkrustēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Rotāt inkrustācijas tehnikā.

Avoti: LLVV

inkste   apv.

1. Niere.

Avoti: EH

Inku   vietv.; nelok.

1. Inku valsts - sena indiāņu valsts Dienvidamerikas rietumu daļā, ap 1200 dibināja kečvu valodā runājoša indiāņu tauta, ap 1500. g. izveidojās par lielu valsti rietumu piekrastē, spānieši Pizarro vadībā 1533. g. to izlaupīja, galvaspilsēta - Kusko, uz ziemeļrietumiem no Titikakas ezera, valdnieku godināja kā Saules dēlu, bija strikts iedzīvotāju iedalījums šķirās, attīstīta birokrātija, organizēta satiksme, lieliskas pilsētas, nocietinājumi, lietoja mezglu rakstu (kipu).

Avoti: LEV

inkubācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Putnu olu izperēšana inkubatorā.

2. Zivju embriju attīstība inkubatorā.

3. parasti savienojumā ar "periods"; med. Laika posms no infekcijas slimības ierosinātāju, iekļūšanas organismā līdz pirmo slimības pazīmju parādīšanās momentam.

4. med. Mikroorganismu kultūras ievietošana termostatā audzēšanas nolūkā.

5. med. Priekšlaikus dzimušu bērnu ievietošana boksā, nodrošinot svaiga gaisa cirkulāciju un ķermeņa temperatūru.

6. psih. Sarežģītu uzdevumu risināšanas radošā procesa hipotētiskais posms, kas ietver sevī nesekmīgas apzinātas problēmas risināšanas pārtraukšanu un uzmanības pārslēgšanu uz kaut ko citu.

Avoti: LLVV, MSV

inkubatorijs   -a, v.

1. Ēka putnu olu inkubēšanai un cāļu uzglabāšanai līdz diennakts vecumam.

Avoti: LLVV

inkubators   -a, v.

1. Struktūra, kas nodrošina labvēlīgus apstākļus kādas parādības vai procesa attīstībai.

2. Slēgta gulta nelaikā dzimušu bērnu aprūpei.

3. Ierīce putnu olu perināšanai.

4. Aparāts zivju mazuļu iegūšanai no apaugļotiem ikriem.

Avoti: LLVV, LV06

inkubēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Perināt inkubatorā (olas, putnu mazuļus).

2. Attīstīt (inkubatorā zivju mazuļus).

Avoti: LLVV

inkubs

1. Vīrišķs dēmons Eiropas viduslaiku mitoloģijā, kurš pieguļ aizmigušas sievietes, kas pēc tam dzemdē raganas un dēmonus.

Avoti: IdV

inkudektomija   med.

1. Laktiņas (vidējā no trim dzirdes kauliņiem) izgriešana.

Avoti: MSV

inkulpāts   novec.

1. Inkvīzīcijas procesā persona, kas apvainota smagā noziegumā, pirms sākusies nopratināšana pēc punktiem.

Avoti: KV

inkulturācija   psih.

1. Iekļaušanās kādā kultūrā.

Avoti: PsA

Inkuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekuļu novada Priekuļu pagastā.

Avoti: LC

inkunābulas   -u, vsk. inkunābula, -as, s.

1. Pirmās iespiestās grāmatas (līdz 1500. gadam).

Avoti: LLVV

inkurabls   med.

1. Neizārstējams, nedziedināms.

Avoti: TM

inkurvācija   med.

1. Ieliekums, saliekums.

Avoti: TM

inkvizīcija   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Katoļu baznīcas tiesa cīņai pret ķecerību (no 13. gadsimta līdz 19. gadsimtam).

// pārn. Ļoti nežēlīga rīcība; mocības, spīdzināšana.

Avoti: LLVV, MLVV

inkvizitors   -a, v.; vēst.

1. Inkvizīcijas tiesas tiesnesis.

// pārn. Ļoti nežēlīgs cilvēks; mocītājs, spīdzinātājs.

Avoti: LLVV

inkvīzīts   novec.

1. Inkvizīcijas procesā persona, kas apvainota smagā noziegumā un kuras nopratināšana pēc punktiem ir sākusies.

Avoti: KV

inķeress   žarg.

1. Jebkura spēle, lai kaut ko laimētu.

Avoti: KZ

inķīms   žarg.

1. Intīma gaisotne.

Avoti: SLG

inķūzis   žarg., iron.

1. Internāts.

Avoti: SLG

inlains

1. Akrobātiskā skrituļslidošana (parasti speciāli izveidotās konstrukcijās, skeitparkos).

Avoti: PL

inleja   med.

1. Zoba stumbra mākslīga atjaunošana, izpreparējot saknes kanālu.

Avoti: ZTV

Inmars   mit.

1. Udmurtu (Priekšurālu ziemeļrietumi) mitoloģijā - augstākais dievs, demiurgs, kas rada visu labo.

Avoti: Mit

INMARSAT   saīs.

1. Starptatiskā Jūras satelītsakaru organizācija ("International Maritime Consultative Organisation").

Avoti: LatV, PnR

Inna   vietv.

1. Donavas labā krasta pieteka, garums - 525 km, sākas pie Bernīna masīva Šveicē 2480 m vjl., tālāk plūst Austrijā un Vācijā, ietek Donavā pie Pasavas.

Avoti: LEV, PuA

innāvigābilitāte   novec.

1. Kuģa jūrasspējas trūkums.

Avoti: KV

innervācija   novec.

1. Nervu pienākšana un pievienošanās kādam orgānam; nervu sadalījums orgānā; nervu ietekme uz orgāna darbību.

Avoti: KV

innocente   mūz.

1. Vienkārši.

Avoti: Mūz

innominātreālkontrakti   novec.

1. Jēdziens romiešu tiesībās tādu situāciju apzīmēšanai, kur saistībā izcēlās tikai nodot un pieņemot lietu, bert ne tikai iepriekš vienojoties.

Avoti: KV

Innopolisa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikā, 155000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 2014. g.

Avoti: Wi

Ino   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tēbu dibinātāja Kadma meita, boiotiešu valdnieka Atamanta otrā sieva, Friksa un Helles pamāte.

Avoti: Mit

ino-   med.

1. Salikteņos norāda uz saistaudiem, kā arī uz muskuļu, kolagēnajām, elastīgajām šķiedrām.

Avoti: MSV

inoblasts   med.

1. Mezenhimas šūna, no kuras attīstās saistaudi.

Avoti: TM

inocistoma   med.

1. Cistiski deģenerējusies fibroma.

Avoti: TM

inocīts   med.

1. Saistaudu šūna.

Avoti: TM

inocybe   lat.

1. Šķiedrgalvītes.

Inocybe cookei— Kuka šķiedrgalvīte.

Inocybe fastigiata— smailā šķiedrgalvīte.

Inocybe geophylla— zemes šķiedrgalvīte.

Inocybe lacera— sķeltā šķiedrgalvīte.

Inocybe patouillardii— Patujāra šķiedrgalvīte.

Avoti: LD

inoficiāls   novec.

1. Neoficiāls.

Avoti: KV

inofragma   med.

1. Muskuļu šķiedru šķērsmembrāna.

Avoti: TM

inohimenīts   med.

1. Saistaudu membrānas, aponeirozes iekaisums.

Avoti: TM

inohondrīts   med.

1. Šķiedrainā skrimšļa iekaisums.

Avoti: TM

inokulācija

1. biol. Dzīvu mikroorganismu ievadīšana barotnē, augsnē, auga vai dzīvnieka organismā; uzsēšana; inficēšana.

2. psih. Pretestības nostiprināšana pret ārējām ietekmēm.

Avoti: SV99, PsA

inokulators   med.

1. Inokulācijā lietojamais instruments; potnazis.

Avoti: TM

inolīts   med.

1. Konkrements, kas veidojas no fibrozām šķiedrām.

Avoti: TM

inoloma   lat.

1. Biezkātes, kas senāk bija nodalītas atsevišķā ģintī no tīmeklenēm.

Inoloma traganum— āžu biezkāte jeb āžu tīmeklene.

Avoti: LD

inonotus   lat.

1. Himenohēšu dzimtas ģints.

Inonotus obliquus— šīs ģints suga.

Inonotus obliquus f. sterilis— čaga jeb melnā bērzu piepe.

Avoti: LD

inopeksija   med.

1. Asiņu pastiprināta tieksme sarecēt.

Avoti: MSV

inoperabls   med.

1. Neoperējams smaga veselības stāvokļa dēļ.

Avoti: TM

inoskleroze   med.

1. Skleroze un indurācija kā fibrozo audu šķiedru proliferācijas sekas.

Avoti: TM

inoskopija   med.

1. Fibrīna fizikāla un ķīmiska izmeklēšana asins recekļos, eksudātā un ķermeņa šķidrumos.

Avoti: TM

inoskulācija   med.

1. Asinsvadu tiešs savienojums.

Avoti: TM

inostoze   med.

1. Kaulaudu reģenerācija, lai aizstātu bojāgājušos audus.

Avoti: MSV

inotagma   med.

1. Muskuļšūnu kontraktilo struktūrelementu lineārais izvietojums.

Avoti: MSV

inotropisks   med.

1. Tāds, kas ietekmē muskuļu kontrakcijas; simpātiskā nerva kairinājums ietekmē sirds muskuļa kontrakcijas pozitīvi inotropiski, bet klejotājnerva - negatīvi inotropiski.

Avoti: MSV

inotrops   med.

1. Tāds, kas ietekmē muskuļa kontrakcijas.

Avoti: TM

inovācija

1. Zinātnes sasniegumu (produktīvu zināšanu) pārvēršana jauninājumos; zinātnisks vai tehnisks jaunums, jauninājums, jaunievedums plašā nozīmē.

2. val. Jauns veidojums valodā (leksikā, gramatikā u. c. apakšsistēmās).

Avoti: SV99

inovatīvs

1. Tāds, kas saistīts ar inovācijām, to ieviešanu.

Avoti: PL

inovators

1. Tas, kas darbojas inovatīvi, kura darbība ir inovatīva.

Avoti: PL

Inovroclava   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 75500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1238. g.

Avoti: LpA, Wi

inozēmija   med.

1. Palielināts fibrīna daudzums asinīs.

2. Inozīts asinīs.

Avoti: TM

inozīns

1. Nukleozīds C10H12N4O5, sastāv no purīnbāzes 6-oksipurīna (hipoksantīna) un D-ribozes, atrodas visos organismos.

Avoti: LPE

inozīnskābe   med.

1. Mononukleotīds, muskuļu adenilskābes noārdīšanās produkts, kurā adenīna vietā ir hipoksantīns; atrodama muskuļos; pārtikas piedeva E630, garšas un aromāta pastiprinātājs, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai uzturā, var saasināt podagru.

Avoti: TM, Zkp

inozītheksafosforskābe   med.

1. Inozīta savienojums, kurā visas sešas hidroksilgrupas esterizētas ar fosforskābi; atrodama labības graudos.

Avoti: TM

inozīts

1. Organisks savienojums - sešlocekļu cikliskais spirts, viens no B vitamīniem, ūdenī šķīstoša salda, kristāliska viela.

Avoti: SV99

inozītūrija   med.

1. Inozīts urīnā.

Avoti: TM

inprotokolācija   novec.

1. Darījuma ierakstīšana tiesu grāmatās, parasti nekustamo īpašumu darījumus slēdzot; ingrosācija.

Avoti: KV

inquieto   mūz.

1. Nemierīgi.

Avoti: Mūz

INR   saīs.

1. Indijas rūpija; Indijas Republikas valūtas kods, sīknauda - paiss.

Avoti: PnR

inraugs   apv.

1. Varžacs.

Avoti: ViV

INRI   saīs.

1. Jēzus no Nācaretes, jūdu ķēniņš (latīņu "Jesus Nazarenus Rex Judaeorum").

Avoti: MLVV, LME

inruktācija   med.

1. Gaisa ierīšana ar troksni.

Avoti: TM

insaiders   ek.

1. Kompānijas uzticamības persona, kam ir pieeja konfidenciālai informācijai par firmas lietām, pateicoties savam dienesta stāvoklim un radniecības saitēm, ar kuru palīdzību rodas iespēja saņemt konfidenciālu informāciju.

Avoti: SbV

insaids   žarg., iron.

1. Pusvidējais uzbrucējs (handbolā, senāk arī futbolā).

Avoti: SLG

insaits

1. filoz. Pēkšņa intuitīva problēmas aptveršana bez loģiskās analīzes palīdzības; tiešās izziņas akts.

2. psih. Atskārsme, apjēgšanas moments domāšanas procesa, jaunas idejas rašanās; intuitīvas domāšanas rezultāts.

Avoti: SV99

Insalaha   vietv.; novec.

1. Ain Sālaha - liela oāze un apdzīvota vieta Alžīrijā, Centrālajā Sahārā.

Avoti: PZT

insalivācija   med.

1. Barības sajaukšana ar siekalām košļājot.

Avoti: TM

insanīts   psih.

1. Psihisks traucējums.

Avoti: PsA

Insara   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Mordvijas Republikā, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Insbruka   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Innsbruck"), Tiroles federālās zemes administratīvais centrs, Alpos pie Innas, 122500 iedzīvotāju (2013. g.), tūrisma un ziemas sporta centrs, 1964. un 1976. g. notika Ziemas olimpiskās spēles, universitāte (dib. 1669. g.), pilsētas tiesības no 1239. g.

Avoti: LEV, LpA

insc.   saīs.

1. Inscenējis.

Avoti: i1

inscen.   saīs.

1. Inscenējums; inscenēts.

Avoti: i1

inscenējums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> inscenēt (1); uzvedums, izrāde (parasti skatuviski sarežģīta, ar lielu personāžu).

2. Paveikta darbība --> inscenēt (2); pasākums, lai kādu maldinātu.

Avoti: LLVV

inscenēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sagatavot (piemēram, lugas, operas) izrādi (parasti skatuviski sarežģītu, ar lielu personāžu).

2. Izdarīt, notēlot, sarīkot (ko), lai ar savu izturēšanos, rīcību maldinātu.

Avoti: LLVV

inscenētāja   s.

1. Inscenētājs.

Avoti: LV87

inscenētājs   v.

1. Cilvēks (parasti režisors), kas sagatavo dramatisku darbu vai mūzikas sacerējumu izrādīšanai uz skatuves vai filmēšanai.

Avoti: LV87

inschallāh   arābu

1. Dievs tā grib, islāmticīgo izteiciens.

Avoti: LME

insecta   lat.

1. Kukaiņi.

Avoti: KV

insectivora   lat.

1. Kukaiņēdāji - zīdītāju klases kārta.

2. Kukaiņēdāji - lakstaugi, kam papildu barības avots ir kukaiņi.

Avoti: PDE

insekcēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. Ieviesties (kādā teritorijā) - par kukaiņiem.

Avoti: LLVV

insektārijs   -a, v.

1. Telpa, kas iekārtota kukaiņu audzēšanai un novērošanai.

Avoti: LLVV

insekti   -u, vsk. insekts, -a, v.

1. Kukaiņi.

Avoti: LLVV

insekticīds   -a, v.

1. Viela, kas iznīcina kukaiņus.

Avoti: LLVV

insektifūgs   med.

1. Ķīmisks līdzeklis, kas atbaida insektus.

Avoti: TM

insektoakaricīds   ķīm.

1. Viela, ko lieto kukaiņu un ērču apkarošanai vienlaicīgi.

Avoti: VzsV

insektofungicīds   ķīm., med.

1. Viela, ko lieto kukaiņu un slimību izraisītāju sēņu vienlaicīgai iznīcināšanai.

Avoti: ZTV

insektoloģija   novec.

1. Entomoloģija, mācība par kukaiņiem.

Avoti: KV

insekts

1. Kukainis, mūdzis.

Avoti: LV93

insekts

1. Kukainis, mūdzis.

Avoti: LV93

inseminācija

1. Olšūnas apaugļošana.

2. Mākslīgā apsēklošana.

Avoti: SV99

insensibile   mūz.

1. Nemanot, pakāpeniski.

Avoti: Mūz

insensibilitāte   med.

1. Jutības trūkums.

2. Samaņas zaudēšana.

3. Nejutība, vienaldzība.

Avoti: TM

inserāts   novec.

1. Sludinājums laikrakstā; annonse.

Avoti: KV

insercija

1. med. Piestiprināšanās; muskuļa vai cīpslas piestiprināšanās vieta; nabassaites piestiprināšanās vieta pie placentas.

2. biol. Hromosomu pārveide, hromosomu fragmentu pārvietojums vienas hromosomas robežās.

3. poligr., novec. Uz 6,5 punktu bieznes liets burts sludinājumu salikumiem.

Avoti: TM, ĢT, GV

insesibile   mūz.

1. Nejūtami, nemanāmi.

Avoti: ML

insidiozs   med.

1. Viltīgs, slepens, piem., slimība, kas attīstās nemanot.

Avoti: TM

insignijas

1. Valdnieku vai priesteru augstākās varas simboli (kronis, scepteris, zelta diadēma, ziloņkaula krēsls, tiāra, mitra, zizlis u. tml.).

Avoti: SV99

insinuācija   -as, s.

1. Ļaunprātīgs apmelojums.

2. novec. Pielabināšanās ļaunprātīgā nolūkā.

Avoti: LLVV, LV93

insinuatio   novec.

1. Romiešu tiesībās sevišķs dāvinājuma veids, kad dāvinājums tiek paziņots tiesas priekšā un ierakstīts dāvinājumu reģistrā.

Avoti: KV

insinuēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apmelot; izplatīt melīgus izdomājumus; ļaunprātīgi aprunāt.

Avoti: LLVV

insipids   novec.

1. Muļķīgs, sājš, bez gaumes.

Avoti: KV

INSIS   saīs.

1. Integrēto pakalpojumu starpiestāžu sistēma ("Interinstitutional system of integrated services").

Avoti: PnR

inskripcija

1. Uzraksts (uz statujas, plāksnes u. tml.).

Avoti: SV69

insolācija   -as, s.

1. Saules radītais starojums, apgaismojums.

2. Saules enerģijas daudzums, ko noteiktā laikā saņem laukuma vienība.

3. Apsauļošana.

Avoti: LLVV, SV99, LV93

insolēt   novec.

1. Apsauļot.

Avoti: LV93

insolubilitāte   med.

1. Nešķīdība.

Avoti: TM

insolvence   novec.

1. Maksātnespēja.

Avoti: KV

insolvents   novec.

1. Maksātnespējīgs.

Avoti: KV

insomnija   med.

1. Bezmiegs, miega trūkums; traucēts miegs; ilgstošs stāvoklis, kurā nav iespējams iemigt.

Avoti: TM

insorbcija   med.

1. Vielu kustība no zarnu lūmena uz asinīm.

Avoti: MSV

insp.   saīs.

1. Inspektors (kopā ar uzvārdu); inspekcija.

Avoti: i1

inspekcija   -as, s.

1. Pārraudzības, pārbaudes iestāde vai grupa.

2. parasti vsk. Apskate, pārbaude.

3. med. Novērošana, aplūkošana.

Avoti: LLVV

inspektēt   novec.

1. Pārlūkot, pārbaudīt.

Avoti: LME

inspektētājs   novec.

1. Pārraugs.

Avoti: LME

inspektorāts   novec.

1. Inspektora amats un miteklis.

Avoti: KV

inspektors   -a, v.

1. Darbinieks, amatpersona, kas uzrauga, pārlūko, kontrolē kādu noteikumu izpildi.

Avoti: LLVV

inspersija   med.

1. Apkaisīšana ar apkaisāmo pulveri.

Avoti: TM

inspicēšana   jur.

1. Darbības, kas tiek veiktas, lai novērtētu produkcijas projektēšanas stadiju, produkta, procesa un pakalpojuma atbilstību konkrētām prasībām, pamatojoties uz profesionāliem spriedumiem vai galvenajiem kritērijiem.

Avoti: JtV

inspicēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Uzraudzīt, pārlūkot; kontrolēt.

Avoti: LLVV

inspicētājs   novec.

1. Pārraugs.

Avoti: LME

inspicients   -a, v.

1. Amatpersona, kas gādā par to, lai pakļautās iestādes vai personas izpildītu attiecīgos pienākumus.

Avoti: LLVV

inspirācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Iedvesmošana; arī musināšana (uz ko), pamudināšana, provocēšana.

2. Iedvesma; radošs stāvoklis; apskaidrība.

3. fiziol. Ieelpa, ieelpošana.

Avoti: LLVV, PsA

inspirators   -a, v.

1. Cilvēks, kas inspirē (1); iedvesmotājs; arī musinātājs.

Avoti: LLVV

inspirēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iedvesmot; arī musināt (uz ko).

2. fiziol. Ieelpot.

Avoti: LLVV

inspirometrs   med.

1. Aparāts ieelpas dziļuma, biežuma un tilpuma noteikšanai.

Avoti: TM

inspisācija   med.

1. Sabiezēšana, sabiezināšana; iztvaicēšana; izžūšana.

Avoti: TM

inspisators   med.

1. Aparāts šķidruma, piem., asins seruma, ekstraktu sabiezināšanai.

Avoti: TM

inst.   saīs.

1. Institūts.

Avoti: i1

instalācija   -as, s.; tehn.

1. parasti vsk. Darbība --> instalēt.

2. Vadu un ierīču kopums (piemēram, telpā, ēkā, uzņēmumā).

3. Mākslas darbs - no dažādiem priekšmetiem, materiāliem veidota kompozīcija.

Instalāciju māksla— mākslas darba forma - no dažādiem priekšmetiem, materiāliem veidota kompozīcija.

4. Programmatūras ielaišana datorā (piem., no disketes, kompaktdiska u. c.).

Avoti: LLVV, SV99

instalators

1. Instalācijas darbu speciālists.

Avoti: SV99

instalēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; tehn.

1. Ierīkot, uzstādīt (iekārtas, elektriskos vai hidrauliskos pievadus, piemēram, telpā, ēkā, uzņēmumā).

2. inf. Datoru uzstādīt darbam, tajā ielaist programmatūru.

Avoti: LLVV

installācija   novec.

1. Kanoniķa ievešana amatā ar bīskapa pilnvarnieka (parasti dekāna) un kāda valdības vietnieka piedalīšanos.

2. Instalācija.

Avoti: KV

installātors   novec.

1. Instalators.

Avoti: KV

installēt   novec.

1. Instalēt.

Avoti: KV

instance   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Pakāpe vai posms savstarpēji pakļautu iestāžu sistēmā, piem., tiesu instance.

Avoti: LLVV

instante   mūz.

1. Neatlaidīgi.

Avoti: Mūz

instaurācija   med.

1. Atjaunošana; fizioloģiskā stāvokļa pirmā izpausme; jaunas funkcijas iestāšanās.

Avoti: TM

instāze   psih.

1. Narkotiska "iegremdēšanās sevī".

Avoti: PsA

Insterburga   vietv.

1. Sena pilsēta Austrumprūsijā, pilsētas tiesības kopš 1336. g., pēc 2. pasaules kara iekļauta Krievijas Kaļiņingradas apgabalā, 1946. g. pārdēvēta par Čerņahovsku.

Avoti: PZT

instilācija   med.

1. Iepilināšana.

Rektālā instilācija— pilienu klizma.

Avoti: MSV

instinktimpulss   psihoan.

1. Dziņa darbībā.

Avoti: SV96

instinktīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko nosaka instinkts; tāds, kas ir saistīts ar instinktu.

Avoti: LLVV

instinkts   -a, v.

1. Iedzimtu organisma reakciju kopums, kuru forma ir gandrīz nemainīga un kuras nodrošina galvenokārt svarīgākās dzīvības funkcijas.

Avoti: LLVV

institor   novec.

1. Vergs kā komijs sava saimnieka tirdzniecības uzņēmumā; par tā darbību saimnieks tomēr nesa pilnīgu atbildību.

Avoti: KV

institūcija

1. Pasaules, reģiona vai atsevišķas valsts iestāde vai organizācija, kas veic noteiktus uzdevumus kādā sabiedrības dzīves sfērā (likumdošanā, izpildvaras vai tiesu darbā u. tml.).

2. vsk. Institūcijas.

Avoti: SV99

institūcijas

1. Romiešu civiltiesību rokasgrāmatas, kurās sistemātiski izklāstīti tiesību normu pamatprincipi.

2. dsk. Institūcija.

Avoti: SV99

institucionālisms

1. 20. gs. sākumā radies politiskās ekonomijas virziens, it īpaši ASV, kurā dominē atziņa, ka nepieciešama valsts regulējoša iejaukšanās ekonomikā, un uzsvērts, cik liela loma ekonomikā ir sociālām, politiskām un ekonomiskām institūcijām.

Avoti: SV99

institucionalizācija

1. Cilvēku kopu vai attiecību organizatoriska noformēšana.

2. Uzvedības normu oficiāla pasludināšana par vispārobligātām.

Avoti: PV

institucionalizēt

1. Kādas sabiedriski nozīmīgas funkcijas īstenošanu padarīt par institūtu (3, 4).

2. Pieņemt par vispārobligātu.

Avoti: SV99

institucionāls

1. Saistīts ar institūtu (3,4), institūciju, tiem raksturīgs.

Avoti: SV99

instituēt   novec.

1. Ierīkot, iekārtot, nodibināt; mācīt.

Avoti: KV

institutio   novec.

1. Romiešu tiesību pamatprincipu teorētiskās apmācības kurss.

2. Mantinieka iecelšana testamentā.

Avoti: KV

institūts   -a, v.

1. Pētniecības vai kultūras iestāde.

2. Nozares augstskola (it īpaši PSRS).

3. Sabiedrisks iekārtojums, nodibinājums.

4. Tiesību, normu kopums, kas regulē sabiedriskās attiecības kādā jomā; juridisku attiecību norma.

Politiskais institūts— cilvēku pašdarbīga (brīvprātīga) vai uzspiesta vienošanās par sabiedriskās uzvedības kārtību.

Avoti: LLVV, SV99, PV

instr.   saīs.

1. Instrukcija.

2. Instrumentācija; instrumentāls; instrumentējis.

3. val. Instrumentālis.

Avoti: i1

instrāts   val.

1. Kādā valodā citas tai pašā teritorijā lietotas valodas ietekmē izveidojies aizguvumu kopums.

Avoti: VsV

instructio   novec.

1. Instrukcija.

Avoti: KV

Instruča   vietv.

1. Upe Krievijas Kaļiņingradas apgabalā, Prēgeles (Pregoļas) labā satekupe.

Avoti: PZT

instruēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar norādījumiem, instrukcijām sagatavot kādai rīcībai, darbībai; informēt, arī rīkot.

Avoti: LLVV

instrukcija   -as, s.

1. Vadošs norādījums (kādai rīcībai, darbībai); priekšraksts.

2. inf. Semantiska izteiksme programmēšanas valodā, kas apraksta izpildāmo operāciju un identificē tās operandus.

Avoti: LLVV, ZTV

instruktāža   -as, s.

1. Iepazīstināšana ar instrukciju; instruēšana, pamācīšana.

Avoti: LLVV

instruktīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar instrukciju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

instruktors   -a, v.

1. Cilvēks, kas sniedz instrukciju, apmāca kādā amatā, arī kādai rīcībai, darbībai.

// vēst. Amatpersona PSRS valsts, kooperācijas vai sabiedriskās organizācijās.

2. Jaunākā komandējošā sastāva karavīrs armijā.

Avoti: LLVV

instrum.   saīs.

1. Instruments (skaņdarbu aprakstos).

Avoti: i1

instrumentācija   -as, s.

1. mūz. Skaņdarba iekārtojums instrumentālam sastāvam (piemēram, orķestrim, kameransamblim).

2. mūz. Vienam instrumentam (parasti klavierēm) rakstīta skaņdarba pārveidošana instrumentālam sastāvam (piemēram, orķestrim, kameransamblim).

3. parasti vsk.; mūz. Mācība par mūzikas instrumentu tehniskajām un mākslinieciskajām iespējām un to izmantošanu kompozīcijā.

4. literat. Skaņu atlase pantā, kura piešķir tam īpašu skanējumu, rada emocionālu nokrāsu.

5. med. Slimnieku izmeklēšana ar instrumentiem; instrumentu lietošana; instrumentu kopšana.

Avoti: LLVV, MSV

instrumentālis   -ļa, v.; val.

1. Nomenu un pronomenu locījumu forma, kas atbild uz jautājumu: ar ko?

Avoti: LLVV

instrumentālisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Pragmatisma paveids, kas idejas un jēdzienus aplūko nevis kā objektīvās īstenības atspoguļojumu, bet gan kā mākslīgus rīkus (instrumentus) subjektīvās pieredzes sakārtošanai.

Avoti: LLVV

instrumentālists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē mūzikas instrumentu.

2. Instrumentālisma piekritējs.

Avoti: LLVV

instrumentālmūzika

1. Mūzika, ko atskaņo ar mūzikas instrumentiem, atšķirībā no vokālās vai jauktās (vokāli instrumentālās) mūzikas.

Avoti: SV96

instrumentāls   -ais; s. -a, -ā;

1. mūz. Tāds, kas ir saistīts ar mūzikas instrumentiem.

Instrumentālā mūzika— mūzika, kas rakstīta atskaņošanai ar mūzikas instrumentiem.

Instrumentālais teātris— instrumentālā mūzika, kuras atskaņojumā iekļauti dažādi vizuāli (teātra, cirka, tēlotājas mākslas) elementi.

2. Saistīts ar instrumentu.

Instrumentālās nosēšanās sistēma— sistēma, kas nodrošina gaisakuģu nosēšanos sliktos redzamības apstākļos, izmantojot tikai indikatora rādījumus vai automātiskā lidojuma vadības sistēmas.

Instrumentālā fonētika— fonētikas apakšnozare, kurā ar mehāniskiem, elektriskiem elektroniskiem instrumentiem un ierīcēm pēta valodas skaņas un citus runas līdzekļus, piemēram, uzsvaru, intonāciju.

Instrumentālā metode— eksperimentāla valodas pētīšanas metode, kuras pamatā ir tehniskas ierīces, aparāta vai instrumenta izmantošana zinātniskā izmēģinājumā.

Avoti: LLVV

instrumentārijs   med.

1. Instrumentu komplekts, kas nepieciešams kādai darbībai: anatomiskai, ķirurģiskai, zobārstnieciskai, dzemdnieciskai u. c.

Avoti: MSV

instrumentēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; mūz.

1. Iekārtot (skaņdarbu) instrumentālam sastāvam (piemēram, orķestrim, kameransamblim).

2. Pārveidot (vienam instrumentam, parasti klavierēm, rakstītu skaņdarbu) instrumentālam sastāvam (piemēram, orķestrim, kameransamblim).

Avoti: LLVV

instruments   -a, v.

1. Rīks, līdzeklis (kāda darba, uzdevuma veikšanai).

// parasti dsk.; med. Rīki, piederumi, ko izmanto operācijās.

2. mūz. Ierīce, ar kuru var iegūt mūzikā izmantojamas skaņas.

Instrumentu saimes— instrumentu sadalījums pēc skaņas radīšanas principa: pašskaņi, stīgskaņi, plēvskaņi un gaisskaņi.

Avoti: LLVV, MūV

instrumentum   novec.

1. Romiešu tiesībās vergu aplūko kā sava kunga orgānu ar darbības spēju sava kunga labā.

2. Romiešu tiesībās saistošs rakstisks dokuments, kas apliecināts ar notāra vai 3 liecinieku parakstiem.

Avoti: KV

insubordinācija

1. Nepaklausība (priekšniecībai).

Avoti: SV69

insudācija   med.

1. Iekaisuma šķidruma uzkrāšanās, piem., nierēs vai artēriju sienās.

Avoti: MSV

insuficience   med.

1. Kāda orgāna (sirds, nieru) mazspēja.

2. Kādas darbības nepietiekamība.

Avoti: SV99

insuflācija

1. med. Iepūšana, pūtiens; pulveru vai gāzveida līdzekļu ievadīšana organisma dobumos, audos, vados (elpošanas, gremošanas).

2. mit. Zemapziņas suģestija, saskaņojot elpošanas ritmus.

Avoti: TM, MrJ

insula   vēst.

1. Daudzdzīvokļu māja Senajā Romā, kuras pirmajā stāvā bija darbnīcas, veikali vai krodziņi, otrajā stāvā mitinājās mājas īpašnieks, bet augstākajos stāvos esošās telpas tika izīrētas.

Avoti: MkV

insulārs

1. Salas-, salai raksturīgs.

Avoti: SV69

insulinēmija   med.

1. Palielināts insulīna daudzums asinīs.

Avoti: TM

insulinogēns   med.

1. Tāds, kas radies insulīna terapijas rezultātā.

Avoti: TM

insulinoģenēze   med.

1. Insulīna veidošanās.

Avoti: TM

insulinoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no aizkuņģa dziedzera saliņu šūnām.

Avoti: TM

insulinopātija   med.

1. Ikviens defekts ģenētiski nosacītajā insulīna molekulas struktūrā; parasti izpaužas ar hiperinsulinēmiju un viegli izteiktu sindromu, kas līdzīgs 2. tipa cukura diabētam.

Avoti: MSV

insulīns   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Hormons, ko izstrādā aizkuņģa dziedzeris un kas regulē ogļhidrātu maiņu organismā.

Insulīna lipodistrofija— lokāls taukaudu zudums insulīna ievadīšanas vietā.

Avoti: LLVV, TM

insulīts   med.

1. Limfocītu infiltrācija Langerhansa saliņās, izraisot iekaisīgas vai imunoloģiskas reakcijas.

Avoti: MSV

insulogēns   med.

1. Aizkuņģa dziedzera endokrīno traucējumu ierosināts.

Avoti: TM

insuloma   med.

1. Langerhansa saliņu adenoma.

Avoti: TM

insulopātisks   med.

1. Attiecīgs uz insulīna sekrēcijas traucējumiem.

Avoti: TM

insultācija   novec.

1. Aizskārums, rupjība, izsmiešana.

Avoti: LV93

insultēt   novec.

1. Izzobot, izsmiet: apvainot, rupji izturēties.

Avoti: KV

insults   -a, v.; med.

1. Pēkšņs smadzeņu asinsrites traucējums, kas parasti ir saistīts ar smadzeņu vielas bojājumiem un funkciju traucējumiem.

Avoti: LLVV

Insureceja   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Breilas žudecā, 6500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

insurekcija

1. Bruņota sacelšanās.

insurgents   -a, v.

1. Bruņotas sacelšanās dalībnieks, dumpinieks.

Avoti: LLVV

insurģents   novec.

1. Sacelšanās dalībnieks, nemiernieks, dumpinieks.

Avoti: LME

insurrekcija

1. Bruņota sacelšanās.

Avoti: SV96

inšallā   arābu

1. Dievs tā grib, islāmticīgo izteiciens.

Avoti: LME

Inšans   vietv.

1. Inšana kalni - cilu kalnu virkne Ķīnā ("Yinshan"), uz ziemeļiem no Huanhes lielā līkuma, garums - 450 km, augstums - līdz 2400 m.

Avoti: PZT

int.   saīs.

1. Integrāls.

2. Interjekcija, izsauksmes vārds.

Avoti: i2

Inta   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Komi Republikā, 28500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

intabulācija   novec.

1. Darījuma ierakstīšana tiesu grāmatās, parasti nekustamo īpašumu darījumus slēdzot; ingrosācija.

Avoti: KV

intaglio   novec.

1. Gemma, kurā iedobts rotājums; bieži ietverta gredzenā un lietota kā zīmogs.

Avoti: KV

intakts

1. Neskarts.

Avoti: SV69

intalja

1. Gliptikas paveids - gemma ar iegrieztiem, iedobtiem attēliem.

Avoti: SV99

intaļjotipija   poligr., novec.

1. Poligrāfijas process, kurā stereotipijas vai metāla plāksni pārvelk ar plānu želatīna šķīdinājumu un žāvē; plāksnes padara jutīgas kalija bihromāta šķīdinājumā, kam drusciņ piejaukts broma amonijs; kopē zem negatīva, attīsta karstā dzelzs vitriola šķīdinājumā, tad žāvē un pēc apgriešanas un montāžas iespiež.

Avoti: GV

intarsēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Veidot intarsiju.

Avoti: MLVV

intarsija   -as, s.

1. Dekoratīvs rotājums, kompozīcija, ko veido koka priekšmeta virsmā iestrādāti dažādas krāsas un tekstūras koka gabaliņi vai plāksnītes.

2. novec. Ādas mozaīka grāmatu iesiešanas tehnikā.

Avoti: LLVV, GV

INTAS   saīs.

1. Starptautiskā asociācija sadarbības veicināšanai ar zinātniekiem no bijušās Padomju Savienības jaunajām valstīm.

Avoti: PnR

Inte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Limbažu novada Limbažu pagastā.

2. Intes muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Drabešu pagastā.

Avoti: LC, KV

integrācija   -as, s.

1. Atsevišķu daļu apvienošana vienā veselumā, sistēmā.

Sociālā integrācija— indivīdu, organizāciju vai valstu savstarpējo attiecību sakārtojums, kas ļauj izvairīties no konfliktiem.

2. Iekļaušanās kādā organizācijā, savienībā u. tml.

Horizontālā integrācija— ražošanas veids - nelielu uzņēmumu, kooperēšanās un specializēšanās, izmantojot modernu tehnoloģiju.

Vertikālā integrācija— progresīvs ražošanas organizācijas veids, pēc kura atsevišķu nelielu uzņēmumu darbību nosaka galvenā firma.

3. Saimnieciskās dzīves internacionalizācijas forma: brīva tirdzniecība starp dalībvalstīm, muitu savienība u. tml.

4. ek. Legalizācijas procesa stadija, kas tieši vērsta uz to, lai noziedzīgi iegūtam īpašumam piešķirtu likumības šķietamību.

Avoti: LLVV, SV99, SbV

integrafs   novec.

1. Instruments mehāniskai laukumu aprēķināšanai; plānimetrs.

Avoti: KV

integrāfs

1. Aparāts integrāllīnijas uzzīmēšanai pēc dotā diferenciālvienādojuma.

Avoti: SV69

integrālģeometrija

1. Matemātikas nozare, kas pētī dažus speciālos punktu, taišņu, plakņu u. c. ģeometrisku objektu raksturlielumus jeb mērus, kuri aprēķināmi ar integrēšanu.

Avoti: LPE

integrālis   -ļa, v.; mat.

1. Funkciju saime, kuru diferenciālis izsakāms ar attiecīgo funkciju.

Noteiktais integrālis— šādas saimes jebkuras funkcijas divu vērtību starpība.

Nenoteiktais integrālis— dotās funkcijas f(x) primitīvo funkciju F(x) kopa F(x)+C (C - patvaļīga konstante).

Avoti: LLVV

integrālkosinuss

1. Speciāla funkcija, kuru definē ar īpašu integrāli.

Avoti: LPE

integrāllīnija

1. Parasto diferenciālvienādojumu sistēmas atrisinājuma grafiks.

Avoti: LPE

integrāllogaritms

1. Speciāla funkcija ko definē ar īpašu integrāli.

Avoti: LPE

integrālnolīdzinājums   novec.

1. Nolīdzinājums, kur nezināmā, meklējamā funkcija stāv pēc integrālzīmes.

Avoti: KV

integrālrēķini   -u, v.; parasti dsk.; mat.

1. Matemātikas nozare, kas aplūko integrāļu īpašības, aprēķināšanu un izmantošanu.

Avoti: LLVV

integrāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Cieši saistīts, nedalāms, vesels.

Integrālā doza— pilns starojums, ko saņem viss apstarotais objekts.

Integrālā mikroshēma— mikrominiatūra elektroniska cietvielu ierīce, kurā lielā blīvumā kopīgā struktūrā apvienoti dažādi elementi (tranzistori, diodes, rezistori, kondensatori), kas nav atdalāmi un izmantojami atsevišķi.

Integrālā shēma— integrālā mikroshēma.

Integrālā optika— fizikas nozare, kas pētī gaismas izplatīšanos plānās dielektriķa kārtiņās, kā arī gaismas ģenerēšanu, modulēšanu, pastiprināšanu u. c. pārveidošanu šajās kārtiņās, lai veidotu miniatūras optiskās integrālās shēmas.

Integrālais taimeris— integrālā mikroshēma, kas paredzēta dažādu laika aiztures elementu izveidei.

Avoti: LLVV

integrālshēma

1. Miniatūra elektroniska ierīce no pusvadītāju materiāla ar daudziem komponentiem (tranzistoriem, diodēm, pretestībām, kondensatoriem u. c.), viss izgatavots vienā procesā silīcija plāksnītē; integrālā shēma, mikroshēma.

Avoti: LEV

integrālsinuss

1. Speciāla funkcija, kuru definē ar īpašu integrāli.

Avoti: LPE

integrāltransformācija

1. Funkcionāla transformācija, kas katrai funkcijai piekārto citu funkciju pēc attiecīgas formulas.

Avoti: LPE

integrālvienādojumi

1. Vienādojumi, kuros nezināmā funkcija atrodas zem integrāļa zīmes.

Avoti: EV

integrators

1. Ierīce grafiskai vai skaitliskai integrēšanai (integrāļa aprēķināšanai).

Avoti: SV99

integrēšana   mat.

1. Nenoteiktā integrāļa atrašana.

2. Diferenciālvienādojuma atrisināšana, atrodot tā vispārīgo atrisinājumu.

Avoti: ZTV

integrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iekļaut kādā vienībā; papildināt, pilnveidot, izveidot par veselu vienību.

2. mat. Aprēķināt integrāli.

Avoti: LLVV

integrētā

1. Savienojumos ar "shēma" un "mikroshēma", tas pats, kas integrālā.

integrēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos, refl.

1. Iekļauties kopējā, vienotā veselumā, sistēmā.

Avoti: MLVV

integrēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no atsevišķiem, savstarpēji saistītiem elementiem, tomēr pastāv kā vienots veselums.

Avoti: MLVV

integrimetrs

1. Mehānisks vai elektromehānisks integrators.

Avoti: LPE

integritāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Cieša saistība, nedalāmība, veselums.

2. psih. Psihiska neskartība.

Avoti: LLVV, PsA

integrodiferenciālvienādojumi

1. Vienādojumi, kuros nezināmā funkcija atrodas aiz integrāļa zīmes, kur sastopami arī šās funkcijas atvasinājumi.

Avoti: LPE

integuments

1. Apvalks - sēklaugu sēklaizmetņa sega, kas apņem tā centrālo daļu (kodolu).

2. Dzīvniekiem ārējā āda, kas šķir ķermeni no ārpasaules.

Avoti: SV69

intelbeņķis   žarg., iron.

1. Inteliģents.

Avoti: SLG

intelektkarte   ek.

1. Plastmasas karte ar iebūvētu atmiņu un mikroprocesoru, ko izmanto lietotāju identificēšanai un dažādu elektronisku darījumu veikšanai; čipkarte.

Avoti: EF

intelekts   -a, v.

1. Spēja atspoguļot un izzināt priekšmetu un parādību īpašības, savstarpējās attieksmes; spēja, izmantojot izziņas rezultātus, darboties jaunā situācijā.

Mākslīgais intelekts— tehniska informācijas apstrādes sistēma, kas spēj veikt sarežģītus uzdevumus; cilvēka intelekta datormodelis.

Avoti: LLVV

intelektuālis   -ļa, v.

1. Intelektuāla darba darītājs (piemēram, zinātnieks, konstruktors).

Avoti: LLVV

intelektuālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Filozofisks uzskats, ka izziņas procesā galvenā nozīme ir intelektam (prātam, domāšanai); radniecīgs racionālismam.

2. Domāšanas, prāta atziņu, teorētisku domu pārsvars pār jūtām un emocijām.

Avoti: LLVV

intelektuālists   -a, v.

1. Intelektuālisma (2) piekritējs.

Avoti: LLVV

intelektuāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar intelektu, tam raksturīgs.

Intelektuālais īpašums— juridisks termins, kas apzīmē autortiesības uz literatūras, mākslas un zinātniskiem darbiem un mākslinieku izpildītāju darbību, skaņu ierakstiem, radio un TV pārraidēm, zinātniskiem atklājumiem un izgudrojumiem, rūpnieciskiem paraugiem, preču zīmēm, firmas nosaukumu un komerciāliem apzīmējumiem.

Avoti: LLVV

inteligibls   filoz.

1. Izzināms tikai ar prātu vai intelektuālu intuīciju (ne ar sajūtām).

Avoti: SV99

inteliģence   -es, s.; parasti vsk.

1. Garīgā darba darītāju kopums; sociāla grupa, ko veido cilvēki, kuru profesija ir garīgais darbs.

2. Attīstītas garīgās, intelektuālās spējas, vispusīgu zināšanu, atziņu bagātība; spēja orientēties neparastos, jaunos apstākļos.

Avoti: LLVV, TM

inteliģents   -a, v.

1. Garīgi, intelektuāli attīstīts cilvēks; cilvēks ar dziļām zināšanām, ar plašu garīgo dzīvi; cilvēks, kas pieder pie inteliģences (1).

Avoti: LLVV

inteliģents   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt inteliģence (2).

Inteliģentais bezdarbnieks neakt.— bezdarbnieks ar vidējo vai augstāko izglītību.

Avoti: LLVV

inteliģentums   v.

1. Vispārināta īpašība --> inteliģents, šīs īpašības konkrēta izpausme.

intellekts   novec.

1. Intelekts.

Avoti: KV

intellektuālis   novec.

1. Intelektuālis.

Avoti: LV93

intellektuālisms   novec.

1. Intelektuālisms.

Avoti: KV

intellektuālists   novec.

1. Intelektuālists.

Avoti: LV93

intellektuāls   novec.

1. Intelektuāls.

Avoti: KV

intelligentia   lat.

1. Prāts.

Avoti: RtV

intelligibils   novec.

1. Tāds, kas aptverams un atzīstams tikai ar intelektu, bez pieredzes; sensibla pretstats.

Avoti: KV

intelliģence   novec.

1. Sapratnība, izmaņa, gudrība, intelektuālās apdāvinātības pakāpe, intelektuālo spēju kopums.

Avoti: KV

intelliģents   novec.

1. Inteliģents.

Avoti: KV

Intelsat   saīs.

1. Starptautiskā Telekomunikāciju satelītu organizācija ("International Telecommunications Satellite Organisation").

Avoti: PnR

intence

1. Uz kādu mērķi virzīts nodoms, nolūks, iecere.

Avoti: SV99

intencija   med.

1. Brūces sadzīšana.

2. Nodoms, cenšanās, mērķis.

Intencijas neiroze— jēgnoteiksmes trūkuma izraisīti psihes traucējumi.

Avoti: TM, PsA

intencionālisms   novec.

1. Jezuītu metode cilvēka nodomu ietekmēšanai, piem., audzināšanā, klosteros, arī grēksūdzē un svētā vakarēdienā.

Avoti: KV

intencionalitāte   filoz.

1. Apziņas virzība uz domas priekšmetu.

2. Domāšanas akta un priekšmeta saistība.

Avoti: SV96

intencionāls

1. Mērķtiecīgs; apzināts, apziņas virzīts; uz reālu vai iedomātu objektu vērsts (par apziņu un psihes parādībām vispār).

Avoti: SV99

intendants   -a, v.

1. mil. Persona, kas pārzina karaspēka un militāro iestāžu apgādi ar pārtiku un kara saimniecības priekšmetiem.

2. Teātra atbildīgais vadītājs (dažās valstīs).

3. vēst. Augsts pārvaldes ierēdnis (Francijā, līdz 1790).

Avoti: LLVV, T

intendantūra   -as, s.; mil.

1. Militāra iestāde, kas apgādā karaspēku un militārās iestādes ar pārtiku un kara saimniecības priekšmetiem.

Avoti: LLVV

intendents   novec.

1. Intendants.

Avoti: LME

intensificēt

1. Padarīt intensīvāku, palielināt intensitāti.

Avoti: LEV

intensifikācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Intensitātes palielināšana vai palielināšanās; pastiprināšana; uzlabošana, kuras mērķis ir iegūt lielāku atdevi, labākus rezultātus; ražīguma kāpināšana; paspilgtināšana.

Avoti: LLVV

intensimetrs

1. Aparāts to elektrisko impulsu skaita noteikšanai, kuri vienā laika vienībā nāk no kodoldaļiņu skaitītāja vai impulsu jonizācijas kameras.

Avoti: SV69

intensitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Spēks; spraigums; spilgtums.

Darba intensitāte ekon.— darba spraigums, strādājoša cilvēka enerģijas patēriņš noteiktā laika vienībā.

Elektriskā lauka intensitāte— vektoriāls lielums, kas raksturo elektriskā lauka lielumu un virzienu noteiktā punktā.

Magnētiskā lauka intensitāte— vektoriāls magnētisko lauku raksturojošs lielums.

Avoti: LLVV

intensivitāte   s.

1. Vispārināta īpašība --> intensīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

intensivo   novec.

1. Spēcīgi.

Avoti: KV

intensīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Spēcīgs; spraigs; spilgts.

Intensīvā lauksaimniecība— lauksaimniecība, kas saistīta ar lieliem kapitālieguldījumiem.

Intensīvā zemkopība— tehnisku un ķīmisku palīglīdzekļu, kā arī darba pastiprināts ieguldījums zemkopībā.

Intensīvā saimniecība— lauksaimniecības veids, kur izlietā daudz darba un kapitāla, lai no maza zemes gabala iegūtu to pašu peļņu, ko ekstensīva saimniecība ar maz darba un mazu kapitālu iegūst no liela.

Intensīvā izmantošana— liela skaita pēcnācēju ieguve no vaislas dzīvnieka gada laikā.

Intensīvā nobarošana— dzīvnieku barošana, ar kuru īsā laikā iegūst realizācijas dzīvmasu.

Avoti: LLVV, SV33

intensīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> intensīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

intentio   novec.

1. Viena no 4 parastām prētora formulas daļām, proti, tā, kurā izteikta sūdzētāja prasība.

Avoti: KV

inter-

1. Priedēklis - starp-, vairākus aptverošs (piem., internacionāls).

Avoti: SV99

interakcesorisks   med.

1. Tāds, kas atrodas starp skriemeļu papildizaugumiem, piem., muskulis.

Avoti: TM

interakcija   psih.

1. Mijiedarbība.

Avoti: PsA

interakcionisms   psih.

1. Arī interaktīvais duālisms - teorija, ka psihiskais ar fizisko ir divi neatkarīgi, patstāvīgi procesi, kas savstarpēji mijiedarbojas.

Simboliskais interakcionisms— mūsdienu socioloģijas un sociālpsiholoģijas virziens, kas sociālo mijiedarbību skaidro kā tiešu saziņu, "apmaiņu ar simboliem", savstarpēju izpratni un kopīgu situācijas skaidrojumu.

Avoti: SV99

interaktīvs

1. Saistīts ar mijiedarbību.

Interaktīvs režīms— dialogrežīms.

Interaktīva programma— programma, kas paredzēta datora un cilvēka mijiedarbībai ar displeja un manipulatora starpniecību.

Avoti: SV99

interalveolārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp alveolām.

Avoti: TM

interannulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp diviem lokveida veidojumiem.

Avoti: MSV

interanulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp divām lokveida struktūrām.

Avoti: TM

interaritenoīds   med.

1. Tāds, kas atrodas starp diviem kausiņskrimšļiem.

Avoti: MSV

interartikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp locītavām.

Avoti: TM

interatrials   med.

1. Tāds, kas atrodas starp priekškambariem.

Avoti: TM

interbrigāde

1. Internacionāla brigāde - brīvprātīgo kaujas vienība, kas Spānijas pilsoņu karā (1936-38) cīnījās republikāņu pusē.

Avoti: SV99

intercalatio   novec.

1. Trūkstošā laika iespraušana, lai izlīdzinātu laika skaitīšanu starp dažādiem kalendāriem.

Avoti: KV

intercellulārs   novec.

1. Starpšūnu.

Avoti: KV

intercelulārs   med.

1. Starpšūnu-.

Avoti: MSV

intercentrāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp nervu centriem vai savieno tos.

Avoti: TM

interceptors   aeron.

1. Gaisakuģa aerodinamiskās vadības plāksne, spārna mehanizācijas elements, kas uzstādīts uz spārna augšējās virsmas un ko atverot (līdz 60 grādiem) samazinās cēlējspēks; var lietot arī šķērsvadībai.

Avoti: ZTV

intercerebrāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp smadzeņu puslodēm.

Avoti: TM

intercesija

1. Senajā Romā - augstāko amatpersonu tiesības atcelt citu amatpersonu lēmumus un apturēt viņu darbību.

2. Civiltiesībās - iejaukšanās lietā, uzņemoties cita parādu, galvojumu u. tml.

3. rel. Jēzus aizlūgšana par savu draudzi pie Tēva.

Avoti: SV99, RtV

interdentāls   med.

1. Tāds, kas atrodas zobu starpā.

Avoti: TM

interdependence

1. Savstarpēja atkarība.

Avoti: PsA, LPE

interdialītisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz laikposmu starp hemodialīzes periodiem.

Avoti: MSV

interdigitācija   med.

1. Savienošanās ar pirkstveida izaugumu palīdzību, piem., muskuļu.

2. Apakšējo un augšējo zobu pauguriņu saslēgšanās sakodienā.

Avoti: TM

interdigitāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp pirkstiem.

Avoti: TM

interdikcija   med.

1. Aizliegums; tiesmedicīnā aizliegums psihiski slimai personai rīkoties kā ar savu personisko, tā ar svešu mantu.

Avoti: TM

interdikts

1. Romiešu tiesībās - pretora pavēle, ar ko lika veikt vai aizliedza kādu darbību.

2. Viduslaikos - katoļu baznīcas (Romas pāvesta) soda līdzeklis - aizliegums rīkot dievkalpojumus un reliģiskas ceremonijas noteiktā teritorijā (lokālais interdikts) vai aizliegums piedalīties šādās ceremonijās (personālais interdikts).

Avoti: SV99

interdisciplinārs

1. Tāds, kas aptver divas vai vairākas disciplīnas (1).

Avoti: SV99

interesants   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izraisa vai var izraisīt interesi, piesaista vai var piesaistīt uzmanību.

Avoti: LLVV

interese   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. parasti vsk. Vajadzību, pieredzes un izvēles nosacīta aktīva attieksme pret īstenības objektiem.

2. dsk. Tas, kas ir vajadzīgs, nepieciešams, sniedz kādu labumu.

3. parasti dsk. Nodarbošanās, nozare, kam pievērš sevišķu uzmanību.

Apdrošināmā interese— interese neciest zaudējumus, iestājoties apdrošinātajam riskam.

Avoti: LLVV, JtV

interesents   -a, v.

1. Cilvēks, kam ir sevišķa interese (par ko).

Avoti: LLVV

intereses

1. Vajadzības, tieksmes; aizraušanās; arī labums, izdevīgums.

2. žarg., iron. Noguldījuma augļi; procenti.

Interešu grupa— cilvēku kopums, kas apzinās savas ekonomiskās, sociālās vai politiskās intereses, kas, savstarpēji mijiedarbojoties dažādās aktivitātēs, tiecas īstenot savas grupas intereses sabiedrībā.

Avoti: MIL, SLG, PV

interesēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Saistīt; nodarbināt domas; pievilkt, valdzināt.

Avoti: LLVV

interesēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Būt tādam, kam ir interese (par ko); izjust interesi (par ko).

Avoti: LLVV

interess   apv.

1. Interese.

Avoti: KiV

intereškopa   inf.

1. Ziņojumdēļa sistēmas lietotāju grupa,kuru apvieno kopīgas intereses, piemēram, sports, mūzika, vēsture vai politika.

Avoti: D3

interfalangeāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp blakus falangām.

Avoti: TM

interfascikulārs   med.

1. Starpkūlīšu-.

Avoti: TM

interfāze   biol.

1. Šūnas dzīves cikla stadija starp divām mitozēm.

Avoti: LPE

interfeiss

1. Saskarne - funkciju kopa, kas nodrošina datu apmaiņu starp divām ierīcēm, divām lietojumprogrammām vai starp lietotāju un lietojumprogrammu.

2. Salāgošanas ierīce vai sistēma.

3. Skaitļošanas, sakaru, datu pārraides un apstrādes tehnikā - noteikumu, programmu un aparatūras kopums, kas nodrošina iespēju dažādas ierīces savienot kopīgai darbībai.

Avoti: SV99

interfemorāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp ciskām.

Avoti: TM

interference   -es, s.; parasti vsk.

1. fiz. Divu vai vairāku svārstību vai viļņu savstarpēja pārklāšanās un mijiedarbība.

2. val. Atkāpes no dzimtās valodas normām kontaktvalodas ietekmē; tulkošanā - avotvalodas ietekmētas atkāpes no mērķvalodas normām.

3. biol. Kādā hromosomas rajonā notikušas krustmijas izraisīta krustmijas traucēšana blakus rajonos (pozitīvā interference).

4. biol. Retos gadījumos, kad krustmija notiek gēna robežās, vērojama tuvu krustmiju biežuma palielināšanās (negatīvā interference).

Avoti: LLVV, ĢT

interferencija   novec.

1. Interference.

Avoti: Ang

interferencterapija   med.

1. Elektroterapijas metode, kurā lieto divas sinusoidālas maiņstrāvas ar 3000-5000 Hz frekvenci, no kurām vienai ir mainīga frekvence; summējoties šīs strāvas rada atsevišķus strāvas impulsus.

Avoti: VE

interferometrija   astr.

1. Praktiskās astrofizikas metode, kurā debess ķermeņu attēlu iegūšanai, leņķiskā diametra un leņķiskā attāluma mērīšanai izmanto speciālus instrumentus - radiointerferometru un zvaigžņu interferometru.

Avoti: ZTV

interferometrs   fiz.

1. Iekārta, kurā izmanto interferenci, lai mērītu gaismas viļņa garumu, mehānisku nobīdi, vielas laušanas koeficientu vai kādu citu fizikālu lielumu.

Avoti: ZTV

interferons   biol.

1. Olbaltumviela, ko šūnas izstrādā pēc saskares ar vīrusiem un kas kavē vīrusu vairošanos.

Avoti: ZTV

interfibrilārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp šķiedrām.

Avoti: TM

interfiksācija   val.

1. Interfiksu izmantošana neērtu skaņu kopu novēršanai morfēmu sadurā.

Avoti: VsV

interfikss   val.

1. Afikss, kas saista divas morfēmas, bet kam parasti nav savas semantikas.

Avoti: VsV

interfilārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp tīkliņa pavedieniem.

Avoti: TM

interfilētisks   med.

1. Pārejošs formas ziņā starp diviem šūnu tipiem.

Avoti: TM

interfolikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp folikuliem.

Avoti: MSV

interfoveolārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp bedrītēm.

Avoti: TM

interfrontāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp abām pieres kaula pusēm.

Avoti: TM

interfronte   -es, s., vsk.

1. Politiska organizācija, kas izveidojās Latvijā 20. gadsimta 80. gadu beigās ar mērķi saglabāt sociālismu un Latviju Padomju Savienības sastāvā.

Avoti: MLVV

interfrontists   v.

1. Interfrontes pārstāvis.

Avoti: MLVV

interganglionārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp ganglijiem vai kas tos savieno.

Avoti: TM

intergirāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp smadzeņu krokām.

Avoti: MSV

interglaciāls   ģeol.

1. Starpleduslaikmets; siltāks laikposms starp diviem apledojumiem ar ledus kušanu un ledāja atkāpšanos.

2. Starpleduslaikmetā veidojies.

Interglaciālie nogulumi— starpleduslaikmeta nogulumi.

Avoti: ZTV, LD

interglandulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp dziedzeriem.

Avoti: TM

interglobulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp (dentīna pamatvielas apkaļķotām) lodītēm.

Avoti: TM

intergluteāls   med.

1. Tāds, kas ir sēžas starpā.

Avoti: TM

intergoniāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp abiem gonioniem (apakšžokļa leņķiem).

Avoti: TM

intergranulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp smadzeņu granulārajām šūnām.

Avoti: MSV

interhordāls   med.

1. Starpskrimšļu.

Avoti: MSV

interieur   novec.

1. Telpas iekšskats.

Avoti: KV

interim   novec.

1. Salikteņos - pagaidu.

Avoti: LME

interimārs

1. Pagaidu-.

Avoti: SV69

interimistisks   novec.

1. Pagaidu.

Avoti: KV

interims

1. Pagaidu vienošanas vai pagaidu lēmums.

Reliģiskie interimi— reformācijas laikā izdoti pagaidu rīkojumi, lai pārtrauktu reliģiskos strīdus starp katoļiem un protestantiem.

Avoti: SV69

interimteātris   novec.

1. Pagaidu teātris.

Interimteātris Rīgā— pagaidu latviešu teātris Rīgā 1908.-1917. g.

Avoti: LV93, KV

interiorizācija

1. Psihisks process, kurā notiek pāreja no ārējās - praktiskās darbības uz iekšējo - prāta darbību.

Avoti: EV

interiorizēt

1. Internalizēt - apgūt, t. i., iemācīties un sev par saistošiem pieņemt (sabiedrības ideālus, vērtības un normas).

Avoti: SV99

interj.   saīs.

1. Interjekcija; izsauksmes vārds.

Avoti: ĒiV

interjekcija   -as, s.; val.

1. Vārdšķira, pie kuras pieder nelokāmi vārdi, ko izmanto iespējami īsai emocionālai jūtu, gribas vai īstenības parādību attēlojuma un vērtējuma izteikšanai; izsauksmes vārds.

Avoti: LLVV

interjektivācija   val.

1. Konversijas paveids, kurā notiek dažādu vārdšķiru vārdu pāreja interjekcijās.

Avoti: VsV

interjektivēšanās   val.

1. Konversijas paveids, kurā notiek dažādu vārdšķiru vārdu pāreja interjekcijās.

Avoti: VsV

interjerists   v.

1. Interjera iekārtošanas speciālists.

Avoti: MLVV

interjers   -a, v.

1. Arhitektoniski un mākslinieciski izveidota celtnes iekšējā telpa.

2. Glezniecības žanrs, kas attēlo iekštelpu skatus.

3. biol. Dzīvnieku orgānu un audu iekšējā (anatomiskā un histoloģiskā) uzbūve.

Avoti: LLVV, SV99

interkadence   med.

1. Neregulārs pulss ar papildu vilni starp diviem sitieniem.

Avoti: TM

interkalārs   med.

1. Iestarpināts.

Avoti: TM

interkanalikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp kanāliņiem.

Avoti: TM

interkapilārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp kapilāriem.

Avoti: TM

interkarotisks   med.

1. Tāds, kas atrodas starp ārējo un iekšējo miega artēriju.

Avoti: TM

interkarpāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp plaukstas pamata kauliem.

Avoti: TM

interkavernozs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp dobumiem.

Avoti: TM

interkinēze   -es, s.; biol.

1. Šūnas stāvoklis starp pirmo un otro mejotisko dalīšanos.

Avoti: ĢT

interklavikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp atslēgas kauliem.

Avoti: TM

interklinoīds   med.

1. Tāds, kas atrodas starp spārnkaula mazo spārnu pauguriem.

Avoti: TM

interklubs   v.

1. Internacionāls klubs - kur satiekas dažādu valstu pārstāvji.

Avoti: LV87

interkokcigeāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp astes kaula segmentiem.

Avoti: TM

interkolumnārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp diviem stabiem.

Avoti: TM

interkolumnijs   arhit.

1. Attālums starp kolonnām.

Avoti: SV96

interkondilārs   med.

1. Starppauguru, starp (locītavas) pauguriem esošs.

Avoti: TM

interkontinentāls   novec.

1. Starpkontinentāls.

Avoti: KV

interkoronolds   med.

1. Tāds, kas atrodas starp vainagveida apakšžokļa izaugumiem.

Avoti: MSV

interkostāls   med.

1. Ribstarpu-.

Avoti: TM

interkostobrahiāls   med.

1. Ribstarpu un augšdelma, piem., ādas nervi.

Avoti: TM

interkostohumerāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz ribstarpu spraugām un augšdelma kaulu.

Avoti: MSV

interkrurāls   med.

1. Starpkājiņu, piem, virspusējā cirkšņa gredzena starpkājiņu šķiedras.

Avoti: TM

interkuneāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp ķīļveida kauliem.

Avoti: TM

interkurents   med.

1. Nejaušs, papildu, piem., slimība, kas rodas citas slimības laikā.

Avoti: TM

interlabiāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp lūpām vai starp kaunuma lūpām.

Avoti: TM

Interlākene   vietv.

1. Pilsēta Šveices vidienē ("Iterlaken"), Bernes kantonā, Āres krastā, starp Briencas un Tūnas ezeru, 5300 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT

interlaminārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp plāksnītēm.

Avoti: TM

interleikīns   med.

1. Proteīns, multifunkcionālo citokīnu grupas mediators, kas veicina limfoīdo un nelimfoīdo šūnu attīstību; simbols IL.

Avoti: MSV

interligamentārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp saitēm.

Avoti: TM

interlineārs

1. Starplīniju; tāds, kas rakstīts vai iespiests līniju (rindiņu) starpā.

Interlineārs tulkojums— starp teksta rindā izvietots pret katru vārdu uzrakstīts tā burtiskais tulkojums.

Avoti: KV, RtV

interlingva

1. Mākslīgā starptautiskā valoda, it īpaši saziņai medicīnas un zinātnes jomā.

2. Formalizēta starpvaloda mašīntulkošanā, kas īpaši nepieciešama, ja sistēmai jānodrošina tulkojumi no/uz vairākām valodām.

Avoti: SV99

interlingvistika

1. Valodniecības nozare, kas pētī sazināšanās iespējas dažādvalodības apstākļos un starptautiskās valodas kā šādas sazināšanās līdzekli.

Avoti: SV99

interlobārs   med.

1. Starpdaivu.

Avoti: TM

interlobīts   med.

1. Pleiras iekaisums starp divām plaušu daivām.

Avoti: TM

interlobulārs   med.

1. Starpdaiviņu.

Avoti: TM

interlok-   novec.

1. Salikteņa daļa - trikotāžas adījuma veids.

Avoti: Ang

interloks

1. Plāns, elastīgs, no abām pusēm vienāds trikotāžas adījums.

2. Apaļadījuma trikotāžas mašīna.

Avoti: SV99

interlūdija   -as, s.

1. mūz. Starpspēle, epizode (parasti starp divām skaņdarba daļām).

2. Neliela, farsam līdzīga luga (viduslaikos).

Avoti: LLVV

interlūnijs   novec.

1. Jauns mēnesis.

Avoti: KV

intermaksillārs   novec.

1. Starpžokļu kauls, mugurkaula dzīvniekiem sākot no kaulu zivīm īpašs kauls augšējo žokļa kaulu starpā.

Avoti: KV

intermalārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp vaigu kauliem.

Avoti: TM

intermaleolārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp potītēm.

Avoti: TM

intermamilārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp krūtsgaliem.

Avoti: MSV

intermarīns   novec.

1. Starpjūru.

Avoti: KV

intermeco   nelok., v.

1. Neliels instrumentāls brīvas formas skaņdarbs; starpposms starp skaņdarba daļām.

// pārn. Īss, parasti nenozīmīgs, iestarpinājums.

2. Muzikāla starpspēle drāmu, vēlāk arī operu starpbrīžos (17. gadsimtā Itālijā).

Avoti: LLVV

intermediāls

1. Tāds, kas atrodas starpā, vidējais.

Avoti: TM

intermediārs   novec.

1. Vidējs, vidū starp diviem.

Avoti: KV

intermediāts   ķīm.

1. Starpprodukts.

Avoti: ZTV

intermēdija   -as, s.

1. Īss, (parasti humoristisks) skats, aina starp uzveduma daļām, cēlieniem.

2. mūz. Fūgas posms starp tēmu un tās atkārtojumu.

Avoti: LLVV

intermedīns

1. Hipofīzes vidusdaļas iekšējās sekrēcijas produkts (hormons), kas piedalās zivju un abinieku krāsas maiņas regulēšanā, kā arī vizuālā purpura veidošanā acs tīklenē; konstatēts visās mugurkaulnieku klasēs.

Avoti: SV69

intermediolaterāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp priekšējiem un mugurējiem pelēkajiem stabiem, piem., muguras smadzeņu trakts.

Avoti: MSV

intermembranozs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp membrānām.

Avoti: TM

intermeningeāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp smadzeņu apvalkiem.

Avoti: TM

intermetakarpāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp delnas kauliem.

Avoti: TM

intermetālisks

1. Metālu savstarpējā mijiedarbība.

intermetamērisks   med.

1. Tāds, kas atrodas starp diviem metamēriem.

Avoti: TM

intermetatarsāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp pleznas kauliem.

Avoti: TM

intermezzo   mūz.

1. Intermeco.

Avoti: Mūz

intermisija   med.

1. Pārejošs simptomu vai slimības pārtraukums.

2. Periods starp divām slimības, piem., malārijas, lēkmēm.

Avoti: MSV

intermitence   psih.

1. Pārrāvums divās daļās.

Avoti: PsA

intermitējošs

1. Periodisks; tāds, kas atkārtojas.

Intermitējoša kustība— filmas kustība kamerā vai projektorā, kad filma tiek pavilkta uz priekšu par attālumu, kas vienāds ar kadra augstumu, un tad uz mirkli apstādināta; to panāk ar Maltas krusta mehānisma vai velkzobu mehānisma palīdzību.

Avoti: ZTV

intermitēt   novec.

1. Pārtraukt, izlikt.

Avoti: KV

intermitotisks   med.

1. Tāds, kas attiecas vai notiek periodā starp divām mitozēm.

Avoti: MSV

intermolekulārs   ķīm.

1. Tāds (process), kas risinās starp molekulām.

Avoti: ZTV

intermontāns   novec.

1. Starpkalnu; tāds, kas atrodas starp kalniem.

Avoti: KV

intermurāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp orgāna sienām.

Avoti: TM

intermuskulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp muskuļiem.

Avoti: TM

internacionāle   -es, s.; parasti vsk.

1. Koordinējoša institūcija, ko dibinājušas strādnieciskas (leiboristiskas) un sociālistiskas organizācijas.

Pirmā Internacionāle— starptautiska strādnieku apvienība (no 1864. gada līdz 1876. gadam).

Otrā Internacionāle— starptautiska strādnieku partiju apvienība, ko nodibināja Parīzē 1889. gadā un kas faktiski beidza pastāvēt Pirmā pasaules kara laikā.

Komunistiskā Internacionāle— komunistisko partiju un komunistisko organizāciju starptautiska apvienība (no 1919. gada līdz 1943. gadam).

Trešā Internacionāle— Komunistiskā Internacionāle.

Ceturtā internacionāle— Ļ. Trocka 1938. g. dibināta politiskā organizācija.

2. Daudzu valstu sociālistisko un komunistisko organizāciju un partiju himna.

3. PSRS himna 1917.-1944 g.

Avoti: LLVV

internacionālismoīds   val.

1. Vārds, kas darināts kādā mūsdienu valodā no internacionāliem, galvenokārt klasisko valodu, elementiem (saknēm, celmiem, afiksiem) un kas nav (var nebūt) izplatīts citās valodās, un tātad - kas ir nevis īsts, bet tikai šķietams internacionālisms.

Avoti: VsV

internacionālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Orientācija uz sadarbību, līdztiesību, savstarpēju palīdzību starp tautām un nācijām.

2. val. Daudzās valodās lietojams aizguvums.

Avoti: LLVV

internacionālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar internacionālismu (1), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

internacionālists   -a, v.

1. Internacionālisma piekritējs.

Avoti: LLVV

internacionālitāte   novec.

1. Visas tās sociālās parādības, kas vai nu izteic valstu tiešās attiecības vai arī tieši vai netieši tās ietekmē.

Avoti: KV

internacionalizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, arī rezultāts --> internacionalizēt.

Avoti: LLVV

internacionalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kaut kam piešķirt starptautisku raksturu.

2. Visām valstīm ar līgumu piešķirt vienādas tiesības izmantot kādu teritoriju, upi u. tml.

Avoti: LLVV, SV99

internacionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz vairākām vai visām tautām, valstīm, tāds, kas ir tām kopīgs vai raksturīgs; starptautisks.

2. Tāds, kas pamatots uz internacionālisma.

Internacionālais postfiksoīds— postpozitīva vārddaļa, kuras sastāvā ir internacionāla saknes morfēma (vai celms), latviešu valodā - arī latviska galotne (vai izskaņa), un kuru ārpus salikteņa kā patstāvīgu vārdu parasti nelieto, bet postpozitīvi pievieno internacionālajam prefiksoīdam, darinot salikteni.

Internacionālais prefiksoīds— prepozitīva vārddaļa, kuras sastāvā ir internacionāla saknes morfēma (vai celms) kopā ar vienotājfunkcijā lietotu patskani un kuru vārdam vai internacionālajam postfiksoīdam pievieno prepozitīvi, darinot salikteni.

Avoti: LLVV

internacionels   novec.

1. Internacionāls.

Avoti: Ang

internalizācija   psih.

1. Process, kurā ārējie iespaidi un uztvērumi, kas saistīti ar kādu cilvēku (piem., māti, tēvu), kļūst par iekšēju subjektīvu tēlu.

Avoti: SV99

internalizēšana   psih.

1. Pielāgošanās; kognitīva iemiesošanās.

Avoti: PsA

internalizēt

1. Apgūt, t. i., iemācīties un sev par saistošiem pieņemt (sabiedrības ideālus, vērtības un normas).

Avoti: SV99

internāts   -a, v.

1. Kopmītne (mācību iestādes) audzēkņiem.

2. neakt. Mācību iestāde, kurā audzēkņi mācās un dzīvo.

Avoti: LLVV

Internātskola   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Skrundas novada Rudbāržu pagastā.

Avoti: LC

internātskola   -as, s.

1. Vispārizglītojoša skola (vidusskola vai astoņgadīgā skola), kur audzēkņi dzīvo, tiek audzināti un mācīti.

Avoti: LLVV

internatūra

1. Medicīnas augstskolu absolventu (ārstu) pēcdiploma stažēšanās forma klīnikās un slimnīcās.

Avoti: EV

internegatīvkopija   kino

1. Tieši no krāsu beznegatīva filmas izgatavota negatīva kopija; internegatīvs.

Avoti: ZTV

internegatīvs   kino

1. Internegatīvkopija - tieši no krāsu beznegatīva filmas izgatavota negatīva kopija.

Avoti: ZTV

interneirons   med.

1. Starpneirons, viens no centrālās nervu sistēmas daudzajiem neironiem, kas ar plaši sazarojušiem izaugumiem uztur sakarus starp dažādiem receptoriskiem un efektoriskiem neironiem.

Avoti: TM

internēšana

1. Neitrālas valsts teritorijā iegājušu karojošas valsts militārpersonu aizturēšana un atbruņošana.

2. Vienas karojošas valsts teritorijā dzīvojošu pretinieka valsts pilsoņu brīvības ierobežošana līdz kara beigām.

Avoti: SV99

internēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aizturēt un atbruņot (karojošas valsts karavīrus, kas nokļuvuši neitrālas valsts teritorijā); aizturēt (karojošas valsts pilsoņus, kas nokļuvuši neitrālas valsts teritorijā) un atņemt (tiem) brīvību līdz kara beigām.

Avoti: LLVV

internētais   -ā, v.

1. Cilvēks, kas ir internēts.

Avoti: LLVV

internetbanka

1. Attālinātais bankas pakalpojums, kas klientiem rada iespēju pārvaldīt līdzekļu plūsmu (apmaksāt rēķinus, apskatīt kontu izrakstus, kontrolēt rēķinu apmaksu, iegādāties preces u. tml.) elektroniskā ceļā.

Avoti: PL

internētie

1. Cilvēki, kas pakļauti internēšanai, respektīvi, vienas karojošas valsts teritorijā dzīvojošu pretinieka valsts pilsoņu brīvības ierobežošanai līdz kara beigām.

Avoti: PL

internetizācija

1. Interneta plaša pieejamība un izmantošana informācijas ieguvei, dažādu pakalpojumu veikšanai, tirdzniecībai u. tml.

Avoti: PL

internets

1. Starptautisks datoru tīkls, kurā apvienoti daudzi miljoni datoru.

Avoti: SV96

internists   -a, v.

1. Terapeits.

Avoti: LLVV

internodijas   novec.

1. Augiem stumbra vai stublāja gabali starp lapu kātu piestiprināšanas punktiem (mezgliem).

Avoti: KV

internodijs   med.

1. Starpmezgle, atstarpe starp diviem mezgliem; nervšķiedras posms starp divām Ranvjē iežmaugām.

Avoti: TM

internodulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp diviem mezgliem.

Avoti: MSV

interns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas (piemēram, uz valsts, organizācijas, iestādes) iekšējām lietām; iekšējs.

2. novec. Terapeitisks.

Avoti: LLVV

internukleārs   med.

1. Starpkodolu.

Avoti: TM

internunciāls   med.

1. Sakaru uzturētājs, tāds, kas kalpo par savienotājs līdzeklis, piem., nervu šķiedras, kas savieno nervu šūnas.

Avoti: TM

internuncijs   novec.

1. Zemāks pāvesta sūtnis dažās mazās valstīs.

Avoti: KV

interocepcija

1. Process, kurā, notiekot interoceptoru kairinājumam, centrālā nervu sistēma novada un uztver impulsus; interorecepcija.

Avoti: SV69

interoceptori

1. Jutīgo nervu šķiedru galu veidojumi (nervu gali) muskuļos, cīpslās, iekšējos orgānos, asinsvados utt.; interoreceptori.

Avoti: SV69

interofektīvs   med.

1. Tāds, kas ietekmē iekšējos orgānus; kas pieder autonomajai nervu sistēmai.

Avoti: TM

interolivārs   med.

1. Tāds, kas atrodas strap olīvām.

Avoti: TM

interoperabilitāte

1. Kolektīva operativitāte, vairāku kolektīvu spēja panākt labi saskaņotu produktīvu rīcību.

Avoti: PL

interoptisks   med.

1. Tāds, kas atrodas starp redzes daivām, traktiem vai nerviem.

Avoti: TM

interorbitāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp orbītām.

Avoti: TM

interorecepcija

1. Interocepcija - process, kurā, notiekot interoceptoru kairinājumam, centrālā nervu sistēma novada un uztver impulsus.

Avoti: SV69

interoreceptors   med.

1. Receptors, kas uztver kairinājumus no organisma iekšējās vides.

Avoti: TM

interpalpebrāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp plakstiņiem.

Avoti: TM

interparietāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp kādas daļas sienām vai starp abiem paura kauliem.

Avoti: TM

interparoksismāls   med.

1. Attiecīgs uz periodu starp divām slimības lēkmēm.

Avoti: TM

interpedunkulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp smadzeņu vai smadzenīšu kājiņām.

Avoti: TM

interpelācija   -as, s.; pol.

1. Pieprasījums, ko parlamenta deputāts vai deputātu grupa iesniedz valdībai vai atsevišķam ministram (noteiktā jautājumā vai sakarā ar visu valdības politisko kursu).

Avoti: SV99

interpelants   -a, v.

1. Cilvēks, kas iesniedz interpelāciju.

Avoti: LLVV

interpelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; pol.

1. Iesniegt interpelāciju.

Avoti: LLVV

interpellācija   novec.

1. Interpelācija.

Avoti: KV

interpellants   novec.

1. Pieprasītājs; interpelācijas iesniedzējs.

Avoti: LV93

interpellēt   novec.

1. Pieprasīt.

2. Pārtraukt runu, iebilst.

Avoti: LV93

interpiāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp diviem mīkstā smadzeņu apvalka slāņiem.

Avoti: TM

interpleirāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp viscerālo un parietālo plaušu plēvi.

Avoti: TM

interpleirokostāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp pleiru un ribām.

Avoti: TM

interpolācija   -as, s.

1. mat. Starpvērtību atrašana pēc funkcijas doto vērtību virknes.

2. Statistikā - dinamikas rindas nezināmo locekļu aprēķināšana vai apšaubāmo locekļu pārrēķināšana, ja zināmi pietiekami daudzi ticami locekļi.

3. Vārda vai frāzes iestarpināšana tekstā, autoram nezinot (parasti, rokrakstu pārrakstot vai tulkojot).

Avoti: LLVV

interpolārs   med.

1. Starppolu, tāds, kas atrodas starp poliem.

Avoti: TM

interpolators

1. Sagrozītājs, viltotājs.

Avoti: SV96

interpolēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; mat.

1. Veikt interpolāciju.

Avoti: LLVV

Interpols

1. Starptautiska kriminālpolicijas organizācija.

Avoti: LEV

interponēt   novec.

1. Likt starpā, iejaukties; uzņemties atbildību.

Avoti: KV

interpozīcija   med.

1. Mīksto daļu iesprūšana, piem., starp kaula lūzuma daļām.

Avoti: TM

interpozitīvkopija   kino

1. Pozitīvā filmas kopija, kas tiek izgatavota no samontētas filmas negatīvkopijas pēc tam, kad pasūtītāja kopija saņēmusi pozitīvu atsauksmi.

Avoti: ZTV

interpretācija   -as, s.

1. Domas, teksta satura, arī fakta izskaidrošana, domas, teksta satura, arī fakta jēgas atklāšana.

2. Idejas, domas, arī fakta atklājums, izskaidrojums.

3. Tiesību normu, specifisku metožu un paņēmienu lietošana, lai iespējami objektīvi atklātu normas saturu, izprastu tās jēgu un sociālo mērķi, tādējādi sekmējot normas lietošanu vai piemērošanu atbilstoši tās lomai kopējā tiesību sistēmā, nacionālo un starptautisko tiesību principiem, sabiedrības attīstības realitātei un loģikai.

Interpretācijas gramatiskā metode— tiesību normu un to sastāvdaļu (vārdu, jēdzienu, terminu, pieturzīmju, skaitļu u. c.) satura vai nozīmes noskaidrošana ar valodniecības - gramatikas, semantikas u. c. līdzekļiem.

Avoti: LLVV, JtV

interpretators   inf.

1. Programmas, kas katru programmēšanas valodas zīmi secīgi pēc kārtas pārvērš mašīnkoda komandās un tās izpilda.

Avoti: SV99

interpretējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> interpretēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> interpretēt (2).

Avoti: LLVV

interpretents   -a, v.

1. Interprets (1).

2. Interprets (2).

Avoti: LLVV

interpretēšana   inf.

1. Programmas translēšanas process, kurā katrs translētais operators tiek tūlīt izpildīts.

Avoti: D89

interpretēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izskaidrot (piemēram, domu, teksta saturu, faktu), atklāt jēgu (piemēram, domai, teksta saturam, faktam).

2. Radoši atklāt (mākslas darba ideju, saturu, parasti izpildītājmākslā).

Avoti: LLVV

interprets   -a, v.

1. Iztulkotājs, izskaidrotājs.

2. mūz. Izpildītājs ar radošu pieeju.

Avoti: LLVV

Interprise   saīs.

1. Programma uzņēmējdarbības vides un uzņēmumu attīstības veicināšanai, īpaši attiecībā uz maziem un vidējiem uzņēmumiem.

Avoti: PnR

interproksimāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp divām saskares virsmām.

Avoti: TM

interpsiholoģija   novec.

1. Psiholoģijas nozare, kas pētī psihiskas parādības, ko viena apziņa modina vai spēj modināt citā vai citās apziņās; kā arī līdzekļus ar ko ats notiek.

Avoti: KV

interpterigoīds   med.

1. Tāds, kas atrodas starp spārnveida izaugumiem.

Avoti: TM

interpterions   med.

1. Kraniometrijā atstatums starp pterioniem.

Avoti: TM

interpubisks   med.

1. Tāds, kas atrodas starp kaunuma kauliem.

Avoti: TM

interpunkcija   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Noteiktu grafisku zīmju (pieturzīmju) kopums gramatisku, jēdzienisku vai intonatīvu sintaktisku vienību atdalīšanai (vai izdalīšanai) rakstos.

2. Pieturzīmju lietošanas noteikumu kopums, principi, kas vēsturiski izveidojušies un nostiprinājušies kādā valodā.

Avoti: LLVV, VsV

interpupilārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp redzokļiem.

Avoti: TM

interregns   novec.

1. Starpavldības periods.

Avoti: LV93

interregnum   novec.

1. Starpvaldības periods Romā.

Avoti: KV

interregnums   novec.

1. Laiks no kāda valdnieka nāves vai atcelšanas līdz jauna valdnieka iecelšanai.

Avoti: SV33

interrex   novec.

1. Pagaidu karalis starp 2 karaļu periodiem jeb starpkaralis.

Avoti: KV

interrogācija

1. Jautāšana, izjautāšana; jautājums.

Avoti: SV99

interrogatīvs   val.

1. Ar jautājumu saistīts; jautājuma.

Interrogatīvie vietniekvārdi— jautājamie vietniekvārdi.

Avoti: SV99

interrogativum   novec.

1. Jautājuma vietnieka vārds.

Avoti: KV

interrogēt   novec.

1. Izjautāt, nopratināt.

Avoti: KV

interrupcija   novec.

1. Pārtraukšana, traucēšana.

Avoti: KV

interrupts   novec.

1. Pārtraukts; nesakarīgs.

Avoti: LV93

inters   žarg.

1. Internets.

Avoti: SLG

intersegmentāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp diviem (plaušu) segmentiem vai metamēriem.

Avoti: TM

intersekcija   med.

1. Pārslēgums; vieta, kurā viena struktūra pārtrauc otru.

Avoti: TM

intersekss

1. Indivīds ar interseksualitātes iezīmēm.

Avoti: SV69

intersekss   -a, v.; biol.

1. Šķirtdzimumu sugas īpatnis, kura dzimums ir starpforma starp vīrišķo un sievišķo tipu, kuras veidošanos nosaka novirzes no normālā, sugai raksturīgā līdzsvara starp vīrišķo un sievišķo dzimumu nosacītājiem gēniem un hromosomām.

Avoti: ĢT

interseksualitāte   med.

1. Nepilnīgi attīstītas abu dzimumu pazīmes vienā indivīdā, hermafrodītisms.

2. Pseidohermafrodītisms.

3. Androginija.

4. Indivīda psihoseksuāla tieksme vienlaikus uz sava dzimuma un pretēja dzimuma partneri, biseksualitāte.

Avoti: MSV

intersistole   med.

1. Intervāls starp priekškambara sistoles beigām un kambara sistoles sākumu.

Avoti: TM

interskapulārs   med.

1. Starplāpstiņu.

Avoti: TM

interspināls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp skriemeļu smailajiem izaugumiem.

Avoti: TM

interstadiāls

1. Tāds, kas ir starp stadijām, starpstadiāls, starppakāpju, starpstāvokļu.

Interstadiālie nogulumi— nogulumi, kas veidojušies starp divām kāda apledojuma ledāju virzīšanās stadijām.

Avoti: SV99

intersticiāls   med.

1. Tāds, kas aizpilda orgāna starptelpas vai spraugas.

Intersticiāli audi— parenhīmas audi, kas veido stromu, orgāna saistaudaino skeletu.

Intersticiālas šūnas— šūnas, kas saistaudu slāņos atrodas starp sēklinieku kanāliņiem vai olnīcu folikulām.

Avoti: MSV, SV69

interstīcijs   med.

1. Sprauga, starptelpa; spraugveida telpas audos, kuras var būt brīvas vai aizpildītas.

Avoti: TM

intersticioma   med.

1. Saistaudu audzējs.

Avoti: TM

intersubjektivitāte

1. Diviem vai vairākiem subjektiem vienāda vai līdzīga attieksme pret ko; piem., estētiskā gaume var būt intersubjektīva, bet ne objektīvajā ir nejauši gadījumfaktori, kas saistīti ar subjektiem un objektu.

Avoti: SV99

intersubjektīvs

1. Tāds, ko līdzīgā veidā uztver vairāk nekā viens subjekts; kopīgs diviem vai vairākiem subjektiem.

Avoti: SV99

intertarsāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp pēdas pamata kauliem.

Avoti: TM

intertekstuālisms

1. Literatūrzinātnes teorija, kas īpašu uzmanību pievērš literāro tekstu savstarpējam atkarīgumam jeb intertekstualitātei.

Avoti: IdV

intertekstualitāte

1. Attiecības, kādas var pastāvēt starp kādu tekstu un citiem tekstiem, piem., alūzija, parodija, imitācija u. c. transformācijas.

Avoti: SV96

intertīkls   inf.

1. Saīsināts apzīmējums vairāku datoru tīklu apvienojumam, kuru veido, izmantojot maršrutētājus vai citus starptīklu pārveidotājus un kurā parasti izmanto protokolu TCP/TP komplektu.

Avoti: ZTV

intertips   novec.

1. Pēc linotipa parauga būvēta amerikāņu burtu liekamā un rindu lejamā mašīna.

Avoti: KV

intertragisks   med.

1. Tāds, kas atrodas starp auss gliemežnīcas pauguru un pretpauguru (ierobs).

Avoti: MSV

intertraģisks   med.

1. Tāds, kas atrodas starp auss gliemežnīcas pauguru un pretpauguru (ierobs).

Avoti: MSV

intertransversārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp skriemeļu šķērsizaugumiem.

Avoti: TM

intertrohantērisks   med.

1. Tāds, kas atrodas starp grozītājiem (augšstilba kaula pauguriem).

Avoti: TM

intertuberkulārs   med.

1. Starppauguru.

Avoti: TM

intertubulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp caurulītēm vai kanāliņiem.

Avoti: TM

interupcija   med.

1. Pārtraukšana, piem., grūtniecības.

Avoti: TM

interureterāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp urīnvadiem.

Avoti: MSV

interusurium   novec.

1. Jēdziens romiešu tiesībās, kas saistīts ar sūdzības atraidīšanu, sakarā ar to, ka sūdzētājs prasa vairāk, nekā tam pienākas.

Avoti: KV

intervagināls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp makstīm.

Avoti: MSV

intervalls   novec.

1. Atstatums starp 2 skaņām augstuma ziņā.

2. "Starpa" starp diviem lielumiem šo lielumu rindā.

Avoti: KV

intervāls   -a, v.

1. Attālums (starp kādiem objektiem).

Fokālais intervāls— attālums starp priekšējo un mugurējo lēcas fokusu.

2. Laika sprīdis (starp kādiem notikumiem).

Atriokarotiskais intervāls— laika sprīdis no priekškambara sistoliskā viļņa sākuma līdz miega artērijas pulsa viļņa sākumam.

Kardioaortālais intervāls— laika sprīdis starp sirds galotnes grūdienu un pulsa viļņa sākumu aortā.

Kardioarteriālais intervāls— laika sprīdis no sirds galotnes grūdiena līdz spieķa artērijas pulsa sitienam.

Izometriskais intervāls— laiks no sirds kambara kontrakcijas sākuma līdz asins izgrūšanas sākumam.

Pasīvais intervāls— sirds muskuļa bezdarbības stāvokļa periods.

3. mat., fiz. Skaitļu (punktu) kopa, kuras elementi atrodas starp diviem dotajiem skaitļiem (punktiem).

4. fiz., mūz. Divu skaņu augstuma attiecība.

Harmoniskais intervāls— intervāls, kura abas skaņas izpilda vienlaicīgi.

Melodiskais intervāls— intervāls, kura abas skaņas izpilda secīgi.

Avoti: LLVV, MSV

intervālskala   psih.

1. Lietišķās psiholoģijas vērtību skala, kas saistīta ar noteiktām mērvienībām un neļauj noteikt mērījumu vērtību atšķirības.

Avoti: PsA

intervalvulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp vārstuļiem.

Avoti: MSV

intervaskulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp asinsvadiem vai limfvadiem.

Avoti: MSV

intervence   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. pol. Vienas valsts vai vairāku valstu militāra vai ekonomiska iejaukšanās citas valsts iekšējās lietās vai citu valstu attiecībās; intervencija.

2. neakt. Oficiāls pieprasījums tiesā (parasti civilprocesā, kad trešā persona iestājas prāvā).

3. med. Iejaukšanās.

Ķirurģiska intervence— operācija.

Avoti: LLVV, MSV

intervencija   -as, s.

1. pol. Vienas valsts vai vairāku valstu militāra vai ekonomiska iejaukšanās citas valsts iekšējās lietās vai citu valstu attiecībās; intervence (1).

2. Vekseļu tiesībās iejaukšanās vekseļa indosamentu rindā, lai saīsinātu regresa gaitu un novērstu izedevmu un procentu pieaugšanu.

Avoti: LLVV

interveniets   novec.

1. Vekseļu tiesībās persona, kas izdara intervenciju par labu honorātam.

Avoti: KV

interventisti   novec.

1. Politiķli, kas atzīst starptautiskas intervencijas vajadzību.

Avoti: KV

interventrikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp sirds kambariem.

Avoti: TM

intervents   -a, v.

1. Tas, kas militāri vai ekonomiski iejaucas citas valsts iekšējās lietās vai citu valstu attiecībās.

Avoti: LLVV

intervertebrāls   med.

1. Starpskriemeļu.

Avoti: TM

intervēšana

1. Aptaujas veids; tās pamatā ir mērķtiecīgs dialogs starp intervētāju un intervējamo, kas parasti notiek pēc speciāli izstrādāta jautājumu saraksta.

Avoti: SV99

intervēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izjautāt (kādu) intervijā.

Avoti: LLVV

intervētājs

1. Žurnālists, kas izdara interviju.

Avoti: SV69

intervija   -as, s.

1. Saruna (ar kādu personu), lai iegūtu informāciju, parasti publicēšanai.

Avoti: LLVV

intervijēt   novec.

1. Intervēt.

Avoti: LME

intervillozs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp bārkstīm.

Avoti: TM

intervivers   novec.

1. Intervētājs.

Avoti: Ang

Intervīzija   vēst.

1. Komunistiskā bloka valstu radio un TV organizāciju apvienība raidījumu regulārai apmaiņai (1960-1990).

Avoti: EV

intervjēt   novec.

1. Intervēt.

Avoti: Ang

intervjētājs   novec.

1. Intervētājs.

Avoti: Ang

intervju   novec.

1. Intervija.

Avoti: Ang

intervjuēt   novec.

1. Intervēt.

Avoti: Ang

intervjuētājs   novec.

1. Intervētājs.

Avoti: Ang

intervjuvēt   novec.

1. Intervēt.

Avoti: Ang

intervokāls   val.

1. Tāds, kas atrodas starp diviem patskaņiem.

Avoti: SV99

interzonāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz pavedieniem starp meitšūnām mitozes telofāzē.

Avoti: TM

intestabilitas   novec.

1. Romiešu tiesībās pilsoņa tiesību un darbības spējas mazinājums negodīgas uzvešanās pēc.

Avoti: KV

intestātkodicils   novec.

1. Mantošanas kārtības likumi un noteikumi, gadījumiem, kad nav atstāts testaments.

Avoti: KV

intestāts   novec.

1. Tāds, kas nomiris bez testamenta un nav atstājis savus mantiniekus.

Avoti: KV

intestino-   med.

1. Salikteņos norāda uz zarnām.

Avoti: MSV

intestinointestināls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz divām dažādām zarnu daļām, piem., intestinointestinālais reflekss.

Avoti: MSV

Inti   rel.

1. Inku saules dievs.

Avoti: R1

intieši

1. Limbažu novada Limbažu pagasta apdzīvotās vietas "Intes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

intifada

1. Arābu atbrīvošanās cīņa Izraēlas okupētajās arābu teritorijās.

Avoti: SV99

intimidācija   med.

1. Iebiedēšana.

Avoti: TM

intimisti

1. Zviedru mākslinieku grupa, t. sk., T. Palms, A. Munte, V. Akselsons, kuri 1917 kļuva ievērojami ar intīmi lirisku ainavu glezniecību.

Avoti: LEV

intimitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Intīmas attiecības, noskaņojums, raksturs.

Avoti: LLVV

intimīts   med.

1. Asinsvada iekšējā apvalka iekaisums.

Avoti: TM

intīmklubs   v.

1. Vieta, kur var saņemt seksuālos pakalpojumus.

Avoti: MLVV

intimo   mūz.

1. Tuvs, intīms.

Avoti: Mūz

intīms   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz cilvēka iekšējo pasauli, personisko dzīvi; dziļi personisks.

2. Tāds, kam raksturīga savstarpēja uzticība, sirsnība, simpātijas; ļoti biedrisks, draudzīgs.

Avoti: LLVV

intīna

1. Sēklaugu putekšņu apvalka iekšējais slānis.

Avoti: SV69

intoksikācija   -as, s.; med.

1. Organisma saindēšanās ar toksiskām vielām, kas veidojas pašā organismā vai iekļūst tajā no ārienes.

Alimentārā intoksikācija— intoksikācija, ko izraisa indīgi faktori uzturā.

Endogenā intoksikācija— intoksikācija ar indēm, kas radušās no infekcijas, vielmaiņas traucējumiem, starojuma iedarbības u. c.

Eksogēnā intoksikācija— intoksikācija ar indēm no vides - alkoholu, nikotīnu, medikamentiem.

Menstruālā intoksikācija— stāvoklis, ko raksturo dermatoze, galvassāpes, vemšana, astmas lēkmes; novēro menstruāciju laikā.

Avoti: LLVV, MSV

intolerabls   med.

1. Neciešams, nepanesams.

Avoti: TM

intolerance   -es, s.; parasti vsk.

1. Neiecietība pret citu uzskatiem, citu uzskatu nerespektēšana.

2. med. Nepanesība (piem., gaismas, sāpju).

3. med. Pastiprināta jutība, piem., pret medikamentiem.

Avoti: LLVV, MSV

intolerants   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam raksturīga intolerance; neiecietīgs.

Avoti: LLVV

intonācija   -as, s.

1. val. Valodas skaņu spēka, augstuma, ilguma un tembra maiņas, kas izsaka daļu izteikuma satura.

2. val. Valodā noteiktas skaņu augstuma un spēka maiņas zilbē (parasti garā zilbē).

3. mūz. Vismazākā melodijas daļa, kam ir muzikālās izteiksmības nozīme; mūzikas skaņas izpildījums (ar balsi vai instrumentu).

4. literat. Frāzes jēdzieniskais un emocionālais noskaņojums, ko atklāj, piemēram, vārdu kārta, konteksts, pieturzīmes.

// pārn. Satura ievirze, pamatnoskaņa (parasti tekstā).

Avoti: LLVV

intonare   mūz.

1. Intonēt, saskaņot, ieskaņot, skaņot instrumentu, arī mīkstināt un izlīdzināt klavieru āmuriņu piesitienu stīgām.

Avoti: Mūz

intonatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar intonāciju, tai raksturīgs.

Avoti: SV99

intonējums   -a, v.

1. val. Paveikta darbība, rezultāts --> intonēt.

2. mūz. Izlīdzinājums (mūzikas instrumenta skanējumam) ar īpašiem tehniskiem paņēmieniem.

Avoti: LLVV

intonēšana   val.

1. Valodas vienības (parasti zilbes) iezīmēšana ar toni (arī intensitāti, ilgumu).

2. Runas vienības (frāzes, teikuma) iezīmēšana ar runas intonāciju.

Avoti: VsV

intonēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. val. Izrunāt (piemēram, teikumu) ar noteiktu intonāciju.

2. val. Izrunāt (zilbi) ar noteiktu intonāciju.

3. mūz. Izpildīt (skaņdarbu) noteiktā intonācijā.

Avoti: LLVV

intonogramma   val.

1. Grafisks intonācijas attēls - skaņas pamattoņa līkne.

Intonogrammu metode— oscilogrammas runas signāla filtrēšana, ar kuru likvidē augstfrekvences elementus, kam nav sakara ar pamattoni.

Avoti: VsV

intonoloģija   val.

1. Mācība par intonāciju, tās veidošanos, pazīmēm, maiņu un funkcijām.

Avoti: VsV

Intorsurabuzeuluja   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Kovasnas žudecā, 7500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

intr.   saīs.

1. Intransitīvs, nepārejošs.

Avoti: i2

intra-   lat.

1. Salikteņos norāda uz atrašanos kāda objekta robežās, iekšienē vai uz darbību, kas vērsta uz iekšieni.

Avoti: MSV, BjV

intraabdomināls   med.

1. Tāds, kas atrodas vēdera dobumā.

Avoti: TM

intraacinozs   med.

1. Tāds, kas atrodas vai notiek acinusā.

Avoti: TM

intraapendikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas aklās zarnas piedēklī.

Avoti: TM

intraarahnoidāls   med.

1. Tāds, kas atrodas galvas vai muguras smadzeņu plīvurapvalkā.

Avoti: TM

intraarteriāls   med.

1. Tāds, kas atrodas artērijā.

Avoti: TM

intraartikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas locītavā, tās dobumā.

Avoti: TM

intraatriāls   med.

1. Tāds, kas atrodas priekškambarī, piem., trombs.

Avoti: TM

intraaurāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ausī.

Avoti: TM

intraaurikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas auss gliemenē.

2. Tāds, kas atrodas sirds priekškambara austiņā.

Avoti: TM

intrabronhiāls   med.

1. Tāds, kas atrodas bronha iekšienē vai bronha sienas audos.

Avoti: TM

intrabukāls   med.

1. Tāds, kas atrodas vaiga audos vai mutē.

Avoti: TM

intracefālisks   med.

1. Tāds, kas atrodas galvā vai smadzenēs.

Avoti: TM

intracellulārs   novec.

1. Intracelulārs.

Avoti: KV

intracelulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas vai notiek šūnā.

Avoti: TM

intracerebelārs   med.

1. Tāds, kas atrodas smadzenītēs.

Avoti: MSV

intracerebellārs   med.

1. Tāds, kas atrodas smadzenītēs.

Avoti: TM

intracerebrāls   med.

1. Tāds, kas atrodas smadzenēs.

Avoti: TM

intracervikāls   med.

1. Tāds, kas atrodas dzemdes kakla kanālā.

Avoti: TM

intracisternāls   med.

1. Tāds, kas atrodas cisternā, sevišķi iegareno smadzeņu un smadzenīšu cisternā.

Avoti: TM

intracistisks   med.

1. Tāds, kas atrodas pūslī vai cistā.

Avoti: TM

intracitoplazmatisks   med.

1. Tāds, kas atrodas citoplazmā.

Intracitoplazmatiskā injicēšana— viena spermatozoīda injicēšana olšūnas citoplazmā.

Avoti: VE

intracitoplazmisks   med.

1. Tāds, kas atrodas citoplazmā.

Avoti: TM

intrāda

1. Neliels instrumentāls skaņdarbs, kas sacerēts svinīgu ceremoniju ievadīšanai.

Avoti: LPE

intrāde   mūz.

1. Neliels instrumentāls skaņdarbs, kas sacerēts svinīgu ceremoniju ievadīšanai, augstu personu iznāciena vai gājiena pavadīšanai.

Avoti: ML

intraduktāls   med.

1. Tāds, kas atrodas dziedzera vadā.

Avoti: TM

intraduodenāls   med.

1. Tāds, kas atrodas divpadsmitpirkstu zarnā.

Avoti: TM

intradurāls   med.

1. Tāds, kas atrodas smadzeņu cietajā apvalkā.

Avoti: TM

intraepidermāls   med.

1. Tāds, kas atrodas epidermā.

Avoti: TM

intraepifizeāls   med.

1. Tāds, kas atrodas epifīzē.

Avoti: TM

intraepiteliāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starp epitēlija šūnām.

Avoti: TM

intrafascikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas starp kūlīša šķiedrām.

Avoti: TM

intrafebrils   med.

1. Tāds, kas notiek drudža laikā.

Avoti: TM

intrafetācija   med.

1. Parazītiska augļa attīstība autozīta ķermenī.

Avoti: TM

intrafilārs   med.

1. Tāds, kas atrodas audu tīkliņā.

Avoti: TM

intrafilētisks   med.

1. Tāds, kas notiek šūnas attīstības laikā.

Avoti: TM

intrafistulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas fistulā.

Avoti: TM

intrafisurāls   med.

1. Tāds, kas atrodas smadzeņu rievā.

Avoti: TM

intrafolikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas folikulā.

Avoti: MSV

intrafuzāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz šķērssvītrotām šķiedrām muskuļa vārpstā.

Avoti: TM

intragastrisks   med.

1. Tāds, kas atrodas kuņģī vai tā sienā.

Avoti: TM

intragirāls   med.

1. Tāds, kas atrodas smadzeņu krokā.

Avoti: TM

intraglandulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas dziedzerī.

Avoti: TM

intragluteāls   med.

1. Tāds, kas atrodas gūžas apvidū, kas tajā ievadīts.

Avoti: TM

intrahepatisks   med.

1. Tāds, kas atrodas aknās.

Avoti: TM

intrahordāls   med.

1. Tāds, kas atrodas notohordā.

Avoti: TM

intraiktāls   med.

1. Tāds, kas vērojams lēkmes laikā.

Avoti: MSV

intraintestināls   med.

1. Tāds, kas atrodas zarnās.

Avoti: TM

intrajagulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas jūga atveres iekšpusē.

Avoti: MSV

intrajugulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas jūga atveres iekšpusē.

Avoti: TM

intrakanalikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas kanāliņā.

Avoti: TM

intrakapsulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas locītavas somiņā.

Avoti: TM

intrakardiāls

1. Sirds dobumos esošs, norisošs.

Intrakardiālais spiediens— asinsspiediens sirds dobumos.

Avoti: SV99

intrakarpāls   med.

1. Tāds, kas atrodas plaukstas pamatā vai starp plaukstas pamata kauliem.

Avoti: TM

intrakartilaginozs   med.

1. Tāds, kas atrodas skrimslī.

Avoti: TM

intrakavernozs   med.

1. Tāds, kas atrodas briedumķermenī.

Avoti: MSV

intrakavitārs   med.

1. Dobumā esošs.

Avoti: TM

intrakolisks   med.

1. Tāds, kas atrodas resnajā zarnā.

Avoti: TM

intrakorporāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ķermeņa iekšienē.

Avoti: TM

intrakorpuskulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas ķermenītī, sevišķi sarkanajā asins ķermenītī.

Avoti: TM

intrakostāls   med.

1. Tāds, kas atrodas ribas iekšējā virsmā.

Avoti: MSV

intrakraniāls   med.

1. Tāds, kas atrodas galvaskausā.

Avoti: TM

intrakutāns   med.

1. Tāds, kas atrodas vai kas ievadīts ādā.

Avoti: TM, VE

intralaringeāls   med.

1. Tāds, kas atrodas balsenē.

Avoti: TM

intraleikocītisks   med.

1. Tāds, kas atrodas leikocītā.

Avoti: TM

intraligamentozs   med.

1. Tāds, kas atrodas saitē vai starp saišu krokām, piem., olvadi.

Avoti: TM

intralingvāls   med.

1. Tāds, kas atrodas mēlē.

Avoti: TM

intralobārs   med.

1. Tāds, kas atrodas daivā.

Avoti: TM

intralobulāls   med.

1. Tāds, kas atrodas daiviņā.

Avoti: TM

intralumbāls   med.

1. Tāds, kas ievadīts muguras smadzeņu kanālā jostas apvidū.

Avoti: TM

intralumināls   med.

1. Tāds, kas atrodas doba veidojuma (caurules vai vada) iekšienē.

Avoti: TM

intramammārs   med.

1. Tāds, kas atrodas krūts dziedzerī.

Avoti: TM

intramedulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas muguras vai kaulu smadzenēs.

Avoti: TM

intramembranozs   med.

1. Tāds, kas radies vai kas atrodas apvalkā, membrānā.

Avoti: TM

intrameningeāls   med.

1. Tāds, kas atrodas smadzeņu apvalkā.

Avoti: TM

intramiokardisks   med.

1. Tāds, kas atrodas miokardā.

Avoti: TM

intramolekulārs   ķīm.

1. Tāds (process), kas risinās molekulas iekšpusē.

Intramolekulāra elpošana— process, kurā augi un daži parazītiski tārpi izdala ogļskābi bez brīva skābekļa klātbūtnes organisko vielu saskaldīšanas rezultātā.

Avoti: ZTV

intramurāls   med.

1. Tāds, kas atrodas dobuma vai doba orgāna sienā.

Avoti: TM

intramuskulārs   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas atrodas, norisinās muskulī.

Intramuskulāra injekcija— injekcija muskulī.

Avoti: LLVV

intranariāls   med.

1. Tāds, kas atrodas nāsīs.

Avoti: TM

intranatāls   med.

1. Tāds, kas noticis dzemdību laikā.

Avoti: TM

intranazāls   med.

1. Tāds, kas atrodas degunā, deguna dobumā.

Avoti: TM

intraneirāls   med.

1. Tāds, kas atrodas nervā.

Avoti: TM

intranets

1. Iekštīkls, kāda uzņēmuma iekšējais datortīkls ar ierobežotu piekļuvi no ārpuses.

Avoti: PL

intrans.   saīs.

1. Intransitīvs; nepārejošs; norāde, ka darbības vārds nosauc darbību, kas saistīta ar subjekta fizisku vai garīgu stāvokli vai atrašanos telpā un nav vērsta uz objektu akuzatīvā.

Avoti: LLVV

intransitivitāte   -es, s.; parasti vsk.; val.

1. Vispārināta īpašība --> intransitīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme; intransitīvums, nepārejamība.

Avoti: LLVV

intransitīvs   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Tāds (darbības vārds), kam nevar pievienot papildinātāju akuzatīvā (bez prievārda); nepārejošs.

Intransitīvs verbs— darbības vārds, kurš nosauc darbību, kas saistīta ar subjekta fizisku vai garīgu stāvokli vai atrašanos telpā un nav vērsta uz objektu akuzatīvā.

Avoti: LLVV, VsV

intransitīvums   -a, v.; parasti vsk.; val.

1. Vispārināta īpašība --> intransitīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme; intransitivitāte, nepārejamība.

Avoti: LLVV

intranukleārs   med.

1. Tāds, kas atrodas vai notiek šūnas kodolā.

Avoti: TM

intraokulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas acī.

Avoti: TM

intraorāls   med.

1. Mutes dobumā esošs.

Avoti: TM

intraorbitāls   med.

1. Tāds, kas atrodas orbītā.

Avoti: TM

intraosāls

1. Tāds, kas attiecas uz kaula (grieķu "osteon") iekšieni, kaula stobru.

Avoti: PL

intraovariāls   med.

1. Tāds, kas atrodas olnīcā.

Avoti: TM

intraovulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas vai notiek olšūnā.

Avoti: TM

intraparenhimatozs   med.

1. Tāds, kas atrodas vai notiek orgāna parenhīmā.

Avoti: TM

intraparietāls   med.

1. Tāds, kas atrodas galvas smadzeņu paura daivā.

2. Tāds, kas atrodas orgāna sienā.

Avoti: TM

intrapelvisks   med.

1. Tāds, kas atrodas iegurnī.

Avoti: TM

intraperikardiāls   med.

1. Tāds, kas atrodas perikardā.

Avoti: TM

intraperineāls   med.

1. Tāds, kas atrodas starpenes audos.

Avoti: TM

intraperitoneāls   med.

1. Tāds, kas atrodas vēderplēves audos vai tās dobumā.

Avoti: TM

intrapiāls   med.

1. Tāds, kas atrodas smadzeņu mīkstā apvalka audos.

Avoti: TM

intraplacentārs   med.

1. Tāds, kas atrodas placentā.

Avoti: TM

intrapleirāls   med.

1. Tāds, kas atrodas pleirā vai pleiras dobumā.

Avoti: TM

intrapolārs   med.

1. Tāds, kas atrodas telpā starp diviem poliem.

Avoti: TM

intrapontīns   med.

1. Tāds, kas atrodas galvas smadzeņu tilta audos.

Avoti: TM

intraprostatisks   med.

1. Tāds, kas atrodas priekšdziedzerī.

Avoti: TM

intrapulmonāls   med.

1. Tāds, kas atrodas plaušās, plaušu audos.

Avoti: TM

intrarektāls   med.

1. Tāds, kas atrodas taisnajā zarnā.

Avoti: TM

intrarenāls   med.

1. Tāds, kas atrodas nierē.

Avoti: TM

intraretināls   med.

1. Tāds, kas atrodas tīklenē.

Avoti: TM

intrasegmentāls   med.

1. Tāds, kas atrodas atsevišķā segmentā, piem., bronhopulmonārā vai spinālajā segmentā.

Avoti: MSV

intrasellārs   med.

1. Tāds, kas atrodas spārnkaula turku seglos.

Avoti: TM

intraserozs   med.

1. Tāds, kas atrodas asins serumā.

Avoti: TM

intrasigents   novec.

1. Nesamierināms politiķis, kas nav pierunājams uz kompromisiem.

Avoti: KV

intrasinoviāls   med.

1. Tāds, kas atrodas locītavas sinoviālā dobumā.

Avoti: TM

intrasklerāls   med.

1. Tāds, kas atrodas sklērā.

Avoti: TM

intraskrotāls   med.

1. Tāds, kas atrodas sēklinieka maisiņā.

Avoti: TM

intraspināls   med.

1. Tāds, kas atrodas muguras smadzeņu kanālā.

Avoti: TM

intrasplenisks   med.

1. Tāds, kas atrodas liesā.

Avoti: TM

Intrastat   saīs.

1. Statistikas apkopošanas sistēma.

Avoti: PnR

intrasternāls   med.

1. Tāds, kas atrodas krūšu kaulā.

Avoti: TM

intrastromāls   med.

1. Tāds, kas atrodas orgāna stromā.

Avoti: TM

intrasubjektīvs   novec.

1. Tāds, kas attiecas tikai uz pašu subjektu; kas dots tikai viņa iekšējā pārdzīvojumā.

Avoti: KV

intratarsāls   med.

1. Tāds, kas atrodas pēdā vai pēdas iekšpusē.

Avoti: MSV

intratellūrisks   novec.

1. Tāds, kas atrodas zemes iekšienē.

Avoti: KV

intratenārs   med.

1. Saujas iedobums starp pacēlumiem, ko veido īkšķa un mazā pirksta muskuļi.

Avoti: TM

intratendinozs   med.

1. Tāds, kas atrodas cīpslā.

Avoti: MSV

intratestikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas sēkliniekā.

Avoti: MSV

intratimpanisks   med.

1. Tāds, kas atrodas bungdobumā.

Avoti: TM

intratonsilārs   med.

1. Tāds, kas atrodas mandelē.

Avoti: TM

intratraheāls   med.

1. Tāds, kas atrodas elpvadā.

Avoti: TM

intratubārs   med.

1. Tāds, kas atrodas caurulē, olvadā.

Avoti: TM

intratubulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas kanāliņā.

Avoti: TM

intraureterāls   med.

1. Tāds, kas atrodas urīnvadā.

Avoti: MSV

intrauretrāls   med.

1. Tāds, kas atrodas urīnizvadkanālā.

Avoti: MSV

intrauterīns   med.

1. Tāds, kas atrodas vai ievadīts dzemdē.

Avoti: SV99

intravagināls   med.

1. Tāds, kas atrodas makstī.

Avoti: TM

intravaskulārs

1. Asinsvados esošs, norisošs, ievadīts.

Intravaskulārs spiediens— asinsspiediens dažādos asinsvados.

Avoti: SV99

intravazācija   med.

1. Svešas vielas ieplūšana asinsvadā.

Avoti: TM

intravenācija   med.

1. Kādas vielas ievadīšana vēnā.

Avoti: MSV

intravenozs   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas atrodas, norisinās vēnā.

Intravenoza injekcija— injekcija vēnā.

Intravenozā pilināšana— ķermeņa apgāde ar asinīm, barojoša šķidruma un/vai sāls šķīduma ievadīšana ar vēnā iedurtas injekcijas adatas palīdzību.

Avoti: LLVV

intraventrikulārs   med.

1. Tāds, kas atrodas sirds kambarī vai smadzeņu ventrikulā.

Avoti: TM

intraverts   -ais; s. -a, -ā;

1. Introverts.

Avoti: MLVV

intravezikāls   med.

1. Tāds, kas atrodas pūslī.

Avoti: TM

intravillozs   med.

1. Tāds, kas atrodas bārkstī.

Avoti: TM

intravitelīns   med.

1. Tāds, kas atrodas olas dzeltenumā.

Avoti: TM

intravitreāls   med.

1. Tāds, kas atrodas stiklķermenī.

Avoti: TM

intrazonalitāte

1. Kāda dabas komponenta (augsnes, veģetatīvā tipa, ģeogrāfiskās ainavas) atsevišķi ielāsmojumi vienā vai vairākās ģeogrāfiskajās zonās (piem., sfagnu purvi taigā un tundrā, solončaki tuksnesī); viens no azonalitātes veidiem.

Avoti: LPE

intrazonāls

1. Tāds, kas ir zonas iekšienē.

Avoti: SV99

intreccio   mūz.

1. Notikumu sarežģījums, intriga; neliels skatuvisks uzvedums.

Avoti: Mūz

intrepidamente   mūz.

1. Droši, bezbailīgi.

Avoti: Mūz

intriga   -as, s.

1. Slepena, parasti ļaunprātīga vai naidīga, darbība, rīcība kāda mērķa sasniegšanai.

2. literat. Daiļdarbā attēlotā darbība, kurai raksturīga spraiga norise.

Avoti: LLVV

intrigants   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar intrigām.

Avoti: LLVV

intrigot   novec.

1. Dzīt intrigas.

Avoti: KV

intriģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izraisīt ziņkāri, arī aizdomas; interesēt.

2. pareti. Iesaistīt intrigās; vērst intrigas pret kādu.

Avoti: LLVV

intrinzisks   psih.

1. Pašmotivējošs.

Avoti: PsA

intris   apv.

1. Vīriešu dzimuma dzīvnieks ar sēklinieku.

Avoti: EH

intro-

1. Salikteņu daļa - iekšā esošs, iekšējs, iekšup.

Avoti: SV99

introcesija   med.

1. Iegrimšana, ieliekums, piem., virsmas.

Avoti: TM

introducēšana

1. Citzemju augu vai dzīvnieku ieaudzēšana vide, kura ir citādi dabas apstākli nekā sākotnējie.

Avoti: SV96

introducēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; biol.

1. Ievest (augus no apgabaliem, zemēm ar citādiem dabas apstākļiem, lai ieaudzētu, ieviestu).

Avoti: LLVV

introduction   mūz.

1. Introdukcija.

Avoti: Mūz

introdukcija   -as, s.

1. mūz. Muzikāls ievads pirms skaņdarba pamatdaļas; operas vai baleta uvertīras paveids.

2. biol. Augu un dzīvnieku sugu un šķirņu ieviešana ārpus to dabiskās izplatības vai kultivēšanas areāla.

3. rel. Garīdznieka ievešana amatā.

Avoti: LLVV, RtV

introfleksija   med.

1. Ieliekums uz iekšu.

Avoti: TM

introgastrisks   med.

1. Tāds, kas iet uz kuņģi vai ievadīts kuņģī.

Avoti: TM

introgresija   biol.

1. Gēnu pārnešana starp dažādu sugu organismiem attālajā hibridizācijā, ko dabā sastop gadījumos, kad tuvradniecisku sugu areāli nav izolēti; eksperimentā to panāk ar krustošanu.

Avoti: ĢT

introits

1. No psalmu tekstiem veidots lasījums dievkalpojuma ievaddaļā.

Avoti: SV96

introitus   novec.

1. Katoļu liturģiskā dievkalpojuma sākumā psalms vai daži psalma panti, ko dziedāja koris, kamēr priesteris nāca no sakristejas uz altāri.

Avoti: KV

introituss

1. Dzimumlocekļa ievadīšana makstī vai citā dabiskā ķermeņa atvērumā dzimumakta nolūkos, penetrācija.

Avoti: MV

introjekcija

1. filoz. Cilvēcisku īpašību, it sevišķi apziņas, piedēvēšana ārpasaules parādībām; pasaules nodalīšana ārpasaulē un no tā principiāli atšķirīgā iekšējā pasaulē.

2. psih. Citu cilvēku uzskatu, motīvu, priekšstatu, ieviržu pārņemšana, to pārvēršana par savējiem; internalizācijas tālākā attīstība.

Avoti: SV99

intromisija   med.

1. Ievadīšana, ielaišana.

Avoti: TM

introni   -u, v.; biol.

1. Eikariota gēna rajoni, kas nesatur ģenētisko informāciju par polipeptīdu struktūru (aminoskābju secību).

Avoti: ĢT

intronizācija

1. Jaunievēlēta Romas pāvesta vai patriarha svinīga sēdināšana tronī.

Avoti: SV69

intropunitīvs   psih.

1. Pašpārmetošs.

Avoti: PsA

introskopija

1. Vizuāla objektu, parādību un procesu novērošana optiski necaurspīdīgās vidēs un priekšmetos vai sliktas redzamības apstākļos.

Avoti: EV

introspekcija   -as, s.; parasti vsk.

1. Pašnovērošana; apziņas stāvokļu tieša novērošana, ko izdara pati persona, kas tos pārdzīvo.

Avoti: SV99

introspektīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar introspekciju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

introversija

1. Indivīda psihes īpašība, kuras izpausmes ir sliecība uz padziļinātu pašanalīzi; cilvēks, kam tā piemīt, parasti ir noslēgts, nesabiedrisks, viņam nepatīk pēkšņas situāciju maiņas.

2. med. Orgāna apvēršanās uz iekšpusi.

Avoti: SV99, TM

introverts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam raksturīga introversija; noslēgts, atturīgs, nesabiedrisks.

Avoti: MLVV

introzīcija

1. Meiteņu apgraizīšanas veids dažās Austrālijas ciltīs, varmācīgi ar roku vai akmens nazi atplēšot un paplašinot meitenes maksti un pēc tam veicot piespiedu dzimumaktu ar vairākiem vīriešiem.

Avoti: MeE

intrūzija

1. Magmas ieplūšana Zemes garozā.

2. Iežu ķermenis, kas radies, Zemes garozas dzīlēs sacietējot magmai.

3. Polimērmateriālu spiedliešanas process, kurā liešanas formu aizpilda, dažādi kombinējot gliemeža rotācijas un taisnvirzes kustības; lieto biezsienu izstrādājumu izgatavošanai.

Avoti: SV99

intruzīvs

1. Tāds, kas veidojies no dzīlēs sacietējušas magmas.

Avoti: ZTV

intubācija   med.

1. Caurules ievadīšana dobā orgānā, lai turētu to atvērtu, sevišķi trahejā tūskas vai difterijas iekaisuma gadījumā, kā arī narkozes nolūkā operācijas laikā.

Avoti: TM

intubators   med.

1. Instruments intubācijas caurules ievadīšanai.

Avoti: TM

intuīcija   -as, s.

1. Nojauta, izjūta, kas balstās uz neapzinātu pieredzi.

2. Izziņas forma, kurā loģiski sakārtotu slēdzienu vietā ir tieša jutekliskā vai intelektuālā apjausma.

Avoti: LLVV

intuicionisms

1. Matemātikas filozofisko pamatojumu virziens, kas par matemātikas avotu un tās konstrukciju pareizuma kritēriju atzīst intuīciju.

Avoti: EV

intuitīvisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Iracionālisma paveids, kas par tiešo un vienīgo izziņas līdzekli uzskata intuīciju.

Avoti: SV99

intuitīvists   -a, v.

1. Intuitīvisma piekritējs.

Avoti: LLVV

intuitivitāte   s.

1. Vispārināta īpašība --> intuitīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

intuitīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas balstās uz intuīciju.

Avoti: LLVV

intuitīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> intuitīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

intumescence   med.

1. Difūzs pietūkums, uztūkums.

2. Paplašinājums, paresninājums.

Avoti: MSV

Inturist

1. Krievijas tūrisma un ceļojumu akciju sabiedrība, dib. 1929.

Avoti: LEV

intus   novec.

1. Iekšpus, iekšā.

Avoti: KV

intuskrustācija   novec.

1. Augu atlieku pārakmeņošanās, minerālvielai (kaļķim u. c.) iespiežoties šūnas iekšā.

Avoti: KV

intussuscepcija   novec.

1. Uzņemšana iekšā.

Intussuscepcija augšanā— augšanas veids, kad jaunas sīkākas vielas daļiņas novietojas starp agrākām, vidū, nevis virs tām, un dod tilpuma pieaugumu no iekšas.

Medicīniskā intussuscepcija— vienas zarnas iemaukšanās otrā.

Avoti: KV

intususcepcija   med.

1. Vienas zarnas daļas iemaukšanās otrā, blakus daļā, kas izraisa aizsprostojumu un strangulāciju.

Avoti: MSV

intususcepts   med.

1. Intususcepcijas iekšējā, iemauktā daļa.

Avoti: TM

intususcipients   med.

1. Zarnas daļa, kurā intususcepcijā iemaucas otra daļa.

Avoti: MSV

intūzis   žarg.

1. Internāts.

Avoti: SLG

inuīti

1. Eskimosi, eskimosu pašnosaukums.

Inuītu valoda— eskimosu valoda, radniecība ar citām valodām nav zināma.

Avoti: LEV

Inua   mit.

1. Eskimosu (Ziemeļamerikas polārie apgabali, Aļaska, Grenlande) mitoloģijā - sargātājgars, kas piemīt klintīm, ezeriem un citām apvidus īpatnībām, vēja virzienam, sapņiem un citiem cilvēku un dzīvokļu stāvokļiem.

Avoti: Mit

inula   -as, s.; apv.

1. Staģe.

2. Helēniju staģe.

Avoti: Aug2

inula   lat.

1. Staģes.

Inula britanica— britu staģe.

Inula ensifolia— zobenlapu staģe.

Inula helenium— helēniju ālante.

Inula orientalis— austumu staģe.

Inula salicina— vītolu staģe.

Avoti: LD

inulāze   -es, s.; med.

1. Ferments, kas šķeļ inulīnu fruktozē.

Avoti: TM

inulīns

1. Polisaharīds; augu rezerves ogļhidrāts, sastopams cigoriņu saknēs, topinambūra bumbuļos u. c.

Avoti: PL

īnumnieks   -a, v.; apv.

1. Iebūvietis.

Avoti: EH

īnums   -a, v.; apv.

1. Īre, noma.

2. Iebūvietis.

Avoti: EH

inundācija   novec.

1. Applūdināšana vai pārpurvošana, aizdambējot tekošu ūdeni.

Inundācijas apgabals— upes plūdos appludinātā josla.

Avoti: KV

inunkcija   med.

1. Ieberzēšana, ieziešana.

Avoti: TM

inutrīcija   med.

1. Nepietiekama uzture.

Avoti: TM

inv.   saīs.

1. Inventārs.

2. Vara grebumos, kokgriezumos u. c. orīģināla autora vārds (latīņu "invenit").

Avoti: Wi, KV

invadēt   biol.

1. Ieperināties citā organismā (par parazītiskiem dzīvniekiem, piemēram, nematodēm).

Avoti: LD

invaginācija   med.

1. Vienas zarnas daļas iemaukšanās otrā, blakus daļā, kas izraisa aizsprostojumu un strangulāciju; intususcepcija.

2. Blastulas sienas daļas ieliekšanās, veidojoties gastrulai; līdzīgs process ir, veidojoties acij un ausij.

Avoti: MSV

invaginators   med.

1. Instruments audu reponēšanai trūces operācijā.

Avoti: TM

invaliditāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad pilnīgi vai daļēji zaudētas darba spējas (ievainojuma vai slimības dēļ).

Avoti: LLVV

invalids   apv.

1. Invalīds.

Avoti: KnV

invalīds   -a, v.

1. Cilvēks, kas pilnīgi vai daļēji zaudējis darba spējas (ievainojuma vai slimības dēļ).

Avoti: LLVV

invariābils   novec.

1. Nemainīgs.

Invariābilais slānis— zemes slānis tādā dziļumā, kur temperatūras svārstības zemes virsū nav vairs manāmas.

Avoti: KV

invariance   -es, s.; parasti vsk.

1. Spēja palikt nemainīgam (kādā norisē, kādos apstākļos).

Avoti: LLVV

invariants   -a, v.

1. Tas, kas paliek nemainīgs (kādā norisē, kādos apstākļos).

Avoti: LLVV

invariants   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas paliek nemainīgs (kādā norisē, kādos apstākļos).

Avoti: LLVV

invariantums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> invariants 2, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

invars

1. Feromagnētiķu - dzelzs un niķeļa (35-37%)- sakausējums, kas gandrīz nemaina apjomu, temperatūrai mainoties robežās no -80 līdz +100 Celsija grādiem; to lieto precīzu mēraparātu izgatavošanā.

Avoti: SV99

invāzija   -as, s.

1. biol. Parazītisku dzīvnieku ieperināšanās organismā.

2. biol. Neregulāra, masveidīga kādas sugas dzīvnieku vai augu ieceļošana, ieviešanās kādā teritorijā.

3. pol. Bruņots iebrukums citā valstī; masveidīga ieceļošana.

Avoti: LLVV

invazīvs   med.

1. Tāds, kas saistās ar plašu un būtisku iejaukšanos cilvēka organismā.

Avoti: PL

invecta   novec.

1. Seno romiešu tiesībās apzīmējums visam tam, ko dzīvokļa īrnieks vai zemes gabala nomnieks ienesis vai ievedis un kas nodrošina īrnieka vai nomnieka pienākumu kārtīgu izpildīšanu (kā ķīla); illata.

Avoti: KV

invektīva

1. Asa uzstāšanās pret kādu vai pret kaut ko; aizvainojoša runa; lamas, izlēcieni.

Avoti: SV69

invence   mūz.

1. Neliels divbalsīgs vai trīsbalsīgs skaņdarbs parasti ar noteiktu mākslinieciski tehnisku ideju.

Avoti: MūV

invencija   -as, s.; mūz.

1. Neliels brīva imitējoša stila skaņdarbs klavierēm.

Avoti: LLVV

invenit   novec.

1. Izgudrojis, radījis.

Invenit et fecit— radījis un izpildījis.

Avoti: KV

inventarium   novec.

1. Romiešu tiesībās mantinieka tiesība atbildēt par mantojuma parādiem nevis neaprobežoti, bet mantojuma apmērā, gadījumā, ja ir savlaicīgi sastādīts mantojuma saraksts.

Avoti: KV

inventarizācija   -as, s.

1. Materiālo vērtību un naudas līdzekļu faktiskā stāvokļa pārbaude un salīdzināšana ar grāmatvedības datiem.

Avoti: LLVV

inventarizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Reģistrēt (inventāru, arī īpašumu, prasības, saistības), sastādīt attiecīgus sarakstus; pārbaudīt un reģistrēt.

Avoti: LLVV

inventārs   -a, v.

1. Priekšmetu, rīku kopums (piemēram, kādā telpā, uzņēmumā, iestādē); nepieciešamo priekšmetu, rīku kopums (kādā darbības nozarē).

Dzīvais inventārs— lauksaimniecības dzīvnieku kopums (kādā saimniecībā).

Nedzīvais inventārs— darba rīki un mašīnas, dažādi saimniecības piederumi, transportlīdzekļi (kādā uzņēmumā, saimniecībā).

Avoti: LLVV

inventūra   -as, s.

1. Inventarizācija (tirdzniecībā).

Avoti: LLVV

Inverkārgila   vietv.

1. Pilsēta Jaunzēlandē, Dienvidsalā, Sautlendas reģiona administratīvais centrs, 46800 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Invernesa   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Inverness"), Skotijas ziemeļos, osta Marifērta krastā, 58000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

inversija   -as, s.

1. val. Parastās vārdu kārtas maiņa (piemēram, teikumā).

2. mūz. Pārstatījums, apvērsts stāvoklis.

3. ķīm. Vielas molekulu optisko īpašību maiņa, kas rodas, ja mainās molekulas telpiskā uzbūve.

4. fiz., ģeol. Fizikālas parādības iedarbības apvēršana.

Magnētiskā inversija— paleomagnētiskajos mērījumos konstatētā Zemes magnētiskā lauka virzienu maiņa par 180 grādiem.

Tektoniskā inversija— ģeosinklinālo struktūru pārveidošanās ģeoantiklinālēs un ģeoantiklināļu pārveidošanās ģeosinklinālēs.

5. mat. Ģeometrijā - transformācija, kas attēlo riņķa iekšpusi par riņķa ārpusi, un otrādi.

6. meteorol. Gaisa temperatūras paaugstināšanās līdz ar augstuma palielināšanos (parastās pazemināšanās vietā).

7. biol. Hromosomas struktūras pārmaiņas, hromosomas segmentam pagriežoties par 180 grādiem.

Paracentriskā inversija— inversija, kas neskar centromēras rajonus.

Pericentriskā inversija— inversija, kurā invertētais iecirknis ietver centromēras rajonu.

Avoti: LLVV, Mūz, LD, ĢT

inversors

1. Ģeometrijā - aparāts, kas ļauj ar lodīšu mehānisma palīdzību izdarīt inversiju - attēlot riņķa iekšpusi par ārpusi un otrādi.

2. Tehnikā - mehānisms, kas riņķveida kustību pārveido taisnsvirziena kustībā.

Avoti: SV69

inverss   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Mainīts (par parasto vārdu kārtu teikumā).

Inversā vārdnīca— vārdnīca, kurā vārdi sakārtoti alfabēta secībā pēc vārdu pēdējā burta.

Avoti: LLVV

invertāze

1. Saharāze - ferments, kas saskalda saharozi (dabisko cukuru) divos vienkāršos cukuros - glikozē un fruktozē; pārtikas piedeva E1103, ražošanas palīglīdzeklis, iespējamā iedarbība - var būt ģenētiski modificēts un ģenētiski modificētie fermenti var izraisīt smagas saslimšanas.

Avoti: SV69, Zkp

invertcukurs

1. Saldviela, kas sastāv no glikozes un fruktozes; iegūst, šķeļot biešu vai niedru cukuru - saharozi.

Avoti: ZTV

invertebrata   lat.

1. Bezmugurkaulnieki.

Avoti: LD

invertebrāti   novec.

1. Bezmugurkaulnieki.

Avoti: KV

invertēt

1. Pakļaut inversijai; apgriezt otrādi; saskaldīt, sašķelt; pārveidot.

Avoti: SV99

invertins   novec.

1. Saharāze - ferments, kas saskalda saharozi (dabisko cukuru) divos vienkāršos cukuros - glikozē un fruktozē.

Avoti: SV69

invertors

1. Iekārta līdzstrāvas pārvēršanai maiņstrāvā.

2. Konstruktīvs iekārtojums akustiskajās sistēmās skaņas līmeņa paaugstināšanai zemajās frekvencēs.

3. Elektriskā ķēde signāla sprieguma vai strāvas apvēršanai par 180 grādiem.

4. Elementāra loģiskā shēma (NE shēma), kas realizē nolieguma funkciju.

Avoti: SV99

invertoze   med.

1. Invertcukurs, glukozes un fruktozes maisījums vienādā daudzumā, niedru cukura hidrolīzes produkts.

Avoti: TM

investēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; ekon.

1. Ieguldīt (kapitālu) kādā uzņēmumā, vērtspapīros u. tml. (parasti uz ilgāku laiku).

Avoti: LLVV

investīcija   -as, s.; parasti vsk.; ekon.

1. Ilgtermiņa kapitālieguldījums kāda uzņēmumā, arī vērtspapīros.

Investīciju bankas— specializētas kredītiestādes atsevišķu tautsaimniecības nozaru kreditēšanai un kapitāla aprites nodrošināšanu tajos.

Investīciju projekts— secīgu aktivitāšu kopums ar noteiktu realizācijas grafiku, kurā paredzēti pasākumi materiālu vai nemateriālu vērtību iegādei vai radīšanai un kuram ir noteikta investīciju projekta realizācijas organizatoriskā struktūra un realizācijai nepieciešamo resursu pamatojums (Likums par budžetu un finanšu vadību).

Avoti: LLVV, JtV

investīgācija   novec.

1. Izmeklēšana.

Avoti: KV

investitors   novec.

1. Ieguldītājs, persona, kas izdarījusi investīciju.

Avoti: SV69

investitūra

1. Feodālismā - ceremonija, kurā vasalim nodeva feodu.

2. Viduslaikos - bīskapu iecelšana amatā, nododot viņiem baznīcas zemi līdz ar tās iedzīvotājiem un baznīcas varu pār tiem.

Investitūru ķildas— cīņa starp pāvestiem un vācu imperatoriem par tiesībām iecelt amatos bīskapus un abatus (11. gs. 70. gadi - 1122. g.).

3. Protestantiem - svinīga ceremonija, kurā jaunu garīgo amatpersonu ievada amatā.

Avoti: SV69

investors

1. Persona, organizācija vai valsts, kas investē kapitālu.

Avoti: SV99

inveterācija   novec.

1. Novecošana.

Avoti: KV

inveterējies   med.

1. Iesakņojies, novecojis; hronisks.

Avoti: TM

inveterēt   novec.

1. Novecot.

Avoti: KV

inviolābils   novec.

1. Neaizskarams.

Avoti: KV

inviskācija   med.

1. Barības sajaukšana ar siekalām košļāšanas laikā.

Avoti: TM

invitācija   novec.

1. Ielūgums.

Avoti: KV

invitēt   novec.

1. Uzaicināt, ielūgt.

Avoti: KV

invocavit   rel.

1. Ciešanu laikā pirmā svētdiena.

Avoti: KV

invokācija   novec.

1. Piesaukšana (Dieva, svēto).

Avoti: KV

involūcija

1. Kāda orgāna vienkāršošanās, samazināšanās vai zudums organisma individuālās attīstības gaitā, piem., dzemdes savilkšanās pēc dzemdībām.

2. Mikroorganismu deģenerēšanās, izviršana nelabvēlīgā vidē.

3. Matemātiska transformācija, kas, divreiz pēc kārtas izdarīta, dod identisko transformāciju; kopas elementu savstarpējā atbilstība, kas saglabājas, šos elementus atkārtoti pārveidojot, piem., ass simetrija.

Avoti: SV99

involuntārs   med.

1. Neapzinīgs, no gribas neatkarīgs.

Avoti: TM

involūts   med.

1. Ietīts, miglā tīts, grūti saprotams; atpakaļ gājis attīstībā.

Avoti: KV, TM

involventi   med.

1. Apvilcēji līdzekļi.

Avoti: TM

Inza   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Uļjanovskas apgabalā, 18100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Inzeem   vietv., vēst., vācu val.

1. Inciema muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Turaidas pagastā.

Avoti: KV

Inzera   vietv.

1. Upe Krievijā, Baškortostānas Republikā, Simas kreisā krasta pieteka, garums - 307 km, sākas Dienvidurālos, Jamantava piekājē.

Avoti: PZT

inž.   saīs.

1. Inženieris (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i2

inžektors

1. Sūknis, kurā izmanto šķidruma, gāzes vai tvaika strūklas radīto spiedienu.

Avoti: SV99

inženier-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar tehnisku jautājumu risināšanu, inženieru praktisko darbību, parasti celtniecībā.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz inženierkaraspēku.

Avoti: LLVV

inženierbruņojums   mil.

1. Munīcija, mašīnas, mehānismi un citi inženiertehniskie līdzekļi un mantas ko izmanto kaujasdarbības inženiertehniskajam nodrošinājumam un kas atrodas karaspēka apbruņojumā vai apgādē.

2. Līdzekļi sprāgstošu šķēršļu un eju ierīkošanai mīnulaukos ar spridzināšanu, kā arī objektu sagraušanai.

Avoti: MIL

inženierbūve

1. Būve, ko neklasificē par ēku, piem., ceļš, sliežu ceļš, tilts, lidostas skrejceļš, dambis u. tml.

Avoti: ZTV

inženierdarbi   mil.

1. Apvidus un objektu mīnēšana un atmīnēšana, dažādu nocietinājumu un aizsprostojumu izveide un nojaukšana, eju ierīkošana mīnulaukos u. c. aizsprostojumos, svarīgāko pozīciju elementu veidošana, ceļu, pārceltuvju, tiltu būvēšana u. c. darbi.

Avoti: MIL

inženierdienests   mil.

1. Daudzu valstu bruņoto spēku speciāls dienests, kas veic karadarbības inženiernodrošinājuma uzdevumus, karaspēka apgādi ar inženiernodrošinājumam nepieciešamām mantām un līdzekļiem un nodrošina to pareizu izmantošanu un remontu.

Avoti: MIL

inženierģeodēzija

1. Ģeodēzijas nozare, kas saistīta ar celtniecību.

Avoti: ZTV

inženierģeoloģija

1. Ģeoloģijas nozare par Zemes garozas augšējo slāņu ģeoloģiskajām īpatnībām un procesiem saistība ar cilvēka inženierdarbību.

Inženierģeoloģiskie procesi— mūsdienu ģeoloģiskie procesi, ko izraisījusi vai pastiprinājusi cilvēka saimnieciskā darbība, piem., noslīdeņi, krastu izskalošana.

Avoti: ZTV

inženierija

1. Inženierzinātnes; inženiertehniskie darbi.

Gēnu inženierija— organisma vai šūnas iedzimtības koriģēšana ar molekulārās bioloģijas metodēm.

2. ek. Darbība, kas saistīta ar projektu tehniski ekonomisko pamatojumu sagatavošanu, rekomendāciju izstrādi ražošanas un vadības, kā arī produkcijas realizācijas organizēšanas posmā.

Avoti: SV99, SbV

inženieris   -a, v.

1. Speciālists ar augstāko tehnisko izglītību.

Avoti: LLVV

inženierizlūkošana   mil.

1. Darbības apvidus izlūkošana pirms katra inženiernodrošinājuma pasākuma, lai ar mazākiem zaudējumiem un pūlēm izpildītu uzdevumu.

Avoti: MIL

inženierkaraspēks   -a, v.; mil.

1. Speciālais karaspēks, kas veic militārus inženiertehniskus uzdevumus.

Avoti: LLVV

inženierkomunikācija   jur.

1. Ierīce, aprīkojums vai ierīču un aprīkojumu kopums, kas paredzēts apgādei ar izejvielām, sakariem, energoresursiem un citiem resursiem.

Avoti: JtV

inženierkonstrukcija   -as, s.

1. Būvkonstrukcija, kas veidota pēc inženierzinātņu likumiem.

Avoti: LLVV

inženiermašīnas   mil.

1. Inženierkaraspēka rīcībā esošie tehniskie līdzekļi (mehānismi) bruņoto spēku kaujasdarbības nodrošināšanai.

Avoti: MIL

inženiermīnas   mil.

1. Munīcija, ar ko ierīko sauszemes un piekrastes mīnulaukus u. c. aizsprostojumus, mīnē transporta ceļus un dažādas būves.

Avoti: MIL

inženiernodrošinājums   mil.

1. Kaujasdarbības inženiertehniskais nodrošinājums un visi ar to saistītie tehniskie priekšdarbi, ko lielākas karaspēka vienības veic ar to sastāvā esošo inženierkaraspēka vienību (apakšvienību) spēkiem un līdzekļiem, bet mazākas apakšvienības saviem spēkiem.

Avoti: MIL

inženiernovērošana   mil.

1. Pretinieka ugunslīdzekļu un tehnikas aizsardzības būvju un aizsprostojumu novērošana un atklāto objektu koordinātu noteikšana.

Avoti: MIL

inženierpoligons   mil.

1. Apvidus iecirknis, kur notiek dažādu inženierlīdzekļu, mehanizācijas darbu mašīnu, pontonu un citu pārcelšanas līdzekļu izmēģinājumi, kā arī inženierkaraspēka mācības aizsargbūvju un aizsprostojumu ierīkošanā.

Avoti: MIL

inženierpsiholoģija

1. Psiholoģijas nozare, kas pētī cilvēka un viņa vadīto vai kontrolēto tehnisko ierīču mijiedarbības procesu objektīvās likumsakarības noteiktā sociālā un dabas vidē.

Avoti: LPE

inženiers   novec.

1. Inženieris.

Avoti: SV33

inženiertehnika   mil.

1. Inženiertehniskā karaspēka rīcībā esošie tehniskie līdzekļi bruņoto spēku kaujasdarbības nodrošināšanai.

Avoti: MIL

inženiertehnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir saistīts ar inženierzinātnēm un tehniku.

Inženiertehniskās komunikācijas— ierīces, cauruļvadi u. c. aprīkojums, kas paredzēts enerģētisko resursu, ūdens u. c. piegādei, netīro ūdeņu aizvadīšanai vai sakaru nodrošināšanai.

Avoti: LLVV, ĢmV

inženiertīkli   tehn.

1. Elektrotīkla, gāzvadu tīkla, kanalizācijas cauruļu tīkla, sakaru tīkla utt. kopums attiecīgajā teritorijā.

Avoti: EepV

inženierzinātnes   -ņu, s.; tikai dsk.

1. Zinātņu nozare, kas apvieno fizikas, materiālu pretestības, celtniecības un ģeodēzijas atziņas tehnisko problēmu risināšanai.

Avoti: LLVV

iņ   mit.

1. Ķīniešu daoismā viens no diviem (iņ un jaņ) viens otru papildinošiem principiem: vīrietis un sieviete, debesis un zeme, siltums un aukstums.

Avoti: LEV, MitJ

Iņa   vietv.

1. Upe Krievijā, Kemerovas un Novosibirskas apgabalā, Obas labā krasta pieteka, garums - 633 km, sākas Kuzņeckas ieplakā.

Avoti: PZT

Iņambane   vietv.

1. Pilsēta Mozambikas dienvidaustrumos ("Inhambane"), provinces administratīvais centrs, osta Mozambikas šaurums, 63800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT

Iņaptuks   vietv.

1. Iņaptuka kalns - augstākā virsotne Ziemeļbaikāla kalnienē, Krievijas Burjatijas Republikā, augstums - 2514 m.

Avoti: PZT, LpA

īņāties   apv.

1. Nepaklausīt, čīkstēt, mīņāties uz vietas (vairāk par zirgu vai mazu bērnu).

Avoti: EH

iņčīgs   žarg.

1. Labs.

2. Interesants.

Avoti: SLG

Iņčuaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļu daļā ("Yinchuan"), Ninsjas Hueju autonomā reģiona administratīvais centrs, 535700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

iņčuks   apv.

1. Kaķis.

Avoti: ViV

iņģe   apv.

1. Spēks.

2. Gars.

Avoti: MalV

iņģests   apv.

1. Trakulis.

Avoti: ViV

iņi   apv.

1. Lidojoši kukaiņi vai to kāpuri kas mājo zirgu zarnu traktā.

Avoti: EH

iņņenieki

1. Grobiņas novada Gaviezes pagasta apdzīvotās vietas "Iņņas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Iņsko   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 2050 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš ~1300. g.

Avoti: Wi

Iņva   vietv.

1. Upe Krievijā, Permas novada ziemeļrietumu daļā, Kamas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Īo   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Argosas valdnieka Īnaha meita, kuru Zevs piegulēja mākoņa veidolā un viņa dzemdēja dēlu Epafu, kurš kļuva par Ēģiptes valdnieku.

2. astr. Jo - Jupitera pavadonis.

Avoti: PmV, ZvD-203-24

IO   saīs., vietv.

1. Britu Indijas okeāna teritorijas divburtu kods.

Avoti: PnR

IOC   saīs.

1. Starptautiskā Olimpiskā komiteja (angļu "International Olympic Committee").

Avoti: i2

iofobija   med.

1. Slimīgas, nepamatotas bailes no indēm.

Avoti: TM

Iokaste

1. Grieķu mitoloģijā - Edipa māte un pēc tam pašai nezinot viņa sieva; bija precējusies ar Tēbu valdnieku Laju un dzemdēja dēlu Edipu, kurš nogalināja tēvu un kļuva par savas mātes vīru.

Iokastes komplekss— pārspīlēta mātes mīlestība pret dēlu.

2. astr. Jupitera pavadonis ("Iocaste"), vidējais attālums no planētas - 21269000 km, izmēri - 5 km.

Avoti: LEV, PsA, ZvD-203-24

Iolājs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Hērakla brāļa Īfikla un Automedūsas dēls, Hērakla draugs, viņa kaujas ratu vadītājs un daudzu varoņdarbu līdzdalībnieks.

Avoti: Mit

Iole   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - valdnieka Eirita meita, kuru gribēja apprecēt Hērakls, bet tika noindēts un pirms nāves atdeva viņu par sievu savam dēlam Hillam.

Avoti: Mit

Iolofats   mit.

1. Mikronēziešu (Okeānija) mitoloģijā - kultūrvaronis un krāpnieks, saukts arī par Olofatu, bieži vien identificēts ar sauli.

Avoti: PmV

ionieši   novec.

1. Jonieši.

Avoti: KV

ionijs   novec.

1. Radioaktīvs torija izotops.

Avoti: KV

ionizācija   novec.

1. Jonizācija.

Avoti: KV

ionizātors   novec.

1. Jonizators.

Avoti: KV

ionizēt   novec.

1. Jonizēt.

Avoti: KV

ionofoze   med.

1. Violetas krāsas subjektīva sajūta.

Avoti: TM

ionoimetrs   novec.

1. Instruments kādas radioaktīvas vielas radiācijas intensitātes mērīšanai.

Avoti: KV

ions   novec.

1. Jons.

Avoti: Ang

iontoforeze   novec.

1. Svešu jonu ievadīšana kādā ķermenī, izmatojot elektriskās strāvas ķīmiski fizikālās īpašības.

Avoti: KV

Iori   vietv.

1. Upe Gruzijā un Azerbaidžānā, Kūras kreisā krasta pieteka, sākas Kartiljas grēdas ziemeļaustrumu nogāzē, ietek Mingečeviras ūdenskrātuvē.

Avoti: PZT, LpA

IOS   saīs.

1. Starptautiskā standartizācijas organizācija (angļu "International Organization for Standardization").

Avoti: i1

IOT   saīs., vietv.

1. Indijas Okeāna Britu Teritorija, tās trīsburtu kods.

Avoti: PuA

iota   novec.

1. Jota.

Avoti: KV

IOU   saīs.

1. Esmu jums parādā (angļu "I owe you").

Avoti: KV

IOW   saīs.

1. Citiem vārdiem sakot (angļu "in other words"; īsziņās).

Avoti: īsz

IP   saīs.

1. Interneta [sakaru] protokols (kopā ar apzīmētāju: IP telefonija).

2. Izglītības pārvalde (reģ.).

3. Industriālais parks.

Avoti: i2

īp.   saīs.

1. Īpašības vārds.

Īp. v.— īpašības vārds.

2. Īpatnējs, īpatnējais.

Īp. sv.— īpatnējais svars.

Avoti: LV06

ipa   apv.

1. Bērnu valodā istaba.

Avoti: KV

IPA   saīs.

1. Starptautiskais fonētiskais alfabēts (angļu "International Phonetic Alphabet").

Avoti: i1

īpakš   apv.

1. Īpaši.

Avoti: EH

īpakši   apv.

1. Īpaši.

Avoti: ME

īpaš   apv.

1. Īpaši.

2. Īpaši, tieši.

3. Sevišķi, varen.

4. Pavisam, tieši.

Avoti: EH

īpašdators   inf.

1. Dators, kas izmantojams kāda speciāla uzdevuma risināšanai.

Avoti: D3

īpašenerģija   fiz.

1. Daļiņu vai daļiņu sistēmas enerģija, kuru iegūst atrisinot kvantu mehānikas pamatvienādojumus, piemēram, Šrēdingera vienādojumu.

Avoti: FF

īpašfunkcija

1. Diferenciālvienādojumu teorijas jēdziens, kas raksturo atrisinājumu noteiktos apstākļos.

Avoti: LPE

īpašība   -as, s.

1. Tas, kas, piemītot priekšmetam vai parādībai, nosaka to atšķirību no citiem priekšmetiem un parādībām vai līdzību ar tiem un izpaužas mijiedarbībā ar citiem priekšmetiem vai parādībām.

Īpašības vārds— vārdšķira, pie kuras pieder lokāmi vārdi, kas nosauc priekšmeta pazīmi (īpašību, attieksmi u. tml.); adjektīvs.

Īpašības vārda saliktenis— īpašības vārds, kas darināts, apvienojot saliktenī nominālas īpašības vārda vārdkopas vai īpašības vārdu vārdrindas komponentus.

Avoti: LLVV, VsV

īpašīgi   apv.

1. Īpaši.

Avoti: EH

īpašīgs   apv.

1. Īpatnējs, raksturīgs.

Avoti: ME

īpaškanāls   inf.

1. Sakaru kanāls, kuru monopolrežīmā izmanto privāta persona vai organizācija.

Avoti: D3

īpašnīca   apv.

1. Īpašniece.

Avoti: KiV

īpašniecisks   -ais; s. -a, -ā; niev.

1. Saistīts ar privātīpašnieku, tam raksturīgs, īpašnieciska attieksme.

Avoti: LLVV

īpašniekprogrammatūra   inf.

1. Programma, kas pieder kādai organizācijai vai indivīdam.

Avoti: D3

īpašnieks   -a, v.

1. Fiziska vai juridiska persona, kam ir īpašuma tiesības (uz ko).

// sar. Cilvēks, kam ir kādas fiziskas īpašības, dotumi.

Avoti: LLVV

īpašs   -ais; s. -a, -ā;

1. Atsevišķs (1).

2. Liels, sevišķs.

3. Īpatnējs, savdabīgs.

4. apst. Tieši, ar nolūku.

Avoti: LLVV

īpašu   apv.

1. Īpaši.

Avoti: EH

īpašums   -a, v.

1. Tas, uz ko ir pilnīgas valdījuma, lietojuma un rīcības tiesības.

Īpašuma tiesības— ekonomiska rakstura subjektīvas civiltiesības, kurās ietilpst mantas valdījuma, lietojuma un rīcības tiesības.

Nekustamais īpašums— zeme, tās bagātības un celtnes.

2. Piederums (nemateriāla rakstura).

Avoti: LLVV

īpašumtiesības   dsk., s.

1. Tiesiskas normas, kas sabiedrībā regulē lietu piederību īpašniekiem.

Avoti: MLVV, ĢmV

īpašumtiesisks   -ais; s. -a, -ā; jur.

1. Tāds, kas attiecas uz īpašuma tiesībām.

Avoti: LLVV

īpašv.   saīs.

1. Īpašvārds.

Avoti: SV05

īpašvārds   -a, v.; val.

1. Lietvārds, ar ko apzīmē vienu no līdzīgiem kādā noteiktā grupā.

Divkāršots īpašvārds— īpašvārds, kurā divreiz atkārtojas viena un tā pati vārda sakne vai celms.

Īpašvārdu atveide— kādas valodas īpašvārdu rakstība citā valodā saskaņā ar šīs citas valodas gramatisko sistēmu un pareizrakstības noteikumiem.

Avoti: LLVV, VsV

īpašvektors   mat.

1. Nenulles vektors x, ko dotā lineārā transformācija A pārvērš kolineārā vektorā, t. i., A(x)=lx (l - skalārs).

Avoti: ZTV

īpašvērtība   mat.

1. Lineāras transformācijas A īpašvektoram atbilstošā skalāra l vērtība.

Avoti: ZTV

īpat   apv.

1. Īpaši, sevišķi.

Avoti: ME

īpāt   apv.

1. Ar pirkstiem satvert ādu (uz rokas virsas) un celt to uz augšu (bērnu rotaļa).

Avoti: KV

īpatējs   apv.

1. Īpatnējs.

Avoti: KnV

īpatība   -as, s.; pareti.

1. Īpatnība.

Avoti: LLVV

īpatīgs   apv.

1. Ārkārtējs, neparasts.

Avoti: ME

Ipatinga   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā, Minasžeraisas štatā, 237000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

īpatišķs   apv.

1. Sevišķs.

Avoti: NeV

īpatkrāsa   inf.

1. Krāsa, ko parasti drukā ar vienas krāsas tinti.

Avoti: D3

īpatnējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nav līdzīgs citam; savdabīgs.

Avoti: LLVV

īpatnība   -as, s.

1. Vispārināta īpašība --> īpatns, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

īpatnīgs   apv.

1. Īpatnējs.

Avoti: LV93

īpatnīgums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Īpatnība.

Avoti: LLVV

īpatnis   -ņa, v.

1. v. Patstāvīgi eksistējošs organisms; indivīds (2).

2. Īpatnējs cilvēks.

// reti. Īpatnējs augs vai dzīvnieks.

Avoti: LLVV

īpatns   -ais; s. -a, -ā;

1. Īpatnējs.

Avoti: LLVV

īpatnums

1. Īpatnība.

Avoti: Sin

Ipatova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Stavropoles novadā, 25200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

īpats   -ais; s. -a, -ā;

1. Īpatnējs.

Avoti: LLVV

īpatsvars   -a, v.

1. Skaits, daudzums, biežums vai nozīmīgums, salīdzinot ar pārējo vai pārējiem.

2. Īpatnējā masa.

Avoti: LLVV

ipekakuāna   biol.

1. Rubiju dzimtas augs Dienvidamerikā, 15-60 cm augsts puskrūms, kura saknes preparātus medicīnā lieto par vemšanas un atkrēpošanas līdzekli.

Avoti: SV96, LPE

ipekakuanīns   med.

1. Ipekakuānas glikozīds.

Avoti: TM

ipekakuaņa   novec.

1. Brazīlijas auga "Rubiaceae" dzimtai piederīgā balti un sīki ziedoša puskrūma "Uragoga (Cephalis) Ipecacuanha Baill." sakne, ar alkaloida saturu, kura dēļ lietota ārstniecībā.

Avoti: KV

ipheion   lat.

1. Ifeones.

Ipheion uniflorum— vienzieda ifeone.

Avoti: DaE

iphiclides   lat.

1. Dižtauriņu dzimtas ģints.

Iphiclides podalirius— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Iphofene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Iphofen"), Bavārijas federālajā zemē, 4500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ipidae   lat.

1. Mizgraužu dzimtas "Scolytidae" nosukuma sinonīms.

Avoti: KV

Ipiķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rūjienas novadā (līdz 2009. g. - Valmieras rajonā) 75 km no Valmieras un 18 km no Rūjienas, izveidojusies bijušās muižas "Ippik" teritorijā, pagasta centrs.

2. Ipiķu pagasts - pagasts Rūjienas novadā, robežojas ar Vilpulkas pagastu, Mazsalacas novadu un Igauniju, ietver tālāko Latvijas ziemeļu punktu; bijušie nosaukumi: vāciski - Ippick, krieviski - Ippikskaja.

3. Ipiķu skola - apdzīvota vieta (mazciems) Rūjienas novada Ipiķu pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

ipiķieši

1. Rūjienas novada Ipiķu pagasta apdzīvotās vietas "Ipiķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

īpini   apv.

1. Prievītes; matu lentas.

Avoti: TlV

īpiņi   apv.

1. Prievītes, matu lentas.

Avoti: TlV

ipodiakons   rel.

1. Diakona palīgs.

Avoti: GT

Ipoha   vietv.

1. Pilsēta Malaizijā ("Ipoh"), Perakas štata administratīvais centrs, 657900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

ipomeja

1. dsk. Divdīgļlapju augu klases tīteņu dzimtas ģints ("Ipomoea"), viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi, ~500 s., Latvijā 2 sugas audzē kā krāšņumaugus.

Kuamoklita ipomeja— ipomeju suga ("Ipomoea quamoclit").

Parastā ipomeja— ipomeju suga ("Ipomoea purpurea syn. Pharbitis purpurea").

Purpura ipomeja— parastā ipomeja.

Trīskrāsainā ipomeja— trejkrāsu ipomeja.

Trejkrāsu ipomeja— ipomeju suga ("Ipomoea tricolor syn. Pharbitis rubrocaerulea").

Avoti: SV69, LD, TaE

ipomoea   lat.

1. Ipomejas.

Ipomoea batatas— batāte jeb saldais kartupelis.

Ipomoea purpurea— parastā ipomeja.

Ipomoea quamoclit— Kuamoklita ipomeja.

Ipomoea tricolor— trejkrāsu ipomeja.

Avoti: LD

Ippick   vietv., vēst.

1. Rūjienas novada Ipiķu pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Ippik   vietv., vēst., vācu val.

1. Ipiķu muižas bijušais nosaukums.

2. Ipiķi.

3. Ipiķu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Ipiķu pagastā.

Avoti: LE1, FV, KV

Ippikskaja   vietv., vēst.

1. Rūjienas novada Ipiķu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

IPPNW   saīs.

1. Pasaules ārsti par kodolkara novēršanu (angļu "International Physicians for the Prevention of Nuclear War").

Avoti: i1

Ipra   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr., vācu "Ypres", nl. "Ieper"), Flandrijas reģiona Rietumflandrijas provincē, 35100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

iprīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Indīga viela - smags, parasti tumšbrūns, eļļains šķidrums, kas ož pēc ķiplokiem vai sinepēm.

Avoti: LLVV

īpruovāt   apv., latg.

1. Iekārtot (izdevīgā darbā), ielikt kādu priekšmetu (piemēram, skrūvi) vietā.

Avoti: TiA

ips   lat.

1. Gremzdgraužu dzimtas ģints.

Ips typographus— egļu astoņzobis.

Avoti: LD

IPS   saīs.

1. Interneta pakalpojumu sniedzējs - juridiska persona, kas nodrošina tiešu lietotāja pieeju internetam.

Avoti: i2

ipsācija   med.

1. Pašapmierināšanās, sevišķi seksuāla; onānisms, masturbācija.

Avoti: TM

Ipsala   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ipsala"), Edirnes ilā, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ipsilanti   novec.

1. Grieķu brīvības cīnītāji 19. gs. 1. pusē.

Avoti: KV

ipsilaterāls   med.

1. Tāds, kas atrodas tajā pašā ķermeņa pusē, piem., paralīze, kas radusies tajā pašā pusē, kurā bojāts nervu centrs.

Avoti: MSV

ipsilons   val.

1. Grieķu alfabēta 20. burta nosaukums.

Avoti: PP

ipsils   novec.

1. Grieķu alfabēta burts "y"; ipsilons.

Avoti: LV93

IPSR   saīs., vēst.

1. Igaunijas Padomju Sociālistiskā Republika.

Avoti: i1

Ipsviča   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Ipswich"), Anglijas austrumos, osta Orvelas grīvlīča krastā, Safolkas grāfistes administratīvais centrs, 133400 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Pilsēta Austrālijas austrumos ("Ipswich"), Kvīnslendā, Brisbenas priekšpilsēta (39 km uz dienvidrietumiem), 200000 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: PZT, Wi

Ipuca   vietv.

1. Iputa - upes lejteces nosaukums Baltkrievijā.

Avoti: PZT

Iputa   vietv.

1. Upe Krievijā un Baltkrievijā (Ipuca), Sožas kreisā krasta pieteka, garums - 437 km.

Avoti: PZT, LpA

IPX   saīs., inf.

1. Intertīkla pakešapmaiņas protokols (angļu "Internet Packet Exchange").

Avoti: D3

IQ   saīs.

1. Intelekta koeficients (angļu "Intelligence Quotient") - statistiskā veidā iegūts skaitlis, kas relatīvi un salīdzinoši parāda cilvēka garīgo spēju līmeni, kā arī prasmi pielietot akadēmiskās zināšanas.

Avoti: i2

IQ   saīs., vietv.

1. Irāka, valsts divburtu kods.

Avoti: PnR

IQD   saīs.

1. Irākas dinārs; Irākas Republikas valūtas kods, sīknauda - fils.

Avoti: PnR

Ir   saīs.

1. Irīdijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

IR   saīs., vietv.

1. Igaunijas Republika.

2. Irāna, valsts divburtu kods.

Avoti: i1, PnR

īr   apv.

1. Ir.

Avoti: ME

ira   apv.

1. Ir.

2. Veca lietas vārda forma, kas nozīmē eksistenci.

Avoti: KV

irā   apv.

1. Ira.

Avoti: EH

IRA   saīs.

1. Īru Republikāniskā armija (angļu "Irish Republican Army") - nacionālistiska cīņas organizācija, kurai bija izšķiroša loma brīvības karā pret britiem 1918-21 un vēlāk, īpaši no 20. gs. 60. gadu b., katoļu cīņā Ziemeļīrijā par vienotu Īriju.

Avoti: LEV

ĪRA   saīs.

1. Īru Republikāniskā armija (angļu "Irish Republican Army") - nacionālistiska cīņas organizācija, kurai bija izšķiroša loma brīvības karā pret britiem 1918-21 un vēlāk, īpaši no 20. gs. 60. gadu b., katoļu cīņā Ziemeļīrijā par vienotu Īriju.

Avoti: LEV

Īra   vietv.

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Lielirbe" nosaukums lībiski.

Avoti: LC

iracionālisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Filozofijas virziens, kas, pretēji racionālismam, par noteicošajiem cilvēka dzīvē un izziņā uzskata iracionālos elementus, intuīciju, jūtas, instinktus, atklāsmi u. tml.

2. Iracionalitāte (1).

Avoti: LLVV, SV99

iracionālistisks   -ais; s. -a, -ā; filoz.

1. Saistīts ar iracionālismu (1), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

iracionalitāte   -es, s.

1. parasti vsk.; filoz. Neatbilstība saprāta, loģikas likumiem.

2. mat. Iracionāls lielums.

Avoti: LLVV

iracionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. filoz. Tāds, kas nav ar prātu izzināms, arī izprotams vai uztverams.

2. mat. Tāds, kas nav racionāls.

Iracionāls skaitlis— skaitlis, kas nav izsakāms kā vienkāršs daļskaitlis; bezgalīgs neperiodisks decimāldaļskaitlis.

Avoti: LLVV

irāda   apv.

1. Iraid.

Avoti: EH

irāda   vēst.

1. Senāk Turcijā sultāna pavēle.

Avoti: KV

iradiācija   -as, s.

1. fiz. Optiska ilūzija, kas izpaužas tā, ka gaišas figūras uz tumša fona šķiet lielākas nekā tādu pašu izmēru tumšas figūras uz gaiša fona.

2. fiziol. Uzbudinājuma vai kavēšanas procesa izplatīšanās (centrālajā nervu sistēmā).

3. med. Kaula lūzuma turpinājums attālu no tiešās spēka iedarbības vietas, piem., galvaskausa lūzums.

4. med. Starojuma enerģijas iedarbība; radioaktīvo vielu iedarbība.

Avoti: LLVV, MSV

iradiēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. fiz. Optiskai ilūzijai izpausties tā, ka gaišas figūras uz tumša fona šķiet lielākas nekā tādu pašu izmēru tumšas figūras uz gaiša fona.

2. fiziol. Izplatīties uzbudinājuma vai kavēšanas procesam (centrālajā nervu sistēmā).

Avoti: LLVV

irag   apv.

1. Ar partikulu -g pastiprināts "ira" jautājamos teikumos.

Avoti: ME

irāg   apv.

1. Ar partikulu -g pastiprināts "ira" jautājamos teikumos.

Avoti: KV

irai   apv.

1. Iraid.

Avoti: EH

Irai   vietv.

1. Dundagas novada apdzīvotās vietas "Mazirbe" nosaukuma variants lībiski.

Avoti: LC

iraida   apv.

1. Ir, pastāv.

Avoti: NeV

iraidan   apv.

1. Ir, pastāv.

Avoti: KV

iraidanās   apv.

1. Ir, pastāv.

Avoti: KV

iraidās   apv.

1. Ir, pastāv.

Avoti: KV

iraidenas   apv.

1. Iraid.

Avoti: EH

iraidība   ek.; novec.

1. Aktīvs (bilancē), skaidras naudas atlikums.

Avoti: Ztv1

iraidīnās   apv.

1. Iraid.

Avoti: EH

iraimbilanja

1. Sīknauda Madagaskaras Republikā, ariari simtdaļa.

Avoti: PnR

īrājs   apv.

1. Airētājs; īrējs.

Avoti: ME

Irāka   vietv.

1. Irākas Republika - valsts dienvidrietumu Āzijā (arābu val. "Al 'Irāq"), federatīva parlamentāra republika, platība - 438317 kvadrātkilometri, 28945600 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Bagdāde, administratīvais iedalījums - 18 muhāfazu, no tām 3 Kurdistānā, robežojas ar Turciju, Irānu, Kuveitu, Saūda Arābiju, Jordāniju un Sīriju.

Avoti: LEV, LģE, PuA

irākieši

1. Irākas arābi, nācija; runā arābu valodā; ticīgie - musulmaņi (šiīti, sunnīti).

Avoti: EV, PnR

Iraklija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā ("Ērakleion"), Krētas salas ziemeļu piekrastē, Krētas perifērijas administratīvais centrs, 173500 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Pilsēta Grieķijā ("Ērakleion"), Atikas perifērijā, 49600 iedzīvotāju (2011. g.).

3. Apdzīvota vieta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 10000 iedzīvotāju.

Avoti: LpA, PuA, Wi

irakvi

1. Tauta, dzīvo Tanzānijas vidienē, valoda pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas (veido tās apakšgrupu), vietējie tradicionālie ģints ticējumi un kulti.

Avoti: PZT

īrāms   novec.

1. Apzīmējums iesvētījuma stāvoklim, ko islāma pienākumu mācība prasa no tiem, kas piedalās rituālā lūgšanā vai svētceļojumā uz Meku.

2. pārn. Musulmaņu svētceļnieka tērps, kas sastāv no 2 četrstūrainiem baltiem kokvilnas lakatiem.

Avoti: KV

Irāna   vietv.

1. Irānas Islāma Republika - valsts Rietumāzijā (persiešu val. "Īrān"; pirms 1935. g. Persija), platība - 1648000 kvadrātkilometri, 66429300 iedzīvotāju, galvaspilsēta - Teherāna, administratīvais iedalījums - 30 ostānu, robežojas ar Turkmenistānu, Afganistānu, Pakistānu, Irāku, Turciju, Azerbaidžānu un Armēniju, apskalo Kaspijas jūra un Persijas un Omānas līcis.

2. Irānas kalniene - lielākā Priekšāzijas kalniene Irānā (~2/3 teritorijas), Afganistānā, Pakistānā, nomales - Irākā un Turkmenistānas dienvidos, atrodas starp Mezopotāmijas zemieni un Indas ieleju, garums - ~2500 km, platība - ~2,7 mlj kvadrātkilometu, augstākā virsotne - 7708 m.

Avoti: LģE, PuA

irania   lat.

1. Mežastrazdu apakšdzimtas ģints.

Irania gutturalis— baltuzacu erickiņš.

Avoti: ZvP

irānistika

1. Zinātņu komplekss, kas pētī irāņu valodu grupas tautu valodas, literatūru, vēsturi, ekonomiku un kultūru.

Avoti: EV

irāņi   -ņu, v.

1. Irānas iedzīvotāji.

Irāņu valodas— radniecīgu indoeiropiešu valodu grupa, kuras runā Irānas, Afganistānas un dažu citu zemju iedzīvotāji.

Avoti: LLVV

Irapvato   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Irapuato"), Gvanahvato pavalstī, Meksikas kalnienē 1710 m vjl., 342600 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

iras   apv.

1. Airi, irkļi.

Avoti: KV, ME

iras   apv.

1. No vilnas vai kokvilnas auduma izplūkātas lupatas.

Avoti: KV, ME

irato   mūz.

1. Dusmīgi, bargi.

Avoti: Mūz

īraugs   apv.

1. Ieraugs.

Avoti: BsV

Iravadi   vietv.

1. Upe Āzijas dienvidaustrumos ("Irrawaddy"), Ķīnā un Mjamnā, garums - 2150 km, sākas Tibetas kalnienes dienvidaustrumu nogāzē, ietek Andamanu jūrā.

2. Iravadi līdzennums - atrodas Indoķīnas pussalā ("Irrawaddy plain"), stiepjas 800 km gar Iravadi vidusteci un lejteci, starp Rakanas grēdu un Šanas kalniene.

Avoti: LģE

irba   apv.

1. Kārts; miets; klūga.

Avoti: ViV

irbala   apv.

1. Govs vārds.

Avoti: ME

irbalāns   apv.

1. Jauna irbe.

Avoti: ME

irbals   apv.

1. Irbulis, mietiņš.

Avoti: ME

irbasts   apv.

1. Dzīvnieka sperma.

Avoti: KV

irbe   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. Vistveidīgo kārtas fazānu dzimtas divas sugas - laukirbe un mežirbe.

Tek kā irbe— saka par rosīgu, kustīgu, čaklu cilvēku.

Avoti: LLVV

irbe   apv.

1. Adāmā adata.

Avoti: ME

Irbe   vietv.

1. Upe Ventspils novadā, veidojas satekot Rindai un Stendei, garums - 32 km, kritums - 8 m, ietek Baltijas jūrā Irbes šaurumā; Irve; Dižirbe; Dižirve.

Irbes šaurums— atrodas starp Serves pussalu (Igaunijā) un Kurzemes pussalu, savieno Rīgas līci ar Baltijas jūru, mazākais platums - 30 km, garums - 60 km (no Ovīšraga līdz Kolkasragam).

Avoti: LE1, PZT

irbenājs   -a, v.

1. Irbeņu audze.

2. sar. Irbene.

3. apv. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: LLVV

irbene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Viburnaceae"), vasarzaļi vai mūžzaļi krūmi, retāk koki, 1 ģ.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Viburnum"), krūmi, retāk koki, 225 s., Latvijā savvaļā 1 s., kultivē ~10 s.

Bērkvuda irbene— irbeņu suga ("Viburnum x burkwoodii").

Budlejlapu irbene— irbeņu suga ("Viburnum buddleifolium").

Dāvida irbene— irbeņu suga ("Viburnum davidii").

Henrija irbene— irbeņu suga ("Viburnum henryi").

Kanādas irbene— irbeņu suga ("Viburnum lentago").

Karlesa irbene— irbeņu suga ("Viburnum carlesii").

Lauru irbene— irbeņu suga ("Viburnum tinus").

Parastā irbene— irbeņu suga ("Viburnum opulus"), Latvijā sastopama savvaļā.

Plūmjlapu irbene— irbeņu suga ("Viburnum prunifolium").

Pūkainā irbene— vilnainā irbene.

Sārdženta irbene— irbeņu suga ("Viburnum srgentii").

Smaržīgā irbene— irbeņu suga ("Viburnum farreri").

Trīsdaivu irbene— irbeņu suga ("Viburnum trilobum").

Vēdekļveida irbene— irbeņu suga ("Viburnum plicatum").

Vilnainā irbene— irbeņu suga ("Viburnum lantana").

Zobainā irbene— irbeņu suga ("Viburnum dentunum").

Avoti: LLVV, DaE, Aug2, LD

Irbene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Ances pagastā.

Avoti: LC

irbenes   apv.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

Irbēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Brunavas pagastā.

Avoti: LC

Irbeni   vietv.

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Irbēni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Irbenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

irbēnieki

1. Auces novada Vecauces pagasta apdzīvotās vietas "Irbēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

irbenieki

1. Krustpils novada Krustpils pagasta apdzīvotās vietas "Irbenieki" iedzīvotāji.

2. Ozolnieku novada Cenu pagasta apdzīvotās vietas "Irbes" iedzīvotāji.

3. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Irbes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

irbens   apv.

1. Kāda zināma sēne.

Avoti: EH

irbēns   apv.

1. Jauna irbe.

Avoti: ME

irbeņspireja   bot.

1. dsk. Fizokarps - rožu dzimtas ģints ("Physocarpus"), ātraudzīgs un izturīgs krāšņumkrūms, zarojums blīvs, lapas 3 vai 5, daivainas, ar zāģzobainu apmali, ziedi balti, vairodziņos.

Avoti: LxE

Irbessala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

irbi   apv.

1. Adāmadatas.

2. Iesmi.

Avoti: TlV

Irbida   vietv.

1. Pilsēta Jordānijas ziemeļos ("Irbid"), muhāfazas administratīvais centrs, 250600 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

irbinājs   apv.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

irbine   apv.

1. Irbene - divdīgļlapju koks vai krūmājs ar lēveraini dalītām lapām, baltiem čemurveida ziediem un sarkanām ogām.

Avoti: VV

irbines   apv.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

irbiņa   apv.

1. Dem. --> irbe.

Avoti: EH

irbis   -bja, v.

1. Irbulis (1).

2. apv. Adāmā adata.

Avoti: LLVV, EH

Irbita   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabala dienvidaustrumos, 37800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

irbīte   apv.

1. Dem. --> irbe.

2. Neliels (salmu, klūgu u. tml.) saišķis, kūlis.

3. Varde.

Avoti: ĒiV, ViV, ME

irbji   apv.

1. Adāmadatas.

2. Iesmi.

Avoti: TlV

irbnieki

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Irbes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

irbs   -a, v.

1. Irbulis (1).

// pareti. Adāmadata.

2. apv. Iesms.

Avoti: LLVV, VV

irbulains   apv.

1. Nelīdzens.

2. Lāsains.

3. Acains, cirmuļains.

4. Ietrunējis (koks).

Avoti: KV

irbulene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Genista"), neliels puskrūms vai krūms, 75-100 s., Latvijā konstatētas 2 vasarzaļas sugas.

Bultu irbulene— irbuleņu suga ("Genista sagittalis").

Krāsu irbulene— irbuleņu suga ("Genista tinctoria").

Lidijas irbulene— irbuleņu suga ("Genista lydia").

Matainā irbulene— pūkainā irbulene.

Pūkainā irbulene— irbuleņu suga ("Genista pilosa").

Spānijas irbulene— irbuleņu suga ("Genista hispanica").

2. apv. Irbene.

Avoti: LLVV, LD, DaE, ME

irbulēns   apv.

1. Jauna irbe.

Avoti: ME

irbulis   -ļa, v.

1. Samērā tievs stienītis, kociņš, parasti apaļš, ar smailiem galiem.

Taisnais koka irbulis— mālšpiks - cieta koka vai metāla ķīļveida irbulis takelāžas darbiem, piemēram, špleisēšanai.

2. apv. Iesms.

3. bot. Auglenīcas vidusdaļa, kas savieno drīksnu ar sēklotni.

4. žarg. Vieninieks (atzīme skolā).

Avoti: LLVV, JūVM, VV, SLG

irbulītis

1. Dem. --> irbulis.

irbuls   apv.

1. Irbulis.

Avoti: EH

irbuļains   apv.

1. Acains, šūnains.

Avoti: LV93

irbuļmezgls   jūrn.

1. Viegli atraisāms mezgls mālšpika (irbuļa) vai kāda cita instrumenta iesiešanai trosē.

Avoti: JūVM

IRC   saīs., inf.

1. Tērzēšanas retranslēšana internetā (angļu "Internet Relay Chat").

Avoti: D3

irca   apv.

1. Virca.

Avoti: ME

IRDAC   saīs.

1. Rūpnieciskās pētniecības un attīstības padomdevēja komiteja ("Industrial Reserch and Development Advisory Committee").

Avoti: PnR

irdans   apv.

1. Irdens.

Avoti: KiV

irde   -es, s.; parasti vsk.

1. ģeol. Drupans iezis.

2. Irdne.

// pārn. Irdena kārta, slānis.

Avoti: LLVV

irdenība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> irdens, šīs īpašības konkrēta izpausme; irdenums.

2. apv. Veiklums.

Avoti: LLVV, ME

irdenot   apv.

1. Irdināt.

Avoti: EH

irdens   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura daļiņas nav cieši saistītas, neveido blīvu masu.

2. Tāds, kas ir porains, šūnains, nav blīvs (par augiem, to daļām).

3. apv. Veikls (par valodu).

Avoti: LLVV

irdenums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> irdens, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

irdināšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> irdināt.

2. Augsnes apstrādes un sējumu kopšanas paņēmiens vai paņēmienu kopums, ar kuru augsni padara irdenāku un iznīcina nezāles.

Avoti: LLVV

irdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Apstrādāt (parasti augsni), lai (to) padarītu irdenu.

2. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) kļūst irdens.

Avoti: LLVV

irdinātājs   -a, v.

1. Darītājs --> irdināt.

2. v. Darba rīks, ierīce augsnes irdināšanai.

3. Viela vai vielu maisījums, kas, izdalot gāzes, palielina mīklas apjomu.

Avoti: LLVV, ZTV

irdināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Tikt irdinātam.

Avoti: LLVV

irdīt   novec.

1. Izārdīt, irdināt.

Avoti: KV

irdnājs   poēt.

1. Augsne.

Avoti: Sin

irdne   -es, s.; parasti vsk.

1. Augsne, zeme; augsnes, zemes irdenā virskārta.

Avoti: LLVV

irdns   -ais; s. -a, -ā;

1. Irdens.

Avoti: LLVV

Irdoma   vietv.

1. Upe Krievijas Kirovas un Kostromas apgabalā, Vohmas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

irds   -ais; s. -a, -ā;

1. Irdens.

2. apv. Vaļīgs, mīksts.

Avoti: LLVV, KV

irdza   sar.

1. Čala.

Avoti: Sin

irdzēt   parasti 3. pers., irdz, pag. irdzēja; intrans.

1. Plūstot viegli skanēt, šalkt (parasti par ūdeni); šalcot, čalojot plūst.

2. Jautri, viegli, skanīgi skanēt (piemēram, par runu, smiekliem).

Avoti: LLVV

irdzīgs   apv.

1. Jautrs, vienmēr smejošs.

Avoti: KV

irdzoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> irdzēt (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> irdzēt (2).

Avoti: LLVV

Irē   vietv.

1. Dundagas novada apdzīvotās vietas "Mazirbe" nosaukuma variants lībiski.

Avoti: LC

īre   -es, s.; parasti vsk.

1. Tiesiskas attiecības, kas rodas, kad viena persona nodod citai kāda mantu (arī telpas) pret maksu lietošanā (uz kādu laiku).

2. Maksa par (priekšmetu, telpu) lietošanu.

3. apv. Dzīvoklis, kas tiek īrēts.

Avoti: LLVV, EH

irealitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Attiecības, apstākļi, kādu nav īstenībā; tas, kas ir radīts fantāzijā, iedomās; nerealitāte.

Avoti: LLVV

ireāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kā nav vai kā nevar būt īstenībā; iedomāts, fantāzijā eksistējošs; nereāls.

Avoti: LLVV

iredenta

1. Nacionālistiska kustība Itālijā 19. gs. beigās un 20. gs. sākumā; tā notika ar prasību pievienot Itālijai zemes, ko daļēji apdzīvoja itālieši, bet kas neietilpa Itālijas sastāvā pēc tās atkalapvienošanās.

Avoti: SV69

iredenta

1. Nacionālistiska kustība Itālijā 19. gs. beigās un 20. gs. sākumā; tā notika ar prasību pievienot Itālijai zemes, ko daļēji apdzīvoja itālieši, bet kas neietilpa Itālijas sastāvā pēc tās atkalapvienošanās.

Avoti: SV69

iredentists

1. Persona, kas vēlas, lai tās valsts atgūtu zaudētās teritorijas.

Avoti: IdV

iregularitāte   med.

1. Kārtības, secības, vienmērības traucējums.

Avoti: TM

iregulārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nav regulārs; neregulārs.

2. mat. Neregulārs (par ģeometriskām figūrām).

Avoti: LLVV

ireinokulējums   med.

1. Tāds, kas nepadodas otrreizējai vakcinācijai; ko nevajag otrreiz vakcionēt.

Avoti: TM

īrējs   apv.

1. Airētājs.

Avoti: LE

Iremels   vietv.

1. Kalnu masīvs Dienvidurālos, Krievijā, Baškortostānas Republikā, augstums - līdz 1582 m, kvarcīti un kristāliski slānekļi.

Avoti: PZT

irena   lat.

1. Zilvālodžu dzimtas ģints.

Irena cyanogaster— salu zilvālodze.

Irena puella— Dienvidaustrumāzijas zilvālodze.

Avoti: ZvP

Irendiks   vietv.

1. Kalnu grēda Dienvidurālos, Sakmaras un Boļšojkizilas ūdensšķirtne Krievijā, Baškortostānas Republikā, garums - 120 km, augstums - līdz 987 m.

Avoti: PZT

irengi

1. Murli - tauta Etiopijā.

Avoti: PZT

Irenhabirga   vietv.

1. Kalnu grēda Austrumtjanšanā ("Iren Habirga"), Ķīnā, garums - ~200 km, augstums - līdz 5500 m, virsotnēs - mūžīgais sniegs, šļūdoņi.

Avoti: PZT

irenidae   lat.

1. Zilvālodžu dzimta.

Avoti: ZvP

īrenieks   apv.

1. Īrnieks.

Avoti: ME

irēniķi   novec.

1. Miera ļaudis, kas atturas no polēmikas ticības konfesiju starpā.

Avoti: KV

irenomyia   lat.

1. Alotājmušu dzimtas ģints.

Irenomyia obscura— šīs ģints suga.

Avoti: LD

ireparabls   med.

1. Neatjaunojams, neizlabojams (galvenokārt struktūras nozīmē).

Avoti: TM

iresine   lat.

1. Irezīnes.

Iresine herbstii— Herbsta irezīne.

Iresine lindenii— Lindena irezīne.

Avoti: LD

irešen   apv.

1. Būšana.

Avoti: EH

īrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Lietot (priekšmetu, telpu) pret maksu (uz kādu laiku).

Avoti: LLVV

īrētājs   apv.

1. Airētājs; īrējs.

Avoti: ME

īrēties   apv.

1. Irties.

Avoti: EH

ireversibilitāte   psih.

1. Neapvēršamība.

Avoti: PsA

ireversibls

1. Neatgriezenisks; neatjaunojams.

Avoti: SV69

IREX   saīs.

1. Starptautiskā speciālistu apmaiņas biedrība (angļu "International Research and Exchange Board").

Avoti: i1

irezīne

1. dsk. Amarantu dzimtas ģints ("Iresine"), lakstaugi, puskrūmi vai koki, gk. divmāju augi, ~80 s. (Amerikā, Austrālijā), Latvijā kā krāšņumaugus, gk. paklājdobēs, audzē 2 sugas.

Herbsta irezīne— irezīņu suga ("Iresine herbstii").

Lindena irezīne— irezīņu suga ("Iresine lindenii").

Avoti: LD

irga   apv.

1. Zobgalis, nievātājs, ņirga.

Avoti: KV

irgāšanās   apv.

1. Izsmiešana, ņirgāšanās.

Avoti: NeV

irgašāt   apv.

1. Izsmiet, izzobot; irgāt.

Avoti: ME

irgāt   novec.

1. Izsmiet, nievāt, atņirgt zobus; trakot, plosīties (par bērniem).

2. Rotaļāties.

Avoti: KV, EH

irgāties   apv.

1. Izsmiet, nievāt, atņirgt zobus; trakot, plosīties (par bērniem).

2. Rotaļāties.

Avoti: KV, EH

irgažāt   apv.

1. Irgāt (1).

Avoti: EH

Irghiza   vietv.

1. Upe Kazahstānā, Aktebes apgabalā, Turgajas labā krasta pieteka, garums - 593 km, sākas Mugodžaru austrumu nogāzē, vasarā ūdens saglabājas atsevišķās iedzelmēs.

Avoti: PZT

Irgipa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Nevšehiras ilā, 19100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Irgiza   vietv.

1. Irghiza - upe Kazahstānā.

2. Lielā Irgiza - Boļšojirgiza.

Avoti: PZT

irgnas   apv.

1. Smiekli, smiešanās.

Avoti: EH

irgnāt   apv.

1. Pārāk daudz smieties.

Avoti: EH

irgnāties   apv.

1. Pārāk daudz smieties.

Avoti: EH

irgnēt   apv.

1. Izsmiet, izzobot; irgāt.

Avoti: LE

irgnis   apv.

1. Zobgalis, nievātājs, ņirga.

Avoti: NeV

irgņāt   apv.

1. Īsu brīdi ņirgāties.

Avoti: EH

irgņāties   apv.

1. Niekoties runājot.

Avoti: EH

irgoņa   apv.

1. Zobgalis, nievātājs, ņirga.

Avoti: NeV

irgot   apv.

1. Izsmiet, izzobot; irgāt.

Avoti: ME

irgoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Nebēdnīgi, zobgalīgi, arī ņirdzīgi jokoties, smieties.

Avoti: LLVV

irgt   irdzu, irdz, irdz, pag. irdzu; intrans.

1. parasti 3. pers. Irdzēt (1).

2. Skaļi smieties; skaļi smejoties, zoboties.

Avoti: LLVV

irgt   apv.

1. Atņirgt.

2. Irgāt, izsmiet, izzobot.

Avoti: ME

Irģēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Vīpes pagastā.

Avoti: LC

irģēt   apv.

1. Izsmiet, ņirgāt, atņirgt zobus; trakot, plosīties (par bērniem).

Avoti: EH

irģis   apv.

1. Zobgalis, nievātājs, ņirga; irga.

Avoti: KV

īri   -u, v.

1. dsk., v. Ķeltu tauta, Īrijas pamatiedzīvotāji.

Īru valoda— ide valodu saimes ķeltu valodu grupas valoda, oficiālā valoda Īrijā (līdzās angļu val.); rakstības pamatā latīņu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Īru vilkusuns— sena suņu šķirne, ass apmatojums, pelēks, melns, sarkans vai tīģerkrāsas; lielākais no visiem suņiem.

Avoti: LLVV

Iriāna   vietv.

1. Indonēzijā lietots Jaungvinejas salas nosaukums ("Irian").

Avoti: PZT

irid-   med.

1. Salikteņos norāda uz varavīksneni.

Avoti: MSV

irīda   apv.

1. Varavīksnene.

Avoti: LV93

Irīda   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - varavīksnes dieviete, dievu sūtne.

Avoti: SV99

iridaceae   lat.

1. Skalbju dzimta.

Avoti: LD

īridācejas   novec.

1. Viendīgļlapju augu dzimta lilijaugu rindā ar ložnīgu gumainu rizomu vai (retāk) sīpoliem, ar bezkātainām lapām; ~60 ģintis gk. tropos un subtropos; Latvijā 2 ģintis: gladiolas un īrisi, bez tam kā krāšņumaugi biežāk krokusi, retāk citi.

Avoti: KV

iridales   lat.

1. Skalbju rinda.

Avoti: PDE

iridalģija   med.

1. Sāpes varavīksnenē.

Avoti: TM

iridavulsija   med.

1. Varavīksnenes atraušana no perifērijas.

Avoti: TM

iridektomezodialīze   med.

1. Saaugumu izgriešana gar varavīksnenes iekšējo malu.

Avoti: TM

iridektomija   med.

1. Varavīksnenes daļas izgriešana.

Optiskā iridektomija— iridektomija, lai veidotu jaunu zīlīti.

Preparatīvā iridektomija— iridektomija, lai sagatavotu kataraktas operāciju.

Terapeitiskā iridektomija— iridektomija glaukomas terapijā.

Avoti: TM

iridektropijs   med.

1. Varavīksnenes daļas izvērsums.

Avoti: TM

iridēmija   med.

1. Varavīksnenes asiņošana.

Avoti: TM

iridenkleize   med.

1. Operācija intraokulārā spiediena pazemināšanai: varavīksnenes daļu ievada sklēras griezumā, lai panāktu pastāvīgu fistulu.

Avoti: TM

iridentropijs   med.

1. Varavīksnenes daļas iegriešanās uz iekšu.

Avoti: TM

iriderēmija   med.

1. Iedzimts pilnīgs vai daļējs varavīksnenes trūkums.

Avoti: TM

iridescents   med.

1. Zaigojošs, lāsmojošs, kas laistās līdzīgi varavīksnei, piem., perlamutrs.

Avoti: TM

irīdijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - ļoti ciets, sudrabaini balts metāls, simbols Ir, atomnumurs - 77, atommasa - 192,22, zināmi 16 izotopi, no kuriem 2 ir stabili.

Avoti: LLVV, FF

iridizācija   med.

1. Krāsainas gaismas starojums (dārzs) ap gaismas avotu, ko redz glaukomas slimnieki.

Avoti: TM

irido-   med.

1. Salikteņos norāda uz varavīksneni.

Avoti: MSV

iridocēle   med.

1. Varavīksnenes izspiešanās caur radzenes defektu.

Avoti: TM

iridociklektomija   med.

1. Varavīksnenes un starenes izgriešana.

Avoti: TM

iridociklīts   med.

1. Acs varavīksnenes un starenes iekaisums.

Avoti: SV99

iridocistektomija   med.

1. Plastiska zīlītes operācija, ja tā aizaugusi pēc traumas vai kataraktas operācijas.

Avoti: TM

iridocīti

1. Pigmenta šūnas zivju, abinieku un rāpuļu ādā, satur organisku savienojumu - gvanīnu, rada šo dzīvnieku segaudu spīdumu.

Avoti: SV69

iridodēze   med.

1. Varavīksnenes daļas ligatūra caur griezumu radzenē.

Avoti: TM

iridodiagnostika

1. Austrumu medicīnas metode - organisma patoloģisko stāvokļu noteikšana pēc acs varavīksnenes izmaiņām.

Avoti: PL

iridodiagnoze   med.

1. Diagnozes noteikšana, galvenokārt uz varavīksnenes apskates pamata.

Avoti: TM

iridodialīze   med.

1. Varavīksnenes atraušanās no starenes.

Avoti: TM

iridodiastāze   med.

1. Perifērās varavīksnenes malas defekts, kas neskar zīlītes malu; izskatās it kā būtu vairākas zīlītes.

Avoti: MSV

iridodonēze   med.

1. Varavīksnenes trīcēja lēca izņemta vai luksēta.

Avoti: TM

iridohorioidīts   med.

1. Varavīksnenes un dzīslenes iekaisums.

Avoti: TM

iridokapsulīts   med.

1. Vienlaicīgs varavīksnenes un lēcas kapsulas iekaisums.

Avoti: TM

iridokeratīts   med.

1. Varavīksnenes un radzenes iekaisums.

Avoti: TM

iridokinēze   med.

1. Varavīksnenes kustības, kas sašaurina vai paplašina zīlīti.

Avoti: TM

iridokorneosklērektomija   med.

1. Varavīksnenes, radzenes un sklēras daļas izgriešana glaukomā.

Avoti: TM

iridolīze   med.

1. Starp lēcas kapsulu un varavīksneni radušos saaugumu pārgriešana.

Avoti: TM

iridoloģija

1. Alternatīvās medicīnas nozare - diagnoscēšana pēc acs varavīksnenes, kas līdz šim nav zinātniski pamatota.

Avoti: VE

iridomalācija   med.

1. Deģeneratīva varavīksnenes atmiekšķēšanās.

Avoti: MSV

iridomotorisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz varavīksnenes kustībām, kuras izraisa zīlītes saraušanos vai paplašināšanos.

Avoti: MSV

iridopātija   med.

1. Varavīksnenes saslimšana.

Avoti: TM

iridoplēģija   med.

1. Zīlītes slēdzējmuskuļa paralīze; zīlītes rigiditāte.

Akomodācijas iridoplēģija— nav zīlītes reakcijas uz akomodāciju.

Pilnīga iridoplēģija— nav zīlītes reakcijas uz jebkuru kairinājumu.

Reflektoriskā iridoplēģija— nav zīlītes reakcijas uz gaismu vai ādas kairinājumu.

Simpātiskā iridoplēģija— nav zīlītes reakcijas uz otras acs apgaismošanu vai ādas kairinājumu.

Avoti: TM

iridopupillārs   med.

1. Attiecīgs uz varavīksneni un zīlīti.

Avoti: TM

iridorekse   med.

1. Varavīksnenes plīsums.

2. Varavīksnenes atbrīvošana no saaugumiem.

Avoti: TM

iridosklerotomija   med.

1. Grieziens sklērē un varavīksnenes malā glaukomas gadījumos.

Avoti: TM

iridoskopija   med.

1. Resnās zarnas rentgenoskopija pēc kontrastvielas ievadīšanas ar klizmu.

Avoti: MSV

iridosterēze   med.

1. Daļēja vai pilnīga varavīksnenes izņemšana.

Avoti: TM

iridotāze   med.

1. Varavīksnenes paplašināšana acs spiediena mazināšanai.

Avoti: TM

iridotomija   med.

1. Varavīksnenes pārgriešana, veidojot mākslīgu zīlīti.

Avoti: TM

iriek   novec.

1. Ar partikulu "-iek" pastiprināts "ir" jautājuma teikumos.

Avoti: KV

īriens   -a, v.

1. Vēziens ar airi, virzot laivu.

Avoti: LLVV

irig   apv.

1. Ir.

Avoti: ME

Iriga   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Vojvodinas Sremas apgabalā, 4400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

irigācija   -as, s.; parasti vsk.

1. lauks. Zemes, augsnes apgāde ar ūdeni, pievadot to mākslīgi; apūdeņošana.

2. med. Ārstnieciska procedūra - iekaisuma apstrāde ar ūdens vai ārstnieciska šķīduma strūklu.

Avoti: LLVV

irigācijerozija

1. Nepareizas apūdeņošanas radīta sīko augsnes daļiņu un augu barības vielu izskalošanās un aiznese.

Avoti: ZTV

irigators   -a, v.

1. Irigācijas darbu speciālists.

2. v.; med. Aparāts irigācijai (2).

Avoti: LLVV

irigoskopija   med.

1. Resnās zarnas rentgenoskopija pēc kontrastvielas ievadīšanas ar klizmu.

Avoti: TM

irīgs   apv.

1. Tāds, kas viegli irst.

Avoti: ĒiV

iriģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apūdeņot.

Avoti: LLVV

Īrija   vietv.

1. Otra lielākā (aiz Lielbritānijas) sala Britu salu arhipelāgā (Īru valodā "Eire", angļu valodā "Ireland"), platība - 84400 kvadrātkilometru, no Lielbritānijas salas atdala Īrijas jūra, Sentdžordža un Ziemeļu šaurums, rietumos Atlantijas okeāns.

2. Valsts Rietumeiropā, Īrijas salā (Īru valodā "Eire", angļu valodā "Ireland"), galvaspilsēta - Dublina, iedalās 29 grāfistēs un 5 pilsētās, robežojas ar Lielbritāniju (Ziemeļīriju).

3. Īrijas jūra - malas jūra Atlantijas okeānā (angļu val. "Irish Sea"), starp Lielbritānijas salu austrumos un Īrijas salu rietumos, ar Atlantijas okeānu savieno Ziemeļu un Sentdžordža šaurums, platība - 47000 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 43 m, lielākais dziļums - 159 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 6,1 m.

Avoti: PuA, LģE

Irikava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

Irikļinska   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijā, Orenburgas apgabala austrumu daļā.

2. Iriklinskas ūdenskrātuve - Iriklinskas HES aizsprosta ūdenskrātuve Urālas upē, Krievijā, Orenburgas apgabala austrumu daļā, platība - 260 kvadrātkilometru, garums - 70 km, vidējais dziļums - 12,7 m.

Avoti: PZT

Irikova   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Irikava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Iriks   mit.

1. Ara un Iriks - Borneo salas ibanu mitoloģijā - divi pirmatnējie radītāji, pirmās būtnes pasaulē, kas peldēja milzu ūdens plašumos putnu veidolā, Ara izveidoja debesis, Iriks radīja zemi, tad viņi no dubļiem izmīcīja pirmos cilvēkus un iedvesa tiem dzīvību ar saviem ķērcieniem.

Avoti: Mit

irināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.

1. Radīt monotonas skaņas (piemēram, par zemesvēzi).

2. novec. Šķetināt (dziju).

3. novec. Irdināt (zemi).

4. novec. Augus ravējot retināt.

Avoti: LLVV, KV

Iringa   vietv.

1. Pilsēta Tanzānijā ("Iringa"), provinces administratīvais centrs, 55500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

īrinieks   apv.

1. Īrnieks.

Avoti: EH

Iriri   vietv.

1. Upe Brazīlijā ("Iriri"), Šingu kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

iris   apv.

1. Airis.

2. Varavīksne.

Avoti: KV, Aug2

iris   lat.

1. Skalbes, arī īrisi.

Iris bucharica— Buhāras īriss.

Iris danfordiae— Danfordas īriss.

Iris histrioides— vēlīnlapu īriss.

Iris hoogiana— Hūga īriss.

Iris kaempferi— Kempfera īriss.

Iris laevigata— īrisu suga.

Iris magnifica— diženais īriss.

Iris pseudacorus— purva skalbe.

Iris pumila— zemais īriss.

Iris recticulata— tīkliņīriss.

Iris setosa— sarkanais īriss.

Iris sibirica— Sibīrijas skalbe.

Iris versicolor— dažādkrāsu īriss.

Avoti: LD, DaE

īris   apv.

1. Īrisi ("Iris"); skalbes.

Avoti: LLx

īrisdiafragma

1. Diafragma foto- un kinoaparātos; sastāv no plānām sirpjveidīgi izliektām plāksnītēm, ar kurām var mainīt atveres lielumu.

Avoti: SV99

īriseļļa   novec.

1. Vijolīšu sakņu eļļa, lieto parfimērijā un ziepju rūpniecībā.

Avoti: KV

īrisiespiedums   novec.

1. Grāmatrūpniecībā saules spektram līdzīgs iespiedums dažādās krāsu noskaņās.

Avoti: KV

īrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir īru valodā; saistīts ar īriem, raksturīgs tiem.

Avoti: MLVV

īriss   -a, v.

1. Skalbju dzimtas ģints ("Iris"), augs ar ložņājošu sakneni, zobenveida lapām un lieliem ziediem; skalbes.

Buhāras īriss— īrisu suga ("Iris bucharica").

Cildotais īriss— īrisu suga ("Iris x germanica").

Danfordas īriss— īrisu suga ("Iris danfordiae").

Dažādkrāsu īriss— īrisu suga ("Iris versicolor").

Diženais īriss— īrisu suga ("Iris magnifica").

Hūga īriss— īrisu suga ("Iris hoogiana").

Kempfera īriss— īrisu suga ("Iris kaempferi").

Sarkanais īriss— īrisu suga ("Iris setosa").

Vēlīnlapu īriss— īrisu suga ("Iris histrioides").

Zemais īriss— īrisu suga ("Iris pumila").

Avoti: LLVV, LD, DaE

īriss   -a, v.

1. Konditorejas izstrādājums, ko gatavo, savārot sabiezinātu pienu ar cukuru, sīrupu, sviestu, garšvielām un aromātiskām vielām.

Avoti: LLVV

īriss   novec.

1. Acs varavīksnene.

Avoti: KV

iritācija

1. med. Kairinājums: ierosas radīšana, lietojot atbilstošu kairinātāju.

2. med. Neatbilstoša vai pārmērīga ierosa.

3. Sakaitināšana, sadusmošana.

Avoti: MSV, SV69

iritis   novec.

1. Acu ābola iekšējās kārtas (varavīksnenes) iekaisums.

Avoti: LLx

īrītis   žarg.

1. Īriss (konfekte).

Avoti: SLG

irīts   med.

1. Varavīksnenes iekaisums.

Avoti: TM

irizācija

1. Gaismas un krāsu rotaļa uz dažu minerālu skaldnēm.

2. Glazūras vai stikla virsmas pārklāšana ar plānu varavīkšņainu metālu oksīdu kārtiņu.

Avoti: ZTV

irizēt   novec.

1. Vizuļot varavīksnes krasas.

Avoti: SV33

irka   apv.

1. Noskūta kažokādas strēmele, ko izmanto kažoka šuvju vietu savienošanai, kažoka rotājumam.

2. Tautastērpa krekla uzplecis.

3. Ādas strēmeles, ar ko apšuj kažoka malas.

4. Plānas ādas sloksnes zābaku stulmu apmales veidojumam.

5. Nolaidīga sieviete.

Avoti: KiV, TlV, KV

irkas   apv.

1. Izšūtas plecu daļas kreklam.

2. dsk. Irka.

Avoti: KV

irki   novec.

1. Mītas ādas strēmeles ar ko apšuj kažoka malas.

Avoti: KV

irkle   apv.

1. Airis, irkls.

Avoti: EH

irklenieks   apv.

1. Airētājs.

Avoti: KV

irklēt   apv.

1. Airēt.

Avoti: KV

irklis   -ļa, v.; poēt.

1. Airis.

Avoti: LLVV

irkls   apv.

1. Airis.

2. Stūre.

Avoti: KV

irkne   apv.

1. Purvaina, mukla staigna vieta.

Avoti: KV

irkns   apv.

1. Purvains, mukls.

Avoti: KV

irkojums   arh.

1. Salmu vai niedru jumta kores nostiprinājumu virkne, leņķveida savienotas plēstas koka šķilas, kas uzsēdinātas uz kores un nostiprinātas ar kārtīm.

Avoti: AtV

irkots   apv.

1. Tāds, kam ir uzšūtas plecu siksnas.

Avoti: EH

irks   apv.

1. Tautastērpa krekla uzplecis.

2. Ādas strēmeles, ar ko apšuj kažoka malas.

Avoti: TlV

Irkutska   vietv.

1. Pilsēta Sibīrijā, Krievijā, 613000 iedzīvotāju (2014. g.), apgabala administratīvais centrs, universitāte (dib. 1918. g.), pilsētas tiesības kopš 1686. g.

2. Irkutskas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas austrumu daļā, Sibīrijā, platība - 767900 kvadrātkilometru, 2505600 iedzīvotāju (2009. g.), robežojas ar Krasnojarskas novadu, Sahas Republiku (Jakutiju), Aizbaikāla novadu, Burjatijas un Tivas Republiku.

3. Irkutskas ūdenskrātuve - Irkutskas HES aizsprosta ūdenskrātuve Angārā, Krievijā, Irkutskas apgabalā, izveidota 1956.-1959. g., platība - 154 kvadrātkilometri, platums - 0,5-4 km, garums - 65 km, aizpilda Angāras ieleju no Baikāla līdz aizsprostam, pēc uzstādināšanas Baikāla vidējais ilggadējais līmenis pacēlies par 1 m.

Avoti: LEV, LpA, PuA, PZT

irķis   apv.

1. Cilvēks, kas ņirgājas, izsmej (kādu, ko).

Avoti: SiV

IRL   saīs., vietv.

1. Īrija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Irlava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Tukuma novadā 18 km no Tukuma, izveidojusies bijušās muižas "Irlow" teritorijā, pagasta centrs.

2. Irlavas pagasts - pagasts Tukuma novada dienvidrietumu daļā, robežojas ar Jaunsātu, Tumes, Degoles un Lestenes pagastu, kā arī ar Jaunpils un Kandavas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Irmlau, krieviski - Irmlavskaja.

Irlavas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Grnču un Struteles pagasta teritorijas, savukārt neliela daļa pirmskara Irlavas pagasta teritorijas pievienota tagadējam Lestenes, Viesatu, Degoles un Jaunsātu pagastam.

Avoti: LPag, LC, LE1

irlavnieki

1. Tukuma novada Irlavas pagasta apdzīvotās vietas "Irlava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Irlow   vietv., vēst.

1. Irlavas muižas bijušais nosaukums.

Avoti: LE1

irmaks   apv.

1. Upe, strauts.

Avoti: KV

irmi   apv.

1. Kājas.

Avoti: EH

Irmingera   vietv.

1. Irmingera straume - siltā straume Atlantijas okeānā, Islandes dienvidu piekrastē (Ziemeļatlantijas straumes rietumu atzars), ātrums - ~1 km/h, padara maigāku Islandes klimatu.

Avoti: PZT

Irmino   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā, 10040 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Irmins   mit.

1. Ģermāņu mitoloģijā - herminonu cilts galvenais dievs.

Avoti: Mit

irmkluči   apv.

1. Klucīši laivai, kuros turas duļļi.

Avoti: KV

Irmlau   vietv., vēst., vācu val.

1. Tukuma novada Irlavas pagasta bijušais nosaukums.

2. Irlava.

3. Irlavas muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Irlavas pagastā.

Avoti: LPag, FV

Irmlavskaja   vietv., vēst.

1. Tukuma novada Irlavas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

irmoss

1. Baznīcas dziedājumu veids pareizticīgo dievkalpojumā; baznīcas himnas pirmais pants, kas veido saistību ar nākošajiem dziedājumiem.

Avoti: SV08

IRN   saīs., vietv.

1. Irāna, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

IRNA   saīs.

1. Irānas informācijas aģentūra (angļu "Islamic Republic News Agency").

Avoti: i1

īrnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas īrē kādu telpu vai telpas.

Avoti: LLVV

iRNS   saīs.; biol.

1. Informatīvā ribonukleīnskābe.

Avoti: ĢT

irokēzi

1. Ziemeļamerikas indiāņu ciltis; Irokēzu savienību jeb "piecas tautas" pēc nostāstiem ap 1570. g. izveidojis mohauku vadonis Hajavata.

Irokēzu valoda— Ziemeļamerikas indiāņu valodu grupa; ietver čiroki un huronu, kā arī "piecu tautu" valodas.

Avoti: LEV

iron.   saīs.

1. Ironiski; ironiskā nozīmē; ironiska ekspresīvā nokrāsa.

Avoti: i2, MLVV

ironi

1. Osetīnu etnogrāfiska grupa, veido šīs tautas lielāko daļu.

Avoti: PZT

ironicamente   it., mūz.

1. Ar ironiju, zobgalīgi.

Avoti: Mūz

ironico   it., mūz.

1. Ar ironiju, zobgalīgi.

Avoti: Mūz

ironija   -as, s.; parasti vsk.

1. Izteiksmes veids, kad zobgalīgi pasaka pretējo domātajam; izsmejoša zobgalība.

Likteņa ironija— tā saka par apstākļu, notikumu u. tml. sagadīšanos, nejaušību, kas ir tik ļoti pretēja domātajam, iecerētajam, ka var likties kā izsmiekls.

Avoti: LLVV

ironisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas ironija; izsmejoši zobgalīgs.

Ironiskā epitāfija— epitāfija, kas sarakstīta neesošam kapam, lai izsmietu kādu personu.

Ironiskais stils— emocionāli ekspresīvs stils, kas izsaka smalki apslēptu izsmieklu un negatīvu attieksmi pret runas priekšmetu un adresātu.

Avoti: LLVV

ironiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ironisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ironizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Runāt, arī izturēties ar ironiju; būt zobgalīgam, izsmejošam.

Avoti: LLVV

irons   novec.

1. Īriseļļas smaržīgā sastāvdaļa C13H20O, bezkrāsaina eļļa, stipri atšķaidītā veidā ož pēc vijolītēm.

Avoti: KV

Īrotu   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Tamilnādas štatā, 151200 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

irovņeņkijs   žarg.

1. Morāli nospiests.

Avoti: KZ

Irpeņa   vietv.; novec.

1. Irpiņa - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Irpiņa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Kijevas apgabalā, 42920 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Upe Ukrainā, Žitomiras un Kijevas apgabalā, Dņepras labā krasta pieteka.

Avoti: PuA, Wi

IRQ   saīs., vietv.

1. Irāka, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

IRR   saīs.

1. Irānas riāls; Irānas Islāma Republikas valūtas kods, sīknauda - dinārs, praktiski netiek lietota.

Avoti: PnR

irracionālisms   novec.

1. Mācība, ka jūtām piešķirama ne mazāka nozīme kā prātam; iracionālisms.

Avoti: LV93

irracionāls   novec.

1. Ar prātu neaptverams, nedefinējams, neizskaidrojams.

Avoti: KV

irradiācija   novec.

1. Kāda kairinājuma izplatīšanās organismā no tieši kairinātās vietas uz tai tuvumā vai fizioloģiskā sakarā esošām.

Avoti: KV

irreāls   novec.

1. Nereāls.

Avoti: KV

irredenta

1. Nacionālistiska kustība Itālijā 19. gs. beigās un 20. gs. sākumā; tā notika ar prasību pievienot Itālijai zemes, ko daļēji apdzīvoja itālieši, bet kas neietilpa Itālijas sastāvā pēc tās atkalapvienošanās.

Avoti: SV69

irredentisms

1. Vēlēšanās, ilgas, atgūt valsts zaudētās teritorijas.

irredentists

1. Persona, kas vēlas, lai tās valsts atgūtu zaudētās teritorijas.

Avoti: IdV

irreducibils   novec.

1. Neatvedināms.

Avoti: KV

irrēgulārs   novec.

1. Nekārtējs, viss tas, kas ir kā izņēmums kādā likumībā vai kam vispār pašam nav nekādas likumības.

Avoti: KV

irrelevants   novec.

1. Nesvarīgs, niecīgs.

Avoti: KV

irreliģiozitāte   novec.

1. Neticība.

Avoti: KV

irreparābilitāte   novec.

1. Neizlabojamība, parasti jūras tiesībās attiecībā uz kuģa atzīšanu par neizlabojamu.

Avoti: KV

irresoluto   mūz.

1. Nenoteikti.

Avoti: Mūz

irreversibilitāte   novec.

1. Neatgriezeniskums.

Avoti: KV

irrigācija   novec.

1. Apskalošana; mākslīga apūdeņošana.

Avoti: SV33

irrigātors   novec.

1. Aparāts strutojošu vāšu tīrīšanai un skalošnai.

Avoti: KV

irritābilitāte   novec.

1. Iekairināmība, uzbudināmība.

Avoti: KV

irrītācija   novec.

1. Kairināšana, uzbudināšana.

Avoti: SV33

irritēt   novec.

1. Kairināt uztraukt, sadusmot.

Avoti: KV

IRSI   saīs.

1. Starptautiskais ledus sacīkšu seriāls (angļu "Ice Race Series International").

Avoti: PL

irsieši

1. Kokneses novada Iršu pagasta apdzīvotās vietas "Irši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

irsināt   apv.

1. Kaitināt, ķircināt.

Avoti: KV

Irsīna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Irsina"), Bazilikatas reģiona Matēras provincē, 5000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

irsis   -ša, dsk. ģen. -šu, v.

1. Sirsenis.

Avoti: MLVV

irsis   -ša, dsk. ģen. -šu, v.; novec.

1. Staltbriedis.

Avoti: MLVV

irska   apv.

1. Cilvēks, kas ņirgājas, izsmej (kādu, ko).

Avoti: SiV

irskoties   apv.

1. Jokoties (par kādu).

Avoti: KV

irsties   apv.

1. Dusmoties, īgņoties, saīgt.

Avoti: NeV

irstināt   apv.

1. Izārdīt (šuvi).

Avoti: KV

irstīties   apv.

1. Irties šurp un turp.

Avoti: ME

Irša   vietv.

1. Upe Ukrainā, Žitomiras apgabalā, Teterivas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

Iršava   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Aizkarpatu apgabalā, 9220 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

iršenieki

1. Auces novada Bēnes pagasta apdzīvotās vietas "Irši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

irši   novec.

1. Literatūrā sastopams staltbriežu nosaukums (vācu "Edelhirsch").

2. Augs, virši.

Avoti: KV

Irši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kokneses novadā (1990.-2009. g. Aizkraukles rajonā) 40 km no Aizkraukles, izveidojusies bijušās muižas "Hirschenhof" teritorijā, pagasta centrs.

2. Iršu pagasts - pagasts Kokneses novadā, robežojas ar Bebru pagastu un Ogres, Ērgļu un Pļaviņu novadu; bijušie nosaukumi: Pērses pagasts, Iršu kolonijas, vāciski - Kolonie Hirschenhof, krieviski - Giršengofskaja.

3. vēst. Iršu kolonijas pagasts - tagadējā Iršu pagasta nosaukums līdz 1925. gadam.

4. vēst. Iršu pagasts - pastāvēja Madonas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Pērses pagastu, bet 1936. g. pievienots Odzienas pagastam.

Avoti: LPag, LC, LE1

iršķeži   apv.

1. Ērkšķogas.

Avoti: EH

iršnieki

1. Ventspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Irši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Iršupīte   vietv.

1. Pērses labā krasta pieteka Ērgļu un Kokneses novadā, garums - 9 km.

Avoti: LD, La1

irt   iru, ir, ir, pag. īru; intrans.

1. Virzīt laivu, iegremdējot un vēzējot airus ūdenī; airēt.

// trans. Šādā veidā virzīt (laivu).

Avoti: LLVV

irt   parasti 3. pers., irst, pag. ira; intrans.

1. Zūdot saistījumam, dalīties, raisīties (piemēram, par adījumu, vīli).

2. Drupt, šķīst.

// pārn. Zust; iet bojā.

3. Zust (piemēram, par to, kas saista).

Avoti: LLVV

irta   apv.

1. Repsis, neliela sudrabaina lašu dzimtas saldūdens zivs.

Avoti: ME

irte   apv.

1. Repsis, neliela sudrabaina lašu dzimtas saldūdens zivs.

Avoti: ME

īrte   apv.

1. Repsis, neliela sudrabaina lašu dzimtas saldūdens zivs.

Avoti: ME

irtens   apv.

1. Irdens.

Avoti: ME

irties   iros, iries, iras, pag. īros; refl.

1. Airējot virzīties (kurp); airēties.

// pareti. Izdarīt airēšanai līdzīgas kustības (ar rokām vai kājām).

Avoti: LLVV

Irtiša   vietv.

1. Obas kreisā krasta pieteka Rietumsibīrijā Krievijā, izteka Ķīnā, garš posms Kazahstānā (kur saucas - Ertisa), garums - 4248 km.

Melnā Irtiša— Irtišas augšteces nosaukums Ķīnas teritorijā.

Avoti: LģE

Irtišas-Karaghandi   vietv.

1. Irtišas-Karaghandi kanāls - apūdeņošanas un ūdensapgādes kanāls Kazahstānā, sākas no Irtišas pie Aksu, stiepjas līdz Karaghandi rūpniecības rajoniem, izbūvēts 1966.-1971. g., garums - 451 km, platums - 20-40 m, dziļums - 5-7 m, apūdeņo 120000 ha zemes.

Avoti: PZT

Irtišska   vietv.

1. Ertisa - apdzdzīvota vieta Kazahstānā.

Avoti: PZT

IRU   saīs.

1. Starptautiskā autotransporta savienība (angļu "International Road Transport Union").

Avoti: i1

irube   apv.

1. Irbe.

Avoti: VV

irūbene   apv., hip.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

īrubienieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Īrubiene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Īrubine   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

irūbiņa   apv., hip.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

iruli

1. Etniska grupa, dzīvo Indijas dienvidu daļā, izklaidus mežu un kalnu rajonos, valoda pieder pie dravīdu saimes, tuva tamilu valodai, reliģija - hinduisms (Višnu kults), animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

irumācija

1. Vīrieša dzimumlocekļa kairināšana ar lūpām, mēli un zobiem, minets, felācija.

Avoti: MV

Iruna   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Irun"), Basku Zemes autonomā apgabala Gipuskojas provincē, 61200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Irve   vietv.

1. Irbe - upe Ventspils novadā, veidojas satekot Rindai un Stendei, garums - 32 km, kritums - 8 m, ietek Baltijas jūrā Irbes šaurumā; Dižirbe.

Irves līdzenums— dabas apvidus Piejūras zemienē, aizņem 3-15 km platu joslu Kurzemes pussalas ziemeļu malā, to apskalo Baltijas jūra, Irbes šaurums un Rīgas līcis, robežojas ar Ventavas un Engures līdzenumu, Ziemeļkursas augstienes Dundagas pacēlumu un Kursas zemienes Ugāles līdzenumu.

Irves šaurums— Irbes šaurums.

Avoti: LE1

irvingiaņi   novec.

1. Irvingieši.

Avoti: Ang

irvingieši   novec.

1. Reliģiskā sekta, kas katolisko rituālu savienojusi ar agrās kristietības elementiem un sludina apokaliptiskas idejas.

Avoti: Ang

irvinģiaņi   novec.

1. Irvingieši.

Avoti: Ang

irvinģieši   novec.

1. Irvingieši.

Avoti: Ang

irvolsonsini   mit.

1. Korejiešu mitoloģijā - kopīgs apzīmējums saules, mēness un zvaigžņu dievībām, kuras glābj cilvēkus no plūdiem un sausuma.

Avoti: Mit

irzāties   apv.

1. Bargi rūkt, riet; klaigāt.

Avoti: EH

irzināt   apv.

1. Kairināt, kaitināt.

Avoti: KV

irzt   apv.

1. Ņirgt.

Avoti: EH

IS   saīs.

1. vietv. Islande, valsts divburtu kods.

2. Infrasarkans.

3. Izmēģinājumu stacija (kopā ar nosaukumu, piem., Skrīveru IS).

4. biol. IS elementi - visvienkāršākie transportējamie elementi, kas samērā viegli izšķeļas no genoma un var tikt pārnesti uz citām genoma vietām, izraisot mutācijas un gēnu transpozīcijas (pārvietošanos).

Avoti: i1, ĢT

īs   apv.

1. Līdz.

Avoti: ME

Isa   vietv.

1. Upe Krievijā, Penzas apgabalā un Mordvijas Republikā, Mokšas labā krasta pieteka.

2. Putumajo upes nosaukums tās lejtecē, Brazīlijā.

Avoti: PZT, LģE

Isa   mit.

1. Tā islāmā dēvē Jēzu Kristu, ko musulmaņi godā kā cildenu un cienījamu vēstnesi, kas sūtīts atklāt pasaulei pravieša Muhameda nākšanu.

Avoti: Tc

ISA   saīs.

1. Starptautiskā skolu asociācija (angļu "International Schools Association").

Avoti: i1

īsa   apv.

1. Plaisa ledū.

Avoti: EH

Īsa   mit.

1. Islāma mitoloģijā - pravietis, atbilst Bībeles Jēzum Kristum, bet teiksmās tiek noliegts viņa dievišķums, viņš ir tikai viens no sūtņiem, kurus Allāhs laiku pa laikam nosūta pie cilvēkiem.

Avoti: Mit

Īsā   vietv.

1. Pilsēta Bahreinā, 36800 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

Isabela   vietv.

1. Pilsēta Filipīnu dienvidos, Basilanas salā, Basilanas provinces administratīvais centrs.

Avoti: PuA, PZT

Isabellin   vietv., vācu val.

1. Skaista.

Avoti: FV

Isačenki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

Avoti: LC

Isačenko   vietv.

1. Isačenko sala - lielākā sala Sergeja Kirova salās (6 salas), Karas jūras ziemeļaustrumos, Krievijas Krasnojarskas novadā, platība - 150 kvadrātkilometru, arktiskā tundra.

Avoti: PZT

isagogika   novec.

1. Ievadījums kādā zinātnē, sevišķi Bībelē.

Avoti: KV

īsai   apv.

1. Īsi (pēc garuma).

Avoti: KiV

īsais   žarg.

1. Īssavienojums.

// pārn. Konflikts.

2. Vieninieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

Isajevka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

Isakča   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Tulčas žudecā, 5000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Isakolvas   vietv.; nelok.

1. Isakovas ezers - atrodas Latgales augstienē, Dagdas novada Andzeļu pagastā, 190 m vjl., platība - 47,9 ha, garums - 1,2 km, vidējais dziļums - 3,7 m, eitrofs, aizaugums - 8%; Lielais ezers.

Avoti: LD

Isalks   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Salvadorā, Kordiljeru Sjerramadres grēdā, augstums - 1885 m, radies 1770. g., pēdējais izvirdums 1956. g., virs konusa regulāri parādās sprādziena dūmu mākonis.

Avoti: PZT

Īsalmi   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ziemeļsavo reģionā, 22100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Īsaļnīki   vietv.

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Iesalnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ISAP   saīs.

1. Izglītības sistēmas attīstības projekts.

Avoti: i2

isaria   lat.

1. Stilbellu dzimtas ģints.

Isaria brachiata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

isariopsis   lat.

1. Stilbellu dzimtas ģints.

Avoti: LD

īsastains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir īsa aste.

Avoti: LLVV

isatis   lat.

1. Mēles - krustziežu dzimtas ģints.

Isatis tinctoria— krāsu mēle.

Avoti: LD

īsbārdis   apv.

1. Tāds, kam ir īsa bārda.

Avoti: EH

īsbikses   dsk. ģen. -šu, s.

1. Virsbikses, kas nesniedzas zemāk par ceļgaliem; šorti.

Avoti: MLVV

ISBN   saīs.

1. Starptautiskā standartizētā grāmatu numerācija (angļu "International Standard Book Numbering"); numurs tiek piešķirts visām grāmatām un sastāv no 10 cipariem četrās gr.: valsts (Ljai 9984), izdevniecības nr., nosaukuma nr. un kontrolskaitlis.

Avoti: LEV

ISC   saīs.

1. Informācijas un skaitļošanas centrs.

Avoti: i1

iscērpēt   apv.

1. Paciest, izturēt.

Avoti: TiA

ischias   novec.

1. Išiass.

Avoti: KV

ischnopsyllus   lat.

1. Blusu kārtas ģints, kas parazitē tikai uz sikspārņiem.

Avoti: LD

ischnura   lat.

1. Raibspārītes.

Ischnura elegans— raibspārīšu suga.

Ischnura elegans— raibspārīšu suga.

Avoti: LD

ISCS   saīs.

1. Starptautiskā zinātniskās sadarbības organizācija (angļu "International Scientific Cooperative Service").

Avoti: i1

ISCV   saīs., vēst.

1. Internacionālā studentu celtnieku vienība (kopā ar nosaukumu, piem., ISCV "Freundschaft").

Avoti: i1

isčavkaķ   žarg.

1. Izstudēt.

Avoti: KZ

īsdegunis   apv.

1. Tāds, kam ir īss deguns.

Avoti: EH

īsdiftongs   val.

1. Vēsturiskajā valodniecībā - divskanis, kam pirmais komponents ir īss patskanis.

Avoti: VsV

ISDN   saīs.

1. Digitālās telefonijas integrēto pakalpojumu standarts (angļu "Integrated Services Digital Network").

Isdžehisara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Iscehisar"), Afjonkarahisaras ilā, 12000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ise   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Ise"), Honsju salas dienvidaustrumos, Ises līča krastā, 130300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

ISEC   saīs.

1. Izglītības satura un eksaminācijas centrs (Izglītības un zinātnes ministrijā).

Avoti: i2

ISEE   saīs.

1. ASV un R-Eiropas valstu kosmisko aparātu sistēma Saules uzliesmojumu, Saules vēja, Zemes magnetosfēras un to mijiedarbības kompleksai izpētei (angļu "International Sun-Earth Explorer").

Avoti: LPE

Isejina   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Iseyin"), Ojo štatā, 236300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

īsene   žarg.

1. Īsziņa.

Avoti: SLG

isengi

1. Malāvu tautu grupas daļa Malāvijā, Mozambikā, Zambijā, Tanzānijā, valoda pieder pie bantu saimes austrumu grupas, rakstība latīņu alfabētā, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: PZT

īseņš   apv.

1. Dem. -> īss (1).

Avoti: KiV

Iseta   vietv.

1. Upe Krievijā, Kurgānas un Tjumeņas apgabalā, Tobolas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

ISF   saīs.

1. Starptautiskais zinātnes fonds (angļu "International Science Foundation").

2. Starptautiskā Snovborda federācija (angļu "International Snowboard Federation").

Avoti: i2

Isfahāna   vietv.

1. Pilsēta Irānā (persiešu val. "Esfahān"), 1602100 iedzīvotāju (2006. g.), valsts otrā lielākā pilsēta, ostāna administratīvais centrs.

Avoti: LģE, LEV, LpA

Isfandijars   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - varonis, kas cīnās par pravieša Zaratustras varas nostiprināšanu.

Avoti: Mit

Isfara   vietv.

1. Pilsēta Tadžikistāna, Sugdas vilojatā, Isfaras oāzē, Isfaras krastos, 37300 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

īsfilma   -as, s.

1. Īsmetrāžas kinofilma.

Avoti: LLVV

Isfjords   vietv.

1. Līcis Grenlandes jūras ziemeļaustrumos ("Isfjorden"), Špicbergenas piekrastē, garums - 92,5 km, platums pie ieejas - 11 km, dziļums - >200 m, sazarots, no piekrastes kalniem iesīd šļūdoņi.

Avoti: PZT

īsgrācija

1. Īsā krūškorsete.

Avoti: ZTV

Ishāks   mit.

1. Islāma mitoloģijā - Ibrāhīma (Abrahāma) dēls, atbilst Bībeles Īzākam, Korānā dēvēts par pravieti.

Avoti: Mit

ishakzaji

1. Afgāņu tautas durranu cilšu grupas pandžpavu zara cilts.

Avoti: PZT

Isī   vietv.

1. Isī le Molino - pilsēta Francijā ("Issy-les-Moulineaux"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, 64400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

ISIC   saīs.

1. Starptautiskā studenta identitātes karte (angļu "International Student Identity Card").

2. Ekonomisko darbību starptautiskā standarta rūpnieciskā klasifikācija ("International Standard Industrial Classification of all Economic Activities").

Avoti: PL, PnR

Īsida   novec.

1. Senēģiptiešu auglības, vēlāk arī mēness dieviete.

Avoti: SV33

isidoms   novec.

1. Sienu būvveids ar vienāda augstuma kaltiem akmeņiem; isodoms.

Avoti: KV

isigami   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - akmens dievības; apaļos akmeņus uzskatīja par dvēseles iemiesošanās vietu, neparastas formas akmeņus - par dieva iemiesošanās vietu.

Avoti: Mit

Isika   vietv.; novec.

1. Esika - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

Isikari   vietv.

1. Upe Japānā ("Ishikari"), Hokaido salā, garums - 365 km, sākas Daisecuzdana grēdā, ietek Japāņu jūras Isikari līcī, pavasaros pārplūst.

Avoti: PZT

Isikuls   vietv.

1. Beznoteces ezers Kirgizstānā, Tjanšana ziemeļu daļā, tektoniskā ieplakā 1608 m vjl, platība - >6200 kvadrātkilometru, platums - ~60 km, vidējais dziļums - 278 m, lielākais dziļums - 668 m, ietek >50 upju, desmitais ietilpīgākais ezers pasaulē.

Avoti: LģE, LpA

Isiļkuļa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Omskas apgabalā, 24100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

īsin   apv.

1. Savienojumā ar "īss" izsaka šīs īpašības pastiprinājumu.

Avoti: EH

īsinājumikona   inf.

1. Ikona, ko izmanto operētājsistēma un kas nodrošina ātru piekļuvi kādai programmai.

Avoti: D3

īsinājums   val.

1. No garāka apzīmējuma veidots viena un tā paša jēdziena apzīmējums, ko darina, atmetot kādu daļu no garākā vai izvēloties īsāku sinonīmisku vārddaļu.

Avoti: VsV

īsinājumtaustiņš   inf.

1. Taustiņu kombinācija, kas ar vienu taustiņa piesitienu, apejot izvēlņu hierarhiju, nodrošina kādas komandas izpildi vai pieeju dialoglodziņam.

Avoti: ZTV

īsināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Veidot īsāku.

2. Sašaurināt (apjomā, piemēram, tekstu).

3. Padarīt interesantāku, mazāk garlaicīgu (piemēram, braucienu); kavēt (piemēram, laiku).

Avoti: LLVV

īsināties   apv.

1. Saīsināties.

2. Kavēt laiku (ko darot).

Avoti: ME, EH, MiV

īsinieks   apv.

1. Tuvs radinieks.

Avoti: KV

Isinomaki   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Ishinomaki"), Honsju salas austrumos, osta Klusā okeāna krastā, 160800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

īsiņš   apv.

1. Dem. --> īss.

Avoti: ME

ISIS   saīs.

1. Integrēto standartu informācijas sistēma ("integrated standards information system").

2. Starptautiskais zinātniskās informācijas dienests (angļu "International Scientific Information Service").

3. Sunnītu džihādistu grupas pašpasludināta valsts "Islāma valsts Irākā un Levantē", kas 2014.-2017. g. kontrolēja teritorijas Irākā un Sīrijā ("Islamic State of Iraq and Syria", arī "Islamic State of Iraq and the Levant", arābu "Daesh").

Avoti: i1, Wi

Isjina   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Šanhajas provincē, 534600 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

ISK   saīs.

1. Islandes krona; Islandes Republikas valūtas kods, sīknauda - netiek izmantota.

Avoti: PnR

īskāje

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Brachypodium"), daudzgadīgi lakstaugi, kam nedaudzās daudzziedu vārpiņas sakopotas 2 rindās vārpveida ziedkopā, 6-7 (pēc dažiem datiem - 20) s., Latvijā konstatētas 2 s.

Meža īskāje— īskāju suga ("Brachypodium sylvaticum").

Plūksnainā īskāje— īskāju suga ("Brachypodium pinnatum").

Avoti: LD

Iskandars   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - un eposā Maķedonijas Aleksandrs, kas attēlots, kā iekarotājs, uzurpators, kurš iznīcina irāņu svētumu - Avestu.

Avoti: Mit

Iskara   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Iskar"), Plevenas apgabalā, 3470 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Bulgārijas rietumu daļā, Donavas labā krasta pieteka, garums - 368 km, satekupes Beli Iskara un Černi Iskara iztek no Rilas masīva.

Avoti: Wi, LpA, PZT

īskāte   apv.

1. Izkapts ar īsu kātu.

Avoti: KV

īskāts   apv.

1. Izkapts ar īsu kātu labības pļaušanai: vienroce.

Avoti: ViV

Iskenderuna   vietv.

1. Pilsēta Turcijas dienvidaustrumos ("Iskenderun"), Vidusjūras Iskenderunas līča krastā, Hatajas ilā, 184800 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Iskenderunas līcis - atrodas Vidusjūras austrumu daļā (turku val. "Iskenderun"), Turcijas dienvidaustrumu piekrastē, garums - 74 km, platums - līdz 46 km, dziļums - līdz 99 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 0,8 m.

Avoti: PZT, LģE

Iskera   vietv.; novec.

1. Iskara - upe Bulgārijā.

Avoti: PZT

Iskija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ischia"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, tāda paša nosaukuma salā, 18700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Vulkāniska saliņa pie Neapoles līča ("Ischia"), Itālijā, platība - 46 kvadrātkilometri siltie avoti, tūrisms, kūrorts.

Avoti: LpA, Wi, LEV

Iskilipa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Iskilip"), Čorumas ilā, 20400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Iskitima   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Novosibirskas apgabalā, 57900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Iskolastrels   saīs., vēst.

1. Latviešu strēlnieku pulku apvienotās padomes izpildkomiteja, Latviešu strēlnieku vēlēta pašvaldības institūcija (1917. III/IV - 1919. VII).

Avoti: EV

Iskolats   saīs., vēst.

1. Latvijas Strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes izpildkomiteja - pirmā Latvijas padomju valdība (1917.-1918. g.).

Iskolata republika— nosacīts nosaukums Latvijas teritorijas ziemeļaustrumu daļai Pirmā pasaules kara beigu daļā, kurā tika izsludināta padomju vara (1917.-1918. g.).

Avoti: EV

īskorsete

1. Nestaklētais zemvidukļa korsešģērbs iegurņa formas pārveidošanai joslā no vidukļa līdz kājstakles līmenim, dažkārt izmanto arī garo zeķu piestiprināšanai ar zeķu turētājiem.

Avoti: ZTV

Iskosols   vēst.

1. Krievijas 12. armijas kareivju deputātu padomju izpildu komiteja, kas 1917. g. revolūcijas laikā reprezentēja šo Latvijā esošo armiju.

Avoti: KV

Iskra   vietv.

1. vēst. Iskras pagasts - tagadējā Dagdas novada Konstantinovas pagasta nosaukums 1990. gadā (Krāslavas rajonā).

Avoti: LPag, LC

iskrieši

1. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Iskra" iedzīvotāji.

Avoti: V1

iskužināt   apv.

1. Ar rokām izjaukt sablīvējumus (piemēram, salmu maisam); izkužināt.

Avoti: KiV

ISL   saīs., vietv.

1. Islande, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

isl.   saīs.

1. Islandiešu-; islandiešu valoda.

Avoti: i2, SV05

Islahije   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Islahiye"), Gaziantepes ilā, 32300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

īslaicīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ilgst samērā nelielu laika posmu.

Avoti: LLVV

īslaicīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> īslaicīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

īslaicīte

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Ephemeraceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Ephemerum"), Latvijā konstatēta 1 suga, kas ir aizsargājama.

Zobainā īslaicīte— īslaicīšu suga ("Ephemerum serratum").

Avoti: LD

īslaika   apv.

1. Tāds, kas paredzēts neilgam laikam.

Avoti: ME

Islakristina   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Isla Cristina"), Andalūzijas autonomā apgabala Huelvas provincē, 21900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Islāmābāda   vietv.

1. Pakistānas galvaspilsēta no 1967. g. ("Islamabad"), atrodas 14 km uz ziemeļaustrumiem no Ravalpindi, 1900000 iedzīvotāju (2014. g.), sākta celt 1960. g., atrodas Himalaju priekškalnē 550 m vjl.

2. Islāmābādas galvaspilsētas teritorija - federāla teritorija Pakistānā ("Islamabad Capital Territory"), platība - 1166 kvadrātkilometri, 1900000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LEV, PuA, Wi

islamejs   mūz.

1. Kabariešu un adigejiešu strauja rakstura tautas deja, lezginkas paveids.

Avoti: Mūz

islāmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar islāmu, raksturīgs tam.

Avoti: MLVV

islamisms   novec.

1. Islāms.

Avoti: LME

islāmofobija

1. Sakāpinātas bailes no islāmticīgajiem un visa islāmiskā.

Avoti: PL

islams   novec.

1. Islāms.

Avoti: LLVV

islāms   -a, v.; parasti vsk.

1. Viena no izplatītākajām pasaules reliģijām, kuras piekritējus sauc par musulmaņiem; pēc arābu ticējumiem, to nodibinājis pravietis Muhameds 7. gs. Rietumarābijā.

Avoti: SV99

Islāmšahra   vietv.

1. Pilsēta Irānā, Teherānas piepilsēta, 357400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

islāmticīgais   rel.

1. Islāma reliģijas piekritējs; musulmanis.

Islande   vietv.

1. Islandes Republika - valsts Islandes salā Atlantijas okeāna ziemeļu daļā (islandiešu valodā "Island"), platība - 103000 kvadrātkilometru, 306700 iedzīvotāju, galvaspilsēta - Reikjavīka, administratīvais iedalījums - 26 sislas, Dāņu šaurums (280 km) šķir no Grenlandes.

2. Islandes sala - atrodas ~1000 km uz ziemeļrietumiem no Norvēģijas, vulkāniskas izcelsmes plakankalne ar lieliem ledājiem, no kuriem daudzas ūdeņiem bagātas upes plūst uz okeānu, ap 30 darbīgu vulkānu, gandrīz nav mežu.

Islandes zirgs— poniju šķirne, domājams, norvēģu un īru poniju krustojums, maza auguma (skausta augst. 115-135 cm), spēcīgs.

Avoti: PuA, LģE

Īslande   vietv.

1. Islande.

islandieši   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Īslandes pamatiedzīvotāji; runā īslandiešu valodā; ticīgie - luterieši.

Īslandiešu valoda— ide valodu saimes ģermāņu valodu grupas valoda, oficiālā valoda Īslandē; rakstības pamatā latīņu alfabēts.

Īslandiešu sāgas— īslandiešu prozas sacerējumi, no 10. gs. izplatījās mutvārdos; pierakstīti 12. un 13. gs.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

īslandieši

1. Islandieši.

īslandiete

1. Islandiete.

īslandietis

1. Islandietis.

islaya   lat.

1. Islaya islayensis - Islajas neoportērijas ("Neoporteria islayensis") nosaukuma sinonīms.

Avoti: TaE

islet   novec.

1. Saliņa.

Avoti: KV

isleta   novec.

1. Maza sala.

Avoti: KV

Īslīcas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagastā.

Avoti: LC

Īslīce   vietv.

1. Upe Latvijā (daļēji), Lielupes kreisā pieteka Bauskas, Rundāles un Jelgavas novados, garums - 70 km (Latvijā 49 km), sākas Lietuvā, kritums - 48 m; Īslīcis (Lietuvā Īslīkis).

2. Bauskas novada apdzīvotās vietas "Rītausmas" bijušais nosaukums.

3. Īslīces pagasts - pagasts Bauskas novadā ar administratīvo centru Rītausmās, robežojas ar Bauskas pilsētu, Ceraukstes un Gailīšu pagastu, kā arī ar Rundāles novadu un Lietuvu; bijušie nosaukumi: Bornsmindes pagasts, vāciski - Bornsmunde, krieviski - Vornemindskaja.

Īslīces pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Bauskas un Rundāles pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Īslīces pagasta (Saulaine) pievienota tagadējam Rundāles pagastam.

4. Dabas liegums Viduslatvijas Zemgales līdzenumā, Bauskas novada Īslīces pagasta dienvidu daļā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - ~0,03 ha, liegums izveidots sarkanvēdera ugunskrupja ("Bombina bombina") aizsardzībai.

Avoti: LPag, LC, LE1

Īslīces   vietv.

1. Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta apdzīvotās vietas "Īslīcas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

īslīcieši

1. Bauskas novada Īslīces pagasta apdzīvotās vietas "Īslīce" (tagad - "Rītausmas") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Īslīcis   vietv.

1. Īslīce, Lielupes kreisā pieteka.

Avoti: LE1

īslīcnieki

1. Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta apdzīvotās vietas "Īslīces" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Īslīči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Bauskas novada Īslīces pagastā.

Avoti: LC

Isliena   vietv.

1. Aiviekstes kreisā pieteka Madonas un Varakļānu novadā, garums - 25 km, kritums - 15 m, iztek no Islienas ezera Teiču purva ziemeļrietumu malā; Isliene.

2. Islienas ezers - atrodas Teiču purva ziemeļrietumu malā, Varakļānu novadā Murmastienes pagastā, platība - 11,2 ha, garums - ~700 m, lielākais platums - ~300 m.

Avoti: LE1, LD, La1

Isliene   vietv.

1. Isliena, Aiviekstes kreisā pieteka.

Avoti: LD

Īslīkis   vietv.

1. Īslīces augšteces nosaukums Lietuvā.

Avoti: LD

Islitz   vietv., vācu val.

1. Īslīce.

Avoti: FV

ISLV   saīs., vēst.

1. Internacionālā studentu lauksaimnieku vienība.

Avoti: i1

īsļipainis   apv.

1. Ar īsu asti, vēzis.

Avoti: KV

ISM   saīs.

1. Informācijas sistēmu vadība (angļu "Information Systems Management"; WHO ISM).

Avoti: TM5

ismaēlieši   novec.

1. Alarodu tautiņa Sīrijas rietumos, runā arābu valodā, turas pie asasīnu (šiītu sektas) ticējumiem, kam 12. un 13. gs. bij svarīga loma Sīrijas dzīvē.

Avoti: KV

Ismaēls

1. Pēc Mozus l. gr., 21, Ābrahāma un ēģiptietes Hagaras dēls; arābi viņu uzskata par savu ciltstēvu.

Avoti: LEV

Ismaīlīja   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē ("Ismailia"), Suecas kanāla krastā, tāda paša nosaukuma muhāfazas administratīvais centrs, 366700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

ismailīti

1. Islama mācības šiītu novirziens; šā novirziena pārstāvji; radās 8. gs. Arābu kalifātā; sastopami Indijā, Pakistānā, Sīrijā; izmaelīti.

Ismajilli   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Ismayilli"), Lielā Kaukāza dienvidu nogāzes piekājē, rajona administratīvais centrs, 14800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Ismaīls   mit.

1. Islāma mitoloģijā - Ibrāhīma (Abrahāma) dēls, Korānā dēvēts par pravieti un Allāha sūtni.

Avoti: Mit

īsmatainis   apv.

1. Tāds, kam ir īsi mati.

Avoti: ME

īsmatains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir īsi mati.

Īsmatainie truši— 1919. g. Francijā izveidoti truši, kam dūnmati un akotmati gandrīz vienādā garumā; apmatojuma krāsa dažāda.

Avoti: LLVV

īsmatīši   vēst.

1. Dumpinieki; nosaukums radies 1798. gadā Veksdorfas dumpja laikā, kad īru katoliskie lauku iedzīvotāji nocirpuši matus īsus.

Avoti: DzS

Ismēne   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tēbu valdnieka Edipa meita, Antigones māsa.

Avoti: Mit

īsmenis   apv.

1. Peļķe.

Avoti: KV

Ismeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lūznavas pagastā pie Čornajas pagasta robežas.

2. Ismeru ezers - Ismeru-Žagatu ezers.

Avoti: LC

Ismeru-Žagatu   vietv.; nelok.

1. Ismeru-Žagatu ezers - atrodas Latgales augstienes Rāznavas paugurainē, Rēzeknes novada Čornajas pagastā pie Lūznavas pagasta robežas, 167,6 m vjl., platība - 141 ha, garums - 2 km, lielākais platums - 1,3 km, vidējais dziļums - 2,2 m, sastāv no 2 daļām, Ismeru ezera un Žagatu ezera, ko šķir 200 m plata sažmauga.

Avoti: LD

īsmetrāžas   ģen., nelok.

1. Tāds, kas nav garāks par 1200-1500 metriem un kam nav vairāk kā 4 -5 daļas (par kinofilmu).

Avoti: LLVV

ismi   sar.

1. Nicinošs apzīmējums modernajiem filozofijas un mākslas veidiem.

Avoti: MkV

īsmirkļa

1. Īslaicīgs.

Avoti: Sin

ISMN   saīs.

1. Starptautiskā standartizētā nošu izdevumu numerācija (angļu "International Standard Music Number").

ISMN aģentūra— Latvijas valsts iestāde, kas Latvijā piešķir starptautiskos standartnumurus nošu izdevumiem, konsultē par ISMN sistēmu un tās lietojumu, informē par nošu izdevējiem Latvijā un pasaulē.

Avoti: LE1

-isms

1. Norāda uz zinību, nodarbību, sistēmu, kā arī uz valodas vienībām, parādībām.

Avoti: RtV

īsmūža   ģen., nelok.

1. Tāds, kas pastāv samērā neilgu laiku (piemēram, par elementārdaļiņām).

Avoti: LLVV

Isnauda   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novadā 4 km no Ludzas.

2. Isnaudas pagasts - pagasts Ludzas novadā ar administratīvo centru Martišos, robežojas ar Ludzas pilsētu, Zvirgzdenes, Briģu, Nirzas, Pildas, Nukšas, Pureņu un Cirmas pagastu, kā arī ar Ciblas novadu.

Isnaudas pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, tajā iekļauta daļa pirmskara Zvirgzdenes, Pildas un Ciblas pagasta teritorijas.

Avoti: LPag, LC, LE1

isnaudieši

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Isnauda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

īsnaujas   apv.

1. (Cūkas) tauku plēve (pavēderē).

2. Cūku tauki (aizdaram).

Avoti: ME

ISO

1. Starptautiskā standartizācijas organizācija (angļu "International Organization for Standardization" - nosaukuma pamatā ir grieķu vārds "isos" - "vienāds, vienlīdzīgs"), atrodas Ženēvā, Šveicē; dib. 1946. g.

Avoti: LEV

isoachlya   lat.

1. Saprolegniju dzimtas ģints.

Avoti: LD

isochrysidaceae   lat.

1. Izohrizīdu dzimta.

Avoti: LD

isodoms   novec.

1. Sienu būvveids ar vienāda augstuma kaltiem akmeņiem.

Avoti: KV

isoetaceae   lat.

1. Ezereņu dzimta.

Avoti: LD

isoetales   lat.

1. Ezereņu rinda.

Avoti: PDE

isoetes   lat.

1. Ezerenes.

Isoetes echinospora— dzeloņsporu ezerene.

Isoetes lacustris— gludspotu ezerene.

Avoti: LD

isoetopsida   lat.

1. Ezereņu klase.

Avoti: Aug

isogeneratophyceae   lat.

1. Izogenerātu klase.

Avoti: LD

isola   novec.

1. Sala.

Avoti: KV

isomira   lat.

1. Praulvaboļu dzimtas ģints.

Isomira murina— brūnganā praulvabole.

Avoti: LD

Isonoja

1. astr. Jupitera pavadonis ("Isonoe"), vidējais attālums no planētas - 23217000 km, izmēri - 4 km.

Avoti: ZvD-203-25

isopoda   lat.

1. Vienādkājvēži.

Avoti: LD

isoptera   lat.

1. Termīti.

Avoti: KV

isopterygium   lat.

1. Vienādspārnes.

Isopterygium pulchellum— sīkā vienādspārne.

Avoti: LD

isospora   lat.

1. Isospora gondii - toksoplazmas "Toxoplasma gondii" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

isothecium   lat.

1. Vienādvācelītes.

Isothecium alopecuroides— lapsastes vienādvācelīte.

Isothecium myosuroides— peļastu vienādvācelīte.

Avoti: LE1

ISPA   saīs.

1. Eiropas Savienības strukturālās politikas pirmsiestāšanās finanšu instruments transporta un vides infrastruktūras atbalstam (angļu "Instrument for Structural Policies for Pre-Accession").

2. Starptautiskā dzīvnieku aizsardzības biedrība (angļu "International Society for the Protection of Animals").

3. Starptautiskā kūrortu asociācija (angļu "International Spa Association").

Avoti: i1

ispara   apv.

1. Pirts slota.

Avoti: MalV

Isparta   vietv.

1. Pilsēta Turcijas dienvidrietumos ("Isparta") 1035 m vjl., ila administratīvais centrs, 222500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

ispasēt   apv.

1. Izdarīt pa prātam, uzmanīt kaut ko.

Avoti: TiA

Isperiha   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Isperih"), Razgradas apgabalā, 9050 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

īsperioda   ģen., nelok.

1. Tāds, kas atkārtojas pēc neilga perioda.

Īsperioda komēta— komēta, kas periodiski redzama pēc samērā neilga laika.

Avoti: LLVV

Ispika   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ispica"), Sicīlijas reģiona Raguzas provincē, 15300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ispira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ispir"), Erzurumas ilā, 6600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ispisara   vietv.

1. Gafurova - pilsētas Tadžikistānā nosaukums līdz 1953. g.

Avoti: PZT

ispleikst   apv.

1. Parasti saka par lopiem, kuri izklīst pa ganībām un mierīgi ēd.

Avoti: TiA

ispolkoms   saīs., žarg.

1. Izpildu komiteja.

Avoti: KV

ispoveģ   žarg.

1. Pratināšana.

Avoti: KZ

ispravņiks   novec.

1. Apriņķa policijas priekšnieks cariskajā Krievijā.

Avoti: KV

īsproza   s.

1. Īsā proza.

Avoti: MLVV

ISR   saīs., vietv.

1. Izraēla, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Isra   mit.

1. Islāma mitoloģijā - Muhameda nakts ceļojums uz Jeruzālemi ar spārnoto dzīvnieku Burāku.

Avoti: Mit

īsradzis   apv.

1. Tāds, kam ir īsi ragi.

Avoti: ME

Israēla   rel.

1. Zeme, ko Dievs apsolīja Ābramam (Ābrahāmam) agrīnajās jūdaisma tradīcijās.

2. Valsts, kas izveidojās 922. gadā p. m. ē., sašķeļoties Zālamana valstij, un ko 722. gadā p. m. ē. iznīcināja asīrieši.

Avoti: R1

Israēls   rel.

1. Vārds, ko Dievs deva patriarham Jēkabam un viņa pēctečiem "Israēla tauta".

Avoti: R1

Isrāfīls   mit.

1. Islāma mitoloģijā - erceņģelis, kas ar taures skaņām vēstī par pastarās tiesas atnākšanu, viens no četriem Allāham tuvākajiem eņģeļiem.

Avoti: Mit, MrJ

īsraksts   val.

1. Ātrraksts - runas ātrai pierakstīšanai piemērota vienkāršota burtu saistraksta sistēma, kurā izmanto īpašas rakstzīmes un saīsinājumus.

Avoti: VsV

īsredzība   -as, s.; novec.

1. Tuvredzība.

Avoti: LLVV

īsredzīgs   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Tuvredzīgs.

// pārn. Tāds (cilvēks), kas nesaskata parādību kopsakaru vai neņem vērā savas rīcības turpmākās sekas.

Avoti: LLVV

īsredzīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> īsredzīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

isriednieki

1. Priekules novada Bunkas pagasta apdzīvotās vietas "Isriede" (arī "Izriede") iedzīvotāji.

Avoti: V1

īsroku   dsk. ģen., nelok.; sar.

1. Tāds, kam ir īsas rokas, piedurknes.

īss   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir samērā neliels garums; pretstats: garš.

Īsie viļņi— īsviļņi.

2. Tāds, kam ir samērā neliels ilgums (par laika posmu); neilgs.

// apst. Savienojumā ar "pirms", "pēc": pavisam neilgi pirms vai pēc (kā).

// val. Tāds, kam ir samērā neliels valodas tradīcijas nosacītais izrunas laiks (parasti par valodas skaņām).

Īsa zilbe— zilbe, kuras centrā ir īss patskanis vai skanenis.

3. apv. Tāds (ēdiens, parasti zupa), kas vārīts nelielā ūdens daudzumā.

Avoti: LLVV, ĒiV

īssaiets

1. Masu informācijas līdzekļu (preses, radio, televīzijas) pārstāvju sanāksme, kas noris nelielā laikposmā un kurā ar valdības pilnvarotajiem tiek apspriests kāds noteikts jautājums vai iegūtas kādas ziņas.

Avoti: EsV

īssakne   apv.

1. Gārsa.

Avoti: VL42, ME

īssavienojums   -a, v.; el.

1. Elektriskās ķēdes noslēgšana, savienošana ar mazu pretestību; atsevišķa elektriskās ķēdes elementa noslēgšana.

Avoti: LLVV

īssavilkums   inf.

1. Informatīvu materiālu apkopojums, ko kādam adresātu sarakstam nosūta kā vienu ziņojumu.

Avoti: D3

īsseta   biol.

1. Īsa seta (kātiņš, uz kura izaug sūnu sporu vācelīte).

Īssetas nekera— nekeru suga ("Neckera pennata").

Avoti: LD

īsslēdzējs

1. Augstsprieguma elektrisks aparāts māklīgu īsslēgumu radīšanai apakšstacijās.

Avoti: LPE

īsslēgums

1. Elektriskās ķēdes posma pretestības samazināšanās līdz nullei tuvai vērtībai.

Avoti: ZTV

īssmeceri

1. Smecernieku dzimtas grupa ("Adelognatha"), vaboles ar īsu taisnu smeceri, taustekļi smecera galā, lidspārnu nav.

Zaļais īssmeceris— šis dzimtas suga ("Chlorophanus viridis").

Avoti: LD

ISSN   saīs.

1. Starptautiskie standartnumuri seriālizdevumiem (angļu "International Standard Serial Number").

ISSN centrs— iestāde, kas piešķir ISSN un ar to saistītu svītru kodu izdevējiem, konsultē par ISSN sistēmu un tās lietojumu, informē par speciālizdevumiem valstī un pasaulē, kā arī par ISSN reģistrā fiksētajiem elektroniskajiem seriāizdevumiem.

Avoti: LE1

īsspalvains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir īss apmatojums (par dzīvnieku).

Avoti: LLVV

īsspārņi   -u, vsk. īsspārnis, -ņa, v.

1. Vaboļu kārtas dzimta ("Staphylinidae"), kuras pārstāvjiem raksturīgs slaids ķermenis un īsi priekšspārni, ~30000 sugu, Latvijā maz pētīta, iespējams, ka varētu atrast ~400 sugu; šīs dzimtas vaboles.

Avoti: LLVV

īsstobrene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Šautene ar saīsinātu (apgrieztu) stobru.

// apv. Revolveris.

Avoti: LLVV, EH

īsšķiedra   -as, s.

1. Īsa šķiedra.

Avoti: LLVV

īsšķiedrains   apv.

1. Tāds, kam ir īsa šķiedra.

Avoti: ME

ist.   saīs.

1. Istaba (kopā ar telpas numuru); telpu skaits (5 ist.).

Avoti: i2

īst.   saīs.

1. Īstenais; īstais.

Īst. loc.— īstenais loceklis (LZA īst. loc., kopā ar uzvārdu); akadēmiķis.

Īst. v.— īstajā vārdā (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i2

istaba   -as, s.

1. Norobežota dzīvojamā telpa (mājā, dzīvoklī).

Mēbelēta istaba— istaba, ko izīrē kopa ar mēbelēm.

// savienojumā ar apzīmētāju. Dzīvojamā telpa, kas paredzēta vai iekārtota noteiktam nolūkam.

Darba istaba— darbistaba.

Saimes (arī ļaužu) istaba— telpa, kurā dzīvo kalpi un kalpones.

Goda (arī lielā) istaba— viesistaba.

// savienojumā ar apzīmētāju. Telpa, kas paredzēta noteiktam nolūkam.

2. vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas piemērots telpām.; tāds, kas parasti lietojams vai atrodas telpās.

Istabas meita— istabene.

3. novec. Dzīvojamā māja (laukos).

Avoti: LLVV

istabasaugša   s.

1. Telpa starp dzīvojamo telpu griestiem un jumtu; bēniņi.

Avoti: LV87

istabasduris   apv.

1. Istabas durvis.

Avoti: ĒiV

istabasdurvis   apv.

1. Istabas durvis.

Avoti: ĒiV

istabasgals   apv.

1. Vieta, vai telpa mājas galā.

Avoti: ĒiV

istabaslietas   apv.

1. Mēbeles.

Avoti: ĒiV

istabasmeita   apv.

1. Kalpone (muižā), istabene.

Avoti: ĒiV

istabaspriekša   apv.

1. Pagalma daļa pie namadurvīm.

Avoti: ĒiV

istabaspuķe   apv.

1. Istabas puķe.

Avoti: ĒiV

istabaugša   -as, s.

1. Telpa starp istabas griestiem un jumta segumu.

Avoti: LLVV

istabdirša   apv., niev.

1. Izlutināta jauniete, sieviete, kas vairāk mēdz uzturēties telpās, dzīvot pa māju.

Avoti: ViV

istabele   apv.

1. Dem. --> istaba.

Avoti: EH

istabene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Kalpone, kuras uzdevums ir uzkopt istabas.

2. Telpa graudu žāvēšanai.

Avoti: LLVV, TvV, EH

istablietas   -u, s.; parasti dsk.

1. Istabas iekārtas priekšmeti.

Avoti: LLVV

istabmeita   apv.

1. Kalpone (muižā), istabene.

Avoti: ViV

istabnieks   apv.

1. Kāds, kurš dotajā mirklī atrodas istabā.

2. Mājās tupētājs.

Avoti: KV

istabpriekša   -as, s.; novec.

1. Dzīvojamās mājas lievenis.

Avoti: LLVV

Īstade   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijas dienvidos ("Ystad"), Skones lēnē, 18300 iedzīvotāju (2010. g.), osta, prāmju satiksme ar Bornholmas salu (Dānija) un Poliju, labi saglabājušās 16.-18. gs. guļbaļķu ēkas, franciskāņu ordeņa klosteris (tagad muzejs), pirmās ziņas no 13. gs.

Avoti: LEV, PZT, Wi

īstāis   apv., adv.

1. Tieši, tiešām; noteikti.

2. Pamatoti.

3. Labi.

Avoti: KiV

Istalsna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā 12 km no Ludzas.

2. Istalsnas ezers - atrodas Latgales augstienes Rēzeknes pazeminājumā, 137 m vjl., platība - 56,7 ha, garums - 1 km, lielākais platums - 0,8 km, lielākais dziļums - 0,4 m.

3. Upe Ludzas novada Nirzas un Istalsnas pagastā, garums - 20 km, kritums - 26,4 m, iztek no Sporņa ezera Rāznavas paugurainē, 1,5 km uz austrumiem no Nirzas, tek caur Istalsnas ezeru, ietek Lielā Ludzas ezera dienvidaustrumu galā, augšpus Istalsnas ezera saucas arī Ļadiņa.

4. Dzelzceļa stacija Ludzas novada Isnaudas pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Zilupe-Jelgava-Ventspils, 430 km no Ventspils dzelzceļa stacijas, atklāta 1928. g. ar nosaukumu "Pumpuri", tagadējais nosaukums kopš 1934. g.

Avoti: LPag, LC, LE1

istalsnieši

1. Ciblas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Istalsna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Istalsno   vietv., vēst.

1. Bijusī Istalsnas muiža, kuras teritorijā izveidojušies vairākas tagadējā Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas (Martiši, Isnauda, Istalsna u. c.).

Avoti: LE1, LPag

Istanbula   vietv.

1. Stambula - pilsēta Turcijā.

Avoti: PZT

Istans   mit.

1. Hetu (vēst. Anatolijas līdzenums, Turcija) mitoloģijā - visvarens saules dievs, kas valda pār pārējiem dieviem, cilvēkiem un dzīvniekiem.

Avoti: Mit

Istaravšana   vietv.

1. Pilsēta Tadžikistānā, Sugdas vilojatā, 59200 iedzīvotāju (2007. g.), 2002. g. pilsēta atzīmēja 2500 gadu jubileju.

Avoti: LpA, PuA, Wi

istaščīt   apv.

1. Ar pūlēm iznest, izdabūt (no kurienes, kur); iztaščīt.

Avoti: KiV

īstaustekleņi

1. Mušveidīgie ("Brachycera").

Avoti: LD

Īstbetela   vietv.

1. Pilsēta ASV ("East Bethel"), Minesotas štatā, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Īstborna   vietv.

1. Pilsēta Lielbrinājā ("Eastbourne"), Anglijas dienvidos pie Lamanša, 101500 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

īstdēliņš   apv.

1. Miesīgs dēls.

Avoti: EH

isteblišments

1. Valdošās, oficiālās aprindas; valdošā elite.

Avoti: SV99

īsten   apv.

1. Īstens.

Avoti: EH

Īstenda   vietv.

1. Pilsētas daļa Londonā (angļu "East End"), ostas un strādnieku rajons līdz 20. gs. 60.-70. g., kad viss tika nojaukts un tā vietā uzceltas kantoru ēkas un ultramoderni dzīvokļi.

Avoti: LEV

īsteni

1. Patiesībā, īstenībā.

Avoti: Sin

īstenība   -as, s.; parasti vsk.

1. Tas, kas patiesi eksistē; realitāte.

2. vsk. lok., apst. nozīmē. Patiesi, faktiski.

3. apv. Radniecība, tuvs radinieks.

Avoti: LLVV, EH

īstenīca   apv.

1. Labā roka; īstā, pareizā vieta.

Avoti: ME

īstenieki

1. Tuvākie radi.

2. Klaušinieki (ar zirgu) feodālajā Latvijā.

Avoti: EV

īstenieks   apv.

1. Tuvs radagabals.

2. Klaušinieks, kas strādāja darbos ar zirgu.

3. Īstais, piemērotais kādam darbam vai aicinājumam.

Avoti: TlV

īstenojams

1. Iespējams.

Avoti: Sin

īstenojums

1. Izpilde.

Avoti: Sin

īstenot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Panākt, ka kļūst par īstenību; realizēt.

Avoti: LLVV

īstenotājiestāde   sar.

1. Iestāde, kas īsteno kādu pasākumu.

īstenoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Kļūt par īstenību; realizēties.

Avoti: LLVV

īstens   -ais; s. -a, -ā;

1. Īsts (2).

2. Īsts (4).

3. Pilntiesīgais (biedrs, loceklis).

Akadēmijas īstenais loceklis— akadēmijas locekļa augstākais goda nosaukums; akadēmiķis (Latvijas Zinātņu akadēmijā).

4. novec. Īsts (5).

5. apst. Īsts (6).

6. apst. Īsts (7).

Avoti: LLVV

īstenums   novec.

1. Psiholoģijā īpašība, kas var piemist cilvēka izteiksmes veidam un pastāv pilnīgā izteiksmes saskaņā ar visu cilvēka raksturu, t. i. ar viņa gribu, jūtām, kaislībām, dziļākām tieksmēm.

Avoti: KV

īstermiņa   nelok.

1. Tāds, kas paredzēta laika posmam, kurš nav ilgāks par 12 mēnešiem.

Avoti: LLVV

īsterns

1. Piedzīvojumu filma, kur darbība notiek Austrumeiropā, Krievijā vai Austrumos.

Avoti: PL

istesso   mūz.

1. Tāpat, tādā pašā veidā.

Avoti: Mūz

Istieja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, Evijas salas ziemeļu daļā, 5500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

-istika

1. Norāda uz zinātnes vai praktiskās darbības nozari.

Avoti: RtV

Istiklols   vietv.

1. Augstākā virsotne Jazgulemas grēdā, Rietumpamirā, Tadžikistānā, augstums - 6940 m, sniegs un ledāji, nogāzē Grumma-Gržimailo šļūdonis (garums - 36,7 km).

Avoti: PZT, LpA

īstin   apv.

1. Ļoti.

2. Patiesi.

Avoti: KiV

īstinība   apv.

1. Īstenība.

Avoti: EH

īstinieks   apv.

1. Tuvs asins radinieks.

2. Klaušu laikos nedēļas darbinieks ar zirgu pretstatā otrinieku kājniekiem.

Avoti: LE

īstins   apv.

1. Īsts (1).

2. Īsts (5).

Avoti: KiV

Istisu   vietv.

1. Balneoloģisks kūrorts Azerbaidžānā, Mazā Kaukāza Terteras upes aizā 2225 m vjl., karsto minerālūdeņu avoti.

Avoti: PZT

Īstliverpūla   vietv.

1. Pilsēta ASV ("East Liverpool"), Ohaio štatā, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Īstlondona   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā (angļu val. "East London", būru val. "Oos-London"), Austrumkāpas provincē, Indijas okeāna piekrastē, 194800 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

istmektomija   med.

1. Sašaurinājuma izgriešana, sevišķi vairogdziedzera sašaurinājuma izgriešana kākšļa operācijā.

Avoti: TM

istmīts   med.

1. Žāvas iekaisums.

Avoti: TM

istms   novec.

1. Zemes šaurums, kontinenta sažmauga starp 2 jūrām.

Avoti: KV

īstniecība   apv.

1. Laulības nodibināta radniecība.

Avoti: KV

īstnieks   apv.

1. Tuvs asins radinieks.

2. Tāds, kas ir īsts, nav viltots.

Avoti: ME

istorija   novec.

1. Vēsture.

Avoti: VkG

Īstona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Easton"), Mērilendas štatā, 16600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Easton"), Pensilvānijas štatā, 27000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Istra   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Ludzas novadā 48 km no Ludzas.

2. Istras pagasts - pagasts Ludzas novada dienvidaustrumu daļā ar administratīvo centru Vecslabadā, robežojas ar Rundēnu pagastu un Zilupes un Dagdas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Istrasche, krieviski - Istrskaja.

Istras pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Pasienes pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Istras pagasta pievienota tagadējam Lauderu un Šķaunes pagastam.

3. vēst. Istras muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Istras pagastā.

4. Zilupes kreisā krasta pieteka Ludzas un Zilupes novadā, garums - 39 km, kritums - 34,3 m, iztek no Dziļezera; Istrenka.

5. Istras ezers - atrodas Latgales augstienē, Ludzas novada Istras pagastā, 145 m vjl., platība - 155 ha, garums - 2,4 km, lielākais platums - 1,3 km, vidējais dziļums - 3,1 m, 4 salas.

Dabas liegums "Istras ezers"— atrodas Latgales augstienē, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 340 ha, lieguma teritorijā ir arī Audzeļu ezers un Dziļezers, Istras ezera Panu sala (8,2 ha) ir valsts aizsardzībā kopš 1925. g.

Dabas parks "Istras pauguraine"— atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē starp Šķaunes ezeru un Maroksnas ezeru, Ludzas novada Istras pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 862 ha, tas ir unikāls vēsturiski ģeogrāfisks komplekss, ko veido grēdu, morēnu pauguru un masīvu reljefs.

6. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 35100 iedzīvotāju (2014. g.).

7. Istras pussala - atrodas Balkānu pussalas ziemeļrietumu daļā (horvātu val. "Istra", it val. "Istria"), Horvātijā, Slovēnijā un Itālijā, platība - 3700 kvadrātkilometru, platums - līdz 60 km.

Avoti: LPag, LC, LE1, KV, Wi, LģE

Istrandža   vietv.

1. Kalnu masīvs Balkānu pussalas dienvidaustrumiem, Turcijas Eiropas daļā un Bulgārijā (Strandža), garums - ~150 km, augstums - līdz 1030 m (Mahjas kalns).

Avoti: PZT

Istrasche   vietv., vēst.

1. Ludzas novada Istras pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Istre   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Istres"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Bušdironas departamentā, 42500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Istrenka   vietv.

1. Istra - Zilupes kreisā krasta pieteka.

Avoti: LD

īstri   novec.

1. Niere, nieres.

Avoti: KV

istrieši

1. Ludzas novada Istras pagasta apdzīvotās vietas "Istra" iedzīvotāji.

Avoti: V1

īstrs   novec.

1. Niere, nieres.

Avoti: KV

Istrskaja   vietv., vēst.

1. Ludzas novada Istras pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

-ists   rel.

1. Norāda uz nozares speciālistu, kāda virziena pārstāvi.

Avoti: RtV

īsts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pilnīgi atbilst attiecīgajam jēdzienam, paraugam (pēc savām būtiskajām pazīmēm); arī dabisks.

Atrast savu (īsto) vietu— izvēlēties savām spējām un interesēm visvairāk piemēroto specialitāti, nodarbošanos; apzināties, izprast savu attieksmi pret dzīvi un sabiedrību.

// ar not. galotni. Tāds, kas atbilst būtībai, bet tiek slēpts aiz ārējām, šķietamām pazīmēm; patiesais.

// ar not. galotni. Tāds, kas atbilst dokumentiem; oficiālais.

2. Tāds, kas pilnīgi atbilst kādiem ideāliem, kādām prasībām (par cilvēku); patiess.

3. Tāds, kas nav iedomāts, šķietams, nav attēls, modelis, bet pastāv īstenībā; reāls.

// parasti ar not. galotni. Lieto, lai (terminos) norādītu uz ko ļoti raksturīgu.

Īstā āda— ādas slānis starp virsādu un zemādu.

Īsts daļskaitlis— daļskaitlis, kam skaitītājs ir mazāks par saucēju.

4. ar not. galotni. Vispiemērotākais, visderīgākais; labākais; pareizais.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Vispiemērotākais dzīvesbiedrs.

5. ar not. galotni. Tāds, ar ko saista asinsradniecība.

6. apst. Noteikti, labi.

7. apst. Ļoti, pamatīgi.

Pa īstam sar.— patiesi, ļoti.

Avoti: LLVV

Īstsaseksa   vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("East Sussex"), Anglijas dienvidrietumu daļā, administratīvais centrs - Braitona, platība - 1752 kvadrātkilometri, 840400 iedzīvotāju (2017.g).

Avoti: Wi

īstticīgs   apv.

1. Pareizticīgs.

Avoti: ME

istuba   apv.

1. Istaba.

Avoti: EH

istubene   apv.

1. Istabene.

Avoti: EH

īstum   apv.

1. Īstin.

Avoti: EH

īstums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> īsts (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> īsts (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ISU   saīs.

1. Starptautiskā Slidošanas savienība (angļu "International Skating Union").

Avoti: i2

isubi

1. Dualu tautas (Kamerūnā) dualu grupas cilts.

Avoti: PZT

īsumā   novec.

1. Īsi.

Avoti: LV93

īsumi   apv.

1. Atliekas no izkārstas vilnas; īsā kāju un pavēderes vilna.

2. Smalkie jeb īsie salmi, ko atšķir ar režģi, kad piedarba klājiens jau nokults.

Avoti: KV

īsums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> īss (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> īss (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

// arī dsk.; val. Samērā neliels valodas tradīcijas nosacītais (parasti valodas skaņu) izrunas ilgums; valodas skaņa, kurai ir šāds izrunas ilgums.

3. ar not. galotni. Saīsinātā veidā, konspektīvi, neiedziļinoties sīkumos; īsi.

Avoti: LLVV

īsvācelīte

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Brachytheciaceae"), vienmājas vai divmāju dažāda lieluma augi, kas parasti veido dažāda blīvuma velēnas, Latvijā konstatētas 7 ģintis, 30 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Brachythecium"), velēnas blīvas, bieži pieplakušas pie substrāta, spīdīgas, gk. mežos, ~300 s., Eiropā 24 s., Latvijā konstatētas 14 s.

Apšu īsvācelīte— īsvācelīšu suga ("Brachythecium populeum").

Grants īsvācelīte— īsvācelīšu suga ("Brachythecium glareosum").

Klajuma īsvācelīte— īsvācelīšu suga ("Brachythecium campestre").

Mildes īsvācelīte— īsvācelīšu suga ("Brachythecium mildeanum").

Nelīdzenā īsvācelīte— īsvācelīšu suga ("Brachythecium salebrosum").

Noras īsvācelīte— īsvācelīšu suga ("Brachythecium albicans").

Parastā īsvācelīte— īsvācelīšu suga ("Brachythecium curtum").

Samtainā īsvācelīte— īsvācelīšu suga ("Brachythecium velutinum").

Spurainā īsvācelīte— īsvācelīšu suga ("Brachythecium reflexum").

Strautmalas īsvācelīte— īsvācelīšu suga ("Brachythecium rivulare").

Struplapu īsvācelīte— īsvācelīšu suga ("Brachythecium rutabulum").

Uzpūstā īsvācelīte— īsvācelīšu suga ("Brachythecium turgidum").

Avoti: LPE, LD, LE1

īsvārds   apv.

1. Kāda vārda saīsinājums.

Avoti: EH

īsvasa   -as, s.; bot.

1. Vasa ar īsiem starpposmiem.

Avoti: LLVV

īsvilce   inf.

1. Sakaru ierīce, kas nodrošina signāla pārraidi pa sakaru līnijām, kas nepārsniedz 30 km.

Avoti: D3

īsvilnas   apv.

1. Tāda (aita), kurai īr īsa vilna.

Avoti: ME

īsviļņi   -ņu, v.; tikai dsk.

1. Radioviļņi, kuru garums ir no 10 līdz 100 metriem.

Avoti: LLVV

īszeķes   -ķu, vsk. īszeķe, -es, s.; reti.

1. Zeķes, kas sniedzas mazliet pāri potītēm.

Avoti: LLVV

īsziņa

1. Ierobežota garuma (aptuveni 150 rakstzīmes) ziņojums, ko var nosūtīt mobilajam tālrunim un izlasīt tā ekrānā.

iš-   med.

1. Salikteņos norāda uz aizturi, uz šķērsli.

Avoti: MSV

īš   apv.

1. Īsi.

Avoti: EH

Iša   vietv.

1. Upe Krievijā, Altaja Republikā un Altaja novadā, Katuņas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

išačiķ   žarg.

1. Strādāt.

Avoti: KZ

išakošana   žarg., iron.

1. Darbmācība.

Avoti: SLG

išaks   žarg., iron.

1. Ēzelis, zirgēzelis; darba lops.

2. Slikts cilvēks.

3. Pakalpīgs, iztapīgs cilvēks.

Avoti: SLG

išans

1. Musulmaņu mūku skolotājs un vadītājs.

Avoti: SV08

Išarala   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Almati apgabala austrumu daļā, Temtekas upes krastos, 17500 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1984. g.

Avoti: PuA, Wi

Išasega   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Isaszeg"), Peštas meģē, 11300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

išava   apv.

1. Atspole.

Avoti: KV

Iščela   rel.

1. Maiju Mēness dieviete un Icamnas sieva, bērnu dzemdēšanas un audēju patronese.

Avoti: R1

išēmija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Vietēja anēmija arteriālo asiņu pieplūduma kavējuma dēļ (spazma, trombs, embols, kompresija no blakus esoša audzēja).

Avoti: LLVV, MSV

išēmisks

1. Saistīts ar išēmiju.

išēze   med.

1. Ekskrēcijas vai sekrēcijas aizture.

Avoti: TM

īši   apv.

1. Īsi.

Avoti: MiV

iši-   med.

1. Salikteņos norāda uz sēžas kaulu vai sēžu.

Avoti: MSV

išialģija   med.

1. Sāpes sēžas nerva apvidū.

Avoti: TM

išiass   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Sēžas nerva iekaisums.

Avoti: LLVV

išidroze   med.

1. Sviedru sekrēcijas aizture.

Avoti: TM

Išima   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tjumeņas apgabalā, 65000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Kazahstānā (Esila) un Krievijā, Irtišas kreisā krasta pieteka, garums - 2450 km, sākas Kazahstānas sīksopkainē, lejtecē palos pārplūst līdz 15 km platumā.

3. Išimas līdzenums - atrodas Rietumsibīrijas līdzenuma dienvidu daļā, starp Irtišu un Tobolu, Krievijā un Kazahstānā, daudz saldūdens un sāļūdens ezeru, vasarās nelielie ezeri un upes izžūst.

Avoti: Wi, LģE

Išimbaja   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Baškortostānas Republikā, Belajas krastos, 66200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

išio-   med.

1. Salikteņos norāda uz sēžas kaulu vai sēžu.

Avoti: MSV

išioanāls   med.

1. Attiecīgs uz sēžu un tūpli.

Avoti: TM

išiobulbārs   med.

1. Tāds, kas attiecas uz sēžas kaulu un urīnizvadkanāla briedumķermeņa sīpolu.

Avoti: MSV

išiokapsulārs   med.

1. Tāds, kas attiecas uz sēžas kaulu un gūžas locītavas kapsulu (kapsulas daļu, kas piestiprināta sēžas kaulam).

Avoti: MSV

išiokavernozs   med.

1. Attiecīgs uz sēžas kaulu un dzimumlocekļa vai kutekļa briedumķermeņiem.

Avoti: TM

išiomels   med.

1. Kroplis ar lieku locekli sēžas apvidū.

Avoti: TM

išiopags   med.

1. Dvīņu kroplis, savienots sēžas apvidū.

Avoti: TM

išiopubiotomija   med.

1. Kaunuma kaula zaru pārzāģēšana, lai atvieglotu dzemdības šaura iegurņa gadījumos.

Avoti: TM

išiorektāls   med.

1. Attiecīgs uz sēžas kaulu un taisno zarnu.

Avoti: TM

išiosakrāls   med.

1. Attiecīgs uz sēžas kaulu un krustu kaulu.

Avoti: TM

išiovagināls   med.

1. Attiecīgs uz sēžas kaulu un maksti.

Avoti: TM

išiovertebrāls   med.

1. Attiecīgs uz sēžas kaulu un mugurkaulāju.

Avoti: MSV

iškašimi

1. Viena no pamiriešu tautībām, dzīvo Tadžikistānā Kalnu Badahšanas autonomajā vilojata dienvidos, Pjandžas augšteces ielejā, kā arī iepretī - Afganistānas ziemeļaustrumos, kur iedalās 2 etnogrāfiskās grupās - sangliči un zebaki.

Avoti: PZT, PuA

išķelt   apv.

1. Izšķelt.

Avoti: KiV

īšķi   apv.

1. Nieres.

2. dsk. Īšķis.

Avoti: MiV

īšķis   apv.

1. Īkšķis.

2. Cimda daļa, kas aptver šo pirkstu.

Avoti: ViV

Išle   vietv.

1. Upe Austrijā, Traunas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

išo-   med.

1. Salikteņos norāda uz aizturi, uz šķērsli.

Avoti: MSV

išogalaktija   med.

1. Piena sekrēcijas aizture.

Avoti: TM

išogīrija   med.

1. Vāji attīstītas smadzeņu vītnes.

Avoti: MSV

išohīmija   med.

1. Barības putriņas aizture kuņģī.

Avoti: TM

išoholija   med.

1. Žults sekrēcijas aizture.

Avoti: TM

Išoko   mit.

1. Hadzapu (Tanzānija) mitoloģijā - saules dievs, demiurgs, kultūrvaronis.

Avoti: Mit

išomēnija   med.

1. Menstruācijas aizkavēšanās vai izpalikšana.

Avoti: TM

iššolduot   apv.

1. Izdangāt (parasti ziemas ceļu).

Avoti: TiA

Ištara   mit.

1. Babiloniešu mīlestības un auglības dieviete.

Avoti: LEV

Ištebe   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Almati apgabalā, 24700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1961. g.

Avoti: PuA, Wi

Ištliltons   mit.

1. Acteku (vēst. Centrālā Meksika, Meksikas dienvidi) mitoloģijā - veselības dievs, kuram nesa upuri, kad bērns sāka runāt.

Avoti: Mit

Išuma   mit.

1. Akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - saules dieva Šamaša brālis, pazemes valstības dieva, kā arī mēra un kara dieva padomdevējs un vēstnesis.

Avoti: Mit

išūrija   med.

1. Urīna aizture, nespēja nolaist urīnu apzināti.

Avoti: TM

išutinieši

1. Slepenas organizācijas locekļi Maskavā 1863.-66. g., organizēja atentātu pret Aleksandru II.

Avoti: LPE

īšvara   mit.

1. Ezoterismā Dievišķais Devējs, pilnīga būtne, kas jūt līdzi cilvēcei, jo pati ir izgājusi visus eksistences lokus.

Avoti: SG

išvarakoti   mit.

1. Ezoterismā avatāra zemākais paveids, kas ierodas uz Zemes, lai darītu labu cilvēkiem.

Avoti: SG

it   part.

1. Lieto, lai piešķirtu vārda izteiktajam nojēgumam īpašu uzsvērumu, arī kategoriskumu.

It (retāk itin) kā— Šķietami, kā liekas; ne pilnīgi.

Avoti: LLVV

IT   saīs.

1. Informācijas tehnoloģijas.

2. vietv. Itālija, valsts divburtu kods.

Avoti: i2, PnR

īt   apv.

1. It.

Avoti: ME

it.   saīs.

1. Itāļu-; itāliešu-; itāliešu valoda.

2. Tāpat, tālāk (latīņu "item").

Avoti: i2, SV05, KV

IT&T   saīs.

1. Informācijas tehnoloģijas un telekomunikācijas.

Avoti: PL

itā   apv.

1. Šādi, šādā veidā.

Avoti: KiV

ITA   saīs., vietv.

1. Itālija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Itabira   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Itabira"), Minasžeraisas štatā, 118500 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

Itabuna   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Itabuna"), Baijas štatā, Atlantijas okeāna piekrastes zemienē, 199700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

itacisms   novec.

1. Sengrieķu "ētas" izrunāsana kā "i" jaungrieķu valodā.

Avoti: KV

itāds   apv.

1. Šāds.

Avoti: KiV

Itagvi   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas Republikā, Medeljinas piepilsēta, 216800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

itai   apv.

1. Itā.

Avoti: EH

itaideņš   apv.

1. Dem. --> itaids.

Avoti: EH

itaids   apv.

1. Šāds, itāds.

Avoti: KiV

itaīds   apv.

1. Itāds.

Avoti: EH

itais   apv.

1. Itis.

Avoti: EH

Itaka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Ithaca"), Ņujorkas štatā, 30700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Ithaca"), Mičiganas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Sala Jonijas jūras austrumu daļā, Jonijas salu grupā; sengrieķu mitoloģijā - Odiseja dzimtene un viņa valsts.

Avoti: WA16, LpA, SV08

itakonskābe   med.

1. Nepiesātināta dikarbonskābe, balta kristāliska viela, šķīst ūdenī un spirtā; iegūst, pārraudzējot cukuru ar mikroskopisko sēni "Aspergillus terreus".

Avoti: TM

Itakvaji   vietv.

1. Upe Brazīlijā, Žavari labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

itala   novec.

1. Vecākais bībeles tulkojums latīņu valodā.

Avoti: KV

Italapass   mit.

1. Italapass Koijots - kvakiutlu (Kanādas rietumu piekraste) mitoloģijā - karavadonis, demiurgs.

Avoti: Mit

itālieši   -šu, v.

1. dsk., v. Romāņu tauta, Itālijas pamatiedzīvotāji.

Itāliešu valoda— ide valodu saimes romāņu valodu grupas valoda, oficiālā valoda Itālijā, Sanmarīno, Šveicē (viena no ofic. val.); rakstības pamatā latīņu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

italietes   novec.

1. Bišu šķirne.

Avoti: LLx

Itālija   vietv.

1. Itālijas Republika - valsts Eiropas dienvidos (itāliešu valodā "Italia"), galvaspilsēta - Roma, atrodas Apenīnu pussalā, tajā ietilpst arī Sardīnija un Sicīlija, platība - 301323 kvadrātkilometri, kā arī daudz sīkāku salu, 58126200 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais iedalījums - 20 reģionu (no tiem 5 autonomi), robežojas ar Monako, Franciju, Šveici, Austriju un Slovēniju, kā arī ar Adrijas jūru, Vidusjūru, Tirēnu un Ligērijas jūru.

Avoti: PuA, LģE

itāliki   vēst.

1. Senitāļi - senie Itālijas iedzīvotāji.

Avoti: MkV

itālisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs itāliešu valodai, saistīts ar to; raksturīgs itāliešiem.

Avoti: LLVV

italošveicieši

1. Etniska grupa, daļa Šveices pamatiedzīvotāju.

Avoti: PZT

itāļi   -u, v.

1. vēst. Indoeiropiešu cilšu grupa, kas pirmajā gadu tūkstotī pirms mūsu ēras apdzīvoja Apenīnu pussalu.

2. Itālieši.

Avoti: LLVV

Itami   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Itami"), Honsju salas dienvidos, Osakas ziemeļrietumu piepilsēta, 196100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Itānagara   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Arunāčala Pradēša štata administratīvais centrs, 35000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PuA

Itapekuru   vietv.

1. Upe Brazīlijas ziemeļaustrumos (port. val. "Itapicuru"), Maranjaunas štatā, garums - 1650 km, sākas Brazīlijas plakankalnē, ietek Atlantijas okeāna Sanžozē līcī.

Avoti: PuA, LģE

ITAR   saīs.

1. Krievijas Informācijas aģentūra.

Avoti: i2

ITD   saīs.

1. Inženiertehnikas darbinieks (spec.).

Avoti: i1

ite   apv.

1. Šeit.

2. Šādā nozīmē; tas nozīmē.

Avoti: KiV

Itea   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 4400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

itelmeņi

1. Tauta Krievijas Tālajos Austrumos, dzīvo Kamčatkas novada ziemeļu daļā, runā itelmeņu valodā.

Itelmeņu valoda— čukču-kamčatkiešu valodu saimes valoda; rakstības nav.

Avoti: EV

ithytrichia   lat.

1. Pundurmaksteņu dzimtas ģints.

Ithytrichia lamellaris— šīs ģints suga.

Avoti: LD

item   lat.

1. Tāpat.

Avoti: RtV

iten   apv.

1. Šeit.

Avoti: BsV

īten   apv.

1. Itin.

Avoti: ME

itene   apv.

1. Šejiene.

Avoti: EH

iteņā   apv.

1. Šeit.

Avoti: EH

ITER   saīs.

1. Starptautiskais kodoltermiskais eksperimentālais reaktors.

Avoti: PnR

iterācija

1. mat. Atkārtota kādas matemātiskas operācijas izpildīšana, piem., jaunas funkcijas f(f(x)), f(f(f(x)))... izveidošana no dotās funkcijas f(x).

2. psih. Eksperimenta atkārtošana; verbālu fragmentu atkārtošana.

Avoti: SV99, PsA

iteratīvs   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Tāds, kas izsaka darbību, kura atkārtojas, vai darbību, kura notiek ar pārtraukumiem.

Iteratīvs veids— veids, kas izsaka atkārtotu vai daudzkārtēju darbību pretstatā vienkārtējai darbībai, piemēram, latviešu valodā iteratīva veida darbības vārdi ir "nēsāt", "deldēt", "kāpelēt".

Avoti: LLVV

iterbijs

1. Ķīmiskais elements, kas pieder pie lantanoīdu grupas, atomnr. 70, mīksts sudrabbalts metāls; simbols Yb (Ytterbium), atommasa - 173,04, zināmi 13 izotopi, no kuriem 7 ir stabili.

Avoti: SV99

Iterzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Uetersen"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 17700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ITF   saīs.

1. Starptautiskā Tenisa federācija (angļu "International Tennis Federation").

2. vēst. Igaunijas Tautas fronte.

Avoti: i2

iti

1. Gallasu tautas etnogrāfiska grupa, dzīvo Etiopijas kalnienes dienvidaustrumu malā un Kenijā.

Avoti: PZT

itī   apv.

1. Šī.

Avoti: KiV

īti   apv.

1. Iet.

Avoti: BsV

itifalli   novec.

1. Dziesmas par godu Bakhum (priesteri Dionisa svētkos, par sievietēm apģērbušies, dziedādami nesa fallus).

Avoti: SV33

itifalliks   novec.

1. Grieķu lirikas pantmērs.

Avoti: KV

Itigene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Ittigen"), Bernes kantonā, 11100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Itihara   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Itihara"), Honsju salas dienvidos, Tokijas līča krastā, 280400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

itik   apv.

1. Tik daudz.

Avoti: KiV

itikifoze   med.

1. Kifoze bez sānu izliekumiem.

Avoti: TM

itilordoze   med.

1. Lordoze bez sānu izliekumiem.

Avoti: TM

itin   part.

1. Gandrīz, pavisam, ļoti.

Itin (biežāk it) kā— Šķietami, kā liekas; ne pilnīgi.

2. savienojumā ar "viss". Pilnīgi, pavisam.

Avoti: LLVV

itinerārijs

1. Senajā Romā - ceļu un apmetņu saraksts ar attālumu norādi.

2. Pētnieciskos ceļojumos un ekspedīcijās - ceļu iezīmēšana ar attālumu norādēm.

Avoti: SV08

itinerārs   novec.

1. Senā Romā ceļu saraksts; ceļojuma maršruta apraksts; ceļotāju rokasgrāmata.

Avoti: KV

ītings   žarg.

1. Ēšana.

Ītinga laiks— ēšanas laiks.

Avoti: JV

Itiri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ittiri"), Sardīnijas reģiona Sasāri provincē, 8800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

itis   apv.

1. Šis.

Avoti: KiV

itlīdz   apv.

1. Taisni, tieši.

Avoti: EH

itmaz   apv.

1. Vismaz.

Avoti: EH

itods   apv.

1. Šāds.

Avoti: BsV

itombi

1. Viena no mongo tautas ciltīm, dzīvo Kongo ieplakas tropu mežos un purvos, Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā), valoda pieder pie bantu saimes kongo grupas.

Avoti: PZT

Ītona   vietv.

1. Pilsēta Dienvidanglijā pie Temzas ("Eton"), 30 km uz rietumiem no Londonas ~4000 iedzīvotāju, šeit atrodas slavenākā Anglijas zēnu internātskola "Eton College" (dib. 1440. g.).

Avoti: LEV

Itonamasa   vietv.

1. Upe Bolīvijā ("Rio Itonamas"), Gvapores kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

itonididae   lat.

1. Pangodiņu dzimtas "Cecidomyiidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

Itri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Itri"), Lacio reģiona Latīnas provincē, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

itrijs

1. Ķīmiskais elements, atomnr. 39, pelēcīgs, plastisks retzemju metāls; simbols Y (Yttrium), atommasa - 88,9059, zināmi 16 izotopi, no kuriem tikai 1 ir stabils.

Avoti: SV99

itrols   novec.

1. Citronskābais sudrabs, balts pulveris, grūti šķīst ūdenī; antiseptisks līdzeklis skalošanai un iešļircināšanai pret gonoreju un acu slimībām.

Avoti: KV

-īts   med.

1. Izskaņa, kas norāda uz iekaisuma procesu.

Avoti: MSV

ITS   saīs.

1. Programmatūra interneta pakalpojumu sniegšanai (angļu "Internet Transaction Server").

Avoti: i2

ITT   saīs.

1. Starptautiska elektrosakaru firma (angļu "International Telephone and Telegraph Corporation").

Avoti: LPE

ITTE   saīs.

1. Informācijas tehnoloģijas, telekomunikācijas un elektronika (piem., ~ nozare; -joma).

Avoti: i2

ITTF   saīs.

1. Starptautiskā galda tenisa federācija (angļu "International Table Tennis Federation").

Avoti: i1

itu   apv.

1. Izsauksmes vārds, ko izmanto uzmanības pievēršanai.

Avoti: EH

ITU   saīs.

1. Starptautiskā telekomunikāciju apvienība (angļu "International Telecommunication Union").

Avoti: i2

Itubori   mit.

1. Bororu (Brazīlijas rietumi, Bolīvija) mitoloģijā - ir sievietes un jaguāra dēls, kas saistīts ar mirušo kultu, un apmetās uz dzīvi austrumos, bet viņa dvīņubrālis Bakaroro -rietumos, tika uzskatīts, ka mirušo dvēseles dodas pie viena no viņiem.

Avoti: Mit

Itui   vietv.

1. Upe Brazīlijā, Itakvaji kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Ituri   vietv.

1. Aruvimi augšteces (līdz Nepokas ietekai) biežāk lietots nosaukums.

Avoti: PZT

Iturupa   vietv.

1. Sala Kuriļu salu grupā, Krievijā, Sahalīnas apgabalā, platība - 6725 kvarātkilometri, veido vulkāniski masīvi un skrausti, augstums - līdz 1634 m, 48 vulkāni (8 no tiem - darbīgi), krasti augsti, krauji.

Avoti: PZT

ITU-T

1. Starptautiskās telekomunikāciju apvienības (angļu "International Telecommunication Union") komiteja, kas nodarbojas arelektrosakaru standartu izstrādāšanu; līdz 1990. g. sākumam bija pazīstama kā Starptautiskā Telegrāfijas un telefonijas konsultatīvā komiteja (CCITT).

Avoti: D3

ITV   saīs.

1. Anglijas televīzijas sabiedrība (angļu "Independent Television").

Avoti: i1

ITYFIR   saīs.

1. Domāju, tu sapratīsi, ka man taisnība (angļu "I think you'll find I'm right"; īsziņās).

Avoti: īsz

IUB   saīs.

1. Iepirkumu uzraudzības birojs.

Avoti: i2

Iubeles   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Virveliškas" otrs nosaukums.

Avoti: LC

Iubelis   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Virveliškas" otrs nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Iubuli   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Ivbuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Iubuļi   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Ivbuļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

IUCN   saīs.

1. Starptautiskā Dabas un dabas resursu aizsardzības savienība.

Avoti: PnR

iudenieši

1. Varakļānu novada Varakļānu pagasta apdzīvotās vietas "Iudeņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

iudex   novec.

1. Tiesnesis.

Avoti: KV

Iudreiši   vietv.

1. Krāslavas novada apdzīvotās vietas "Ūdrīši" nosaukuma variants vietējā izloksnē.

2. Otrie Iudreiši - Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Ūdrīši 2" nosaukuma variants.

3. Ūtrī Iudreiši - Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Ūdrīši 2" nosaukums latgaliski.

4. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Ivdrīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Iudri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Pušmucovas pagastā.

2. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Ivdri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Iugolova   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Ivgulova" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Iugulova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Iugulova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

2. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Ivgulova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

iūkšēt   apv.

1. Nikni zviegt, niķīgi dusmās brēkt (par zirgu).

Avoti: EH

iūkšis   apv.

1. Skaņa, ko rada zirgs.

Avoti: EH

Iulisa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, 630 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

IUPAB   saīs.

1. Starptautiskā tīrās un lietišķās biofizikas savienība (angļu "International Union of Pure and Applied Biophysics").

Avoti: LPE

IUPAC   saīs.

1. Starptautiskā tīrās un lietišķās ķīmijas savienība (angļu "International Union of Pure and Applied Chemistry").

Avoti: LPE

IUPAP   saīs.

1. Starptautiskā tīrās un lietišķās fizikas savienība (angļu "International Union of Pure and Applied Physics").

Avoti: LPE

IUS   saīs.

1. Starptautiskā studentu savienība (angļu "International Union of Students").

Avoti: i1

Iusata   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - dieviete, dieva Atuma roka; viņas svētais koks ir akācija.

Avoti: Mit

iustificatio   lat.

1. Taisnošana.

Avoti: RtV

IUTAM   saīs.

1. Starptautiskā teorētiskās un lietišķās mehānikas savienība (angļu "International Union of Theoretical and Applied Mechanics").

Avoti: LPE

IUTLUVUBIAON   saīs.

1. Es tevi mīlēju, bet viss ir cauri (angļu "I used to love you but it's all over now"; īsziņās).

Avoti: īsz

IV

1. Skaitļa 4 apzīmējums romiešu cipariem.

iva   lat.

1. Skarziedes.

Iva xanthiifola— smaillapu skarziede.

Avoti: LD

īva   apv.

1. Parastā ieva ("Padus racemosa").

Avoti: Aug2

Ivaceviči   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, 23000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Ivage   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas centrālajā daļā ("Ibague"), Centrālās Kordiljjeras austrumu nogāzē 1250 m vjl., 553500 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

Ivailovgrada   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Ivajlovgrad"), Haskovas apgabalā, 3670 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ivaisis   vietv.

1. Ošas kreisā krasta pieteka Preiļu novada Saunas pagastā, garums - 10 km.

Avoti: LD, La1

ivaka   apv.

1. Maza drusciņa.

Avoti: KV

Ivakuni   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Iwakuni"), Honsju salas dienvidos, osta Hirosimas līča krastā, 143900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Ivanava   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, 16100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Ivančice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 5980 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Ivaneca   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Ivanec"), Varaždinas županijā, 13800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Īvande   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kuldīgas novadā 13 km no Kuldīgas, izveidojusies Lielīvandes muižas ("Gross-Iwanden") teritorijā, saukta arī Dižīvande, pagasta centrs.

2. Īvandes pagasts - pagasts Kuldīgas novada rietumu daļā, robežojas ar Ēdoles, Padures, Kurmāles un Gudenieku pagastu, kā arī ar Alsungas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Iwanden, krieviski - Ivandenskaja.

3. Abavas kreisā krasta pieteka Kuldīgas un Talsu novadā, garums - 26 km, kritums - 65,5 m, sākas pie Kabiles - Sabiles ceļa Kuldīgas novada Kabiles pagastā, izmet līkumu Talsu novada Abavas pagasta dienvidu daļā un ietek Abavā pie Rendas, Kuldīgas novada Rendas pagastā; Valdātupīte (augštecē arī "Stropupe", lejtecē - "Mācītājmājas upīte").

Īvandes ūdenskritumi— ģeoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Īvandes upē, Kuldīgas novada Rendā, valsts aizsardzībā kopš 1957. g., platība - 0,31 ha, lielākā ūdenskrituma (Rendas Lielās rumbas) augstums - 2 m, platums - 9 m, augšpus tā pie Valdātu mājām ir otrs līdzīgs ūdenskritums (Rendas Mazā rumba), kura augstums ir 1,7 m, platums - 9 m.

4. Īvandes pilskalns - Vecmuižas pilskalns Kuldīgas novada Īvandes pagstā.

Avoti: LPag, LC, LE1

Ivandenskaja   vietv., vēst.

1. Kuldīgas novada Īvandes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

īvandnieki

1. Kuldīgas novada Ēdoles pagasta apdzīvotās vietas "Īvande" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ivangoroda   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, Narvas labajā krastā, iepretim Narvas pilsētai (Igaunijā), 10700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Īvāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ērgļu novada Sausnējas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

4. Īvānu velnakmens - kultakmens, atrodas Madonas novada Sarkaņu pagastā pie Īvānu mājām, tas ir konusveidīgs (augstums - 2,4 m, apkārtmērs pie pamatnes - 12 m), nolaidenākajā pusē iekalta iedobe, citā pusē pakāpieni, izmantots kā kulta vieta.

Avoti: LC, LE1

Ivaniča-Grada   vietv.

1. Ivaničgrada - pilsēta Horvātijā.

Avoti: Wi

Ivaničgrada   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Ivanič-Grad"), Zagrebas županijā, 14500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

īvānieši

1. Pļaviņu novada Aiviekstes pagasta apdzīvotās vietas "Īvāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ivanofrankivska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainas Karpatu priekškalnēs, apgabala administratīvais centrs, 226000 iedzīvotāju (2013. g.); Ivanofrankovska (1962.-1991. g.); Staņislava (līdz 1962. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Ivanofrankovska   vietv.

1. Ivanofrankivskas pilsētas (Ukrainā) nosukums 1962.-1991. g.

Avoti: LpA, PZT

Ivanova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

2. Ziemeļu Ivanova - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Nīcgales pagastā.

Zīmaļu Ivanova— Daugavpils novada Nīcgales pagasta apdzīvotās vietas "Ziemeļu Ivanova" nosaukums latgaliski.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

4. Balvu novada Kubulu pagasta apdzīvotās vietas "Jāņusala" bijušais nosaukums.

5. Pilsēta Krievijā, Uvodas krastos, apgabala administratīvais centrs, 409200 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Ivanovas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas Eiropas daļas vidienē, platība - 21800 kvadrātkilometru, 1073000 iedzīvotāju (2009.).

7. vēst. Ivanava - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: LC, LpA, PuA

Ivanovice   vietv.

1. Ivanovice pie Hanas - pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 2900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Ivanovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

Ivanovozņesenska   vietv.

1. Ivanova - pilsēta Krievijā, tās nosaukums līdz 1932. g.

Avoti: PZT

ivans   žarg.

1. Krievs.

2. Kriminālgrupas vadonis, kas neatklāj īsto vārdu.

Avoti: SLG, KZ

Ivantejevka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, Učas krastos, 66700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ivanuška   mit.

1. Ivanuška Muļķītis - krievu mitoloģijas tēls, kas bija mājas pavarda sargātājs un ģimenes tradīciju uzturētājs.

Avoti: Mit

Ivaņica   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Ivanjica"), Centrālās Serbijas Moravicas apgabalā, 11700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ivaņkova   vietv.

1. Ivaņkovas ūdenskrātuve - atrodas Volgas augštecē, Krievijas Tveras apgabalā, platība - 327 kvadrātkilometri, dziļums - līdz 19 m, vidējais - 3,4 m, līmeņa svārstības - līdz 4,5 m; Volgas ūdenskrātuve; Maskavas jūra.

Avoti: PZT, LpA

ivapari

1. Indiāņu cilts Dienvidamerikā, pieder pie tupogvaranu dienvidu zara - gvaraniem, runā tupogvaranu saimes gvarani valodā, gk. animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Ivarra   vietv.

1. Pilsēta Ekvadoras ziemeļos ("Ibarra"), Andos 2225 vjl., pie Panamerikas autoceļa, Imbavuras provinces administratīvais centrs, 139700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Ivaseviči   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, 23000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

ivasi

1. Klusā okeāna sardīne ("Sardinops sagax").

Avoti: PDE

ivbulieši

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Ivbuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ivbuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

Ivdeļa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabala ziemeļos, 16600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ivdri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

Ivdrīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Avoti: LC

īve   dsk. ģen. īvju, s.

1. Sēklaugu nodalījuma kailsēkļu apakšnodalījuma ginku klases apakšklase ("Taxidae").

2. dsk. Šīs klases dzimta ("Taxaceae"), mūžzaļi divmāju, retāk vienmājas koki vai krūmi ar blīvu zarojumu, koksne un skujas bez sveķu ailēm, 5 ģintis, 20 sugu Latvijā savvaļā 1 suga, introducētas >50 šķirnes.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Taxus"), mūžzaļš skuju koks vai krūms ar apakšpusē gaišzaļām skujām un sarkanu kausveida sēklsedzi.

Japānas īve— īvju suga ("Taxus cuspidata").

Parastā īve— īvju suga ("Taxus baccata"), ko dēvē arī par platpaegli, Latvijā aizsargājama.

Ogu īve— parastā īve.

Vidējā īve— īvju suga ("Taxus media").

Avoti: LLVV, LE1, DaE

īve   apv.

1. Kaislīgs uzbudinājums, satraukums.

Avoti: ME

Īve   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novadā 24 km no Talsiem.

2. Īves pagasts - pagasts Talsu novada ziemeļrietumu daļā ar administratīvo centru Tiņģerē, robežojas ar Lubes, Valdemārpils un Valdgales pagastu, kā arī ar Dundagas novadu; pagasts izveidojies pēc 2. pasaules kara bijušā Ārlavas pagasta ziemeļaustrumu daļā un pievienota neliela pirmskara Dundagas pagasta teritorija (Ķurbes apkārtne).

Īves dižegle— aug Talsu novadā Īves parkā, stumbra apkārtmērs - 3,7 m, koka augstums - ~30 m, pie zaru pamatnes uz stumbra ir samērā lieli (līdz 25 cm) konusveida paresninājumi, kā arī lielas, atkailinātas saknes ("ķepas").

Avoti: LPag, LC, LE1

Īvedne   vietv.

1. Alūksnes novada Jaunannas pagasta apdzīvotās vietas "Ievedne" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Iveins   mit.

1. Rietumeiropas mitoloģiski episkajā tradīcijā un karaļa Artura leģendu ciklā Apaļā galda bruņinieks.

Avoti: Mit

īveles   apv.

1. Zirgu slimība, vēdergraizes zirgiem.

Avoti: KV

īveļsakne   apv.

1. Četrlapu čūskoga ("Paris quadrifolia").

Avoti: Aug2

īveļzāle   apv.

1. Četrlapu čūskoga ("Paris quadrifolia").

Avoti: Aug2

īvenieki

1. Talsu novada Īves pagasta apdzīvotās vietas "Īve" iedzīvotāji.

Avoti: V1

īveņa   apv.

1. Parastā ieva ("Padus racemosa").

Avoti: Aug2

Iverdona   vietv.

1. Iverdonlebēna - pilsēta Šveicē, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Iverdonlebēna   vietv.

1. Pilsēta Šveices rietumos (fr. "Yverdon-les-Bains"), Vo kantonā, Neišateles ezera dienvidu krastā, 28900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

īvere   apv.

1. Strīds, ķilda, dusmas.

Avoti: KV

īverēt   apv.

1. Ķildoties, strīdēties, prāvoties.

Avoti: EH

īverēties   apv.

1. Strīdēties, ķildoties.

Avoti: KV

īveri   apv.

1. Dusmas.

Avoti: EH

īverīgs   apv.

1. Centīgs, rosīgs.

Avoti: KV

īveskoks   apv.

1. Parastā īve ("Taxus baccata").

Avoti: Aug2

Īvesmuiža   vietv.

1. Talsu novada apdzīvotās vietas "Īve" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

īvēt   apv.

1. Kliegt.

2. Sist.

3. Vilkt.

Avoti: KV

IVF   saīs.

1. Ārpusķermeņa apaugļošana (latīņu "in vitro fertilization").

Avoti: i2

ivgolieši

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Ivgolova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ivgolova   vietv.

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Iugulova" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ivgulova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

2. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Iugulova" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

IVI   saīs.

1. Izglītības valsts inspekcija.

Avoti: i2

īvināt   apv.

1. Sanēt, vīvināt; kliegt, brēkt.

Avoti: ME

Ivisa   vietv.

1. Eivisa - sala Vidusjūrā (kataloņu val. "Eivissa", sp. val. "Ibiza").

Avoti: LģE, LpA

īvjaugi

1. Skujkoku klases dzimta, mūžzaļi divmāju vai vienmājas koki un krūmi, koksne un skujas nesatur sveķus, izplatīti Z puslodē, gk. A-Āzijā, 5 ģ., 20 s., Latvijā 1 s.

Avoti: PDE

Ivje   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Grodņas apgabalā, 8100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Ivkina   vietv.

1. Upe Krievijas Kirovas apgabalā, Bistricas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

īvlape   biol.

1. dsk. Zaļsūnu apakšklases šķībvācelīšu dzimtas ģints ("Taxiphyllum"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Visgrilla īvlape— īvlapju ģints suga ("Taxiphyllum wissgrillii"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LE1

IVN   saīs.

1. Ietekmes uz vidi novērtējums (spec.).

Avoti: i2

Ivo   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas dienvidrietumos ("Iwo"), Osunas štatā, 125600 iedzīvotāju (1991. g.).

Avoti: PZT

Ivodžima   vietv.

1. Lielākā no Japānas Volkano salām Klusajā okeānā ("Iwojima"), platība - 20 kvadrātkilometru, 1945. g. to iekaroja amerikāņi, 2. pasaules kara laikā bija nozīmīga aviācijas bāze uzbrukumiem Japānai.

Avoti: LEV

Ivone   vietv.

1. Joņupe - Daugavas labā krasta pieteka Daugavpils novada Vaboles, Kalupes un Nīcgales pagastā.

Avoti: LD, La1

Ivoni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

Īvoni   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Ivoni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ivoņičzdroja   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 1900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1973. g.

Avoti: Wi

Ivrea   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ivrea"), Pjemontas reģiona Turīnas provincē, 23600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ivrindi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Irindi"), Balikesiras ilā, 6500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ivorīts   novec.

1. Atmiešķēta ziloņkaula masa, ko piejauc papīra mīklai; uz šāda papīra var rakstīt un rakstīto atkal nodzēst.

Avoti: SV33

Ivrī   vietv.

1. Ivrī pie Sēnas - pilsēta Francijā ("Ivry-sur-Seine"), Ildefransas reģiona Valdemarnas departamentā, Parīzes dienvidu piepilsēta, osta Sēnas krastā, 57700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, PZT

ivrits

1. Semītu-hamītu valodu saimes semītu valodu grupas valoda, Izraēlas valsts valoda; tajā visumā saglabājusies senebreju valodas morfoloģija un pamatleksika, bet sintaktiskā un semantiskā struktūra pārveidojusies.

Avoti: SV99

Īvsmuiža   vietv.

1. Talsu novada apdzīvotās vietas "Īve" bijušā nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ivu   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Džedzjana provincē, 560300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Īvulāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

Īvuoni   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Īvoni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Īvuškas   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Īvuški" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Lūznavas pagasta apdzīvotās vietas "Ivuški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ivuški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lūznavas pagastā.

Avoti: LC

Īvuški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

2. Rēzeknes novada Lūznavas pagasta apdzīvotās vietas "Ivuški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

īvuškieši

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Īvuški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Īvuškys   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Īvuški" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Lūznavas pagasta apdzīvotās vietas "Ivuški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

īvzieži   novec.

1. Skujaiņu dzimta, kurai pieder platpaegļi (īves).

Avoti: LME

Iwanden   vietv., vēst., vācu val.

1. Kuldīgas novada Īvandes pagasta bijušais nosaukums.

2. Īvande.

Avoti: LPag, FV

Iwen   vietv., vēst., vācu val.

1. Īves muiža, kas atradās Talsu apriņķa Ārlavas pagastā.

Avoti: KV

IX

1. Skaitļa 9 apzīmējums romiešu cipariem.

ixia   lat.

1. Iksijas.

Ixia hybride— hibrīdā iksija.

Ixia paniculata— skarainā iksija.

Ixia speciosa— krāšņā iksija.

Ixia viridiflora— zaļziedu iksija.

Avoti: PDE

ixiolirion   lat.

1. Iksiolirioni.

Ixiolirion montanum— kalnu iksiolirions.

Ixiolirion palasii— kalnu iksioliriona ("Ixiolirion montanum") nosaukuma sinonīms.

Avoti: DaE

ixobrychus   lat.

1. Dumpju apakšdzimtas ģints.

Ixobrychus minutus— mazais dumpis.

Avoti: LD

ixocomus   lat.

1. Sviestbeku ģints "Suillus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

ixodes   lat.

1. Ganībērces.

Ixodes persulcatus— taigas ērce.

Ixodes ricinus— suņu ērce.

Avoti: LD

ixora   lat.

1. Iksoras.

Ixora coccinea— šarlaksarkanā iksora.

Avoti: TaE

Ixtrum   vietv., vēst., vācu val.

1. Podu muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Iecavas pagastā.

Avoti: KV

Ixtrumuende   vietv., vēst., vācu val.

1. Brantu, arī Ikstrumu muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Zālītes pagastā.

Avoti: KV

IYDKIDKWD   saīs.

1. Ja tu nezini, tad es nezinu, kurš zina (angļu "if you don't know I don't know who does"; īsziņās).

Avoti: īsz

IYKWIM   saīs.

1. Ja saproti, ko es domāju (angļu "if you know what I mean"; īsziņās).

Avoti: īsz

IYKWIMAITYD   saīs.

1. Ja saproti, ko es domāju, un es domāju, ka tu saproti (angļu "if you know what I mean and I think you do"; īsziņās).

Avoti: īsz

IYSS   saīs.

1. Ja tu tā saki (angļu "if you say so"; īsziņās).

Avoti: īsz

iz   priev. ar ģen.; novec.

1. No.

Avoti: LLVV

iz   apv., priev. ar vsk. ģen. un ak., dsk. ar ģen., arī ar dat., divsk. nom., ak.

1. Norāda uz darbības vietu, kam kas atrodas vai virzās virsū.

2. Norāda uz darbības, norises, procesa laiku.

3. Norāda uz kā pazīmi, īpašību.

4. Norāda uz darbības veidu.

5. Norāda uz kā daudzumu.

6. Norādu uz rīku, līdzekli, ar ko tiek veikta darbība.

7. Norāda uz darbības nolūku.

8. Norāda uz tieksmi pēc kā.

9. Norāda uz kā piemērotību, atbilstību.

10. Norāda uz to, no kādiem līdzekļiem kas, kāds iztiek.

11. Norāda uz psihiskās darbības vērstību.

12. Norāda uz kā pārākumu.

Avoti: KiV

iz-   pried.; savienojumā ar verbu.

1. Norāda uz darbības virzību ārā (no kurienes).

2. Norāda uz darbības virzību uz visām pusēm.

3. Norāda uz darbības pilnīgumu, pamatīgumu.

4. Norāda uz darbības sākumu, arī momentānumu.

5. Norāda uz darbības pabeigtību.

Avoti: LLVV

īza   apv.

1. Īze 2.

Avoti: EH

iza-   apv.

1. Iz-.

Avoti: ME

izaadīties   apv.

1. Tikt izadītam.

Avoti: KiV

izaākstīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ākstīties.

Avoti: KiV

izaārdīties   apv.

1. Tikt izārdītam.

Avoti: KiV

izaarpavāties   apv.

1. Tikt izvētītam ar vētījamo mašīnu.

2. Vētīt un pabeigt vētīt (ar vētījamo mašīnu).

Avoti: KiV

izaārstēties   apv.

1. Izārstēties.

Avoti: KiV

izaarties   apv.

1. Tiekot artam, atsegties, arī izvirzīties uz augšu.

2. Tikt izartam (par vagu).

Avoti: KiV

izaausties   apv.

1. Tikt izaustam.

Avoti: KiV

izabadāties   apv.

1. Izbadoties.

Avoti: KiV

izabadīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz badīties.

Avoti: KiV

izabaidīties   apv.

1. Izbaidīties.

Avoti: KiV

izabalavāties   apv.

1. Kļūt nesavaldīgam.

Avoti: KiV

izabalināties   apv.

1. Tikt izbalinātam.

Avoti: KiV

izabarāties   apv.

1. Uzbaroties.

Avoti: KiV

izabārstīties   apv.

1. Izbārstīties.

Avoti: KiV

izabārties   apv.

1. Izbārties.

Avoti: KiV

izabāzties   apv.

1. Uzbāzties.

Avoti: KiV

izabēdāties   apv.

1. Izbēdāties.

Avoti: KiV

izabeigties   apv.

1. Izbeigties.

2. Novājēt, arī nogurt (par cilvēku).

Avoti: KiV

Izabela   vietv.

1. Basilana - pilsēta Filipānu dienvidos.

Avoti: PZT

Izabelina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

2. vēst. Izabelinas pagasts - Krāslavas novada Skaistas pagasta nosaukums līdz 1925. gadam.

Avoti: LC, LPag

izabelinieši

1. Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Izabelina" iedzīvotāji.

2. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Izebelina" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Izabella   vietv.

1. Spānijas pirmā karaliene (no 1479. g.; Isabel, 1451.-1504. g.), 1474.-1479. g. bija Kastīlijas karaliene, precējusies ar Ferdinandu V, kurš bija Aragonas troņmantnieks, apvienoto Spāniju viņi pārvaldīja kopā, atbalstīja inkvizīciju, sedza Kolumba 1492.-1493. g. ekspedīciju (Amerikas atklāšanas) izdevumus.

Avoti: LEV, LPE

izaberīties   apv.

1. Izlavīties.

Avoti: KiV

izabērties   apv.

1. Izbērties.

2. Izveidoties uz ķermeņa, tā daļām (par izsitumiem, kašķi u. tml.).

Avoti: KiV

izaberzties   apv.

1. Tiekot berztam, izdalīties, atdalīties.

2. Mazgājoties, beržoties kļūt tīram.

Avoti: KiV

Izabieļinskaja   vietv., vēst.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

izabīties   apv.

1. Izbīties.

Avoti: KiV

izabizinēties   apv.

1. Izbizoties.

// iron. Izskraidīties (par cilvēku).

Avoti: KiV

izablandīties   apv.

1. Izblandīties.

Avoti: KiV

izablusāties   apv.

1. Izķert sev blusas.

Avoti: KiV

izabļaustīties   apv.

1. Izbļaustīties.

Avoti: KiV

izabļauties   apv.

1. Izbļauties.

Avoti: KiV

izabraukalēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz braukalēt.

Avoti: KiV

izabraukties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz braukt.

2. Braucot uzvirzīties.

Avoti: KiV

izabriesmāties   apv.

1. Piedzīvot ko briesmīgu.

Avoti: KiV

izabrīnāties   apv.

1. Izbrīnīties.

Avoti: KiV

izabrucināties   apv.

1. Izģērbties.

Avoti: KiV

izabučāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz skūpstīties.

Avoti: KiV

izabūties   apv.

1. Ilgāku laiku atrasties, uzturēties kur.

2. Lieto, lai pastiprinātu, uzsvērtu darbības, procesa u. tml. pabeigtību.

Avoti: KiV

izacelties   apv.

1. Ceļoties izvirzīties uz augšu.

2. Pārcelties uz citu dzīvesvietu.

3. Palielināties, pieplūst (piemēram, par ūdeni ūdenstilpnē).

4. Pēkšņi rasties, iesākties.

5. Būt pārākam un pievērst sev uzmanību.

Avoti: KiV

izacens   novec.

1. Izatīna savienojums, ko lieto kā caurejas līdzekli.

Avoti: KV

izacepties   apv.

1. Cepoties kļūt gatavam.

2. Cept un pabeigt cept.

Avoti: KiV

izaciemāties   apv.

1. Izciemoties.

Avoti: KiV

izaciesties   apv.

1. Izciesties.

Avoti: KiV

izacilāties   apv.

1. iron. Gāzelīgā gaitā, mazliet uz augšu paceļoties, iziet, iznākt.

2. Izvirzīties uz augšu; tikt izcilātam.

Avoti: KiV

izacīnīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz spēkoties.

Avoti: KiV

izacirsties   apv.

1. Tikt izcirstam.

Avoti: KiV

izacojis

1. Acains (par maizi u. tml.).

Avoti: Sin

izacot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Kļūt acainam (1) - parasti par maizi.

Avoti: LLVV

izacots   apv.

1. Šūnains, porozs.

Avoti: EH

izacs   apv.

1. Uzacs.

Avoti: KiV

izačegelēties   apv., niev.

1. Ilgāku laiku, daudz posties; kārtoties, arī rotāties.

Avoti: KiV

izadabūties   apv.

1. Iegūt, izgādāt sev, parasti ar pūlēm, grūtībām.

Avoti: KiV

izadalīties   apv.

1. Sadalīt (ko) savā starpā un turpmāk dzīvot šķirti, atsevišķi.

2. Atdalīties (par ko salipušu).

3. Tikt izvadītam no organisma.

Avoti: KiV

izadancāties   apv.

1. Izdejoties.

Avoti: KiV

izadarities   apv.

1. Tikt izdarītam, paveiktam.

2. Ilgāku laiku, daudz darīt dažādus darbus.

Avoti: KiV

izadaudzināties   apv.

1. Padarīt zināmu daudziem, visiem.

Avoti: KiV

izadauzīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz klauvēt.

2. niev. Ilgāku laiku, daudz draiskuļoties (parasti par bērniem).

3. niev. Izklaiņoties.

Avoti: KiV

izadavīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ālēties.

Avoti: KiV

izadelīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz draiskuļoties, rotaļāties.

Avoti: KiV

izāderēt   apv.

1. Krāsojot izveidot svītras (kokmateriālā).

Avoti: ViV

izāderēt   apv.

1. Sariet.

Avoti: EH

izadēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dēt.

Avoti: KiV

izadienēties   apv.

1. Ilgāku laiku dienēt (bruņotajos spēkos).

Avoti: KiV

izadījums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izadīt (1).

Avoti: LLVV

izadīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Adot izveidot, izgatavot (ko, piemēram, ar ornamentu, rakstu).

Avoti: LLVV

izadīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz adīt.

// trans.

2. parasti 3. pers. Adīšanā tikt patērētam, izlietotam.

Avoti: LLVV

izādīties   apv.

1. Izārdīties, iztrakoties.

Avoti: ME

izadoties   apv.

1. Tikt izgatavotam, izveidotam, izdarītam labi, prasmīgi.

2. Laimēties; arī sekmēties.

3. Tikt labi izaudzētam; labi izaugt.

4. Augot, attīstoties sākt līdzināties kam.

Avoti: KiV

izadrāzties   apv.

1. Tikt izdrāztam.

Avoti: KiV

izadrāzties   apv.

1. Ātri, steigā izskriet, izbraukt u. tml.

2. Ātri, steigā uzbraukt, uzskriet kam virsū.

Avoti: KiV

izadrīns   med.

1. Struktūras un darbības ziņā adrenalīnam tuvs preparāts, spēcīgs bronhu paplašinātājs; lieto inhalācijās bronhiālās astmas lēkmju pārtraukšanai, arī astmoīdu un emfizematozu bronhītu terapijā.

Avoti: TM

izadurties   apv.

1. Tikt ievainotam, saskaroties ar ko asu, smailu.

Avoti: KiV

izadzanāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dzenāt.

Avoti: KiV

izadzerties   apv.

1. Izdzerties.

Avoti: KiV

izadziedāties   apv.

1. Izdziedāties.

Avoti: KiV

izadzirdēties   apv.

1. Šķist, ka dzird (skaņas).

Avoti: KiV

izadzīties   apv.

1. Tikt izveidotam zemē (piemēram, vaga).

2. Dzenot dzīvniekus, izvirzīties kopā ar tiem.

Avoti: KiV

izadzīvāties   apv.

1. Dzīvot kādu laiku.

2. Pavadīt laiku viegli, bezrūpīgi, patīkami.

3. Uzturēt intīmus sakarus ar vairākiem, vairākām.

Avoti: KiV

izaecēties   apv.

1. Tiekot ecētam, kļūt irdenam.

Avoti: KiV

izaēsties   apv.

1. Izēsties.

Avoti: KiV

izaēvelēties   apv.

1. Tikt izēvelētam.

Avoti: KiV

izagadīties   apv.

1. Izgadīties.

Avoti: KiV

izagaidīties   apv.

1. Izgaidīties.

Avoti: KiV

izagaladnāt   apv.

1. Izsalkt.

Avoti: TiA

izagaldīties   apv.

1. Izlobīties (par pākšaugu sēklām).

2. Atdalīties (par linu šķiedru).

Avoti: KiV

izaganīties   apv.

1. Ganoties uzbaroties.

// niev. Daudz un labi ēdot, kļūt resnam (par cilvēku).

Avoti: KiV

izagavēties   apv.

1. Ilgāku laiku gavēt.

Avoti: KiV

izagāzalēties   apv.

1. Gāzelējoties vezumam, izslīdēt, izkrist no tā.

2. Izļodzīties.

Avoti: KiV

izagāzties   apv.

1. Izkrist, izvelties, piemēram, no transportlīdzekļa.

2. Piedzīvot kaunu, neveiksmes, izdarot ko nepieklājīgu, sliktu.

Avoti: KiV

izaglabāties   apv.

1. Slēpjoties pasargāties, paglābties, izvairīties.

Avoti: KiV

izaglābties   apv.

1. Izglābties.

Avoti: KiV

izaglaudīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz glaudīties.

Avoti: KiV

izagriezties   apv.

1. Tikt izgrieztam, griežot izgatavotam.

Avoti: KiV

izagriezties   apv.

1. Izvairīties, izsargāties.

2. Izmežģīties.

3. Tikt iegūtam ar separatoru (par krējumu).

4. Kļūt vaļīgam (par ko sastiprinātu); arī izskrūvēties.

Avoti: KiV

izagrozīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz grozīties.

2. Izvairīties no kā, izkļūt no nevēlamas situācijas.

3. Grozoties izkustēties no normālā stāvokļa (piemēram, par mehānismiem, to daļām).

Avoti: KiV

izagrūsties   apv.

1. Uzgrūsties kam virsū.

2. niev. Ar sparu, steigā izskriet.

Avoti: KiV

izagrūstīties   apv.

1. Izgrūstīties.

Avoti: KiV

izagulēties   apv.

1. Izgulēties.

Avoti: KiV

izagulties   apv.

1. Uzgulties.

Avoti: KiV

izaģiedrēties   apv.

1. Noskaidroties (par laikapstākļiem).

Avoti: KiV

izaicinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> izaicināt (2); izturēšanās, rīcība, runa, kas apvaino, liek asi reaģēt, pamudina uz pretdarbību, cīņu.

Avoti: LLVV

izaicināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Aicinot panākt, ka (kāds) iznāk (no kurienes, kur u. tml.).

2. Ierosināt (ko darīt); ierosināt (uz ko).

3. vēst. Pieprasīt, lai ierodas uz divkauju; izsaukt.

Avoti: LLVV

izaicināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz aicināt (parasti veltīgi).

Avoti: LLVV

izaicinošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> izaicināt.

2. Tāds, kas apvaino, kaitina, izraisa nepatiku; tāds, kas liek asi reaģēt.

Avoti: LLVV

izaieskāties   apv.

1. Izieskāties.

Avoti: KiV

izaieties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz iet.

Avoti: KiV

izairdināties   apv.

1. Tiekot apstrādātam, kļūt irdenam (par augsni).

Avoti: KiV

izairēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. trans. Airējot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml., piemēram, laivu).

2. intrans. Airējot izbraukt.

Avoti: LLVV

izairēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz airēt.

2. Airējot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izairināt   apv.

1. Izplucināt (lupatas).

Avoti: KV

izaizāt   apv.

1. Sprēgāt, plaisāt (par zemi, ledu).

Avoti: EH

izaizāties   apv.

1. Sasprēgāt, pārklāties ar plaisām.

Avoti: EH

izaizot   apv.

1. Radīt plaisas.

Avoti: KV

izajaukties   apv.

1. Izdraiskuļoties.

2. Tikt izmaisītam, izjauktam.

Avoti: KiV

izajemties   apv.

1. Uzņemties, apņemties ko paveikt.

Avoti: KiV

izajokāties   apv.

1. Izjokoties.

Avoti: KiV

izajūgties   apv.

1. Izjūgties.

Avoti: KiV

izajumīties   apv.

1. Tikt apjumtam.

Avoti: KiV

izakaisīties   apv.

1. Izkaisīties.

Avoti: KiV

izakaltēties   apv.

1. Izkaltēties.

Avoti: KiV

izakalties   apv.

1. Tikt izkaltam.

Avoti: KiV

izakāpalēties   apv.

1. Izkāpelēties.

Avoti: KiV

izakarāties   apv.

1. Izkaroties.

Avoti: KiV

izakarinēties   apv.

1. Nokarāties.

Avoti: KiV

izakarsēties   apv.

1. Izkarsēties.

Avoti: KiV

izakārties   apv.

1. Izkārties.

2. Nokarāties.

Avoti: KiV

izakāsēties   apv.

1. Izklepoties.

Avoti: KiV

izakasīties   apv.

1. Izkasīties.

Avoti: KiV

izakāsties   apv.

1. Tikt izkāstam.

Avoti: KiV

izakasties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kašņāties.

2. iron. Izveseļoties; pēc smagas slimības nenomirt.

Avoti: KiV

izakauties   apv.

1. Izkauties.

Avoti: KiV

izakavēties   apv.

1. Izrotaļāties.

Avoti: KiV

izakāzāties   apv.

1. Izkāzoties.

Avoti: KiV

izakcentēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izcelt, uzsvērt, padarot pilnīgi uztveramu, uzskatāmu.

Avoti: LLVV

izakiravāties   apv.

1. Izsargāties, izvairīties.

Avoti: KiV

izaklajāties   apv.

1. Izklīst (par mākoņiem).

Avoti: KiV

izaklanīties   apv.

1. Izklanīties.

Avoti: KiV

izaklapatēties   apv.

1. Nopūlēties ar ko.

Avoti: KiV

izaklausīties   apv.

1. Šķist skanam kā, līdzīgi kam.

2. Klausoties izzināt, pārbaudīt.

Avoti: KiV

izaklejāties   apv.

1. Atlīmēties.

Avoti: KiV

izakļaustīties   apv.

1. Nošķiebties (par apaviem).

2. Izļodzīties (par mēbelēm).

Avoti: KiV

izakolīties   apv.

1. Izlielīties.

Avoti: KiV

izakopties   apv.

1. Uzkopties.

Avoti: KiV

izakrākties   apv.

1. Izkrākties.

Avoti: KiV

izakrasāties   apv.

1. Izkrāsoties.

Avoti: KiV

izakratīties   apv.

1. Tiekot kratītam, izkrist.

2. iron. Izsalkt.

Avoti: KiV

izakraukāties   apv.

1. Izkraukāties.

Avoti: KiV

izakrauties   apv.

1. Tiekot krautam, izveidoties noteiktā formā, garumā u. tml.

Avoti: KiV

izakrucēties   apv.

1. Ilgāku laiku uzdzīvot.

Avoti: KiV

Īzāks

1. Bībelē, Vecajā Derībā, Abraāma un Zāras vienīgais dēls, kuru Jahve pavēlēja upurēt, lai pārbaudītu Abraāma ticību, taču Dieva eņģelis pēdējā brīdī atturēja Abraāmu no dēla upurēšanas.

Avoti: SV08

izakstināt   apv.

1. Padarīt izveicīgu, ņipru.

Avoti: ME

izākstīt   apv.

1. Izmuļķot, izjokot.

2. Padarīt par ākstu, izsunīt, nozākāt.

Avoti: ViV, KV

izākstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ākstīties (1).

Avoti: LLVV

izakulstīties   apv.

1. Tikt izkulstītam.

Avoti: KiV

izakulties   apv.

1. Tikt izkultam.

2. Tikt izkāpinātam.

3. iron. Izkļūt no nevēlamas situācijas.

Avoti: KiV

izakultivēties   apv.

1. Tikt izkultivētam.

Avoti: KiV

izakurēties   apv.

1. Izkurēties.

Avoti: KiV

izakustēties   apv.

1. Izkustēties.

2. Izļodzīties.

Avoti: KiV

izakužināties   apv.

1. Izļodzīties.

Avoti: KiV

izaķemmēties   apv.

1. Izsukāt sev matus.

Avoti: KiV

izāķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atbrīvot, izņemt (ko saāķētu, pieāķētu).

Avoti: LLVV

izāķēties   apv.

1. Atkabināties (no āķa).

Avoti: ĒiV

izalabāties   apv.

1. Kļūt auglīgam (par augsni).

2. Sākt labi funkcionēt pēc slimības, ievainojuma (par ķermeņa daļu).

Avoti: KiV

izalaimēties   apv.

1. Palaimēties.

Avoti: KiV

izalaisties   apv.

1. Izbraukt, iziet, dodoties ceļā.

2. Atlidot un uzmesties uz kā (parasti par putniem, kukaiņiem).

Avoti: KiV

izalaisties   apv.

1. Izšķīst (par vielu); arī izkust.

Avoti: KiV

izalaisties   apv.

1. Kļūt nedisciplinētam, nepaklausīgam, palaidnīgam.

Avoti: KiV

izalaistīties   apv.

1. Izlaistīties.

Avoti: KiV

izalamāties   apv.

1. Izlamāties.

Avoti: KiV

izalasīties   apv.

1. Izvēlēties; izmeklēties.

2. niev. Izvākties.

Avoti: KiV

izalāt   apv.

1. Izalot.

Avoti: KiV

izalaupīties   apv.

1. Izlobīties.

Avoti: KiV

izalauzīties   apv.

1. Tikt salauzītam.

2. Izgrozīties.

Avoti: KiV

izalauzties   apv.

1. Laužoties cauri drūzmai, izkļūt.

2. Izkļūt no aplenkuma.

3. Izčīkstēties, izspēkoties.

Avoti: KiV

izalavīties   apv.

1. Izlāpīties.

Avoti: KiV

izalečīties   apv.

1. Izārstēties.

Avoti: KiV

izālēt   apv.

1. Izalot, izdobt, izjaukt.

2. Iztaisīt caurumus, piem., zvejnieki ledū.

Avoti: KV

izālēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ālēties.

Avoti: LLVV

izalgot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atalgot (kādu laiku, regulāri).

Avoti: LLVV

izalīdzināties   apv.

1. Izlīdzināties.

2. Nokārtot savu parādu.

Avoti: KiV

izaliekties   apv.

1. Izliekties ārā.

2. Liecoties, tiekot liektam, izveidoties.

Avoti: KiV

izalielīties   apv.

1. Izlielīties.

Avoti: KiV

izalieties   apv.

1. Izlieties, parasti neviļus, negribēti.

Avoti: KiV

izaligāties   apv.

1. Izdziedāties līgo dziesmas.

Avoti: KiV

izalikties   apv.

1. Izturēties tā, lai izpaustos kas īstenībā neesošs.

2. Šķist.

3. Tikt uzliktam.

Avoti: KiV

izalināt   apv.

1. Izmaldināt.

Avoti: ĒiV

izalkt   apv.

1. Izsalkt.

Avoti: ME

izallobara   novec.

1. Līnija, kas ģeogrāfiskā kartē savieno vietas ar vienādu barometriskā spiediena maiņu zināmā laikā.

Avoti: KV

izalloterma   novec.

1. Līnija, kas ģeogrāfiskā kartē savieno vietas ar vienādu temperatūras maiņu zināmā laikā.

Avoti: KV

izalobāras

1. Līnijas, kas ģeogrāfiskajā kartē savieno punktus, kuros gaisa spiediens zināmā laika posmā mainās par vienādu lielumu.

Avoti: ZTV

izalocīties   apv.

1. Lokoties izvirzīties, izkļūt.

2. Ilgāku laiku, daudz locīties, ko darot, strādājot.

3. Izvairīties no kā, izkļūt no nevēlamas situācijas.

Avoti: KiV

izalot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt viscaur alainu (parasti zemi) - par dzīvniekiem; augot padarīt irdenu (zemi) - par augu saknēm.

// pārn. Izrakņāt, veidojot ierakumus, nocietinājumus.

Avoti: LLVV

izalotermas   ģeogr., met.

1. Līnijas, kas ģeogrāfiskajā kartē savieno Zemes virsmas punktus, kuros gaisa temperatūra zināmā laika posmā mainās par vienu un to pašu lielumu.

Avoti: ZTV

izaloties   apv.

1. Izmaldīties.

Avoti: ViV

izalūgties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz lūgties (parasti Dievu).

Avoti: KiV

izalvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izklāt ar alvu (no iekšpuses).

Avoti: LLVV

izaļodzīties   apv.

1. Izļodzīties.

Avoti: KiV

izāļoties   apv.

1. Izālēties.

Avoti: EH

izaļubavāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz tīksmināties.

Avoti: KiV

izaļubavāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz tīksmināties.

Avoti: KiV

izaļurkāties   apv.

1. Izļodzīties.

Avoti: KiV

izamācīties   apv.

1. Izmācīties par ko.

2. Iemācīties.

Avoti: KiV

izamainīties   apv.

1. Pārmainīties; kļūt citādam; pārveidoties.

2. Paiet, pabraukt viens otram garām pretējā virzienā.

Avoti: KiV

izamaisīties   apv.

1. Tikt izmaisītam.

Avoti: KiV

izamaksāties   apv.

1. Maksāt un pabeigt maksāt.

Avoti: KiV

izamaļavāties   apv.

1. Izkrāsoties.

Avoti: KiV

izamaļīties   apv.

1. Izlūgties.

Avoti: KiV

izamānīties   apv.

1. Ar mānīšanos, viltu izkļūt.

Avoti: KiV

izamanīties   apv.

1. Uzmanīties.

Avoti: KiV

izamast   apv.

1. Kāds dzīvnieks abortējas.

Avoti: TiA

izamaukties   apv.

1. Tikt uzmauktam.

Avoti: KiV

izamauties   apv.

1. Atbrīvoties no iemauktiem (par zirgu).

Avoti: KiV

izamazgāties   apv.

1. Tikt izmazgātam.

2. Nomazgāties.

Avoti: KiV

izamēdīties   apv.

1. Izmēdīties.

Avoti: KiV

izamēģināties   apv.

1. Izmēģināties.

Avoti: KiV

izameklēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz meklēt.

2. Meklējot izgādāt, izdabūt sev.

Avoti: KiV

izamelāties   apv.

1. Sameloties.

2. Melojot iegūt atļauju ko darīt.

Avoti: KiV

izamērcēties   apv.

1. Izmirkt (lietū).

2. Labi iesālīties (par gurķiem, sēnēm).

Avoti: KiV

izamesties   apv.

1. Uzmesties (par putnu).

Avoti: KiV

izamesties   apv.

1. Priekšlaikus atnesties.

Avoti: KiV

izamētāties   apv.

1. Tikt izmētātam.

Avoti: KiV

izamīcīties   apv.

1. Tikt izmīcītam.

2. Brienot pa dubļiem, pa staignu pamatu, notraipīties.

Avoti: KiV

izamīdīties   apv.

1. Tikt izmīdītam.

Avoti: KiV

izamielāties   apv.

1. Izmieloties.

Avoti: KiV

izamīlināties   apv.

1. Izmīlināties.

Avoti: KiV

izamīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz cīkstēties, spēkoties.

Avoti: KiV

izamīties   apv.

1. Tikt izmītam (par kuļamo labību).

Avoti: KiV

izamīties   apv.

1. Paiet vai pabraukt viens otram garām pretējā virzienā.

Avoti: KiV

izāmīties   apv.

1. Izālēties.

Avoti: EH

izamizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz amizēties.

Avoti: LLVV

izamosties   apv.

1. Uzmosties.

Avoti: KiV

izampļoties   apv.

1. Iztrakoties.

Avoti: KV

izamučīties   apv.

1. Izmocīties.

Avoti: KiV

izamūdāties   apv.

1. Izpeldēties.

Avoti: KiV

izāmurot   apv.

1. Izūtrupēt.

Avoti: EH

Izana   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Birjusas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

izanabazes   novec.

1. Līnijas, kas savieno cietzemes punktus, kam kontinentu vertikālā svārstībā vienāds celšanās vai grimšanas ātrums.

Avoti: KV

izanalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Analizēt un pabeigt analizēt.

Avoti: LLVV

izanasāties   apv.

1. Tikt izlietotam (par ko tādu, ko atdod citiem).

2. Tikt izvalkātam (par apģērbu, apaviem).

Avoti: KiV

izandelēt   apv.

1. Iztirgot, izpārdot.

Avoti: ĒiV

izandelēties   apv.

1. Iztirgoties.

Avoti: ViV

izanervāties   apv.

1. Iznervozēties.

Avoti: KiV

izanesties   apv.

1. Iznest sev līdzi.

2. Izturēties iznesīgi.

Avoti: KiV

izanicināties   apv.

1. Tikt iznīdētam, iznīcinātam.

Avoti: KiV

izanomāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Līnija, kas ģeogrāfiskajā kartē savieno vietas, kurās ir vienāda (piemēram, temperatūras, atmosfēras spiediena) novirze no vidējā lieluma.

Avoti: LLVV

izapaisīties   apv.

1. Tikt izmīstītam.

Avoti: KiV

izapakalāties   apv.

1. Izdalīt pakulas (piemēram, par linu dziju, auklu u. tml.).

Avoti: KiV

izapausties   apv.

1. Izlielīties.

Avoti: KiV

izapeldēties   apv.

1. Izpeldēties.

Avoti: KiV

izapene   apv.

1. Ārstniecības izops ("Hyssopus officinalis").

Avoti: Aug2

īzapene   apv.

1. Ārstniecības izops ("Hyssopus officinalis").

Avoti: Aug2

izaperināties   apv.

1. Izperināties.

Avoti: KiV

izapērties   apv.

1. Izpērties pirtī ar pirtsslotu.

2. Izpērties (smiltīs) - par putniem.

3. niev. Izpļāpāties.

4. iron. Pārvarēt šķēršļus, grūtības, lai ko iegūtu.

Avoti: KiV

izāpēt   apv.

1. Kaut ko ar spēku izraut laukā.

Avoti: KV

izapikāties   apv.

1. Izpikoties.

Avoti: KiV

izapilčināties   apv.

1. Izlutināties.

Avoti: KiV

izapīpāties   apv.

1. Izsmēķēties.

Avoti: KiV

izapīties   apv.

1. Izraisīties no tā, kas saista, apņem.

Avoti: KiV

izaplatīties   apv.

1. Tiekot valkātam, kļūt platam, vaļīgam (par apaviem, apģērbu).

Avoti: KiV

izaplatīties   apv.

1. Izplātīties; izlielīties.

Avoti: KiV

izaplēsties   apv.

1. Izstrīdēties.

Avoti: KiV

izaplēsties   apv.

1. Novietojoties, atrodoties, arī augot (kur), ieņemt lielu telpu, laukumu.

2. Plešoties izvērsties uz visām pusēm.

3. Tiekot valkātam, kļūt platam, vaļīgam.

4. Būt neaizpogātā apģērbā.

Avoti: KiV

izapļāpāties   apv.

1. Izpļāpāties.

Avoti: KiV

izapogāties   apv.

1. Atpogāties.

Avoti: KiV

izapraktizēties   apv.

1. Praktizējoties iegūt pieredzi.

Avoti: KiV

izaprasavāties   apv.

1. Tikt izgludinātam; pabeigt gludināt (ar gludekli).

2. Tikt izgludinātam ar gludekli.

Avoti: KiV

izaprasīties   apv.

1. Lūgties, līdz panāk, iegūst ko.

Avoti: KiV

izapravīties   apv.

1. Atlabt pēc slimības, ievainojuma.

Avoti: KiV

izapriecāties   apv.

1. Izpriecāties.

Avoti: KiV

izapudravāties   apv.

1. Nopūderēties.

Avoti: KiV

izapūlēties   apv.

1. Izpūlēties.

Avoti: KiV

izapūsties   apv.

1. Uzpūsties (par vēderu).

2. Rūgstot, tiekot ceptam u. tml., palielināties apjomā (par kā masu).

Avoti: KiV

izapuškāties   apv.

1. Izpušķoties.

Avoti: KiV

izaputināties   apv.

1. Izpurināties; purinot panākt, ka izbirst putekļi.

Avoti: KiV

izapūtināties   apv.

1. Ilgāku laiku atpūsties.

2. Ilgāku laiku neapstrādājot (augsni), panākt, ka (tā) netiek noplicināta.

Avoti: KiV

izara   -as, s.; apv.

1. Izarums (1).

Avoti: LLVV

Izāra   vietv.

1. Upe Vācijā ("Isar"), Bavārijā, Donavas labā krasta pieteka, garums - 295 km, sākas Karvendela grēdā, Alpos 1788 m vjl. (Austrijā).

Avoti: PZT

izaradināties   apv.

1. Uzturēt radniecīgas attiecības.

Avoti: KiV

izarādīties   apv.

1. Parādīties sapnī.

2. Likties, šķist.

Avoti: KiV

izaraisīties   apv.

1. Atraisīties, izraisīties (par ko sasietu, sapītu).

Avoti: KiV

izarakstīties   apv.

1. Tikt uzrakstītam.

2. Ilgāku laiku, daudz rakstīt.

3. Likumā noteiktā veidā nokārtot savu aiziešanu no dzīvesvietas, ārstniecības iestādes.

Avoti: KiV

izarakties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz rakt.

2. Rokoties izkļūt.

Avoti: KiV

izarāpties   apv.

1. Izrāpties.

Avoti: KiV

izarasties   apv.

1. Uzrasties.

Avoti: KiV

izaraudāties   apv.

1. Izraudāties.

Avoti: KiV

izarausties   apv.

1. Tikt izraustām, parasti neviļus, negribēti.

Avoti: KiV

izaraustīties   apv.

1. Tikt izraustītam, parasti neviļus, negribēti.

Avoti: KiV

izarauties   apv.

1. Tikt izrautam, parasti neviļus, negribēti.

2. Strauji, ar spēku atbrīvoties no tā, kas saista, aiztur.

Avoti: KiV

izārdavs   apv.

1. Tekošs, veikls.

Izārdava valoda— veikla, tekoša valoda (tautas dziesmās).

Avoti: KV

izārdens   apv.

1. Tekošs, veikls; izārdavs.

Avoti: KV

izārdīgs   apv.

1. Tekošs, veikls; izārdavs.

Avoti: KV

izārdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ārdot pilnīgi sadalīt (drānu, apģērbu šuvuma vietās).

2. Ārdot izkliedēt, izsvaidīt; arī izjaukt.

3. Sadalīt pa sastāvdaļām.

4. Izpostīt.

// pārn. Smagi ievainot, sadragāt (ķermeņa daļas).

// pārn. Pilnīgi pārtraukt, izpostīt (parasti attiecības starp cilvēkiem).

5. pārn., novec. Veikli runāt.

Avoti: LLVV

izārdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izārdīt (1).

2. parasti 3. pers. Refl. --> izārdīt (2).

3. sar. Ilgāku laiku nesavaldīgi uzvesties, rīkoties, arī dusmoties, lamāties.

Avoti: LLVV

izaredzēties   apv.

1. Likties, šķist.

Avoti: KiV

izarēķināties   apv.

1. Atmaksāt, atdot atpakaļ parādu.

2. Atriebties.

Avoti: KiV

izaretināties   apv.

1. Kļūt retākam (par augu, priekšmetu kopu).

Avoti: KiV

izariezties   apv.

1. Izriezties.

Avoti: KiV

izārīt   apv.

1. Izkustinot aizgādāt projām.

Avoti: KV

izaritināties   apv.

1. Izritināties.

Avoti: KiV

Izarko   vietv.

1. Upe Itālijā, Adidžes kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

izarozīties   apv.

1. Izstaipīties.

Avoti: KiV

izārpavāt   apv.

1. Izvētīt ar vētījamo mašīnu.

Avoti: KiV

izārstēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ārstējot panākt, ka (slimais) kļūst pilnīgi vesels.

// pareti. Ar medicīniskiem līdzekļiem padarīt pilnīgi veselu (orgānu, ķermeņa daļu u. tml.).

// pārn. Izskaust, likvidēt (nevēlamu īpašību); panākt, ka (cilvēkam) izzūd nevēlamas īpašības.

Avoti: LLVV

izārstēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ārstējoties kļūt pilnīgi veselam.

Avoti: LLVV

izart   -aru, -ar, -ar, pag. -aru.

1. trans. Arot apvērst, izvērst uz āru (zemi, zemes kārtu).

// pārn. Izrakņāt.

2. trans. Arot atsegt, izvirzīt ārpusē.

3. trans. Arot likvidēt, iznīcināt (ko nevajadzīgu).

4. intrans.; pareti. Arot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izarties   -aros, -aries, -aras, pag. -aros; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz art.

Avoti: LLVV

izarūgnēties   apv.

1. Izgulēties.

Avoti: KiV

izarullēties   apv.

1. Tikt izrullētam (par veļu).

Avoti: KiV

izarums   -a, v.

1. Aršanas gaitā radies padziļinājums augsnes virskārtā (parasti tīruma vidū).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izart (3).

Avoti: LLVV

izarunāties   apv.

1. Tikt izrunātam.

2. Ilgāku laiku, daudz runāt.

3. Izteikt, izpaust, parasti neviļus, negribēti.

4. Daudz runāt, parasti negūstot atbildes.

5. Runāt pretī, asi iebilst.

Avoti: KiV

izarušināties   apv.

1. Tiekot rušinātam, izvirzīties.

2. Ilgāku laiku, daudz rušināt.

Avoti: KiV

izarūzāt   apv.

1. Izstaipīties.

Avoti: TiA

izasacīties   apv.

1. Tikt izteiktam.

2. Izteikties.

Avoti: KiV

izasargāties   apv.

1. Izsargāties.

Avoti: KiV

izasarot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Asarot un pārstāt asarot.

Avoti: LLVV

izasaukties   apv.

1. Tikt nosauktam.

2. Vairākkārt saukt.

Avoti: KiV

izasauļāties   apv.

1. Izsauļoties.

Avoti: KiV

izasēdēties   apv.

1. Izsēdēties.

Avoti: KiV

izasegties   apv.

1. Uzsegt sev.

Avoti: KiV

izasēsties   apv.

1. Uzsēsties.

Avoti: KiV

izasēties   apv.

1. Izplatīties, izkaisīties augsnē (par sēklām).

Avoti: KiV

izasieties   apv.

1. Atraisīties (par ko sasietu).

Avoti: KiV

izasijāties   apv.

1. Tikt izsijātam.

Avoti: KiV

izasildīties   apv.

1. Izsildīties.

Avoti: KiV

izasināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt asu; iztrīt, uzasināt.

Avoti: LLVV

izasirdīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz sirdīties.

Avoti: KiV

izasisties   apv.

1. Tiekot sistam, kapinātam, kļūt plānākam (piemēram, par izkapts asmeni).

2. Pārvarēt materiālas grūtības, parasti ilgākā laikā.

3. Izveidoties uz ķermeņa, tā daļām (par izsitumiem, kašķi u. tml.).

Avoti: KiV

izaskaidrāties   apv.

1. Izskaidroties.

2. Izzust (par mākoņiem); kļūt skaidram (par debesīm, laikapstākļiem).

Avoti: KiV

izaskaitīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz lasīt (piemēram, grāmatu).

2. Ilgāku laiku, daudz skaitīt (lūgšanas).

3. Nokārtot parādu.

Avoti: KiV

izaskatīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz skatīties, pilnīgi apskatīt.

Avoti: KiV

izaskraidalēties   apv.

1. Izskraidelēties.

Avoti: KiV

izaskraidīties   apv.

1. Izskraidīties.

2. Skraidot, arī ātri ejot, pabūt vairākās vai visās vietās.

Avoti: KiV

izaskrieties   apv.

1. Izskrieties.

Avoti: KiV

izaslaistīties   apv.

1. Izslinkoties.

Avoti: KiV

izaslaucīties   apv.

1. Noslaucīt sevi.

Avoti: KiV

izaslaukties   apv.

1. Tikt izslauktam.

Avoti: KiV

izaslēgties   apv.

1. Izbeigt darboties (piemēram, par mašīnu, ierīci).

Avoti: KiV

izaslidinēties   apv.

1. Izslidināties.

Avoti: KiV

izaslieties   apv.

1. Izslieties.

Avoti: KiV

izaslimāties   apv.

1. Izslimoties.

Avoti: KiV

izasmelties   apv.

1. Tikt izsmeltam.

Avoti: KiV

izasmieties   apv.

1. Izsmieties.

2. Izsmiet.

Avoti: KiV

izasnot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Izdzīt asnus.

Avoti: LLVV

izasodīties   apv.

1. Iztiesāties.

Avoti: KiV

izaspardīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz spārdīties.

Avoti: KiV

izaspavedēties   apv.

1. Izsūdzēt grēkus.

Avoti: KiV

izaspēlēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz spēlēties.

Avoti: KiV

izasporīties   apv.

1. Izstrīdēties.

Avoti: KiV

izaspraukties   apv.

1. Izspraukties.

Avoti: KiV

izasprēsties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz vērpt.

Avoti: KiV

izaspriesties   apv.

1. Tikt, būt izvirzītam, piemēram, uz priekšu, uz sāniem, uz ārpusi (par ķermeņa daļām).

Avoti: KiV

izastaigalēties   apv.

1. Izstaigāties.

Avoti: KiV

izastaigāties   apv.

1. Izstaigāties.

Avoti: KiV

izastaipīties   apv.

1. Kustoties izstaipīt ķermeni, tā daļas.

2. Tiekot lietotam, valkātam, kļūt garākam, arī vaļīgākam (piemēram, par apģērbu, tā daļām).

Avoti: KiV

izastarāties   apv.

1. Tikt izstarotam (par saules stariem).

2. Izstiepties (kādos virzienos).

Avoti: KiV

izastāstīties   apv.

1. Izstāstīt.

2. Neviļus, negribēti tikt izstāstītam (par ko nevēlamu, slēpjamu).

Avoti: KiV

izastāties   apv.

1. Nostāties stāvus no sēdus, guļus stāvokļa.

2. Pārtraukt, piemēram, mācības, darbu.

3. Izvirzīt kādam prasības.

4. Publiski runāt, dziedāt.

Avoti: KiV

izastatīt   apv.

1. Novietot (ko redzamā vietā).

2. Izsliet.

Avoti: KiV

izastatīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz statīt (status).

2. Nostāties redzamā, atklātā vietā.

Avoti: KiV

izastāvēties   apv.

1. Izstāvēties.

Avoti: KiV

izastiepties   apv.

1. Refl. -> izstiept (2); tikt izstieptam.

2. Iztaisnoties, piemēram, novietojoties guļus.

3. Izaugt garumā.

4. Sacensties stiepšanā.

Avoti: KiV

izastrīdēties   apv.

1. Izstrīdēties.

Avoti: KiV

izasukāties   apv.

1. Izsukāt sev matus; tikt izsukātam (par matiem).

2. Tiekot sukātam, atdalīties (piemēram, par spaļiem, pakulām).

Avoti: KiV

izasutināties   apv.

1. Izkarsēties (par cilvēku).

2. Tikt izsutinātam.

Avoti: KiV

izasvaidīties   apv.

1. Tikt noliktam nekārtīgi, tikt izmētātam.

2. Veikli strādāt; strauji kustēties.

Avoti: KiV

izasvatāties   apv.

1. Mēģināt, censties vairākkārt bildināt (kādu).

Avoti: KiV

izasvērties   apv.

1. Izvirzīties uz augšu (parasti par akas vindu).

2. Izveidoties uz ķermeņa, tā daļām (par izsitumiem, kašķi u. tml.).

Avoti: KiV

izasvīdēties   apv.

1. Izsviedrēties.

Avoti: KiV

izasviesties   apv.

1. Tikt izsviestam, parasti neviļus, negribēti.

2. Izšūpoties, parasti ļoti augstu.

Avoti: KiV

Izašārs   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, Jēkaba dēls, viens no Izraēla 12 cilšu ciltstēviem, Leas dēls, kuram piemita dzīvniecisks spēks.

Avoti: Mit

izašiepties   apv.

1. Bieži un ilgi smaidīt, smejoties rādīt zobus.

Avoti: KiV

izaškandalēties   apv.

1. Sarīkot skandālu.

Avoti: KiV

izaškurstīties   apv.

1. Izklīst (par cilvēku kopumu).

Avoti: KiV

izašķaidīties   apv.

1. Izšķaidīties.

Avoti: KiV

izašķaudāties   apv.

1. Izšķaudīties.

Avoti: KiV

izašķelvinēties   apv.

1. Tikt izšļakstītam.

Avoti: KiV

izašķetināties   apv.

1. Izšķetināties.

2. niev. Iziet, izbraukt.

Avoti: KiV

izašķiebties   apv.

1. Izšķiebties.

Avoti: KiV

izašķilties   apv.

1. Izšķilties (par putnu mazuļiem).

Avoti: KiV

izašķirties   apv.

1. Izšķirties vienam no otra, citam no cita.

Avoti: KiV

izašķobīties   apv.

1. Izšķobīties.

Avoti: KiV

izašļaucīties   apv.

1. Lēni izstaipīt savu augumu.

Avoti: KiV

izašļūkalēties   apv.

1. Izslīdēt, izšļukt (par vezuma saturu).

Avoti: KiV

izašūpāties   apv.

1. Izšūpoties.

Avoti: KiV

izašūties   apv.

1. Tikt uzšūtam, pašūtam.

Avoti: KiV

izataisīties   apv.

1. Izveidoties.

2. Tikt izgatavotam.

3. Sagatavoties un doties ceļā.

Avoti: KiV

izataisnāties   apv.

1. Iztaisnoties.

Avoti: KiV

izatecināties   apv.

1. Tikt iztecinātam.

Avoti: KiV

izatecināties   apv.

1. Tikt izvirpotam (par koka priekšmetiem).

Avoti: KiV

izateikties   apv.

1. Izlielīties.

Avoti: KiV

izatērēties   apv.

1. Iztērēt daudz naudas, līdzekļus u. tml.

Avoti: KiV

izaticēties   apv.

1. Uzticēties.

Avoti: KiV

izatiesāties   apv.

1. Iztiesāties.

Avoti: KiV

izatīns   novec.

1. Ķīmiska viela, o-amīnofenīglikosilskābes laktams, sarkani kristāli, kūst 200-201 Celsija grāda temperatūrā, izmanto krāsvielu pagatavošanai.

Avoti: KV

izatīrīties   apv.

1. Iztīrīt.

2. niev. Izvākties (par cilvēkiem).

Avoti: KiV

izatīties   apv.

1. Refl. -> iztīt (2).

Avoti: KiV

izatolkavāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz runāt.

Avoti: KiV

izatostīties   apv.

1. Iztūļāties.

Avoti: KiV

izatrakāties   apv.

1. Iztrakoties.

Avoti: KiV

izatrapakāties   apv.

1. Tikt uzirdinātam ar atsperecēšām (par augsni).

Avoti: KiV

izatraukties   apv.

1. Uztraukties.

Avoti: KiV

izatrausties   apv.

1. Iztrausties.

2. Ar pūlēm, grūtībām uzrāpties.

Avoti: KiV

izatrīties   apv.

1. Tikt iztrītam.

2. Tikt uztrieptam.

Avoti: KiV

izaturātīs   apv.

1. Nepakļauties citu ietekmei.

Avoti: TiA

izaturēties   apv.

1. Izpaust savu attieksmi pret ko, parasti rīcībā.

2. Uzvesties.

3. Uzturēties, atrasties kur kādu laiku.

Avoti: KiV

izaudināt   apv.

1. Uzaust.

Avoti: ME

izaudums   apv.

1. Audums, tā dekoratīvais noformējums, bārkstis gar sagšas, villaines malām.

Avoti: ME

izaudzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka (augi, dzīvnieki) izaug.

// pārn. Pamazām, pakāpeniski izveidot, izraisīt (jūtas, izjūtas).

2. nevēl. Izaudzināt (1).

Avoti: LLVV

izaudzēties   apv.

1. Attīstoties palielināties.

2. Sev izaudzēt.

Avoti: ĒiV, EH

izaudzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Audzinot panākt, ka (bērns, jaunietis) izaug, attīstās.

// pareti. Par dzīvniekiem.

// nevēl. Izaudzēt (1).

Avoti: LLVV

izaudzināties   apv.

1. Izaudzēties.

Avoti: ViV

izauga   apv.

1. Pumpa, augonis.

Avoti: EH

izaugļoties   apv.; hip.

1. Izvirst, deģenerēties.

Avoti: ME

izaugsme   -es, s.; parasti vsk.

1. Attīstība, pilnveidošanās (piemēram, talantam, spējām, dotībām).

Avoti: LLVV

izaugstinājums   apv.

1. Izaugsme; izcilnis ragu vietā tolai govij.

Avoti: KiV

izaugt   -augu, -audz, -aug, pag. -augu; intrans.

1. Augot kļūt lielākam, sasniegt pilnīgu briedumu (par cilvēku); izveidoties, attīstīties.

// pārn. Parādīties; pēkšņi parādoties, šķietami izveidoties lielam.

Kā no zemes izaugt— pēkšņi, negaidīti parādīties.

2. Nodzīvot, pavadīt mūža pirmo posmu (par bērniem, pusaudžiem); uzaugt.

3. Augot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - par augiem, to daļām.

// pārn. Augot kļūt tādam, ka apģērbs ir par mazu, īsu.

4. parasti 3. pers. Rasties, izveidoties.

5. Kļūt lielākam apjomā, arī spējīgākam, stiprākam.

6. Attīstīties un izveidoties (no kādas vides) - par cilvēkiem.

7. Augot izveidoties, kļūt (par ko) - par cilvēkiem.

// pārn. Izkopjot spējas, paplašinot zināšanas un pieredzi, izveidoties, kļūt (par ko).

// pārn. Pilnveidoties, izvērsties (piemēram, ekonomiski, politiski).

8. parasti 3. pers.; pareti. Pilnīgi izveidoties (piemēram, par augoni).

Avoti: LLVV

izaugties   apv.

1. Augot kļūt lielākam, sasniegt pilnīgu briedumu (par cilvēku); izveidoties, attīstīties.

// pārn. Parādīties; pēkšņi parādoties, šķietami izveidoties lielam.

Avoti: ĒiV

izaugumiņš

1. Dem. --> izaugums.

Avoti: LV93

izaugums   -a, v.

1. Augot, attīstoties izveidojies izcilnis, arī lielāks veidojums (organisma, tā daļas virspusē).

Avoti: LLVV

izauklēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Auklējot, kopjot izaudzināt (bērnu).

2. Ilgākā laikā (rūpīgi, neatlaidīgi) izveidot (parasti domas, jūtas).

Avoti: LLVV

izauklēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz auklēt.

Avoti: LLVV

izaukstēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kas, parasti telpa) kļūst auksts vai aukstāks.

2. parasti 3. pers.; intrans.; pareti. Kļūt aukstam vai aukstākam (par telpu).

Avoti: LLVV

izaukstēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Izsalties.

Avoti: LLVV

izaukstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izaukstēt (1).

Avoti: LLVV

izaulekšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Aulekšojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izauļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Auļojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izaurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Izaurot.

Avoti: LLVV

izaurēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Izauroties (1).

2. sar. Izauroties (2).

Avoti: LLVV

izaurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Aurojot radīt (skaņas); aurojot izpaust.

Avoti: LLVV

izauroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz aurot.

2. sar. Ļoti skaļi, arī nepareizi izdziedāties.

Avoti: LLVV

izausināt   apv.

1. Izprasīt.

Avoti: KV, ME

izausināt   apv.

1. Maisot un ar karoti smeļot un atkal lejot atpakaļ dzisināt (kādu vārošos šķidrumu).

2. Stingri, cieti ar kādu apieties.

3. No jauna izžāvēt.

Avoti: KV

izausīt   apv.

1. Padarīt žiglu, uzmudināt.

Avoti: KV

izausīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ausīties; izklausīties.

Avoti: ViV

izaust   parasti 3. pers., -aust, pag. -ausa; intrans.

1. Izbeidzoties naktij, pilnīgi iestāties (par rītu, dienu, gaismu); ataust.

Avoti: LLVV

izaust   -aužu, -aud, -auž, pag. -audu; trans.

1. Aužot izgatavot (audumu); noaust.

2. parasti 3. pers. Izveidot (tīklu) - par zirnekli.

3. pareti. Cauraust.

Avoti: LLVV

izausteits   apv.

1. Saka, ja kāds kur neprātīgi steidzas.

Avoti: TiA

izausties   -aužos, -audies, -aužas, pag. -audos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz aust.

// trans.

2. parasti 3. pers. Tikt izaustam.

Avoti: LLVV

izaušāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz aušoties.

Avoti: ME

izaušoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Ilgāku laiku, daudz aušoties.

Avoti: LLVV

izaut   -auju, -auj, -auj, arī -aunu, -aun, -aun, pag. -āvu; trans.; apv.

1. Noaut.

Avoti: LLVV

izauties   -aujos, -aujies, -aujas, arī -aunos, -aunies, -aunas, pag. -āvos; refl.; apv.

1. Noaut sev apavus; noauties.

Avoti: LLVV

izava   apv.

1. Veca, nonēsāta vīze, apavs; kaut kas vecs, nederīgs.

2. Lamuvārds nekārtīgi saģērbtam cilvēkam.

Avoti: KV, TlV

izavadāties   apv.

1. Vedot dzīvniekus, izvirzīties kopā ar tiem.

Avoti: KiV

izavaidēties   apv.

1. Izslimoties.

Avoti: KiV

izavalkāties   apv.

1. Lēnā gaitā izstaigāties.

2. Tikt ātri izlietotam (parasti par ēdienu).

Avoti: KiV

izavāļāties   apv.

1. Izvāļāties, izvārtīties.

Avoti: KiV

izavārtīties   apv.

1. Izvārtīties.

Avoti: KiV

izavazāties   apv.

1. Bez atļaujas tikt paņemtam, aiznestam, izmētātam.

Avoti: KiV

izavedināties   apv.

1. Izvēdināties.

Avoti: KiV

izaveidāties   apv.

1. Izveidoties.

Avoti: KiV

izaveikties   apv.

1. Paveikties, izdoties.

Avoti: KiV

izavelēties   apv.

1. Velēt un pabeigt velēt.

Avoti: KiV

izavēlēties   apv.

1. Izvēlēties.

2. Izraudzīties (atbilstošu cilvēku).

Avoti: KiV

izavelties   apv.

1. Izvelties.

Avoti: KiV

izavemties   apv.

1. Izvemties.

Avoti: KiV

izavērties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz skatīties; pilnīgi apskatīt.

2. Būt kādā noteiktā izskatā (par cilvēku, dzīvnieku).

3. Gūt iespaidu par ko; pārliecināties par ko.

Avoti: KiV

izavērties   apv.

1. Tikt izvērtam, parasti neviļus, negribēti.

Avoti: KiV

izaveselēties   apv.

1. Izveseļoties.

Avoti: KiV

izavesties   apv.

1. Vairākkārt aicināt nākt līdzi.

2. Uzvesties.

Avoti: KiV

izavešanās   apv.

1. Uzvedība; izturēšanās.

Avoti: KiV

izavilkties   apv.

1. Lēnā gaitā iziet, iznākt.

2. Izģērbties.

Avoti: KiV

izaviļāties   apv.

1. Izvārtīties.

Avoti: KiV

izavirties   apv.

1. Uzvārīties.

Avoti: KiV

izāvīt   apv.

1. Izzobot.

2. Izbaidīt.

Avoti: KV

izavītēties   apv.

1. Tikt izžāvētam (par gaļu, tās produktiem).

Avoti: KiV

izāvīties   apv.

1. Iztrakoties.

Avoti: KV

izavuicīties   apv.

1. Izmācīties par ko.

Avoti: KiV

izavužināties   apv.

1. Izvizināties.

Avoti: KiV

izazagties   apv.

1. Zagšus izkļūt.

Avoti: KiV

izāzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Izmuļķot, izjokot (kādu).

Avoti: LLVV

izāzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz āzēties.

Avoti: LLVV

izaziesties   apv.

1. Notriepties.

Avoti: KiV

izažaustīties   apv.

1. Izklaiņoties.

Avoti: KiV

izažauties   apv., niev.

1. Izkļūt, izrāpties.

2. Izkrist.

Avoti: KiV

izbadenēties   apv.

1. Izbadoties.

Avoti: ME

izbadēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; parasti divd. formā: izbadējies.

1. Izbadoties.

Avoti: LLVV

izbadīgs   apv.

1. Ļoti izsalcis.

Avoti: EH

izbadināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgāku laiku badināt.

Avoti: LLVV

izbadināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Izbadināt sevi; izbadoties.

Avoti: LLVV

izbadīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. parasti 3. pers. Badot (ar ragiem), izdurt; badot ievainot.

2. Izdurstīt (1); izbakstīt (1).

Avoti: LLVV

izbadīties   apv.

1. Badīties un pabeigt badīties.

Avoti: EH

izbadot   apv.

1. Ilgu laiku būt neēdušam un sajust stipru izsalkumu.

Avoti: ME

izbadoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgu laiku būt neēdušam vai nepietiekami ēdušam un sajust lielu izsalkumu; izsalkt (1).

Avoti: LLVV

izbagarēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Bagarējot viscaur padziļināt, iztīrīt.

Avoti: LLVV

izbaidēt   apv.

1. Izbiedēt.

Avoti: ĒiV

izbaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pēkšņi izraisīt bailes; sabaidīt.

Avoti: LLVV

izbaidīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; pareti.

1. Izbīties.

2. apv. Baidoties izsargāties.

Avoti: LLVV, ĒiV

izbailes   -ļu, s.; tikai dsk.

1. Pēkšņas bailes.

Avoti: LLVV

izbailēt   apv.

1. Atbaidīt.

Avoti: EH

izbailīgs   apv.

1. Bailīgs, piesardzīgs.

Avoti: EH

izbailināt   apv.

1. Baidīt, izbiedēt.

Avoti: EH

izbailis   apv.

1. Pēkšņas bailes; izbailes.

Avoti: ME

izbailītes

1. Dem. --> izbailes.

Avoti: LV93

izbaiļot

1. Izbaidīt.

Avoti: Sin

izbaiļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; novec.

1. Ilgāku laiku, ļoti baiļoties.

Avoti: LLVV

izbakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Bakstot radīt, izveidot (kur caurumu).

2. Bakstot izmeklēt, pārbaudīt.

3. Bakstot izgrūstīt; izbikstīt.

Avoti: LLVV

izbakstīties   apv.

1. Izslinkoties; izniekoties.

Avoti: ViV

izbalansēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, intrans.

1. Balansējot noturēt sevi līdzsvarā.

// trans. Līdzsvarot (ko).

Avoti: MLVV

izbalēt   parasti 3. pers., -balē, arī -bal, pag. -balēja; intrans.

1. Pazaudēt krāsu vai krāsas spilgtumu, kļūt gaišam vai gaišākam (saules, vēja, lietus ietekmē).

// pareti. Kļūt nespodram, necaurredzamam.

2. Kļūt arvien mazāk jūtamam, samanāmam (piemēram, par atmiņām, izjūtām); izbālēt (2); izzust.

Avoti: LLVV

izbālēt   parasti 3. pers., -bāl, arī -bālē, pag. -bālēja; intrans.

1. Pazaudēt krāsu vai krāsas spilgtumu, kļūt gaišam vai gaišākam (saules, vēja, lietus ietekmē); izbalēt (1).

// pareti. Kļūt nespodram, necaurredzamam.

2. Kļūt arvien mazāk jūtamam, pamanāmam (piemēram, par atmiņām, izjūtām); izbalēt (2); izzust.

Avoti: LLVV

izbalēties   apv.

1. Izbalināties.

Avoti: EH

izbalināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Balinot panākt, ka (kas) kļūst gaišs vai gaišāks.

Avoti: LLVV

izbalināties   apv.

1. Ilgāku laiku, līdz apnikumam balināt.

Avoti: EH

izballēt   apv.

1. Piedalīties ballē (no sākuma līdz beigām).

2. Pavadīt kādu (laika, mūža) posmu, (daudz) apmeklējot jautrus sarīkojumus, viesības.

Avoti: ĒiV

izballēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz ballēties.

2. apv. Pietiekoši mīlināties.

Avoti: LLVV, EH

izbalot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Pazaudēt krāsu vai krāsas spilgtumu (saules, vēja, lietus ietekmē); izbalēt (1).

Avoti: LLVV

izbaloties   apv.

1. Pazaudēt krāsu vai krāsas spilgtumu, kļūt gaišam vai gaišākam (saules, vēja, lietus ietekmē).

Avoti: ĒiV

izbalsāt   apv.

1. Izbalsot.

Avoti: KiV

izbalsināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Balsinot padarīt viscaur baltu, tīru.

Avoti: LLVV

izbalsot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Balsojot neievēlēt (piemēram, līdzšinējā amatā).

Avoti: LLVV

izbalt   apv.

1. Izbalināt.

Avoti: ME

izbaltināt   apv.

1. Panākt, ka kļūst pilnīgi balts.

Avoti: ME

izbamzāt   apv.

1. Krietni sapērt.

Avoti: EH

izbarāt   apv.

1. Izbarot (dzīvniekiem).

2. Izmitināt (parasti mājlopus).

Avoti: KiV

izbarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izlietot barībai, izēdināt (dzīvniekiem).

2. Izmitināt (parasti mājlopus).

Avoti: LLVV

izbaroties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz baroties.

Avoti: ViV

izbars   apv.

1. Sīku, sarkanu izsitumu kopums uz ādas.

Avoti: KiV

izbārstas   apv.

1. Kaut kas izbārstīts.

Avoti: KV

izbārstelēt   apv.

1. Izbērt.

Avoti: Sin

izbārstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Izklaidus izbērt; bārstot izkliedēt; izkaisīt (1).

2. apv. Uzbārstīt.

Avoti: LLVV, KiV

izbārstīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās.

1. Refl. --> izbārstīt; tikt izbārstītam; izkaisīties.

Avoti: LLVV

izbārt   -baru, -bar, -bar, pag. -bāru; trans.

1. Bārt un pabeigt bārt.

Avoti: LLVV

izbārties   -baros, -baries, -baras, pag. -bāros; refl.

1. Bārties un pabeigt bārties.

Avoti: LLVV

izbauda   apv.

1. Laba dzīve, iekāre, bauda.

Avoti: ME

izbaudījums   apv.

1. Piedzīvojums, pieredze, mēģinājums, eksperiments.

Avoti: ME

izbaudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ar prieku, baudu pilnīgi izjust.

2. Izjust un pārdzīvot; arī piedzīvot.

Avoti: LLVV

izbaudīties   apv.

1. Izjust; pārdzīvot, piedzīvot.

Avoti: ĒiV

izbaurāt   apv.

1. Baurojot izjaukt, iznīcināt.

Avoti: ME

izbaurāties   apv.

1. Izraudāties.

Avoti: EH

izbaurot   apv.

1. Baurojot izjaukt, iznīcināt.

Avoti: ME

izbauroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz baurot; izmauroties.

Avoti: LLVV

izbāzenis   sar.

1. Izbāzts dzīvnieks vai tā daļa.

Avoti: Vng

izbāzīgs   apv.

1. Uzbāzīgs.

Avoti: KiV

izbāzīt   apv.

1. Slepeni dot citām personām noslēpt.

Avoti: KV

izbāzīties   apv.

1. Izvirzīties.

Avoti: EH

izbaznīcāties   apv.

1. Pietiekošu laiku pavadīt baznīcā un piedalīties dievkalpojumā.

Avoti: EH

izbāznis   -žņa, v.

1. Izbāzts dzīvnieks; izbāzts priekšmets.

Avoti: LLVV

izbāzt   -bāžu, -bāz, -bāž, pag. -bāzu; trans.

1. Bāžot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Sagatavot (beigtu dzīvnieku) uzglabāšanai (novelkot ādu, piepildot to ar attiecīgiem materiāliem, un izveidojot šim dzīvniekam raksturīgu ķermeņa formu).

Avoti: LLVV

izbāzties   -bāžos, -bāzies, -bāžas, pag. -bāzos; pareti.

1. Refl. --> izbāzt (1).

Avoti: LLVV

izbazūnēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.; niev.

1. Plaši izpaust, izstāstīt (kādas ziņas), parasti slavējot vai noniecinot.

Avoti: LLVV

izbažīties   apv.

1. Pietiekami daudz raizēties (uztraukties).

Avoti: EH

izbēdāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; pareti.

1. Bēdājoties (dziļi) pārdzīvot.

2. Raizējoties, rūpējoties apsvērt, izdomāt.

Avoti: LLVV

izbēdāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz bēdāties.

Avoti: LLVV

izbēdināt   apv.

1. Panākt, ka bēdājas (ilgāku laiku).

Avoti: ĒiV

izbēdzināt   apv.

1. Noslēpt, izvietojot vairākās vietās.

Avoti: ViV

izbēgalēt   apv.

1. Izklīst (skriešus).

Avoti: KiV

izbēgt   -bēgu, -bēdz, -bēg, pag. -bēgu; intrans.

1. Bēgot izkļūt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Bēgot tikt projām (no kā); bēgot panākt, ka nenotver.

3. Izvairīties (no kā).

Avoti: LLVV

izbeicēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Izkodināt.

Avoti: LLVV

izbeigt   -beidzu, -beidz, -beidz, pag. -beidzu; trans.

1. Pilnīgi pārtraukt (kādu darbību, pasākumu, stāvokli).

Izbeigt lietu— pilnīgi pārtraukt lietas (sūdzības, prasības) izmeklēšanu, izskatīšanu.

2. apv. Izlietot (visu).

Avoti: LLVV, ĒiV

izbeigties   -beidzos, -beidzies, -beidzas, pag. -beidzos; refl.

1. parasti 3. pers. Tikt pilnīgi izlietotam, izmantotam (par pēdējo, atlikušo, arī par visu).

2. parasti 3. pers. Tālāk neturpināties (piemēram, par mežu, ceļu); sasniegt savas izplatības robežu.

3. parasti 3. pers. Tikt pārtrauktam (par stāvokli, darbību); tikt pabeigtam.

4. parasti 3. pers. Aiziet bojā (par daudziem vai visiem); arī izzust.

5. apv. Novājēt, izdilt (par cilvēku).

Avoti: LLVV

izbeizerēt   apv.

1. Izbakstīt.

Avoti: EH

izbekāties   apv.

1. Pietiekoši bekas lasīt.

Avoti: EH

izbelīt   apv.

1. Izbalsināt.

Avoti: KiV

izbelzt   sar.

1. Izsist.

Avoti: Sin

izbendēt   apv.

1. Iznīcināt, apēst.

Avoti: KV

Izberbaša   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Dagestānas Republikā, 56300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

izbērnīties   apv.

1. Piedzemdēt mazuļus (par dzīvniekiem).

Avoti: ViV

izbērnoties   apv.

1. Dzemdēt bērnu.

2. Piedzemdēt mazuļus (par dzīvniekiem).

Avoti: ĒiV

izbērt   -beru, -ber, -ber, pag. -bēru; trans.

1. Berot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Berot iztukšot.

Avoti: LLVV

izbērties   apv.

1. Nejauši tikt izbērtam.

2. Vairākkārt bērt.

Avoti: ĒiV

izbērums   apv.

1. Uzbērums; no zemes izveidots valnis ūdens aizsprostam.

Avoti: KiV

izberzējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izberzēt (3).

Avoti: LLVV

izberzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Berzējot iztīrīt, izslaucīt (parasti acis).

2. Berzējot likvidēt.

3. Berzējot radīt, izveidot (kur caurumu, iedobumu); berzējot izbojāt.

4. pareti. Berzējot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izberzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; pareti.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izberzēt (3); tikt izberzētam (parasti neviļus, negribēti).

2. Ilgāku laiku, daudz berzēties.

Avoti: LLVV

izberzt   -beržu, -berz, -berž, pag. -berzu; trans.

1. Beržot izmazgāt.

2. Beržot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

3. Beržot likvidēt.

4. Beržot radīt, izveidot (kur caurumu, iedobumu); beržot izbojāt.

5. Beržot izvirzīt cauri (kam), caur (ko).

6. Beržot panākt, ka (kas) kļūst mīksts vai mīkstāks.

Avoti: LLVV

izberzties   -beržos, -berzies, -beržas, pag. -berzos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz berzt.

Avoti: LLVV

izberzums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> izberzt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izberzt (4).

Avoti: LLVV

izbeserēt   apv.

1. Izārstēt.

Avoti: ViV

izbeserēties   apv.

1. Izārstēties.

Avoti: ViV

izbesīt   žarg.

1. Sadusmot; saniknot.

Avoti: SLG

izbesīties   žarg.

1. Sadusmoties; saniknoties.

Avoti: SLG

izbest   apv.

1. Izrakt.

Avoti: KV

izbetonēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izveidot no betona; viscaur ieklāt ar betonu.

Avoti: LLVV

izbezdēt   -bezdu, -bezdi, -bezd, arī -bezdēju, -bezdē, -bezdē, pag. -bezdēju, sar.

1. Izlaist smakojošas vēdera gāzes.

Avoti: ME

izbezdēties   -os, -ies, -as, arī -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos, sar.

1. Pietiekoši bezdēt.

Avoti: ME

izbezdināt   apv.

1. Ilgstoši atvēsināt (krāsni).

Avoti: EH

Izbica   vietv.

1. Izbica Kujavska - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 2800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1394.-1870. g. un kopš 1973. g.

Avoti: Wi

izbīdelēt   apv.

1. Smalki samalt.

Avoti: ĒiV

izbīdelēties   apv., niev.

1. Izsalkt.

Avoti: ĒiV

izbīdījums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izbīdīt (2); izvirzījums (1).

Avoti: LLVV

izbīdīšana   poligr., novec.

1. Burtliktuvē salikuma nogādāšana no kopuļa uz salikuma dēļa vai slēdzamās plātnes ieslēgšanai spiedēs.

Avoti: GV

izbīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Bīdot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Izvirzīt (3).

// parasti divd. formā: izbīdīts. Būt tādam, kas ir izvirzīts (uz priekšu, uz āru) - ķermeņa daļām.

3. sar. Ieteikt, izraudzīt (kādam amatam, kāda, parasti atbildīga, pienākuma veikšanai); izvirzīt (5).

Avoti: LLVV

izbīdīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās.

1. Refl. --> izbīdīt (1); tikt izbīdītam.

Avoti: LLVV

izbidžīt   apv.

1. Izdzīt.

Avoti: ME

izbiedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Satraukt, pēkšņi izraisīt bailes; arī izbaidīt.

Līdz nāvei izbiedēt— ļoti izbiedēt.

// parasti divd. formā: izbiedēts. Būt tādam, kurā izpaužas bailes.

Avoti: LLVV

izbiedināt

1. Izbaidīt.

Avoti: Sin

izbieds   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Izbailes.

Avoti: LLVV

izbijis   -ušais; s. -usi, -usī.

1. Divd. --> izbūt.

2. Tāds, kā vairs nav; bijušais.

// niev. Tāds, kas vairs nav (kādā amatā, sabiedriskā stāvoklī).

Avoti: LLVV

izbikstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt pieskaroties (parasti ar smailu priekšmetu) un mazliet pagrūžot, izgrūstīt (piemēram, ogles krāsnī).

Avoti: LLVV

izbiķēt   apv.

1. Vairākkārt izbikstīt.

Avoti: EH

izbildēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.; sar.

1. Izfotografēt.

Avoti: MLVV

izbīles   apv.

1. Bailes.

Izbīļu vārdi— buramie vārdi pret baiļu radītu slimību.

Avoti: KV

izbīlis   -ļa, v.; parasti vsk.

1. Pēkšņas bailes; izbailes.

Avoti: LLVV

izbimbāties   apv.

1. Izraudāties.

Avoti: ViV

izbiras   -u, s.; tikai dsk.

1. Izbiruši sabirzuši smalkumi.

Avoti: LLVV

izbirdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ļaut, arī panākt, ka izbirst.

Avoti: LLVV

izbirēt   apv.

1. Izbirt.

Avoti: KiV

izbirināt

1. Izbērt.

Avoti: Sin

izbirstēt   apv.

1. Iztīrīt ar suku.

Avoti: ĒiV

izbirt   -birstu, -birsti, -birst, pag. -biru; intrans.

1. Birstot izkaisīties.

// pārn. Ātri izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - par daudziem cilvēkiem vai dzīvniekiem.

2. parasti 3. pers. Saplīst un izkrist no rāmja (par stiklu); sabojāties, saplīstot un izkrītot stiklam (parasti par logu).

3. sar. Izkrist (eksāmenā).

Avoti: LLVV, SLG

izbirties   apv.

1. Nejauši izbirt (1).

Avoti: EH

izbirzēt   apv.

1. Izvilkt birzes (sējumu joslas, vagas).

Avoti: KV

izbirzīt   apv.

1. Izlocīt.

2. Iet caur birzi lokot zarus (tautas dziesmās).

3. Vilkt tīrumā birzes.

Avoti: KV, LE

izbirzt   parasti 3. pers., -birst, pag. -birza; intrans.

1. Birstot kļūt viscaur robainam, caurumainam u. tml.

Avoti: LLVV

izbirzums   -a, v.

1. Rezultāts --> izbirzt.

Avoti: LLVV

izbiržot   apv.

1. Izvilkt, izveidot sējamās birzis (kādā platībā).

Avoti: ĒiV

izbisēt   apv.

1. Izdzīt; iztriekt.

Avoti: MiV

izbīties   -bīstos, -bīsties, -bīstas, pag. -bijos; refl.

1. Pēkšņi izjust bailes.

Avoti: LLVV

izbiuvāties   apv.

1. Skaļi izraudāties.

Avoti: ViV

izbizenēties   apv.

1. Pietiekami, līdz nogurumam bizojot, iztrakoties.

Avoti: EH

izbizeņoties   apv.

1. Izbizenēties.

Avoti: EH

izbizinēt   apv.

1. Bizojot izskriet.

Avoti: EH

izbizinēties   apv.

1. Pietiekoši izskrieties bizojot.

Avoti: EH

izbizot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Bizojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml).

// sar. Izskriet (par cilvēku).

Avoti: LLVV

izbizoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz bizot.

// sar. Izskraidīties (par cilvēku).

Avoti: LLVV

izblāgznēt   apv.

1. Nobālēt, izbalēt.

Avoti: ME

izblaizīt   apv.

1. Atkārtojot pamatīgi braucīt.

2. Izpērt.

Avoti: KV

izblaizīties   apv.

1. Strādājot nolocīties, nostaipīties.

Avoti: EH

izblākšēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: EH

izblākšķēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: EH

izblākšķēties   apv.

1. Izpļāpāties.

Avoti: EH

izblamēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Panākt, ka (kādam) publiski rodas neslava, kauns.

Avoti: LLVV

izblamēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Nokļūt neērtā stāvoklī (parādot savu nezināšanu, nevarību vai nespēju).

Avoti: LLVV

izblancīties   apv.

1. Izšļakstīties.

Avoti: EH

izblandīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; niev.

1. Izklaiņoties.

Avoti: LLVV

izblānēt   apv.

1. Izbalēt, nobālēt.

Avoti: ME

izblankšēt   apv.

1. Izblankšķēt.

Avoti: EH

izblankšķēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: EH

izblankšķēties   apv.

1. Pietiekoši izpļāpāties.

Avoti: EH

izblarkšķēt   apv.

1. Izpļāpāt, izmuldēt.

Avoti: ME

izblaust   apv.

1. Izliet (nicīgā nozīmē).

Avoti: TiA

izblāvāties   apv.

1. Kļūt blāvi plankumainam.

Avoti: ME

izblāvēt   apv.

1. Izbalēt.

Avoti: Sin

izblēdīt   -īju, -ī, -ī, arī -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ar blēdību iegūt (no kāda); izkrāpt.

Avoti: LLVV

izblēdīties   -ījos, -ījies, -ījas, arī -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; pareti.

1. Ilgāku laiku, daudz blēdīties; blēdoties izkļūt (no kurienes, kur u. tml.); blēdoties tikt vaļā (no kā).

Avoti: LLVV

izbleivēt   apv.

1. Sitot izlīdzināt (sablīvēta māla klonu).

Avoti: EH

izblēnēt   apv.

1. Izplēnēt.

Avoti: EH

izblensties   apv.

1. Kaut ko meklējot staigāt apkārt (kādu laiku).

Avoti: EH

izblenzt   apv.

1. Svarīgi, smagi teikt.

Avoti: KV

izbleņķerēt   apv.

1. Klaiņojot iziet, izstaigāt; izklejot.

Avoti: ViV

izblēņot   sar.

1. Izniekot.

Avoti: Sin

izblēņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz darīt nedarbus, blēņas (parasti par bērniem).

Avoti: LLVV

izblēt   apv.

1. Izkliegt blējienam līdzīgu skaņu.

Avoti: EH

izblēties   parasti 3. pers., -blējas, pag. -blējās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz blēt.

Avoti: LLVV

izblīdis   sar.

1. Resns.

Avoti: Sin

izbliesties   apv.

1. Izbliezties.

Avoti: ME

izblietēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Blietējot padarīt pilnīgi blīvu, izlīdzināt.

2. sar. Izsist, izdauzīt.

Avoti: LLVV

izbliezt   -bliežu, -bliez, -bliež, pag. -bliezu; intrans.; sar.

1. Izšaut.

2. apv. Iziet, izskriet.

Avoti: LLVV, EH

izbliezties   apv.

1. Kļūt resnam, uzpampt.

2. Uzpūsties.

3. Doties (laukā).

Avoti: KV

izblinēt   apv.

1. Izdēdēt.

Avoti: KV

izblinis   apv.

1. Kļuvis dzeltens.

Avoti: KV

izblinst   apv.

1. Izplūst (miesās).

2. Pārāk mīksti izvārīties, bet vēl neizšķīst.

Avoti: ME, EH

izblinzt   apv.

1. Izspiesties uz āru.

Avoti: ME

izblisināt   apv.

1. Mirkšķinot aizdzīt miegu.

2. Izsist.

3. Ātri izbrīnā pablisināt, pamirkšķināt.

Avoti: KV, ViV

izblīst   -blīstu, -blīsti, -blīst, pag. -blīdu, intrans.

1. Kļūt ļoti pilnīgam, tuklam (parasti par cilvēku, viņa ķermeni, tā daļām); izplūst (6).

2. parasti 3. pers.; reti. Izmirkstot vai atkūstot kļūt staignam (par ceļu).

Avoti: LLVV

izblīzināt   apv.

1. Izmirkšķināt; dusmās (acis) pārgriezt.

Avoti: ME

izblīzt   -blīstu, -blīsti, -blīst, pag. -blīzu; intrans.

1. Kļūt ļoti pilnīgam, tuklam (parasti par cilvēku, viņa ķermeni, tā daļām); izplūst (6).

2. parasti 3. pers.; reti. Izmirkstot vai atkūstot kļūt staignam (par ceļu).

Avoti: LLVV

izblorkšēt   apv.

1. Izbuldurēt.

2. Neskaidri, arī īgni, neapmierināti, nesaprotami (ko) pateikt, izrunāt.

Avoti: ViV

izblorkšēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz buldurēt un pārstāt buldurēt (par tītaru).

2. Neskaidri, nesaprotami, arī īgni, neapmierināti izrunāties.

Avoti: ViV

izblunkšķēties   apv.

1. Pietiekoši blunkšēt, skaloties.

Avoti: EH

izblurkšēt   apv.

1. Izbuldurēt.

2. Neskaidri, arī īgni, neapmierināti, nesaprotami (ko) pateikt, izrunāt.

Avoti: ViV

izblurkšēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz buldurēt un pārstāt buldurēt (par tītaru).

2. Neskaidri, nesaprotami, arī īgni, neapmierināti izrunāties.

Avoti: ViV

izblusāt   apv.

1. Izķert blusas (kādam, no kāda apģērba gabala).

Avoti: ĒiV

izblusāties   apv.

1. Izķert blusas (sev, savā apģērbā).

Avoti: ĒiV

izblusināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izķert blusas (parasti mājdzīvniekiem).

Avoti: LLVV

izblusināt   apv.

1. Izblisināt (1).

Avoti: EH

izblusināties   apv.

1. Atbrīvoties no blusām.

Avoti: ME

izblusinēt   apv.

1. Izblusināt 1.

Avoti: EH

izblusinēties   apv.

1. Izblusināties.

Avoti: EH

izblusīt   apv.

1. Izblusināt 1.

Avoti: EH

izblusot   apv.

1. Izķert blusas (piemēram, no apģērba gabala, dzīvnieka apspalvojuma).

Avoti: ViV

izblusoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izķert sev blusas.

Avoti: LLVV

izblūžģēt   apv.

1. Plunkšķot, šļakstoties iznākt (iziet).

Avoti: EH

izblūžģināt   apv.

1. Radot šļakstošu troksni izdzīt no ūdens.

Avoti: EH

izbļammāt   apv.

1. Izpļāpāt, stāstīt.

Avoti: EH

izbļaudināt   apv.

1. Panākt, ka (kāds) bļauj, raud.

Avoti: KiV

izbļaudinēt   apv.

1. Izbļaudīt.

Avoti: EH

izbļaudīt   apv.

1. Bļaujot aizbaidīt.

Avoti: EH

izbļaudīties   apv.

1. Izbļaustīties.

Avoti: EH

izbļaustīt   apv.

1. Izklaigāt, celt neslavu.

2. Izkliegt.

3. Kliedzoši izšauties.

Avoti: ME, VeAT

izbļaustīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Izkliegties, izklaigāties.

Avoti: LLVV

izbļaut   -bļauju, -bļauj, -bļauj, pag. -bļāvu; trans.; sar.

1. Izkliegt (parasti skaļi, nesavaldīgi).

Avoti: LLVV

izbļauties   -bļaujos, -bļaujies, -bļaujas, pag. -bļāvos; refl.; sar.

1. Izkliegties.

2. Skaļi, nesavaldīgi izraudāties (parasti par bērniem).

3. parasti 3. pers. Skaļi izmauroties, izblēties, izņaudēties.

Avoti: LLVV

izbļāvināt   apv.

1. Novest līdz asarām un panākt, ka pamatīgi izraudas.

Avoti: ME

izbļāvot   apv.

1. Izpļāpāt, izkliegt.

Avoti: EH

izbļinst   apv.

1. Izblinst.

Avoti: EH

izbļitkāt   apv.

1. Bļitkojot izzvejot.

Avoti: ĒiV

izbļitkot   apv.

1. Bļitkojot izzvejot.

Avoti: ĒiV

izbļitkoties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz bļitkot.

Avoti: ViV

izbļorgāties   apv.

1. No sirds izrunāties, izpļāpāties.

Avoti: EH

izbļorrāt   apv.

1. Braucot pa slapju, dumbrainu ceļu, padarīt (to) viscaur dubļainu, nelīdzenu; izdangāt.

Avoti: ViV

izbļurbēt   apv.

1. Izburbēt.

Avoti: EH

izbļurbt   apv.

1. Izburbt.

Avoti: EH

izbļūt   apv.

1. Kļūt gļotainam - par šķidrumu, kas ilgāku laiku stāvējis nekustīgs.

Avoti: EH

izbļuznīt   apv.

1. Iztenkoties.

Avoti: KiV

izbocīt   apv.

1. Izlīdzīnāt.

2. Modināt.

Avoti: ME

izbodzināt   apv.

1. Paslēpt, nobēdzināt.

Avoti: ME

izbodzīt   apv.

1. Izdzīt.

2. Paslēpt.

Avoti: ME

izbodzīt   apv.; hip.

1. Izdzert.

Avoti: ME

izbodžināt   apv.

1. Laipni, maigi izdzīt.

Avoti: ME

izbogderēt   apv.

1. Izbagarēt.

Avoti: ViV

izbojāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Padarīt sliktu, mazvērtīgu vai nelietojamu; sabojāt.

2. Padarīt ļoti neglītu, nepatīkamu.

3. Padarīt sliktu (piemēram, garastāvokli, attiecības); arī izjaukt.

Avoti: LLVV

izbojāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Tikt izbojātam (1).

2. Refl. --> izbojāt (3).

Avoti: LLVV

izbojs   apv.

1. Linsēklu lopbarības rausis.

Avoti: KiV

izbokāt   apv.

1. Pārkult.

Avoti: ME

izboksterēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Ar grūtībām, lēni, neskaidri izlasīt.

Avoti: LLVV

izbokstīt   apv.

1. Izburtot.

Avoti: ME

izbolīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Plati izplest un grozīt (acis).

Avoti: LLVV

izbolīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās.

1. Refl. --> izbolīt.

Avoti: LLVV

izbonierēt   žarg.

1. Novaskot un nospodrināt (parketa grīdu).

Avoti: SLG

izborēt   apv.

1. Izurbt.

Avoti: ĒiV

izborināt   apv.

1. Izvizināt.

Avoti: ME

izborkšēt   apv.

1. Neskaidri, arī īgni pateikt, izrunāt.

Avoti: ViV

izborkšēties   apv.

1. Izrūkties (par pērkonu).

2. Neskaidri, arī īgni izrunāties; izbārties.

Avoti: ViV

izbozelēties   apv.

1. Sabozties, kļūt izspūrušam, sakuplot.

Avoti: ME, VeAT

izbozēt   apv.

1. Izpērt.

Avoti: EH

izbozīt   apv.

1. Sacelt stāvus spalvu, sarus, izbozt (1).

2. Izvirzīt uz priekšu, uz ārpusi (ķermeņa daļas), izbozt (2).

Acis izbozīt— taisīt lielas acis.

Avoti: ME

izbozīties   apv.

1. Refl. --> izbozīt.

Avoti: ME

izbozt   parasti 3. pers., -bož, pag. -boza; trans.

1. Sacelt stāvus spalvu, sarus (piemēram, gatavojoties uzbrukumam vai aizsardzībai).

2. apv. Izvirzīt uz priekšu, uz ārpusi (ķermeņa daļas).

Avoti: LLVV, KiV

izbozties   parasti 3. pers., -božas, pag. -bozās.

1. Refl. --> izbozt.

Avoti: LLVV

izbradāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Bradājot izbojāt, arī izpostīt.

2. Izstaigāt (piemēram, staignu, brikšņainu vietu).

Avoti: LLVV

izbradāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz bradāt.

// trans.

Avoti: LLVV

izbrakalēt   apv.

1. Notriekt, nomocīt (par zirgu).

Avoti: KV

izbrakšināt   apv.

1. Pabeigt mīstīt linus.

Avoti: ME

izbrakšķināt   apv.

1. Beigt mīstīt linu stiebrus.

Avoti: ME, VeAT

izbrāķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Vērtējot, šķirojot atzīt par nederīgu, normām neatbilstošu.

2. sar. Atzīt par nederīgu, nelietojamu; nopelt, noniecināt; atzīt par nepiemērotu.

Avoti: LLVV

izbrāķēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz šķirot, meklēt, vērtēt; izmeklēties.

Avoti: ViV

izbrammēt   apv.

1. Izbārt.

Avoti: KV

izbrangot   apv.

1. Izgreznot.

Avoti: KV

izbrangoties   apv.

1. Izgreznoties.

Avoti: ME

izbraucams   apv.

1. Divd. --> izbraukt.

2. Tāds, kas paredzēts izbraucieniem.

Avoti: ĒiV

izbrauciens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> izbraukt (2); atpūtas brauciens, ekskursija.

Avoti: LLVV

izbraucināt   apv.

1. Izvizināt.

Avoti: ĒiV

izbraucīt   -brauku, -brauki, -brauka, pag. -braucīju; trans.

1. Berzējot, braukot padarīt mīkstāku vai līdzenāku.

2. apv. Sabradāt, nomīdīt.

3. apv. Izmasēt.

4. Nobraucīt, nobraukot sajaukt.

Avoti: LLVV, ME, ViV, VeAT

izbraucīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz braucīt; izmasēties.

Avoti: ViV

izbraukalēt   apv.

1. Izbraukāt.

Avoti: KiV

izbraukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju.

1. trans. Braukājot pabūt (daudzās vai visās vietās); braukājot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā).

2. trans. Braukājot padarīt nelīdzenu (parasti ceļu).

3. trans.; pareti. Braukājot izvingrināt.

4. intrans.; pareti. Izbraukāties.

Avoti: LLVV

izbraukāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz braukāt.

Avoti: LLVV

izbraukināt   apv.

1. Izvizināt.

Avoti: ViV

izbraukšana

1. Process, kurā ceļotāji, šķērsojot valsts robežu un uzrādot ceļošanas dokumentus, dodas uz kādu citu valsti.

Izbraukšanas nodoklis— nodoklis, ko dažas valstis iekasē no pasažieriem lidostās vai citos izbraukšanas punktos, kad viņi izbrauc no valsts teritorijas; šo nodokli var iekasēt no visiem pasažieriem vai tikai no ārzemju tūristiem.

Avoti: TvV

izbraukt   -braucu, -brauc, -brauc, pag. -braucu.

1. intrans. Braukšus izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. intrans. Braukšus doties (uz kurieni noteiktā nolūkā).

3. intrans. Braukšus izvirzīties cauri (kam), caur (ko).

// savienojumā ar "cauri"; pārn.; sar. Ātri izlasīt, izskatīt.

4. intrans. Uzsākt braucienu.

5. intrans. Braukt un pabeigt braukt (parasti, pārvarot grūtības).

6. trans. Braucot izvirzīt (transportlīdzekli).

7. trans. Braucot pabūt (daudzās vai visās vietās); braucot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā).

8. trans. Vairākkārt braucot, padarīt nelīdzenu (parasti ceļu).

9. trans. Braucot radīt, izveidot (kur, piemēram, bedres).

10. trans.; sar. Izvirzīt (parasti roku, pirkstus) cauri (kam), caur (ko).

Avoti: LLVV

izbraukties   -braucos, -braucies, -braucas, pag. -braucos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz braukt.

Avoti: LLVV

izbraukts   apv.

1. Bedrains, grambains.

Avoti: Sin

izbrauktuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Vieta, pa kuru izbrauc (no kurienes).

Avoti: LLVV

izbraukuļāt   apv.

1. Izbraukalēt.

Avoti: EH

izbraukums   -a, v.

1. Brauciens (ārpus dzīvesvietas), lai atpūstos vai izklaidētos; šādas atpūšanās vai izklaidēšanās laiks.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas notiek ārpus parastās darbības vai norises vietas.

Avoti: LLVV

izbraukumtirdzniecība

1. Vienreizēja preču pārdošana vietās, kas nav tam īpaši ierīkotas, piemēram, uzņēmumos, izstāžu zālēs u. tml.

Avoti: GrV

izbrazdināt   apv.

1. Izbraukt.

Avoti: Sin

izbrāzt   -brāžu, -brāz, -brāž, pag. -brāzu; intrans.

1. Izbrāzties.

2. apv. Izmīstīt.

Avoti: LLVV

izbrāzties   -brāžos, -brāzies, -brāžas, pag. -brāzos; refl.

1. Straujā gaitā (parasti ar troksni) izskriet, arī izbraukt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV, EH

izbražāt   apv.

1. Rīvējot, berzējot padarīt mīkstu, gludu (piemēram, auklu, audeklu).

2. Izbradāt.

Avoti: KiV, ViV

izbražāties   apv.

1. Izbradāties.

Avoti: ViV

izbrēcināt   apv.

1. Panākt, ka ilgāku laiku, daudz skaļi kliedz; arī skaļi izraudināt.

Avoti: ViV

izbreijāt   apv.

1. Izplaucēt 1.

Avoti: ViV

izbrēkāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz skaļi raudāt, arī klaigāt, bļaustīties.

Avoti: LLVV

izbrēkt   -brēcu, -brēc, -brēc, pag. -brēcu; trans.; sar.

1. Skaļi, neapvaldīti, arī izmisīgi izkliegt; raudot izkliegt..

Avoti: LLVV

izbrēkties   -brēcos, -brēcies, -brēcas, pag. -brēcos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz brēkt (parasti par bērnu).

2. Izkliegties.

Avoti: LLVV

izbreņģēt   apv.

1. Izbraukt no dubļiem.

Avoti: EH

izbricelēt   apv.

1. Izrāt, izbārt.

Avoti: ME

izbrīdināt   apv.

1. Iebiedēt, nobiedēt, iedzīt bailes.

Avoti: EH

izbrīdināties   apv.

1. Pietiekami, līdz nogurumam sūdzēties, pārmest, brīdināt.

Avoti: EH

izbrīdinēt   apv.

1. Spītēt.

2. Izbrīdināt.

Avoti: EH

izbrīdīt   apv.

1. Iebiedēt, nobiedēt, iedzīt bailes.

Avoti: ME

izbriedināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Panākt, ka izbriest.

Avoti: LLVV

izbriest   parasti 3. pers., -briest, pag. -brieda; intrans.; pareti.

1. Briestot kļūt lielākam (par augiem, to daļām).

Avoti: LLVV

izbrīna   novec.

1. Intelektuāla rakstura emocija, ko rada kaut kas neparasts.

Avoti: KV

izbrīnēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izbrīnīt.

Avoti: LLVV

izbrīnēties   -os, -ies, -as, pag. -ējos; refl.

1. Izbrīnīties.

Avoti: LLVV

izbringt   apv.

1. Uztūkt (piemēram, par izmirkušām rokām, kājām).

2. Izbriest.

Avoti: KiV

izbrīnījies

1. Pārsteigts.

Avoti: Sin

izbrīnināt

1. Pārsteigt, izbrīnēt.

Avoti: Sin, EH

izbrīnīt   -u, -i, -a, arī -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.

1. Izraisīt izbrīnu.

Avoti: LLVV

izbrīnīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Pārdzīvot izbrīnu.

Avoti: LLVV

izbrīnot   apv.

1. Izbrīnīt.

Avoti: ME

izbrīnoties   apv.

1. Izbrīnīties.

Avoti: ME

izbrīnots

1. Pārsteigts.

Avoti: Sin

izbrīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Psihisks (parasti emocionāls) stāvoklis, ko izraisa kas negaidīts, neparasts, dīvains.

Avoti: LLVV

izbrīņa   apv.

1. Izbrīna.

Avoti: EH

izbrist   -brienu, -brien, -brien, pag. -bridu.

1. intrans. Brienot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Parādīties (piemēram, no miglas, mākoņu aizsega) - par debess spīdekļiem.

2. trans. Brienot pārvarēt (kādas grūtības, šķēršļus).

Izbrist kūti novec.— ilgāku laiku strādāt smagus darbus kūtī.

Avoti: LLVV

izbristies   -brienos, -brienies, -brienas, pag. -bridos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz brist.

// trans.

Avoti: LLVV

izbrīvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt brīvu, atbrīvot (cilvēku).

2. Izkārtot tā, ka nav aizņemts; padarīt izmantojamu.

Avoti: LLVV

izbrīvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos.

1. Refl. --> izbrīvēt (1).

2. parasti 3. pers. Refl. --> izbrīvēt (2); tikt izbrīvētam.

Avoti: LLVV

izbrīvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Izbrīvēt (2).

Avoti: LLVV

izbrokavāt   apv.

1. Izbrāķēt.

Avoti: KiV

izbrucināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; apv.

1. Izasināt (izkapti) ar galodu.

2. Izplaucēt.

3. apv. Izjaukt, uzlauzt (ko uzbūvētu, samūrētu).

Avoti: LLVV, KiV

izbrucināties   apv.

1. Nomest drēbes, atbrīvoties no apģērba.

Avoti: EH

izbrucinēt   apv.

1. Izplaucēt.

Avoti: EH

izbruderēt   apv.

1. Izveidot rotājumu (audumā), izgriežot nelielus caurumus un tos apšujot.

Avoti: ViV

izbrudierēt   apv.

1. Izveidot rotājumu (audumā), izgriežot nelielus caurumus un tos apšujot.

Avoti: ĒiV

izbrudzināties   apv.

1. Izklauvēties.

Avoti: EH

izbruģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izklāt ar bruģi (ceļu, ielu, laukumu); bruģējot izveidot (ceļu, ielu, laukumu).

Avoti: LLVV

izbrukt   -brūku, -brūc, -brūk, pag. -bruku; intrans.

1. parasti 3. pers. Brūkot (vietumis) izgāzties.

2. pareti. Lūstot vai brūkot (kam), izvirzīties cauri (tam), caur (to); strauji izkrist, izslīdēt cauri (kam), caur (ko).

Avoti: LLVV

izbrukt   -brūku, -brūc, -brūk, pag. -bruku; intrans.

1. Straujā gaitā (parasti ar troksni) izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. mil. Uzbrukt (piemēram no nocietinājuma).

Avoti: LLVV

izbrukums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izbrukt.

Avoti: LLVV

izbrūķēt   apv.

1. Izlietot.

Avoti: ĒiV

izbrūtēties   apv.

1. Kādu laiku draudzēties, saieties, arī būt intīmās attiecībās (ar sievieti) un pārtraukt šīs attiecības.

Avoti: ViV

izbrūvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; novec.

1. Pagatavot (parasti alkoholisku dzērienu).

Avoti: LLVV

izbružāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; pareti.

1. Izberzēt.

2. apv. Ar skrāpjvīli nogludināt, nolīdzināt (naglas) jauniem apaviem.

3. apv. Nokalpot.

Avoti: LLVV, KiV

izbružāties   apv.

1. Stipri izberzties.

Avoti: EH

izbubināt   apv.

1. Bubināt un pabeigt bubināt.

2. Murminot izrunāt.

Avoti: EH

izbubināties   sar.

1. Izrunāties.

Avoti: Sin

izbučāt   apv.

1. Vairākkārt noskūpstīt.

Avoti: KiV

izbučot   apv.

1. Daudz, ilgi skūpstīt.

2. Skūpstot atņemt, samazināt.

Avoti: ĒiV, EH

izbučoties   apv.

1. Skūpstīties daudzas reizes, pietiekoši izskūpstīties.

Avoti: ME

izbudināt   apv.

1. Uzmodināt.

Avoti: EH

izbudis   apv.

1. Dzērumu izgulējis.

Avoti: EH

izbudzīt   apv.

1. Izdzert.

Avoti: ME

izbudzīt   apv.

1. Uzmodināt.

2. Izbadīt.

3. Izdzīt.

4. Pamudināt.

Avoti: ME, KiV

izbūdzīt   apv.

1. Mudinot, skubinot panākt rezultātu.

Avoti: ME

izbuknīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju, trans.; sar.

1. Buknījot izgrūstīt; buknījot pārmācīt, sodīt.

Avoti: LLVV

izbukņīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.; sar.

1. Buknījot izgrūstīt; buknījot pārmācīt, sodīt.

Avoti: LLVV

izbuksnīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.; sar.

1. Izbuknīt.

Avoti: LLVV

izbukstīt   apv.

1. Izbuknīt.

Avoti: EH

izbuktēt   apv.

1. Gludinot izveidot vīli (biksēm).

Avoti: SLG

izbukurēt   apv.

1. Ļogoties vai streipuļojot iznākt (iziet).

Avoti: EH

izbūķēt   apv.

1. Izmazgāt (sārmā); izbalināt (sārmā).

Avoti: ViV

izbulderēt   apv.

1. Izbuldurēt.

Avoti: EH

izbuldurāt   apv.

1. Izbuldurēt.

Avoti: EH

izbuldurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.; niev.

1. Neskaidri, nesaprotami pateikt, izrunāt.

Avoti: LLVV

izbuldurēties   apv.

1. Darīt nedarbus, kārtīgi izdauzīties, traki muļķoties.

Avoti: ME, VeAT

izbumbarot   apv.

1. Izteikt klusi un rupjā balsī.

Avoti: EH

izbundzināt   sar.

1. Izdaudzināt.

Avoti: Sin

izbungāt   apv.

1. Izkult (ar vāli).

Avoti: ĒiV

izbungāties   apv.

1. Izklaudzināties; izklauvēties.

Avoti: ViV

izbungot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izspēlēt ar bungām.

// sar. Nemākulīgi atskaņot (parasti ar klavierēm, bungām).

2. apv. Pamodināt, uzmodināt.

Avoti: LLVV, EH

izbuntavāt   apv.

1. Iztraucēt (darbā).

Avoti: KiV

izbuntēt   apv.

1. Izēvelēt rievu.

2. Izgreznot.

Avoti: KV

izbuņģīt   apv.

1. Izēst, iztukšot.

Avoti: ME

izburbējis

1. Irdens.

Avoti: Sin

izburbēt   parasti 3. pers., -burbē, pag. -burbēja; intrans.

1. Kļūt irdenam, arī porainam.

2. Kļūt vietumis uztūkušam, vietumis pārklāties ar izsitumiem (piemēram, par seju, tās daļām).

Avoti: LLVV

izburbinēt   apv.

1. Izburbuļot.

Avoti: EH

izburbis

1. Izburbis.

Avoti: Sin

izburbt   parasti 3. pers., -burbst, pag. -burba; intrans.; parasti divd. formā: izburbis.

1. Izburbēt (1).

2. Izburbēt (2).

Avoti: LLVV

izburbulējis   sar.

1. Acains.

Avoti: Sin

izburbulēt   apv.

1. Izburbuļot.

2. Izburbēt.

Avoti: EH

izburbuļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Burbuļojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izburināt   apv.

1. Steigšus un nesaprotami runāt.

Avoti: EH

izburkšēt   -burkšu, -burkši, -burkš, pag. -burkšēju.

1. parasti 3. pers.; intrans. Burkšķot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. trans.; sar. Neapmierināti, īgni, paskaļi pateikt, izrunāt.

Avoti: LLVV

izburkšēties   apv.

1. Izrūkties (par pērkonu).

2. Neskaidri, arī īgni izrunāties; izbārties.

Avoti: ViV

izburkšināt   apv.

1. Grabot izbraukt, iebraukt.

2. Ar mašīnu kult (labību).

Avoti: EH

izburkšķēt   -burkšķu, -burkšķi, -burkšķ, pag. -burkšķēju,

1. parasti 3. pers.; intrans. Burkšķot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. trans.; sar. Neapmierināti, īgni, paskaļi pateikt, izrunāt.

Avoti: LLVV

izburmetēt   apv.

1. Steigšus un neskaidri izrunāt.

Avoti: EH

izburnīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; apv.

1. Izburzīt.

Avoti: LLVV

izburška   apv.

1. Vecs, pussabrucis priekšmets.

Avoti: KnG

izburt   -buru, -bur, -bur, pag. -būru; trans.

1. Burot sasniegt (kādu mērķi), iegūt (ko); ar burvību radīt, izveidot.

// pārn. Izzināt, izsecināt.

2. poēt. Izveidot, radīt (parasti ko skaistu, cildenu, vērtīgu).

Avoti: LLVV

izburtāt   apv.

1. Izburtot.

Avoti: KiV

izburties   -buros, -buries, -buras, pag. -būros; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz burt.

2. Savienojumā ar "cauri": ar pūlēm izskatīt, izlasīt (piemēram, grāmatu), arī izmācīties (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

izburtot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Lēni, ar grūtībām izlasīt.

Avoti: LLVV

izburzgulēt   apv.

1. Izburbuļot, izvirt.

Avoti: ME

izburzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Burzot padarīt viscaur mīkstāku, arī tīrāku.

2. apv. Pavirši izmazgāt (veļu).

Avoti: LLVV, KiV

izbust   apv.

1. Uzmosties, atmosties.

Avoti: EH

izbūt   parasti divd. formā: izbijis, retāk pag. -biju, -biji, -bija, dsk. -bijām, -bijāt, -bija; intrans.

1. Paiet, izzust.

Avoti: LLVV

izbūve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Darbība, process --> izbūvēt; izbūvēšana.

2. Izvirzīta (piemēram, celtnes, konstrukcijas) daļa.

Avoti: LLVV

izbūvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Būvējot izveidot.

Avoti: LLVV

izbūvēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; sar.

1. Izveidoties, izplesties (celtniecības gaitā).

Avoti: LLVV

izbūzelēties   apv.

1. Appērties (3).

Avoti: EH

izbužāt   apv.

1. Ieskāt, utot.

Avoti: ME

izbužināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Bužinot izpurināt, izjaukt (parasti matus, spalvu).

2. Kratot, purinot, spaidot padarīt mīkstu, elastīgu.

3. apv. Ieskāt, utot.

Avoti: LLVV, ME

izbužināties   apv.

1. Bužinot izpurināties.

Avoti: EH

izcakināt   žarg.

1. Izrotāt (ar daudziem nelieliem rotājuma elementiem).

Avoti: SLG

izcakot   apv.

1. Izrobot.

Avoti: ĒiV

izcaurumot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Padarīt viscaur caurumainu (piemēram, kādu priekšmetu).

Avoti: LLVV

izceikināt   apv.

1. Izgudrot, izdomāt.

Avoti: ĒiV

izcēlājs   -a, v.

1. Darītājs --> izcelt.

2. v. Ierīce, mašīna sakņu izcelšanai no augsnes.

Avoti: LLVV

izcelāt   apv.

1. Izcilāt.

Avoti: ĒiV

izcelāties   apv.

1. Izcilāties.

Avoti: ĒiV

izcēls   apv.

1. Dižs, augsts, cēls.

Avoti: ME

izcelsme   -es, s.; parasti vsk.

1. Rašanās, tapšanas, veidošanās process, arī apstākļi; izcelšanās, cilme.

Avoti: LLVV

izcelšanās   -ās, s.

1. Darbība, process --> izcelties.

2. Rašanās, tapšanas, veidošanās process, arī apstākļi; sabiedriskā vide, kur dzimis, audzis cilvēks.

Avoti: LLVV

izcelt   -ceļu, -cel, -ceļ, pag. -cēlu; trans.

1. Ceļot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml).

// sar. Izvilkt (no ūdens); izmakšķerēt.

// vienk. Izzagt.

2. Izsliet (piemēram, galvu) - par cilvēku; izvirzīt uz augšu (ķermeņa daļu).

3. Likt vai ļaut doties (krastā no ūdens transportlīdzekļa pēc brauciena).

4. Iztraucēt, izbiedēt (dzīvniekus) tā, ka (tie) sāk lidot, skriet.

5. sar. Iztraucēt (parasti guļošu cilvēku).

6. Izvirzīt kā svarīgāko vai galveno, padarot labāk uztveramu.

7. žarg. Izsaukt (mācību stundā).

Avoti: LLVV, SLG

izcelties   -ceļos, -celies, -ceļas, pag. -cēlos; refl.

1. Ceļoties izvirzīties, pacelties uz augšu (no kurienes, kur u. tml.).

// pareti. Piecelties, uzcelties (no gultas).

2. Izkāpt (krastā no ūdens transportlīdzekļa pēc brauciena).

3. Krasi atdalīties (no apkārtējā, arī kontrastēt ar apkārtējo).

4. Būt pārākam un pievērst sev uzmanību.

5. parasti 3. pers. Pēkšņi iesākties, rasties.

// pareti. Par parādībām dabā.

// pareti. Izveidoties.

Avoti: LLVV

izcēlums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> izcelt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izcelt (5).

3. Izcilnis, paaugstinājums.

Avoti: LLVV

izceļot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. intrans. Atstāt līdzšinējo dzīvesvietu (parasti uz ilgāku laiku un tālu no pastāvīgās dzīvesvietas); aizceļot (parasti par daudziem vai visiem).

2. trans. Ceļojot pabūt (daudzās vai visās vietās); ceļojot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā); apceļot.

Avoti: LLVV

izceļotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas izceļo (1) vai ir izceļojis.

2. Dzīvnieks, kas maina apmešanās vietu.

Avoti: LLVV

izceļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ceļot.

Avoti: LLVV

izcementēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izklāt ar cementa segumu.

Avoti: LLVV

izcenkoties   apv.

1. Izbārties.

Avoti: EH

izcenojums   -a, v.

1. Gabaldarba algas elements; noteikta samaksa par katru ražotu produkcijas vienību vai veiktu operāciju.

Avoti: LLVV

izcenot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Aprēķināt, noteikt (kam) cenu, izmaksu vai apmaksu.

Avoti: LLVV

izcenst   apv.

1. Censties, panākt.

Avoti: ME

izcensties   apv.

1. Censties tikt uz augšu.

Avoti: ME

izcenterēt   apv.

1. Nokrejot (pienu) ar separatoru.

Avoti: ViV

izcentrēt   apv.

1. Nokrejot (pienu) ar separatoru.

Avoti: BB

izcepināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Lēnām izcept.

// pārn.; sar. Ļoti spēcīgi sildot, karsējot, nogurdināt (par sauli).

Avoti: LLVV

izcepināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; sar.

1. Refl. --> izcepināt.

Avoti: LLVV

izcept   -cepu, -cep, -cep, pag. -cepu.

1. trans. Cepot panākt, ka (kas) iegūst vēlamo gatavības pakāpi.

2. intrans. Izcepties.

Avoti: LLVV

izcepties   parasti 3. pers., -cepas, pag. -cepās; refl.

1. Tiekot ceptam, iegūt vēlamo gatavības pakāpi.

Avoti: LLVV

izcerēt   apv.

1. Zaudēt cerības.

Avoti: ME

izcerēties   -ceros, -ceries, -ceras, pag. -cerējos; refl.

1. Ilgāku laiku, ļoti cerēt.

Avoti: LLVV

izcērot   apv.

1. Ķepuroties, spārdīties, brīvi pārvietoties (par mazu bērnu).

Avoti: ME

izcērtāt   apv.

1. Nemākulīgi, īsiem vēzieniem izpļaustīt, izpļaut.

Avoti: ViV

izcērtāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz (nemākulīgi, īsiem vēzieniem) pļaustīt, pļaut.

Avoti: ViV

izciemāties   apv.

1. Izciemoties.

Avoti: EH

izciemot   apv.

1. Apciemojot pabūt (vairākās vai daudzās vietās).

Avoti: ĒiV

izciemoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku ciemoties; ciemoties un pabeigt ciemoties.

Avoti: LLVV

izcienāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Bagātīgi, devīgi pacienāt.

2. reti. Cienājot izdalīt (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

izcienīt   apv.

1. Pacienāt.

Avoti: KiV

izcienīt   apv.

1. Ar neatlaidību, aktīvu darbību iegūt.

Avoti: KiV

izcierēties   žarg.

1. Izstaigāties.

Avoti: SLG

izciest   -ciešu, -ciet, -cieš, pag. -cietu; trans.

1. Ciest un pārstāt ciest.

2. Pārdzīvot (ar sāpēm, ciešanām saistītu norisi).

3. Saņemt, pārdzīvot (sodu); būt, atrasties piespriestā soda režīmā.

Avoti: LLVV

izciesties   -ciešos, -cieties, -ciešas, pag. -cietos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ciest.

Avoti: LLVV

izcietība   apv.

1. Izturība.

Avoti: ME

izcieties   apv.

1. Izsalcis.

Avoti: Sin

izcigināties   apv.

1. Bieži un veltīgi cigināt (saukt "cig! cig!").

Avoti: ME

izcīkāties   apv.

1. Izplūkties (parasti par gaiļiem).

Avoti: ViV

izcīkstēties   -os, -ies, -as, pag. -ējos, refl.

1. Ilgāku laiku, daudz cīkstēties.

Avoti: LLVV

izcīkstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz cīkstēties.

Avoti: LLVV

izcila   apv.

1. Pirmais ecējums.

2. Trešā kārta virvei.

3. Kurmja cēlums.

4. Apsēta un aparta zeme.

5. Uzarts lauks.

Avoti: EH

izcilāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Cilājot pārvietot (daudz vai visu).

2. pareti. Aplūkot un iztirzāt (daudzus vai visus jautājumus, priekšlikumus).

Avoti: LLVV

izcilāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz cilāt.

2. parasti 3. pers. Tikt izcilātam.

Avoti: LLVV

izcildināt   apv.

1. Izlielīt.

Avoti: EH

izcilība   -as, s.; parasti vsk.

1. Izcilas sekmes (mācību nobeigumā, galīgajā novērtējumā).

2. Vispārināta īpašība --> izcils (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izcilīgs   apv.

1. Tāds, kas izceļas (izvirzās) uz āru, tāds, kas izspiežas (uz āru).

Avoti: ME

izcilināt   apv.

1. Izcilāt.

Avoti: EH

izcilins   apv.

1. Caurumains, irdens, drupans, čaugans.

Avoti: KV

izcilizspiedums   novec.

1. Paņēmiens, ar krāsu vai bez tās iegūt izspiestu paaugstinātu vai padziļinātu iespiedumu no iegravētas vai ar burtiem saliktas formas.

Avoti: KV

izcilnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kam ir izcilas sekmes, panākumi.

// pareti. Izcili labs īpatnis, eksemplārs (parasti augs).

Avoti: LLVV

izcilnis   -ļņa, v.

1. Izvirzījums (priekšmeta) virsmā; vieta vai priekšmets, kas izdalās no apkārtnes ar savu augstumu.

2. novec. Iespieddarbu salikumā trekni, pustrekni, kursīvi u. c. izcili burti.

Avoti: LLVV, LE

izcilnītis

1. Dem. --> izcilnis.

Avoti: Sin

izcilošs   novec.

1. Izcils.

Avoti: VkG

izcilpāt   apv.

1. Izcilpot (parasti par zaķi).

Avoti: KiV

izcilpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Cilpojot izskriet (parasti par zaķi).

// pārn.; sar. Par cilvēku.

Avoti: LLVV

izcilpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz cilpot (parasti par zaķi).

// pārn.; sar. Par cilvēku.

Avoti: LLVV

izcils   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt lielas spējas, prasme; ievērojams, ļoti spējīgs.

2. Tāds, kas atšķiras ar sevišķu kvalitāti (piemēram, ar labumu, lielumu, nozīmīgumu).

Avoti: LLVV

izcilspiedums

1. Attēla iegūšana ar speciālām iespiedformām, deformējot papīru ar lielu spiedienu.

Avoti: ZTV

izcilt

1. Pacelties.

Avoti: Sin

izcilts   novec.

1. Augsts, cēls.

Avoti: KV

izcilu   apst.; reti

1. Izcili; izcilus.

Avoti: LLVV

izcilus   apst.; reti

1. Izcili; izcilu.

Avoti: LLVV

izcinēt   apv.

1. Lodējot pārklāt.

Avoti: KiV

izcīnīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Iegūt, sasniegt (bruņotā cīņā, karā).

// parasti savienojumā ar "kauja", "cīņa", "karš". Cīnīties un pabeigt cīnīties (bruņotā cīņā, karā).

2. Ar neatlaidību, aktīvu darbību sasniegt.

// parasti savienojumā ar "cīņa". Censties pārvarēt (ko sarežģītos, grūtos apstākļos).

Avoti: LLVV

izcīnīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz cīnīties.

2. Aktīvi pretojoties, pārvarēt grūtības, briesmas.

3. sar. Ar grūtībām izkļūt cauri (kam), caur (ko).

Avoti: LLVV

izcīņa   -as, s.

1. parasti vsk. Sasniegšana, iegūšana ar cīņu; izcīnīšana.

2. Sacensība, cenšanās iegūt (sportā balvu, uzvaru u. tml.).

Avoti: LLVV

izcīpāt   apv.

1. Izvilkt, izmudžināt.

Avoti: ViV

izcīpāties   apv.

1. Izplūkties (parasti par gaiļiem).

Avoti: ViV

izcīpslot   apv.

1. Izņemt cīpslas, atdalīt cīpslas no gaļas, aknām u. c.

Avoti: VV

izcīrēt   apv.

1. Glūnēt lai noķertu.

Avoti: EH

izcirksnis   apv.

1. Izcirsts meža gabals.

Avoti: KV

izcirmeņots   apv.

1. Tārpains, cirmains.

Avoti: EH

izcirpt   -cērpu, -cērp, -cērp, pag. -cirpu; trans.

1. Izgriezt ar dzirklēm vai speciālu ierīci (vilnu).

// sar. Izgriezt (matus, bārdu, ūsas).

2. Nocirpt (kādā ķermeņa daļā vilnu).

// sar. Nogriezt matus, bārdu, ūsas (kādā ķermeņa daļā).

Avoti: LLVV

izcirst   -cērtu, -cērt, -cērt, pag. -cirtu; trans.

1. Cērtot izveidot (kur caurumu, spraugu u. tml).

2. Cērtot, kaļot izveidot (parasti skulptūru).

3. Nocirst (daudz vai visu).

4. Cērtot padarīt klaju, brīvu, bez kokiem.

5. Cērtot atdalīt, iegūt (no kautķermeņa).

Avoti: LLVV

izcirsties   -cērtos, -cērties, -cērtas, pag. -cirtos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz cirst.

2. Cīnoties (parasti ar zobenu), izlauzties cauri (kam), caur (ko).

Avoti: LLVV

izcirtējs   -a, v.

1. Darītājs --> izcirst.

2. v. Savienojumā "gaļas izcirtējs": cilvēks, kas sadala kautķermeni noteikta veida gaļas gabalos (piemēram, pārdošanai).

Avoti: LLVV

izcirtumiņš

1. Dem. --> izcirtums.

Avoti: LV93

izcirtums   -a, v.

1. Vieta mežā, kur ir izcirsti koki.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izcirst (1).

3. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> izcirst(4).

Avoti: LLVV

izcollēt   apv.

1. Izzagt.

Avoti: ViV

izcujināties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz rīdīt, sakot "cui!".

Avoti: ViV

izcūkāt   apv.

1. Izmuļķot, apmānīt; ļauni izjokot.

2. Izbojāt, sabojāt.

Avoti: ĒiV

izcūkāties   apv.

1. Izrīkoties nevīžīgi, nekārtīgi, ko sajaucot, sabojājot u. tml.

Avoti: ĒiV

izcūkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; vienk.

1. Ļauni izjokot (kādu), nodarot tīšu, ļaunprātīgu kaitējumu.

2. Izbojāt, sabojāt (parasti tīšām).

Avoti: LLVV

izcūkoties   apv.

1. Pilnībā izzobot, sabojāt.

Avoti: EH

izčābarāt   apv.

1. Kļūt porainam, drupanam, izgaist.

Avoti: ME

izčabarēt   apv.

1. Sabojāt, iznīcināt.

Avoti: EH

izčabāt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: EH

izčabēt   apv.

1. Izkalst, kļūt čabošam (par kādu augli, sīpolu u. c.).

Avoti: MiV

izčabināt   apv.

1. Viegli izpurināt; viegli purinot, padarīt irdenu.

2. Izpļāpāt.

3. Veikt dzimumaktu ar meiteni.

4. Čabot iziet (iznākt).

5. Uzčubināt, taustot viegli izpurināt.

6. Izlutināt.

Avoti: ĒiV, EH

izčabināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz čabināt.

2. apv. Sagatavoties.

Avoti: LLVV, EH

izčabinēt   apv.

1. Čabot iziet (iznākt).

Avoti: EH

izčagāt   apv.

1. Izknābāt.

Avoti: MiV

izčāgāt   apv.

1. Kļūt porainam, viscaur irdenam.

2. Izknābāt kodolu un čaulu atstāt.

Avoti: ME, EH

izčāgāt   apv.

1. Slikti nopļaut.

Avoti: EH

izčagināt   apv.

1. Padarīt (viscaur) irdenu; uzirdināt.

Avoti: ĒiV

izčakarēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; vienk.

1. Izbikstīt, izrušināt, izrakņāt (parasti, ko meklējot).

2. sar. Izbojāt.

3. sar. Kaitēt (kādam).

Avoti: LLVV, SLG

izčakarēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; vienk.

1. Ilgāku laiku, daudz bikstīt, rušināt, rakņāt (parasti, ko meklējot).

Avoti: LLVV

izčakāt   apv.

1. Izrakņāt, izbakstīt; sabojāt (ēdienu).

2. Bakstot, rakņājot (ar kādu rīku), izdabūt (no kurienes, kur).

Avoti: ĒiV, MiV

izčākstējis

1. Irdens, čaugans.

Avoti: Sin

izčakstēt   apv.

1. Izčaukstēt, izčākstēt.

2. Neveikties, neizdoties.

Avoti: EH

izčākstēt   parasti 3. pers., -čākst, pag. -čākstēja; intrans.

1. Kūstot kļūt viscaur irdenam (parasti par sniegu, ledu).

2. Pūstot, bojājoties kļūt viscaur irdenam, nestipram.

3. Izsīkt.

4. sar. Izzust, iznīkt, arī izbeigties.

5. Sabojāties (par veselību).

Avoti: LLVV

izčakstināt   apv.

1. Izpļāpāt.

2. Čapstinot apēst.

3. Čakstinot pārmeklēt (sienu vai salmus).

4. Rūpīgi izkult.

5. Izrušināt, izirdināt, izčubināt.

6. Izmīstīt.

Avoti: EH

izčakstināties   apv.

1. Pietiekoši čapstināt (radot noteiktas skaņas).

2. Kādu laiku čaukstinot meklēt (sienā vai salmos).

3. Pietiekami pļāpāt.

Avoti: EH

izčalbāt   apv.

1. Izmīņāt.

Avoti: EH

izčalīties   apv.

1. Izčaloties.

Avoti: EH

izčalnāt   apv.

1. Izrakņāt (izvēloties labāko, garšīgāko).

Avoti: EH

izčalot

1. Izstāstīt.

2. Izplūstot radīt skanīgu, dzidru troksni (par upi, ūdeni u. tml.).

Avoti: Sin

izčaloties   novec.

1. Izpļāpāties.

Avoti: KV

izčamarēt   apv.

1. Neatļauti izspiegot.

Avoti: EH

izčamdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Iztaustīt, izgrābstīt (parasti, ko meklējot).

2. apv. Izpostīt.

3. apv. Aizdzīt, izdzīt.

Avoti: LLVV, ME

izčamdīties   apv.

1. Kādu laiku meklējot taustīties.

Avoti: EH

izčammāt   apv.

1. Tūļīgi, neveikli, arī nekārtīgi ko darot, izbojāt.

Avoti: ĒiV

izčammāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz, tūļīgi, neveikli (ko) darīt; iztūļāties.

Avoti: ViV

izčampāt   apv.

1. Izņemt visu no trauka.

Avoti: ME

izčančēt   apv.

1. Vēlreiz izkratīt jau izkultu labību, lai atdalītu atlikušos graudus.

2. Savandīt, izrakņāt, izjaukt.

Avoti: ME, VeAT

izčankarēt   apv.

1. Iztirgot, par nieka naudu pārdot, izsaimniekot.

Avoti: ME, ULW

izčāpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Čāpojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml).

2. Čāpojot izvirzīties cauri (kam), caur (ko).

Avoti: LLVV

izčāpot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.

1. Čāpojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml).

2. Čāpojot izvirzīties cauri (kam), caur (ko).

Avoti: LLVV

izčāpt   apv.

1. Izrūgt.

Avoti: MiV

izčarkstēt   apv.

1. Satrunēt, izburbēt, izčākstēt.

Avoti: ME

izčaugāt   apv.

1. Kļūt mīkstam.

Avoti: KV

izčaugnāt   apv.

1. Izčaugāt.

Avoti: EH

izčauksterēt   apv.

1. Izžūstot sakrunkāties un salocīties.

Avoti: EH

izčaukstēt

1. Izburbēt, kurtēt.

Avoti: Sin

izčaukstēties   sar.

1. Izrunāties.

Avoti: Sin

izčaukstināt   apv.

1. Čabot iziet (iznākt).

Avoti: EH

izčaukstināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz čaukstināt.

Avoti: LLVV

izčaukstrēt   apv.

1. Izčaukstēt.

Avoti: EH

izčaukstrēt   apv.

1. Ar krāsns slotu izslaucīt (krasni).

Avoti: EH

izčauksturēt   apv.

1. Ar krāsns slotu izslaucīt (krasni).

Avoti: EH

izčaulēt   apv.

1. Izlobīt.

Avoti: EH

izčauloties   apv.

1. Izlobīties.

Avoti: ME

izčaumalot   apv.

1. Izlobīt.

Avoti: EH

izčaurēt   apv.

1. Izžūt, izkalst, nosusēt.

2. Kļūt irdenam, porainam.

Avoti: ME

izčaurēties   apv.

1. Izžūt, izkalst, nosusēt.

2. Kļūt irdenam, porainam.

Avoti: ME

izčauvēt   apv.

1. Iztraucēt, iztramdīt.

Avoti: ME

izčavāt   apv.

1. Izkravāt (sienu vai labību no vezuma).

2. Izdzīt, izmest.

Avoti: EH

izčavāties   apv.

1. Pēc sirds patikas izpļāpāties.

Avoti: ME

izčavināties   apv.

1. Pēc sirds patikas izpļāpāties.

Avoti: ME

izčebēt   apv.

1. Izjukt (2).

2. Nomirt.

Avoti: EH

izčegnīt   apv.

1. Izirdināt.

Avoti: EH

izčekot   žarg.

1. Pārbaudīt.

2. Izsekot; noteikt atrašanās vietu.

Avoti: SLG

izčēksnējis   apv.

1. Izčērkstējis, čaugans.

Avoti: EH

izčēkstēt   apv.

1. Kļūt neskanīgam, čērkstošam (par balsi).

Avoti: ViV

izčērkstējis   apv.

1. Irdens, satrunējis, porains.

Avoti: ME

izčibēt   parasti 3. pers., -čib, pag. -čibēja; intrans.; sar.

1. Pazust.

Avoti: LLVV

izčibēties   apv.

1. Pazust, izgaist.

Avoti: EH

izčibināt   apv.

1. Izsmiet.

Avoti: KV, ME

izčibināt   apv.

1. Laipni apkalpot; uztaisīt gultu.

2. Izlutināt.

Avoti: KV, ME

izčibināt   apv.

1. Lēnām iznākt.

Avoti: KV, ME

izčīčēt   apv.

1. Kļūt plānam, caurspīdīgam (par nonēsātu veļu).

Avoti: ME, VeAT

izčiebt   apv.

1. Izčiept.

Avoti: ME

izčiepstēt   -čiepstu, -čiepsti, -čiepst, pag. -čiepstēju, trans.

1. Čiepstot izdot (skaņas) un apklust.

// pārn. Smalkā balsī pateikt, izrunāt.

Avoti: MLVV

izčiepstēties   -čiepstos, -čiepsties, -čiepstas, pag. -čiepstējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz čiepstēt.

Avoti: LLVV

izčiept   -čiepju, -čiep, -čiepj, pag. -čiepu; trans.; sar.

1. Izzagt (ko tādu, kam ir neliela vērtība).

Avoti: LLVV

izčigānēt   apv.

1. Izdiedelēt; izlūgties.

Avoti: ViV

izčigānēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz diedelēt, lūgties; izdiedelēties, izlūgties.

Avoti: ViV

izčīgāt   apv.

1. Nemākulīgi izspēlēt, atskaņot (uz vijoles).

Avoti: ViV

izčīgāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz nemākulīgi spēlēt (vijoli).

Avoti: ViV

izčiknīt   apv.

1. Ar grūtībām izvilkt.

Avoti: EH

izčiknīties   apv.

1. Kādu laiku nesekmīgi nopūlēties.

Avoti: EH

izčīkstēt   -čīkstu, -čīksti, -čīkst, pag. -čīkstēju.

1. parasti 3. pers.; intrans.; pareti. Izgrabēt, izļodzīties.

2. trans.; sar. Izčinkstēt.

Avoti: LLVV

izčīkstēties   -čīkstos, -čīksties, -čīkstas, pag. -čīkstējos; refl.; sar.

1. Izčinkstēties (1).

2. Izčinkstēties (2).

Avoti: LLVV

izčikstīt   apv.

1. Izbikstīt.

Avoti: ME

izčingāt   apv.

1. Iztīrīt, izslaucīt.

2. Izdiedelēt; izlūgties.

Avoti: ME, ViV

izčinkāt   žarg.

1. Izlūgties.

Avoti: SLG

izčinkstēt   -činkstu, -činksti, -činkst, pag. -činkstēju; trans.; sar.

1. Raudulīgi izlūgt.

Avoti: LLVV

izčinkstēties   -činkstos, -činksties, -činkstas, pag. -činkstējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kaprīzi, paklusi raudāt (parasti par bērniem).

2. sar. Ilgāku laiku, daudz gausties, žēloties; žēli, raudulīgi izlūgties.

Avoti: LLVV

izčirkāt   apv.

1. Izdedzināt sērkociņus (daudzus vai visus, vienu pēc otra).

Avoti: EH

izčirkstināt   apv., iron.

1. Izslaukt (ļoti mazu kā daudzumu).

Avoti: KiV

izčirmināts   apv.

1. Kukaiņu sagrauzts.

Avoti: ME

izčivināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz čivināt.

Avoti: LLVV

izčognes   apv.

1. Izčērkstējis, čaugans.

Avoti: EH

izčokāt   apv.

1. Izrakņāt, izbakstīt.

2. Bakstot, rakņājot (ar kādu rīku), izdabūt (no kurienes, kur).

Avoti: ĒiV

izčokāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz rakņāt, bakstīt.

Avoti: ViV

izčokerēt   apv.

1. Izčukāt.

Avoti: EH

izčokurēt   apv.

1. Iztīrīt, izbakstīt, izbikstīt.

Avoti: ME

izčolāties   apv.

1. No sirds izpļāpāties.

Avoti: EH

izčolpat   apv.

1. Izbradāt.

Avoti: EH

izčomerēts   apv.

1. Bojāts, kukaiņu izēsts.

Avoti: EH

izčommāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz, tūļīgi, neveikli (ko) darīt; iztūļāties.

Avoti: ViV

izčopāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz lēni, gausi (ko) darīt; iztūļāties.

Avoti: ViV

izčopīt   apv.

1. Slepus izzagt.

Avoti: EH

izčopt   apv.

1. Izēst; izzagt.

Avoti: ME

izčubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Čubināt un pabeigt čubināt.

2. Pamatīgi sadalīt, uzirdināt.

3. apv. Izplikšķināt, izskūpstīt, iztaustīt.

Avoti: LLVV, ME, VeAT

izčubināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz čubināties.

2. apv. Aptaustīties, iztaustīt, nelietderīgi pavadīt laiku.

Avoti: LLVV, ME, VeAT

izčučāties   apv.

1. Izgulēties.

Avoti: ViV

izčučēt   apv.

1. Izgulēt (miegu).

Avoti: EH

izčučēties   bērnu val.

1. Izgulēties.

Avoti: Sin

izčudīt   apv.

1. Izrīkot, izkomandēt.

2. Izčukstīt, izbakstīt.

Avoti: KnG, EH

izčūgarāt   apv.

1. Kļūt irdenam, drupanam, mīkstam.

Avoti: ME

izčukāt   apv.

1. Izrakņāt, izbakstīt.

Avoti: ViV

izčukāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz rakņāt, bakstīt.

Avoti: ViV

izčuknīt   apv.

1. Izrakņāt, izbakstīt.

Avoti: ME

izčuksnāt   apv.

1. Izčukstīt.

Avoti: EH

izčukstēt   -čukstu, -čuksti, -čukst, pag. -čukstēju; trans.

1. Čukstus pateikt, izrunāt.

Avoti: LLVV

izčukstēt   apv.

1. Nonīkt, bojāties, izjukt.

Avoti: EH

izčūkstēt   apv.

1. Čūkstot iztvaikot.

2. Izbeigties; izzust.

3. Smagi un pārlieku intensīvi strādājot krist nespēkā.

4. Iztvaikot.

Avoti: ViV, EH

izčukstēties   -čukstos, -čuksties, -čukstas, pag. -čukstējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz čukstēt, arī čukstēties.

Avoti: LLVV

izčūkstināt   apv.

1. Izčurkstināt.

Avoti: ME

izčukstīt   apv.

1. Izbakstīt; izrakņāt; iztaustīt.

Avoti: ViV

izčukstīties   apv.

1. Izrakņāties, izbakstīties (piemēram, ko meklējot).

Avoti: ViV

izčūlāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; intrans.

1. Izčūlot.

Avoti: LLVV

izčulināt   apv.

1. Rūpīgi apkopt.

Avoti: KiV

izčūlot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Čūlot un pabeigt čūlot.

Avoti: LLVV

izčumalāt   apv.

1. Izlobīt.

Avoti: EH

izčumalēt   apv.

1. Izlobīt (riekstus, zirņus, pupas).

Avoti: MiV

izčumaloties   apv.

1. Izčauloties.

Avoti: EH

izčunčināt   apv.

1. Izlolot, izlutināt.

Avoti: KV

izčunčināt   apv.

1. Nelielos rikšos izbraukt.

Avoti: EH

izčupinēt   apv.

1. Meklējot pārbaudīt, iztaustīt; izčamdīt.

Avoti: KiV

izčūpstināt   apv.

1. Izsūkāt.

Avoti: ĒiV

izčupt   apv.

1. Nozagt.

Avoti: EH

izčurāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, sar.

1. Urinējot izvadīt no organisma.

Avoti: SLG

izčurāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos, sar.

1. Urinēt un beigt urinēt.

Avoti: ĒiV, SLG

izčurēt   apv.

1. Izputēt.

Avoti: EH

izčurēt   apv.

1. Izčurāties.

Avoti: EH

izčurēt   apv.

1. Čurkstot izcept.

Avoti: EH

izčurināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, sar.

1. Ļaut iztecēt.

2. Likt (bērnu) urinēt.

Avoti: KV, EH

izčurkstēt   parasti 3. pers., -čurkst, pag. -čurkstēja, nepārej.

1. Cepoties, čurkstot iztecēt taukos (par treknu gaļu); karstumā, čurkstot izkust, satecēt (par taukiem, sviestu).

Avoti: LV87

izčurkstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izcept, taukiem čurkstot.

2. apv. Par daudz stipri izcept.

Avoti: LLVV, EH

izčūroties   apv.

1. Sacelties (par mīklu).

Avoti: KV

izčūžēt   apv.

1. Izsvilpt.

Avoti: EH

izčužināt   apv.

1. Izčubināt.

Avoti: EH

izčūžināt   apv.

1. Izept (gaļu) pannā uz lēnas uguns.

Avoti: ME, VeAT

izd.   saīs.

1. Izdevējs; izdevis; izdevums; izdots.

Avoti: i2

izdaba   apv.

1. Tāds, kas cenšas katram pakalpot, iztapt, izpatikt; izdabis.

Avoti: ĒiV, EH

izdabāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju.

1. intrans. Izdarīt tā, kā (kādam) patīk; iztapt, izpatikt.

2. trans. Izdarīt.

Avoti: LLVV

izdabātājs

1. Tāds, kas izdabā.

izdabīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas izdabā (1); iztapīgs, pieglaimīgs.

Avoti: LLVV

izdabināt   apv.

1. Izlutināt.

Avoti: KV

izdabis   apv.

1. Tāds, kas cenšas katram pakalpot, patikt.

Avoti: KV

izdabot   apv.

1. Panākt, ka iznāk, izvirzās (no kurienes, kur); izvilkt.

2. Iegūt, sagādāt (parasti ar grūtībām).

3. Izdabāt (1).

Avoti: ĒiV

izdabt   apv.

1. Izdabāt.

Avoti: EH

izdābt   apv.

1. Izdabāt, iztapt.

Avoti: ME

izdabūt   -dabūju, -dabū, -dabū, pag. -dabūju; trans.

1. Panākt, parasti ar pūlēm, grūtībām, ka izkļūst, izvirzās (no kurienes, kur u. tml).

2. Panākt, parasti ar pūlēm, grūtībām, ka izkļūst, izvirzās cauri (kam), caur (ko); izvirzīt cauri (kam), caur (ko), parasti ar pūlēm, grūtībām.

3. Pateikt, izrunāt (parasti ar pūlēm, grūtībām).

4. Iegūt (no kāda), parasti ar pūlēm, neatlaidību.

Avoti: LLVV

izdabūt   apv.

1. Izdabāt.

Avoti: EH

izdadāt   apv.

1. Iztrūdēt.

Avoti: ĒiV

izdādāt   apv.

1. Izdāļāt, atdot.

Avoti: ME

Izdagas   vietv.

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Izdegas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Izdagys   vietv.

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Izdegas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

izdailāt   apv.

1. Izdaiļot.

Avoti: KiV

izdailējums   apv.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izdailēt.

Avoti: EH

izdailēt   apv.

1. Izdaiļot.

Avoti: ME

izdailēties   apv.

1. Izdaiļoties.

Avoti: ME

izdailināt

1. Izrotāt.

Avoti: Sin

izdailināties   apv.

1. Izdaiļoties.

Avoti: EH

izdaiļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt daiļu, patīkamu.

2. Izkopt, padarīt garīgi bagātāku.

Avoti: LLVV

izdaiļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Padarīt sevi daiļu (piemēram, ar rotas lietām); izrotāties, izgreznoties.

Avoti: LLVV

izdaiņoties   apv.

1. Pēc sirds patikas izdziedāties.

Avoti: ME

izdairīties   apv.

1. Izrauties.

Avoti: KV, ME

izdairīties   apv.

1. Izblandīties.

Avoti: KV, ME

izdairīties   apv.

1. Skaldīties.

Avoti: KV, ME

izdakarēt   apv.

1. Izdiedelēt; izlūgties.

2. Pavest, piegulēt.

Avoti: ViV, EH

izdakāt   apv.

1. Izbakstīt.

Avoti: EH

izdakstīt   apv.

1. Vieglprātīgi atdot prom, izdalīt, izšķērdēt; izdāstīt.

Avoti: ĒiV, KV

izdakstīt   apv.

1. Bakstot un durstot pārbaudīt, pārmeklēt.

Avoti: EH

izdakšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izkraut ar dakšām.

Avoti: LLVV

izdakterēt   apv.

1. Izārstēt.

Avoti: ĒiV

izdalbāt   apv.

1. Izjaukt ar dalbu.

2. Izmīņāt.

3. Ar mokām izprasīt.

4. Ar stangu izdzīt zivis no paceres vai cilvēkus no istabas.

5. Izsist (putekļus no drēbēm).

Avoti: KV, ME

izdalbāt   apv.

1. Ar cērtni izdobt sili, bišu stropu u. tml.

Avoti: ME

izdalbāt   apv.; hip.

1. Izdabāt.

Avoti: ME

izdale   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> izdalīt (1); izdalīšana.

2. Darbība, process --> izdalīt (2); izdalīšana, izdalīšanās.

Avoti: LLVV

izdalījumi   -u, v.; tikai dsk.; biol.

1. Viela, vielu maisījums, ko izdala organismi, orgāni.

Avoti: LLVV

izdalināt   apv.

1. Izdalīt, izdāvāt, sadalīt.

Avoti: EH

izdalīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Sadalīt un izsniegt (katram daļu no kopuma).

2. Panākt, būt par cēloni, ka (piemēram, viela) izdalās (no kāda ķīmiska savienojuma, vielu maisījuma).

3. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) krasi atšķiras (no pārējā, no apkārtējā).

4. mat. Dalīt un pabeigt dalīt.

Avoti: LLVV

izdalītājpieturzīmes   -mju, vsk. izdalītājpieturzīme, -es, s.; val.

1. Pieturzīmes, ar kurām izdala vārdus vai vārdu savienojumus (piemēram, iekavas, pēdiņas).

Avoti: LLVV

izdalītājsistēma

1. Augu šūnas un audi, kuros vielmaiņas rezultātā veidojas sekrēti, kas uzkrājas tajos vai arī izdalās uz āru.

Avoti: LPE

izdalīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Sadalīties vairākās vai daudzās daļās (pa vienam vai nelielās grupās, parasti, virzoties uz dažādām pusēm); izklīst (1).

2. Krasi atšķirties (no pārējā, no apkārtējā); izcelties (3).

3. parasti 3. pers. Rasties un nodalīties, nošķirties (no kāda ķīmiska savienojuma, vielu maisījuma) - par vielu.

Avoti: LLVV

izdalsāt   apv.

1. Izstaigāt (1).

Avoti: EH

izdaļāt   apv.

1. Sadalīt, izdalīt.

Avoti: EH

izdāļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Izdalīt (daudz vai visu), atdot daudziem.

Avoti: LLVV

izdaļģēt   apv.

1. Izmīdīt, izrakņāt.

Avoti: ME

izdampēt   apv.

1. Izkult (labību) ar kuļmašīnu, ko darbina lokomobile.

2. Strādāt pie labības kulšanas (vairākās vai visās vietās).

Avoti: ĒiV

izdancāt   apv.

1. Izdancot.

Avoti: EH

izdancāties   apv.

1. Izdancoties.

Avoti: EH

izdancināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. novec. Ilgāku laiku, daudz dancināt; dancināt un pabeigt dancināt.

2. sar. Izkalpināt.

3. apv. Likt izlēkāties, izskraidīties; panākt, ka izlēkājas, izskraidās.

Avoti: LLVV, ĒiV

izdancot   -oju, -o, -o, pag. -oju; novec.

1. intrans. Izdejot (1).

2. trans. Izdejot (2).

3. trans. Izdejot (3).

Avoti: LLVV

izdancotājs   apv.

1. Izdabātājs.

Avoti: Sin

izdancoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; novec.

1. Izdejoties.

// trans.

2. apv. Izskraidīties, izlēkāties.

Avoti: LLVV, ĒiV

izdandalāties   apv.

1. Iztrakoties, izbļaustīties (kā čigāni).

2. Atdarināt čigānus runā un kustībās.

Avoti: EH

izdangāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Dangājot padarīt viscaur bedrainu, nelīdzenu (piemēram, ceļu); dangājot radīt, izveidot (kur bedres, iedobumus u. tml.).

Avoti: LLVV

izdangāts

1. Bedrains, grambains.

Avoti: Sin

izdankoties   apv.

1. Veltīgi mēģināt pierunāt.

Avoti: ME, VeAT

izdaņgināt   apv.

1. Izlikt no dzīvokļa, padzīt no dzīvesvietas.

Avoti: NeV

izdaņģināt   apv.

1. Izlikt ārā.

Avoti: EH

izdarāms

1. Realizējams, iespējams.

Avoti: Sin

izdaras   apv.

1. Pēc dzijas vai audumu krāsošanas palikušais šķidrums.

Avoti: KiV

izdaravāt   apv.

1. Uzdāvināt.

Avoti: KiV

izdarbināt   apv.

1. Nostrādināt, nodarbināt, nomocīt ar darbiem.

Avoti: ME, VeAT

izdarboties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz darboties.

2. Tiekot turētam, glabātam (nepiemērotos apstākļos), pakāpeniski pārveidoties, zaudēt kvalitāti, vēlamās īpašības (par vielām).

Avoti: LLVV, ViV

izdārdēt   parasti 3. pers., -dārd, pag. -dārdēja; intrans.

1. Dārdot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. apv. Kļūt nestipram, bojātam.

Avoti: LLVV, MiV

izdārdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. parasti 3. pers.; intrans. Dārdinot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. trans. Dārdinot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml).

Avoti: LLVV

izdare   apv.

1. Izdarīšanās, izrīkošanās; izdarība.

Avoti: ĒiV

izdarība   -as, s.

1. Vispārināta īpašība --> izdarīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Rīcība, darbība; arī paņēmiens.

Avoti: LLVV

izdarīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Veikls, darbīgs, aktīvs (par cilvēku).

Avoti: LLVV

izdarījums   apv.

1. Padarīt, piepildīt.

2. Izkārnījumi.

Avoti: ME

izdarināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Izgatavot.

2. Apcirst (kokam zarus).

3. apv. Uzlabot, koriģēt.

4. apv. Nolīst, nocirst mežu.

5. Izdarināt (alu).

6. Izkastrēt.

Avoti: LLVV, ME

izdarīšanās   apv.

1. Rīkošanās, rosīšanās.

2. Izlikšanās, ākstīšanās.

Avoti: ĒiV

izdarīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Darīt un pabeigt darīt.

2. Paveikt, izpildīt, realizēt.

3. Izveidot, izstrādāt (piemēram, secinājumu).

Avoti: LLVV

izdarītājs

1. Darbības paveicējs.

2. jur. Persona, kura noziedzīgu nodarījumu pati izdarījusi vai nodarījuma izdarīšanā izmantojusi citu personu, kura saskaņā ar Krimināllikuma nosacījumiem nav saucama pie kriminālatbildības.

Avoti: JtV

izdarīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Izrīkoties.

2. Ilgāku laiku, daudz darīt (dažādā veidā, arī dažādus darbus).

// apv. Izākstīties.

3. apv. Nokārtot dabiskās vajadzības.

Avoti: LLVV, ĒiV

izdarīts

1. Pabeigts.

Avoti: Sin

izdarnieks   apv.

1. Praktisks cilvēks, kas var darīt visu iespējamo.

Avoti: EH

izdarvot   apv.

1. Darvot (kā) iekšpusi.

Avoti: ME

izdastīt   apv.

1. Izdalīt, apdāvināt.

Avoti: NeV

izdāstīt   apv.

1. Vieglprātīgi atdot prom, izdalīt, izšķērdēt.

Avoti: KV

izdastot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; mežs.

1. Izmērīt ar dastmēru.

Avoti: LLVV

izdaudzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izslavēt.

2. Padarīt zināmu (daudziem vai visiem); plaši izziņot, izklāstīt.

Avoti: LLVV

izdaudzināties   apv.

1. Izlielīties.

Avoti: EH

izdaudzināts

1. Slavens.

Avoti: Sin

izdaudzīt   apv.

1. Izdauzīt (1).

2. Izdauzīt (3).

Avoti: EH

izdaudzīties   apv.

1. Izdauzīties.

Avoti: EH

izdauzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Dauzot izveidot, radīt (kur, piemēram, robu).

2. Dauzot sašķelt, sabojāt (tā, ka izbirst, izkrīt).

// sar. Izdemolēt.

3. Dauzot izkratīt (piemēram, smiltis, putekļus).

4. Dauzot padarīt viscaur mīkstu vai mīkstāku.

Avoti: LLVV

izdauzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Skaļi izklauvēties.

2. sar. Ilgāku laiku, daudz trokšņaini, draiskulīgi rotaļāties.

3. sar. Izklaiņoties.

Avoti: LLVV

izdāvanēt   apv.

1. Uzdāvināt.

Avoti: KiV

izdāvāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Izdāvināt.

Avoti: LLVV

izdāvāties   apv.

1. Vairākkārt piedāvāt.

Avoti: ĒiV

izdāvināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iedot par dāvanu (daudz vai visu); dāvinot izšķērdēt.

Avoti: LLVV

izd-ba   saīs.

1. Izdevniecība.

Avoti: i1

izdebatēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Debatējot noskaidrot.

// intrans.

Avoti: LLVV

izdebatēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz debatēt.

Avoti: LLVV

izdecelēt   apv.

1. Veltīgi izdzīt, nodarbināt.

2. Izbārt.

Avoti: KV

izdēdēt   -dēdu, -dēdi, -dēd, pag. -dēdēju; intrans.

1. parasti divd. formā: izdēdējis. Kļūt ļoti vājam.

2. parasti 3. pers. Kļūt viscaur irdenam, drupanam fizikālu vai ķīmisku procesu ietekmē (parasti par iežiem).

3. parasti 3. pers. vai divd. formā: izdēdējis; apv. Izdilt (par drēbēm).

Avoti: LLVV

izdēdināt   apv.

1. Ļaut vistai dēt olas.

2. Iztukšot meža bišu stropu.

Avoti: ME, VeAT

izdēdināt   apv.

1. Aizkavēt kultūraugu augšanu sausuma dēļ.

Avoti: EH

izdedzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Sabojāt no vidus, skarot (ar ko degošu vai karstu) un aizdedzinot; dedzinot iznīcināt (kam vidu, arī to, kas atrodas kam vidū).

2. parasti 3. pers. Ļoti izkaltēt, arī iznīcināt (augus) - piemēram, par sauli, vēju; ļoti izkaltēt (dārzu, lauku), tā ka aiziet bojā augi.

3. Dedzinot izveidot (kur caurumu, robu u. tml.); skarot (ar ko degošu vai karstu) un aizdedzinot, radīt (kur caurumu, robu u. tml.).

4. Pakļaujot uguns, karstuma iedarbībai, izstrādāt, izgatavot Iegūt ar pārtvaici (darvu, spirtu).

// novec. Iegūt ar pārtvaici (darvu, spirtu).

5. Dedzinot izdezinficēt, padarīt tīru.

6. Ar dedzināšanu izdzīt (no kurienes, kur u. tml.).

7. Dedzinot izlietot, patērēt (visu, parasti to, kas atrodas kur iekšā), ļaut izdegt (visam, parasti tam, kas atrodas kur iekšā).

Avoti: LLVV

izdedziņa

1. Dem. --> izdega.

Avoti: LV93

izdedžbetons

1. Būvmateriāls, kas sastāv no cementa, kaļķu un izsijātu antracīta vai citu akmeņogļu izdedžu maisījuma.

Avoti: ZTV

izdedži   -u, v.; tikai dsk.

1. Atlikums pēc (cietā kurināmā) sadegšanas (katlu, lokomotīvju kurtuvēs).

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kura sastāvā ietilpst šādi materiāli, tāds, kas veidots no šādiem materiāliem, tāds, kam izmantoti šādi materiāli.

Avoti: LLVV

izdega   -as, s.

1. Izdegusi vieta mežā; degums, meždega.

2. pareti. Vieta, kur no sausuma un karstuma izkaltuši, iznīkuši augi.

3. novec. Līdums, plēsums.

4. parasti dsk.; reti. Izdedži.

Avoti: LLVV

izdegas   apv.

1. Vieta, kur mežs izdedzis, bet jo īpaši sūnājs, tā ka vēlāk tur sakrājas neliels ūdens daudzums.

2. Kaut kas izzudis, līdz galam pārakmeņojies.

3. dsk. Izdega.

Avoti: NeV

Izdegas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

izdegsnis

1. Izdegums.

Avoti: Sin

izdegt   -degu, -dedz, -deg, pag. -degu; intrans.

1. parasti 3. pers. Izbeigt degt, pārvēršoties oglēs, pelnos u. tml., degot tikt pilnīgi patērētam.

2. parasti 3. pers. Sadegt no iekšpuses līdz ar visu, kas tajā atrodas (piemēram, par telpu).

3. Aiz karstuma, sausuma izkalst tā, ka aiziet bojā augi (piemēram, par dārzu, lauku u. tml.); izkalst, iznīkt karstumā, sausumā (par augiem).

// pārn. Ļoti izslāpt, parasti karstumā.

Iekšas izdegušas sar.— saka, ja karstumā ir ļoti izslāpis; saka, ja kuņģī radusies dedzinoša sajūta.

// pārn. Kļūt nejūtīgam, nespējīgam dziļi pārdzīvot, izjust; izzust, tikt iznīcinātam (piemēram, par jūtām).

Izdegusi dvēsele— saka, ja pārdzīvojumos zudusi spēja dziļi izjust.

4. parasti 3. pers. Degot (kam), rasties, izveidoties (tajā) - par caurumu, robu u. tml.

5. parasti 3. pers.; reti. Uguns, karstuma iedarbībā iegūt vajadzīgo kvalitāti (piemēram, par ķieģeļiem).

Avoti: LLVV

izdegties   apv.

1. Izkurēties (1).

Avoti: EH

izdegulis   -ļa, v.; reti.

1. Neizdegusi, apdzisuši pagale, neizdedzis, apdzisis koka gabals.

Avoti: LLVV

izdegums   -a, v.

1. Izdegusi vieta, piemēram, mežā, stepē; izdega (1).

2. reti. Tas, kas palicis pāri, kam izdegot; rezultāts --> izdegt (1).

Avoti: LLVV

izdeibas   apv.

1. Kāzu mielasts.

Avoti: ME

izdeidēt   apv.

1. Izdēdēt.

Avoti: ME

izdejot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. intrans. Dejojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. trans. Dejot un pabeigt dejot (deju); nodejot.

3. trans. Dejas soļiem izveidot (parasti dejas figūras).

// intrans.

Avoti: LLVV

izdejoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz dejot.

// trans.

Avoti: LLVV

izdekorēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izgreznot, izrotāt (parasti telpu, vietu).

Avoti: LLVV

izdeldēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ilgi lietojot, padarīt plānu, nestipru, arī cauru, robainu (piemēram, apģērbu, priekšmetu).

2. Panākt, būt par cēloni, ka izzūd (piemēram, parādība, īpašība, psihisks stāvoklis); iznīdēt, izskaust.

Avoti: LLVV

izdelverēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; pareti.

1. Nevienādi soļojot, klūpot, iziet, iznākt.

Avoti: LLVV

izdelverēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz delverēties.

Avoti: LLVV

izdemīt   apv.

1. Ar grūtībām izvilkt.

Avoti: ME

izdemolēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izpostīt, izārdīt, sagraut (daudz vai visu kādā telpā, ēkā).

Avoti: LLVV

izdenēt   apv.

1. Izdilt (par drēbēm, apaviem u. tml.).

Avoti: KiV

izdēnēt   apv.

1. Izdēdēt.

Avoti: ME

izderbelēt   apv.

1. Pamatīgi sakratīt.

Avoti: EH

izderbelēties   apv.

1. Izākstīties.

Avoti: EH

izdērdēt   apv.

1. Izdēdēt.

Avoti: ME

izderēties   apv.

1. Atkārtoti nesekmīgi mēģināt salīgt darbā.

Avoti: ME

izderības   apv.

1. Saderinātas līgavas izvadīšana no vecāku mājas.

Avoti: KV

izderināt   apv.

1. Saderināt meitu.

Avoti: ME

izderināt   apv.

1. Izkastrēt.

Avoti: EH

izdervelēties   apv.

1. Izākstīties.

Avoti: EH

izdesāt   apv.

1. Izskriet, izbēgt (no kurienes).

Avoti: ViV

izdesot   apv.

1. Izskriet, izbēgt (no kurienes).

Avoti: ViV

izdēstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Dēstot izlietot (daudz vai visu).

2. Iedēstīt (augus) citu no cita kādā attālumā.

Avoti: LLVV

izdēstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz dēstīt.

Avoti: LLVV

izdēt   parasti 3. pers., -dēj, pag. -dēja; trans.

1. Dējot izvadīt no organisma (olu).

Avoti: LLVV

izdēt   -dēju, -dēj, -dēj, pag. -dēju; trans.; novec.

1. Iztaisīt, izveidot (kokā, parasti bišu mājokli).

Avoti: LLVV

izdēties   apv.

1. Dēt un pabeigt dēt (olu).

Avoti: EH

izdevas   apv.

1. Pūrs.

2. Pūra izdošana, atvadīšanās mielasts, pūru izdodot, kāzas līgavas mājā.

3. Izvadīšana karadienestā.

Avoti: KV, TlV

izdeve   apv.

1. Meitas izdošana pie vīra.

2. Pēdējā maltīte līgavas mājā pirms došanās laulāties.

3. Izvadīšana karadienestā.

Avoti: TlV

izdevējdarbība   s.

1. Darbība, kas saistīta ar grāmatu, žurnālu, avīžu u. c. iespieddarbu izdošanu un realizēšanu.

Avoti: MLVV

izdevējs   -a, v.

1. Tas (uzņēmums, organizācija), kas izdod iespieddarbus.

2. Izdevniecības īpašnieks.

3. pareti. Persona, darbinieks, kas izsniedz (ko); izsniedzējs.

Avoti: LLVV

izdeves   apv.

1. Pūrs.

2. Pūra izdošana, atvadīšanās mielasts, pūru izdodot, kāzas līgavas mājā.

Avoti: KV

izdēvēt   apv.

1. Par kaut ko iztērēt.

Avoti: ME, VeAT

izdēvēt   apv.

1. Par kaut ko iztērēt.

Avoti: ME, VeAT

izdēvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz dēvēt.

Avoti: LLVV

izdevi   apv.

1. Izdeves (1).

2. Izdeves (2).

Avoti: EH

izdevība   -as, s.

1. Izdevīgs gadījums, labvēlīgi, vēlami apstākļi (ko darīt).

Pie (pirmās, arī katras) izdevības sar.— tikko ir izdevīgs gadījums.

Avoti: LLVV

izdevības   apv.

1. Meitas izdošana pie vīra.

2. Pēdējā maltīte līgavas mājā pirms došanās laulāties.

3. Izvadīšana karadienestā.

Avoti: TlV

izdevies   s. -usies.

1. Divd. --> izdoties.

2. Tāds, kas ir noritējis veiksmīgi, sekmīgi, labi; tāds, kas ir padarīts, izveidots veiksmīgi, prasmīgi, labi.

Avoti: LLVV

izdevīgai   apv.

1. Izdevīgi.

Avoti: KiV

izdevīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas rada ienākumus, peļņu, tāds, kas rada materiālu labumu.

2. Tāds, kas rada kādu labumu, ērtības, tāds, kam ir priekšrocības salīdzinājumā ar ko citu.

Avoti: LLVV

izdevīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izdevīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> izdevīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izdevīnes   apv.

1. Izdeves (2).

Avoti: EH

izdeviņas   apv.

1. Meitas izdošana pie vīra.

2. Pēdējā maltīte līgavas mājā pirms došanās laulāties.

3. Izvadīšana karadienestā.

Avoti: TlV

izdevn.   saīs.

1. Izdevniecība.

Avoti: Wi

izdevniecība   -as, s.

1. Uzņēmums vai organizācija, kas izdod iespieddarbus.

Avoti: LLVV

izdevums   -a, v.

1. Iespieddarbs.

2. Darbs (parasti daiļdarbs), kas ir publicēts, izdots; rezultāts --> izdot (3).

// parasti vsk. lok., apst. nozīmē; savienojumā ar apzīmētāju. Noteiktā veidā (redakcijā, apdarē u. tml.), kādā iznāk iespieddarbs.

3. Iespieddarba (parasti grāmatas) visu eksemplāru kopums, kas izdots vienā reizē.

4. tikai dsk. Naudas summas, kas jāizdod, jāsamaksā (par ko).

Avoti: LLVV

izdezinficēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Dezinficēt un pabeigt dezinficēt.

Avoti: LLVV

izdēzis   apv.

1. Izstīdzējis garumā.

Avoti: KV

izdēzt   apv.

1. Izgāzt, izvirzīt (uz priekšu).

Avoti: EH

izdēzties   apv.

1. Sabrukt, aizplūst.

Avoti: ME, VeAT

izdibenēt   apv.

1. Izdibināt.

Avoti: ME

izdibenis   apv.

1. Izvēlīgs cilvēks, izvēlīgs bērns.

Avoti: ME, VeAT

izdibināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Noskaidrot, uzzināt (ko), izjautājot, savācot ziņas, novērojot u. tml.; arī izzināt.

Avoti: LLVV

izdibinēt   apv.

1. Izdibināt.

Avoti: EH

izdicelēt   apv.

1. Ņemt priekšā, sabārt, sakratīt.

Avoti: ME, VeAT

izdīcīt   apv.

1. Iztukšot.

Avoti: EH

izdidenis   apv.

1. Kāds, kas metas virsū ēdienam bez jebkāda uzaicinājuma, gluži kā badmira.

Avoti: ME, VeAT

izdidiņus   apv.

1. Dedzīgi, steigšus.

Avoti: EH

izdīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. novec. Izdresēt.

2. sar. Ar neatlaidību, arī stingrību, bardzību izmācīt.

3. apv. Izdancināt.

4. apv. Kādu laiku šūpot uz rokām (krutāmbērnu).

5. apv. Izkratīt, izpurināt.

Avoti: LLVV, ME

izdīdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz dīdīties.

Avoti: LLVV

izdīdzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izdiedzēt.

Avoti: LLVV

izdīdzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Izdiedzēt.

Avoti: LLVV

izdiebt   -diebju, -dieb, -diebj, pag. -diebu; intrans.; sar.

1. Izskriet (parasti ātri).

Avoti: LLVV

izdiecēt   apv.

1. Iztukšot.

Avoti: KiV

izdiedelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Lūdzot, prasot, parasti neatlaidīgi, uzmācīgi, iegūt, dabūt (ko).

// pārn. Izraisīt, iemantot (vēlamu attieksmi pret sevi), parasti, pazemojot sevi.

Avoti: LLVV

izdiedelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz diedelēt.

// trans.

Avoti: LLVV

izdiedēt   apv.

1. Izdēdēt.

Avoti: ME

izdiedzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Radot dīgšanai labvēlīgu vidi, panākt, ka izdīgst.

Avoti: LLVV

izdiedzināt   apv.

1. Izdiedzēt.

Avoti: EH

izdiegšana   apģ.

1. Apšūto piegriezumdetaļu apvērsuma īslaicīga nostiprināšana ar roku darba slīpdūrieniem vai ar viegli izārdāmu šujmašīnas cilpdūrienu pagaidšuvi, lai iegūtu nepieciešamo, piem., 2 mm platu pārmalojumu no apvērsumšuvekļa, piem., no zempārloka, zemapkakles ārēji neredzamās puses.

Avoti: ZTV

izdiegt   -diedzu, -diedz, -diedz, pag. -diedzu; intrans.; sar.

1. Ātri, veikli izskriet, arī izbēgt.

Avoti: LLVV

izdiena   -as, s.; parasti vsk.

1. Kādā darbavietā vai profesijā nostrādātais laiks.

Avoti: LLVV

izdienāt   apv.

1. Novājēt (par slimu cilvēku); satrunēt (par audumu).

Avoti: TiA

izdienēt   -dienu, -dieni, -dien, pag. -dienēju.

1. intrans. Dienēt un pabeigt dienēt (aktīvajā karadienestā).

2. intrans.; novec. Dienēt un pabeigt dienēt (par kalpu, kalponi vai kādā valsts iestādē).

3. trans.; sar. Strādājot, veicot dienesta pienākumus, iegūt, nopelnīt.

Avoti: LLVV

izdienēties   -dienos, -dienies, -dienas, pag. -dienējos; refl.

1. sar. Ilgāku laiku dienēt (aktīvajā karadienestā).

2. novec. Ilgāku laiku dienēt (par kalpu, kalponi vai kādā valsts iestādē).

Avoti: LLVV

izdiet   -deju, -dej, -dej, pag. -deju; novec.

1. intrans. Izdejot (1).

2. trans. Izdejot (2).

3. trans. Izdejot (3).

// intrans.

Avoti: LLVV

izdieties   -dejos, -dejies, -dejas, pag. -dējos; refl.; novec.

1. Izdejoties.

Avoti: LLVV

izdievoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. novec. Ilgāku laiku, daudz dievoties (1).

2. sar. Ilgāku laiku, daudz dievoties (2).

Avoti: LLVV

izdievredzēt   apv.

1. Izburt.

Avoti: KV

izdīgsme   poēt.

1. Dīgšana.

Avoti: Sin

izdīgt   parasti 3. pers., -dīgst, pag. -dīga; intrans.

1. Izveidot asnu (par sēklām).

2. Parādīties, sākot augt (par apmatojumu, apspalvojumu, ragiem).

Avoti: LLVV

izdikāt   apv.

1. Ar sīkiem soļiem šurp un turp skraidīt.

Avoti: EH

izdikāties   apv.

1. Pietiekoši izskraidties sīkiem soļiem (par bērniem).

Avoti: EH

izdīkt   -dīcu, -dīc, -dīc, pag. -dīcu; trans.; sar.

1. Uzmācīgi, apnicīgi, bieži arī raudulīgā balsī, lūdzoties iegūt, dabūt, arī panākt (ko).

Avoti: LLVV

izdīkt   apv.

1. Palaisties slinkumā.

Avoti: ME

izdīkties   -dīcos, -dīcies, -dīcas, pag. -dīcos; refl.

1. sar. Izraudāties.

2. sar. Ilgāku laiku, daudz uzmācīgi, apnicīgi runāt, lūgt, prasīt.

3. parasti 3. pers.; reti. Ilgāku laiku, daudz dīkt (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

izdila

1. Dilums, izdilums.

Avoti: Sin

izdilas   apv.

1. Dilstošā Mēness laiks.

Avoti: LE

izdildirsis   apv.

1. Izdilis, izkāmējis cilvēks.

2. Kāds, kas bieži skaļi izdala vēdera gāzes.

Avoti: ME

izdildiski   apv.

1. Nekaunīgi, ar varu.

Avoti: EH

izdilināt   apv.

1. Bieži izmantojot, nolietot izkapti.

Avoti: ME, VeAT

izdilis

1. Divd. --> izdilt.

2. Kalsns, vājš.

Avoti: Sin

izdillināt   apv.

1. Pamatīgi pagriezt, iet dejodamam, rosināt kādu dejot.

Avoti: ME, VeAT

izdilt   -dilstu, -dilsti, -dilst, pag. -dilu; intrans.

1. parasti 3. pers. Kļūt plānam, nestipram, arī cauram, tiekot valkātam (par drēbēm, apaviem).

2. Kļūt ļoti vājam, ļoti novājēt.

3. parasti 3. pers. Kļūt tādam, kam ir ļoti maza redzamā daļa (par Mēnesi, kas ieiet Zemes ēnā).

Avoti: LLVV

izdilums   -a, v.

1. Izdilusi vieta.

2. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> izdilt (2).

Avoti: LLVV

izdimdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz dimdināt, tricināt (piemēram, zemi, grīdu).

2. trans. Ilgāku laiku, ļoti skaļi spēlēt (parasti sitamo mūzikas instrumentu).

3. trans. Ilgāku laiku, daudz dimdināt (vietu, telpu).

4. parasti 3. pers.; intrans. Izdimdināties (2).

Avoti: LLVV

izdimdināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku radīt spēcīgu, samērā spalgu troksni (piemēram, ko sitot).

2. parasti 3. pers. Ilgāku laiku, atkārtoti radīt spēcīgu, dobju skaņu (par pērkonu).

Avoti: LLVV

izdimīt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām iznest.

2. Uzart.

Avoti: ViV, EH

izdimt   apv.

1. Izskanēt.

Avoti: ME

izdindināt   apv.

1. Kratot, tricinot panākt, ka nokrīt, nobirst.

Avoti: EH

izdiņģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.; sar.

1. Izkaulēt.

Avoti: MLVV

izdiņģēties   apv.

1. Kaulējoties panākt, arī iegūt (ko).

Avoti: ĒiV

izdipāt   apv.

1. Šurp un turp staigāt sīkiem soļiem.

Avoti: EH

izdipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Dipinot iziet, iznākt, arī izskriet.

Avoti: LLVV

izdīrāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; reti.

1. Dīrājot (ādu), izgriezt (daļu no tās).

Avoti: LLVV

izdirbināt   apv.

1. Iztirdīt, izprašņāt.

2. Iztricināt.

3. Izvilkt.

4. Steigšus (kaut ko) izdarīt.

5. Pagatavot (smalku, rūpīgu rokdarbu).

Avoti: EH

izdirbt   apv.

1. Izdarīt, izpildīt.

Avoti: ME

izdirdināt   apv.

1. Iztirdīt, izprašņāt.

Avoti: EH

izdirknīt   apv.

1. Izraut, izvilkt.

Avoti: EH

izdirnēt   apv.

1. Novājēt.

Avoti: Sin

izdirnēties   -dirnos, -dirnies, -dirnas, pag. -dirnējos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz dirnēt.

Avoti: LLVV

izdirsināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; vienk.

1. Pieturēt bērnu uz podiņa.

2. Nedot kādu laiku ēst.

Avoti: ME, KiV

izdirst   -diršu, -dirs, -dirš, pag. -dirsu; vienk.

1. Izvadīt fekālijas.

2. niev. Pazaudēt, nozaudēt (ko).

Avoti: KiV, KZ

izdirsties   -diršos, -dirsies, -diršas, pag. -dirsos; vienk.

1. Izvadīt izkārnījumus pietiekami.

Avoti: ME

izdiršāties   apv.

1. Izlielīties, izrādīties.

Avoti: EH

izdirškāt   apv.

1. Bezjēdzīgi izšķērdēt.

Avoti: EH

izdiršļāt   apv.

1. Izšķērdēt.

Avoti: ME

izdiskēt   apv.

1. Izstrādāt ar atsperecēšām, ko darbina traktors.

Avoti: KiV

izdiskutēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Diskutējot noskaidrot.

Avoti: LLVV

izdiskutēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz diskutēt.

Avoti: LLVV

izdīvelēt   apv.

1. Izgrūstīt, izšūpot.

Avoti: ViV

izdīvīties   apv.

1. Krietni izbrīnīties.

Avoti: EH

izdīžāt   apv.

1. Padarīt vaļīgu, ļodzīgu.

2. Izmīdīt.

Avoti: ME, ĒiV

izdīžāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dižoties; izlielīties, izlepoties.

2. Izmīdīties.

Avoti: ME, ViV

izdižīties   apv.

1. Izlepoties, izlielīties.

Avoti: ME

izdižoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz dižoties; izlielīties, izlepoties.

Avoti: LLVV

izdoba

1. Vaga.

Avoti: Sin

izdobe   -es, dsk. ģen. -bju, s.; reti.

1. Iedobe (1).

Avoti: LLVV

izdobējis

1. Dobs; tāds, kas kļuvis vidū tukšs.

Avoti: Sin

izdobēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; reti.

1. trans. Izveidot dobes (laukā, darzā).

2. intrans.; parasti divd. formā: izdobējis. Tāds, kam trunot izveidojies tukšs vidus (parasti par koku).

Avoti: LLVV

izdobēt   apv.

1. Sadrupt, izdēdēt.

Avoti: ME

izdobināt   apv.

1. Izveidot dobumu, izgrebt, izdobt.

Avoti: ME

izdobot   apv.

1. Izveidot dobumu, izgrebt; izdobināt.

Avoti: ME

izdobt   -dobju, -dob, -dobj, pag. -dobu; trans.

1. Izveidot (kam) dobumu (1).

2. parasti divd. formā: izdobts. Tāds, kam ir tukšs, caurs vidus; tukšs, caurs (par vidu); dobs.

3. Dobjot izveidot (priekšmetu).

Avoti: LLVV

izdobuļot   apv.

1. Izveidot dobumu, izgrebt; izdobināt.

Avoti: ME

izdobumiņš

1. Dem. --> izdobums.

Avoti: LV93

izdobums   -a, v.; reti.

1. Iedobums (1).

Avoti: LLVV

izdokterēt   apv.

1. Izārstēt.

Avoti: ViV

izdokterēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ārstēt; izārstēties.

Avoti: ViV

izdoma   -as, s.

1. parasti vsk. Spēja radīt domāšanas procesā ko jaunu (tēla, priekšstata, idejas u. tml. veidā); attiecīgais psihiskais process.

2. Domās, iztēlē no jauna radītais (tēls, priekšstats, ideja u. tml).

Avoti: LLVV

izdomājums   -a, v.

1. Īstenībai neatbilstošs, nepatiess apgalvojums, stāstījums.

Avoti: LLVV

izdomas

1. Tenkas, baumas.

Avoti: Sin

izdomāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Domājot atrast (atbildi uz kādu jautājumu), izlemt (ko); pabeigt domāt, risināt (domu).

2. Domāšanas procesā, iztēlē radīt, izveidot no jauna (tēlu, priekšstatu, ideju u. tml.); arī iecerēt (1).

Avoti: LLVV

izdomāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz domāt.

// trans.

Avoti: LLVV

izdomāts

1. Nepatiess, mītisks, nereāls.

Avoti: Sin

izdomnieks   apv.

1. Tāds, kas kaut ko izdomā, izgudro; gudrinieks, viltnieks.

Avoti: KV

izdoms   apv.

1. Izdoma, izdomājums.

Avoti: ME

izdonkāt   apv.

1. Izdunkāt.

Avoti: ĒiV

izdopināt   apv.

1. Kādu laiku (pietiekoši ilgi) šūpot uz ceļiem.

Avoti: EH

izdošana   -as, s.

1. parasti vsk. Darbība --> izdot.

Izdošanas (kopijas) tiesības— vienošanās, ar kuru autors dod tiesības pavairot literatūras vai mākslas darbu.

2. tikai dsk.; sar. Tas, kas saistīts ar naudas tērēšanu; arī izdevumi (4).

Avoti: LLVV, LEV

izdošanas   sar.

1. Izdevumi.

Avoti: Sin

izdošanās

1. Veiksme, sekmes.

Avoti: Sin

izdot   -dodu, -dod, -dod, pag. -devu; trans.

1. Dodot, parasti no rokas rokā, izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Izsniegt (dokumentu), iepriekš attiecīgi noformējot, apstiprinot, un piešķirt tiesības lietot.

3. Gādāt, rūpēties un panākt, ka tiek publicēts un nodots sabiedrībai; laist klajā.

4. Pasludināt (likumu, pavēli u. tml.) par tādu, kas stājas spēkā un jāievēro.

5. Izlietot (naudu), samaksājot (par ko).

// intrans.

6. Radīt (skaņu).

7. Nosaukt vārdā, atklāt (biedru, līdzzinātāju u. tml.); nodot.

8. jur. Nodot (valsts iestāžu) rīcībā (priekšmetus) no iepriekšējās atrašanās, glabāšanās vietas.

9. sar. Izīrēt (parasti istabu).

10. novec. Iznomāt, izrentēt (piemēram, zemi, saimniecību).

11. novec. Izprecināt (parasti meitu).

Izdot tautās— izprecināt, parasti, aizlaižot prom no mājām.

Avoti: LLVV

izdotenes   apv.

1. Meitas izdošana pie vīra.

2. Pēdējā maltīte līgavas mājā pirms došanās laulāties.

3. Izvadīšana karadienestā.

Avoti: TlV

izdoties   -dodos, -dodies, -dodas, pag. -devos; refl.

1. parasti 3. pers. Būt iespējamam (kādam ko, piemēram, izdarīt, paveikt).

2. Notikt, noritēt labi, veiksmīgi, tā, kā iecerēts, vēlams (piemēram, par pasākumu).

// sar. Tikt labi izaudzinātam (par bērnu).

3. sar. Vairākkārt, daudz dot (ko ēst vai dzert, parasti bez vēlamā rezultāta).

4. reti. Atdot visu; arī iztērēties.

5. novec. Uzdoties (par kādu citu), sākt saukt sevi citā vārdā.

6. apv. Piepildīties (par sapni).

Avoti: LLVV, MiV

izdotiņas   apv.

1. Kāzas līgavas mājā.

Avoti: KV

izdotnes   apv.

1. Kāzu mielasts, ko, piem., saimnieks sarīko kalponei, kas ilgāku laiku no vietas kalpojusi.

Avoti: KV

izdracīties   apv.

1. Pietiekami izdraiskuļoties, izdauzīties.

Avoti: ME

izdračoties   apv.

1. Izdraiskuļoties.

Avoti: ViV

izdragāt   apv.

1. Ātri paveikt (kādu darbību); ātri pateikt (ko).

Izdragāt dobes— izpostot, izmētājot izrakņāt dobes.

Avoti: SLG, ME, VeAT

izdraikņāt   apv.

1. Izdraiķīt.

Avoti: EH

izdraiķīt   apv.

1. Nekārtīgi izmētājot izrakņāt.

Avoti: ME, VeAT

izdraiskāties   apv.

1. Pietiekoši trakot, plosīties, izālēties.

Avoti: EH

izdraiskoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izdraiskuļoties.

Avoti: LLVV

izdraiskuļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz draiskuļoties.

Avoti: LLVV

izdraņķēties   apv.

1. Ilgāku laiku būt, pieturēties laika apstākļiem, kad līst lietus kopā ar sniegu, krusu.

Avoti: ViV

izdraņķoties   apv.

1. Ilgāku laiku būt, pieturēties laika apstākļiem, kad līst lietus kopā ar sniegu, krusu.

Avoti: ViV

izdraskāt   apv.

1. Izmētāt, izkaisīt.

Avoti: ME

izdraskāties   apv.

1. Pietiekami draiskoties, plosīties.

Avoti: ME

izdrāstīt   apv.

1. Drāztot izgatavot (priekšmetu).

Avoti: ViV

izdrāstīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz drāztīt.

Avoti: ViV

izdrašķīt   apv.

1. Izpluinīt, izārdīt, saplosīt.

Avoti: EH

izdrašķīties   apv.

1. Pietiekami plosīties vai cīkstēties.

Avoti: ME

izdrātēt   vulg.

1. Veikt dzimumaktu.

2. Izbārt; izlamāt.

Avoti: SLG

izdraudēties   -draudos, -draudies, -draudas, pag. -draudējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz draudēt.

Avoti: LLVV

izdraudzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku draudzēties un pārstāt draudzēties.

Avoti: LLVV

izdravēt   apv.

1. Izdobt.

2. Ņemt medu (no stropiem), kāpt bites.

Avoti: ME, EH

izdrāzt   -drāžu, -drāz, -drāž, pag. -drāzu; trans.

1. Drāžot izgatavot (priekšmetu).

Avoti: LLVV

izdrāzt   -drāžu, -drāz, -drāž, pag. -drāzu; intrans.; sar.

1. Izdrāzties.

Avoti: LLVV

izdrāzt   vulg.

1. Veikt dzimumaktu.

2. Izbārt; izlamāt.

3. Nodarīt pāri; izdarīt kaut ko riebīgu, atriebties.

4. Ielikt sliktu atzīmi.

Avoti: SLG, JV

izdrāzties   -drāžos, -drāzies, -drāžas, pag. -drāzos; refl.

1. Ātri, steigā izskriet (no kurienes, kur u. tml).

2. Ātri, steigā izbraukt, izjāt (no kurienes, kur u. tml.).

3. Ātri, steigā izskriet cauri (kam), caur (ko).

4. Ātri izbraukt, izjāt cauri (kam), caur (ko).

Avoti: LLVV

izdrāzts   žarg.

1. Izjokots (riebīgā nozīmē).

Avoti: JV

izdrēbelēt   apv.

1. Izkandavāt.

Avoti: EH

izdrebēt   apv.

1. Ar drebošu kustību izkļūt.

Avoti: ME

izdrebēties   -drebos, -drebies, -drebas, pag. -drebējos; refl.

1. Ilgāku laiku, ļoti drebēt (piemēram, aiz aukstuma, bailēm); izdrebināties.

Avoti: LLVV

izdrebināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (cilvēks vai dzīvnieks) ilgāku laiku, ļoti dreb.

// intrans.

// pārn.; sar. Ļoti izrāt, izbārt.

Avoti: LLVV

izdrebināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, ļoti drebināties (piemēram, aiz aukstuma, bailēm); izdrebēties.

Avoti: LLVV

izdrebt   apv.; hip.

1. Sadrupt, sairt; sapūt.

Avoti: ME

izdrēbt   apv.

1. Ļoti ātri, steigā izkulstīt.

2. Izsist.

3. Izgrebt.

Avoti: KiV, EH

izdreijāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; novec.

1. Izvirpot.

Kā izdreijāts sar.— saka par ļoti proporcionāli veidotu cilvēku, tā augumu, locekļiem.

Avoti: LLVV

izdreijāties   apv.

1. Izvirpoties.

Avoti: ViV

izdrelēt   apv.

1. Izurbt.

2. Izcirst (robu, caurumu).

3. Kļūt plānam, nestipram, arī cauram, tiekot valkātam (par drēbēm, apaviem).

Avoti: KiV

izdrellēt   apv.

1. Izsēt (lauksaimniecībā); izurbt (kokapstrādē, ar spalurbi); nogurdināt zivi, vairākas reizes atbrīvojot un atkal satverot maķšķerauklu; izgriezt, iztīt.

Avoti: ME, VeAT

izdrempēt   apv.

1. Izmīņāt, nomīt.

Avoti: EH

izdrenēt   apv.

1. Drenēt un pabeigt drenēt.

Avoti: ĒiV

izdrepināt   apv.

1. Izkaisīt, izbārstīt.

Avoti: EH

izdresēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Dresējot izmācīt (dzīvnieku) veikt noteiktas darbības.

// sar. Pedantiski, stingrā un noteiktā kārtībā izmācīt (cilvēku).

Avoti: LLVV

izdribēt   apv.

1. Sapūt, satrūdēt.

Avoti: KV

izdribis   apv.

1. Sapuvis, satrūdējis.

Avoti: EH

izdribt   apv.

1. Kļūt praulainam.

Avoti: KiV

izdricelēt   apv.

1. Izgrūstīt; izkratīt, izšūpināt.

2. Izurbt, izbakstīt, izgrebt u. tml.

3. Izstrādināt.

Avoti: ViV, ME

izdricēties   apv.

1. Iztrakoties, izplosīties (par bērniem).

Avoti: EH

izdricināt   apv.

1. Izkratīt, iztramdīt.

2. Izstrādināt.

3. Ar varu izvilkt.

Avoti: ME, EH

izdrillēt   apv.

1. Daudz lietojot, padarīt plānu, ļodzīgu; izdeldēt, izļodzīt.

Avoti: ĒiV, ViV

izdripināt   apv.

1. Nodrebēt, notrīcēt, izdārdināt.

Avoti: ME

izdript   apv.

1. Izpūt.

Avoti: ME

izdriskāt   apv.

1. Novalkāt, saplēst.

Avoti: ME

izdrīvēt   apv.

1. Apdarināt (ko) no iekšpuses, cieši piepildot nelielas spraugas.

Avoti: ME

izdrogavāt   apv.

1. Iztramdīt.

Avoti: KiV

izdroztalāt   apv.

1. Ļoti sīki saskaldīt.

Avoti: EH

izdrubēt   apv.

1. Sadrupt, sadrumstaloties.

Avoti: ME

izdrūgt   apv.

1. Pārsalt.

Avoti: ME

izdruka   inf.

1. Izvadierīces iespiestais teksts, kas satur programmu tās sākotnējā vai translētajā formā, kā arī norāžu tabulas, diagnostikos ziņojumus un citu informāciju, ko pieprasa lietotājs.

Avoti: D3

izdrukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.

1. Panākt, ka teksts (tā daļa) tiek atveidots uz papīra.

Avoti: MLVV

izdrumslāt   apv.

1. Sadrupināt, sasmalcināt.

Avoti: EH

izdrumslināt   apv.

1. Sadrupināt un izbārstīt.

2. Uzirdināt.

3. Izdrumslāt.

4. Izlasīt, iztīrīt (atkritumus).

5. Izdrupināt, izdobt, izgrebt.

Avoti: EH

izdrumstalāt   apv.

1. Izdrumslāt.

Avoti: EH

izdrumstināt   apv.

1. Izlasīt, iztīrīt (atritumus).

Avoti: EH

izdrunēt   apv.

1. Sadrupt, izdēdēt.

Avoti: EH

izdrupēt   apv.

1. Izdrupt.

Avoti: ME

izdrupināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Drupinot padarīt viscaur robainu, caurumainu.

Avoti: LLVV

izdrupot   apv.

1. Izdrupināt.

Avoti: EH

izdrupt   parasti 3. pers., -drūp, pag. -drupa; intrans.

1. Drūpot kļūt viscaur robainam, bedrainam, caurumainam (piemēram, par iezi, mūri).

Avoti: LLVV

izdrupums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izdrupt; izdrupusī vieta (caurums, robs u. tml., piemēram, sienā, mūrī).

Avoti: LLVV

izdruskot   apv.

1. Izdrupt, izbirzt.

Avoti: ME

izdubēt   apv.

1. Kļūt cauram.

Avoti: KV

izdubt   parasti 3. pers., -dub, pag. -duba; intrans.; pareti.

1. Kļūt cauram, parasti, satrunot vidum; kļūt cauram (par vidu).

2. apv. Izdobt.

Avoti: LLVV, KiV

izducelēt   apv.

1. Pamatīgi izgulēties (pēc dzimumakta).

Avoti: EH

izducināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ducināt (parasti par pērkonu).

Avoti: LLVV

izdūcīt   apv.

1. Sakratīt, sapurināt.

Avoti: ME

izdudināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz dudināt.

Avoti: LLVV

izdūdot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Maigi, mīlīgi (parasti intīmi) pateikt, izrunāt.

Avoti: LLVV

izdūdoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Maigi, mīlīgi (parasti intīmi) izrunāties.

Avoti: LLVV

izdukāt   apv.

1. Ar stieni izdzīt zivis no krasta alām.

2. Izkašņāt, izkārpīt.

Avoti: EH

izdukāties   apv.

1. Pietiekoši apmainīties ar dūru sitieniem.

Avoti: EH

izdukņāt   apv.

1. Ar dūres sitieniem izgrūst ārā.

2. Izbradāt.

Avoti: ME

izdūkt   -dūcu, -dūc, -dūc, pag. -dūcu.

1. trans. Neskaidri, zemā balsī izdziedāt (parasti bez teksta).

2. parasti 3. pers.; intrans. Dūcot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - parasti par kukaiņiem.

Avoti: LLVV

izdukurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izzvejot ar dukuru.

2. apv. Izgrūstīt, iegrūst sānos.

3. apv. Izpurināt.

Avoti: LLVV, ME, EH

izdukurēties   apv.

1. Kādu laiku, līdz apnikumam, zvejot ar dukuru.

Avoti: EH

izdūķerēt   apv.

1. Izzvejot ar žebērkli (pavasarī nārsta laikā).

Avoti: ViV

izdulbinēt   apv.

1. Lēni, ar grūtībām izlasīt.

Avoti: KiV

izdulcējis   apv.

1. Izdulcējis koks - koks ar dobumu.

Avoti: EH

izdūlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; apv.

1. Izdzīt ar dūmiem (parasti bites).

2. Izzvejot (parasti kā degoša gaismā).

Avoti: LLVV

izdumbrāt   apv.

1. Izbradāt, nomīt.

Avoti: EH

izdūmināt   apv.

1. Izdūmot.

Avoti: ViV

izdūmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ar dūmiem izdezinficēt.

2. Ar dūmiem izdzīt.

Avoti: LLVV

izdumpēties   apv.

1. Izbārties, izlamāties.

Avoti: EH

izdumpļāt   apv.

1. Izrakāt, uzvandīt, izmīdīt.

Avoti: ME

izdumpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz dumpoties.

Avoti: LLVV

izdunckāt   apv.

1. Pietiekosi dunkāt.

Avoti: EH

izdunduroties   apv.

1. Pietiekami dūkt, rūkt.

Avoti: ME

izdungāt   apv.

1. Iespiest, iedauzīt; padarīt bedrainu, izdangāt.

2. Izdzīt.

3. Izdungot.

Avoti: ME

izdungot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Klusu izdziedāt (kādu melodiju), parasti bez teksta.

Avoti: LLVV

izdungoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz dungot.

// trans.

Avoti: LLVV

izdunkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.

1. Dunkāt un pabeigt dunkāt.

Avoti: LLVV

izdunkāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos, refl.; pareti.

1. Ilgāku laiku, daudz dunkāt.

Avoti: LLVV

izdunkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Dunkāt un pabeigt dunkāt.

Avoti: LLVV

izdunkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Ilgāku laiku, daudz dunkāt.

Avoti: LLVV

izdunkurēt   apv.

1. Maisīt ar karoti blīvu ēdienu.

2. Ar zvejas palīgrīku (dunkuru) izdauzīt (pakrastes ūdeņus, alas u. tml.), lai izbaidītu, izdzītu zivis; šādā veidā izzvejot.

Avoti: ME, ViV

izduņķēt   apv.

1. Labi izdauzīt.

Avoti: EH

izdupsēt   barb.

1. Veikt anālo dzimumaktu.

Avoti: SLG

izdūrēt   apv.

1. Sasniegt.

Avoti: ME

izdūrēt   apv.

1. Izcirst (āliņģi) ar āliņģu cērtamo cērti (dūri).

Avoti: ViV

izdurstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Durstot izveidot (kur caurumu, robu u. tml.).

2. Sadurstīt (vairākās vietās).

3. Durstot iznīcināt (parasti augus).

Avoti: LLVV

izdurstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; trans.; pareti.

1. Ilgāku laiku, daudz durstīt (piemēram, augus).

Avoti: LLVV

izdurt   -duru, -dur, -dur, pag. -dūru; trans.

1. Durot izveidot (kur caurumu).

2. Durot iznīcināt, nonāvēt (daudzas vai visas zivis).

3. Durot izvirzīt cauri (kam), caur (ko).

4. apv. Izspraudīt (1).

Avoti: LLVV, EH

izdurties   -duros, -duries, -duras, pag. -dūros; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izdurt (3).

2. trans.; pareti. Ilgāku laiku, vairākkārt durt, lai nonāvētu, iznīcinātu.

3. trans.; pareti. Ilgāku laiku, vairākkārt durt (kur ko smailu, asu).

Avoti: LLVV

izdūrums   apv.

1. Izdurta vieta, durta brūce.

Avoti: ME, VeAT

izdusa   apv.

1. Atpūta, dusa.

2. hip. Aizdusa.

Avoti: ME

izdusēties   -dusos, -dusies, -dusas, pag. -dusējos; refl.; novec.

1. Izgulēties (1).

Avoti: LLVV

izdusmināt   apv.

1. Mēģināt sadusmot, izprovocēt.

Avoti: ME

izdusmoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz dusmoties.

2. Dusmoties un pārstāt dusmoties.

Avoti: LLVV

izdvašot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. parasti 3. pers.; poēt. Izdalīt, izplatīt (piemēram, smaržu, siltumu); izdvest (3).

2. novec. Izelpot, izpūst (dvašu, elpu).

Avoti: LLVV

izdvest   -dvešu, -dves, -dveš, pag. -dvesu; trans.

1. Klusu, arī čukstus, ar grūtībām pateikt, izrunāt.

2. Ļaut izpausties (nopūtai, vaidam u. tml.).

// pārn. Radīt (paklusu skaņu) - par priekšmetiem, arī par parādībām dabā.

3. parasti 3. pers.; poēt. Izdalīt, izplatīt (piemēram, smaržu, karstumu).

4. Izpaust (kādu īpašību, pazīmi).

Avoti: LLVV

izdvesums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izdvest (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izdvest (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> izdvest (3).

Avoti: LLVV

izdzakāt   apv.

1. Izmaisīt, izvandīt.

Avoti: EH

izdzaldīt   apv.

1. Izdzeldēt.

Avoti: EH

izdzanāt   apv.

1. Dzenājot (parasti dzīvniekus) panākt, ka (tie) izklīst, aizvirzās prom.

2. Stipri pūšot, izkliedēt (piemēram, mākoņus) - par vēju.

3. Vairākkārt likt doties no viena darba pie otra.

Avoti: KiV

izdzeldēt   apv.

1. Izdzilināt.

Avoti: ME

izdzeldēt   apv.

1. Kļūt dzeltenīgam, panīkt, novārgt.

Avoti: EH

izdzeldināt   apv.

1. Izdzildināt (ar nātrēm).

Avoti: EH

izdzelt   apv.

1. Izdurstīt, izkost, piededzināt.

2. Dzeļot zaudēt dzeloni.

Avoti: ME

izdzeltāt   apv.

1. Izdzeltēt.

Avoti: EH

izdzeltēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; pareti.

1. Pilnīgi, viscaur nodzeltēt (par augiem, to daļām).

2. Pazaudēt savu sākotnējo, parasti balto, krāsu un kļūt pilnīgi, viscaur dzeltenam.

Avoti: LLVV

izdzelties   apv.

1. Pietiekami sadzelt.

Avoti: ME

izdzemdēt   apv.

1. Radīt, dzemdēt.

2. Pabeigt dzemdēt.

Avoti: ME, KiV, EH

izdzemdēties   apv.

1. Pabeigt dzemdēt.

Avoti: EH

izdzems   apv.

1. Izdzimums.

Avoti: ME

izdzenāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Dzenājot panākt, ka (cilvēki vai dzīvnieki) atstāj (kādu vietu) un izklīst.

// pārn. Stipri pūšot, izkliedēt (piemēram, mākoņus) - par vēju.

2. Ilgāku laiku, daudz dzīt no vienas vietas uz citu, šurpu turpu.

3. sar. Ilgāku laiku, daudz sūtīt, likt doties no vienas vietas uz citu, no viena pie otra.

Avoti: LLVV

izdzenāt   apv.

1. Nogriezt, nokapāt zarus.

Avoti: ME

izdzenāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz dzenāt.

2. sar. Ilgāku laiku, daudz ripināt, virzīt (bumbu, ripu u. tml.) no vienas vietas uz citu.

Avoti: LLVV

izdzenēt   apv.

1. Nogriezt, nokapāt zarus.

Avoti: ME

izdzenīt   apv.

1. Nogriezt, nokapāt zarus.

Avoti: ME

izdzērājs   apv.

1. Kāds, kas daudz dzer (žūpo).

Avoti: EH

izdzērdināt   apv.

1. Izdzirdīt, izdzirdināt.

2. Dzirdot, dzirdinot uzbarot (dzīvnieku).

Avoti: ViV

izdzērdināties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dzirdīt, dzirdināt.

Avoti: ViV

izdzeršanās   apv.

1. Bagātīga alkoholisko dzērienu lietošana.

Avoti: VV

izdzert   -dzeru, -dzer, -dzer, pag. -dzēru; trans.

1. Dzerot patērēt (visu šķidrumu vai noteiktu tā daudzumu).

// pārn. Uzsūkt (visu ūdeni vai noteiktu tā daudzumu) - par traukā novietotiem augiem, to daļām.

2. Savienojumā "izdzerta balss": neskanīga (aizsmakusi, čerkstoša) balss (no alkoholisku dzērienu lietošanas).

Avoti: LLVV

izdzerties   -dzeros, -dzeries, -dzeras, pag. -dzēros; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz dzert; dzert daudz, tik, cik gribas.

// trans. Dzert (kādu dzērienu) daudz, tik, cik gribas.

// trans. Ilgāku laiku, daudz dzert (zāles), parasti veltīgi.

2. parasti 3. pers.; sar. Tikt izdzertam (parasti neviļus, negribēti).

3. Bagātīgi lietot alkoholu.

Avoti: LLVV, VV

izdzesēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Dzesējot padarīt pilnīgi, viscaur aukstu.

Avoti: LLVV

izdzesināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Dzesinot padarīt pilnīgi, viscaur vēsu, aukstu; izdzesēt.

Avoti: LLVV

izdzesinēt   apv.

1. Izdzist, nodzist.

Avoti: EH

izdzēsināt   apv.

1. Izdzēst, nodzēst.

2. Kļūt vēsam, atdzist.

3. Samazināt (sāpes).

Avoti: EH

izdzēst   -dzēšu, -dzēs, -dzēš, pag. -dzēsu; trans.

1. Panākt, ka pārstāj degt, liesmot un izstarot gaismu.

2. Dzēšot (piemēram, ar dzēšamgumiju), iznīcināt (rakstu, attēlu u. tml.).

// pārn. Būt par cēloni tam, ka (kas) ir vājāk uztverams, sajūtams, ka (kas) kļūst vājāk izteikts.

3. Iznīcināt, padarīt par nebijušu.

Avoti: LLVV

izdzēsties   -dzēšos, -dzēsies, -dzēšas, pag. -dzēsos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku dzēst.

Avoti: LLVV

izdzēšana

1. Darbība, process --> izdzēst.

2. psih. Nosacījuma refleksa izbeigšana.

Avoti: PsA

izdzīdēt   apv.

1. Izdzīdīt.

Avoti: EH

izdzīdināt   apv.

1. Izvadīt, izdzīt laukā.

Avoti: ME

izdzīdīt   apv.

1. Izdziedināt, izdziedēt.

Avoti: ME

izdzīdzināt   apv.

1. Nodrošināt ērtu un laimīgu dzīvi.

Avoti: EH

izdziedāt   -dziedu, -dziedi, -dzied, pag. -dziedāju.

1. trans. Dziedāt un pabeigt dziedāt (daudzas vai visas dziesmas); dziedot izpildīt, nodziedāt.

2. trans. Dziedot izpaust.

3. intrans. Dziedāt un pabeigt dziedāt (piemēram, noteiktā skaļumā, augstumā).

Avoti: LLVV

izdziedāties   -dziedos, -dziedies, -dziedas, pag. -dziedājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz dziedāt (par cilvēku).

// trans.

2. parasti 3. pers. Ilgāku laiku, daudz dziedāt (par putniem).

Avoti: LLVV

izdziedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izārstēt (slimo).

// pārn. Panākt, būt par cēloni, ka izzūd (piemēram, jūtas); panākt, būt par cēloni, ka (kāds) pārvar (jūtas); izdziedināt.

Avoti: LLVV

izdziedēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Izārstēties.

// pārn. Atbrīvoties (piemēram, no jūtām); izdziedināties.

Avoti: LLVV

izdziedināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izārstēt (slimo).

// pārn. Panākt, būt par cēloni, ka izzūd (piemēram, jūtas); panākt, būt par cēloni, ka (kāds) pārvar (jūtas); izdziedēt.

Avoti: LLVV

izdziedināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Izārstēties.

// pārn. Atbrīvoties (piemēram, no jūtām); izdziedēties.

Avoti: LLVV

izdzievāt   apv.

1. Nodzīvot, pazaudēt.

2. Izdzīt.

3. Ilgāku laiku nepārtraukti strādāt.

Avoti: EH

izdzievāties   apv.

1. Ilgāku laiku nepārtraukti strādāt.

Avoti: EH

izdzievināt   apv.

1. Izstrādināt.

Avoti: EH

izdzīgot   apv.

1. Kalpot dažādos apstākļos.

2. Ilgāku laiku nepārtraukti dzīvot.

Avoti: EH

izdzildīt   apv.

1. Izdzildināt.

Avoti: EH

izdzildināt   apv.

1. Sitot ar nātrēm radīt pietiekoši jūtamas degošas sāpes.

Avoti: EH

izdziļināt   apv.

1. Padziļināt.

Avoti: ME

izdziļināties   apv.

1. Kļūt dziļākam.

Avoti: ME

izdzimt   -dzimstu, -dzimsti, -dzimst, pag. -dzimu; intrans.; reti.

1. Deģenerēties, izvirst.

2. Dzimstot mantot (senču īpašības).

3. apv. Piedzimt ar defektiem.

4. apv. Iziet, iznākt, izrietēt.

Avoti: LLVV, EH, ViV, ME

izdzimtenis   -ņa, v.

1. No dzimšanas psihiski, fiziski kropls cilvēks; deģenerāts.

2. Cilvēks, kura īpašības un rīcība neatbilst sabiedrības ētiskajām normām; arī necilvēks.

Avoti: LLVV

izdzimtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Psihisks, fizisks kroplums, kas radies no dzimšanas; deģenerācija (1).

Avoti: LLVV

izdzimums   -a, v.; reti.

1. Izdzimtenis (2).

Avoti: LLVV

izdzinējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas nežēlīgi izkalpina, izmanto (kādu) darbā.

2. apv. Tas, kas dzen laukā.

Avoti: LLVV, KV

izdzirāt   apv.

1. Ziedot kāzās.

2. Izdzirdināt (1).

Avoti: EH

izdzīrāties   apv.

1. Idzīroties.

Avoti: EH

izdzirdēt   -dzirdu, -dzirdi, -dzird, pag. -dzirdu (1. konj.), arī -dzirdēju; trans.

1. Pēkšņi uztvert (skaņu).

Avoti: LLVV

izdzirdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz dzirdināt (dzīvnieku); izdzirdīt (1).

2. Dzirdinot (dzīvnieku), izlietot (visu dzērienu vai noteiktu tā daudzumu); izdzirdīt (2).

Avoti: LLVV

izdzirdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz dzirdīt (dzīvnieku); izdzirdināt (1).

2. Dzirdot (dzīvnieku), izlietot (visu dzērienu vai noteiktu tā daudzumu); izdzirdināt (2).

Avoti: LLVV

izdzīrēties   apv.

1. Izdzīroties.

Avoti: ME

izdzirkstīt   apv.

1. Izmest dzirksteles.

Avoti: VL10

izdzirkstīties   apv.

1. Beidzoties ogļskābajai gāzei pārtraukt dzirkstēt (par dzērienu).

2. Ļaut izsprēgāt, nodzēst.

Avoti: ME, VeAT

izdzīroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz dzīrot.

Avoti: LLVV

izdzirst   -dzirstu, -dzirsti, -dzirst, pag. -dzirdu; trans.; novec.

1. Izdzirdēt.

Avoti: LLVV

izdzirsties   apv.

1. Kļūt dzirdamam, zināmam.

Avoti: EH

izdzirties   apv.

1. Lielīties, plātīties.

Avoti: ME

izdzisināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izdzesēt.

Avoti: LLVV

izdzisināties   apv.

1. Atvēsināties.

Avoti: EH

izdzist   -dziestu, -dziesti, -dziest, pag. -dzisu; intrans.

1. parasti 3. pers. Izbeigt, pārstāt degt, izstarot gaismu.

Izdzisis vulkāns— vulkāns, kas vairs nedarbojas.

// pārn. Satumst, pāriet vakarā (par dienu).

// pārn. Izzust, pārstāt izpausties (sejā, acīs, piemēram, par smaidu).

2. parasti 3. pers. Kļūt blāvam, neskaidram, nesalasāmam (piemēram, par rakstu).

3. parasti 3. pers. Izzust, pārstāt būt (atmiņā, apziņā).

4. parasti 3. pers. Kļūt aizvien klusākam, līdz nav vairs dzirdams (par skaņu).

5. Nomirt.

6. parasti divd. formā: izdzisis. Bez dzīvības, arī bez dzīvīguma, neizteiksmīgs, vienaldzīgs (parasti par acīm, skatienu).

7. parasti 3. pers. Pilnīgi, viscaur atdzist.

Avoti: LLVV

izdzisums

1. Rezultāts --> izdzist.

Avoti: Sin

izdzīšana   poligr., novec.

1. Avīžu salikumos rindu plašināšana.

Avoti: GV

izdzīt   -dzenu, -dzen, -dzen, pag. -dzinu; trans.

1. Dzenot panākt, ka izvirzās (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Būt par cēloni tam, ka atstāj (kādu vietu).

// pārn.; sar. Mācot, audzinot, parasti ar bardzību, izskaust (cilvēkā kādu, parasti nevēlamu, īpašību).

2. Likt pārmērīgi daudz un smagi strādāt, ļoti izkalpināt.

3. Izstumt, izgrūst (no kurienes, kur u. tml. transportlīdzekli).

// sar. Izvest (no kurienes, kur u. tml., parasti kokmateriālus).

4. parasti 3. pers. Izvirzīt (no kurienes, kur u. tml., parasti pa ūdeni) - par vēju.

5. Sitot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

6. Attīstoties, augot izveidot (piemēram, asnus, atvases) - par augiem.

// sar. Uzziedināt.

7. Izveidot zemē (piemēram, vagu).

8. Skujot izveidot noteiktā formā (piemēram, uzacis).

Avoti: LLVV

izdzīt   parasti 3. pers., -dzīst, pag. -dzija; intrans.; pareti.

1. Dzīšanas procesā izzust (par slimības radītu audu bojājumu, par slimību, kas rada audu bojājumu).

Avoti: LLVV

izdzītene   apv.

1. Laiks, kad govis dzen ganos.

Avoti: KV

izdzīties   -dzenos, -dzenies, -dzenas, pag. -dzinos; refl.

1. Ilgāku laiku dzīties (piemēram, kādam pakaļ).

2. trans. Ilgāku laiku, daudz dzīt (kādu).

3. sar. Doties, parasti braukšus, pa sliktu ceļu vai tālu uz kurieni un atpakaļ.

Avoti: LLVV

izdzītnis   apv.

1. Atvase, asns.

Avoti: ME

izdzīvāt   apv.

1. Palikt dzīvam (par smagi slimu, ievainotu).

2. Iztikt ar kādiem līdzekļiem; spēt eksistēt no kā.

3. niev. Izpārdot.

4. Iznīcināt.

5. Panākt, ka (kāds) atstāj vietu, telpu u. tml.

6. divd. formā: izdzīvāts; Morāli pagrimis (parasti par jaunu sievieti).

Avoti: ĒiV

izdzīvāties   apv.

1. Izdzīvoties.

Avoti: ĒiV

izdzīve   -es, s.; parasti vsk.

1. Uzdzīve; baudu pilna dzīve.

2. Patīkama, bezrūpīga dzīve, laika pavadīšana; izdzīvošanās.

Avoti: LLVV

izdzīvot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. intrans. Palikt dzīvam (par smagi slimu, ievainotu).

// pārn. Saglabāties, neizzust (piemēram, par tradīciju).

2. intrans. Iztikt (ar kādiem, parasti niecīgiem, līdzekļiem), spēt eksistēt (no kā).

3. trans. Aizvadīt (dzīvi, laika posmu dzīvē); nodzīvot.

4. trans. Izjust, pārdzīvot, izbaudīt.

5. trans.; sar. Panākt, ka (kādam) jāatstāj (vieta, telpa, kur tas, piemēram, dzīvo, strādā).

Avoti: LLVV

izdzīvoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Pavadīt laiku tā, kā patīk, brīvi, bezrūpīgi, jautri.

2. Dzīvot kādu laiku, uzturēties (daudzās vai visās vietās); dzīvot kādu laiku, uzturēties daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā).

3. sar. Izrotāļāties (ar ko).

Avoti: LLVV

izdžakāt   apv.

1. Izgriezt, padarīt lielāku, plašāku (par caurumu).

Avoti: ME

izdžākāt   apv.

1. Izošņāt barību, lai atrastu labāko kumosu (par dzīvniekiem).

2. Pamatīgi izbārt.

Avoti: KV

izdžaldīt   apv.

1. Izdzildināt.

Avoti: EH

izdžibināt   apv.

1. Ļaut aiziet bojā, iznīkt.

Avoti: EH

ize   apv.

1. Īze.

Avoti: ME

īze   īzes, dsk. ģen. īžu, s.; apv.

1. Plaisa ledū.

Avoti: LLVV

īze   apv.

1. Strēmele (zemes, drēbju).

Avoti: KV, ME

izecēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ecējot viscaur apstrādāt, sagatavot (zemi).

2. Ecējot izraut, iznīcināt (piemēram, augu), ecējot iznīcināt, sabojāt (kādu vietu).

3. sar. Izkasīt, izskrāpēt.

4. sar. Skrāpējot radīt (piemēram, svītras).

Avoti: LLVV

izecēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ecēt.

2. sar. Izstrīdēties, izbārties.

Avoti: LLVV

izecot   apv.

1. Kļūt porainam.

Avoti: ME

izēda   apv.

1. Savienojumā "vutu izēda" lietots kā lamuvārds.

Avoti: EH

izēdājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas ļoti daudz ēd.

Pasaules izēdājs— cilvēks, kas ēd neparasti daudz.

Avoti: LLVV

izēdaļāt   apv.

1. Izēst (parasti nekārtīgi, izmeklējot labāko barību, izrakņājot u. tml.).

Avoti: ViV

izēdas   -u, s.; tikai dsk.

1. Lopbarības atliekas pēc labākās barības izēšanas.

Avoti: LLVV

izēdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ēdinot (dzīvnieku), izlietot (visu barību vai noteiktu tās daudzumu).

2. Dot bagātīgi ēst, bagātīgi pacienāt ar ēdienu.

3. Izkodināt (2).

Avoti: LLVV

izēdināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz ēdināt.

Avoti: LLVV

izēdukļi   apv.

1. Izēdas.

Avoti: EH

izēdums   -a, v.; pareti.

1. Paveikta darbības --> izēst (3); izēstā vieta.

Avoti: LLVV

Izegema   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Izegem"), Flandrijas reģiona Rietumflandrijas provincē, 27400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

izeja   -as, s.

1. Vieta, kas paredzēta iziešanai, izkļūšanai (no kādas telpas, teritorijas), vieta, pa kuru iziet, izkļūst (no kurienes).

2. tehn. Iekārta (signālu, enerģijas u. tml.) izvadīšanai (piemēram, no ierīces).

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas tiek izvadīts ar šādu iekārtu; tāds, kas saistīts ar šādu iekārtu.

Izejas darbs— enerģija, kas jāpatērē, lai atbrīvotu elektronu no cietvielas vai šķidruma.

3. Iespēja, veids, kā atrisināt sarežģītu jautājumu, pārvarēt grūtības u. tml.

4. vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, no kura uzsāk ko (piemēram, par vietu, stāvokli).

5. parasti vsk.; med. Savienojumā "vēdera izeja": izkārnījumu izvadīšana no organisma; defekācija.

Avoti: LLVV

izejams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> iziet.

2. Savienojumā "izejamā diena": brīvdiena.

3. ar not. galotni. Tāds (apģērbs), kas paredzēts viesībām, svētkiem u. tml. gadījumiem.

Avoti: LLVV

izejmateriāls   -a, v.

1. Materiāls, kas paredzēts tālākai apstrādei, kā izgatavošanai.

Avoti: LLVV

izejošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> iziet.

2. Tāds (parasti dokuments, raksts), ko izsūta no iestādes.

Avoti: LLVV

izejpozīcija   -as, s.; mil.

1. Pozīcija, no kuras sāk uzbrukumu; izejas pozīcija.

Avoti: LLVV

izejprodukts   -a, v.

1. Produkts, kas paredzēts tālākai apstrādei, kā izgatavošanai.

Avoti: LLVV

izejpunkts   sar.

1. Kādas darbības sākuma nosacījumi.

izejv.   saīs.

1. Izejviela; izejvielas.

Avoti: i1, LD

izejviela   -as, s.

1. Viela, no kuras var ko iegūt rūpnieciskā pārstrādē.

Otrreizējās izejvielas— nolietotie priekšmeti (piem., metāllūžņi, makulatūra, stikla lauskas), ko izmanto ražošanā.

2. pārt. Tehnoloģisks dzīvnieku un augu valsts materiāls, kas veido kāda produkta pamatu.

Avoti: LLVV, ZTV

izēklēt   apv.

1. Iztamborēt.

Avoti: ViV

izekscerpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ekscerpēt un pabeigt ekscerpēt.

Avoti: LLVV

izēķelēt   apv.

1. Izsukāt (linus).

Avoti: EH

Izelburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Isselburg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 10700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

izēlerēt   apv.

1. Šujot izveidot cauro vīli; izrotāt ar cauro vīli.

Avoti: ĒiV

izellēties   apv.

1. Izrāties, izplēsties.

Avoti: EH

izelpa   -as, s.; parasti vsk.; fiziol.

1. Elpošanas fāze, kurā gaisu izvada no plaušām.

Izelpas rezerves tilpums— gaisa daudzums, ko cilvēks var izspiest no plaušām visdziļākās izelpas laikā.

Avoti: LLVV, CaF

izelpēt   apv.

1. Izmitināt.

Avoti: EH

izelpēties   apv.

1. Izsisties cauri, izkulties.

Avoti: KV

izelpojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izelpot (1).

Avoti: LLVV

izelpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Elpojot izvadīt (gaisu) no plaušām.

// intrans. Izdarīt izelpu.

// pārn. Izdalīt, izplatīt (piemēram, mitrumu, smaržu); izdvest (3), izdvašot (1).

2. pareti. Elpojot patērēt (daudz vai visu gaisa skābekli).

Avoti: LLVV

izelpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, intensīvi elpot.

// trans.

Avoti: LLVV

izelsāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; reti.

1. Izelsot (1).

2. Izelsot (2).

Avoti: LLVV

izelsāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; reti.

1. Izelsoties (1).

2. Izelsoties (2).

Avoti: LLVV

izelsot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Raudot, elsojot pateikt, izrunāt.

2. Ar grūtībām, skaļi elpojot, pateikt, izrunāt; izelst.

Avoti: LLVV

izelsoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz raudāt, krampjaini ievelkot gaisu.

2. Ilgāku laiku, ar grūtībām skaļi elpot (piemēram, aiz piepūles, sāpēm).

Avoti: LLVV

izelst   -elšu, -els, -elš, pag. -elsu; trans.

1. Elšot pateikt, izrunāt.

Avoti: LLVV

izelsties   -elšos, -elsies, -elšas, pag. -elsos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz elst.

Avoti: LLVV

izencēt   apv.

1. Izbārt.

2. Izplūkāt.

Avoti: KV, EH

izencēties   apv.

1. Izbārties.

2. Ar mokām izķepuroties.

Avoti: KV

izendelēt   apv.

1. Iztirgot.

Avoti: KiV

izēnināt   apv.

1. Turot ēnā iznīcināt, nobeigt.

Avoti: ME, VeAT

izenkurēt   apv.

1. Izvilkt ar ķeksi.

2. Izzagt.

Avoti: ViV

izēnot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarot tumšu (kā) toņu, izcelt (to).

2. Ēnot (3) un pabeigt ēnot.

Avoti: LLVV

izentropisks   fiz.

1. Process, kura entropija paliek nemainīga.

Avoti: SV69

izeņģēties   apv.

1. Nomocīties, nopūlēties.

Avoti: ME

izeņķēties   apv.

1. Izencēties (1).

Avoti: EH

Izeo   vietv.

1. Izeo ezers - atrodas Itālijas ziemeļu daļā ("Lago d'Iseo"), Alpu priekškalnē 185 m vjl., platība - 61 kvadrātkilometrs, dziļums - līdz 251 m, garens, augstiem krastiem, cari tek Po pieteka Oljo.

Avoti: PZT

izēpēt   apv.

1. Izkašņāt, izjaukt.

Avoti: KV

Izēra   vietv.

1. Upe Francijas dienvidaustrumos ("Isere"), Ronas kreisā krasta pieteka, garums - 290 km, sākas Grajas Alpos 2400 m vjl., šķērso Savojas Alpus.

Avoti: PZT

izērbicēt   apv.

1. Izplūkāt, izkasīt.

Avoti: EH

izērbicēties   apv.

1. Izbārties.

Avoti: EH

izerbīt   apv.

1. Izravēt.

2. Izplēst, savelt.

Avoti: ME

izerbīties   apv.

1. Ķildoties, plūkties, nopūlēties.

Avoti: ME, VeAT

izērcēt   apv.

1. Izplēst.

Avoti: EH

izerģēties   apv.

1. Izpriecāties; izplēsties.

Avoti: KV

īzerīšu   nelok., ģen.; apv.

1. Īzerīšu vilna - smalka viļņota, citaina vilna.

Avoti: ME

izērklēt   apv.

1. Iztamborēt.

Avoti: ĒiV

izērkulēt   apv.

1. Uzpūst kā ērkuli.

Avoti: ME, VeAT

izērķelēt   apv.

1. Izēķelēt.

Avoti: EH

Īzerlone   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Iserlohn"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 93100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

izērmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Padarīt (kādu) neparastu, jocīgu.

Avoti: LLVV

izērmoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz ērmoties.

Avoti: LLVV

Izernija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Isernia"), Molizes reģionā, provinces administratīvais centrs, 22000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Izernijas province - Itālijas Molizes reģiona province ("Provincia di Isernia"), platība - 1529 kvadrātkilometri, 88400 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 52 komūnās.

Avoti: LpA, Wi

izērpēt   apv.

1. Izsijāt.

Avoti: EH

izerroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz erroties.

Avoti: LLVV

izersināties   apv.

1. Izkaitināties.

Avoti: ViV

izērst   apv.

1. Izārdīt (adījumu, šuvumu).

Avoti: ĒiV

izeršināt   apv.

1. Ilgu laiku kaitināt, izsmiet, ķircināt.

Avoti: ME

izēst   -ēdu, -ēd, -ēd, pag. -ēdu; trans.

1. Apēst (visu ēdienu, kas ir, piemēram kādā traukā, vai noteiktu tā daudzumu).

2. parasti 3. pers. Graužot, izmantojot barībai, sabojāt (no iekšpuses) - parasti par kukaiņiem.

3. parasti 3. pers. Iedarbojoties izbojāt (kādu priekšmetu) - piemēram, par rūsu, kodīgu vielu.

4. sar. Panākt, ka (kādam) jāatstāj (vieta, amats).

Avoti: LLVV

izēsties   -ēdos, -ēdies, -ēdas, pag. -ēdos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ēst; ēst daudz, tik, cik gribas.

// trans. Ēst (ko) daudz, tik, cik gribas.

2. Apēdot (kā daļu), izkļūt cauri (tam).

3. sar. Ar pūlēm apgūt, iemācīties (ko); ar pūlēm iepazīties (ar daudziem materiāliem).

4. parasti 3. pers.; sar. Tikt izēstam (parasti neviļus, negribēti).

Avoti: LLVV

izēvelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ēvelējot izveidot.

Avoti: LLVV

izēvelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ēvelēt.

Avoti: LLVV

izezēt   apv.

1. Izvagot ar arklu - ezi.

Avoti: ĒiV

izēzēt   apv.

1. Izieskāt, izkasīt; izpērt (bērnu).

Avoti: KV

izfakot   žarg.

1. Izlamāt.

Avoti: SLG

izfantazējams   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izfantazēt.

Avoti: LLVV

izfantazēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Radīt, izveidot fantāzijā.

Avoti: LLVV

izfantazēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz fantazēt.

Avoti: LLVV

izfasēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Fasēt un pabeigt fasēt.

Avoti: LLVV

izfilēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Ar speciālām šķērēm izgriezt (matus šķipsnās).

Avoti: MLVV

izfilmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Filmējot izlietot (filmu).

Avoti: LLVV

izfilmēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz filmēt.

2. trans. Filmēt (daudzus objektus), vairākkārt filmēt (kādu objektu).

3. Ilgāku laiku, daudz filmēties.

Avoti: LLVV

izfilozofēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz filozofēt.

Avoti: LLVV

izfiltrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Filtrēt un pabeigt filtrēt.

Avoti: LLVV

izfiltrēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās.

1. Refl. --> izfiltrēt; tikt izfiltrētam.

Avoti: LLVV

izfīrēt   žarg.

1. Sagādāt; sadabūt.

Avoti: SLG

izflagošanās   jūrn.

1. Starptautiskā signālkoda karodziņu virknes pacelšana no jahtas buga pāri masta topam līdz grotbomja nokam, kas parasti notiek svētku un svinību gadījumos.

Avoti: JūVM

izflīzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Izklāt, apdarināt ar flīzēm.

Avoti: MLVV

izforķīt   žarg.

1. Izdabūt (ārā).

Avoti: SLG

izformēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sadalīt mazākās vienībās, sadalīt pa citām vietām, vienībām vai likvidēt (kādu organizētu veselumu).

Avoti: LLVV

izforņīt   žarg.

1. Izmest; izstumt.

Avoti: Žrg

izfotografēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Fotografējot izlietot (fotofilmu).

2. apv. Nofotografēt (vairākās pozās).

Avoti: LLVV, ĒiV

izfotografēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz fotografēties.

2. Ilgāku laiku, daudz fotografēt.

3. trans. Fotografēt (daudzus objektus), vairākkārt fotografēt (kādu objektu).

Avoti: LLVV

izfraktētājs   novec.

1. Persona, kas slēdz jūras transportdarījumus un apņemas pret atlīdzību pārvadāt kravu.

Avoti: KV

izfrēzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Frēzējot (1) izveidot.

Avoti: LLVV

izfunktierēt   žarg.

1. Izdomāt.

Avoti: Žrg

izfurķēt   žarg.

1. Izdzīt; izmest.

Avoti: Žrg

izfurķīt   žarg.

1. Izdabūt (ārā); izdzīt.

Avoti: SLG

izfušierēt   žarg.

1. Izjaukt (ko); sabojāt.

Avoti: SLG

izgādāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Rūpēties un panākt, ka (kāds) dabū (ko).

// sar. Rūpēties un panākt, ka notiek tā, kā vēlams.

2. apv. Atminēties.

Avoti: LLVV, EH

izgadība   apv.

1. Izdevība, gadījums.

2. Iztapība.

Avoti: EH

izgādināt   apv.

1. Atgādināt, izrīkot.

Avoti: ME

izgadīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Negaidot notikt, gadīties.

2. Dažkārt būt, nejauši būt.

3. apv. Noderēt.

Avoti: LLVV, EH

izgādnīca   apv.

1. Tā, kas par visu domā un rūpējas.

Avoti: ME

izgādniece   apv.

1. Tā, kas par visu domā un rūpējas.

Avoti: ME

izgadoties   apv.

1. Vienu gadu uzturēties vienā vietā.

Avoti: ME, VeAT

izgaidīt   apv.

1. Ilgāku laiku (ko) gaidīt (parasti veltīgi).

Avoti: ĒiV

izgaidīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, ļoti gaidīt (parasti veltīgi).

Avoti: LLVV

izgailēt   parasti 3. pers., -gail, arī -gailē, pag. -gailēja; intrans.

1. Gailēt un izbeigt gailēt (parasti par oglēm).

Avoti: LLVV

izgailināt   apv.

1. Likt, ļaut izgailēt.

Avoti: ViV

izgailinēt   apv.

1. Izgailināt.

Avoti: EH

izgainīt   -u, -i, -a, arī -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.

1. Izgaiņāt (1).

2. Izgaiņāt (2).

Avoti: LLVV

izgainīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz gainīt; izgaiņāties.

Avoti: LLVV

izgaiņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Gaiņājot panākt, ka izklīst (dzīvnieki).

// pārn. Izkliedēt (4).

2. Gaiņājot izdzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izgaiņāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz gaiņāt.

Avoti: LLVV

izgairināt   apv.

1. Ļaut oglēm (krāsnī) izkvēlot.

Avoti: EH

izgaisēt   apv.

1. Izgaisināt.

2. Izgaist, pazust.

Avoti: ĒiV, EH

izgaisināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka pilnīgi izbeidzas (psihisks vai fizioloģisks stāvoklis).

// pareti. Panākt, būt par cēloni, ka aizmirstas, ka izzūd (no atmiņas).

2. parasti 3. pers. Izkliedēt (piemēram, dūmus, miglu) - par vēju.

3. sar. Pazaudēt, nozaudēt.

4. reti. Izvēdināt (telpu).

Avoti: LLVV

izgaismojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izgaismot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izgaismot (2).

Avoti: LLVV

izgaismošana   inf.

1. Attēla detaļu vai segmenta izcelšana displeja ekrānā, mainot tā vizuālās īpašības.

Avoti: D3

izgaismot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Viscaur, pilnīgi apgaismot (telpu, vietu).

2. Spilgti atveidot, atklāt būtisko, izcelt (piemēram, mākslas darbā, zinātniskā darbā); būt par cēloni tam, ka atklājas būtiskais, izceļas (piemēram, mākslas darbā, zinātniskā darbā).

Avoti: LLVV

izgaismotājs   -a, v.

1. Ierīce attīstītas fotofilmas, fotoplates izgaismošanai.

Avoti: LLVV

izgaismoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās.

1. Refl. --> izgaismot (1); tikt izgaismotam.

2. Refl. --> izgaismot (2); tikt izgaismotam.

Avoti: LLVV

izgaisot   apv.

1. Izgaist.

2. Izvēdināt.

Avoti: ME, EH

izgaist   -gaistu, -gaisti, -gaist, pag. -gaisu; intrans.

1. parasti 3. pers. Izklīst, izzust (par miglu, putekļiem u. tml.).

2. Izbeigties, pāriet (par jūtām, sajūtām, domām u. tml.).

3. parasti 3. pers. Izzust, pārstāt eksistēt (par dažādām parādībām).

4. Pazust tā, ka nav atrodams (parasti par cilvēku).

Avoti: LLVV

izgaistošs   apv.

1. Tāds, kas ātri gaist, izgaro, pārejot gāzveida stāvoklī un izkliedējoties apkārtējā vidē.

Avoti: Sin

izgaita   apv.

1. Mudīgums, veiklība, pašapmierinātība.

Avoti: EH

izgaišgad   apv.

1. Pagājušogad.

Avoti: MalV

izgaišo   apv.

1. Pagājušo.

Avoti: MalV

izgājējs   apv.

1. Tas, kurš iziet (ārā), izceļotājs, aizgātnis.

Avoti: ME

izgājiens   -a, v.

1. fizk. Ātra pārvietošanās no kāda stāvokļa kādā virzienā (piemēram, hokejā, paukošanā).

2. pareti. Netāls gājiens (no kādas vietas uz kādu vietu).

Avoti: LLVV

izgājīgs   apv.

1. Žigls, veikls.

2. Kārs uz kaut ko.

Avoti: KV

izgājis   apv.

1. Pagājis, aizvadīts.

Avoti: ME

izgājšgadējs   apv.

1. Pērnais; aizvadītā gada.

Avoti: Sin

izgājums   apv.

1. Izdarīts gājiens.

Avoti: ME, VeAT

izgājušais   s. -usī; novec.

1. Pagājušais (par laiku, laika posmu).

Avoti: LLVV

izgājušgad   apv.

1. Pagājušajā gadā.

Avoti: ĒiV

izgājušgadējs   apv.

1. Tāds, kas ražots, sagatavots, ievākts u. tml. pagājušajā gadā.

Avoti: ViV

izgājušgads   apv.

1. Pagājušais gads.

Avoti: ViV

izgājušmēnes   apv.

1. Pagājušajā mēnesī.

Avoti: ViV

izgājušnakt   apv.

1. Pagājušajā naktī.

Avoti: ĒiV

izgājušnakts   apv.

1. Pagājušā nakts.

Avoti: ĒiV

izgājušnedēļ   apv.

1. Pagājušajā nedēļā.

Avoti: ĒiV

izgājušpavasar   apv.

1. Pagājušajā pavasarī.

Avoti: ViV

izgājušreiz   apv.

1. Pagājušajā reizē.

Avoti: ViV

izgājušruden   apv.

1. Pagājušajā rudenī.

Avoti: ViV

izgājušsesdien   apv.

1. Pagājušajā sestdienā.

Avoti: ĒiV

izgājušsestdien   apv.

1. Pagājušajā sestdienā.

Avoti: ĒiV

izgājušsvēdien   apv.

1. Pagājušajā svētdienā.

Avoti: ĒiV

izgājušsvētdien   apv.

1. Pagājušajā svētdienā.

Avoti: ĒiV

izgājušvakar   apv.

1. Pagājušajā vakarā.

Avoti: ViV

izgājušvasar   apv.

1. Pagājušajā vasarā.

Avoti: ĒiV

izgājušziem   apv.

1. Pagājušajā ziemā.

Avoti: ĒiV

izgaldīt   apv.

1. Izlobīt (piemēram, zirņus, pupas).

Avoti: KiV

izgaldīties   apv.

1. Izlobīties.

Avoti: ME

izgaldot   apv.

1. Izlobīt, izgaldīt.

Avoti: ME

izgaldoties   apv.

1. Izlobīties, izgaldīties.

Avoti: ME

izgalējies   apv.

1. Ļoti izsalcis.

Avoti: LE

izgalējis   apv.

1. Ļoti izsalcis.

Avoti: LE

izgalēt   apv.

1. Iznīcināt.

2. Izbadoties.

Avoti: LE

izgālēt   apv.

1. Izgailēt.

Avoti: ME

izgalēties   apv.

1. Veltīgi nopūlēties, nomocīties.

2. Izplosīties, iztrakoties.

3. Izlocīties, atgaiņāties.

4. Ilgāku laiku būt ļoti izsalkušam; izbadoties.

Avoti: ME, ViV

izgālēties   apv.

1. Pietiekami izgailēt.

2. Iztrakoties.

Avoti: ME, EH

izgalināt   apv.

1. Iznīcināt, nogalināt.

Avoti: EH

izgalināties   apv.

1. Kļūt ļoti izsalkušam.

Avoti: ME

izgaloties   apv.

1. Iztrakoties.

Avoti: EH

izgalvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Galvojot panākt, ka (kādu) atbrīvo (piemēram, no ieslodzījuma).

Avoti: LLVV

izgāmējis   apv.

1. Pagāmējis.

2. Izsalcis.

Avoti: EH

izgāmēties   apv.

1. Ilgāku laiku būt ļoti izsalkušam.

Avoti: ĒiV

izgandējis   apv.

1. Nonīcis.

Avoti: LE

izgandēt   apv.

1. Sabojāties, iet bojā.

2. Novārgt, būt izsalkumā.

3. Izpostīt, sabojāt.

Avoti: ME

izganerēt   apv.

1. Izrotāt (ēdienu); izgarnēt.

Avoti: ViV

izganierēt   apv.

1. Izgarnēt.

Avoti: ĒiV

izganīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ganot panākt, ka (lauksaimniecības dzīvnieki) paēd.

2. Viscaur noganīt (kādu vietu), ganot ļaut apēst (daudzus vai visus augus kādā vietā).

Avoti: LLVV

izgānīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Izlamāt.

Avoti: LLVV

izganīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz ganīt.

2. parasti 3. pers. Ilgāku laiku ganīties, līdz ir paēduši (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

izgānīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Izlamāties.

Avoti: LLVV

izgāņa   apv.

1. Tāds, kas gānās, lamājas.

2. Tāds, kas izlutināts, piem., ēšanā.

Avoti: KV

izgaņģēt   apv.

1. Izkārtot, izrīkot.

Avoti: ĒiV

izgāņot   apv.

1. Izgānīt.

Avoti: EH

izgāņoties   apv.

1. Izjokoties, izgānīties.

Avoti: EH

izgaraiņot   apv.

1. Izgarot (1).

Avoti: EH

izgarāt   apv.

1. Izgarot.

Avoti: KiV

izgardināt   apv.

1. Mielot acis, baudīt, izgaršot.

Avoti: TlV

izgardināties   apv.

1. Pietiekoši izbaudīt, izgaršot.

Avoti: ME

izgārdināt   apv.

1. Mielot acis, baudīt izgaršot.

Avoti: TlV

izgardis   apv.

1. Izlutināts, izlutis.

Avoti: EH

izgarēt   apv.

1. Izgarēties (1).

2. Nepamanot nozust.

3. Kļūt izsalkušam.

Avoti: EH

izgarēties   apv.

1. Izkvēlot (par oglēm krāsnī); būt tādam, kurā ir izkvēlojušas ogles, nav tvana (par krāsni, pirti).

2. Izbadoties.

3. Izplēnēt.

Avoti: ĒiV, EH

izgārgt   -gārdzu, -gārdz, -gārdz, pag. -gārdzu; trans.; pareti.

1. Ar gārdzienu izdvest (skaņu).

Avoti: LLVV

izgarināt   apv.

1. Ļaut tvaikam izgarot (pirtī).

2. Ļaut izkvēlot oglēm (krāsnī).

Avoti: ME, ĒiV

izgarināties   apv.

1. Kļūt tādam, kurā ir izkvēlojušas ogles, nav tvana (par krāsni, arī pirti).

Avoti: ViV

izgarīties   apv.

1. Atļauties.

Avoti: EH

izgarlaikoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, ļoti garlaikoties.

Avoti: LLVV

izgarnēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izrotāt (ēdienus).

Avoti: LLVV

izgarojumi   -u, vsk. izgarojums, -a, v.

1. Smarža, tvaiki, kas izgaro, izdalās (piemēram, no kādas vielas).

Avoti: LLVV

izgarot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja.

1. intrans. Pārvērsties tvaikos (par vielu); izdalīties (par tvaikiem).

2. trans. Izdalīt (mitrumu, tvaikus).

Avoti: LLVV

izgaroties   apv.

1. Izkvēlot (par oglēm krāsnī); būt tādam, kurā ir izkvēlojušas ogles, nav tvana (par krāsni, pirti).

Avoti: ĒiV

izgārsēties   apv.

1. Atvēsināt.

Avoti: EH

izgaršot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Nogaršojot ēdienu, dzērienu, pilnīgi sajust, atšķirt (garšu); lēni, ar baudu ēst, dzert (ko), nosakot garšu.

Avoti: LLVV

izgaršoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; trans.

1. Vairākkārt nogaršot.

Avoti: LLVV

izgastīt   apv.

1. Pacienāt.

Avoti: KiV

izgāšais   s. izgāšā; novec.

1. Pagājušais (par laiku, laika posmu).

Avoti: ĒiV

izgāšgad   apv.

1. Pagājušajā gadā.

Avoti: ĒiV

izgāšgadējs   apv.

1. Tāds, kas ražots, sagatavots, ievākts u. tml. pagājušajā gadā.

Avoti: ViV

izgāšgads   apv.

1. Pagājušais gads.

Avoti: ViV

izgāšmēnes   apv.

1. Pagājušajā mēnesī.

Avoti: ViV

izgāšnakt   apv.

1. Pagājušajā naktī.

Avoti: ĒiV

izgāšnakts   apv.

1. Pagājušā nakts.

Avoti: ĒiV

izgāšnedēļ   apv.

1. Pagājušajā nedēļā.

Avoti: ĒiV

izgāšpavasar   apv.

1. Pagājušajā pavasarī.

Avoti: ViV

izgāšreiz   apv.

1. Pagājušajā reizē.

Avoti: ViV

izgāšruden   apv.

1. Pagājušajā rudenī.

Avoti: ViV

izgāšsesdien   apv.

1. Pagājušajā sestdienā.

Avoti: ĒiV

izgāšsestdien   apv.

1. Pagājušajā sestdienā.

Avoti: ĒiV

izgāšsvēdien   apv.

1. Pagājušajā svētdienā.

Avoti: ĒiV

izgāšsvētdien   apv.

1. Pagājušajā svētdienā.

Avoti: ĒiV

izgāšvakar   apv.

1. Pagājušajā vakarā.

Avoti: ViV

izgāšvasar   apv.

1. Pagājušajā vasarā.

Avoti: ĒiV

izgāšziem   apv.

1. Pagājušajā ziemā.

Avoti: ĒiV

izgatave   -es, s.; parasti vsk.

1. Izgatavošana, ražošana.

Avoti: LLVV

izgatavēt   apv.

1. Pagatavot (ēdienu).

Avoti: KiV

izgatavēties   apv.

1. Nobriest, kļūt gatavam.

Avoti: EH

izgatavināt   apv.

1. Izgatavot.

2. Ļaut pilnībā nobriest.

Avoti: ĒiV, EH

izgatavošana   jur.

1. Kāda priekšmeta izveidošana, tā zaudēto īpašību atjaunošana vai kāda priekšmeta pārtaisīšana, kā rezultātā tas iegūst cita priekšmeta derīgās īpašības.

Izgatavošanas zaudējumi— zaudējumi, kas rodas eksportētājam, izgatavojot trešās valsts pircēja pasūtīto produktu.

Avoti: JtV

izgatavošana   jur.

1. Darbības, kuru rezultātā var iegūt narkotiskās vai psihotropās vielas un zāles un kuras ietver attīrīšanu, kā arī narkotisko un psihotropo vielu pārveidošanu citās vielās.

Avoti: JtV

izgatavot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izstrādāt, izveidot līdz pilnīgai gatavībai (priekšmetu) rūpnieciski vai ar roku darbu.

Avoti: LLVV

izgatavoties   apv.

1. Lēnām sagatavoties.

2. Nogatavoties.

Avoti: ME, EH

izgātņi

1. Cilvēki Senajā Krievzemē 11.-12. gs., kuri bija mainījuši savu sabiedrisko stāvokli; gk. zemnieki, kas bija pārtraukuši sakarus ar kopienu, vai arī kalpi, kas bija izpirkušies vai atlaisti brīvībā.

Avoti: LPE

izgaudāties   apv.

1. Izvaimanāties, skaļi izraudāties.

Avoti: ME

izgaudīties   apv.

1. Izgaudoties.

Avoti: EH

izgaudot   apv.

1. Gaudojot iznīcināt (par vēju).

Avoti: ME

izgaudot   apv.

1. Izlobīt.

Avoti: EH

izgaudoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. parasti 3. pers. Ilgāku laiku, daudz gaudot (parasti par suni, vilku).

2. parasti 3. pers. Ilgāku laiku radīt stieptas spalgas, svelpjošas skaņas (par vēju, vētru u. tml.).

3. sar.; niev. Izvaimanāties; arī skaļi izraudāties.

Avoti: LLVV

izgaudoties   apv.

1. Izlobīties.

Avoti: EH

izgausties   -gaužos, -gaudies, -gaužas, pag. -gaudos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz gausties.

Avoti: LLVV

izgauzt   apv.

1. Izmelot.

Avoti: EH

izgavēnis   apv.

1. Gavēņa laika beigas.

Avoti: EH

izgavēt   apv.

1. Kādu laiku gavēt.

Avoti: EH

izgavēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku gavēt.

2. sar. Ilgāku laiku pietiekami nepaēst, badoties.

Avoti: LLVV

izgavilēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Līksma, ļoti priecīgā balsī spēji pateikt, izrunāt.

Avoti: LLVV

izgavilēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz līksmā, priecīgā balsī saukt.

2. Līksmi izdziedāties.

Avoti: LLVV

izgāzalēt   apv.

1. Vairākkārt gāžot, izbirdināt, izkratīt.

2. Ar spiedienu nošķiebt, izlauzt, izkustināt no vietas.

Avoti: KiV

izgāzelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Gāzelējoties izvirzīties (no kurienes, kur u. tml).

Avoti: LLVV

izgāzelīgs   apv.

1. Tāds, kas iet gāzelēdamies kā pīle.

Avoti: EH

izgāzeniski   apv.

1. Garšļauku, atgāzeniski.

Avoti: EH

izgāzens   apv.

1. Izlēvens (bet vairāk nenormāli jeb par daudz uz āru).

Avoti: EH

izgāzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Gāzēt un pabeigt gāzēt (telpu).

Avoti: LLVV

izgāzīgi   apv.

1. Augstprātīgi, lepni.

Avoti: ViV

izgāzīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz izgāzties.

2. Augstprātīgs, lepns.

Avoti: EH, ViV

izgāzīt   apv.

1. Vairākkārtīgi ļodzīt, sašķiebt.

Avoti: ME

izgāzīties

1. Izļodzīties, sašķiebties.

2. Ciest neveiksmi.

Avoti: Sin, JV

izgāzt   -gāžu, -gāz, -gāž, pag. -gāzu; trans.

1. Gāžot izdabūt (no kurienes, kur u. tml., daudz, ko smagu); gāžot panākt, ka (cilvēks) izkrīt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Ar spēku, spiedienu izkustināt (no vietas), izlauzt, izraut un apgāzt.

3. sar. Ļaut brīvi izpausties (pret kādu, piemēram, dusmām, niknumam).

4. sar. Panākt, darīt tā, ka beidzas ar neveiksmi, ar nevēlamu rezultātu (kāds pasākums).

5. Izvirzīt uz priekšu, izliekt (krūtis, vēderu).

(Staigā) krūtis izgāzis— saka, ja kādam ir pašapzinīga, iedomīga poza.

6. Strauji uzšķērst, pārdurt, tā ka izkrīt (piemēram, iekšas).

7. Iztērēt (naudu, parasti daudz), samaksāt (parasti dārgi).

Avoti: LLVV

izgāzties   -gāžos, -gāzies, -gāžas, pag. -gāzos; refl.

1. Refl. --> izgāzt (1).

2. parasti 3. pers. Refl. --> izgāzt (2).

3. parasti 3. pers. Tikt izpaustam (attieksmē pret kādu) - piemēram, par dusmām, niknumu.

4. sar. Piedzīvot neveiksmi, kaunu, izdarot ko slikti, nemākulīgi.

5. Novietoties vaļīgā pozā, parasti sēžot, stāvot.

6. parasti 3. pers. Strauji izplūst (piemēram, par dūmiem).

7. sar. Strauji, ar lielu sparu, arī troksni izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - parasti par cilvēku pūli; izgrūt.

Avoti: LLVV

izgāztuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Vieta, kur saved un izgāž atkritumus.

Avoti: LLVV

izgāzums   apv.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izgāzt.

Avoti: Sin

izglabāt   apv.

1. Ilgāku laiku glabāt; uzglabāt.

2. Ilgāku laiku rūpēties, gādāt (par kādu); izauklēt.

Avoti: ĒiV

izglabāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku glabāt (ko).

2. Izsargāties, glābties.

Avoti: LLVV

izglābējs   apv.

1. Atbrīvotājs, tas, kas paglābj.

Avoti: ME

izglabinēt   apv.

1. Pasargāt no bojājejas, briesmām.

Avoti: KiV

izglābiņš   apv.

1. Tas (piemēram, palīdzība, apstākļi), kas izglābj (no bojāejas, nelaimes, posta).

Avoti: ME

izglābt   -glābju, -glāb, -glābj, pag. -glābu; trans.

1. Pasargāt ar savu rīcību no bojāejas; būt par cēloni tam, ka neaiziet bojā.

2. rel. Pasargāt (kādu) no soda aizkapa dzīvē (piemēram, ar lūgšanām, grēku nožēlošanu, pievēršanu kristietībai).

Avoti: LLVV, ĒiV

izglābties   -glābjos, -glābies, -glābjas, pag. -glābos; refl.

1. Refl. --> izglābt (1); pasargāties, tikt pasargātam no bojāejas.

2. rel. Pasargāt sevi (piemēram, ar lūgšanām, grēku nožēlošanu, pievēršanos kristietībai) no soda aizkāpa dzīvē.

Avoti: LLVV

izglaimot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Glaimojot panākt, ka dabū.

Avoti: LLVV

izglaimoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz glaimot (kādam).

Avoti: LLVV

izglāsīt   apv.

1. Noglaust gludu, izlīdzināt.

2. Pietiekoši glāstīt.

Avoti: ME

izglāsīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz glāstīt.

Avoti: ME

izglāstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz glāstīt; viscaur glāstīt.

2. pareti. Glāstot viscaur izlīdzināt.

3. reti. Glāstot izpaust.

Avoti: LLVV

izglāstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz glāstīt.

Avoti: LLVV

izglaudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz glaudīt; viscaur glaudīt.

2. Glaudot padarīt viscaur gludu; izglaust (1).

Avoti: LLVV

izglaudīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz glaudīt.

2. Ilgāku laiku, daudz glaudīties (pie kā, kam apkārt); izglausties (1).

Avoti: LLVV

izglaust   -glaužu, -glaud, -glauž, pag. -glaudu; trans.

1. Glaužot padarīt viscaur gludu; glaužot viscaur izlīdzināt.

2. pareti. Ilgāku laiku, daudz glaust; viscaur glaust; izglaudīt (1).

Avoti: LLVV

izglausties   -glaužos, -glaudies, -glaužas, pag. -glaudos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz glausties (pie kā, kam apkārt).

2. trans. Ilgāku laiku, daudz glaust; izglaudīties (1).

Avoti: LLVV

izglāzāt   apv.; iron.

1. Izsist loga rūti.

Avoti: EH

izglēbt   apv.

1. Izglābt.

Avoti: ĒiV

izglēbties   apv.

1. Izglābties.

Avoti: ĒiV

izgleijāties   apv.

1. Sasildīties.

2. Beigt kvēlot.

3. Izlīdzināties.

4. Atpūsties, izvaļāties.

Avoti: ME

izglemzt   apv.

1. Nevīžīgi, nemākulīgi izgatavot, izdarīt.

Avoti: KiV

izglēvināt   apv.

1. Izlutināt, padarīt gļēvu.

Avoti: ME

izgleznojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izgleznot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izgleznot (2).

// pārn.; pareti. Gleznains attēlojums, tēlains atveidojums.

Avoti: LLVV

izgleznot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izrotāt, pārklājot viscaur ar gleznojumiem (piemēram, sienu).

2. Gleznojot ļoti sīki, detalizēti atveidot.

// pārn.; pareti. Gleznaini attēlot, tēlaini atveidot.

Avoti: LLVV

izglītība   -as, s.; parasti vsk.

1. Sistematizētu zināšanu un prasmju apguves un attieksmju veidošanas process un tā rezultāts; personas zināšanu, prasmju un attieksmju kopums.

2. Iestāžu un pasākumu kopums bērnu, jaunatnes un pieaugušo mācīšanai un audzināšanai; izglītošana, mācīšana, izglītošanās.

Augstākā izglītība— izglītības pakāpe, kurā pēc vidējās izglītības iegūšanas notiek zinātnē vai mākslā, vai arī zinātnē un mākslā sakņota personības attīstība izraudzītajā akadēmisko vai profesionālo, vai arī akadēmisko un profesionālo studiju virzienā, sagatavošanās zinātniskai vai profesionālai darbībai.

Izglītības atbalsta iestāde— valsts, pašvaldību un citu juridisko vai fizisko personu dibināta iestāde, kas nodrošina metodisko, psiholoģisko, zinātnisko, informatīvo un citu intelektuālo atbalstu pedagogiem, izglītojamajiem, izglītojamo vecākiem un izglītības iestādēm.

Izglītības dokuments— dokuments, kas apliecina personas iegūto izglītību atbilstoši noteiktai izglītības pakāpei, veidam un programmai vai šīs izglītības daļēju apgūšanu.

Izglītības iestāde— valsts, pašvaldību vai citu juridisko vai fizisko personu dibināta iestāde, kuras uzdevums ir izglītības programmu īstenošana, vai uzņēmums (uzņēmējsabiedrība), kuram izglītības programmu īstenošana ir viens no nodarbošanās veidiem.

Izglītības pakāpe— nobeigts izglītības posms, kas ietver organizētu un secīgi īstenotu izglītības ieguvi.

Izglītības pārvaldes iestāde— valsts vai pašvaldību iestāde, kas pilda izglītības pārvaldes funkcijas.

Izglītības programmas akreditācija— tiesību iegūšana izglītības iestādei izsniegt valsts atzītu izglītības dokumentu par konkrētai izglītības programmai atbilstošas izglītības ieguvi; akreditācijas gaitā vērtē attiecīgās izglītības programmas īstenošanas kvalitāti.

Izglītības programmas licencēšana— tiesību piešķiršana izglītības iestādei īstenot noteiktu izglītības programmu.

Avoti: LLVV, IL, JtV

izglītojamais   jur.

1. Skolēns, audzēknis, students vai klausītājs, kas apgūst izglītības programmu izglītības iestādē vai pie privātpraksē strādājoša pedagoga.

Avoti: IL

izglītošana

1. Cilvēka piedzimšanas brīdī aizsākusies viņa intelektuālo spēju, fizisko iemaņu un sabiedriskās apziņas attīstīšana, it īpaši ar mācīšanu.

Avoti: IdV

izglītot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Dot izglītību, zināšanas; būt par zināšanu avotu (kādam).

2. apv. Izveidot, izkopt, padarīt glītu.

Avoti: LLVV, TlV

izglītotājs   apv.

1. Skolotājs.

2. Tas, kas kaut ko padara izkoptu, glītu.

Avoti: TlV

izglītotība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izglītots (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izglītoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Iegūt izglītību, zināšanas.

Avoti: LLVV

izglītots   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> izglītot.

2. Tāds, kam ir plaša izglītība, tāds, kam ir vispusīgas zināšanas.

Avoti: LLVV

izglizināt   apv.

1. Plāni izziest, piem., sviestu, taukus.

Avoti: KV

izgludināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Gludināt (ar gludekli drēbes) un pabeigt gludināt.

2. Padarīt gludu (piemēram, drēbi, papīru), izlīdzinot, parasti ar rokām, rievas, grumbas u. tml; izlīdzināt, parasti ar rokām (rievas, grumbas u. tml.).

Avoti: LLVV

izgludināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. parasti 3. pers. Izlīdzināties, izzust, tikt izlīdzinātam (par rievām, grumbām u. tml.).

2. parasti 3. pers. Tikt izgludinātam (parasti ar gludekli).

3. Ilgāku laiku, daudz gludināt.

// trans.

Avoti: LLVV

izglumēt   parasti 3. pers., -glumē, pag. -glumēja (retāk -gluma, 1. konj.); intrans.

1. Pārklāties viscaur vai no iekšpuses ar gļotām, kļūt viscaur vai no iekšpuses glumam (parasti mitruma iedarbībā).

Avoti: LLVV

izglumināt   apv.

1. Izgludināt, izlīdzināt.

Avoti: EH

izglūnēties   -glūnos, -glūnies, -glūnas, pag. -glūnējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz glūnēt.

Avoti: LLVV

izgluris   apv.

1. Izgļuris.

2. Slinks kļuvis.

Avoti: EH

izgļēvināt   apv.

1. Izlutināt, padarīt gļēvu.

Avoti: ME

izgļumēt   apv.

1. Izglumēt.

Avoti: EH

izgļurājis   apv.

1. Vaļīgs, kļuvis vaļīgs.

Avoti: ME

izgļuris   apv.

1. Vaļīgs, kļuvis vaļīgs.

Avoti: ME

izgnauzt   apv.

1. Izspiest, izgriezt (kā mitru veļu).

Avoti: EH

izgnēsēt   apv.

1. Izsmiet.

Avoti: KV

izgnēzēt   apv.

1. Izzobot, izsmiet.

Avoti: ĒiV

izgniezt   apv.; hip.

1. Iesist.

Avoti: ME

izgniezt   apv.

1. Šurp un turp iznēsāt, pārvilkt (kaut ko smagu).

Avoti: EH

izgnutēt   apv.

1. Izliekties, izlocīties, pārvirzīties.

Avoti: ME

izgnuzdināt   apv.

1. Nedaudz izgriezt, izmežģīt.

Avoti: ME

izgnuzināt   apv.

1. Nedaudz izgriezt, izmežģīt.

Avoti: ME

izgņauzt   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: EH

izgobīt   apv.

1. Izliekt, izlocīt.

Avoti: EH

izgodāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vairākkārt godāt (kādu kā).

2. Ilgāku laiku, daudz cildināt, izrādīt godu, augstu novērtēt.

3. apv. Izprecināt meitu.

4. apv. Godāti, cienīgi pacienāt.

5. apv. Palūgt aiziet; izsviest, ar varu izlikt aiz durvīm.

6. apv. Apkaunot, izsmiet.

Avoti: LLVV, LE, ME, VeAT

izgodāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku izgodāt (kādu kā).

Avoti: LLVV

izgode   apv.

1. Godības, viesības.

Avoti: ME

izgodes   apv.

1. Godības, viesības.

Avoti: ME

izgodēt   apv.

1. Vairākkārt godāt (kādu kā).

2. Ilgāku laiku, daudz cildināt, izrādīt godu, augstu novērtēt.

3. Izprecināt meitu.

4. Palūgt aiziet; izsviest, ar varu izlikt aiz durvīm.

Avoti: LE

izgodīt   apv.

1. Vairākkārt godāt (kādu kā).

2. Ilgāku laiku, daudz cildināt, izrādīt godu, augstu novērtēt.

3. Izprecināt meitu.

4. Palūgt aiziet; izsviest, ar varu izlikt aiz durvīm.

Avoti: LE

izgodīties   apv.

1. Lielīties, dižoties.

Avoti: ME

izgolodatsja   žarg.

1. Ilgu laiku nelietot narkotikas.

Avoti: KZ

izgomīt   apv.

1. Izlocīt, izspaidīt.

Avoti: EH

izgorīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt, ļoti gorīt.

2. apv. Izmežģīt.

Avoti: LLVV, EH

izgorīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz gorīties.

2. niev. Goroties izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izgoze   apv.

1. Sauļošanās, gozēšanās saulē.

Avoti: ME

izgozēt   apv.

1. Izsautēt, izsutināt, izcepināt.

Avoti: ME

izgozēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz gozēties.

Avoti: LLVV

izgrābāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz grābāt; izgrābstīt (1).

2. Grābājot izņemt, izdabūt (no kurienes, kur u. tml.); izgrābstīt (2).

Avoti: LLVV

izgrābāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz grābāties; izgrābstīties.

Avoti: LLVV

izgrabēt   parasti 3. pers., -grab, pag. -grabēja; intrans.

1. parasti divd. formā: izgrabējis; sar. Kļūt ļoti nestipram, pilnīgi nolieloties.

2. reti. Grabot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izgrabēties   apv., niev.

1. Izpļāpāties, izrunāties.

Avoti: ViV

izgrabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. sar. Izņemt, izdabūt (to, kas vēl atlicis); sameklēt un izņemt ar pūlēm (meklēto).

2. Ilgāku laiku, daudz grabināt.

3. Izpļāpāt, stāstīt.

Avoti: LLVV, EH

izgrabināt   apv.

1. Izgrebīt.

Avoti: EH

izgrabināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz grabināties.

Avoti: LLVV

izgrabinēt   apv.

1. Grebjot izņemt (piemēram, gabalu kokmateriālam).

Avoti: KiV

izgrābstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz grābstīt; izgrābāt (1).

2. Grābstot izņemt, izdabūt (no kurienes, kur u. tml.); izgrābāt (2).

Avoti: LLVV

izgrābstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz grābstīties.

Avoti: LLVV

izgrabt   apv.

1. Izgrebt.

Avoti: EH

izgrābt   -grābju, -grāb, -grābj, pag. -grābu; trans.

1. Grābjot (ar rokām, ar liekšķeri u. tml.), izņemt (no kurienes, kur u. tml.).

2. reti. Grābjot (ar grābekli), izdabūt (no kurienes, kur u. tml.).

3. sar. Izraut (no rokām).

Avoti: LLVV

izgrābties   -grābjos, -grābies, -grābjas, pag. -grābos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz grābt (piemēram, sienu).

Avoti: LLVV

izgraiza   apv.

1. Gabals vai šķēle nodalīts no lielāka gabala.

Avoti: EH

izgraizījums   apv.

1. Izgriezts rotājums.

Avoti: KiV

izgraiziņa   apv.

1. Dem. --> izgraiza.

Avoti: EH

izgraizīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Graizot padarīt (ko) viscaur robainu, caurumainu u. tml.

Avoti: LLVV

izgrambāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; reti.

1. Padarīt (ko) viscaur grambainu.

Avoti: LLVV

izgrambinēt   apv.

1. Grebjot izņemt (piemēram, gabalu kokmateriālam).

Avoti: KiV

izgramstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Izgrābstīt (1).

2. Izgrābstīt (2).

Avoti: LLVV

izgramstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Izgrābstīties.

Avoti: LLVV

izgramzdāt   apv.

1. Ar nazi izkasīt.

Avoti: EH

izgramžāt   apv.

1. Izskrāpēt.

2. Izslaucīt, noslaucīt (ar pirkstiem).

Avoti: ME

izgramžot   apv.

1. Izgramžāt.

Avoti: EH

izgrandēties   parasti 3. pers., -grandas, pag. -grandējās (retāk -grandās, 1. konj.), refl.; pareti.

1. Ilgāku laiku, daudz grandēt.

Avoti: LLVV

izgrandīt   apv.

1. Izkasīt, izskrubināt tīru.

2. Izgrambāt.

Avoti: ME

izgrandīties   parasti 3. pers., -grandās, pag. -grandījās; refl.; pareti.

1. Ilgāku laiku, daudz grandīt.

2. Iizgāzties, "izkrist cauri".

Avoti: LLVV, EH

izgrantēt   apv.

1. Izklāt, noklāt ar granti.

Avoti: ĒiV

izgrasīties   apv.

1. Savā nodabā darboties, pajokot, padauzīties.

Avoti: ME

izgraudāt   apv.

1. Izjaukt; arī izārdīt.

2. Izgrūst.

Avoti: KiV

izgraudēt   apv.

1. Izgraudot 2.

Avoti: EH

izgraudēt   apv.

1. Nejauši izkrist no rokām.

Avoti: EH

izgraudot   apv.

1. Iztīrīt, notīrīt.

Avoti: ME

izgraudot   apv.

1. Iznomāt, izdot apstrādāt (zemi graudniekam).

Avoti: ĒiV

izgrauduot   apv., latg.

1. Pazaudēt.

Avoti: TiA

izgraulēt   apv.

1. Izēst.

Avoti: EH

izgraulēties   apv.

1. Izēsties.

Avoti: EH

izgraust   apv.

1. Izmest un pazaudēt.

Avoti: KiV

izgraustīt   apv.

1. Atkārtoti (dažādās vietās) izgrauzt, sagrauzt.

Avoti: EH

izgrauš   apv., interj.

1. Lieto, ja nesaņem pateicību par ko; pretstats: paldies.

Avoti: KiV

izgraut   apv.

1. Izmest.

2. Pazaudēt.

3. Uzplēst, uzraut.

Avoti: KnG, MalV, EH

izgrauties   parasti 3. pers., -graujas, pag. -grāvās; refl.; pareti.

1. Ilgāku laiku, daudz graut (par pērkonu, par artilērijas ieročiem).

Avoti: LLVV

izgrauzdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Grauzdējot panākt, ka (kas) iegūst vēlamo gatavības pakāpi.

Avoti: LLVV

izgrauzēt   apv.

1. Izgraustīt.

Avoti: EH

izgrauzt   -graužu, -grauz, -grauž, pag. -grauzu; trans.

1. Graužot padarīt (ko) viscaur caurumainu, robainu u. tml.

// pārn. Būt par cēloni tam, ka izveidojas (sejā rievas, grumbas u. tml.).

// pārn. Ar pūlēm izveidot (ar asu ūku, piemēram, bedri cietā zemē); izveidot (piemēram, bedri cietā zemē) - par asu rīku.

2. parasti 3. pers. Plūstot padarīt viscaur robainu, arī noārdīt (piemēram, iezi) - par ūdeņiem.

3. parasti 3. pers. Izraisīt dedzinošu sajūtu, iekaisumu (acīs) - par dūmiem, putekļiem u. tml.

Avoti: LLVV

izgrauzties   -graužos, -grauzies, -graužas, pag. -grauzos; refl.

1. Graužot (ko), izvirzīties cauri (tam), caur (to).

// pārn.; sar. Ar pūlēm lēni un pamatīgi izlasīt, izstudēt (ko), lai saprastu, apgūtu.

2. parasti 3. pers. Plūstot radīt caurumus, plaisu u. tml. (piemēram, iezī, aizsprostā) un izvirzīties (tam) cauri (par ūdeni).

3. trans. Ilgāku laiku, daudz grauzt.

Avoti: LLVV

izgrauzums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izgrauzt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izgrauzt (2).

Avoti: LLVV

izgravēt   apv.

1. Gravējot izveidot.

Avoti: KiV

izgrāvēt   apv.

1. Izgrāvot.

2. pārn. Saskrāpēt.

Avoti: ĒiV, ME

izgrāvjot   novec.

1. Izgrāvot.

Avoti: LkG

izgravot   apv.

1. Izveidot gravas.

Avoti: ME

izgrāvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izveidot grāvjus (kur).

Avoti: LLVV

izgravots   apv.

1. Saplaisājis.

Avoti: EH

izgrazāt   apv.

1. Izvizināt.

Avoti: ĒiV

izgrazāties   apv.

1. Izvizināties.

Avoti: ĒiV

izgrazināt   apv.

1. Izvizināt.

Avoti: ĒiV

izgrazoties   apv.

1. Izvizināties.

Avoti: ME

izgražot   apv.

1. Nepaklausīt, jokot, muļķīgi uzvesties.

Avoti: ME

izgražoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz gražoties.

Avoti: LLVV

izgrebelēt   apv.

1. Izgrebīt.

Avoti: EH

izgrebēt   apv.

1. Izdrupt.

Avoti: ME

izgrebināt   apv.

1. Izkasīt, izdobt; izgrebīt.

Avoti: ME

izgrebīt   apv.

1. Izkasīt, izdobt.

Avoti: ME

izgreblēt   apv.

1. Izkasīt, izdobt; izgrebīt.

Avoti: ME

izgrebt   -grebju, -greb, -grebj, pag. -grebu; trans.

1. Grebjot izgatavot (priekšmetu).

2. pareti. Izveidot (bedri, iedobumu u. tml., parasti cietā zemē).

Avoti: LLVV

izgrebzdināt   apv.

1. Kasot ar nazi (piemēram, kāli, burkānu), izveidot (tajā) dobumu.

Avoti: ViV

izgrebzdīt   apv.

1. Izkasīt, izdobt.

Avoti: ME

izgrebžģināt   apv.

1. Izgrebīt.

Avoti: EH

izgreibt   apv.

1. Iesist.

Avoti: EH

izgrēkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz grēkot.

Avoti: LLVV

izgremāt   apv.

1. Sagremot.

Avoti: EH

izgremot   apv.

1. Izgrebt.

Avoti: ME

izgremot   apv.

1. Gremojot izvadīt ārā.

Avoti: ME

izgremoties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz gremot.

Avoti: ViV

izgremst   apv.

1. Kārīgi izēst.

Avoti: ME

izgremsties   -gremžos, -gremdies, -gremžas, pag. -gremdos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz gremzties.

Avoti: LLVV

izgremt   apv.

1. Ar gremšanu iznīcināt.

Avoti: EH

izgremties   apv.

1. Izgremzties.

Avoti: EH

izgremzdot   apv.

1. Izgrebt.

Avoti: ME

izgremzt   apv.

1. Izgrauzt 1.

Avoti: EH

izgremzties   -gremžos, -gremzies, -gremžas, pag. -gremzos, refl.

1. Ilgāku laiku, daudz gremzties.

2. Graužot izkļūt, izlauzties.

3. Daudz sūdzēties.

Avoti: LLVV, EH

izgreznojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> izgreznot; tas (piemēram, priekšmets), ar ko izgrezno.

Avoti: LLVV

izgreznot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ar rotājumiem, grezniem priekšmetiem u. tml. panākt, ka rodas grezns, krāšņs izskats.

Avoti: LLVV

izgreznoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos.

1. Refl. --> izgreznot.

Avoti: LLVV

izgribēties   -gribos, -gribies, -gribas, pag. -gribējos; refl.; trans.; pareti.

1. Ilgāku laiku, ļoti gribēt.

Avoti: LLVV

izgribis   apv.

1. Mūžam izsalcis; nesātīgs cilvēks, badakāsis.

Avoti: KV, LE

izgrīdot   apv.

1. Ielikt, izklāt grīdu.

Avoti: ME

izgriešana

1. Lokšņu štancēšanas operācija, kurā vienu materiāla daļu (sagatavi vai detaļu) pilnīgi atdala no otras pa noslēgtu kontūru.

2. inf. Aiz noteiktas robežas esošas displeja attēla daļas atdalīšana un atmešana.

Avoti: LPE, D3

izgriezt   -griežu, -griez, -griež, pag. -griezu.

1. trans. Panākot, ka pagriežas vēlamā virzienā, izbraukt, izvadīt (parasti transportlīdzekli, zirgu no kurienes, kur u. tml).

2. trans. Ar spēku pagriezt (parasti roku kādam), izraisot sāpes, arī sakropļojot; arī izmežģīt.

3. trans. Pagriezt, pavērst iekšpusi uz āru (piemēram, apģērbam, tā daļām).

4. trans. Griežot un spiežot atbrīvot no ūdens (parasti slapjas drēbes).

5. trans. Izskrūvēt.

6. trans.; sar. Ilgāku laiku, daudz griezt dejā (kādu).

7. intrans.; pareti. Izgriezties (1).

8. apv. Nokrejot (ar separatoru).

Avoti: LLVV, MiV

izgriezt   -griežu, -griez, -griež, pag. -griezu; trans.

1. Griežot atdalīt (daļu, parasti no kā vidus).

2. Griežot izveidot, izgatavot (priekšmetu).

3. parasti divd. formā: izgriezts. Tāds, kam ir griežot izveidots noteiktas formas un lieluma caurums (caurumi) vai šķēlums (par apģērbu, apaviem).

4. inf. Dokumenta vai tā daļas pārvietošana starpliktuvē, lai to varētu izmantot šī paša dokumenta rediģēšanas vai sagatavošanas procesā.

5. apv. Uzasināt (piemēram, izkapti).

6. apv. Izpļaut.

Avoti: LLVV, D3, MiV, EH

izgriezties   -griežos, -griezies, -griežas, pag. -griezos; refl.

1. Pārvietojoties mainīt virzienu un izbraukt (no kurienes, kur u. tml.) - par transportlīdzekli, braucējiem tajā.

2. Griežoties uz vienu un otru pusi, lokoties atbrīvoties, izrauties (parasti no kāda rokām).

3. Ilgāku laiku, daudz griezties (parasti dejā).

4. parasti 3. pers.; pareti. Izskrūvēties.

5. parasti 3. pers.; sar. Izmainīties (kā) - parasti par apstākļiem.

Avoti: LLVV

izgriezties   -griežos, -griezies, -griežas, pag. -griezos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz griezt.

2. Ilgāku laiku, daudz izgriezt (2).

Avoti: LLVV

izgriezumgrāmata   inf.

1. Pastāvīga glabātuve informācijai, ar kuru grib dalīties ar citiem lietotājiem.

Avoti: D3

izgriezumiņš

1. Dem. --> izgriezums.

Avoti: LV93

izgriezumkopa   inf.

1. Iepriekš sagatavotu grafisku attēlu kopa, kas glabājas datnē un ko izmanto teksta apstrādē un datorizdevniecībā.

Avoti: D3

izgriezums   -a, v.

1. Noteiktas formas un lieluma tukša vieta, caurums, šķēlums (tērpā, apavos), kas izveidots izgriežot.

2. Tas, kas izgriezts (no kurienes), izgriezts gabals, fragments (no kā).

3. Griežot izveidots attēls, ornaments (parasti kokā).

Avoti: LLVV

izgrīlināt   pārn.

1. Satricināt, izļodzīt.

Avoti: Sin

izgriļļoties   apv.

1. Pēc sirds patikas izbraukāties ar ledus karuseļa ragaviņām.

Avoti: EH

izgrīļot   apv.

1. Šur un tur izļodzīt, padarīt nestabiu.

Avoti: EH

izgrīļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Grīļojoties izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. Ilgāku laiku, ļoti grīļoties.

Avoti: LLVV

izgrimēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Grimējot izkrāsot; grimējot izveidot vēlamu izskatu (parasti sejai).

Avoti: LLVV

izgrimēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos.

1. Refl. --> izgrimēt.

Avoti: LLVV

izgrimt   apv.

1. Grimstot izvirzīties cauri.

Avoti: ME

izgrīst   apv.

1. Ielikt, izklāt grīdu.

Avoti: ME

izgrodot   apv.

1. Izveidot grodus 1(1) no bieziem dēļiem.

Avoti: EH

izgropēt   apv.

1. Izveidot gropi.

Avoti: ĒiV

izgrozīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz grozīt (rokās, ar rokām).

2. Pārmainīt, parasti sev vēlamā veidā.

Avoti: LLVV

izgrozīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz grozīties.

// sar. Pabūt kādu laiku (kur), vairākkārt paejoties uz vienu un otru pusi.

2. sar. Izkļūt no nevēlamas situācijas (piemēram, ar atrunu, rīcību).

3. parasti 3. pers.; pareti. Grozoties izkustēties no normālā stāvokļa (piemēram, par mehānismiem, to daļām).

4. trans.; sar. Izgrozīt (1).

5. parasti 3. pers.; sar. Pārmainīties (parasti par apstākļiem).

Avoti: LLVV

izgrožot   apv.

1. Izjūgt, noņemt iejūga piederumus, grožus.

Avoti: ME, VeAT

izgrubināt   apv.

1. Izgrauzt.

2. Izgrebt, izdobt.

3. Izksīt, izskrāpēt.

Avoti: ME, EH

izgrūdas   apv.

1. Sagrūstu kaņepju paliekas.

Avoti: EH

izgrudums   apv.

1. Izdegums.

Avoti: EH

izgrumbāt   apv.

1. Padarīt grumbainu, krunkainu, nelīdzenu.

Avoti: ME

izgrumbot   apv.

1. Padarīt grumbainu, krunkainu, nelīdzenu.

Avoti: ME

izgrumbuļot   apv.

1. Padarīt grumbainu, krunkainu, nelīdzenu.

Avoti: ME

izgrumīt   apv.

1. Pilnībā saburzīt.

Avoti: EH

izgrundēt   apv.

1. Izberzt, izmazgāt.

Avoti: EH

izgrust   apv.

1. Gruzdēt un pabeigt gruzdēt; izgruzdēt.

Avoti: ĒiV

izgrūst   -grūžu, -grūd, -grūž, pag. -grūdu; trans.

1. Grūžot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Spēji radīt (paīsu skaņu) - par dzīvām būtnēm.

3. Strauji, spēji pateikt, izrunāt (piemēram, steigā, uztraukumā); īsi, aprauti, arī negribīgi pateikt, izrunāt.

Izgrūst caur zobiem— dusmīgi, īgni, parasti paklusu, izrunāt.

// intrans.; sar. Nejauši izstāstīt, izpļāpāt (par ko).

4. sar. Pēkšņi, spēji izšaut.

// intrans.

5. sar. Izdot, iztērēt (naudu).

Avoti: LLVV

izgrūstelēt   apv.

1. Izgrūstīt.

Avoti: ViV

izgrūsties   -grūžos, -grūdies, -grūžas, pag. -grūdos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, intensīvi grūst.

2. Ātri iziet; izsteigties.

Avoti: LLVV

izgrūstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Grūstot atvirzīt sānis, nost citu no cita u. tml., grūstot izjaukt kārtību.

2. Vairākkārt, ļoti grūstīt.

Avoti: LLVV

izgrūstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz grūstīties.

Avoti: LLVV

izgrūt   -grūstu, -grūsti, -grūst, pag. -gruvu; intrans.

1. parasti 3. pers. Sagrūt daļai, sagrūt vietumis un kļūt robainam, caurumainam u. tml.

2. Strauji, ar sparu izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - par baru, pūli.

Avoti: LLVV

izgruvums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izgrūt (1); izgruvusi vieta (piemēram, mūrī).

Avoti: LLVV

izgruzdēt   parasti 3. pers., -gruzd, pag. -gruzdēja (arī -gruzda, 1. konj.); intrans.

1. Gruzdot (kam), rasties (tajā) - piemēram, par caurumu.

2. Gruzdēt un pabeigt gruzdēt.

Avoti: LLVV

izgruzdināt   apv.

1. Izcepināt.

Avoti: ViV

izgruzīt   apv.

1. Izkraut.

Avoti: KiV

izgubāt   apv.

1. Pazaudēt.

Avoti: TiA

izgūbāties   apv.

1. Lēni, gausi sagatavoties un iznākt (no kurienes); iztūļāties.

2. Izlocīties, noliekties.

Avoti: ViV, EH

izgubīt   apv.

1. Nozaudēt.

2. Nepiemēroti apģērbjot, padarīt jocīgu, smieklīgu.

Avoti: KiV

izgudrām   apv.

1. Viltība (pa jokam).

Avoti: EH

izgudras   apv.

1. Viltība.

Avoti: KV

izgudrāt   apv.

1. Izgudrot.

Avoti: KiV

izgudrēm   apst.

1. Ar iepriekšēju, slēptu nodomu, arī ar viltību.

Avoti: LLVV

izgūdrēm   apv.

1. Izgudrēm.

Avoti: ME

izgudres   apv.

1. Viltība.

Avoti: ME

izgudrēt   apv.

1. Izgudrot.

Avoti: KiV

izgūdrēt   apv.

1. Izgudrot.

Avoti: ME

izgudrēties   apv.

1. Izgudroties.

Avoti: EH

izgudrība   apv.

1. Uzmanība, laipnība, viltība, izgudrojums.

Avoti: EH

izgudrināt   sar.

1. Izmācīt.

Avoti: Sin

izgudrīt   apv.

1. Izgudrot.

Avoti: EH

izgudrojums   -a, v.

1. Jauns kādas problēmas tehniskais risinājums, kas būtiski atšķiras no esošajiem risinājumiem un kam ir pozitīvs efekts.

Biotehnoloģiski izgudrojumi— izgudrojumi, kas attiecas uz produktiem, kuri sastāv no bioloģiska materiāla vai satur bioloģisku materiālu, vai uz paņēmieniem, ar kuriem bioloģisks materiāls tiek iegūts, apstrādāts vai lietots.

2. Izdomājums.

Avoti: LLVV, JtV

izgudrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Radošas darbības rezultātā izveidot (ko jaunu, nebijušu, ar praktisku vai zinātnisku nozīmi).

2. Domāšanas rezultātā radīt (jaunu ideju, domu u. tml.); izdomāt (2).

// intrans.

3. Ilgstošas domāšanas rezultātā atrisināt, izlemt (piemēram, kādu jautājumu); izdomāt (1).

Avoti: LLVV

izgudrotājs   -a, v.

1. Darītājs --> izgudrot.

2. Izgudrojuma autors.

Izgudrotāju tiesības— tiesību normu kopums, kas nosaka un aizsargā izgudrotāja, kā arī citu ar izgudrojumu saistītu personu mantiskās un nemantiskās tiesības (patentu tiesības); izgudrotājam, kas saņēmis patentu, piederošās personiskās un mantiskās tiesības.

Avoti: LLVV, JtV

izgudroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz gudrot; izprātoties, izdomāties.

Avoti: LLVV

izgudrs   apv.

1. Manīgs, izveicīgs, pārgudrs.

Avoti: KV

izgudzēt   apv.

1. Izpūt.

2. Izkurtēt.

Avoti: ME

izgudzināt   apv.

1. Ļaut pietiekoši dēderēt, gāgināt.

Avoti: EH

izgudznāt   apv.

1. Vairākkārt un diezgan nevienmērīgi salocīt (piemēram, stiepli vai drēbes).

Avoti: ME, VeAT

izgudznošana   apv.

1. Satuntuļošanās.

Avoti: ME

izguldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ļaut pārgulēt, iekārtojot guļasvietu, izrādot viesmīlību.

2. Ļaut (lopiem) ilgāku laiku, daudz gulēt ganībās; izguldīt (2).

Avoti: LLVV

izguldīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Izguldināt (1).

2. Ļaut (lopiem) ilgāku laiku, daudz gulēt ganībās; izguldināt (2).

Avoti: LLVV

izgulējums   -a, v.

1. Mīksto audu (ādas un zemādas) atmirums, kura cēlonis ir pastāvīga spiediena radīti asinsrites traucējumi (parasti slimniekam, kas ilgāku laiku guļ vienā un tai pašā stāvoklī); vieta ādā, kur šādā procesā atmiruši mīkstie audi.

Avoti: LLVV

izgulēt   -guļu, -guli, -guļ (arī -gul), pag. -gulēju.

1. trans. Guļot apmierināt vajadzību pēc miega.

Izgulēt nakti— izgulēt nakts miegu.

2. trans. Atbrīvoties (no slimības), ievērojot gultas režīmu; guļot miegā, atbrīvoties (no kāda stāvokļa).

3. trans. Ilgāku laiku izmantojot gulēšanai, nolietot, izbojāt (ko).

4. trans. Ilgi guļot vienā un tai pašā stāvoklī, radīt izgulējumu (kādā ķermeņa daļā).

5. parasti 3. pers.; trans. Ilgāku laiku atrodoties virsū, izbojāt (piemēram, labību) - par ūdeni, sniegu.

6. trans. Gulēt pēc kārtas (daudzās vai visās vietās).

7. intrans. Guļot pārlaist, aizvadīt (parasti nakti); pārgulēt.

Avoti: LLVV

izgulētājs

1. Gulētājs.

Avoti: Sin

izgulēties   -guļos, -gulies, -guļas, pag. -gulējos; refl.

1. Guļot miegā, pilnīgi atpūsties, gulēt, līdz vairs nenāk miegs.

2. Ilgāku laiku gulēt (kur) miegā; ilgāku laiku atrasties (kur) guļus stāvoklī.

Avoti: LLVV

izgulināt   apv.

1. Izguldināt (2).

Avoti: EH

izgulsnējums   -a, v.

1. Rezultāts --> izgulsnēt, izgulsnēties (1).

Avoti: LLVV

izgulsnēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izdalīt (no šķīduma vielu) cietā veidā.

Avoti: LLVV

izgulsnēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Izdalīties (no šķīduma) cietā veidā (par vielu).

2. Rasties nogulumu veidā.

Avoti: LLVV

izgulšņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; pareti.

1. intrans. Izgulšņāties.

2. trans. Gulšņāt kāda laiku (kur); gulšņāt pēc kārtas (daudzās vai visās vietās).

Avoti: LLVV

izgulšņāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz gulšņāt.

Avoti: LLVV

izgulšņavāt   apv.

1. Izgulšņāties.

Avoti: EH

izgulšņavāties   apv.

1. Izgulšņāties.

Avoti: EH

izgult   apv.

1. Uzgulties virsū.

2. Pārņemt (par slimību).

3. Asi pārmest kādam; stipri rāties uz kādu.

Avoti: KiV

izgulties   apv.

1. Guļus izstiepties.

Avoti: ME

izguļa   apv.

1. Laba gulēšana.

Avoti: DžP

izguļāties   apv.

1. Kādu brīdi (pietiekami) pagulēt gultā bez miega, atpūsties.

Avoti: EH

izgumbāt   apv.

1. Neveiklā, ļodzīgā gaitā iznākt.

Avoti: ME

izgumbāt   apv.

1. Izliekt, izlocīt.

Avoti: EH

izgumbāties   apv.

1. Izliekties, izspiesties.

Avoti: ME

izgumboties   apv.

1. Izliekties, izspiesties.

Avoti: ME

izgumdīt   apv.

1. Izgrūst, izbīdīt.

Avoti: ViV

izgumt

1. Izspiesties, izliekties.

Avoti: Sin

izgumzāt   apv.

1. Ātri izēst.

2. Lēnām un lokoties iziet.

Avoti: ME

izgumzāties   apv.

1. Lēni, gausi sagatavoties un iznākt (no kurienes); iztūļāties.

2. Izšķobīties.

Avoti: ViV

izgumzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz gumzīt.

2. sar.; pareti. Strauji, arī steigā, lieliem kumosiem izēst.

3. apv. Izlīdzināt (kaut ko saburzītu).

Avoti: LLVV, ME, VeAT

izgumzīties   apv.

1. Izliekties, izlocīties.

2. Izgrozīties.

Avoti: EH

izgura   apv.

1. Nogurums, pagurums.

Avoti: ME

izgurdināt   apv.

1. Pietiekami nogurdināt, padarīt piekusušu.

Avoti: ME

izgurdzelēt   apv.

1. Izskalot (rīkli).

Avoti: ME

izgurkšēt   apv.

1. Činkstoši, gārdzoši izteikt.

Avoti: ME, VeAT

izgurķoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; vienk.

1. Izslinkoties.

Avoti: LLVV

izgurt   apv.

1. Nogurt, kļūt apātiskam, gurdenam.

2. Kļūt čaganam pēc sasluma atkušanas.

Avoti: ME, VeAT

izgūstīt   apv.

1. Ķerot dabūt ārā.

Avoti: ME, VeAT

izgūstīties   apv.

1. Veltīgi mēģināt notvert.

Avoti: ME, VeAT

izgūt   apv.

1. Izzvejot.

2. Izdabūt ārā, iegūt.

3. Ātri paveikt, paspēt.

Avoti: KiV, ME, VeAT

izgūtnēm   apv.

1. Ātri, steidzīgi, nejauši.

Avoti: KV

izguve   inf.

1. Operāciju, metožu un procedūru kopums, ko izmanto noteiktas tematikas datu atlasei no datu bāzēm vai datnēm.

Avoti: ZTV

izgvaltēt   žarg.

1. Izvarot.

Avoti: SLG

izgvelzt   -gvelžu, -gvelz, -gvelž, pag. -gvelzu; trans.; sar.; niev.

1. Izteikt (parasti aplamības, muļķības, rupjības); arī izrunāt (4), izplatīt tenkas.

Avoti: LLVV

izgvergzdēt   apv.

1. Izpļāpāt, izmuldēt.

Avoti: ME

izģeibt   apv.

1. Iet bojā, nomirt.

2. Vilkt dzīvību, ar grūtībām saglabāt sevi.

Avoti: ME, VeAT

izģeķot   apv.

1. Nelietderīgi izmantot; izniekot.

2. Iznerrot, izmuļķot.

Avoti: ViV, ME

izģeķoties   apv.

1. Izālēties; izpalaidņoties.

Avoti: ViV

izģelbt   apv.

1. Izciest.

Avoti: EH

izģeldēt   apv.

1. hip. Padarīt nederīgu.

2. Noderēt.

Avoti: ME

izģeņģerēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Izstreipuļot.

Avoti: LLVV

izģeņģerot   apv.

1. Izstreipuļot.

Avoti: EH

izģērbt   -ģērbju, -ģērb, -ģērbj, pag. -ģērbu; trans.

1. Novilkt apģērbu (kādam), tā ka (tas) kļūst kails; novilkt (kādam) lielāko daļu apģērba gabalu.

// sar. Aplaupīt (kādu), novelkot vai liekot novilkt apģērbu un atņemot to.

2. parasti divd. formā: izģērbts. Saģērbt (kā); arī izģērbties (2).

Avoti: LLVV

izģērbties   -ģērbjos, -ģērbies, -ģērbjas, pag. -ģērbos; refl.

1. Novilkt sev visu apģērbu.

Izģērbties līdz pusei— novilkt sev visu apģērbu līdz jostas vietai.

2. Saģērbties (kā).

Avoti: LLVV

izģērēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izmiecēt (ādu).

2. sar. Stipri nopērt.

Avoti: LLVV

izģerīt   apv.

1. Izplēst, izraut.

Avoti: ViV

izģībt   apv.

1. Izvārgt (badā).

Avoti: EH

izģidīgs   apv.

1. Modrs, ātri saprotošs, aptverošs.

Avoti: EH

izģidis   apv.

1. Izdilis, novalkāts.

Avoti: KV

izģidnēt   apv.

1. Novārgt, panīkt, kļūt kalsnam.

Avoti: ME

izģiebt   apv.

1. Novājēt, kļūt bālam.

Avoti: ME

izģilbt   apv.

1. Atspirgt, atveseļoties.

Avoti: EH

izģindis   -ušais; s. -usi, -usī; divd. īp. nozīmē

1. Divd. --> izģinst.

2. Ļoti novājējis, tā, ka saskatāmi skeleta kauli; izdilis, vājš.

Avoti: LV87

izģinēt   apv.

1. Iznīcināt, izskaust.

Avoti: KiV

izģinst   -ģinstu, -ģinsti, -ģinst, pag. -ģindu; intrans.; parasti divd. formā: izģindis.

1. Ļoti novājēt.

Avoti: LLVV

izģist   apv.

1. Saprast, apjaust.

Avoti: EH

Izīda   mit.

1. Auglības un veselības dieviete seno ēģiptiešu mitoloģijā, laulāto uzticības aizbildne, sievietes mātes aizgādne; vēlāk arī ūdens, vēju dieviete, kuģniecības aizbildne.

Izīdas kults— mistēriju reliģija, kuras pamatā ir mīts par Izīdu un Ozīrisu, kas bija īpaši populārs Romas pasaulē sākot ar 1. gs.; kulta liturģija sniedz glābšanos no juteklības, ko ar dievietes žēlastību ir iespējams izjust iniciētajiem.

Avoti: SV99, R1

izīdēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz īdēt.

Avoti: ViV

izīdijas

1. Ķērpju veģetatīvie vairošanās orgāni; sīki lapoņa virsmas izaugumi, ko veido sēnes hifas un starp tām esošās aļģes.

Avoti: LPE

izidrāt   apv.

1. Izidroties.

2. Izklīst.

Avoti: EH

izidroties   apv.

1. Sākt trūdēt serdē.

Avoti: ME

izieskāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ieskāt un pabeigt ieskāt.

2. Izmekēt, pārmeklēt.

Avoti: LLVV, EH

izieskāties   apv.

1. Vienam otru atutot.

Avoti: EH

iziešana   inf.

1. Programmas vai cikla izpildes pabeigšana.

Avoti: D3

iziet   -eju, -ej, -iet, pag. -gāju.

1. intrans. Ejot izvirzīties (no kādas telpas, teritorijas u. tml.).

// parasti savienojumā ar lok. vai nenoteiksmi. Iet un iesaistīties (kādā pasākumā, darbībā u. tml.), parasti, atstājot kādas telpas.

// sar. Atstāt, atbrīvot (piemēram, dzīvokli, māju, kur dzīvo).

// pārn.; sar. Izbeigties, pāriet (parasti par fizisku stāvokli, par spējām).

// pārn.; sar. Izzust (parasti par smaku, smaržu).

// pārn. Pabūt (kur) un izciest lielas mokas; pārdzīvot, pārciest (ko).

2. intrans. Pārvietojoties izvirzīties (no kādas teritorijas) - par karaspēku.

// sar. Tikt izdabūtam (no kurienes, kur u. tml.) - par priekšmetu.

// sar. Izplūst (piemēram, par dūmiem).

3. parasti 3. pers.; intrans. Atrasties, būt novietotam virzienā (uz ko, piemēram, par celtnes dalām).

4. parasti 3. pers.; intrans. Izsūkties cauri (kam), caur (ko) - par šķidrumu; izplatīties caur; (kam), caur (ko) piemēram, par stariem.

5. intrans. Paveikt kādu gājienu.

6. trans. Ejot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā); ejot pabūt (daudzās vai visās vietās).

// sar. Aiziet (uz kādu vietu, parasti noteiktā nolūkā) un atnākt atpakaļ.

// sar. Piedalīties (kādā pasākumā, kas parasti saistīts ar pārvietošanos) un pabeigt piedalīties.

// sar. Apstaigāt (kādas instances, iestādes u. tml.).

7. trans. Pārdzīvot laika gaitā (kādu fāzi, stāvokli).

8. parasti 3. pers.; intrans.; sar. Paveikties, klāties (kā).

Iziet greizi— paveikties slikti, norisēt kļūmīgi.

Iziet plāni— nepaveikties, klāties slikti.

9. parasti 3. pers.; intrans.; sar. Tikt izdotam, iztērētam (par naudu).

10. intrans.; sar. Apprecēties (ar kādu) - parasti par sievieti.

11. parasti 3. pers.; intrans.; sar. Izplatīties, kļūt plaši zināmam (par ziņām, valodām, u. tml.).

12. intrans.; sar. Izmantot (kādus līdzekļus savu mērķu sasniegšanā).

13. intrans.; sar. Ievērot, pieņemt par pamatu, izejas punktu (tālākai darbībai, secinājumam u. tml.).

14. intrans.; sar. Tikt pārbaudītam (piemēram, daudzās instancēs).

15. trans.; sar. Paveikt, pabeigt (piemēram, mācību kursu, praksi); būt pakļautam (kādai darbībai, norisei).

// intrans.

Avoti: LLVV, SLG

izietamapavi   apv.

1. Apavi, kas paredzēti svētkiem, svinībām, izbraukumiem.

Avoti: ViV

izietamcepure   apv.

1. Cepure, kas paredzēta svētkiem, svinībām, izbraukumiem.

Avoti: ViV

izietamdrēbes   apv.

1. Drēbes, kas paredzētas svētkiem, svinībām, izbraukumiem.

Avoti: ViV

izieties   -ejos, -ejies, -ietas, pag. -gājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz iet.

Izieties rotaļā— ilgāku laiku, daudz piedalīties rotaļā.

2. apv. Noderēt.

3. apv. Nobriest.

Avoti: LLVV, EH

iziezāt   apv.

1. Izieskāt (1).

Avoti: EH

izīgt   apv.

1. Sāpēt, sūrstēt, kost (acīs).

Avoti: ME

Izimli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Erzindžanas ilā, 6700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

izindēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Indējot panākt, ka iznīkst.

Avoti: MLVV

īziņš   apv.

1. Aukla.

Avoti: KV

izīpāt   apv.

1. Izšūpot (bērnu uz kājas).

Avoti: ME

izirdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Irdinot padarīt pilnīgi irdenu (parasti augsni).

2. Izārdīt (adījumu, šuvumu).

Avoti: LLVV

izirdīt   apv.

1. Atārdīt.

2. Irdināt, uzkult, padarīt vaļīgāku.

Avoti: ME

izīrēšana   ek.

1. Vidēja termiņa mašīnu un iekārtu noma bez īpašuma tiesību nodošanas nomniekam - viena no līzinga formām.

Avoti: SbV

izīrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Nodot lietošanā (uz laiku) pret maksu (piemēram, telpu, priekšmetu)..

Avoti: LLVV

izīrētājs   -a, v.

1. Tas (piemēram, cilvēks, iestāde), kas izīrē (ko).

Avoti: LLVV

izirgalis   apv.

1. Palaidnieks.

Avoti: EH

izirkaulis   apv.

1. Izirgalis.

Avoti: EH

iziršana   mil.

1. Ceturtais nevardarbīgas rīcības pārmaiņu mehānisms, kura gaitā nevardarbīgo cīnītāju pretinieku politiskā iekārta izirst vai sabrūk, jo viņiem nav pieejami nepieciešamie politiskā spēka avoti.

Avoti: MIL

izirt   -iru, -ir, -ir, pag. -īru; trans.

1. Irot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml., piemēram, laivu), izairēt (1).

Avoti: LLVV

izirt   parasti 3. pers., -irst, pag. -ira; intrans.

1. Kļūt cauram (par ko adītu, tamborētu, austu, pītu), zūdot saistījumam starp valdziņiem, diegiem; atnākt pilnīgi vaļā (par ko sašūtu).

2. Sadalīties sastāvdaļās, izzūdot saistījumam starp tām (par priekšmetu).

// pārn. Izklīst (par cilvēku pūli, baru u. tml.).

3. Izbeigt pastāvēt (par cilvēku vienotu kopu).

Avoti: LLVV

izirt   apv.

1. Iznirt.

Avoti: ME

izirties   -iros, -iries, -iras, pag. -īros; refl.

1. Iroties izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.); izairēties (2).

Avoti: LLVV

izirums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izirt (3).

2. reti. Paveikta darbība, rezultāts --> izirt (1).

3. reti. Paveikta darbība, rezultāts --> izirt (2).

Avoti: LLVV

izis   apv.

1. Vecs, stipri nolietots nazis.

Avoti: EH

izjāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Izjājiens.

2. Izjādināšana, izjādīšana.

Avoti: LLVV

izjādelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Jādelējot pabūt (daudzās vai visās vietās); jādelējot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā).

Avoti: LLVV

izjādelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz jādelēt.

Avoti: LLVV

izjādināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz jādināt (zirgu).

Avoti: LLVV

izjādīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Izjādināt.

2. reti. Izjāt (3).

Avoti: LLVV

izjādīties   apv.

1. Iztrakoties.

Avoti: EH

izjājiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> izjāt (1).

Avoti: LLVV

izjakarēt   apv.

1. Sajaukt, kaut ko meklējot.

2. Piegulēt sievieti.

Avoti: KnG, EH

izjaktēt   apv.

1. Izmedīt.

2. Izdraiskuļoties (ar visiem pēc kārtas).

Avoti: ĒiV

izjaktēties   apv.

1. Izrotaļāties, izdraiskuļoties.

Avoti: ĒiV

izjamāt   apv.

1. Izjaukt, izpostīt, kaut ko izmīt.

Avoti: NeV

izjāņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Izsvinēties Jāņu dienu; izsvinēties (kādus svētkus).

Avoti: LLVV

izjārēties   apv.

1. Izdraiskuļoties; ilgāku laiku skaļi, trokšņaini izklaidēties, izrotaļāties; arī izamizēties.

Avoti: ViV

Izjaslava   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Hmeļņickas apgabalā, Goriņas krastos, 17170 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

izjāt   -jāju, -jāj, -jāj, pag. -jāju.

1. intrans. Jājot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. trans. Jājot (uz zirga), izvest (to no kurienes, kur u. tml.).

3. trans. Jājot pabūt (daudzās vai visās vietās); jājot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā).

4. trans. Jājot izbojāt (kādu vietu); jājot izbojāt, iznīcināt (parasti augus).

Avoti: LLVV

izjāt   vulg.

1. Apmānīt; piemuļķot.

2. Nodarīt kaitējumu (kādam).

3. Veikt dzimumaktu.

4. Izbārt; izlamāt.

5. Nolietot.

Avoti: SLG

izjāties   -jājos, -jājies, -jājas, pag. -jājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz jāt.

Avoti: LLVV

izjaucīt   apv.

1. Izārdīt, izkliedēt, izsvaidīt; izjaukt.

Avoti: ViV

izjaukt   -jaucu, -jauc, -jauc, pag. -jaucu; trans.

1. Sadalot atsevišķās daļās (piemēram, izārdot, salaužot, sagraujot), iznīcināt kā veselumu vai izpostīt (ko).

2. Sadalīt sastāvdaļās (piemēram, ierīci, mehānismu, lai izlabotu, uzglabātu u. tml.).

3. Pārtraukt, iztraucēt (kādu norisi, pasākumu); būt par cēloni tam, ka tiek pārtraukta (kāda norise, pasākums).

4. Panākt, būt par cēloni, ka nenotiek (iecerēts pasākums, norise) vai netiek realizēts (nodoms, iecere u. tml.).

Avoti: LLVV

izjaukties   apv.

1. Ilgāku laiku (parasti ar pūlēm, grūtībām) ko darīt, veikt.

2. Izdraiskuļoties, izskraidīties.

Avoti: ĒiV

izjaust   apv.

1. Izjust.

Avoti: ME

izjaut   apv.

1. Izmīcīt (mīklu).

Avoti: ME

izjautāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Izteikt daudzus jautājumus (kādam), lai sīki uzzinātu ko.

Avoti: LLVV

izjautāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz jautāt.

// trans.

Avoti: LLVV

izjautināt

1. Izjautāt.

Avoti: Sin

izjēgties   apv.

1. Krietni nopūlēties.

2. Ar pūlēm padarīt.

Avoti: EH

izjēmigs   apv.

1. Uzņēmīgs.

Avoti: KiV

izjemt   apv.

1. Izņemt no kurienes.

2. Panākt (piemēram, izceļot, izvelkot, izlaužot), ka (kas) vairs neatrodas līdzšinējā vietā.

3. Izoperēt.

4. Pārtraukt atrašanos, darbību kur, kādā iestādē.

5. Mācoties spēt izprast, apgūt (mācību vielu).

6. Izvēlēties.

7. Izveidot.

8. Izvirzīties kam cauri (piemēram, par kapājamo dzelzi).

9. Uzņemt un labi aprūpēt (ciemiņus).

Avoti: KiV

izjēmums   apv.

1. Izņēmums.

Avoti: LV93

izjimt   apv.

1. Izņemt.

Avoti: EH

izjodināt   apv.

1. Apsaukāt par jodu.

Avoti: ME

izjodināt   apv.

1. Sadzīt pēdas (zaglim).

2. Izklīdināt, aizdzīt katru uz savu pusi.

3. Izkaitināt, izķircināt.

Avoti: ME

izjokāt   apv.

1. Izjokot.

Avoti: KiV

izjokot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izdarīt tā, ka (kāds) nonāk smieklīgā situācijā; apmānīt (kādu), radot pārliecību, ka (tas) nonāk nepatīkamā vai bīstamā stāvoklī.

Avoti: LLVV

izjokoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz jokoties.

Avoti: LLVV

izjoksīt   apv.

1. Izjaukt, izvandīt.

2. Rakņājot, vandot u. tml. izvirzīt (no kurienes, kur).

Avoti: ĒiV

izjoksīties   apv.

1. Ilgāku laiku veikt, darīt (ko grūtu, arī nepatīkamu); izrīkoties, izkārtoties (piemēram, ar saimniecības darbiem).

Avoti: ĒiV

izjomot   apv.

1. Izrobot.

Avoti: ME

izjomots

1. Robots.

Avoti: Sin

izjonēt   apv.

1. Kādu laiku, kādu gabalu izskriet.

Avoti: EH

izjoņot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. Joņojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

// intrans. Par transportlīdzekļiem, braucējiem tajos.

2. trans. Ļoti ātri pārvietojoties (parasti braucot, jājot), pabūt (daudzās vai visās vietās); ļoti ātri pārvietojoties (parasti braucot, jājot), pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā).

// pareti. Ļoti ātri izskriet (daudzas vai visas vietas); ļoti ātri izskriet daudzas vai visas vietas (kādā teritorijā).

Avoti: LLVV

izjoškāt   apv.

1. Iziet, izstaigāt.

Avoti: ViV

izjoškāties   apv.

1. Izieties; izstaigāties.

Avoti: ViV

izjozt   -jožu, -joz, -jož, pag. -jozu; sar.

1. intrans. Ātri, strauji izskriet (no kurienes, kur u. tml.).

2. trans. Ātri, strauji skrienot, pabūt (daudzās vai visās vietās); ātri, strauji skrienot, pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā).

3. apv. Klusu un mierīgi iziet.

Avoti: LLVV, EH

izjubrs   -a, v.

1. Staltbrieža Austrumsibīrijās pasuga; šīs pasugas dzīvnieks.

Avoti: LLVV

izjucināt   apv.

1. Muļļāties, niekoties.

Avoti: EH

izjūdināt   apv.

1. Izšķirt, pārbaudīt, izmeklēt.

Avoti: ME

izjudīt   apv.

1. Neveikli iziet, izstaigāt (parasti par maziem bērniem).

Avoti: ViV

izjūdīt   apv.

1. Izšķirt, pārbaudīt, izmeklēt.

Avoti: ME

izjūdīties   apv.

1. Noskrieties, nostrādāties.

Avoti: EH

izjūgt   -jūdzu, -jūdz, -jūdz, pag. -jūdzu; trans.

1. Atbrīvot no iejūga (darba dzīvnieku).

2. apv. Izskriet, izbēgt (no kurienes).

Avoti: LLVV, ViV

izjūgties   parasti 3. pers., -jūdzas, pag. -jūdzās; refl.

1. Atbrīvoties no iejūga (par darba dzīvnieku).

Avoti: LLVV

izjukt   parasti 3. pers., -jūk, pag. -juka; intrans.

1. Sadalīties daļās, atsevišķos gabalos (piemēram, lūstot, brūkot, plīstot) - par priekšmetu, parasti kāda spēka iedarbībā.

2. Tikt pārtrauktam, neturpināties (par norisi, pasākumu).

3. Nenotikt (par iecerētu pasākumu, norisi), nerealizēties, netikt realizētam (par nodomu, ieceri u. tml.).

Avoti: LLVV

izjukums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izjukt (2).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izjukt (3).

3. reti. Paveikta darbība, rezultāts --> izjukt (1).

Avoti: LLVV

Izjuma   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Harkovas apgabalā, Siverskijdoņecas krastā, 51500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

izjundēt   apv.

1. Pasludināt, izpaust, darīt zināmu.

Avoti: ME

izjundētājs   apv.

1. Izziņotājs, sludinātājs.

izjūsmoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz jūsmot.

Avoti: LLVV

izjust   -jūtu, -jūti, -jūt, pag. -jutu; trans.

1. Apzināti (parasti dziļi) pārdzīvot (jūtas).

2. Piedzīvot, emocionāli uztvert un pārdzīvot (piemēram, kādu stāvokli, attieksmi).

3. Uztvert, izprast emocionāli (piemēram, kādu parādību) un pārdzīvot.

4. Sajust.

Avoti: LLVV

izjusties   -jūtos, -jūties, -jūtas, pag. -jutos; refl.; reti.

1. Ilgāku laiku, ļoti just līdzi (kādam).

Avoti: LLVV

izjusts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> izjust.

2. Tāds, kurā izpaužas dziļš pārdzīvojums, dziļas jūtas.

Avoti: LLVV

izjūta   -as, s.

1. parasti dsk. Jūtas, emocijas.

2. parasti vsk.; savienojumā ar lietv. ģen. Psihisks (parasti emocionāls) stāvoklis, kam raksturīga (kāda stāvokļa, attieksmes) uztveršana un pārdzīvošana.

3. parasti vsk.; savienojumā ar lietv. ģen. Spēja uztvert un ar prātu, arī intuitīvi, emocionāli novērtēt (piemēram, kādu parādību, tās īpašības).

4. Sajūta.

Avoti: LLVV

izjutējs   val.

1. Semantiskā loma - dzīva būtne, kas izjūt stāvokli, procesu vai darbību, bet neietekmē to.

Avoti: VsV

Izjva   vietv.

1. Ižma - upe Krievijā, Komi Republikā.

Avoti: PZT

izkābāt   apv.

1. Savandīt, saplūkāt.

Avoti: EH

izkābējis   apv.

1. Novājējis, izkāmējis.

Avoti: ZrvI

izkābēt   apv.

1. Novājēt, izkāmēt.

Avoti: ZrvI

izkabināt   apv.

1. Atāķēt, izcelt no virām, izņemt.

2. Izjūgt.

Avoti: ME

izkabināties   apv.

1. Atāķēties, atraisīties.

Avoti: EH

izkacēt   apv.

1. Izdabūt ārā, izņemt ārā.

2. Izsniegt, izdot (ārā).

3. Iesist.

Avoti: ME

izkacēties   apv.

1. Izliekties, izlocīties.

Avoti: EH

izkacināt   apv.

1. Izjautāt, izdibināt.

Avoti: Sin, ME

izkadrējums

1. Fotogrāfiju vai zīmētu attēlu virkne, kurā atspoguļota kadra kompozīcija epizodes vai visas filmas vēstījuma nozīmīgākajos momentos.

Avoti: ZTV

izkadrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Izveidot kadru, ietverot (tajā) ko.

Avoti: MLVV

izkaisām

1. Izklaidus.

Avoti: Sin

izkaisināt   apv.

1. Izklīdināt.

Avoti: EH

izkaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kaisot izvietot izklaidus (parasti sīkus, arī vieglus priekšmetus), kaisot izkliedēt (vielu).

// pārn.; pareti. Izkliedēt (skaņu) - par vēju.

2. parasti divd. formā: izkaisīts. Atrasties, būt izvietotiem izklaidus, patālu citam no cita, būt izvietotiem (vairākās vietās) - par priekšmetiem; rasties, izplatīties (vairākās vietās) - par parādībām.

Izkaisītā skleroze med.— hroniska, progresējoša saslimšana, kurai raksturīgi sklerotiski perēkļi centrālās un perifērās nervu sistēmas dažādās daļās.

3. Kaisot (ko sīku, smalku), pārklāt (ar to, piemēram, grīdu, trauku).

Avoti: LLVV

izkaisītājs   -a, v.

1. Darītājs --> izkaisīt.

2. v. Mašīna, mehānisms, kas paredzēts (kā) izkaisīšanai.

Avoti: LLVV

izkaisīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās.

1. Refl. --> izkaisīt (1).

Avoti: LLVV

izkaisīts

1. Divd. --> izkaisīt; izkliedēts.

Avoti: Sin

izkaist   apv.

1. Izslāpt.

Avoti: KiV

izkaisu

1. Izklaidus.

Avoti: Sin

izkaišu   apv.

1. Izklaidus, nesaistīti.

Avoti: ME

izkaišus   apv.

1. Izklaidus, nesaistīti.

Avoti: ME

izkaitēties   apv.

1. Pēc sirds patikas, pietiekoši izblēņoties, izspēlēties.

2. Pietiekoši ilgi pie krāsns sildoties, sakarst.

Avoti: ME, EH

izkaitināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz kaitināt.

Avoti: LLVV

izkaitināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, ļoti kaitināties.

Avoti: LLVV

izkājot   apv.

1. Iziet (no kurienes).

2. Ejot pabūt daudzās vietās vai visās vietās; ejot aptvert (kādu teritoriju); izstaigāt.

Avoti: ViV

izkakalēt   apv.

1. Izšķērdēt, vieglprātīgi pilnīgi iztērēt naudu.

Avoti: ME

izkakalēties   apv.

1. Atbrīvoties (no naudas).

Avoti: ME

izkakaļāt   apv.

1. Izšķērdēt, vieglprātīgi pilnīgi iztērēt naudu.

Avoti: ME

izkakaļāties   apv.

1. Atbrīvoties (no naudas).

Avoti: ME

izkakāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.; sar.

1. Izdalīt ar izkārnījumiem.

Avoti: MLVV

izkākāt   apv.

1. Pārāk devīgi, vieglprātīgi izdāvināt, izšķērdēt.

Avoti: ME

izkakāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos, refl.; sar.

1. Izdalīt resnās zarnas apakšējās daļas saturu; izkārnīties.

Avoti: MLVV

izkakt   apv.

1. Pienākt beigām.

Avoti: EH

izkaķēt   apv.

1. Ar būvamatnieku rīku - kaķi - iezīmēt, novilkt līnijas baļķiem (lai pēc tam iezīmēto daļu izcirstu).

Avoti: ĒiV

izkaķēt   apv.

1. Nodzīt, nomocīt, izmantot.

Avoti: ME

izkaķēties   apv.

1. Ilgāku laiku, līdz pagurumam, kaķēt.

Avoti: EH

izkaķināt   apv.

1. Izkaķēt 2.

Avoti: EH

izkaķot   apv.

1. Izmuļķot, piemānīt.

Avoti: ME

izkala   apv.

1. Uzkala.

Avoti: ME

izkaldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; poēt.

1. Izkalt (1).

2. Neatlaidīgā darbā izveidot, radīt (parasti ko vērtīgu, paliekošu).

Avoti: LLVV

izkalēties   apv.

1. Ilgi no kaut kā būt atturētam, piem., no ēšanas.

Avoti: KV, ME

izkalēties   apv.

1. Izšķilties.

Avoti: KV, ME

izkalināt   apv.

1. Ilgi likt badu ciest.

Avoti: ME

izkalināties   apv.

1. Izžūt, izkaltēties.

Avoti: KnG

izkalkulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kalkulēt un pabeigt kalkulēt; aprēķināt.

Avoti: LLVV

izkalpāt   apv.

1. Kalpojot pie kāda, izdarīt tam pa prātam.

Avoti: KiV

izkalpība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Vispārināta īpašība --> izkalpīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izkalpīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kam piemīt tieksme izkalpoties (2).

Avoti: LLVV

izkalpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Likt ilgāku laiku smagi, grūti kalpot, strādāt, parasti bez pietiekama atalgojuma.

Avoti: LLVV

izkalpojums

1. Pakalpojums.

Avoti: Sin

izkalpot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. trans. Kalpojot (pie kāda, kur), iegūt, saņemt (ko).

2. trans. Kalpojot (pie kāda), aizvadīt (noteiktu laiku), pabeigt kalpot (noteiktu laiku); nokalpot.

3. intrans. Kalpot un pabeigt kalpot (kādam).

4. intrans. Kalpojot (pie kāda), izdarīt (tam) pa prātam, apmierināt (to).

Avoti: LLVV

izkalpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kalpot (kādam, pie kāda, kur).

2. niev. Darbojoties ar pārmērīgu centību, sasniegt paaugstinājumu, ievērojamu stāvokli (piemēram, darbā), iegūt (saimnieka, priekšnieka) labvēlību.

Avoti: LLVV

izkalst   -kalstu, -kalsti, -kalst, pag. -kaltu; intrans.

1. parasti 3. pers. Kļūt ļoti sausam, cietam, panīkt vai iznīkt augiem, izzūdot mitrumam (par zemi, lauku u. tml.); iznīkt aiz sausuma (par augiem).

2. Kļūt ļoti vājam, ļoti tievam.

Avoti: LLVV

izkalt   -kaļu, -kal, -kaļ, pag. -kalu; trans.

1. Kaļot (metālu), izveidot, izgatavot (priekšmetu).

// pārn. Izveidot, parasti grūtībās (piemēram, uzskatus, īpašības, kādu stāvokli).

2. Kaļot (akmeni u. tml. materiālu), izveidot (mākslas darbu, tā daļas).

// reti. Kaļot izveidot (piemēram, akmeni noteikta formā).

3. parasti 3. pers. Sitot ar knābi, izveidot (kur caurumu, dobumu u. tml.) - par putniem.

4. parasti 3. pers. Sitot ar knābi, izdabūt (no kurienes, parasti sēklas) - par putniem.

Avoti: LLVV

izkaltēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kaltējot panākt, ka (piemēram, augs, koksne, koka priekšmets) kļūst ļoti sauss.

2. parasti 3. pers.; reti. Būt par cēloni tam, ka ļoti novājē.

Avoti: LLVV

izkaltēt   apv.

1. Izkalt.

Avoti: EH

izkalties   -kaļos, -kalies, -kaļas, pag. -kalos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kalt (par cilvēku).

2. parasti 3. pers. Ilgāku laiku, daudz kalt (par putniem).

3. Kaļot (piemēram, sienu) un izveidojot caurumu, izvirzīties (tai) cauri.

Avoti: LLVV

izkaltis

1. Kalsns, vājš.

2. Sauss.

Avoti: Sin

izkalums   apv.

1. Izkalts caurums ķīļa iebīdīšanai.

Avoti: KiV

izkaļķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārklāt (kā) iekšpusi ar kaļķiem.

Avoti: LLVV

izkaļoties   apv.

1. Atvērties (par ziedu).

2. Izšķilties.

Avoti: ME

izkamaļot   apv.

1. Iztīties, atbrīvoties.

Avoti: ME

izkamaļoties   apv.

1. Iztīties, atbrīvoties.

Avoti: ME

izkamandavāt   apv.

1. Izkomandēt; izrīkot.

Avoti: KiV

izkamarēt   apv.

1. Izņemt, iztukšot, zagt.

2. Izgādāt, ar pūlēm ko panākt.

3. Rakņājoties, krāmējoties sajaukt.

Avoti: EH

izkamarēties   apv.

1. Pietiekoši krāmēties, rakņāties.

Avoti: EH

izkamarīt   apv.

1. Izņemt, iztukšot, zagt.

Avoti: ME

izkamāt   apv.

1. Izvilkt laukā.

2. Iznākt.

Avoti: KV, ME

izkamāties   apv.

1. Iztīties, atbrīvoties, izkļūt (no sarežģītas situācijas).

Avoti: ME

izkāmējis   apv.

1. Ļoti izsalcis.

Avoti: LE

izkamerēt   apv.

1. Izņemt, iztukšot, zagt.

2. Izgādāt.

Avoti: ME, EH

izkāmerēt   apv.

1. Izņemt, izkravāt, iztīrīt.

Avoti: ME

izkāmerēt   apv.

1. Izņemt, izkravāt, iztīrīt.

Avoti: ME

izkāmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Ļoti novājēt.

2. pareti. Ļoti izsalkt; izkāmēties (1).

Avoti: LLVV

izkāmēt   apv.

1. Izmeklēt labāko no ēdiena.

2. Noņemt kameņu medu no šūnām.

Avoti: ME

izkāmēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; pareti.

1. Ļoti izsalkt; izkāmēt (2).

2. Izkāmēt (1).

Avoti: LLVV

izkamiderēt   apv.

1. Izkomandēt, izrīkot.

Avoti: ViV

izkammāt   apv.

1. Izēst.

Avoti: ĒiV

izkampaļoties   apv.

1. Vienam otru pēc sirds patikas (pietiekoši) apskaut.

Avoti: EH

izkampt   -kampju, -kamp, -kampj, pag. -kampu; trans.

1. Sakampt zobos un strauji izraut (ko kādam) - par dzīvnieku.

Avoti: LLVV

izkamsīt   apv.

1. Izēst.

Avoti: ME

izkamsot   apv.

1. Izgrīļoties, izlāčot.

Avoti: ME

izkamstīt   apv.

1. Vietvietām izgrābt.

Avoti: EH

izkamstīties   apv.

1. Kādu laiku veltīgi kaut ko ķert (grābt).

Avoti: EH

izkancināties   apv.

1. Izsisties cauri, iztikt.

Avoti: ME

izkandavāt   apv.

1. Iekaustīt, pātagot.

Avoti: ME

izkandavot   apv.

1. Izrīkot; izkārtot.

Avoti: MiV

izkandžierēt   apv.

1. Izkomandēt, izrīkot.

Avoti: ĒiV

izkānējies   apv.

1. Izsalcis, izbadojies.

Avoti: ME

izkānējis   apv.

1. Izsalcis, izbadojies.

Avoti: ME

izkanģerēt   apv.

1. Izkomandēt, izrīkot.

Avoti: ViV

izkankarēt   apv.

1. Aizklaiņot, aizvilkties.

2. Piekrāpt, piemānīt.

Avoti: ME

izkankšināt   apv.

1. Izdzert, izvitot.

Avoti: EH

izkantēt   apv.

1. Cērtot padarīt, izveidot stūrainu.

2. Izdabūt, izgādāt.

3. Bļitkojot izvilkt uz ledus.

4. Izēst.

5. Padzīt.

6. Nopērt, iekaustīt.

7. Apvīlēt (audumu).

Avoti: ĒiV, EH

izkaņģerēt   apv.

1. Iztīrīt.

2. Izdziedināt.

3. Izrīkot.

Avoti: ME, EH

izkapačāt   apv.

1. Izmest (kūtsmēslus) no vezuma.

Avoti: KiV

izkāpalēt   apv.

1. Izkāpelēt.

Avoti: KiV

izkāpaļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju.

1. trans. Izkāpelēt (1).

// intrans.

2. intrans. Izkāpelēt (2).

Avoti: LLVV

izkāpaļāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Izkāpelēties.

Avoti: LLVV

izkaparāties   apv.

1. Izķepuroties.

Avoti: EH

izkaparēties   apv.

1. Izķepuroties.

Avoti: ĒiV

izkaparoties   apv.

1. Izķepuroties.

Avoti: ĒiV, EH

izkapāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Kapājot (piemēram, ar rīksti, pātagu), izbojāt, ievainot, arī iznīcināt.

2. Kapājot izveidot (kur, piemēram, iedobumu, bedri).

3. Nemākulīgi, arī īsiem, asiem vēzieniem izpļaut (kādu vietu).

Avoti: LLVV

izkapelēt   apv.

1. Izkaplēt.

Avoti: ĒiV

izkāpelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. trans. Kāpelējot pabūt (daudzās vai visās vietās); kāpelējot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā).

// intrans.

2. Paveikt vairākus kāpienus.

Avoti: LLVV

izkapelēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kaplēt.

Avoti: ĒiV

izkāpelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kāpelēt.

Avoti: LLVV

izkapēt   apv.

1. Kašņājot izveidot (piemēram, alu).

Avoti: KiV

izkāpinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izkāpināt.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izkāpināties.

Avoti: LLVV

izkapināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Sitot ar āmuru, iztaisnot, padarīt plānāku, asāku (izkapti).

Avoti: LLVV

izkāpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; parasti divd. formā: izkāpināts.

1. Piešķirt ļoti spilgtu, arī pārspīlētu izteiksmi.

Izkāpināt sevi— pilnīgi pakļauties jūtām.; nodoties ļoti lielai paškritikai; izkāpināties.

Avoti: LLVV

izkapināties   apv.

1. Ilgstoši kapināt un pabeigt kapināt.

Avoti: ME

izkāpināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Pilnīgi pakļauties jūtām; nodoties ļoti lielai paškritikai; izkāpināt sevi.

Avoti: LLVV

izkapīties   apv.

1. Izkļūt no kāda grūta stāvokļa.

Avoti: EH

izkaplēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kaplējot iznīcināt (parasti nezāles), kaplējot izretināt (kultūraugus); kaplējot atbrīvot no nezālēm, apraust ar augsni (kultūraugus).

2. Kaplējot uzirdināt un atbrīvot no nezālēm (augsni).

Avoti: LLVV

izkaplēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kaplēt.

Avoti: ĒiV

izkaplīt   apv.

1. Izkaplēt.

Avoti: ViV

izkaplīties   apv.

1. Izkaplēties.

Avoti: ViV

izkapļot   apv.

1. Izkaplēt.

Avoti: ME

izkapslīt   apv.

1. Izkaplēt.

Avoti: ViV

izkapslīties   apv.

1. Izkaplēties.

Avoti: ViV

izkāpt   -kāpju, -kāp, -kāpj, pag. -kāpu; intrans.

1. Kāpjot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Parādīties (no kurienes) - piemēram, par miglu, debess spīdekli, cietzemi.

2. Paveikt kāpienu, arī kāpienus.

3. trans. Kāpjot pabūt (daudzās vai visās vietās); kāpjot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā).

4. sar. Novilkt (parasti apavus, bikses).

5. parasti 3. pers.; reti. Paceļoties uz augšu, izvirzīties, iznākt (no pārējā apģērba) - par apģērba daļām.

6. trans.; novec. Savienojumā "izkāpt bites": izņemt kāres (bitēm).

Avoti: LLVV

izkāpt   apv.

1. Izkraut, izņemt (ar dakšām).

2. Izgrebt.

Avoti: EH

izkapta   apv.

1. Izkapts.

Avoti: ViV

izkapte   apv.

1. Izkapts.

Avoti: ĒiV

izkāpties   -kāpjos, -kāpies, -kāpjas, pag. -kāpos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kāpt.

Avoti: LLVV

izkaptīte   apv.

1. Dem. --> izkapts.

Avoti: EH

izkaptnieks   apv.

1. Izkapšu kalējs.

2. Nāve.

3. Kāds, kam ir izkapts, kas strādā ar izkapti.

Avoti: ME, EH

izkapts   izkapts, dsk. ģen. izkapšu, s.

1. Roku darba rīks lauksaimniecībā zāles, labības u. tml. pļaušanai, kurš sastāv no slaidi izliekta asmens, kas piestiprināts pie koka kāta.

Izkapts labi kož— saka, ja izkapts labi pļauj, ir asa.

Izkapts labi ņem— saka, ja izkapts labi pļauj, ir asa.

Avoti: LLVV

izkaptskāts   apv.

1. Izkapts kāts.

Avoti: ĒiV

izkāpuļāt   apv.

1. Bieži kāpt, uzkāpt.

Avoti: ME

izkāpuļot   apv.

1. Bieži kāpt, uzkāpt.

Avoti: ME

izkapurēt   apv.

1. Izkasīt, izrakt kaut ko no zemes.

Avoti: KnG

izkarāt   apv.

1. Karot un pabeigt karot.

2. Ar pūlēm, grūtībām panākt, ka (kas, piemēram, kaitēkļi, nezāles) aiziet bojā.

Avoti: KiV

izkarāties   apv.

1. Kādu laiku turoties koka zarā šūpoties šurp un turp.

Avoti: EH

izkaražoties   apv.

1. Tikt galā, kļūt gatavam.

Avoti: ME

izkarcināt   apv.

1. Iztaujāt, izdibināt.

Avoti: ME

izkārdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz kārdināt (kādu ar ko ēdamu, dzeramu).

2. Ilgāku laiku, daudz kārdināt (kādu ar ko vēlamu, iekārojamu).

Avoti: LLVV

izkārdināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Vairākkārt izkārdināt (1).

2. Vairākkārt izkārdināt (2).

Avoti: LLVV

izkārējies   apv.

1. Kārīgs, izsalcis, izbadojies.

Avoti: ME

izkārējis   apv.

1. Kārīgs, izsalcis, izbadojies.

Avoti: ME

izkārēt   apv.

1. Izgribēt.

Avoti: EH

izkārēties   apv.

1. Izgribēties.

Avoti: EH

izkarīcāt   apv.

1. Bezjēdzīgi iztērēt.

Avoti: EH

izkariķējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izkariķēt.

Avoti: LLVV

izkariķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kariķēti atveidot (ko).

Avoti: LLVV

izkarināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izkārt (1).

2. Izkārt (2).

Avoti: LLVV

izkarināt   apv.

1. Pamest neapmierinātu, pamatīgi ķircināt, kaitināt.

Avoti: ME, VeAT

izkarināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Izkārties (1).

2. Izšūpoties.

Avoti: LLVV

izkarināties   apv.

1. Pēc sirds patikas izpriecāties, izkoķetēties.

2. Ķircināties.

Avoti: EH

izkāris   apv.

1. Kārīgs, izsalcis, izbadojies.

Avoti: ME

izkarkšināt   apv.

1. Izskalot (kaklu), radot raksturīgu troksni.

Avoti: ĒiV

izkārmēties   apv.

1. Izkāmēties.

Avoti: EH

izkarmīt   apv.

1. Pārlūkot kabatu, apzagt.

Avoti: ME

izkarnējies   apv.

1. Tāds, kas ir izsalcis.

Avoti: Sin

izkarnēt   apv.

1. Kļūt izsalkušam, badoties, novājēt.

Avoti: ME

izkārnēt   apv.

1. Kļūt ļoti vājam, kalsnam; izdilt, noliesēt.

Avoti: ViV

izkārnēties   apv.

1. Kļūt ļoti vājam, kalsnam.

Avoti: ME

izkārnījumi   -u, v.; sar. arī vsk.

1. Resnās zarnas apakšējās daļas saturs.

Avoti: LLVV, ME

izkārnīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; apv.

1. Pamatīgi iztīrīt (kādu telpu, vietu, parasti izskrāpējot, izberžot netīrumus).

2. apv. Izsvaidīt, izārdīt, izjaukt.

3. apv. Izēst.

Avoti: LLVV, ĒiV, ME

izkārnīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Izdalīt no organisma izkārnījumus.

2. apv. Izkašņāties.

3. apv. Iztukšoties.

Avoti: LLVV, ViV, ME

izkārojis   apv.

1. Negausīgs.

Avoti: EH

izkarojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izkarot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izkarot (2).

Avoti: LLVV

izkarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iegūt, sasniegt (piemēram, kādu stāvokli) bruņotā cīņā, karā.

2. Neatlaidīgā darbībā, pārvarot šķēršļus, grūtības, iegūt, sasniegt (piemēram, kādu stāvokli); neatlaidīgā darbībā, pārvarot šķēršļus, grūtības, panākt, ka iespējams realizēt (kādu pasākumu).

3. Karot, cīnīties (bruņotā cīņā, karā) un pabeigt (to).

4. Cīnīties (ar ko nevēlamu) un pabeigt (cīņu ar to).

5. apv. Karošanas rezultātā iztukšot.

Avoti: LLVV, EH

izkārot   apv.

1. Kļūt šūnainam, porainam, uzrūgt.

Avoti: ME

izkārot   apv.

1. Baīgam, nepieēdināmam būt.

Avoti: EH

izkaroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz karot (karā, bruņotā cīņā).

2. sar. Ilgāku laiku, daudz karot, cīnīties (ar ko nevēlamu).

Avoti: LLVV

izkāroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; trans.; pareti.

1. Ilgāku laiku, ļoti kārot (parasti veltīgi).

Avoti: LLVV

izkārpaļāt   apv.

1. Dažādi, robaini, nepilnīgi izcirpt.

Avoti: EH

izkārpēt   apv.

1. Satrunēt (par koku).

Avoti: KnG

izkarpīt   apv.

1. Kārpot radīt, izveidot (kur, piemēram, bedri).

Avoti: ME

izkarpīties   apv.

1. Kārpoties izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: ME

izkārpīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kārpot (piemēram, zemi, sniegu), izdabūt (no tā ko).

2. Kārpot izjaukt.

3. Kārpot radīt, izveidot (kur, piemēram, bedri).

Avoti: LLVV

izkārpīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Kārpoties izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. Ilgāku laiku, daudz kārpīties.

3. apv. Izkauties, izlamāties.

Avoti: LLVV, EH

izkarsēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka izkaist, ļaut vai panākt, ka kļūst viscaur karsts.

Avoti: LLVV

izkarsēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku karsēties, tā ka kļūst ļoti karsti.

Avoti: LLVV

izkarsis   apv.

1. Kārs (uz ko), iekarsis.

2. Ļoti izslāpis.

Avoti: ME

izkārsis   apv.

1. Izsalcis, izbadojies, ļoti izslāpis.

Avoti: ME

izkarst   -karstu, -karsti, -karst, pag. -karsu; intrans.

1. Būt viscaur pakļautam karstuma iedarbībai (par produktiem, priekšmetiem).

2. parasti 3. pers. Izkalst karstumā (par augsni); izsust (parasti par ziemājiem).

3. reti. Izjust stipru vēlēšanos (pēc kā).

Avoti: LLVV

izkārst   -kāršu, -kārs, -kārš, pag. -kārsu; trans.

1. Kārst (apstrādāt vilnu) un pabeigt kārst.

Avoti: LLVV, ME

izkārst   apv.

1. Izkasīt, izskrāpēt.

Avoti: ME

izkārst   apv.

1. Kļūt vecam un sirmam.

Avoti: EH

izkarsties   apv.

1. Stipri sakarsēties.

Avoti: EH

izkārsties   -kāršos, -kārsies, -kāršas, pag. -kārsos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kārst.

// trans.

2. parasti 3. pers. Tikt izkārstam.

Avoti: LLVV

izkārstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt kārstīt (galvu, kaklu).

Avoti: LLVV

izkārstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Vairākkārt kārstīties.

Avoti: LLVV

izkārt   -karu, -kar, -kar, pag. -kāru; trans.

1. Pakārt izplestā veidā (parasti auduma izstrādājumus); pakārt izklaidus (vairākus priekšmetus); pakārt (kur ārā, atklātā vietā kādu priekšmetu).

// pārn. Izplaucēt (ziedu ķekarus), nobriedināt (ogu ķekarus) - par kokiem, krūmiem.

2. Izvirzīt ārā (no kurienes) un ļaut karāties, panākt, ka karājas.

Avoti: LLVV

izkārtāt   apv.

1. Sašķirot, sakārtot.

2. Kārtāt un pabeigt kārtāt (augsni ar spīļarklu).

3. Izrīkot (darbā).

4. Sadalīt noteiktā kārtībā (laiku).

Avoti: ME, ĒiV, KiV

izkārtavāt   apv.

1. Izspēlēt (kāršu spēli).

Avoti: KiV

izkārtavot   apv.

1. Sašķirot, sakārtot.

Avoti: EH

izkartēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kartēt un pabeigt kartēt.

Avoti: LLVV

izkārties   -karos, -karies, -karas, pag. -kāros; refl.

1. Izliekties tālu ārā (no kurienes) - par cilvēku.

2. parasti 3. pers. Izvirzīties, izslīdēt ārā (no kā) un nokarāties (par priekšmetu, tā daļu).

Avoti: LLVV

izkārtne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Ārpusē izkārta plāksne ar tekstu, kas vēstī, piemēram, kādas iestādes nosaukumu, darbības veidu, laiku u. tml.

2. Ārējā forma, kas slēpj vai aiz kuras slēpj (kā) patieso (parasti negatīvo) būtību.

Avoti: LLVV

izkārtojums   -a, v.

1. Priekšmetu, to daļu izvietojums noteiktā kārtībā, veidā.

2. Sastāvdaļu, elementu iekļāvums, izvietojums noteiktā kārtībā kādā sistēmā (piemēram, mākslas darbā).

3. Sistēmas izveidojums, iekļaujot, izvietojot noteiktā kārtībā atsevišķās sastāvdaļas, elementus.

4. Sadalījums, organizācija pēc noteikta principa.

Avoti: LLVV

izkārtot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izvietot (priekšmetus) noteiktā kārtībā, veidā.

2. Iekļaut, izvietot noteiktā kārtībā (sastāvdaļas, elementus) kādā sistēmā (piemēram, mākslas darbā).

3. Izveidot (kādu sistēmu), iekļaujot, izvietojot noteiktā kārtībā atsevišķas sastāvdaļas, elementus.

4. Izplānot, organizēt noteiktā kārtībā (nodarbību, pasākumu u. tml.).

5. Ar mērķtiecīgu rīcību panākt (piemēram, kāda pasākuma) vēlamo rezultātu.

6. apv. Izskaidrot.

Avoti: LLVV, EH

izkārtoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izvietoties noteiktā kārtībā, veidā (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

2. parasti 3. pers. Tikt iekļautam, izvietotam noteiktā kārtībā kādā sistēmā (piemēram, mākslas darbā) - par sastāvdaļām, elementiem.

3. parasti 3. pers. Tikt izkārtotam (3).

4. Ar mērķtiecīgu rīcību izveidot sev kādam nolūkam vēlamus, labvēlīgus apstākļus.

Avoti: LLVV

izkasas   apv.

1. Mīklas atliekas abrā, ko izkasa un izveido nelielu kukulīti.

2. Ar grābekli izgrābtais nevērtīgais siens, salmi.

Avoti: ME, KiV

izkasenis   apv.

1. Maizes kukulītis, kas cepts no abras (muldas) malām nokasītas mīklas paliekām (izkasām); abrukasis; izkasis.

Avoti: KV

izkāsēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izklepot.

Avoti: LLVV

izkāsēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Izklepoties.

Avoti: LLVV

izkasienis   apv.

1. Izkasenis.

Avoti: EH

izkāsies   apv.

1. Tāds, kas ir izsalcis.

Avoti: Sin

izkāsināt   apv.

1. Izpētīt, izdibināt, izprašņāt.

Avoti: ME

izkasinēt   apv.

1. Izkasīt (mīklu).

2. Izgrābt (ar grābekli).

Avoti: KiV

izkasinis   apv.

1. No abras izkasītās mīklas izcepts mazs maizes klaips.

2. iron. Pēdējais bērns ģimenē.

Avoti: KiV

izkasis   apv.

1. Maizes kukulītis, kas cepts no abras (muldas) malām nokasītas mīklas paliekām (izkasām); abrukasis.

Avoti: KV

izkāsis   apv.

1. Noliesējis, kalsnējs, izsalcis, izbadojies.

Avoti: ME

izkasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kasot iznīcināt (kur, piemēram, uzrakstu).

2. Kasot radīt, izveidot (kur, piemēram, bedri).

3. Kasīt un pabeigt kasīt.

4. Kasot izdabūt (no kurienes, kur u. tml.); izkašāt (3), izkašņāt (3).

5. apv. Ātri iziet (no kurienes, kur).

6. apv. Ātri aiziet (uz kādu vietu) un atgriezties atpakaļ.

Avoti: LLVV, ViV

izkasīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Kasīties un pabeigt kasīties.

2. sar. Izstrīdēties.

3. apv. Ilgāku laiku, daudz grābt (sienu).

Avoti: LLVV, ĒiV

izkasnas   apv.

1. Mīklas atliekas abrā, ko izkasa un izveido nelielu kukulīti.

Avoti: ME

izkasnis   apv.

1. Maizes kukulītis no abras izkašām.

Avoti: LE

izkast   apv.

1. Kašņājot izraut, iznīcināt (piemēram, augus).

2. Izkašņāt no kurienes.

3. Izgrābt ar grābekli.

Avoti: KiV

izkāst   -kāšu, -kās, -kāš, pag. -kāsu; trans.

1. Kāšot padarīt tīru, atbrīvot no cietas vielas piejaukumiem (šķidrumu, šķidru masu).

2. sar. Pilnīgi izzvejot (ūdenskrātuvi).

3. sar. Izmantot, izspiest; izdabūt (naudu).

Avoti: LLVV, EH, SLG

izkāst   apv.

1. Izbadot, izbadoties.

Avoti: EH

izkasties   apv.

1. Pietiekami, līdz pagurumam (veltīgi) rakt.

2. Kasot (rokot) izkļūt (no kā).

Avoti: EH

izkāsties   apv.

1. Izjust stipru vēlēšanos (pēc kaut kā); iekāroties.

Avoti: MiV

izkastrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izdarīt kastrāciju.

Avoti: LLVV

izkašāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Izkašņāt (1).

2. Izkašņāt (2).

3. Izkašņāt (3).

4. Izkasīt (piemēram, uzrakstu).

Avoti: LLVV

izkašāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Izkašņāties.

2. sar. Izstrīdēties.

Avoti: LLVV

izkašinēt   apv.

1. Izgrābt ar grābekli.

Avoti: KiV

izkašķēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, ļoti kašķēties; izstrīdēties.

Avoti: LLVV

izkašņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Kašņājot izjaukt; kašņājot izbojāt, izraut.

2. Kašņājot radīt, izveidot (kur, piemēram, bedri).

3. Kašņājot izdabūt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izkašņāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kašņāties.

Avoti: LLVV

izkātot   apv.

1. Veikli iziet (no kurienes, kur).

Avoti: ViV

izkaudzēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kraut kaudzes.

Avoti: ViV

izkaukāt   apv.

1. Ilgstoši kaucot, izraisīt (ko nevēlamu) - par suni.

2. Pūšot padarīt (telpu) aukstu (par stipru vēju).

Avoti: KiV, ViV

izkaukāties   apv.

1. Ilgāku laiku stipri, kaucoši pūst (par vēju).

Avoti: ViV

izkaukot   apv.

1. Izpūst, izpluinīt vējā.

Avoti: ME

izkaukt   -kaucu, -kauc, -kauc, pag. -kaucu; trans.

1. parasti 3. pers. Kaucot radīt (skaņas) - piemēram, par suni, vilku.

2. Izkliegt kaucošā balsī.

3. sar. Izlūgties (1), izkaulēt (2), dažkārt arī raudot.

Avoti: LLVV

izkaukties   -kaucos, -kaucies, -kaucas, pag. -kaucos; refl.

1. parasti 3. pers. Ilgāku laiku, daudz kaukt (piemēram, par suni, vilku).

2. sar. Izraudāties.

Avoti: LLVV

izkaulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kaulējoties iegūt (no kāda) savā īpašumā (parasti ko vairāk vai lētāk nekā paredzēts).

// sar. Izlūgties (ko savā īpašumā, lietošanā u. tml.).

2. Izlūgties (piemēram, atļauju, tiesības).

Avoti: LLVV

izkaulēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kaulēties (parasti, ko pērkot, pārdodot).

2. sar. Ilgāku laiku, daudz lūgties.

// trans.

Avoti: LLVV

izkaulot   apv.

1. Izņemt, atdalīt kaulus.

Avoti: VV

izkaulots   apv.

1. Bez kauliem (pavārmākslā).

Avoti: ME

izkaunēt   apv.

1. Apkaunot, noķengāt, apgānīt.

Avoti: ME

izkaunēties   -os, -ies, -as, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, ļoti kaunēties.

Avoti: LLVV

izkaunināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgāku laiku, ļoti kaunināt (kādu).

Avoti: LLVV

izkauņāt   apv.

1. Izēst.

Avoti: EH

izkausēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kausējot panākt, ka (cieta viela, priekšmets) kļūst šķidrs, izkūst.

2. Kausējot iegūt (metālu) no rūdas vai citas izejvielas.

Avoti: LLVV

izkausināt   apv.

1. Izkausēt.

Avoti: EH

izkaust   apv.

1. Izkašņāt, izgrābt, izdobt, izgrebt.

Avoti: ME

izkaustelēt   apv.

1. Vairākkārt ne sevišķi stipri sist un izbeigt sist; izkaustīt; izpērt.

Avoti: ViV

izkaustelēties   apv.

1. Ne sevišķi stipri izkauties.

Avoti: ViV

izkaut   -kauju, -kauj, -kauj, pag. -kāvu; trans.

1. Nokaut, iznīcināt (daudzus vai visus dzīvniekus).

// sar. Nogalināt (daudzus vai visus cilvēkus).

2. apv. Piekaut, dauzīt.

3. apv. Tīrīt (katlu, kubulu).

Avoti: LLVV, ME

izkauties   -kaujos, -kaujies, -kaujas, pag. -kāvos; refl.

1. Kauties un pabeigt kauties.

2. apv. Nomocīties (ar smagu darbu).

Avoti: LLVV, EH

izkava   apv.

1. Beigtas uts āda.

Avoti: KV

izkavāt   apv.

1. Atšķirt, sašķirot.

Avoti: EH

izkavāt   apv.

1. Izkravāt, izņemt, izlikt.

2. Izglabāt (1).

Avoti: ME

izkavāties   apv.

1. Izsargāties.

Avoti: EH

izkazāt   apv.

1. Nopērt, izpērt.

Avoti: ME

izkāzāties   apv.

1. Izkāzoties.

Avoti: EH

izkazot   apv.

1. Izkazāt.

Avoti: EH

izkāzoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Izsvinēties kāzas.

Avoti: LLVV

izkiravāt   apv.

1. Pilnīgi pasargāt (no kā).

Avoti: KiV

izkitinat   apv.

1. Izkutināt.

Avoti: KiV

izkl.   saīs.

1. Izklāsts.

Avoti: i2

izklabēt   apv.

1. Kļūt vaļīgam.

Avoti: ME

izklabēties   apv.

1. Daudz un līdz apnikumam izrunāties.

Avoti: ME

izklabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Klabinot panākt, ka rodas (skaņas, ritms).

// intrans.

2. Radīt klakšķošas skaņas.

3. Klabot (ar troksni) izbraukt ārā.

Avoti: LLVV, EH

izklabināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz klabināt.

2. apv. Pēc sirds patikas, krietni izpļāpāties.

Avoti: LLVV, EH

izklačāties   apv.

1. Izpļāpāties, izrunāties.

Avoti: KnG

izklačot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Izpļāpāt.

Avoti: LLVV

izklačoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz klačoties.

Avoti: LLVV

izkladzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Izplatīt (baumas, ziņas).

Avoti: LLVV

izkladzināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. parasti 3. pers. Ilgāku laiku, daudz kladzināt.

2. sar. Ilgāku laiku, daudz izplatīt (baumas, ziņas).

Avoti: LLVV

izklaģīt   apv.

1. Kladzinot izdēt.

Avoti: KnG

izklaida   apv.

1. Izklaidēšanās.

Avoti: ME

izklaidā   apv.

1. Izklaidus.

Avoti: ME

izklaidām

1. Izklaidus.

Avoti: Sin

izklaidan   apv.

1. Izklaidu.

Avoti: EH

izklaide   dsk. ģen. -žu, s., lietv.

1. Izklaidēšanās.

2. novec. Izkliede.

Avoti: MLVV, KV

izklaidens   apv.

1. Izklaidīgs.

Avoti: Sin

izklaidēšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, dsk. -ās, ģen. -os, akuz. -ās, s.

1. Process --> izklaidēties(1); tas, kas izklaidē (1).

Avoti: LLVV

izklaidēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kādam) izraisās citāds, (parasti pozitīvs, mazāk sasprindzināts) psihisks stāvoklis.

// pareti. Izkliedēt (kādam) uzmanību.

2. Izkliedēt (1).

3. Izklīdināt (1).

Avoti: LLVV

izklaidēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Refl. --> izklaidēt(1).

2. parasti 3. pers. Izkliedēties (1).

Avoti: LLVV

izklaidība   -as, s.; parasti vsk.

1. Rakstura īpašība, arī psihisks stāvoklis, kam raksturīga izkliedēta, nenoturīga uzmanība.

Avoti: LLVV

izklaidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir izkliedēta, nenoturīga uzmanība.

Avoti: LLVV

izklaidīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> izklaidīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

izklaidniecība

1. Tūristu un atpūtnieku brīvā laika organizēšana, kas vēsturiski veidojusies XX gadsimta piecdesmitajos gados Vidusjūras atpūtas klubos, kuru galvenais mērķis bija piedāvāt brīvdienu viesiem sporta, kultūras, mākslas, skaistumkopšanas, izklaides, piedzīvojumu u. c. programmas; animācija.

Avoti: TvV

izklaidnieks

1. Tūristu padomdevējs un brīvā laika nodarbību organizators atpūtas vietās, brīvdienu viesnīcās kā arī bērnu un jauniešu vasaras nometnēs; uz kruīzu kuģiem animators tiek saukts par sociālo vai kruīza direktoru vai virsnieku, bet kūrortos - par izklaides direktoru; animators.

Avoti: TvV

izklaids   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur kas neatrodas cieši blakus cits citam; tāds, kas neatrodas cieši blakus cits citam.

Avoti: LLVV

izklaidsēja   -as, s.

1. Izkliedsēja.

Avoti: LLVV

izklaidu   apst.

1. Tā, ka neatrodas cieši blakus cits citam.

2. adj. nozīmē. Izklaids.

Avoti: LLVV

izklaidus   apst.

1. Tā, ka neatrodas cieši blakus cits citam.

2. adj. nozīmē. Izklaids.

Avoti: LLVV

izklaigāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Klaigājot pateikt, izrunāt.

2. apv. Likt atskanēt (atbalsij).

Avoti: LLVV

izklaigāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz klaigāt.

Avoti: LLVV

izklaināt   apv.

1. Izstiept taisnu, izlīdzināt.

Avoti: EH

izklaināties   apv.

1. Izlīdzināties, izstiepties taisnam.

Avoti: EH

izklaiņāt   apv.

1. Izklaiņot.

Avoti: ME

izklaiņāties   apv.

1. Izkliedēties, izgaist.

2. Ilgāku laiku, daudz klaiņot.

Avoti: ME

izklaiņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Klaiņojot pabūt (daudzās vai visās vietās); klaiņojot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā).

// intrans.

Avoti: LLVV

izklaiņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz klaiņot.

2. apv. Ikliedēties, izgaist.

Avoti: LLVV

izklaist   apv.

1. Izklīst.

Avoti: EH

izklājlapa   inf.

1. Darba formulārs, displeja ekrānā attēlots kā divdimensiju matrica, kas sastāv no rindām un kolonnām; rindu un kolonnu krustpunktus sauc par šūnām; šūnās var ievadīt iezīmes, skaitliskas vērtības un formulas.

Avoti: ZTV

izklājprogramma   inf.

1. Programma, kas nodrošina lietotāja interaktīvu sadarbību ar displeja ekrānu un dod iespēju izmantot uz ekrāna izklājlapa attēlotos skaitliskos datos, formulas un tekstu.

Avoti: ZTV

izklājs   apv.

1. Sega, paklājs, grīdsega.

Avoti: ME

izklājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izklāt (2).

2. Ģeometriska ķermeņa virsmas speciāls attēlojums vienā plaknē.

Figūras izklājums— cilvēka ķermeņa figūras, tipfigūras manekena vai tā sastāvdaļu virsmas tuvināts atveidojums plaknē; sastāv no atsevišķiem segmentiem, kas rasējuma koordinātu plaknē pārklājas vai atraujas viens no otra atkarībā no ķermeņa figūras izvirzījumiem vai iedobumiem.

Piegriezumdetaļas izklājums— iecerētā vai materializētā ģērba piegriezuma apjomiskās aptvērumdetaļas virsmas bezuzlaižu pirmsagataves plakniskais apveids, kura izmēri atbilst uzdotā lieluma figūras somatomēriem un modeļa virslaidēm.

Avoti: LLVV

izklakarēt   apv.

1. Izšķiest, izšķērdēt, izniekot.

Avoti: ME

izklakšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Klakšinot panākt, ka rodas (skaņas, ritms).

Avoti: LLVV

izklakšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Klakšķinot panākt, ka rodas (skaņas, ritms).

Avoti: LLVV

izklamburēt   apv.

1. Lēni, neveikli, ar pūlēm, grūtībām iziet, izbraukt.

Avoti: ViV

izklampāt   apv.

1. Lēni, neveikli, ar pūlēm, grūtībām iziet, izbraukt.

Avoti: ViV

izklandzināt   apv.

1. Izbazūnēt, izdaudzināt.

Avoti: ME

izklanstīties   apv.

1. Ilgāku laiku, līdz apnikumam izklaiņoties.

Avoti: ME

izklanīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz klanīties.

Avoti: LLVV

izklāpāt   apv.

1. Sasist (labību) veldrē un salauzīt.

Avoti: ME

izklapatāt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām ko panākt, dabūt, iegūt.

Avoti: ĒiV

izklapatāties   apv.

1. Ilgāku laiku, ar pūlēm, grūtībām darīt, kārtot (ko); izpūlēties, (ko) darot, kārtojot.

Avoti: ViV

izklapatot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.; sar.

1. Ar pūlēm, grūtībām izgādāt (ko).

Avoti: MLVV

izklapēt   apv.

1. Dauzot iztīrīt.

2. Sitot (ar āmuru), padarīt plānāku, mīkstāku (gaļas šķēli).

3. Signalizēt (par darba atsākšanu pēc pārtraukuma), sitot, piemēram, vienu metāla gabalu pret otru.

4. Ilgāku laiku, daudz pērt, sist.

5. Dauzot izveidot (ko vēlamajā formā).

6. Daudzkārt, arī daudzviet (ko) dauzīt.

Avoti: ĒiV, SLG

izklapēties   apv.

1. Izklaudzināties.

Avoti: ĒiV

izklāpot   apv.

1. Sasist (labību) veldrē un salauzīt.

Avoti: ME

izklāpšus   apv.

1. Ļoti steidzīgi.

Avoti: EH

izklārēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.; sar.

1. Izskaidrot.

Avoti: MLVV

izklārēties   apv.

1. Izklaidēties (pastaigājoties svaigā gaisā).

Avoti: ĒiV

izklāstījums   -a, v.

1. Izklāsts.

Avoti: LLVV

izklastīt   apv.

1. Izšķirstīt, pāršķirstīt.

2. Nekārtīgi izplatīt.

Avoti: ME

izklāstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Izstāstīt, izskaidrot.

// mūz. Secīgi izkārtot (skaņdarba elementus, parasti tēmas).

Avoti: LLVV

izklāstīties   apv.

1. Gari un plaši izteikties, izplūst.

Avoti: ME

izklāsts   -a, v.

1. Stāstījums, izskaidrojums.

// mūz. Skaņdarba elementu (parasti tēmu) secīgs izkārtojums.

Avoti: LLVV

izklāt   -klāju, -klāj, -klāj, pag. -klāju; trans.

1. Klājot izvietot, izlikt.

// pārn. Izplatīt (kādā vietā, piemēram, gaismu).

2. Izlikt (3) (parasti ko horizontālu).

Avoti: LLVV

izklāties   parasti 3. pers., -klājas, pag. -klājās.

1. Refl. --> izklāt (1).

Avoti: LLVV

izklaudzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Klaudzinot vairākkārt piesist (daudzās vai visas vietas), parasti, lai pārbaudītu.

Avoti: LLVV

izklaudzināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz klaudzināt (parasti veltīgi).

Avoti: LLVV

izklausināt   apv.

1. Izvaicāt, izprašņāt.

Avoti: ME

izklausīšana   med.

1. Auskultācija - viena no slimnieka izmeklēšanas pamatmetodēm, kuras būtība ir iekšējos orgānos radušos skaņu novērtēšana.

Avoti: VE

izklausīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Klausoties izzināt, pārbaudīt.

2. apv. Paklausīt.

3. apv. Nokalpot.

Avoti: LLVV, ME, EH

izklausīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Šķist skanam (kā, līdzīgi kam).

2. trans.; pareti. Ilgāku laiku, daudz klausīties.

3. apv. Pietiekoši daudz izvaicāt, izdibināt.

Avoti: LLVV

izklaust   apv.

1. Klausoties izzināt, pārbaudīt.

2. Paklausīt.

Avoti: ME

izklaušināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izjautāt.

Avoti: LLVV

izklaušināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Izjautāties.

2. apv. Izklausīties.

Avoti: LLVV, EH

izklaušinēt   apv.

1. Izklaušināt.

Avoti: EH

izklaušņāt   apv.

1. Izjautāt, izprašņāt, apjautāties.

Avoti: ME

izklauvēšana   med.

1. Perkusija - iekšējo orgānu izmeklēšana un to stāvokļa vērtēšana pēc skaņas, kas rodas, ja ar piesitieniem liek vibrēt dažādu ķermeņa daļu audiem.

Avoti: VE

izklauvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Klauvējot piesist (daudzās vai visās vietās), parasti, lai pārbaudītu.

2. pareti. Klauvējot izaicināt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izklauvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz klauvēt (parasti veltīgi).

Avoti: LLVV

izkleberēt   apv.

1. Lēni, ar pūlēm, grūtībām iziet, arī izbraukt.

Avoti: ĒiV

izklecēt   apv.

1. Steidzīgi izēst.

Avoti: EH

izkledzināt   apv.

1. Izkliegt (1).

Avoti: EH

izklēgāt   apv.

1. Izkliegt, skaļi izteikt.

Avoti: EH

izklēgāties   apv.

1. Kādu laiku klaigāt, pļāpāt.

Avoti: EH

izkleidot   apv.

1. Izklaiņot, izstaigāt.

Avoti: ViV

izkleināt   apv.

1. Izkalt.

2. Satīt ritulī.

Avoti: ME

izklejāt   apv.

1. Izlīmēt.

Avoti: KiV

izklejot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. trans. Klejojot pabūt (daudzās vai visās vietās); klejojot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā).

2. intrans. Klejojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izklejoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz klejot.

Avoti: LLVV

izkleksēt   apv.

1. Izēst.

Avoti: MalV

izkleķerēt   apv., niev.

1. Izklaiņot.

Avoti: KiV

izklēmēt   apv.

1. Pārgatavoties un sabojāties.

Avoti: ME

izklemperoties   apv.

1. Vairākkārt, arī ilgāku laiku ķert vēžus ar krītiņu - klemperi.

Avoti: ĒiV

izklemst   apv.

1. Izēst.

Avoti: EH

izklenderēt   apv.

1. Izklaiņot.

Avoti: KiV

izklenderēties   apv.

1. Izklaiņoties, izklejoties; izstaigāties.

Avoti: ViV

izklenkšēties   apv.

1. Izrieties (ne visai skaļi, aprauti).

Avoti: ĒiV

izklēpāt   apv.

1. Sakrist veldrē.

2. Izklāpot.

3. Izbradāt (labību).

Avoti: ME, EH

izklēpēt   apv.

1. Sakrist veldrē.

Avoti: ME

izklepot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Klepojot izvadīt (no elpošanas ceļiem, piemēram, krēpas).

Avoti: LLVV

izklepoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz klepot.

Avoti: LLVV

izklepsēt   apv.

1. Skaļi, trokšņaini izēst (parast par cūkām).

Avoti: ViV

izklerot   apv.

1. Kādu laiku bez darba klaiņot apkārt.

Avoti: EH

izkleroties   apv.

1. Izpļāpāties, iztrakoties, izālēties.

Avoti: ME

izklesēt   apv.

1. Izēst (parasti par cūkām).

Avoti: ĒiV

izklesināt   apv.

1. Pabarot līdz sātam, kārtīgi pacienāt.

Avoti: ME, VeAT

izklest   apv.

1. Aprīt, izēst (parasti par cūkām).

Avoti: ME

izkležoties   apv.

1. Kājs velkot, līdz apnikumam (pietiekoši) staigāt.

Avoti: EH

izklibāt   apv.

1. Izklibot.

Avoti: KiV

izklibāties   apv.

1. Līdz pagurumam klibot.

Avoti: EH

izklibot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Klibojot iziet, iznākt.

Avoti: LLVV

izkliboties   apv.

1. Kādu laiku klibot un pārstāt.

Avoti: ĒiV

izklīdība   apv.

1. Atsevišķums.

Avoti: EH

izklīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka izklīst (1).

2. Izkliedēt (1).

3. Izkliedēt (2).

4. Panākt, būt par cēloni, ka izzūd (parasti negatīvs psihisks stāvoklis); izkliedēt (4).

Avoti: LLVV

izklīdināties   apv.

1. Izklīst, izkliedēties.

Avoti: ME

izklīdināts

1. Izkliedēts.

Avoti: Sin

izklīdu

1. Izklaidus.

Avoti: Sin

izklīdus

1. Izklaidus.

Avoti: Sin

izklidzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Izvirzīties (no kurienes, kur) sīkiem, skanīgiem soļiem (parasti par zirgu).

Avoti: LLVV

izkliede   -es, s.; parasti vsk.

1. Process --> izkliedēt (1).

Gaismas izkliede— vielai caurejošas gaismas vājināšanās, kas saistīta ar to, ka daļa gaismas staru maina savu virzienu, nezaudējot enerģiju.

Daļiņu izkliede— daļiņu kustības virziena maiņa, kuru izraisa to mijiedarbība ar citām daļiņām vai ar ārējo lauku.

Izkliedes amplitūda— lielums, kas kvantu mehānikā kvantitatīvi raksturo mikrodaļiņu un elementārdaļiņu izkliedi.

Izkliedes fāze— parametrs, kas kvantu mehānikā raksturo mikrodaļiņu un elementārdaļiņu elastīgo izkliedi.

Izkliedes matrica— lielumu kopa (matrica), ar ko kvantu mehānikā raksturo sistēmas pāreju no viena stāvokļa citā, mikrodaļiņām vai elementārdaļiņām savstarpēji mijiedarbojoties (izkliedējoties).

2. Process --> izkliedēt (4).

Avoti: LLVV, MfV, FF

izkliedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izvietot izklaidus; attālināt citu no cita (piemēram, priekšmetus).

// pārn. Izplatot gaismu, samazināt vai novērst (tumsu).

2. Kliedējot izklāt plānā slānī.

3. Izklīdināt (1).

4. Panākt, būt par cēloni, ka (uzmanība) kļūst nenoturīga.

Avoti: LLVV

izkliedētājs   -a, v.

1. Darītājs --> izkliedēt.

2. v. Mašīna, ierīce, ar ko izkliedē (1).

Avoti: LLVV

izkliedēti   apv.

1. Izklaidus.

Avoti: Sin

izkliedētība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad kas ir izvietots izklaidus.

2. Stāvoklis, kad kas nav pietiekami koncentrēts, kad nav saistījuma starp ko.

Avoti: LLVV

izkliedēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās.

1. Refl. --> izkliedēt (1).

2. Refl. --> izkliedēt (4).

Avoti: LLVV

izkliedmīna   mil.

1. Mīna, kas izlikta, neņemot vērā pieņemtos mīnu izlikšanas paņēmienus, un kas konstruēta tā, lai to varētu izlikt no lidmašīnām, raķetēm, ar sauszemes metējierīci, ar rokām, kā arī ar artilēriju.

Avoti: MIL

izkliedsēja   -as, s.; lauks.

1. Sēklas izsēšana izklaidus.

Avoti: LLVV

izkliedsējmašīna

1. Traktoram piekabināma vai uzkarināma lauksaimniecības mašīna minerālmēslu nogādei uz lauka un vienmērīgai vienlaidu izsējai augsnes virspusē (vienlaikus vai vēlāk tos ar augsnes apstrādes mašīnu iestrādā augsnē); darba platums ir noteikts, nemainīgs.

Avoti: ZTV

izkliedu   apst.

1. Izklaidus (1).

2. adj. nozīmē. Izklaidus (2).

Avoti: LLVV

izkliedus   apst.

1. Izklaidus (1).

2. adj. nozīmē. Izklaidus (2).

Avoti: LLVV

izkliedziens   -a, v.

1. Vienreizēja, paveikta darbība --> izkliegt (1).

Avoti: LLVV

izkliegt   -kliedzu, -kliedz, -kliedz, pag. -kliedzu; trans.

1. Skaļā balsī, kliedzot pateikt, izrunāt.

2. Kliedzot, arī skaļā balsī runājot vai dziedot, nogurdināt, arī sabojāt (parasti rīkli).

3. parasti 3. pers. Radīt, izveidot (raksturīgas balss skaņas) - parasti par putniem.

Avoti: LLVV

izkliegties   -kliedzos, -kliedzies, -kliedzas, pag. -kliedzos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kliegt.

Avoti: LLVV

izkliest   -kliežu, -klied, -kliež, pag. -kliedu; trans.; parasti divd. forma: izkliests.

1. Izkliedēt (1).

2. Izkliedēt (2).

3. Izklīdināt (1).

Avoti: LLVV

izklikstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Izklidzināt.

Avoti: LLVV

izklikšināt   apv.

1. Izkult.

Avoti: EH

izklikšķēt   apv.

1. Izmežģīt kāju (par cilvēku).

Avoti: EH

izklimāt   apv.

1. Izēst.

Avoti: EH

izklimst   -klimstu, -klimsti, -klimst, pag. -klimtu, trans.; pareti.

1. Izklaiņot.

Avoti: LLVV

izklimstēt   -klimstu, -klimsti, -klimst, pag. -klimstēju; trans.; pareti.

1. Izklaiņot.

2. apv. Izspietot.

Avoti: LLVV, EH

izklimstēties   apv.

1. Izlūgties.

2. Pietiekoši izrunāties (par niekiem).

Avoti: EH

izklimsties   apv.

1. Nomocīties skraidot apkārt, klaiņojot.

Avoti: ME

izklimt   apv.

1. Klaiņojot, braucot iznīkties.

Avoti: ViV

izklimties   apv.

1. Klaiņojot, braucot iznīkties.

Avoti: ViV

izklinkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, ļodzīgā gaitā iziet, iznākt.

Avoti: LLVV

izklīpāt   apv.

1. Izdzert.

2. Ļoti steidzīgi izrīt.

Avoti: ME, EH

izklīst   parasti dsk., -klīstam, pag. -klīdām vai vsk. 3. pers. -klīst, pag. -klīda; intrans.

1. Sadalīties pa vienam vai nelielās grupās (parasti, virzoties uz dažādām pusēm).

2. Doties (parasti pa vienam) uz dažādām vietām (dzīvot, strādāt).

// reti. Doties prom (pa vienam vai nelielās grupās no kurienes).

3. parasti 3. pers. Izkliedēties (dažādos virzienos, pa dažādām vietām).

4. parasti 3. pers. Sadaloties izzust (parasti par mākoņiem, miglu).

// pārn. Izzust (parasti par negatīvu psihisku stāvokli).

Avoti: LLVV

izklīvēties   apv.

1. Izrotāties, uzcirsties.

Avoti: ME

izklopēt   apv.

1. Dauzot iztīrīt; dauzot izdabūt (no kā, piemēram, putekļus).

2. Sitots (ar āmuru), padarīt plānāku (gaļas šķēli).

3. Dauzot izveidot (ko vēlamajā formā).

Avoti: ViV, SLG

izklopēties   apv.

1. Izklauvēties; izdauzīties.

Avoti: ViV

izkluburēt   apv.

1. Ar grūtībām iziet.

Avoti: EH

izkluburēties   apv.

1. Veltīgi izstaigāties.

Avoti: ME

izkluburot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Izklumburot.

Avoti: LLVV

izkluinīt   apv.

1. Neveikli, klibojot iziet; izklibot.

Avoti: ViV

izklukstēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: EH

izklukstēties   apv.

1. Pēc sirds patikas, pietiekoši ilgi klukstēt.

Avoti: EH

izklukšēties   apv.

1. Izklukstēties.

Avoti: ĒiV

izklumburot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, grīļīgā gaitā iziet, iznākt.

Avoti: LLVV

izklumzāt   apv.

1. Ar smagiem apaviem kājās lēnām iziet (iznākt).

Avoti: EH

izklunderēt   apv.

1. Klaiņot apkārt (ilgāku laiku).

Avoti: ME

izklunkāties   apv.

1. Ar troksni izšļakstīties.

Avoti: EH

izklunkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Izdzert tā, ka noklunkš.

Avoti: LLVV

izklunkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.; sar.

1. Izdzert tā, ka noklunkšķ.

Avoti: LLVV

izklunkurēt   apv.

1. Lēni, neveikli, ar pūlēm, grūtībām iziet, izbraukt.

Avoti: ViV

izklunkurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Izklumburot.

Avoti: LLVV

izklupiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> izklupt (1).

2. fizk. Izvirzīšanās uz priekšu vai sānis, saliecot kāju celī un atbalstoties uz tās.

Avoti: LLVV

izklupt   -klūpu, -klūpi, -klūp, pag. -klupu; intrans.

1. Ar klupienu izvirzīties (uz priekšu, sānis).

2. Klupšus izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izklurģēt   apv.

1. Neveikli, klibojot iziet; izklibot.

Avoti: ViV

izkļaustīties   apv.

1. Izšķobīties.

Avoti: EH

izkļaut   apv.

1. Alkatīgi iztukšot, izēst.

2. Izliekt.

Avoti: ME

izkļauties

1. Izspiesties.

Avoti: Sin

izkļāvēties   apv.

1. Saka par tādām rudzu vārpām, kurām nav izveidojušies visi graudi.

Avoti: ME, VeAT

izkļebačāties   apv.

1. Izšķobīties.

Avoti: EH

izkļēpāt   apv.

1. Izbojāt (piemēram, labību, to nomīdot, salauzot, sagāžot u. tml.).

2. Nekārtīgi, rakņājoties ēst.

Avoti: ViV

izkļeroties   apv.

1. Veltīgi ilgi gaidīt.

Avoti: ME

izkļēroties   apv.

1. Nomocīties, izklaiņoties.

Avoti: ME

izkļūdīties   apv.

1. Izsprukt, nepareizi izrunāties.

Avoti: EH

izkļūt   -kļūstu, -kļūsti, -kļūst, pag. -kļuvu; intrans.

1. Izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.), parasti ar grūtībām, pārvarot šķēršļus.

2. Atbrīvoties (no kāda, parasti nevēlama, stāvokļa), panākt, ka izbeidzas (kāda, parasti nevēlama, apstākļu, stāvokļa ietekme).

Avoti: LLVV

izknābāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; trans.

1. Knābājot izlasīt, izēst.

2. Knābājot radīt (kur caurumu, robu u. tml.).

Avoti: LLVV

izknābāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz knābāties.

Avoti: ĒiV

izknābt   parasti 3. pers., -knābj, pag. -knāba; trans.

1. Knābjot izplēst, izēst.

2. Knābjot radīt (kur caurumu, robu u. tml.).

Avoti: LLVV

izknaibīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz knaibīt.

Avoti: LLVV

izknaibīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz knaibīties.

Avoti: EH

izknakstīt   apv.

1. Kādu laiku spiest, žņaugt (netikli aizskarot ar rokām).

2. Ar pirkstiem izrakņāt.

Avoti: EH

izknakstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz knakstīties.

Avoti: LLVV

izknallēt   apv.

1. Nopērt.

Avoti: EH

izknapāt   apv.

1. Izēst, izgrauzt, sagrauzt.

Avoti: EH

izknapināties   apv.

1. Taupīgi dzīvojot, iztikt (ar ļoti niecīgiem līdzekļiem, niecīgu daudzumu).

Avoti: ViV

izknāpt   apv.

1. Izknābt.

Avoti: ĒiV, MiV

izknazerēt   apv.

1. Iekost, sadzelt vairākās vai daudzās vietās (ādu, ķermeņa daļu) - par utīm, blusām u. tml.

Avoti: ViV

izknēgāt   apv.

1. Izrakņāt, izurkņāt.

Avoti: EH

izknibināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Knibinot izdabūt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Knibinot radīt, izveidot (kur caurumu, robu u. tml.).

Avoti: LLVV

izknibināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz knibināties.

Avoti: LLVV

izknidēt   apv.

1. Dīgstot izveidot asnus.

Avoti: ĒiV

izknidināt   apv.

1. Panākt, ka (sēkla) izdīgst.

Avoti: ĒiV

izknidināties   apv.

1. Izdīgt (par asniem).

Avoti: ĒiV

izknidzināt   apv.

1. Izlobīt.

Avoti: ME

izknīdzgāties   apv.

1. Nomocīties ar nenozīmīgu, bet nepieciešamu, laikietilpīgu darbu.

Avoti: ME

izkniebšana

1. Pazarīšu, pumpuru, vasu izlaušana krāšņumaugiem, dārzeņiem, augļu kokiem; pincēšana.

Avoti: ZTV

izkniebt   -kniebju, -knieb, -kniebj, pag. -kniebu; trans.

1. Kniebjot izņemt, atdalīt.

2. Kniebjot izveidot (kur robus, zīmes u. tml.).

3. žarg. Izdzert (alkoholisku dzērienu).

4. vulg. Veikt dzimumaktu.

Avoti: LLVV, SLG

izknierēt   apv.

1. Iztīrīt, izlasīt gružus, netīrumus.

Avoti: EH

izknierēties   apv.

1. Pietiekoši ilgi ar knābi tīrīt sev spalvas.

2. Sagatavoties, sataisīties.

Avoti: EH

izknietēt   apv.

1. Pietiekami utoties.

Avoti: EH

izknist   parasti 3. pers., -knīt, pag. -knita; intrans.; parasti divd. formā: izknitis.

1. Izdīgt (par sēklām).

Avoti: LLVV

izknist   apv.

1. Izraktāt.

Avoti: EH

izknist   apv.

1. Izsīkt (par pienu govs tesmenī slaukšanas laikā).

Avoti: EH

izknitināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (sēkla) izdīgst.

Avoti: LLVV, EH

izknīzāties   apv.

1. Izieskāties, kasīt galvu, tūļāties.

2. Izplēsties, izplūkties.

Avoti: ME, EH

izknobāties   apv.

1. Pēc sirds patikas (pietiekami) izslinkoties.

Avoti: EH

izknopēties   apv.

1. Atdarīt (spiedpogas savam apģerbam).

Avoti: EH

izknorēties   apv.

1. Izknopēties.

2. Pietiekami tūļāties (gatavojoties).

Avoti: EH

izknosāt   apv.

1. Izskatīt, izšķirstīt u. tml., meklējot, vācot ko nelielu, sīku.

Avoti: EH

izknosīt   apv.

1. Izskatīt, izšķirstīt u. tml., meklējot, vācot ko nelielu, sīku.

2. Sīki izrisināt, atrisināt.

Avoti: ViV

izknosīties   apv.

1. Ar knābi knosīt spalvas, lai tās attīrītu (par putnu).

2. Notīrīt vienam otru (par dzīvniekiem).

Avoti: ME

izknotēties   apv.

1. Ar knābi knosīt spalvas, lai attīrītu (par putnu).

2. Notīrīt vienam otru (par dzīvniekiem).

Avoti: ME, EH

izknubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izknibināt (1).

2. Izknibināt (2).

Avoti: LLVV

izknūzāties   apv.

1. Lēni, gausi (ko) izdarīt; iztūļāties.

Avoti: ViV

izknuzināt   apv.

1. Izšķirstīt, iztīrīt (spalvas ar knābi) - par putniem, parasti vistām.

2. Lēnām izknābāt (par vistām).

Avoti: ViV

izknuzināties   apv.

1. Iztīrīt (savu ādu, apspalvojumu ar knābi) - par putniem, parasti vistām.

Avoti: ViV

izkņābāt   apv.

1. Knābājot izlasīt, izēst, arī sabojāt.

Avoti: KiV

izkņāgot   apv.

1. Izrakāt.

Avoti: EH

izkņapāt   apv.

1. Knābājot izlasīt, izēst, arī sabojāt.

Avoti: KiV

izkņāpt   apv.

1. Izknābt.

Avoti: KiV

izkņēgāt   apv.

1. Sadrupināt.

2. Izokšķerēt, izmeklēt (vislabāko no ēdamā).

Avoti: EH

izkņēgāties   apv.

1. Kādu laiku okšķerēt, izmeklēt (vislabāko no ēdamā).

Avoti: EH

izkņībāt   apv.

1. Izlasīt, izņemt.

Avoti: EH

izkņīdzgāties   apv.

1. Izutoties, izieskāties.

Avoti: ME

izkņubināt   apv.

1. Izknibināt.

Avoti: EH

izkņubināties   apv.

1. Kādu laiku knibināties.

Avoti: EH

izkobēt   apv.

1. Izrūgt, norūgt.

Avoti: ME

izkodaļāt   apv.

1. Izkost, sakost.

Avoti: ME

izkodas   apv.

1. Pārpalikumi no izēstā, izkodītā.

Avoti: ME, VeAT

izkodelēt   apv.

1. Izkost, sakost; izkodaļāt.

Avoti: ME

izkoderēt   apv.

1. Ar roku spēku vai ar vārdiem pārmācīt, izbārt.

Avoti: ME, VeAT

izkodēt   apv.

1. Izkodināt (4).

Avoti: EH

izkodinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izkodināt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izkodināt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> izkodināt (3).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> izkodināt (4).

Avoti: LLVV

izkodināšana

1. Šķiedras vai krāsvielas ķīmiska sagraušana speciālu efektu iegūšanai.

Avoti: ZTV

izkodināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Kodinot panākt, ka (kas) izzūd.

2. Kodinot radīt, izveidot (kur caurumu, dobumu u. tml.).

// poligr. Kodinot izveidot (kādā virsmā).

3. Kodinot izgatavot.

4. Pakļaujot kodīgas vielas iedarbībai, pārveidot (piemēram, krāsas ziņā).

Avoti: LLVV

izkodīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Vairākkārt kožot, izrobot.

Avoti: LLVV

izkodums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izkost (1).

Avoti: LLVV

izkoizāt   apv.

1. Izstaigāt (parasti lieliem, neveikliem soļiem).

2. Nopērt.

Avoti: ĒiV, EH

izkoklēt   apv.

1. Spēlējot kokli izvilināt laukā, ārā.

Avoti: ME, VeAT

izkokot   apv.

1. Izdzīt vai nopērt ar spieķi, nūju.

Avoti: EH

izkolāties   apv.

1. Izliekties (piemēram, par dēļiem).

2. Izveidoties, parādīties (par mirāžu jūrā).

Avoti: ViV, EH

izkolēties   apv.

1. Izveidoties, parādīties (par mirāžu jūrā).

Avoti: ZrvI

izkolīt   apv.

1. Izlielīt.

Avoti: KiV

izkolot   apv.

1. Izlobīt, nomizot.

Avoti: EH

izkoļļāt   apv.

1. Izēst.

Avoti: EH

izkoļļāties   apv.

1. Izkulties, izkļūt.

Avoti: EH

izkomandēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izrīkot (parasti kundziski, uzstājīgi).

Avoti: LLVV

izkombinēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar izdomu, sarežģītiem paņēmieniem, arī ar viltību iegūt, panākt (ko).

2. Sporta spēlēs - saspēlē izveidot noteiktu kombināciju.

Avoti: LLVV

izkombinēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz darboties ar izdomu, sarežģītiem paņēmieniem, arī ar viltību, lai iegūtu, panāktu (ko).

Avoti: LLVV

izkomplektēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sadalot izbeigt (kāda kopuma) pastāvēšanu.

Avoti: LLVV

izkonkurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārspēt (kādu) konkurencē.

2. parasti 3. pers. Pārspējot (piemēram, kvalitātē), aizstāt (ko) - piemēram, par ierīcēm, vielām.

Avoti: LLVV

izkonspektēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Uzrakstīt konspektu (piemēram, iespieddarbam).

Avoti: LLVV

izkonstruēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Uzkonstruēt.

Avoti: LLVV

izkontrolēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kontrolēt un pabeigt kontrolēt.

Avoti: LLVV

izkopšana   psih.

1. Jauniepazītas darbības nostiprināšana un uzlabošana, veicot regulāru attiecīgu uzdevumu risināšanu (visbiežāk vingrinājumu).

Avoti: Psh

izkopt   -kopju, -kop, -kopj, pag. -kopu; trans.

1. Kopjot, uzlabojot izveidot ļoti labu; kopjot padarīt skaistu.

2. Pilnveidot, bagātināt, niansēt (garīgās vai fiziskās īpašības); izveidot tādu, kas atbilst augstākām prasībām, augstākam kultūras līmenim.

3. Mērķtiecīgi ietekmējot, izveidot, pilnveidot.

4. apv. Izcirst.

Avoti: LLVV, EH

izkoptība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kam raksturīga atbilstība augstām, parasti kultūras, prasībām.

Avoti: LLVV

izkopties   -kopjos, -kopies, -kopjas, pag. -kopos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz kopt.

2. Tikt izkoptam (2); arī izveidoties (5).

Avoti: LLVV

izkorēm   apv.

1. Aplinkus, aplinkus ceļā.

Avoti: ME

izkoriģējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izkoriģēt.

Avoti: LLVV

izkoriģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt pareizu, precīzu; izlabot (2).

Avoti: LLVV

izkorkšēt   apv.

1. Pietiekoši ilgi kurkstēt un pārstāt kurkstēt.

Avoti: EH

izkorkšēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kurkstēt.

2. Izrunāties, paužot īgnumu, neapmierinātību.

3. Izlamāties.

Avoti: ViV

izkorķēt   žarg.

1. Izvemt.

Avoti: SLG

izkorķēties   žarg.

1. Izvemties.

Avoti: SLG

izkorņus   apv.

1. Aplinkus, aplinkus ceļā.

Avoti: ME

izkortelēties   apv.

1. Doties prom, aiziet (no kurienes ar mantām, iedzīvi); izkravāties.

2. Aizejot atbrīvot (vietu, telpu).

Avoti: ViV

izkosīt   apv.

1. Post, spodrināt.

Avoti: EH

izkoskāt   apv.

1. Nopērt.

Avoti: EH

izkost   -kožu, -kod, -kož, pag. -kodu.

1. trans. Kožot atšķelt, izraut.

2. trans. Kožot radīt (kur robu, caurumu u. tml.); kožot radīt (ievainojumu).

3. intrans. Kožot izvirzīt zobus cauri (kam), caur (ko).

4. parasti 3. pers.; trans. Izbojāt (par ko kodīgu).

5. žarg. Izstudēt.

6. žarg. Izdzert (alkoholisku dzērienu).

Avoti: LLVV, SLG

izkosties   -kožos, -kodies, -kožas, pag. -kodos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kost.

2. parasti 3. pers. Izspiesties cauri (kam), caur (ko) - parasti par vielu.

Avoti: LLVV

izkošņāties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām izvirzīties, izkļūt (no kurienes, kur).

Avoti: ĒiV

izkožļāt   apv.

1. Pārkost, sakost.

Avoti: ME

izkrabināt   apv.

1. Izkasīt, izskrāpēt, tīrīt (pīpi).

Avoti: ME

izkrāģēt   apv.

1. Rupji izdzīt, izgrūst (no kurienes), parasti satverot aiz apkakles.

Avoti: ĒiV

izkrākāt   apv.

1. Izklepot, izspļaut.

Avoti: EH

izkrākt   apv.

1. Krācot izdvest.

Avoti: ME, VeAT

izkrākties   -krācos, -krācies, -krācas, pag. -krācos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz krākt.

Avoti: LLVV

izkrāmēt   žarg.

1. Izkraut; izcelt.

2. Apzagt dzīvokli.

Avoti: SLG

izkrāmēties   apv.

1. Izkravāties.

2. Kādu laiku, pietiekoši ilgi krāmēties.

3. Izdarīt, paveikt (dažādus saimniecības darbus).

Avoti: ĒiV, EH, ViV

izkramīties   apv.

1. Lempīgi, smagiem soļiem iziet.

Avoti: EH

izkrampēt   apv.

1. Nozagt.

Avoti: ME

izkrampt   apv.

1. Izkraut; izkampt.

2. Nozagt.

Avoti: ViV, ME

izkramstīt   apv.

1. Ar purnu (zobiem) pārmeklēt.

Avoti: EH

izkramšāt   apv.

1. Izkasīt.

2. Ar lielu sparu izvilkt.

Avoti: EH

izkramt   apv.

1. Izžūt, izkalst.

Avoti: EH

izkrankāt   apv.

1. Izbadoties, kļūt izsalkušam.

Avoti: EH

izkrāpāt   apv.

1. Izklepot.

Avoti: EH

izkrāpt   -krāpju, -krāp, -krāpj, pag. -krāpu; trans.

1. Krāpjot iegūt (ko no kāda).

2. apv. Piekrāpt.

3. apv. Ar viltu izzināt.

Avoti: LLVV, EH

izkrāsāt   apv.

1. Izkrāsot.

2. Izdaiļot ar krāsainiem kosmētiskiem līdzekļiem (seju vai tās daļas).

Avoti: KiV

izkrāsot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Krāsot un pabeigt krāsot; nokrāsot.

2. Izdaiļot ar kosmētikas līdzekļiem (parasti seju vai tās daļas).

// parasti divd. formā: izkrāsots. Krāsojot, krāsojoties izveidot vēlamo izskatu (parasti cilvēkam).

Avoti: LLVV

izkrāsoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos.

1. Refl. --> izkrāsot (2).

Avoti: LLVV

izkrāšņot   apv.

1. Izrotāt.

Avoti: Sin

izkratas   apv.

1. Tas, kas izkrīt caur sietu, kratot izkultu labību (graudus un pelavas).

Avoti: ME, VeAT

izkratināt   apv.

1. Izkratīt.

Avoti: EH

izkratīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kratot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Ilgāku laiku, arī spēcīgi kratīt.

3. Pilnīgi pārmeklēt (ar likumu noteiktā kārtībā).

Avoti: LLVV

izkratīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz tikt kratītam, kratīties.

2. apv. Iztukšoties, būt ļoti izsalkušam.

3. apv. Iztērēt visu savu naudu.

Avoti: LLVV, ME

izkraucelēt   apv.

1. Izkraukāt.

Avoti: EH

izkraucelēties   apv.

1. Izkraukāties.

Avoti: EH

izkraukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Kraukājot izvadīt (no elpošanas ceļiem).

Avoti: LLVV

izkraukāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kraukāt.

Avoti: LLVV

izkraukstēt   apv.

1. Papilnam kraukšķēt, knakšķēt, brīkšķēt.

Avoti: ME

izkraukstināt   apv.

1. Knikšķināt līdz knikšķi vairs nav dzirdami.

Avoti: ME, VeAT

izkraukšēt   apv.

1. Papilnam kraukšķēt, knakšķēt, brīkšķēt.

Avoti: ME

izkraukšināt   apv.

1. Knikšķināt līdz knikšķi vairs nav dzirdami.

Avoti: ME, VeAT

izkraukšķēt   apv.

1. Papilnam kraukšķēt, knakšķēt, brīkšķēt.

Avoti: ME

izkraukšķināt   apv.

1. Knikšķināt līdz knikšķi vairs nav dzirdami.

Avoti: ME, VeAT

izkraut   -krauju, -krauj, -krauj, pag. -krāvu; trans.

1. Kraujot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izkrautne   apv.

1. Izkraujamā, nokraujamā vieta.

Avoti: ME

izkrauties   -kraujos, -kraujies, -kraujas, pag. -krāvos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz kraut.

Avoti: LLVV

izkrautņu   nelok., vēst.

1. Izkrautņu spaidi - visas preces, kas tika transportētas cauri pilsētai un bija domātas pārdošanai citur, pirms vešanas tālāk bija obligāti jāizkrauj, jānovieto noliktavā un zināmu laiku jāpiedāvā vietējiem pircējiem. Šī privilēģija bija izdevīga to pilsētu tirgotājiem, kas atradās pie lieliem satiksmes ceļiem vai ceļu krustojumos. Rīgas tirgotāji, kas kontrolēja tirdzniecību pa Daugavu, šo privilēģiju ieguva 14. gs. 30.-40. gados un saglabāja līdz 19. gs., kad to atcēla ar īpašu 1841. g. 20. jūnija Senāta lēmumu.

Avoti: VjV

izkrautuve   mil.

1. Vieta (parasti pie dzelzceļa), kur izkrauj (kokmateriālus vai citus materiālus) pārsūtīšanai; izkraušanas punkts.

Avoti: MIL

izkravāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Kravājot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Kravājot izvietot (parasti izklaidus).

Avoti: LLVV

izkravāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kravāties.

2. Ar visu iedzīvi doties prom, aiziet (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izkrāvējs   -a, v.

1. Darītājs --> izkraut.

2. v. Izkraušanas ierīce.

Avoti: LLVV

izkrecelēties   apv.

1. Izklepoties, izkrekšķināties, izklepot gļotas, krēpas.

Avoti: ME

izkrecēt   apv.

1. Izkasīt (1).

Avoti: EH

izkrecēties   apv.

1. Izklepoties, izkrekšķināties, izklepot gļotas, krēpas; izkrecelēties.

Avoti: ME

izkreijāt   apv.

1. Izsmelt (ar karoti).

Avoti: ViV

izkrekšēties   apv.

1. Izklepoties (parasti īsi, aprauti).

Avoti: ViV

izkreķot   apv.

1. Izgrūst, izkrekšķēt, izklepot.

Avoti: ME

izkreķoties   apv.

1. Izklepoties, izkrekšķināties, izklepot gļotas, krēpas; izkrecelēties.

Avoti: ME

izkremšļāt   apv.

1. Izkrēpot.

Avoti: ViV

izkremšļāties   apv.

1. Izkrēpot.

Avoti: ViV

izkremties   apv.

1. Izliekties.

Avoti: EH

izkrenkstēties   apv.

1. Izklepoties.

Avoti: EH

izkreņķēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz bēdāties, arī dusmoties; izbēdāties.

Avoti: ĒiV

izkrēpāt   apv.

1. Izkrēpot.

Avoti: ME

izkrēpāties   apv.

1. Izkrēpoties.

Avoti: ME

izkrēpelēt   apv.

1. Izkrēpot.

Avoti: EH

izkrepināt   apv.

1. Bakstot tīrīt.

Avoti: ME

izkrēpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Klepojot izvadīt (no elpošanas ceļiem).

Avoti: LLVV

izkrēpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz krēpot.

Avoti: LLVV

izkresināties   apv.

1. Pamazām, lēnām atveseļoties (bez ārsta palīdzības).

Avoti: ME

izkrest   apv.

1. Izkurtēt.

Avoti: EH

izkrēst   apv.

1. Izmest (ārā).

2. Izšķērdēt, izšķiest.

3. Izkrejot, nosmelt labāko.

Avoti: EH

izkrēšļoties   apv.

1. Ilgāku laiku atrasties, kustēties tā, ka aizēno (ko), atrodas priekšā (apgaismes ķermenim).

Avoti: ViV

izkretāt   apv.

1. Atgulties, parasti kur pagadās.

Avoti: KiV

izkretēt   apv.

1. Izkurtēt.

2. Noliekties un nokalst (par augiem).

Avoti: EH

izkretulāt   apv.

1. Izsijāt ar kretuli.

Avoti: EH

izkrezināties   apv.

1. Pamazām, lēnām atveseļoties (bez ārsta palīdzības).

Avoti: ME

izkribināt   apv.

1. Izgrauzt (parasti par pelēm, žurkām).

Avoti: ViV

izkribināties   apv.

1. Izskrubināties.

Avoti: ViV

izkrīčolēties   apv.

1. Pietiekami izslidoties.

Avoti: EH

izkridzināt   apv.

1. Izkult.

Avoti: ME

izkridžināt   apv.

1. Izkult.

2. Izsijāt.

Avoti: ME

izkrimst   -kremtu, -kremt, -kremt, pag. -krimtu; trans.

1. Graužot, skrubinot radīt (kur caurumu, robu u. tml.).

Avoti: LLVV

izkrist   -krītu, krīti, -krīt, pag. -kritu; intrans.

1. Krītot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

// sar. Nebūt, nenotikt (par ko plānotu, paredzētu).

2. Izdalīties (no kāda veseluma) un izslīdēt, nokrist.

3. sar. Iegūt nepietiekamu novērtējumu (parasti eksāmenā).

// parasti savienojumā ar "cauri"; pareti. Tikt atraidītam, neiegūt gribēto, nesasniegt vēlamo.

4. pareti. Izkristies.

5. parasti 3. pers.; novec. Izgadīties.

Avoti: LLVV

izkristalizējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izkristalizēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izkristalizēt (2).

Avoti: LLVV

izkristalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka izveidojas kristāli (no kādas vielas).

2. Izveidot ļoti skaidri (piemēram, domu, priekšstatu).

Avoti: LLVV

izkristalizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās.

1. Refl. --> izkristalizēt (1).

2. Refl. --> izkristalizēt (2).

Avoti: LLVV

izkristies   -krītos, -krīties, -krītas, pag. -kritos; refl.

1. Kļūt vājam vai vājākam; novājēt.

Avoti: LLVV

izkristīt   apv.

1. Nokristīt.

Avoti: ĒiV

izkrītaļāties   apv.

1. Sakrist.

2. Nožūt, izžūt, izkalst.

Avoti: ME

izkrītāties   apv.

1. Izklīst, nozust, pazust.

Avoti: ME

izkritiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> izkrist (1).

Avoti: LLVV

izkritināt   apv.

1. reti. Iztukšot.

2. Izsijāt ar kretuli.

Avoti: ĒiV

izkritizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Detalizētā izvērtējumā nopelt.

Avoti: LLVV

izkrogot   apv.

1. Pārdot (dzērienus traukā), tecināt (piem., alu no mucas).

2. Iztērēt, izsaimniekot.

Avoti: KnG

izkroģēt   apv.

1. Nelietderīgi, neapdomīgi izlietot; iztērēt, izsaimniekot.

Avoti: ViV

izkrokāt   apv.

1. Izkrokot.

Avoti: ME

izkrokot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt (ko) viscaur krokainu.

Avoti: LLVV

izkroķīt   apv., niev.

1. Neapdomīgi atdot, izdāļāt, iztērēt.

Avoti: ViV

izkropļojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izkropļot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izkropļot (2).

Avoti: LLVV

izkropļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt pilnīgi kroplu.

2. Pārvērst, padarīt neatbilstošu (dabiskajai formai, izskatam).

Avoti: LLVV

izkrubināt   apv.

1. Skrubinot izveidot (caurumu, robu); izgrauzt.

2. Graužot izēst; izmantojot barībai, sabojāt (par grauzējiem).

Avoti: ĒiV

izkrubināties   apv.

1. Izskrubināties.

Avoti: ViV

izkruķēt   apv.

1. Ar varu (ar kruķi) izdzīt.

Avoti: ME

izkruķīt   apv., niev.

1. Neapdomīgi atdot, izdāļāt, iztērēt.

Avoti: ViV

izkruķit   vienk.

1. Izdzīt.

Avoti: Sin

izkruķīties   žarg.

1. Izgrozīties.

2. Izglābties.

Avoti: SLG

izkrupt   apv.

1. Iznīkt, izsist.

Avoti: ME

izkrustīt   apv.

1. Izlietot, izmantot kristībās (par personvārdiem).

Avoti: ME

izkruzuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt (ko) viscaur kruzuļainu.

Avoti: LLVV

izkucēt   apv.

1. Kļūt porainam, izkurtēt.

Avoti: ME

izkūcināties   apv.

1. Kustoties nogurdināt rokas un kājas.

Avoti: ME

izkučerēt   apv.

1. Izvadīt (pajūgu); izbraukt.

Avoti: ViV

izkudēt   apv.

1. Izjust neērtības no niezes vai līdzīgas sajūtas.

Avoti: ME

izkudēties   apv.

1. Sajust ļoti spēcīgu vēlēšanos, alkas.

Avoti: ME

izkūdīt   apv.

1. Ar kūdīšanu izdabūt ārā.

Avoti: ME

izkūdīties   apv.

1. Bez panākumiem kūdīt.

Avoti: ME

izkūdrāt   apv.

1. Padarīt irdenu.

Avoti: EH

izkūdrot   apv.

1. Padarīt irdenu.

Avoti: ME

izkūdroties   apv.

1. Kļūt irdenam.

Avoti: ME

izkuģēt   apv.

1. Iziet, iznākt.

Avoti: ViV

izkuģēties   apv.

1. Izieties; izstaigāties.

Avoti: ViV

izkuģot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. intrans. Braucot ar kuģi, izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. trans. Braucot ar kuģi, pabūt (daudzās vai visās vietās); braucot ar kuģi, pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā).

3. apv. Kuģojot pazaudēt.

Avoti: LLVV, ME

izkuģoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz braukt ar kuģi.

Avoti: LLVV

izkukot   apv.

1. Izkūkot.

Avoti: ME

izkūkot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.; pareti.

1. Kūkojot radīt (skaņas) - par dzeguzi; kūkojot izpaust.

Avoti: LLVV

izkūkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pazaudēt.

Avoti: LLVV

izkukoties   apv.

1. Kādu laiku bez panākumiem kaut ko runāt.

Avoti: EH

izkūkoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kūkot (par dzeguzi).

Avoti: LLVV

izkūkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku sēdēt bezdarbībā (piemēram, kādu gaidot); ilgāku laiku sēdēt snaužot.

Avoti: LLVV

izkūkt   apv.

1. Uzpūsties, pietūkt.

Avoti: ME

izkūkties   apv.

1. Uzpūsties, pietūkt.

Avoti: ME

izkula   apv.

1. Izkūlums.

Avoti: KiV

izkulas   apv.

1. Izkūlums, birums kuļot.

2. Ragavu detaļa - gareniskā virzienā novietotie koki, kas sasaista mietnes; sānkoki.

Avoti: LE, KiV

izkūlas   apv.

1. Izkūlums.

Avoti: ME

izkūlāt   apv.

1. Sadīgt, izstīgot, savelties.

Avoti: ME

izkulcinēt   apv.

1. Izmaisīt (parasti miltus iejavā, arī iejavu).

Avoti: KiV

izkuldināt   apv.

1. Nopērt.

Avoti: ME

izkūleņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Kūleņojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izkūleņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kūleņot.

Avoti: LLVV

izkūlēt   apv.

1. Izkūlot.

Avoti: EH

izkūlot   apv.

1. Sadīgt, izstīgot, savelties.

Avoti: ME

izkuls   apv.

1. Izkūlums, birums kuļot.

Avoti: LE

izkulstas   novec.

1. Atliekas no izkulstītiem liniem.

Avoti: KV

izkulstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kulstīt un pabeigt kulstīt.

Avoti: LLVV

izkulstīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kulstīt.

2. Tikt izkulstītam.

Avoti: ĒiV

izkulstnīcas   apv.

1. Linu kulstīšanas atliekas.

Avoti: ME

izkult   -kuļu, -kul, -kuļ, pag. -kūlu; trans.

1. Kult un pabeigt kult (labību); nokult.

2. Strauji maisot, panākt, ka (piemēram, mīkla, putra) iegūst vēlamo gatavības pakāpi.

3. sar. Nopērt.

4. apv. Asināt.

Avoti: LLVV, EH

izkulties   -kuļos, -kulies, -kuļas, pag. -kūlos; refl.

1. sar. Izkļūt, izvirzīties ar grūtībām (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Izkļūt (no nevēlama stāvokļa).

// pārn. Ar pūlēm izkļūt (parasti no materiālām grūtībām).

2. sar. Izvirzīties (līdz kādam stāvoklim).

3. Ilgāku laiku, daudz kult (labību).

// trans.

4. apv. Pabeigt kulšanu.

Avoti: LLVV, EH

izkultivēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kultivējot izveidot, arī uzlabot.

2. Izselekcionēt.

Avoti: LLVV

izkūlums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izkult (1).

Avoti: LLVV

izkuļāt   apv.

1. Izbakstīt, samaisīt.

Avoti: ME

izkuļāties   apv.

1. Kļūt vaļīgam.

Avoti: ME

izkuļināt   apv.

1. Izkustināt.

Avoti: EH

izkuļināties   apv.

1. Kļūt vaļīgam.

Avoti: EH

izkumu   apv.

1. Šaurā leņķī (par izkapts asmeni pret kātu).

Avoti: ME

izkungoties   apv.

1. Sākt dzīvot klusi un pieticīgi.

Avoti: ME

izkunkstēt   -kunkstu, -kunksti, -kunkst, pag. -kunkstēju; trans.

1. Kunkstot radīt (skaņas); kunkstot izpaust.

Avoti: LLVV

izkunkstēties   -kunkstos, -kunksties, -kunkstas, pag. -kunkstējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kunkstēt.

Avoti: LLVV

izkūņāties   apv.

1. Izkūņoties.

Avoti: LV93

izkūņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Pāršķelt apvalku un izlīst no kūniņas; atbrīvoties no kūniņas.

// pārn. Attīstīties, pārvērsties (par ko), parasti negaidīti.

2. sar. Lēnā, neveiklā gaitā izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izkūpēt   parasti 3. pers., -kūp, pag. -kūpēja; intrans.

1. Kūpot izzust, izgaist (par dūmiem, tvaiku u. tml.).

2. sar. Izzust (par psihisku stāvokli).

3. sar. Tikt izšķērdētam; aiziet bojā (parasti par materiālām vērtībām).

Avoti: LLVV

izkupierēt   apv.

1. Ar īpašām šķērēm izveidot ieloces, krokas (audumā).

Avoti: ĒiV

izkupināt   apv.

1. Likt sarecēt, sakupt.

2. Pievienot paniņas pienam un ļaut tam sarūgt.

Avoti: ME

izkūpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izsmēķēt.

2. Izkvēpināt (2).

Avoti: LLVV

izkuplināt   apv.

1. Padarīt kuplu, kuplāku.

Avoti: ME

izkuplināties

1. Attīstīties, izvērsties.

Avoti: Sin

izkuplot   apv.

1. Izplesties kuplumā.

Avoti: EH

izkūpt   apv.

1. Izkūpēt.

Avoti: EH

izkurcēt   apv.

1. Izkurtēt.

Avoti: ViV

izkurcināt   apv.

1. Ļaut izkurtēt.

2. Izirdināt (piem., sienu, zemi).

Avoti: ME

izkurcināties   apv.

1. Kļūt irdenam, porainam (par zemi).

Avoti: ME

izkurejies   apv.

1. Izsalcis.

Avoti: MalV

izkurēt   apv.

1. Izkurināt.

Avoti: ME

izkurēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Kurēties un pabeigt kurēties.

2. apv. Kļūt ļoti izsalkušam.

Avoti: LLVV

izkurināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Kurinot padarīt siltu (krāsni, pavardu); panākt, ka izkuras (parasti krāsns).

2. Kurinot izlielot (parasti malku).

Avoti: LLVV

izkurināties   apv.

1. Kurēties un pabeigt kurēties.

2. Kļūt ļoti izsalkušam.

Avoti: ME

izkurkstēt   apv.

1. Izdot kurkstošu skaņu.

Avoti: ME

izkurkšēt   apv.

1. Izdot kurkstošu skaņu.

Avoti: ME

izkurkšķēt   apv.

1. Izdot kurkstošu skaņu.

Avoti: ME

izkurkt   apv.

1. Izkurtēt.

2. Kļūt vājākam.

Avoti: ME

izkurmuļoties   apv.

1. Izkūņoties, attīstīties, iznākt, celties.

Avoti: ME

izkurnēties   -kurnos, -kurnies, -kurnas, pag. -kurnējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kurnēt.

2. apv. Izkvernēties.

Avoti: LLVV, EH

izkurņāt   apv.

1. Irdinot, pārcilājot (zemi), izraujot nezāles, iztīrīt zemi; izravēt.

Avoti: MiV

izkurpēt   apv.

1. Izkurtēt.

Avoti: ME

izkurst   apv.

1. Izkurtēt.

Avoti: ME

izkurstīt   apv.

1. Kurinot izlietot.

Avoti: EH

izkurt   -kuru, -kur, -kur, pag. -kūru; trans.; reti.

1. Izkurināt (1).

Avoti: LLVV

izkurtēt   parasti 3. pers., -kurtē, pag. -kurtēja; intrans.; parasti divd. formā: izkurtējis.

1. Kļūt viscaur sausam, šķiedrainam, arī ar tukšu vidu (pāraugot).

// pārn. Pagrimt (morāli); pazaudēt morālo vērtību.

2. Izčākstēt (1).

Avoti: LLVV

izkurties   parasti 3. pers., -kuras, pag. -kūrās; refl.

1. Izkurēties.

2. Pietiekami daudz, līdz pat apnikumam, bet bes panākumiem kurināt.

Avoti: LLVV, ME, VeAT

izkurtis   -ušais; s. -usi, -usī; reti.

1. Izkurtējis (par augiem, to daļām).

2. Izčākstējis (par ledu, sniegu).

Avoti: LLVV

izkurzāt   apv.

1. Izrežģīt.

Avoti: EH

izkusas   apv.

1. Kausēšanas atlikumi.

Avoti: EH

izkūsāt   apv.

1. Verdošam izvirt, pārvārīties, plūst pāri; izkūsēt.

Avoti: ME

izkūsāties   apv.

1. Izkūsēt.

Avoti: EH

izkusēt   apv.

1. Vāroties, ceļoties uz augšu, iet pāri katla malām (par šķidru ēdienu, dzērienu).

Avoti: MiV

izkūsēt   apv.

1. Verdošam izvirt, pārvārīties, pārplūst pāri.

Avoti: ME, VeAT

izkusināt   apv.

1. Izkausēt.

Avoti: ME

izkūsot   apv.

1. Verdošam izvirt, pārvārīties, pārplūst pāri.

Avoti: ME, VeAT

izkust   -kūstu, -kūsti, -kūst, pag. -kusu; intrans.

1. parasti 3. pers. Siltuma iedarbībā kļūt viscaur šķidram, pārvērsties par šķidrumu.

// pārn. Izzust skatienam (piemēram, tumsā, miglā).

// pārn. Kļūt arvien klusākam (par skaņu).

// pārn. Nemanot paiet (par laiku).

// pārn. Nemanot tikt izdotam (parasti par naudu).

// pārn. Izzust (par psihisku stāvokli, tā izpausmi).

2. parasti 3. pers. Šķidruma, arī mitruma iedarbībā izšķīst, sadalīties (par vielu).

3. Kļūt maigam, sirsnīgam; kļūt ļoti laipnam.

Avoti: LLVV

izkustēt   -kustu, -kusti, -kust, pag. -kustēju; intrans.

1. Izkustēties (2).

Avoti: LLVV

izkustēties   -kustos, -kusties, -kustas, pag. -kustējos; refl.

1. Kustoties izmainīt iepriekšējo stāvokli, atrašanās vietu (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

2. Doties uz kurieni (uz laiku atstājot, piemēram, parasto dzīves, darba vietu); doties uz kurieni (parasti, pārvarot iekšēju pretestību).

3. Ilgāku laiku, daudz kustēties.

Avoti: LLVV

izkustināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (parasti priekšmets) izkustas (1).

2. Panākt, būt par cēloni, ka (kāds) izkustas (2).

Avoti: LLVV

izkušināt   apv.

1. Uzirdināt, piepūst.

Avoti: ME

izkušņāt   apv.

1. Izrakņāt.

Avoti: EH

izkušņāties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām izvirzīties, izkļūt (no kurienes, kur).

Avoti: ĒiV

izkutināt   apv.

1. Stipri kutināt.

2. Kutinot vai bakstot piespiest iznākt, izdabūt ārā.

3. Izvilt.

Avoti: ME

izkutināties   apv.

1. Kādu laiku kutināt.

Avoti: EH

izkutot   apv.

1. Novalkāties, kļūt izdilušam.

Avoti: ME

izkuzāties   apv.

1. Izrāpties.

Avoti: EH

izkužināt   apv.

1. Ar rokām izjaukt sablīvējumus (piemēram, salmu maisam).

Avoti: KiV

izkužināties   apv.

1. Lēnām piecelties.

Avoti: EH

izkužņāties   apv.

1. Lēnām piecelties.

2. Lēnām, ar grūtībām izlīst, atnākt.

3. Sagatavoties.

Avoti: EH

izkūžņāties   apv.

1. Lēnām piecelties.

2. Lēnām, ar grūtībām izlīst, atnākt.

Avoti: EH

izkužņīties   apv.

1. Lēnām piecelties.

Avoti: EH

izkvakalēt   novec.

1. Par niekiem (savu naudu) iztērēt (no vācu "verquackeln").

Avoti: ULW

izkvankšēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz īsi, asi riet; izrieties.

Avoti: ViV

izkvarkšķēties   apv.

1. Izpļāpāties.

Avoti: ME

izkvekšēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz īsi, asi riet; izrieties.

Avoti: ViV

izkveldēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; poēt.

1. Izkveldināt.

2. apv. Izžāvēt.

Avoti: LLVV

izkveldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; poēt.

1. Kveldināt un pabeigt kveldināt.

Avoti: LLVV

izkvēlēt   -kvēlu, -kvēli, -kvēl, pag. -kvēlēju; intrans.

1. Kvēlēt un izbeigt kvēlēt.

// pārn. Izbeigties, izzust (par spēcīgām jūtām, stingru pārliecību u. tml.).

Avoti: LLVV

izkvēlināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (kas) izkvēlo.

Avoti: LLVV

izkvēlot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.

1. Kvēlot un izbeigt kvēlot.

// pārn. Izbeigties, izzust (par spēcīgām jūtām, stingru pārliecību u. tml.).

Avoti: LLVV

izkvenkšēties   apv.

1. Pēc sirds patikas izpļāpāties.

Avoti: EH

izkvēpēt   apv.

1. Kvēpinot izdezinficēt (telpu, priekšmetu).

2. Sadegt, izkūpēt.

Avoti: ME

izkvēpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Kvēpinot izdezinficēt (telpu, priekšmetu).

2. Kvēpinot izdzīt (ko); kvēpinot iznīcināt (piemēram, slimību dīgļus).

3. Kvēpinot izlietot (daudz vai visu).

// sar. Izsmēķēt.

Avoti: LLVV

izkvēpt   apv.

1. Ciest, paciest dūmus.

2. Aiziet bojā, iznīkt.

Avoti: ME, VeAT

izkverkšēties   apv.

1. Izkviekties, izrukšķēties.

2. niev. Izrunāties.

Avoti: ViV

izkvernēt   apv.

1. Ilgi gaidīt, būt nomodā.

Avoti: ME

izkvērnēt   apv.

1. Ilgi un veltīgi gaidot nogurt.

Avoti: EH

izkvernēties   apv.

1. Veltīgi pēc kāda raudzīties, veltīgi gaidīt.

Avoti: ME, VeAT

izkvestēties   apv.

1. Labi sasildīties, izsutināties.

Avoti: ME

izkvīcināt   apv.

1. Panākt, ka kādu laiku kviec.

Avoti: EH

izkviegt   apv.

1. Izkviekt.

Avoti: EH

izkviegties   apv.

1. Izkviekties.

Avoti: EH

izkviekt   apv.

1. Radīt kvieciena skaņu.

Avoti: EH

izkviekties   parasti 3. pers., -kviecas, pag. -kviecās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kviekt.

Avoti: LLVV

izķāpāt   apv.

1. Ar rokām izgrābstīt (ēdienu), izķencēt, izķērnāt.

Avoti: EH

izķarstīt   apv.

1. Izķert, izgrābt.

Avoti: EH

izķarstīties   apv.

1. Pēc sirds patikas (pietiekoši) ķert, izkampt.

Avoti: EH

izķaulēt   apv.

1. Izēst, pamatīgi ēst.

2. Izdauzīt, izsist.

Avoti: ME, ViV

izķaulēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dauzīt, sist (piemēram, ar āmuru).

Avoti: ViV

izķaupēties   apv.

1. Iedomāties, noskaņoties.

Avoti: ME, VeAT

izķausēt   apv.

1. Kārīgi izēst.

Avoti: EH

izķauzēt   apv.

1. Izēst.

Avoti: EH

izķauzt   apv.

1. Aprīt jebkuru biezu putru (no trauka).

Avoti: ME

izķebarāt   apv.

1. Lēnām un ar piepūli iziet.

Avoti: EH

izķeberēt   apv.

1. Izvilkt.

Avoti: ME

izķeberēties   apv.

1. Izķeburoties.

Avoti: EH

izķebļot   apv.

1. Pabeigt ķebļot (atdalīt graudus no pelavām).

Avoti: EH

izķeburoties   apv.

1. Ar grūtībām palīdzēt (izkulties no nepatīkamiem apstākļiem).

Avoti: ME, VeAT

izķecēt   apv.

1. Izēst, aprīt.

Avoti: EH

izķedināt   apv.

1. Izplucināt - plucinot sadalīt viscaur sīkāk (piemēram, vilnu).

2. Atšķetināt, izplucināt.

3. Piekrāpt.

4. Atklāt pārkāpumu, izzināt, sadzīt pēdas.

Avoti: AB2, ME, EH

izķēgāt   apv.

1. Izrakņāt.

Avoti: EH

izķegot   apv.

1. Iziet; izbēgt (no kurienes, kur).

Avoti: ViV

izķeipt   apv.

1. Tikt cauri, izveseļoties.

Avoti: ME

izķeipt   apv.

1. Izveicīgi paņemt, izzagt.

Avoti: EH

izķeipt   apv.

1. Izlept.

Avoti: EH

izķekoties   apv.

1. Pietiekami blēņoties, dzīt muļķīgus jokus, izsmieties.

Avoti: ME

izķeksēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. sar. Izvilkt, izdabūt (parasti ar ķeksi).

2. apv. Izēst.

Avoti: LLVV, ME

izķeksīt   apv.

1. Izķeksēt.

Avoti: EH

izķellāt   apv.

1. Triepjot, mūrējot izlietot.

2. Izēst, ņemot ar pirkstiem; šādā veidā ēdot, iztriept.

Avoti: ViV

izķēmēt   apv.

1. Ļoti novājēt; arī izbadoties.

Avoti: ViV

izķemmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ķemmēt un pabeigt ķemmēt; izsukāt (1).

2. Ķemmējot izdabūt (no kurienes, kur u. tml.); izsukāt (2).

3. sar. Sīki, rūpīgi pārmeklēt (visu teritoriju vai tās lielāko daļu).

Avoti: LLVV

izķemmēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ķemmēties; izsukāties (1).

2. parasti 3. pers. Izsukāties (2).

Avoti: LLVV

izķēmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izkropļot (1).

2. Negatīvi izmainīt (dabisko formu, izskatu); izkropļot (2).

Avoti: LLVV

izķēmoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ķēmoties.

Avoti: LLVV

izķempēt   apv.

1. Izēst.

Avoti: EH

izķemsīt   apv.

1. Lielā izsalkumā izēst.

Avoti: ME

izķencēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Izdabūt, izņemt.

2. Izēst.

Avoti: LLVV, EH

izķengāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Pilnīgi noķengāt.

Avoti: LLVV

izķengāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ķengāties.

Avoti: LLVV

izķeparāties   apv.

1. Izķepuroties.

Avoti: ME

izķēpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Nemākulīgi lietojot, izmantojot, izniekot.

Avoti: LLVV

izķēpāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz ķēpāties.

Avoti: LLVV

izķeperēties   apv.

1. Izķepuroties.

Avoti: EH

izķepēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ķepējot izziest, arī izlietot (daudz vai visu).

Avoti: LLVV, EH

izķepīt   apv.

1. Izķēpīt.

Avoti: EH

izķēpīt   apv.

1. Izņemt, izcelt, izlikt ārā.

Avoti: ME

izķepsēt   apv.

1. Izēst (ko biezu).

Avoti: ViV

izķepsīt   apv.

1. Izēst (ko biezu).

Avoti: ViV

izķēpt   apv.

1. Plaši izplūst (par maizes kukulīti no nemākulīgi sagatavotas mīklas).

Avoti: EH

izķēpt   apv.

1. Izķeipt 1.

Avoti: EH

izķepuroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ķepurojoties izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

// sar. Izkļūt (no kāda, parasti nevēlama, stāvokļa).

Avoti: LLVV

izķēpuroties   apv.

1. Izķepuroties.

Avoti: EH

izķeris   apv.

1. Izpūris.

Avoti: EH

izķerlāt   apv.

1. Samaisīt, izķērpāties, izrakņāt.

Avoti: EH

izķērkt   apv.

1. Izgrūst skaļu, griezīgu balss skaņu, radīt nepatīkamu kliedzienu.

Avoti: ME

izķērkties   apv.

1. Pietiekami kliegt.

Avoti: ME

izķermināt   apv.

1. Aptašķīt, aptraipīt.

2. Caurumot.

Avoti: ME

izķernāt   apv.

1. Izdāvāt.

Avoti: EH

izķērnāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Izķēpāt.

Avoti: LLVV

izķērnēt   apv.

1. Sakult sviestā (krējumu).

2. Nokrejot.

Avoti: ME, BB

izķerpīt   žarg.

1. Izturēt; paciest.

Avoti: SLG

izķērpt   apv.

1. Pārciest, izciest.

Avoti: ME

izķerrāt   apv.

1. Izvest, izstumt ar ķerru.

Avoti: ĒiV

izķerrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; vēst.

1. Izvest ķerrā (naidīgu uzraugu, meistaru, spiegu u. tml.) no fabrikas, uzņēmuma, paužot protestu (pirmsrevolūcijas Krievijā).

Avoti: LLVV

izķerstīt   apv.

1. Izķert, izgrābt.

2. Īsā laikā izpirkt.

Avoti: EH, ĒiV

izķerstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz ķerstīt.

2. sar. Ilgāku laiku, daudz ķerstīties.

Avoti: LLVV

izķert   -ķeru, -ķer, -ķer, pag. -ķēru; trans.

1. Strauji satvert un atņemt.

2. Sagūstīt, saķert (daudzus vai visus).

3. sar. Īsā laikā izpirkt.

Avoti: LLVV

izķerties   -ķeros, -ķeries, -ķeras, pag. -ķēros; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz ķert.

Avoti: LLVV

izķērzt   apv.

1. Izšķiest, izšķērdēt.

Avoti: EH

izķesēt   apv.

1. Izēst (par kādu, kas daudz ēd).

Avoti: ME

izķeskāt   apv.

1. Izēst (par kādu, kas daudz ēd); izķesēt.

Avoti: ME

izķest   apv.

1. Izēst (par kādu, kas daudz ēd); izķesēt.

Avoti: ME

izķēst   apv.

1. Iztīrīt.

Avoti: EH

izķēzgāt   apv.

1. Izķēgāt.

Avoti: EH

izķezināt   apv.

1. Izķēzīt (2).

Avoti: EH

izķēzīt   -ķēzīju, -ķēzī, -ķēzī, arī -ķēzu, -ķēzi, -ķēza, pag. -ķēzīju; trans.; vienk.

1. Nemākulīgi ko darot, izbojāt, sabojāt.

2. Nelietderīgi iztērēt, izniekot.

3. Izlamāt, izķengāt.

Avoti: LLVV

izķēzīties   vienk.

1. Izkārnīties.

Avoti: Sin

izķibelēties   apv.

1. Ilgāku laiku darīt ko sarežģītu, arī grūtu, nepatīkamu.

Avoti: ĒiV

izķiberēties   apv.

1. Izķeparāties.

Avoti: EH

izķīckāt   apv.

1. Visu atņemt, izpostīt.

2. Izņemt un iztīrīt (zarnas nokautam dzīvniekam).

Avoti: ViV

izķīckāties   apv.

1. Iztīrīties.

Avoti: EH

izķidāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Iztīrīt (zivis, putnus).

2. žarg. Izjaukt (sastāvdaļās).

Avoti: LLVV, SLG

izķiept   apv.

1. Pārciest, izciest, atspirgt.

Avoti: ME

izķīkas   apv.

1. Izņemtas zivju iekšas.

Avoti: ME

izķīkāt   apv.

1. Izķidāt.

Avoti: ViV

izķīkāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ķidāt.

Avoti: ViV

izķīkot   apv.

1. Izņemt iekšas, izķidāt.

2. Iztīrīt.

Avoti: ME

izķīķāt   apv.

1. Izņemt iekšas, izķidāt.

Avoti: EH

izķīķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izķidāt (zivis).

2. apv. Iztīrīt.

Avoti: LLVV

izķīķēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ķidāt.

Avoti: ViV

izķīķīt   apv.

1. Iztukšot.

Avoti: EH

izķīla   apv.

1. Tiesas izpildītājs, apķīlātājs, mantas aprakstītājs.

Avoti: ME

izķīlāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; novec.

1. Apķīlāt (2).

2. Izsist.

Avoti: LLVV, EH

izķīnīt   apv.

1. Izvilkt, izcīnīt.

Avoti: ME

izķiņķelēt   apv.

1. Atšķetināt, attīt.

2. Zaudēt.

Avoti: ME, EH

izķīpāt   apv.

1. Ātri visu izēst.

2. Izvilkt, izņemt, izzagt.

Avoti: ME, ViV

izķīpāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz darīt (ko) grūtu, darbietilpīgu; izpūlēties, izmocīties.

Avoti: ViV

izķīpot   apv.

1. Ātri visu izēst.

2. Izņemt, izzagt.

Avoti: ME

izķircināt   apv.

1. Stipri ķircināt, nokaitināt.

Avoti: ME

izķircināties   apv.

1. Stipri ķircināties, koķetēt, kaitināt.

Avoti: ME

izķirināt   apv.

1. Izkārt.

Avoti: EH

izķirināties   apv.

1. Izkārties.

Avoti: EH

izķirmelēt   apv.

1. Izķirmināt.

Avoti: EH

izķirmeņot   apv.

1. Izķirmināt.

Avoti: EH

izķirmināt   apv.

1. Caurumot, izdobt, veidot ejas kokā.

Avoti: ME

izķirmināties   apv.

1. Kļūt caurumotam, izdobtam, tārpu saēstam.

Avoti: ME

izķirnīt   apv.

1. Caurumot, izdobt.

2. Izrakņāt, nekārtīgi izēst.

Avoti: ME

izķirpēt   apv.

1. Kļūt caurumainam, šūnainam.

Avoti: ME

izķīst   apv.

1. Iegūt, iemainīt.

Avoti: EH

izķīvēt   apv.

1. Izbārt, izrāt.

Avoti: ĒiV

izķīvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Ķīvēties un pabeigt ķīvēties.

Avoti: LLVV

izķizināt   apv.

1. Ķircināt.

Avoti: EH

izķolēt   apv.

1. Izlobīt.

Avoti: EH

izķosēt   apv.

1. Izēst.

Avoti: EH

izķuidāt   apv.

1. Izdzīt, izmest.

2. Dzīt, triekt, nomocīt.

Avoti: ME

izķuidīt   apv.

1. Izdzīt, padzīt, iztrenkt, izdabūt ārā; izmest.

2. Dzīt, triekt, nomocīt.

Avoti: NeV, DžP, ME

izl.   saīs.

1. Izloksne.

2. Izlaidums (periodikas izdevumu aprakstā).

Avoti: SV05, i2

izlabāt   apv.

1. Izlabot.

2. Uzlabot (veselību).

Avoti: KiV

izlabēties   apv.

1. Kļūt veselam, izveseļoties.

Avoti: ĒiV

izlabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Labinot izvilināt.

Avoti: LLVV

izlabināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz labināt.

// trans.

Avoti: LLVV

izlabojums   poligr., novec.

1. Grāmatā ielaistu kļūdu labojumu saraksts, ko iespiež uz krāsainas papīra sloksnes un novieto grāmatas sākumā vai beigās.

Avoti: GV

izlabot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Labot un pabeigt labot (piemēram, priekšmetu, ierīci); salabot.

2. Ar savu izturēšanos, rīcību, runu pilnīgi novērst (ko nepareizu, kļūmīgu); ar savu izturēšanos, rīcību, runu pilnīgi vērst (ko) par labu.

3. Labojot precizēt, konkretizēt (piemēram, tekstu, izteikumu).

Avoti: LLVV

izlaboties   apv.

1. Kļūt veselam; izveseļoties.

2. Atbrīvoties no kaitīga ieraduma, negatīvas īpašības.

Avoti: ĒiV

izlabt   apv.

1. Salabt, izlīgt.

Avoti: ME

izlacināt   apv.

1. Ļaut, atstāt izdzert (par dzīvniekiem).

Avoti: ME

izlāčot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.; niev.

1. Neveiklā, smagā gaitā iziet, iznākt.

Avoti: LLVV

izlāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Process --> izlādēties.

2. inf. Liela informācijas apjoma pārvietošana no datora pamatatmiņas ārējā krātuvē.

Avoti: LLVV, D3

izlādēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izņemt (patronu, šāviņu) no ieroča; izņemt detonatoru, degli u. tml. (no šāviņa, mīnas, granātas).

// pārn.; sar. Padarīt mazāk spēcīgu (psihisku stāvokli).

2. Atbrīvot no elektriskā lādiņa (piemēram, ierīci).

3. sar. Izkraut.

Avoti: LLVV

izlādēt   apv.

1. Izlamāt.

2. Lādēt 2 un pabeigt lādēt 2.

Avoti: ĒiV, ViV

izlādēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Atbrīvoties no elektriskā lādiņa (piemēram, par ierīci).

// sar. Brīvi izpaužoties, kļūt mazāk spēcīgam (par psihisku stāvokli).

// sar. Strauji atbrīvoties no spēcīga (psihiska) sasprindzinājuma.

2. žarg. Pagurt; kļūt nespējīgam.

3. žarg. Izstāstīt savas problēmas; sūdzēties.

4. žarg. Lamāties.

Avoti: LLVV, Žrg

izlādēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz lādēties.

Avoti: LLVV

izlādnis   tehn.

1. Ierīce, kas paredzēta elektropatērētāju un/vai elektrotīkla elementu aizsardzībai pret pārsprieguma viļņiem.

Avoti: EepV

izlāgadīt   apv.

1. Pieskaitīt (pierēķināt); uzskatīt (kā nopelnu).

Avoti: ME

izlāgot   apv.

1. Izlabot.

2. Ielāgot.

Avoti: EH

izlaicināties   apv.

1. Slinkojot izšķiest, nosist laiku.

Avoti: ME

izlaicīt   apv.

1. Izmitināt.

Avoti: EH

izlaicīties   apv.

1. Izvairīties.

Avoti: TlV

izlaida   apv.

1. Kārts, kas savieno ratu priekšējo asi ar pakaļējo.

Avoti: KV

izlaidas   novec.

1. Mācības nobeiguma akts.

Avoti: GV

izlaide   -es, s.; parasti vsk.

1. Process, rezultāts --> izlaist (7).

Avoti: LLVV

izlaidelēties   apv.

1. Izlidināties.

Avoti: EH

izlaiden   apv.

1. Guļus ar izstieptu augumu, garšļaukus.

Avoti: ME

izlaidenis   apv.

1. Tāds, kas izlaists, nerātns.

Avoti: KV

izlaideniski   apv.

1. Nolaidīgi, nevīžīgi, izkaisīti.

Avoti: ME

izlaidens   apv.

1. Izliekts.

Avoti: ME

izlaidība   -as, s.; parasti vsk.

1. Personības īpašība, kurai raksturīgs zems morāles līmenis.

Avoti: LLVV

izlaidies

1. Izlaidīgs, izlutināts.

Avoti: Sin

izlaidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir zems morāles līmenis.

Avoti: LLVV

izlaidīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> izlaidīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

izlaidināt   apv.

1. Izkausēt.

2. Plāni izklāt žāvēšanai (linus, sienu).

3. Ļaut aplecināt, apvaislot.

4. Ļaut iztecēt, izplūst.

Avoti: ME

izlaidumkopija

1. Filmas kopija, kas paredzēta publiskai demonstrēšanai.

Avoti: ZTV

izlaidumnegatīvs

1. Pilnīgi samontēts filmas negatīvs, kuru var izmantot filmas izlaidumkopiju izgatavošanai.

Avoti: ZTV

izlaidums   -a, v.

1. Cilvēku grupa, kas vienlaikus beidz mācību iestādi, kursus u. tml.

2. Uz ārpusi izbūvēts paplašinājums (mājas jumtā).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> izlaist (7).

4. Tas, kas nav minēts, pateikts (kādā tekstā, stāstījumā).

Izlaidumu tests— diagnostikā izmantota teikumu papildināšanas metode.

5. sar. Paveikta darbība, rezultāts --> izlaist (1).

6. poligr., novec. Grāmatu spiestuvēs salikumā burtliča izlaisti burti, vārdi vai teikumi.

Avoti: LLVV

izlaima   apv.

1. Laimīgs atgadījums.

Avoti: EH

izlaimāties   apv.

1. Izlaimēties.

Avoti: EH

izlaimēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl., pareti.

1. Palaimēties.

Avoti: LLVV

izlaipāt   apv.

1. Izlaipot.

Avoti: EH

izlaipot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Laipojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. sar. Rīkoties divkosīgi, iztapīgi, izvairoties no noteiktas rīcības.

Avoti: LLVV

izlaipoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos.

1. Refl. --> izlaipot (1).

2. sar. Refl. --> izlaipot (2).

Avoti: LLVV

izlaiskoties   apv.

1. Izslinkoties.

Avoti: ViV

izlaist   -laižu, -laid, -laiž, pag. -laidu; trans.

1. Dot iespēju (cilvēkam) iziet (no kurienes, kur u. tml.).

// sar. Izprecināt.

2. Pārstāt turēt (savās rokās, savā tiešā tuvumā u. tml.).

// pārn. Izdot (parasti viegli) naudu.

3. Panākt, arī ļaut, ka (parasti šķidrums, gāze) izplūst (no kurienes, kur u. tml.).

4. Ļaut brīvi slīdēt (pār ko).

// sar. Izvietot izklaidus; izkliedēt; arī izklāt.

5. Izvirzīt (ķermeņa daļu, piemēram, uz sāniem, uz priekšu); augot izvirzīt (piemēram, jaunos dzinumus).

6. Izplatīt (parasti nepatiesas ziņas).

// novec. Izpaust (īgnumu, neiecietību).

7. Izgatavot un nodot pārdošanā (priekšmetu, vielu u. tml.).

Izlaist tirgū— nodot pārdošanai; iesākt pārdot.

// sar. Pabeigt sagatavošanu un nodot izrādīšanai, iesākt izrādīt (parasti kinofilmu, teātra izrādi).

8. Nepiedalīties (kādā vai dažos no vairākiem, parasti regulāriem, pasākumiem), neveikt (kādu vai dažas no vairākām, parasti regulārām, darbībām, uzdevumiem).

9. Ļaut (parasti lutinot, nepareizi audzinot), ka kļūst slinks, nevīžīgs, arī bezkaunīgs.

10. Parasti savienojumā ar "loks", "līkums", "riņķis" u. tml.; doties (kur, parasti lokveida, riņķveida virzienā, arī turp un atpakaļ).

// intrans. Izbraukt, izjāt (parasti strauji, lepni).

11. sar. Izšaut.

Avoti: LLVV

izlaistenis   -ņa, v.; sar.

1. Izlaists, izlaidīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

izlaisties   -laižos, -laidies, -laižas, pag. -laidos; refl.

1. parasti 3. pers. Laižoties izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - parasti par putniem, kukaiņiem.

2. Strauji izskriet, arī izbraukt.

// novec. Iziet, izbraukt (dodoties ceļā).

3. Izlidot (par lidaparātiem).

Avoti: LLVV

izlaisties   -laižos, -laidies, -laižas, pag. -laidos; refl.

1. Izstiepties guļus; arī atlaisties.

2. Kļūt slinkam, nevīžīgam, nesavaldīgam.

Izlaidies kā teļš sar.— saka par slinku, nevīžīgu cilvēku.

Avoti: LLVV

izlaistīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Laistot izkliedēt (šķidrumu).

2. Laistot izlietot (daudz vai visu).

3. Izliet (parasti neviļus, negribēti).

Avoti: LLVV

izlaistīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz laistīt.

2. parasti 3. pers. Refl. --> izlaistīt(3).

Avoti: LLVV

izlaists

1. Izlutināts, nerātns.

Avoti: Sin

izlaistuvis   apv.

1. Tāds, kas izlaists, nerātns; palaidnis.

Avoti: KV

izlaitīt   apv.

1. Izlutināt.

2. Izmasēt.

Avoti: ME, EH

izlaitīties   apv.

1. Pietiekoši izmasēties.

Avoti: EH

izlaizīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Laizot izēst (daudz vai visu); laizot iztukšot (trauku).

Avoti: LLVV

izlaknīt   apv.

1. Pamazām izlakt, izdzert.

Avoti: EH

izlakņāt   apv.

1. Izlaknīt.

Avoti: EH

izlakņīt   apv.

1. Izlaknīt.

Avoti: EH

izlakot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Izklāt (no iekšpuses) ar laku; nolakot.

Avoti: MLVV

izlakstināt   apv.

1. Izdancināt, izlecināt.

Avoti: EH

izlakstīt   apv.

1. Izlēkāt.

2. iron. Uzdīgt.

Avoti: KiV

izlakstīties   apv.

1. Izlēkāties.

2. Izniekoties.

Avoti: EH

izlakstot   apv.

1. Izdejoties.

Avoti: EH

izlakstoties   apv.

1. Lakstoties un izbeigt lakstoties; arī ilgāku laiku, daudz lakstoties; izamizēties.

2. Izdejoties.

Avoti: ViV, EH

izlakt   -loku, -loc, -lok, pag. -laku; trans.

1. parasti 3. pers. Lokot izēst (barību); lokot iztukšot (trauku).

2. vienk. Izdzert.

Avoti: LLVV

izlamāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Lamāt un pabeigt lamāt.

Avoti: LLVV

izlamāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz lamāties.

Avoti: LLVV

izlampāt   apv.

1. Pievārēt, pieveikt; iztukšot.

2. Pārvarēt, pārsist, izsmiet, kādu izzobot.

Avoti: NeV, ME, VeAT

izlampatāt   apv.

1. Iziet, izstaigāt.

2. Izļepatot (par dzīvniekiem).

Avoti: ViV

izlancīt   apv.

1. Iztīrīt, izņemt, arī izēst, izlakt.

2. Ātri izstaigāt.

Avoti: EH

izlancīties   apv.

1. Izlocīties (2).

Avoti: EH

izlanckāt   apv.

1. Izēst, apēst (daudz).

2. Nolamāt, salamāt.

Avoti: EH

izlanckāties   apv.

1. Izlamāties; izkauties.

Avoti: EH

izlangāt   apv.

1. Izlamāt.

Avoti: Sin

izlangāt   apv.

1. Apstaigāt, klaiņot, blandīties.

Avoti: ME

izlangāties   apv.

1. Izlamāties.

Avoti: EH

izlāpīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. novec. Lāpīt un pabeigt lāpīt; salāpīt.

2. Lāpot izlietot.

Avoti: LLVV

izlāpīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz lāpīt.

2. sar. Aizstājot (ar ko mazāk vērtīgu, mazāk derīgu), iztikt.

Avoti: LLVV

izlapot   apv.

1. Izplaukt lapām.

Avoti: ME

izlarkšēties   apv.

1. Izpļāpāties; izrunāties.

Avoti: ViV

izlarzāties   apv.

1. Izpļāpāties; izrunāties.

Avoti: ViV

izlasa   apv.

1. Izlase.

2. Nevērtīga labības palieka.

Avoti: ME, LV93

izlasas   apv.

1. Mazvērtīgas atliekas, kas paliek pāri, izlasot labāko.

Avoti: LE

izlase   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Īpaši izraudzītu (piemēram, kvalificētāko, atbilstošāko) cilvēku grupa (parasti sportā).

2. Īpaši izraudzītu priekšmetu, parādību grupa (piemēram, pētīšanai, novērošanai).

3. vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas saistīts ar (kā) izvēli, izraudzīšanu (no kādas grupas); tāds, kas balstās uz (kā) izvēli, izraudzīšanu (no kādas grupas).

4. Darbība, process --> izlasīt 2(2).

5. biol. Noteiktiem vides apstākļiem vislabāk pielāgoto formu izdzīvošana, nodrošinot maksimālu dzīvotspējīgo pēcnācēju skaitu.

Atkārtotā izlase— vairākās paaudzēs pēc kārtas vai ar pārtraukumiem izdarīta masveida izlase, lai jaunradušās mutācijas un rekombinācijas izmantotu šķirnes uzlabošanai.

Dabiskā izlase— dzīves apstākļiem labāk pielāgoto indivīdu izdzīvošana un vairošanās un sliktāk pielāgoto indivīdu bojāeja.

Disruptīvā izlase— diviem pretējiem organismu tipiem vienlaicīgi labvēlīga izlase.

Grupālā izlase— masveida izlases veids, kurā vaislai atstātos dzīvniekus dala vairākās grupās atkarībā no audzēšanas mērķa;

Individuālā izlase— mākslīgā izlase, kurā īpatņus novērtē pēc pēcnācējiem, resp. pēc individuālā genotipa.

Intrasomātiskā izlase— atsevišķu somatisko šūnu izlase.

Kanalizējošā izlase— stabilizējošās izlases forma; tās rezultātā veidojas pastāvīgāka, t. i. no ārējās vides apstākļiem mazāk atkarīga sistēma.

Līdzsvarojošā izlase— izlase, kas noteiktos vides apstākļos veicina heterozigotu saglabāšanos.

Mākslīgā izlase— apzināta vai neapzināta izlase, ko veic cilvēks veidojot jaunas, saimnieciski derīgas organismu formas, augu un dzīvnieku šķirnes.

Masveida izlase— mākslīgā izlase, kurā īpatņus novērtē pēc fenotipa un pavairošanai izvēlas vairākus labākos.

Periodiskā izlase— atkārtotā izlase.

Reciprokā atkārtotā izlase— atkārtotā izlase, ko lieto abu vecākformu uzlabošanai.

Stabilizējošā izlase— pēc noteiktas pazīmes vai pazīmju kompleksa populācijas modālajam tipam tuvu īpatņu izdzīvošana un savairošanās noturīgos vides apstākļos.

Vienpusīgā atkārtotā izlase— atkārtotā izlase, ko lieto tikai vienas vecākformas uzlabošanai.

Virzošā izlase— izlase, kas populācijā sekmē tādu formu savairošanos, krām maksimāli izteikta kādas kvantitatīvas pazīmes attīstība.

Avoti: LLVV, ĢT

izlasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Lasīt un pabeigt lasīt (piemēram, grāmatu, laikrakstu, vēstuli).

// pārn. Uztvert (ko, parasti acīs, skatienā).

Avoti: LLVV

izlasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Lasot izņemt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Šķirojot izdalīt, atšķirt (no kāda kopuma); atlasīt.

// sar. Izraudzīt, izvēlēties (cilvēkus).

// divd. formā: izlasīts. Ļoti labs, augstvērtīgs.

Kā (lasīt) izlasīts— ļoti labs, augstvērtīgs, pilnvērtīgs.

// novec. Izvēlēt, izmeklēt (kādu priekšmetu).

Avoti: LLVV

izlasīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz lasīt.

// trans.

Avoti: LLVV

izlasīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; novec.; trans.

1. Izvēlēties, izmeklēties.

Avoti: LLVV

izlāsmot   apv.

1. Izgailēt, kļūt tumšam, nespodram.

Avoti: ME

izlāsot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; reti.

1. Lēni sūcoties, lāsēm izplūst.

Avoti: LLVV

izlašķēt   apv.

1. Dzēst un pabeigt dzēst (kaļķus).

Avoti: ViV

izlašķēties   apv.

1. Apstrādes (mitrināšanas) procesā pārvērsties (dzēstajos kaļķos) - par nedzēstajiem kaļķiem.

Avoti: ViV

izlašņas   apv.

1. Mazvērtīgas atliekas, kas paliek pāri, izlasot labāko.

Avoti: LE

izlaubt   apv.

1. Izsist, izcirst, izkapāt.

Avoti: EH

izlaukkarēt   apv.

1. Aprunāt, mēlnešot.

Avoti: EH

izlauķēt   apv.

1. Atklāt kailu (pieri); atvirzīt matus vai lakatu (no pieres).

Avoti: KiV

izlaupīšana

1. Valsts vai sabiedrisko organizāciju fondos esošās mantas noziedzīga iegūšana vai nodošana trešajām personām mantkārīgā nolūkā.

Avoti: LPE

izlaupīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Nolaupīt daudz vai visu (parasti kādā telpā, iestādē u. tml.).

Avoti: LLVV

izlaupīt   apv.

1. Izlobīt.

Avoti: KiV

izlaupīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz lobīt.

2. Izlobīties (no pākstīm, čaumalas).

Avoti: ViV

izlaupt   apv.

1. Kārīgi izēst, izrīt.

2. Plati izplest un grozīt (acis).

Avoti: KiV

izlauzelēt   apv.

1. Šur un tur izlauzt.

Avoti: EH

izlauzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Lauzot atdalīt (parasti daļu no veselā).

2. Lauzot, arī ilgi lietojot, izkustināt no parastā stāvokļa, padarīt nelīdzenu.

3. pareti. Lauzot sadalīt (vairākās daļās).

4. reti. Izrunājot pārveidot (piemēram, vārdu).

Avoti: LLVV

izlauzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; reti.

1. Ar grūtībām, pūlēm censties paveikt (piemēram, darbu).

Avoti: LLVV

izlauzt   -laužu, -lauz, -lauž, pag. -lauzu; trans.

1. Laužot izdabūt, izcelt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Laužot izveidot (ko).

// savienojumā ar "ceļš"; pārn. Ar grūtībām panākt, ka ir iespējams virzīties (uz priekšu).

// savienojumā ar "ceļš"; pārn. Pārvarot lielas grūtības, panākt, ka rodas (kāds stāvoklis, iespēja u. tml.).

3. pareti. Izmežģīt; arī salauzt.

Avoti: LLVV

izlauzties   -laužos, -lauzies, -laužas, pag. -lauzos; refl.

1. Pārvarot pretestību, izkļūt, izvirzīties cauri (kam), caur (ko).

// pārn. Pārvarot grūtības, sasniegt augstāku stāvokli (piemēram, sabiedrībā, darbā).

// pārn. Pārvarot pretestību, iegūt stabilu stāvokli, nostiprināties, uzvarēt (piemēram, par idejām).

2. Bruņotā cīņā izkļūt cauri (kam), caur (ko).

3. parasti 3. pers. Izplatīties cauri (kam), caur (ko) - par gaismu; kļūt redzamam cauri (kam), caur (ko) - parasti par debess spīdekļiem.

4. parasti 3. pers. Pēkšņi atskanēt (par balss skaņām, ko cenšas aizturēt).

5. parasti 3. pers. Pēkšņi izpausties (piemēram, runā) - par psihisku stāvokli, ko cenšas slēpt, aizturēt.

6. Ilgāku laiku, daudz lauzties, cīnīties.

Avoti: LLVV

izlāvens   apv.

1. Izliekts.

Avoti: ME

izlavēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Lavējot izbraukt.

Avoti: LLVV

izlavierēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Izlavēt.

// pārn.; sar. Izvairīties (no briesmām, nepatikšanām u. tml.).

Avoti: LLVV

izlāvins   apv.

1. Izliekts.

Avoti: ME

izlavīt   apv.

1. Nozagt, slepeni paņemt.

Avoti: EH

izlavīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Paslepus izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izlažāt   apv.

1. Rakstaini izšūt.

Avoti: ME

izlažerēt   apv.

1. Izstaigāt, izklaiņot.

Avoti: ViV

izlažerēties   apv.

1. Izstaigāties, izklaiņoties.

Avoti: ViV

izlažot   apv.

1. Rakstaini izšūt.

Avoti: ME

izlēcējs   -a, v.

1. Darītājs --> izlēkt.

2. Cilvēks, kas cenšas sevi izcelt (citu starpā), pierādīt, ka ir labāks nekā citi.

Avoti: LLVV

izlēciens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> izlēkt (1).

2. Negaidīta, neparasta (parasti peļama, nosodāma) rīcība.

Avoti: LLVV

izlēcīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kas izceļas ar ko negaidītu, neparastu (parasti peļamu, nosodāmu).

Avoti: LLVV

izlecināt   apv.

1. Ļaut šurp un turp lēkāt, izslīdēt.

2. Izdancināt.

3. Turot bērnu stāvus to vairākkārtīgi pacelt uz augšu un novietot atpakaļ.

4. Aplecināt (vairākus vai visus dzīvniekus).

Avoti: ME, ĒiV

izlečīt   apv.

1. Izārstēt.

Avoti: KiV

izleja   apv.

1. Liela noteka, izlietne.

Avoti: ME

izlejams   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas paredzēts izliešanai, pildīšanai traukos (par šķidrumu).

Avoti: MLVV

izlējums   novec.

1. Stereotipijā iespieduma plātnes pagatavošana no papīra matricas, ko novieto lejamā aparātā un aplej ar verdošu metālu.

Avoti: KV

izlēkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Ilgāku laiku, daudz lēkāt.

// pārn.; sar. Izdarīt (visu), kā cits vēlas.

Avoti: LLVV

izlēkāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz lēkāt.

2. apv. Izlaidelēties.

Avoti: LLVV, EH

izleknēt   apv.

1. Izēst.

Avoti: ME

izleksēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Izēst (parasti ko šķidru).

Avoti: LLVV

izleksīt   apv., niev.

1. Ātri, strauji izēst.

Avoti: KiV

izlēkšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Lēkšiem izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

// trans.; pārn. Ātri iziet, izskriet.

Avoti: LLVV

izlēkt   -lecu, -lec, -lec, pag. -lēcu; intrans.

1. Lecot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. sar. Izcelties ar ko negaidītu, neparastu (parasti peļamu, nosodāmu).

3. sar. Lielīties; negaidīti, uzkrītoši rīkoties.

4. apv. Izlaisties (ārā).

Avoti: LLVV

izlekterēt   apv.

1. Izstrēbt.

Avoti: ViV

izlekterēties   apv.

1. Izstrēbties.

Avoti: ViV

izlekties   -lecos, -lecies, -lecas, pag. -lēcos; refl.

1. žarg. Lielīties; negaidīti, uzkrītoši rīkoties.

Avoti: Žrg

izlēkties   -lecos, -lecies, -lecas, pag. -lēcos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz lēkt.

2. apv. Izdejoties.

Avoti: LLVV, ĒiV

izlēlot   apv.

1. Maigi šūpot, aijāt, mīļi audzināt.

Avoti: ME, VeAT

izlēļot   apv.

1. Izsmiet.

Avoti: EH

izlēmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas spēj (droši, ātri) izlemt.

Avoti: LLVV

izlemināt   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: ME

izlempēt   apv.

1. Izēst.

Avoti: EH

izlempēties   apv.

1. Pierast pie sliktām manierēm vai izteikumiem.

2. Slinkam, laiskam kļūt.

Avoti: EH

izlemt   -lemju, -lem, -lemj, pag. -lēmu; trans.

1. Vispusīgi apsverot, pārdomājot, nolemt.

Avoti: LLVV

izlemtība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Stāvoklis, kad (kas) ir galīgi izlemts.

Avoti: LLVV

izlencēt   apv.

1. Izdibināt pareizo ceļu.

Avoti: ME, VeAT

izlenčot   apv.

1. Atšķetināt, attīt.

Avoti: ME

izlene   žarg., iron.

1. Izlietne.

Avoti: SLG

izlenkt   apv.

1. Piemeklēt, izzināt, izraudzīt, atrast, (īsto momentu vai vietu).

2. Tēmēt, novērtēt.

Avoti: EH

izlenkties   apv.

1. Kādu laiku kaut ko meklēt.

Avoti: EH

izlēņi   apv.

1. Lēnām, gausi.

Avoti: ME

izlēņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; vēst.

1. Izdot par lēni.

Avoti: LLVV

izlepelis   apv.

1. Izlutināts cilvēks, gļēvulis.

Avoti: EH

izlepēt   žarg.

1. Izstrēbt.

Avoti: SLG

izlepis   apv.

1. Izlutināts.

Avoti: Sin

izlēpis   apv.

1. Izlutināts.

Avoti: EH

izlepīt   apv.

1. Izveidot (priekšmetu, parasti no māla).

2. Apmest (celtni), parasti ar mālu.

Avoti: KiV

izlepnot   apv.

1. Izrotāt, uskaitināt.

Avoti: EH

izlepnoties   apv.

1. Ilgāku laiku būt lepnam, izrādīt lepnību.

Avoti: ViV

izlepņa   apv.

1. Izlutināts, augstprātīgs cilvēks, gardēdis.

Avoti: KV

izlepoņa   sar.

1. Gardēdis.

Avoti: Sin

izlepoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgu laiku, daudz lepoties.

Avoti: LLVV

izlept   -lepu, -lep, -lep, pag. -lepu; intrans.; parasti divd. formā: izlepis.

1. Kļūt ļoti izvēlīgam (parasti attiecībā uz ēdienu).

Avoti: LLVV

izlepums   apv.

1. Izlutinātība, augstprātība.

Avoti: ME, VeAT

izlepulis   novec.

1. Izlepis, izlutināts, izvēlīgs cilvēks.

Avoti: LV93

izlepuškāt   apv.

1. Atdalot ar raukni augu daļas, apstrādāt, iekopt (zemi).

Avoti: KiV

izlerkšēties   apv.

1. Izrieties (parasti īsi, aprauti).

2. niev. Muļķīgi izrunāties.

3. niev. Izpļāpāties.

Avoti: ViV

izleskāt   apv.

1. Iziet, izstaigāt.

Avoti: ĒiV

izlest   apv.

1. Izrēķināt, aprēķināt.

Avoti: ME

izlēst   apv.

1. Izrēķināt, aprēķināt.

Avoti: ME

izlētīt   apv.

1. Atvieglot.

2. Izlutināt.

Avoti: EH

izlētīties   apv.

1. Ērti iekārtoties.

Avoti: ME, VeAT

izlēveni   apv.

1. Izstieptā veidā.

Avoti: ME

izlēvens   apv.

1. Izliekts, uz augšu paplašināts, zems.

2. Šķībs.

Avoti: ME, VeAT

izlēverēt   apv.

1. Iziet; izklaiņot.

Avoti: ViV

izlēverēties   apv.

1. Izieties; izklaiņoties.

Avoti: ViV

izlēvins   apv.

1. Izlēvens (1).

Avoti: EH

izlēvurot   apv.

1. Lēverains, padarīt lēverainu.

Avoti: ME, VeAT

izlēzans   apv.

1. Palēzns.

Avoti: EH

izlēzāt   apv.

1. Izsmiet, nonievāt.

Avoti: EH

izlēzens   apv.

1. Tāds, kam ir neliels slīpums.

Avoti: ME

izlēzēt   apv.

1. Izveidot velkos šķīrumu (liekot velkus uz velku kokiem).

2. Izkārt (tīklus) un atšķetināt samudžinājumus.

Avoti: ĒiV, ME

izlēžāt   apv.

1. Izvizināt (ar ragavām, kamanām).

Avoti: ViV

izlēžāties   apv.

1. Izvizināties (ar ragavām, kamanām).

Avoti: ViV

izlēžoties   apv.

1. Izvizināties (ar ragavām, kamanām).

Avoti: ME

izlice   tehn.

1. Celtņautomobiļa kravas pacelšanas ierīce ar maināmu darba augstumu un leņķi.

Avoti: ZTV

izlicējs

1. Darītājs --> izlikt.

2. poligr., novec. Gari koka skali pie ātrspiedēm iespiesto lokšņu uzķeršanai un izmešanai uz metiena galda; izmetējs.

Avoti: GV

izlidāt   apv.

1. Izlidot (parasti par putniem, kukaiņiem).

2. Iesākt lidojumu (par lidaparātiem).

Avoti: KiV

izlīdēt   apv.

1. Izliedēt (par lietu).

Avoti: KiV

izlidināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka sāk lidot; panākt, ka izlido.

// vienk. Izslēgt (no mācību iestādes); atlaist (no darba); padzīt (no kurienes).

2. apv. Smalki izvērpt.

Avoti: LLVV, EH

izlidināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Lidinoties izvirzīties.

2. Ilgāku laiku, daudz lidināties.

Avoti: LLVV

izlidleņķis   mil.

1. Leņķis starp pacēluma līniju (stobra kanāla ass turpinājumu mērķēšanas brīdī) un izsviedes līniju (stobra kanāla ass turpinājumu brīdī, kad lode izlido no šaujamieroča stobra kanāla).

Avoti: MIL

izlidojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> izlidot (1).

2. Lidojums.

Avoti: LLVV

izlidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Lidojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - parasti par putniem, kukaiņiem.

// pārn.; sar. Strauji izkrist, parasti jājot, braucot.

// pārn.; vienk. Tikt izslēgtam (no mācību iestādes); tikt atlaistam (no darba); tikt padzītam (no kurienes).

2. Iesākt lidojumu (par lidaparātiem).

3. parasti 3. pers. Ātri izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - piemēram, par šāviņiem, mestiem priekšmetiem.

4. Ātri, vieglā gaitā iziet, iznākt, izskriet, ātri izbraukt.

Avoti: LLVV

izlidoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz lidot (parasti par putniem, kukaiņiem).

Avoti: LLVV

izlīdzējs   -a, v.

1. Darītājs --> izlīgt.

2. pol. Cilvēks, kas meklē izlīgumu, kompromisu starp nesamierināmiem, naidīgiem virzieniem, uzskatiem.

Avoti: LLVV

izlīdzēt   -līdzu, -līdzi, -līdz, pag. -līdzēju; intrans.

1. Palīdzēt (kādam ar ko).

Avoti: LLVV

izlīdzēties   -līdzos, -līdzies, -līdzas, pag. -līdzējos; refl.

1. Savstarpēji palīdzēt.

2. Izmantot, izlietot (kādu paņēmienu).

3. Apmierināties, iztikt, pietikt (ar ko).

Avoti: LLVV

izlīdzīgs

1. Izpalīdzīgs, palīdzīgs.

Avoti: EH

izlīdzinājums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izlīdzināt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izlīdzināt (2).

3. Samierinājums, nesaskaņu novērsums.

Avoti: LLVV

izlīdzinājumvirsma

1. Dažādas izcelsmes Zemes virsmas daļas ar izlīdzinātu reljefu, kas veidojies, pārsvarā darbojoties ārēju cēloņu izraisītiem procesiem.

Avoti: ZTV

izlīdzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izvietot gludi, līdzeni, vienādā biezumā.

2. Padarīt vienmērīgu (gaitu, darbību u. tml).

Izlīdzināt kursu— ievadīt, piemēram, lidaparātu, kuģi, paredzētajā kursā, parasti pēc novirzīšanās no tā.

Avoti: LLVV

izlīdzinātājimpulsi

1. Divas īsas impulsu sērijas televīzijas vilnī, kuras iestarpinātas pirms un pēc kadra sinhronizācijas impulsiem un kuru frekvence ir divreiz lielāka un platums uz pusi mazāks nekā rindu sinhronizācijas impulsiem; tādējādi saglabājas nemainīgs līdzstrāvas līmenis.

Avoti: ZTV

izlīdzinātājs   -a, v.

1. Darītājs --> izlīdzināt.

2. v. Ierīce (piemēram, augsnes, javas) izlīdzināšanai.

3. tekst. Tekstilpalīgviela, ko pievieno krāsošanas vannā krāsojuma vienmērības uzlabošanai.

Avoti: LLVV, ZTV

izlīdzinātājtvertne   tehn.

1. Tilpne ar brīvu ūdens virsmu hidraulisko triecienu samazināšanai hidroturbīnas spiedvadā.

Avoti: EepV

izlīdzinātība   -as, s.; parasti vsk.

1. Psihiska līdzsvarotība; arī saskaņa, harmonija.

Avoti: LLVV

izlīdzināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos.

1. Refl. --> izlīdzināt (1).

2. Refl. --> izlīdzināt (2).

Spēle izlīdzinās fizk.— spēles pretinieka pārsvars izzūd.

3. apv. Maksāt līdzības naudu; salīgt mieru.

Avoti: LLVV, LE

izlīdzinošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> izlīdzināt.

2. Tāds, kas novērš, atvaira (piemēram, strīdus, nesaskaņas).

Izlīdzinošs laidums— 12,5 m garš vai mainīga garuma (12,62; 12,58; 12,54; 12,5; 12,46; 12,42; 12,38 m) sliežu posms starp sametinātiem vienlaidu sliežu ceļa posmiem, lai varētu regulēt spraugas sliežu salaidnē, atkarā no temperatūras izmaiņām apkārtējā vidē.

Avoti: LLVV

izlīdzniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas meklē izlīgumu, kompromisu starp nesamierināmiem, naidīgiem virzieniem, uzskatiem.

Avoti: LLVV

izlīdži   poligr., novec.

1. Izlīdzināmie gabali sistemātiska biezuma apmaļu gabalos mazāka biezuma apmaļu daļas telpu aizpildīšanai.

Avoti: GV

izliece   -es, dsk. ģen. -ču, s.; pareti.

1. Izliekums (1).

Avoti: LLVV

izliecināt   apv.

1. Liecinot pavēstīt, apliecināt.

Avoti: ĒiV

izliedēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. Būt par cēloni tam, ka viscaur salīst; saliedēt.

2. apv. Izskalot.

Avoti: LLVV

izliedēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Viscaur salīt.

Avoti: LLVV

izliedināt   apv.

1. Pieļaut, ka viscaur salīst.

Avoti: EH

izliegties   -liedzos, -liedzies, -liedzas, pag. -liedzos; refl.; reti.

1. Ilgāku laiku, daudz liegties.

2. Vairākkārt aizliegt.

3. apv. Noliegt, noliegties.

Avoti: LLVV, EH

izliekšķēt   apv.

1. Izlaizīt.

2. Ar liekšķeri izsviest.

Avoti: ME, EH

izliekt   -liecu, -liec, -liec, pag. -liecu; trans.

1. Liecot izveidot (piemēram, priekšmetu, tā daļu) lokveidā (parasti uz augšu, uz āru).

// divd. formā: izliekts. Tāds, kas ir izveidots lokveidā (parasti uz augšu, uz āru).

// divd. formā: izliekts. Tāds, kas izveidojies ar vienu vai vairākiem lokveida izvirzījumiem (parasti uz augšu, uz āru).

2. Izvirzīt lokveidā (ķermeņa daļu).

// parasti divd. formā: izliekts. Tāds, kas izveidojies lokveidā (par ķermeņa daļu).

3. Iztaisnot (ko saliektu).

4. pareti. Liecot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml., piemēram, ķermeņa daļu).

5. Virzoties, arī virzot izveidot (loku, līkumu).

Avoti: LLVV

izliekties   -liecos, -liecies, -liecas, pag. -liecos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izliekt (1).

2. parasti 3. pers. Refl. --> izliekt (2).

3. Refl. --> izliekt (3).

4. Refl. --> izliekt (4).

5. parasti 3. pers. Būt ar līkumu vai līkumiem (par ceļu, upi u. tml.).

Avoti: LLVV

izliekts

1. Tāds, kam ir līkums, kūkums.

2. Tāds, kam ir loka vai lodes virsmas veids.

Avoti: MIL

izliekums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> izliekt (1); izliektā (priekšmeta) daļa.

2. Paveikta darbība --> izliekt (2); izliektā (ķermeņa) daļa.

Avoti: LLVV

izlielība   apv.

1. Lielīšanās.

2. Lielībnieks.

Avoti: ME

izlielīgs   apv.

1. Tāds, kas daudz lielās vai mēdz lielīties.

Avoti: EH

izlielīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Lielot plaši izpaust; vairākkārt lielīt.

Avoti: LLVV

izlielīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Lieloties plaši izpaust ko (par sevi); ilgāku laiku, daudz lielīties.

Avoti: LLVV

izlienēt   žarg.

1. Aizņemties (parasti ar grūtībām).

Avoti: SLG

izlierēt   apv.

1. Iziet, izstaigāt; izklaiņot.

Avoti: ViV

izlierēties   apv.

1. Izieties, izstaigāties; izklaiņoties.

Avoti: ViV

izliesēt

1. Novājēt.

Avoti: Sin

izliesināt   apv.

1. Panākt, ka noliesē, novājē.

Avoti: EH

izliesmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Liesmot un pabeigt liesmot.

Avoti: LLVV

izliet   -leju, -lej, -lej, pag. -lēju; trans.

1. Lejot panākt, ka (šķidrums) izplūst (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Izstarot, izplatīt (parasti gaismu, siltumu).

// pārn. Spilgti izpaust (psihisku stāvokli).

2. Lejot iztukšot (parasti trauku).

3. Lejot (piemēram, metālu, javu), izveidot.

4. apv. Apdzēst uguni (ar ūdeni).

Kā izliets— ļoti līdzīgs.

5. apv. Uzliet virsū.

Avoti: LLVV, KiV

izlietāt   apv.

1. Izlietot.

Avoti: KiV

izlietāties   apv.

1. Kļūt pilnībā izlietotam.

Avoti: EH

izlieties   parasti 3. pers., -lejas, pag. -lējās; refl.

1. Izplūst plašumā (parasti par upi).

// pārn. Spilgti izpausties (par psihisku stāvokli).

2. Refl. --> izliet (1); tikt izlietam, izlaistītam (parasti neviļus, negribēti).

3. Refl. --> izliet (3); tikt izlietam.

Avoti: LLVV

izlietne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Īpaši izveidota (parasti zem krāna piestiprināta) ietaise, pa kuru aizplūst ūdens.

Avoti: LLVV

izlietojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izlietot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izlietot (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> izlietot (3).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> izlietot (4).

5. Paveikta darbība, rezultāts --> izlietot (5).

Avoti: LLVV

izlietot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Lietot (ko) par pamatu, izejvielu, materiālu (piemēram, kā gatavošanai, ražošanai).

2. Lietot, piemērot (kādu paņēmienu, materiālu, parasti mākslā).

3. Realizēt (parasti līdzekļus).

4. Rīkoties (ar kādiem paņēmieniem), izmantot savā darbībā (kādu līdzekli).

5. Patērēt (daudz vai visu).

6. reti. Izmantot (3).

Avoti: LLVV

izlietoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; pareti.

1. Refl. --> izlietot (1); tikt izlietotam.

2. Refl. --> izlietot (3); tikt izlietotam.

Avoti: LLVV

izlietoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; pareti.

1. Refl. --> izlietot (1); tikt izlietotam.

2. Refl. --> izlietot (3); tikt izlietotam.

Avoti: LLVV

izlietuve   novec.

1. Izlietne.

Avoti: LV93

izlīferēties   žarg.

1. Izvairīties; tikt cauri.

Avoti: SLG

izlīgāt   apv.

1. Līgojoties izvirzīties no kurienes.

Avoti: KiV

izlīgot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Līgojoties izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izlīgoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Izlīgot.

Avoti: LLVV

izlīgoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izdziedāties līgo dziesmas.

Avoti: LLVV

izlīgšana

1. Samierināšanās, pušu savstarpēja vienošanās.

Izlīgšanas diena— vieni no jūdaistu lielākajiem svētkiem (ebr. "Jom Kippur"), kas tiek svinēti rudenī kā grēku izpirkšanas un attīrīšanās diena.

Avoti: LEV

izlīgt   -līgstu, -līgsti, -līgst, pag. -līgu; intrans.

1. Panākt samierināšanos; samierinoši piekāpties.

Avoti: LLVV

izlīgums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izlīgt.

2. jur. Līgums, ar kuru tā dalībnieki kādu apstrīdamu vai citādi apšaubāmu savstarpēju tiesisku attiecību, savstarpēji piekāpdamies, pārvērš par neapstrīdamu un neapšaubāmu.

Izlīgums ar starpnieka palīdzību— pārrunu process, kurā piedalās cietušais un probācijas klients un kurā izmanto starpnieka palīdzību, lai novērstu noziedzīga nodarījuma sekas un panāktu cietušā un probācijas klienta izlīgumu.

Avoti: LLVV, JtV

izliģerēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: EH

izlijumieži

1. Efuzīvie ieži - magmatiskie ieži (bazalti, andezīti u. c.), kas veidojušies zemes virspusē vai zem ūdens no šķidras lavas izplūdumiem.

Avoti: ZTV

izlīkot   apv.

1. Iziet.

Avoti: ME

izliksis   apv.

1. Tāds, kas izliekas citāds nekā ir, liekulis, svētulis.

Avoti: KV

izlīksmoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz līksmoties.

Avoti: LLVV

izlikšana

1. Priekšsacīkšu izlozes metode, ar kuru tiek panākts, ka labākie sportisti netiekas savā starpā sacensību pirmajās kārtās.

2. jur. Sekas, kad likumā paredzētajos gadījumos tiesas kārtībā tiek izbeigts dzīvojamās telpas īres līgums, kad īrnieks un viņa ģimenes locekļi atsakās labprātīgi atbrīvot izīrēto dzīvojamo telpu.

Avoti: LEV, JtV

izlikšanās   inf.

1. Darbība, process --> izlikties.

2. Metodes, ko izmanto nesankcionētai piekļuvei datoriem.

Avoti: D3

izlikt   -lieku, -liec, -liek, pag. -liku; trans.

1. Izņemt, lai noliktu; izņemt (no kurienes) un nolikt (kur).

// reti. Izrotāt (izvietojot ko).

// reti. Izvirzot (no kurienes) pārlikt (malai pāri).

2. Norīkot, izvietot (cilvēkus) kāda pienākuma veikšanai.

3. Liekot (ko) noteiktā kārtībā, apklāt, pārklāt (parasti grīdu, sienas); liekot (ko) teiktā kārtībā, izveidot.

4. Izdot (naudu); aizdot (parasti naudu), samaksājot cita vietā.

5. Ar varu panākt, ka atstāj, atbrīvo (kādu telpu); likt atstāt, atbrīvot (kādu telpu).

6. Ierakstīt (sekmju vērtējumu) par mācību gadu, tā daļu (žurnālā, liecībā u. tml).

7. sar. Izteikt, izpaust (piemēram, vārdos, attēlos, skaņās).

Avoti: LLVV

izlīkt   apv.

1. Saliekties, līkam kļūt.

2. Izlīgt.

Avoti: ME, ViV

izlīkt   apv.

1. Izlīgt.

Avoti: EH

izliktenis

1. Atradenis.

Avoti: Sin

izlikties   -liekos, -liecies, -liekas, pag. -likos; refl.

1. Apzināti izturēties tā, lai izpaustos kas īstenībā neesošs (parasti psihisks vai fizioloģisks stāvoklis, personības, rakstura īpašība).

2. Likties, šķist.

3. apv. Vairākkārt likt.

4. apv. Nejauši tikt izliktam, saliktam (kādā veidā).

Avoti: LLVV, ĒiV

izliktnis   jūrn.

1. Gulošais apaļkoks jauliem; tas līdzīgi bugšpritam izvirzīts pāri jahtas pakaļgalam, lai pie tā piestiprinātu blokus bezānburas vadīšanai.

Avoti: JūVM

izlikumi   novec.

1. Tie izdevumi, ko kāds otra interesēs jau samaksājis.

Avoti: KV

izlīkumot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Metot līkumus, līku loču izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.); ilgāku laiku, daudz līkumot.

2. parasti 3. pers. Atrasties, būt novietotam līku loču (par ceļu, upi u. tml.).

Avoti: LLVV

izlīkums

1. Izliekums.

Avoti: Sin

izliķēt   apv.

1. Kārtīgi izlaizīt.

Avoti: EH

izlimēt   apv.

1. Sastiept, izgriezt, izmežģīt (parasti par kāju); izlimināt.

Avoti: TlV

izlīmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Līmējot izvietot (ko) informēšanai.

2. Līmējot izklāt (ar ko).

3. Līmējot izlietot (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

izliminājums   novec.

1. Izmežģījums.

Avoti: SV33

izlimināt   apv.

1. Sastiept, izgriezt, izmežģīt (parasti par kāju).

Avoti: TlV

izlimt   apv.

1. Izmežģīties.

Avoti: LE

izlingāt   apv.

1. Izlingot.

Avoti: ME

izlingot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. trans. Izmest (1).

// sar. Padzīt (piemēram, no darba, no skolas).

2. intrans.; sar. Ātri iziet, iznākt, izskriet.

Avoti: LLVV

izlinot   apv.

1. Izklaiņot; izstaigāt.

Avoti: ViV

izlīņāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz līņāt.

Avoti: ViV

izlīņāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz līņāt.

Avoti: ViV

izlipaļāties   apv.

1. Izkāpelēties.

Avoti: EH

izlipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izlīmēt (1).

Avoti: LLVV

izlīpināt   apv.

1. Ar glaimiem un pazemību kaut ko iegūt, izvilināt, izmānīt.

Avoti: ME

izlipinēt   apv.

1. Lipinot izklāt ar ko.

2. Lipinot izlietot.

Avoti: KiV

izlipīt   apv.

1. Izskriet ārā.

Avoti: EH

izlipt   apv.

1. Izkāpt.

Avoti: EH

izlirģēties   apv.

1. Izsmieties, izdraiskuļoties.

Avoti: ViV

izlirināties   apv.

1. Izdziedāties, iztrallināties (par cīruli).

Avoti: ViV

izlīst   -lienu, -lien, -lien, pag. -līdu; intrans.

1. Lienot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - par rāpuļiem, tārpiem, arī par kukaiņiem.

2. Lienot (pa ko šauru), izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

3. Lēni, klusi (arī slepeni) iziet, iznākt.

4. parasti 3. pers. Šķietamā kustībā izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - par debess spīdekļiem.

5. parasti 3. pers. Lēni izvirzīties, tikt izvirzītam (no kurienes, kur u. tml.) - par priekšmetiem.

Avoti: LLVV

izlīst   apv.

1. Nolīst 2 (mežu, līdumu).

Avoti: ME

izlišķēt   apv.

1. Izglaimot, ar lišķēšanu (ko) izdabūt.

Avoti: ME

izlišķēties   apv.

1. Pietiekami izglaimoties.

Avoti: ME

izlišķot   apv.

1. Izlišķēt.

Avoti: EH

izlīt   -līstu, -līsti, -līst, pag. -liju; intrans.

1. parasti 3. pers. Līstot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - par šķidrumu.

// pārn. Plaši izplatīties (piemēram, par gaismu, siltumu).

// pārn. Spēcīgi izpausties (par psihisku stāvokli).

2. parasti 3. pers. Līstot šķidrumam, iztukšoties (par trauku).

3. parasti 3. pers. Pārvēršoties lietū, samazināties, izzust (par mākoņiem).

4. Lietū izmirkt, samirkt.

Avoti: LLVV

izlīties   -līstos, -līsties, -līstas, pag. -lijos; refl.; pareti.

1. parasti 3. pers. Ilgāku laiku, daudz līt.

2. Izlīt (4).

Avoti: LLVV

izlīvēt   apv.

1. Apbraukt (bojātos ceļa posmus).

Avoti: EH

izlizgāt   apv.

1. Izlaizīt.

Avoti: KiV

izlobīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Lobot izņemt (augli, kodolu no apvalka).

2. Izsecināt (domu, atziņu), uztvert (kā, parasti teksta, saturu).

Izlobīt kodolu— uztvert un izprast galveno, būtisko.

Avoti: LLVV

izlobīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās.

1. Refl. --> izlobīt (1).

2. Refl. --> izlobīt (2).

Avoti: LLVV

izlobt   -lobju, -lob, -lobj, pag. -lobu; intrans.; sar.

1. Ātri izskriet; arī izbēgt.

2. Izstrēbt.

3. Izsviest (dusmās).

Avoti: LLVV, EH

izlobties   apv.

1. Izlobīties.

2. Izkulties, izglābties.

Avoti: EH

izlocījums   -a, v.

1. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> izlocīt (1).

2. Izlocīts veidojums.

Avoti: LLVV

izlocīt   -loku, -loki, -loka, pag. -locīju; trans.

1. Lokot izveidot (priekšmetu).

2. parasti 3. pers. Izveidot līkumotu, nelīdzenu (par parādībām dabā); noliekt dažādos virzienos.

3. Izmainīt (skaņas) augstumu (parasti vairākkārt).

4. Lokot izvirzīt (uz priekšu, sānis, parasti ķermeni, tā daļu).

Avoti: LLVV

izlocīt   -loku, -loki, -loka, pag. -locīju; trans.

1. Nosaukt visas (kāda vārda) locījumu formas.

Avoti: LLVV

izlocīties   -lokos, -lokies, -lokās, pag. -locījos; refl.

1. Lokoties izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Līku loču izplūst (par miglu, dūmiem u. tml.).

2. Līkumojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Par miglu, dūmiem u. tml.

// pārn. Atrasties, būt novietotam līku loču (par ceļu, upi u. tml.).

3. Ilgāku laiku, daudz locīties.

4. Izvairīties (no tiešas rīcības, atbildes u. tml.).

Avoti: LLVV

izlocīts

1. Līkumains.

Avoti: Sin

izlodalēt   apv.

1. Izlodāt.

Avoti: KiV

izlodāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Lodājot pabūt (daudzās vai visās vietās); lodājot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā).

2. parasti 3. pers. Lodājot izveidot ejas, caurumus (kur).

Avoti: LLVV

izlodāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz lodāt.

Avoti: LLVV

izloderēties   apv.

1. Ilgāku laiku nestrādāt, pavadīt laiku bezdarbībā.

Avoti: ViV

izlodēt

1. Atdalīt (ielodētu detaļu, vada galu), izkausējot lodmetālu.

2. apv. Izsviest ārā.

Avoti: ME

izlodēties   apv.

1. Labi attīstīties, kļūt lielam un spēcīgam; nebūt sliktākam par citiem veselības ziņā.

Avoti: ME, VeAT

izloka

1. Izliekums.

Avoti: Sin

izloki   apv.

1. Meti (audekla).

Avoti: ME

izloks

1. Līkums.

Avoti: Sin

izloksīt   apv.

1. Izēst, izlakt.

Avoti: ViV

izloksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. val. Sīkākais vēsturiski izveidojies kāda novada valodas paveids.

2. Šī valodas paveida izpausmes forma.

Izloksnes vārdnīca— skaidrojoša vārdnīca, kurā ietverta vienas vai vairāku kādas valodas izlokšņu leksika, parasti, ar izlokšņu teksta paraugiem.

Izlokšņu grupa— valodas ziņā tuvi radniecīgu izlokšņu kopums, kas ir mazāks par dialektu un ko vieno šīm izloksnēm raksturīgas valodas īpatnības, piemēram, zemgaliskās izloksnes ar anaptiksi.

Avoti: LLVV

izlolot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; poēt.

1. Lolojot izaudzināt.

2. Radīt un rūpīgi izveidot (piemēram, ideju, uzskatu).

Avoti: LLVV

izlonēt   apv.

1. Atalgot (kādu laiku, regulāri).

Avoti: ĒiV

izlonēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz algot.

Avoti: ViV

izlopot   apv.

1. Padarīt nederīgu, nelietojamu; sabojāt.

2. Izkropļot, padarīt neglītu.

3. Padarīt smieklīgu, neglītu; (ļauni) izjokot, izmuļķot.

Avoti: ĒiV, ViV

izlopoties   apv.

1. Izrīkoties, izturēties neglīti, nepieklājīgi; izākstīties, izālēties.

Avoti: ViV

izlorkšēties   apv.

1. Izpļāpāties; izrunāties.

Avoti: ViV

izlorķēt   apv., niev.

1. Izsmēķēt.

Avoti: ViV

izlorķēties   apv., niev.

1. Izsmēķēties.

Avoti: ViV

izlorzāties   apv.

1. Izpļāpāties; izrunāties.

Avoti: ĒiV

izloskāt   apv.

1. Lēni, neveikli, arī nevīžīgi iziet, izstaigāt.

Avoti: ViV

izloskāties   apv.

1. Lēni, neveikli, arī nevīžīgi izstaigāties; izklaiņoties.

2. Ne visai stipri izkauties; izpērt vienam otru, citam citu (piemēram, ar kalmēm, meijām).

Avoti: ViV

izloze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Lozējot veikta (loterijas laimestu) sadale.

2. fizk. Lozējot veikta (piemēram, starta kārtības, kārtējo pretinieku) noteikšana.

3. Lozējot veikta (piemēram, priekšmetu, vietas, pienākumu) sadale.

Avoti: LLVV

izlozēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Lozējot noteikt (loterijas laimestu sadali).

2. fizk. Lozējot noteikt (piemēram, starta kārtību, kārtējo pretinieku).

3. Lozējot sadalīt (piemēram, priekšmetus, vietas, pienākumus).

Avoti: LLVV

izložāt   apv.

1. Izložņāt.

Avoti: ViV

izložāties   apv.

1. Izložņāties.

Avoti: ViV

izložņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ložņājot pabūt (daudzās vai visās vietās); ložņājot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā).

2. parasti 3. pers. Ložņājot izveidot, radīt ejas, caurumus; ložņājot padarīt irdenu.

Avoti: LLVV

izložņāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ložņāt.

Avoti: LLVV

izlubīt   apv.

1. Izstrēbt.

Avoti: EH

izlūgt   -lūdzu, -lūdz, -lūdz, pag. -lūdzu; trans.

1. Lūgt, līdz panāk, iegūst (vēlamo, gribēto).

2. reti. Lūdzot panākt, ka (kāds) iznāk (no kurienes, kur u. tml.).

3. apv. Uzlūgt, uzaicināt (ciemos, viesībās).

Avoti: LLVV, KiV

izlūgties   -lūdzos, -lūdzies, -lūdzas, pag. -lūdzos; refl.

1. trans. Lūgties, līdz panāk, iegūst (vēlamo, gribēto).

2. trans. Ļoti lūgties (ko).

3. Ilgāku laiku, daudz lūgties.

4. Lūdzoties saņemt atļauju iziet (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izlūk-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. mil. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar izlūkošanu (2).

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar izlūkošanu (1).

Avoti: LLVV

izlūkāt   apv.

1. Izskatīt, apskatīt.

Avoti: ĒiV

izlūkaviācija

1. Gaisa karaspēka ieroču šķira, kas veic izlūkošanu no gaisa.

Avoti: LPE

izlūkbites

1. Darbabites, kas dravas apkārtnē sameklē ziedošus augus ar nektāru un ziedputekšņiem un ar dejām informē citas bites par atradnēm.

Spieta izlūkbites— bites, kas pirms izspietošanas izrauga mājokļus jaunajai saimei.

Avoti: ZTV

izlūkdienests   -a, v.

1. Dienests, kura uzdevums ir iegūt ziņas par citu valstu bruņotajiem spēkiem, ekonomisko un politisko stāvokli u. tml.

Avoti: LLVV

izlūkdiversija   mil.

1. Izlūkošanas grupas veikts diversijas akts pretinieka aizmugurē.

Avoti: MIL

izlūkgājiens   -a, v.

1. mil. Gājiens, kurā veic noteiktu izlūkošanas uzdevumu.

2. Gājiens, kurā izlūko (1).

Avoti: LLVV

izlūkgrupa   -as, s.

1. mil. Karavīru grupa, kas veic noteiktu izlūkošanas uzdevumu.

2. Grupa, kas izlūko (1).

Avoti: LLVV

izlūkiebrukums   mil.

1. Izlūkošanas veids ar slēptu piekļūšanu objektam un pēkšņu uzbrukumu tam, lai sagrābtu gūstekņus, dokumentus un ieroču paraugus.

Avoti: MIL

izlūkinformācija   mil.

1. Informācija, kas attiecas uz naidīgām (potenciāli naidīgām) valstīm, to bruņotajiem spēkiem vai to elementiem, kā arī operāciju (iespējamo operāciju) rajonu.

Avoti: MIL

izlūklidmašīna   -as, v.

1. Lidmašīna izlūkošanai no gaisa.

Avoti: LLVV

izlūklidojums   -a, v.

1. Lidojums, kurā veic izlūkošanu.

Avoti: LLVV

izlūkmašīna   mil.

1. Noslēgta īpaši uzlabotas pārgājības riteņu kaujasmašīna, kuras galvenais uzdevums ir izlūkošana.

Avoti: MIL

izlūkošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> izlūkot (1).

2. mil. Darbība, process --> izlūkot (2).

Avoti: LLVV

izlūkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izpētīt (piemēram, apstākļus, priekšmetus), parasti pirms kāda pasākuma, darbības.

2. Ievākt ziņas (piemēram, par pretinieku, apvidu, kaujas darbības rajona iedzīvotājiem, meteoroloģiskajiem apstākļiem).

// intrans.

Avoti: LLVV

izlūkoties   apv.

1. Ilgāku laiku izklaušināt, spiegot.

2. Izmēģināties.

Avoti: ME, EH

izlūkpatruļa   mil.

1. Patruļa, kas ievāc informāciju pretinieka spēku kontrolētajā teritorijā ārpus virszemes novērošanas posteņa redzamības robežām, izpētot objektus un vērojot notikumus no tuva vai tālāka attāluma, nodrošinot sekmīgai kaujasdarbībai nepieciešamās informācijas iegūšanu.

Avoti: MIL

izlūkpavadonis

1. Zemes mākslīgais pavadonis izlūkošanai no kosmosa.

Avoti: LPE

izlūks   -a, v.

1. Cilvēks, kas izlūko (1).

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas saistīts ar izlūkošanu (1); tāds, kas veic izlūkošanu (1).

// dsk. lok., apst. nozīmē. Izlūkošanā (1).

2. mil. Karavīrs, kas izlūko (2).

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas saistīts ar izlūkošanu (2); tāds, kas veic izlūkošanu (2).

// dsk. lok., apst. nozīmē. Izlūkošanā (2).

3. Izlūkdienesta līdzstrādnieks.

Avoti: LLVV

izlukstēt   apv.

1. Izaugt lukstos.

Avoti: EH

izlūktrieciens   mil.

1. Izlūku, izlūkdiversiju grupu (vienību), sauszemes karaspēka apakšvienību vai partizānu pēkšņs uzbrukums pretinieka aizmugurē izvietotiem lidlaukiem, štābiem, nelieliem garnizoniem, noliktavām u. c. objektiem.

Avoti: MIL

izlūkurbums   -a, v.

1. Urbums ģeoloģiskajai izlūkošanai.

Avoti: LLVV

izlūkvienība   mil.

1. Taktiskās izlūkošanas struktūrvienība, ko izsūta vispārējā karaspēka vienības (daļas) vissvarīgākajā virzienā, lai iegūtu ziņas par pretinieku un apvidu, gk. uzbrukumā un maršā, paredzot sastapšanās kauju.

Avoti: MIL

izlūkziņas   mil.

1. Dati par pretinieku, apvidu, atmosfēras stāvokli un gaidāmo kaujas darbību rajonu, kas saņemti no pakļautajiem štābiem, izlūku apakšvienībām, novērošanas posteņiem, nopratinot gūstekņus, un no citiem avotiem un kas vēl nav apstrādāti štābā.

Avoti: MIL

izlumdīt   apv.

1. Izļodzīt.

Avoti: KiV

izlumpačot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Smagiem, neveikliem soļiem iziet, iznākt.

Avoti: LLVV

izlumstīties   apv.

1. Nogriezties, izvairīties.

Avoti: EH

izluncināt   sar.

1. Izvingrināt.

Avoti: Sin

izluncināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz luncināties.

Avoti: LLVV

izlunkurēt   apv.

1. Lēnām vai klibojot iziet.

Avoti: EH

izlupināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Lupinot izņemt (piemēram, augli, kodolu no apvalka).

2. Izlaupīt, aplaupīt.

Avoti: LLVV, EH

izlupinēt   apv.

1. Izlobīt.

Avoti: KiV

izlupīt   apv.

1. niev. Ātri, strauji izēst.

2. Ātri izskriet.

3. Izvilt, izkrāpt.

Avoti: KiV, EH

izlupt   apv.

1. Ar viltu nozagt.

2. Izlauzt.

3. Izšķilties.

Avoti: ME

izlupt   apv.

1. Zaudēt spožumu.

Avoti: ME

izluptēt   apv.

1. Izvēdināt.

Avoti: ĒiV

izluptēties   apv.

1. Izvēdināties.

2. Izstaigāties, pabūt (svaigā gaisā).

Avoti: ĒiV

izlupties   apv.

1. Izdauzīties.

Avoti: EH

izlurķēt   apv., niev.

1. Izsmēķēt.

Avoti: ViV

izlurķēties   apv., niev.

1. Izsmēķēties.

Avoti: ViV

izlusināt   apv.; hip.

1. Izlutināt.

Avoti: ME

izlusīties   apv.

1. Meklēt paslēptuvi, izvairīties.

Avoti: EH

izlust   apv.

1. Izlutināties.

Avoti: ME

izluste   apv.

1. Izprieca, izklaide.

Avoti: EH

izlustēties   žarg.

1. Izpriecāties.

Avoti: SLG

izlustināt   apv.

1. Izpriecināt.

Avoti: ViV

izlutēt   apv.

1. Izlutināt.

Avoti: EH

izlutināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Lutinot padarīt (kādu) pārāk prasīgu, izvēlīgu.

Avoti: LLVV

izlutinātība   psih.

1. Lutināšanas audzināšanas stila rezultāts, kas izpaužas paaugstinātās pretenzijās un prasībās pret citiem, nekonstruktīvā neapmierinātībā ar apkārtējo vidi, kaprīzēs utt.

Avoti: Psh

izlutināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos.

1. Refl. --> izlutināt; tikt izlutinātam.

Avoti: LLVV

izlutināts   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. nozīmē

1. Divd. --> izlutināt.

2. Tāds, kas lutināšanas dēļ kļuvis kaprīzs, izvēlīgs, arī nevarīgs, gļēvs un slinks vai arī pārlieku jūtīgs.

Avoti: LV87

izlutis   -ušais; s. -usi, -usī.

1. Izlutināts.

Avoti: LLVV

izlūzt   parasti 3. pers., -lūst, pag. -lūza; intrans.

1. Lūstot izvirzīties, atdalīties (no kā).

Avoti: LLVV

izļammāt   apv.

1. Izbojāt, sabojāt (piemēram, izmīdot, izvāļājot, saspaidot u. tml.).

Avoti: ĒiV

izļarkstēties   apv.

1. Izpļāpāties, izrunāties; izbārties.

Avoti: ĒiV

izļaut   apv.

1. Pilnīgi atstāt paša ziņā.

Avoti: ME

izļebināt   apv.

1. Izviļāt (pa muti).

Avoti: ViV

izļekāt   apv.

1. Neveiklā gaitā iziet, izstaigāt.

Avoti: ViV

izļēkšēties   apv.

1. Iztrokšņoties, izklaigāties.

Avoti: ViV

izļekšēties   apv., niev.

1. Izpļāpāties; izrunāties.

Avoti: ViV

izļemināt   apv.

1. Sastiept, izgriezt, izmežģīt (parasti par kāju); izlimināt.

Avoti: TlV

izļemmāt   apv.

1. Izbojāt, sabojāt (piemēram, izmīdot, izvāļājot, saspaidot u. tml.).

Avoti: ĒiV

izļēmot   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: ME

izļempatāt   apv.

1. Neveiklā gaitā iziet, izstaigāt; izļepatot (par dzīvniekiem).

Avoti: ViV

izļenderēties   apv.

1. Izkustēties; izļodzīties.

Avoti: MiV

izļengāties   apv.

1. Izkustēties; izļodzīties; izļenderēties.

Avoti: MiV

izļēpāt   apv.

1. Izmīdīt, izbradāt.

2. Lēnām iziet (ārā).

Avoti: ĒiV, EH

izļepatāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem izvirzīties (par dzīvniekiem); izļēpot.

Avoti: LLVV

izļepatāties   apv.

1. Neveiklā gaitā izieties, izstaigāties; izļepatoties (par dzīvniekiem).

Avoti: ViV

izļēpāties   apv.

1. Izstaigāties (neveiklā, gāzelīgā gaitā).

Avoti: ĒiV

izļepatot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem izvirzīties (par dzīvniekiem); izļēpot.

Avoti: LLVV

izļēpatot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem izvirzīties (par dzīvniekiem); izļēpot.

Avoti: LLVV

izļepēt   vienk.

1. Izstāstīt.

Avoti: Sin

izļēpot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem izvirzīties (parasti par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

izļepot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem izvirzīties (parasti par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

izļēpt   apv.

1. Slapjumā izmirkstot kļūt mīkstam.

Avoti: EH

izļerēt   apv.

1. Samirkt, kļūt mīkstam.

Avoti: ME

izļergāties   apv.

1. Izgāzties, izļurboties.

Avoti: EH

izļeris   apv.

1. Novājējis, vārgs.

Avoti: ME

izļerkāties   apv.; vulg.

1. Izpļāpāties.

Avoti: EH

izļerkstēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: ME

izļerkstēties   apv.

1. Izpļāpāties, izrunāties; izbārties.

Avoti: ĒiV

izļerkšēties   apv., niev.

1. Izpļāpāties; izrunāties.

2. Izrieties (parasti īsi, aprauti).

Avoti: ViV

izļerzāties   apv.

1. Izpļāpāties; izrunāties.

Avoti: ViV

izļimināt   apv.

1. Sastiept, izgriezt, izmežģīt (parasti par kāju); izlimināt.

Avoti: TlV

izļimt   apv.

1. Izmežģīties; izlimt.

Avoti: LE

izļinkāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; intrans.; sar.

1. Izskriet (parasti par zaķi); izļipot.

Avoti: LLVV

izļipot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; sar.

1. Izskriet (parasti par zaķi); izļinkāt.

Avoti: LLVV

izļodzināt   apv.

1. Izļodzīt.

Avoti: EH

izļodzīt   -ļogu, -ļogi, -ļoga, pag. -ļodzīju; trans.

1. Izkustināt (no stabila stāvokļa).

Avoti: LLVV

izļodzīties   -ļogos, -ļogies, -ļogās, pag. -ļodzījos; refl.

1. parasti 3. pers. Tikt izļodzītam.

2. reti. Izlocīties, izgrozīties.

Avoti: LLVV

izļomīt   apv.

1. Izļodzīt.

Avoti: ĒiV

izļomīties   apv.

1. Izļodzīties.

Avoti: ĒiV

izļorgāt   apv.

1. Nekārtīgi izēst.

Avoti: EH

izļudzēt   apv.

1. Kļūt nolaidīgam, nevīžīgam, nekārtīgam.

Avoti: ME

izļukt   parasti 3. pers., -ļūk, pag. -ļuka; intrans.; parasti divd. formā: izļucis; sar.

1. Kļūt nesaturīgam, izplūdušam, zaudēt savu formu; izļurkt.

2. Izļodzīties (1).

3. Saļupt (1).

Avoti: LLVV, EH

izļūļāt   apv.

1. Ar lieliem malkiem izdzert.

Avoti: ME

izļuļķēties   apv.

1. Izsmēķēties.

Avoti: ViV

izļumat   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: EH

izļumēt   apv.

1. Izmežģīt; sastiept.

Avoti: ViV

izļumēties   apv.

1. Izmežģīties.

Avoti: ViV

izļumināt   apv.

1. Sastiept, izgriezt, izmežģīt (parasti par kāju); izlimināt.

Avoti: TlV

izļumīt   apv.

1. Izļumināt.

Avoti: EH

izļumt   apv.

1. Izlaisties, izplūst miesā vai apģērbā.

2. Izmežģīties.

3. Pajukt (par audumu).

4. Kļūt viscaur mitram, mīkstam un glumam.

5. Izļodzīties.

Avoti: ME

izļuncināt   apv.

1. Izkustināt, izļodzīt.

Avoti: EH

izļuncināties   apv.

1. Izļodzīties (1).

Avoti: EH

izļungāt   apv.

1. Izļuncināt.

Avoti: EH

izļungāties   apv.

1. Izļuncināties.

Avoti: EH

izļūpējis   apv.

1. Vaļīgs, nepievienots, nokāries.

Avoti: ME, VeAT

izļupīt   apv.

1. Izstrēbt.

Avoti: EH

izļurāties   apv.; vulg.

1. Izpļāpāties.

Avoti: EH

izļurbāt   apv.

1. Sabojāt, izbojāt.

2. Izmuļķot.

3. Panākt, būt par cēloni, ka kas nenotiek; izjaukt.

Avoti: ĒiV, ViV

izļurbāties   apv.

1. Izrīkoties, izturēties neglīti, nepieklājīgi.

Avoti: ViV

izļurbēt   apv.

1. Pārvārīties.

Avoti: VV

izļurbot   vienk.

1. Izmuļķot.

Avoti: Sin

izļurbt   apv.

1. Pārvārīties; izļurbēt.

Avoti: VV

izļurdzīt   apv.

1. Izļodzīt.

Avoti: EH

izļurdzīties   apv.

1. Izļodzīties.

Avoti: EH

izļurēt   apv.

1. Pārvārīties.

Avoti: ME

izļurgāt   apv.

1. Izļurbot.

Avoti: EH

izļurgāt   apv.

1. Izļodzīt.

2. Izdangāt.

Avoti: EH, ViV

izļurgāties   apv.

1. Izļurboties.

Avoti: EH

izļurgāties   apv.

1. Izļodzīties.

Avoti: EH

izļurgt   apv.

1. Izļurkt.

2. Izļodzīties.

Avoti: EH

izļuris   apv.

1. Samērcēts, saslapis.

2. Vārgs, gļēvs, bezspēcīgs.

Avoti: ME

izļurkāt   apv.

1. Nemākulīgi, nevērīgi, arī nepārtraukti darbinot, lietojot u. tml., padarīt nestabilu, ļodzīgu; izbojāt, sabojāt.

2. Izbojāt (izviļājot, samīdot u. tml.).

Avoti: ViV

izļurkāties   apv.

1. Kļūt nesaturīgam, izplūdušam, zaudēt savu formu.

2. Tiekot nemākulīgi, nevērīgi, arī nepārtraukti darbinātam, lietotam u. tml., kļūt nestabilam, ļodzīgam; izbojāties.

Avoti: ĒiV, ViV

izļurkstēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: EH

izļurkt   parasti 3. pers., -ļurkst, pag. -ļurka; intrans.; parasti divd. formā: izļurcis; sar.

1. Kļūt nesaturīgam, izplūdušam, zaudēt savu formu; izļukt.

Avoti: LLVV

IZM   saīs.

1. Izglītības un zinātnes ministrija.

Avoti: i2

izm.   saīs.

1. Izmērs.

Avoti: i2

izmācīgs   apv.

1. Vērīgs, prātīgs.

Avoti: ME

izmācīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mācot pilnīgi sagatavot (piemēram, kādam uzdevumam, arodam).

2. sar. Panākt, ka pilnīgi iegūst vēlamās īpašības vai maina izturēšanos.

3. apv. Sagādāt (kādam) iespēju izmācīties, iegūt izglītību.

Avoti: LLVV, KiV

izmācīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Mācoties pilnīgi sagatavoties (piemēram, kādam uzdevumam, arodam), mācoties kļūt (par ko).

2. trans. Iemācīties.

3. sar. Pilnīgi iegūt vēlamās īpašības vai mainīt izturēšanos.

Avoti: LLVV

izmadarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; novec.

1. Izrotāt ar izšuvumiem.; izšūt (1).

Avoti: LLVV

izmādīties   apv.

1. Ar lielam grūtībām izkļūt cauri caur (ko).

2. Izākstīties.

Avoti: ME

izmaelīti

1. Ismailīti - islāma mācības šiītu novirziens; šā novirziena pārstāvji; radās 8. gs. Arābu kalifātā; sastopami Indijā, Pakistānā, Sīrijā.

Avoti: EV

Izmaēls   mit.

1. Bībelē - Ābrama un Hāgaras dēls, izmaēliešu ciltstēvs.

Avoti: SV08

izmaherēt   žarg.

1. Izdabūt; izvilkt.

Avoti: SLG

izmaidzīt   apv.

1. Izspaidīt; saspaidīt, sasmalcināt (ko mīkstu, parasti ar rokām).

2. Iztaustīt.

Avoti: KiV, MiV

izmaigt   apv.

1. Veidot ar pirkstiem kādu mīkstu vielu.

Avoti: EH

Izmaila   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā, 73000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

izmainība

1. Pārveide, pārveidība.

Avoti: Sin

izmainīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Apmainīt (1).

Izmainīt naudu— Apmainīt naudas zīmi, monētu pret sīkākām, bet kopsummā līdzvērtīgām naudas zīmēm, monētām.

2. Pateikt savu un uzklausīt cita (domu); apmainīt (3).

3. Pārmainīt, pārveidot.

Avoti: LLVV

izmainīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Kļūt citādam; pārveidoties, pārvērsties.

2. Paiet vai pabraukt viens otram garām pretējā virzienā (parasti ar grūtībām, šaurā vietā).

// parasti savienojumā ar "ceļā". Paiet vai pabraukt viens otram garām tā, ka nesastopas.

Avoti: LLVV

izmaiņa   -as, s.

1. Pārveidošanās, pārmaiņa.

2. Darbība, process --> izmainīt (2).

Vārdu izmaiņa— strīds.

Izmaiņas punkts— dzelzceļa līnijas sadales punkts vienceļa līnijā, kur ir ceļu izvērse vilcienu izmaiņai un apdzīšanai un kurā notiek pasažieru iekāpšana un izkāpšana, atsevišķos gadījumos arī nelielas kravu operācijas.

Avoti: LLVV

izmaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Maisot panākt, ka (vienmērīgi) sajaucas.

2. sar. Izstaigāt (1), izbraukāt (1).

3. nevēl. Iztraucēt (1).

Avoti: LLVV

izmaisīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Tikt izmaisītam (1).

2. sar. Izstaigāties, izbraukāties.

Avoti: LLVV

izmaitāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Izbojāt.

2. apv. Iznīcināt.

Avoti: LLVV, EH

Izmajila   vietv.

1. Izmaila - pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā.

Avoti: LpA, PuA, Wi

izmakarēt   apv.

1. Ar grūtībām izvirzīt no kurienes (ko aizkritušu, iekritušu).

2. Jaucot, vandoties pārmeklēt; pārmeklējot atrast, izņemt (ko paslēptu).

Avoti: KiV

izmaknīt   apv.

1. Apslēpti iztukšot, slepeni izzagt kaut ko.

2. Izplēst, izrakt.

3. Izbraukt, braucot sabojāt.

Avoti: EH

izmaksa   -as, s.

1. Darbība, process --> izmaksāt (1); maksāšana, izmaksāšana.

2. Izmaksājamā naudas summa.

3. Izdevumi; ražošanas vai sagādes izdevumi.

Apgrozības izmaksas— izdevumi, kas saistīti ar preču apgrozību, to nogādāšanu līdz patērētājam.

Ražošanas izmaksas— ar produktu ražošanu saistītā dzīvā un materializētā darba patēriņa summa.

4. novec. Nomaksa (pa daļām).

Izmaksu un ieguvumu analīze— analīze, kuras uzdevums ir noskaidrot projekta, pirkuma vai kāda cita līdzekļu izlietojuma efektivitāti, salīdzinot izmaksas ar iegūto rezultātu.

Avoti: LLVV, MLVV, GrV

izmaksājumi

1. Naudas summas, ko uzņēmums izdevis pārskata periodā.

Avoti: GrV

izmaksāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Izsniegt (naudas summu).

2. parasti 3. pers. Būt saistītam ar izdevumiem.

// intrans.

3. Nopirkt par saviem līdzekļiem (ēdienu, dzērienu) un pacienāt kādu.

// intrans.

// sar. Par saviem līdzekļiem nopirkt kādam, parasti biļeti (uz kādu pasākumu).

4. vēst. Pilnīgi samaksāt (maksājot pa daļām ilgākā laika posmā, parasti par lauku īpašumiem 19. gadsimta 2. pusē un 20. gadsimta sākumā).

// novec. Nomaksāt (pa daļām).

Avoti: LLVV

izmaksāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; pareti.

1. Vairākkārt, daudz maksāt.

Avoti: LLVV

izmakšarāt   apv.

1. Izmakšķerēt.

Avoti: KiV

izmakšerēt   apv.

1. Izmakšķerēt.

Avoti: ViV

izmakšerēties   apv.

1. Izmakšķerēties.

Avoti: ViV

izmakšķerēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Makšķerējot izvilkt (zivi).

// pārn.; sar. Ar nelielu piepūli izdabūt (no kurienes).

Avoti: LLVV

izmakšķerēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz makšķerēt.

Avoti: ĒiV

izmākt   apv.

1. Izmācīties par ko.

2. Iemācīties.

Avoti: KiV

izmākuļot   apv.

1. Mākuļot un pārstāt mākuļot.

2. Ilgāku laiku, daudz mākuļot.

Avoti: ViV

izmākuļoties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz mākuļot.

Avoti: ViV

izmaldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz maldināt (vedot pa nepareizu ceļu).

Avoti: LLVV

izmaldīt   apv.

1. Maldoties apkārt klaiņot.

Avoti: EH

izmaldīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz maldīties.

2. Ilgāku laiku, daudz maldoties, izkļūt (no kurienes, kur u. tml).

Avoti: LLVV

izmālēt   žarg.

1. Izkrāsot.

2. Pārspīlēti izkrāsot (ar kosmētikas līdzekļiem).

3. Iztēlot.

Avoti: SLG

izmālēties   žarg.

1. Pārspīlēti izkrāsoties (ar kosmētikas līdzekļiem).

Avoti: SLG

izmalkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Izdzert lēni, pa malkam.

Avoti: LLVV

izmalt   -maļu, -mal, -maļ, pag. -malu; trans.

1. Malt un pabeigt malt; samalt.

2. sar. Viscaur izbraukt (8), izdangāt.

3. sar. Vairākkārt izstaigāt (1), izbraukāt (1).

4. apv. Izmīstīt (linus ar linu maļamo mašīnu).

5. apv. Nokrejot (pienu) ar separatoru.

Avoti: LLVV, ViV

izmalties   -maļos, -malies, -maļas, pag. -malos; refl.

1. parasti 3. pers. Tikt izmaltam (1).

2. sar. Izstaigāties, izbraukāties.

Avoti: LLVV

izmalums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izmalt (1).

Avoti: LLVV

izmaļavāt   apv.

1. Izkrāsot.

2. Izdaiļot ar krāsainiem kosmētiskiem līdzekļiem (seju vai tās daļas).

Avoti: KiV

izmaļīt   apv.

1. Iegūt (no kāda), parasti ar pūlēm, neatlaidību; izlūgt.

Avoti: MiV

izmānēt   apv.

1. Izmānīt, izkrāpt.

Avoti: ViV

izmānēties   apv.

1. Mānoties izkļūt (no nepatīkamas situācijas).

Avoti: ViV

izmanevrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. intrans. Izdarīt manevru.

2. parasti 3. pers.; intrans. Manevrējot izbraukt (no kurienes, kur u. tml.) - parasti par transportlīdzekli.

3. trans. Manevrējot izvadīt (no kurienes, kur u. tml., parasti transportlīdzekli).

Avoti: LLVV

izmangot   apv.

1. Izdiedelēt (par čigāniem).

Avoti: ViV

izmanība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izmanīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izmanīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas prot veikli izmantot apstākļus; tāds, kas prot veikli izkļūt no sarežģītas situācijas.

2. apv. Uzmanīgs.

Avoti: LLVV, KiV

izmanīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izmanīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; izmanība.

Avoti: LLVV

izmanīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Izsecināt vai konstatēt (parasti ar nojautu, pēc netiešām pazīmēm); nojaust.

Avoti: LLVV

izmānīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ar viltu, meliem iegūt.

2. Ar mānīšanu, viltu panākt, ka izvirzās (no kurienes, kur u. tml.); izvilināt (1).

3. novec. Piemānīt.

Avoti: LLVV

izmanīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Paslepus (parasti, nogaidot izdevīgu brīdi) iziet (no kurienes, kur u. tml.); izlavīties.

2. sar. Attapīgi, veikli rīkojoties, pagūt vai spēt (ko izdarīt).

Avoti: LLVV

izmānīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Ar mānīšanos, viltu izkļūt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izmantāt   apv.

1. Izmantot.

Avoti: KiV

izmantēt   apv.

1. Izmantot.

Avoti: EH

izmantojamība   inf.

1. Datoru tīkla resursa īpašība, kas raksturo iespējas to izmantot lietotājam, kuram ir atbilstošas pilnvaras.

2. Sistēmas vai tās komponenta spēja konkrētos apstākļos izpildīt uzdotās funkcijas noteiktā laika sprīdī vai laika posmā, pieņemot, ka pieprasītie ārējie resursi ir nodrošināti.

Avoti: D3

izmantojams

1. Derīgs.

Avoti: Sin

izmantojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izmantot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izmantot (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> izmantot (3).

Avoti: LLVV

izmantot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Rīkoties (ar ko) mērķtiecīgi, pārdomāti, tā, lai gūtu labumu.

2. Mērķtiecīgi iesaistīt (kādā norisē), piemērot (kādam uzdevumam).

3. Piesavināties citu cilvēku darbu; ekspluatēt.

Avoti: LLVV

izmantoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; pareti.

1. Tikt izmantotam (par barības vielām organismā).

Avoti: LLVV

izmaņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Izmanība.

Avoti: LLVV

izmāņi   apv.

1. Izdomājumi.

Avoti: ME

izmargot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; poēt.

1. Izrotāt (ar izšuvumiem).

2. Izrotāt (ar kalumiem, zīmējumiem).

Avoti: LLVV

izmaršēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Iziet, iznākt marša solī.

Avoti: LLVV

izmaserēt   apv.

1. Izmasēt.

Avoti: ViV

izmaserēties   apv.

1. Izmasēties.

Avoti: ViV

izmasēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Masēt un pabeigt masēt.

Avoti: LLVV

izmasēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos.

1. Refl. --> izmasēt; tikt izmasētam.

2. trans.; pareti. Ilgāku laiku, daudz masēt.

Avoti: LLVV

izmatalāt   apv.

1. Izskriet.

Avoti: EH

izmatot   apv.

1. Attīrīt sviestu no dažādiem netīrumiem, piemēram, matiem, spalviņām.

Avoti: BB

izmats   apv.

1. Pelavas ar sīkiem graudiem un neizkultām vārpām.

Avoti: EH

izmaudāt   apv.

1. Izpeldēt.

2. Izpeldināt.

3. Izmazgāt.

Avoti: EH

izmaudāties   apv.

1. Izpeldēties (upē).

Avoti: ME

izmaudināt   apv.

1. Izpeldināt.

Avoti: ME

izmaudināt   apv.

1. Ļaut izmauties.

Avoti: ME

izmauka   apv.

1. Mauka.

Avoti: ME

izmaukoties   apv.

1. Netikli dzīvot.

Avoti: ME

izmaukt   -maucu, -mauc, -mauc, pag. -maucu; trans.; pareti.

1. Maucot izvirzīt cauri (kam), caur (ko).

2. Novelkot (koka) mizu, izgatavot (parasti stabuli).

3. apv. Uzmaukt.

4. sar. Izdzert.

Avoti: LLVV, KiV, SLG

izmaukties   -maucos, -maucies, -maucas, pag. -maucos; refl.; pareti.

1. Izkļūt, arī atbrīvoties (no kā tāda, kas apņem).

Avoti: LLVV

izmaulāt   apv.

1. Ar speciālu svārpstu izurbt maulaiņu ratiem riteņu rumbas.

Avoti: EH

izmaulēt   apv.

1. Izrakņāt, izvandīt, izgrambāt.

Avoti: ME

izmauroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz maurot.

Avoti: LLVV

izmaut   apv.

1. Noņemt (zirgam) iemauktus.

Avoti: KiV

izmaut   apv.

1. Izpeldēt no kurienes.

Avoti: KiV

izmaut   apv.

1. Radīt skaļu, dobju balss skaņu (parasti par govīm).

Avoti: EH

izmaut   apv.

1. Mājot (ar roku) vilināt.

Avoti: EH

izmauties   parasti 3. pers., -maujas, pag. -māvās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz maut.

Avoti: LLVV

izmauties   apv.

1. Atbrīvoties no iemauktiem (par zirgu).

Avoti: ME, VeAT

izmauties   apv.

1. Izpeldēties.

Avoti: ME

izmazavāt   apv.

1. Ziežot (ko), pārklāt (ar to).

2. Pavirši izkrāsot.

Avoti: KiV

izmazgāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Mazgājot padarīt viscaur tīru.

2. apv. Mazgājot izlietot.

3. apv. Mazgājot no kaut kā atbrīvot.

Avoti: LLVV, EH

izmazgāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, rūpīgi mazgāties.

// trans. Ilgāku laiku, daudz mazgāt.

2. parasti 3. pers. Tikt izmazgātam.

Avoti: LLVV

izmāžot   apv.

1. Saķēzīt, sabojāt.

Avoti: ME

izmāžoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz māžoties.

2. apv. Pietiekami māžoties.

Avoti: LLVV, ME

izmedīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.

1. Medījot iznīcināt (daudzus vai visus dzīvniekus).

Avoti: LLVV

izmēdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mēdot izsmiet.

Avoti: LLVV

izmedīties   -ījos, -ījies, -ījas, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz medīt.

// trans.

// trans. Par dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

izmēdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz mēdīties.

Avoti: LLVV

izmedot   apv.

1. Ar medu apziest.

Avoti: ME

izmēdzināt   apv.

1. Izmēģināt.

Avoti: EH

izmegžēt   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: EH

izmegžģīt   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: EH

izmegžīt   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: KiV

izmēģinājums   -a, v.

1. Pasākums vai pasākumu kopums, kura mērķis ir pārbaudīt (kā) kvalitāti, īpašības, piemērotību (kam); arī eksperiments.

// ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas pakļauts izmēģināšanai.

// ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas saistīts ar izmēģināšanu; tāds, kur notiek izmēģināšana.

Avoti: LLVV

izmēģināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Darbinot, lietojot pārbaudīt (piemēram, kā kvalitāti, īpašības, piemērotību kam).

2. Darīt (ko), lai noskaidrotu (piemēram, kādu apstākli, iespēju).

3. sar. Pārbaudīt (parasti pielaikojot), lai izvēlētos piemērotāko, derīgāko.

Avoti: LLVV

izmēģinātājs   -a, v.

1. Darītājs --> izmēģināt.

2. Cilvēks, kura nodarbošanās, uzdevums ir (jaunu mašīnu, mehānismu, ierīču) izmēģināšana.

Avoti: LLVV

izmēģināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz mēģināt (parasti veltīgi).

// intrans.

2. Pārbaudīt sevi; pārbaudīt savus spēkus, spējas, veiklību.

Avoti: LLVV

izmeijot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izrotāt ar meijām; izrotāt ar koku zariem.

Avoti: LLVV

izmeimurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Meimurojot iziet, iznākt.

2. apv. Piemānīt.

Avoti: LLVV, EH

izmeimuroties   apv.

1. Šūpojoties un streipuļojot iznākt.

2. Padarīt sevi smieklīgu, izblamēties.

Avoti: EH

izmeistarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Izgatavot (parasti ar primitīviem līdzekļiem vai neprasmīgi).

Avoti: LLVV

izmekle   apv.

1. Izmeklēšana.

2. Izmeklējums.

Avoti: EH

izmeklējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izmeklēt (3).

Avoti: LLVV

izmeklēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> izmeklēt.

2. med. Medicīniska pārbaude, izpēte.

3. jur. Juridiska (parasti ar noziegumu saistītu apstākļu) izpēte, noskaidrošana.

Iepriekšējā izmeklēšana— kriminālprocesa stadija, kurā izmeklētājs kriminālprocesa paredzētajā kārtībā veic pasākumus nozieguma atklāšanai, vainīgā noskaidrošanai; lietas materiālu noformēšana, lai nodotu tiesai.

Izmeklēšanas eksperiments— kāda fakta varbūtības pārbaude krimināllietā, ievērojot kriminālprocesuālās normas un, izmantojot kriminālistiskās tehnikas izstrādātos paņēmienus un līdzekļus.

Izmeklēšanas iestāde— valsts iestāde, kuras kompetencē ir pirmstiesas izmeklēšanas veikšana.

Izmeklēšanas tiesnesis— tiesnesis, kuram pastāvīgi vai uz noteiktu laiku uzlikts par pienākumu izdarīt pirmstiesas izmeklēšanu.

Izmeklēšanas cietums— cietums, kurā ievieto apcietinātos līdz tiesas spriedumam.

Avoti: LLVV, JtV

izmeklēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Meklējot rūpīgi pārbaudīt (daudzas vai visas vietas); meklējot rūpīgi pārbaudīt daudzas vai visas vietas (kādā teritorijā, telpā).

2. Meklējot izraudzīties (no vairākiem līdzīgiem); izvēlēties.

3. med. Medicīniski pārbaudīt (kādu), lai noteiktu veselības stāvokli, slimības diagnozi.

4. jur. Juridiski izpētīt, noskaidrot (parasti ar noziegumu saistītus apstākļus).

5. Noskaidrot, konstatējot patiesos faktus, apstākļus.

Avoti: LLVV

izmeklētājs   -a, v.

1. Darītājs --> izmeklēt.

2. jur. Amatpersona, kuras kompetence ir izdarīt iepriekšējo izmeklēšanu.

Avoti: LLVV

izmeklēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz meklēt (parasti veltīgi).

2. sar. Izvēlēties.

// intrans.

Avoti: LLVV

izmeklēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> izmeklēt.

2. Sevišķi rūpīgi izraudzīts; augstām prasībām atbilstošs; izsmalcināts.

Izmeklēti laipns— ļoti laipns.

Avoti: LLVV

izmekņīt   apv.

1. Izmaisīt, izkustināt.

Avoti: EH

izmekšēt   apv.

1. Izēst, par karoti izmantojot īpaši apdarinātu koku - mekšu; izēst, izņemot (no kurienes).

Avoti: ViV

izmekšķēt   apv.

1. Izēst, par karoti izmantojot īpaši apdarinātu koku - mekšu; izēst, izņemot (no kurienes).

Avoti: ViV

izmelāt   apv.

1. Izmelot.

Avoti: KiV

izmeliorēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Meliorēt un pabeigt meliorēt.

Avoti: LLVV

izmelnēt   apv.

1. Kļūt pilnīgi melnam.

Avoti: ME

izmelot   -oju, -o, -o, pag. -oju; sar.

1. intrans. Izteikt melus.

2. trans. Nepatiesi vai pārspīlēti apgalvot.

Avoti: LLVV

izmeloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Melojot izkļūt no nevēlamas situācijas; melojot attaisnoties.

2. Ilgāku laiku, daudz stāstīt melus, izdomājumus.

Avoti: LLVV

izmelst   -melšu, -mels, -melš, pag. -melsu; trans.

1. Izmelot (1).

// intrans. Izpļāpāt.

Avoti: LLVV

izmelst   apv.

1. Ļoti kārot (ko); ļoti pieķerties (kam).

Avoti: KiV

izmelsties   -melšos, -melsies, -melšas, pag. -melsos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz melst; arī izpļāpāties.

2. apv. Izmeloties.

Avoti: LLVV, EH

izmēļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; niev.

1. Ilgāku laiku, daudz mēļot; izpļāpāties.

Avoti: LLVV

izmenčīgs   apv.

1. Ļoti viltīgs, izveicīgs.

Avoti: ME

izmendžīt   apv.

1. Izspaidīt, izstampāt.

Avoti: EH

izmendžīties   apv.

1. Izbristies.

Avoti: EH

izmeņģēt   apv.

1. Izbraukt.

Avoti: EH

izmeņģēties   apv.

1. Izrotaļāties.

Avoti: ViV

izmērcēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mērcējot piesūcināt (parasti ar ūdeni); mērcējot padarīt mīkstāku, labāk lietojamu, apstrādājamu.

2. Padarīt ļoti slapju.

Avoti: LLVV

izmērcēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Izmirkt (parasti par cilvēku).

Avoti: LLVV

izmērdelēt   apv.

1. Nogurdināt, nomērdēt.

Avoti: EH

izmērdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka ļoti novājē, ļoti izsalkst, arī aiziet bojā (bez barības vai ar nepietiekamu barību).

Avoti: LLVV

izmērdēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Dzīvojot bez barības vai ar nepietiekamu barību, ļoti novājēt, ļoti izsalkt.

Avoti: LLVV

izmērdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Izmērdēt.

Avoti: LLVV

izmērēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; parasti divd. formā: izmērējis.

1. Ļoti novājēt barības trūkuma dēļ.

Avoti: LLVV

izmērēt   apv.

1. Izmērīt.

Avoti: ViV

izmērēties   apv.

1. Izmērīties.

Avoti: ViV

izmergot   apv.

1. Izmargot.

Avoti: ME

izmērījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izmērīt.

Avoti: LLVV

izmērīt   -mērīju, -mērī, -mērī, arī -mēru, -mēri, -mēra, pag. -mērīju; trans.

1. Mērīt un pabeigt mērīt.

Izmērīt tālus ceļus— izstaigāt tālus ceļus.

// pārn. Atklāt (kā) patieso vērtību, nozīmi.

Avoti: LLVV

izmērīties   -mērījos, -mērījies, -mērījas, arī -mēros, -mēries, -mērās, pag. -mērījos; refl.; pareti.

1. Izmērīt sev (piemēram, auguma garumu).

Avoti: LLVV

izmērkaķot   apv.

1. Padarīt smieklīgu; (ļauni) izjokot, izmuļķot.

Avoti: ViV

izmērkaķoties   apv.

1. Izākstīties, izālēties.

Avoti: ViV

izmērkšēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz mekšķināt (par kazām).

Avoti: ViV

izmērķoties   apv.

1. Pēc sirds patikas, pietiekoši aušāties, niekoties.

Avoti: EH

izmerlēt   apv.

1. Novājēt, kļūt kalsenam.

Avoti: ME

izmērnēt   apv.

1. Aiz bada novājēt; izmirnēt.

Avoti: ME

izmērot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Izmērīt.

// pārn. Atklāt (kā) patieso vērtību, nozīmi.

Avoti: LLVV

izmērs   -a, v.

1. Lielums, ko konstatē mērījot.

2. Standartizēts lielums (parasti apģērbam, apaviem); šāda lieluma numurs.

Faktiskais izmērs— izmērs, kuru nosaka, mērot ar pieļaujamo mērīšanas kļūdu.

Izmēra efekti— parādības cietvielās, kas rodas, kad parauga izmēri kļūst salīdzināmi ar kādu no raksturīgiem fizikāliem garumiem - lādiņnesēja brīvā ceļa garumu, difūzijas garumu, de Brojī viļņa garumu.

Avoti: LLVV

izmesli

1. Tas, ko izmet no kaut kurienes ārā; atkritumi, atliekas.

Avoti: TĢ

izmeslis   apv.

1. Krēpas, putas, atkritumi.

Avoti: ME

izmēslis   apv.

1. Mēsli, atkritumi.

Avoti: ME

izmēslot   apv.

1. Izmēzt.

Avoti: EH

izmēsloties   apv.

1. Iztukšoties, izvadīt izkārnījumus.

Avoti: EH

izmesls   apv.

1. Agri, nelaikā dzimis.

Avoti: ME

izmest   -metu, -met, -met, pag. -metu.

1. trans. Ar metienu izvirzīt (no kurienes, kur u. tml); izsviest (1).

Izmest tirgū— pēkšņi neregulāri laist pārdošanā.

2. trans. Iztukšot (ko), metot (ko ārā no tā).

// sar. Izdzert vienā paņēmienā (parasti alkoholisku dzērienu).

3. trans. Ar metienu novietot.

Izmest enkuru— noenkurot (piemēram, kuģi, laivu); noenkuroties (parasti par kuģi).

4. trans. Izvākt (ko nevajadzīgu, nederīgu).

// pārn. Izsvītrot, izņemt (teksta daļu).

// pārn. Apslāpēt, pārvarēt (piemēram, emocionālu stāvokli, tā izpausmi).

5. trans.; sar. Ar varu izgrūst (piemēram, no kādas telpas); rupji likt atstāt (piemēram, kādu telpu).

// pārn. Izslēgt (no mācību iestādes, organizācijas).

// pārn. Atbrīvot (kādu) no darba (pret viņa gribu).

6. trans.; sar. Neviļus, negribēti pieļaut, ka izkrīt.

7. trans.; sar. Pateikt (parasti īsi, starp citu).

8. intrans.; sar. Izmērīt attālumu (piemēram, ar soļiem).

Avoti: LLVV, SLG

izmesties   -metos, -meties, -metas, pag. -metos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz mest.

// trans.

2. sar. Ātri izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

3. sar. Gulēt ar sānis izstieptām rokām, kājām.

4. sar. Atģērbties; izģērbties; būt daļēji apģērbtam.

Izmesties līdz ādai— izģērbties kailam.

5. parasti 3. pers.; sar. Priekšlaikus atnesties.

Avoti: LLVV

izmešanās

1. Aborts mājdzīvniekiem.

Avoti: LEV

izmeši

1. Vulkānu izvirdumu irdenie produkti (bumbas, lapilli, smiltis, pelni, senāku lavu atlūzas), kas ar sprādzienu spēku tiek izsviesti atmosfērā vai pat stratosfērā.

Avoti: ZTV

izmētāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Metot izkliedēt; nomest vairākās vietās.

// parasti divd. formā: izmētāts. Novietot izklaidus; izkliedēt (1).

Avoti: LLVV

izmētāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz mētāties.

// trans.

2. sar. Izklaiņoties.

Avoti: LLVV

izmete   inf.

1. Visa atmiņas satura vai tā daļas pārrakstīšana citā datu vidē vai tā izdruka, lai nodrošinātos pret informācijas zudumiem iespējamu bojājumu vai avāriju gadījumā.

Avoti: D3

izmetējs   -a, v.

1. Darītājs --> izmest.

2. v. Ierīce, mehānisma daļa, kas strauji izvirza uz noteiktu vietu (ierīcē, mehānismā izstrādāto).

Avoti: LLVV

izmetiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> izmest (1).

2. Vienreizēja paveikta darbība --> izmest (3).

Avoti: LLVV

izmetīgs   apv.

1. Izšķērdīgs.

Avoti: KV

izmetums

1. Tas, kas tiek izmests.

2. vsk. Izmeši.

3. apv. Izkārnījumi.

Avoti: ME

izmēzt   -mēžu, -mēz, -mēž, pag. -mēzu; trans.

1. Mēžot iztīrīt (piemēram, telpu).

// pārn. Atbrīvot (no kā nevēlama); izskaust, likvidēt (ko nevēlamu).

2. apv. Izrakt.

Avoti: LLVV, EH

izmežģījums   -a, v.

1. Kaulu galu saskares pārtraukums (locītavā); locītavas kaulu galu saskares pārtraukums (kādā ķermeņa daļā).

Avoti: LLVV

izmežģīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.

1. Pārtraukt kaulu galu saskari (locītavā); pārtraukt locītavas kaulu galu saskari (kādā ķermeņa daļā).

Mēli var izmežģīt— saka par ko grūti izrunājamu.

Avoti: LLVV

izmežģīties   parasti 3. pers., -ījas, pag. -ījās.

1. Refl. --> izmežģīt.

Avoti: LLVV

izmīcīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mīcīt un pabeigt mīcīt.

Avoti: LLVV

izmīcīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Tikt izmīcītam.

2. sar. Ilgāku laiku ar grūtībām iet (pa staignu, pamatu).

Avoti: LLVV

Izmida   vietv.

1. Izmita - pilsēta Turcijā.

Avoti: PZT

izmīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Mīdot, arī mīdoties izbojāt vai iznīcināt (daudzus vai visus augus).

2. Izkult (labību), mīdot ar zirgiem.

3. Mīdot, staigājot iznēsāt (ar kājām).

Avoti: LLVV

izmīdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; pareti.

1. Ilgāku laiku, daudz mīdīties.

Avoti: LLVV

izmidzināt   apv.

1. Uzmodināt.

Avoti: EH

izmidzināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; trans.; pareti.

1. Ilgāku laiku censties aizmidzināt (parasti veltīgi).

Avoti: LLVV

izmiecēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Miecēt un pabeigt miecēt.

Avoti: LLVV

izmiecēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Tikt izmiecētam.

Avoti: LLVV

izmiegt   apv.

1. Izspiest no kurienes.

2. Spiežot panākt, ka atdalās (piemēram, šķidrums).

Avoti: KiV

izmiegžēt   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: EH

izmiekšēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. trans. Miekšējot, mērcējot padarīt pilnīgi mīkstu.

2. Padarīt dubļainu, staignu (piemēram, ceļu, zemi) - parasti par lietu.

3. parasti 3. pers.; intrans. Izmiekšēties.

Avoti: LLVV

izmiekšēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās.

1. Refl. --> izmiekšēt (1); mitrumā kļūt mīkstam.

Avoti: LLVV

izmiekšķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju,

1. trans. Miekšķējot, mērcējot padarīt pilnīgi mīkstu.

2. Padarīt dubļainu, staignu (piemēram, ceļu, zemi) - parasti par lietu.

3. parasti 3. pers.; intrans. Izmiekšķēties.

Avoti: LLVV

izmiekšķēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās,

1. Refl. --> izmiekšķēt (1); mitrumā kļūt mīkstam.

Avoti: LLVV

izmielāt   apv.

1. Izmielot, pacienāt.

Avoti: KiV

izmielot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Labi paēdināt (parasti ar ko garšīgu).

Avoti: LLVV

izmieloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz mieloties.

Avoti: LLVV

izmierināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; trans.; pareti.

1. Ilgāku laiku, daudz mierināt (parasti veltīgi).

Avoti: LLVV

izmierniet   apv.

1. Aiz bada novājēt; izmirnēt.

Avoti: ME

izmiet   apv.

1. Apspraust ar mietiem.

Avoti: EH

izmieznāt   apv.

1. Izčurāt.

Avoti: EH

izmiglot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izsmidzināt.

Avoti: LLVV

izmigt   apv.

1. Aizmigt.

Avoti: EH

izmigžēt   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: EH

izmija   -as, s.; būvn.

1. Šķērssija starp griestu sijām vai jumta spārēm (pārtrauktas sijas vai spāres atbalstīšanai).

Avoti: LLVV

izmīkstēt   apv.

1. Mitrumā kļūt mīkstam.

Avoti: KnG

izmīkstīt   apv.

1. Padarīt mīkstu, atmiekšķēt.

Avoti: EH

izmīkšēt   apv.

1. Mitrumā kļūt mīkstam; izmiekšķēties.

Avoti: ĒiV

izmīkšināt   apv.

1. Izmiekšķēt.

Avoti: EH

izmīkšķis   apv.

1. Izmircis, izmiekšķēts.

Avoti: EH

izmīkšķīt   apv.

1. Izmirkt.

Avoti: MiV

izmīkšt   apv.

1. Kļūt dubļainam, staignam (piemēram, par ceļu); izmīkšēt.

Avoti: KiV, ĒiV

izmīkt   apv.

1. Izmirkt.

Avoti: Sin

izmīlēt   -mīlu, -mīli, -mīl, pag. -mīlēju; trans.

1. Izzust mīlas jūtām (pret kādu); pārstāt pārdzīvot (mīlas jūtas).

Avoti: LLVV

izmīlēties   -mīlos, -mīlies, -mīlas, pag. -mīlējos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku mīlēt vienam otru un pārstāt mīlēt.

Avoti: LLVV

izmīlināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz mīlināties (ar kādu).

Avoti: LLVV

izmilnot   apv.

1. Izvajāt, izdzīt, izsist.

Avoti: EH

izmīlot   apv.

1. Vairākkārtīgi, līdz apnikumam glāstīt, apmīļot.

Avoti: EH

izmīloties   apv.

1. Vairākkārtīgi glāstīt, apmīļot.

Avoti: EH

izmilzt   parasti 3. pers., -milst, pag. -milza; intrans.; pareti.

1. Izaugt (8).

Avoti: LLVV

izmīļot   apv.

1. Vairākkārt apmīļot.

Avoti: ĒiV

izmīļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Izmīlināties.

Avoti: LLVV

izminēt   -minu, -mini, -min, pag. -minēju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz minēt (parasti mīklas).

2. apv. Ieminēties.

Avoti: LLVV, KiV

izminēties   -minos, -minies, -minas, pag. -minējos; refl.

1. trans. Minēt vairākus vai daudzus.

2. Ilgāku laiku, daudz minēt (parasti veltīgi, piemēram, mīklu).

// trans.

Avoti: LLVV

izmīņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Mīņājot, arī mīņājoties izbojāt vai iznīcināt (daudzus vai visus augus); izmīdīt.

2. Mīņājot, staigājot iznēsāt (ar kājām).

Avoti: LLVV

izmīņāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz mīņāties.

Avoti: LLVV

izmiņģēt   apv.

1. Izmīdīt, izbraukt.

Avoti: Sin, EH

Izmira   vietv.

1. Pilsēta Turcijas rietumu daļā ("Izmir"), pie Egejas jūras, ila administratīvais centrs, 2606000 iedzīvotāju (2007. g.), līdz 1929. g. saucās Smirna.

Avoti: LEV, LpA, Wi

izmircināt   apv.

1. Izmērčēt.

Avoti: EH

izmircis

1. Slapjš.

Avoti: Sin

izmirdināt   apv.

1. Mērdēt badā.

Avoti: ME

izmirdzēt   parasti 3. pers., -mirdz, pag. -mirdzēja; intrans.; pareti.

1. Mirdzēt un pabeigt mirdzēt.

Avoti: LLVV

izmirējs   apv.

1. Mirušais, nelaiķis.

Avoti: ME

izmirgot   parasti 3. pers., -mirgo, pag. -mirgoja; intrans.; pareti.

1. Mirgot un pabeigt mirgot.

Avoti: LLVV

izmirināt   apv.

1. Ļaut iznīkt, izmirt.

Avoti: ME

izmiris

1. Neapdzīvots, pamests.

Avoti: Sin

izmirkšīt   apv.

1. Izmirkšķēt.

Avoti: EH

izmirkšķerēt   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: ME

izmirkšķēt   apv.

1. Mirkšķināt, blisināt acis.

Avoti: ME

izmirkšķināt   apv.

1. Mirkšķināt, blisināt acis.

Avoti: ME

izmirkt   -mirkstu, -mirksti, -mirkst, pag. -mirku; intrans.

1. Kļūt viscaur slapjam (parasti par apģērbu, apaviem).

2. parasti 3. pers. Piesūcoties ar šķidrumu, kļūt viscaur mīkstam.

Avoti: LLVV

izmirlējis   novec.

1. Izbadojies.

Avoti: KV

izmirnēt   apv.

1. Aiz bada novājēt.

Avoti: ME

izmirst   apv.

1. Novēlēt aizmirstībai.

2. hip. Pavisam izzust no atmiņas.

Avoti: EH

izmiršana   biol.

1. Kādas sugas pilnīga izzušana.

Avoti: IdV

izmirt   parasti dsk., -mirstam, pag. -mirām vai vsk. 3. pers., -mirst, pag. -mira; intrans.

1. Nomirt (par daudziem vai visiem).

2. parasti 3. pers. Kļūt neapdzīvotam, tukšam (cilvēkiem vai citām dzīvām būtnēm nomirstot vai aizejot) - par vietu, telpu.

Avoti: LLVV

izmirties   -mirstos, -mirsties, -mirstas, pag. -miros; refl.; trans.; sar.; parasti savienojumā "izmirties badu".

1. Ilgāku laiku ciest badu.

Avoti: LLVV

izmirzīt   apv.

1. Saburzīt.

Avoti: ME

izmisa   -as, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Izmisums.

Avoti: LLVV

izmisēties   apv.

1. Izveidoties, rasties kļūdai, neveiksmei.

Avoti: ViV

izmisība   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Izmisums.

Avoti: LLVV

izmisīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas izmisums.

Avoti: LLVV

izmisīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> izmisīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

izmisis   -ušais; s. -usi, -usī.

1. Divd. --> izmist 1.

2. Tāds, kurā izpaužas izmisums; izmisīgs.

3. Ļoti satraukts (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

izmisīt   apv.

1. Sabojāt.

Avoti: ME

izmist   -mistu, -misti, -mist, pag. -misu; intrans.

1. Asi pārdzīvojot kādu nelabvēlīgu notikumu, izjust pilnīgu bezcerību, zaudēt spēju saprātīgi apsvērt un mērķtiecīgi rīkoties.

Avoti: LLVV

izmist   -mītu, -mīti, -mīt, pag. -mitu; intrans.; pareti.

1. Pārtikt un izdzīvot.

Avoti: LLVV

izmisties   -mistos, -misties, -mistas, pag. -misos; refl.; novec.

1. Izmist 1.

Avoti: LLVV

izmīstīt   -mīstu, -mīsti, -mīsta, pag. -mīstīju; trans.

1. Apstrādāt (šķiedraugu) tā, ka stiebru koksnes daļa tiek salauzta.

2. Mīstīt un pabeigt mīstīt.

Avoti: LLVV

izmīstīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz mīstīt.

2. Tikt izmīstītam.

3. Izmīdīties.

Avoti: ĒiV

izmisums   -a, v.; parasti vsk.

1. Psihisks (emocionāls) stāvoklis, kam raksturīga pilnīga bezcerība, nespēja saprātīgi apsvērt un mērķtiecīgi rīkoties.

Dzīt izmisumā— izraisīt izmisumu.

Krist izmisumā— izmist.

Avoti: LLVV

izmiškt   apv.

1. Izmirkt.

Avoti: MiV

izmīšķīt   apv.

1. Izmirkt.

Avoti: MiV

izmīt   -minu, -min, -min, pag. -minu; trans.

1. Izmīdīt (1).

2. Ilgi vai nevērīgi valkājot, sabojāt (apavus).

3. apv. Mīt aužamo stāvu paminas tā, lai izveidotu (audumu ar noteiktu rakstu).

4. apv. Minot viscaur sablīvēt.

5. apv. Apaugļot (par putniem).

Avoti: LLVV, ĒiV

izmīt   -miju, -mij, -mij, pag. -miju; trans.; novec.

1. Izmainīt (1).

Avoti: LLVV

Izmita   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Izmit"), Kodžaeli ila administratīvais centrs, osta Marmora jūras Izmitas līča krastā, 248000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Izmitas līcis - atrodas Marmora jūras austrumu daļā, Mazāzijas ziemeļrietumu piekrastē, Turcijā, garums - 52 km, platums pie ieejas - 6 km, dziļums - līdz 183 m.

Avoti: LpA, PuA, PZT

izmītēt   apv.

1. Izīrēt.

Avoti: ĒiV

izmīties   parasti 3. pers., -minas, pag. -minās; refl.

1. Tikt izmītam 1 (1).

2. Tikt izmītam 2 (2).

Avoti: LLVV

izmīties   -mijos, -mijies, -mijas, pag. -mijos; refl.

1. Izmainīties (2).

Avoti: LLVV

izmitināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Apgādāt ar pārtiku (cilvēkus); izvietot pa dzīvojamām telpām (cilvēkus, parasti uz laiku).

Avoti: LLVV

izmitināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos.

1. Refl. --> izmitināt; tikt izmitinātam.

Avoti: LLVV

izmitot   apv.

1. Apmainīties, dalīties pieredzē.

Avoti: ME

izmizāt   apv.

1. Izmizot.

Avoti: EH

izmizināt   apv.

1. Nolobīt mizu (piemēram, pākšaugiem).

Avoti: KiV

izmīzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; vienk.

1. Likt (bērnu) urinēt un ļaut pabeigt urinēt.

2. Ļaut (zirgam) urinēt.

3. apv., vulg. Nostrādināt.

Avoti: ME, EH

izmizot   apv.

1. Nomizot (daudzus vai visus kādā traukā ievietotos dārzeņus, augļus); mizojot iztukšot.

2. Sapērt.

Avoti: ĒiV, EH

izmīzt   -mīžu, -mīz, -mīž, pag. -mīzu; vienk.

1. Izvadīt urīnu.

Avoti: ME

izmīzties   -mīžos, -mīzies, -mīžas, pag. -mīzos; vienk.

1. Nolaist ūdeni, urinēt un pabeigt urinēt.

Avoti: ME

izmižģēt   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: ViV

izmižģēties   apv.

1. Izmežģīties.

Avoti: ViV

izmižģīt   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: EH

izmocināt   apv.

1. Samocīt.

Avoti: EH

izmocīt   -moku, -moki, -moka, arī -mocu, -moci, -moca, pag. -mocīju; trans.

1. Mokot panākt, ka (kādam) izraisās lielas fiziskas ciešanas; mocīt, līdz (kādam) pilnīgi izzūd spēki.

// parasti divd. formā: izmocīts. Būt tādam, kurā izpaužas pārciestas mokas.

2. Ļoti nogurdināt.

3. Mokot panākt (piemēram, atzīšanos).

4. Ar lielu piepūli, ar grūtībām izdabūt, panākt.

Izmocīt smaidu— ar pūlēm pasmaidīt.

// sar. Ar lielu piepūli iztukšot (ēdot vai dzerot).

// sar. Ar lielu piepūli izdabūt (no kurienes, kur u. tml. kādu priekšmetu).

// sar. Ar lielu piepūli, ar mokām paveikt (kādu darbu).

Avoti: LLVV

izmocīties   -mokos, -mokies, -mokās, arī -mocos, -mocies, -mocās, pag. -mocījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz mocīties; ilgāku laiku justies ļoti slikti.

2. Ar lielam grūtībām izkļūt cauri caur (ko).

Avoti: LLVV

izmočkāt   apv.

1. Izjaukt, izdangāt.

Avoti: ViV

izmočkāties   apv.

1. Izstrādāties, izpūlēties (piemēram, darot ko slapjā, lietainā laikā, dubļainā vietā u. tml.).

Avoti: ViV

izmoderēt   apv.

1. Izzobot, iznerrot.

2. Pārspēt.

Avoti: ME, VeAT, EH

izmodināt   apv.

1. Uzmodināt.

Avoti: KiV

izmodināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz modināt (parasti veltīgi).

Avoti: LLVV

izmokšķoties   apv.

1. Izrauties, izvairīties.

Avoti: ME

izmoļļāt   apv.

1. Izdangāt.

Avoti: ViV

izmoļļāties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām iziet, izbraukt (pa slapju, dubļainu vietu, ceļu).

Avoti: ViV

izmopsēt   apv.

1. Izmuļķot; izmānīt.

Avoti: ViV

izmopsēties   apv.

1. Izmuļķot, izmānīt sevi; izmuļķoties; izmānīties.

Avoti: ViV

izmorkšēt   apv., niev.

1. Neskaidri izrunāt.

Avoti: ViV

izmozēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Izmuļķot.

2. Pagatavot, izgatavot (kaut ko būtisku, lietojamu).

Avoti: LLVV, EH

izmucelēt   apv.

1. Pārplūst (par purvainu pļavu).

Avoti: ME

izmucināt   apv.

1. Ļaut aizbēgt.

2. Nomaukt.

Avoti: ME

izmučīt   apv.

1. Ļoti nogurdināt (cilvēku, dzīvnieku).

2. Ar nepatiku (ko) izdarīt.

Avoti: KiV

izmūdāt   apv.

1. Izpeldināt.

Avoti: KiV

izmūdāties   apv.

1. Izpeldēties.

Avoti: EH

izmudināt   apv.

1. Pamudinot, paskubinot dabūt ārā.

Avoti: ME, VeAT

izmūdināt   apv.

1. Izpeldināt.

Avoti: EH

izmudināties   apv.

1. Pietiekoši mudināt.

Avoti: ME

izmudīt   apv.

1. Paskubināt izdabūt.

Avoti: ME

izmūdīt   apv.

1. Vilkt ārā, izvilkt.

Avoti: ME

izmudīties   apv.

1. Ātri izsteigties.

Avoti: ME

izmūdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; pareti; apv.

1. Izmocīties (2).

Avoti: LLVV

izmudžināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Atmudžināt.

2. Izritināt un samudžināt (piemēram, dziju, diegu).

Avoti: LLVV

izmudžināties   apv.

1. Atmudžināties, atrisināties.

2. Būt gatavam, pabeigt.

Avoti: ME, VeAT

izmudžīt   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: ME

izmugāt   apv.

1. Saplūkāt, izplūkāt, savandīt, izrakņāt; viscaur saspiest.

Avoti: ME

izmugurēt   apv.

1. Izāzēt, izmuļķot, apmānīt, apvest ap stūri.

Avoti: TlV

izmugurot   apv.

1. Izāzēt, izmuļķot, apmānīt, apvest ap stūri; izmugurēt.

Avoti: TlV

izmuģīt   apv.

1. Izskriet, izbēgt.

Avoti: ViV

izmuištravāt   apv.

1. Iztramdīt.

Avoti: KiV

izmuities   apv.

1. Ar grūtībām izkļūt.

2. Kādu laiku izciest grūtības.

3. Nomocīties.

Avoti: EH

izmukas   novec.

1. Tas, kas iekšā kādai ārējai čaulai.

Avoti: KV

izmukņīt   apv.

1. Ar grūtībām izdabūt.

Avoti: EH

izmukt   -mūku, -mūc, -mūk, pag. -muku; intrans.; sar.

1. Izbēgt.

2. parasti 3. pers. Izslīdēt (par priekšmetiem).

Avoti: LLVV

izmūķerēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz mūķēt.

Avoti: ViV

izmuldēt   -muldu, -muldi, -muld, pag. -muldēju; trans.; vienk.

1. Pateikt, izrunāt (ko bezjēdzīgu, nesakarīgu).

Avoti: LLVV

izmuldēties   -muldos, -muldies, -muldas, pag. -muldējos; refl.; vienk.

1. Izrunāties (parasti bezjēdzīgi, nesakarīgi).

2. Ilgāku laiku, daudz runāt (parasti bezjēdzīgi, nesakarīgi).

Avoti: LLVV

izmuldināt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz mānīt, maldināt; izmaldināt.

Avoti: ĒiV

izmulināt   apv.

1. Iztraucēt miegu, gulēšanu.

Avoti: ME

izmulis   apv.

1. Nomocījies.

Avoti: ME

izmulsināt   apv.

1. Izzobot, samulsināt, apmānīt; apmulsināt; neskaidri izteikt.

Avoti: ME, VeAT

izmulsināt   apv.

1. Izlaizīt.

Avoti: ME

izmuļināties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz viļāt (pa muti).

Avoti: ViV

izmulst   apv.

1. Tikt iztraucētam miegā, negulēt nakti.

Avoti: ME, VeAT

izmuļķēt   apv.

1. Izmuļķot.

Avoti: EH

izmuļķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Piemuļķot, izjokot.

Avoti: LLVV

izmuļķoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz muļķoties.

Avoti: LLVV

izmuļļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; vienk.

1. Viscaur izrakņāt; viscaur izbraukāt (2).

2. Pavirši, nekārtīgi paveikt.

3. apv. Izmuļķot.

Avoti: LLVV, EH

izmuļļāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; vienk.

1. Ar grūtībām izbraukt.

2. Ilgāku laiku, daudz nopūlēties (parasti veltīgi).

Avoti: LLVV

izmundīt   apv.

1. Izgrambāt, padarīt nelīdzenu.

Avoti: ME

izmundzīt   apv.

1. Izmīcīt, izmocīt.

Avoti: EH

izmunsturēt   žarg.

1. Izdabūt (ko no kurienes, ar grūtībām).

Avoti: SLG

izmunsturēties   apv.

1. Izmanevrēties.

Avoti: ViV

izmurdēt   apv.

1. Murminot izteikt.

2. Pavadīt (kādu laiku) bez miega.

Avoti: KiV, EH

izmurdēties   apv.

1. Ilgāku laiku negulēt.

Avoti: ME

izmurdināt   apv.

1. Nosmulēt, notraipīt norašķīt.

Avoti: EH

izmurdinēt   apv.

1. Nosmulēt, notraipīt norašķīt.

Avoti: EH

izmurduļāt   apv.

1. Nosmulēt, notraipīt norašķīt.

Avoti: EH

izmurdzēt   apv.

1. Pavadīt (kādu laiku) bez miega.

Avoti: EH

izmurdzēties   apv.

1. Ilgāku laiku negulēt.

Avoti: EH

izmurdzināt   apv.

1. Pavadīt (kādu laiku) bez miega.

Avoti: EH

izmurdzinēt   apv.

1. Pavadīt (kādu laiku) bez miega.

Avoti: EH

izmurdzīt   apv.

1. Izņurcīt, izspaidīt.

Avoti: ViV

izmurdzīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ņurcīt, spaidīt; arī izgrūstīties.

Avoti: ViV

izmurdzulēt   apv.

1. Izņurcīt, izspaidīt.

Avoti: ViV

izmurdzulēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ņurcīt, spaidīt; arī izgrūstīties.

Avoti: ViV

izmūrējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izmūrēt.

Avoti: LLVV

izmūrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mūrējot izveidot; uzmūrēt.

Avoti: LLVV

izmurēties   apv.

1. Pavadīt nakti bez gulēšanas.

Avoti: ME

izmurgot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Murgos redzēt (tēlus, ainas).

Avoti: LLVV

izmurgoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz murgot.

Avoti: LLVV

izmurināt   apv.

1. Izburināt.

Avoti: EH

izmurināties   apv.

1. Pārvarot šķērsļus izrāpties.

Avoti: EH

izmuris   apv.

1. Nomocīts.

Avoti: KV

izmūrīt   apv.

1. Uzmūrēt.

2. Mūrējot izlietot.

Avoti: EH

izmurīties   apv.

1. Nomocīties, ar grūtībām izkļūt.

Avoti: ME

izmurkāt   apv.

1. Krietni burzīt, kutināt.

Avoti: EH

izmurkšēt   apv., niev.

1. Neskaidri izrunāt.

Avoti: ViV

izmurkšīt   apv.

1. Atšķetināt.

Avoti: ME

izmurkšīt   apv.

1. Izspiest.

2. Krietni saburzīt, izkutināt.

Avoti: ME, EH

izmurkšķēt   apv.

1. Neskaidri izrunāt.

Avoti: ME

izmurkšļāt   apv.

1. Izvandīt, izrakņāt, šķidrumu slienājoties izstrēbt.

Avoti: ME

izmurmināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Murminot pateikt, izrunāt; nomurmināt.

Avoti: LLVV

izmurmuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Izmurmināt.

Avoti: LLVV

izmuršļāt   apv.

1. Apzelēt, izķēzīt.

2. Izsvaidīt.

Avoti: EH

izmurzāt   apv.

1. Izēst ar gariem zobiem un sliktāku kumosu atstājot.

2. Nepatīkami izjokot.

3. Izrežģīt (dzijas).

4. Izģeķot, piešmaukt, piemānīt.

5. Sagumzīt.

6. Izņurcīt.

7. Aptriept.

Avoti: ME, EH

izmurzīt   apv.

1. Krietni saburzīt, izspaidīt.

Avoti: EH

izmuržāt   apv.

1. Izteikt muļķības.

Avoti: ME

izmušīt   apv.

1. Izsist.

2. Krietni saburzīt, izkutināt, izmocīt.

3. Ar grūtībām izvilkt.

Avoti: ME

izmušīties   apv.

1. Nomocīties, izmocīties.

Avoti: EH

izmutāt   apv.

1. Izbraukt, izgrambāt.

Avoti: ME

izmutuļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja.

1. intrans. Mutuļojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. trans. Mutuļiem izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izmutuļoties   apv.

1. Pietiekoši sarunāt tukšības.

Avoti: EH

izmūzēt   apv.

1. Izmuļķot.

Avoti: ViV

izmuzikāties   apv.

1. Nopūlēties.

Avoti: KnG

izmužināt   apv.

1. Izmocīt.

Avoti: EH

iznabagot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Izubagot.

Avoti: LLVV

iznabagoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Izubagoties.

Avoti: LLVV

iznāciens   apv.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> iznākt (1).

Avoti: EH

iznagāt   apv.

1. Izlauzīt, izknaibīt.

Avoti: EH

iznagot   apv.

1. Ar putna vai zvēra, cilvēka nagiem izskrāpēt, izkašņāt.

Avoti: ME, VeAT

iznaidoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Naidoties un pārstāt naidoties.

Avoti: LLVV

iznākt   -nāku, -nāc, -nāk, pag. -nācu; intrans.

1. Nākot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Šķietamā kustībā izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - par debess spīdekļiem, mākoņiem.

2. parasti 3. pers. Izvirzīties, tikt izvirzītam (no kurienes, kur u. tml.) - par priekšmetiem.

3. parasti 3. pers. Tikt izdotam (piemēram, par grāmatām, laikrakstiem u. tml.); tikt laistam klajā.

4. parasti 3. pers. Izveidoties, kļūt (par ko).

5. parasti 3. pers. Būt pietiekamā daudzumā, platībā vai tilpumā; pietikt.

6. parasti 3. pers. Izdoties, izveidoties (ar kādām īpašībām).

7. parasti 3. pers. Būt, rasties (kādam stāvoklim, attieksmēm).

8. parasti 3. pers. Būt (aprēķinu rezultātā).

// sar. Būt, rasties ienākumiem.

9. parasti 3. pers. Izmaksāt (2).

Avoti: LLVV

iznākties   -nākos, -nācies, -nākas, pag. -nācos; refl.

1. Vairākkārt nākt (parasti veltīgi).

2. apv. Gūt labumu.

Avoti: LLVV, EH

iznākums   -a, v.

1. Rezultāts.

Avoti: LLVV

iznarrāt   apv.

1. Izmuļķot.

Avoti: ViV

iznarrāties   apv.

1. Izmuļķoties.

Avoti: ViV

iznārstot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Nārstot un pabeigt nārstot (par zivīm).

Avoti: LLVV

iznārstoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Iznārstot.

Avoti: LLVV

iznarvot   apv.

1. Iznerrot.

2. Izpostīt, izjaukt; sabārt, izlamāt.

Avoti: ME

iznarvoties   apv.

1. Savstarpēji bārties, izlamāties.

Avoti: ME

iznasa   -as, s.; apv.

1. Novalkāts apģērbs.

Avoti: EH

iznasāt   apv.

1. Nesot nogādāt daudzās, visās vietās.

2. Pārnēsāt (slimību).

3. Izplatīt (ziņas).

4. Ļoti strauji aulekšot un izmētāt (vezuma saturu), arī izārdīt (aizjūgu) - par iejūgtu zirgu.

5. Izvalkāt (apģērbu, apavus).

Avoti: KiV

iznasāties   apv.

1. Nonēsāties.

Avoti: EH

iznāstrot   apv.

1. Iznārstot.

Avoti: ĒiV

iznāstroties   apv.

1. Iznārstot.

Avoti: ĒiV

iznašķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. At baudu, tīksminoties izēst.

Avoti: LLVV

iznašķēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz našķēties.

// trans.

Avoti: LLVV

iznāvīties   apv.

1. Nomocīties, nopūlēties.

Avoti: ME

iznelgot

1. Izmuļķot, par nelgu padarīt.

Avoti: Sin, EH

iznemt   apv.

1. Izņemt.

2. Izmocīt.

Avoti: EH

iznemties   apv.

1. Izņemties.

Avoti: EH

iznennāt   apv.

1. Izdzert (sarunā ar bērniem).

Avoti: ViV

iznennāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dzert.

Avoti: ViV

iznērēt   apv.

1. Izmeklēt, izraudzīt.

Avoti: ME

iznerrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Izmuļķot.

// pārn. Sabojāt, izniekot.

Avoti: LLVV

iznerroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz nerrot, nerroties.

// pārn. Slikti izdoties; izbojāties.

Avoti: LLVV

iznērst   parasti 3. pers., -nērš, pag. -nērsa; trans.

1. Izvadīt, izdalīt (ikrus, olas).

Avoti: LLVV

iznervāt   apv.

1. Padarīt (kādu) nervozu, satrauktu.

Avoti: KiV

iznervozēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, ļoti nervozēt.

Avoti: LLVV

iznesas   apv.

1. Nonēsātas drēbes.

Avoti: KV

iznēsas   apv.

1. Nonēsātas drēbes.

Avoti: EH

iznesāt   apv.

1. Nesot nogādāt, izvazāt, aizvazāt.

2. Izpļāpāt, izpaust, nomelnot.

3. Novalkāt.

Avoti: ME

iznēsāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Nesot nogādāt (daudzās vai visās vietās); nesot nogādāt (daudziem vai visiem).

// pārn. Aizvirzīt (uz daudzām vai visām vietām) - par vēju; izkaisīt; izkliedēt.

2. parasti 3. pers. Nogādāt visās organisma daļās (piemēram, barības vielas) - par asinīm.

3. Nogādāt (ziņas daudziem vai visiem), izplatīt (ziņas).

4. Ilgāku laiku, daudz nēsāt.

5. parasti divd. formā: iznēsāts. Saglabāt (bērnu) savā organismā normālu laiku līdz dzemdībām (par māti); iznest (3).

6. Ilgāku laiku sevī pārdomāt, apsvērt (piemēram, domu, ideju); ilgāku laiku pārdzīvot.

7. Izvalkāt.

Avoti: LLVV

iznēsātājmāte

1. Sieviete, kas iznēsā citas sievietes apaugļoto olšūnu; surogātmāte.

Avoti: MkV

iznēsātājs   -a, v.

1. Darītājs --> iznēsāt.

2. Cilvēks, kura nodarbošanās ir saistīta ar (kā) iznēsāšanu.

Avoti: LLVV

iznēsāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz nēsāt.

2. parasti 3. pers. Tikt izplatītam, pārnēsātam, nogādātam (daudzās vai visās vietās).

3. Refl --> iznēsāt (7); tikt iznēsātam.

// trans. Ilgāku laiku, daudz valkāt.

Avoti: LLVV

iznesāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz valkāt.

Avoti: EH

iznesība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iznesīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; iznesīgums.

Avoti: LLVV

iznesīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir stalta stāja, labas manieres.

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

iznesīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iznesīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; iznesība.

Avoti: LLVV

iznest   -nesu, -nes, -nes, pag. -nesu; trans.

1. Nesot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Saglabāt (piemēram, jūtas, uzskatus, attieksmes).

// pārn. Izturēt (piemēram, grūtības).

2. parasti 3. pers. Virzot, raujot sev līdzi, pārvietot (no kurienes, kur u. tml.) - par ūdeņiem, vēju.

3. parasti divd. formā: iznests. Saglabāt (bērnu) savā organismā normālu laiku līdz dzemdībām (par māti).

4. apv. Izlemt.

5. sar. Apkrāpt; piemānīt; izjokot.

Avoti: LLVV, EH, Žrg

iznesties   -nesos, -nesies, -nesas, pag. -nesos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz nest.

2. sar. Izdrāzties.

3. sar. Izturēties iznesīgi.

Avoti: LLVV

iznešana   apv.

1. Apmānīšana, piemuļķošana (parasti, lai iegūtu materiālu labumu).

Avoti: ĒiV

iznešanās   apv.

1. Izturēšanās (parasti lepna, iznesīga).

Avoti: ĒiV

Iznī   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Isny im Allgaeu"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 13300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

iznicība   apv.

1. Posts.

Avoti: EH

iznīcība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iznīcīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; bojāeja.

Avoti: LLVV

iznīcīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pastāv ierobežotu laiku.

Avoti: LLVV

iznīcīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Iznīcība.

Avoti: LLVV

iznicināt   apv.

1. Pelt, atraidīt, izbrāķēt.

2. Iznīcināt.

Avoti: ME, EH

iznīcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka aiziet bojā (cilvēki); nogalināt, nonāvēt.

2. Panākt, būt par cēloni, ka sagrūst, aiziet bojā (piemēram, celtnes, pilsētas); sagraut, nopostīt.

3. Novērst, likvidēt (piemēram, parādību sabiedrībā).

// pārn. Panākt, būt par cēloni, ka izzūd (psihisks stāvoklis, rakstura, personības īpašība).

4. Panākt, ka tiek uzskatīts par nevērtīgu, nevēlamu.

Avoti: LLVV

iznīcinātājaviācija   mil.

1. Gaisa (arī - pretgaisa) karaspēka ieroču šķira, kuras bruņojumā ir kaujas lidmašīnas - iznīcinātāji.

Avoti: MIL

iznīcinātājbumbvedējs

1. Kara lidmašīna tehnikas, mazu un kustīgu zemes un ūdens mērķu iznīcināšanai; izmanto arī cīņā pret pretinieka lidmašīnām, helikopteriem, bezpilotu lidaparātiem un kaujas izlūkošanai.

Avoti: ZTV

iznīcinātājs   -a, v.

1. Darītājs --> iznīcināt.

Iznīcinātāju bataljoni— militāras vienības PSRS 20. gs. 40. gados, Latvijas teritorijā izveidoti 1944. g. 2. pusē, cīņai pret nacionālajiem partizāniem, izformēti 1950. gadu sākumā.

2. v.; mil. Kara lidmašīna gaisa kaujai ar pretinieka lidaparātiem.

3. v.; mil. Eskadras mīnukuģis.

4. vēst. Militāras vienības vai bruņotas grupas loceklis, kura uzdevums ir iznīcināt pretinieku frontes aizmugurē vai atbrīvotajā teritorijā.

Avoti: LLVV

iznīcinošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> iznīcināt.

2. Tāds, kurā izpaužas ļoti naidīga vai nicinoša attieksme.

Avoti: LLVV

izniciņa   apv.

1. Nicināta persona vai arī tā, kas citus grib padarīt nicināmus; izniecava.

Avoti: KV

iznīdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka aiziet bojā, iznīkst (parasti kas nevēlams).

2. Panākt, ka izzūd (parādība sabiedrības dzīve); izskaust.

// pārn. Panākt, ka izzūd (psihisks stāvoklis, rakstura, personības īpašība).

Avoti: LLVV

izniecava   apv.

1. Nicināta persona vai arī tā, kas citus grib padarīt nicināmus.

Avoti: KV

izniecēt   apv.

1. Izbrāķēt.

Avoti: LE

izniecināt   apv.

1. Noniecināt un iznīcināt.

2. Iznievāt, izniekaļāt.

Avoti: EH

izniekala   apv.

1. Nicināta persona vai arī tā, kas citus grib padarīt nicināmus; izniecava.

Avoti: KV

izniekaļa   apv.

1. Nicināta persona vai arī tā, kas citus grib padarīt nicināmus; izniecava.

Avoti: KV

izniekaļāt

1. Noniecināt.

Avoti: Sin

izniekāt   apv.

1. Izniekot.

Avoti: KiV

izniekāt   apv., vēst.

1. Izvētīt ar trauku, parasti ar muldu.

Avoti: KiV

izniekot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izlietot nelietderīgi, negūstot iespējamo rezultātu; sabojāt; samaitāt.

Avoti: LLVV

izniekoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz niekoties.

Avoti: LLVV

izniekule   apv.

1. Nicināta persona vai arī tā, kas citus grib padarīt nicināmus; izniecava.

Avoti: KV

izniekulis   apv.

1. Nicināta persona vai arī tā, kas citus grib padarīt nicināmus; izniecava.

Avoti: KV

izniekuls   apv.

1. Nicināta persona vai arī tā, kas citus grib padarīt nicināmus; izniecava.

Avoti: KV

iznieskāt   apv.

1. Izplēst.

Avoti: EH

iznieskāt   apv.

1. Izieskāt.

Avoti: EH

iznievāt

1. Noniecināt.

Avoti: Sin

Iznika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Iznik"), Bursas ilā, 22500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

iznikala   apv.

1. Nicināta persona vai arī tā, kas citus grib padarīt nicināmus; izniecava.

Avoti: ME

iznīkala   apv.

1. Saimnieciski panīcis cilvēks.

Avoti: EH

izniknoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Ilgāku laiku, daudz niknoties.

Avoti: LLVV

iznīkoties   apv.

1. Kādu laiku nodzīvot nabadzībā.

Avoti: EH

iznikt   apv.

1. Nozust, pazust.

2. Izjukt.

3. Panikt.

Avoti: EH

iznīkt   -nīkstu, -nīksti, -nīkst, pag. -nīku; intrans.

1. Nīkstot aiziet bojā (parasti par augiem, sīkiem dzīvniekiem).

2. parasti 3. pers. Pakāpeniski izzust, pārstāt eksistēt (parasti par parādībām sabiedrībā).

3. Pavadīt neērtos, nogurdinošos apstākļos (laika posmu).

4. apv. Izjukt.

Avoti: LLVV, EH

iznīkties   -nīkstos, -nīksties, -nīkstas, pag. -nīkos; refl.

1. Iznīkt (3).

Avoti: LLVV

iznikuls   apv.

1. Izniecava.

Avoti: EH

iznīkuļot   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz nīkuļot; arī nīkuļot (kādu laiku, laika posmu).

Avoti: ViV

izniķēlis   apv.

1. Iznikala.

Avoti: EH

izniķoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz niķoties.

Avoti: LLVV

izninnāt   apv.

1. Izdzert (sarunā ar bērniem).

Avoti: ViV

izninnāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dzert.

Avoti: ViV

iznirelis   -ļa, v.; niev.

1. Cilvēks, kas nepelnīti, ar negodīgiem līdzekļiem izvirzījies kādā, parasti atbildīgā, amatā, ieguvis, parasti ievērojamu, sabiedrisko stāvokli.

Avoti: LLVV

iznirināt   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: EH

iznirt   -nirstu, -nirsti, -nirst, pag. -niru; intrans.

1. Izvirzīties (no ūdens, parasti no dziļuma) un parādīties (virspusē).

// pārn.; niev. Iegūt labu sabiedrisko stāvokli (parasti par iepriekš nepazīstamu cilvēku); izvirzīties uzmanības centrā.

2. Parādīties, kļūt redzamam (piemēram, izvirzoties no tumsas vai no kāda priekšmeta aizsega).

3. parasti 3. pers. Parādīties (apziņā, atmiņā).

Avoti: LLVV

iznīst   apv.

1. Iznīdēt.

Avoti: ME

iznītīt   apv.

1. Nītījot izveidot (rakstu audumam).

Avoti: ĒiV

iznižģēt   apv.

1. Notraipīt, niekojoties izlietot.

2. Izmežģīt.

Avoti: ME

iznižģēties   apv.

1. Pamatīgi notraipīties.

Avoti: ME, VeAT

iznokums   apv.

1. Iznākums.

Avoti: BsV

iznomāšana

1. Zemes, meža, ezera, lietas u. c. nodošana uz laiku citas personas rīcībā pret noteiktu atlīdzību.

Avoti: LEV

iznomāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Par samaksu nodot lietošanā (uz laiku).

Avoti: LLVV

iznomātājs   ek.

1. Materiālo vērtību īpašnieks vai viņu pārstāvoša institūcija, kas šīs vērtības iznomā nomniekam.

Avoti: SbV

iznūtēt   apv.

1. Izveidot gropi.

Avoti: ViV

iznūžāt   apv.

1. Izslaukt; lēni izslaukt.

Avoti: ĒiV

iznūžāties   apv.

1. Lēni, tūļīgi izstaigāties; lēni, tūļīgi iziet, izbraukt; iztūļāties.

Avoti: ĒiV, ViV

iznužģināt   apv.

1. Izokšķerēt, izmeklēt vislabāko.

Avoti: ME

izņagāt   apv.

1. Izņakāt.

2. Izmīdīt (1).

Avoti: EH

izņakāt   sar.

1. Izokšķerēt, izmeklēt (vislabāko no ēdamā).

Avoti: Sin

izņammāt   apv.

1. Izēst (sarunā ar bērniem).

Avoti: ViV

izņammāties   apv.

1. Izēsties (sarunā ar bērniem).

Avoti: ViV

izņārbāties   apv.

1. Izplūkāties, šķiedroties.

Avoti: EH

izņargoties   apv.

1. Izsmieties.

Avoti: EH

izņaudēt   -ņaudu, -ņaudi, -ņaud, pag. -ņaudēju.

1. trans.; parasti 3. pers. Ņaudot radīt (skaņas).

2. trans.; sar.; niev. Žēlā balsī izlūgt (1).

Avoti: LLVV

izņaudēties   -ņaudos, -ņaudies, -ņaudas, pag. -ņaudējos; refl.

1. parasti 3. pers. Ilgāku laiku, daudz ņaudēt.

2. sar.; niev. Ilgāku laiku, daudz žēlā balsī lūgties; ilgāku laiku, daudz gausties.

Avoti: LLVV

izņaukstēties   apv.

1. Ilgāku laiku radīt (pasmalkas) aprautas skaņas (piemēram, žagojoties).

Avoti: ĒiV

izņaukšēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz gausties, arī raudāt, vaidēt; izvaimanāties, izčinkstēties.

Avoti: ViV

izņegāt   apv.

1. Izņakāt.

Avoti: EH

izņēgāt   apv.

1. Izņakāt, izņerbināt, iznagāt.

2. Nekārtīgi sasviest (drēbes).

Avoti: EH

izņēkšēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz gausties, arī raudāt, vaidēt; izvaimanāties, izčinkstēties.

Avoti: ViV

izņekt   apv.

1. Panīkušam, neskaistam izaugt (par koku).

Avoti: EH

izņēmējs   apv.

1. Bēru runas teicējs.

Avoti: ME

izņemmāt   apv.

1. Izēst (bērnu runā).

Avoti: EH

izņemot

1. Divd. --> izņemt.

2. apst. Neiekļaujot (kādā kopumā, daudzumā), nerunājot, nedomājot (par ko).

Avoti: LLVV

izņemšana   jur.

1. Patstāvīga procesuāla izmeklēšanas darbība, kuras mērķis ir atrast un izņemt nodarījuma rīkus, noziedzīgā kārtā iegūtas vērtības un citus priekšmetus un dokumentus, kuriem var būt nozīme lietas izmeklēšanā.

Avoti: JtV

izņemt   -ņemu, -ņem, -ņem, pag. -ņēmu; trans.

1. Ņemot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml).

2. Panākt, ka neatrodas vairs līdzšinējā vietā (piemēram, izlaužot, izceļot, izvelkot).

Izņemt traipu— iztīrīt traipu.

3. Atdalīt (svešķermeni) no organisma (parasti operējot).

4. Pārtraukt (kāda aizbilstama vai aprūpējama cilvēka) atrašanos (kādā iestādē).

5. Pakāpeniski izanalizēt un izskaidrot (mācību vielu).

Avoti: LLVV

izņemties   -ņemos, -ņemies, -ņemas, pag. -ņēmos; refl.; sar.

1. Nopūlēties (ko panākt, parasti veltīgi).

2. Ilgāku laiku izturēties nesavaldīgi.

Avoti: LLVV

izņēmums   -a, v.

1. Tas, kas atšķiras no citiem līdzīgiem, tas, kas nepakļaujas vispārējai likumībai.

(Visi) bez izņēmuma— pilnīgi visi.

Avoti: LLVV

izņerbināt   apv.

1. Vairāk izrakņāt ēdienu nekā apēst.

Avoti: EH

izņergāt   sar.

1. Izņakāt.

2. Izniekot.

Avoti: EH, Sin

izņerkšēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz paklusi, nemierīgi urkšķēt, ņurdēt (par dzīvniekiem).

Avoti: ViV

izņeukšēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz gausties, arī raudāt, vaidēt; izvaimanāties, izčinkstēties.

Avoti: ViV

izņīcināt   apv.

1. Iznīcināt.

Avoti: EH

izņidrēt   apv.

1. Izpūt.

Avoti: ME

izņīdrēt   apv.

1. Kļūt novalkātam, nodilt.

Avoti: ME

izņīkt   apv.

1. Iznīkt.

Avoti: EH

izņirbēt   apv.

1. Īslaicīgi ņirbēt, izstarot ņirbošu gaismu.

Avoti: ME

izņirgāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Asi izsmiet, izzobot.

Avoti: LLVV

izņirgāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ņirgāties.

Avoti: LLVV

izņirgt   -ņirdzu, -ņirdz, -ņirdz, pag. -ņirdzu; trans.; sar.

1. Ņirdzīgi izsmiet.

Avoti: LLVV

izņirgties   -ņirdzos, -ņirdzies, -ņirdzas, pag. -ņirdzos; refl.; sar.

1. Izņirgāties.

Avoti: LLVV

izņogāt   apv.

1. Izņakāt.

Avoti: EH

izņogāt   apv.

1. Izņukāt (1).

Avoti: EH

izņozgāt   apv.

1. Izņogāt 1.

Avoti: EH

izņūcīt   apv.

1. Burzot (grūstot) nomocīt.

Avoti: EH

izņūcīties   apv.

1. Izberzties.

Avoti: EH

izņukāt   apv.

1. Pietiekami saburzīt, paspaidīt.

2. Krietni pacienāt ar sitieniem pa sāniem.

3. Saņurdzīt.

4. Nekārtīgi griežot sarobot.

Avoti: EH

izņukt   apv.

1. Ļengani izjukt, atvērties, sadalīties.

Avoti: EH

izņumdzīt   apv.

1. Pietiekami saburzīt, paspaidīt.

Avoti: EH

izņungāt   apv.

1. Ar neasu nazi izgriezt, izkastrēt.

Avoti: EH

izņūņīt   apv.

1. Rūpīgi izgriezt.

Avoti: EH

izņurcīt   apv.

1. Saburzīt.

Avoti: EH

izņurdēt   apv.

1. Neskaidrā ņurdošā balsī izprasīt, izlūgties.

2. Radīt ņurdošas neskaidras skaņas.

Avoti: ME

izņurdēties   -ņurdos, -ņurdies, -ņurdas, pag. -ņurdējos; refl.

1. parasti 3. pers. Ilgāku laiku, daudz ņurdēt.

2. sar. Ilgāku laiku, daudz neapmierināti runāt.

Avoti: LLVV

izņurdzīt   apv.

1. Izņukāt (1).

Avoti: EH

izņurgt   apv.

1. Snauduļot, iztikt bez izgulēšanās.

Avoti: ME

izņurīt   apv.

1. Izgriezt ar neasu nazi.

Avoti: ViV

izņurīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz griezt ar neasu nazi.

Avoti: ViV

izņurkāt   apv.

1. Nemākulīgi, nelīdzeni griežot, izbojāt, izrobot.

2. Krietni pacienāt ar sitieniem pa sāniem.

Avoti: ViV, EH

izņurkšēties   apv.

1. Izčinkstēties, izraudāties (paklusā, ņurdošā balsī).

Avoti: ViV

izņurkt   apv.

1. Snauduļot, iztikt bez izgulēšanās; izņurgt.

Avoti: ME

izo-

1. Salikteņu daļa - vienād., vienāds, līdzīgs (piem., izotops, izoglosa).

Avoti: SV99

izoadrenokorticisms   med.

1. Virsnieru garozas šūnu normāla funkcija.

Avoti: TM

izoaglutinogēns   med.

1. Aglutinīns (A vai B) eritrocītos, kas rada to aglutināciju, sajaucot ar serumu, kurā ir atbilstošais aglutinīns alfa vai beta (t. i., ar anti-A vai anti-B).

Avoti: TM

izoaloksazīns   med.

1. Aloksazīna izomērs; tā derivāti plaši izplatīti augos un dzīvnieku audos, piem., riboflavīns un dzeltenie fermenti.

Avoti: TM

izoamilacetāts

1. Etiķskābes n-amilesteris, amilacetāta izomērs, lieto par bumbieru esences sastāvdaļu.

Avoti: LPE

izoamilalkohols   novec.

1. Tehniski lietotie metīl-3-butanols-1 un optiski aktīvais metīl-2-butanols-1, kas atrodami sīveļļā.

Avoti: KV

izoamilamīns   med.

1. Ptomaīns, rauga pūšanas produkts.

Avoti: TM

izoamplitūda

1. Izolīnija, kas savieno punktus ar vienādu starpību starp kāda lieluma (temperatūras, atmosfēras spiediena u. c.) maksimālo un minimālo vērtību noteiktā laikposmā.

Avoti: ZTV

izoanafilakse   med.

1. Anafilakse, kas izraisīta ar tās pašas sugas seruma ievadīšanu, piem., ja cilvēkam ievada cilvēka serumu.

Avoti: TM

izoandrosterons   med.

1. C19H30O2, androgēns steroīds, izolēts no urīna virsnieru dziedzeru garozas audzēju gadījumos.

Avoti: TM

izoanemona

1. Izolīnija, kas savieno punktus ar vienādu vidējo vēja ātrumu; izovela.

Avoti: SV96

izoanomālija

1. Līnija, kas kartē savieno punktus ar vienādu noviržu vērtību no normālās vērtības.

Avoti: ĢmV

izoantigēns   med.

1. Antigēns dažu, bet ne visu tas pašas sugas indivīdu audos, piem., asins grupu antigēni.

Avoti: TM

izoantiviela   med.

1. Antiviela, kas savienojas ar audu antigēnu no dažiem, bet ne visiem tās pašas sugas indivīdiem.

Avoti: TM

izoatma

1. Izolīnija, kas savieno punktus ar vienāda daudzuma iztvaikojamiem.

Avoti: ZTV

izobaldriānskābe   novec.

1. Bezkrāsains šķidrums ar nepatīkamu smaku, kas ilgi turas; atrodama netīrā koka etiķī un koka spirta eļļās, kā arī baldriāna saknēs, no kurienes to arī iegūst.

Avoti: KV

izobāra   -as, s.

1. ģeogr. Līnija, kas ģeogrāfiskā kartē savieno punktus ar vienādu atmosfēras spiedienu.

2. fiz. Termodinamikā - vienāda vai pastāvīga spiediena līnija.

Avoti: LLVV, SV99

izobāri   fiz.

1. Dažādu ķīmisko elementu atomi ar vienādu masas skaitli (A), bet atšķirīgu protonu (Z) un neitronu (N) skaitu.

Avoti: ZTV

izobārisks   fiz.

1. Tāds, kam raksturīgs pastāvīgs, nemainīgs spiediens.

Izobārisks process— termodinamisks process, kas noris, nemainoties ārējam spiedienam.

Avoti: SV99, FF

izobārs   fiz.

1. Izobārisks.

Avoti: PP

izobata

1. Līnija, kas ūdenstilpju kartēs savieno punktus ar vienādu dziļumu; tā attēlo zemūdens reljefu.

Avoti: SV99

izobates   novec.

1. Līnijas ūdens kartē, kas savieno punktus ar vienādu dziļumu.

Avoti: KV

izobazes   novec.

1. Līnijas, kas savieno cietzemes punktus, kam kontinentu vertikālā svārstībā vienāds celšanās vai grimšanas ātrums; izanabazes.

Avoti: KV

Izobiļnija   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Stavropoles novadā, 39000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

izobolisms   med.

1. Motorisko nervu šķiedru tieksme reaģēt ar maksimālu uzbudinājumu uz katru virssliekšņa kairinājumu.

Avoti: TM

izoborneols   novec.

1. Borneola stereoizomers; dabā nav atrodams, bet borneolu iegūstot rodas kā blakusprodukts.

Avoti: KV

izobronta

1. Izolīnija, kas savieno punktus, kuros vienā un tai pašā mirklī dzirdēts pērkona grāviens.

2. Izolīnija, kas savieno punktus, kuros vienāds dienu skaits gadā, kad dzirdams pērkons.

Avoti: ZTV

izobulēt   apv.

1. Izmaisīt un izņemt derīgāko.

Avoti: EH

izobutanols

1. Kosmētikas sastāvdaļa (izobutilspirts, butilalkohola izomērs), šķīdinātājs, izmanto šampūnos, smaržvielās, arī kā sintētisku augļu aromātu, cigaretēs, var būt toksisks ieelpojot, var radīt ādas un gļotādas kairinājumu, dermatītu, var but toksisks nervu sistēmai.

Avoti: Zkp, LxE

izobutāns

1. Pārtikas piedeva E943b, propelents, naftas atvasinājums, dzīvniekiem kancerogēns, NIH bīstamo vielu sarakstā, neirotoksisks.

Avoti: Zkp

izobutilalkohols   novec.

1. Atrodams sīveļļā (15-23%), iegūst arī sintētiski, lieto laku rūpniecībā kā piemaisījumu šķīdinātājiem, bet tā etiķesteri izmanto augļu smaržu pagatavošanai un spridzināmās kokvilnas šķīdināšanai.

Avoti: KV

izobutilēns   ķīm.

1. Nepiesātināts ogļūdeņradis C4H10, bezkrāsas gāze; lieto organiskajā sintēze.

Avoti: ZTV

izobutilmiristāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), mīkstinātājs, izmanto kosmētikā, var veicināt piņņu veidošanos.

Avoti: Zkp

izobutilpalmiāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), mīkstinātājs, var izraisīt kontakta dermatītu.

Avoti: Zkp

izobutils   med.

1. Vienvērtīgs ogļūdeņraža radikālis.

Avoti: TM

izobutilspirts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, šķīdinātājs, izmanto šampūnos, smaržvielās, arī kā sintētisku augļu aromātu, cigaretēs, var būt toksisks ieelpojot, var radīt ādas un gļotādas kairinājumu, dermatītu, var but toksisks nervu sistēmai.

Avoti: Zkp

izocelobioze   med.

1. Disaharīds, celulozes hidrolīzes produkts.

Avoti: TM

izocelulārs   med.

1. Sastāvošs no vienāda lieluma vai rakstura šūnām.

Avoti: TM

izochronisks   novec.

1. Vienāda ilguma, vienāda laika sprīža norise.

Avoti: LV93

izochrons   novec.

1. Vienāda ilguma, vienāda laika sprīža norise.

Avoti: LV93

izocianāti   ķīm.

1. Organiskas vielas, kuru sastāvā ietilpst viena vai vairākas funkcionālas grupas -N=C=O, svarīgas izejvielas poliuretānu ražošanai.

Avoti: ZTV

izocianīdi

1. Ciānūdeņražskābes atvasinājumi, nitrītu struktūrizomēri; izonitrili.

Avoti: LPE

izocitolizīns   med.

1. Citolizīns, kas šķīdina citu tās pašas sugas dzīvnieku šūnas.

Avoti: TM

izocitotoksīns   med.

1. Citotoksīns, kas ir toksisks tās pašas sugas dzīvnieku homologām šūnām.

Avoti: TM

izocitoze   med.

1. Šūnu, sevišķi eritrocītu vienāds lielums.

Avoti: TM

izocitronskābe   med.

1. Starpprodukts Krebsa trikarbonskābju ciklā ar kura starpniecību notiek ogļhidrātu, tauku un olbaltumu vielu maiņa.

Avoti: TM

izodaktilisms   med.

1. Roku vai kāju pirkstu vienādība garumā.

Avoti: TM

izodensa

1. Līnija, kas kartē savieno punktus ar vienādu iedzīvotāju blīvuma rādītāju.

Avoti: ĢmV

izoderēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izklāt ar oderi (apģērba gabala) iekšpusi.

2. tehn. Izklāt ar oderējumu (piemēram, metalurģiskās krāsns, cauruļvada) iekšpusi.

3. apv. Apsist, noklāt (telpas iekšpusi ar dēļiem) un apmest.

4. apv. Sakost (vairākās vietās).

Avoti: LLVV, ViV

izodiagnoze   med.

1. Diagnozes noteikšana, ievadot slimnieka asinis dzīvniekam, kas uzņēmīgs pret varbūtējo infekciju.

Avoti: TM

izodiametrisks

1. mat. Tāds, kam ir vienādi diametri vai asis.

2. biol. Tāds, kam ir līdzīgi diametri, piem., šūna, kuras garums, platums un augstums ir vienādi vai gandrīz vienādi.

Avoti: SV99

izodinama

1. Kartē novilkta līnija, kas savieno Zemes punktus ar vienādu magnētiskā lauka intensitāti.

Avoti: SV99

izodinamija   med.

1. Likums, pēc kura dažādas uzturvielas var enerģētiskā ziņā aizvietot cita citu.

Avoti: TM

izodinamisks   med.

1. Vienādi vērtīgs; kam ir vai kas rada enerģiju vienādos daudzumos, piem., 1 g tauku ir izodinamisks 2,27 g ogļhidrātu vai proteīnu.

Avoti: TM

izodontisks   med.

1. Tāds, kam ir vienāda lieluma un formas zobi.

Avoti: TM

izodroms

1. Automātiskā regulatora elements vai ierīce, ar ko nodrošina elastīgu atgriezenisko saiti.

Avoti: LPE

izodrosoterma

1. Līnija, kas ģeogrāfiskajā kartē savieno vietas ar vienādu rasas punktu jeb temperatūru, kurā tvaiki sāk kondensēties.

Avoti: MetV

izoelektrisks   med.

1. Tāds, kam ir vienādi elektriskie potenciāli.

Avoti: TM

izoenerģētisks   med.

1. Tāds, kas attīsta vienādu spēku, vienādi aktīvs.

Avoti: TM

izoeugenols   novec.

1. Eugenola izomērs, atrodams muskateļļā un ilang-ilangeļļā, lieto parfimērijā neļķu smaržu kompozīcijās.

Avoti: KV

izofāzes

1. Saules aptumsuma izofāzes - maksimālās aptumsuma fāzes vienādu vērtību izolīnijas.

Avoti: SV99

izofēna

1. Izolīnija, kas savieno punktus, kuros vienlaikus ir iestājusies kāda ar dzīvo dabu saistīta parādība.

Avoti: ZTV

izofēnisks   med.

1. Attiecīgs uz atšķirīgiem gēniem, kas rada vienādus fenotipiskos efektus.

Avoti: TM

izofermenti

1. Molekulāras fermenta formas (izoformas), kas katalizē vienu un to pašu ķīmisko reakciju, bet atšķiras pēc izvietojuma šūnā un fizikālķīmiskajām īpašībām.

Avoti: LPE

izoforija   med.

1. Acu atrašanās vienā horizontālā plāksnē, kad nav ne hipoforijas, ne hiperforijas.

Avoti: TM

izogametas

1. Morfoloģiski vienādas vīrišķās un sievišķās gametas.

Avoti: LD

izogāmija   -as, s.; parasti vsk.

1. bot. Zemāko augu un vienšūnas organismu dzimumvairošanās veids - divu morfoloģiski vienādu, bet fizioloģiski un bioķīmiski atšķirīgu gametu (dzimumšūnu) saplūšana.

2. biol. Tāda tipa apaugļošanās, kurā saplūst dizvas pēc ārējā izskata un lieluma vienādas gamētas.

3. jur. Laulību paraža vai norma, saskaņā ar kuru abiem laulājamiem jābūt ar vienādu statusu.

Avoti: LLVV, ĢT, JtV

izogenerāti

1. Brūnaļģu nodalījuma klase ("Isogeneratophyceae"), apvieno makroskopiskas, dažkārt tikai dažus centimetrus garas pavedienveida vai lapveida brūnaļģes, kas aug jūrās, retumis saldūdeņos, piestiprinājušās pie substrāta.

Avoti: LD

izogeotenna   novec.

1. Līnija, kas savieno zemes virsū visas vietas, kur zināmā dziļumā zemes siltums ir vienāds.

Avoti: SV33

izoglēt   apv.

1. Pārogļoties.

Avoti: ME

izoglīties   apv.

1. Sadegt.

Avoti: EH

izoglosa   -as, s.

1. Līnija, kas kartē rāda valodas parādības izplatību.

Avoti: LLVV

izogona

1. Līnija, kas ģeogrāfiskā kartē savieno punktus ar vienādu magnētisko deklināciju.

2. Līnija, kas savieno punktus ar vienādu vēja virzienu.

Avoti: SV99

izogone   novec.

1. Izogona.

Avoti: LME

izogonisks   novec.

1. Vienādstūrains.

Avoti: KV

izogons   novec.

1. Vienādstūris, daudzstūris ar vienādiem leņķiem un malām.

Avoti: KV

izogot   apv.

1. Nolasīt (daudzas vai visas) ogas (kādā platībā).

Avoti: ĒiV

izogoties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ogot.

Avoti: ĒiV

izogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Precīza (rakstu zīmju, rokrakstu, manuskriptu, attēlu) atveidošana litogrāfijā.

2. novec. Paņēmiens vecu nobālējušu iespiestu darbu atjaunošanai.

Avoti: LLVV, SV33

izogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar izogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

izoģenēze   med.

1. Vienāda morfoloģiskā attīstība.

Avoti: TM

izoģeoterma

1. Izolīnija, kas savieno Zemes garozas punktus ar vienādu temperatūru.

Avoti: ZTV

izohaimaglūtīni   novec.

1. Īpatnējas vielas asinīs, kas sarecina (aglūtinē) sarkanos asins ķermenīšus.

Avoti: KV

izohalīna

1. Izolīnija, kas savieno punktus ar vienādi sāļu ūdeni.

Avoti: ZTV

izohasma

1. Izolīnija, kas savieno punktus ar vienādu ziemeļblāzmas atkārtojamību.

Avoti: ZTV

izohela

1. Līnija, kas ģeogrāfiskajā kartē savieno vietas ar vienādu saules spīdēšanas ilgumu.

Avoti: MetV

izohēlija

1. Fotokopēšanas metode, ar kuru iegūst pēc optiskā blīvuma (toņiem) dažās laukumu grupās sadalītu monohromo attēlu.

2. Ar šādu metodi iegūts fotoattēls.

Avoti: ZTV

izohemaglutinācija   med.

1. Eritrocītu aglutinācija, tiem pievienojot tās pašas sugas cita indivīda asinis.

Avoti: TM

izohemaglutinīns   med.

1. Aglutinīns, kas aglutinē tās pašas sugas cita indivīda eritrocītus.

Avoti: TM

izohemolīze   med.

1. Eritrocītu līze, ievadot tās pašas sugas cita indivīda serumu.

Avoti: TM

izohidrēmija   med.

1. Normāls, pastāvīgs ūdens daudzums asinīs.

Avoti: TM

izohiēta

1. Izolīnija, kas savieno punktus ar vienādu nokrišņu daudzumu noteiktā laika posmā (diennaktī, mēnesī, gadā), vai arī punktus, kuros daudzus gadus pēc kārtas ir vienāds nokrišņu daudzums mēnesī vai gadā.

Avoti: MetV

izohimena   novec.

1. Līnija, kas savieno zemes virsū visas vietas, kur vienāds ziemas siltums.

Avoti: SV33

izohinolīns

1. Heterociklisks savienojums, bezkrāsaini kristāli vai šķidrums ar rūgtenu smaržu, kušanas temperatūra 23 C; izmanto par izejvielu bioloģiski aktīvu savienojumu sintēzei.

Avoti: LPE

izohiona

1. Izolīnija, kas savieno punktus ar vienādu sniega līnijas atrašanās augstumu.

Avoti: ZTV

izohipercitoze   med.

1. Leikocītu kopīgā skaita pavairošanās, pastāvot polimorfonukleāro leikocītu normālām proporcijām.

Avoti: TM

izohipocitoze   med.

1. Leikocītu kopīgā skaita samazināšanās, pastāvot polimorfonukleāro leikocītu normālām proporcijām.

Avoti: TM

izohipsa

1. Horizontāle.

Avoti: SV99

izohipses   novec.

1. Līnijas reljefa kartē, kas savieno punktus ar vienādu augstumu virs jūras līmeņa.

Avoti: KV

izohista   novec.

1. Līnija, kas savieno zemes virsū visas vietas, kur vienāds lietus daudzums nolīst.

Avoti: SV33

izoholesterīns   med.

1. Holesterīna izomērs, atrodams lanolīnā.

Avoti: TM

izohora

1. Līnija, kas grafiski attēlo procesu, kurā tilpums paliek nemainīgs.

Avoti: SV99

izohorisks

1. Tāds, kam raksturīgs nemainīgs, vienāds tilpums.

Izohorisks process— process, kurā tilpums paliek nemainīgs.

Avoti: SV99

izohors

1. Tāds, kam raksturīgs nemainīgs, vienāds tilpums.

Izohors process— izohorisks process.

Avoti: SV99, FF

izohrizīdas

1. Zeltaino aļģu nodalījuma dzimta ("Isohrysidiaceae"), brīvi peldošas vai pie substrāta piestiprinātas vienšūnas, retāk koloniju aļģes, 10 ģ., Latvijā konstatētas 3 ģ.

Avoti: LD

izohromasija   novec.

1. Apzīmējums zināmu gaismjūtīgu kārtu īpašībai, būt vienādi jūtīgām pret visām spektra daļām.

Avoti: KV

izohromata   novec.

1. Līnija, kas grafiski attēlo sakarību starp melna ķermeņa radiācijas intensitāti un temperatūru (dotam viļņa garumam).

Avoti: KV

izohromatisks

1. Vienādi jutīgi pret dažādām redzamās gaismas spektra daļām.

Avoti: SV69

izohromatofils   med.

1. Tāds, kas krāsojas ar vienādām krāsvielām.

Avoti: TM

izohromfirniss   novec.

1. Firniss, ko lieto eļļas gleznu pārklāšanai.

Avoti: KV

izohromosoma   med.

1. Aberativa hromosoma ar diviem morfoloģiski un ģenētiski identiskiem pleciem, kura veidojusies nepareizas centromēras dalīšanās gadījumā.

Avoti: MSV

izohroms   med.

1. Vienas krāsas, vienādi krāsots, piem., eritrocīti.

Avoti: TM

izohrona

1. Izolīnija, kas savieno punktus, kuros vienlaikus iestājas kāda meteoroloģiska parādība.

Avoti: LLVV

izohronija   med.

1. Sakrišana laikā; muskuļa un nerva hronaksijas vienādība, kas noteic nerva impulsa pārraidi uz muskuli.

Avoti: TM

izohronisks   novec.

1. Kas velkas vienlīdz ilgu laiku; izohrons.

Avoti: KV

izohronisms

1. Vienāds ilgums.

2. Panta iedalījums ritmiskās daļās, kuru izrunāšanai vajadzīgs vienāds laiks, piem., antīkajā versifikācijā.

Avoti: SV69

izohrons   novec.

1. Kas velkas vienlīdz ilgu laiku.

Avoti: KV

izoikonija   med.

1. Attēlu vienādība abās tīklenēs.

Avoti: TM

izoimunizācija   med.

1. Antivielu rašanās pret tās pašas sugas cita indivīda antigēnu, piem., pretrēzus serums rodas, pārlejot rēzuspozitīvas asinis rēzusnegatīvam indivīdam, kā arī rēzusnegatīvai sievietei, kam ir grūtniecība ar rēzuspozitīvu augli.

Avoti: MSV

izojonija   med.

1. Attiecību pastāvība starp nātrija, kālija un kalcija joniem asins plazmā (25:1:1).

Avoti: TM

izokefālija

1. Kompozicionāls paņēmiens tēlotājmākslā: daudzfigūru kompozīcijā visu figūru galvas novietotas vienādā augstumā neatkarīgi no figūru lieluma un pozas; īpaši raksturīga antīkajai un Bizantijas mākslai.

Avoti: SV99

izoklīna

1. Līnija, kas ģeogrāfiskā kartē savieno punktus ar vienādu magnētisko inklināciju.

Avoti: SV99

izoklināls

1. Vienādi slīps, vienādi noliekts.

Avoti: SV96

izokolons

1. Retoriska figūra - teikuma daļu izvietojums vienādā kārtībā, pilnīgs paralēlisms.

Avoti: SV69

izokontas   novec.

1. Augi, dažas zaļaļģes ar vienāda lieluma skropstiņām.

Avoti: KV

izokorija   med.

1. Abu zīlīšu platuma un formas vienādība.

Avoti: TM

izokorrelāta   novec.

1. Līnija, kas ģeogrāfiskā kartē savieno vietas ar vienādu korrelācijas koeficientu.

Avoti: KV

izokstīt   apv.

1. Izokšķerēt.

Avoti: Sin, ME

izokšēt   apv.

1. Izokšķerēt.

Avoti: EH

izokšķerēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; niev.

1. Sīki, rūpīgi pārmeklēt, izmeklēt (ko).

Avoti: LLVV

izokšķerēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos.

1. Refl. --> izokšķerēt.

Avoti: LLVV

izokšņāt   apv.

1. Izokšķerēt.

Avoti: ME

izol.   saīs.

1. Izolēts, -a (~ telpa).

Avoti: i2

Izola   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Izpla"), Slovēnijas piejūras reģionā, 11200 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Izola del Grāna Saso d'Itāljia - pilsēta Itālijā ("Isola del Gran Sasso d'Italia"), Abruco reģiona Terāmo provincē, 4800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Izola del Liri - pilsēta Itālijā ("Isola del Liri"), Lacio reģiona Frozinones provincē, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Izola delle Femmine - pilsēta Itālijā ("Isola delle Femmine "), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 7200 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Izola di Kapo Ricuto - pilsēta Itālijā ("Isola di Capo Rizzuto"), Kalabrijas reģiona Krotones provincē, 16500 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Izola Vičentīna - pilsēta Itālijā ("Isola Vicentina"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 9900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

izolācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, process --> izolēt.

2. Līdzekļi un pasākumi, ar kuriem būvkonstrukcijas, un ēkas, kā arī iekārtas, aparātus u. tml. aizsargā pret nevēlamiem fizikāliem, ķīmiskiem faktoriem (ūdeni, siltumu, aukstumu, trokšņiem u. c.).

Elektriskā izolācija— elektriskās strāvas nevadītājs (dielektriķis, izolators), ar ko vadītājs norobežots no apkārtējiem priekšmetiem.

Izolācijas lente— ar līpošu izolējoša materiāla kārtu pārklāta auduma vai sintētiska materiāla lente, ko lieto elektromontāžas darbos un sadzīvē.

3. Nošķiršana, savrup novietošana, karantīna.

4. med. Baktēriju tīrkultūras izaudzēšana no infekcioza materiāla.

5. biol. Parādība, kad starp vienas sugas organismu atsevišķām populācijām pilnīgi vai daļēji trūkst gēnu apmaiņas.

Bioloģiskā izolācija— tāda izolācija, kurā gēnu apmaiņu traucē ģenētiskie faktori.

Ģeogrāfiskā izolācija— tāda izolācija, kurā gēnu apmaiņu traucē ģeogrāfiskās barjeras.

Avoti: LLVV, MSV, ĢT

izolacionisms

1. ASV deklarētā ārpolitiskā orientācija (no 18. gs. beigām) uz neiejaukšanos Eiropas lietās un militāros konfliktos ārpus Amerikas; pēc 2. pasaules kara ASV no šās orientācijas atteicās; vispārināti - savrupība politikā.

Avoti: SV99

izolators   -a, v.

1. Detaļa, ierīce, viela, kas neļauj enerģijai vai vielai aizplūst uz ārieni vai ieplūst no ārienes.

2. Telpa, kura norobežota no pārējām telpām un kurā novieto cilvēkus (piemēram, slimniekus), kas nedrīkst nonākt kontaktā ar citiem.

Avoti: LLVV

Izolde   mit.

1. Rietumeiropas mitoloģiski episkajā tradīcijā Tristana iemīļotā un karaļa Marka sieva.

Avoti: Mit

izoleicīns   ķīm.

1. Neaizstājama aminoskābe; ir gandrīz visās olbaltumvielās.

Avoti: ZTV

izolējošs

1. Izolējošās valodas - valodas, kurās vārdi parasti sastāv no vienas vai vairākām vienzilbes saknēm.

Avoti: LPE

izolekts   val.

1. Lingvistiskā varietāte, piemēram, ģimenes vai citas nelielas grupas valoda, kas no citas varietātes atšķiras minimāli.

Avoti: VsV

izolene   žarg.

1. Izolācijas lente.

Avoti: SLG

izolēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Norobežot, atdalīt (piemēram, ierīci, celtni) tā, lai neļautu enerģijai vai vielai izplūst uz ārieni vai ieplūst no ārienes; norobežot no apkārtējās vides.

2. Norobežot (cilvēku) atsevišķi, nepieļaut saskari ar apkārtējo vidi, ar apkārtējiem cilvēkiem.

Avoti: LLVV

izolētājstienis   tehn.

1. Izolējošs darbarīks, kas izgatavots no izolācijas materiāla caurules un/vai stieņa ar darba uzgali.

Avoti: EepV

izolētājuzliktnis   tehn.

1. Izolācijas materiāla uzliktnis, kas paredzēts spriegumam pieslēgtu vai zemētu elektroietaises daļu nosegšanai, lai izvairītos no nejaušas personāla pieskaršanās šīm daļām.

Avoti: EepV

izolētība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis --> izolēt (2).

Avoti: LLVV

izolēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos.

1. Refl. --> izolēt (2); nošķirties, norobežoties, atdalīties.

Avoti: LLVV

izolēts   med.

1. Vientulīgs, atšķirts.

Avoti: TM

izoleucīns   med.

1. Metīl-etīl-aminopropionskābe, viens no proteīnu noārdīšanas produktiem.

Avoti: KV

izolīnija   -as, s.; ģeogr.

1. Līnija, kas ģeogrāfiskā kartē savieno punktus ar vienādām kādas parādības vērtībām.

Avoti: LLVV

izolīt   apv.

1. Ātri, veikli rīkojoties, paveikt ko (piemēram, saimniecības darbus).

2. Izņemt, izlobīt (riekstus no čemuriem).

3. Pārgriezt, izbolīt.

4. Pēc sirds patikas izstaigāt.

5. Ar mājas darbiem pietiekoši nogurt.

Avoti: ĒiV, ViV, ME, EH

izolīties   apv.

1. Ātri, veikli paveikt, izdarīt (ko); izrīkoties, izkārtoties (piemēram, ar saimniecības darbiem).

2. Izlobīties (no čemuriem) - par riekstiem.

Avoti: ĒiV, ViV

izolizergīnskābe   med.

1. Viens no melno graudu alkaloīdu hidrolītiskiem šķelproduktiem.

Avoti: TM

izologs   med.

1. Ķīmiski savienojumi, līdzīgi struktūras un īpašību ziņā, bet atšķirīgi ar vienas un tās pašas periodiskās grupas elementiem, piem., HCl un HBr.

2. Ar vienādu genotipu.

Avoti: TM

izols

1. Hidroizolācijas ruļļmateriāls, kas izgatavots no gumijas un bitumena, pievienojot plastifikatorus un antiseptiķus; bioloģiski noturīgs, salizturīgs, elastīgs.

Avoti: ZTV

izomalts   med.

1. Viens no cukura aizstājējiem, kas zarnās šķeļas nepilnīgi un tādēļ arī uzsūcas lēnāk nekā cukurs un tikai daļēji - ne vairāk kā 60%; pārtikas piedeva E953, mākslīgs saldinātājs, biezinātājs, uzskata par nekaitīgu lietošanai pārtikā, var radīt kuņģa kairinājumu.

Avoti: VE, Zkp

izomastigoti   med.

1. Vicaiņi, kuriem ir 2 vai 4 vienādas viciņas priekšgalā.

Avoti: TM

izomerāzes   ķīm.

1. Fermenti, kas katalīze dažu organisko vielu grupu iekšmolekulārās pārneses reakcijas.

Avoti: ZTV

izomēri   -u, vsk. izomērs, -a, v.

1. fiz. Viena un tā paša ķīmiskā elementa atomu kodolu paveidi, kas atšķiras ar dažādiem pussabrukšanas periodiem.

2. ķīm. Ķīmiski savienojumi, kuriem ir vienāds sastāvs un molekulmasa, bet dažāda uzbūve.

Avoti: LLVV

izomērija   -as, s.; parasti vsk.

1. fiz. Parādība, kad kādam radioaktīvam elementam ir vairāki atomu kodolu paveidi ar dažādiem pussabrukšanas periodiem.

2. ķīm. Ķīmisku savienojumu pastāvēšana, kuriem ir vienāds sastāvs un molekulmasa, bet dažādas ķīmiskās un fizikālās īpašības.

Avoti: LLVV

izomerizācija   ķīm.

1. Vielas pārvēršanās par savu izomēru.

Avoti: ZTV

izometabola   novec.

1. Vienādas gaisa spiediena interdiurnās maiņas līnija.

Avoti: KV

izometrija

1. Topoloģijā - savstarpēji viennozīmīgs attēlojums starp 2 metriskām telpām, kas saglabā attālumus.

Izometrijas treniņš— treniņa metode, kad muskuļi tiek sasprindzināti ļoti īsu laiku.

Avoti: EV

izometrisks

1. ģeol. Ieapaļš, pretstatā garenstieptam, lineāram.

2. Tāds, kam vienāds lielums, diametrs.

Izometriskie vingrojumi— vingrojumi, kuros muskuļiem liek darboties vienam pret otru vai pret nekustīgu virsmu.

Izometriska kontrakcija— muskuļa savilkšanās veids, kurā mainās spraiguma stāvoklis, bet nemainās muskuļa garums.

Avoti: SV96, TM

izometropija   med.

1. Vienāda refrakcija abās acīs.

Avoti: TM

izomorfisks

1. Formas ziņā līdzīgs.

Avoti: SV08

izomorfisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Struktūras vienādība, līdzība pēc formas (divām vai vairākām sistēmām).

2. ķīm. Vienādas uzbūves kristālu vai jauktu kristālu veidošanās no līdzīgām ķīmiskām vielām.

3. Pieņēmums par fizioloģisko un psiholoģisko norišu pilnīgu savstarpēju atbilstību.

Avoti: LLVV, PsA

izomorfs

1. Formas ziņā līdzīgs.

Avoti: SV99

izonefa

1. Līnija, kas ģeogrāfiskā kartē savieno vietas ar vienādu mākoņu daudzumu.

Avoti: SV69

izonefrotoksīns   med.

1. Nefrotoksīns, kas ietekmē tās pašas sugas citu dzīvnieku šūnas.

Avoti: TM

izoniazīds   ķīm.

1. Piridīna atvasinājums, viens no pirmajiem sintētiskajiem medikamentiem, ar ko ārstēja tuberkulozi.

Avoti: ZTV

izonitrili

1. Ciānūdeņražskābes atvasinājumi, nitrītu struktūrizomēri; izocianīdi.

Avoti: LPE

izonomija   novec.

1. Likumu vienlīdzība.

Avoti: KV

izonormocitoze   med.

1. Normāls leikocītu daudzums un normālas leikocītu formas asinīs.

Avoti: TM

izooktāns   ķīm.

1. Alifātiskais ogļūdeņradis C8H18, viens no oktāna izomēriem, standartviela benzīna oktānskaitļa noteikšanai; i-a oktānskaitli pieņem par 100.

Avoti: ZTV

izo-onkotisks   med.

1. Tāds, kam ir vienāds optiskais spiediens.

Avoti: TM

izoosmotisks   med.

1. Ar vienādu osmotisko spiedienu.

Avoti: TM

izopahitas

1. Līnijas kartē, kas savieno punktus ar vienādu iežu slāņu biezumu.

Avoti: ZTV

izoparafīns

1. C13-14 izoparafīns - kosmētikas sastāvdaļa, šķīdinātājs, izmanto mitrinātājos, ziepēs, skūšanas līdzekļos, sauļošanās aizsarglīdzekļos, tīru parafīnu uzskata par nekaitīgu ādai, bet piemaisījumi var izraisīt ekzēmu vai kairinājumu.

Avoti: Zkp

izopātija   med.

1. Ārstēšanas paņēmiens, zināmu slimību ārstēšanai lietot pašās šais slimībās izveidojušos vielu maiņas produktus.

Avoti: KV

izoperēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Operējot izņemt (kādu organisma daļu, arī patoloģisku veidojumu organismā).

Avoti: LLVV

izoperimetrisks

1. Raksturlielums līknei, kurai kāds no tās atkarīgajiem lielumiem (līknes ierobežotais laukums, līknes smaguma centra augstums u. tml.) ir ar vislielāko (vai vismazāko) iespējamo vērtību starp visām noteiktas klases līknēm, kurām ir vienāds garums (perimetrs).

Avoti: SV69

izopes   apv.

1. Ārstniecības izops ("Hyssopus officinalis").

Avoti: Aug2

izopiesta

1. Izobāra - līnija, kas ģeogrāfiskā kartē savieno punktus ar vienādu atmosfēras spiedienu.

Avoti: SV69

izopija   med.

1. Abu acu redzes asuma vienādība.

Avoti: TM

izopleta

1. Līnija, kas ģeogrāfiskajā kartē savieno vietas ar vienādu divu mainīgo funkcijas vērtību.

Avoti: MetV

izopleurons   novec.

1. Vienādmalu figūra.

Avoti: KV

izopodi   novec.

1. Vēžu kārta, vienādkāju vēži.

Avoti: KV

izopolihromija

1. Fotokopēšanas metode, ar kuru polihromu fotoattēla sadala nedaudzos konkrētas krāsas laukumos.

Avoti: ZTV

izopolītisks   novec.

1. Ar vienādām pilsoņu tiesībām.

Avoti: KV

izopotence   novec.

1. Vispārhomologo ķermeņa daļu spējas vienai otru morfoloģiski atvietot.

Avoti: KV

izoprāls   novec.

1. Trihlorizopropilalkohols, veido caurspīdīgas prizmas ar kamparam līdzīgu smaržu; lieto kā miega līdzekli.

Avoti: KV

izoprēnkaučuki

1. Sintētiskie kaučuki, lineāri izoprēna polimēri.

Avoti: EV

izoprēns

1. Ogļūdeņradis, ko gk. izmanto kaučuka ražošanā.

Avoti: SV99

izoprocess   fiz.

1. Process, kas norit apstākļos, kad nemainās kāds no sistēmas stāvokli noteicošajiem parametriem.

Avoti: ZTV

izopropanolamīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, pH regulētājs, šķīdinātājs, izmanto kosmētiskajos krēmos, arī insekticīdos, var radīt spēcīgu ādas un acu kairinājumus, var radīt kontakta alerģiju un dermatītu, var veidot nitrozamīnus.

Avoti: Zkp

izopropanols

1. Kosmētikas sastāvdaļa (izopropilspirts, atvasināts no naftas), šķīdinātājs, putu slāpētājs, lieto kā matu krāsas skalošanas līdzekli, losjonu rokām, pēcskūšanās losjonu, nagu lakās, var radīt ādas kairinājumus, sausus un bojātus matus, var būt toksisks aknām, elpošanas orgāniem, gremošanas orgāniem, nierēm un nervu sistēmai, teratogēns.

Avoti: Zkp

izopropilalkohols   novec.

1. Dimetīlkarbinols, rodas nelielos daudzumos, cukura šķīdumiem rūgstot.

Avoti: KV

izopropilbenzantracēns   med.

1. Karcinogēns ogļūdeņradis.

Avoti: TM

izopropilizostearāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), mīkstinātājs, izmanto kā ādas kondicionētāju, ādas tīrīšanas līdzekli, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai kosmētikā, bet var radīt ādas kairinājumus, ja nav atšķaidīts, var veicināt piņņu veidošanos.

Avoti: Zkp

izopropillanolāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (dzīvnieku izcelsmes), lubrikants, mīkstinātājs, izmanto kosmētikā, ādas krēmos, lūpu krāsās, var izraisīt ādas sensibilizāciju, nekaitīgums vēl tiek pārbaudīts.

Avoti: Zkp

izopropillinoleāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt ģenētiski modificēts), mīkstinātājs, izmanto kā ādas kondicionētāju, atzīts, ka nav pietiekami daudz datu, lai varētu pamatot tā lietošanas nekaitīgumu kosmētikā.

Avoti: Zkp

izopropilmiristāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), mīkstinātājs, šķīdinātājs, izmanto iedeguma losjonos, vannas eļļās, šampūnos, losjonos rokām, dezodorantos, arī pesticīdos, var ievērojami palielināt dažu kancerogēnu absorbēšanos, var veicināt piņņu veidošanos, ietverts NIH bīstamo vielu sarakstā.

Avoti: Zkp

izopropilpalmiāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), mīkstinātājs, konservants, izmanto mitrinātājos, losjonos bērniem, odekolonos, matu kopšanas līdzekļos, arī pesticīdos, var radīt acu un ādas kairinājumus, alerģiskas reakcijas, iekļauts NIH bīstamo vielu sarakstā.

Avoti: Zkp

izopropils   med.

1. (CH3)2CH, vienvērtīgs radikālis.

Avoti: TM

izopropilspirts   ķīm.

1. Visvienkāršākais otrējais spirts CH3CH(OH)-CH3, labs šķīdinātājs.

Avoti: ZTV

izopropilstearāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), mīkstinātājs, saistviela, izmanto kā ādas kondicionētāju, arī pesticīdos, var izraisīt ādas kairinājumu un alerģiskas reakcijas.

Avoti: Zkp

izops

1. dsk. Lūpziežu dzimtas ģints ("Hyssopus"), garšaugs, 13-15 sugas, līdz 60 cm augsts puskrūms, kas aug dienvidu reģionos (Kaukāzā, Krimā, ap Vidusjūru); satur ēteriskas eļļas; garšaugs, Latvijā kā dārzbēglis vecos parkos, dārzos, ceļmalās.

Ārstniecības izops— izopu suga ("Hyssopus officinalis").

2. apv. Ārstniecības izops ("Hyssopus officinalis").

Avoti: SV99, LD, Aug2

izopters   med.

1. Līkne, kas savieno vienāda redzes asuma punktus tīklenē.

Avoti: TM

izopulegols   novec.

1. C10H18O, mākslīgi iegūstams no citronellāla, pēdējam autooksidējoties gaisā saules ietekmā, kā arī iedarbojoties uz citronellālu ar skābēm.

Avoti: KV

izorahijas   novec.

1. Līnijas jūru kartē, kas savieno punktus, kur paisums iestājas vienlaicīgi.

Avoti: KV

izorēt   apv.

1. Izsūtīt ārā, izvadīt cauri (vietai).

Avoti: ME

izoriboflavīns   med.

1. Riboflavīna izomērs, kas rada eksperimenta dzīvnieku organismā riboflavīna deficītu.

Avoti: TM

izoritma

1. Līnija, kas kartē savieno punktus ar vienādu kādas parādības vai procesa attīstības tempu.

Avoti: ĢmV

izoritmija   mūz.

1. Īpašs kompozīcijas veids, kur formveide balstās uz precīzi atkārtotām ritma figūrām.

Avoti: ML

izorkšēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz rukšķēt, urkšķēt.

Avoti: ViV

izorodeoze   med.

1. Cukurs, iegūts no cinhonas mizas.

Avoti: TM

izosafrols   novec.

1. C10H10O2, atrodams ilang-ilangeļļā, mākslīgi iegūst no safrola.

Avoti: KV

izoseista

1. Izolīnija, kas savieno punktus, kuros zemestrīce bijusi vienādi stipra.

Avoti: ZTV

izoseksuāls   med.

1. Raksturīgs tam pašam dzimumam.

Avoti: TM

izoserīns   med.

1. Serīna izomērs, beta-alanīna analogs, kavē pēdējā kā augšanas faktora iedarbību.

Avoti: TM

izoserums   med.

1. Serums, iegūts no cilvēka, kas pārcietis to pašu slimību, ar kuru slimo ārstējamais slimnieks.

Avoti: TM

izosillabisms

1. Panta vienāda uzbūve, vienāds zilbju skaits rindās.

Avoti: SV69

izospins   fiz.

1. Izotopiskais spins - jēdziens, kuru izmanto elementārdaļiņu fizikā, lai raksturotu noteikta veida elementārdaļiņas dažādo stāvokļu kopu.

Avoti: MfV

izosporas

1. Vienāda lieluma sporas (raksturīgas dažiem paparžaugiem).

Avoti: LD

izosporija

1. Vienādu sporu (izosporu) veidošanās augiem.

Avoti: ZTV

izost   -ožu, -od, -ož, pag. -odu; trans.

1. sar. Ar dažādiem (slepeniem) paņēmieniem uzzināt, izdibināt (parasti noslēpumus), iegūt (piemēram, ziņas, datus); izošņāt (1); izostīt (2).

2. parasti 3. pers.; reti. Izostīt (1).

Avoti: LLVV

izostasija   novec.

1. Līdzsvara stāvoklis zemes garozā.

Avoti: KV

izostāzija

1. Tāds Zemes garozas un mantijas stāvoklis, kur to masas ir līdzsvarā; nogulumiem uzkrājoties, atsevišķi Zemes garozas bloki grimst, bet, iežiem izskalojoties, - paceļas.

Avoti: SV99

izostearilneopentanoāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), mīkstinātājs, lieto kā acu dekoratīvo kosmētiku, tonālo krēmu, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai kosmētikā, var veicināt piņņu veidošanos.

Avoti: Zkp

izostearilpalmiāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), virsmaktīva viela, mīkstinātājs, izmanto roku krēmos, skūšanās krēmos, ziepēs, aizsargkrēmos, var būt sensibilizējoša ietekme uz cilvēkiem, kas cieš no alerģijām, var izraisīt kontakta dermatītu.

Avoti: Zkp

izostenūrija   med.

1. Pastāvīgi pazemināts un gandrīz nemainīgs urīna īpatnējais svars, novērojams nieru funkcijas insuficiences gadījumos.

Avoti: TM

izostera   novec.

1. Vienāda gaisa blīvuma līnija.

Avoti: KV

izostērisms   med.

1. Radniecība starp diviem vai vairākiem ķīmiskiem savienojumiem, kas ir izostēri; uzskata, ka tiem piemīt arī vienāda vai ļoti līdzīga farmakoloģiskā aktivitāte.

Avoti: TM

izostērs   med.

1. Ķīmisks savienojums, kas ieņem cita savienojuma vietu, kuram identiska molekulas konfigurācija; kompetitīvs inhibitors.

Avoti: TM

izosties   apv.

1. Pietiekoši ostīt, ošņāt.

Avoti: EH

izostīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. parasti 3. pers. Ostot iepazīt (ko), arī izmeklēt (par dzīvniekiem).

2. sar. Ar dažādiem (slepeniem) paņēmieniem uzzināt, izdibināt (parasti noslēpumus), iegūt (piemēram, ziņas, datus); izošņāt (1).

Avoti: LLVV

izostīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ostīt.

Avoti: ĒiV

izošķerēt   apv.

1. Izokšķerēt.

Avoti: ME

izošņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. sar. Ar dažādiem (slepeniem) paņēmieniem uzzināt, izdibināt (parasti noslēpumus), iegūt (piemēram, ziņas, datus); izostīt (2).

2. parasti 3. pers. Izostīt (1).

Avoti: LLVV

izotaha

1. Izolīnija, kas savieno punktus ar vienādu vēja, straumes u. c. ātrumu.

Avoti: ZTV

izotēls   med.

1. Uztura faktors, kas spēj aizvietot citu noteiktā diētā noteiktai sugai.

Avoti: TM

izotera

1. Līnija, kas kartē savieno vietas ar vienādu vidējo vasaras temperatūru.

Avoti: SV99

izoterma   -as, s.

1. ģeogr. Līnija, kas ģeogrāfiskā kartē savieno punktus ar vienādu temperatūru.

2. fiz. Izotermiskā procesa grafisks attēlojums kādā koordināšu plaknē.

Avoti: LLVV

izotermija   -as, s.; fiz.

1. Temperatūras pastāvīgums, ko nodrošina fizikālā un ķīmiskā termoregulācija.

Avoti: LLVV

izotermisks   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Tāds, kam ir vienāda vai pastāvīga temperatūra.

Izotermisks process— termodinamisks process, kas noris nemainīgā temperatūrā.

Avoti: LLVV, MfV

Izoti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

izotiazolinols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, izmanto kosmētikā, var izraisīt alerģiskas reakcijas un kontakta dermatītu.

Avoti: Zkp

izotipisks   med.

1. Tāds, kas pieder tam pašam tipam, tam pašam variantam.

Avoti: TM

izotoksīns   med.

1. Toksīns asinīs, kas aktīvs pret tās pašas sugas indivīdu.

Avoti: TM

izotoni

1. Dažādu ķīmisko elementu izotopi, kam ir vienāds neitronu skaits.

Avoti: SV99

izotonija

1. Sprieguma, spiediena vienādība.

Avoti: SV69

izotonisks

1. Tāds, kuram ir tāds pats spiediens kā kam citam.

Izotoniski šķīdumi— Šķīdumi, kam ir vienāds osmotiskais spiediens.

Avoti: SV99

izotopi   -u, vsk. izotops, -a, v.; fiz., ķīm.

1. Viena un tā paša ķīmiskā elementa atomu paveidi, kuriem ir vienādi kodolu elektriskie lādiņi, bet dažādi masas skaitļi.

Avoti: LLVV

izotopisks   -ais; s. -a, -ā; fiz., ķīm.

1. Saistīts ar izotopiem, tiem raksturīgs.

Izotopiskais efekts— fizikālo un ķīmisko īpašību pārmaiņas, kuras izraisa kāda ķīmiska elementa atomu aizstāšana ar citiem šī paša elementa izotopiem.

Izotopiskais spins— jēdziens, ar kuru raksturo noteikta veida elementārdaļiņas dažādo stāvokļu kopu.

Izotopiskā invariance— specifiska simetrija, kas raksturīga elementārdaļiņu stiprajai mijiedarbībai.

Izotopiskā pārbīde— atomu un molekulu spektrāllīniju pārbīde, kas rodas, ja kāda ķīmiskā elementa atomu aizstāj ar šā elementa izotopu.

Izotopiskais multiplets— līdzīgu elementārdaļiņu grupa, kuras daļiņas stiprajās mijiedarbībās izturas vienādi.

Avoti: LLVV, FF

izotopisms   novec.

1. Atsevišķu elementu atomu kodolu sastāva variantu iespējamība, kas rada masu atšķirības.

Avoti: KV

izotransplantācija   med.

1. Audu pārstādīšana no ģenētiski identiska indivīda, piem., monozigotiska dvīņa.

Avoti: MSV

izotropija   -as, s.; fiz.

1. Fizikālo īpašību neatkarība no virziena dotajā vidē.

Avoti: LLVV

izotropisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Izotrops.

Avoti: LLVV

izotrops   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Tāds, kam piemīt izotropija, tāds, kas ir saistīts ar izotropiju.

Avoti: LLVV

Izova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

izovela

1. Izoanemona - izolīnija, kas savieno punktus ar vienādu vēja vidējo ātrumu.

Avoti: ZTV

izovolēmija   med.

1. Asiņu tilpuma pastāvība.

Avoti: TM

izozoma

1. dsk. Mezglainā spožlapsenīte, plēvspārņu kārtas kukaiņu ģints, tās kāpuri iznīcina graudzāļu stiebrus, koku augļus, daudzus kultūraugus un savvaļas augus.

Avoti: SV69

izp.   saīs.

1. Izpildītājs; izpildītāja.

Avoti: i2, Wi

izpačāties   apv.

1. Ar baudu pērties, mazgāties pirtī ar lapu slotu.

Avoti: ME, VeAT

izpaicis   apv.

1. Izlepis, izlutināts.

Avoti: LE

izpaijāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz paijāt; izglaudīt.

Avoti: ĒiV

izpaijāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz paijāt.

Avoti: ĒiV

izpaikt   apv.

1. Izlept.

Avoti: LE

izpaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; apv.

1. Izmīstīt; izkulstīt.

2. apv. Krietni sapērt.

Avoti: LLVV, EH

izpakot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izsaiņot.

Avoti: LLVV

izpakot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izsaiņot.

Avoti: LLVV

izpakoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izsaiņoties.

Avoti: LLVV

izpākstēt   bērnu val.

1. Izlobīt no pāksts.

Avoti: NeV

izpakšināt   apv.

1. Izdauzīt, izklapēt, iztīrīt.

Avoti: ME

izpakulot   apv.

1. Atbrīvot no pakulām.

Avoti: ME

izpalaidņot   sar.

1. Izšķērdēt.

Avoti: Sin

izpalaidņoties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz palaidņoties.

Avoti: ME

izpalaižņoties   apv.

1. Izpalaidņoties.

Avoti: ViV

izpalīdzēt   -palīdzu, -palīdzi, -palīdz, pag. -palīdzēju; intrans.

1. Palīdzēt (parasti vienreiz).

Avoti: LLVV

izpalīdzētājs   apv.

1. Palīgs.

Avoti: Sin

izpalīdzēties   -palīdzos, -palīdzies, -palīdzas, pag. -palīdzējos; refl.

1. Palīdzēt sev.

Avoti: LLVV

izpalīdzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izpalīdzīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izpalīdzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas labprāt palīdz.

Avoti: LLVV

izpalīdzīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Izpalīdzība.

Avoti: LLVV

izpalīgs   -a, v.

1. Palīgs.

2. Cilvēks, kas norīkots samērā vienkāršu uzdevumu veikšanai.

Avoti: LLVV

izpalikt   -palieku, -paliec, -paliek, pag. -paliku; intrans.

1. parasti 3. pers. Nenotikt, nebūt (parasti par ko gaidītu, paredzētu).

2. Neierasties (tur, kur jābūt, kur gaida).

Avoti: LLVV

izpaļa   apv.

1. Tas, kas nopelts, noniecināts.

Avoti: LE

izpaļas   apv.

1. Pēlums, izsmējums; peltais priekšmets, cilvēks.

Avoti: KV

izpaļāt   apv.

1. Izbārt, pamatīgi izlamāt.

Avoti: ME

izpaļāties   apv.

1. Izkulties (1).

Avoti: EH

izpaļīgs   apv.

1. Pārmetošs, izvēlīgs.

Avoti: ME, VeAT

izpaļīt   apv.

1. Aizgādāt projām.

Avoti: EH

izpampt   apv.

1. Piebriest, sabriest; samirkstot izblīst.

Avoti: ĒiV

izpangāt   apv.

1. Izbārt.

Avoti: EH

izpānīgs   apv.

1. Nopēlošs, izvēlīgs, iedomīgs.

Avoti: ME

izpāņāt   apv.

1. Pelt, paļāt, vainot, izbrāķēt.

Avoti: ME

izpāpināt   apv.

1. Izlutināt, atpūtināt.

Avoti: EH

izpara   apv.

1. Nolietota (izpērta) pirts slota; nopara.

Avoti: KV

izpārdavot   apv.

1. Pārdot vienu pēc otra (vairākus vai daudzus).

Avoti: EH

izpārdošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Process --> izpārdot.

2. Iepriekšējo sezonu preču pārdošana par pazeminātām cenām noteiktā laika posmā; preču, mantu pārdošana, likvidējot, piemēram, tirdzniecības uzņēmumu, saimniecību.

Avoti: LLVV

izpārdot   -pārdodu, -pārdod, -pārdod, pag. -pārdevu; trans.

1. Pārdot (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

izparkšķināt   apv.

1. Radīt klabošu, parkšķošu troksni.

Avoti: EH

izparnīca   apv.

1. Izpara.

Avoti: EH

izpasakoties   apv.

1. Izrunāties, izpļāpāties.

Avoti: ĒiV

izpasēt   apv.

1. Rūpējoties (par kādu), izdarīt (tam) pa prātam.

2. Izraudzīt.

Avoti: ĒiV, KnG

izpasīt   apv.

1. Labi iekopt, izstrādāt (augsni).

Avoti: KiV

izpārstīt   apv.

1. Izkaisīt.

Avoti: EH

izpašīt   apv.

1. Labi iekopt, izstrādāt (augsni).

Avoti: KiV

izpatapu   apv.

1. Pavisam klusi, lēni.

2. Iztapīgi.

Avoti: KV, ME

izpātaroties   apv.

1. Izrunāties, izbārties (izsakot pamācības, pārmetumus).

Avoti: ViV

izpaticība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Vispārināta īpašība --> izpaticīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izpaticīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kas cenšas izpatikt.

Avoti: LLVV

izpatikt   -patīku, -patīc, -patīk, pag. -patiku; intrans.

1. Izdarot vai pasakot ko patīkamu, vēlamu u. tml., iegūt (kāda) simpātijas, pieglaimoties.

Avoti: LLVV

izpaudas   apv.

1. Tenkas, baumas.

Avoti: ME

izpaudēt   apv.

1. Izpaust.

Avoti: ME

izpaudums   -a, v.

1. Rezultāts --> izpaust (1).

Avoti: LLVV

izpaunāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.; sar.

1. Izņemt (mantas, saiņus no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izpaunāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos, refl.; sar.

1. Izņemt mantas, saiņus (no kurienes, kur u. tml.); izvirzīties (no kurienes, kur u. tml., parasti kopā ar mantām, saiņiem).

Avoti: LLVV

izpaunot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Izņemt (mantas, saiņus no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izpaunoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Izņemt mantas, saiņus (no kurienes, kur u. tml.); izvirzīties (no kurienes, kur u. tml., parasti kopā ar mantām, saiņiem).

Avoti: LLVV

izpaurēties   apv.

1. Kļūt izsalkušam.

2. Būt izvēlīgam, prasīgam.

3. Izkulties no nabadzības un tikt pie mantas.

Avoti: ME

izpausīties   apv.

1. Uzpampt, aptūkt, pieaugt.

Avoti: EH

izpausme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Process, arī rezultāts --> izpaust (1), izpausties (1).

2. Process, arī rezultāts --> izpaust (3), izpausties (2).

3. Process, arī rezultāts --> izpaust (2), izpausties (3).

Avoti: LLVV

izpaust   -paužu, -paud, -pauž, pag. -paudu; trans.

1. Padarīt zināmu.

2. Atveidot, attēlot (parasti mākslas darbā, piemēram, domas, pārdzīvojumus); atklāt (4).

3. Savienojumā ar "sevi": izrādīt, parādīt (piemēram, savas spējas, talantu).

Avoti: LLVV

izpausties   parasti 3. pers., -paužas, pag. -paudās; refl.

1. Kļūt citiem uztveramam (piemēram, par psihisku stāvokli, personības, rakstura īpašību); izraisīt noteiktu izturēšanās veidu, fizioloģisku norisi.

2. Īstenoties, praktiski realizēties (par cilvēka spējām, zināšanām).

3. Tikt atveidotam, ietvertam (parasti mākslas darbā).

4. Izplatīties (par ziņu, vēsti u. tml.).

Avoti: LLVV

izpāzēt   etn.

1. Izveidot gropi guļbaļķa apakšējā malā; arī dēļu savienojumiem.

Avoti: AB1

izpazīt   -pazīstu, -pazīsti, -pazīst, pag. -pazinu; trans.

1. Dziļi, vispusīgi iepazīt (parasti cilvēku).

Avoti: LLVV

izpečāties   apv.

1. Pietiekoši pļāpāt.

Avoti: EH

izpēdāt   apv.

1. Pārvietojoties atstāt pēdu nospiedumus (daudzās, visās vietās).

Avoti: KiV

izpēdot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izmīdīt, atstājot pēdu nospiedumus.

Avoti: LLVV

izpeicība   apv.

1. Ieradums palutināt sevi.

Avoti: EH

izpeicis   apv.

1. Izlutināts.

Avoti: NeV

izpeikstēt   apv.

1. Izkvēlot.

2. Pamazām iet bojā.

3. Kļūt nevarīgam (ilgāku laiku nestrādājot, atrodoties labos apstākļos).

Avoti: ME, MiV

izpeikt   apv.

1. Izlutināties.

Avoti: ME

izpeikt   apv.

1. Iznīkt, izputēt.

Avoti: EH

izpeinēties   apv.

1. Izpiņķēties.

Avoti: EH

izpeisēt   apv.

1. Izkārpīt, izkašņāt, izraust.

2. Izpostīt; pārmācīt.

Avoti: EH

izpeizāt   apv.

1. Izvandīt.

2. Pārmācīt.

Avoti: EH

izpeizēt   apv.

1. Izniekot, izšķērdēt, izšķiest, izputināt.

2. Izjokot, iznerrot.

3. Pārmācīt.

Avoti: MiV, ME, VeAT, EH

izpeizēties   apv.

1. Cīnīties ar sarežģītu darbu.

Avoti: EH

izpekelēt   apv.

1. Izkravāt.

Avoti: ViV

izpekelēties   apv.

1. Sakārtoties (ko saiņojot, kravājot u. tml.).

Avoti: ĒiV

izpekot   apv.

1. Iziet; izstaigāt.

Avoti: ViV

izpekoties   apv.

1. Izieties, izstaigāties.

Avoti: ViV

izpekstēt   apv.

1. Kļūt vājam, kalsnam, vārgam un miegainam.

Avoti: EH

izpēkstēt   apv.

1. Kļūt vārgam un slimam.

Avoti: EH

izpeķot   apv.

1. Izprašņāt.

Avoti: ME

izpeķoties   apv.

1. Jārēties, knakstīties.

Avoti: ME

izpelcēt   apv.

1. Izčurāties (bērnu runā).

Avoti: EH

izpelcēties   apv.

1. Izčurāties.

Avoti: ME

izpelde   apv.

1. Peldēšanās savam priekam.

Avoti: EH

izpeldēt   -peldu, -peldi, -peld, pag. -peldēju; intrans.

1. Peldot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. Pārvietojoties pa ūdeni, izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - par ūdens transportlīdzekļiem vai peldošiem priekšmetiem.

3. Līganā, slīdošā gaitā izvirzoties (piemēram, no tumsas, miglas), kļūt redzamam (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

4. reti. Izveidoties, rasties (apziņā).

Avoti: LLVV

izpeldēties   -peldos, -peldies, -peldas, pag. -peldējos; refl.

1. Peldēties un pabeigt peldēties; noskaloties, nomazgāties, iegremdējoties ūdenī.

// sar. Iekrītot ūdenī, samērcēties.

Avoti: LLVV

izpeldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka izpeldas; panākt, ka nomazgājas, iegremdējoties ūdenī.

Slapjš kā izpeldināts— pilnīgi slapjš.

Avoti: LLVV

izpeldināties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz peldināt.

Avoti: ME

izpelēt   apv.

1. Pelējot iznīkt (par augiem).

Avoti: KiV

izpelēties   apv.

1. Ilgāku laiku pelēt.

Avoti: ME

izpelnāt   apv.

1. Izplēnēt.

Avoti: EH

izpelnīt   -pelnu, -pelni, -pelna, arī -pelnīju, -pelnī, -pelnī, pag. -pelnīju; trans.

1. Nopelnīt (parasti kādu noteiktu summu).

Avoti: LLVV

izpelnīties   -pelnos, -pelnies, -pelnās, arī -pelnījos, -pelnījies, -pelnījās, pag. -pelnījos; refl.

1. trans. Paveicot, sasniedzot ko, iegūt, saņemt (uzslavu, atzinību u. tml.).

2. trans. Par nopelniem iegūt (apbalvojumu, goda nosaukumu); tikt apbalvotam.

3. niev. Izkalpoties (2).

Avoti: LLVV

izpelot   apv.

1. Izplēnēt, izkvēlot.

Avoti: ĒiV

izpeloties   apv.

1. Izplēnēt, izkvēlot.

Avoti: ĒiV

izpēloties   apv.

1. Izkvēlot.

Avoti: ME

izpelt   apv.

1. Izbārt, krietni paļāt.

Avoti: ME

izpeļas   apv.

1. Pēlums, izsmējums; peltais priekšmets, cilvēks; izpaļas.

Avoti: KV

izpeļāt   apv.

1. Izpaļāt.

Avoti: EH

izpēļāt   apv.

1. Izpaļāt.

Avoti: EH

izpeļņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Samaksa, atlīdzība (par darbu); alga.

Avoti: LLVV

izpeļoties   apv.

1. Pietiekošu laiku ķert peles (par kaķi).

Avoti: EH

izpencēties   apv.

1. Pietiekoši ķildoties.

Avoti: EH

izpendelēties   apv.

1. Izkravāties.

Avoti: KnG

izpendzēt   apv., niev.

1. Izdzīt, izraidīt.

Avoti: KiV

izpenēt   apv.

1. Niekus izrunāt (svešiem).

Avoti: EH

izpenēties   apv.

1. Atspirgt, atveseļoties.

Avoti: EH

izpēnēties   apv.

1. Iztīties, atbrīvoties.

Avoti: ME

izpennēties   apv.

1. Attīstīties.

Avoti: ME

izpentarēt   apv.

1. Izrunāt, izteikt (parasti neskaidri).

2. Atšķetināt, iztīt (piemēram, samudžinātu dziju).

Avoti: ViV

izpentarēties   apv.

1. Izrunāties (parasti neskaidri).

Avoti: ViV

izpenterēt   apv.

1. Izrunāt, izteikt (parasti neskaidri).

2. Atšķetināt, iztīt (piemēram, samudžinātu dziju).

Avoti: ĒiV

izpenterēties   apv.

1. Izrunāties (parasti neskaidri).

Avoti: ĒiV

izpeņķēt   apv.

1. Izšķetināt, atmudžināt.

Avoti: KiV, MiV

izpera   apv.

1. Veca, nolietota pirts slota.

Avoti: KV

izpērājs   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz daudz, stiprā siltumā pērties pirtī.

Avoti: ViV

izperāt   apv.

1. Izdaudzināt, izpļāpāt, izpaust, nomelnot.

Avoti: EH

izpērdināt   apv.

1. Sagādāt iespēju, likt izpērties, mazgāties pirtī, arī izpērt, nomazgāt (pirtī).

Avoti: ViV

izperēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.

1. Perējot radīt (mazuļus).

Avoti: LLVV

izperēties   apv.

1. Ilgāku laiku perēt (parasti veltīgi).

2. Izperināties.

Avoti: ĒiV, EH

izperināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. parasti 3. pers. Izperēt.

2. sar. Veicināt (parasti kā negatīva) rašanos.

Avoti: LLVV

izperināt   apv.

1. Ar kājām un spārniem izveidot pērkli.

Avoti: EH

izperināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās.

1. Refl. --> izperināt (1); tikt izperinātam.

2. sar. Refl. --> izperināt (2).

Avoti: LLVV

izperņīt   apv.

1. Izmest (ārā).

Avoti: EH

izpērt   -peru, -per, -per, pag. -pēru; trans.

1. Stipri nopērt.

2. Pērt un pabeigt pērt (pirtī ar pirtsslotu), arī nomazgāt.

3. apv. Izšķiest, izšķērdēt.

4. apv. Izperināt 2.

Avoti: LLVV, EH

izpērties   -peros, -peries, -peras, pag. -pēros; refl.

1. Refl. --> izpērt (2).

2. parasti 3. pers. Pērties (smiltīs) un pabeigt pērties (par putniem).

3. sar. Izkļūt, izvirzīties ar grūtībām.

Avoti: LLVV

izpervēt   apv.

1. Izkrāsot.

2. Krāsojot izlietot; krāsojot iztukšot; nosmiņķēties.

Avoti: ViV

izpestīšana   novec.

1. Atbrīvošana, izglābšana.

Avoti: LV93

izpestīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.; sar.

1. Palīdzēt atbrīvoties (no kā), palīdzēt izkļūt (no kādas situācijas); izglābt.

Avoti: LLVV

izpestīties

1. Atbrīvoties.

Avoti: Sin

izpēte   -es, s.; parasti vsk.

1. Process, arī rezultāts --> izpētīt (1).

Avoti: LLVV

izpētījums   novec.

1. Pētījums.

Avoti: LkG

izpētīt   -pētīju, -pētī, -pētī, arī -pētu, -pēti, -pēta, pag. -pētīju; trans.

1. Pētījot pilnīgi izzināt, iegūt vispusīgu informāciju (parasti zinātnē).

2. Rūpīgi apskatīt (ko).

Avoti: LLVV

izpīckāt   apv.

1. Pamatīgi izpērt, nopātagot.

Avoti: ME

izpičkāt   apv.

1. Izķēmot, ar zīmēm apgādāt.

Avoti: ME

izpidelēties   apv.

1. Izraudāties.

Avoti: ViV

izpienot   apv.

1. Izdalīties augu šūnsulai.

Avoti: BB

izpigāties   apv.

1. Kaut kā izkulties, tikt cauri.

Avoti: ME

izpigurēties   apv.

1. Izjokoties.

Avoti: ViV

izpikāt   apv.

1. Izstumt, izgrūst.

Avoti: ME

izpikāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz pikoties.

Avoti: ME

izpikņāt   apv.

1. Izstumt, izgrūst.

Avoti: ME

izpikoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz pikoties.

Avoti: LLVV

izpīkt   apv.

1. Izzust, izgaist.

Avoti: ME

izpīkt   apv.

1. Pīkstot, dīcot nomocīties.

Avoti: ME

izpīkties   apv.

1. Kādu laiku dusmoties.

Avoti: EH

izpiktoties   apv.

1. Krietni skaisties, dusmoties.

Avoti: ME

izpiķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izstādīt (dēstus).

Avoti: LLVV

izpilcēt   apv.

1. Izlutināt.

Avoti: ME

izpilcināt   apv.

1. Izlutināt.

Avoti: EH

izpilcīt   apv.

1. Izlutināt.

Avoti: EH

izpilčināt   apv.

1. Izlutināt.

Avoti: KiV

izpild-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais izpilda (kādu uzdevumu), veic (kādu darbību, procesu).

Avoti: LLVV

izpildadrese   inf.

1. Instrukcijas (komandas) operanda adrese, kas vai nu tieši iekļauta tajā, vai arī tiek aprēķināta, pamatojoties uz attiecīgo lauku saturu, atbilstoši izmantotajai adresēšanas shēmai.

Avoti: D3

izpilddaļa   biol.

1. Regulācijas mehānisma daļa, kas maina kairinātāja lielumu.

Avoti: CaF

izpilddirektors

1. Akciju sabiedrības vadītājs, ko ievēlē valde.

Avoti: LEV

izpilddokuments

1. Jurisdikcijas akts, ar ko ierosina un realizē izpildu lietvedību.

Avoti: EV

izpilde   -es, s.; parasti vsk.

1. Process, arī rezultāts --> izpildīt (1).

2. reti. Process, arī rezultāts --> izpildīt (2).

Avoti: LLVV

izpildelements

1. Izpildsistēmas funkcionāls elements kādas noteiktas darbības (pārvietošanas, iestiprināšanas u. c. funkciju) veikšanai apstrādes procesā.

Avoti: ZTV

izpildietaise

1. Darbmašīnas konstruktīva vienība kādas noteiktas funkcijas (pārvietošanas, iestiprināšanas u. c. darbību) veikšanai apstrādes procesā; ir virzes un rotācijas i-es (pēc kustības veida).

Avoti: ZTV

izpildīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas rūpīgi, centīgi, ar lielu atbildību izpilda uzdotos uzdevumus.

Avoti: MLVV

izpildījums   -a, v.; parasti vsk.

1. Process, arī paveikta darbība, rezultāts --> izpildīt (1).

2. Process, arī paveikta darbība, rezultāts --> izpildīt (2).

Avoti: LLVV

izpildināt   apv.

1. Izpeldināt.

Avoti: ME

izpildinstitūcija

1. Iestāde, kas izpilda noteiktas pārvaldīšanas funkcijas, praktiski vada (kādu nozari).

2. Sabiedrības valde vai cita ar likumu vai statūtiem noteikta institūcija, kurai ir tiesības vadīt sabiedrības darbību.

Avoti: JtV

izpildīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Veikt, īstenot (ieplānoto, iecerēto, uzdoto).

2. Atveidot, paveikt (ko sagatavotu, iestudētu).

3. savienojumā ar "vieta"; sar. Aizstāt (1).

Avoti: LLVV

izpildītājmāksla   -as, s.; parasti vsk.

1. Mākslas veidu grupa, kurā ietilpst, piemēram, atskaņotājmāksla, skatuves māksla.

Avoti: LLVV

izpildītājs   -a, v.

1. Darītājs --> izpildīt.

// jur. Aktieris, dziedātājs, mūziķis, dejotājs vai cita persona, kura atveido lomu, lasa, dzied, atskaņo vai kādā citādā veidā izpilda literāru vai mākslas darbu vai folkloras sacerējumu, sniedz estrādes, cirka vai leļļu priekšnesumu.

Avoti: LLVV, AtL

izpildīties   apv.

1. Piepildīties.

Avoti: EH

izpildkomanda   mil.

1. Reglamentā noteiktas komandas beigu daļa vai no viena vārda sastāvoša komanda, ko komandieris dod skaļi, īsi un enerģiski.

Avoti: MIL

izpildkomiteja   -as, s.

1. Valsts varas, centrālās, vietējās, izpildu un rīcības institūcija, kā arī starpvaldību organizācijas vai nevaldību organizācijas izpildinstitūcija.

Avoti: LLVV, JtV

izpildkustība

1. Darbmašīnas izpildietaises pārvietošanās apstrādes procesā.

Avoti: ZTV

izpildnoilgums   jur.

1. Civilprocesā - termiņš izpilddokumentu iesniegšanai izpildīšanai.

Avoti: JtV

izpildorgāns   -a, v.

1. biol. Muskulis vai dziedzeris, kura darbība maina kairinātāja lielumu un līdz ar to novērš iemeslu, kas izraisīja refleksu.

2. novec. Iestāde, kas izpilda noteiktas pārvaldīšanas funkcijas, praktiski vada (kādu nozari).

3. novec. Ierīce, ar kuru veic, īsteno, vada (ko).

Avoti: CaF, LLVV

izpildraksts   -a, v.

1. Dokuments par tiesas, sprieduma piespiedu izpildīšanu.

Avoti: LLVV

izpildu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas izpilda noteiktas funkcijas, praktiski vada (ko).

Izpildu lietvedība— tiesas, arbitrāžas u. c. jurisdikcijas iestāžu nolēmumu piespiedu izpilde; civilprocesa stadija.

Izpildu un rīcības orgāni— valsts institūcijas, kas likumā noteiktās kompetences ietvaros īsteno valsts pārvaldi.

Avoti: LLVV

izpilduzraksts   jur.

1. Izpilddokuments, ko līdz 1993. g. septembrim izdeva valsts notariāta iestādes uz parāda dokumentu pamata, pēc kuriem piedziņu varēja izdarīt bezstrīda kārtībā.

Avoti: JtV1

izpildvara   -as, s.

1. Valsts pārvalde (atšķirībā no likumdošanas un tiesu varas); institūcijas, ar kuru palīdzību tiek veikta valsts pārvaldīšana.

Avoti: LEV

izpilēt   parasti 3. pers., -pil, pag. -pilēja; intrans.

1. Pilot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - par šķidrumu.

Avoti: LLVV

izpilgt   apv.

1. Izlept; izpilkt.

Avoti: KV

izpilināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pilinot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml. šķidrumu).

Avoti: LLVV

izpīlis   apv.

1. Uzpīlis 1.

Avoti: EH

izpilkt   apv.

1. Izlept.

Avoti: KV

izpilnām   apv.

1. Papilnam, bagātīgi.

Avoti: ME

izpilnēt   apv.; hip.

1. Izlept, kļūt lielīgam, greznoties.

Avoti: ME

izpilt   apv.

1. Izpilēt.

Avoti: ME

izpiļčkāt   apv.

1. Veltīgi un vieglprātīgi izlaistīt.

Avoti: ME

izpiļļāties   apv., niev.

1. Izraudāties.

Avoti: ViV

izpimparāties   apv.

1. Izraudāties (par bērniem).

Avoti: EH

izpindelēt   apv.

1. Izkravāt.

Avoti: ViV

izpindelēties   apv.

1. Izkravāties.

Avoti: ViV

izpindzelēt   apv.

1. Izkrāsot (ar otu).

2. Izjaukt; izbojāt.

Avoti: ĒiV, ViV

izpindzelēties   apv.

1. Tūļīgi, gausi sagatavoties un iesākt (ko darīt).

Avoti: ĒiV

izpīnēt   apv.

1. Mocīt, vārdzināt, spīdzināt.

Avoti: ME

izpīnēt   apv.

1. Pietiekoši sāpīgi iesist.

Avoti: EH

izpingučot   apv.

1. Izmazgāt (bērnu runā).

Avoti: EH

izpingučoties   apv.

1. Nomazgāties (bērnu runā).

Avoti: EH

izpinkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. pareti. Atbrīvot no pinkām (parasti sukājot, ķemmējot).

2. reti. Viscaur sapinkāt.

3. apv. Atraisīt (mezglu).

Avoti: LLVV, EH

izpinkstēties   apv.

1. Izraudāties.

Avoti: ME

izpinkšēties   -pinkšos, -pinkšies, -pinkšas, pag. -pinkšējos; refl.; sar.; niev.

1. Izraudāties.

Avoti: LLVV

izpinkšķēties   -pinkšķos, -pinkšķies, -pinkšķas, pag. -pinkšķējos, refl.; sar.; niev.

1. Izraudāties.

Avoti: LLVV

izpīņāt

1. Izpīt.

Avoti: Sin

izpiņķerēt   apv.

1. Izpiņķēt, atmudžināt, atšķetinot izdabūt.

Avoti: EH

izpiņķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Atšķetināt, atmudžināt; arī izraisīt (1).

Avoti: LLVV

izpiņķēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Izraisīties (no tā, kas saista, apņem).

2. Ar grūtībām izkļūt (no kāda, parasti nevēlama, stāvokļa); izpīties (3).

3. apv. Kādu laiku nopūlēties.

Avoti: LLVV, EH

izpīpāt   apv.

1. Izsmēķēt.

Avoti: KiV

izpīpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Izsmēķēt.

2. apv. Izkūpēt, izgaist.

3. žarg. Izdomāt.

Avoti: LLVV, ME, SLG

izpīpēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Izsmēķēties.

// trans.

Avoti: LLVV

izpīpināt   apv.

1. Ļaut smēķēt pīpi.

2. Uzcienāt ar smēķējamo.

Avoti: EH

izpipkāt   apv.

1. Nopērt ar pātagu.

Avoti: ME

izpīpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izsmēķēt.

2. apv. Izkūpēt, izgaist.

Avoti: LLVV, ME

izpīpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izsmēķēties.

// trans.

Avoti: LLVV

izpirdināt   apv.

1. Krietni nostrādināt (darbā nomocīt).

Avoti: EH

izpīrēt   apv.

1. Sasniegt, panākt, sagādāt.

Avoti: EH

izpirēties   apv.

1. Izbārties.

Avoti: ME

izpirināt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz pērties ar pirtsslotu.

2. Izperināt.

3. Izpurināt, sadrebināt (par aitu).

Avoti: ME, MiV, EH

izpirināt   apv.

1. Izperināt 1.

Avoti: EH

izpirināties   apv.

1. Kādu laiku šurp un turp kustēties ar kājām un spārniem.

Avoti: EH

izpīrināties   apv.

1. Izķepuroties, ķepurojoties izkļūt.

Avoti: ME, VeAT

izpirkšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> izpirkt.

Izpirkšanas nauda— atlīdzība, samaksa par (kāda) atbrīvošanu.

2. rel. Dieva pestīšanas darbs, atpērkot vai atjaunojot to, kas pieder viņam; jūdaismā tas attiecas uz Izraēlas atjaunošanu, bet kristietībā - uz grēcinieku vainas izpirkšanu, atbrīvojot tos no grēka un nāves varas.

Avoti: LLVV, R1

izpirkt   -pērku, -pērc, -pērk, pag. -pirku; trans.

1. Nopirkt (daudz vai visu).

// novec. Izmaksāt (3).

2. Atbrīvot (kādu) samaksājot, atlīdzinot.

3. Izlabot, vērst par labu (iepriekšējo darbību, izturēšanos).

Avoti: LLVV

izpirkties   -pērkos, -pērcies, -pērkas, pag. -pirkos; refl.

1. Refl. --> izpirkt (2); iegūt brīvību samaksājot.

2. Pērkot izdot (visu naudu).

Avoti: LLVV

izpirkumnoma

1. Līzings - īpaša kreditēšanas forma, kuras būtība ir līzinga objekta iegāde.

Avoti: GrV

izpirkums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> izpirkt (2).

Izpirkuma nauda— nauda, ar ko izpērk.

Izpirkuma tiesība— tiesība iegūt cita atsavinātu nekustamu īpašumu, atstumjot ieguvēju, sakarā ar priekšrocību pret viņu un iestājoties viņa tiesībās.

Avoti: LLVV, JtV

izpirķelēt   apv.

1. Bezrūpīgi iepērkoties iztērēt.

Avoti: EH

izpirst   -piržu, -pird, -pirž, pag. -pirdu; sar.

1. Skaļi izvadīt vēdera gāzes.

Avoti: ME

izpirsties   -piržos, -pirdies, -piržas, pag. -pirdos; sar.

1. Pilnībā skaļi izvadīt vēdera gāzes.

Avoti: ME

izpist   -pišu, -pis, -piš, pag. -pisu; vienk.

1. Veikt dzimumaktu.

// pārn. Sabojāt, negatīvi ietekmēt.

Avoti: SLG

izpisties   -pišos, -pisies, -pišas, pag. -pisos; vienk.

1. Ilgāku laiku, pilnībā veikt dzimumaktu.

Avoti: ME

izpīt   -pinu, -pin, -pin, pag. -pinu; trans.

1. Atraisot, atpinot (parasti matus), izņemt (piemēram, lenti).

2. Pinot izgatavot; pinot izrotāt.

Avoti: LLVV

izpitavāt   apv.

1. Izjautāt.

Avoti: KiV

izpīties   -pinos, -pinies, -pinas, pag. -pinos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz pīt.

2. Izraisīties (no tā, kas saista, apņem).

3. sar. Ar grūtībām izkļūt (no kāda, parasti nevēlama, stāvokļa).

Avoti: LLVV

izpītināt   apv.

1. Izkaisīt, izsvaidīt.

Avoti: ME

izpižāties   apv.

1. Izčurāties (bērnu valodā).

Avoti: EH

izpl.   saīs.

1. Izplatība; izplatīts.

Avoti: LD

izplacināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt viscaur plānāku (piemēram, sitot ar āmuru).

Avoti: LLVV

izplaiksnēt   apv.

1. Izplaiksnīties.

Avoti: EH

izplaiksnīties   apv.

1. Tikt aizpūstam, izzust, pāriet.

Avoti: ME, VeAT

izplainīt   apv.

1. Izārdīt.

2. Izpļāpāt (noslēpumus).

Avoti: EH

izplainīties   apv.

1. Pietiekoši pļāpāt blēņas, muļķoties.

Avoti: EH

izplaisāt   apv.

1. Kļūt plaisainam.

Avoti: ME

izplaisināts   apv.

1. Saplaisājis, saplīsis.

Avoti: EH

izplaisīt   apv.

1. Izplaisāt.

Avoti: EH

izplaisīties   apv.

1. Sasprēgāt, saplaisāt.

Avoti: EH

izplaisots   apv.

1. Saplaisājis, saplīsis.

Avoti: ME

izplakanot   apv.

1. Sitot padarīt plakanu (saplacināt).

Avoti: EH

izplakarēt   apv.

1. Ātri iztērēt, izšķērdēt.

Avoti: KnG

izplakāt   apv.

1. Iztērēt, izšķērdēt.

Avoti: ME

izplakns   apv.

1. Izplēties.

Avoti: EH

izplāksnēt   apv.

1. Sadaliīties plēksnēs.

Avoti: EH

izplakšēt   apv., niev.

1. Izpļāpāt.

Avoti: ViV

izplakšēties   apv., niev.

1. Izpļāpāties.

Avoti: ViV

izplakšķēt   apv.

1. Izpļāpāt, aprunāt.

Avoti: ME

izplakt   apv.

1. Kļūt plakanam.

2. Izplesties.

Izplacis iet— iet ar izplestām kājām.

3. Saplakt (1).

Avoti: ME, EH

izplaku   apv.

1. Plakaniski, gar zemi.

Avoti: ME

izplanckāt   apv., niev.

1. Izbradāt pa ūdeni, dubļiem.

2. Bradājot pa sili, izmeklēt (ko) - par cūku.

Avoti: KiV

izplanckāties   apv.

1. Ilgāku laiku, pēc patikas izplunčāties.

Avoti: ME

izplančāties   apv.

1. Ilgāku laiku, pēc patikas izplunčāties.

Avoti: ME

izplančkāties   apv.

1. Izplunčāties.

Avoti: ĒiV

izplandīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Izplest, izklāt.

Avoti: LLVV

izplandīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās.

1. Refl. --> izplandīt.

Avoti: LLVV

izplānēt   apv.

1. Plānam kļūt.

Avoti: ME

izplankšķēt   apv.

1. Izplaukšķēt.

Avoti: EH

izplānojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izplānot.

Avoti: LLVV

izplānot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Plānot un pabeigt plānot.

Avoti: LLVV

izplašināt   apv.

1. Paplašināt.

Avoti: ME

izplāšus   apv.

1. Plaši, ar izplestām kājām.

Avoti: KV

izplāt   -plāju, -plāj, -plāj, pag. -plāju; trans.

1. Izklāt, izplest.

2. Izplacināt.

Avoti: LLVV

izplatāmprogrammatūra   inf.

1. Programmatūra, kuru, lai pārbaudītu tās lietojamību, izstrādātājs izplata bez maksas. Ja šo programmatūru grib izmantot regulāri, par to jāmaksā. Lietotājs par šo maksu parasti saņem papildu dokumentāciju, konsultācijas un nākamo bezmaksas versiju.

Avoti: ZTV

izplatība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad (kas) ir sastopams, atrodas (piemēram, telpā, vidē); process --> izplatīties (1).

2. Stāvoklis, kad (kas, piemēram, ziņa, vēsts, uzskats) ir zināms, pazīstams; process --> izplatīties (2).

Avoti: LLVV

izplatījums   -a, v.; parasti vsk.

1. Visums.

Avoti: LLVV

izplātījums   apv.

1. Izplatījums.

Avoti: ME

izplātim   apv.

1. Ar izplestām kājām.

2. Sīki, plaši pamatīgi.

Avoti: KV

izplatināt   apv.

1. Paplašināt.

Avoti: EH

izplatīšana

1. jur. Preču iepirkšana, uzglabāšana, piegāde, pārdošana vai nodošana lietošanā par maksu vai bez maksas.

2. inf. Pakešu sadales process starp datoriem datoru tīklā.

3. jur. Darbība, ar kuru autortiesību vai blakustiesību objekta oriģināls vai kopija tiek pārdota vai citādi atsavināta.

Avoti: JtV, D3, AtL

izplatīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Virzīt uz vairākām vai visām pusēm, plašumā.

// parasti divd. formā: izplatīts. Būt bieži sastopamam, plaši pazīstamam.

2. Darīt zināmu (piemēram, ziņu, vēsti), iepazīstināt (piemēram, ar uzskatiem).

3. parasti 3. pers. Būt par (kā, piemēram, gaismas, siltuma, skaņas) avotu.

4. Izklāt (linus uz lauka).

Avoti: LLVV, EH

izplātīt   apv.

1. Izplatīt.

2. Vairākkārt izplest.

Avoti: ME, EH

izplatītājs   v.

1. Persona, kas izplata (piem., preces), reklamējot, demonstrējot u. tml.

Avoti: MLVV

izplatīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Refl. --> izplatīt (1).

2. Kļūt zināmam (piemēram, par ziņu, vēsti), kļūt pazīstamam (piemēram, par uzskatiem).

3. Pakāpeniski izveidoties telpas, vides daļās aizvien tālāk (no kāda punkta, avota) - piemēram, par gaismu, siltumu, skaņu.

Avoti: LLVV

izplātīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Izlielīties.

Avoti: LLVV

izplatīts

1. Tāds, kas sastopams plašā teritorijā; tāds ko plaši pazīst, ko daudzi zina vai lieto.

Avoti: MIL

izplāts

1. Izkliedēts.

Avoti: Sin

izplatu   apv.

1. Ar izplestām kājām.

2. Ar izplestām rokām.

Avoti: ME, EH

izplatus   apv.

1. Ar izplestām kājām.

Avoti: ME

izplātus   apv.

1. Izplātim (1); ar izplestām kājām.

2. Sīki, plaši, pamatīgi; izplātim (2).

Avoti: KV

izplaucēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Plaucējot iztīrīt (parasti trauku).

Avoti: LLVV

izplaucēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka izplaukst.

Avoti: LLVV

izplaucēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz plaucēt 1.

Avoti: ĒiV

izplaucināt   apv.

1. Izplaucēt 2.

Avoti: EH

izplaudzināt   apv.

1. Izplaucēt 2.

Avoti: EH

izplaugt   apv.

1. Izplaukt.

Avoti: EH

izplauksne   apv.

1. Jaunie dzinumi (nocirstiem kokiem).

Avoti: EH

izplaukstēt   apv.

1. Viegli nopērt.

Avoti: EH

izplaukšēt   apv.

1. Izpļāpāt, izpaust.

Avoti: ME

izplaukšināt   apv.

1. Izplaukšķināt.

Avoti: EH

izplaukšķēt   apv.

1. Izpļāpāt, izpaust.

Avoti: ME

izplaukšķināt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: ME

izplaukt   parasti 3. pers., -plaukst, pag. -plauka; intrans.

1. Plaukstot atvērties (par ziediem, lapām); salapot, uzziedēt (par augiem).

Avoti: LLVV

izplaust   apv.

1. Izšķērdēt, izšķiest.

Avoti: ME

izplaust   apv.

1. Izliet.

2. Izplatīt, palaist.

Avoti: ME

izplaužēt   apv.

1. Pastāvīgi ēdināt ar šķidru barību.

Avoti: ME

izplavāt   apv.

1. Izklīst uz vairākām, visām pusēm (par dzīvniekiem).

Avoti: KiV

izplāvāt   apv.

1. Izklīst, izšķirties.

2. Izpeldēt.

Avoti: ME

izplāvāties   apv.

1. Izplatīties, izplēsties.

2. Izzust, izgaist.

3. Izstaigāties.

Avoti: ME, EH

izplāvāties   apv.

1. Kļūt plaisainam, saplaisāt.

Avoti: ME

izplāvoties   apv.

1. Izdzīvoties.

Avoti: EH

izplēcināt   apv.

1. Izplēst.

2. Kādu laiku ļaut plivināties vējā.

Avoti: EH

izplēcināties   apv.

1. Kādu laiku plivināties vējā.

Avoti: EH

izplecis   apv.

1. Formas tērpa uzplecis (karavīra apģērbam).

Avoti: KiV

izpledināties   apv.

1. Izplezdināties.

Avoti: EH

izplegznāt   apv.

1. Izmīdīt (1).

Avoti: EH

izpleikāt   apv.

1. Izšķērdēt, izšķiest.

Avoti: ME

izpleikāt   apv.

1. Daudzkārt dauzīt.

Avoti: ME

izpleikāties   apv.

1. Samaitāties, sevi izpostīt.

Avoti: ME

izpleiksnēt   apv.

1. Izdzist, apdzist; izplīksnēt.

Avoti: ME

izpleitēt   apv.

1. Dauzot iztīrīt (piemēram segu, mēteli).

Avoti: MiV

izpleknēt   apv.

1. Izpērt ar pletni.

Avoti: ViV

izplekstēties   apv.

1. Pietiekoši izpļāpāties.

Avoti: EH

izplekšēt   apv., niev.

1. Izpļāpāt.

Avoti: ViV

izplekšēties   apv., niev.

1. Izpļāpāties.

Avoti: ViV

izplekšķēt   apv.

1. Izpļāpāt, izplatīt baumas.

Avoti: ME

izplekšķēties   apv.

1. Izplekstēties.

Avoti: EH

izplempt   apv.

1. Skaļi izdzert.

Avoti: ME

izplemt   apv.

1. Skaļi izdzert.

Avoti: ME

izplencēt   apv.

1. Izpļaukāt.

Avoti: EH

izplencēt   apv.

1. Iztērēt, izšķērdēt.

Avoti: EH

izplencēties   apv.

1. Izdarīt palaidnības.

Avoti: EH

izplencīt   apv.

1. Iztērēt, izšķērdēt.

Avoti: EH

izplenčot   apv.

1. Iztērēt, izšķērdēt.

Avoti: EH

izplenderēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Vieglprātīgi iztērēt, izšķērdēt; nelietderīgi izlietot, izmantot.

Avoti: LLVV

izplēnēt   parasti 3. pers., -plēn, arī -plēnē, pag. -plēnēja; intrans.

1. Pamazām izdegt (par uguni, oglēm).

// pārn. Pamazām izzust (piemēram, par miglu, dūmiem u. tml.).

// pārn. Pamazām apklust (par skaņām).

// pārn. Tuvoties nobeigumam (par dienu, nakti).

// pārn. Izbeigties, izzust (parasti par psihiskām norisēm, to izpausmi).

Avoti: LLVV

izplēnēties   apv.

1. Izkvēlot.

Avoti: EH

izplensties   apv.

1. Izplatīties, izplesties.

Avoti: ME

izplerkšēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: ViV

izplerkšēties   apv.

1. Izpļāpāties.

Avoti: ViV

izplerzāt   apv., niev.

1. Izpļāpāt.

Avoti: ViV

izplerzāties   apv., niev.

1. Izpļāpāties.

Avoti: ViV

izplest   -plešu, -plet, -pleš, pag. -pletu, arī -plētu; trans.

1. Plati pavērt (piemēram, acis); plati atvērt (piemēram, muti).

2. Atritināt, izklāt (ko saritinātu, salocītu, sakļautu).

Avoti: LLVV

izplēst   -plēšu, -plēs, -plēš, pag. -plēsu; trans.

1. Plēšot izdabūt (no kurienes, kur u. tml.).

// sar. Iegūt ar pūlēm, arī ar varu.

2. apv. Līst līdumu.

Avoti: LLVV, EH

izplēsties   -plēšos, -plēsies, -plēšas, pag. -plēsos; refl.; sar.

1. Izstrīdēties; arī izkauties.

2. Strādājot nomocīties, nopūlēties.

Avoti: LLVV

izplesties   -plešos, -pleties, -plešas, pag. -pletos, arī -plētos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izplest(1).

2. parasti 3. pers. Palielināties tilpumā, apjomā (par priekšmetiem, vielām).

3. Ieņemt arvien lielāku telpu, laukumu, (piemēram, par uguni).

Avoti: LLVV

izplešanās

1. Materiāla tilpuma palielināšanās.

Mitruma izplešanās— porainu izstrādājumu izplešanās apkārtējās vides mitruma ietekmē ilgākā laikā.

Termiskā izplešanās— ķermeņa izmēru un apjoma maiņa, mainoties ķermeņa temperatūrai.

Izplešanās koeficients— lielums, kas rāda ķermeņa garuma, virsmas vai tilpuma maiņu, temperatūrai paaugstinoties par vienu grādu.

Izplešanās trauks— rezervuārs, kas pievienots apkures sistēmai un uzņem to ūdens daudzumu, kas, sistēmai sasilstot, izplešas un vairs neietilpst sistēmā.

Avoti: ZTV, T

izpletēt   apv.

1. Izgludināt (ar gludekli).

Avoti: ĒiV

izpletēties   apv.

1. Izgludināties.

2. Ilgāku laiku, daudz gludināt.

Avoti: ViV

izpletnēt   apv.

1. Nopērt ar pletni.

Avoti: ME

izpletnis   -ņa, v.

1. Bremzēšanas ierīce, kas kustības ātruma samazināšanai izmanto vides pretestību; viegla, izturīga auduma kupols, kas gaisa pretestības ietekmē izplešas; lieto lēkšanai no lidaparātiem, kravu nomešanai, lidaparāta bremzēšanai pēc nosēšanās.

Avoti: LLVV

izpletņlēcējs   v.

1. Sportists, kas specializējies izpletņlēkšanā.

Avoti: MLVV

izpletņlēkšana

1. Aviosporta veids: lēcieni ar izpletni no lidaparāta.

Avoti: LPE

izplētu   apv.

1. Ar izplestām kājām.

Avoti: ME

izplētus   apv.

1. Ar izplestām kājām.

Avoti: ME

izplēvēt   apv.

1. Ļaut plivināties, lidināties.

2. Izgaist, izklīst, izzust, izsīkt.

3. Atbrīvot gaļu no ādas un kauliem.

Avoti: ME

izplēvēties   apv.

1. Izgaist, izklīst, izzust, izsīkt.

2. Izstiepties, paplašināties.

Avoti: ME

izplevināties   apv.

1. Izplezdināties.

Avoti: EH

izplezdināties   apv.

1. Kādu laiku sist spārnus.

Avoti: ME

izplicināt   apv.

1. Atņemt, aplaupīt.

Avoti: ME

izpliekšt   apv.

1. Minot, staigājot izveidot (taku, ceļu).

Avoti: KiV

izplienēt   apv.

1. Izplēnēt.

Avoti: ĒiV, EH

izpliksnēt   apv.

1. Izputēt, izdegt, nokalst.

Avoti: ME

izplīksnēt   apv.

1. Izdzist, apdzist.

Avoti: ME

izplīkst   apv.

1. Izplāt ļoti plānu, piemēram, mīklu pīrāgu cepšanai.

Avoti: TiA

izplīkšēt   apv.

1. Nozust, izklīst.

Avoti: EH

izplīkšķināties   apv.

1. Kādu laiku plīkšķināt (pātagu).

Avoti: EH

izplikšināt   apv.

1. Viegli sitot, padarīt gludu (piemēram, mīklu).

Avoti: KiV

izplikšināties   apv.

1. Kādu laiku viegli sitot ar roku plikšķināt.

Avoti: EH

izplīkšķēt   apv.

1. Izlīt, izklīst, pāriet.

Avoti: ME

izplikšķināt   apv.

1. Izveidot ar rokām plakanu no mīkstas masas.

Avoti: KnG

izplīkt   apv.

1. Tikt izpostītam, iet bojā.

Avoti: ME, VeAT

izpliķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Vairākkārt iesist pliķi.

Avoti: LLVV

izplinderēt   apv.

1. Nelietderīgi iztērēt, izšķērdēt.

Avoti: ViV

izplinkšēt   apv.

1. Izputēt, iznīkt.

Avoti: ME

izplinkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Slikti, nemākulīgi atskaņot (melodiju, piemēram, uz klavierēm).

Avoti: LLVV

izplinkšķēt   apv.

1. Izputēt.

Avoti: TlV

izplinkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.; sar.

1. Slikti, nemākulīgi atskaņot (melodiju, piemēram, uz klavierēm).

Avoti: LLVV

izplinkt   apv.

1. Kļūt retam.

Avoti: ME

izplintavāt   apv.

1. Izcirst (kādā platībā) krūmus, ciņus.

Avoti: KiV

izplīsāt   apv.

1. Saplaisāt.

Avoti: KiV

izplīst   parasti 3. pers., -plīst, pag. -plīsa; intrans.

1. Plīstot kļūt caurumainam; plīstot (kam), rasties (par caurumu).

2. apv. Izgaist, izklīst.

Avoti: LLVV, EH

izplīsums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> izplīst; izplīsusi vieta.

Avoti: LLVV

izplīt   apv.

1. Izkaulēt.

Avoti: EH

izplītēt   apv.

1. Dauzot iztīrīt (no putekļiem).

2. Daudz un sistemātiski lietojot alkoholiskos dzērienus, iztērēt (naudu, līdzekļus).

Avoti: ViV

izplītēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dauzīt.

Avoti: ViV

izplivināt   apv.

1. Kādu laiku ļaut plīvot vējā.

Avoti: EH

izplivināties   apv.

1. Kādu laiku (vējā) plivināties.

Avoti: EH

izplīvot   apv.

1. Dažādos virzienos plīvot.

Avoti: ME

izplizerēt   apv.

1. Iztērēt, izšķērdēt.

Avoti: ViV

izplokšēt   apv., niev.

1. Izpļāpāt, izstāstīt.

Avoti: ViV

izplokšēties   apv.

1. Izpļāpāties, izrunāties.

Avoti: ViV

izploncāt   apv.

1. Izskalot, pavirši izmazgāt.

Avoti: EH

izplončkāties   apv.

1. Izplunčāties.

Avoti: ĒiV

izplorkšēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: ĒiV

izplorkšēties   apv., niev.

1. Izpļāpāties; izrunāties.

Avoti: ViV

izplorzāt   apv., niev.

1. Izpļāpāt.

Avoti: ViV

izplorzāties   apv., niev.

1. Izpļāpāties.

Avoti: ViV

izplosīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Plosot sadalīt, izjaukt (kādu kopumu).

Avoti: LLVV

izplosīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Ilgāku laiku plosīties (piemēram, par vēju).

2. sar. Ilgāku laiku, daudz draiskuļoties.

Avoti: LLVV

izplotāt   apv.

1. Ar plaukstu izpērt.

Avoti: EH

izplucināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Plucinot sadalīt viscaur sīkāk (piemēram, vilnu).

Avoti: LLVV

izplucināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Izplaucēt 1.

Avoti: LLVV

izplūde   -es, s.; parasti vsk.

1. Process --> izplūst (1); izplūšana.

2. tehn. Izeja hidrauliskā vai pneimatiskā iekārtā.

Avoti: LLVV

izplūderēt   apv.

1. Izcilāt (par kurmja rakumiem).

Avoti: EH

izplūdība   ek.; novec.

1. Izplatība.

Avoti: Ztv1

izpludināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, arī ļaut, lai izplūst (no kurienes, kur u. tml.).

2. apv. Ūdenī slapināt.

Avoti: LLVV, EH

izplūdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, arī ļaut, lai izplūst (no kurienes, kur u. tml.).

2. apv. Padarīt zināmu.

Avoti: LLVV, EH

izpludināties   apv.

1. Izpluncīties.

Avoti: EH

izplūdis   -ušais; s. -usi, -usī; divd. īp. nozīmē

1. Divd. --> izplūst.

2. Tāds, kam nav stingru kontūru; neskaidrs, plūstošs.

3. pārn. Tāds, kam nav stingras uzbūves; tāds, kur daudz lieka, nevajadzīga.

4. pārn., sar. Slimīgi resns (cilvēka augums); izblīdis.

Avoti: LV87

izplūdums   -a, v.

1. Rezultāts --> izplūst (1).

2. Rezultāts --> izplūst (2).

3. Rezultāts --> izplūst (3).

4. Rezultāts --> izplūst (4).

5. Rezultāts --> izplūst (5).

6. kino Uzņemta punkta attēla lielums uz filmas emulsijas, filmējot ar noteiktu objektīvu; kvalitatīviem objektīviem tas ir mazāks.

Avoti: LLVV, ZTV

izpluinīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pluinot izkliedēt, izjaukt (kādu kopumu).

2. apv. Izdzīt.

Avoti: LLVV

izpluities   apv.

1. Kādu laiku (bailīgi) raizēties.

Avoti: EH

izplūkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Plūkājot izvilkt, izplēst; plūkājot padarīt retāku.

Avoti: LLVV

izpluksnāt   apv.

1. Izplūksnāt (2), izpluznāties.

Avoti: EH

izplūksnāt   apv.

1. Izplūkt, izplucināt, izārdīt.

2. Izārdīties.

Avoti: ME

izplūksnāties   apv.

1. Izplūkāties, šķiedroties.

Avoti: EH

izplūksnināt   apv.

1. Izplūksnāt (1).

Avoti: EH

izplūksnīt   apv.

1. Paplašināties.

Avoti: EH

izplūksnīties   apv.

1. Paplašināties.

Avoti: EH

izplukšēt   apv., niev.

1. Izpļāpāt, izstāstīt.

Avoti: ViV

izplukšēties   apv.

1. Izpļāpāties, izrunāties.

Avoti: ViV

izplukšķot   apv.

1. Izpļāpāt, izpaust.

Avoti: ME

izplukt   apv.

1. Izbalēt.

2. Iegūt ādas bojājumu, iekaisumu, piemēram, pārmērīga siltuma, mitruma dēļ (parasti par kāju pirkstiem).

Avoti: KiV

izplukt   apv.

1. Izplaukt; izstiebrot.

Avoti: EH

izplūkt   -plūcu, -plūc, -plūc, pag. -plūcu; trans.

1. Plūcot izvilkt, izplēst; plūcot padarīt retāku.

2. apv. Izplaukt.

Avoti: LLVV, EH

izplūkties   -plūcos, -plūcies, -plūcas, pag. -plūcos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz plūkt.

2. sar. Izkauties.

Avoti: LLVV

izplukums   apv.

1. Izsutusi vieta uz ādas.

Avoti: MiV

izpluncāties   apv.

1. Izplunčāties.

Avoti: ViV

izpluncīt   apv.

1. Izlaistīt, izslacīt.

Avoti: ĒiV

izpluncīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz plunčāties, izpeldēties.

Avoti: ME

izplunckāt   apv.

1. Veltīgi un vieglprātīgi izliet.

Avoti: ME

izplunčāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz plunčāties.

// sar. Iekrītot ūdenī, samērcēties, izpeldēties (pret savu gribu).

Avoti: LLVV

izplunčkāties   apv.

1. Izplunčāties.

Avoti: ĒiV

izplundāt   apv.

1. Izskalot.

Avoti: EH

izplunkšēties   apv.

1. Kādu laiku (pietiekoši) vējā runāties; lamāties.

Avoti: EH

izpluņčāties   apv.

1. Izplunčāties.

Avoti: ViV

izplūrēt   apv.

1. Izplūkāt.

Avoti: ME

izplūskuši   apv.; nelok.

1. Izplūskuši msti - izspūruši, neķemmēti mati.

Avoti: EH

izplūst   -plūstu, -plūsti, -plūst, pag. -plūdu; intrans.

1. parasti 3. pers. Plūstot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - piemēram, par šķidrumu, straumi.

// pārn. Iziet, iznākt, izskriet (parasti par daudziem).

2. parasti 3. pers. Plūstot izplesties, arī izplatīties uz visām pusēm (par šķidrumu, straumi).

// pārn. Izirt un izplesties (par matiem).

// pārn. Plūstot izplesties (parasti par sēklu, graudu kopumu).

3. parasti 3. pers. Pārņemt (par fizioloģisku vai psihisku norisi).

4. parasti 3. pers. Šķietami pazaudēt apveidu, kontūras (piemēram, miglā).

// pārn. Pazaudēt koncentrētību, satura vai formas skaidrību (parasti par mākslas darbu, tā kompozīciju).

5. Būt nesavaldīgam (psihiska stāvokļa izpausmē).

6. Kļūt resnākam, aptaukoties (par cilvēku, viņa ķermeņa daļām).

Avoti: LLVV

izpluzdināties   apv.

1. Izplivināties ārā.

Avoti: ME

izpluznāties   apv.

1. Kļūt plūksnainam.

Avoti: ME

izplūžņāt   apv.

1. Ļaut iztecēt, izplūst.

Avoti: ME

izpļāpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Pļāpājot izpaust (parasti ko slēpjamu).

Avoti: LLVV

izpļāpāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz pļāpāt; arī izrunāties (1).

2. Izpļāpāt.

Avoti: LLVV

izpļāpīgs   apv.

1. Pļāpīgs, neapdomīgs.

Avoti: ME

izpļaukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vairākkārt iesist pļauku.

Avoti: LLVV

izpļaukstināt   apv.

1. Ar plaukstu sitot izšļākt (kādu šķidrumu no trauka).

Avoti: EH

izpļaukot   apv.

1. Izpļaukāt.

Avoti: EH

izpļaustīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Izpļaut.

Avoti: LLVV

izpļaut   -pļauju, -pļauj, -pļauj, pag. -pļāvu; trans.

1. Pļaujot viscaur atbrīvot (kādu vietu) no zāles, labības.

2. žarg. Izdzert (alkoholisku dzērienu lielākā daudzumā).

Avoti: LLVV, SLG

izpļauties   -pļaujos, -pļaujies, -pļaujas, pag. -pļāvos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz pļaut.

// trans.

Avoti: LLVV

izpļeckāt   apv.

1. Izmīdīt (1).

Avoti: EH

izpļēgurēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dzerot (alkoholiskus dzērienus), iztērēt (naudu, līdzekļus).

Avoti: ViV

izpļēgurēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dzert (alkoholiskus dzērienus), uzdzīvot.

Avoti: ViV

izpļēgurot   apv.

1. Izšķērdēt, izšķiest.

Avoti: ME

izpļēguroties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz žūpojot sevi izpostīt.

Avoti: ME

izpļekāt   apv.

1. Izsist (ar pletni, parasti mušas).

2. Iziet, izstaigāt (pa slapju, dubļainu vietu).

3. Izbradāt, izmīdīt.

Avoti: ĒiV, ViV

izpļekstēties   apv.

1. Izpļāpāties.

Avoti: EH

izpļekstināt   apv.

1. Izveidot plakanu plikšķinot: izveidot (no māliem, mīklas).

Avoti: ĒiV

izpļekšēt   apv., niev.

1. Izpļāpāt.

Avoti: ViV

izpļekšēties   apv., niev.

1. Izpļāpāties; izrunāties.

Avoti: ViV

izpļemināt   apv.

1. Izvandīt, izārdīt.

Avoti: EH

izpļempt   apv.

1. Skaļi (daudz un ātri) izdzert.

Avoti: ME, EH

izpļepēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: ME

izpļepināt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: EH

izpļerkšēties   apv.

1. niev. Izpļāpāties; izrunāties; izļerkšēties.

Avoti: ViV, EH

izpļerkšķēties   apv.

1. Pietiekoši gāgāt, dēderēt (par zosīm), pēkšķēt (par pīlēm).

Avoti: EH

izpļerkšķēt   žarg.

1. Izpļāpāt.

Avoti: SLG

izpļerzāties   apv.

1. Izpļāpāties; izrunāties; izļerzāties.

Avoti: ViV

izpļirkāties   apv.

1. Izjukt.

Avoti: EH

izpļokāt   apv.

1. Izpļaukāt.

Avoti: ViV

izpļokšēt   apv., niev.

1. Izpļāpāt.

Avoti: ViV

izpļores   apv.

1. Iztulzis.

Avoti: EH

izpļukstēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: ME

izpļukšēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: KiV

izpļukšķēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: ME

izpļummēt   apv., niev.

1. Izdzert.

Avoti: ViV

izpļummēties   apv., niev.

1. Izdzerties.

Avoti: ViV

izpļumpēt   žarg.

1. Izdzert.

Avoti: SLG

izpļunckāties   apv.

1. Izpeldēties, izmazgāties.

Avoti: EH

izpļundurēt   apv., niev.

1. Ilgāku laiku, daudz dzerot (alkoholiskus dzērienus), iztērēt (naudu, līdzekļus), izšķērdēt.

Avoti: ViV, EH

izpļundzināt   apv.

1. Izlaistīt.

Avoti: EH

izpļundzināties   apv.

1. Izpluncīties.

Avoti: ME

izpļunkāt   apv.

1. Izplunckāt.

Avoti: EH

izpļurāt   apv.

1. Izkaisīt, izmētāt.

Avoti: EH

izpļurāties   apv.

1. Izkaisīties, izirt 2(2).

Avoti: EH

izpļurināties   apv.

1. Izplunčāties (radot skaņas, kas atgādina guldzēšanu, burbuļošanu) - par ūdensputniem.

Avoti: ViV

izpļuris   apv.

1. Izspūris, izplūkāts.

Avoti: ME

izpļurkāt   apv., niev.

1. Izjaukt; izbojāt.

Avoti: ViV

izpļurkstēt   žarg.

1. Izpļāpāt.

Avoti: SLG

izpļurkstināt   apv.

1. Nelietderīgi iztērēt.

Avoti: ĒiV

izpļurkšēt   apv., niev.

1. Izpļāpāt, izstāstīt.

Avoti: KiV, ViV

izpļurkšēties   apv., niev.

1. Izpļāpāties, izrunāties.

Avoti: ViV

izpļurkšķēt   vienk.

1. Izstāstīt, izpļāpāt.

Avoti: Sin

izpļurpēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: EH

izpļuršķēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: KnG

izpļūtināt   apv.

1. Pietiekoši ļaut caurejai iztīrīt iekšas.

Avoti: EH

izpļūtīties   apv.

1. Pietiekoši ļauties caurejai.

Avoti: EH

izpodāt   apv.

1. Izpudāt.

Avoti: EH

izpodāties   apv.

1. Gatavoties ceļojumam, saģērbjoties un sagatavojot lietas.

Avoti: KV

izpogāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Pogājot izvirzīt cauri (pogu pogcaurumam).

Avoti: LLVV

izpogāt   apv.

1. Nopērt.

Avoti: ME

izpogoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz pogot.

Avoti: LLVV

izpoikāt   apv.

1. Izšūt, izlāpīt.

Avoti: ZrvI

izpoinīt   apv.

1. Kaujoties, plēšoties izpluinīt, arī iedunkāt, sapurināt.

Avoti: ĒiV

izpokšināt   apv.

1. Pukšķinot izbraukt.

Avoti: ViV

izpolņiķeļs   žarg.

1. Pieredzējis krāpnieks, kas zina kāršu spēles krāpšanas paņēmienus.

Avoti: KZ

izpolsterēt   apv.

1. Izveidot ar polsterējumu; izveidot (kur) polsterējumu.

Avoti: ĒiV

izponckāt   apv.

1. Iztīt; iztīstīt (no vairākām drēbēm, bieza apģērba); izģērbt.

Avoti: ViV

izponckāties   apv.

1. Izģērbties (no vairākām drēbēm, bieza apģērba); iztīstīties.

Avoti: ViV

izpopēt   apv.

1. Izpolsterēt.

Avoti: ME

izpora   apv.

1. Nolietota (izpērta) pirts slota; izpara.

Avoti: ME

izporčavāt   apv.

1. Izkārtot, noorganizēt.

Avoti: KnG

izporgāties   apv.

1. Kādu laiku (pietiekoši) veikt kādu netīrīgu darbu.

Avoti: EH

izporkšēties   apv.

1. Izpļāpāties, izrunāties.

Avoti: ViV

izportēt   apv.

1. Izpotēt.

Avoti: MiV

izporzāt   apv.

1. Izbojāt, sabojāt, izjaukt.

2. Izpļāpāt.

Avoti: ĒiV, EH, ViV

izporzāties   apv.

1. Izpļāpāties, izrunāties.

Avoti: ViV

izpost   apv.

1. Iztīrīt, izdaiļot.

Avoti: ME

izposties   apv.

1. Izdaiļoties, izgreznoties.

Avoti: ME

izpostīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Postot pilnīgi iznīcināt, pārvērst drupās.

// pārn. Pilnīgi izjaukt, pārvērst (parasti ko ierastu, iedibinātu).

Avoti: LLVV

izpostīties   apv.

1. Bojāties.

Avoti: EH

izpotēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izdarīt potēšanu (cilvēkiem vai dzīvniekiem).

2. Potēt un pabeigt potēt (kokus).

Avoti: LLVV

izprasavāt   apv.

1. Izgludināt (ar gludekli).

Avoti: KiV

izprasījums   -a, v.

1. Rezultāts --> izprasīt (2).

Avoti: LLVV

izprasināt   apv.

1. Izjautāt.

Avoti: EH

izprasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Izjautāt.

2. Izlūgt; arī pieprasīt.

Avoti: LLVV

izprasīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Izjautāties.

// trans.

2. sar. Izlūgties atļauju (parasti aiziet no kurienes vai neierasties kur).

// trans. Izlūgties.

Avoti: LLVV

izprast   -protu, -proti, -prot, pag. -pratu; trans.

1. Pilnīgi izzināt un saprast.

Avoti: LLVV

izprašana   psih.

1. Sarežģīts domāšanas process, kurš sākas ar vēlēšanos saprast to, kas nav skaidrs šajā brīdī, un beidzas ar savas nesaprašanas noskaidrošanu.

Avoti: Psh

izprašināt

1. Izjautāt.

Avoti: Sin

izprašņa   apv.

1. Izjautāšana.

Avoti: EH

izprašņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Izjautāt.

// intrans.

Avoti: LLVV

izprāšņāt   apv.

1. Izprašņāt.

Avoti: EH

izprašņāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Izjautāties.

// trans.

Avoti: LLVV

izpratīgs   apv.

1. Tāds, kas izprot.

Avoti: LV93

izpratināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Nopratināt.

Avoti: LLVV

izpratne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Stāvoklis, kad ir uztverta un pilnīgi saprasta (kā) būtība, saturs, nozīme; spēja, prasme uztvert un saprast (kā) būtību, saturu, nozīmi.

Avoti: LLVV

izprātot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izdomāt (1).

Avoti: LLVV

izprātoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz prātot; izdomāties.

Avoti: LLVV

izpraulējis

1. Satrūdējis.

Avoti: Sin

izpraulēt   apv.

1. Kļūt viscaur praulainam.

Avoti: KiV

izpraulot   apv.

1. Izpraulēt.

Avoti: EH

izpravīt   apv.

1. Izlabot.

Avoti: ĒiV

izprāvīt   apv.

1. Tiesājoties iegūt.

Avoti: ME

izpravīties   apv.

1. Sakārtoties, sagatavoties (ko darīt, kur doties u. tml.).

Avoti: ĒiV

izprāvīties   apv.

1. Dižoties, sevi lielīt.

2. Nokārtot kādu steidzamu vajadzību.

Avoti: ME, EH

izprāvoties   apv.

1. Iztiesāties līdz galam.

2. Ilgstoši tiesāties.

Avoti: ME

izprece   novec.

1. Precības, līgavas aizvešana no vecāku mājām (pēc kāzām).

Avoti: KV

izprecēt   -precu, -preci, -prec, pag. -precēju; trans.

1. Izprecināt.

Avoti: LLVV

izprecēties   -precos, -precies, -precas, pag. -precējos; refl.; reti.

1. Apprecēties un atstāt līdzšinējo dzīvesvietu.

Avoti: LLVV

izprecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka apprecas, kļūst (kādam) par sievu (retāk kādai par vīru).

Avoti: LLVV

izpreparēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izdarīt preparēšanu.

Avoti: LLVV

izpresēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Presējot izveidot.

Avoti: LLVV

izprieca   -as, s.

1. Nodarbība, pasākums, kura mērķis ir izklaidēšanās, patīkama aktīva atpūta.

Avoti: LLVV

izpriecāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz priecāties.

Avoti: LLVV

izpriece   apv.

1. Izprieca.

Avoti: EH

izpriecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka izpriecājas.

Avoti: LLVV

izprintēt   žarg.

1. Izdrukāt.

Avoti: SLG

izprojektēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Projektējot izstrādāt dokumentāciju (piemēram, kāda objekta celtniecībai).

Avoti: LLVV

izpromēt   apv.

1. Izmēģināt.

Avoti: KiV

izprove   apv.

1. Izmēģināšana, pārbaude.

Avoti: ĒiV

izprovēt   apv.

1. Izmēģināt; pārbaudīt.

Avoti: ĒiV

izprovēties   apv.

1. Izmēģināties.

Avoti: ĒiV

izprovocēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Provocējot panākt, ka (kāds) sāk rīkoties, runāt.

Avoti: LLVV

izpucēt   apv.

1. Grezni apģērbt; izgreznot, izrotāt.

2. Iztīrīt; nospodrināt.

3. Izēst.

Avoti: ĒiV, SLG, EH

izpucēties   apv.

1. Grezni apģērbties, izgreznoties, izrotāties.

Avoti: ĒiV

izpucināt   apv.

1. Kūdot suni aizdzīt, padzīt.

Avoti: ME

izpucināties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz rīdīt (suni), sakot "puc!".

Avoti: ViV

izpudāt   apv.

1. Iznest ārā.

Avoti: KV

izpudāties   apv.

1. Izkravāt.

2. Pilnībā sagatavoties.

Avoti: EH

izpūdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt būt par cēloni, ka izpūst.

Avoti: LLVV

izpudurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izretināt (augus), atstājot puduros; šādā veidā apstrādāt (piemēram, lauku).

Avoti: LLVV

izpudzināt   apv.

1. Izpucināt.

Avoti: EH

izpudzināt   apv.

1. Izjaukt (1).

Avoti: EH

izpudžināties   apv.

1. Sataisīties, sagatavoties.

Avoti: ME

izpugas   apv.

1. Krustlapu drudzene ("Gentiana cruciata").

Avoti: KV

izpūgot   apv.

1. Aizpildīt ar nelieliem akmentiņiem un cementa javu.

Avoti: ME, VeAT

izpuģāt   apv.

1. Izridāt, izvākt.

Avoti: EH

izpuģīt   apv.

1. Izgādāt ārā.

Avoti: EH

izpuģot   apv.; hip.

1. Izpostīt, izdzīt.

2. Izpost, iztīrīt.

Avoti: ME

izpuijāt   apv.

1. Ar varu padzīt.

Avoti: EH

izpuinīt   apv.

1. Izdabūt.

2. Izjaukt.

3. Iztūcīt, izburzīt.

4. Izlietot, iztērēt.

5. Kaujoties, plēšoties izpluinīt, arī iedunkāt, sapurināt.

Avoti: ĒiV

izpuišot   apv.

1. Izdarīt kādam pa prātam, apkalpot.

Avoti: KV

izpujāt   apv.

1. Izjaukt, izpostīt.

Avoti: KV

izpūkāt   apv.

1. Izplūkāt.

Avoti: ME

izpukāties   apv.

1. Izpukoties.

Avoti: EH

izpūkāties   apv.

1. Izplūkāties, šķiedroties.

Avoti: ME

izpuknīt   apv.

1. Izpurināt, izdauzīt, iesist dunkas sānos, izgrūst.

Avoti: ME, VeAT

izpukņīt   apv.

1. Izstumt, izgrūst.

Avoti: EH

izpukoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz pukoties.

Avoti: LLVV

izpūkoties   apv.

1. Izplūkāties, šķiedroties.

Avoti: ME

izpukstēt   apv.

1. Ilgāku laiku nepārtraukti pukstēt.

2. Pārtraukt pukstēt.

3. Izjukt, izčibēt, izgaist.

4. Izbeigties.

5. Metot burbuļus, pakāpeniski izplūst.

Avoti: ME

izpukstēt   apv.

1. Izpļāpāt.

2. Stenoši izrunāt.

Avoti: ME

izpukstēties   apv.

1. Saīgušam kādu laiku klusi sarunāties pašam ar sevi par kaut ko nepatīkamu.

2. Ilgāku laiku, daudz žēloties.

Avoti: ME, VeAT

izpukšināties   apv.

1. Izpukoties.

Avoti: EH

izpuktēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dusmoties, īgnoties.

Avoti: ViV

izpuķēt   apv.

1. Izrotāt ar puķēm; izpuķot.

Avoti: ME

izpuķot   apv.

1. Izrotāt ar puķēm vai to attēliem.

Avoti: ĒiV

izpūlēt

1. Sagādāt.

2. Pārpūlēt, nogurdināt.

Avoti: Sin, EH

izpūlēties   -os, -ies, -as, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz pūlēties (parasti veltīgi).

Avoti: LLVV

izpulgot   apv.

1. Nopulgot, laupīt godu, piesmiet, izvarot.

Avoti: ME

izpult   apv.

1. Izkrist.

Avoti: ME

izpuļāt   apv.

1. Izpūžņot.

Avoti: KiV

izpūļot   apv.

1. Izpūžņot.

Avoti: ME

izpumpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Izsūknēt.

Avoti: LLVV

izpumpēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. parasti 3. pers.; sar. Izsūknēties.

2. vienk. Darot ko, pilnīgi pazaudēt spēkus.

3. žarg. Izdot naudu.

Avoti: LLVV, SLG

izpumpēts   žarg.

1. Slikts.

Avoti: SLG

izpumpt   apv.

1. Uzpampt, uzpūsties.

Avoti: EH

izpumpurēties   apv.

1. Izveidoties, attīstīties.

Avoti: ViV

izpumpuroties   apv.

1. Izveidoties, attīstīties.

Avoti: ViV

izpundēt   apv.; hip.

1. Izravēt.

Avoti: ME

izpunkterēt   apv.

1. Izgudrot, izdomāt, izplānot.

Avoti: ViV

izpunkterēties   apv.

1. Izgudroties, izdomāties, izplānoties.

Avoti: ViV

izpunktierēt   sar.

1. Izdomāt.

Avoti: SLG

izpunktierēties   sar.

1. Ilgāku laiku censties izdomāt.

Avoti: SLG

izpunums   apv.

1. Izcils nelīdzenums, paugurs.

Avoti: KV

izpūpēt   apv.

1. Bojājoties kļūt viscaur mīkstam (pirms pūšanas); izkurtēt.

Avoti: ViV, EH

izpurēt   apv.

1. Kļūt izspūrušam.

Avoti: ME

izpurgāt   apv.

1. Izjaukt; izbojāt.

2. Iztīrt (tīklu no zivīm).

Avoti: ViV, EH

izpurināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Purinot iztīrīt (piemēram, drēbes).

2. Purinot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml).

3. sar. Sīki pārmeklēt; arī izkratīt (3).

Avoti: LLVV

izpūrināt   apv.

1. Padarīt vaļīgāku, sajaukt, izplūkāt.

Avoti: ME

izpurināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos.

1. Refl. --> izpurināt (1).

2. Pēc darba noģērbt darba apģērbu.

Avoti: LLVV

izpuris   apv.

1. Sajaukts, sacēlies stāvus, savēlies.

Avoti: ME

izpūris   apv.

1. Sajaukts, sacēlies stāvus, savēlies.

Avoti: KV, ME

izpurkšļāt   apv.

1. Sprauslājot izšļakstīt, izlaistīt.

Avoti: EH

izpurkšt   apv.

1. Izspurt.

2. Izplūkāt.

Avoti: KiV, EH

izpurņīt   apv.

1. Izvākt ārā (ko); izmest.

Avoti: KnG, SLG

izpurpēt   apv.

1. Satrunēt, drupanam kļūt.

2. Izkurtēt.

Avoti: EH, KiV

izpurpināt   apv.

1. Neapmierināti (nelaipni) runāt.

Avoti: EH

izpurpināt   apv.

1. Satrūdināt.

Avoti: EH

izpurpināties   apv.

1. Krietni kurnēt, bārties.

Avoti: ME

izpurslāt   apv.

1. Izšķaudīt, izsprauslāt.

Avoti: EH

izpurt   -purstu, -pursti, -purst, pag. -puru, arī -pūru; intrans.; parasti divd. formā: izpuris, izpūris.

1. Izspurt (1).

2. Izspurt (2).

Avoti: LLVV

izpurtēt   apv.

1. Kļūt porainam, izkurtēt.

Avoti: ME

izpurties   apv.

1. Bozties, sabozties.

Avoti: Lv42

izpurtināt   apv.

1. Izkratīt, izpurināt.

Avoti: ME

izpūru   apv.

1. Izplūkāts.

Avoti: ME

izpurzāt   apv.

1. Izjaukt; izkaisīt.

Avoti: MiV

izpusītēm   apv.

1. Uz pusēm.

Avoti: ME

izpūst   -pūšu, -pūt, -pūš, pag. -pūtu; trans.

1. Pūšot izvirzīt (no mutes, piemēram, gaisu).

2. Pūšot notraukt, aiztraukt (parasti par vēju).

3. Nopūst (uguni), pūšot nodzēst (ko degošu).

4. Pūšot izveidot (no kādas masas).

5. vienk. Pārspīlēt (kādu, parasti nenozīmīgu, laktu, notikumu).

Avoti: LLVV

izpūsties   -pūšos, -pūties, -pūšas, pag. -pūtos; refl.

1. parasti 3. pers. Ilgāku laiku, stipri pūst (par vēju).

2. Piepūšoties palielināties apjomā, kļūt lielam, lielākam.

Avoti: LLVV

izpušerēt   apv.

1. Izputināt (materiālas vērtības).

2. Sabojāt; arī iznīcināt.

Avoti: KiV

izpušierēt   apv.

1. Izbojāt, sabojāt; izjaukt.

Avoti: ĒiV

izpušierēties   apv.

1. Neizdoties; izbojāties.

Avoti: ViV

izpuškāt   apv.

1. Izpušķot; arī izgreznot.

Avoti: KiV

izpuškot   apv.

1. Izpušķot.

Avoti: ME

izpušķēt   apv.

1. Izpušķot.

Avoti: EH

izpušķojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izpušķot (1); izrotājums.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izpušķot (2); pārspīlējums, samākslo jums.

Avoti: LLVV

izpušķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izrotāt, izgreznot.

2. Izskaistināti attēlot (kādu faktu, notikumu u. tml.).

3. Samākslot, izskaistināt (parasti daiļdarbu).

Avoti: LLVV

izpušķoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izrotāties, izgreznoties.

Avoti: LLVV

izpūšļot   apv.

1. Ar pārtraukumiem izpūst, izkaisīt.

Avoti: ME

izpūšļoties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz appūst dziedinot vai ļaut sevi izdziedināt ar pūšanu.

Avoti: ME

izpūt   parasti 3. pers., -pūst, pag. -puva; intrans.

1. Pūstot sabojāties, arī aiziet bojā (par daudziem vai visiem augiem).

Avoti: LLVV

izpūtējs   -a, v.

1. Darītājs --> izpūst.

2. v. Ierīce, pa kuru (piemēram, gāze) izplūst (no mašīnas, mehānisma).

Avoti: LLVV

izputenis   apv.

1. Kāds, kura saimniecība virzās uz izputēšanu.

Avoti: EH

izputēt   -putu, -puti, -put, pag. -putēju; intrans.

1. Pazaudēt saimniecību, īpašumu (piemēram, kļūstot nespējīgam kārtot parādus, maksājumus).

2. parasti 3. pers. Izjukt, izšķīst (par priekšmetiem, priekšmetu kopu).

3. Izjukt (piemēram, par darbību, pasākumu); izbeigt pastāvēt (piemēram, par cilvēku vienotu kopu, iestādi).

// pārn. Izbeigties, izzust (piemēram, par psihisku stāvokli); nerealizēties (par cerībām, plāniem u. tml.).

// pārn. Izbeigties, izzust (par attiecībām starp cilvēkiem); kļūt nelaimīgam, neveiksmīgam (par mūžu).

4. sar. Pazust, nozust (parasti par cilvēku).

// pārn. Nomirt.

5. parasti 3. pers. Putot izkaisīties (uz visām pusēm).

Avoti: LLVV

izpūtiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> izpūst (1).

Avoti: LLVV

izpūties   parasti 3. pers., -pūstas, pag. -puvās; refl.; reti.

1. Ilgāku laiku pūt.

2. apv. Ilgāku laiku, daudz slinkot, gulēt.

Avoti: LLVV, ME

izputināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kāds) nonāk trūkumā, nabadzībā (zaudējot, piemēram, saimniecību, īpašumu).

2. Izjaukt (piemēram, darbību, pasākumu).

3. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) izput (5).

Avoti: LLVV

izpūtināt   apv.

1. Ļaut labi atpūsties.

Avoti: ME

izputināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz putināt (par sniegu).

Avoti: LLVV

izputīt   apv.

1. Izputināt (3).

Avoti: EH

izputnis   apv.

1. Izputenis.

Avoti: EH

izputot   apv.

1. Saputot.

Avoti: ME

izputrāt   apv.

1. Izjaukt, neveikli, juceklīgi izpostīt.

Avoti: ME, VeAT

izpuvešot   apv.

1. Izpūžņot.

Avoti: ME

izpuvēt   apv.

1. Izpūt.

Avoti: ViV

izpuvums   -a, v.

1. Rezultāts --> izpūt; izpuvusī vieta.

Avoti: LLVV

izpužināt   apv.

1. Padarīt čauganu, irdenu; izbužināt.

2. Izjaukt.

Avoti: ViV

izpūžināt   apv.

1. Uzbužināt (matus ar roku).

Avoti: EH

izpūžņāt   apv.

1. Izpūžņot.

Avoti: ME

izpūžņot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Pūžņot un pabeigt pūžņot.

Avoti: LLVV

izr.   saīs.

1. Izrakteņi, derīgie.

Avoti: i2

izrabāt   apv.

1. Izdauzīt (lielākos) graudus no labības kūļa.

Avoti: ĒiV

izracināt   apv.

1. Ļaut izrakāt, uzrakņāt (par cūkām).

Avoti: ME

izrāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Skatuves mākslas darba rādīšana skatītājiem; kinofilmas rādīšana skatītājiem.

// pārn. Situācija, norise.

Avoti: LLVV

izrādīgs   apv.

1. Izteiksmīgs.

2. Ākstīgs, ārišķīgs.

Avoti: KV, EH

izradīt   apv.

1. Ticīgo izpratnē - radot piešķirt, piemēram, noteiktu veidu, izskatu.

Avoti: ĒiV

izrādīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Rādot iepazīstināt (ar ko), padarīt pazīstamu (daudz vai visu).

2. Ar savu izturēšanos, rīcību, runu izpaust, padarīt uztveramu (piemēram, psihisku stāvokli, attieksmi).

Izrādīt pretestību— pretoties.

3. Parādīt (skatuves mākslas darbu vai kinofilmu) skatītājiem.

Avoti: LLVV

izrādīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Atklāties, noskaidroties, ka pastāv (kāds fakts).

// reti. Likties, šķist.

2. Parādīt, klaji izpaust (parasti savas īpašības).

Avoti: LLVV

izradoties   apv.

1. Izciemoties.

Avoti: EH

Izraēla   vietv.

1. Izraēlas Valsts (ivritā "Yisra'ēl", arābu val. "Isrā'īl") - valsts Rietumāzijā, Vidusjūras dienvidaustrumu piekrastē, platība - 22072 kvadrātkilometri, 7171500 iedzīvotāju, galvaspilsēta - Jeruzaleme (nav atzīta ANO), administratīvais iedalījums - 6 apgabali, kas tika nodibināta 1948. gadā Palestīnā kā ebreju nacionāla valsts.

Avoti: LģE

izraēlieši

1. Mūsdienu Izraēlas iedzīvotāji.

Avoti: LEV, PnR

Izraēls   vietv.

1. Vārds, kurā pārdēvēts patriarhs Jēkabs (senebr. "jisrāēl"), semītu tautu (Izraēla bērnu) ciltstēvs, cilšu vārdi Bībelē pēc Jēkaba divpadsmit dēlu vārdiem.

Avoti: LEV

izraēļi

1. Tauta bībeliskajā Izraēlā.

Avoti: LEV

izraganēt   apv.

1. Ar buršanas palīdzību sameklēt, atrast.

Avoti: EH

izragāt   apv.

1. Samaisīt, sajaukt.

2. Padarīt nelīdzenu, izkapāt.

Avoti: ME

izraibēt   apv.

1. Izraibināt.

Avoti: ME

izraibinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izraibināt.

Avoti: LLVV

izraibināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt viscaur raibu, būt par cēloni tam, ka kļūst viscaur raibs.

2. apv. Izskaistināt.

Avoti: LLVV, EH

izraibināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; reti.

1. Refl. --> izraibināt.

Avoti: LLVV

izraibīt   apv.

1. Burot, vārdojot attālināt, novērst.

Avoti: ME

izraibot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izraibināt.

Avoti: LLVV

izraiboties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izraibināties.

Avoti: LLVV

izraicīt   apv.

1. Izvagot, ar arklu izveidot vagas.

Avoti: ME

izraicīt   apv.

1. Izdzīt, iztriekt ārā.

Avoti: ME

izraidījums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izraidīt.

Avoti: LLVV

izraidīšana

1. Piespiedu uzturēšanās aiz savas dzimtās zemes robežām uz noteiktu laiku vai visu mūžu.

2. Ārvalstnieka piespiedu izraidīšana no valsts teritorijas vai no kāda tās rajona.

Avoti: EV

izraidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Padzīt, izdzīt (no kurienes, kur u. tml.); likt atstāt (telpu, teritoriju).

2. apv. Likt iet (skolā).

Avoti: LLVV, EH

izraidītais

1. Trimdinieks.

Avoti: Sin

izraidīties   apv.

1. Plaisāt, sprēgāt, sairt, izjukt.

Avoti: ME

Izraīls   mit.

1. Islāma mitoloģijā - nāves eņģelis, viens no četriem erceņģeļiem, kuram ir kosmiski izmēri un 4000 spārnu, ķermenis klāts ar dzīvām acīm un mēlēm.

Avoti: Mit

izraisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atraisīt un izņemt, raisot izņemt (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Izveidot (pumpurus, ziedus, lapas) - par augiem; būt par cēloni tam, ka izplaukst (pumpuri, ziedi, lapas).

2. Panākt, būt par cēloni, ka rodas, izveidojas (psihisks vai fizioloģisks stāvoklis, tā izpausme).

Avoti: LLVV

izraisīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Pamazām atbrīvoties, izkļūt (no tā, kas apņem, saista).

// pārn. Atbrīvoties (parasti no negatīva psihiska stāvokļa).

// pārn. Izplaukt (par pumpuriem, ziediem, lapām).

2. parasti 3. pers. Rasties, izveidoties (par psihisku vai fizioloģisku stāvokli, tā izpausmi).

Avoti: LLVV

izraizēties   apv.

1. Bēdāties, nobēdāties.

Avoti: ME

izrakāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Izrakņāt.

Avoti: LLVV

izrakāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Izrakņāties.

Avoti: LLVV

izrakņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Rakņājot padarīt viscaur nelīdzenu, arī izbojāt.

// pārn. Pārmeklēt; arī izkratīt (3).

Avoti: LLVV

izrakņāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz rakņāt.

Avoti: LLVV

izrakstījums

1. Ornamentāls rotājums.

Avoti: Sin

izrakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pārrakstīt, pierakstīt (daļu no kāda teksta).

2. Rakstot izveidot (dokumentu).

// sar. Uzrakstīt un izsniegt dokumentu (kā saņemšanai, iegādei).

// novec. Abonēt (laikrakstu, žurnālu), pasūtīt (grāmatas).

3. Rakstot izlietot (daudz vai visu).

4. Izrotāt ar rakstiem, ornamentiem (piemēram, tos izšujot, izaužot, iekaļot).

// pārn. Izraibināt.

Avoti: LLVV

izrakstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz rakstīt.

// trans.

// sar. Rakstīt, parasti daudz, līdz zūd jaunrades spējas.

2. Likumā noteiktā veidā nokārtot savu aiziešanu (no dzīvesvietas, ārstniecības iestādes).

3. parasti 3. pers. Refl. --> izrakstīt (3); tikt izrakstītam.

Avoti: LLVV

izrakstīts

1. Rotāts ar ornamentiem.

Avoti: Sin

izraksts   -a, v.

1. Rezultāts --> izrakstīt (1); tas, kas ir izrakstīts (no kāda teksta).

Avoti: LLVV

izrakšņāt   apv.

1. Izrakņāt, izrakt.

Avoti: ME

izrakt   -roku, -roc, -rok, pag. -raku; trans.

1. Rokot izveidot (kur, piemēram, bedri, grāvi, alu).

// pārn. Būt par cēloni tam, ka izveidojas (kur, piemēram, bedre, iedobums).

2. Rokot izcelt (no kurienes, kur u. tml., piemēram, zemi, iežus); rokot izcelt (no zemes, iežiem u. tml.).

// pārn.; sar. Atrast (parasti starp citiem priekšmetiem).

3. Izrakņāt.

Avoti: LLVV

izrakteņi   -u, vsk. izraktenis, -ņa, v.

1. parasti savienojumā ar "derīgs". Minerāli, ieži, kurus iespējams izmantot tautas saimniecībā.

2. Dzīvnieku vai augu fosilijas, kas atrodas zemes garozā.

Avoti: LLVV

izrakties   -rokos, -rocies, -rokas, pag. -rakos; refl.

1. Rokot izvirzīties cauri (kam), caur (ko).

2. Ilgāku laiku, daudz rakt.

// trans.

Avoti: LLVV

izraktnes   ģeol.

1. Atradņu izpētes darbos mākslīgi veidoti iežu atsegumi (attīrījumi, grāvji, šurfi, ejas, šahtas, urbumi).

Avoti: ZTV

izrakumi   -u, vsk. izrakums, -a, v.

1. Rakšanas darbi, ko veic parasti zinātniskos nolūkos; rezultāts --> izrakt (2).

2. Mākslīgi radīti padziļinājumi, bedres (zemē, augsnē).

Avoti: LLVV

izrakums   v.

1. Darbu kopums (arheoloģijā), kas saistīts ar zemes slāņu atrakšanu un senatnes pieminekļu atklāšanu; tas, ko atrod šajā darba procesā.

2. Paveikta darbība, rezultāts - izrakt.

Avoti: LV87

izrambāt   žarg.

1. Nodarboties ar seksu.

Avoti: JV

izrāmīt   apv.

1. Izkastrēt.

Avoti: ĒiV

izrantīt   apv.

1. Daudzkārt izrobot.

Avoti: ME

izrāpāt   apv.

1. Izrāpot no kurienes.

2. Rāpojot pabūt (daudzās, visās vietās).

3. Uzrāpties augšā.

Avoti: KiV

izrāpāties   apv.

1. Izrāpties.

Avoti: ĒiV

izrapēt   apv.

1. Satrunēt, kļūt porainam.

Avoti: ME

izrāpot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. intrans. Rāpojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. trans. Rāpojot pabūt (daudzās vai visās vietās); rāpojot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā).

Avoti: LLVV

izrāpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz rāpot.

Avoti: LLVV

izrāpt   apv.

1. Izrāpties.

Avoti: EH

izrāpties   -rāpjos, -rāpies, -rāpjas, pag. -rāpos; refl.

1. Rāpjoties, arī rāpus izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izrasēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Rasējot izveidot (piemēram, attēlu, shēmu).

Avoti: LLVV

izrasināt   apv.

1. Izslacināt.

Avoti: ME

izrasot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; poēt.

1. Izplūst lāšu, pilienu veidā (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izrasties   parasti 3. pers., -rodas, pag. -radās; refl.; reti.

1. Izcelties, izveidoties.

2. apv. Uzrasties.

Avoti: LLVV, EH

izrāt   -rāju, -rāj, -rāj, pag. -rāju; trans.

1. Rājot izteikt (kādam) pārmetumu, nosodījumu.

Avoti: LLVV

izrāt   apv.

1. Nolīst (līdumu).

Avoti: EH

izratavāt   apv.

1. Izglābt.

Avoti: KiV

izratavīt   apv.

1. Ar stingriem vārdiem norīkot (darbos).

Avoti: EH

izrāties   -rājos, -rājies, -rājas, pag. -rājos; refl.

1. Rāties un pabeigt rāties.

Avoti: LLVV

izraudāt   -raudu, -raudi, -raud, pag. -raudāju; trans.

1. parasti divd. formā: izraudāts; savienojumā ar "acis". Ilgāku laiku, daudz raudot, izraisīt acīs iekaisumu, sāpes, pavājināt redzi.

// parasti savienojumā ar "asaras". Ilgāku laiku, daudz raudāt, parasti, līdz asaras vairs netek.

2. Raudot ļaut izpausties (bēdām, ciešanām u. tml.), raudot izpaust (bēdas, ciešanas u. tml.).

3. sar. Izlūgt, parasti raudot.

Avoti: LLVV

izraudāties   -raudos, -raudies, -raudas, pag. -raudājos; refl.

1. Raudāt un pārstāt raudāt.

Avoti: LLVV

izraudināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka ilgāku laiku, daudz raud.

Avoti: LLVV

izraudzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka pilnīgi izrūgst, rūgšanas procesā sasniedz vēlamo gatavības pakāpi.

Avoti: LLVV

izraudzīt   -raugu, -raugi, -rauga, pag. -raudzīju; trans.

1. Izvēlēt no kāda kopuma (ko piemērotu, atbilstošu).

2. apv. Izmēģināt.

Avoti: LLVV, EH

izraudzīties   -raugos, -raugies, -raugās, pag. -raudzījos; refl.; trans.

1. Izvēlēties no kāda kopuma (ko piemērotu, atbilstošu).

2. apv. Izmēģināties.

Avoti: LLVV, EH

izraudzīts

1. Izmeklēts.

Avoti: Sin

izraugāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; reti.

1. Ilgāku laiku, daudz atraugāties.

Avoti: LLVV

izraugoties   apv.

1. Izraugāties.

Avoti: ME

izrausalēt   apv., niev.

1. Vairākkārt izraust, izdabūt no kurienes.

Avoti: KiV

izraust   -raušu, -raus, -rauš, pag. -rausu; trans.

1. Raušot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izraustains   apv.

1. Nevienādi saaudzis (vietām labāk, vietām sliktāk).

Avoti: EH

izraustas   apv.

1. Izrautās, izplūkātās daļas.

Avoti: KV

izrausties   -raušos, -rausies, -raušas, pag. -rausos; refl.

1. Raušoties izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izraustīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Raustot izvilkt, izplēst (daudzus vai visus augus, to daļas).

2. sar. Vairākkārt vilkt (ko) vaļā; vilkt vaļā (citu pēc cita).

Avoti: LLVV

izraustīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; trans.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz raustīt (parasti veltīgi).

Avoti: LLVV

izraušīt   apv.

1. Atkārtoti izkašāt, izšķirt, izvilkt.

Avoti: ME

izraušļāt   apv.

1. Izraušņāt.

Avoti: ME

izraušņāt   apv.

1. Izkasīt, izvandīt, izrakņāt.

Avoti: ME

izraut   -rauju, -rauj, -rauj, pag. -rāvu; trans.

1. Raujot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml., parasti ko ieaugušu, stingri iestiprinātu).

// pārn. Nepamatoti atdalīt (faktu, parādību u. tml.) no veseluma, kopuma.

2. Strauji izņemt, izvilkt (no kurienes, kur).

3. parasti 3. pers. Izskalot (par ūdeņiem, straumi); izveidot bedri, iedobumu (piemēram, par šāviņiem).

4. Ar strauju rīcību izglābt, atbrīvot (no kā varas, apspiestības).

5. sar. Sameklēt, sadabūt; arī izdabūt.

6. sar. Strauji izdarīt, izveidot (ko).

Avoti: LLVV

izrauties   -raujos, -raujies, -raujas, pag. -rāvos; refl.

1. Strauji (ar spēku) atbrīvoties (no tā, kas saista, aiztur).

// pārn. Atbrīvoties (no kāda stāvokļa, pienākumiem).

// pārn. Izvirzīties, aizsteigties (kam priekšā).

// pārn. Izlauzties (piemēram, par vārdiem, smiekliem, vaidu).

2. parasti 3. pers. Neviļus, negribēti tikt izrautam.

3. trans. Ilgāku laiku, daudz raut.

4. sar. Izstrādāties.

5. apv. Izģērbties (1).

6. apv. Pēc patikas izklaidēt, uzjautrināt.

Avoti: LLVV, EH

izravēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ravējot viscaur attīrīt no nezālēm (kādu platību).

2. Izskaust (ko nevēlamu, negatīvu); iznīcināt, iznīdēt.

Avoti: LLVV

izravēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ravēt.

// trans.

2. parasti 3. pers. Neviļus, negribēti tikt izravētam.

Avoti: LLVV

izrāviens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> izraut (1).

2. fizk. Maksimālā ātruma strauja sasniegšana; strauja, pēkšņa izvirzīšanās (uz priekšu).

3. mil. Strauja, pēkšņa (karaspēka) izvirzīšanās (uz priekšu).

Avoti: LLVV

izrāvums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izraut (1).

2. Padziļinājums uz kokmateriāla virsmas ar nelīdzenu, ribainu dibenu; rodas vietējas koksnes daļās izraušanas rezultātā, koksni sagatavojot vai apstrādājot (no ieplēsumiem, zariem, šķiedru slīpuma, māzerainuma un gadskārtu izliekuma).

3. Padziļinājums visas zāģmateriāla vai detaļas apstrādājamās virsmas platumā, kas rodas, tos frēzējot dziļāk par frēzēšanas plaknes virsmu.

Avoti: LLVV, ZTV

izražot   apv.

1. Radīt, darīt, ražot.

Avoti: ME

izražoties   apv.

1. Attīstīties miesās.

Avoti: EH

izreaģēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Reaģēt un pabeigt reaģēt (par vielu).

Avoti: LLVV

izrēdēt   apv.

1. Izraut, izplēst, iznīcināt.

Avoti: ME

izrēdēt   apv.

1. Vārpot (par pirmo vārpu parādīšanos labībai).

Avoti: ME, VeAT

izrēdēt   apv.

1. Kļūt novalkātam, izdilt.

Avoti: EH

izrediģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Rediģēt un pabeigt rediģēt.

Avoti: LLVV

izrēdīt   apv.

1. Sasaukt, likt atnākt, izrīkot, skubināt.

2. Sašķirot pēc kvalitātes.

3. Samaksāt, izpirkt grēkus.

Avoti: ME

izredze   apv.

1. Skats.

2. Ceremoniāla izrādīšanās, skate.

Avoti: TlV, EH

izredzes   -džu, vsk. izredze, -es, s.

1. Apstākļu kopums (kā) īstenošanai, (kāda rezultāta) sasniegšanai; procentos vai ar daļskaitli izteikta varbūtība, ka kāds gadījums notiks.

2. pareti. Skats (uz kurieni), aina.

Avoti: LLVV

izredzēt   -redzu, -redzi, -redz, pag. -redzēju; trans.

1. Izraudzīt, uzskatīt par vislabāko (salīdzinājumā ar citiem).

2. apv. Skatīt, ieraudzīt.

3. apv. Pieredzēt, piedzīvot.

Avoti: LLVV, TlV

izredzētais   -ā, v.

1. Cilvēks, kas ir iemantojis īpašu labvēlību; cilvēks, kam ir izcils stāvoklis (salīdzinājumā ar citiem).

Izredzēto tauta— ebreju tautas apzīmējums Vecajā Derībā (5. Mozus, 7:6).

2. novec. Cilvēks, kas ir izraudzīts par dzīvesbiedru vai dzīvesbiedri.

Avoti: LLVV

izredzētība   rel.

1. Dieva izvēle attiecībā uz Israēla tautu, kas pausta Sīnāja kalnā noslēgtajā derībā un kuras manifestācija ir Dieva dāvātā Israēla zeme.

Avoti: R1

izredzēties   -redzos, -redzies, -redzas, pag. -redzējos; refl.; trans.; pareti.

1. Ilgāku laiku, daudz redzēt (ko); pilnīgi iepazīt.

2. Daudz pieredzēt, piedzīvot.

Avoti: LLVV

izredzēts   adj.

1. parasti ar not. galotni Tāds, kam parādīta sevišķa labvēlība. (atšķirībā no citiem līdzīgiem).

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē; sar. Līgavainis; līgava; iecerētais, iecerētā.

Avoti: LV87

izredzīgs   apv.

1. Vērīgs, spējīgs ātri aptvert apstākļus.

Avoti: ME, VeAT

izredzināt   apv.

1. Valdīt, pareģot.

Avoti: ME

izrēgāties   apv.

1. Lūkoties, pamatīgi (visu) apskatīt.

2. Tumsā ilgāku laiku kaut ko neskaidru redzēt rēgojamies.

Avoti: ME, VeAT

izrēgoties   apv.

1. Tumsā ilgāku laiku kaut ko neskaidru redzēt rēgojamies.

2. Izskatīties.

Avoti: ME, DžP

izregulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Regulēt un pabeigt regulēt.

Avoti: LLVV

izregulēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Sākt nepareizi darboties, zūdot pareizajam regulējumam.

2. Noregulēties.

Avoti: LLVV

izregžīt   apv.

1. Izrežģīt.

Avoti: KiV

izreģistrēties   apv.

1. Izrakstīties (no dzīvesvietas).

Avoti: ĒiV

izreizes   apv.

1. Sakumā.

Avoti: KiV

izreizināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Reizināt un pabeigt reizināt.

2. apv. Izkritizēt.

Avoti: LLVV

izreizot   apv.

1. Ceļojot pabūt (daudzās vai visās vietās), ceļojot aptvert (kādu teritoriju); apceļot.

Avoti: ViV

izreizoties   apv.

1. Izceļoties.

Avoti: ViV

izreklamēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Reklamējot padarīt plaši pazīstamu.

Avoti: LLVV

izreklamēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Reklamējot sevi, kļūt pazīstamam, populāram.

Avoti: LLVV

izrēkt   -rēcu, -rēc, -rēc, pag. -rēcu; trans.

1. parasti 3. pers. Rēcot radīt (skaņas) - par dzīvniekiem.

2. sar. Skaļā, skarbā balsī pateikt, izrunāt.

Avoti: LLVV

izrēkties   -rēcos, -rēcies, -rēcas, pag. -rēcos; refl.

1. parasti 3. pers. Ilgāku laiku, daudz rēkt.

2. sar. Skaļā, skarbā balsī izkliegties, izsmieties.

3. parasti 3. pers. Ilgāku laiku radīt asu, skarbu, skaļu troksni (par ierīci, mehānismu).

Avoti: LLVV

izrēķināmība

1. Matemātiskās loģikas jēdziens, kas matemātuskos terminos raksturo iespēju ar algoritmu noteikt funkcijas vērtību.

izrēķināšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, dsk. -ās, ģen. -os, akuz. -ās, s.

1. Smags (parasti ārpustiesas, fizisks) sods vai patvaļīga vardarbība, kas nereti saistīta ar nogalināšanu.

Avoti: LLVV

izrēķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pilnīgi aprēķināt (kādu daudzumu, vērtību).

// intrans.

2. Rēķinot atrisināt (matemātisku uzdevumu).

// intrans.

Avoti: LLVV

izrēķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Pakļaut smagam (parasti ārpustiesas, fiziskam) sodam vai patvaļīgai vardarbībai, arī nogalināt.

Avoti: LLVV

izremontēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Remontēt un pabeigt remontēt.

Avoti: LLVV

izremskāties   apv.

1. Izklepoties.

Avoti: ViV

izremsties   sar.

1. Izrāpties.

Avoti: Sin

izrenēt   apv.

1. Izveidot noteces, grāvjus, rievas.

Avoti: ME

izrentēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; novec.

1. Iznomāt (parasti saimniecību, zemi).

Avoti: LLVV

izrepēt   apv.

1. Satrunēt, izpūt.

Avoti: ME

izrēpt   apv.

1. Ar patiku izēst.

Avoti: EH

izrestēt   apv.

1. Izsijāt ar lielo rijas sietu (resti).

Avoti: ME, VeAT

izrētāt   apv.

1. Izrētot.

Avoti: EH

izretavot   apv.

1. Izrīkot.

2. Izkārtot.

Avoti: MiV

izretināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Retinot izraut, izcirst, izzāģēt (augus, to daļas).

2. Izveidot lielākas atstarpes (piemēram, starp priekšmetiem).

3. Samazināt (kādu cilvēku grupu), nogalinot, ievainojot, saņemot gūstā (parasti karā).

Avoti: LLVV

izretināties   parasti dsk., -ināmies, pag. -inājāmies vai vsk. 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. parasti 3. pers. Kļūt retākam (par augiem kādā vietā).

2. Izvietoties, palielinot atstarpes (par cilvēku grupu).

3. Tikt izretinātam (3).

Avoti: LLVV

izretis   apst.; reti.

1. Retumis.

Avoti: LLVV

izrētot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Radīt viscaur brūces, rētas.

Avoti: LLVV

izretoties   parasti dsk., -ojamies, pag. -ojāmies vai vsk. 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. parasti 3. pers. Izretināties (1).

2. Izretināties (2).

3. Izretināties (3).

Avoti: LLVV

izretušēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Retušējot izlabot, padarīt skaidru (piemēram, attēlu).

Avoti: LLVV

izrevēt   apv.

1. Izravēt.

Avoti: KiV

izrevidēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. sar. Sīki, rūpīgi pārmeklēt.

2. Izdarīt revīziju.

Avoti: LLVV

izrežģīt   apv.

1. Atšķetināt, atmudžināt, atrisināt.

Avoti: ME

izrežģīties   apv.

1. Izrisināties, attīstīties.

Avoti: ME

izrībēt   parasti 3. pers., -rīb, pag. -rībēja; intrans.

1. Rībot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izribināt   apv.

1. Izklāt un izretināt (linus).

Avoti: EH

izrībināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. intrans. Rībinot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. trans. Rībinot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izrībināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz rībināt.

// trans.

Avoti: LLVV

izrīcība   -as, s.; parasti vsk.

1. Rīcība, rīkošanās (parasti nevēlama).

Avoti: LLVV

izrīcīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Izdarīgs.

Avoti: LLVV

izridāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.; apv.

1. Izkārtot (1).

Avoti: LLVV

izridināt   apv.

1. Izretināt (1).

2. Izklāt.

Avoti: EH

izrīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Izrīdīt.

Avoti: LLVV

izrīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Rīdot suni, izdzīt (kādu).

Avoti: LLVV

izridot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; apv.

1. Izkārtot (1).

Avoti: LLVV

izrīdzēt   apv.

1. Izšūt, stepēt.

Avoti: EH

izriebt   apv.

1. Ar maģiskām darbībām aizgādāt.

Avoti: ME

izriebties   -riebjos, -riebies, -riebjas, pag. -riebos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ārstēt ar maģiskām vārdu formulām, izdarībām u. tml.

Avoti: LLVV

izriedīt   apv.

1. Izraidīt.

Avoti: EH

izriednieki

1. Priekules novada Bunkas pagasta apdzīvotās vietas "Izriede" iedzīvotāji.

Avoti: V1

izriekt   apv.

1. Pirmo reizi uzart (līdumu).

2. Izart.

Avoti: EH

izriest   -riešu, -ries, -rieš, pag. -rietu, arī -riesu, trans.

1. Izvirzīt (uz priekšu ķermeņa daļu).

2. parasti 3. pers. Izdzīt, izveidot (piemēram, asnus, pumpurus).

Avoti: LLVV

izriesties   parasti 3. pers., -riešas, pag. -rietās, arī -riesās, refl.

1. Izvirzīties (uz priekšu) - par ķermeņa daļu.

2. Izdalīties (parasti par sviedriem).

3. Refl. --> izriest (2).

Avoti: LLVV

izriet   apv.

1. Riet un pabeigt riet.

2. niev. Izlamāt, izzobot.

Avoti: ĒiV

izrietēt   parasti 3. pers., -riet, pag. -rietēja; intrans.

1. Izveidoties, tikt izsecinātam (parasti no kā vispārīga) - piemēram, par domu, ideju.

2. Izveidoties, rasties kā (parasti galvenā, noteicošā) ietekmē; pamatoties (uz ko, parasti uz galveno, noteicošo).

Avoti: LLVV

izrieties   parasti 3. pers., -rejas, pag. -rējās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz riet.

Avoti: LLVV

izrietināt   apv.

1. Slaucot (govi), parasti lēni, nemākulīgi, panākt, ka tesmenī neieplūst piens; slaucot, parasti lēni, nemākulīgi, panākt, ka govij pārstāj ieplūst (piens) tesmenī.

Avoti: ĒiV

izrievāt   apv.

1. Izrievot.

Avoti: ME

izrievot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt (ko) viscaur rievainu.

Avoti: LLVV

izriezt   -riežu, -riez, -riež, pag. -riezu; trans.

1. Izvirzīt (uz priekšu ķermeņa daļu).

2. parasti 3. pers. Izdzīt, izveidot (piemēram, asnus, pumpurus).

3. apv. Izgriezt iekšpusi uz āru.

Avoti: LLVV, EH

izriezt   apv.

1. Izņemt (audumu).

Avoti: ME

izriezt   apv.

1. Izgriezt.

Avoti: ME

izriezties   parasti 3. pers., -riežas, pag. -riezās; refl.

1. Izvirzīties (uz priekšu) - par ķermeņa daļu.

2. Izdalīties (parasti par sviedriem).

3. Refl. --> izriest (2).

Avoti: LLVV

izrijolēt   apv.

1. Apmēslot, nomēslot (kādu zemes platību), ierokot mēslojuma slāni zem augsnes virskārtas.

Avoti: ĒiV

izrīkājums   apv.

1. Sarīkojums.

Avoti: KiV

izrīkāt   apv.

1. Izrīkot.

Avoti: KiV

izrīkojums   -a, v.; novec.

1. Sarīkojums.

Avoti: LLVV

izrīkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Dodot rīkojumus, likt (kādam) ko darīt, darboties.

2. novec. Sarīkot (svinības, viesības u. tml.).

Avoti: LLVV

izrīkotājs   apv.

1. Cilvēks, kas (ko) rīko, kārto, vada.

Avoti: ĒiV

izrīkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Rīkoties (parasti patvaļīgi).

2. apv. Izdarīt, paveikt (piemēram, saimniecības darbus); izkārtoties.

Avoti: LLVV, ĒiV

izrikšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Rikšojot, rikšiem izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

// sar. Ātri izskriet (par cilvēku).

// trans.; pārn.; sar. Izstaigāt, izskraidīt (par cilvēku).

Avoti: LLVV

izrikšoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz rikšot.

// pārn.; sar. Izstaigāties, izskraidīties (par cilvēku).

Avoti: LLVV

izriktēt   apv.

1. Izrīkot, izkārtot.

Avoti: ĒiV

izriktēties   apv.

1. Izrīkoties, izkārtoties.

Avoti: ĒiV

izrimt   apv.

1. Kļūt mierīgam, nomierināties (parasti ko gaidot).

Avoti: KiV

izrindot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izvietot rindā.

Avoti: LLVV

izrindoties   parasti dsk., -ojamies, pag. -ojāmies vai vsk. 3. pers., -ojas, pag. -ojās.

1. Refl. --> izrindot.

Avoti: LLVV

izrinēt   apv.

1. Izveidot (rievu, gropi).

Avoti: KiV

izriņķot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. intrans. Riņķojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml).

2. trans.; sar. Pārvietojoties (piemēram, bieži mainot virzienu, pa apli), pabūt (daudzās vai visās vietās); pārvietojoties (piemēram, bieži mainot virzienu, pa apli), pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā).

// intrans.

Avoti: LLVV

izriņķoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz riņķot.

Avoti: LLVV

izripāt   apv.

1. Izripot.

Avoti: KiV

izripāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ripināt.

Avoti: ME

izrīpelēt   apv.

1. Izrīkot, izkomandēt.

Avoti: ĒiV

izripināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ripinot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml).

Avoti: LLVV

izripināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ripināt.

// trans.

Avoti: LLVV

izripot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Ripojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. Izbraukt (par transportlīdzekļiem, arī par braucējiem tajos).

Avoti: LLVV

izripoties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ripot.

Avoti: ME

izrīrināt   apv.

1. Izslaukt.

Avoti: EH

izrisināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Risinot panākt, ka (kas satīts) iztinas, izstiepjas.

2. pareti. Pilnīgi atrisināt (piemēram, jautājumu, uzdevumu).

Avoti: LLVV

izrisināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās.

1. Refl. --> izrisināt(1); tikt izrisinātam.

2. pareti. Refl. --> izrisināt(2); tikt izrisinātam.

Avoti: LLVV

izrist   parasti 3. pers., -ris, pag. -risa; intrans.; parasti divd. formā: izrisis.

1. Raisoties izjukt, izkliedēties (parasti par matiem).

2. apv. Izrietēt.

Avoti: LLVV, ME

izrist   apv.

1. Izripināt, izritināt, izkrist.

Avoti: ME

izrīstīt   apv.

1. Izēst.

Avoti: EH

izrīstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz rīstīties.

Avoti: LLVV

izrīt   -riju, -rij, -rij, pag. -riju; trans.; sar.

1. Ātri, arī negausīgi izēst, izdzert.

Avoti: LLVV

izritēt   parasti 3. pers., -rit, pag. -ritēja (retāk -rita, 1. konj.); intrans.

1. Ritot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. Izritināties (1), iztīties (2).

3. Kļūt retam (kā labībai no ziemeļu vēja).

Avoti: LLVV, ME, VeAT

izrīties   -rijos, -rijies, -rijas, pag. -rijos; refl.; trans.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz ātri, arī negausīgi ēst, dzert.

Avoti: LLVV

izritināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ritinot panākt, ka (kas satīts) iztinas, izstiepjas.

2. Ritinot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izritināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās.

1. Refl. --> izritināt (1); tikt izritinātam.

2. Refl. --> izritināt (2); tikt izritinātam.

Avoti: LLVV

izrīvēšana

1. Urbumu gludās un precīzās apstrādes veids - apstrāde ar rīvurbi; panāk gludu urbuma virsmu, precīzus izmērus un centrē urbumu.

Avoti: ZTV

izrīvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Rīvējot izkliedēt (parasti kādu masu); izziest.

2. Rīvējot izvirzīt mūri (kam), caur (ko); izberzt.

3. sar. Berzējot iztīrīt.

Avoti: LLVV

izrobāt   apv.

1. Izrobot.

Avoti: KiV

izrobījumi

1. Uz zāģmateriālu virsmas vai detaļas cits citam līdzās sīki padziļinājumi - šķiedru kūlīšu vai koksnes daļiņu izrāvumi.

Avoti: ZTV

izrobis   apv.

1. Robains.

Avoti: EH

izrobīt   -īju, -ī, -ī, arī -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Izrobot.

Avoti: LLVV

izrobojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izrobot.

Avoti: LLVV

izrobot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Padarīt (ko) viscaur robainu, nelīdzenu.

Avoti: LLVV

izrobots

1. Robains.

Avoti: Sin

izrocīt   apv.

1. Atbrīvot.

Avoti: ME

izroīdāt   apv.

1. Iztīrīt, sakārtot (māju, saimniecību).

Avoti: ĒiV

izroīdāties   apv.

1. Izdarīt, paveikt (piemēram, saimniecības darbus).

Avoti: ĒiV

izrosīt

1. Radīt, izraisīt.

Avoti: Sin

izrosīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; reti.

1. Sagatavoties aiziešanai un doties projām (no kurienes, kur u. tml.).

2. Izraisīties (2).

Avoti: LLVV

izrost   apv.

1. Izrotāt, uzkopt.

Avoti: EH

izrošt   apv.

1. Izpušķot; arī izgreznot.

Avoti: KiV

izrotājums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> izrotāt; priekšmets, ornaments u. tml., kas izgrezno, izdaiļo.

2. mūz. Ar īpašām zīmēm vai sīkām notīm apzīmēta skaņu grupa vai skaņa, kas bagātina melodiju; melisms.

Avoti: LLVV

izrotaļāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz rotaļāties.

Avoti: LLVV

izrotāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Rotājot padarīt skaistāku, daiļāku.

2. mūz. Bagātināt (melodiju) ar īpašu skaņu vai skaņu grupu.

3. apv. Izlietot, izšķiest.

Avoti: LLVV, EH

izrotāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos.

1. Refl. --> izrotāt (1).

Avoti: LLVV

izrotināt   apv.

1. Atšķetināt.

Avoti: ME

izrozīties   apv.

1. Izstaipīties.

2. Izliekties, kļūt nelīdzens.

Avoti: KnG, ME

izrozīties   apv.

1. Izcelties, rasties, veidoties, sākt dīgt.

Avoti: ME

izrubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Izurbināt (1).

Avoti: LLVV

izrubināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz rubināt (parasti par rubeni).

2. apv. Kādu laiku rubināt 2(2), urbināt.

Avoti: LLVV, EH

izrubīt   žarg.

1. Izslēgt (piem., radio).

2. Piekaut līdz bezsamaņai.

Avoti: SLG

izrubīties   žarg.

1. Izslēgties.

Avoti: SLG

izrūcināt   apv.

1. Izrūcināt māju ar lāci - padzīt ļaunumu no mājas, kur ļaudis dzīvojuši naidā, izvadājot pa to rūcošu lāci.

Avoti: EH

izrūcināties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz rūkt.

Avoti: ĒiV

izručīt   žarg.

1. Izpalīdzēt; izglābt.

2. Izmest.

Avoti: SLG

izrūdināt   apv.

1. Izraudināt.

Avoti: KiV

izrūdīt   apv.

1. Sakarsēt.

Avoti: EH

izrūdīties   apv.

1. Novājēties, noliesēt.

Avoti: EH

izrūgas   apv.

1. Sūkalas.

Avoti: BB

izrūgt   parasti 3. pers., -rūgst, pag. -rūga; intrans.

1. Rūgšanas procesā sasniegt vēlamo gatavības pakāpi.

2. Mitrumā kļūt viscaur mīkstam, grūti lietojamam (piemēram, par ceļiem).

Avoti: LLVV

izrūgties   apv.

1. Pietiekoši raudzēt.

Avoti: EH

izruinīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz griezt ar neasu nazi.

Avoti: ME

izrukāt   žarg.

1. Izslēgt no skolas; atlaist no darba.

2. Izpalīdzēt.

Avoti: SLG

izrukšināt   apv.

1. Izrakņāt.

Avoti: KiV

izrūkties   -rūcos, -rūcies, -rūcas, pag. -rūcos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz rūkt.

// pārn.; sar. Ilgāku laiku, daudz īgni, nelaipni runāt.

Avoti: LLVV

izruķīt   žarg.

1. Izpalīdzēt; izglābt.

2. Izmest.

Avoti: SLG

izrullēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar veltni izgludināt (parasti veļu).

2. Izveltnēt.

3. apv. Izkult (ar labības kuļamo veltni).

4. žarg. Izbraukt (laukā no kādas vietas).

Avoti: LLVV, ViV, SLG

izrullēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz rullēt, blīvēt (augsni) ar zirgvilkmes veltni.

Avoti: ViV

izrumelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; retāk

1. Izrumulēt - rumulēt un pabeigt rumulēt.

Avoti: LLVV

izrumelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz rumulēties.

Avoti: LLVV

izrumulāt   apv.

1. Pietiekoši rumelēt.

Avoti: EH

izrumulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Rumulēt un pabeigt rumulēt.

Avoti: LLVV

izrumulēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos, refl.

1. Ilgāku laiku, daudz rumulēties.

Avoti: LLVV

izruna   -as, s.

1. Skanējuma izveide (valodas skaņām, vārdiem u. tml.) ar runas orgāniem; skanējums (valodas skaņām, vārdiem u. tml.).

2. parasti dsk. Atruna.

Avoti: LLVV

izrunas

1. Aizbildināšanās, atruna.

Avoti: Sin

izrunāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Izveidot (valodas skaņu, vārdu u. tml.) skanējumu ar runas orgāniem.

2. Izteikt, izsacīt (piemēram, domas, jūtas).

3. Izteikt, izsacīt (daudz vai visu); pārrunāt (daudz vai visu).

4. Plaši izpaust (parasti ko nepamatotu, nepatiesu).

5. novec. Vienoties (par ko), sarunāt.

Avoti: LLVV

izrunāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Pārrunājot apmainīties domām, noskaidrot (ko); pārrunāt (daudz vai visu).

2. Izteikt, izpaust (parasti neviļus, negribēti).

3. Ilgāku laiku, daudz runāt (parasti veltīgi).

Avoti: LLVV

izrūnīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Izkastrēt.

Avoti: LLVV

izruntēt   apv.

1. Izrievot.

Avoti: ViV

izruņķēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz griezt ar neasu nazi.

Avoti: EH

izrūpēt

1. Izaudzināt.

Avoti: Sin

izrūpēties   apv.

1. Nopūlēties, par kādu ilgāku laiku, daudz rūpējoties.

Avoti: ME

izrūsēt   parasti 3. pers., -rūsē, arī -rūs, pag. -rūsēja (retāk -rūsa, 1. konj.); intrans.

1. Viscaur sarūsēt (parasti no iekšpuses).

Avoti: LLVV

izrūsināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Būt par cēloni, arī ļaut, ka izrūsē.

Avoti: LLVV

izrust   apv.

1. Satrunēt, izburbēt.

Avoti: ME

izrušināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Rušinot viscaur uzirdināt (augsni); rušinot augsni, viscaur apstrādāt (sējumu, stādījumu).

2. Rušinot izdabūt (no kurienes, kur u. tml.).

3. Rušinot izveidot (bedri, iedobumu u. tml.).

Avoti: LLVV

izrušināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz rušināt, rušināties.

// trans.

Avoti: LLVV

izrūtēt   apv.

1. Sadalīt viscaur (lauku, platību) rūtīs, izveidojot tās ar arklu.

Avoti: ViV

izružināt   apv.

1. Izrušināt.

Avoti: ViV

izsacījums   val.

1. Izteikums, kura pamatā nav teikuma struktūras un kuru lieto kā gatavu runas formulu noteiktās saziņas situācijās, dažkārt to veido tikai izsauksmes vārds viens pats.

Avoti: VsV

izsa-   apv.

1. Iz-.

Avoti: ME

izsabīt   apv.

1. Izbīties.

Avoti: ME

izsacīt   -saku, -saki, -saka, pag. -sacīju; trans.

1. Runājot izpaust (kādu domu, faktu u. tml.); izteikt (1).

2. Administratīvi apbalvot (ar pateicību), administratīvi sodīt (ar brīdinājumu, rājienu); izteikt (2).

3. Izrunāt (1).

4. Raksturot (ko), parasti skaitliski, ar mērvienībām; izteikt (4).

5. parasti 3. pers. Būt tādam, kas (ko) apzīmē (piemēram, par zīmi, simbolu); izteikt (5).

6. apv. Pārteikties (runājot).

Avoti: LLVV, EH

izsacīties   -sakos, -sakies, -sakās, pag. -sacījos; refl.

1. Mutvārdos vai rakstveidā izpaust (piemēram, domu, vērtējumu); izteikties (1).

2. parasti 3. pers. Neviļus, negribēti tikt izsacītam, izrunātam; izteikties (2).

Avoti: LLVV

izsaimēt   apv.

1. Izsaimniekot (1).

2. Izsaimniekot (2).

Avoti: EH

izsaimniekāt   apv.

1. Izšķērdēt.

Avoti: KiV

izsaimniekot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izšķērdēt.

2. apv. Kādu laiku sekmīgi saimniekot.

Avoti: LLVV, EH

izsaimniekotājs

1. Izšķērdētājs.

Avoti: Sin

izsaimot   apv.

1. Izzaimot.

Avoti: EH

izsaimot   apv.

1. Izvest, izpildīt.

Avoti: EH

izsaiņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Atbrīvot, izņemt no iesaiņojuma.

Avoti: LLVV

izsaiņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izsaiņot (parasti savas mantas).

Avoti: LLVV

izsaitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atbrīvot no apsaitējuma.

Avoti: LLVV

izsaka   apv.

1. Izteiciens, izteikums.

Avoti: ME

izsakņot   apv.

1. Izaugt saknēs, bez augļa.

2. Izraut ar saknēm, izskaust, iznīdēt.

Avoti: ME

izsakņu   apv.

1. Plaši atvērts, vaļā.

Avoti: EH

izsalāt   apv.

1. Izsalt (par augiem).

Avoti: KiV

izsalavāt   apv.

1. Izsalt.

Avoti: EH

izsalcināt   apv.

1. Badināt, slikti barot.

Avoti: EH

izsalcis

1. Neēdis.

Avoti: Sin

izsaldēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ļaut, arī panākt, ka izsalst (parasti daudzi vai visi).

2. Panākt, būt par cēloni, ka (parasti telpā) kļūst auksts.

Avoti: LLVV

izsaldēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, stipri salt; izsalties.

2. parasti 3. pers. Kļūt pilnīgi aukstam (parasti par telpu).

Avoti: LLVV

izsaldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Saldējot panākt, ka kļūst salds.

Avoti: LLVV

izsalēt   apv.

1. Salā aiziet bojā, iznīkt; izsalt.

2. Sala iedarbībā iegūt citas īpašības, citu kvalitāti (piemēram, par augiem, augļiem).

Avoti: ViV, EH

izsalēties   apv.

1. Izsalties.

Avoti: ViV

izsālījumi   ker.

1. Balti izdalījumi uz keramikas izstrādājuma virsmas; rodas no drumstalas, difundējot šķīstošiem sāļiem.

Avoti: ZTV

izsālīšana   ķīm.

1. Izšķīdušas vielas izgulsnēšana šķīdumā, pieliekot kādu citu vielu, kas mazina izdalāmās vielas šķīdību.

Avoti: ZTV

izsālīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Sālot panākt, ka rodas vēlamā sāls koncentrācija (pārtikas produktā).

Avoti: LLVV

izsālīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Sāloties iegūt vēlamo sāls koncentrāciju (par pārtikas produktu).

Avoti: LLVV

izsalkt   -salkstu, -salksti, -salkst, pag. -salku; intrans.; parasti divd. formā: izsalcis.

1. Būt ilgāku laiku neēdušam un sajust stipru izsalkumu (par cilvēku).

Izsalcis kā vilks— ļoti izsalcis.

// divd. formā: izsalcis. Tāds, kurā izpaužas izsalkums (piemēram, par acīm, skatienu).

2. Ļoti vēlēties (ko), tiekties (pēc kā); izslāpt (3).

Avoti: LLVV

izsalkums   -a, v.; parasti vsk.

1. Sajūta, kas izraisās, ja kādu laiku nav uzņemta barība.

2. Stipra vēlēšanās, tieksme (pēc kā).

Avoti: LLVV

izsalot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Salā kļūt irdenam (parasti par sniegu).

2. apv. Izsalt.

Avoti: LLVV, EH

izsalt   -salstu, -salsti, -salst, pag. -salu; intrans.

1. parasti 3. pers. Salā aiziet bojā, iznīkt (parasti par daudziem vai visiem augiem).

2. parasti 3. pers. Viscaur sasalt (par pārtikas produktiem).

3. Izsalties.

Avoti: LLVV

izsalties   -salstos, -salsties, -salstas, pag. -salos; refl.

1. Ilgāku laiku, stipri salt.

Avoti: LLVV

izsaltināt   apv.

1. Izsaldēt.

Avoti: ĒiV

izsāļojumi

1. Balti plankumi, notecējumi, uzsārmojumi uz akmensmateriālu būvēm; rodas šķīstošu savienojumu (alkāliju, sulfātu, kalcija hidroksīda) izskalošanas rezultātā.

Avoti: ZTV

izsamisa   novec.

1. Izmisums.

Avoti: Sin

izsamist   -mistu, -misti, -mist, pag. -misu; intrans.; novec.

1. Izmist 1.

Avoti: LLVV

izsanēt   parasti 3. pers., -san, pag. -sanēja; intrans.

1. Sanēt un pabeigt sanēt.

Avoti: LLVV

izsāpēt   -sāpu, -sāpi, -sāp, pag. -sāpēju.

1. parasti 3. pers.; intrans. Sāpēt, līdz pilnīgi vai daļēji zūd redzes vai dzirdes spēja (par acīm vai ausīm), sāpēt, līdz sabojājas vai izkrīt (par zobiem).

2. trans. Pārdzīvot un pārstāt pārdzīvot (bēdas, sāpes u. tml.).

// intrans. Pamazām izzust (par bēdām, sāpēm u. tml.).

3. trans. Dziļā pārdzīvojumā, ar grūtībām, pakāpeniski izveidot, radīt (piemēram, domu, mākslas tēlu).

// intrans. Dziļā pārdzīvojumā, ar grūtībām, pamazām izveidoties, rasties (piemēram, par domu, mākslas tēlu).

Avoti: LLVV

izsāpēties   parasti 3. pers., -sāpas, pag. -sāpējās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz sāpēt.

Avoti: LLVV

izsapināt   apv.

1. Izsapņot.

Avoti: EH

izsāpināties   apv.

1. Kādu laiku (pietiekoši) skumt, pārdzīvot.

Avoti: EH

izsapinēt   apv.

1. Izsapņot.

Avoti: EH

izsapnāt   apv.

1. Nosapņot (miegā).

Avoti: KiV

izsapņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Sapņot un pabeigt sapņot.

2. Iztēloties.

Avoti: LLVV

izsapņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz sapņot.

// trans.

2. Iztēloties.

// trans.

Avoti: LLVV

izsāpt   apv.

1. Izsāpēt (1).

Avoti: EH

izsardzīt   apv.

1. Izsargāt.

Avoti: ME

izsargāt   -sargāju, -sargā, -sargā, arī -sargu, -sargi, -sarga, pag. -sargāju; trans.

1. Pilnīgi pasargāt (no kā).

Avoti: LLVV

izsargāties   -sargājos, -sargājies, -sargājas, arī -sargos, -sargies, -sargās, pag. -sargājos.

1. Refl. --> izsargāt.

Avoti: LLVV

izsarkt   apv.

1. Novārgt.

2. Nosarkt.

3. Sarkstot izveidoties, izrādīties.

Avoti: ME

izsārmīt   apv.

1. Izmērcēt sārmā.

Avoti: EH

izsārmot   apv.

1. Izmērcēt sārmā.

Avoti: EH

izsarvēt   apv.

1. Izvētīt (labību) ar sietu - sarvi.

Avoti: ĒiV

izsarvēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz vētīt (labību) ar sietu.

Avoti: ĒiV

izsarvot   apv.

1. Izsijāt, izvētīt.

Avoti: EH

izsataļāt   apv.; hip.

1. Izdauzīt.

Avoti: ME

izsataļāt   apv.; hip.

1. Liecināt, izteikt.

Avoti: ME

izsaucējlietotājs   inf.

1. Datoru tīkla servisa lietotājs, kurš iniciē dotā slāņa savienojuma nodibināšanu.

Avoti: D3

izsaucējs   -a, v.

1. Darītājs --> izsaukt.

2. v. Izsaukuma zīme.

Avoti: LLVV

izsauciens   -a, v.

1. Emocionāls jūtu vai gribas izpaudums ar valodas līdzekļiem; izsaukums (2).

Avoti: LLVV

izsaudīt   apv.

1. Šaudot iznīcināt.

Avoti: KiV

izsauk.   saīs., val.

1. Izsauksmes vārds.

Avoti: LLVV

izsaukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Izsaukāties (1).

2. Apsaukāt, nolamāt (kādu).

Avoti: LLVV

izsaukāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz saukt, aicināt (parasti veltīgi).

// trans.

2. Izsaukāt (2).

Avoti: LLVV

izsauksmes   ģen., nelok.; val.

1. Savienojumā "izsauksmes vārds": vārdšķira, pie kuras pieder nelokāmi vārdi, ko izmanto iespējami īsai emocionālai jūtu, gribas vai īstenības parādību attēlojuma un vērtējuma izteikšanai; interjekcija.

Avoti: LLVV

izsaukt   -saucu, -sauc, -sauc, pag. -saucu; trans.

1. Saucot, ar saucienu panākt, ka izvirzās (no kurienes, kur u. tml).

2. Izraisīt (2).

3. Nosaukt (kāda vārdu), piemēram, paziņojot, pārbaudot.

4. novec. Izrunāt (1).

5. novec. Paziņot, darīt zināmu mutvārdiem (daudziem klausītājiem).

6. novec. Pasūtīt, izmaksāt alkoholisku dzērienu (parasti krogā).

Avoti: LLVV

izsaukties   -saucos, -saucies, -saucas, pag. -saucos; refl.

1. Emocionāli, arī skaļi ierunāties, īsi, emocionāli pateikt; iesaukties.

// trans.

2. Ilgāku laiku, daudz saukt, aicināt (parasti veltīgi).

// trans.

Avoti: LLVV

izsaukums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izsaukt (1); aicinājums.

// jur. Dokuments, kurā uzaicinātājs uzņemas likumā noteiktās saistības attiecībā uz ārzemnieku (trešo valstu pilsoni), kuru viņš uzaicinājis uzturēties valstī.

2. Emocionāls jūtu vai gribas izpaudums ar valodas līdzekļiem; izsauciens.

Izsaukuma teikums— teikums, ar kuru runātājs izpauž jūtas vai emocionālas attieksmes pret kādu īstenības parādību.

Izsaukuma zīme— pieturzīme (!), ko parasti liek izsaukuma, pamudinājuma, vēlējuma teikuma beigās.

3. Datora programmas aktivizācija, ko realizē, nododot ieejas datus un vadību apakšprogrammai vai procedūrai tās ieiešanas punktā.

4. Datu pārraides sistēmās - sakaru seansa nodibināšana ar abonentu.

5. jur. Savienojums vai savienojuma mēģinājums, kas veikts, izmantojot elektronisko sakaru pakalpojumu, kurš pieļauj divpusēju saziņu reālā laikā.

Avoti: LLVV, JtV, MeE

izsauļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ļaut, arī panākt, ka (parasti telpā) viscaur izplatās saules gaisma, arī ultravioletie stari.

Avoti: LLVV

izsauļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz, pēc sirds patikas (pietiekoši) sauļoties.

Avoti: LLVV, EH

izsausēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka izzūd (mitrums).

2. parasti 3. pers.; intrans. Kļūt viscaur sausam vai sausākam; izžūt.

Avoti: LLVV

izsausināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka kļūst viscaur sauss, vai sausāks.

Avoti: LLVV

izsaust   parasti 3. pers., -saust, pag. -sausa; intrans.; reti.

1. Izgarot, izzust (par mitrumu, ūdeni).

2. Izsausēt (2).

Avoti: LLVV

izsaut   apv.

1. Izšaut (no ieroča).

Avoti: KiV

izsautēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sautējot panākt, ka (pārtikas produkts, ēdiens) sasniedz vēlamo gatavības pakāpi.

2. sar. Izkarsēt (tvaikos, karstā ūdenī ķermeni, tā daļas).

Avoti: LLVV

izsautēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. parasti 3. pers. Tikt izsautētam (1).

2. sar. Izkarsēties (tvaikos, karstā ūdenī).

Avoti: LLVV

izsecinājums   -a, v.; pareti.

1. Paveikta darbība rezultāts --> izsecināt.

Avoti: LLVV

izsecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Secinot izveidot (domu, spriedumu u. tml.).

Avoti: LLVV

izsēdēt   -sēžu, -sēdi, -sēž, arī -sēdu, -sēdi, -sēd, pag. -sēdēju; trans.

1. Ilgāku laiku izmantojot sēdēšanai, nolietot, izbojāt (ko).

2. sar. Izspriest, nolemt (parasti sapulcē, sēdē).

3. apv. Ilgāku laiku sēdēt.

4. apv. Ilgāku laiku atrodoties virsū, izbojāt (piemēram, labību) - par sniegu, ūdeni.

5. apv. Izperēt, izperināt.

Avoti: LLVV, ViV, EH

izsēdēties   -sēžos, -sēdies, -sēžas, pag. -sēdējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz sēdēt.

// pārn.; sar. Ilgāku laiku būt, atrasties (kādā vietā).

2. apv. Atpūsties.

Avoti: LLVV, EH

izsēdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Likt izkāpt, panākt, ka izkāpj (parasti no satiksmes līdzekļa).

2. Likt sēdēt katram atsevišķi, nosēdināt dažādās vietās.

3. Izcelt pretinieka teritorijā kaujas, izlūkošanas uzdevuma veikšanai.

4. apv. Izstādīt (1).

Avoti: LLVV, EH

izsēdināt   apv.

1. Izstādīt (augus).

Avoti: KiV

izsegalēt   apv.

1. Vairākkārt uzsegt.

Avoti: KiV

izsegt   -sedzu, -sedz, -sedz, pag. -sedzu; trans.; pareti.

1. Sedzot izklāt (parasti no iekšpuses).

Avoti: LLVV

izseģināt   apv.

1. Izpļāpāt, izpaust.

Avoti: ME

izseģināt   apv.

1. Apsegt (virkni objektu).

Avoti: EH

izsēja   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> izsēt (1).

Izsējas norma— sēklas daudzums, kas izsējams noteiktā platības vienībā.

2. med. Infekcijas izkliedēšanās (organismā).

Avoti: LLVV

izsēkla   apv.

1. Sēkla.

Avoti: EH

izsekloties   apv.

1. Kristies (par ūdeni), izsīkt.

Avoti: EH

izsekojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izsekot (2).

Avoti: LLVV

izsekot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. trans. Neatlaidīgi, sistemātiski novērot (cilvēku, viņa darbību, izturēšanos).

// intrans.

// intrans.

// intrans.

2. trans. Pakāpeniski, sistemātiski novērot (kādas parādības, norises u. tml., parasti, lai ko izpētītu, izprastu).

// intrans.

3. intrans. Pakāpeniski censties izprast, uztvert (kā) saturu, nozīmi, būtību.

Avoti: LLVV

izsēkt   apv.

1. Izdvest elsojošu skaņu.

Avoti: EH

izsēkties   apv.

1. Izgrūst elsojošu skaņu.

Avoti: ME

izselekcionēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Selekcionējot izveidot, arī uzlabot (šķirni).

Avoti: LLVV

izsenis   apst.

1. Sen; ilgi, kopš seniem laikiem.

Avoti: LLVV

izsenis   apst.

1. Sen; ilgi, kopš seniem laikiem.

Avoti: LLVV

izsens   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Sens; tāds, kas pastāv ilgi, kopš seniem laikiem.

Avoti: LLVV

izsēņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Sēņojot savākt daudzas vai visas sēnes (kādā platībā).

Avoti: LLVV

izsēņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz sēņot.

Avoti: LLVV

izsepināt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: EH

izsepināties   apv.

1. Izpļāpāties.

Avoti: EH

izsepinēt   apv.

1. Izžāvēt.

Avoti: EH

izsepinēt   apv.

1. Izsapņot.

Avoti: EH

izsērot   apv.

1. Ar sēru izkvēpināt.

Avoti: ME

izsēroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz sērot.

Avoti: LLVV

izsērst   apv.

1. Apciemot un paciemoties (pie daudziem vai visiem).

Avoti: ĒiV, EH

izsērsties   -sēršos, -sērsies, -sēršas, pag. -sērsos; refl.; novec.

1. Izciemoties.

Avoti: LLVV

izservēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Servēt un pabeigt servēt.

Avoti: LLVV

izsēst   apv.

1. Uzsēsties.

2. Izrāties uz kādu.

Avoti: KiV

izsēsties   parasti dsk., -sēžamies, arī -sēstamies, pag. -sēdāmies vai vsk. 3. pers., -sēžas, arī -sēstas, pag. -sēdās; refl.

1. Nosēsties atstatu citam no cita; nosēsties dažādās vietās.

2. Izcelties pretinieka teritorijā kaujas, izlūkošanas uzdevuma veikšanai.

Avoti: LLVV

izsēt   -sēju, -sēj, -sēj, pag. -sēju; trans.

1. Sēt un pabeigt sēt.

2. Izkliedēt (kādu, parasti cilvēku, kopumu).

3. parasti 3. pers.; med. Būt par cēloni tam, ka (parasti infekcija) izplatās organismā.

4. sar. Pazaudēt.

Avoti: LLVV

izsēties   -sējos, -sējies, -sējas, pag. -sējos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izsēt (1); tikt izsētam.

2. Ilgāku laiku, daudz sēt.

3. parasti 3. pers. Refl. --> izsēt (3).

Avoti: LLVV

izsīcināt   apv.

1. Izsmalcināt.

Avoti: EH

izsiejāt   apv.

1. Izsijāt (1).

Avoti: EH

izsierēt   apv.

1. Iziet, izstaigāt.

Avoti: ĒiV

izsierēties   apv.

1. Izieties, izstaigāties.

Avoti: ViV, ĒiV

izsierot   apv.

1. Izmantot siera gatavošanai.

Avoti: BB

izsiet   -sienu, -sien, -sien, pag. -sēju; trans.

1. Sienot izveidot, izgatavot.

2. Sienot izlietot (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

izsieties   -sienos, -sienies, -sienas, pag. -sējos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz siet.

Avoti: LLVV

izsijas   -u, s.; tikai dsk.

1. Tas, kas ir izsijāts; arī atsijas.

2. tehn. Sasmalcināta materiāla frakcija, kas izgājusi caur noteikta lieluma acu izmēru sietu.

Avoti: LLVV, ZTV

izsijāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sijājot iztīrīt, izšķirot.

2. Izvērtēt, nošķirt (piemēram, atziņas, domas).

Avoti: LLVV

izsijāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.

1. Refl. --> izsijāt (1); tikt izsijātam.

2. Tikt izvērtētam, nošķirtam (piemēram, par atziņu, domu).

Avoti: LLVV

izsijiņas   novec.

1. Dem. --> izsijas.

Avoti: LV93

izsikt   -sieku, -siec, -siek, pag. -siku; intrans.

1. parasti 3. pers. Kļūt ļoti seklam vai pilnīgi izzust (par upi, ezeru u. tml.).

2. parasti 3. pers. Ļoti samazināties vai pilnīgi izbeigties (par kādu krājumu).

3. Kļūt mazāk vērtīgam, radoša darba nespējīgam (par cilvēku, viņa spējām, talantu); vājināties, izbeigties (piemēram, par psihisku stāvokli, spēku).

Avoti: LLVV

izsīkt   -sīkstu, -sīksti, -sīkst, pag. -sīku, intrans.

1. parasti 3. pers. Kļūt ļoti seklam vai pilnīgi izzust (par upi, ezeru u. tml.).

2. parasti 3. pers. Ļoti samazināties vai pilnīgi izbeigties (par kādu krājumu).

3. Kļūt mazāk vērtīgam, radoša darba nespējīgam (par cilvēku, viņa spējām, talantu); vājināties, izbeigties (piemēram, par psihisku stāvokli, spēku).

Avoti: LLVV

izsīkt   parasti 3. pers., -sīc, pag. -sīca; intrans.

1. Sīkt un pabeigt sīkt.

Avoti: LLVV

izsikums   -a, v., parasti vsk.; retāk

1. Izsīkums - rezultāts, arī stāvoklis --> izsīkt 1, izsikt (1).

2. Rezultāts, arī stāvoklis --> izsīkt 1, izsikt (2).

3. Rezultāts, arī stāvoklis --> izsīkt 1, izsikt (3).

Avoti: LLVV

izsīkums   -a, v., parasti vsk.

1. Rezultāts, arī stāvoklis --> izsīkt 1, izsikt (1).

2. Rezultāts, arī stāvoklis --> izsīkt 1, izsikt (2).

3. Rezultāts, arī stāvoklis --> izsīkt 1, izsikt (3).

Avoti: LLVV

izsildīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Panākt, ka izsilst, ļaut, arī panākt, ka kļūst viscaur silts.

Avoti: LLVV

izsildīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz sildīties.

Avoti: LLVV

izsilt   -silstu, -silsti, -silst, pag. -silu; intrans.

1. Būt viscaur pakļautam siltuma iedarbībai (piemēram, par ķermeni, tā daļām).

Avoti: LLVV

izsirdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz sirdīties.

Avoti: LLVV

izspirdzināt   apv.

1. Atveseļot, atspirgt.

Avoti: EH

izsirgt   apv.

1. Izvārgt, izslimot.

Avoti: ViV

izsirgties   apv.

1. Izvārgties, izslimoties.

Avoti: ViV

izsirot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Sirojot pabūt (daudzās vai visās vietās); sirojot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā).

// intrans.

Avoti: LLVV

izsiroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz sirot.

Avoti: LLVV

izsirpt   apv.

1. Nogatavoties.

Avoti: EH

izsirst   apv.

1. Meklējot pēc laupījuma izstaigāt svešu zemi, sevišķi kara gaitās.

Avoti: LE

izsirt   apv.

1. Izsirot.

Avoti: ME

izsist   -situ, -sit, -sit, pag. -situ; trans.

1. Sitot, ar sitienu izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn.; vienk. Izdemolēt.

2. Sitot, ar sitienu izmežģīt; sitot, ar sitienu smagi ievainot, pilnīgi izbojāt (ķermeņa daļu).

// sar. Nogalināt vai ievainot (daudzus vai visus).

3. Ar kauju piespiest (pretinieku) atstāt (pozīciju, objektu).

4. Sitot, ar sitienu izveidot, radīt (kur caurumu, robu u. tml.).

// sar. Ar piesitienu (ierīcē) izveidot (piemēram, čeku, tekstu, zīmi).

5. Ar sitieniem izveidot (ritmu, skaņas); tie ko sistam, izveidot (ritmu, skaņas) - par skaņas avotu.

6. sar. Panākt, būt par cēloni, ka pēkšņi pārmainās (kādam psihisks stāvoklis).

7. sar. Iegūt (piemēram, peļņu, kapitālu u. tml.).

Avoti: LLVV

izsisties   -sitos, -sities, -sitas, pag. -sitos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz sist.

2. Ar kauju izkļūt cauri (kam), caur (ko).

3. Strauji izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

4. parasti 3. pers. Izveidoties (uz ķermeņa, tā daļām) - ar izsitumiem, augoņiem.

5. sar. Pārvarēt materiālas grūtības (parasti ilgākā laikā).

6. sar. Pēkšņi izkļūt, atbrīvoties (piemēram, no kāda psihiska stāvokļa).

Avoti: LLVV

izsitaļāt   apv.

1. Izsitināt.

Avoti: EH

izsitināt   apv.

1. Izdauzīt.

Avoti: ME

izsitumi   -u, vsk. izsitums, -a, v.; med.

1. Dažādi ādas un gļotādu pārveidojumi, kas sastāv no atsevišķiem, reizēm saplūdušiem elementiem (piemēram, plankumiņiem, mezgliņiem, pūslīšiem).

Izsitumu tīfs— akūta infekcijas slimība, kam raksturīga intoksikācija un asinsvadu bojājums; riketsioze.

Avoti: LLVV

izskābēt   apv.

1. Skābējot panākt, ka sasniedz vajadzīgo gatavības pakāpi (parasti par nesagrieztu kāpostgalvu).

Avoti: ĒiV

izskābt   apv.

1. Kļūt par daudz skābam.

Avoti: KiV

izskaidrāt   apv.

1. Izskaidrot.

Avoti: KiV

izskaidrojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izskaidrot (1); paskaidrojums.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izskaidrot (2).

Avoti: LLVV

izskaidrošana

1. Zinātniskas teorijas funkcija: empīriska fakta vai teorētiska atzinuma būtības atklāšana, interpretējot tos par vispārīgāka likuma izpausmēm, tā atsevišķiem gadījumiem.

Avoti: LPE

izskaidrošanās

1. Tuvu cilvēku, mīļoto vai laulāto konflikts.

Avoti: MV

izskaidrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Skaidrojot padarīt pilnīgi saprotamu.

// intrans.

2. Atklāt (kā) būtību, cēloņus.

Avoti: LLVV

izskaidroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Savstarpējās pārrunās noskaidrot (ko), censties pierādīt savu viedokli, arī panākt savstarpēju saprašanos, vienošanos.

Avoti: LLVV

izskaisties   -skaišos, -skaisties, -skaišas, pag. -skaitos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz skaisties.

Avoti: LLVV

izskaistinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izskaistināt (1).

2. pareti. Paveikta darbība, rezultāts --> izskaistināt (2).

Avoti: LLVV

izskaistināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Parādīt, attēlot īstenībai neatbilstoši skaistu, labu (parasti mākslas darbā).

2. pareti. Izdaiļot, izgreznot.

Avoti: LLVV

izskaistināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; pareti.

1. Izdaiļoties, izgreznoties.

Avoti: LLVV

izskaistīt   apv.

1. Post, spodrināt.

Avoti: EH

izskaitīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Saskaitīt (daudz vai visu); skaitot nosaukt pēc kārtas (visus kādas rindas) skaitļus.

2. novec. Noskaitīt (parasti lūgšanu).

3. apv. Ātrēķināt no algas.

Avoti: LLVV, KiV

izskaitīt   apv.

1. Izlasīt (piemēram, tekstu).

Avoti: KiV

izskaitļojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izskaitļot.

Avoti: LLVV

izskaitļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Skaitļojot iegūt (rezultātu); skaitļojot aprēķināt.

Avoti: LLVV

izskalas

1. apv. Samazgas.

2. ģeol. Smago minerālu koncentrāts pēc dabiski irdenu vai sadrupinātu iežu skalošanas ūdenī; šlihs.

Avoti: EH, LD

izskalāt   apv.

1. Izskalot (piemēram, drēbes).

2. Ārdoši iedarboties uz iežiem (par ūdeņiem).

3. Ar ūdens plūsmu tikt izvirzītam krastā.

4. Izskalot ārstnieciskos nolūkos (ķermeņa daļu).

Avoti: KiV

izskaldījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izskaldīt.

Avoti: LLVV

izskaldīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Skaldot izdalīt (parasti no kāda veseluma).

Avoti: LLVV

izskaldīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz skaldīt.

Avoti: LLVV

izskalināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izskalot (1).

Avoti: LLVV

izskalināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; reti.

1. Refl. --> izskalināt; tikt izskalinātam.

Avoti: LLVV

izskalojums   -a, v.

1. Pazeminājums vai dobums, kas radies, tekošam ūdenim izgraužot un aiznesot iežu materiālu.

Avoti: LLVV

izskalošana   meteorol.

1. Atmosfēras gaisam nepiederošu, svešu daļiņu izņemšana no gaisa ar no mākoņiem izkritušo nokrišņu palīdzību.

Avoti: MetV

izskalot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Skalojot padarīt tīru.

2. Skalojot (smiltis), iegūt (piemēram, dzintaru, zeltu).

3. parasti 3. pers. Ārdoši iedarboties uz reljefu, iežiem (par ūdeņiem); ārdoši iedarbojoties, radīt (ko).

4. parasti 3. pers. Izvirzīt krastā (parasti par viļņiem).

Avoti: LLVV

izskaloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz skalot.

2. parasti 3. pers. Refl. --> izskalot (1); tikt izskalotam.

3. parasti 3. pers. Refl. --> izskalot (2); tikt izskalotam.

4. parasti 3. pers. Refl. --> izskalot (3); tikt izskalotam.

5. parasti 3. pers. Refl. --> izskalot (4); tikt izskalotam.

Avoti: LLVV

izskandēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Skandēt un pabeigt skandēt.

Avoti: LLVV

izskandināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Skandināt un pabeigt skandināt.

// pārn.; sar. Izteikt, izpaust, darīt zināmu (daudziem vai visiem).

Avoti: LLVV

izskandināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz skandināt.

Avoti: LLVV

izskanējums   -a, v.; pareti.

1. Izskaņa (1).

Avoti: LLVV

izskanēt   parasti 3. pers., -skan, pag. -skanēja; intrans.

1. Izbeigties, apklust (par skaņām).

2. Izpausties (parasti runā).

3. Norisināties un izbeigties (piemēram, par izrādi, svētkiem).

4. Kļūt plaši zināmam (piemēram, par kādu laktu).

Avoti: LLVV

izskaņa   -as, s.

1. Noslēguma daļa, posms, (mākslas darbā).

2. Skanējums (piemēram, dziesmai, runai).

3. val. Vārda daļa, kurā ietilpst tā pēdējais piedēklis kopā ar galotni.

Avoti: LLVV

izskaņot   apv.

1. Ļaut izskanēt līdz galam.

Avoti: ME, VeAT

izskāpināt   apv.

1. Likt izkāpt.

Avoti: ViV

izskārbalāt   apv.

1. Sasist, satriekt druskās.

Avoti: EH

izskārdīt   apv.

1. Izjaukt, saplūkāt, izšķērst.

Avoti: ME

izskata   apv.

1. Izskats, skats.

Avoti: ME

izskate   apv.

1. Izskats, skats.

Avoti: ME

izskatīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir patīkams, glīts izskats (par cilvēku); arī skaists.

Avoti: LLVV

izskatīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izskatīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izskatīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Skatoties, aplūkojot iepazīties (ar visu, piemēram, grāmatas, laikraksta, tekstu vai tā lielāko daļu).

2. Izspriest, apspriest (piemēram, kādu jautājumu).

3. jur. Iztiesāt, izdarīt juridisku izmeklēšanu.

Avoti: LLVV

izskatīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz skatīties; pilnīgi apskatīt.

// trans.

2. Būt kādā noteiktā izskatā (par cilvēkiem vai dzīvniekiem, to ķermeņa daļām).

3. Pēc izskata atgādināt (ko), būt līdzīgam (kam) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem, to ķermeņa daļām.

4. Šķist.

Avoti: LLVV

izskats   -a, v.; parasti vsk.

1. Ārējais veidols, ar redzi uztveramo pazīmju kopums (cilvēkiem vai dzīvniekiem, to ķermeņa dalām).

Nav izskata— nav glīti, daiļi.

2. novec. Skats, ainava.

Avoti: LLVV

izskaust   -skaužu, -skaud, -skauž, pag. -skaudu; trans.

1. Iznīcināt (dzīvniekus).

// pārn. Aizstāt.

2. Novērst, likvidēt (parasti ko nevēlamu).

Avoti: LLVV

izsklaidīt   apv.

1. Izšķirstīt.

Avoti: EH

izskleist   apv.

1. Izkliedēt, izklīdināt.

Avoti: EH

izsklidēt   apv.

1. Paslīdēt.

2. Izslīdēt.

Avoti: ME, EH

izsklīdēt   apv.

1. Izslīdēt.

Avoti: EH

izsklidināt   apv.

1. Kādu laiku (pietiekoši) sklidināt.

Avoti: EH

izskliest   apv.

1. Izkliedēt, izklīdināt.

Avoti: ME

izskolāt   apv.

1. Izskolot.

Avoti: ĒiV

izskolāties   apv.

1. Izskoloties.

Avoti: ĒiV

izskoldrit   apv.

1. Kustinot šurp un turp izkustināt, izkļūt no vietas.

Avoti: EH

izskolēt   apv.

1. Izsakolot.

Avoti: EH

izskolināt   apv.

1. Izskolot.

Avoti: ĒiV

izskolināties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz skolot; izskoloties.

Avoti: ViV

izskolot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Sagādāt apstākļus, lai (kāds) varētu pilnīgi izglītoties.

Avoti: LLVV

izskoloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izglītoties; arī izmācīties (1).

Avoti: LLVV

izskopoties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz skopoties; skopi dzīvojot, iztikt (ar niecīgu daudzumu).

Avoti: ViV

izskrabas   apv.

1. Tas, kas tiek noņemts, nokasīts (piemēram, mīklas gabaliņi no maizes muldas).

Avoti: EH

izskrābāt   apv.

1. Izskrāpēt.

Avoti: ViV

izskrābāties   apv.

1. Izskrāpēties.

Avoti: ViV

izskrabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izskribināt (2).

Avoti: LLVV

izskrabināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz skrabināt.

Avoti: LLVV

izskrabinēt   apv.

1. Kasot iztīrīt, parasti no iekšpuses.

Avoti: KiV

izskraidāties   apv.

1. Izskraidīties.

Avoti: EH

izskraidelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izskraidīt.

Avoti: LLVV

izskraidelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Izskraidīties.

Avoti: LLVV

izskraidināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka ilgāku laiku, daudz skrien.

Avoti: LLVV

izskraidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Skraidot, arī ātri ejot, pabūt (daudzās vai visās vietās); skraidot, arī ātri ejot, pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā).

// intrans.

Avoti: LLVV

izskraidīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz skraidīt.

2. Skraidot, arī ātri ejot, pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā).

Avoti: LLVV

izskrambāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Viscaur saskrambāt.

Avoti: LLVV

izskrāpāt   apv.

1. Izskrāpēt.

Avoti: ViV

izskrapāties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām izvirzīties (no kurienes, kur).

Avoti: ĒiV

izskrāpāties   apv.

1. Izskrāpēties.

Avoti: ViV

izskrāpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Skrāpējot stipri ievainot (parasti acis).

2. Skrāpējot radīt, izveidot (kur, piemēram, caurumu, robu).

3. sar. Skrāpējot iztīrīt (parasti no iekšpuses).

Avoti: LLVV

izskrāpēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz skrāpēt.

Avoti: LLVV

izskrapstīties   apv.

1. Kādu laiku skrāpēties, kasīties, rakņāties.

Avoti: EH

izskreja   novec.

1. Skreja bišu stropam.

2. Bišu skrējums pēc medus.

3. Laukums rotaļām.

Avoti: KV

izskrējiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> izskriet(1).

Avoti: LLVV

izskribināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izgrauzt (parasti par peli).

2. Skribinot iztīrīt (parasti no iekšpuses); skribinot izdabūt.

Avoti: LLVV

izskribināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz skribināt.

Avoti: LLVV

izskriedināt   apv.

1. Kādu laiku ļaut krietni izskraidīties.

Avoti: EH

izskriet   -skrienu, -skrien, -skrien, arī -skreju, -skrej, -skrej, pag. -skrēju.

1. intrans. Skrienot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Strauji izlidot (parasti par putniem, kukaiņiem).

// pārn. Strauji izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - par priekšmetiem.

// pārn. Strauji izgaist (piemēram, par dūmiem, smaržu).

// pārn. Tikt strauji, neapdomīgi izrunātam (par vārdu, izteikumu).

// pārn. Strauji izplatīties (piemēram, par ziņām, vēstīm).

2. intrans. Skrienot izvirzīties cauri (kam), caur (ko).

// pārn. Strauji izlidot cauri (kam), caur (ko) - parasti par putniem, kukaiņiem.

// pārn. Strauji izvirzīties cauri (kam), caur (ko) - par priekšmetiem.

// pārn. Strauji pārņemt (par psihiskiem vai fizioloģiskiem stāvokļiem).

3. trans. Skrienot, arī ātri ejot, braucot, pabūt (daudzās vai visās vietās); skrienot, arī ātri ejot, braucot, pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā).

4. trans. Paveikt (kādu ceļa gabalu, attālumu).

5. intrans.; sar. Iziet, aiziet (piemēram, no mājām) uz neilgu laiku.

6. apv. Iztecēt.

Avoti: LLVV

izskrieties   -skrienos, -skrienies, -skrienas, arī -skrejos, -skrejies, -skrejas, pag. -skrējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz skriet.

2. Skrienot, arī ātri ejot, pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā).

Avoti: LLVV

izskrīpāt   apv.

1. Izsvītrot.

Avoti: ViV

izskripāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz svītrot.

Avoti: ViV

izskrubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izgrauzt (1).

2. Skrubinot iztīrīt (parasti no iekšpuses); skrubinot izdabūt.

3. apv. Izgrebt.

Avoti: LLVV, ME

izskrubināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz skrubināt.

Avoti: LLVV

izskruķēt   apv.

1. Izkruķēt - izdzīt draudot ar kruķi.

2. Ar lāpstu iztīrīt, izslaucīt.

Avoti: ME

izskrūvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Skrūvējot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izskrūvēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās.

1. Refl. --> izskrūvēt; tikt izskrūvētam.

2. apv. Kādu laiku, pietiekoši ilgi skrūvēt.

Avoti: LLVV, EH

izskubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Skubinot izrīkot, izkārtot.

Avoti: LLVV

izskudēt   apv.

1. Nolietoties, nodilt.

Avoti: ME

izskulbīt   apv.

1. Attīrīt no (sīkākiem) zariem (stumbru, resnākos zarus); izcirst, nocirst (sīkākos) zarus.

Avoti: ĒiV

izskulstīt   apv.

1. Izkulstīt.

Avoti: ĒiV

izskulstīties   apv.

1. Izkulstīties.

Avoti: ĒiV

izskultēt   apv.

1. Krāpjot, blēdoties panākt, ka (kāds) zaudē (naudu); izkrāpt, izblēdīt, izmānīt.

Avoti: ViV

izskumstēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz, līdz apnikumam dīkt, būt saīgušam.

Avoti: ME

izskundēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz žēloties, gausties.

Avoti: ViV

izskūpstīt   apv.

1. Ar skūpstiem nomierināt, nosausināt (kāda) asaras.

Avoti: ME

izskūpstīties   apv.

1. Pēc sirds patikas skūpstīt, skūpstīties.

Avoti: ME

izskurināt   apv.

1. Dauzot izpurināt.

2. Pāršķirstīt, cauršķirstīt.

Avoti: ME

izskust   apv.

1. Noskūt apmatojumu (izmiecētai ādai); noskūt (apmatojumu) izmiecētai ādai.

2. Noskūt (ķermeņa daļu).

3. Ēvelējot nogludināt, arī izveidot (ko) priekšmetā.

Avoti: KiV

izskūt   -skuju, -skuj, -skuj, pag. -skuvu; trans.

1. Skūt un pabeigt skūt.

2. Skujot izveidot (piemēram, attiecīgu formu).

Avoti: LLVV

izslābt   parasti 3. pers., -slābst, pag. -slāba; intrans.

1. Kļūt mazākam, arī izzust (piemēram, par satūkumu, augoni); samazināties vai izzust satūkumam vai augonim (ķermeņa daļā).

Avoti: LLVV

izslābums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> izslābt.

Avoti: LLVV

izslacināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izslacīt (1).

2. Izslacīt (2).

Avoti: LLVV

izslacīt   -slaku, -slaki, -slaka, pag. -slacīju; trans.

1. Slakot izlaistīt (daudz vai visu).

2. Slakot padarīt viscaur mitru, slapju.

Avoti: LLVV

izslacīties   parasti 3. pers., -slakās, pag. -slacījās.

1. Refl. --> izslacīt (1); tikt izslacītam.

Avoti: LLVV

izslaicīt   apv.

1. Izstaipīt, pastiept.

Avoti: ME

izslaicīties   apv.

1. Izstaipīties, izstiepties.

Avoti: ME

izslaistīt   apv.

1. Slienot izvirzīt uz augšu.

Avoti: KiV

izslaistīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Izslinkoties.

2. apv. Izcelties, pacelties pāri apkārtnei; atšķirties.

Avoti: LLVV, ME

izslaktēt   apv.

1. Izkaut (dzīvniekus).

Avoti: ViV

izslaktēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kaut (dzīvniekus).

Avoti: ViV

izslampāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.; niev.

1. Nevīžīgi, kājas velkot, šļūcot iziet, iznākt.

Avoti: LLVV

izslampāties   apv.

1. Kādu laiku pavirši, ar slapjām vai dubļainām kājām staigāt.

Avoti: EH

izslamstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.; niev.

1. Izslinkoties.

Avoti: LLVV

izslānīt   apv.

1. Izcirst, lielāku daudzumu izcirst, izdauzīt.

2. Izkult (riju).

Avoti: ME

izslāņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izveidot, izkārtot slāņos, kārtās.

Avoti: LLVV

izslāņoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās.

1. Refl. --> izslāņot.

Avoti: LLVV

izslapēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izslapināt.

Avoti: LLVV

izslapināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Slapinot padarīt (ko) viscaur mitru, slapju.

2. apv. Pamazām izsmelt.

Avoti: LLVV, EH

izslapstīt   apv.

1. Slepus aizgādāt (projām), aizvest.

Avoti: ME

izslapstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Slapstoties izbēgt, izvairīties (no kā).

Avoti: LLVV

izslapt

1. Izmirkt.

Avoti: Sin

izslāpt   -slāpstu, -slāpsti, -slāpst, pag. -slāpu; intrans.; parasti divd. formā: izslāpis.

1. Būt ilgāku laiku nedzērušam un sajust stipras slāpes (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

// pārn. Izkalst (par zemi, augsni).

// pārn. Sajust stipru gaisa trūkumu.

2. Noslāpt (par daudziem vai visiem).

3. Ļoti vēlēties (ko), tiekties (pēc kā); izsalkt (2).

Avoti: LLVV

izslāpums   -a, v.; parasti vsk.

1. Sajūta, kas izraisās, ja kādu laiku nav uzņemts ūdens.

2. Stipra vēlēšanās, tieksme (pēc kā); izsalkums (2).

Avoti: LLVV

izslāt   -slāju, -slāj, -slāj, pag. -slāju; intrans.; niev.

1. Lempīgi, kājas velkot, iziet, iznākt.

Avoti: LLVV

izslāt   apv.

1. Izlīdzināt.

Avoti: ME

izslaucīt   -slauku, -slauki, -slauka, pag. -slaucīju; trans.

1. Slaukot iztīrīt (piemēram, grīdu, telpu).

Kā izslaucīts— pilnīgi tukšs.

// pārn.; sar. Iztukšot.

2. Slaukot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izslaucīties   -slaukos, -slaukies, -slaukās, pag. -slaucījos; refl.

1. parasti 3. pers. Tikt izslaucītam (1).

2. parasti 3. pers. Tikt izslaucītam (2).

3. trans. Ilgāku laiku, daudz slaucīt.

Avoti: LLVV

izslaukas   -u, s.; tikai dsk.

1. Tas, kas ir izslaucīts (no kurienes, kur u. tml.); saslaukas.

Avoti: LLVV

izslaukt   -slaucu, -slauc, -slauc, pag. -slaucu; trans.

1. Slaucot iztukšot (dzīvnieka) tesmeni.

2. Slaucot iegūt (pienu, parasti kādu daudzumu).

3. žarg. Izspiest, izkrāpt naudu vai mantu.

Avoti: LLVV, Žrg

izslaukties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz slaukt.

Avoti: ĒiV

izslauku   apv.

1. Garšļaukus.

Avoti: ME

izslaukums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izslaukt (2); piena daudzums, kas iegūts slaucot.

Avoti: LLVV

izslavēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Slavējot padarīt plaši pazīstamu, ievērojamu.

Avoti: LLVV

izslavēts

1. Slavens.

Avoti: Sin

izslavināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izslavēt.

Avoti: LLVV

izslēdzējgultnis   tehn.

1. Gultnis, kas pārnes ass slodzi no sajūga izslēdzējdakšas uz sajūga mehānisma rotējošajām detaļām.

Avoti: ZTV

izslēdzējs   -a, v.; pareti.

1. Slēdzis.

Avoti: LLVV

izslēgs   -a, v.; reti.

1. Slēdzis.

Avoti: LLVV

izslēgšana   s.

1. Darbība, process --> izslēgt(1); (kā) darbības pārtraukšana.

2. Darbība, process --> izslēgt (4).

Avoti: MLVV

izslēgt   -slēdzu, -slēdz, -slēdz, pag. -slēdzu; trans.

1. Pārtraukt, izbeigt (ierīces vai tās daļas) darbību, atvienojot no enerģijas avota.

// pārn. Aizmirst (ko), vairs nedomāt (par ko), nepievērst uzmanību (kam).

2. Padarīt par neiespējamu, nepieļaut.

// pārn. Atbrīvoties (no kā nevajadzīga).

3. jur. Padarīt par spēkā neesošu.

Izslēgt no mantojuma— panākt, ka zaudē mantošanas tiesības.

4. Izraidīt (no skolas, organizācijas u. tml.), atņemot tiesības (tajā) atgriezties; atņemt tiesības piedalīties (kur), būt par (kā) dalībnieku.

// pārn.; sar. Izsvītrot (no saraksta).

Avoti: LLVV

izslēgties   -slēdzos, -slēdzies, -slēdzas, pag. -slēdzos; refl.

1. parasti 3. pers. Izbeigt darboties (piemēram, par mašīnu, ierīci u. tml.), tiekot atvienotam no enerģijas avota.

2. Pievēršot uzmanību (kam), izālēties, izvairīties (piemēram, no apkārtējās vides, no kā traucējoša).

Avoti: LLVV

izslenderēties   apv.

1. Izklaiņoties, izstaigāties.

Avoti: ViV

izslēpēt   apv.

1. Braucot (piemēram, ar ragavām), izveidot (ceļu); izšķūrēt.

2. Izbradāt.

3. Iziet, izstaigāt.

Avoti: ĒiV

izslepkavot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Slepkavojot iznīcināt (daudzus vai visus); slepkavojot iznīcināt daudzus vai visus (kādā vietā).

Avoti: LLVV

izslēpot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. intrans. Slēpojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. trans. Slēpojot paveikt (distanci).

3. trans. Slēpojot pabūt (daudzās vai visās vietās); slēpojot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā).

Avoti: LLVV

izslēpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz slēpot.

Avoti: LLVV

izslēpties   apv.

1. Paslēpties, izbēgt, izvairīties.

Avoti: ME

izslīcināt   apv.

1. Panākt, būt par cēloni, ka iznīkst, aiziet bojā (par ilgstošu lietu, plūdiem).

Avoti: ViV

izslidēt   apv.

1. Izslīdēt.

Avoti: ME

izslīdēt   -slīdu, -slīdi, -slīd, pag. -slīdēju, -slīdēji, -slīdēja (retāk -slīda, 1. konj.); intrans.

1. parasti 3. pers. Slīdot izkrist, izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. Vieglā, slīdošā gaitā pārvietojoties, izkļūt (no kurienes, kur u. tml.) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

3. Slīdot izvirzīties (par slīdošiem transportlīdzekļiem, arī par braucējiem tajos).

// pārn. Par ripojošiem transportlīdzekļiem, arī par braucējiem tajos.

4. parasti 3. pers. Izplūst, izbirt (piemēram, par smiltīm).

// pārn. Pakāpeniski izsīkt, izzust (piemēram, par vērtībām, jūtām).

5. parasti 3. pers. Šķietamā kustībā izvirzīties (parasti par debess spīdekļiem).

Avoti: LLVV

izslidināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Slidinot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izslīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Slīdinot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izslidināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz slidināties.

Avoti: LLVV

izslidojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izslidot (1).

Avoti: LLVV

izslidot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. intrans. Slīdojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml).

2. trans. Slidojot izveidot.

Avoti: LLVV

izslidoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz slidot.

Avoti: LLVV

izsliedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārvietojoties radīt, izveidot viscaur pēdas, taku (parasti zālē, labībā).

Avoti: LLVV

izsliegt   apv.

1. Izstiepties.

2. Uzvirzīt.

Avoti: ME

izsliet   -slienu, -slien, -slien, arī -sleju, -slej, -slej, pag. -slēju; trans.

1. Pacelt, izstiept (uz augšu), arī atliekt (parasti galvu).

2. Iztaisnot (augumu, ķermeni).

3. Izvirzīt (uz augšu, arī uz priekšu priekšmetu).

Avoti: LLVV

izslieties   -slienos, -slienies, -slienas, arī -slejos, -slejies, -slejas, pag. -slējos; refl.

1. Iztaisnot augumu, ķermeni.

Izslieties kājās— piecelties, iztaisnojot, izstiepjot augumu, ķermeni.

Izslieties visā (arī pilnā) augumā— pilnīgi izslieties.

2. parasti 3. pers. Izvirzīties (uz augšu, arī uz priekšu) - par ķermeņa daļām; būt izvirzītam, izveidotam (uz augšu, arī uz priekšu).

3. parasti 3. pers. Refl. --> izsliet (3); būt izvirzītam (uz augšu, arī uz priekšu); pacelties (kam pāri).

Avoti: LLVV

izslīgt   parasti 3. pers., -slīgst, pag. -slīga; intrans.

1. Kļūt gludam, nostiepties (piemēram, pēc ieburzījuma) - parasti par smagiem zīda audumiem.

2. pareti. Izslīdēt (1).

Avoti: LLVV

izslīkt   parasti 3. pers., -slīkst, pag. -slīka; intrans.

1. Iznīkt pārmērīga mitruma dēļ (par augiem).

Avoti: LLVV

izslīkt   apv.

1. Izslīgt.

2. Nolaisties, pakrist.

3. Izkrist.

4. Paradums izplesties, izstiepties.

Avoti: ĒiV, ME

izslimāt   apv.

1. Izslimot.

Avoti: KiV

izslīmēt   apv.

1. Asināt, trīt.

Avoti: EH

izslimot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Slimot un pabeigt slimot.

Avoti: LLVV

izslimoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz slimot.

Avoti: LLVV

izslinkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz slinkot.

Avoti: LLVV

izslīpējums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izslīpēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izslīpēt (2).

Avoti: LLVV

izslīpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Slīpējot izveidot.

// pareti. Slīpējot uzasināt.

2. Līdz pilnībai izkopt (2).

Avoti: LLVV

izslīst   apv.

1. Izslīdēt, paslīdēt.

Avoti: EH

izslivēt   apv.

1. Izslavēt.

Avoti: EH

izslodināt   apv.

1. Izsludināt.

Avoti: KiV

izslodzīt   apv.

1. Ar grūtībām izstaigāt (lielāku attāumu).

Avoti: EH

izsloksnēt   apv.

1. Nopērt.

Avoti: ME

izsloņķēties   apv.

1. Izslinkoties.

Avoti: ViV

izslorpāt   apv.

1. Trokšņaini izstrēbt.

Avoti: ViV

izsludināšana   jur.

1. Pieņemto likumu vai citu normatīvo aktu publicēšana.

Avoti: JtV

izsludināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Plaši izziņot.

2. Atzīt, nosacīt (ar oficiālu lēmumu) un, parasti oficiāli, paziņot.

3. Oficiāli noteikt; oficiāli noteikt un paziņot.

Avoti: LLVV

izsluinīt   apv.

1. Krietni sabārt, izlamāt.

Avoti: EH

izsluņķēties   apv.

1. Izslinkoties.

Avoti: ViV

izslūžāt   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā iziet; izstaigāt.

Avoti: ViV

izsmādēt   apv.

1. Atzīt par nederīgu; nopelt.

Avoti: ĒiV

izsmādule   apv.

1. Tāda, kas ir daudzu (iespējamo kavalieru) atraidīta.

Avoti: EH

izsmadzeņot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.; sar.

1. Izdomāt.

Avoti: MLVV

izsmaidīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz smaidīt.

Avoti: ME

izsmakt   apv.

1. Smokot aiziet bojā.

Avoti: ViV

izsmakties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz uzturēties telpās, kur nav svaiga gaisa.

Avoti: ViV

izsmalcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Izveidot tā, ka atbilst smalkām, niansētām prasībām; izveidot detaļās, izveidot līdz pilnībai.

Avoti: LLVV

izsmalcinātība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izsmalcināts, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izsmalcināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; reti.

1. Refl. --> izsmalcināt.

Avoti: LLVV

izsmalcināts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir laba gaume, ļoti labas manieres, izkoptas spējas.

Avoti: LLVV

izsmalstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Smalstot iztukšot.

2. Smalstot izdabūt.

Avoti: LLVV

izsmalstīties   apv.

1. Kādu laiku, pietiekoši smalstīties.

Avoti: EH

izsmaršināt   apv.

1. Ar smaržu piepildīt, iesmaržot.

Avoti: ME

izsmaršot   apv.

1. Izsmaržot.

Avoti: EH

izsmaržināt   apv.

1. Izsmaršināt.

Avoti: EH

izsmaržot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja.

1. trans. Izplatīt (smaržu).

2. intrans. Smaržot un pabeigt smaržot.

Avoti: LLVV

izsmaukties   apv.

1. Izbēgt, izmukt, izslīdēt.

Avoti: EH

izsmaulāt   apv.

1. Pārtraukt, izbeigt raudāt.

Avoti: ME

izsmaulēt   apv.

1. Izsmaulāt.

Avoti: EH

izsmējājs   apv.

1. Cilvēks, kas izsmej, mēdz izsmiet.

Avoti: ĒiV

izsmējējs

1. Zobgalis.

Avoti: Sin

izsmējība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Vispārināta īpašība --> izsmējīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izsmējīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas nievīga, nicīga attieksme (pret kādu, pret ko).

Avoti: LLVV

izsmejošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> izsmiet.

2. Izsmējīgs.

Avoti: LLVV

izsmēķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Smēķējot pilnīgi izkvēlināt (papirosu, cigareti u. tml.); smēķējot pilnīgi izkvēlināt tabaku (pīpē).

2. Smēķējot izlietot (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

izsmēķēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz smēķēt.

// trans.

Avoti: LLVV

izsmēķis   -ķa, v.

1. Daļa (cigaretei, papirosam, cigāram), kas paliek pāri pēc (tā) izsmēķēšanas.

Avoti: LLVV

izsmelgt   apv.

1. Mitēties sāpēt.

Avoti: ME

izsmelgties   parasti 3. pers., -smeldzas, pag. -smeldzās; refl.; reti.

1. Ilgāku laiku, daudz smelgt.

Avoti: LLVV

izsmelkties   apv.

1. Kādu laiku nedaudz sāpēt, smelgt.

Avoti: EH

izsmelt   -smeļu, -smel, -smeļ, pag. -smēlu; trans.

1. Smeļot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Strādājot (parasti radošu darbu), zaudēt spējas, vairs neatrast ierosmi, idejas turpmākai darbībai.

2. Pilnīgi izlietot (parasti kādu krājumu).

3. sar. Dziļi, vispusīgi aplūkot, atklāt u. tml.

// nevēl. Paveikt, pabeigt.

Avoti: LLVV

izsmeltēt   apv.

1. Nopērt.

2. Izsmiet, izzobot.

3. Izēst.

Avoti: ME, EH

izsmeltēt   apv.

1. Pietiekoši ilgu laiku dedzināt (4).

Avoti: EH

izsmelties   -smeļos, -smelies, -smeļas, pag. -smēlos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz smelt.

2. parasti 3. pers.; sar. Tikt izsmeltam (1).

Avoti: LLVV

izsmeļošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Vispusīgs, pamatīgs.

Avoti: LLVV

izsmērēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Izziest.

2. Ziežot pilnīgi pārklāt (parasti no iekšpuses); izziest (kustīgās daļas kādai ierīcei).

Avoti: LLVV

izsmērēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; sar.

1. Refl. --> izsmērēt (1); tikt izsmērētam.

Avoti: LLVV

izsmīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izraisīt ilgus, sirsnīgus smieklus, panākt, ka daudz smejas.

Avoti: LLVV

izsmīdīt   apv.

1. Izsmīdināt.

Avoti: ĒiV

izsmidzināšana

1. Šķidrumu un cietvielu suspensiju vienmērīga izkliedēšana gāzē.

Avoti: ZTV

izsmidzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Smidzinot izkliedēt (šķidrumu).

2. Smidzinot izlietot (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

izsmidzināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās.

1. Refl. --> izsmidzināt; tikt izsmidzinātam.

Avoti: LLVV

izsmiedināt   apv.

1. Izsmīdināt.

Avoti: ME

izsmiekaļa   apv.

1. Zobgalis, ņirga.

Avoti: EH

izsmieklinis   apv.

1. Cilvēks, kas izsmej, pauž nievīgu, nicīgu vērtējumu, attieksmi.

Avoti: KiV

izsmiekls   -a, v.; parasti vsk.

1. Apvainojošs (bieži ļauns), arī nicīgs, dzēlīgs vērtējums.

2. Tas (stāvoklis, fakts, parādība u. tml.), kas izraisa šādu vērtējumu.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Apvainojoši, arī pazemojoši mazs, niecīgs (parasti par atalgojumu).

Avoti: LLVV

izsmiet   -smeju, -smej, -smej, pag. -smēju; trans.

1. Izpaust nievīgu, nicīgu attieksmi; asi izzobot; dzēlīgi raksturot.

Avoti: LLVV

izsmieties   -smejos, -smejies, -smejas, pag. -smējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz, parasti sirsnīgi, smieties.

Avoti: LLVV

izsmilkstēties   parasti 3. pers., -smilkstas, pag. -smilkstējās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz smilkstēt.

Avoti: LLVV

izsmilktēt   apv.

1. Apkaisīt ar smiltīm.

Avoti: EH

izsmukt   apv.

1. Izbēgt, izmukt.

Avoti: EH

izsmurgāt   apv.

1. Izbojāt, sabojāt.

2. Izmuļķot, piemānīt.

Avoti: ViV, ĒiV

izsmurgāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz nemākulīgi, nesekmīgi (ko) darīt, rīkoties.

2. Izlīņāties.

Avoti: ViV

izsnaicīties   -snaikos, -snaikies, -snaikās, pag. -snaicījos; refl.; reti.

1. Izsnaikstīties.

Avoti: LLVV

izsnaikāties   apv.

1. Izsnaikstīties.

Avoti: ViV

izsnaikstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz snaikstīties.

Avoti: LLVV

izsnāji   apv.

1. Izvazāti, nekātīgi guloši salmi.

Avoti: ME, VeAT

izsnāt   apv.

1. Aizvilkt, aizmest, izmētāt.

2. Izmeklēt un izņemt.

Avoti: ME, EH

izsnaust   -snaužu, -snaud, -snauž, pag. -snaudu; trans.

1. Snaužot panākt, ka izzūd, izbeidzas (piemēram, nogurums).

Avoti: LLVV

izsnausties   -snaužos, -snaudies, -snaužas, pag. -snaudos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz snaust.

Avoti: LLVV

izsniegt   -sniedzu, -sniedz, -sniedz, pag. -sniedzu; trans.

1. Nodot, pasniegt (no kurienes).

2. Piešķirt un nodot tiesīgajai personai (piemēram, pabalstu).

Avoti: LLVV

izsnigt   apv.

1. Uzsnigt.

Avoti: KiV

izsnoķerēt   apv.

1. Izokšķerēt.

Avoti: EH

izsodīt   apv.

1. Iztiesāt.

Avoti: KiV

izsodīties   apv.

1. Izžēloties, izsūdzēties.

Avoti: ViV

izsole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Publiska pārdošana, kurā nopērk tas, kas sola maksāt visvairāk.

2. Publiska (darba veicēja tiesību) piešķiršana, kurā (tiesības) iegūst tas, kas apņemas darbu veikt par viszemāko maksu.

Atklāta izsole— izsole, kurā izsoles dalībnieku loks netiek ierobežots.

Izsole ar augšupejošu soli— priekšlikums personai, kura par atklāti pārdodamo mantu sola visaugstāko cenu, kas ir augstāka par izsoles sākumcenu, noslēgt minētās mantas pirkuma līgumu.

Izsole ar lejupejošu soli— priekšlikums personai, kura par atklāti pārdodamo mantu sola visaugstāko cenu, kas var būt zemāka par nosacīto cenu, bet ne zemāka par slepeno cenu, noslēgt minētās mantas pirkuma līgumu.

Izsole ar pretendentu atlasi— izsole, kurā izsoles rīkotājs nosaka ierobežojumus to personu lokam, kas ir tiesīgas kļūt par attiecīgās izsoles dalībniekiem.

Elektroniskā izsole— lejupejošu cenu vai noteiktu piedāvājumu daļu jaunu vērtību atkārtota norādīšana ar elektroniskajiem līdzekļiem pēc pilnīgas piedāvājumu novērtēšanas, tādējādi ar šiem līdzekļiem sakārtojot piedāvājumus noteiktā secībā pēc cenām vai noteiktu piedāvājumu daļu vērtībām; atsevišķi publiski būvdarbu līgumi vai publiski pakalpojumu līgumi, kuru priekšmets ir intelektuāls darbs (piemēram, projektēšana), nav elektronisko izsoļu objekts.

Avoti: LLVV, JtV, PIeL

izsolījums   novec.

1. Izsole.

Avoti: KV

izsolīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Oficiāli apsolīt (balvu par ko).

2. Vairāksolīšanā pārdot (ko); pakļaut izsolei, vairāksolīšanai.

3. Pakļaut izsolei, vairāksolīšanai (ko), lai piešķirtu kādam darba veicēja tiesības.

Avoti: LLVV

izsolīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; trans.

1. Vairākkārt solīt.

Avoti: LLVV

izsoļāt   apv.

1. Izsoļot no kurienes.

2. Izsoļot tam cauri.

Avoti: KiV

izsoļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Soļojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izsoļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz soļot.

Avoti: LLVV

izsortavāt   apv.

1. Izšķirot.

Avoti: KiV

izspaidas   -u, s.; tikai dsk.

1. Produkta (piemēram, augļu) atliekas, kas rodas pēc sulas izspiešanas vai šķīstošo sastāvdaļu izskalošanas.

Avoti: LLVV

izspaidījumi   -u, v.; tikai dsk.

1. Izspaidas.

Avoti: LLVV

izspaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Spaidot panākt, ka izdalās (parasti sula).

2. Spaidot panākt, ka (kas) izirst, sadalās.

3. Spēcīgi, viscaur spaidīt.

4. Spaidot izveidot (noteiktā formā).

Avoti: LLVV

izspaidīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz spaidīties.

Avoti: LLVV

izspaids   apv.

1. Produkts, ko iegūst izspiežot (piemēram, augļus).

Avoti: ME

izspaistošana   poligr., novec.

1. Noteikta apmēra, lielāko tiesu lokveidīgu izgriezumu pagatavošana no papīra, papes vai skārda plāksnēm ar naža spiedogu, spaistu (stanci), spaistojamā mašīnā, cilspiedē vai vārstspiedē.

Avoti: GV

izspalēt   apv.

1. Notriekt, uzvarēt cīņā.

Avoti: ME, VeAT

izspalot   apv.

1. Saplaisāt.

Avoti: EH

izspalot   apv.

1. Izspalēt.

2. Sitot izdzīt.

Avoti: EH

izspaļot   apv.

1. Attīrīt linus no spaļiem.

Avoti: EH

izspaļot   apv.

1. Izspalēt.

2. Sitot izdzīt.

Avoti: EH

izspanderēt   apv.

1. Izspiest, izgrūst.

Avoti: EH

izspanderēt   apv.

1. Izšļakstēt.

Avoti: EH

izspanderēties   apv.

1. Piepampt, pārlieku uzbriest.

Avoti: ĒiV, EH

izspangāt   apv.

1. Izdzīt.

Avoti: EH

izspangāties   apv.

1. Uzpampt.

Avoti: EH

izspangot   apv.

1. Stingri uzpampt, izstiept.

Avoti: EH

izspārdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Spārdot izjaukt (kādu kopumu), arī spārdot izsvaidīt, izkliedēt.

2. Spārdot radīt, izveidot (kur, piemēram, bedri).

Avoti: LLVV

izspārdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz spārdīties.

Avoti: LLVV

izspaudīt   apv.

1. Izspiest.

Avoti: EH

izspavedēt   apv.

1. Uzklausīt (grēku sūdzētāju).

Avoti: KiV

izspēkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz spēkoties.

Avoti: LLVV

izspeķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Viscaur iespeķot.

Avoti: LLVV

izspēlāt   apv.

1. Izmētāt, izsvaidīt.

Avoti: ĒiV

izspēle   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> izspēlēt (2).

2. Darbība, process --> izspēlēt (3).

Avoti: LLVV

izspēlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atskaņot no sākuma līdz beigām (parasti skaņdarbu).

2. Spēlēt un pabeigt spēlēt (piemēram, sporta spēli, rotaļu).

// pareti. Piespēlēt.

3. Ievirzīt kāršu spēlē (kārti).

4. Notēlot.

Avoti: LLVV

izspēlēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz spēlēt.

// trans.

2. Tēlojot izpaust sevi, savas dotības.

// trans.

Avoti: LLVV

izspēriens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> izspert (1).

Avoti: LLVV

izspert   -speru, -sper, -sper, pag. -spēru; trans.

1. Strauji izlikt (kāju, parasti uz priekšu).

2. Sperot panākt, ka (kas) izkrīt, izlīst.

3. sar. Ar triecienu radīt, izveidot (kur, piemēram, bedri); ar triecienu izkliedēt, izsvaidīt.

Avoti: LLVV

izsperties   -speros, -speries, -speras, pag. -spēros; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izspert (1).

2. sar. Strauji izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izspēt   apv.

1. Varēt, pārspēt.

Avoti: ME

izspīdēt   apv.

1. Spīdēt uz āru.

2. Izbeigt spīdēt.

Avoti: ME

izspīdzināt   apv.

1. Pamatīgi mocīt, vārdzināt.

Avoti: ME

izspiedas

1. Sulu ieguves blakusprodukts - pēc sulas izspiešanas vai iztvaicēšanas palikusī augļu un ogu masa; satur samērā daudz cukuru un kokšķiedras; izēdina govīm un cūkām svaigā vai kaltētā veidā un kombinētās spēkbarības sastāvā.

Avoti: ZTV

izspiedējs   -a, v.

1. Darītājs --> izspiest.

2. Cilvēks, kas ar kādiem (parasti varmācīgiem, neatļautiem) līdzekļiem iegūst no citiem (piemēram, materiālu labumu, parasti naudu).

Avoti: LLVV

izspiedums   -a, v.

1. Rezultāts --> izspiest (5).

Avoti: LLVV

izspiedze   apv.

1. Slepenpolicija.

Avoti: EH

izspiegot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Spiegojot izsekot (kādu, kāda darbību).

2. sar. Ar slepeniem līdzekļiem, paņēmieniem censties uzzināt (ko).

Avoti: LLVV

izspiegotājs   mil.

1. Vienas karojošās puses (vai neitrālas) valsts civilpersona, kas slepeni vai ar viltus ieganstu vāc (vai cenšas savākt) militāra rakstura ziņas otras puses karadarbības rajonā.

Avoti: MIL

izspiegt   -spiedzu, -spiedz, -spiedz, pag. -spiedzu; trans.

1. Spiedzot radīt (skaņas).

2. Spiedzot pateikt, izrunāt; spiedzot izdziedāt.

Avoti: LLVV

izspiegties   -spiedzos, -spiedzies, -spiedzas, pag. -spiedzos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz spiegt.

Avoti: LLVV

izspieģelēties   apv.

1. Izspoguļoties.

Avoti: ViV

izspiest   -spiežu, -spied, -spiež, pag. -spiedu; trans.

1. Spiežot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Aizstāt (2).

2. Spiežot izvirzīt cauri (kam), caur (ko).

3. Ar spiedienu radīt, izveidot (kur caurumu, robu u. tml.).

4. Spiežot panākt, ka atdalās (piemēram, šķidrums).

// pārn. Būt par cēloni tam, ka atdalās (asaras, sviedri u. tml.).

5. Spiežot (no iekšpuses), izvirzīt (piemēram, uz sāniem, uz ārpusi).

// divd. formā: izspiests. Tāds, kas ir izvirzīts, izveidojies (uz priekšu, uz āru u. tml) - par ķermeņa daļu.

6. sar. Ar pūlēm, piespiešanos pateikt, izrunāt.

7. Maksimāli izmantojot (spēkus, spējas u. tml.), iegūt, sasniegt (ko).

8. Intensīvi izmantojot (dabas objektu), iegūt (ko).

9. Iegūt (ko, piemēram, varmācīgi pieprasot, arī apkrāpjot).

Avoti: LLVV

izspiesties   -spiežos, -spiedies, -spiežas, pag. -spiedos; refl.

1. Refl. --> izspiest (1); tikt izspiestam.

2. Refl. --> izspiest (2); tikt izspiestam.

3. parasti 3. pers. Izdalīties no organisma (parasti par sviedriem, asarām).

4. parasti 3. pers. Refl. --> izspiest (5).

5. parasti 3. pers. Izlauzties (par skaņu).

6. novec. Iztikt (ar niecīgiem līdzekļiem).

Avoti: LLVV

izspiešana   -as, s.

1. parasti vsk. Darbība --> izspiest.

2. Materiālu labumu (parasti naudas) iegūšana no citiem ar kādiem (parasti varmācīgiem, neatļautiem) līdzekļiem.

// jur. Pieprasījums bez tiesiska pamata atdot mantu vai tiesību uz mantu vai izdarīt kādas mantiska rakstura darbības, piedraudot ar vardarbību cietušajam vai viņa tuviniekiem, piedraudot izpaust apkaunojošas ziņas par cietušo vai viņa tuviniekiem, piedraudot iznīcināt viņu mantu vai nodarīt viņiem citu kaitējumu.

Avoti: LLVV, JtV

izspietot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Spietojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izspigāt   apv.

1. Izlūkot, izpētīt.

Avoti: ME

izspīlāties   apv.

1. Pārpūlēties.

Avoti: EH

izspildzība   apv.

1. Uzpūtība, izlepšana.

Avoti: EH

izspīlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sasprindzinot izvirzīt (parasti uz priekšu ķermeņa daļas).

Izspīlētas acis— neparasti uz priekšu izvirzīti acu āboli.

2. Staipot pilnīgi izstiept, nostiept.

Avoti: LLVV

izspīlēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās.

1. Refl. --> izspīlēt (1).

2. Refl. --> izspīlēt (2).

Avoti: LLVV

izspilgt   apv.

1. Kļūt nebēdnīgam, pārgalvīgam, arī iedomīgam.

2. Atvērt (plaši).

Avoti: EH

izspilgties   apv.

1. Kļūt nebēdnīgam, pārgalvīgam, arī iedomīgam.

Avoti: EH

izspindzēt   parasti 3. pers., -spindz, pag. -spindzēja (retāk -spindza, 1. konj.); intrans.

1. Spindzot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izspirdzināties   apv.

1. Atveseļoties, atspirgt.

Avoti: EH

izspīrēt   apv.

1. Izplest, atplest, izstiept.

Avoti: ME

izspīrēties   apv.

1. Izplesties, atplesties, izveidot plašāku.

2. Izķepuroties.

Avoti: ME

izspirgt   apv.

1. Atspirgt.

2. Lēni atmosties (no miega).

3. Pakāpeniski zaudēt alkohola reibumu.

Avoti: EH, KiV

izspirgties   apv.

1. Atkal atspirgt.

2. Ļoti priecāties.

Avoti: EH

izspīrināt   apv.

1. Izplest, atplest, izstiept; izspīrēt.

Avoti: ME

izspīrināties   apv.

1. Izplesties, atplesties, izveidot plašāku.

2. Izķepuroties.

Avoti: ME

izspīrīt   apv.

1. Izplest, atplest, izstiept; izspīrēt.

Avoti: ME

izspīrīties   apv.

1. Izplesties, atplesties, izveidot plašāku.

2. Izķepuroties.

Avoti: ME

izspirināt   apv.

1. Izkratīt, izpurināt.

2. Izvadīt spiras (par aitu).

Avoti: ME

izspirināties   apv.

1. Izdrebināties, izraustīties (parasti par dzīvniekiem).

2. Izvadīt spiras (par aitu).

Avoti: ViV

izspītēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; reti.

1. Spītējot censties (ko) panākt.

Avoti: LLVV

izspītēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz spītēt.

Avoti: LLVV

izspļaudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Izspļaut.

Avoti: LLVV

izspļaudīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz spļaudīties.

Avoti: LLVV

izspļaut   -spļauju, -spļauj, -spļauj, pag. -spļāvu; trans.

1. Ar spļāvienu izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

// intrans. Izdarīt spļāvienu.

// pārn. Spēji izvadīt, izmest (no sevis) - par ierīcēm.

// parasti divd. formā: izspļauts; parasti savienojumā ar "kā"; pārn. Pilnīgi līdzīgs (parasti pēc izskata).

2. žarg. Pateikt.

Avoti: LLVV

izspļāvas

1. Spļaudekļi.

Avoti: Sin

izspodrināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iztīrīt; arī uzkopt.

Avoti: LLVV

izspogot   apv.

1. Izsūkties, izspiesties ārā.

Avoti: ME

izspoguļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz spoguļoties.

Avoti: LLVV

izspokot   apv.

1. Sabojāt, izkropļot, izķēmot.

Avoti: ME

izspolēt   apv.

1. Iztīt (uz spoles).

Avoti: ĒiV

izspožināt   apv.

1. Padarīt spožu, mirdzošu.

2. Darīt zināmu un novērst.

Avoti: ME

izspradzināt   apv.

1. Sadragājot izšļakstīt.

Avoti: EH

izsprādzināt   apv.

1. Izspridzināt.

2. Panākt, būt par cēloni, ka izsprāgst, aiziet bojā.

Avoti: ViV

izsprāgt   -sprāgstu, -sprāgsti, -sprāgst, pag. -sprāgu; intrans.

1. parasti 3. pers. Eksplodēt (parasti par šāviņiem).

2. Ļoti strauji izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

3. sar. Nobeigties (par daudziem vai visiem dzīvniekiem, parasti kādā vietā).

// vienk. Nomirt (par daudziem vai visiem cilvēkiem, parasti kādā vietā).

Avoti: LLVV

izspraidīties   apv.

1. Atkārti izlocīties, izspiesties.

Avoti: EH

izsprakstēt   parasti 3. pers., -sprakst, pag. -sprakstēja; intrans.

1. Sprakstot izlidot (piemēram, par dzirksteli).

Avoti: LLVV

izsprakšēt   parasti 3. pers., -sprakš, pag. -sprakšēja; intrans.

1. Sprakšķot izlidot (piemēram, par dzirksteli).

Avoti: LLVV

izsprakšķēt   parasti 3. pers., -sprakšķ, pag. -sprakšķēja, intrans.

1. Sprakšķot izlidot (piemēram, par dzirksteli).

Avoti: LLVV

izspraudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Spraudot viscaur izgreznot; spraudot izvietot.

2. Spraudot izlietot (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

izspraukt

1. Izbāzt, izgrūst.

Avoti: Sin

izspraukties   -spraucos, -spraucies, -spraucas, pag. -spraucos; refl.

1. Spraucoties izkļūt (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - parasti par priekšmetiem.

// pārn. Par augiem, to daļām.

// pārn. Izplūst (pa spraugu, šauru vietu) - par vēju, dūmiem u. tml.

// pārn. Izplatīties (pa spraugu, šauru vietu) - par gaismu.

2. Spraucoties izkļūt cauri (kam), caur (ko).

// pārn. Izvirzīties cauri (kam), caur (ko) - parasti par priekšmetiem.

// pārn. Par augiem, to daļām.

// pārn. Par uguni.

// pārn. Izplūst cauri (kam), caur (ko) - par vēju, gaisa strāvām.

Avoti: LLVV

izsprauslāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sprauslojot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izsprauslāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz aizturēti smieties.

Avoti: LLVV

izsprauslot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.

1. Sprauslojot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izsprausloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos, refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz aizturēti smieties.

Avoti: LLVV

izspraust   -spraužu, -spraud, -sprauž, pag. -spraudu; trans.

1. Spraužot izvirzīt cauri (kam), caur (ko).

2. Izspraudīt (1).

3. Izspraudīt (2).

Avoti: LLVV

izsprausties   -spraužos, -spraudies, -spraužas, pag. -spraudos; refl.; novec.

1. Izspraukties (1).

2. Izspraukties (2).

Avoti: LLVV

izsprēdzēt   apv.

1. Atsprādzēt.

Avoti: KiV

izsprēdzināt   apv.

1. Izvērpt linus.

Avoti: ME

izsprēdzināt   apv.

1. Izšķilt, likt dzirksteļot.

Avoti: ME

izsprēgāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; intrans.

1. Sprēgājot izlidot (piemēram, par dzirksteli).

2. Sasprāgt, sākt sprēgāt.

Avoti: LLVV

izsprēgt   apv.

1. Izšķilt, likt dzirksteļot; izsprēdzināt.

2. Sasprāgt, sākt sprēgāt; izsprēgāt.

Avoti: ME

izsprengties   apv.

1. Izlauzties.

Avoti: EH

izspricēties   apv.

1. Vairākkārt smidzināt.

2. Vairākkārt ļaut (sev) iešļircināt medikamentus.

Avoti: ĒiV

izspridzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Spridzinot panākt, ka izsprāgst (1).

2. Spridzinot radīt, izveidot (kur, piemēram, bedri).

3. Ar kāju izsist, izspert.

Avoti: LLVV

izspridzināties   apv.

1. Uzspridzināties.

Avoti: EH

izspriedelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz spriedelēt.

Avoti: LLVV

izspriest   -spriežu, -spried, -spriež, pag. -spriedu; trans.

1. Pilnīgi izrunāt, izanalizēt (ko), izsakot vērtējumus, spriedumus.

2. jur. Tiesas procesā noskaidrot apstākļus un formulēt spriedumu.

Izspriest tiesu— tiesas procesā noskaidrot apstākļus un izteikt spriedumu.

Avoti: LLVV

izspriesties   -spriežos, -spriedies, -spriežas, pag. -spriedos; refl.

1. Dziļi, vispusīgi (savā starpā) izanalizēt, izspriest; ilgāku laiku, daudz spriest.

2. apv. Izspiesties.

Avoti: LLVV, EH

izspriņģēties   apv.

1. Izlēkāties, izskraidīties.

Avoti: ViV

izspriņģoties   apv.

1. Izlēkāties, izskraidīties (parasti par dzīvniekiem).

Avoti: ĒiV

izsprucināt   apv.

1. Izlaist no aizsprostojuma.

Avoti: EH

izsprūdīt   apv.

1. Palaist (ko) vaļā.

Avoti: KnG

izsprūdīties   apv.

1. Kļūt brīvam, atbrīvoties.

Avoti: ME

izsprudzināties   apv.

1. Iespiesties, iespraukties.

Avoti: ME

izsprukt   -sprūku, -sprūc, -sprūk, pag. -spruku; intrans.; sar.

1. Ar grūtībām, slepeni u. tml. izkļūt (no nevēlama stāvokļa).

Izsprukt ar veselu ādu— laimīgi (bez zaudējumiem) izkļūt no nevēlama stāvokļa.

Izsprukt no (kāda) nagiem— laimīgi (bez zaudējumiem) izkļūt no nevēlama stāvokļa.

Izsprukt no pēriena— izvairīties no pēriena.

2. parasti 3. pers. Neviļus, negribēti tikt pateiktam, izrunātam (par vārdu, izteikumu u. tml.).

Izsprukt pār lūpām— neviļus, negribēti tikt izteiktam, izpaustam.

3. Sprūkot izkrist, izslīdēt.

Avoti: LLVV

izspundēt   apv.

1. Izdzīt, izgrūst.

2. Ar īpašu ēveli izveidot viena dēļa malā izcilni un tam atbilstošu gropi otra dēļa malā (lai dēļus blīvi savienotu, sasaistītu).

Avoti: EH, ViV

izspurāties   apv.

1. Kļūt spurainam; kļūt izspūrušam.

Avoti: ĒiV

izspurgāt   apv.

1. Izspurt.

Avoti: EH

izspurgt   -spurdzu, -spurdz, -spurdz, pag. -spurdzu, retāk -spurgstu, -spurgsti, -spurgst, pag. -spurgu; intrans.

1. parasti 3. pers. Spurdzot izlidot (parasti par putniem).

2. Strauji, pēkšņi (parasti vieglā gaitā) izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

3. parasti 3. pers. Spurdzoši ieskanēties (par smiekliem).

Avoti: LLVV

izspurināt   apv.

1. Izpurināt.

Avoti: ĒiV

izspūrināt   apv.

1. Padarīt izspūrušu; ērkulēt.

Avoti: VL96

izspuris

1. Divd. --> izspurt.

Avoti: LLVV

izspūris

1. Divd. --> izspurt.

Avoti: LLVV

izspurkšēt   apv.

1. Izspurgt.

Avoti: EH

izspurkšķēt   apv.

1. Izspurgt.

Avoti: EH

izspurkšķināt   apv.

1. Izlidot.

Avoti: ME

izspuroties   apv.; parasti savienojumā ar "pretī"

1. Izrunāties, izrīkoties pretēji (kāda domām, uzskatiem u. tml.); ilgāku laiku nepakļauties.

Avoti: ViV

izspurt   -spurstu, -spursti, -spurst, pag. -spuru, arī -spūru; intrans.; parasti divd. formā: izspuris, izspūris.

1. Būt ar spurainu, saboztu apspalvojumu, apmatojumu (par dzīvniekiem).

2. parasti 3. pers. Būt nesasukātiem, nesakoptiem (par matiem); būt spurainam, saboztam (par apspalvojumu, apmatojumu).

Avoti: LLVV

izpuru   apv.

1. Izspūris, pinkains.

Avoti: ME

izspūsties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz pūsties.

Avoti: ViV

izspūtināt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz pūtināt.

Avoti: ViV

izstabulēt   apv.

1. Atskaņot ar stabuli.

Avoti: KiV

izstāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Pasākums, kura mērķis ir parādīt publiskai apskatei kādu (piemēram, mākslas darbu, priekšmetu) kopumu; publiskai apskatei izvietotais (kā) kopums; vieta, kur (kas) izstādīts.

Izstāžu centrs— telpu grupa vai ēka ar attīstītu masu pasākumu apkalpošanas infrastruktūru un plašām telpām izstāžu un citu publisku pasākumu rīkošanai.

Izstāžu komplekss— speciāli iekārtota ēka vai ēku grupa ar daudzām plašām telpām un laukumiem ārpus tās, kas galvenokārt tiek izmantoti liela apjoma izstādēm, kas var notikt vienlaikus, vai var tikt izmantoti vairāku savstarpēji nesaistītu publisku pasākumu organizēšanai.

Izstāžu tūrisms— tūrisma veids, kura galvenais ceļojuma mērķis ir izstāžu apmeklēšana vai dalība tajās.

Avoti: LLVV, TvV

izstādīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Iestādīt (augus) citu no cita kādā attālumā.

2. Izvietot (ko) publiskai apskatei (izstādē, muzejā).

// pareti. Izvietot, nolikt apskatei, pārdošanai (preces).

Avoti: LLVV

izstādīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos, refl.

1. Izstādīt savus darbus, kolekciju u. tml.

2. Pietiekoši daudz (veltīgi) stādīt.

Avoti: MLVV, ME

izstaidzināt   apv.

1. Daudz (bieži veltīgi) likt iet, kaut kur sūtīt.

Avoti: ME

izstaiga

1. Pastaiga.

2. Austrālijas aborigēnu dzīvē - rituāla ekskursija pa neapstrādātām, krūmiem aizaugušām vietām.

Avoti: Sin, IdV

izstaigalēt   apv.

1. Izstaigāt (1).

2. Izklīst (par daudziem, visiem).

3. Tikt izkliedētam (par parādībām dabā).

Avoti: KiV

izstaigāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju.

1. trans. Staigājot pabūt (daudzās vai visās vietās); staigājot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā).

2. intrans. Staigājot pārvietoties; staigājot paveikt (kādu gājienu).

3. trans. Vairākkārt staigājot, izbojāt (kādu vietu); vairākkārt staigājot, izmīdīt (parasti augus).

Avoti: LLVV

izstaigāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz staigāt.

Avoti: LLVV

izstaigņāt   apv.

1. Izbradāt, izmīdīt.

Avoti: EH

izstaiģiņēt   apv.

1. Izstaigāt (3).

Avoti: EH

izstaipaļāt   apv.

1. Izstaipīt, izstiept uz visām pusēm.

Avoti: EH

izstaipīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Kustinot izvingrināt (ķermeni, tā daļas); vairākkārt izstiept (3).

Izstaipīt kaulus— izstaipīt locekļus.

2. Staipot padarīt garāku (priekšmetu).

3. Izvirzīt, izstiept (piemēram, auklu); arī izmētāt (parasti ko tievu, garu).

Avoti: LLVV

izstaipīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Kustoties izvingrināt ķermeni, tā daļas.

2. parasti 3. pers. Refl. --> izstaipīt (2).

3. parasti 3. pers. Refl. --> izstaipīt (3).

Avoti: LLVV

izstaips   novec.

1. Kādam priekšmetam uzstiepta drāna.

Avoti: KV

izstaltot   apv.

1. Veidot staltu, krāšņu, dižu.

Avoti: ME

izstaltoties   apv.

1. Izveidoties, rasties.

Avoti: ME

izstampāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Izmīdīt (1).

Avoti: LLVV

izstaravēt   apv.

1. Pagatavot (ēdienu, dzērienu).

Avoti: KiV

izstarojums   -a, v.

1. Elektromagnētisko viļņu, elementārdaļiņu, arī enerģijas veidu izplatīšanās telpā (no kāda avota).

2. Rezultāts --> izstarot (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> izstarot (3).

Avoti: LLVV

izstarot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. parasti 3. pers.; trans. Radīt un izplatīt telpā (parasti elektromagnētiskos viļņus, piemēram, gaismu, infrasarkanos starus); radīt un izplatīt telpā (kādu enerģijas veidu, elementārdaļiņas).

// intrans. Izplatīties (parasti par elektromagnētiskajiem viļņiem, kādu enerģijas veidu).

2. parasti 3. pers.; intrans. Izplatīties organismā (par sāpēm).

3. trans. Izpaust (piemēram, jūtas) - par acīm, skatienu, seju.

// intrans.

4. parasti 3. pers.; intrans.; pareti. Atzaroties (2).

Avoti: LLVV

izstaroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; reti.

1. Refl. --> izstarot (1).

2. Izstarot (2).

Avoti: LLVV

izstāstījums

1. Stāstījums, atstāsts.

Avoti: Sin

izstāstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Stāstot izpaust (kādu domu, faktu u. tml).

Izstāstīt ceļu— izstāstīt, kā nokļūt līdz kādai vietai.

Izstāstīt darbu— izstāstīt, kas jāstrādā, arī kā jāstrādā.

// intrans.

// intrans.

Avoti: LLVV

izstāstīties   apv.

1. Vairākkārt, daudz stāstīt.

Avoti: ĒiV

izstāsts   -a, v.; reti.

1. Stāstījums.

Avoti: LLVV

izstāt   apv.

1. Nostāties stāvus no sēdus, guļus stāvokļa.

2. Pārtraukt, piemēram, mācības, darbu.

3. Izvirzīt kādam prasības.

Avoti: KiV, EH

izstāties   -stājos, -stājies, -stājas, pag. -stājos; refl.

1. Pēc paša vēlēšanās pārtraukt būt par (kādas organizācijas, kolektīva u. tml.) biedru, dalībnieku, darbinieku, (mācību iestādes) audzēkni.

2. Pārtraukt piedalīties (kādā pasākumā).

3. jur. Pārtraukt piedalīties (tiesas, procesa).

4. reti. Izvietoties, nostāties.

Avoti: LLVV

izstatīt   apv.

1. Novietot (ko redzamā vietā).

2. Izsliet.

Avoti: KiV

izstaukāt   apv.

1. Izmīdīt.

Avoti: EH

izstaupāt   apv.

1. Izmīdīt.

Avoti: EH

izstaupēt   apv.

1. Izmīdīt.

Avoti: ME

izstāvēt   -stāvu, -stāvi, -stāv, pag. -stāvēju.

1. intrans. Nostāvēt (kur kādu laiku).

Izstāvēt klāt— būt klāt, lai, piemēram, uzmanītu, aprūpētu (kādu).

2. trans. Stāvēt un pabeigt stāvēt (parasti rindā pēc kā).

3. Saglabāties, pārziemot.

Avoti: LLVV

izstāvēties   -stāvos, -stāvies, -stāvas, pag. -stāvējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz stāvēt (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

izsteberēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; niev.

1. Steberējot, neveiklā gaitā ejot, izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izstēdzēt   apv.

1. Sazelt, izaugt ar garām stīgām, izaugt garam.

Avoti: ME, VeAT

izsteigt   -steidzu, -steidz, -steidz, pag. -steidzu.

1. trans.; pareti. Steidzīgi, ātri paveikt (piemēram, darbu).

2. intrans. Izsteigties.

Avoti: LLVV

izsteigties   -steidzos, -steidzies, -steidzas, pag. -steidzos; refl.

1. Steidzīgi, ātri izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izstellēt   apv.

1. Likt iziet (no kurienes); izsūtīt.

2. Izsūtīt (piemēram, ielūgumus).

3. sar. Piemuļķot; izjokot.

4. sar. Izstādīt.

Avoti: ViV, MalV, Žrg

izstellēties   apv.

1. Vairākkārt likt doties (kur, parasti kādā uzdevumā, pēc kā).

Avoti: ĒiV

izstenēt   -stenu, -steni, -sten, pag. -stenēju; trans.; reti.

1. Stenot radīt (skaņas); stenot izpaust; izvaidēt.

Avoti: LLVV, EH

izstenēties   -stenos, -stenies, -stenas, pag. -stenējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz stenēt.

Avoti: LLVV

izstērdēt   apv.

1. Sausi trūdēt, izkalst.

Avoti: EH

izstērķelēt   apv.

1. Viscaur iecietināt.

Avoti: ĒiV

izstērķulēt   apv.

1. Viscaur iecietināt.

Avoti: ĒiV

izstibīt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām iznest.

Avoti: ViV

izstibīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ar pūlēm, grūtībām (ko) nest, nēsāt.

Avoti: ViV

izstīdzējis

1. Garš, slaiks.

Avoti: Sin

izstīdzēt   -stīdzu, -stīdzi, -stīdz, pag. -stīdzēju, intrans.

1. parasti 3. pers. Izaugt garam, tievam un vāram (par augiem).

2. parasti divd. formā: izstīdzējis, izstīdzis. Izaugt tievam, arī tievam un garam (par cilvēku vai dzīvnieku, tā ķermeni, ķermeņa daļām).

Avoti: LLVV

izstiebrot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Stiebrot un pabeigt stiebrot.

2. apv. Izstiedzēt.

Avoti: LLVV, ME

izstiedzēt   apv.

1. Izstīdzēt.

Avoti: ĒiV

izstiegrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izveidot (ko) ar stiegrojumu.

Avoti: LLVV

izstiegt   apv.

1. Izstiepties garās stīgās.

Avoti: EH

izstielēt   apv.

1. Izstiept.

Avoti: ME

izstiepiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> izstiept (3).

Avoti: LLVV

izstiepjamība   -as, s.; parasti vsk.; tehn.

1. Spēja tikt izstieptam.

Avoti: LLVV

izstiept   -stiepju, -stiep, -stiepj, pag. -stiepu; trans.

1. Stiepjot padarīt garāku (priekšmetu).

// pārn. Paildzināt (norisi, darbību).

2. Izplest, izritināt, izvirzīt garumā; izplest, izvirzīt garumā un novietot (kur); arī iztaisnot.

// parasti divd. formā: izstiepts. Aizņemot kādu platību, telpu, būt izvirzītam, sniegties šaurā, garā joslā.

// parasti divd. formā: izstiepts. Būt tādam, kam ir garena forma.

3. Iztaisnot un pastiept (piemēram, uz priekšu, uz augšu ķermeni, tā daļas); izvirzīt (piemēram, uz priekšu, uz augšu ķermeni, tā daļas).

Izstiept kaulus— guļus atpūsties.

4. Izvirzīt, piemēram, uz priekšu, uz augšu (priekšmetu).

5. Ar pūlēm iznest, izdabūt (no kurienes, kur u. tml.).

6. apv. Izmežģīt.

Avoti: LLVV

izstiepties   -stiepjos, -stiepies, -stiepjas, pag. -stiepos; refl.

1. Refl. --> izstiept (1); tikt izstieptam.

// pārn. Šķietami paildzināties (par laiku, laika posmu).

2. Izaugt (garumā) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

3. Refl. --> izstiept (3); tikt izstieptam.

4. Novietoties guļus ar izstieptu, iztaisnotu ķermeni.

// pārn.; sar. Ļoti lūgties.

5. parasti 3. pers. Aizņemot kādu platību, telpu, sniegties (šaurā, garā joslā).

6. žarg. Paveikt neiespējamo; pārcensties.

Avoti: LLVV, SLG

izstiepums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izstiept (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izstiept (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> izstiept (3).

Avoti: LLVV

izstīga   apv.

1. Tāds, kas izaudzis garš un tievs.

Avoti: EH

izstigāt   apv.

1. Izstigot.

2. Izbradāt, izmīdīt.

Avoti: ĒiV, EH

izstīgāt   apv.

1. Izstīgot.

Avoti: ĒiV

izstīgojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izstīgot.

Avoti: LLVV

izstīgot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Izveidot stīgas (kur) - par augu.

Avoti: LLVV

izstigot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izveidot ar stigām (piemēram, mežu).

Avoti: LLVV

izstīgt   -stīdzu, -stīdz, -stīdz, pag. -stīdzu, retāk -stīgstu, -stīgsti, -stīgst, pag. -stīgu; intrans.

1. parasti 3. pers. Izaugt garam, tievam un vārām (par augiem).

2. parasti divd. formā: izstīdzējis, izstīdzis. Izaugt tievam, arī tievam un garam (par cilvēku vai dzīvnieku, tā ķermeni, ķermeņa daļām).

Avoti: LLVV

izstiknīt   apv.

1. Ar pūlēm izvilkt (no kādas mitras, valkanas masas).

Avoti: ME

izstiknīties   apv.

1. Ar lielām pūlēm mēģināt izglābties.

Avoti: ME

izstīlēt   apv.

1. Izstiept.

Avoti: ME

izstilpēt   apv.

1. Nomocīt.

2. Izstiept, izstaipīt.

Avoti: ME, EH

izstilpināt   apv.

1. Nomocīt.

Avoti: ME

izstilt   apv.

1. Palikt, uzturēties kur, vienā vietā.

Avoti: KiV

izstīpāt   apv.

1. Ar pūlēm iznest, izdabūt (no kurienes, kur).

Avoti: ĒiV

izstipis   apv.

1. Izlepis.

Avoti: ME

izstipt   apv.

1. Izsalties.

Avoti: KiV

izstirināt   apv.

1. Izkustināt, izvingrināt.

Avoti: EH

izstirināties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ķepuroties, spārdīties.

Avoti: ME

izstirkāties   apv.

1. Nopūlēties.

Avoti: ME

izstīvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Izstiept (5).

2. apv. Lietojot, valkājot padarīt garāku, vaļīgāku (piemēram, apģērbu, tā daļas).

3. apv. Pārpūlēt (parasti rokas, piemēram, nesot ko smagu); sastiept.

4. apv. Ar pūlēm, grūtībām iznest, izdabūt (no kurienes, kur).

Avoti: LLVV, ĒiV, ViV

izstīvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz pūlēties (piemēram, ceļot ko smagu).

2. Ilgāku laiku nepiekāpties, nespēt vienoties.

3. apv. Stiepjot, velkot, arī valkājot kļūt garākam, platākam; izstiepties.

Avoti: LLVV, ViV

izstomīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Stomoties pateikt, izrunāt.

Avoti: LLVV

izstomīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz stomīties.

Avoti: LLVV

izstompāt   apv.

1. Stampājot sablīvēt tā, ka parādās, piemēram, šķidrums.

Avoti: ViV

izstr.   saīs.

1. Izstrādājis; izstrādājums, izstrādne.

Avoti: i1

izstrād.   saīs.

1. Izstrādājis; izstrādājums, izstrādne.

Avoti: i1

izstrādājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izstrādāt (1); izstrādātais priekšmets, izstrādātā viela.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izstrādāt (2).

3. mūz. Sonātes formas skaņdarba vidusdaļa, kurā brīvi attīsta ekspozīcijā izklāstītās tēmas atsevišķus posmus.

Avoti: LLVV

izstrādāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ar mērķtiecīgu darbību panākt, ka (piemēram, priekšmets) iegūst vēlamo veidu, formu, atbilst noteiktām prasībām.

2. Ar mērķtiecīgu darbību panākt, ka rodas (piemēram, kāds teksts, projekts, metode).

3. Strādājot paveikt (noteiktu darba daudzumu).

4. sar. Izdarīt (parasti ko nevēlamu).

5. mežs. Veikt meža kopšanai, kokmateriālu ieguvei nepieciešamo darbu kopumu.

Avoti: LLVV

izstrādātājs   v.

1. Cilvēks, kas ar savu darbu (ko) izstrādā, izveido.

Avoti: MLVV

izstrādāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz strādāt.

2. parasti 3. pers. Rasties darba procesā (par iemaņām, prasmi u. tml.).

3. parasti 3. pers. Rasties kāda procesa, iedarbības rezultātā (piemēram, par vielām organismā).

Avoti: LLVV

izstrāde   -es, s.; parasti vsk.

1. Paveikta darba daudzums; izstrādātās produkcijas daudzums.

Izstrādes norma— produkcijas daudzums, kas jāsaražo noteiktā laikā.

Izstrādes diena— darba uzskaites vienība (kolhozos līdz 1960. gadam).

2. Darbība, process --> izstrādāt (1).

3. Darbība, process --> izstrādāt (2).

4. mežs. Meža kopšanai, kokmateriālu ieguvei nepieciešamo darbu veikšana.

Avoti: LLVV

izstrādināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Likt daudz strādāt.

Avoti: LLVV

izstrādinat

1. Kalpināt, nostrādināt.

Avoti: Sin

izstraigņāt   apv.

1. Izmīņāt, izbradāt.

Avoti: EH

izstrāpēt   apv.

1. Izrāmīt.

Avoti: MalV

izstraujot   apv.

1. Ar straumi iztecēt, gāzties ārā.

Avoti: ME

izstrāvot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. parasti 3. pers.; trans. Izstarot (piemēram, gaismu).

2. trans. Izpaust (piemēram, jūtas) - par acīm, skatienu, seju, arī par ķermeni, tā daļām.

3. parasti 3. pers.; intrans. Pārņemt (ķermeni, tā daļas) - parasti par sajūtām.

Avoti: LLVV

izstrēbt   -strebju, -streb, -strebj, pag. -strēbu; trans.; sar.

1. Strebjot izēst, arī izdzert.

// pārn. Izlabot, novērst izdarīto aplamību, kļūdu; atbildēt par izdarīto aplamību, kļūdu.

Avoti: LLVV

izstrēbties   -strebjos, -strebies, -strebjas, pag. -strēbos; refl.; trans.; sar.

1. Izēsties (šķidru ēdienu), arī izdzerties.

Avoti: LLVV

izstreijāt   apv.

1. Izkaisīt, izbārstīt.

Avoti: EH

izstreijāties   apv.

1. Izkaisīties.

Avoti: EH

izstreipuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Streipuļojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izstrēlēt   apv.

1. Izmētāt, izkaisīt.

Avoti: ME

izstrīdēt   -strīdu, -strīdi, -strīd, pag. -strīdēju; trans.; pareti.

1. Strīdoties izsecināt, izlemt.

Avoti: LLVV

izstrīdēties   -strīdos, -strīdies, -strīdas, pag. -strīdējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz strīdēties.

Avoti: LLVV

izstrīdīt   apv.

1. Izbārt, izrāt.

Avoti: ĒiV

izstriebēt   apv.

1. Izstiebrot.

Avoti: ME

izstriept   apv.

1. Izsvītrot.

Avoti: KiV

izstrīķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Strīķējot uzasināt (piemēram, izkapti).

Avoti: LLVV

izstrīķēties   apv.

1. Refl. --> izstrīķēt.

Avoti: ĒiV

izstrimpēt   apv.

1. Izdzert (daudz).

Avoti: EH

izstrīpāt   apv.

1. Izsvītrot.

Avoti: KiV

izstrīpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Izsvītrot.

Avoti: LLVV

izstropīties   apv.

1. Pēc sirds patikas izskrieties.

Avoti: ME

izstrūgāties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām izbraukt, iziet.

Avoti: ViV

izstrukt   apv.

1. Izpilēt.

Avoti: EH

izstrumpēt   apv.

1. Atskaņot ar tauri.

Avoti: KiV

izstrumpēt   apv., niev.

1. Izdzert.

Avoti: KiV

izstrutot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Izdalīt (daudz vai visas) strutas (piemēram, par augoni).

Avoti: LLVV

izstuburot   apv.

1. Stīviem, neveikliem soļiem iziet.

Avoti: EH

izstūcīt   apv.

1. Piedabūt.

Avoti: EH

izstudēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. trans. Dziļi, vispusīgi izzināt, apgūt (problēmu, nozari); vispusīgi iepazīt, izprast (piemēram, dokumentu, faktu).

2. intrans. Pabeigt studijas (augstskolā).

// sar. Studējot augstskolā, izmācīties (par ko).

Avoti: LLVV

izstuģīt   apv.

1. Neveiklā gaitā, ar pūlēm iziet (parasti par bērniem).

Avoti: ViV

izstūkāt   apv.

1. Ar grūtībām kaut ko uzsākt.

2. Izkratīt, izpurināt.

Avoti: EH

izstūķēt   apv.

1. Ar varu, ar grūtībām izdabūt ārā, izkustināt.

Avoti: EH

izstumdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Stumdot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Stumdot izvietot.

Avoti: LLVV

izstumšana

1. Tāda situācija ekonomikā, kur valdības izdevumu palielināšanās mazina privātsektora investīcijas, jo paaugstina inflāciju vai procentu likmes vai arī pazemina ražošanas efektivitāti.

2. novec. Lietas vai tiesības valdījuma atņemšana ar vardarbību pret valdītāja personību vai arī slepeni un viņam promesot.

Avoti: IdV, KV

izstumt   -stumju, -stum, -stumj, pag. -stūmu; trans.

1. Stumjot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Likt aiziet (no kādas vides, sabiedrības); arī izraidīt.

Avoti: LLVV

izstumtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis --> izstumt (2).

Avoti: LLVV

izstumties   -stumjos, -stumies, -stumjas, pag. -stūmos; refl.

1. Stumjoties izbraukt (no kurienes, kur u. tml. ar transportlīdzekli).

2. Refl. --> izstumt (1); tikt izstumtam.

Avoti: LLVV

izstūrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Stūrējot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml., parasti transportlīdzekli).

Avoti: LLVV

izstutēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Viscaur atbalstīt (1).

Avoti: LLVV

izstūtēt   apv.

1. Izstūķēt.

Avoti: EH

izstutīt   apv.

1. Dzīt ārā (ar lamāšanu), iztrenkt.

Avoti: ME

izsūcējs   -a, v.

1. Darītājs --> izsūkt.

2. Ekspluatators.

Avoti: LLVV

izsūcināt   apv.

1. Izsūkt.

Avoti: ME

izsudīt   apv.

1. Visas malas apskraidīt vai izložņāt.

Avoti: EH

izsūdzēt   -sūdzu, -sūdzi, -sūdz, pag. -sūdzēju; trans.

1. Izstāstīt (savas bēdas, nelaimi u. tml.), lai rastu mierinājumu, atvieglojumu.

Izsūdzēt grēkus— izstāstīt grēkus (grēksūdzē).

2. novec. Iesūdzēt (tiesā).

Avoti: LLVV

izsugot   apv.

1. Deģenerēties, kļūt sugai neatbilstošam.

Avoti: ME

izsuinīt   apv.

1. Izberzēt, izberzt.

Avoti: EH

izsuinīties   apv.

1. Pamatīgi lobīties, berzēties, kasīties.

Avoti: ME, VeAT

izsūkalāt   apv.

1. Pilnībā nošķirt sūkalas.

2. Izsūkāt.

Avoti: ME

izsūkalāties   apv.

1. Izveidoties sūkalām.

Avoti: BB

izsūkaļāt   apv.

1. Izsūkāt.

Avoti: ME

izsukas   -u, s.; tikai dsk.

1. Tas, kas izbirst, sukājot (parasti linus).

Avoti: LLVV

izsukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sukāt un pabeigt sukāt (cilvēka matus, bārdu, galvu).

2. Sukājot iztīrīt (piemēram, gružus, putekļus).

3. sar. Izķemmēt (3).

4. sar. Strauji, ar lielu kāri izēst.

Avoti: LLVV

izsūkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sūkājot izsūkt.

2. Sūkājot apēst (piemēram, konfekti).

Avoti: LLVV

izsukāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. trans. Ilgāku laiku, daudz sukāties.

2. parasti 3. pers. Tikt izsukātam.

3. apv. Izēsties.

Avoti: LLVV, ViV

izsūknēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sūknējot panākt, būt par cēloni, ka (kas) izplūst, izvirzās (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izsūknēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Tikt izsūknētam.

Avoti: LLVV

izsūkstināt   apv.

1. Pamazām izsūkt.

Avoti: EH

izsukt   apv.

1. Izdancināt, ilgāku laiku griezt dejā.

Avoti: EH

izsūkt   -sūcu, -sūc, -sūc, pag. -sūcu; trans.

1. Sūcot (parasti ar kādu rīku, ierīci), panākt, būt par cēloni, ka (kas) izplūst, izvirzās (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Iztvaicēt (1).

2. Izmantot citu cilvēku darbu; ekspluatēt.

Avoti: LLVV

izsūkties   parasti 3. pers., -sūcas, pag. -sūcās; refl.

1. Sūcoties izplūst cauri (kam), caur (ko) - par šķidrumu.

2. Lēni izplūst (no kurienes, kur u. tml.) - par šķidrumu.

Avoti: LLVV

izsūkuļāt   apv.

1. Izsūkāt.

Avoti: ME

izsūkums   apv.

1. Ekstrakts.

Avoti: VV

izsūlāt   apv.

1. Pilnīgi nošķirt sūkalas.

2. Izdalīt visu mitrumu (no tulznas).

Avoti: ME

izsulināt   apv.

1. Atdalīt sūkalas; atsulināt.

Avoti: BB

izsūmēt   apv.

1. Dot projām.

Avoti: EH

izsunināt   apv.

1. Izsunīt.

Avoti: EH

izsunīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.; sar.

1. Izlamāt.

Avoti: LLVV

izsūnot   apv.

1. Sabojāties apsūnojot.

Avoti: ME, VeAT

izsuņķēt   apv.

1. Aprunāt, izsmiet, gānīties.

Avoti: EH

izsūrēt   apv.

1. Izsālīties.

Avoti: EH

izsūrkstēties   apv.

1. Izsūrstēties.

Avoti: ViV

izsusējis

1. Sauss, izžuvis.

Avoti: Sin

izsusēt   parasti 3. pers., -sus, arī -susē, pag. -susēja; intrans.

1. Izžūt (2).

2. Izžūt (3).

3. reti. Izžūt (1).

Avoti: LLVV

izsusināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Susinot panākt, ka (kas) kļūst viscaur sauss, zaudē mitrumu; būt par cēloni tam, ka (kas) kļūst viscaur sauss, zaudē mitrumu.

2. Susinot panākt, ka pilnīgi uzsūcas (šķidrums).

Avoti: LLVV

izsusis

1. Sauss, izžuvis.

Avoti: Sin

izsust   -sūtu, -sūti, -sūt, pag. -sutu; intrans.

1. Iegūt bojājumu, iekaisumu (ādā, piemēram, pārmērīga siltuma, mitruma dēļ) - parasti par ķermeņa daļām.

2. parasti 3. pers. Iznīkt (pārmērīga augsnes mitruma, siltuma dēļ) - par augiem.

3. parasti 3. pers. Sūtot iegūt vēlamo gatavības pakāpi (par ēdienu).

4. Izkarst (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

izsust   apv.

1. Izsusēt.

Avoti: ME

izsusties   -sūtos, -sūties, -sūtas, pag. -sutos; refl.; reti.

1. parasti 3. pers. Izsust (1).

2. parasti 3. pers. Izsust (3).

3. Izsust (4).

4. apv. Izgulēties.

Avoti: LLVV, ViV

Izsuši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Talsu novada Lībagu pagastā.

2. Izsušu ezers - Čumals, ezers Talsu novada Lībagu pagastā.

Avoti: LD, La1

izsūtāmā   s.

1. Izsūtāmais.

Avoti: LV87

izsūtāmais

1. Cilvēks, kas strādā kādā iestādē par iznēsātāju, dažādu norīkojumu izpildītāju; kurjers; cilvēks, ko izmanto savā labā, liekot tam veikt dažādus (sīkus) pakalpojumus.

Izsūtāmais zēns— viesnīcas darbinieks, kura darba vieta ir centrālais vestibils un kura pienākumos ietilpst dažādu uzdevumu izpildīšana un operatīva klientu apkalpošana viesnīcas telpās un ārpus tām.

Avoti: MIL, TvV

izsūtāms   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> izsūtīt.

2. ar not. galotni; neakt. Tāds (parasti pusaudzis), ko izmanto sīku pakalpojumu veikšanai.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. noz. Cilvēks (parasti pusaudzis), ko izmanto sīku pakalpojumu veikšanai.

Avoti: LLVV

izsutēt   apv.

1. Izkodināt, izdedzināt (ar skābi).

Avoti: EH

izsutēt   apv.

1. Izsautēt, izkausēt.

Avoti: EH

izsūtījums   -a, v.

1. Pārvietošana un nometināšana (kur) piespiedu kārtā.

2. Paveikta darbība --> izsūtīt (3); izsūtītais priekšmets vai priekšmeti.

Avoti: LLVV

izsutināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Sutinot panākt, ka (pārtikas līdzekļi, ēdiens u. tml.) iegūst vēlamo gatavības pakāpi.

Avoti: LLVV

izsūtināt   apv.

1. Izsūtīt (atkārtoti).

Avoti: EH

izsutināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Izkarsēties (parasti pirtī).

2. parasti 3. pers. Tikt izsutinātam.

Avoti: LLVV

izsūtīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Likt doties (uz kurieni, parasti ar kādu uzdevumu); likt doties uz vairākām vai daudzām vietām.

2. Piespiedu kārtā pārvietot un nometināt (kur).

3. Sūtot (parasti pa pastu), nogādāt (daudz vai visu, daudziem vai visiem).

4. novec. Sūtīt (mācīties, skolā), līdz pabeidz (mācīšanos, skolu).

Avoti: LLVV

izsūtītais   v.

1. Cilvēks, kas piespiedu kārtā pārvietots un nometināts (piem., Sibīrijā).

Avoti: MLVV

izsutums   -a, v.

1. Rezultāts --> izsust (1).

Avoti: LLVV

izsvaidāt   apv.

1. Izsvaidīt.

Avoti: EH

izsvaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Sviežot izkliedēt; nosviest, arī nolikt vairākās vietās (parasti nekārtīgi); izmētāt.

// parasti divd. formā: izsvaidīts. Izvietot izklaidus; izkliedēt (1).

2. sar. Izšķērdēt.

Avoti: LLVV

izsvaidīt   apv.

1. Smērējot, ziežot izlietot.

Avoti: EH

izsvaidīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz svaidīties; izmētāties (1).

// trans.

Avoti: LLVV

izsvalstīties   apv.

1. Šurp un turp valstīties.

Avoti: ME

izsvarojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izsvarot.

Avoti: LLVV

izsvarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Mērķtiecīgi izkārtot, saskaņot (kāda kopuma sastāvdaļas, parasti mākslas darbā).

Avoti: LLVV

izsvarotība   -as, s.; parasti vsk.

1. Mērķtiecīga (kāda kopuma sastāvdaļu) saskaņotība (parasti mākslas darbā).

Avoti: LLVV

izsvārstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz svārstīt.

Avoti: LLVV

izsvārstīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz svārstīties (par priekšmetu).

Avoti: LLVV

izsveibināt   apv.

1. Kādu laiku (pietiekoši) vicināt.

Avoti: EH

izsveidēt   apv.

1. Sviedrēt, izsviedrēt.

Avoti: ME

izsveidēties   apv.

1. Kārtīgi izsvīst.

Avoti: ME

izsveilēt   apv.

1. Kārtīgi izkurināt.

2. Ātri izdedzināt, izsvilināt.

3. Izkarsēt.

Avoti: ME

izsveilēties   apv.

1. Pamatīgi izsildīties.

Avoti: ME

izsveķot   apv.

1. Atsveķot.

Avoti: ĒiV

izsvelot   apv.

1. Izsvēpēt, izkvēpināt (istabu ar paegļu dūmiem).

Avoti: ME

izsvelpt   -svelpju, -svelp, -svelpj, pag. -svelpu; trans.

1. Izsvilpt (1).

2. pareti. Izsvilpt (2).

Avoti: LLVV

izsvelpties   -svelpjos, -svelpies, -svelpjas, pag. -svelpos; refl.

1. Izsvilpties.

Avoti: LLVV

izsvelt   apv.

1. Izsvilināt.

Avoti: ME

izsvempties   -svempjos, -svempies, -svempjas, pag. -svempos; refl.; niev.

1. Lēni, parasti ar grūtībām, arī neveikli izkļūt.

Avoti: LLVV

izsvēpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izkvēpināt (1).

2. Izkvēpināt (2).

Avoti: LLVV

izsvēpināt   apv.

1. Kvēpinot izdezinficēt.

2. Kvēpinot izdzīt (no kurienes, kur).

Avoti: ĒiV

izsvepstēt   -svepstu, -svepsti, -svepst, pag. -svepstēju; trans.

1. Svepstot pateikt, izrunāt.

Avoti: LLVV

izsvepstināt   apv.

1. Šļupstot, svepstot izteikt.

Avoti: ME

izsvēpt   apv., vulg.

1. Izdzīt, izraidīt.

Avoti: KiV

izsvert   apv.

1. Izpētīt, izmeklēt, pārbaudīt.

Avoti: EH

izsvērt   -sveru, -sver, -sver, pag. -svēru; trans.

1. Sverot sadalīt (kādu kopumu) vairākās vai daudzās daļās.

2. Izvērtēt.

3. reti Izsvarot.

4. Izcelt (parasti ar sviru).

Avoti: LLVV

izsvērties   parasti 3. pers., -sveras, pag. -svērās; refl.; pareti.

1. Izšķobīties, izļodzīties.

Avoti: LLVV

izsvērums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izsvērt (1).

2. Izsvarojums.

Avoti: LLVV

izsvētīt   -svētīju, -svētī, -svētī, arī -svētu, -svēti, -svēta, pag. -svētīju; trans.; reti.

1. Izsvinēt.

Avoti: LLVV

izsvētīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz svinēt.

Avoti: ĒiV

izsvīdēt   apv.

1. Izsviedrēt.

Avoti: KiV

izsvīdināt   apv.

1. Panākt, būt par cēloni, ka izsvīst; izsviedrēt.

Avoti: ViV

izsvīdināties   apv.

1. Izsviedrēties.

Avoti: ViV

izsvīdums   -a, v.

1. Rezultāts --> izsvīst.

2. ķīm. Pārklājuma atsevišķu sastāvdaļu (krāsvielu, pildvielu, plastifikatoru) migrācija uz pārklājuma virsmas, mainot tā vizuālo kvalitāti un ekspluatācijas īpašības.

Avoti: LLVV, ZTV

izsviedējs   -a, v.

1. Darītājs --> izsviest.

2. v. Ierīce (kā) izmešanai (piemēram, no mašīnas).

Avoti: LLVV

izsviedējvads   med.

1. Aptuveni 2 cm gara sēklvada daļa vīrieša dzimumorgānos, kas atveras urīnizvadkanālā.

Avoti: VE

izsviedlādiņš   mil.

1. Pulvera pildiņš, ko ievieto kasešu, gaismas, aizdedzinošajā, aģitācijas u. c. munīcijā, lai tajā ievietoto saturu izmestu no korpusa, to nesaārdot.

Avoti: MIL

izsviedrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka izdalās kopā ar sviedriem (no organisma).

Avoti: LLVV

izsviedrēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ļaut, arī panākt, ka (no organisma) izdalās daudz sviedru.

Avoti: LLVV

izsviedrināt   apv.

1. Pamatīgi sviedrēt.

Avoti: ME

izsviedrināties   apv.

1. Viscaur izsvīst.

Avoti: ME

izsviedums   v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izsviest; tas, kas ir izsviests.

Avoti: MLVV

izsviest   -sviežu, -svied, -sviež, pag. -sviedu; trans.

1. Ar sviedienu izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.); izmest (1).

2. Iztukšot (ko), sviežot (ko ārā no tā); izmest (2).

3. Ar sviedienu novietot; izmest (3).

4. Izvākt (ko nevajadzīgu, nederīgu); izmest (4).

5. sar. Ar varu izgrūst (piemēram, no kādas telpas); rupji likt atstāt (piemēram, kādu telpu); izmest (5).

// pārn. Izslēgt (no mācību iestādes, organizācijas).

// pārn. Atbrīvot (kādu no darba pret viņa gribu).

6. sar. Neviļus, negribēti pieļaut, ka izkrīt; izmest (6).

7. sar. Pateikt (parasti īsi, starp citu); izmest (7).

8. sar. Iztērēt (parasti naudu).

9. žarg. Sākt pārdot (parasti deficīta preci padomju laikā).

Avoti: LLVV, SLG

izsviesties   -sviežos, -sviedies, -sviežas, pag. -sviedos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz sviest; izmesties (1).

// trans.

2. sar. Ātri izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.); izmesties (2).

3. sar. Gulēt ar sānis izstieptām rokām, kājām; izmesties (3).

4. sar. Atģērbties; izģērbties; būt daļēji apģērbtam; izmesties (4).

Avoti: LLVV

izsviķot   apv.

1. Nodarvot, iedarvot.

Avoti: ME

izsviķoties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dzert (alkoholiskus dzērienus); izdzerties.

Avoti: ViV

izsvilēt   apv.

1. Izkarst (stiprā siltumā).

2. Karstumā, ar karstu šķidrumu tikt iznīcinātam, iznīkt.

Avoti: ViV

izsvīlēt   apv.

1. Izcelt.

Avoti: ME

izsvilināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Svilinot iznīcināt, izbojāt (daudz vai visu); izdedzināt (1).

2. Svilinot izdzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izsvilināties   apv.

1. Izkarsēties.

Avoti: ViV

izsvilpēt   novec.

1. Izsvilpt.

Avoti: LV93

izsvilpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Svilpojot radīt (skaņas).

2. parasti 3. pers.; pareti. Ar svilpienu izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izsvilpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz svilpot.

Avoti: LLVV

izsvilpt   -svilpju, -svilp, -svilpj, pag. -svilpu; trans.

1. Svilpjot izpaust neapmierinātību (parasti ar kāda uzstāšanos, rīcību); svilpjot panākt, ka (kāds) iziet (no kurienes, kur u. tml.).

2. pareti. Izsvilpāt (1).

Avoti: LLVV

izsvilpties   -svilpjos, -svilpies, -svilpjas, pag. -svilpos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz svilpt.

Avoti: LLVV

izsvilt   parasti 3. pers., -svilst, pag. -svila; intrans.

1. Svilstot tikt iznīcinātam, izbojātam; izdegt.

2. apv. Karstumā, ar karstu šķidrumu tikt iznīcinātam, iznīkt.

Avoti: LLVV, ViV

izsvinēt   -svinu, -svini, -svin, pag. -svinēju; trans.; pareti.

1. Svinēt un pabeigt svinēt.

Avoti: LLVV

izsvirāt   apv.

1. Ar sviru izcelt.

Avoti: EH

izsvīrēt   apv.

1. Izcelt.

Avoti: ME

izsvīst   -svīstu, -svīsti, -svīst, pag. -svīdu.

1. trans. Izdalīt (no organisma sviedrus), izdalīt (ko) sviedru veidā (no organisma).

// intrans. Slimniekam sviedrējoties, izbeigties (par slimību).

// intrans. Izdalīties šķidruma veidā (no augiem).

2. intrans. Izdalīt daudz sviedru; intensīvi svīst (par cilvēku, dzīvnieku, to ķermeņa daļām).

Avoti: LLVV

izsvīst   apv.

1. Aust 1.

Avoti: ME

izsvīsties   -svīstos, -svīsties, -svīstas, pag. -svīdos; refl.; reti.

1. Izsvīst (2).

Avoti: LLVV

izsvitināt   apv.

1. Izdancināt.

Avoti: EH

izsvītrojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izsvītrot.

Avoti: LLVV

izsvītrāt   apv.

1. Izrotāt ar svītrām.

2. Izsvītrot.

Avoti: ME, LkG

izsvītrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārsvītrojot padarīt (teksta daļu) neietilpstošu tekstā.

Izsvītrot no dzīves— Panākt, būt par cēloni, ka aiziet bojā, nomirst.

// pārn. Padarīt, uzskatīt (ko) par nebijušu, nenotikušu; panākt, ka (kas) nenotiek.

2. apv. Izrotāt ar svītrām.

Avoti: LLVV, ME

izsvītroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Neviļus, negribēti tikt izsvītrotam.

Avoti: LLVV

izšāberēt   apv.

1. Nokasīt, notīrīt.

Avoti: KnG

izšaktierēt   apv.

1. Pārklāt no iekšpuses (sienas, griestus kādā telpā) ar javu.

Avoti: ĒiV

izšālēties   žarg.

1. Novadēties.

Avoti: SLG

izšalīt   apv.

1. Izšķērdēt; iztērēt.

Avoti: MiV

izšalkot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Šalkot un pārstāt šalkot.

Avoti: LLVV

izšalkt   parasti 3. pers., -šalc, pag. -šalca; intrans.

1. Šalkt un pārstāt šalkt.

Avoti: LLVV

izšaravāt   apv.

1. Beržot izmazgāt, iztīrīt.

Avoti: KiV

izšarvēt   apv.

1. Izšķirot, sašķirot.

Avoti: EH

izšāstīt   apv.

1. Izcilāt, izgrozīt.

2. Izrādīt.

3. Izdāļāt (vieglprātīgi), izmētāt.

4. Meklējot izstaigāt.

Avoti: EH

izšaubīt   apv.

1. Padarīt šaubīgu.

Avoti: ME

izšaubīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz šaubīties.

Avoti: ME

izšaudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Šaudot iznīcināt (daudzus vai visus dzīvniekus).

2. Šaudot izlietot (daudz vai visu).

3. apv. Vairākkārt izdāļāt, aizdot projām.

Avoti: LLVV, EH

izšaudīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz šaudīt.

Avoti: LLVV

izšaumēt   apv.

1. Saputot.

Avoti: KnG

izšausmināt   apv.

1. Radīt visaptverošas bailes.

Avoti: ME

izšausmināties   apv.

1. Ilgāku laiku, ļoti šausmināties.

Avoti: ME

izšaust   apv.

1. Sist ar rīksti.

Avoti: ME

izšaustēt   apv.

1. Veltīgi izdot, izšķiest, izšķērdēt.

Avoti: EH

izšaustīt   apv.

1. Strauji iesist (piemēram, zirgam).

Avoti: KiV

izšaut   -šauju, -šauj, -šauj, pag. -šāvu.

1. intrans. Izdarīt šāvienu.

// pārn.; sar. Ar troksni pārplīst (piemēram par riepu, balonu).

2. trans. Šaujot izvirzīt (no ieroča lādiņu, lodi, šāviņu u. tml).

3. trans. Šaujot izlietot (daudz vai visu).

4. trans. Ar lodi, šāviņu saplēst, izbojāt (ko); ar lodi, šāviņu ievainot (ķermeņa daļu).

5. trans. Šaujot iznīcināt (daudzus vai visus dzīvniekus, arī dzīvnieku kāpumu).

6. trans. Strauji izvirzīt (piemēram, uz priekšu, uz augšu ķermeņa daļu).

// reti. Izšķilt (uguni).

7. intrans.; sar. Ļoti ātri, strauji iziet, izbraukt.

8. trans.; sar. Ātri, arī īsi pateikt.

9. apv. Ātri iesist.

Avoti: LLVV, EH

izšautēt   apv.

1. Nopērt.

Avoti: ME

izšauties   -šaujos, -šaujies, -šaujas, pag. -šāvos; refl.

1. Ļoti ātri izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

// apv. Izskriet.

2. parasti 3. pers. Ļoti ātri, strauji izvirzīties, izplūst (no kurienes, kur u. tml.) - piemēram, par liesmām, dūmiem.

3. parasti 3. pers. Refl. --> izšaut (6).

// pārn. Būt izvirzītam, sniegties (parasti augstu pāri citiem) - piemēram, par kokiem, celtnēm.

4. parasti 3. pers. Refl. --> izšaut (2); tikt izšautam.

5. Ilgāku laiku, daudz šaut.

6. sar. Ātri, arī īsi tikt pateiktam.

Avoti: LLVV, EH

izšautīt   apv.

1. Nopērt.

Avoti: ME

izšautrināt   apv.

1. Celt (labību) rijā uz ārdiem.

Avoti: EH

izšāviens   -a, v.; pareti.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> izšaut (1).

Avoti: LLVV

izšeftēt   žarg.

1. Iztērēt; izsaimniekot.

Avoti: SLG

izšēķāt   apv.

1. Izšķērdēt, izsaimniekot, izšķiest.

Avoti: ME

izšelderēt   apv.

1. Izšķērdēt; iztērēt.

2. Izlaistīt.

Avoti: MiV

izšelderēties   apv.

1. Izlaistīties.

Avoti: EH

izšempēt   apv.

1. Izlamāt, nozākāt.

Avoti: EH

izšempēties   apv.

1. Pietiekoši bārties, lamāties.

Avoti: EH

izšeptēt   apv.

1. Izrīkot; izkārtot.

2. Veikli iztirgot, izpārdot.

Avoti: SLG, ViV

izšeptēties   apv.

1. Veikli izrīkoties, ko tirgojot, pārdodot, kārtojot u. tml.; iztirgoties.

Avoti: ViV

izšērēt   jūrn.

1. Izvērt trosi (galu) no bloka.

Avoti: JūVM

izšībēt   apv.

1. Izbīdīt.

Avoti: ViV

izšībēties   žarg.

1. Izvairīties no darba.

Avoti: SLG

izšiepinis   apv.

1. Zobgalis.

Avoti: KiV

izšiept   apv., niev.

1. Atsegt zobus (piemēram, izsmejot).

Avoti: KiV

izšikatorēt   apv.

1. Izšaktierēt.

Avoti: ĒiV

izšimpēt   apv.

1. Izbārt, izlamāt, izzobot.

Avoti: ViV

izšimpēties   apv.

1. Izbārties, izlamāties, izzoboties.

Avoti: ViV

izšinkavāt   apv.

1. Ātri izlietot, netaupīt.

Avoti: KiV

izšiverēt   apv.

1. Veikli rīkojoties, kārtojot ko, iziet, izstaigāt (vairākas vietas).

Avoti: ĒiV

izšiverēties   apv.

1. Izieties, izstaigāties (pa vairākām vietām), parasti ko kārtojot, gādājot u. tml.

Avoti: ViV

izškaldīt   apv.

1. Skaldot (kokmateriālus), sagatavot (kādā veidā, formā).

Avoti: KiV

izškalverēt   apv.

1. Izskalot.

Avoti: EH

izškandalēt   apv.

1. Sarīkot skandālu.

Avoti: KiV

izškandālēties   apv.

1. Izstrīdēties, izlamāties.

Avoti: ĒiV

izškolāt   apv.

1. Izskolot.

Avoti: KiV

izškurināt   apv.

1. Izšķirstīt.

Avoti: KiV

izškurstīt   apv.

1. Izšķirstīt.

Avoti: KiV

izšķaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Šķaidot izkliedēt.

// pārn. Izkliedēt, daļēji iznīcināt (kādu kopumu).

// pārn. Izšķērdēt.

Avoti: LLVV

izšķaidīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās.

1. Refl. --> izšķaidīt; tikt izšķaidītam.

Avoti: LLVV

izšķārdēt   apv.

1. Izšķērdēt.

Avoti: EH

izšķārdīgs   apv.

1. Izšķērdīgs.

Avoti: EH

izšķārdīt   apv.

1. Atraut vienu no otra, izklīdināt, izmētāt.

2. Saspridzināt.

Avoti: ME

izšķārdīties   apv.

1. Pašam ar sevi izbārties.

Avoti: EH

izšķaudāt   apv.

1. Izšaķaudīt.

Avoti: EH

izšķaudīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Šķaudot izdalīt (no deguna, mutes).

Avoti: LLVV

izšķaudīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz šķaudīt.

Avoti: LLVV

izšķaut   apv.

1. Izšķaudīt, izsprauslāt.

Avoti: ME

izšķavāt   apv.

1. Izšķaudīt.

Avoti: ME

izšķavāties   apv.

1. Izšķaudīties.

Avoti: ME

izšķelt   -šķeļu, -šķel, -šķeļ, pag. -šķēlu; trans.

1. Šķeļot izdalīt (daļu no priekšmeta).

2. Šķeļot izveidot (kur), piemēram, caurumu, robu; šķeļot padarīt (ko) caurumainu, robainu.

Avoti: LLVV, ĒiV

izšķelties   apv.

1. Izskaldīties, saskaldīties.

Avoti: ME

izšķelvināt   apv.

1. Izskalot; skalinot sajaukt; nesot vai braucot izlaistīt.

Avoti: EH

izšķelvinēt   apv.

1. Izšļakstināt.

Avoti: KiV

izšķelvinēties   apv.

1. Izšļakstīties.

Avoti: EH

izšķendēt   apv.

1. Izlamāt, nosunīt, nozākāt.

Avoti: ME

izšķendēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz šķendēties.

Avoti: LLVV

izšķenēt   apv.

1. Izlamāt, nosunīt, nozākāt; izšķendēt.

Avoti: ME

izšķērdējs

1. Izšķērdētājs.

Avoti: Sin

izšķērdēšana

1. Uzticētās mantas nelikumīga izlietošana, patērēšana, pārdošana vai atdošana citai personai.

Avoti: EV

izšķērdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izdot (naudu), rīkojoties vieglprātīgi, bezatbildīgi; nelikumīgi izdot.

Avoti: LLVV

izšķērdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izšķērdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izšķērdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izšķērdē; tāds, kas daudz izlieto, patērē ko.

// pārn. Tāds, kura iedarbība, darbība ir spēcīga, intensīva (piemēram, par sauli, gaismu).

Avoti: LLVV

izšķērdīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izšķērdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; izšķērdība.

Avoti: LLVV

izšķērdnieks

1. Izšķērdētājs.

Avoti: Sin

izšķērēt   apv.

1. Izvietot (noteiktā rakstā, secībā) velkus uz velku kokiem.

2. Krustām šķērsām izstaigāt.

Avoti: ĒiV

izšķērpēt   apv.

1. Uzart un sašķērēt kādu zemes gabalu.

Avoti: ME

izšķērsīt   apv.

1. Iztraucēt, izjaukt.

Avoti: ME

izšķērsot

1. Izbraukāt, izceļoties (krustām, šķērsām).

Avoti: Sin

izšķērst   -šķēržu, -šķērd, -šķērž, pag. -šķērdu; trans.; pareti.

1. Uzšķērst (dzīvnieku) un izņemt iekšas.

Avoti: LLVV

izšķēst   apv.

1. Izšķiest.

Avoti: EH

izšķetāties   apv.

1. Izdraiskuļoties.

Avoti: ViV

izšķetēties   apv.

1. Izplosīties, iztrakoties.

Avoti: ME

izšķetināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Iztīt (ko sašķetinātu, savītu, satītu, arī samudžinātu).

Avoti: LLVV

izšķetināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās.

1. Refl. --> izšķetināt.

Avoti: LLVV

izšķetīties   apv.

1. Izbārties, izrāties.

Avoti: ME

izšķibēt   apv.

1. Izčibēt.

Avoti: EH

izšķibēt   apv.

1. Izlauzt, izraustīt.

Avoti: EH

izšķibēt   apv.

1. Kārtīgi uzrakt, iztīrīt.

Avoti: EH

izšķibīt   apv.

1. Izgriezt, izcirst (zarus).

Avoti: ViV

izšķibīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz ēst, grauzt (piemēram, atvases, lapas).

Avoti: ViV

izšķibot   apv.

1. Izcirst, nocirst (zarus).

Avoti: ĒiV

izšķīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) izšķīst (1).

Avoti: LLVV

izšķiebt   -šķiebju, -šķieb, -šķiebj, pag. -šķiebu; trans.

1. Šķiebjot padarīt šķību, greizu.

Avoti: LLVV

izšķiebties   parasti 3. pers., -šķiebjas, pag. -šķiebās.

1. Refl. --> izšķiebt.

2. apv. Nesekmīgi sist, neizdoties.

Avoti: LLVV, EH

izšķieda   apv.

1. Izšķērdība.

Avoti: EH

izšķiedējs

1. Izšķērdētājs.

Avoti: Sin

izšķiedība   apv.

1. Izšķērdība.

Avoti: EH

izšķiedrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apstrādājot (koksni), izdalīt šķiedras.

Avoti: LLVV

izšķiest   -šķiežu, -šķied, -šķiež, pag. -šķiedu; trans.

1. Izšķērdēt (naudu).

2. Šķiežot izkliedēt.

Avoti: LLVV

izšķiesties   -šķiežos, -šķiedies, -šķiežas, pag. -šķiedos.

1. Refl. --> izšķiest (1); tikt izšķiestam.

2. parasti 3. pers. Refl. --> izšķiest (2); tikt izšķiestam.

Avoti: LLVV

izšķiešana

1. Izšķērdēšana - pārkāpums, kad vainīgais piesavinās īpašumu, kas viņam ir uzticēts saskaņā ar vienošanos vai dienesta pienākumiem un par kuru viņš ir atbildīgs.

Avoti: LEV

izšķilas   apv.

1. Čaulu vai citu kādu segu paliekas pēc cāļu, kukaiņu izšķilšanās.

2. Tas, kas paliek, ja izēd kodolu.

3. Dēlam nodalīta mājas vai mantas daļa tad, kad tēvs vēl ir dzīvs, arī bērnu mantojuma daļa.

Avoti: KV

izšķilt   -šķiļu, -šķil, -šķiļ, pag. -šķīlu; trans.

1. Šķiļot panākt, būt par cēloni, ka rodas (dzirkstele, uguns).

2. parasti 3. pers.; reti. Izperēt.

Avoti: LLVV

izšķilties   parasti 3. pers., -šķiļas, pag. -šķīlās; refl.

1. Pāršķeļot apvalku, izkļūt (no olas).

2. Refl. --> izšķilt (1); tikt izšķiltam.

Avoti: LLVV

izšķīnot   apv.

1. Attīrīt no krūmiem.

Avoti: ME

izšķiņķēt   apv.

1. Izdāļāt, atdāvināt (vairākiem, daudziem).

Avoti: ViV

izšķiņķot   apv.

1. Izdāļāt, atdāvināt (vairākiem, daudziem).

Avoti: ViV

izšķipelēt   apv.

1. Izlīdzināt, iztīrīt (ar lāpstu).

Avoti: ĒiV

izšķipelēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz strādāt ar lāpstu.

Avoti: ViV

izšķipes   apv.

1. Izšķipelētais.

Avoti: ME, VeAT

izšķipēt   apv.

1. Izrakt; izšķipelēt.

Avoti: ME

izšķira

1. Atšķirība.

Avoti: Sin

izšķirāt   apv.

1. Izšķirot.

Avoti: KiV

izšķirbāt   apv.

1. Radīt šķirbas (piemērasm, izraustot pakojumu starp sienas baļķiem).

Avoti: EH

izšķīrējs   -a, v.

1. Darītājs --> izšķirt.

2. pareti. Tas (tāds), kurā tiek izšķirta, izšķiras kāda no vairākām iespējām; tas (tāds), kas izšķir, nosaka (ko).

Avoti: LLVV

izšķirība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Atšķirība.

2. apv. Krīze, grūts brīdis.

Avoti: LLVV, EH

izšķirības   apv.

1. Laulības šķiršana.

Avoti: KiV

izšķīriens   apv.

1. Atšķirība; izšķira.

Avoti: ME

izšķirīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā tiek izšķirta, izšķiras kāda no vairākām iespējām.; tāds, kas izšķir, nosaka (ko); izšķirošs.

Avoti: LLVV

izšķīrīgs   apv.

1. Izšķirīgs.

Avoti: ME

izšķirīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> izšķirīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

izšķirošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā tiek izšķirta, izšķiras kāda no vairākām iespējām; tāds, kas izšķir, nosaka (ko); izšķirīgs.

Izšķiroša ietekme— iespēja tieši vai netieši: kontrolēt (regulāri vai neregulāri) lēmumu pieņemšanu tirgus dalībnieka pārvaldes institūcijās, realizējot līdzdalību vai bez tās; iecelt tādu tirgus dalībnieka pārraudzības institūcijas vai izpildinstitūcijas locekļu skaitu, kas izšķirošās ietekmes realizētājam nodrošina balsu vairākumu attiecīgajā institūcijā.

Avoti: LLVV, JtV

izšķirot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Šķirot un pabeigt šķirot.

Avoti: LLVV

izšķiroties   apv.

1. Refl. --> izšķirot.

Avoti: ĒiV

izšķirstināt   apv.

1. Izplēst.

Avoti: EH

izšķirstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Šķirstot izskatīt, apskatīt (piemēram, grāmatu).

2. Šķirstot noliekt, pavirzīt uz dažādām pusēm (piemēram, matus, zāli).

Avoti: LLVV

izšķirt   -šķiru, -šķir, -šķir, pag. -šķīru; trans.

1. Attālināt, atvirzīt citu no cita; panākt, būt par cēloni, ka vairs nesatiekas, arī pilnīgi atsvešinās.

2. Šķirot noliekt, pavirzīt uz abām pusēm (piemēram, matus); izveidot (celiņu) matos.

3. Uztverot, piemēram, ar redzi vai dzirdi, izdalīt (no kāda kopuma); domās atdalīt (citu no cita pēc kādām pazīmēm).

4. Pieņemt, izvēlēties (kādu no vairākām iespējām); arī izlemt.

5. jur. Izskatot (piemēram, sūdzību), pieņemt lēmumu.

6. Panākt, ka izbeidzas (piemēram, kautiņš, strīds).

Avoti: LLVV

izšķirties   -šķiros, -šķiries, -šķiras, pag. -šķīros; refl.

1. Attālināties, atvirzīties citam no cita; vairs nesatikties, arī pilnīgi atsvešināties.

2. parasti 3. pers. Sadalīties (par priekšmetu).

3. Refl. --> izšķirt (4); tikt izšķirtam.

Avoti: LLVV

izšķirtspēja

1. Mērs, kas raksturo mikroskopa, teleskopa vai citas optiskas sistēmas spēju veidot atdalītus attēlus objektiem, kuri atrodas tuvu cits pie cita.

2. Spektrālaparātu spēja izšķirt divus spektrā tuvu esošus viļņa garumus.

3. Lielums, kas raksturo radara spēju atšķirt divus tuvu lidojošus gaisakuģus.

4. Attēla kvalitātes novērtējums, ko izmanto, lai salīdzinātu dažādus videostandartus un printerus.

Avoti: ZTV

izšķiru   ģen., nelok.; pareti.

1. Izšķirīgs.

Avoti: LLVV

izšķīst   parasti 3. pers., -šķīst, pag. -šķīda; intrans.

1. Pilnīgi sajaukties (cietas, šķidras vai gāzveida vielas) šķīdinātājā.

2. Sadalīties gabalos, daļās (piemēram, atsitoties pret ko).

// pārn. Strauji izklīst (piemēram, par pūli).

3. Izjukt (piemēram, par izvalkātu apģērbu).

4. Izjukt (piemēram, tiekot vārītam).

5. Kļūt pilnīgi staignam, dubļainam (par ceļu, taku).

Avoti: LLVV

izšķīt   apv.

1. Nošķīt (daudzus, visus).

2. Škinot (lapas, augļus), aptvert (kādu platību); šķinot izretināt.

Avoti: KiV

izšķīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz šķīt.

Avoti: ViV

izšķobīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Šķobot padarīt šķību, greizu; šķobot izkustināt.

Avoti: LLVV

izšķobīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās.

1. Refl. --> izšķobīt; tikt izšķobītam.

Avoti: LLVV

izšķorīties   apv.

1. Spēcīgi degt; izkurināt.

Avoti: ME, VeAT

izšķorīties   apv.

1. Izgorīties, izstaipīties.

2. Sataisīties (lēnām, vilcinoties).

Avoti: EH

izšķovēt   apv.

1. Izsutināt, izsautēt (dārzeņus kopā ar aizdaru).

Avoti: ViV

izšķūrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Šķūrējot pilnīgi notīrīt (parasti ceļu, taku).

Avoti: LLVV

izšķurstīt   apv.

1. Izšķirstīt.

Avoti: KnG

izšķutēt   apv.

1. Pabeigt šķūtes darbus.

Avoti: ME

izšķūtēt   sar.

1. Izvākt.

Avoti: Sin

izšlīherēties   žarg.

1. Izvairīties no pienākuma.

Avoti: Žrg

izšļābt   apv.

1. Sakristies (par uzpampumu).

Avoti: ME

izšļacīt   apv.

1. Izslacīt; izšļakstīt.

Avoti: ViV

izšļacīties   apv.

1. Izslacīties, izšļakstīties.

Avoti: ViV

izšļakāt   apv.

1. Šļakstot izlaistīt, apslacīt.

Avoti: EH

izšļākāt   apv.

1. Izsprauslāt.

Avoti: EH

izšļakstēt   parasti 3. pers., -šļakst, pag. -šļakstēja; intrans.

1. Šļakstot, šļakatu veidā izlīt, izplūst.

Avoti: LLVV

izšļākstēt   apv.

1. Izšļakstēt.

Avoti: EH

izšļakstēties   parasti 3. pers., -šļakstas, pag. -šļakstējās.

1. Refl. --> izšļakstēt.

Avoti: LLVV

izšļakstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Šļakstinot izlaistīt (šķidrumu).

2. pareti. Izslacīt (2).

Avoti: LLVV

izšļakstināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izšļakstināt (1); tikt izšļakstinātam.

2. Ilgāku laiku, daudz šļakstināties.

Avoti: LLVV

izšļakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Šļakstot, šļakstinot izlaistīt (šķidrumu).

2. pareti. Izslacīt (2).

Avoti: LLVV

izšļakstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izšļakstīt (1); tikt izšļakstītam.

2. Ilgāku laiku, daudz šļakstīties.

Avoti: LLVV

izšļākt   -šļācu, -šļāc, -šļāc, pag. -šļācu.

1. trans. Šļācot, ar šalti izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

2. parasti 3. pers.; intrans. Izšļākties.

3. trans.; pareti. Izskalot, izmazgāt (ar spēcīgu strūklu).

Avoti: LLVV

izšļākties   parasti 3. pers., -šļācas, pag. -šļācās; refl.

1. Šļācot, ar šalti izplūst (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izšļanderēties   apv.

1. Izlaistīties.

Avoti: EH

izšļankāt   apv.

1. Izšļakstināt.

Avoti: EH

izšļankāties   apv.

1. Izlaistīties.

Avoti: EH

izšļāp   apv.

1. Izšļauku.

Avoti: EH

izšļāpis   apv.

1. Izsalcis, vājš, liess.

Avoti: ME

izšļāpt   apv.

1. Kļūt tādam, no kura izplūst gaiss (par piepūstiem priekšmetiem).

Avoti: KiV

izšļaucīt   -šļauku, -šļauki, -šļauka, pag. -šļaucīju; trans.; sar.

1. Lēni izstaipīt (ķermeņa daļas).

Avoti: LLVV

izšļaucīties   -šļaukos, -šļaukies, -šļaukās, pag. -šļaucījos; refl.; sar.

1. Lēni izstaipīt (augumu).

Avoti: LLVV

izšļauk   apv.

1. Izšļauku.

Avoti: EH

izšļaukāt   apv.

1. Izbradāt.

2. Pagarināt stiepjot.

Avoti: ViV, EH

izšļaukstēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: EH

izšļaukt   apv.; hop.

1. Izmānīt.

Avoti: EH

izšļauku   apst.; sar.

1. Garšļaukus.

Avoti: LLVV

izšļaukus   apst.; sar.

1. Garšļaukus.

Avoti: LLVV

izšļaupt   apv.

1. Iedobt, ieliekt.

2. Izsist slīpu robu.

Avoti: ME, EH

izšļemberēt   apv.

1. Izniekot.

Avoti: EH

izšļēpāt   apv.

1. Izbradāt, nomīdīt.

Avoti: EH

izšļircināt   apv.

1. Izšļākt, izlaistīt.

Avoti: ME

izšļirkstināt   apv.

1. Izšļākt, izlaistīt.

Avoti: ME

izšļirkt   apv.

1. Ar šauru strūklu izšļākt (piemēram, siekalas caur zobiem).

Avoti: KiV

izšļokāt   apv.

1. Izbradāt, izsliedēt.

2. Izvazāt.

Avoti: ViV, ME

izšļūcāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz šļūkt, braukāt (ar ragaviņām).

Avoti: ViV

izšļucināt   apv.

1. Ar grūtībām izslaukt (nelielu daudzumu).

Avoti: EH

izšļūcināt   apv.

1. Izvilkt.

Avoti: ME

izšļūdēt   apv.

1. Izslīdēt.

Avoti: EH

izšļūkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Šļūkājot izbojāt.

Avoti: LLVV

izšļukt   parasti 3. pers., -šļūk, pag. -šļuka; intrans.

1. Šļūkot izkrist, izslīdēt.

Avoti: LLVV

izšļūkt   -šļūcu, -šļūc, -šļūc, pag. -šļūcu; intrans.

1. Šļūcot, šļūcošā gaitā izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izšļumēt   apv.

1. Izstrēbt.

Avoti: KiV

izšļuncināt   apv.

1. Izšļākt, izlaistīt, uz visām pusēm izlaistīt, izslacīt.

Avoti: ME

izšļuncināties   apv.

1. Uz visām pusēm izlaistīt, izslacīt.

Avoti: ME

izšļupstēt   -šļupstu, -šļupsti, -šļupst, pag. -šļupstēju; trans.

1. Šļupstot pateikt, izrunāt.

Avoti: LLVV

izšļurgt   apv.

1. Saslapināt, mitrumā kļūt mīkstam.

Avoti: EH

izšļurkstēt   apv.

1. Izšļākties.

Avoti: KiV

izšmaukt   -šmaucu, -šmauc, -šmauc, pag. -šmaucu.

1. intrans.; vienk. Paslepus iziet, iznākt, izbēgt.

2. trans.; sar. Izmānīt, izkrāpt (ko); apmānīt, apkrāpt (kādu).

Avoti: LLVV

izšmaukties   -šmaucos, -šmaucies, -šmaucas, pag. -šmaucos; refl.; vienk.

1. Izšmaukt (1).

Avoti: LLVV

izšmaulēt   apv.

1. Izmuļķot.

Avoti: EH

izšmiegt   apv.

1. Izšņaukt, šņaukt.

Avoti: EH

izšmorēt   apv.

1. Apcept un izsautēt (parasti gaļu).

Avoti: ĒiV

izšmorēties   apv.

1. Izsautēties, izcepties (par gaļu).

Avoti: ViV

izšmugulēt   žarg.

1. Neatļautiem līdzekļiem, ar viltu panākt (ko).

Avoti: SLG

izšmugulēties   barb.

1. Izvairīties.

Avoti: Sin

izšmukstināt   apv.

1. Izsūkāt.

Avoti: KnG

izšmukt   -šmūku, -šmūc, -šmūk, pag. -šmuku; intrans.; vienk.

1. Izšmaukt (1).

2. apv. Izvērties (par diegu, dziju).

Avoti: LLVV

izšmulēt   sar.

1. Iztriept.

Avoti: Sin

izšmurgas   apv.

1. Ēdienu atliekas.

Avoti: EH

izšmurgāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; vienk.

1. Izjaukt un neizēst (barību).

2. apv. Aprunāt, celt neslavu, apmelot.

Avoti: LLVV, ME

izšmurgāties   apv.

1. Izzoboties, tikt izjokotam.

Avoti: ME, VeAT

izšnoķerēt   apv.

1. Izošņāt, izspiegot, izokšķerēt.

Avoti: EH

izšnorgāt   apv.

1. Aptašķīt ar puņķiem.

Avoti: EH

izšņaibīt   apv.

1. Izšņaibīt lūpas - mēdoties izlocīt lūpas.

Avoti: EH

izšņaibīties   apv.

1. Mēdoties izlocīt lūpas.

Avoti: EH

izšņakarēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Izmeklēt, izošņāt (ar purnu, snuķi, parasti, meklējot ko garšīgu).

// pārn. Sīki pārmeklēt (parasti cita mantas).

Avoti: LLVV

izšņakas   apv.

1. Ēdienu atliekas.

Avoti: KV

izšņakāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; trans.; sar.

1. Izšņakarēt.

2. Izēst.

Avoti: LLVV, EH

izšņākāt   apv.

1. Caur nāsīm izšļākt kādu šķidrumu.

2. Izēst.

Avoti: EH

izšņakāties   apv.

1. Pamatīgi čāpstināt, rādīt zobus, atņirgt zobus.

Avoti: ME, VeAT

izšņākāties   apv.

1. Kādu laiku šņākt.

Avoti: EH

izšņakstināt   apv.

1. Izšņakarēt.

Avoti: ME

izšņākt   -šņācu, -šņāc, -šņāc, pag. -šņācu; trans.

1. Šņācošā balsī pateikt, izrunāt.

Avoti: LLVV

izšņākties   apv.

1. Šņākt un pārstāt šņākt.

Avoti: ĒiV

izšņāpāt   apv.

1. Izsvītrot, nosvītrot.

2. Slepeni zagt.

Avoti: ME

izšņāpt   -šņāpju, -šņāp, -šņāpj, pag. -šņāpu; trans.; sar.

1. Izgriezt (kur, piemēram, caurumu, robu priekšmetā).

2. apv. Izsvītrot, nosvītrot.

3. apv. Slepeni zagt.

Avoti: LLVV, ME

izšņaucīt   apv.

1. Izšņaukāt.

Avoti: EH

izšņaukāt   apv.

1. Šņaucot iztīrīt (degunu).

2. Izšņaukt (tabaku).

3. Izošņāt, izokšķerēt.

Avoti: ME

izšņaukt   -šņaucu, -šņauc, -šņauc, pag. -šņaucu; trans.

1. Šņaucot iztīrīt (degunu).

2. Šņaukt (tabaku).

Avoti: LLVV

izšņaukties   -šņaucos, -šņaucies, -šņaucas, pag. -šņaucos; refl.

1. Izšņaukt.

Avoti: LLVV

izšņēpt   apv.

1. Izsvītrot, nosvītrot.

Avoti: ME

izšņergas   vienk.

1. Izēdas.

Avoti: Sin

izšņergāt   sar.

1. Izniekot.

Avoti: Sin

izšņīcināt   apv.

1. Ļaut iznīkt (ņīkā aizlaist).

Avoti: EH

izšņīpāt   apv.

1. Daudzkārt svītrot, ieskrambāt.

Avoti: ME

izšņokāt   apv.

1. Izošņāt, izokšķerēt.

Avoti: ME

izšņokurēt   apv.

1. Izošņāt, izokšķerēt.

Avoti: ME

izšņorēt

1. Izmērīt.

2. sar. Ielikt atzīmi, novērtēt zināšanas.

Avoti: JV

izšņorgāties   apv.

1. Vairākkārt izšņaukt; izšņaukāties.

Avoti: ViV

izšņūkāt   apv.

1. Izšņaukt.

Avoti: EH

izšņukstēt   -šņukstu, -šņuksti, -šņukst, pag. -šņukstēju; trans.

1. Šņukstot pateikt, izrunāt.

Avoti: LLVV

izšņūkt   -šņūcu, -šņūc, -šņūc, pag. -šņūcu; trans.; apv.

1. Izšņaukt.

Avoti: LLVV

izšņūkties   apv.

1. Izšņaukt.

Avoti: ME

izšņukurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Izšņakarēt.

// pārn. Sīki pārmeklēt (parasti cita mantas).

Avoti: LLVV

izšņukurot   apv.

1. Izošņāt, izokšķerēt.

Avoti: ME

izšņurgāties   apv.

1. Vairākkārt izšņaukt; izšņaukāties.

Avoti: ViV

izšpacierēt   apv.

1. Pastaigājoties iziet, izstaigāt.

Avoti: ĒiV

izšpalerēt   apv.

1. Iztapsēt.

Avoti: KiV

izšpļaudīt   apv.

1. Izspļaut, izspļaudīt.

Avoti: KiV, EH

izšpļaut   apv.

1. Izspļaut.

Avoti: KiV

izšpokot   apv.

1. Bezgaumīgi izrotāt.

Avoti: EH

izšpokoties   apv.

1. Dīvaini, bezgaumīgi apģērbties, izrotāties.

Avoti: EH

izšprukt   apv.

1. Izsprukt.

Avoti: KiV

izšpuntavāt   apv.

1. Izveidot spundētu gropi.

Avoti: KiV

izšrubīt   žarg.

1. Izberzt; iztīrīt.

Avoti: SLG

izštancēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Štancējot izgatavot, izveidot.

Avoti: LLVV

izštapēt   žarg.

1. Izlietot (ko) sabāžot (kur, piem., aizpildot spraugas).

Avoti: SLG

izštātēties   apv.

1. Izgreznoties, izlepoties (ar apģērbu, rotām).

Avoti: ĒiV

izštaukāt   apv.

1. Izdauzīt.

2. Izdunkāt, iekaustīt.

Avoti: ViV

izštaukāties   apv.

1. Izdunkāties, izkauties.

Avoti: ViV

izštopēt   apv.

1. Izbāzt.

Avoti: ViV

izštovēt   apv.

1. Izsutināt, izsautēt (dārzeņus kopā ar aizdaru).

Avoti: ĒiV

izštudierēt   žarg.

1. Izstudēt; izmācīties.

Avoti: SLG

izštukot   žarg.

1. Izdomāt; izprātot.

Avoti: SLG

izšūdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izšūt (2).

2. apv. Šujot izlietot.

Avoti: LLVV, EH

izšudīt   apv.

1. Izdzenāt.

2. Izdāvāt.

Avoti: EH

izšudīties   apv.

1. Izmeklēties.

Avoti: EH

izšulināt   apv.

1. Iztrīt.

Avoti: EH

izšūnāt   apv.

1. Kļūt viscaur porainam, čauganam; izacot.

Avoti: ViV

izšūnāties   apv.

1. Kļūt porainam.

Avoti: EH

izšūnot   apv.

1. Kļūt viscaur porainam, čauganam; izacot.

Avoti: ViV

izšūnoties

1. Izburbēt, kurtēt.

Avoti: Sin

izšūpāt   apv.

1. Izšūpot.

Avoti: ĒiV

izšūpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Izšūpot (1).

Avoti: LLVV

izšūpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Šūpot vai pabeigt šūpot.

2. Šūpojot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

3. žarg. Neieskaitīt eksāmenu.

Avoti: LLVV, SLG

izšūpoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz šūpoties.

2. pareti. Šūpojoties izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izšūst   apv.

1. Izpurties.

Avoti: EH

izšūstelēt   apv.

1. Ne visai rūpīgi, pavirši izšūt.

Avoti: ViV

izšustīt   apv., iron.

1. Iztīrīt (piemēram, grīdu).

Avoti: KiV

izšūstīt   apv.

1. Šujot izveidot izšuvumu, rotājumu (uz kā); šujot izveidot (izšuvumu, rotājumu).

Avoti: KiV

izšūšana

1. Mākslinieciska šūšana; līniju veidošanai lieto svītru dūrienus vai arī krusta dūrienus (tiek sekots pamatnes diegam).

Avoti: LEV

izšūt   -šuju, -šuj, -šuj, pag. -šuvu.

1. trans. Šujot pārklāt ar izšuvumu, rotājumu.

// intrans.

2. trans. Pašūt.

3. trans. Šujot izlietot (daudz vai visu).

4. intrans. Šujot izvirzīt adatu ar diegu cauri (kam), caur (ko).

5. trans. Noklāt ar dēļiem vai kādu citu materiālu un nostiprināt (parasti sienas, griestus).

Avoti: LLVV

izšūties   -šujos, -šujies, -šujas, pag. -šuvos; refl.; reti.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izšūt (2); tikt izšūtam.

2. Ilgāku laiku, daudz šūt.

// trans.

Avoti: LLVV

izšuve   apv.

1. Izšuvums.

Avoti: ME

izšuvošana

1. Šuvju dekoratīva apstrāde būvniecībā ar īpaši sagatavotu javu.

Avoti: ZTV

izšuvot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; būvn.

1. Ar īpaši sagatavotu javu dekoratīvi apstrādāt (ķieģeļu, akmens sienas) šuves; izveidot dekoratīvas šuves.

Avoti: LLVV

izšuvumiņš

1. Dem. --> izšuvums.

Avoti: LV93

izšuvums   -a, v.

1. Ar adatu un pavedienu veidots rotājums.

2. parasti vsk. Rotājumu izšūšanas tehnika.

3. Priekšmets ar izšūtu rotājumu.

Avoti: LLVV

izšvelpt   apv.

1. Izsvilpt.

Avoti: EH

izšvempt   apv.

1. Izdzert.

Avoti: EH

izšvibināt   apv.

1. Pavicināt ar pātagu.

Avoti: KiV

izšvīkāt   apv.

1. Ar lentu, svītru papildināt.

2. Izsvītrot.

Avoti: ME

izšvīkot   apv.

1. Izsvītrot.

Avoti: ME

izšvīkstēt   apv.

1. Izšķiest, pazust.

2. Iznīkt, izjukt.

Avoti: ME, VeAT

izšvilpāt   apv.

1. Izsvilpot.

Avoti: KiV

izšvilpt   apv.

1. Izsvilpt.

Avoti: KiV

izšvipstināt   apv.

1. Izšķiest, izšķērdēt.

Avoti: EH

izšvirkstēt   parasti 3. pers., -švirkst, pag. -švirkstēja; intrans.

1. Švirkstēt un izbeigt švirkstēt (parasti par dzirksteli, uguni); švirkstot sadegt.

2. Izsprakstēt (par karstiem taukiem).

Avoti: LLVV

izšvirnīt   žarg.

1. Izmest.

Avoti: SLG

izšvist   apv.

1. Izjukt, tikt izjauktam.

Avoti: ME, VeAT

izšvitināt   apv.

1. Tik ātri griezties, ka paceļas svārki.

2. Izšķērdēt, izšķiest.

Avoti: ME

izšvītrāt   apv.

1. Izsvītrot, pārsvītrot.

Avoti: ME

izšvītrot   apv.

1. Izsvītrot, pārsvītrot.

Avoti: ME

izšvukstināt   apv.

1. Izstrēbt.

Avoti: EH

izšvunkāt   apv.

1. Izšūpot, izsvārstīt.

2. Izsmiet, izjokot, izmuļķot.

Avoti: ViV

iztaisināt   apv.

1. Pasūtīt izgatavot.

Avoti: EH

iztaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Gatavojot, taisot panākt, ka (piemēram, priekšmets) iegūst vēlamo veidu, formu, kļūst derīgs lietošanai.

// sar. Izgatavot (piemēram, vielu).

// sar. Izveidot (piemēram, mākslas darbu).

// pārn. Pārvērst, izmainīt (piemēram, balsi).

Iztaisīt lielas (arī apaļas) acis— skatienā izpaust izbrīnu.

// pārn. Uztvert, izprast (ko) ļoti pārspīlēti (parasti negatīvā nozīmē).

2. Izdarīt (2).

3. sar. Izaudzināt (kādu par ko); arī izmācīt.

4. sar. Būt vienlīdzīgam (ar kādu lielumu, daudzumu).

Iztaisīt kantori— izdarīt krāpšanu.

Avoti: LLVV, KZ

iztaisīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Izlikties.

2. Sagatavoties un doties ceļā.

3. žarg. Izkārnīties.

Avoti: LLVV, Žrg

iztaisnāt   apv.

1. Iztaisnot.

Avoti: KiV

iztaisnīt   apv.

1. Iztaisnot, izlīdzināt.

Avoti: EH

iztaisnojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iztaisnot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> iztaisnot (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> iztaisnot (3).

Avoti: LLVV

iztaisnošana   mil.

1. Process, kas slīpi uzņemtu fotogrāfiju projicē uz horizontālas plaknes.

Avoti: MIL

iztaisnot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (priekšmets) kļūst taisns vai taisnāks.

2. Izveidot taisnu vai taisnāku (piemēram, līkumainu ceļu, robežu).

3. el. Pārveidot (maiņstrāvu) par līdzstrāvu.

Avoti: LLVV

iztaisnoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos.

1. Refl. --> iztaisnot (1); tikt iztaisnotam.

2. parasti 3. pers. Refl. --> iztaisnot (2); tikt iztaisnotam.

Avoti: LLVV

iztaka   apv.

1. Izteka.

Avoti: BsV

Iztakas   vietv.

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Iztekas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

iztaksēt   apv.

1. Izvērtēt, noteikt (lielumu, vērtību).

Avoti: ĒiV

iztalazīt   apv.

1. Skaļi un kārīgi izstrēbt.

Avoti: ME

iztalcēt   apv.; hip.

1. Izkausēt.

Avoti: ME

iztalcēt   apv.

1. Iztalkāt.

Avoti: EH

iztāle   -es, s.; parasti vsk.; reti.

1. Tāla vieta; tālums.

Avoti: LLVV

iztālēm   apst.

1. No attāluma, no tālas vietas.

Avoti: LLVV

iztālene   apv.

1. Neliels attālums.

Avoti: EH

iztalināt   apv.

1. Izklāt balināšanai (linus).

Avoti: ME

iztalināties   apv.

1. Pabeigt balināt, izbalināt.

Avoti: ME

iztālis   apst.

1. No attāluma, no tālas vietas.

Avoti: LLVV

iztalkāt   apv.

1. Sarīkot talku un paveikt tajā plānoto darbu.

Avoti: EH

iztalot   apv.; hip.

1. Izsīkt.

Avoti: ME

iztalzēt   apv.

1. Ar nūju nopērt.

Avoti: ME

iztalzīt   apv.

1. Ar nūju nopērt.

Avoti: ME

iztāļš   apv.

1. Attāls, nomaļš.

Avoti: EH

iztamborēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Tamborējot izveidot (parasti ornamentu, rakstu).

2. Tamborējot izlietot (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

iztampīt   apv.

1. Nosist, nogalināt.

Avoti: ME

iztampīties   apv.

1. Izstaipīties, paplašināties (par apģērbu).

Avoti: EH

iztapa   apv.

1. Pakalpojums.

2. Vaļas brīdis, brīvais laiks.

Avoti: ME

iztāpaļāt   apv.

1. Aplinkus interesēties, iztaujāt.

2. Izburtot.

Avoti: ME

iztāpaļāt   apv.

1. Ar grūtībām izkļūt.

Avoti: ME

iztapējs   apv.

1. Iztapoņa.

Avoti: EH

iztāpelēt   apv.

1. Izvietot, sakraut kārtās (piemēram, dēļus).

Avoti: ViV

iztapība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iztapīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

iztapīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt tieksme iztapt, tāds, kas cenšas iztapt.

Avoti: LLVV

iztapīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> iztapīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; iztapība.

Avoti: LLVV

iztapināt   apv.

1. Aizdot.

2. Aizņemties.

Avoti: ME

iztapiņš

1. Izdabātājs.

Avoti: Sin

iztāpļāties   apv.

1. Izmelsties niekus, daudz blēņu izpļāpāt.

Avoti: ME

iztapnieks   -a, v.; niev.; reti.

1. Iztapoņa.

Avoti: LLVV

iztaponis   -ņa, v.; niev.

1. Iztapoņa.

Avoti: LLVV

iztapoņa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.

1. Cilvēks, kas ļoti cenšas iztapt.

Avoti: LLVV

iztapoņa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.

1. Cilvēks, kas ļoti cenšas iztapt.

Avoti: LLVV

iztapot   žarg.

1. Neieskaitīt eksāmenu.

2. Izmuļķot; apmānīt.

Avoti: SLG

iztapsēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Tapsējot izklāt (telpā), parasti sienas; tapsējot izklāt (parasti sienas).

Avoti: LLVV

iztāpšļāt   apv.

1. Izvaicāt, izprašņāt, izdibināt.

Avoti: ME

iztapšņa   apv.

1. Iztapoņa.

Avoti: KV

iztapšņāt   apv.

1. Iztapt (1).

Avoti: ME

iztapt   -topu, -topi, -top, pag. -tapu; intrans.

1. Izturoties laipni, pazemīgi, arī liekulīgi, darīt tā, kā (kāds) vēlas, kā (kādam) patīk.

// pareti. Izturēties, rīkoties atbilstoši (piemēram, kāda prasībām).

2. novec. Izkļūt (1).

Avoti: LLVV

iztarāt   apv.

1. Izkārt (tīklus) un atšķetināt samudžinājumus.

2. Izņemt reņģes no tīkliem.

Avoti: ME, EH

iztargavāt   apv.

1. Iztirgot, izpārdot.

Avoti: KiV

iztarkšēt   -tarkšu, -tarkši, -tarkš, pag. -tarkšēju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Tarkšot izbraukt.

2. trans.; sar. Izpļāpāt.

Avoti: LLVV

iztarkšēties   apv.

1. Izpļāpāties, izrunāties.

Avoti: ĒiV

iztarkšķēt   -tarkšķu, -tarkšķi, -tarkšķ, pag. -tarkšķēju,

1. parasti 3. pers.; intrans. Tarkšķot izbraukt.

2. trans.; sar. Izpļāpāt.

Avoti: LLVV

iztarkšķēties   sar.

1. Izrunāties (3).

Avoti: Sin

iztarot   -oju, -o, -o, pag. -oju,; trans.; pareti.

1. Tarot un pabeigt tarot.

Avoti: LLVV

iztārpināt   apv.

1. Tīrīt (zirgam muti).

Avoti: ME

iztaskāt   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām iznest, izvilkt.

Avoti: ViV

iztastīt   apv.

1. Ar cirvi izcirst.

Avoti: ME

iztaščīt   žarg.

1. Izvilkt.

Avoti: SLG

iztašķīt   -īju, -ī, -ī, arī -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Tašķot, arī tašķoties izšķiest, izšķaidīt.

Avoti: LLVV

iztašķīties   apv.

1. Izšķiesties, izšķaidīties.

Avoti: ME

iztaucēt   apv.

1. Grūžot, stampājot izgatavot (kaņepju masu).

2. Padarīt tauku, uzaudzēt tauku (vēderu).

Avoti: ViV, EH

iztauja   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> iztaujāt; iztaujāšana.

Avoti: LLVV

iztaujājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iztaujāt.

Avoti: LLVV

iztaujāšana

1. Izjautāšana.

Avoti: Sin

iztaujāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Izjautāt.

Avoti: LLVV

iztaujāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Izjautāties.

// trans.

Avoti: LLVV

iztaukot   apv.

1. Izeļļot.

Avoti: EH

iztaukšēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Taukšķējot panākt, ka sasniedz vēlamo gatavības pakāpi.

Avoti: LLVV

iztaukšēties   apv.

1. Omulīgi gulēt siltā vietā.

Avoti: ME

iztaukšķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Taukšķējot panākt, ka sasniedz vēlamo gatavības pakāpi.

Avoti: LLVV

iztaukšķēties   apv.

1. Omulīgi gulēt siltā vietā.

Avoti: ME

iztauņāt   apv.

1. Iztaujāt.

Avoti: ME

iztauņāt   apv.

1. Iztīstīt, atbrīvot no biezāka apģerba, iepakojuma.

Avoti: EH

iztauņāties   apv.

1. Iztūļāties.

Avoti: ME

iztaupīt   apv.

1. Taupīgi rīkojoties panākt, ka pietiek kādam laikam; taupot censties saglabāt (ilgākam laikam).

Avoti: ViV

iztaupīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz taupīt.

Avoti: ViV

iztaurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Taurējot izveidot (skaņas, melodiju).

// pārn.; sar. Skaļi, arī netaktiski izpaust.

2. apv. Taurējot izdabūt.

Avoti: LLVV, EH

iztaurēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz taurēt.

Avoti: LLVV

iztaustīšana   med.

1. Palpācija - iekšējo orgānu izmeklēšana iztaustot.

Avoti: VE

iztaustīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Taustot izmeklēt, pārbaudīt.

// pārn. Apskatīt (par acīm, skatienu).

Avoti: LLVV

iztaustīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz taustīties.

Avoti: LLVV

iztauvēt   apv.

1. Miecēt, izmiecēt.

Avoti: ME

iztauvēties   apv.

1. Pieņemties tuklumā, kļūt tuklam, korpulentam.

2. Izslinkoties.

Avoti: ME, EH

iztece   -es, s.

1. parasti vsk. Process --> iztecēt 1(2); iztecēšana.

2. Izteka.

3. elektron. Lauktranzistora elektrods, no kura lādiņnesēji uzsāk savu kustību kanālā.

Avoti: LLVV, ZTV

iztecējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iztecēt 1 (2); tas, kas ir iztecējis.

Avoti: LLVV

iztecēt   parasti 3. pers., -tek, pag. -tecēja; intrans.

1. Iesākt tecēt, rasties (no kādas vietas) - par upi, straumi u. tml.

2. Tekot izplūst (no kurienes, kur u. tml.) - par šķidrumu.

3. Izbirt (1).

4. pareti. Iztīties, atrist (piemēram, par kamolu).

Avoti: LLVV

iztecēt   -teku, -teci, -tek, pag. -tecēju; intrans.

1. Teciņus izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

iztecēties   -tekos, -tecies, -tekas, pag. -tecējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz iet, skriet teciņus.

Avoti: LLVV

iztecieši

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Iztekas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

iztecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (šķidrums) iztek (no kurienes, kur u. tml.).

2. Karsējot (piemēram, treknu gaļu), panākt, ka (no tās) izdalās (tauki).

Iztecināt taukos— karsēt (piemēram, treknu gaļu), lai (no tās) izdalītos tauki.

3. Gatavojot (alu), ļaut šķidrumam izplūst cauri iesalam.

4. novec. Vērpjot izveidot pavedienā.

Avoti: LLVV

iztecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Uzasināt, iztrīt (piemēram, ar tecīlu).

Avoti: LLVV

iztēgāt   apv.

1. Izprašņāt, izjautāt.

Avoti: ViV

izteicējs   -a, v.

1. Darītājs --> izteikt.

2. val. Teikuma virsloceklis, kas izsaka teikuma priekšmeta galveno pazīmi (darbību, stāvokli, īpašību, kvalitāti).

Izteicēja palīgteikums— palīgteikums, kas konkretizē ar vietniekvārdu izteiktu sastata izteicēja nominālo daļu virsteikumā.

Avoti: LLVV, VsV

izteiciens   -a, v.

1. Stabils, raksturīgs vārdu savienojums; vārdu savienojums, kurā īsi izteikta doma.

Spārnots izteiciens (arī teiciens)— sakāmvārdam vai parunai līdzīgs vārdu savienojums, kas radies no kāda literāra vai vēstures avota.

2. parasti dsk. Tas, ko kāds ir teicis; teiktais.

Avoti: LLVV

izteika   apv.

1. Runas prasme.

2. Izteiciens.

Avoti: MiV, LV93

izteikāt   apv.

1. Izplatīt tenkas, baumas.

Avoti: ME

izteiksme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Psihiska stāvokļa, rakstura, personības īpašību izpausme (parasti sejā, skatienā); attiecīgais izskats (parasti sejai, acīm).

2. Tēlošanas veids, stilistiskie līdzekļi (mākslas darbā).

Izteiksmes līdzekļi— tēlošanas stilistiskie paņēmieni.

3. Attēlojums, atspoguļojums.

4. val. Gramatiska kategorija, kas izsaka darbības attieksmi pret īstenību.

Izteiksmes kategorija— darbības vārda gramatiskā kategorija, kas izsaka modalitāti, kā arī teksta autora attieksmi pret izteikuma saturu un darbības realitāti.

Vajadzības izteiksme— darbības vārda izteiksme, kas norāda uz nepieciešamu, obligāti īstenojamu darbību.

Īstenības izteiksme— darbības vārda izteiksme, kas norāda, ka darbības vārda izteiktā darbība reāli notiek, ir notikusi vai notiks.

5. mat. Matemātikas simboli, kas savienoti ar matemātisko darbību zīmēm.

Avoti: LLVV

izteiksmība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izteiksmīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; arī izteiksmīgums (1).

2. Vispārināta īpašība --> izteiksmīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; arī izteiksmīgums (2).

Avoti: LLVV

izteiksmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā spilgti izpaužas psihisks stāvoklis, rakstura, personības īpašības (parasti par seju, acīm).

2. Tāds, kura būtiskās pazīmes, sastāvdaļas ir viegli uztveramas (parasti par mākslas darbu, runu).

Avoti: LLVV

izteiksmīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izteiksmīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; arī izteiksmība (1).

2. Vispārināta īpašība --> izteiksmīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; arī izteiksmība (2).

Avoti: LLVV

izteikt   -teicu, -teic, -teic (tagadnes formas parasti nelieto), pag. -teicu; trans.

1. Runājot izpaust (kādu domu, faktu u. tml.); izsacīt (1).

2. Administratīvi apbalvot (ar pateicību), administratīvi sodīt (ar brīdinājumu, rājienu); izsacīt (2).

3. Izrunāt (1).

4. Raksturot (ko), parasti skaitliski, ar mērvienībām; izsacīt (4).

5. parasti 3. pers. Būt tādam, kas (ko) apzīmē (piemēram, par zīmi, simbolu); izsacīt (5).

6. novec. Uzslavēt, cildināt.

Avoti: LLVV

izteikties   -teicos, -teicies, -teicas (tagadnes formas parasti nelieto), pag. -teicos; refl.

1. Mutvārdos vai rakstveidā izpaust (piemēram, domu, vērtējumu); izsacīties (1).

2. parasti 3. pers. Neviļus, negribēti tikt izteiktam, izrunātam.; izsacīties (2).

3. apv. Izrunāties; izpļāpāties; iztērzēties.

4. apv. Izlielīties.

Avoti: LLVV, EH

izteikts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> izteikt.

2. Tāds, kam ir tipiskas, raksturīgas pazīmes.

Avoti: LLVV

izteikums   -a, v.

1. Vārdu savienojums (parasti viens vai vairāki teikumi), kurā izteikta, piemēram, atziņa, secinājums, paskaidrojums u. tml.

2. val. Paziņojuma vienība, kurai ir jēdzieniska nobeigtība.

3. loģ. Kādas (dabiskās vai mākslīgās) valodas teikums, ko aplūko no tā patiesuma vai modalitātes viedokļa.

Konsituatīvi nesaistīts izteikums— izteikums kura pamatstruktūru nav ietekmējis ne konteksts, ne runas situācija.

Konsituatīvi saistīts izteikums— izteikums kura pamatstruktūru ir ietekmējis vai nu konteksts, vai runas situācija, vai arī konsituācija un kas saprotams tikai kontekstā vai runas situācijā.

Avoti: LLVV, VsV

izteka   -as, s.

1. Vieta, kur sākas upe, strauts.

2. Vieta, kur (pa cauruli, tekni u. tml.) izplūst novadāmais ūdens.

Avoti: LLVV

izteka   apv.

1. Pārtika, iztika.

Avoti: EH

iztekalāt   apv.

1. Iztekāt.

Avoti: ME

iztekalāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz šurp un turp skriet, tipināt.

Avoti: ME

iztekalēt   apv.

1. Iztekāt.

Avoti: ViV

iztekalēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz tekāt.

Avoti: ViV

iztekaļāt   novec.

1. Iztekāt.

Avoti: LV93

Iztekas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

Avoti: LC

iztekāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Tekājot pabūt (daudzās vai visās vietās); tekājot pabūt daudzās vai visās vietās (kādā teritorijā, telpā).

Avoti: LLVV

iztēkāt   apv.

1. Labi viltīgi izjautāt, izprašņāt.

2. Aizsūtīt kādu pēc kaut kā.

Avoti: ME, VeAT

iztekāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz tekāt.

Avoti: ViV

iztekterēt   apv.

1. Izdzert tukšu trauku.

Avoti: EH

iztekupe   -es, s.; pareti.

1. Kādas lielas upes satekupes izteka, vai viena no šādām iztekām.

iztēle   -es, s.; parasti vsk.

1. Psihiska norise - kā jauna radīšana apziņā tēla, priekšstata, idejas veidā (parasti jaunrades procesā).

Avoti: LLVV

iztēlojums   -a, v.; pareti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iztēloties.

Avoti: LLVV

iztēlot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Stāstīt, aprakstīt tā, ka kādam rodas spilgts tēls, priekšstats (par ko).

2. Iztēloties.

Avoti: LLVV

iztēloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; trans.

1. Izveidot iztēlē (kādu tēlu, priekšstatu).

Avoti: LLVV

iztēlots   apv.

1. Nereāls, neīsts.

Avoti: Sin

iztelst   apv.

1. Iztelzt.

Avoti: EH

iztelzēt   apv.

1. Iztelzt.

Avoti: EH

iztelzēt   apv.

1. Izpaust, izpļāpāt.

Avoti: EH

iztelzt   apv.

1. Izdzert.

Avoti: Sin

iztemburkavāt   apv.

1. Tamborējot izgatavot.

2. Tamborējot izlietot (daudz, visu).

Avoti: KiV

iztemelēt   apv.

1. Izzīst.

Avoti: EH

iztēmēt   apv.

1. Sameklēt, uzmeklēt.

Avoti: ME

iztempt   -tempju, -temp, -tempj, pag. -tempu; trans.

1. sar.; niev. Izdzert.

2. apv. Izspīlēt.

Avoti: LLVV

iztempties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz dzert; izdzerties.

Avoti: ViV

iztencināt   apv.

1. Pietiekoši cildināt, slavēt.

Avoti: EH

iztencināties   apv.

1. Daudzkārtīgi pateikties.

Avoti: ME

iztēnēt   apv.

1. Vārgt, nīkuļot, novārgt.

Avoti: ME

iztenkāt   apv.

1. Izpļāpāt, izplatīt muļķības.

Avoti: ME

iztenkāties   apv.

1. Blēņas runāt, izpļāpāties.

Avoti: ME

iztenkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz tenkot.

Avoti: LLVV

iztenkt   apv.

1. Paveikt, izdarīt.

Avoti: EH

iztenkt   apv.

1. Slepeni izpētīt.

Avoti: EH

iztenterēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Tenterējot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

iztenterēties   apv.

1. Sagatvoties iet.

Avoti: EH

iztepēt   apv.

1. Iztept.

Avoti: EH

iztept   apv.

1. Iztriept, apziest.

Avoti: EH

iztepties   apv.

1. Noziesties, nosmulēties.

Avoti: EH

iztērēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izdot (daudz vai visu, piemēram, naudu); nelietderīgi izdot.

Avoti: LLVV

iztērētājs

1. Izšķērdētājs.

Avoti: Sin

iztērēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. parasti 3. pers. Tikt iztērētam.

2. sar. Izdot daudz vai visu naudu.

Avoti: LLVV

iztergāties   apv.

1. Izpļāpāties.

Avoti: ME

iztērgāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, daudz tērgāt; izpļāpāties.

Avoti: LLVV

iztergavāties   apv.

1. Izpļāpāties.

Avoti: ME

iztēriņš   apv.

1. Izdevumi, patēriņš, izlietojums.

Avoti: ME

izterkšēt   apv.

1. Izpļāpāt, izrunāt.

Avoti: ViV

izterkšēties   apv.

1. Izpļāpāties, izrunāties.

Avoti: ViV

iztērpināt   apv.

1. Izpušķot.

2. Iztīrīt, izkasīt, piemēram, nosēdumus, gļotas, parasti no kā iekšpuses.

Avoti: ME, KiV

iztērpināt   apv.

1. Nopratināt, noklaušināt, pamatīgi izjautāt; izmeklēt (medicīniski).

2. Norāt; izbārt; izpērt.

Avoti: ME, KiV, ViV

izterpīt   apv.

1. Izturēt, izciest.

Avoti: EH

iztērpt   apv.

1. Ietērpt, apgādāt.

2. Izģērbt.

Avoti: ME, EH

iztērpties   apv.

1. Izdaiļoties, apgādāties.

2. Noģērbties.

Avoti: ME, EH

iztervēt   apv.

1. Izēst kaut ko neatļautu.

Avoti: ME

iztervēties   apv.

1. Izpļāpāties.

Avoti: ME

izterzāties   apv., niev.

1. Izpļāpāties.

Avoti: ViV

iztērzēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz tērzēt.

Avoti: LLVV

izteskāt   apv.

1. Pietiekoši sist, pērt.

Avoti: EH

iztest   apv.

1. Tēšot izgatavot; iztēst.

2. Ar lielu apetīti izēst.

Avoti: ĒiV, ViV

iztēst   -tēšu, -tēs, -tēš, pag. -tēsu; trans.

1. Tēšot izgatavot (priekšmetu, tā daļu).

Avoti: LLVV

iztesties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz tēst.

2. Skaļi izklepoties.

Avoti: ViV

iztešļāt   apv.

1. Izcirst, izkalt.

Avoti: EH

iztēšļāt   apv.

1. Iztešļāt.

Avoti: EH

iztešļāties   apv.

1. Kādu laiku (bez rezultāta) skaldīt vai kalt.

Avoti: EH

iztēšļāties   apv.

1. Iztešļāties.

Avoti: EH

iztetovēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Tetovējot izveidot (zīmējumu).

Avoti: LLVV

iztēvot   apv.

1. Ņemt priekšā, norāt, izpērt.

Avoti: ME

iztēzgāt   apv.

1. Ieviest nekārtību, izvazāt.

Avoti: ME

izticen   apv.

1. Pietiekoši.

Avoti: EH

izticens   apv.

1. Pietiekošs.

Avoti: KV

izticēt   apv.

1. Ticot panākt (ko).

2. Uzticēt.

3. Noticēt (vairākiem, daudziem).

Avoti: ĒiV, KiV

izticība   apv.

1. Izpalīdzība, laipnība, uzticamība.

Avoti: ME

izticīgs   apv.

1. Uzticīgs.

Avoti: KiV

izticināt   apv.

1. Paēdināt, apgādāt.

Avoti: Sin

izticināties   apv.

1. Iztaupīties, izskopoties.

Avoti: EH

izticis   apv.

1. Divd. --> iztikt.

2. Tāds, kas ir materiāli nodrošināts; pārticis.

Avoti: ĒiV

iztiekties   apv.

1. Izplatīties, izliekties, parādīties uz āru.

Avoti: ME, VeAT

iztielēt   apv.

1. Kaulējoties vai ar viltu pārliecināt lai ko iegūtu.

Avoti: EH

iztielēties   apv.

1. Kādu laiku tielēties.

2. Kādu laiku lepoties, uzposties.

Avoti: EH

iztieļāt   apv.

1. Ar grūtībām sasniegt, iegūt.

Avoti: EH

iztieļāties   apv.

1. Negribot un tūļājoties darīt darbu.

Avoti: EH

iztiepiņa   apv.

1. Untumains, ietiepīgs bērns.

Avoti: KV

iztiepties   apv.

1. Stūrgalvīgi, ietiepīgi kādu laiku palikt pie sava viedokļa.

Avoti: ME

iztiesāšana

1. Tiesas sastāva koleģiāla darbība krimināllietas vai civillietas izskatīšanai un izšķiršanai tiesas sēdē.

Avoti: LPE

iztiesāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; jur.

1. jur. Izspriest tiesā (parasti lietu).

2. jur. Izlemt tiesas ceļā.

3. Izēst.

Avoti: LLVV, EH

iztiesāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz tiesāties.

Avoti: LLVV

iztika   -as, s.; parasti vsk.

1. Eksistences līdzekļu kopums.

Iztikas minimums— preču un pakalpojumu vērtības summa, kas minimāli nepieciešama vienas personas uzturēšanai.

Avoti: LLVV

iztīkāt   apv.

1. Pēc kaut kā tīkot.

2. Uzglūnēt, glūnēt.

3. Iztapt (1).

Avoti: ME, EH

iztīkāt   apv.

1. Iztīrīt.

Avoti: EH

iztīkāties   apv.

1. Kādu laiku slepus novērojot.

Avoti: EH

iztīklot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.; pareti.

1. Pārklāt, cauraust tīklveidā.

Avoti: LLVV

iztīkot   apv.

1. Slepeni noskatīties, noglūnēt.

Avoti: EH

iztīkoties   apv.

1. Ilgāku laiku veltīgi tīkot.

Avoti: ME

iztīksmināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz tīksmināties.

Avoti: LLVV

iztikša   apv.

1. Iztika.

Avoti: EH

iztikšana   -as, s.; parasti vsk.; sar.

1. Darbība, process --> iztikt.

2. Iztika.

Avoti: LLVV

iztikt   -tieku, -tiec, -tiek, pag. -tiku; intrans.

1. Dzīvot, pastāvēt (bez kā).

// savienojumā ar "varēt". Apmierināties, samierināties (ar kādu stāvokli, apstākļiem).

2. novec. Iztapt, izpatikt.

3. novec. Izkļūt (1).

Avoti: LLVV

iztikties   apv.

1. Pietikt, būt vietai.

2. Iznākt.

3. Gadīties.

Avoti: ME, VeAT, EH

iztilāt   apv.

1. Izklāt balināšanai, izbalināt.

Avoti: ME

iztīlāt   apv.

1. Izbalēt.

Avoti: ME

iztilāties   apv.

1. Žūstot, balojot (kādu laiku), sasniegt vēlamo gatavības pakāpi (par šķiedraugiem).

Avoti: ĒiV

iztīlēt   apv.

1. Izbalēt.

Avoti: ME

iztilināt   apv.

1. Izklāt, izstādīt (uz lauka linus), lai tie (žūstot, balojot) iegūtu vēlamo gatavības pakāpi.

2. Nogatavināt, izbalināt.

Avoti: ViV

iztilināt   apv.

1. Izlocīt (par skaņām, melodiju).

Avoti: ME

iztilināt   apv.

1. Izlutināt.

Avoti: ME

iztilpt   apv.

1. Iziet, iznākt, izrietēt.

Avoti: ME

iztilpums   med.

1. Ķermeņa vai atsevišķa orgāna tilpuma palielinājums, kā tā virsmas atsevišķas daļas izvirzījums.

Avoti: TM

iztilt   apv.

1. Izbalēt, izbalināt.

Avoti: ME

iztilzāt   apv.

1. Izēst.

Avoti: EH

iztilzāties   apv.

1. Apreibināties, piedzerties.

Avoti: ME

iztimbāt   apv.

1. Izdzert, iztukšot.

Avoti: ME

iztimerēt   apv.

1. Izrāt, izbārt; nobrīdināt.

Avoti: ViV

iztimerēties   apv.

1. Veltīgi kādu laiku timerēties (1).

Avoti: EH

iztīmēt   apv.

1. Izēst, izstrēbt.

Avoti: EH

iztīmināt   apv.

1. Izvērpt smalku, skaistu.

Avoti: ME

iztimst   apv.

1. Iet zudumā.

Avoti: EH

iztincināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Ilgāku laiku, daudz tincināt.

Avoti: LLVV

iztincināties   apv.

1. Vairākkārt tincināt, izjautāt.

Avoti: ĒiV

iztinkavāt   apv.

1. Izklāt (telpu) ar javas kārtu, parasti no iekšpuses.

Avoti: KiV

iztintināt   apv.

1. Izpatikt, iztapt.

Avoti: EH

iztiņāt   apv.

1. Lēnām, atkārtoti atritināt, atrisināt.

Avoti: ME

iztīņāt   apv.

1. Iztīt.

Avoti: ViV

iztiņāties   apv.

1. Iztīties, atsvabināties.

Avoti: ME

iztīņāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz tīt; iztīties.

Avoti: ViV

iztipāt   apv.

1. Neveikli iziet; iztipināt.

Avoti: ViV

iztīpenēt   apv.

1. Izvaicāt, iztaujāt, izprašņāt.

Avoti: ME

iztīpenēties   apv.

1. Izmēģināties.

Avoti: EH

iztipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Tipinot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

iztirām   apv.

1. Ar viltīgiem jautājumiem, iztaujājot.

Avoti: KV

iztirāt   apv.

1. Iztirzāt.

Avoti: ME

iztirāt   apv.

1. Iztaujāt, izmeklēt.

Avoti: EH

iztirdāt   apv.

1. Iztirzāt.

Avoti: ME

iztirdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Tirdīt un pabeigt tirdīt.

Avoti: LLVV

iztirgāt   apv.

1. Iztirgot, izpārdot.

Avoti: KiV

iztirgot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Tirgojoties pārdot, izpārdot (daudz vai visu).

// sar. Izšķērdēt.

Avoti: LLVV

iztirgoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; reti.

1. Ilgāku laiku, daudz tirgoties.

Avoti: LLVV

iztirināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Izkustināt, izpurināt (parasti rokas, kājas).

Avoti: LLVV

iztīrināt   apv.

1. Iztīrīt.

Avoti: ME

iztirināties   apv.

1. Izķepuroties, izspārdīties; ilgāku laiku, daudz ķepuroties, spārdīties.

Avoti: ME

iztīrināties   apv.

1. Iztīrīties.

Avoti: ME

iztīrīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Tīrot pilnīgi atbrīvot (piemēram, priekšmetu, telpu, platību) no netīrumiem, arī no kā nevajadzīga, traucējoša.

2. Atbrīvot (kādu teritoriju no pretinieka, nevēlamiem cilvēkiem).

3. sar. Nozagt (daudz vai visu, piemēram, telpā).

Avoti: LLVV

iztīrīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Refl. --> iztīrīt (1); tikt iztīrītam.

2. Attīrīties (2).

3. Iztaisīties.

Avoti: LLVV

iztirpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka pilnīgi izbeidzas notirpums (ķermeņa daļās).

Avoti: LLVV

iztirpt   apv.

1. Viscaur notirpt.

Avoti: ME

iztirst   apv.

1. Izknābāt.

Avoti: EH

iztirvēties   apv.

1. Izspītēties, iztielēties.

Avoti: ViV

iztirza   apv.

1. Iztirzājums.

Avoti: ME

iztirzājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts, arī process --> iztirzāt.

2. Galvenā daļa (skolas sacerējumā).

Avoti: LLVV

iztirzāšana   mil.

1. Operācijas (kaujas), mācību, nodarbību, pārgājiena, lidojumu u. c. rezultātu analīze.

Avoti: MIL

iztirzāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Sistemātiskā izklāstā aplūkot, izanalizēt, novērtēt.

Avoti: LLVV

iztirze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; pareti.

1. Darbība, process --> iztirzāt; iztirzāšana.

Avoti: LLVV

iztirzīt   apv.

1. Tirzīt un pabeigt tirzīt.

Avoti: EH

iztīsis   apv.

1. Garš izaudzis (piem., koks, cilvēks).

Avoti: KV

iztīst   apv.

1. Izstiept garumā.

2. Neizdoties, iznīkt.

Avoti: EH

iztīstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Iztīt (ko vairākkārt ietītu).

Avoti: LLVV

iztīstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; pareti.

1. Refl. --> iztīstīt.

Avoti: LLVV

iztīt   -tinu, -tin, -tin, pag. -tinu; trans.

1. Tinot vaļā, atsegt, atbrīvot (no ietinuma).

2. Izritināt, atritināt (ko saritinātu).

3. Tinot izlietot (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

iztīties   -tinos, -tinies, -tinas, pag. -tinos.

1. Refl. --> iztīt (1).

// pārn. Izvirzīties, izdalīties (parasti no miglas, dūmiem) un kļūt saskatāmam.

2. parasti 3. pers. Refl. --> iztīt (2).

3. parasti 3. pers.; pareti. Refl. --> iztīt (3).

Avoti: LLVV

iztītīties   apv.

1. Izspītēties, izniķoties.

Avoti: ViV

iztostīties   apv.

1. Lēni, tūļīgi iziet, izbraukt; iztūļāties.

Avoti: ViV

iztošāties   apv.

1. Ar pūlēm, grūtībām (arī lēni, tūļīgi) izvirzīties (no kurienes, kur).

Avoti: ĒiV

iztoškāties   apv.

1. Lēni, tūļīgi iziet, izbraukt; iztūļāties.

Avoti: ViV

iztoterēt   apv.

1. Stostoties izrunāt.

Avoti: ZrvI

iztracināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz tracināt.

Avoti: LLVV

iztraicēt   apv.

1. Izdzīt ārā.

Avoti: ME

iztraikšīt   apv.

1. Izspaidīt; arī izšķaidīt.

Avoti: KiV

iztraikšķīt   apv.

1. Nekārtīgi izlikt, pavirši, retināti izkaisīt.

2. Nekārtīgi izlaistīt.

Avoti: ME

iztraiķēt   apv.; hip.

1. Izdauzīt.

Avoti: ME

iztraipīt

1. Iztriept.

Avoti: Sin

iztraišķēt   apv.

1. Izziest.

Avoti: MiV

iztraišķīt   apv.

1. Nekārtīgi izlikt, pavirši, retināti izkaisīt.

2. Nekārtīgi izlaistīt.

Avoti: ME

iztrakāt   apv.

1. Trakojot izvirzīties (no kurienes).

Avoti: KiV

iztrakināt   apv.

1. Iztracināt.

Avoti: ViV

iztrakot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; reti.

1. Iztrakoties (1).

// trans. Strauji izlietot (enerģiju, spēku).

2. Iztrakoties (2).

3. apv. Dzerot, uzdzīvojot iztērēt (naudu, līdzekļus).

Avoti: LLVV, ĒiV

iztrakoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz trakot (parasti par dzīvniekiem).

2. parasti 3. pers. Ilgāku laiku iedarboties spēcīgi, arī postoši (par parādībām dabā).

Avoti: LLVV

iztrallāt   apv.

1. Iztrallināt, izdziedāt.

Avoti: EH

iztrallāties   apv.

1. Kādu laiku, pēc sirds patikas izdziedāties, iztrallināties.

Avoti: EH

iztrallināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Trallinot izdziedāt (dziesmu, melodiju).

// intrans.

// pārn. Izšķērdēt.

Avoti: LLVV

iztrallināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz trallināt.

Avoti: LLVV

iztramdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Tramdot izbaidīt, arī izdzenāt (parasti dzīvniekus).

Avoti: LLVV

iztramdīties   apv.

1. Kādu laiku, pietiekoši (bez panākumiemm) biedēt, gaiņāt.

Avoti: EH

iztramšķināt   apv.

1. Izšķiest, izšķērdēt.

Avoti: EH

iztrankāt   apv.

1. Iztrenkāt.

2. Ilgāku laiku likt doties (no vienas vietas uz citu).

Avoti: KiV

iztrapakāt   apv.

1. Izstrādāt (augsni) ar atsperecēšām.

Avoti: KiV

iztrapakavāt   apv.

1. Izstrādāt (augsni) ar atsperecēšām.

Avoti: KiV

iztrapēt   apv.

1. Izdēdēt, sausi izpūt.

Avoti: ME

iztrāpīt   apv.

1. Precīzi pielāgot, trāpīt; izdarīt kādam kaut ko par patiku.

Avoti: ME, VeAT

iztrāpīties   apv.

1. Izgadīties.

Avoti: ĒiV

iztrašķīt   apv.

1. Nekārtīgi izslacīt.

Avoti: ME

iztraucēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar savu izturēšanos, rīcību, runu panākt, ka (kāds) pēkšņi pārtrauc (darboties, arī atrasties kādā stāvoklī); būt par cēloni tam, ka (kāds) pēkšņi pārtrauc (darboties, arī atrasties kāda stāvoklī).

2. Pēkšņi izbaidīt.

Avoti: LLVV

iztraucināt   apv.

1. Iztraucēt.

Avoti: ME

iztraukt   -traucu, -trauc, -trauc, pag. -traucu; intrans.

1. Iztraukties.

2. apv. Iztraucēt.

Avoti: LLVV, ME

iztraukt   -traucu, -trauc, -trauc, pag. -traucu; trans.; pareti.

1. Iztraucēt (1).

Avoti: LLVV

iztraukties   -traucos, -traucies, -traucas, pag. -traucos; refl.

1. Ātri izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

iztrausties   -traušos, -trausies, -traušas, pag. -trausos; refl.

1. Izrausties.

Avoti: LLVV

iztrauvēt   apv.

1. Iztraucēt.

Avoti: EH

iztreilēt   novec.

1. Pārvietot sagatavotos kokmateriālus ārpus cirsmas treilējot, velkot (tos) pa zemi.

Avoti: LxE

iztreipt   apv.

1. Iztriept (1).

Avoti: EH

iztrēmināt   apv.

1. Izbārt, sarāt.

Avoti: EH

iztremt   novec.

1. Izdzīt.

Avoti: SV33

iztrenēt   apv.

1. Izpūt.

Avoti: ME

iztrenkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Trenkājot izklīdināt (dzīvniekus).

// pārn. Būt par cēloni tam, ka izklīst (mākoņi, dūmi).

2. sar. Izdzenāt (3).

Avoti: LLVV

iztrenkāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz trenkāt.

Avoti: ĒiV

iztrenkt   -trencu, -trenc, -trenc, pag. -trencu; trans.

1. Trencot panākt, ka (dzīvnieks) izvirzās (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

iztrepēt   apv.

1. Izpūt.

Avoti: ME

iztrepelēt   apv.

1. Izkaisīt, izjaukt.

Avoti: EH

iztresēt   apv.

1. Izrunāt, izteikt.

Avoti: EH

iztribulēt   apv.

1. Izbārt, izrāt.

Avoti: ViV

iztricināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Vairākkārt viscaur tricināt; tricinot viscaur izkustināt.

Avoti: LLVV

iztrīcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vairākkārt viscaur tricināt; tricinot viscaur izkustināt.

Avoti: LLVV

iztriekt   -triecu, -triec, -triec, pag. -triecu; trans.

1. Triecot panākt, ka (dzīvnieks) izvirzās (no kurienes, kur u. tml.).

2. Ar triecienu izsist.

3. apv. Dzerot, uzdzīvojot iztērēt (naudu, līdzekļus).

Avoti: LLVV, ĒiV

iztriekties   -triecos, triecies, -triecas, pag. -triecos; refl.

1. Ļoti strauji izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

iztriekties   -triecos, -triecies, -triecas, pag. -triecos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz jautri, skaļi sarunāties; izpļāpāties.

Avoti: LLVV

iztriepe   -es, dsk. ģen. -pju, s.; med.

1. Plānā slānī (parasti uz stikla) iztrieptas asinis, gļotas u. tml. mikroskopiskai analīzei; uztriepe.

Avoti: MLVV

iztriept   -triepju, -triep, -triepj, pag. -triepu; trans.

1. Triepjot pārklāt (ar kādu vielu, parasti no iekšpuses).

2. Triepjot izlietot (daudz vai visu).

3. apv. Izsvītrot.

Avoti: LLVV, ME

iztrikšināties   apv.

1. Skopojoties, taupīgi ar kaut ko apejoties iztikt.

Avoti: EH

iztrinkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Trinkšķinot radīt (skaņas, melodiju).

Avoti: LLVV

iztrinkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Trinkšķinot radīt (skaņas, melodiju).

Avoti: LLVV

iztrinkt   apv.

1. Iztrenkt, izdzīt.

Avoti: KnG

iztrīšāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudzkārt braucīt.

Avoti: ME

iztrīt   -trinu, -trin, -trin, pag. -trinu; trans.

1. Trinot uzasināt.

2. Stipri berzēt, izberzēt.

3. Izmazgāt.

Avoti: LLVV

iztrīties   apv.

1. Kādu laiku (pietiekoši) berzēties; berzējoties nosmērēties.

Avoti: EH

iztrivažīt   apv.

1. Iztraucēt (darbībā, stāvoklī).

Avoti: KiV

iztrivēt   apv.

1. Paciest; ciešot izdzīvot.

Avoti: KiV

iztrocināt   apv.

1. Stipri paskubināt, pamudināt.

Avoti: EH

iztrokšņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz trokšņot.

Avoti: LLVV

iztrolīt   apv., iron.

1. Izdzert.

Avoti: KiV

iztropēt   apv.

1. Iztrupēt.

Avoti: ViV

iztrucēt   apv.

1. Noindēt (daudzus, visus, parasti dzīvniekus).

Avoti: KiV

iztrūcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izbaidīt; satraukt.

Avoti: LLVV

iztrūcināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; novec.

1. Refl. --> iztrūcināt.

Avoti: LLVV

iztrūcināts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> iztrūcināt.

2. Tāds, kurā izpaužas izbailes; tāds, kurā izpaužas pēkšņs satraukums.

Avoti: LLVV

iztrūdēt   parasti 3. pers., -trūd, pag. -trūdēja; intrans.

1. Satrūdēt (viscaur vai no iekšpuses).

Avoti: LLVV

iztrūdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) iztrūd.

Avoti: LLVV

iztrūkt   parasti 3. pers., -trūkst, pag. -trūka; intrans.

1. Notrūkt (parasti par pogu).

Avoti: LLVV

iztrūkt   -trūkstu, -trūksti, -trūkst, pag. -trūku; intrans.

1. parasti 3. pers.; sar. Pietrūkt.

2. nevēl. Nebūt, neierasties (tur, kur vajag būt).

Avoti: LLVV

iztrūkt   apv.

1. Attīstoties sākt izdalīt strutas, arī pārplīst (par augoni).

Avoti: KiV

iztrūkties   -trūkstos, -trūksties, -trūkstas, pag. -trūkos; refl.

1. Pēkšņi tikt iztraucētam un sabiedētam; arī izbīties.

2. Pēkšņi tiekot iztraucētam, sabiedētam, strauji piecelties; uztrūkties.

Avoti: LLVV

iztrūkums   -a, v.

1. Starpība starp dokumentos fiksēto un faktiski esošo (naudas, preču u. tml.) daudzumu (piemēram, kasē, noliktavā).

2. sar. Kā vajadzīga, nepieciešama trūkums.

Avoti: LLVV

iztrumpāt   apv.

1. Izdzert.

Avoti: EH

iztrumpēt   apv.

1. Spēlējot noteiktu kāršu spēli, panākt, ka pretiniekam ir jāizspēlē, jāatdod trumpja kārts.

Avoti: ViV

iztrumpēt   apv.

1. Izdzert.

Avoti: EH

iztrumpot   apv.

1. Iztrumpēt 1.

Avoti: EH

iztrunēt   parasti 3. pers., -trun, pag. -trunēja; intrans.

1. Satrunēt (viscaur vai no iekšpuses).

Avoti: LLVV

iztrupēt   parasti 3. pers., -trup, pag. -trupēja; intrans.

1. Satrupēt (viscaur vai no iekšpuses); iztrunēt.

// apv. Pakāpeniski iet bojā (par zobu cietajiem audiem).

Avoti: LLVV, KiV

iztrupināt   apv.

1. Izdrupināt.

Avoti: KiV

iztrupt   parasti 3. pers., -trup, pag. -trupa; intrans.

1. Iztrupēt; iztrunēt.

2. apv. Izdrupt.

Avoti: LLVV, KiV

iztrusēt   parasti 3. pers., -trus, pag. -trusēja; intrans.; reti.

1. Satrusēt (viscaur vai no iekšpuses).

Avoti: LLVV

iztrusnīties   sar.

1. Izrāpties.

Avoti: Sin

iztūcīt   apv.

1. Izspaidīt.

2. Piedabūt (pie darba).

Avoti: ME, EH

iztukšāt   apv.

1. Iztukšot.

Avoti: KiV

iztukšīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.; novec.

1. Iztukšot.

Avoti: LLVV

iztukšīties   parasti 3. pers., -ījas, pag. -ījās; refl.; novec.

1. Iztukšoties.

Avoti: LLVV

iztukšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Panākt, ka (kas) kļūst pilnīgi tukšs.

Kā iztukšots— saka, ja nespēj domāt, pārdzīvot, gribēt (parasti pēc psihiska sasprindzinājuma).

Avoti: LLVV

iztukšotība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Psihisks stāvoklis, kam raksturīga nespēja domāt, pārdzīvot, gribēt (parasti pēc psihiska sasprindzinājuma).

Avoti: LLVV

iztukšoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās.

1. Refl. --> iztukšot; tikt iztukšotam.

2. Izrunāt visu, izpļāpāties.

Avoti: LLVV

iztūkt   apv.

1. Piepūsties, uzpampt, uztūkt.

Avoti: ME

iztūlāt   apv.

1. Ar grūtībām iztūļāt (pie darba).

Avoti: EH

iztūlāties   apv.

1. Iztūļāties.

Avoti: EH

iztulēties   apv.

1. Pietiekami balināties (par liniem).

Avoti: EH

iztulināt   apv.

1. Izklāt balināšanai (linus).

Avoti: ME

iztulkojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> iztulkot (1).

Avoti: LLVV

iztulkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izprast, izskaidrot.

2. Pārtulkot.

Avoti: LLVV

iztulkotājs   apv.

1. Izskaidrotājs, skaidrotājs, tulks.

Avoti: Sin

iztulks   apv.

1. Tulks, skaidrotājs.

Avoti: EH

iztulot   apv.

1. Izklāt balināšanai (linus).

Avoti: ME

iztulzis   apv.

1. Uzpampis, uztūcis.

Avoti: KV

iztulznāt   apv.

1. Kļūt tulznainam, aprepēt.

Avoti: EH

iztulznāties   apv.

1. Kļūt tulznainam, aprepēt.

2. Izpūžņot; izpūžņojot sadzīt.

Avoti: EH

iztūļāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ļoti gausi sagatavoties un sākt (ko darīt).

Avoti: LLVV

iztumelēties   apv.

1. Iztūļāties.

Avoti: ME

iztūmelēties   apv.

1. Iztūļāties.

Avoti: ME

iztumst   apv.

1. Nemanāmi izzust.

Avoti: ME

iztuntulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. intrans. Iztuntuļot (1).

2. trans. Iztuntuļot (2).

Avoti: LLVV

iztuntulēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Iztuntuļoties (1).

2. Iztuntuļoties (2).

Avoti: LLVV

iztuntuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. intrans. Neveikli, lēni, arī smagi, ar grūtībām izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. trans. Iztīt (ko satuntuļotu).

Avoti: LLVV

iztuntuļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Iztuntuļot (1).

2. Refl. --> iztuntuļot (2).

Avoti: LLVV

iztunturot   apv.

1. Neizveicīgi (vīzēs) iznākt.

Avoti: EH

iztūņāt   apv.

1. Iztūļāties; iztūmelēties.

Avoti: ME

iztūņāties   apv.

1. Iztūļāties; iztūmelēties.

Avoti: ME

iztūņoties   apv.

1. Iztūļāties, iztūmelēties.

Avoti: ME

iztupēt   apv.

1. Ilgāku laiku tupot vai sēžot gūt kādu rezutātu.

Avoti: ME

iztupēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz tupēt.

2. Nokārtot dabiskās vajadzības.

Avoti: ĒiV, EH

iztupināt   apv.

1. Atstāt tupot vai sēžot dažādās vietās vai curām dienām.

2. Turēt (bērnu).

3. Lauzt īres līgumu un izlikt no dzīvokļa.

Avoti: ME, VeAT

iztura   apv.

1. Izturība.

Avoti: EH

izture   -es, s.; parasti vsk.; fizk.

1. Ķermeņa, tā daļas atrašanās noteiktā stāvoklī (kādu laika posmu).

Avoti: LLVV

izturējums   val.

1. Artikulācijā - skaņas izrunas vidējā, galvenā daļa, kurā runas orgāni ir konkrētās skaņas izrunai raksturīgajā stāvoklī.

Avoti: VsV

izturēšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, dsk. -ās, ģen. -os, akuz. -ās, s.

1. Darbība, process --> izturēties.

2. Cilvēka darbību un rīcības kopums.

Avoti: LLVV, PV

izturēt   -turu, -turi, -tur, pag. -turēju; trans.

1. Spēt pārciest, paciest (ko nelabvēlīgu) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem; spēt pārvarēt (ko nelabvēlīgu).

Izturēt skatienu— skatoties kādam acīs, nenovērsties.

// intrans.

// intrans. Spēt nepievērst uzmanību (kam); spēt savaldīties.

// intrans.

2. parasti 3. pers. Pārciest (nelabvēlīgus augsnes, klimatiskos apstākļus) - par augiem, to daļām.

3. parasti 3. pers. Nepārveidoties, nezaudēt derīgumu (kādos apstākļos) - par priekšmetu, vielu.

Izturēt pārbaudi— tiekot pārbaudītam (pēc kvalitātes, izturības u. tml.), atbilst noteiktām normām, prasībām.

// intrans.

// intrans. Būt derīgam, lietojamam (kādu laiku).

4. Spēt apgādāt ar barību, telpām u. tml. (lauksaimniecības dzīvniekus); arī izmitināt.

5. Uzglabāt (kādos apstākļos), līdz iegūst vēlamo gatavības pakāpi.

Avoti: LLVV

izturētība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izturēts (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> izturēts (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izturēties   -turos, -turies, -turas, pag. -turējos; refl.

1. Izpaust (apzināti vai neapzināti) savu attieksmi (pret ko, parasti darbībā, rīcībā).

2. Darboties, rīkoties, arī uzvesties.

3. parasti 3. pers. Būt tādam, kam (kādā norisē, sistēmā) ir noteiktas īpašības (piemēram, par priekšmetiem, ierīcēm, vielām).

Avoti: LLVV

izturēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> izturēt.

2. Noteikts, nemainīgs (piemēram, uzskatos, rīcībā) - par cilvēku; arī konsekvents.

3. Noteikts, nemainīgs, noturīgs (parasti par mākslas darbu, tā sastāvdaļām).

Avoti: LLVV

izturība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izturīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> izturīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> izturīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izturīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas var izturēt (ko nelabvēlīgu) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

2. Tāds, kas var izturēt nelabvēlīgus augsnes, klimatiskos apstākļus (par augiem, to daļām).

// savienojumā ar ģen. Tāds, kas spēj izturēt (attiecīgo iedarbību) - par augiem, to daļām.

3. Tāds, kas var izturēt kā ietekmi (par priekšmetu, vielu); tāds, kas ātri nenolietojas.

// savienojumā ar ģen. Tāds, kas spēj izturēt (attiecīgo iedarbību) - par priekšmetu, vielu.

Avoti: LLVV

izturīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Izturība (1).

2. Izturība (2).

3. Izturība (3).

Avoti: LLVV

izturināt   apv.

1. Turēt (bērnu).

Avoti: ME

izturspriegums   tehn.

1. Pārbaudes sprieguma lielākā vērtība, kuru bez caursites iztur izolācija.

Avoti: EepV

iztusēt   žarg.

1. Izballēties; izpriecāties.

Avoti: SLG

iztusēties   žarg.

1. Pavadīt laiku, izklaidēties.

Avoti: JV

iztusnāt   apv.

1. Elsojot izkustēties, nokļūt.

Avoti: EH

iztušēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izplūdinot krāsas, samazināt (līniju, kontūru) asumu.

Avoti: LLVV

iztuškīt   apv.

1. Iztukšot.

Avoti: MiV

iztutelēt   apv.

1. Stostoties izteikt.

Avoti: EH

iztutelēt   apv.

1. Attīt, iztīt.

Avoti: EH

iztūtēt   apv.

1. Piemānīt, piekrāpt.

Avoti: ME

iztutulēt   apv.

1. Attīt, iztīt.

2. Lutināt.

Avoti: EH

iztutuļāt   apv.

1. Izrīkot.

Avoti: EH

iztuzināties   apv.

1. Sagatavoties, sataisīties, izpūlēties.

Avoti: ME

iztvaice   -es, s.; parasti vsk.

1. Process --> iztvaicēt (1).

Avoti: LLVV

iztvaicēšana   fiz.

1. Šķidruma pārvēršanās tvaikā, šķidruma molekulām atraujoties no šķidruma virsmas.

Avoti: IfV

iztvaicēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) izdala tvaiku veidā dažas vai visas sastāvdaļas.

2. Ar tvaiku izkarsēt.

Avoti: LLVV

iztvaicēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; reti.

1. Izkarsēties, sakarsēt.

Avoti: LLVV, EH

iztvaikāt   apv.

1. Iztvaikot.

Avoti: KiV

iztvaikojamība

1. Lielums, kas raksturo maksimāli iespējamo iztvaikošanu, ja mitruma daudzums ir neierobežots.

Avoti: ZTV

iztvaikojumi   -u, vsk. iztvaikojums, -a, v.

1. Tvaiki, kas izdalās (no kā).

Avoti: LLVV

iztvaikošana   fiz.

1. Vielas stāvokļa maiņa, pārejot no cietās vai šķidrās fāzes gāzveida stāvoklī.

Iztvaikošanas siltums— siltuma daudzums, kas jāpievada vielai, lai izotermiskā procesā tā pārietu gāzveida agregātstāvoklī no cieta vai šķidra stāvokļa.

Avoti: ZTV

iztvaikot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja.

1. intrans. Pārvērsties tvaikos; izdalīties (par tvaikiem).

2. trans. Izdalīt (mitrumu, tvaikus).

Avoti: LLVV

iztvaikotājs   novec.

1. Siltuma apmaiņas aparāts, kas iztvaicē kondensatorā sašķidrināto aukstuma aģentu.

Avoti: LxE

iztvaikoties   apv.

1. Iztvaikot.

Avoti: ME

iztvaikotne

1. Evaporometrs - ierīce, ar ko mērī iztvaikošanu no dažādām dabiskām virsām.

Avoti: EV

iztvanēt   parasti 3. pers., -tvan, pag. -tvanēja; poēt.

1. intrans. Tvanēt un pabeigt tvanēt.

2. trans. Izdalīt (spēcīgu smaržu).

Avoti: LLVV

iztvāpis   apv.

1. Ļoti samiegojies.

Avoti: EH

iztvarstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Tvarstot sagūstīt (daudzus vai visus).

Avoti: LLVV

iztvarstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz tvarstīt.

Avoti: LLVV

iztveicēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Tveicējot padarīt pilnīgi sausu (parasti zemi).

2. apv. Stipri sakarsēt.

Avoti: LLVV, EH

iztveicēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; reti.

1. Izkarsēties.

Avoti: LLVV

iztveršana   inf.

1. Analogsignāla nolase diskrētos laika momentos.

Avoti: D3

iztvert   -tveru, -tver, -tver, pag. -tvēru; trans.; pareti.

1. Ātri izņemt, izvilkt (no kurienes, kur u. tml.).

2. apv. Izraut.

Avoti: LLVV

iztvērums

1. Patvaļīgi izvēlēta ģenerālkopas apakškopa, ko izmanto statistiskam eksperimentam, lai iegūtu pētījamo lielumu pazīmju (parametru) vērtību tabulu.

Iztvērumu metode— statistiska metode, ar kuru izdara secinājumus par ģenerālkopas objektu īpašībām, novērojot objektus patvaļīgi izvēlētā apakškopā (iztvērumā).

Avoti: EV

iztvīcēties

1. Izkarsēties.

Avoti: Sin

iztvīcināt   apv.

1. Padarīt tveicīgu, smacīgu.

2. Izsviedrēt.

Avoti: ME, EH

iztvīkt   -tvīkstu, -tvīksti, -tvīkst, pag. -tvīku; intrans.

1. Ilgāku laiku būt bez pietiekoša mitruma daudzuma (par zemi, augiem, to daļām).

// pārn. Stipri vēlēties (ko), tiekties (pēc kā).

2. apv. Iztvaikot.

Avoti: LLVV, EH

iztvīkties   -tvīkstos, -tvīksties, -tvīkstas, pag. -tvīkos; reti.

1. Refl. --> iztvīkt.

Avoti: LLVV

iztvīkums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Rezultāts --> iztvīkt.

Avoti: LLVV

izubagot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ubagojot iegūt; arī izlūgties.

Avoti: LLVV

izubagoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ubagot.

Avoti: LLVV

izūdelēt   apv.

1. Izmācīt, izdresēt.

Avoti: ViV

izūjināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ūjināt.

Avoti: LLVV

izūkšēties   apv.

1. Kādu laiku, pietiekoši kliegt, bļaut, gavilēt.

Avoti: EH

izulpēt   apv.

1. Izņemt, izvēlēt, izraudzīt.

Avoti: ME

izummāt   apv.

1. Izdzert (bērnu runā).

Avoti: EH

izurbaļāt   apv.

1. Izurbulēt.

Avoti: EH

izurbaļāties   apv.

1. Rūgstot kļūt šūnainam.

Avoti: EH

izurbināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Urbinot izveidot, radīt (kur caurumu, robu).

// pārn. Izalot, izgrauzt (par kukaiņiem).

2. Urbinot izdabūt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izurbt   -urbju, -urb, -urbj, pag. -urbu; trans.

1. Urbjot izveidot (piemēram, caurumu, padziļinājumu (kur)).

2. Urbjot izdabūt (no kurienes, kur u. tml.).

3. sar. Rūpīgi, uzmanīgi izlasīt (piemēram, grāmatu, laikrakstu).

Avoti: LLVV

izurbties   -urbjos, -urbies, -urbjas, pag. -urbos; refl.

1. Urbjot (ko), izvirzīties cauri (tam), caur (to); urbjoties, arī strauji triecoties, izvirzīties cauri (kam), caur (ko).

// sar. Urbjot (ko), izvirzīt urbi cauri (tam), caur (to).

// pārn. Izvirzīties, izplatīties cauri (kam), caur (ko) - piemēram, par gaismas staru.

// pārn. Cieši skatoties, saredzēt cauri (kam), caur (ko) - parasti par acīm.

2. sar. Savienojumā ar "cauri": pilnīgi izlasīt, izskatīt, arī apgūt.

Avoti: LLVV

izurbulēt   apv.

1. Kļūt porainam.

Avoti: EH

izurbulēties   apv.

1. Rūgstot kļūt šūnainam, porainam.

Avoti: ME

izurdīt   apv.

1. Paskubināt, uzmodināt.

2. Bakstot izdabūt.

Avoti: ME

izurgāties   apv.

1. Lēni, ar grūtībām izbraukt (pa sliktu ceļu).

Avoti: ViV

izurgot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.; reti.

1. Plūstot padarīt (ko) rievainu, nelīdzenu (par ūdeni).

Avoti: LLVV

izurgt   parasti 3. pers., -urdz, pag. -urdza; intrans.

1. Urdzot izplūst.

Avoti: LLVV

izūrija   med.

1. Vienāda daudzuma urīna atdalīšanās vienādā laika periodā.

Avoti: TM

izurinēt   apv.

1. Pārmeklēt, izmeklēt.

Avoti: EH

izurīt   apv.

1. Izdzīt.

Avoti: EH

izurkņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Izrakņāt.

Avoti: LLVV

izurkšēt   apv.

1. Izokšķerēt.

Avoti: EH

izurkšēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz rukšķēt, urkšķēt.

Avoti: ViV

izurkšņāt   apv.

1. Izurķēt.

2. Izokšķerēt.

Avoti: ME

izurķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Urķējot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

2. apv. Izrakņāt ar nelielu mietu, (koka) iesmu.

Avoti: LLVV, ViV

izurķēties   apv.

1. Izstrādāties (parasti veicot dažādus mājas, saimniecības darbus).

Avoti: ViV

izurlāt   apv.

1. Izdeldēt, nolietot.

Avoti: EH

izurļāt   apv.

1. Pārmeklēt.

Avoti: EH

izutināt   apv.

1. Izkaut utis, izieskāt.

Avoti: ME

izutināties   apv.

1. Izkaut sev utis.

Avoti: ME

izutinēt   apv.

1. Izkaut utis.

Avoti: EH

izutinēties   apv.

1. Izkaut sev utis.

Avoti: EH

izutīt   apv.

1. Izutināt.

Avoti: EH

izutot   apv.

1. Izkaut utis, izieskāt.

Avoti: ME

izutoties   apv.

1. Izkaut sev utis.

Avoti: ME

izūtrupēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; neakt.

1. Ūtrupē izpārdot.

2. Izpārdot (kāda) īpašumu ūtrupē.

Avoti: LLVV

izuvers   žarg., iron.

1. Nežēlīgs cilvēks.

Avoti: SLG

izūvināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ūvināt.

Avoti: LLVV

izvabīt   apv., niev.

1. Likt atstāt telpu, teritoriju; izraidīt.

Avoti: KiV

izvadapgabals   inf.

1. Datora pamatatmiņas apgabals, kas tiek rezervēts izvaddatu glabāšanai.

Avoti: D3

izvadāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vadājot panākt, ka nokļūst (kādas teritorijas daudzās vai visās vietās).

2. Vedot (ar transportlīdzekli), nogādāt (uz daudzām vai visām vietām, piemēram, preces); vest un novietot (daudzās vai visās vietās).

3. parasti 3. pers. Izaudzināt līdz noteiktai attīstības pakāpei (mazuļus) - par putniem; arī izvest.

4. apv. Precoties (par sievieti) aizvest.

Avoti: LLVV, EH

izvadāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz vadāt.

Avoti: LLVV

izvadbuferis   inf.

1. Buferis, kas paredzēts īslaicīgai izvaddatu glabāšanai līdz to pārsūtīšanai uz izvadierīci.

Avoti: ZTV

izvadcaurule   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; tehn.

1. Caurule (kā) izvadīšanai (no kādas sistēmas).

Avoti: LLVV

izvadceļš   -a, v.

1. Ceļš (kā) izvadīšanai.

izvaddati   inf.

1. Dati, kas kādas programmas darbības rezultātā tiek pārsūtīti no datora uz izvadierīci.

Avoti: ZTV

izvaddatne   inf.

1. Datne, kas satur darbu izpildes rezultātus.

Avoti: ZTV

izvade   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> izvadīt.

2. inf. Datorā izveidotās informācijas izspīdināšana displeja ekrānā, izdrukāšana, ierakstīšana diskā (lentē) vai nosūtīšana citam datoram ar sakaru līdzekļu starpniecību.

3. mil. Dienesta izpildes gatavības pārbaude (sardzei), pāreja garnizona reglamentā noteiktu amatpersonu pakļautībā ar tiesībām nomainīt iepriekšējās sardzes.

Avoti: LLVV, ZTV

izvadēties   apv.

1. Zaudēt savas vēlamās īpašības (par dzērienu).

Avoti: EH

izvadi   apv.

1. Mirušā izvadīšana no mājām uz kapiem.

Avoti: LE

izvadības   apv.

1. Mirušā izvadīšana no mājām uz kapiem; izvadi.

Avoti: LE

izvadierīce   -es, dsk. ģen. -ču, s.; tehn.

1. Ierīce (kā) izvadīšanai (no kādas sistēmas).

2. inf. Ierīce datu pārveidošanai no veida, kādā tie glabājas datora atmiņā, veidā, kādu var lietot ārpus datu apstrādes sistēmas.

Avoti: LLVV, ZTV

izvadināt   apv.

1. Ļaut novadēties.

Avoti: EH

izvadīšana   s.

1. Darbība, process - izvadīt.

2. Bēru ceremonija - atvadīšanas no mirušā.

Avoti: LV87

izvadīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pavadot būt klāt, arī palīdzēt sagatavoties (kādam, kas dodas uz kurieni).

Izvadīt ganu— palīdzēt ganam izdzīt lopus ganos.

// sar. Izraidīt, izdzīt.

2. Piedaloties apbedīšanas ceremonijā, pavadīt (mirušo no kurienes, kur u. tml.); arī apbedīt.

3. Vadot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml. transportlīdzekli).

4. Izdalīt (no organisma, tā daļām) - par orgāniem.

5. Sūtot (mācīties), apgādāt ar visu nepieciešamo.

6. novec. Vadīt (piemēram, saimniecību, uzņēmumu).

7. novec. Izprecināt.

Avoti: LLVV

izvadīt   apv.

1. Izņemt, izpirkt, atbrīvot.

Avoti: EH

izvadītāji

1. Bērinieki, pavadītāji.

Avoti: Sin

izvadītājs   -a, v.

1. Darītājs --> izvadīt.

2. Apbedīšanas ceremonijas vadītājs.

Avoti: LLVV

izvadkanāls   -a, v.

1. anat. Kanāls (parasti kādas vielas) izvadīšanai (no organisma, orgāna u. tml.).

2. tehn. Kanāls (kā) izvadīšanai (no kādas sistēmas).

Avoti: LLVV

izvadlente   poligr., novec.

1. Lente ātrspiedēs papīra tālākai vadīšanai.

Avoti: GV

izvadmezgls   inf.

1. Ierīce datu pārveidošanai no formas, kādā tie glabājas datora atmiņā, formā, kādu var lietot ārpus datu apstrādes sistēmas.

Avoti: D3

izvadņai   apv.

1. Izvadu.

Avoti: EH

izvadorgāns   -a, v.; biol.

1. Orgāns, kas (ko) izvada (no kurienes, kur u. tml.).

Izvadorgānu sistēma— orgānu sistēma, kas nodrošina lieko vielu izvadīšanu no organisma; tajā ietilpst urīnorgānu sistēma, āda, plaušas un gremošanas orgānu sistēma.

Avoti: LLVV

izvadot   apv.

1. Izņemt, izpirkt, atbrīvot.

Avoti: ME, VeAT

izvadprocesi   biol.

1. Lieko vielu izvadīšana no organisma.

Avoti: CaF

izvadrinda   inf.

1. To izvaddatņu saraksts, kuras jāizvada no datu apstrādes sistēmas.

Avoti: D3

izvads   -a, v.

1. Izvadkanāls (1).

2. tehn. Ierīce, ietaise (kā) izvadīšanai (no kādas sistēmas).

Avoti: LLVV

izvadu   apv.

1. Lēnām, omulīgi, ērti.

Avoti: KV

izvagāt   apv.

1. Izvagot.

Avoti: KiV

izvāgāt   apv.

1. Izvagot.

Avoti: EH

izvagot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Vagot un pabeigt vagot (stādījumus).

2. Izveidot, radīt (piemēram, zemē, ceļā padziļinājumus, grambas u. tml.).

// parasti divd. formā: izvagots; pārn. Tāds, kur ir kalni, ielejas, gravas (par apvidu).

3. parasti 3. pers. Sagrumbot, izrievot (parasti seju, tās daļas).

Avoti: LLVV

izvaibīt   apv.

1. Saviebt.

Avoti: Sin

izvaibīties   apv.

1. Kādu laiku vaibstīties, šķobīties.

Avoti: EH

izvaibstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vaibstoties pārveidot (seju), izveidot (tajā grimases).

Avoti: LLVV

izvaibstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; reti.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izvaibstīt.

2. Ilgāku laiku, daudz vaibstīties.

Avoti: LLVV

izvaicājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izvaicāt.

Avoti: LLVV

izvaicāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Izjautāt.

Avoti: LLVV

izvaicāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Izjautāties.

// trans.

Avoti: LLVV

izvaice   apv.

1. Iztaujāšana.

Avoti: EH

izvaidēt   -vaidu, -vaidi, -vaid, pag. -vaidēju; trans.

1. Vaidot radīt (skaņas); vaidot izpaust.

2. apv. Izslimot.

Avoti: LLVV, EH

izvaidēties   -vaidos, -vaidies, -vaidas, pag. -vaidējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz vaidēt.

2. Ilgāku laiku, daudz žēloties, gausties.

3. apv. Izslimot.

Avoti: LLVV, EH

izvaidīties   apv.

1. Izvairīties.

Avoti: EH

izvaikstīt

1. Saviebt.

Avoti: Sin

izvaijāt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz vajāt, izdzenāt.

Avoti: ME

izvaikāt   apv.

1. Izklīdināt, aizdzīt katru uz savu pusi.

2. Izdzīt, dzīt ārā, patriekt.

Avoti: ME

izvaikot   apv.

1. Izdzīt, dzīt ārā, patriekt.

Avoti: EH

izvaikstīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz vaikstīties.

2. Pietiekoši šķobīt seju, vaibstīties.

Avoti: ME, EH

izvaikstīties   apv.

1. Sagatavoties, sataisīties.

Avoti: EH

izvaimanāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vaimanājot radīt (skaņas); vaimanājot izpaust.

Avoti: LLVV

izvaimanāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz vaimanāt.

Avoti: LLVV

izvaināt   apv.

1. Izvainot.

Avoti: ME

izvainot   apv.

1. Izniecēt, nosmādēt.

2. Turēt par vainīgu; pelt; apvainot nepatiesi.

Avoti: LE, NeV

izvainots   apv.

1. Nopelts, nosmādēts, nepatiesi apvainots.

Avoti: NeV

izvairāties   apv.

1. Izvairīties.

Avoti: EH

izvairība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izvairīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izvairīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas nevēlēšanās, nepatika ko darīt, izpildīt; tāds, kurā kas netiek tieši izpausts, tiek noklusēts.

Avoti: LLVV

izvairīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> izvairīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

izvairīšanās

1. psih. Indivīda tendence izvairīties no viņam nepieņemamām sekām vai darbības.

2. jur. Ar likumu vai citu normatīvu aktu uzlikta pienākuma nepildīšana vai nepienācīga pildīšana.

Izvairīšanās no nodokļu vai nodevu maksāšanas— deklarācijas, pārskata vai nodokļa aprēķina neiesniegšana, apzināta nepatiesas informācijas sniegšana nodokļu deklarācijā, nodokļa atvieglojuma vai atlaides nelikumīga piemērošana vai jebkura cita apzināta rīcība, kuras rezultātā nav nodrošināta normatīvajiem aktiem atbilstoša nodokļu vai nodevu aprēķināšana un samaksa.

Avoti: Psh, JtV

izvairīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; novec.

1. Izsargāt, pasargāt (no saskares, sadursmes).

2. Izsargāt, pasargāt (no kā nevēlama).

Avoti: LLVV

izvairīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Vairoties panākt, ka netiek skarts, nesaskaras.

2. Panākt, ka nerealizējas, nenotiek (kas nevēlams).

3. Vairoties panākt, ka (kas) nav jāveic, jādara.

Avoti: LLVV

izvairoties   apv.

1. Izgribēties.

Avoti: EH

izvaisloties   apv.

1. Deģenerēties, izdzimt.

Avoti: ME

izvaišķīt   apv.

1. Padzīt, izskaust.

Avoti: ME

izvajāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vajājot izklīdināt (cilvēkus).

Avoti: LLVV

izvājēt

1. Novājēt.

Avoti: Sin

izvājēties   apv.

1. Kļūt vājam, kalsnam.

Avoti: EH

izvājot   apv.

1. Novājēt.

Avoti: EH

izvaksavāt   apv.

1. Noklāt ar ziedi un nospodrināt (apavus).

Avoti: KiV

izvākt   -vācu, -vāc, -vāc, pag. -vācu; trans.

1. Pārvietojot izdabūt (no telpas, platības u. tml. ko lieku, nevajadzīgu).

// reti. Velkot izdabūt (no kurienes, kur u. tml.).

// sar. Izdabūt (no kurienes, kur u. tml. cilvēku).

Avoti: LLVV

izvaktēt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz uzmanīt, uzraudzīt.

Avoti: ĒiV

izvaktēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz uzmanīt, uzraudzīt.

Avoti: ĒiV

izvākties   -vācos, -vācies, -vācas, pag. -vācos; refl.; sar.

1. Doties prom, aiziet (no kurienes, kur u. tml., parasti ar visām mantām); izkravāties (2).

Avoti: LLVV

izvāķēt   apv.

1. Vāķēt kādu (parasti ilgāku) laiku.

Avoti: ViV

izvāķēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz vāķēt.

Avoti: ViV

izvāķināt   apv.

1. It kā rotaļādamies izaudzēt.

Avoti: EH

izvalbīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Valbot izgrozīt, sagriezt (acis).

Avoti: LLVV

izvalbīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; reti.

1. Refl. --> izvalbīt.

Avoti: LLVV

izvalcēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Valcējot pilnīgi apstrādāt.

2. apv. Izdejot (valsi).

3. apv. Izdzīt, dzīt ārā.

Avoti: LLVV, ViV, ME

izvalcīt   apv.

1. Pa gabaliem, pa vienam vilkt ārā, izvilkt.

Avoti: ME

izvaldieši

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Izvalda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

izvaldīt   apv.

1. Savaldīt.

2. Kādu ilgāku laiku valdīt.

Avoti: KiV, ME

izvaldīties   apv.

1. Ilgāku laiku, pietiekami valdīt.

Avoti: ME

izvalēt   apv.

1. Uzmest.

2. niev. Uzlikt.

Avoti: KiV

izvālēt   sar.

1. Izsist, izdauzīt.

Avoti: Sin

izvalka   apv.

1. Netikumiska sieviete.

2. Kaut kas nolietots, nonēsāts.

Avoti: KV

izvalkas   -u, s.; tikai dsk.; reti.

1. Izvalkātas, novalkātas drēbes.

Avoti: LLVV

izvalkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Valkājot nolietot (drēbes, apavus); novalkāt.

2. apv. Izvilkt.

3. apv. Izraustīt.

4. apv. Izlietot.

5. apv. Kādu noteiktu laiku nepārtraukti valkāt.

Avoti: LLVV, EH

izvalkāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izvalkāt; tikt izvalkātam.

2. trans. Ilgāku laiku, daudz valkāt.

Avoti: LLVV

izvalks   apv.

1. Aptuveni 5 m garš āliņģis, ko lieto tīklu laišanai ziemas zvejai.

Avoti: TlV

izvalstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz valstīt.

Avoti: LLVV

izvalstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz valstīties.

Avoti: LLVV

Izvalta   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Krāslavas novadā 12 km no Krāslavas, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1625. g., pagasta centrs.

2. Izvaltas pagasts - pagasts Krāslavas novada rietumu daļā, robežojas ar Kombuļu un Ūdrīšu pagastu, kā arī ar Daugavpils un Aglonas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Uschwalden, krieviski - Užvaldskaja.

Izvaltas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Krāslavas un Biķernieku pagasta teritorijas, savukārt liela daļa pirmskara Izvaltas pagasta pievienota tagadējam Šķeltovas pagastam, mazāka Naujenes pagastam.

3. Dzelzceļa stacija Krāslavas novada Izvaltas pagastā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Rīga-Krustpils-Indra, 247 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas, atklāta 1869. g. ar nosaukumu "Malinowka", no 1920. g. saucās Malinova, no 1921. g. - Uzvaldi, tagadējais nosaukums kopš 1925. g.

Avoti: LPag, LC, LE1

izvaltēt   apv.

1. Izvarot.

Avoti: EH

izvaltieši

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Izvalta" iedzīvotāji.

Avoti: V1

izvaļ   apv.

1. Bez steigas.

Avoti: EH

izvaļa   apv.

1. Brīvs laiks, patapa.

2. Kūtra strādāšana.

Avoti: LE

izvaļāks   apv.

1. Brīvāks, nenodarbināts.

Avoti: EH

izvaļām   apv.

1. Omulīgi, viegli, nepiespiežoties; izvaļītēm.

Avoti: KV

izvāļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vāļājoties pieplacināt, saplacināt.

Avoti: LLVV

izvaļāties   apv.

1. Izvārtīties.

Avoti: ME

izvāļāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz vāļāties.

Avoti: LLVV

izvaļģīt   apv.

1. Sitot ar virvi, izdzīt ārā.

Avoti: ME, VeAT

izvaļi   apv.

1. Izvaļām.

Avoti: EH

izvaļīgs   apv.

1. Brīvs, nepiespiests.

Avoti: KV

izvaļināties   apv.

1. Izvaļāties.

Avoti: EH

izvaļīns   apv.

1. Tāds, kam ir daudz brīva laika.

Avoti: EH

izvaļīt   apv.

1. Izmest.

Avoti: MiV

izvaļītēm   apv.

1. Omulīgi, viegli, nepiespiežoties; bez steigas; pamazām.

Avoti: KV, MiV

izvaļot   apv.

1. Ļaut dzīvot laiski un pēc patikas.

Avoti: ME, VeAT

izvāļot   apv.

1. Vāļājoties noliekt, pieplacināt; vāļājoties sabojāt (piemēram, sējumus); izvāļāt.

Avoti: ĒiV

izvāļoties   apv.

1. Izvārtīties.

Avoti: ME

izvamplāties   apv.

1. Pietiekoši izpļāpāties.

Avoti: EH

izvamzīt   apv.

1. Ātri un daudz izēst.

Avoti: EH

izvanckāt   apv., vulg.

1. Izlamāt.

2. Izraidīt; izdzīt.

3. Kārīgi izēst.

4. Izvandīt.

Avoti: KiV, EH

izvanckot   apv.

1. Izlamāt.

Avoti: EH

izvančāt   apv.

1. Izvilkt, izraut, izcelt.

Avoti: EH

izvanderēt   apv.

1. Izklaiņot, izstaigāt.

Avoti: ViV

izvanderēties   apv.

1. Izstaigāties, izklaiņoties.

Avoti: ĒiV

izvandīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Vandoties, jaucoties pilnīgi pārmeklēt.

2. Ļoti izjaukt, izsvaidīt, arī izrakņāt (zemi).

3. reti. Vandoties, jaucoties izdabūt (no kurienes, kur u. tml.).

4. Izstaigāt (1), izbraukāt (1).

Avoti: LLVV

izvandīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.; parasti savienojumā ar "pa".

1. Ilgāku laiku, daudz vandīties.

2. Izstaigāties, izbraukāties.

Avoti: LLVV

izvandravāt   apv.

1. Vandoties, jaucoties pilnīgi pārmeklēt.

Avoti: KiV

izvangalēt   apv.

1. Izrullēt.

Avoti: ME

izvangāt   apv.

1. Izvandīt.

Avoti: EH

izvankšēt   apv.

1. Muļķīgi izrunāt, izpļāpāt.

Avoti: EH

izvankšēties   apv.

1. Izrieties.

2. Muļķīgi izrunāties, izpļāpāties.

Avoti: ViV, EH

izvanskāt   apv.

1. Izraidīt, izdzīt.

2. Izmētāt, izpurināt.

3. Kārīgi izēst.

4. Izvilkt, izzvejot.

5. Izdauzīt, izsist, piekaut.

6. Izpļāpāt.

Avoti: EH

izvanšķēt   apv.

1. Izvankšēt.

Avoti: EH

izvanšķēties   apv.

1. Muļķīgi izrunāties, izpļāpāties.

Avoti: EH

izvanterēt   apv.

1. Izklaiņot, izstaigāt.

Avoti: ViV

izvantēt   apv.

1. Izdzīt, iztriekt.

2. Izsviest, izmest; izmētāt, izsvaidīt.

Avoti: ĒiV, ViV

izvantēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz sviest, mest, mētāt, svaidīt.

Avoti: ViV

izvaņģīt   apv.

1. Izrakņāt, izvandīt.

2. Izēst.

Avoti: ME

izvaņķēt   apv.

1. Satraukt, uzglūnēt, izspiegot.

Avoti: ME

izvaņķīt   apv.

1. Izdzīt, padzīt.

Avoti: MiV, ME

izvāpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārklāt ar vāpi.

Avoti: LLVV

izvāras   apv.

1. Izvāres.

Avoti: EH

izvaražāt   apv.

1. Izšūt.

Avoti: ME

izvaražāt   apv.

1. Uzzīlēt.

Avoti: EH

izvaražot   apv.

1. Izšūt.

Avoti: ME

izvārde   apv.

1. Uzvārds.

Avoti: KiV

izvārdoties   apv.

1. Izstrīdēties, izbārties; izrunāties.

Avoti: ViV

izvārds   apv.

1. Uzvārds.

Avoti: KiV

izvārdzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgāku laiku, ļoti vārdzināt.

Avoti: LLVV

izvārdzis

1. Novārdzis.

Avoti: Sin

izvāres   apv.

1. Tas, kas izvārīts, kas vārot palicis pāri.

Avoti: KV

izvārgāt   apv.

1. Izvārgt.

Avoti: KiV

izvārgot   apv.

1. Pārciest nelaimi, izciest ciešanas līdz galam.

Avoti: ME, VeAT

izvārgt   -vārgstu, -vārgsti, -vārgst, pag. -vārgu; intrans.

1. Ilgāku laiku nedabūt pietiekami atpūsties.

Avoti: LLVV

izvārgties   -vārgstos, -vārgsties, -vārgstas, pag. -vārgos; refl.

1. Ilgāku laiku, ļoti vārgt.

Avoti: LLVV

izvārguļot   apv.

1. Kļūt vārgam, vārgulīgam, slimīgam.

Avoti: ME

izvārīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vārot izgatavot (parasti ēdienu).

2. Vārīt un pabeigt vārīt (veļu).

3. apv. Izrunāties, izpļāpāties.

Avoti: LLVV, EH

izvārīt   apv.

1. Ātri iziet, izbraukt u. tml.

2. Izdzīt, iztriekt.

3. Bezkaunīgi izrunāties.

4. Iziet, izskriet.

Avoti: ĒiV, EH

izvārīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Refl. --> izvārīt 1(1); tikt izvārītam.

2. Vāroties pilnīgi iztvaikot.

3. Refl. --> izvārīt 1(2).

Avoti: LLVV

izvārīties   apv.

1. Ātri iziet, izbraukt u. tml.

Avoti: ĒiV

izvarkšķēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: EH

izvarkšķēties   apv.

1. Izpļāpāties.

Avoti: EH

izvarkšēt   apv.

1. Izpļāpāt.

Avoti: EH

izvarkšēties   apv., niev.

1. Izpļāpāties, iztrokšņoties.

Avoti: ViV

izvarošana

1. Seksuāls noziegums, kas iestājas tad, ja kāda persona ar varu vai draudiem pielietot varu piespiež citu personu uz dzimumattiecībām vai līdzīgām darbībām.

Avoti: LEV

izvarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ar varu iesaistīt dzimumaktā.

Avoti: LLVV

izvārstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Vairākkārt vārstīt cauri (kam), caur (ko).

2. Ilgāku laiku, daudz vārstīt (piemēram, durvis).

Avoti: LLVV

izvārškāt   apv.

1. Izveidot nošuvi, parasti ar rupjāku diegu, arī ar citas krāsas diegu.

Avoti: KiV

izvārtināt   apv.

1. Likt izvārīties; panākt, ka izvārās.

Avoti: ViV

izvārtīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vārtoties pieplacināt, saplacināt.

2. Vārtīt un pabeigt vārtīt.

3. Uzmanīgi izkopt.

Avoti: LLVV, EH

izvārtīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz vārtīties.

Avoti: LLVV

izvarzāties   apv.

1. Izpūlēties.

Avoti: EH

izvaržāt   apv.

1. Atšķetināt.

Avoti: EH

izvasāt   apv.

1. Izdzīt atvases.

Avoti: EH

izvasīties   apv.

1. Izvairīties, izrauties, izmukt, tikt cauri ar veselu ādu.

Avoti: ME, VeAT

izvataļāties   apv.

1. Pēc sirds patikas (pietiekoši) slinkot.

Avoti: EH

izvaukšķēt   apv.

1. Labi izrūgt (par mīklu).

Avoti: EH

izvāverot   žarg.

1. Izvarot.

2. Salauzt, saplēst.

Avoti: SLG

izvaza   apv.

1. Nonēsāts apavs.

Avoti: EH

izvazāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Nevīžīgi izmētāt, novietot, kur pagadās.

2. Bezmērķīgi izvadāt.

3. apv. Izmantot, apkaunot (sievieti).

Avoti: LLVV, KiV

izvazāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. vienk. Izklaiņoties.

2. apv. Iziet (ārpus mājas).

Avoti: LLVV, EH

izvazināt   apv., niev.

1. Mudinot, rosinot panākt, ka klaiņo līdzi (kādam), izstaigā (vairākas, daudzas vietas); izvadīt līdzi.

Avoti: ViV

izvāzt   apv.

1. Uzvāzt virsū.

Avoti: KiV

izvažas   apv.

1. Rati.

2. Nolietotas lietas (īpaši par apaviem un apģērbu).

Avoti: ME, EH

izvaži   apv.

1. Rati.

Avoti: ME

izvecēt   apv.

1. Kļūt ļoti vecs.

Avoti: LE

izvecēties   apv.

1. Vienam otru dūšīgi izpērt.

Avoti: EH

izvēcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz vēcināt.

Avoti: LLVV

izvēcināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz vēcināties.

Avoti: LLVV

izvēderot   apv.

1. Padarīt vēderainu.

Avoti: ME

izvedība   apv.

1. Veiklība.

2. Uzvedība.

Avoti: LE, KiV

izvedīgs   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Izveicīgs.

2. apv. Tāds, kam ir laba uzvedība.

Avoti: LLVV, KiV

izvedināt   apv.

1. Izvest (7).

Avoti: ME

izvēdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vēdināt un pabeigt vēdināt (telpu).

2. Vēdinot panākt, ka (piemēram, dūmi, smaka) izplūst, izzūd (no telpas).

Avoti: LLVV

izvedināties   apv.

1. Vairākkārt mudināt, aicināt (doties kur, kam līdzi).

Avoti: ViV

izvēdināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izvēdināt (1); tikt izvēdinātam.

2. parasti 3. pers. Refl. --> izvēdināt (2); tikt izvēdinātam.

3. sar. Atpūsties, uzturoties svaigā gaisā; atsvaidzināties.

Avoti: LLVV

izvedmuita   -as, s.; parasti vsk.

1. Muita, kas jāmaksā par precēm, arī priekšmetiem, ko izved uz ārzemēm.

Avoti: LLVV

izvedosta

1. Osta, kas kalpo gk. preču eksportam.

Avoti: LEV

izvedprēmijas   novec.

1. Sevišķa atlīdzība par ražojumiem, kas izvesti uz ārzemēm.

Avoti: KV

izvedumkārtula   inf.

1. Viens no veidotājgramatikas priekšrakstu kopas elementiem, kas ļauj konstruēt (izvest) nākamo teikumu no iepriekšējā.

Avoti: D3

izvedumķēde   inf.

1. Ekspertsistēmās - to izvedumkārtulu un faktu virkne, ko izmanto izvedumu apakšsistēma, lai iegūtu kādu secinājumu (jaunu faktu).

Avoti: D3

izvedummašīna   inf.

1. Problēmneatkarīga ekspertsistēmas daļa (aparatūra un programmas), kas operē ar zināšanu bāzē uzkrātajiem faktiem un formē izvedumus.

Avoti: D3

izvedums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izvest (3).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izvest (4).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> izvest (7).

4. loģ., mat. Pārveidojumu virkne, ar kuru no dotajiem izteikumiem (premisām) pāriet uz galaslēdzienu (secinājumu) saskaņā ar loģikas likumiem un pieņemto darbību izpildes kārtību.

Avoti: LLVV

izvēdzināt   apv.

1. Izvēcināt.

Avoti: ME

izveicēt   apv.; hip.

1. Izsautēt.

Avoti: ME

izveicība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izveicīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izveicīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas ir veikls; tāds (cilvēks), kas ātri, veicīgi strādā.

Avoti: LLVV

izveicīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izveicīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; izveicība.

Avoti: LLVV

izveicināt   apv.

1. Gandrīz ļaut izdoties.

2. Būt izveicīgam, ātram.

3. Aplaimot.

Avoti: ME, VeAT, EH

izveicnieks   apv.

1. Izveicīgs cilvēks.

Avoti: EH

izveidāt   apv.

1. Izveidot.

2. Nodibināt.

3. Izķidāt, iztīrīt.

Avoti: KiV, EH

izveide   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> izveidot (1).

2. Darbība, process, arī rezultāts --> izveidot (2); arī izveidojums (2).

3. Darbība, process, arī rezultāts --> izveidot (3); arī izveidojums (3).

4. Darbība, process, arī rezultāts --> izveidot (4).

5. Darbība, process, arī rezultāts --> izveidot (5).

6. Darbība, process, arī rezultāts --> izveidot (6).

Avoti: LLVV

izveidojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izveidot (1).

2. Paveikta darbība --> izveidot (2); pārējā forma (piemēram, priekšmetam).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> izveidot (3).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> izveidot (4).

5. Paveikta darbība, rezultāts --> izveidot (5).

6. Paveikta darbība, rezultāts --> izveidot (6).

Avoti: LLVV

izveidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ar mērķtiecīgu darbību panākt, ka (piemēram, priekšmets) iegūst vēlamo veidu, formu, atbilst noteiktām prasībām.

2. Ar mērķtiecīgu darbību panākt, ka rodas (veids, forma, piemēram, priekšmetam).

3. Ar mērķtiecīgu darbību panākt, ka rodas (piemēram, kāds teksts, projekts, metode).

4. Organizējot, nodibinot panākt, ka rodas (piemēram, kolektīvs, sabiedrisks institūts); būt par cēloni tam, ka rodas (kas) sabiedrībā.

5. Panākt, būt par cēloni, ka (kāds) kļūst (par ko).

6. Panākt, ka rodas (jaunas šķirnes, sugas).

Avoti: LLVV

izveidotājs

1. Dibinātājs, pamatlicējs.

Avoti: Sin

izveidoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos, refl.

1. parasti 3. pers. Rasties kāda procesa, norises, apstākļu rezultātā (par parādībām dabā).

2. parasti 3. pers. Refl. --> izveidot (2); tikt izveidotam.

3. parasti 3. pers. Refl. --> izveidot (3); tikt izveidotam.

4. parasti 3. pers. Tiekot organizētam, nodibinātam, rasties, arī sasniegt noteiktu attīstības pakāpi (piemēram, par kolektīvu, sabiedrisku institūtu).

5. Sasniegt noteiktu pakāpi garīgajā vai fiziskajā attīstībā; intelektuāli attīstīties.

6. parasti 3. pers. Refl. --> izveidot (6) - par šķirni, sugu, noteiktām prasībām atbilstošu dzīvnieku kopumu; tikt izveidotam.

Avoti: LLVV

izveidots   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> izveidot.

2. Tāds, kam bioloģiskās attīstības procesā pilnīgi radies tipiskais veids, forma (piemēram, par organismu, tā daļām).

Avoti: LLVV

izveids   -a, v.

1. Izveidojums (2).

2. Forma (mākslas darbam).

Avoti: LLVV

izveiksme   -es, s.; parasti vsk.; novec.

1. Izveicība, veiklība.

Avoti: LLVV

izveikt   apv.

1. Izdarīt, pabeigt.

Avoti: ME

izveikties   parasti 3. pers., -veicas, pag. -veicās; refl.; novec.

1. Paveikties, izdoties.

Avoti: LLVV

izveitēt   apv.

1. Izsautēt.

Avoti: ME

izveitēties   apv.

1. Izkarsēties (parasti pirtī).

Avoti: MiV

izvējināt   apv.

1. Izvēdināt.

Avoti: ME

izvejot   apv.

1. Ar slotu pavirši izslaucīt.

Avoti: EH

izvējot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Gaisa plūsmā izvēdināt, arī izdzisināt (telpu).

// intrans. Gaisa plūsmā izvēdināties, arī izdzist (par telpu).

// intrans. Gaisa plūsmā izvēdināties (parasti par drēbēm).

2. Gaisa plūsmā izvēdināt (no telpas, piemēram, dūmus, smaku).

Avoti: LLVV

izvējoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izvējot (1); tikt izvējotam.

2. parasti 3. pers. Refl. --> izvējot (2); tikt izvējotam.

3. Svaigā gaisā, gaisa plūsmā atvēsināties.

Avoti: LLVV

izvēkšēties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz kliegt, brēkt, bļaustīties; izkliegties, izraudāties.

2. Ilgāku laiku, daudz blēt, maurot, ņaudēt u. tml.

Avoti: ĒiV, ViV

izvēkšināt   apv.

1. Izraudināt.

Avoti: EH

izvēkštiess   apv.

1. Izraudāties.

Avoti: EH

izveķēt   apv.

1. Ar lielu apetīti izēst (ko biezu).

Avoti: ViV

izveķēties   apv.

1. Ar lielu apetīti izēsties (ko biezu).

Avoti: ViV

izvelbt   -velbju, -velb, -velbj, pag. -velbu; trans.; parasti divd. formā: izvelbts; pareti.

1. Izvirzīt, izspiest (uz āru acis).

Avoti: LLVV

izvelbties   parasti 3. pers., -velbjas, pag. -velbās; pareti.

1. Refl. --> izvelbt.

Avoti: LLVV

izveldēt   apv.

1. Izsprukt, atsvabināties (piemēram, no kāda darba).

Avoti: EH

izveldēties   apv.

1. Izveldēt.

2. Izdoties.

Avoti: EH

izveldrēt   apv.

1. Sakrist veldrē (par labību).

Avoti: ME

izveldrēties   apv.

1. Daudzkārtīgi sakrist veldrē.

Avoti: ME

izveldzēt   apv.

1. Dzēst un pabeigt dzēst (kaļķus).

Avoti: ViV

izveldzēties   apv.

1. Apstrādes (mitrināšanas) procesā pārvērsties (dzēstajos kaļķos) - par nedzēstajiem kaļķiem.

Avoti: ViV

izvēle   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process, arī rezultāts --> izvēlēties (1).

2. Darbība, arī rezultāts --> izvēlēties (2).

Izvēles likumi— nosacījumi kvantu fizikā, kas ļauj vai aizliedz kāda konkrēta mikroprocesa norisi - kvantu pārejas notikšanu, starojuma kvanta emisiju vai absorbciju u. tml.

Avoti: LLVV

izvelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Velējot izmazgāt (veļu).

2. Velējot padarīt (audumu) pilnīgi mīkstu un gludu.

Avoti: LLVV

izvēlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Balsojot nodot (personai) pilnvaras (veikt valsts vai sabiedrisku amatu); ievēlēt.

Avoti: LLVV

izvēlēt   -vēlu, -vēli, -vēl, pag. -vēlēju; trans.

1. parasti divd. formā: izvēlēts. Ar kādu pamatojumu iegūt lietošanai, izmantošanai no kāda daudzuma, kopuma (ko piemērotu, atbilstošu); izvēlēties (1).

2. parasti divd. formā: izvēlēts. Ar kādu pamatojumu atrast no kāda kopuma, daudzuma (noteiktam nolūkam, uzdevumam piemērotu, atbilstošu cilvēku); izvēlēties (2).

3. novec. Novēlēt.

Avoti: LLVV

izvelēties   apv.

1. Velēt un pabeigt velēt.

2. Ilgāku laiku, daudz velēt.

3. Izmazgājot kļūt baltam, tīram.

Avoti: ĒiV, EH

izvēlēties   -vēlos, -vēlies, -vēlas, pag. -vēlējos; refl.; trans.

1. Ar kādu pamatojumu iegūt lietošanai, izmantošanai no kāda daudzuma, kopuma (ko piemērotu, atbilstošu).

2. Ar kādu pamatojumu atrast noteiktam nolūkam, uzdevumam (piemērotu, atbilstošu cilvēku).

Avoti: LLVV

izvēlēties   apv.

1. Vēlēties, ilgāku laiku lolot vēlēšanos.

Avoti: ME, VeAT

izvelgt   apv.

1. Izmazgāt.

Avoti: ME

izvēlība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> izvēlīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

izvēlīgi   apst.

1. Izvēlīgs.

Avoti: LV87

izvēlīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas, izvēloties (piemēram, priekšmetus), izvirza īpašas prasības; tāds, kas ātri nevar izvēlēties (1).

2. Tāds, kas, izvēloties (piemērotu, atbilstošu cilvēku), izvirza īpašas prasības.

Avoti: LLVV

izvēlīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Izvēlība.

Avoti: LLVV

izvelkams   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. nozīmē

1. Divd. --> izvilkt.

2. Tāds, kas izvelkot paplašināms, atverams, šīs īpašības konkrēta izpausme.

izvelmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Velmējot izveidot.

Avoti: LLVV

izvēlne   inf.

1. Dažādu režīmu, programmu, instrukciju vai atbilžu saraksts, kas interaktīvās sistēmās tiek attēlots displeja ekrānā un piedāvāts lietotāja izvēlei.

Izvēlnes elements— atsevišķa komanda vai izvēle, kas parādās izvēlnē.

Izvēļņu josla— taisnstūrveida josla, kura parasti atrodas displeja ekrāna vai loga augšējā daļa un kurā norādīti pieejamo izvēļņu vārdi.

Nolaižamā izvēlne— izvēlne, kuras vārds ir izvēļņu joslā un kura parādās displeja ekrānā, ja lietotājs to izvēlējies, izmantojot peli vai tastatūru.

Uznirstošā izvēlne— izvēlne, kas parādās displeja ekrānā, ja lietotājs ar rādītājierīces starpniecību izvēlas kādu objektu, piem., tekstu, ritjoslu vai dialoglodziņu; kad lietotājs izvēlas noteiktu izvēlnes elementu, tad šī izvēlne no displeja ekrāna pazūd.

Vadības izvēlne— izvēlne, ko var atrast praktiski visos logos un dialoglodziņos un kas satur opcijas aktīvo logu pārvaldīšanai.

Avoti: ZTV

izvēlnieks   ek.; novec.

1. Vēlētājs.

Avoti: Ztv1

izvelt   -veļu, -vel, -veļ, pag. -vēlu; trans.

1. Veļot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn.; sar. Ar grūtībām, negribīgi, lēnām izrunāt.

2. Veļot izveidot (piemēram, priekšmetu, tā formu).

3. Speciāli apstrādājot, padarīt (audumu) viscaur blīvāku, mīkstāku.

Avoti: LLVV

izvelties   -veļos, -velies, -veļas, pag. -vēlos; refl.

1. Refl. --> izvelt (1).

// pārn. Šķietamā kustībā izvirzīties (par debess spīdekļiem).

// pārn.; sar. Ar grūtībām, negribīgi tikt izrunātam.

2. Mutuļiem izplūst, izvirzīties (parasti par tvaiku, gaisu, sniegu).

// sar. Ar kustību, kas atgādina velšanos, izvirzīties.

3. parasti divd. formā: izvēlies. Būt izvirzītam no parastā stāvokļa (piemēram, uz ārpusi).

4. trans. Ilgāku laiku, daudz velt.

Avoti: LLVV

izveltnēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veltnējot izveidot.

Avoti: LLVV

izvelvējums   -a, v.; pareti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izvelvēt.

Avoti: LLVV

izvelvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kam) rodas velves forma.

Avoti: LLVV

izvempties   apv.

1. Neveikli, smagnēji izlīst, izrāpties.

Avoti: ME

izvemsties   apv.

1. Neveikli, smagnēji izlīst, izrāpties.

2. hip. Pietiekoši izpļāpāties.

Avoti: ME

izvemt   -vemju, -vem, -vemj, pag. -vēmu; trans.

1. Vemjot izvirzīt no kuņģa (ko).

Avoti: LLVV

izvemties   -vemjos, -vemies, -vemjas, pag. -vēmos; refl.

1. Vemjot iztukšot kuņģi.

Avoti: LLVV

izvendīgs   apv.

1. Izveicīgs.

Avoti: EH

izvennēt   apv.

1. Izgāzt (krūtis).

Avoti: ME

izvensties   apv.

1. Neveikli, lempīgi izrāpties, izlīst.

Avoti: ME

izvensties   apv.

1. Par kaut ko attīstīties, kļūt.

Avoti: ME

izveņķēties   apv.

1. Atbrīvoties, ar pūlēm tikt ārā.

Avoti: ME

izvērcināt   apv.

1. Izsist, atvairīt (sitienus).

Avoti: ME

izverdēt   apv.

1. Iztecēt, izgāzties.

Avoti: EH

izverdēt   apv.

1. Ātri un izveicīgi izmest, izdzīt.

Avoti: EH

izverdums   novec.

1. Izvirdums.

Avoti: VkG

izverdzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgāku laiku, ļoti verdzināt; arī izkalpināt.

Avoti: LLVV

izvērējis   apv.

1. Izaudzis, kļuvis vecāks.

Izvērējis mežs— vecs mežs, kas vairs neiet uz priekšu.

Avoti: ME, EH

izvergoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos, refl.

1. Ilgāku laiku, daudz vergot, smagi strādāt.

Avoti: MLVV

izvērīt   apv.

1. Izveidoties par vēri.

Avoti: EH

izverkšēties   apv.

1. Izklaigāties; izrunāties, izpļāpāties.

Avoti: ViV

izverķēt   apv.

1. Izgriezt un iztīrīt (zirga nagu pirms apkalšanas).

Avoti: ViV

izvērķēt   apv.

1. Iztīrīt (zirga nagu).

Avoti: EH

izvērot   apv.

1. Izgudrot.

Avoti: EH

izvērpt   -vērpju, -vērp, -vērpj, pag. -vērpu; trans.

1. Vērpjot izveidot (dziju, diegus).

2. Vērpjot izlietot (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

izvērpties   -vērpjos, -vērpies, -vērpjas, pag. -vērpos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz vērpt.

// trans.

2. parasti 3. pers. Tikt izvērptam (parasti neviļus, negribēti).

Avoti: LLVV

izvērse

1. Laika funkcijas (elektriska signāla, kāda fizikāla procesa) pārveidošana telpas koordinātu funkcijā (piemēram, attēlā).

Izvērses ģenerators— elektroshēmas kamerā vai kineskopā, kas ģenerē zāģveida vilni, lai virzītu signālu vai televīzijas rastru veidojošo katodstaru kūli.

Avoti: EV

izvērsējstars

1. Elektronu stars, kas, pārveidojoties kineskopā, veido attēlu uz ekrāna.

Avoti: LEV

izverst   apv.

1. Vāroties pārplūst.

Avoti: EH

izvērst   -vēršu, -vērs, -vērš, pag. -vērsu; trans.

1. Vērst plašumā, attīstīt (darbību, pasākumu u. tml.).

2. Pilnīgi apvērst (ar iekšpusi uz āru, piemēram, apģērba daļu).

3. Izvirzīt (uz āru, sānis ķermeņa daļas).

// parasti divd. formā: izvērsts. Būt izvirzītam (uz āru, sānis).

4. mil. Sadalīt platumā un dziļumā (veidojot kaujas iekārtu).

Izvērstā ierinda— ierinda, kurā karavīri, karaspēka apakšvienības un daļas novietotas frontālā līnijā reglamentā noteiktās atstarpēs.

5. mat. Pārveidot detalizētākā formā (kompaktā veidā uzrakstītu matemātisku formulu).

Avoti: LLVV

izvērst   -vēršu, -vērt, -vērš, pag. -vērtu; trans.; pareti.

1. Pārvērst, pārveidot.

Avoti: LLVV

izvērsties   -vēršos, -vērsies, -vēršas, pag. -vērsos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> izvērst 1 (1).

2. Izvietoties izklaidus; izvietojoties, novietojoties aizņemt (telpu, platību).

3. mil. Refl. --> izvērst (4).

4. sar. Parādīt savas spējas; atļauties neierobežotu rīcību, izturēšanos.

Avoti: LLVV

izvērsties   -vēršos, -vērties, -vēršas, pag. -vērtos; refl.

1. parasti 3. pers. Pārvērsties, pārveidoties (par ko) - piemēram, par darbību, pasākumu.

2. parasti 3. pers. Kļūt tādam, kam pastiprinās kādas īpašības (par parādībām dabā).

3. parasti 3. pers. Kļūt tādam, kurā norisinās, notiek kas būtisks, nozīmīgs (par laiku, laika posmu); kļūt tādam, kurā kas norisinās, notiek citādi nekā iepriekš, nekā paredzēts.

4. pareti. Izveidoties (par ko), arī pārmainīties (par cilvēku).

Avoti: LLVV

izvērsums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izvērst 1 (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izvērst 1 (3).

Avoti: LLVV

izvēršamība   inf.

1. Datora vai datoru sistēmas funkcionālo iespēju paplašināšana, pievienojot tai dažādus moduļus vai ierīces.

Avoti: D3

izvēršan   apv.

1. Tā, ka ir apvērsts, ar iekšpusi uz āru.

Avoti: KiV

izvēršana   mil.

1. Vienību izvietošana kaujas pozīcijās, pārvietošana uz operāciju teritoriju un pārvietošana operācijas atbildības teritorijas iekšienē.

Avoti: MIL

izvērt   -veru, -ver, -ver, pag. -vēru; trans.

1. Verot izvirzīt (pavedienu, auklu u. tml.) cauri (kam), caur (ko).

2. Izvilkt (ko ievērtu).

Avoti: LLVV

izvērtējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izvērtēt.

Avoti: LLVV

izvērtens   apv.

1. Izlēvens.

Avoti: EH

izvērtens   apv.

1. Nevīžīgs.

Avoti: EH

izvērtēšana

1. Darbība, process --> izvērtēt.

2. psih. Ievākto datu apstrāde.

Avoti: PsA

izvērtēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Novērtēt (kādu kopumu, parasti pa tā sastāvdaļām, detaļām).

2. Novērtēt (katru faktu, notikumu u. tml.) noteiktā kopsakarībā.

Avoti: LLVV

izvērties   parasti 3. pers., -veras, pag. -vērās.

1. Refl. --> izvērt (2); tikt izvērtam (parasts neviļus, negribēti).

2. Refl. --> izvērt (1); tikt izvērtam.

Avoti: LLVV

izvērties   apv.

1. Izskatīties (1).

Avoti: EH

izvērtiņ   apv.

1. Ar otru pusi uz augšu.

Avoti: EH

izvērtīt   apv.

1. Izvētīt.

Avoti: ViV

izverzēt   apv.

1. Nopērt.

Avoti: EH

izvērzt   apv.

1. Izslaucīt, izmēzt, izgrozīt, uzvandīt, izrakņāt.

Avoti: ME

izveselēt   apv.

1. Izārstēt.

Avoti: ViV

izveselēties   apv.

1. Atveseļoties, atspirgt.

Avoti: EH

izveselīties   apv.

1. Izveseļoties.

Avoti: EH

izveseļot   apv.

1. Dziedināt, izdziedēt.

Avoti: EH

izveseļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Pilnīgi atgūt veselību (pēc slimības).

Avoti: LLVV

izvēsināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Izdzisināt, arī izvējot (telpu).

Avoti: LLVV

izvēsināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; pareti.

1. Atvēsināties.

Avoti: LLVV

izvest   -vedu, -ved, -ved, pag. -vedu; trans.

1. Vedot (ar transportlīdzekli), izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

2. Vedot (liekot iet sev līdzi) panākt, ka iziet, iznāk (no kurienes, kur u. tml.).

3. Piegādāt (preces citam valsts rajonam, apgabalam u. tml.).

4. ekon. Piegādāt (preces vai kapitālu ārvalstij).

5. mil. Likt (karaspēkam) iziet (no kādas teritorijas).

6. novec. Izprecināt.

Izvest tautās— izprecināt.

7. Pēc noteiktiem likumiem, kārtulām izveidot jaunu (parasti matemātisku) sakarību no dotajām sakarībām.

Avoti: LLVV

izvēst   -vēstu, -vēsti, -vēst, pag. -vēsu; intrans.; reti.

1. Kļūt vēsam (parasti par telpu).

Avoti: LLVV

izvesties   -vedos, -vedies, -vedas, pag. -vedos; refl.; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz vest.

2. apv. Izdoties.

Avoti: LLVV, EH

Izvestija   vietv.

1. Krievijas dienas laikraksts, bijušās PSRS valdības laikraksts, dibināts 1917. g.

Avoti: LEV

izvešāties   apv.

1. Izmazgāt veļu.

Avoti: ĒiV

izvētīt   -vētīju, -vētī, -vētī, arī -vētu, -vēti, -vēta, pag. -vētīju; trans.

1. Vētīt un pabeigt vētīt.

Avoti: LLVV

izvētrināt   apv.

1. Izvēdināt.

Avoti: EH

izvēzināt   apv.

1. Izvēcināt.

Avoti: ME

izvēzt   apv.

1. Izgāzt (vēderu).

Avoti: ME

izvēzties   apv.

1. Izveidoties ar izliekumu.

Avoti: ME

izvēžot   apv.

1. Izķert vēžus.

Avoti: ME

izvēžoties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz vēžot.

Avoti: ĒiV

izvicēt   apv.

1. Izēst.

2. Ar vicu izslaucīt.

Avoti: ME, EH

izvicēties   apv.

1. Atdzīvoties, atžirgt, būt darbīgam rosīgam.

2. Izkauties.

3. Izpērties.

Avoti: ME, EH

izvicināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgāku laiku, daudz vicināt.

Avoti: LLVV

izvīcināt   apv.

1. Ilgāku laiku, vairākkārt strauji kustināt, vēzēt (parasti gaisā).

Avoti: ME

izvicināties   apv.

1. Iztrakoties, izplosīties.

2. Izdejoties.

Avoti: ME, EH

izvicot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ilgāku laiku sist, dauzīt (parasti ar vicu).

2. sar. Izēst (ēdienu).

Avoti: LLVV

izvicoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku, intensīvi ko darīt.

Avoti: LLVV

izvidot   apv.

1. Samierināt, būt par starpnieku, vidutāju.

Avoti: ME

izvidžināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz vidžināt.

Avoti: LLVV

izviebt   -viebju, -vieb, -viebj, pag. -viebu; trans.

1. Viebjot pārveidot (seju), izveidot (tajā grimases); izvaibstīt.

Avoti: LLVV

izviebties   apv.

1. Savu seju pārveidot, izvaibstīt, žestikulēt.

Avoti: ME

izviegloties   apv.

1. Izaušoties, izālēties.

Avoti: ViV

izviepties   apv.

1. Savu seju pārveidot, izvaibstīt, žestikulēt; maskēties.

Avoti: ME

izviesēties   apv.

1. Izciemoties.

Avoti: EH

izviesoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Ilgāku laiku viesoties; viesoties un pabeigt viesoties.

Avoti: LLVV

izvietēt   apv.

1. Nopērt.

Avoti: ME

izvietēt   apv.

1. Izsautēt.

2. Likt izvītināt.

Avoti: ME

izvietēties   apv.

1. Izsautēties.

Avoti: ME

izvietojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izvietot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izvietot (2).

3. Rezultāts --> izvietot (3).

4. tekst. Piegriezumdetaļu šablonu (lekālu) savstarpējais izkārtojums piegriežamās drānas platumā, ievērojot orientācijas, raksta salaiduma u. c. tehniskās prasības un nepieļaujot lielas starpdetaļu atlikas u. c. drānas zudumus.

Avoti: LLVV

izvietošana

1. ek. Fiziska skaidras naudas līdzekļu ieguldīšana finanšu instrumentos, teritoriālā izvešana no to izcelsmes vietām.

2. mil. Divu vai vairāku grupu, vienību, organizāciju vai iestāžu vienlaicīga izvietošana konkrēti noteiktā vietā.

Avoti: MIL

izvietot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Novietot noteiktā kārtībā, veidā (kur priekšmetus).

2. Likt (kur) novietoties, atrasties noteiktā kārtībā, panākt, ka (kur) novietojas, atrodas noteiktā kārtībā (daudzi cilvēki, dzīvnieki).

3. parasti divd. formā: izvietots. Būt novietotam, atrasties (kur) kādā secībā, attālumā (par parādībām dabā).

Avoti: LLVV

izvietoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Novietoties (kur) noteiktā secībā, attālumā (par daudziem cilvēkiem, dzīvniekiem).

2. parasti 3. pers. Būt novietotam, atrasties (kur) kādā secībā, attālumā (par parādībām dabā).

3. parasti 3. pers. Tikt uzbūvētam, uzceltam noteiktās attiecībās (pret ko, piemēram, par celtnēm, par telpām celtnē).

Avoti: LLVV

izvija   apv.

1. Aukla (grožiem, pātagai), kas ir uzvīta virsū pārējām auklām.

Avoti: KiV

izvijums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izvīt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izvīt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> izvīt (3).

Avoti: LLVV

izvīkstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; apv.

1. Izvīstīt.

Avoti: LLVV

izvikstīties   apv.

1. Sagatavoties, saposties.

Avoti: KnG

izvīkstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; apv.

1. Izvīstīties.

Avoti: LLVV

izvīkšt   apv.

1. Sarīkot, izrīkot.

2. Izvadīt.

Avoti: ME

izvīkšties   apv.

1. Izvīkstīties.

Avoti: EH

izvīkt   apv.

1. Sekmēties, izdoties.

Avoti: ME

izvilbināt   apv.

1. Izvilināt, ar viltu atņemt, nozagt.

Avoti: ME

izvilcināt   apv.

1. Izvilkt.

Avoti: EH

izvīlējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izvīlēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izvīlēt (2).

Avoti: LLVV

izvīlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Vīlējot (ar vīli), uzasināt (piemēram, zāģi).

2. Vīlējot izgatavot, izveidot (ko).

Avoti: LLVV

izvilgt

1. Izmirkt.

Avoti: Sin

izvilināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vilinot panākt, ka izvirzās (no kurienes, kur u. tml).

// pārn. Būt par cēloni tam, ka izvirzās (no kurienes, kur u. tml.) - par parādībām dabā.

// pārn. Panākt, ka atskan (skaņas, melodija no mūzikas instrumenta).

2. Ar viltu panākt, ka iedod, atdod (naudu, materiālas vērtības).

Avoti: LLVV

izvilināties   apv.

1. Izraisīties (piemēram, par smaidu, smiekliem).

Avoti: ME

izvilks   apv.

1. Āliņģis makšķerēšanai.

Avoti: EH

izvilkšana

1. Karstās kalšanas vai tilpumštancēšanas palīgoperācija, kurā palielina sagataves garumu, samazinot tā šķērsgriezuma laukumu.

2. Aukstās lokšņu štancēšanas operācija, kurā loksnesveida sagataves pārvērš dobās detaļās vai maina izvilkta pusfabrikāta diametru un/vai sieniņu biezumu.

Avoti: LPE

izvilkšņāt   apv.

1. Pārojoties apmierināt (par kuci).

Avoti: ME

izvilkt   -velku, -velc, -velk, pag. -vilku; trans.

1. Velkot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

// sar. Slepeni izņemt; arī izzagt.

2. Velkot (parasti aiz rokas), izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

3. Izplest, izvirzīt garumā un novietot (kur); arī izstiept.

4. Velkot (parasti ar ko asu, smailu), izveidot (kādā virsmā svītru, rievu u. tml.).

5. Panākt, būt par cēloni, ka izdalās (viela šķīdinātājā).

6. Ar grūtībām panākt, ka izstāsta, izsaka.

7. Panākt, ka (grūtos apstākļos) saglabā dzīvību (cilvēks vai dzīvnieks).

// sar. Ar grūtībām, palīdzot panākt, ka (kāds) tik tikko izkļūst (no kāda, parasti nevēlama, stāvokļa).

8. sar. Izdzert (parasti trauku).

9. apv. Izžūt (vējā), izkalst.

Avoti: LLVV, EH

izvilkties   -velkos, -velcies, -velkas, pag. -vilkos; refl.

1. sar. Lēnā gaitā iziet, iznākt (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Ar grūtībām, tik tikko izkļūt (no kāda, parasti nevēlama, stāvokļa).

2. parasti 3. pers. Refl. --> izvilkt (1); tikt izvilktam.

3. parasti 3. pers. Lēnām izplūst, izsūkties (piemēram, par mitrumu).

4. parasti 3. pers. Izdalīties šķīdinātājā (par vielu).

5. apv. Atģērbties.

6. apv. Izbeigties.

Avoti: LLVV, EH

izvilktne   apv.

1. Atvilktne.

Avoti: EH

izvilkums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izvilkt (5).

2. Rokdarbu tehnika - izšuvuma veidošana, izvelkot dažus auduma diegus vienā vai abos virzienos.

Divvirzienu izvilkumi— rūtiņas, kas audumā veidotas, izvelkot no auduma kā šķēru, tā arī audu diegus.

3. Fragments (no kāda teksta).

Avoti: LLVV

izvillāt   apv.

1. Izdauzīt, izvelēt.

2. Kaujoties, plēšoties izplūkāt (parasti par dzīvniekiem).

Avoti: ĒiV, ViV

izvillāties   apv.

1. Izkauties, izplēsties (tā, ka atdalās apspalvojums) - parasti par dzīvniekiem.

Avoti: ViV

izvillēt   apv.

1. Izvilināt.

Avoti: EH

izvilloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos, refl.; sar.

1. Izkauties; izķildoties.

2. apv. Izkauties, izplēsties (tā, ka atdalās apspalvojums) - parasti par dzīvniekiem.

Avoti: MLVV, ViV

izvilnāt   apv.

1. Pamatīgi izplūkāt, matos (vilnā) ieķerties, izpērt.

Avoti: ME

izvilnāties   apv.

1. Izplūkties.

Avoti: EH

izvilnīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; pareti.

1. intrans. Izviļņot (1).

2. trans. Izviļņot (2).

3. apv. Lepni iziet, izskriet.

Avoti: LLVV, EH

izvilot   apv.

1. Izplūkt.

Avoti: EH

izvilstalēt   apv.

1. Izmaldināt, izmānīt.

Avoti: ViV

izvilstināt   apv.

1. Ar viltu izmānīt.

Avoti: EH

izvilstināties   apv.

1. Ar viltu izkulties.

Avoti: ME

izvilstīt   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz mānīt, maldināt.

Avoti: ĒiV

izvilt   -viļu, -vil, -viļ, pag. -vīlu; trans.

1. Ar viltu panākt, ka izdod, atdod (naudu, materiālas vērtības).

// pārn. Izraisīt (piemēram, smaidu, smieklus).

2. Izmānīt (2), izvilināt (1).

Avoti: LLVV

izvilties   apv.

1. Neviļus, negribēti pieļaut, ka rodas kļūda; vilties.

Avoti: ViV

izviltināt   apv.

1. Viltīgs, viltīgi izpētīt.

Avoti: EH

izviļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Viļājoties pieplacināt, saplacināt.

2. Viļājot izveidot (ko).

3. Viļāt un pabeigt viļāt; arī izvārtīt (2).

Avoti: LLVV

izviļāt   apv.

1. Viltīgi izmānīt, izvilināt.

Avoti: ME

izviļāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz viļāties.

Avoti: LLVV

izviļināt   apv.

1. Izvilt, izmānīt.

Avoti: ViV, ME

izviļināt   apv.

1. Viļājot izveidot (ko); izviļāt.

Avoti: ViV, ME

izviļņot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; pareti.

1. intrans. Viļņojot izplūst (no kurienes, kur u. tml.) - par upi, straumi u. tml.

// pārn. Izplūst (par gaisu, smaržu u. tml.); izplatīties (par skaņu).

// pārn. Pārņemt (par saviļņojumu, pārdzīvojumu).

2. Viļņojot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.) - par upi, straumi.

Avoti: LLVV

izvindāt   apv.

1. Ar vindas palīdzību izvilkt, izcelt.

Avoti: ME

izvindēt   apv.

1. Izvindāt.

Avoti: EH

izvindināt   apv.

1. Ar vindas palīdzību izvilkt, izcelt; izvindāt.

Avoti: ME

izvingrināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vingrinot panākt, ka (ķermeņa daļa) atgūst veiklību; ilgāku laiku, daudz vingrināt (ķermeņa daļu).

Avoti: LLVV

izvingrināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Vingrināties un pabeigt vingrināties.

2. parasti 3. pers. Tikt izvingrinātam (par ķermeņa daļu).

Avoti: LLVV

izvingroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz vingrot.

Avoti: LLVV

izvingurēt   apv.

1. Izvingrināt.

Avoti: ViV

izvingurēties   apv.

1. Izvingrināties.

Avoti: ViV

izviņķelēties   apv.

1. Mainīt situāciju sev vēlamā virzienā.

Avoti: KnG

izvirdināt   apv.

1. Izvārīt.

Avoti: EH

izvirdumiezis   -ža, v.; ģeol.

1. Iezis, kas radies vulkāna izvirduma rezultātā, uz planētas virsas izplūdušajai magmai ātri atdziestot un sacietējot; vulkanīts.

Avoti: LLVV

izvirdums   -a, v.

1. Nokaitētu cietu, šķidru vai gāzveida vulkānisko produktu izplūdums planētas virspusē.

// pārn. Spēcīga, pēkšņa (jūtu, parasti dusmu, naida) izpausme.

Avoti: LLVV

izvirgāt   apv.

1. Izplucināt, izplūkāt.

Avoti: ME

izvirināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Atvērt un aizvērt (daudzas vai visas durvis, vārtus u. tml.); vairākkārt atvērt un aizvērt (durvis, vārtus u. tml.).

Avoti: LLVV

izvirināt   apv.

1. Ļaut iztecēt, izsūkties.

2. Izvārīt.

Avoti: ME

izvīrināties   apv.

1. Izvīkstīties.

Avoti: EH

izvirmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; reti.

1. Virmojot izvirzīties.

Avoti: LLVV

izvirpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Virpinot izvirzīt.

2. apv. Atrisināt, atšķetināt.

Avoti: LLVV

izvirpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Izvirpot 1.

Avoti: LLVV

izvirpošana   materiālt.

1. Iekšējo virsmu apstrāde virpojot.

Avoti: ZTV

izvirpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Virpojot izgatavot, izveidot (priekšmetu, tā daļas).

2. Virpojot izveidot (priekšmeta formu); virpojot izveidot (kur robu, caurumu u. tml.).

Avoti: LLVV

izvirpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; reti

1. intrans. Izvirpuļot (1).

2. trans. Izvirpuļot (2).

Avoti: LLVV

izvirpuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju.

1. intrans. Virpuļojot izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Strauji (griežoties, dejojot) izvirzīties.

2. trans. Virpuļojot izvirzīt (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izvirst   -virstu, -virsti, -virst, pag. -virtu; intrans.

1. Zaudēt tikumiskās, ētiskās īpašības, arī zaudēt fiziskās, garīgās spējas; demoralizēties (2).

2. parasti 3. pers. Deģenerēties (1).

Avoti: LLVV

izvirst   parasti 3. pers., -verd, pag. -virda.

1. trans. Strauji, spēcīgi izšļākt, izdalīt (nokaitētus cietus, šķidrus vai gāzveida vulkāniskos produktus) - parasti par vulkānu.

2. intrans. Strauji, spēcīgi izšļākties, izplūst (piemēram, par avotu, straumi, šķidrumu, tvaiku).

Avoti: LLVV

izviršana

1. Atsevišķu dzīvnieku vai šķirnes saimnieciski vērtīgo īpašību pasliktināšanās no paaudzes uz paaudzi.

Avoti: ZTV

izvirt   parasti 3. pers., -verd, pag. -vira; intrans.; pareti.

1. Strauji, spēcīgi izšļākties, izplūst (piemēram, par avotu, straumi, šķidrumu, tvaiku).

2. apv. Izcelties, izvirst.

Avoti: LLVV, KiV

izvirt   apv.

1. Izvārīt.

Avoti: KiV

izvirtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Netikumība, izlaidība, parasti dzimumattiecībās.

Avoti: LLVV

izvirtīgs   apv.

1. Izvirtis, deģenerējies, panīcis.

Avoti: ME

izvirtis

1. Morāli samaitāts, netikumīgs.

Avoti: LEV

izvirtne   apv.

1. Variants, versija.

Avoti: ME

izvirtnieks   apv.

1. Izvirtulis.

Avoti: ME

izvirtnis   apv.

1. Izvirtulis.

Avoti: ME

izvirtulis   -ļa, v.

1. Izvirtis cilvēks.

Avoti: LLVV

izvirtums   apv.

1. Izvirtība, izdzimums.

Avoti: ME

izvirums   -a, v.; reti.

1. Rezultāts --> izvirt.

Avoti: LLVV

izvirze   -es, s.; parasti vsk.

1. Process, rezultāts --> izvirzīt (6); izvirzījums (2).

2. fiz. Attālums no līdzsvara stāvokļa līdz svārstībā esošam objektam dotajā laika momentā.

Avoti: LLVV

izvirziens   apv.

1. Novirzīšanās no taisna virziena, nobīde.

Avoti: ME, VeAT

izvirzījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izvirzīt (3).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izvirzīt (6).

3. mat. Paveikta darbība, rezultāts --> izvirzīt (7).

Avoti: LLVV

izvirzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Virzot panākt, būt par cēloni, ka (parasti priekšmets) tiek pārvietots, pārvietojas (no kurienes, kur u. tml.).

2. Virzot panākt, ka (cilvēks vai dzīvnieks) pārvietojas (no kurienes, kur u. tml.).

3. Virzot panākt, ka (parasti priekšmets) tiek novietots (piemēram, uz priekšu, uz āru); novietot tā, ka atrodas virzienā (piemēram, uz priekšu, uz āru) no pārējā.

// divd. formā: izvirzīts. Vairāk nekā parasti izveidojies (piemēram, uz priekšu, uz āru) - par ķermeņa daļām.

// parasti divd. formā: izvirzīts. Aizņemot kādu platību, atrasties, būt novietotam kādā virzienā, parasti tālāk no pārējā (piemēram, par vietu dabā); izvirzīties (4).

4. Panākt, būt par cēloni, ka (kāds) nokļūst (pirmajā vietā, vadībā, priekšgalā u. tml.), ka iegūst ievērību.

5. Ieteikt, izraudzīt (kādam amatam, kāda, parasti atbildīga, pienākuma veikšanai).

6. Izsakot, ierosinot darīt zināmu (piemēram, domu, problēmu); likt paveikt, realizēt (piemēram, uzdevumu).

7. mat. Izteikt (funkciju) ar bezgalīgas rindas palīdzību; izteikt (funkciju) ar bezgalīga reizinājuma palīdzību.

Avoti: LLVV

izvirzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Virzoties pārvietoties (no kurienes, kur u. tml.) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

2. parasti 3. pers. Refl. --> izvirzīt (1); tikt izvirzītam.

3. parasti 3. pers. Refl. --> izvirzīt (3); tikt izvirzītam.

4. parasti 3. pers. Aizņemot kādu platību, atrasties, būt novietotam kādā virzienā, parasti tālāk no pārējā (piemēram, par vietu dabā).

5. Ar savu rīcību, darbu, darbību panākt, ka nokļūst (pirmajā vietā, vadībā, priekšgalā u. tml.), ka iegūst ievērību.

6. parasti 3. pers. Rasties (piemēram, par uzdevumu, problēmu).

Avoti: LLVV

izvirzties   apv.

1. Izvirzīties.

Avoti: ME

izvīst   apv.

1. Kļūt savītušam, izkaltušam.

Avoti: ME

izvīstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Iztīt (ko ievīstītu).

Avoti: LLVV

izvīstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos.

1. Refl. --> izvīstīt; tikt izvīstītam.

Avoti: LLVV

izviškāt   apv.

1. Izšķirot (graudus), sviežot ar liekšķeri.

Avoti: ĒiV

izviškāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz šķirot (graudus), sviežot ar liekšķeri.

Avoti: ViV

izvīt   -viju, -vij, -vij, pag. -viju; trans.

1. Vijot izgatavot.

2. Vijot izlietot (daudz vai visu).

3. Vijot izvirzīt cauri (kam), caur (ko); vijot cauraust.

Avoti: LLVV

izvitāt   apv.

1. Izkrāsot, izbalsināt.

Avoti: KnG

izvīterot   apv.

1. Radīt mainīga augstuma dažādu skaņu virkni (par putniem).

2. hip. Izlidot.

3. hip. Izstreipuļot, izgāzelēties.

Avoti: ME

izvitēt   apv.

1. Izbalsināt.

Avoti: ME

izvitēt   apv.

1. Iztukšot, izdzert.

Avoti: ME

izvitēt   apv.

1. Izžāvēt (parasti gaļas izstrādājumus).

Avoti: KiV

izvītēt   apv.

1. Padarīt savītušu, ļaut izkalst.

Avoti: ME

izvītēties   apv.

1. Izkarsēties.

Avoti: Sin

izvītināt   apv.

1. Padarīt savītušu, ļaut izkalst.

Avoti: ME

izvitot   apv.

1. Iztukšot, izdzert; izvitēt 2.

Avoti: ME

izvīties   -vijos, -vijies, -vijas, pag. -vijos; refl.

1. Vijoties izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

2. parasti 3. pers. Līku loču izvirzīties (par ceļu, upi).

Avoti: LLVV

izvītņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Veidojot vītnes, izgatavot (ko).

2. Izveidot (iekšēju vītni).

Avoti: LLVV

izvīzēt   apv.

1. Izsmiet, izzobot.

Avoti: ViV

izvīzēties   apv.

1. Izzoboties.

Avoti: ViV

izvīzība   apv.

1. Tieksme radīt iespaidu, vēlēties kaut ko nozīmēt, būt bezkaunīgam vai lepnam.

2. Ironisks raksturs.

Avoti: ME, VeAT

izvizināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vizinot izvadāt (ar transportlīdzekli pa daudzām vai visām vietām); vizinot aizvest (uz kādu vietu).

2. Vizinot (ar transportlīdzekli), izvest (no kurienes, kur u. tml.); vizinot izvest (no kurienes, kur u. tml.) - par transportlīdzekli.

Avoti: LLVV

izvizināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz vizināties.

Avoti: LLVV

izvoiskāt   apv.

1. Izgainīt, izdzenāt.

Avoti: KiV

Izvolts   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Izvalta" nosaukuma variants.

Avoti: LC

izvorkstēties   apv.

1. Kādu laiku (nepārtraukti) nesaprotami runāt.

Avoti: EH

izvuicīt   apv.

1. Izmācīt.

2. Sagādāt (kādam) iespēju izmācīties, iegūt izglītību.

Avoti: KiV

izvuicīties   apv.

1. Izmācīties, iemācīties.

Avoti: EH

izvuikt   apv.

1. Apgūt, iemācīties.

Avoti: EH

izvurbt   apv.

1. Izurbt (piemēram, caurumu).

Avoti: KiV

izvurinēt   apv.

1. Ēdot izvēlēties, izmeklēt (ko labāku).

Avoti: KiV

izvurkačāt   apv.

1. Pārbaudīt, izokšķerēt.

Avoti: EH

izvužināt   apv.

1. Izvizināt.

Avoti: KiV

izza-   apv.

1. Iz-.

Avoti: ME

izzabulēt   apv.

1. Izzobot, izņirgāt.

Avoti: ViV

izzabulēties   apv.

1. Izzoboties, izņirgāties.

Avoti: ViV

izzagt   -zogu, -zodz, -zog, pag. -zagu; trans.

1. Zogot izņemt.

// reti. Nolaupīt (kādu).

Avoti: LLVV

izzagties   -zogos, -zodzies, -zogas, pag. -zagos; refl.

1. Zagšus izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

// pārn. Neviļus, negribēti izpausties, arī tikt pateiktam, izrunātam (piemēram, par vaidu, vārdiem).

Avoti: LLVV

izzāģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Zāģējot izgatavot (priekšmetu).

Izzāģēt durvis (arī logu)— zāģējot izveidot durvju (loga) aili.

2. Zāģējot izveidot (kur robu, caurumu u. tml.).

3. Zāģējot atdalīt (piemēram, koka zarus); nozāģēt no kāda kopuma (piemēram, kokus mežā).

Avoti: LLVV

izzāģēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz zāģēt.

// trans.

Avoti: LLVV

izzaimot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Ļoti nozaimot; ļoti izsmiet.

Avoti: LLVV

izzākāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Ļoti nozākāt; ļoti izsmiet.

Avoti: LLVV

izzālāt   apv.

1. Izzaļot.

Avoti: EH

izzālēt   apv.

1. Dziedināt, ārstēt.

Avoti: EH

izzālēties   apv.

1. Izdziedināties.

Avoti: EH

izzālīties   apv.

1. Izzālēties.

Avoti: EH

izzalot   apv.

1. Izzaļot.

Avoti: EH

izzaļot   apv.

1. Izaugt lakstos.

Avoti: ME

izzāļot   apv.

1. Sazāļot 1(2).

2. Izārstēt (ar zālēm).

Avoti: EH, ĒiV

izzāļoties   apv.

1. Izārstēties ar medikamentiem.

Avoti: EH

izzambot   apv.

1. Nekārtīgi apstrādāt, padarīt nelīdzenu.

Avoti: ME

izzarnot   apv.

1. Izķidāt, izņemt iekšas.

Avoti: EH

izzarojums   -a, v.

1. Rezultāts --> izzarot (1).

2. Rezultāts --> izzarot (2).

Avoti: LLVV

izzarot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; pareti.

1. trans. Izdzīt, izplest uz visām pusēm (zarus).

// parasti divd. formā: izzarots. Tāds, kas ir izveidojies ar daudziem zariem.

2. intrans. Izzaroties; sazaroties.

Avoti: LLVV

izzaroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; pareti.

1. Izvirzīt zarus (uz visām pusēm); sazaroties.

Avoti: LLVV

izzaudēt

1. Pazaudēt.

Avoti: Sin

izzēģelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Izbūrāt.

// trans.

Avoti: LLVV

izzeģināt   apv.

1. Krietni izbārt.

Avoti: ME

izzeģināt   apv.

1. Sakraut kārtās vai izlikt žāvēties.

Avoti: ME

izzelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Zelējot izlietot (daudz vai visu).

2. Ilgāku laiku, daudz runāt (par kādu), zobot (kādu).

Avoti: LLVV

izzelēt   apv.

1. Izdzeltēt.

Avoti: EH

izzelt   parasti 3. pers., -zeļ, pag. -zēla; intrans.

1. Zeļot izaugt.

Avoti: LLVV

izzeltīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.; reti.

1. Izklāt ar zelta kārtu (no iekšpuses).

Avoti: LLVV

izzeļģēt   apv.

1. Izziest, izsmērēt.

Avoti: EH

izzemoties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz zemoties.

Avoti: ViV

izzēvelēt   apv.

1. Izšaut.

2. Ar lielu apetīti izēst.

Avoti: ViV

izzēvelēties   apv.

1. Izšaudīties.

Avoti: ViV

izzibenēt   apv.

1. Kļūt neauglīgam, tukšam, nenest augļus.

2. Izsist.

Avoti: TlV, EH

izzibēt   parasti 3. pers., -zib, pag. -zibēja; intrans.

1. Zibēt un pabeigt zibēt.

Avoti: LLVV

izzibinēt   apv.

1. Ātri izskriet.

2. Izzibenēt.

Avoti: ME, EH

izzibsnēt   apv.

1. Ātri izskriet.

Avoti: ME

izzibsnīt   apv.

1. Mitēties zibsnīt.

Avoti: ME

izzibt   apv.

1. Mirgojot izzust.

2. Izzibēt.

Avoti: EH

izzīdināt   apv.

1. Zīdot izbarot.

Avoti: EH

izzīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Zīdīt (jaunpiedzimušo) līdz noteiktai attīstības pakāpei.

Avoti: LLVV

izziedēt   parasti 3. pers., -zied, pag. -ziedēja; intrans.

1. Uzziedēt.

2. Noziedēt.

Avoti: LLVV

izziedēties   parasti 3. pers., -ziedas, pag. -ziedējās; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz ziedēt.

Avoti: LLVV

izzieķēt   vienk.

1. Iztriept.

Avoti: Sin

izziemot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Pārziemot (parasti par augiem).

Avoti: LLVV

izziepēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ziepējot izlietot (daudz vai visu).

2. Ziepējot izklāt, pārklāt.

Avoti: LLVV

izziest   -ziežu, -zied, -ziež, pag. -ziedu; trans.

1. Ziežot pārklāt (ar kādu vielu, parasti no iekšpuses).

2. Ziežot izlietot (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

izziest   apv.

1. Uzziedēt, izziedēt (1).

Avoti: KiV, EH

izziģenēt   apv.

1. Slepus un pamatīgi pārmeklēt, izkratīt.

Avoti: ME

izzilēt   apv.

1. Kļūt zilam.

Avoti: ME

izzīlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Zīlējot pareģot; zilējot uzzināt.

// intrans.

Avoti: LLVV

izzīlēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz zīlēt.

Avoti: LLVV

izzilināt   apv.

1. Izskalot (veļu) ūdenī, kurā izšķīdināts veļas zilums.

2. apv. Izgatavot (ēdienu) no ļoti niecīga (produktu) daudzuma.

Avoti: ĒiV

izzilt   apv.

1. Kļūt zilam.

Avoti: ME

izzīmējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izzīmēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> izzīmēt (2).

Avoti: LLVV

izzīmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Zīmējot izveidot (piemēram, līniju, attēlu).

2. Izveidot, notēlot (daiļdarbā, mākslas tēlā).

3. Zīmējot izlietot (daudz vai visu).

Avoti: LLVV

izzīmēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz zīmēt.

// trans.

Avoti: LLVV

izzināmība   -as, s.; parasti vsk.; filoz.

1. Reālās īstenības izzināšanas iespējamība.

Avoti: LLVV

izzināt   -zinu, -zini, -zina, pag. -zināju; trans.

1. filoz. Atspoguļot un atveidot domāšanā (īstenību, tās parādības).

2. Jautājot, pētījot dabūt zināt (piemēram, faktus); arī uzzināt.

Avoti: LLVV

izzinīgs   apv.

1. Pētījošs, uz zināšanām tiecīgs.

Avoti: ME

izziņa   -as, s.

1. parasti vsk.; filoz. Sabiedrības attīstības likumu nosacīts un ar praksi nešķirami saistīts process, kurā cilvēka domāšana atspoguļo un atveido īstenību.

Izziņas teorija— filozofijas daļa, kas pētī izziņas procesu; gnozeoloģija.

Izziņas priekšmets— pieredzē fiksētas un cilvēka praktiskās darbības procesā ietvertas objektu puses, īpašības un attiecības, kas tiek pētītas ar noteiktu mērķi noteiktos apstākļos un nosacījumos.

Izziņas objekts— terminoloģijā - īstenības priekšmets vai parādība, kas tiek pētīts, izzināts, noskaidrots, lai noteiktu tā būtiskās pazīmes un fiksētu vārdiskā izteiksmē - terminos.

2. Process, paveikta darbība --> izzināt (2); faktu, datu apkopojums.

3. Dokuments, kurā ir īsas ziņas par kādu personu vai faktu.

4. jur. Ar noziegumu saistīto apstākļu noskaidrošana pirms krimināllietas nodošanas izmeklēšanas institūcijām.

Izziņas iestāde— likuma noteikta pirmstiesas izmeklēšanas iestāde, kura ir tiesīga izlemt jautājumu par krimināllietas ierosināšanu un veikt tajā izziņu, t. i., izmeklēt šo lietu līdz brīdim, kad ir noskaidrota noziegumu izdarījusī persona un savākti pietiekami pierādījumi, lai lietu varētu nodot prokuroram apsūdzības celšanai un kriminālvajāšanas uzsākšanai.

Izziņas izdarītājs— noteiktā kārtībā iecelta amatpersona izziņas iestādē, kura veic likumā noteiktās procesuālās un operatīvās darbības, lai atklātu noziegumu un savāktu pierādījumus personas saukšanai pie kriminālatbildības.

Avoti: LLVV, JtV1

izziņāt   apv.

1. Izziņot.

Avoti: KiV

izziņģēt   apv.

1. Izdziedāt.

Avoti: ĒiV

izziņģēties   apv.

1. Izdziedāties.

Avoti: ĒiV

izziņošana   jur.

1. Darbība, ar kuras palīdzību darbs pirmo reizi kļūst pieejams sabiedrībai neatkarīgi no šīs darbības veida.

Avoti: AtL

izziņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Darīt zināmu (daudziem vai visiem, parasti pasākumu, kurā jāpiedalās).

Avoti: LLVV

izzipsnāt   apv.

1. Krietni nopērt.

Avoti: ME

izzirgoties   apv.

1. Skaļi izsmieties; izjokoties, izālēties (parasti rupji, aizskarot citus).

Avoti: ViV

izzīst   -zīžu, -zīd, -zīž, pag. -zīdu; trans.

1. Zīžot izsūkt.

Avoti: LLVV

izzīt   apv.

1. Atzīt.

Avoti: EH

izzlarkšēt   apv.

1. Vāroties izburbuļot.

Avoti: EH

izzobojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> izzobot.

Avoti: LLVV

izzobot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Zobojot nopelt; izsmiet.

2. apv. Ar izsmieklu pamudināt.

Avoti: LLVV, EH

izzoboties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz zoboties.

Avoti: LLVV

izzoķēt   apv.

1. Izdauzīt, nopērt.

Avoti: ME

izzoķēties   apv.

1. Izsutināties.

Avoti: ME

izzolēt   apv.

1. Izēst.

Avoti: EH

izzorterēt   apv.

1. Izšķirot.

Avoti: ViV

izzortēt   žarg.

1. Izkārtot; izšķirot.

Avoti: Žrg

izzortēties   apv.

1. Refl. --> izzortēt.

Avoti: ĒiV

izzortierēt   apv.

1. Izšķirot, izzortēt.

Avoti: ĒiV

izzubrīt   žarg.

1. Izmācīties (visu, parasti daudzreiz atkārtojot).

Avoti: SLG

izzude   inf.

1. Skaitļošanas rezultāts, kura vērtība ir tik maza, ka to nevar attēlot izmantojamā skaitļojamo lielumu diapazonā.

Avoti: D3

izzudināt   apv.

1. Pazudināt, padzīt, iznīcināt, izskaust.

Avoti: ME

izzūdīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz žēloties, dusmoties, īgnoties; izžēloties.

Avoti: ViV

izzukīt   apv.

1. Izrakņāt.

Avoti: KnG

izzulināt   apv.

1. Slinki un pavirši izmazgāt.

Avoti: EH

izzurdīt   apv.

1. Bakstīt, bikstīt ārā, uz priekšu.

Avoti: EH

izzurināt   apv.

1. Izmazgāt, izskalot.

Avoti: ME

izzust   -zūdu, -zūdi, -zūd, pag. -zudu; intrans.

1. parasti 3. pers. Pārstāt pastāvēt, eksistēt (par kādu dzīvnieku grupu); iznīkt.

2. parasti 3. pers. Izmainoties, pārveidojoties pārstāt pastāvēt, izpausties (par parādībām dabā).

3. parasti 3. pers. Pārstāt pastāvēt, izpausties (par parādībām sabiedrībā).

4. parasti 3. pers. Izbeigties, pārstāt izpausties (par fizioloģisku vai psihisku stāvokli, tā izpausmi).

Izzust no atmiņas— tikt aizmirstam.

5. Kļūt nesaskatāmam (attālinoties, arī nonākot tumsā, miglā u. tml.).

Avoti: LLVV

izzusties   apv.

1. Izzust.

2. Izmist.

Avoti: EH

izzvaidīt   apv.

1. Izsmērēt, ieziest.

Avoti: ME

izzvaigāties   apv.

1. Kādu laiku, pietiekami izsmieties.

Avoti: EH

izzvalstīties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz zvalstīties.

Avoti: ViV

izzvanīt   -u, -i, -a, pag. -īju.

1. intrans. Zvanot paziņot par (kā) beigām.

2. intrans.; rel. Zvanot pavēstīt par reliģiskas ceremonijas beigšanos.

// trans. Zvanot (pēc dievkalpojuma beigām), izvadīt (baznīcēnus).

3. trans. Zvanot radīt (skaņas).

4. trans.; reti. Zvanot (piemēram, ar durvju zvanu, pa telefonu), pieaicināt, panākt, ka atsaucas.

5. trans.; sar. Izpļāpāt (daudziem vai visiem).

Avoti: LLVV

izzvanīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz zvanīt (piemēram, ar durvju zvanu, pa telefonu).

Avoti: LLVV

izzvejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Zvejojot izvilkt (ūdens dzīvniekus, parasti zivis).

// sar. Izvilkt (priekšmetu, piemēram, no upes, ūdens).

// sar. Izvilkt, izsmelt (no trauka).

// sar. Izņemt, izvilkt (piemēram, no kabatas).

2. Zvejojot iznīcināt, izskaust (daudzus vai visus ūdens dzīvniekus, parasti zivis).

Avoti: LLVV

izzvejoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz zvejot.

Avoti: LLVV

izzveltēt   apv.

1. Stipris sist, pērt.

Avoti: EH

izzvelties   -zveļos, -zvelies, -zveļas, pag. -zvēlos; refl.; reti.

1. parasti 3. pers. Izgāzties, izšķobīties.

2. Neveikli, smagi izvirzīties (no kurienes, kur u. tml.).

Avoti: LLVV

izzvērēties   -zvēros, -zvēries, -zvēras, pag. -zvērējos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz zvērēt.

Avoti: LLVV

izzvērot   apv.

1. Izkvēlot.

Avoti: ViV

izzviedzināt   apv.

1. Izsmīdināt.

Avoti: EH

izzviegt   parasti 3. pers., -zviedz, pag. -zviedza; trans.; reti.

1. Zviedzot radīt (skaņas).

Avoti: LLVV

izzviegties   -zviedzos, -zviedzies, -zviedzas, pag. -zviedzos; refl.

1. parasti 3. pers. Ilgāku laiku, daudz zviegt.

2. vienk. Ilgāku laiku, daudz smieties skaļā balsī (par cilvēku).

Avoti: LLVV

izzviest   apv.

1. Izziest.

Avoti: EH

izžaburēties   apv.

1. Izdraiskuļoties, izaušoties.

Avoti: ViV

izžadzināt   apv.

1. Atskanēt žagatas balss skaņām.

Avoti: ME

izžadzināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz žadzināt.

Avoti: LLVV

izžagarēt   apv.

1. Nopērt ar žagariem.

Avoti: ĒiV

izžagarot   apv.

1. Nopērt.

Avoti: ME

izžagoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Žagoties un pārstāt žagoties.

Avoti: LLVV

izžākarēt   apv.

1. Pietiekoši bikstīt (ogles, degošu malku).

Avoti: EH

izžakāt   apv.

1. Izokšķerējot ēst, izokšķerēt.

Avoti: ME

izžākstīties   apv.

1. Izrēgoties.

Avoti: ME

izžampāt   apv., niev.

1. Izdzert, izstrēbt.

Avoti: ViV

izžampāties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz mazgāt, skalot, laistīties ar ūdeni; izplunčāties.

Avoti: ViV

izžārgalāties   apv.

1. Izālēties.

Avoti: EH

izžārgalēties   apv.

1. Izālēties.

Avoti: EH

izžāstīt   apv.

1. Izstaigāt (3).

Avoti: EH

izžāstīties   apv.

1. Izstaigāties.

Avoti: EH

izžaudēt   apv.

1. Izžāvēt.

2. Žāvējot (parasti dūmos), panākt, ka (piemēram, gaļa, zivis) iegūst vēlamo gatavības pakāpi.

Avoti: ĒiV

izžaudināt   apv.

1. Izžaudēt.

Avoti: EH

izžaunāt   apv.

1. Izžāvēt.

Avoti: EH

izžaut   -žauju, -žauj, -žauj, pag. -žāvu; trans.

1. Žaujot novietot žūšanai.

Avoti: LLVV

izžaut   apv.

1. Izpļāpāt, izmuldēt.

Avoti: EH

izžauties   apv.

1. Izkāpt, izlauzties.

2. Izkrist.

Avoti: EH

izžauties   apv.

1. Izpļāpāties.

Avoti: EH

izžāvāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Žāvāties un pārstāt žāvāties.

Avoti: LLVV

izžavēt   apv.

1. Izžāvēt.

Avoti: ME

izžāvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Žāvējot panākt, ka izžūst; būt par cēloni tam, ka izžūst.

2. Žāvējot (parasti dūmos), panākt, ka (piemēram, gaļa, zivis) iegūst vēlamo gatavības pakāpi.

Avoti: LLVV

izžāvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Žāvējoties panākt, ka izžūst uzvilktais apģērbs (par izmirkušu cilvēku).

// sar. Izžūt (piemēram, par drēbēm, apaviem).

2. parasti 3. pers. Refl. --> izžāvēt (2); tikt izžāvētam.

Avoti: LLVV

izžegoties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz žagoties.

Avoti: ViV

izžeibt   apv.

1. Atžeibt.

Avoti: EH

izžēlot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Ļoti žēlot, arī ļoti saudzēt.

2. Līdz galam sērot, izsērot.

Avoti: LLVV

izžēloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Ilgāku laiku, daudz žēloties.

Avoti: LLVV

izžiekāt   apv.

1. Izziest, iztriept.

Avoti: EH

izžiemelēties   apv.

1. Kaut ko mīkstu un mitru saspiežot rokās nosmērēties.

Avoti: EH

izžilbt   apv.

1. Atlabt, atspirgt.

Avoti: EH

izžilbt   apv.

1. Atlabt, atspirgt.

Avoti: EH

izžirbt   apv.

1. Vēlēties izlēkt no ādas, iznīkt.

2. Izkust.

Avoti: ME, VeAT, EH

izžirgt   apv.

1. Vēlēties izlēkt no ādas, iznīkt.

2. Atlabt, atspirgt.

Avoti: ME, VeAT, EH

izžirgt   apv.

1. Iznīkt, zaudēt samaņu vai dzīvību.

Avoti: ME, VeAT

izžļadzināt   apv.

1. Trokšņaini izliet, izgāzt.

Avoti: EH

izžļāgt   apv., niev.

1. Strauji izliet.

Avoti: KiV

izžļakstēt   apv.

1. Kļūt mīkstam (par sniegu).

Avoti: EH

izžļidzināt   apv.

1. Padarīt mīkstu, atmiekšķēt, nekārtīgi mazgāt.

2. Mazgājot iztērēt (ziepes u. tml.).

Avoti: ME, EH

izžļugt   apv.

1. Stipri izmirkt (par priekšmetiem); izžulgt.

Avoti: KiV

izžļurdzīt   apv.

1. Izspaidīt, izgriezt.

Avoti: EH

izžmaudzīt   apv.

1. Pavirši izspaidīt, izgriezt.

Avoti: EH

izžmaugt   apv.

1. Izgriezt (kaut ko slapju).

Avoti: EH

izžņaudzīt   -žņaugu, -žņaugi, -žņauga, pag. -žņaudzīju; trans.

1. Spaidot panākt, ka (no kā slapja) iztek šķidrums.

Avoti: LLVV

izžņaugt   -žņaudzu, -žņaudz, -žņaudz, pag. -žņaudzu; trans.

1. Spiežot panākt, ka (no kā slapja) iztek šķidrums.

Avoti: LLVV

izžņergāt   apv.

1. Izžņergāt ēdienu - ēdot izmeklēt labākos kumosus.

Avoti: EH

izžņurdzīt   apv., niev.

1. Pavirši izmazgāt.

Avoti: KiV

izžorīties   apv.

1. Gorīties, staipīties.

Avoti: ME

izžubināt   apv.

1. Lēnām, lobot izēst, izgrauzt.

Avoti: ĒiV

izžuburot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; trans.; parasti divd. formā: izžuburots; pareti.

1. Tāds, kas ir izveidojies ar daudziem žuburiem.

Avoti: LLVV

izžūgt   apv.

1. Izžūt.

Avoti: EH

izžuksnīt   apv.

1. Izzīst.

Avoti: EH

izžukstīt   apv.

1. Izmīt, izmīdīt.

Avoti: ME

izžūķerēt   apv.

1. Izpētīt, izdibināt, izošņāt, izspiegot.

Avoti: EH

izžulbt   apv.

1. Izputēt, izkūpēt, izgaist.

Avoti: ME

izžuldzēt   apv.

1. Padarīt pārlieku slapju un mīkstu.

Avoti: EH

izžulgt   parasti 3. pers., -žulgst, pag. -žulga; intrans.

1. Izmirkt (1).

2. apv. Izžūt.

Avoti: LLVV, ME

izžulināt   apv.

1. Izmazgāt, lēni mazgāt.

Avoti: ME

izžulīt   apv.

1. Izžulināt.

Avoti: EH

izžulka   apv.

1. Kāds vai kāda lieta, kas ir kļuvusi pavisam slapja.

Avoti: ME, VeAT

izžulkt   apv.

1. Izžulgt.

Avoti: ME

izžulnīt   apv., niev.

1. Strauji izliet.

2. Sakožļāt.

Avoti: KiV

izžūpot   apv.

1. Izdzert.

2. Dzert (alkoholu) visu nakti.

Avoti: EH

izžūpoties   apv.

1. Pietiekoši dzert, pļēgurot.

Avoti: EH

izžūrāt   apv.

1. Izlaistīt, izšķiest.

Avoti: EH

izžūrēt   apv.

1. Izžūrāt.

Avoti: EH

izžurgt   apv.

1. Izmirkt.

Avoti: Sin

izžuris   apv.

1. Viscaur izmircis.

2. Izsusis, izžuvis.

Avoti: EH

izžūt   -žūstu, -žūsti, -žūst, pag. -žuvu; intrans.

1. parasti 3. pers. Žūstot kļūt pilnīgi sausam (piemēram, par drēbēm, sienu, malku).

2. parasti 3. pers. Kļūt sausam, zaudēt ūdeni, mitrumu (par strautu, aku, zemi u. tml.).

3. parasti 3. pers. Pilnīgi iztvaikot (par šķidrumu).

4. parasti divd. formā: izžuvis. Kļūt kalsnam un novecojušam (par cilvēku, tā ķermeņa daļām).

Avoti: LLVV

izžūties   apv.

1. Kļūt sausam, zaudēt ūdeni, mitrumu (piemēram, par upi, aku).

Avoti: ĒiV

izžuvēt   apv.

1. Izžūt.

Avoti: EH

izžuvis

1. Sauss.

2. Kalsns, vājš.

Avoti: Sin

izžūžāt   apv.

1. Izdzert, izēst.

Avoti: EH

izžūžot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Izauklēt.

Avoti: LLVV

izžvidzināties   apv.

1. Ilgāku laiku, daudz vicināt, šmiukstināt; izvicināties.

Avoti: ViV

Iža   vietv.

1. Upe Krievijā, Udmurtijas Republikā un Tatarstānas Republikā, Kamas kreisā krasta pieteka.

2. Upe Krievijas Kirovas apgabalā, Pižmas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Ižāka   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bāčas-Kiškunas meģē, 5700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ižbāns   apv.

1. Liela alus vai piena krūze, parasti ar osu.

Avoti: KiV

iževics   apv.

1. Palaidnis, draiskulis.

Avoti: MalV

Iževska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Udmurtijas Republikas administratīvais centrs, atrodas Ižas (Kamas pietekas) krastos, 611000 iedzīvotāju (2009. g.), pilsētas tiesības kopš 1918. g.

Avoti: LģE, PuA

Ižezers   vietv.

1. Neliels ezers Madonas novada Sarkaņu pagastā.

Ižezera ezermītne— atrodas Madonas novada Sarkaņu pagastā, pie Ezerlauku mājām, atklāta 1963. g. Ižezera ziemeļaustrumu ~50 m no krasta, domājams, ka attiecināma uz vidējo dzelzs laikmetu.

Avoti: LE1

Ižma   vietv.

1. Upe Krievijas Komi Republikā, Pečoras kreisā krasta pieteka, garums - 531 km, sākas Timana skrausta dienvidos.

2. Upe Krievijas Ņižņijnovgorodas apgabalā, Ustas kreisā krasta pieteka.

3. Sosnogorska - pilsēta Krievijas Komi Republikā, tās nosaukums līdz 1957. g.

Avoti: PZT

ižmieši

1. Ižmas komieši - komiešu etnogrāfiska grupa, dzīvo Krievijā, Komi Republikā.

Avoti: PZT

Ižora   vietv.

1. Upe Krievijā, Ļeņingradas apgabalā un Sanktpēterburgā, Ņevas kreisā krasta pieteka.

2. vēst. Ižoras zeme - apgabals gar Ņevas krastiem un Somu jūras līci līdz Narvai, senatnē dažādu somu cilšu apdzīvots, kopš 1721. g. iekļauts Krievijā; Ingermanlande; Ingrija.

Avoti: PZT, KV

Ižori   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LC

ižori

1. Tauta, dzīvo Krievijā, Ļeņingradas apgabala rietumu daļā (daži simti cilvēku); runā ižoru un krievu valodās; ticīgie - pareizticīgie.

Avoti: EV

Ižūns   vietv.

1. Ezers Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Skaistas pagastā, 159,4 m vjl., platība - >100 ha, garums - 2 km, lielākais platums - 0,7 km, lielākais dziļums - 2,4 m.

Avoti: LE1

j

1. Alfabēta 15. burts.

J   saīs.

1. Džouls (darba, enerģijas un siltuma daudzuma mērvienība).

Avoti: i1

j.   saīs.

1. Jūra (kopā ar nosaukumu).

Avoti: i2

ja   pakārtojuma saiklis.

1. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz nosacījuma attieksmi starp tiem.

2. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem, kā arī uz nosacījuma jēdzienisko attieksmi starp tiem.

3. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem, kā arī uz nosacījuma jēdzienisko attieksmi starp tiem.

4. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz atributīvo attieksmi starp tiem, kā arī uz nosacījuma jēdzienisko attieksmi starp tiem.

5. Savienojumā "ja arī": saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz pieļāvuma attieksmi starp tiem un pastiprinot nojēgumu par šo attieksmi.

6. Saista patstāvīgu teikumu ar iepriekšējo kontekstu.

Ja kas— starp citu (uzsverot iepriekš teiktā patiesumu).

Avoti: LLVV, SLG

jā   part.

1. Lieto, lai apstiprinātu jautājumā izteikto pieņēmumu.

2. lietv. nozīmē. Pozitīva atbilde (piemēram, uz kādu priekšlikumu); pozitīva atbilde uz bildinājumu.

Avoti: LLVV

Jaaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Ya'an"), Sičuaņas provincē, uz dienvidrietumiem no Čendu, 1507000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Jabalova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

jabiru   novec.

1. Putns, stārķu ģints suga.

Avoti: KV

jab-jum   mit.; tibetiešu val. "tēvs-māte"

1. Rituālā dzimumakta tibetiešu nosaukums, analogs sanskrita vārdam "maithuna".

Avoti: MrJ

Jablanica   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Jablanica"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Hercegovinas-Neretvas kantonā, 10600 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Bulgārijā ("Jablanica"), Lovečas apgabalā, 2800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Jabloko

1. Liberaldemokrātiskas ievirzes Krievijas politiskā partija, izveidota 1993. gadā kā Javlinska, Boldireva un Lukina vēlēšanu bloks, 1998. gadā pārveidota par partiju.

Avoti: PL

Jabloneca   vietv.

1. Jabloneca pie Jirezes - pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 1740 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Jabloneca pie Nisas - pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 45300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Jabloni   vietv.

1. Jablonu grēda - kalnu grēda Austrumsibīrijā, veido ūdensšķirtni starp Ļenas un Amūras baseinu, garums - ~650 km, augstākais punkts 1680 m vjl.

Avoti: LEV, LģE

Jablonne   vietv.

1. Jablonne Podještēdi - pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 3690 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Jablonne pie Orloices - pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 3300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Jablonovo   vietv.

1. Jablonovo Pomorske - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 3800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1962. g.

Avoti: Wi

Jablunica   vietv.

1. Jablunicas pāreja - atrodas Austrumkarpatos, uz ziemeļiem no Jasiņas, Ukrainā, Ivanofrankivskas apgabalā, augstums - 931 m, Kolomijas-Rahivas autoceļš.

Avoti: PZT

Jablunkova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 5760 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Jablunkovas pāreja - atrodas Rietumbeskidos ("Jablunkovsky priesmyk") 553 m vjl., Čehijā, Ostrovas-Žilinas autoceļš un dzelzceļa līnja.

Avoti: Wi, PZT

Jabolova   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Jabalova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jabolunschi   vietv., vēst., vācu val.

1. Hohenbergen - Veļķu muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Veļķu pagastā.

Avoti: KV

jabot   novec.

1. Žabo.

Avoti: KV

jābūtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> jābūtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

jābūtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir jābūt, kas ir vajadzīgs, nepieciešams.

Avoti: LLVV

jacbands   novec.

1. Džezbends.

Avoti: Ang

jac-bands   novec.

1. Džezbends.

Avoti: Ang

J'accuse   fr.

1. Slavens E. Zolā raksts avīzē 1898. g. 13. janvārī (fr. "Es apsūdzu"), kas ievadīja kampaņu Alfreda Dreifusa attaisnošanai.

Avoti: LEV

jachta   novec.

1. Buru vai motora laiva; mazāks kuģis izpriecas braucienam, sportam; jahta.

Avoti: LV93

jachtklubs   novec.

1. Jahtu īpašnieku biedrība.

2. Šīs biedrības ēka ar jahtu piestātnēm.

Avoti: LV93

jacigi   novec.

1. Nomadi, kas dzīvoja stepē uz ziemeļiem no Melnās jūras un piederēja pie sarmantiem.

Avoti: KV

jacinta   novec.

1. Hiacinte.

Avoti: LV93

jacinte   sar.

1. Hiacinte.

Avoti: SLG

jacints   novec.

1. Hiacinte.

Avoti: LME

jackerie   fr.

1. Žakērija.

Avoti: KV

Jacusiro   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Yatsushiro"), Kjusju salas rietumos, osta Jacusiro līča krastā, 132300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Jačmeniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

Avoti: LC

jačmeniškieši

1. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Jačmeniški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jačmeņišče   vietv.

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Mīzaiņi" senāks nosaukums.

2. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Mīzaiņi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

jaču   apv.

1. Varbūt.

Avoti: NeV

jāču   apv.

1. Varbūt.

Avoti: NeV

jada   apv.

1. Vesela rinda tīklu, kā tos kopā izmet jūrā.

Avoti: KV

jādalēt   apv.

1. Vairākkārt vai ilgstoši jāt (parasti dažādos virzienos).

2. niev. Braukāt, parasti ar motociklu.

3. apv. Kopoties.

4. apv. Mocīt (īpaši attiecībā uz slimībām vai dažādiem mošķiem).

Avoti: KiV

jādalis   apv.

1. Cilvēks (parasti bērns), kas mēdz kāpelēt.

2. Klaiņotājs, uzdzīvotājs u. tml.

Avoti: KiV

jadals   apv.

1. Dienvidu vējš.

Avoti: ME

jade   apv.

1. Alkoholiska dzēriena stiprums.

Avoti: KiV

jade   apv.

1. Rinda zvejas tīklu, ko kopā izmet jūrā; jada.

Avoti: ME

jadeīts   apv.

1. Minerāls no ābolu līdz smaragdu zaļai krāsai, no malām caurspīdīgs, ārējā izskatā ļoti līdzīgs nefrītam, optiskās īpašībās un skaldnības veidā ļoti tuvs augītiem.

Avoti: KV

jādeklis

1. apv. Nemierīgs, draiskulīgs, palaidnīgs cilvēks (parasti bērns).

2. apv. Izlaists, nebēdīgs cilvēks, blandonis; klaiņotājs, uzdzīvotājs.

3. novec. Izzobojamais, nonievājamais priekšmets.

4. novec. Vieta jāšanai.

Avoti: SiV, NeV, SLG

jādeklītis   apv.

1. Dem. --> jādeklis.

Avoti: LV93

Jādekša   vietv.

1. Dzedrupes labā satekupe Talsu novada Laucienes un Ķūļciema pagastā, garums - 17 km, augštecē saucas arī Nurmuižupe, vidustecē Meņģupe, Pļavupe.

Avoti: LD

Jādekšas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Ķūļciema pagastā.

Avoti: LC

jādekšnieki

1. Talsu novada Ķūļciema pagasta apdzīvotās vietas "Jādekšas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jādelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Vairākkārt vai ilgstoši jāt (parasti dažādos virzienos).

Avoti: LLVV

jādelis   apv.

1. Klaiņotājs, uzdzīvotājs u. tml.

Avoti: NeV

jādelnieks   apv.

1. Kāds, kas šurp un turp jāj.

2. Klaidonis, slaists, dīkdienis.

Avoti: ME

jādināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Dzenāt (zirgu), jājot (uz tā).

Avoti: LLVV

jādīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Jādināt.

Avoti: LLVV

jādīties   apv.

1. Nemierīgi izturēties, draiskuļoties, arī plosīties (parasti skaļi, trokšņaini), ālēties.

2. Virzīties, doties (strauji, neapdomīgi).

Avoti: ĒiV, ViV

Jadlovci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LC

Jadlovieši   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Jadlovci" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Jadlovīši   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Jadlovci" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Jadrina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čuvašijas Republikas ziemeļrietumos, piestātne Suras kreisajā krastā, 8800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jadrova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

Avoti: LC

jādrovieši

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Jādrova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jāds   apv.

1. Trakulis.

Avoti: SLG

jads   apv.

1. Inde.

2. Alkoholiska dzēriena stiprums.

Avoti: KiV

jadvigavieši

1. Ilūkstes novada Dvietes pagasta apdzīvotās vietas "Jadvigava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jadvigova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

Jādžūdžs   mit.

1. Islāma mitoloģijā - personificēta tauta, kas tāpat kā Mādžūdžs dzīvo tālu austrumos un no tām abām rodas visas nelaimes (Gogs un Magogs).

Avoti: MitJ

Jadžūrvēda   mit.

1. Vēdu krājums, kas sniedz pamācības priesterim, kā organizējama upurēšana.

Avoti: MrJ

Jaegel   vietv., vācu val.

1. Jugla.

Avoti: FV

Jaegelshof-Stoppinhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Juglas muiža, kas atradās Rīgas pilsētas lauku apkārtnē.

Avoti: KV

jaera   lat.

1. Māņēzelīšu dzimtas ģints.

Jaera albifrons— baltpieres māņēzelītis.

Avoti: LD

Jafa   vietv.

1. Pilsēta Izraēlā ("Yafo"), ietilpst pilsētveidojumā Telaviva-Jafa ("Tel Aviv-Yafo"), Jaunajā Derībā dēvēta par Jopu, zināma jau kopš 2. gt. p. m. ē.

Avoti: LEV

jafetieši   novec.

1. Noasa dēla Jafeta pēcnācēji.

Avoti: EV

jafetīti   novec.

1. Kādreizējs indoeiropiešu nosaukums; Noasa dēla Jafeta pēcnācēji.

Avoti: LV93

Jafets   mit.

1. Bībeles persona, viens no trim Noasa dēliem, jafetiešu (ide) tautu ciltstēvs.

Avoti: EV

jāga   apv.

1. Jēga.

Avoti: BsV

Jagailis

1. Lietuvas lielkņazs (1377.-1392. g., ar pārtr.) un Polijas karalis (Vladislavs II; no 1386. g.); 1385. g. noslēdza Polijas un Lietuvas ūniju.

Avoti: EV

jagalēties   apv.

1. Trakot, blēņoties.

Avoti: KV

jagani

1. Viena no 3 Ugunszemes (Dienvidamerikā) pirmiedzīvotāju ciltīm, ap 1960. g. bija ~50 cilvēku kopiena, valoda savrupa, animistiskie ticējumi, šamanisms, buršana.

Avoti: PZT

Jāgarahu   ģeol.; nelok.

1. Jāgarahu svīta - apakšsilūra Venlokas stāva nogulumu slāņkopa, izplatīta Latvijas ziemeļrietumos un Igaunijā, biezums Latvijā - 80 m.

Avoti: LD

Jagelloni

1. Lietuvas lielkņazu (1377-1401, 1440-1572) un Polijas karaļu dinastija (1386- 1572); valdīja arī Ungārijā un Čehijā.

Avoti: EV

Jagiļjaha   vietv.

1. Upe Krievijā, Rietumsibīrijas līdzenumā, Vasjuganas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Jāglidere   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Giresunas ilā, 6100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

jaglīties   apv.

1. Trakot, blēņoties; jagalēties.

Avoti: ME

Jagman   vietv., vēst., vācu val.

1. Jagmaņu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Embūtes pagastā.

Avoti: KV

jāgmaņnieki

1. Vaiņodes novada Embūtes pagasta apdzīvotās vietas "Jāgmiņi" (kādreiz - "Jāgmaņi") iedzīvotāji.

Avoti: V1

jāgmiņnieki

1. Vaiņodes novada Embūtes pagasta apdzīvotās vietas "Jāgmiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jagnobi

1. Tautība, dzīvo Tadžikistānā, gk. Jagnobas augstkalnu ielejā (Zeravšanas augšteces baseins), kā arī Varzobas ielejā, valoda pieder pie indoeiropiešu saimes irāņu grupas un ir seno sogdiešu valodas turpinājums, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Jagodina   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Jagodina"), Centrālās Serbijas Pomoravļes apgabalā, 37300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Jagotina   vietv.; novec.

1. Jahotina - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Jagsta   vietv.

1. Upe Vācijā ("Jagst"), Bādenē-Virtembergā, Nekāras labā krasta pieteka, garums - 196 km.

Avoti: PZT, LpA

jaguārs   -a, v.

1. Zīdītāju klases plēsēju kārtas kaķu dzimtas lauvu ģints suga ("Leo onca"), liels, plēsīgs dzīvnieks ar rūsganu, melni plankumainu apmatojumu (Dienvidamerikā un Vidusamerikā).

2. mit. Dienvidamerikas un Vidusamerikas indiāņu tautu mitoloģijā - simbolizē valdnieka varu, auglību un zemi, un kā nakts dzīvnieks ir cieši saistīts ar garu pasauli.

Avoti: LLVV, PDE, PmV

jaguārundi   novec.

1. Kaķu suga, sastopama Amerikas kontinentā no Paragvajas līdz Teksasai, līdzīgi caunai.

Avoti: KV

jagurts   novec.

1. Jogurts.

Avoti: KV

Jāhimova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 3390 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

jahīns   mit.

1. Labās puses stabs Zālamana tempļa priekštelpā Jeruzālemē, obligāta detaļa masonu tempļa interjerā, ko veido kā dorisko kolonnu, kuras kapiteli vainago trīs granātāboli - dabas auglības simbols.

Avoti: MrJ

Jahja   mit.

1. Islāma mitoloģijā - pravietis, atbilst Bībeles Jānim Kristītājam.

Avoti: Mit

Jahjali   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yahyali"), Kajseri ilā, 19800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jahotina   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Kijevas apgabalā, Supojas kreisajā krastā, 20440 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

Jahroma   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, piestātne Maskavas kanāla krastā, 13500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Jahsu   vietv.

1. Upe Tadžikistānā, Kizilsu pieteka.

Avoti: PZT

Jahšihana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kirikales ilā, 14600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

jahta   -as, s.

1. Viegla vienmasta buru laiva (sportam).

Ledus jahta— buru laiva uz vairākām slidām burāšanai pa ledu; ledusjahta.

2. jūrn. Kuģis (parasti burinieks, piemēram, atpūtas braucienam, tūrismam).

Bezklases jahta— jahta, kas neatbilst reģistrēto klašu būves noteikumiem, sacensībās tā piedalās pēc speciālas izlīdzināšanas (handikapa) formulas.

Jahta ar ceļa tiesībām— jahta, kuras ceļa tiesības attiecībā pret citiem peldlīdzekļiem nosaka (1) starptautiskie kuģu sadursmju novēršanas noteikumi; (2) kuģošanas noteikumi iekšējos ūdeņos un (3) burāšanas sacīkšu noteikumi.

Jahta ar kajīti— jahta, kurai zem klāja izveidota dzīvojamā telpa.

Jahta ar kreiso halzi— jahta, kuras burās vējš pūš no kreisās puses.

Jahta ar labo halzi— jahta, kuras burās vējš pūš no labās puses.

Jahta kompromiss— ķīļjahta, kurai ir arī šverts, ka izlaists ķīlim pa vidu.

Jahtas garenšūpošanās— jahtas svārstības garenvirzienā pa vertikāli.

Jahtas iekšējais pārklājums— pārklājums no termoizolācijas materiāla.

Jahtas iztaisnošanās— jahtas spēja pašai atgūt normālu stāvokli uz taisna ķīļa.

Jahtas notakelēšana— buru nolaišana un noņemšana, galu sakārtošana pēc brauciena, kā arī visa takelāžas un apaļkoku noņemšana sezonas beigās.

Jahtas trimmēšana— jahtas smaguma centra izmainīšana, pārvietojot balastu, lai panāktu vajadzīgo guļu ūdenī.

Jahtas vimpelis— jahtas pazīšanas karodziņš (pēc īpašnieka izvēles), ko nes masta topā visu navigācijas laiku.

Jahtas žurnāls— īpašas formas žurnāls, kurā ieraksta visu, kas notiek uz jahtas, pat niecīgāko kursa maiņu; tas ir galvenais jahtas dokuments visās instancēs.

Jahtu klase— līdzīgu, pēc īpašiem noteikumiem būvētu jahtu kopums; klasi piešķir jahtu apmērīšanas organizācija.

Jahtu nagla— peldlīdzekļu būvei paredzēta četrstūraina vara (kapara) nagla.

Jahtu vadīšanas tiesības— apliecība vai diploms, kas apstiprina tiesības vadīt noteikta lieluma jahtas zināmā akvatorijā.

Motora buru jahta— buru peldlīdzeklis, kas būvēts un projektēts tā, lai sliktos laikapstākļos (vētrā vai bezvējā) ar motoru varētu pārvietoties tikpat labi kā ar visām burām burāšanai piemērotos laikapstākļos.

Pamesta jahta— jahta, kuru komanda atstājusi pārliecībā, ka tā turpmāk vairs nav drošs patvērums.

Panācēja jahta— jahta, kura tuvojas priekšā (pa priekšu) ejošai jahtai.

Panākamā jahta— jahta, kurai pietuvojas aizmugurējā jahta.

Sacīkšu jahta— tikai sacīkstēm paredzēta jahta, kurā komandas locekļiem nav pat elementāru ērtību.

Vieglsvara jahta— jahta ar nelielu ūdensizspaidu.

Avoti: LLVV, JūVM

Jahteln   vietv., vēst., vācu val.

1. Jāteles muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Planicas pagastā.

Avoti: KV

jahtheķis   jūrn.

1. Jahtas pakaļgals.

Avoti: JūVM

jahtklubs   -a, v.

1. Sporta organizācija, kuras biedri nodarbojas ar burāšanu, vindsērfingu u. tml. ūdenssporta veidiem; klubs organizē sacensības, apmāca burātājus utt.

2. Celtne, kurā atrodas šāda organizācija.

Avoti: SV99

jahtsmenis   sar.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar sporta burāšanu, burātājs.

Avoti: Ang

jahtsmens   sar.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar sporta burāšanu, burātājs.

Avoti: Ang

jahtspogulis   jūrn.

1. Plakanvirsma, ar kuru beidzas jahtas gala konstrukcija.

Avoti: JūVM

jahuni

1. Indiāņu cilts no tukanu cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas un Kolumbijas robežrajonos, kā arī Peru ziemeļos, Ekvadoras un Kolumbijas robežrajonā, valoda pieder pie īpašas tukanu valodu saimes, spēcīgas tēvas ģints paražas, animistiski ticējumi, šamanisms.

Avoti: PZT

Jahve   mit.

1. Jehova - jūdaisma dievs; vārds veidots no senebreju tetragrammas YHWH, kuras precīza izruna bija tabuēta, tetragrammas vietā lietoja vārdu "Kungs".

Avoti: EV

jahvists   rel.

1. Viens no Mozus grāmatas autoru grupas, kas lieto dieva vārdu Jahve.

Avoti: KV

jaicas   žarg., dsk.

1. Vīrieša sēklinieki.

2. Olas.

Avoti: SLG

Jaika   vietv.

1. Urālas upes (Krievijā un Kazahstānā) nosaukums līdz 1775. g.

Avoti: PZT

jaikstiņa   apv.

1. Tieva kārts, gareniski uz pusēm pārgriezta rīkste, ar ko pārsien bērza slotas.

2. pārn. Gara, tieva sieviete.

Avoti: KV

jaila   ģeogr.

1. Ganības Krimas kalnu galvenās grēdas bezmežu platoveida kaļķakmens virsotnēs.

Avoti: ZTV

jaina   novec.

1. Džainisma dibinātāja apzīmējums (uzvarētājs).

Avoti: KV

jāināt   apv.

1. Bieži teikt "jā".

Avoti: KV

Jaipana   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā ("Yaypan"), Fergānas apgabala rietumu daļā, 22100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

jāir   apv.

1. Jābūt.

Avoti: ME

jairas   apv.

1. Šūpoļu stabi, parasti pa 3 katrā galā, uz kuriem balstās šūpoļu guļkoks.

Avoti: KV

jaire   apv.

1. Šūpoles, šūpulis.

Avoti: ME

jaires   apv.

1. Šūpoles.

Avoti: LE

jairiņas   apv.

1. Dem. --> jaires.

Avoti: ME

jairis   apv.

1. Mūrītis.

Avoti: ME

jairītes   apv.

1. Dem. --> jaires.

Avoti: ME

Jairs   mit.

1. Bībelē, Jaunajā Derībā, sinagogas priekšnieks, kura divpadsmit gadus veco meitiņu Jēzus izglāba gulošu uz nāves gultas, bet piekodināja notikušo turēt slepenībā.

Avoti: Mit

Jaiva   vietv.

1. Upe Krievijā, Permas novadā, Kamas kreisā krasta pieteka, garums - 303 km, sākas Kvarkuša grēdas dienvidrietumu nogāzē, ietek Kamas ūdenskrātuvē.

Avoti: PZT

jājamceļš   novec.

1. Ceļš, pa kuru paredzēts pārvietoties jājot uz zirga.

Avoti: TV

jājamdzīvnieks

1. Dzīvnieks, kas tiek izmantots jāšanai.

Avoti: Mit

jājampātaga   -as, s.

1. No ādas sloksnēm pīta pātaga (jātniekam).

Avoti: LLVV

jājams   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. nozīmē

1. Divd. --> jāt.

2. ar not. galotni. Tāds (dzīvnieks), kas paredzēts vai piemērots jāšanai.

3. ar not. galotni. Tāds (apģērbs, piederums), ko lieto jājot.

Avoti: LV87

jājamzābaki   -u, vsk. jājamzābaks, -a, v.

1. Garie jātnieka zābaki (parasti ar piešiem).

Avoti: LLVV

jājamzirdziņš   -a, v.

1. Dem. --> jājamzirgs.

2. sar. Iemīļota, parasti no pamatnodarbošanās atšķirīga, nodarbība; iemīļots sarunu temats.

3. vulg. Sieviete, ar kuru bieži ir seksuālas attiecības.

Avoti: LLVV, SLG

jājamzirgs   -a, v.

1. Zirgs, kas paredzēts jāšanai.

2. pārn., sar. Iemīļota blakus nodarbe; parastais sarunu temats.

3. žarg., hum. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: LLVV, SLG

Jajce   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Jajce"), Centrālās Bosnijas kantonā, Dināru kalnienē, Vrbasas krastos, 30800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

jājēji   apv.

1. Kāpuru lapsenes.

2. dsk. Jājējs (1).

Avoti: LE

jājējs   apv.

1. Jātnieks.

2. vsk. Jājēji (1).

Avoti: ĒiV

jājienis   apv.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> jāt (1).

Avoti: KiV

jājiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> jāt (1).

2. Darbība, process --> jāt (1); jāšana.

Avoti: LLVV

jājināt   apv.

1. Bieži teikt "jā".

Avoti: ME

Jajladere   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yayladere"), Bingelas ilā, 1250 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jajlāgadi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Hatajas ilā, 6800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

jājums   apv.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> jāt (1).

Avoti: KiV

JAK   saīs.

1. Jēkabpils agrobiznesa koledža (raj.).

2. Jautro un asprātīgo klubs.

Avoti: i2

jaka   -as, s.

1. Apģērba gabals (parasti adīts), kas sniedzas mazliet pāri jostasvietai un kam priekšpusē ir aizdare.

2. No bieza, blīva materiāla šūts virsdrēbju gabals, kas sniedzas pāri jostasvietai un kam priekšpusē ir aizdare.

Vēja jaka— no blīva (parasti lietus un vēja necaurlaidīga) materiāla šūta, priekšpusē cieši aizdarāma jaka ar piegulošu apakšējo malu un aizpogājamām aprocēm; vējjaka.

Avoti: LLVV, ĒiV

jaka   apv.

1. Lai arī, kaut arī.

Avoti: ĒiV

Jakabagdarja   vietv.

1. Upe Uzbekistānā, Kaškadarjas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Jakakenta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yakakent"), Samsunas ilā, 5100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

jākalps   apv.

1. Tāds, kas otram visu pa prātam grib izrunāt un izdarīt.

Avoti: KV

jakamari   novec.

1. Dzeņu putnu dzimta ar vairākām ģintīm Vidusamerikā un Dienvidamerikā.

Avoti: KV

jakani

1. Tauta, dzīvo Filipīnu dienvidu salās, pieder pie moro tautām, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, stipra arābu valodas ietekme, reliģija - islāms.

Avoti: PZT

Jakāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aknīstes novada Gārsenes pagastā.

Avoti: LC

jakapuža   apv.

1. Vieta zem jakas; jakas apakšējā daļa.

Avoti: ViV

jakarēšana   apv.

1. Meklēšana, jaukšanās, ņemšanās.

Avoti: NeV

jakarēt   apv.

1. Sajaukt; jaukt (kaut ko meklējot), rušināt.

Avoti: KV, MalV

jakari   apv.

1. Jakaru jakariem - nedrošiem soļiem.

Avoti: ME

jakaris   apv.

1. Tāds, kas jaucas citu darīšanās.

2. Jaucējs.

3. Nevaldāms puika.

4. Rīks baļķu satveršanai un pievilkšanai pie plosta.

Avoti: KV, KiV

Jākaveli   vietv.

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Jākaveļi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Jākaveļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LC

jākelētājs   žarg.

1. Jaunietis, kas bieži maina draudzenes.

Avoti: JV

jaki

1. dsk. Jaks.

2. apv. Jaka.

Avoti: ĒiV

Jakimo   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Yakima"), Vašingtonas štatā, 93400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

jakitori

1. Japāņu virtuves ēdiens - uz iesma cepts cālis.

Avoti: PL

Jakiži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

jakķeša   apv.

1. Jakas kabata.

Avoti: ViV

jākle   apv.

1. Vieta starp gūžām.

2. Jāklis.

3. Klaidone, netikle, ielasmeita.

Avoti: ME, SiV

jāklis   vulg.

1. Seksuāli pārmērīgi aktīvs vīrietis.

2. Palaidnīgs cilvēks.

3. niev. Civilvīrs.

Avoti: SLG

jako

1. Pelēkais Āfrikas papagailis, kas viegli pieradināms.

Avoti: SV69

jakobiāns   mat.

1. Determinants, kas sastādīts no funkciju parciālajiem atvasinājumiem; funkcionāldeterminants.

Avoti: LPE

jakobīns   med.

1. Alkaloīds, iegūts no Jēkaba krustainēm ("Senecio jacobaea").

Avoti: TM

jakobīņi

1. Politisks grupējums Lielās franču revolūcijas laikā (pēc Sv. Jēkaba klostera, kurā tie bija apmetušies); pārstāvēja revolucionāri demokrātisko buržuāziju, kura balstījās uz savienību ar trūcīgajiem pilsētniekiem un zemniecību.

Jakobīņu diktatūra— Lielās franču revolūcijas attīstības posms (1793.-1794. g.), kad pie varas nāca jakobīņi, izmantoja teroru, diktatūru.

Avoti: SV99, VjV

jakobīti   novec.

1. Alarodu un kurdu mistru tautiņa Mesopotāmijas ziemeļu daļā.

Avoti: KV

Jakobshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Jēkaba muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Jēkabnieku pagastā.

Avoti: KV

Jākobstāde   vietv.

1. Pilsēta Somijā (zviedru val. "Jakobstad"), Pohjanmā reģionā, osta Botnijas līča krastā, 19600 iedzīvotāju (2014. g.); pilsētas nosaukums no somu valodas - Pietarsāri ("Pietarsaari"), bet iedzīvotāju vairākums lieto zviedrisko nosaukumu.

Avoti: Wi, LpA

Jakobstadt   vietv., vācu val.

1. Jēkabpils.

Avoti: FV

Jakobštate   vietv., sar.

1. Jēkabpils.

Avoti: LPil

Jakoruda   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Jakoruda"), Blagojevgradas apgabalā, 5500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Jākoveli   vietv.

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Jākaveļi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Jākoveļi   vietv.

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Jākaveļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jakoviči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

Avoti: LC

jakpakaļa   apv.

1. Vieta zem jakas.

Avoti: ViV

jakpi

1. Bandu tautas cilts, dzīvo Centrālāfrikā un Kongo ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT

jaks   -a, v.

1. Liels vēršu apakšdzimtas savvaļas dzīvnieks vai mājdzīvnieks (Āzijā) ar biezu, īsu apmatojumu uz muguras un garu, kuplu apmatojumu uz sāniem, vēdera un kājām.

Avoti: LLVV

jaks   apv.

1. Jaka.

Avoti: ME

Jaksti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Salaspils novada Salaspils pagastā.

2. Jakstu priede - aug pie šī ciema, stumbra apkārtmērs - 3,8 m, viena no kuplākajām savdabīgāk zarotajām priedēm Latvijā, vainaga projekcija - 19 x 13 m, augstums - 12 m, zarojums ļoti blīvs.

Avoti: LC, LD

Jakstiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

Jakša   vietv.

1. Vidusupe - paralēls nosaukums tās vidustecē.

Avoti: LD

Jakšasi   mit.

1. Indiešu mitoloģijā - dievišķas būtnes, kas piedzima vienlaikus ar rakšasiem, bet atšķirībā no tiem ir noskaņoti pret cilvēkiem labvēlīgi.

Avoti: MitJ

jākšpēternieki

1. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Jākšpēteri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jakte   apv.

1. Medības.

2. Tracis, plosīšanās.

Avoti: ME

jaktene   apv.

1. Mednieku desiņa.

2. dsk. Ausis.

Avoti: ViV

jakterēt   apv.

1. Ālēties, jokot, skaļi trokšņojot skraidīt, steigties; nebēdnīgi dauzīties.

Avoti: ME, VeAT

jakterēties   apv.

1. Ālēties, jokot, skaļi trokšņojot skraidīt, steigties; nebēdnīgi dauzīties.

Avoti: ME, VeAT

jaktēt   apv.

1. Medīt.

2. Trokšņot, līksmoties; rotaļājoties skraidīt, kūleņot, trakot, plosīties.

3. Meklēt.

4. Skatīties, vērot, sekot (kāda darbībai, rīcībai); raudzīties, lai nenotiek kas nevēlams.

Avoti: ĒiV, SLG, ViV

jaktēties

1. apv. Rotaļājoties skraidīt, kūleņot u. tml.

2. sar. Mīlēties; nodarboties ar seksu.

Avoti: ĒiV, SLG

jaktīgs   apv.

1. Tāds, kas rotaļājoties mēdz daudz skraidīt, kūleņot u. tml. (parasti par dzīvniekiem).

Avoti: ĒiV

jaktitācija   med.

1. Krampjaina raustīšanas, konvulsīvas kustības; svaidīšanās murgos; lielīšanās.

Avoti: TM

jaktnieks   apv.

1. Mednieks.

Avoti: ViV

jakts   apv.

1. Tracis; rotaļāšanās; draiskuļošanās.

2. Medības.

Avoti: ĒiV, SLG

jaktsausis   apv.

1. Ausis.

Avoti: ViV

jaktsdesa   apv.

1. Medniekdesiņa.

Avoti: ĒiV

jaktsplinte   apv.

1. Medību bise.

Avoti: ViV

jaktssuns   apv.

1. Medību suns.

Avoti: ĒiV

Jakubina   vietv.

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Jakubini" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jakubini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Maļinovas pagastā.

Avoti: LC

Jakubki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

Avoti: LC

Jakūbs   mit.

1. Islāma mitoloģijā - pravietis, atbilst Bībeles Jēkabam, bet Korānā par viņu ir vairāki nostāsti, kas nav sastopami Bībelē.

Avoti: Mit

jakucieši

1. Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Jakuči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jakuči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Blontu pagastā.

Avoti: LC

Jakulinski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

Jakuma   vietv.

1. Upe Bolīvijā, Mamores kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Jākupeni   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Jakubki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Jākupeņi   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Jakubki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

jakuris   apv.

1. Cimda raksta kāšveida elements.

Avoti: KiV

jākuris   apv.

1. Nevaldāms cilvēks vai dzīvnieks.

2. Netiklis, meitu mednieks; jāklis.

// s. Netikle, ielasmeita.

Avoti: NeV

Jakuši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

Jakuški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Sokolku pagastā.

Avoti: LC

jakuti   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Krievijas Federācijas Sahas Republikas (Jakutijas) pamatiedzīvotāji; runā jakutu valodā.

Jakutu valoda— altajiešu val. saimes tjurku val. gr. valoda; rakstības pamatā kr. alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

Jakutija   vietv.

1. Sahas Republika (Saha) - autonoma republika Krievijas Federācijā, aptver ziemeļaustrumu Sibīriju ap Ļenas, Indigirkas u. c. upēm, platība - 3083500 kvadrātkilometru, ~1 mlj iedzīvotāju (46% jakuti, 41% krievi), galvaspilsēta - Jakutska, robežojas ar Čukotkas autonomo apvidu, Magadanas apgabalu, Habarovskas novadu, Amūras, Aizbaikāla, Irkutskas apgabalu un Krasnojarskas novadu.

Centrālā Jakutijas zemiene— atrodas Vidussibīrijā, Ļenas vidusteces, Viļujas un Aldanas lejteces baseinā, Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), garums 550 km, augstums 40-200 m; Viļujas zemiene.

Avoti: LEV, PuA

Jakutska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sahas Republikas (Jakutijas) galvaspilsēta, Ļenas kreisajā krastā, 294000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LEV, PuA, Wi

jal   apv.

1. Jel.

Avoti: ME

jala   apv.

1. Jel.

Avoti: ME

jalapa   med.

1. Auga "Exogonium purga" bumbuļainā sakne; tās aktīvā viela ir sveķi, kuros ir glikozīds konvolvulīns; caurejas līdzeklis.

Avoti: TM

jalapeno

1. Ļoti asi zaļie čili pipari (spāņu jalapeno, izrunā: halapenjo).

Avoti: PL

jalapīns   med.

1. Jalapas glikozīds; dažreiz šo nosaukumu lieto jalapas sveķu apzīmēšanai.

Avoti: TM

jalauka   apv.

1. Ālava aita.

Avoti: KiV

jale   apv.

1. Jel; jal.

Avoti: ME

Jali   vietv.

1. Mokri Jali - upe Ukrainas Doņeckas apgabalā, Vovčas kreisā krasta pieteka.

Mokrije Jali— Mokri Jali.

Avoti: PZT, LpA

Jalihijika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Konjas ilā, 1600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

jālija   apv.

1. Izejviela.

Avoti: NeV

Jallarhorns   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - Heimdala rags ("Gjallarhorn"), ko viņš pūtīs, tuvojoties pasaules galam - ragnarjokam.

Avoti: LEV

Jalomica   vietv.

1. Upe Rumānijā ("Ialomita"), Donavas kreisā krasta pieteka, garums - 330 km, izteka Bučedžu masīvā pie Oma kalniem, augštece (Jalomičoara) Dienvidkarpatos krāčaina, ieslēgta aizās.

Avoti: PZT

Jalomičoara   vietv.

1. Upe Rumānijā, Jalomicas augšteces nosaukums Dienvidkarpatos.

Avoti: PZT

Jalova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

2. Pilsēta Turcijā ("Yalova"), ila administratīvais centrs, 102900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LC, Wi

Jalovecka   vietv.

1. Jalovecka Kalns - Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Jaloveckaja Gora" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jaloveckaja   vietv.

1. Jaloveckaja Gora - apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

Jaloveni   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 16200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jalpugs   vietv.; novec.

1. Jalpuhs - ezers Ukrainā.

Avoti: PZT

Jalpuhs   vietv.

1. Ezers (Donavas limāns) Ukrainā, Odesas apgabala dienvidrietumu daļā 2 m vjl., platība - 134 kvadrātkilometri, garums - 40 km, platums - līdz 5 km.

Avoti: PZT

jāls   apv.

1. Grēmas; jēls 2.

Avoti: VV

Jalta   vietv.

1. Pilsēta Krimā, Ukrainā, 78100 iedzīvotāju (2013. g.), kūrorts.

Jaltas konference— Krimas konference, notika 1945. g. 2.-12. februārī Jaltā, piedalījās Staļins, Čērčils un Rūzvelts, pārsprieda politiku pēc kara, t. sk. par Polijas robežām, Vācijas un Austrijas okupāciju un ANO izveidošanu.

Avoti: LEV, Wi

Jaludzjana   vietv.

1. Upe Ķīnā ("Yalu Jiang"), robežupe ar Ziemeļkoreju, kur saucas - Amnokgana, garums - 813 km, sākas vulkāna Baitoušana nogāzē, ietek Dzeltenās jūras Rietumkorejas līcī.

Avoti: PZT

jālums   apv.

1. Jēlums.

Avoti: BsV

Jalundzjana   vietv.

1. Upe Ķīnā ("Yalong Jiang"), Jandzi kreisā krasta pieteka, garums - ~1500 km, sākas Tibetas kalnienē, Bajanharaulas grēdā, ieleja šaura, dziļa, krasti stāvi.

Avoti: PZT

Jalutorovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tjumeņas apgabala dienvidos, Tobolas krastos, 38300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jalvača   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ispartas ilā, 19800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

jam   apv.

1. Ar cukuru ietaisīti augļi: augļu marmelāde.

Avoti: KV

JAM   saīs., vietv.

1. Jamaika, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

jama

1. apv. Bedre.

2. apv. Izbraukta gramba.

3. žarg. Zagtu mantu realizācijas vai glabāšanas vieta.

Avoti: KV, ME, KZ

jama   apv.

1. Ēdiens (bērnu valodā).

Avoti: KV, ME

jama   sar.

1. Mēsli, sajaukti ar dubļiem un ūdeni.

2. Bars, pūlis, daudzums, masa.

Avoti: KV, ME

jama   mit.

1. Desmit tantrisma baušļi: nevardarbība, patiesīgums, nesavtība, tiklība, iecietība, izturība, līdzcietība, godīgums, sātība, tīrība.

2. Rādžajogā pirmais no astoņiem posmiem.

Avoti: MrJ, SG

jama   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - viens no elles valdniekiem un mirušo soģis, cēlies no hinduisma Jamas.

Avoti: PmV

Jama   vietv.

1. Siverska - pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, tās nosaukums līdz 1973. g.

Avoti: PZT

Jama   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - mirušo dievs un elles valdnieks; vēdu dziesmās pirmais cilvēks, kas miris un rādījis ceļu uz viņpasauli.

Avoti: SV33, PmV

jamabusi   mit.

1. Japāņu sinkrētisma kultā tā sauc vientuļniekus, kas dzīvo kalnos un ievēro stingru askētismu, lai sasniegtu Budas stāvokli.

Avoti: MrJ

Jamagata   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Yamagata"), Honsju salas ziemeļu daļā, prefektūras administratīvais centrs, 254200 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta Japānā ("Yamagata"), Honsju salas vidienē, Gifu prefektūrā, 28900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Jamaguči   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Yamaguchi"), Honsju salas dienvidrietumos, prefektūras administratīvais centrs, 196600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Jamaika   vietv.

1. Sala Lielo Antiļu salu grupā, Karību jūrā, platība - 10990 kvadrātkilometru, kalnu grēda līdz 2256 m augstumam, tropisks klimats, daudz nokrišņu, notiek zemestrīces un tropiskie negaisi.

2. Salu valsts Vidusamerikā ("Jamaica"), ietver Jamaikas salu un vairākas sīkas salas Antiļu salu grupā, platība - 10991 kvadrātkilometrs, 2847200 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Kingstona, administratīvais iedalījums - 14 pagastu.

Avoti: LEV, PuA

jamaikieši

1. Nācija, Jamaikas pamatiedzīvotāji; dzīvo arī Lielbritānijā, ASV, Nikaragvā, Kostarikā; runā angļu valodā (sarunvalodā - jamaikiešu dialekts); ticīgie - gk. protestanti.

Avoti: EV, PnR

Jāmaiķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Turlavas pagastā.

Avoti: LC

jāmaiķnieki

1. Kuldīgas novada Turlavas pagasta apdzīvotās vietas "Jāmaiķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jamains   apv.

1. Bedrains, nelīdzens.

Avoti: ME

Jamala   vietv.

1. Jamalas pussala - atrodas Āzijā, Krievijā, starp Baidaratas līci un Karas jūru rietumos un Obas līcis austrumos, platība - 122000 kvadrātkilometru, garums - 700 km, platums - līdz 240 km, lielākais augstums - 84 m vjl., mūžīgais sasalums.

2. Jamalas Ņencu autonomais apvidus - Krievijas Federācijas subjekts, administratīvais centrs - Saļeharda, platība - 769300 kvadrātkilometru, 543700 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: LģE, PuA

Jamalins   vietv.

1. Kalnu grēda Pieamūrā, Krievijā, uz Amūras apgabala un Habarovskas novada robežas, garums - 180 km, augstums - līdz 2295 m.

Avoti: PZT

jamanščiks   žarg.

1. Zagtu mantu uzpircējs.

Avoti: KZ

Jamantavs   vietv.

1. Augstākais kalnu masīvs Dienvidurālos, Simas pietekas Inzeras augšteces baseinā, Krievijā, Baškortostānas Republikā, augstums - līdz 1640 m.

Avoti: PZT

jamāt   apv.

1. Ar pilnu muti ēst (par bērniem).

Avoti: KV

jamato

1. Japāņu gleznicības skola ("yamato-e"), kas radās ap 12. gs., Heianas perioda beigās un ko uzskata par klasisko japāņu glezniecības stilu.

Avoti: MkV

Jamato   vēst.

1. Lielākā cilšu savienība tagadējā Japānas teritorijā 3.-4. gs., uz kuras bāzes 6.-7. gs. izveidojās Japānas valsts.

2. mit. Jamato Takeru - japāņu mitoloģijā - "drošsirdis no Jamato apgabala", lielākais varonis, leģendārā imperatora Keiko dēls, kurš vispirms nogalināja savu vecāko brāli, jo tas bija necienīgi izturējies pret tēvu, vēlāk uzveica vairākus tēva ienaidniekus.

Avoti: VtV, PmV

jamatoe

1. Japāņu glezniecības skola 10.-14. gs.; ievadīja nacionālās laicīgās glezniecības attīstību Japānā; tās pārstāvji uz horizontāliem tīstokļiem ar tušu un krāsām darināja ainas no nacionļās vēstures un leģendām, galma romānu ilustrācijas, portretus.

Avoti: EV

jambasts   apv.

1. Troksnis, neapvaldīta jautrība un trakošana.

2. Bēdas, nepatikšanas.

Avoti: KV

jambats   apv.

1. Tracis, skandāls.

Avoti: ViV

jambeti

1. Dualu tautas (Kamerūnā) basu grupas cilts.

Avoti: PZT

jambi   novec.

1. Pēc ārējās formas ikviena dzeja, kas rakstīta jambiskā pantmērā.

Avoti: KV

jambisks   -ais; s. -a, -ā; literat.

1. Tāds, kas sarakstīts jambos; saistīts ar jambu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

Jambola   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijas dienvidaustrumos ("Jambol"), Tundžas krastos, apgabala administratīvais centrs, 77200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

jamboree   novec.

1. Džamboreja - plašs (bieži arī starptautisks) skautu salidojums.

Avoti: KV

jambs   -a, v.

1. literat. Pantmērs, kam ir divzilbīga pēda, kurā pēdējā zilbe ir uzsvērta (sillabotoniskajā vārsmošanas sistēmā) vai gara (antīkajā vārsmošanas sistēmā).

2. mūz. Mūzikas teorijā divdaļu metriskā pēda ar uzsvaru uz pirmās pēdas.

Avoti: LLVV, ML

jambtrohajs

1. Antīkajā vārsmošanas sistēmā - četrzilbju pēda, kas sastāv no jamba un trohaja.

Avoti: SV69

jambukoks   novec.

1. dsk. Divdīgļlapju augu ģints miršu dzimtā, tuva ģintij "Eugenia".

Avoti: KV

Jamburga   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijas ziemeļos, Jamalas Ņencu autonomajā apvidū, Obas līča austrumu piekrastē, gāzes ieguves centrs, ~5000 iedzīvotāju, gk. apvienības "Gazprom" darbinieki.

2. Kingisepa - pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, tās nosaukums 1707.-1922. g.

Avoti: PZT, Wi

Jamdena   vietv.

1. Lielākā no Tanimbaras salām ("Yamdena"), Indonēzijā, Arafuru jūras ziemeļrietumos.

Avoti: PZT, LpA

jamesia   lat.

1. Džeimsijas.

Jamesia americana— džeimsija.

Avoti: LD, PDE

jamesionella   lat.

1. Džeimsonītes.

Jamesionella autumnalis— rudens džeimsonīte.

Avoti: LD

jamiņ   vēst.

1. Termins, ar ko apzīmēja valsts iestādi Ķīnā līdz 1949. g.

Avoti: VtV

jammāt   sar.

1. Ēst.

Avoti: Žrg

jammīt   sar.

1. Ēst.

Avoti: SLG

Jamms   mit.

1. Ugaritiešu (kanaāniešu) mitoloģijā - jūras dievs, kas simbolizēja haosa spēkus un tika attēlots kā briesmonis.

Avoti: PmV

Jammu   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - jūras, ūdens stihijas, pazemes un haosa spēku personifikācija, arī kārtības un taisnības dievs.

Avoti: Mit

Jamno   vietv.

1. Jamno ezers - atrodas Polijā, piejūras zemienē, pie Pomožes ezeru augstienes, platība - 2240 ha.

Avoti: PZT

jamņiks   žarg.

1. Zagtu mantu uzpircējs.

Avoti: KZ

jamot   apv.

1. Ēst.

Avoti: ME

jampadracis   sar.

1. Tracis; lēts, skaļš sarīkojums.

Avoti: Žrg

jampampiņš   sar.

1. Jocīgs cilvēks; pamuļķis.

2. Nepatīkams, nesimpātisks cilvēks.

Avoti: SLG

jampamps   apv.

1. Skaļš, trokšņains notikums.

2. Jauns, paviegls cilvēks; sprukstiņš.

Avoti: ViV, Žrg

jampers   žarg.

1. Džemperis.

Avoti: SLG

Jampiļa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Vinnicas apgabalā, 11300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

jampiņš   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

jams   žarg.

1. Viņš.

Avoti: SLG

jamss

1. Daudzgadīgs tropu un subtropu tīteņaugs; dioskorejas.

2. Ēdamie šā auga apakšzemes bumbuļi, kurus lieto līdzīgi kartupeļiem.

Avoti: SV99, KV

jamstalēt   apv.

1. Vairākkārt ņemt.

Avoti: KiV

Jamuna   vietv.

1. Džamna - Gangas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

jamuri

1. Cilšu grupa Indonēzijā, Jaungvinejas salas rietumu piekrastē un tuvējās salās, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms (sunnisms), saglabājušies tradicionālie ģints ticējumi.

Avoti: PZT

Jamu   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - jūras un ūdeņu dievība, bīstams un nežēlīgs dievs, kurš pretendē uz pasaules valdnieka troni, visa ļaunā cēlonis un radītājs.

Avoti: MitJ

Jamusukro   vietv.

1. Kotdivuāras galvaspilsēta (kopš 1983. g.), 206000 iedzīvotāju (2007. g.), te atrodas Āfrikā lielākā katoļu katedrāle (augstums - 149 m, Sv. Pētera katedrāles Romā kopija).

Avoti: LģE

jamzis   apv.

1. Bieza jaka; kamzolis.

Avoti: ĒiV

jan   mit.

1. Seno ķīniešu mitoloģijā - gaišā, vīrišķā sākotne, parasti savienojumā "iņ un jan", kur iņ - tumšā, sievišķā sākotne.

Avoti: MitJ

Jana   vietv.

1. Upe Sibīrijas ziemeļaustrumos, Krievijā, garums - 872 km (kopā ar Sartangu 1492 km), satekupes Dulgalaha un Sartanga sākas Verhojanskas grēdāja dienvidos, ietek Laptevu jūrā.

2. Jana Majena sala - atrodas Ziemeļu Ledus okeānā ("Jan Mayen"), Norvēģijas teritorija, platība - 372 kvadrātkilometri, augstums - līdz 2267 m.

Avoti: LģE

JANA   saīs.

1. Lībijas informācijas aģentūra (arābu un angļu "Jamahirivah News Agency").

Avoti: i1

Janas-Indigirkas   vietv.

1. Janas-Indigirkas zemiene - zems līdzenums Sibīrijas ziemeļaustrumos, Laptevu un Austrumsibīrijas jūras piekrastē, no Omolojas ielejas rietumos līdz Indigirkai austrumos, Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), platums - līdz 300 km, vidējais augstums - 100 m, atliku kalni - līdz 500 m.

Avoti: PZT

Janas-Oimjakonas   vietv.

1. Janas-Oimjakonas kalniene - atrodas Sibīrijas ziemeļaustrumu daļā, Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), starp Verhojanskas grēdāju un Suntarhajatu dienvidrietumos un Čerska grēdāju ziemeļaustrumos, garums - ~1000 km, platums - 250 km, augstums - līdz 2000 m.

Avoti: PZT

jānaišnieki

1. Tērvetes novada Bukaišu pagasta apdzīvotās vietas "Jānaiši" iedzīvotāji.

2. Priekules novada Gramzdas pagasta apdzīvotās vietas "Jānaiši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Janapole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas pagastā.

Avoti: LC

janapolieši

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Janapole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Janaula   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Baškortostānas Republikā, 26300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jancīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds, kam piemīt humora izjūta; asprātīgs.

2. Tāds, kam ir (nelieli) psihiski traucējumi; dīvains.

3. apv. Stalts, iznesīgs, mundrs.

4. apv. Tāds, kas pievērš (kam, kādam) lielu vērību, uzmanību.

Avoti: LLVV, ĒiV, ViV

Jancikas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Ceraukstes pagastā.

Avoti: LC

jancināt   apv.

1. Izjokot.

2. Nicināt, nievāt.

3. Modināt iekāri un to neapmierināt.

Avoti: KV

janciskieši

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Janciški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Janciškas   vietv.

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Janciški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Janciški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Maļinovas pagastā.

Avoti: LC

Janciškys   vietv.

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Janciški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

jancītis   hum.

1. Zaķis.

Avoti: Sin

Jancjuaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas austrumu daļā ("Yangquan"), Šaņsji provincē, 1368500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

jančins

1. Tradicionāls ķīniešu stīgu instruments, kuru spēlē līdzīgi kā cimbalu, sitot pa stīgām ar veserīšiem (ķīniešu yangqin, yang chin).

Avoti: PL

jandags   apv.

1. Dzerams trauks ar 1/4 stopa tilpumu.

Avoti: KV

jandalēt   apv.

1. Dejot.

Avoti: KV

jandalētājs   sar.

1. Dauzoņa.

Avoti: Sin

jandalēties   apv.

1. Priecāties, trakot.

Avoti: KV

jandaliņš   -a, v.

1. parasti vsk. Neierobežota pāru skaita latviešu tautas rotaļdeja "Tūdaliņ, tagadiņ".

2. sar. Strīds; tracis, kņada.

Avoti: LLVV

jandāliņš   -a, v.

1. parasti vsk. Neierobežota pāru skaita latviešu tautas rotaļdeja "Tūdaliņ, tagadiņ".

2. sar. Strīds; tracis, kņada.

Avoti: LLVV

jandalis   apv.

1. Jandaliņš.

Avoti: ME

jandals   -a, v.

1. parasti vsk. Kadriļas tipa četrpāru vai divpāru latviešu tautas deja.

2. sar. Jandāliņš (2).

Avoti: LLVV

jandāls   -a, v.

1. parasti vsk. Kadriļas tipa četrpāru vai divpāru latviešu tautas deja.

2. sar. Jandāliņš (2).

Avoti: LLVV

jandelēt   apv.

1. Dejot.

Avoti: ME

jandelēties   apv.

1. Priecāties, trakot.

Avoti: ME

jāndie   apv.

1. Tiešām, patiesi.

Avoti: ME

Jandzi   vietv.

1. Upe ķīnā ("Yangzi"), garākā un ūdeņainākā upe Eirāzijas kontinentā, garums - 5800 km, sākas Tibetas kalnienes centrālajā daļā no Tanglas un Kukušili grēdas ledājiem (5500 m vjl.), ietek Austrumķīnas jūrā, veidojot plašu deltu; Jandzidzjana; Čandzjana; Zilā upe.

Avoti: LģE

Jandzidzjana   vietv.

1. Jandzi - upe Ķīnā.

Avoti: PZT

Jandžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Yangzhou"), Dzjansu provincē, 548200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Jandžova   vietv.; novec.

1. Jandžou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

Janeiši   vietv.

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Janīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Janeļeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

jānenes   apv.

1. Sarkanā jāņoga ("Ribes rubrum").

Avoti: Aug2

Jānēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

Jangiabada   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā ("Yangiabad"), Taškentas vilajetā, 9000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: PZT, Wi

Jangibazara   vietv.; vēst.

1. Vahdata - pilsēta Tadžikistānā, tās nosaukums līdz 1936. g.

Avoti: PZT

Jangijela   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā ("Yangiyo'l"), Taškentas vilajetā, 60300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, Wi

Jangijera   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā ("Yangiyer"), Sirdarjas vilajetā, 29600 iedzīvotāju (1991. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Jangoda   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas apgabala Taimiras pussalā, Pjasinas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Jangona   vietv.

1. Mjanmas bijusī galvaspilsēta (līdz 2006. g., Mjanmiešu (birmiešu) valodā "Yangon", līdz 1989. g. - Ranguna), upes un jūras osta Iravadi deltas atzara Rangunas krastos, ~40 km no Andamanu jūras Moutanas līča, 4700000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Jangs   mit.

1. Jangs Keitens - banaru (Vjetnama) mitoloģijā - augstākā dievība, viņš radījis sauli, dzīvniekus un augus.

Avoti: Mit

Jangstauna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Youngstown"), Ohaio štatā, 65100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Jangsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Youngsville"), Luiziānas štatā, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Jāni   ģeol.; nelok.

1. Jāni svīta - apakšsilūra Venlokas stāva nogulumu slāņkopa, izplatīta Latvijas ziemeļu daļā un Igaunijā, biezums Latvijā - 37 m.

Avoti: LD

Janica   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 29800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

janičārs   -a, v.; vēst.

1. Karavīrs Osmaņu impērijas izlases karaspēkā 14.-19. gs.; sākumā to komplektēja no jauniem karagūstekņiem, vēlāk - no Osmaņu impērijas kristīgajiem iedzīvotājiem.

Avoti: MLVV, SV99

Janiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

jānimējs   apv.

1. Tāds, kas pieder Jānim; tāds, kas attiecas uz Jāni, ir saistīts ar Jāni; Jāņa.

Avoti: ViV

Janina   vietv.; novec.

1. Joannina - pilsēta Grieķijā.

Avoti: PZT

Jānis

1. mit. Dabas gadskārtējās atdzimšanas un auglības dievība latviešu mitoloģijā.

2. mit. Jānis Evaņģēlists - kristietības mitoloģiskajos priekšstatos Jēzus iemīļotais māceklis, pēc baznīcas tradīcijas - Jāņa evaņģēlija, trīs Jāņa vēstuļu un Jāņa atklāsmes grāmatas autors.

Jāņa evaņģēlijs— ceturtais evaņģēlijs Jaunajā Derībā, rakstīts, domājams, mūsu ēras 90. gados, no pārējiem evaņģēlijiem atšķiras pēc formas un satura.

3. mit. Jānis Kristītājs - kristietības reliģiski mitoloģiskajos priekšstatos pēdējais no praviešiem - mesijas atnākšanas vēstnešiem, Jēzus Kristus tiešais priekštecis.

4. vēst. Jānis Bezzemis - Anglijas karalis (no 1199; "John Lackland"; 1167.-1216. g.), iesauka cēlusies no tā, ka viņš neņēma no tēva nevienu lēni, 1215 bija spiests parakstīt Lielo brīvības hartu ("Magna Charta"), vērpa intrigas pret brāli Ričardu Lauvassirdi.

5. vēst. Jānis XXIII - pāvests no 1958. g. ("Angelo Giuseppe Ronccalli"; 1881.-1963. g.), reformējis baznīcas liturģiju, sasauca Otro Vatikāna koncilu.

6. vēst. Jānis Pāvils II - Karols Vojtila (dz. 1920. g.) - Romas pāvests (1978.-2005. g. - Joannes Paulus II), pēc tautības polis.

Avoti: LE1, Mit

Janīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

Avoti: LC

jānišķe   apv.

1. Jaņi.

Avoti: ME

jānītis   -ša, v.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Erigeron"), lakstaugi ar sīkiem dažādas krāsas ziediem, ~200 s., Latvijā savvaļā konstatētas 4 s.

Alpīnais jānītis— jānīšu suga ("Erigeron alpinus"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Asais jānītis— jānīšu suga ("Erigeron acris").

Izskatīgais jānītis— jānīšu suga ("Erigeron politus").

Kanādas jānītis— jānīšu suga ("Erigeron canadensis").

Krāšņais jānītis— jānīšu suga ("Erigeron speciosus"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Oranžais jānītis— jānīšu suga ("Erigeron alpinus"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Vasaras jānītis— jānīšu suga ("Erigeron annuus").

2. apv.; dsk. Madaras ("Galium").

Avoti: LLVV, LD, Aug2

Janjuaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Yangyuan"), Hebei provinces ziemeļu daļā.

Avoti: PZT, LpA

janka   apv.

1. Ķīļveida formas cirvis slīperu ciršanai.

Avoti: ĒiV

Janka   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Breilas žudecā, 10300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

jankavisms   vēst.

1. Anarhosindikālisms - politisks novirziens arodbiedrībās, kas ideoloģiski un politiski ir anarhisma ietekmē.

Avoti: LE1

jankejs   novec.

1. Jenkijs.

Avoti: Ang

Jankeviči   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Grabavščizna" otrs nosaukums.

Avoti: LC

janki   novec.

1. ASV pilsoņu iesauka.

Avoti: KV

Janktona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Yankton"), Dienviddakotas štatā, 14500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Janokra   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Avoti: LC

Janomole

1. Arheoloģiskais piemineklis (10.-11. gs.) Daugavpils novada Salienas pagasta teritorijā; apmetne un 3 kapu uzkalniņu grupas; apbedījumi liecina par saistību ar kriviču kultūru.

Avoti: EV

Janopol   vietv., vēst., vācu val.

1. Janopoles muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Ābeļu pagastā.

Avoti: KV

Janopole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

Janopoles purvs— zemais purvs Rēzeknes novada austrumu daļā, uz austrumiem no Janopoles, platība - 775 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 2,9 m, lielākais dziļums - 9 m.

Avoti: LC

janopolieši

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Janapole" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Griškānu pagasta apdzīvotās vietas "Janopole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Janoseļa   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Januseļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jānošhalma   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bāčas-Kiškunas meģē, 8900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jānošhāza   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Vašas meģē, 2500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jānoššomorja   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Ģēras-Mošonas-Šopronas meģē, 6000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Janova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

4. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 330 iedzīvotāju (2012. g.).

5. Janova Lubelska - pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 12100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1640. g.

Avoti: LC, Wi, LpA

Janovci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Avoti: LC

janovcieši

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Janovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Janoveca   vietv.

1. Janoveca Velkopolska - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 4100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1295. g.

Avoti: Wi

Janovice   vietv.

1. Janovice pie Ūhlavas - pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 2250 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Janovka   vietv.

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Jāņuciems" bijušais nosaukums.

2. Jāņupīte - Laucesas labā krasta pieteka Daugavpils novadā.

Avoti: LC, LD

Janovole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagasta ziemeļos, kas sāka veidoties 19. gs. vidū Briģu muižas teritorijā; atrodas aptuveni 2 km no Briģiem pie Ludzas novada robežas.

2. vēst. Janovoles pagasts - pastāvēja Ludzas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Brigu pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Ludzas novada Briģu pagastā un Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

janovolieši

1. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Janovole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jāns

1. Romiešu mitoloģijā - laika un katra iesākuma dievs, arī durvju un vārtu sargs, upju un avotu radītājs, jūrniecības aizbildnis; viņu attēloja ar divām sejām (viena vērsta pagātnē, otra - nākotnē); Jānuss.

Avoti: SV08

jansenisms

1. Reliģisks virziens Holandē un reliģiski sabiedriska kustība Francijā 17. un 18. gs., kura izveidojās no Holandes teologa Jansena mācības, tuvs kalvinismam.

Avoti: SV69

Jansēta   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

Janske   vietv.

1. Janske Lāzne - pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 780 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

janskis

1. Ārpussistēmas starojuma spektrālā blīvuma mērvienība radioastronomijā, Jy.

Avoti: EV

Jantaja   vietv.; novec.

1. Jaņtai - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

Jantarnija   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijā, Kaļiņingradas apgabala rietumos, Baltijas jūras krastā, 5500 iedzīvotāju (2010. g.), līdz 1947. g. saucās - Palmnikene.

Avoti: PZT, Wi

jantinopsija   med.

1. Stāvoklis, kurā visi priekšmeti liekas violetā krāsā.

Avoti: TM

jantje   novec.

1. Deminutīvs nīderlandiešu vārdam Jans; ironiski: holandietis.

Avoti: KV

jantra   mit.

1. Sarežģīta ģeometrisku figūru kompozīcija, ko izmanto meditācijai.

Šri jantra— svarīgākā un sarežģītākā tantristu jantra, diagramma, kas simbolizē Visuma seksuālo aktivitāti un nepārtraukto radīšanas procesu.

Avoti: RtV

Jantra   vietv.

1. Upe Bulgārijas ziemeļos, Donavas labā krasta pieteka, garums - 286 km, sākas Staraplaninā, Šipkas pārejas apvidū, lejtece - Lejasdonavas līdzenumā.

Avoti: PZT

jānudie   apv.

1. Tiešām, patiesi.

Avoti: ME

jānudien   apst.; sar.

1. Tiešām, patiesi.

Avoti: LLVV

Jānus   mit.

1. Romiešu durvju dievs, ar divām sejām.

2. astr. Saturna pavadonis ("Janus"), vidējais attālums no planētas - 151500 km, izmēri - 178 km.

Avoti: SV33, ZvD-203-25

Januseli   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Januseļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Januseļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

jānuss

1. Divkosīgs cilvēks.

Avoti: SV96

Jānuss

1. Romiešu mitoloģijā - laika un katra iesākuma dievs, arī durvju un vārtu sargs, upju un avotu radītājs, jūrniecības aizbildnis; viņu attēloja ar divām sejām (viena vērsta pagātnē, otra - nākotnē).

Avoti: SV99

jānuzieši

1. Gulbenes novada Lejasciema pagasta apdzīvotās vietas "Jānuži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jānuži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LC

janv.   saīs.

1. Janvāris (kopā ar datumu).

Avoti: i2

janvāris   -ra, v.

1. Gada pirmais mēnesis.

2. Savienojumā ar kārtas skait.: šī mēneša diena, datums.

Avoti: LLVV

janvārs   apv.

1. Janvāris.

Avoti: ĒiV

jaņ   mit.

1. Ķīniešu daoismā viens no diviem (iņ un jaņ) viens otru papildinošiem principiem: vīrietis un sieviete, debesis un zeme, siltums un aukstums.

Avoti: LEV

jāņabērni   dsk., v.

1. Līgotāji, kas Jāņos iet no mājas uz māju; līgotāji, kas svin Jāņus.

Avoti: MLVV

jāņamējs   apv.

1. Tāds, kas pieder Jānim; tāds, kas attiecas uz Jāni, ir saistīts ar Jāni; Jāņa; jānimējs.

Avoti: ViV

Jāņamuiža   vietv.

1. Priekuļu novada Priekuļu pagasta apdzīvotās vietas "Jāņmuiža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

jāņaroze   apv.

1. Peonija.

Avoti: NeV

jāņasiers   apv.

1. Biezpiena siers ar lielu ķimeņu piedevu, ko parasti gatavoja Līgosvētku vakaram.

Avoti: BB

jāņasīrs   apv.

1. Jāņasiers.

Avoti: BB

Jāņavārti   vietv.

1. Krauja Braslas labajā krastā, Krimuldas novada Krimuldas pagastā, aizsargājams ekoloģiskais objekts (kopš 1974. g.), augstums - 3-12, garums - >150 m, veido 2 klinšu lokus - pret Braslu un pret pārpurvojušos vecupi, augšdaļā 4 alas, ziemā veidojas ~7 m augsts leduskritums.

2. Dzelzceļa stacija Rīgā, atrodas pie dzelzceļa līnijas Indra-Krustpils-Rīga pie atzarojuma uz Ērgļiem, ~5,5 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas.

3. Šai dzelzceļa stacijai piegulošais rajons.

Avoti: LE1

jāņazāle   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

jāņazāles   apv.

1. Jāņu vakarā plūktas zāles, kurām tautā piedēvēja burvju spēku.

2. Madaras ("Galium").

Avoti: TlV, Aug2

jāņciemieši

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Jāņuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaņčena   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Dzjansu provincē, 419300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Jaņ-Di   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - saules gars, dienvidu valdnieks, kuru attēloja kā cilvēku ar vērša galvu.

Avoti: Mit

Jaņdzji   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļaustrumu daļā ("Yanji"), Dzjiliņas provinces austrumos, 650000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, Wi

jāņegle   apv.

1. Purva jāņeglīte ("Pedicularis palustris").

Avoti: Aug2

jāņeglīte

1. dsk. Lielākā cūknātru dzimtas ģints ("Pedicularis"); gk. daudzgadīgi pusparazītiski lakstaugi; ziemeļu puslodē, gk. Himalajos; ~600 s.; Latvijā 4 s.

Dižā jāņeglīte— jāņeglīšu suga ("Pedicularis sceptrum carolinum").

Kaufmaņa jāņeglīte— pušķainā jāņeglīte.

Meža jāņeglīte— jāņeglīšu suga ("Pedicularis sylvatica").

Purva jāņeglīte— jāņeglīšu suga ("Pedicularis palustris"), divgadīgs vai daudzgadīgs līdz 20 cm augsts pusparazīts, kas piesūcas pie citu augu (visbiežāk graudzāļu vai grīšļu) saknēm un patērē, ko tie uzņem no augsnes.

Pušķainā jāņeglīte— jāņeglīšu suga ("Pedicularis kaufmannii syn. Pedicularis comosa"); Kaufmaņa jāņeglīe.

Avoti: EV, LE1, LxE

jāņeglītes   apv.

1. Purva jāņeglīte ("Pedicularis palustris").

Avoti: Aug2

jaņi   apv.

1. Stāvoklis, situācija kāršu spēlē, kad (pēc spēles noteikumiem) neiegūst minimāli noteikto punktu skaitu.

(Palikt) jaņos— Smagi zaudēt kāršu spēlē (paliekot bez stiķa vai iegūstot ļoti maz punktu).

Atstāt jaņos— uzveikt, pārspēt (sportā - ar lielu rezultāta starpību).

2. Grūts, nepatīkams stāvoklis, situācija.

3. sar. Puse; pusceļš.

Avoti: ViV, SLG

Jāņi

1. Līgosvētki; vasaras saulgriežu svētki, ievērojamākie latviešu svētki; atzīmē Līgovakaru 23. VI un Jāņu dienu 24. VI; norises galv. sastāvdaļas: zāļu plūkšana, ozolzaru un ziedu vainagu pīšana, pagalmu, ēku, lopu pušķošana, jāņuguns dedzināšana, līgo dziesmu dziedāšana; rituāla cienasts - siers, miežu alus.

Avoti: EV

Jaņikovo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 9100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1962. g.

Avoti: LpA, Wi

jāņkalnieši

1. Madonas novada Kalsnavas pagasta apdzīvotās vietas "Jāņukalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaņķis   novec.

1. Jenkijs.

Avoti: Ang

jāņmētras

1. Piparmētras.

Avoti: Sin

jāņmuizieši

1. Priekuļu novada Priekuļu pagasta apdzīvotās vietas "Jāņmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jāņmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Priekuļu novada Priekuļu pagasta ziemeļu daļā 8 km no Cēsīm.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Saldus novada Rubas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Blomes pagastā.

4. Ventspils novada Ances pagasta apdzīvotās vietas "Ance" daļa.

Avoti: LC

jāņmuižnieki

1. Priekuļu novada Priekuļu pagasta apdzīvotās vietas "Jāņmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jāņodzenājs   apv.

1. Sarkanā jāņoga ("Ribes rubrum").

Avoti: Aug2

jāņogājs   apv.

1. Sarkanā jāņoga ("Ribes rubrum").

Avoti: Aug2

jāņogas   -u, s.

1. dsk. Ērkšķogu dzimtas ģints ("Ribes"), ogulāji ar skābenām, sarkanām, retāk dzeltenām, ogām ķekaros, ~100 sugu, Latvijā savvaļā konstatētas 3 sugas.

Alpīnā jāņoga— jāņogu suga ("Ribes alpinum"), tiek arī audzēta kā krāšņumaugs dzīvžogos; alpīnā vērene.

Amerikas jāņoga— jāņogu suga ("Ribes americanum").

Asinssarkanā jāņoga— jāņogu suga ("Ribes sanguineum").

Dziedzerainā jāņoga— jāņogu suga ("Ribes glandulosum").

Henrija jāņoga— jāņogu suga ("Ribes henryi").

Laurlapu jāņoga— jāņogu suga ("Ribes laurifolium").

Melnā jāņoga— parastā upene, jāņogu suga ("Ribes nigrum"), kas ir pamatsuga upeņu šķirnēm, ko audzē dārzos kā ogu krūmus.

Pūkainā jāņoga— vārpainā jāņoga.

Sarkanā jāņoga— jāņogu suga ("Ribes rubrum var. domesticum"), kas ir pamatsuga dārzos audzētajām sarkano jāņogu šķirnēm.

Smaržīgā jāņoga— jāņogu suga ("Ribes odoratum").

Vārpainā jāņoga— jāņogu suga ("Ribes spicatum var. pubescens"), sastopama upju ielejās, krūmājos, arī lapkoku mežos.

Zelta jāņoga— jāņogu suga ("Ribes aureum"), ko arī audzē dārzos.

2. Šo ogulāju ogas.

Avoti: LLVV, DaE, LE1

jāņogaugi

1. Akmeņlauzīšu rindas dzimta, krūmi ar vienkāršām, staraini daivainām lapām, bieži ar ērkšķiem, ziedi kārtni, ķekaros vai pušķos, 2 ģ., >100 s., Latvijā konstatētas 3 s., vairākas sugas kultivē, un tām izveidotas daudzas šķirnes.

Avoti: PDE

jāņogulājs   -a, v.

1. Jāņogu krūms.

Avoti: LLVV

jāņonkulis   žarg.

1. Puisis, vīrietis.

Avoti: JV

jāņot

1. Svinēt jāņus; dziedāt jāņudziesmas.

2. žarg. Svinēt (cauru nakti).

Avoti: LV93, SLG

jāņoties   apv.

1. Nodoties Jāņu svinēšanai, priecāties.

Avoti: ME

jāņpiens   apv.

1. Vārītā pienā iedrupināts biezpiens; vārīts piens ar biezpiena vai rūgušpiena piedevu; šāds ēdiens gatavots Jāņu vakarā un parasti ēsts silts.

Avoti: BB

jāņrāceņi   apv.

1. Vēlie rāceņi, ko sēj ap Jāņiem.

Avoti: ViV

jāņroze   apv.

1. Peonija.

Avoti: NeV

jāņrozīte   apv.

1. Maijrozīte - rožu suga ("Rosa spinosissima").

Avoti: Aug2

jāņsiers   apv.

1. Biezpiena siers ar lielu ķimeņu piedevu, ko parasti gatavoja Līgosvētku vakaram.

Avoti: BB

Jaņtai   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Yantai"), Šaņdunas provincē, 991900 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

jāņtārpīns   apv.

1. Jāņtārpiņš.

Avoti: ĒiV

jāņtārpiņš   -a, v.

1. Spīdvaboļu dzimtas ("Lampyridae") suga ("Lampyris noctiluca"), vabole, kurai piemīt spēja izstarot gaismu.

Mazais jāņtārpiņš— spīdvaboļu dzimtas suga ("Phosphaenus hemipterus").

Avoti: LLVV, LE1, PDE

jāņubērni   -u, vsk. jāņubērns, -a, v.

1. Līgotāji, kas Līgo vakarā un Jāņu naktī iet no mājas uz māju.

Avoti: LLVV

Jāņuciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

2. Jāņuciema ezers - atrodas Daugavpils novada Demenes pagastā, garums - ~400 m, lielākais platums - ~150 m, iztek Lucesas labā pieteka Jāņupīte, ietek Kumbule.

3. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ivanovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jāņudiena   apv.

1. Līgo diena (23. jūnijs).

2. Jāņa diena (24. jūnijs).

Avoti: ĒiV

jāņudziesma   s.

1. Vasaras saulgriežu (Līgosvētku, Jāņu) ieražu dziesma ar refrēnu "līgo"; līgodziesma.

Avoti: MLVV

jāņudziesmas

1. Līgodziesmas.

Avoti: Sin

jāņuguns   -uguns, dsk. ģen. -uguņu, s.

1. Uguns, ko dedzina Līgo vakarā un Jāņu naktī (parasti stāvus uzslietas kārts galā piestiprinātā traukā ar darvu, malku).

Avoti: LLVV

Jāņukalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Madonas novada Kalsnavas pagastā.

Avoti: LC

Jāņukrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rundāles novada Rundāles pagastā.

Avoti: LC

Jāņupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Olaines novada Olaines pagastā.

2. Smakupes labā krasta pieteka Iecavas, Olaines, Ozolnieku un Iecavas novadā, garums - 20 km, kritums - 16 m.

3. Joņupe - Daugavas labā krasta pieteka Daugavpils novada Vaboles, Kalupes un Nīcgales pagastā.

4. Līgupe - Abavas labā krasta pieteka Kandavas novadā.

Avoti: LC, LD, La1

Jāņupīte   vietv.

1. Laucesas labā krasta pieteka Daugavpils novadā, garums - 14 km, kritums - 50,9 m, iztek no Jāņuciema ezera; Janovka.

2. Daugavas labā krasta pieteka Krāslavas novadā un pilsētā.

Avoti: LE1, LD

Jāņusala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

Avoti: LC

jāņusiers   -a, v.

1. Siers, ko gatavo no biezpiena un piena ar sviesta, olu, sāls un bieži ķimeņu piedevu un kam nav nepieciešams īpašs nogatavināšanas periods.

Siet jāņusieru— gatavot jāņusieru.

Avoti: LLVV

Jāņuvakars   apv.

1. Vakars pirms Jāņudienas; Līgovakars.

Avoti: ĒiV

jāņuzāle   -es, s.

1. apv. Madaras ("Galium").

2. apv. Mīkstā madara ("Galium mollugo").

3. apv. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

4. vsk. Jāņzāles, jāņuzāles.

Avoti: Aug2, ĒiV

jāņuzāles   apv.

1. Jāņu vakarā plūktas zāles, kurām tautā piedēvēja burvju spēku.

Avoti: TlV

jāņvārtieši

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Jāņavārti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jāņvārtnieki

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Jāņavārti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jāņzāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. apv. Īstā madara ("Galium verum").

2. apv. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

3. apv. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

4. vsk. Jāņzāles.

Avoti: Aug2

jāņzāles   -ļu, s.

1. Zāles, puķes, ko plūc Jāņos un izmanto vainagu vīšanai, telpu, priekšmetu u. tml. rotāšanai.

2. Dažu sugu augi, kas Latvijā uzzied ap Jāņiem (piemēram, nārbuļi, madaras).

Avoti: LLVV

jāņzālīte   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

jao

1. Tauta Ķīnas dienvidos, Laosas ziemeļos, Vjetnamā, Taizemē; valoda pieder pie mjao-jao valodām.

2. Vajao - tauta Malāvijā, Mozambikā un Tanzānijā.

Avoti: EV

Jao   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Yao"), Honsju salā, Osakas prefektūrā, 271500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Jao   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - humānais paraugvaldnieks, kurš dzīvoja ļoti vienkārši un izjuta personīgu atbildību par katru savu pavalstnieku.

Avoti: Mit

jaolofi

1. Volofi - tauta Senegālā, dzīvo arī Gambijā, Mali, Mauritānijā.

Avoti: PZT

jap.   saīs.

1. Japāņu-; japāņu valoda.

Avoti: i2, SV05

Japa   vietv.

1. Salu grupa ("Yap") Karolīnu salu rietumos, kompaktā grupā, rifu ieslēgtas 3 lielākas un 10 sīkas salas (135 kvadrātkilometri), zemas koraļļu salas, augstāko - Japu veido seni izvirdumieži (Buras kalns - 330 m).

2. Japas dziļvaga - atrodas Klusā okeāna rietumu daļā, lielākais dziļums - 8527 m zjl., devītā dziļākā dziļvaga pasaulē.

Avoti: PZT, LpA

Japāna   vietv.

1. Valsts Āzijas austrumos(japāņu valodā "Nippon"), galvaspilsēta - Tokija, atrodas Klusā okeāna rietumu malā, gk. Japānas salās, administratīvais iedalījums - 47 prefektūras, nav sauszemes robežu.

2. Japānas dziļvaga - atrodas Klusā okeāna rietumu daļā, uz austrumiem no Japānas, septītā dziļākā dzilvaga pasaulē, lielākais dziļums - ~8130 m zjl.

3. Japānas Iekšējā jūra - Seto jūra.

Avoti: PuA, LģE

Japanaja   vietv.

1. Džafna - pilsēta Šrilankā.

Avoti: PZT

japānisks

1. Tāds, kas ir rakstīts, runāts japāņu valodā; raksturīgs japāņu valodai, saistīts ar to; raksturīgs japāņiem.

Avoti: LV93

japānistika

1. Zinātņu komplekss, kas pētī Japānas vēsturi, filozofiju, ekonomiku, politiku, japāņu valodu, literatūru, kultūru.

Avoti: EV

japāns   apv.

1. Japānis.

Avoti: BsV

japāņi   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Japānas pamatiedzīvotāji; runā japāņu valodā; ticīgie - sintoisti, budisti.

Japāņu valoda— ģenealoģiski izolēta valoda; oficiālā valoda Japānā; lieto īpašu japāņu rakstu - ideogrāfiskā (no ķīniešu raksta aizgūti hieroglifi) un zilbju raksta apvienojumu; raksta vertikālās rindās, tās kārtojot no labās puses uz kreiso.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

Japāņu   vietv.

1. Japāņu jūra - pusslēgtā jūra starp Koreju, Japānas salām un Sibīriju, platība - 978000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 3670 m.

Avoti: PZT

Japets

1. mit. Grieķu mitoloģijā - titāns, debesu dieva Urāna un zemes dievietes Gajas dēls, Prometeja tēvs, kopā ar citiem titāniem cīnījās ar dievu valdnieku Zevu, kas viņus uzveica un nogāza Tartarā.

2. astr. Saturna pavadonis ("Iapetus"), ko atklājis franču astronoms Dž. Kasīni 1671. g., apriņķo planētu 79,3 dienās 3,56 mlj km attālumā, diametrs 1440 km, daudz krāteru.

Avoti: Mit, EV

japijs

1. Gados jauns izglītots vidusšķiras pārstāvis (biznesmenis, jurists u. tml.), kas strādā pilsētā un kam galvenais ir karjera, maksimāli liels ienākums un dzīves ārējās greznības atribūti.

Avoti: SV99

Japini   vietv.

1. Kalna Japini - apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

Kolna Japini— Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Kalna Japini" nosaukums latgaliski.

2. Meža Japini - apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

Avoti: LC

japinieši

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Meža japiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

japītis   žarg.

1. Jauns, veiksmīgs karjerists; japijs.

Avoti: SLG

japon   novec.

1. Japāņu zīds.

Avoti: KV

japonoloģija

1. Japānas studijas.

Avoti: PL

japoška   žarg.

1. Japānis.

2. Japānā ražots izstrādājums.

Avoti: SLG

Japrakli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yaprakli"), Čankiri ilā, 1500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

JAR   saīs.

1. Jemenas Arābu Republika.

Avoti: i1

jara   apv.

1. Skaļš nemiers, troksnis.

Avoti: LE

Jarakuja   vietv.

1. Štats Venecuēlas ziemeļu daļā ("Yaracuy"), administratīvais centrs - Sanfelipe, platība - 7100 kvadrātkilometru, 634300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA

jaranga   -as, s.

1. Pārvietojama, ar briežādām pārklāta telts, ko veido apaļa pamatne, vertikālas sienas un konusveida jumts (dažām ziemeļaustrumu Sibīrijas nomadu tautām).

Avoti: LLVV

Jaranska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kirovas apgabalā, Jaraņas labajā krastā, 16600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jaraņa   vietv.

1. Upe Krievijas Kirovas apgabalā, Pižmas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

jarass   apv.

1. Blāķis.

Avoti: KiV

Jarceva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Smoļenskas apgabalā, Vopas kreisajā krastā, 46300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jardangi   ģeogr.

1. Garenstieptas, šauras, cita citai paralēlas, līdz 10-12 m augstas grēdas ar asām korēm un stāvām, asimetriskām nogāzēm Centrālāzijas tuksnešos.

Avoti: ZTV

Jardimli   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Yardimli"), rajona administratīvais centrs, 3900 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

jardin   novec.

1. Dārzs.

Avoti: KV

jardiniere   novec.

1. Izrotāts porcelāna vai metāla trauks ar dzīviem krāšņuma augiem.

2. Dārzāju izrotājums cepetim.

3. Sakņu zupa.

Avoti: KV

jards   -a, v.

1. Angļu garuma mērvienība 3 pēdas jeb 36 collas - aptuveni 914,39179 milimetri (ASV - 914,402 mm).

Avoti: LLVV

Jaremče   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ivanofrankivskas apgabalā, Prutas krastos, 8120 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Jarena   vietv.

1. Nauru Republikas galvaspilsēta, 670 iedzīvotāju (1992. g.).

Avoti: LpA, PuA

jārēt   apv.

1. Trokšņot, draiskuļoties.

Avoti: ME

jārēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Trokšņot, draiskuļoties.

Avoti: LLVV

Jargara   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Leovas rajonā, 4800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

jargon   novec.

1. Žargons.

Avoti: KV

Jari   vietv.

1. Upe Kolumbijā ("Rio Yari"), Kaketas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

jariga   vēst.

1. Nabadzīgāko iedzīvotāju pārstāvis Krievijā 16.-18. gs.; arī zemākais kalpotājs prikazos ar policejiskām funkcijām.

Avoti: VtV

Jarigatake   vietv.

1. Kalns Japānā ("Yariga take"), Honsju salas salas vidienē, Hidas grēdā, augstums - 3190 m, virsotnes ar asām šķautnēm un apledojuma pēdām (kāres), līdz 2500 m vjl. - meži, augstāk - alpīnās pļavas.

Avoti: PZT

jārīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz trokšņot, draiskuļoties, amizēties.

Avoti: ViV

Jarihbols   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - saules dievs, ko pielūdza Palmīrā, bija Palmīras svētavota aizgādnis.

Avoti: Mit

Jarihs   mit.

1. Ugaritiešu (kanaāniešu) mitoloģijā - mēness dievietes Nikalas laulībām un viņu dēla piedzimšanu.

Avoti: PmV

Jarila   mit.

1. Slāvu mitoloģijā - pavasara auglības dievība, kuru attēloja kā baltās drānās tērptu jaunavu uz balta zirga.

Avoti: Mit

jarimtiks   mit.

1. Jetija jeb sniega cilvēka nosaukums Kazaņas tatāru un baškīru mitoloģijā, arī šurale.

Avoti: PlN-5-15

jāris   apv.

1. Blēņas.

2. Trokšņotājs.

3. Jautrs, skaļš pasākums.

Avoti: SLG, LE

Jarkanta   vietv.

1. Upe Ķīnas ziemeļrietumos ("Yarkant He"), Tarimas vidējā satekupe, garums - ~1000 km, sākas Karakoruma ledājos, šķērso Kunluna atzarus, Tarimas līdzenumu.

Avoti: PZT

Jarkenda   vietv.

1. Jekena - pilsēta Ķīnas rietumu daļā.

2. Jarkanta - upe Ķīnas ziemeļrietumos.

Avoti: PZT

Jarkenddarja   vietv.

1. Jarkenda - upe Ķīnā.

Avoti: PZT

jārls

1. Augstākais karaļa ierēdnis agrajos viduslaikos Skandināvijā.

Avoti: LPE

Jarmene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Jarmen"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 3050 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

jarmulke   poļu

1. Ebreju samta benīte.

Avoti: SV08

Jārmuta   vietv.

1. Greitjārmuta - pilsēta Lielbritānijā.

Avoti: PZT

Jarnsaksa

1. astr. Saturna pavadonis ("Jarnasaxa"), vidējais attālums no planētas - 18811000 km, izmēri - 6 km.

Avoti: ZvD-203-26

Jarocina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 26300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1257. g.

Avoti: LpA, Wi

Jaromeržice   vietv.

1. Jaromerčice pie Rokitnas - pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 4200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Jaromērša   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 12680 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Jaroslava   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 39400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1323. g.

Avoti: LpA, Wi

Jaroslavļa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, uz ziemeļaustrumiem no Maskavas, 602400 iedzīvotāju (2014. g.), apgabala administratīvaia centrs, osta pie Kotorosļas ietekas Volgā, kuģubūves un naftas ķīmijas rūpniecība, dibināta 11. gs.

2. Jaroslavļas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, platība - 36400 kvadrātkilometri, 1310000 iedzīvotāju (2009. g.), robežojas ar Vologdas, Kostromas, Ivanovas, Vladimiras, Maskavas un Tveras apgabalu.

Avoti: LģE, PuA, LpA

jaross   apv.

1. Blāķis; jarass.

Avoti: KiV

jaroškinieši

1. Rēzeknes novada Griškānu pagasta apdzīvotās vietas "Jaroškina" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jarovits   rel.

1. Slāvu kara dievs.

Avoti: R1

jarovizācija   -as, s.; parasti vsk.; agr.

1. Sēklu pirmssējas sagatavošana īpašos mākslīgos apstākļos, lai paātrinātu augu attīstību un palielinātu ražību.

Jarovizācijas stadija— augu attīstības pirmā stadija, kad augiem nepieciešami noteikti ārējās vides apstākļi.

Avoti: LLVV

Jarovoje   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Altaja novadā, 18200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jarovizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; agr.

1. Sagatavot (sēklu) pirms sējas īpašos mākslīgos apstākļos, lai paātrinātu augu attīstību un palielinātu ražību.

Avoti: LLVV

jārs   apv.

1. Plosīšanās, kņada.

Avoti: ME

Jaru   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - aizkapa pasaule, paradīzes lauki, kas atrodas austrumu debespusē, kur lec saule Ra.

Avoti: Mit

jarvi   novec.

1. Ezers.

Avoti: KV

jās   žarg.

1. Jā.

Avoti: SLG

Jasačnaja   vietv.

1. Upe Krievijā, Magadanas apgabalā un Sahas Republikā (Jakutijā), Kolimas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

jasaks

1. Naturālais nodoklis; ar to aplika nekrievu tautības iedzīvotājus, kas nodarbojās ar medniecību Pievolgā (15.-18. gs.) un Sibīrijā (17.-20. gs. sāk.).

Avoti: EV

Jāsapāti   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģē, 8700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jāsāroksāllāsa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģē, 7900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jasauls   novec.

1. Turkestānas hanu kambarkungs.

Avoti: KV

Jasch-Mysa   vietv., vācu val.

1. Jasmuiža.

Avoti: FV

Jāsberēņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģē, Zaģvas labajā krastā, 26600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Jaseļda   vietv.; novec.

1. Jasjeļda - upe Baltkrievijā.

Avoti: PZT

Jasenci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

jasenicieši

1. Alūksnes novada Padedzes pagasta apdzīvotās vietas "Jasenica" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaseņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 4450 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1660. g.

Avoti: Wi

Jaseņeci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Pededzes pagastā.

Avoti: LC

jaseņecieši

1. Alūksnes novada Padedzes pagasta apdzīvotās vietas "Jaseņeca" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jāsfēņsaru   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģē, 5600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jasi   novec.

1. Jacigi.

Avoti: KV

Jasi   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, žudeca administratīvais centrs, 290400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Kirgizstānā un Uzbekistānā, Kardarjas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA, PuA, PZT

jasione   lat.

1. Norgalvītes.

Jasione montana— kalnu norgalvīte.

Avoti: LD

Jasinovataja   vietv.; novec.

1. Jasinuvata - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Jasinuvata   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 35200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Jasiņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta Ukrainā, Aizkarpatu apgabala ziemeļaustrumos, Čorna Tisas krastos, 8600 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, Wi

Jasjeļda   vietv.

1. Upe Baltkrievijā, Brestas apgabalā, Pripetes kreisā krasta pieteka, garums - 242 km.

Avoti: PZT, PuA

jaskānieši

1. Ciblas novada Ciblas novada apdzīvotās vietas "Jaski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

2. Jasku purvs - atrodas Ciblas novada Līdumnieku pagastā, platība - 664 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 4,2 m.

Avoti: LC

Jaskina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

Jāskisēra   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģē, 5500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jāslis   apv.

1. Kaislīgs tēviņš.

Avoti: ME

Jaslo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 36600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1365. g.

Avoti: LpA, Wi

Jasma   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, 13800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

jasmīne   apv., hip.

1. Parastais filadelfs ("Philadelphus coronarius").

Avoti: Aug2

jasmīni   apv.

1. Parastais filadelfs ("Philadelphus coronarius").

Avoti: Aug2

jasminis   apv.

1. Parastais filadelfs ("Philadelphus coronarius").

Avoti: KnV

jasmīnis   apv.

1. Parastais filadelfs ("Philadelphus coronarius").

Avoti: Aug2

jasmīnkrūms   -a, v.

1. Jasmīna krūms.

Avoti: LLVV

jasmins   apv.

1. Parastais filadelfs ("Philadelphus coronarius").

Avoti: Aug2

jasmīns   -a, v.

1. dsk. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases olīvu rindas olīvaugu dzimtas ģints ("Jasminum"), izplatīta subtropos, Latvijā audzē telpās.

Ārstniecības jasmīns— jasmīnu suga ("Jasminum officinale"), ko audzē siltumnīcās vai telpās.

Bīsa jasmīns— jasmīnu suga ("Jasminum beesianum"), dekoratīvs vīteņaugs.

Daudzziedu jasmīns— jasmīnu suga ("Jasminum polyanthum"), ko audzē siltumnīcās vai telpās.

Kailziedu jasmīns— jasmīnu suga ("Jasminum nudiflorum"), dekoratīvs vīteņaugs.

Sambaka jasmīns— jasmīnu suga ("Jasminum sambac"), ko audzē siltumnīcās vai telpās.

2. parasti dsk. Šī krūma ziedi vai zari ar ziediem.

3. Parastais filadelfs ("Philadelphus coronarius"), krāšņumkrūms ar baltiem, smaržīgiem ziediem.

Neīstais jasmīns— akmeņlauzīšu dzimtas krūms ar baltiem, smaržīgiem ziediem.

Avoti: LLVV, Aug2

jasminum   lat.

1. Jasmīni (1).

Jasminum bessianum— Bīsa jasmīns.

Jasminum mesnyi— jasmīnu suga.

Jasminum nudiflorum— kailziedu jasmīns.

Jasminum officinale— ārstniecības jasmīns.

Jasminum polyanthum— daudzziedu jasmīns.

Jasminum sambac— sambaka jasmīns.

Avoti: PDE

jasmīnzars   -a, v.

1. Jasmīna zars (parasti ar ziediem).

Avoti: LLVV

jasmīnziedi   -u, vsk. jasmīnzieds, -a, v.

1. Jasmīna ziedi.

Avoti: LLVV

jasmiņš   novec.

1. Jasmīns.

Avoti: LME

jasmons   ķīm.

1. Aizvietots ciklisks nepiesātināts ketons, jasmīnu ēteriskās eļļas sastāvdaļa (ar jasmīnu smaržu).

Avoti: ZTV

jasmuizieši

1. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Jasmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jāsmuizieši

1. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Jāsmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jasmuiža   vietv.

1. Preiļu novada apdzīvotās vietas "Aizkalne" bijušais nosaukums.

2. Raiņa memoriālais muzejs - Rakstniecības, teātra un mūzikas muzeja filiāle, atrodas Preiļu novada Aizkalnē, kompleksā 4 ēkas.

Avoti: LE1

Jāsmuiža   vietv.

1. Preiļu novada apdzīvotās vietas "Aizkalne" bijušais nosaukums.

2. vēst. Jāsmuižas pagasts - pastāvēja bijušajā Daugavpils apriņķī līdz 1930. gadam, kad pārdēvēts par Aizkalnes pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Aizkalnes, Pelēču un Rušonas pagastā.

Avoti: LC, LPag

jāsmuižietis   apv.

1. Jāsmuižas iedzīvotājs.

Avoti: KiV

jasna

1. senpersiešu val. Dievkalpojums.

2. sar. Avestas daļu nosaukumi.

3. mit. Avestas otrā grāmata, kurā izklāstīti zoroastrisma kulta pamati.

Avoti: MrJ, SV08

Jasnija   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Orenburgas apgabalā, 15600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jasno   žarg.

1. Skaidri, saprotami.

Avoti: SLG

Jasnogorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tulas apgabalā, 16100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jāsons   mit.

1. Argonautu vadonis sengrieķu mitoloģijā, kurš kopā ar 50 argonautiem ar burves Mēdejas palīdzību atveda no Kolhīdas zelta aunādu.

Avoti: EV

jaspids   novec.

1. Jašma.

Avoti: LME

jaspiss   -a, v.

1. Jašma.

Avoti: LLVV

jaspopāls   novec.

1. Opāla paveids.

Avoti: KV

Jastarņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 3900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1973. g.

Avoti: LpA, Wi

jāstavnieks   apv.

1. Jātavnieks - nemierīgs, nevaldāms, pārgalvīgs cilvēks.

Avoti: ME

jāstīties   apv.

1. Jāt, trokšņot, plosīties, trakot.

Avoti: ME

Jastrebarsko   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Jastrebarsko"), Zagrebas županijā, 15900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Jastrove   vietv.

1. Pilsēta Polijā ("Jastrowie"), Lielpolijas vojevodistē, 8700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1602. g.

Avoti: LpA, Wi

Jastšembe   vietv.

1. Jastšembe Zdroja - pilsēta Polijā ("Jastrzebie-Zdroj"), Silēzijas vojevodistē, pie Čehijas robežas, 91700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1963. g.

Avoti: LpA, Wi

Jasz-Muyža   vietv., vēst., vācu val.

1. Jāsmuiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Jāsmuižas pagastā.

Avoti: KV

Jaša   vietv.

1. Jaša Tomiča - pilsēta Serbijā, Vojvodinas Centrālbanatas apgabalā, 2400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Jāša   vietv.

1. Dubnas labā pieteka Riebiņu un Preiļu novadā, garums - 28 km, kritums - 52 m, iztek no Jāšezera.

Avoti: LE1

jāšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> jāt.

2. vsk. ģen., adj. nozīmē; parasti savienojumā ar "sports". Sporta veids - jājamzirgu iejāde un sacensības, jājot ar tiem.

Avoti: LLVV

jaščiks   žarg.

1. Kaste.

2. Zārks.

3. Televizors.

Avoti: SLG, KZ

jaščuks   apv.

1. Kaste, no kuras dzīvnieki ēd barību.

Avoti: KiV

Jāšezers   vietv.

1. Ezers Latgales augstienē, 149 m vjl., Riebiņu novada Rušonas pagastā, 149 m vjl., platība - 90 ha, garums - 1,6 km, lielākais platums - 0,8 km, vidējais dziļums - 2,8 m, eitrofs, aizaugums - 17%.

Avoti: LE1, La1

Jaši   vietv.

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Jaskina" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jāšis   apv.

1. Jāšus, jājot.

Avoti: ME

Jaškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

Jaškys   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Jaškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

jašma   -as, s.; min.

1. Kristālisks, blīvs dažādas krāsas iezis, kas satur kvarcu un halcedonu (izmanto rotājumiem un mākslas priekšmetu izgatavošanai).

Avoti: LLVV

jašmaks

1. Čadra - tradicionāls plīvurs, ar ko vīriešu klātbūtnē savu seju aizklāj musulmaņu sievietes.

Avoti: IdV

jašmans   turku

1. Agrāk - turīgo turciešu plīvurs sejas aizsegšanai; lielākoties darināts no muslīna.

Avoti: SV08

Jašore   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

Jaštas   mit.

1. Visvecākā Avestas grāmata, kurā snigti zoroastrisma galvenie reliģiskie uzskati, kā arī aprakstītas kulta ceremonijas, aizsardzība pret ļauniem gariem, lāstu formulas, grēku nožēlošanas veidi utt.

Avoti: MrJ

jašu   apv.

1. Varbūt.

2. Kaut, kaut arī.

Avoti: KV

jāšu   apv.

1. Jāšus, jājot.

Avoti: KiV

jāšu   apv.

1. Varbūt.

2. Kaut, kaut arī.

Avoti: ME

Jašuore   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Jašore" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Jašupe   vietv.

1. Jāša - Dubnas labā krasta pieteka Riebiņu un Preiļu novadā.

Avoti: LD

jāšus   apst.

1. Jājot.

2. Jāteniski.

Avoti: LLVV

jāt   jāju, jāj, jāj, pag. jāju.

1. intrans. Pārvietoties, sēžot dzīvniekam (parasti zirgam) mugurā.

2. trans. Vadīt, virzīt (dzīvnieku, parasti zirgu), sēžot (tam) mugurā.

3. apv. Strauji krist.

4. apv. Tirdīt; rāt; lamāt.

5. apv. Nemākulīgi darbināt.

6. apv. Krāpt, mānīt, vilt.

7. apv. Kopoties.

8. Mocīt (īpaši attiecībā uz slimībām vai dažādiem mošķiem).

Avoti: LLVV, KiV, ViV, NeV

Jata   vietv.

1. Upe Bolīvijā ("Rio Yata"), Mamores kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

jātaga   apv.

1. Vieglprātīga sieviete, kas mēdz daudz, bieži iet, braukāt (kur), neuzturēties mājās.

Avoti: ViV

Jatāgana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Muglas ilā, 18500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

jatagans

1. Līks zobens Tuvo un Vidējo Austrumu tautām.

Avoti: SV99

jātaka   apv.

1. Netikls, izvirtis cilvēks.

Avoti: SiV

jātāniskis   apv.

1. Jāteniski.

Avoti: ME

jātauga   apv.

1. Klaiņotāja; uzdzīvotāja.

Avoti: KiV

jātava   apv.

1. Manēža (1).

Avoti: ME

jātavnieks   apv.

1. Nemierīgs, nevaldāms, pārgalvīgs cilvēks.

Avoti: SiV

Jātele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Kurmāles pagastā.

Avoti: LC

jātelnieki

1. Kuldīgas novada Kurmāles pagasta apdzīvotās vietas "Jātele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jātenis   apv.

1. Ar separatoru nokrejota piena nievājošs nosaukums.

Avoti: BB

jātenisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (sēdus stāvoklis), kad sēdētāja kājas atrodas katra savā pusē priekšmetam, uz kura viņš sēž.

Avoti: LLVV

jati   rel.

1. Indusu vientuļnieks askēts, kas atteicies no sakariem ar pasauli.

Avoti: MrJ

jāties   apv.

1. Dauzīties; bezjēdzīgi pavadīt laiku; bezmērķīgi iet, braukt u. tml.

2. Strauji krist.

Jāties zemē— krist; gāzties.

3. žarg. Kopoties.

Avoti: ViV, Žrg

jātin   apv.

1. Savienojumos ar "jāt" formām lieto darbības pastiprināšanai.

Avoti: ME

jātinišķi   apv.

1. Jāteniski.

Avoti: KiV

jātniecība   apv.

1. Kavalērija; šķilteru dienests.

Avoti: ME

jātnieciņš   -a, v.

1. Dem. --> jātnieks.

2. v. Analītisko svaru stiepļveida atsvars, ko uzkarina uz svaru stieņa.

3. v.; parasti dsk.; zool. Kukaiņu klases iežmauglapseņu apakškārtas dzimta ("Ichneumonidae"), kuras pārstāvji parazitē citos kukaiņos; šīs dzimtas kukaiņi; Latvijā konstatētas >1300 sugas.

Avoti: LLVV

jātnieki

1. Bagātu, privileģētu iedzīvotāju kārta Senajās Atēnās, Senajā Romā, Tesālijā u. c., kas par saviem līdzekļiem uzturēja kavalēriju vai paši tajā dienēja.

2. Kavalērija - sauszemes karaspēka ieroču šķira, kuras personālsastāvs pārvietojas zirgos.

3. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Jātnieki" iedzīvotāji.

Avoti: VtV, MIL, V1

jātnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas jāj.

2. v. Kavalērists.

3. Sportists, kas specializējies jāšanas sportā; speciālists, kas iejāj un trenē sporta zirgus.

4. tehn. Aizmugures balsts - uz virpas vadotnēm uzstādāma ierīce garu apstrādājamo ķermeņu papildus balstīšanai; izmanto arī instrumenta iestiprināšanai.

5. apv. Vagara palīga šķiltera nosaukums dažos Latvijas vēstures avotos.

Avoti: LLVV, LE

jātniski   apv.

1. Jāteniski.

Avoti: ME

jatrēns   med.

1. Dzeltens pulveris, līdzeklis pret amēbu dizentēriju.

Avoti: TM5

jatro-   med.

1. Salikteņos norāda uz ārstu vai medicīnu.

Avoti: MSV

jatroastrologs

1. Ārsts astrologs.

jatroastroloģija   vēst.

1. Medicīnas novirziens, kurš slimību cēloņus meklēja ar astroloģiskām metodēm.

jatrofa

1. Eiforbiju dzimtas ģints ("Jatropha"), sausumizturīgs telpaugs ar sulīgām lapām un pudeļveidīgu stumbru, sauc arī par pudeļpuķi.

Podagras jatrofa— jatrofu suga ("Jatropha podagrica").

2. Vemjamais jeb caurejas rieksts, podagras jatrofas auglis.

Avoti: PL, TaE, TM

jatrofīns   med.

1. Jatrofas alkaloīds.

Avoti: TM

jatrofizika   vēst.

1. Virziens 16.-18. gs. medicīnā, kurš visus fizioloģiskos un patoloģiskos procesus organismā izskaidroja ar fizikas (gk. mehānikas) likumiem; jatromehānika.

Avoti: LPE

jatrogēnija

1. Psihogēniska slimība, kas rodas, jūtīgam cilvēkam nepareizi novērtējot ārsta izteikumus vai rīcību.

Avoti: SV99

jatrogēns   med.

1. Ārsta radīts; tāds, kas radies ārsta vārdu vai rīcības ietekmē.

Avoti: TM

jatroķīmija   med.

1. Virziens medicīnā 16.-18. gs., kas slimības rašanos izskaidroja ar ķīmisko procesu traucējumiem organismā un meklēja to ārstēšanai ķīmiskas vielas (piem., sāļus, metālus).

Avoti: ZTV

jatroloģija   med.

1. Medicīnas zinātne, ārstēšanas mācība.

Avoti: TM

jatromatemātika   vēst.

1. Virziens viduslaiku medicīnā, kas cilvēka slimības norises izskaidroja ar debess spīdekļu ietekmi.

jatromatemātiķis   vēst.

1. Viduslaiku ārsts, kas cilvēka slimības norises izskaidroja ar debess spīdekļu ietekmi; ārsts astrologs.

jatromehānika   vēst.

1. Jatrofizika - virziens 16.-18. gs. medicīnā, kurš visus fizioloģiskos un patoloģiskos procesus organismā izskaidroja ar fizikas (gk. mehānikas) likumiem.

Avoti: LPE

jatropa   med.

1. Vemjamais jeb caurejas rieksts, eiforbiju dzimtas tropu augu ģints auglis; jatrofa.

Avoti: TM

jatropha   lat.

1. Jatrofas.

Jatropha podagrica— podagras jatrofa.

Avoti: TaE

jatrotehnika   med.

1. Ārstnieciskās prakses tehnika vai paņēmieni.

Avoti: TM

jātrs   apv.

1. Ātrs.

Avoti: ME

jatūlijs   novec.

1. Vecākā proterozoiskās grupas jeb algonkija formācija Somijā, cieši saistīta ar kalevija formāciju, sastāv no bieziem konglomerātu un kvarcītisku smilšakmeņu slāņiem, arī dolomītu kaļķakmeņiem un glūdu slāņekļiem.

Avoti: KV

jātuve   apv.

1. Laukums, skrejceļš jāšanai; hipodroms.

2. Jājams ceļš slēgtā telpā (manēžā).

Avoti: LE

jātuwis   prūšu val.

1. Brauciens, ceļojums.

Avoti: NeV

jātvingi

1. Baltu cilšu grupa, etniski tuva lietuviešiem; dzīvoja Nemunas vidusteces, Šešupes un Narevas augšteces apkārtnē; vēl 1857 Grodņas guberņā 30,9 tk iedzīvotāju uzskatīja sevi par jātvingiem.

Jātvingu valoda— ide valodu saimes baltu valodu grupas valoda, tuva prūšu valodai, uzskatīta pat par tās dialektu; runāta līdz 13.-14. gs.; saglabājušies tikai toponīmi un antroponīmi; 1978. g. atrasts nelielas vārdnīcas manuskripts - >200 poļu vārdu tulkojumi, iespējams, jātvingu valodā.

Avoti: EV

jātviņi   novec.

1. Jātvingi.

Avoti: LME

jau   apst.

1. Pašreiz, tagad; tieši tajā brīdī.

Avoti: LLVV

jau   part.

1. Lieto, lai pastiprinātu izteikuma vai vārda nozīmi.

Avoti: LLVV

Jauanzemji   vietv.

1. Dažkārt lietots Alūksnes novada Ilzenes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunzemi neprecīzs nosaukums.

Avoti: LE1

jaubrālītis   apv.

1. Jaunākais brālis.

Avoti: ME

jaucamais

1. Mente - neliela, parasti koka, lāpstiņa (kā maisīšanai).

Avoti: Sin

jaucējfunkcija   inf.

1. Algoritms, kas pārveido dažāda garuma tekstu fiksēta garuma izvadē.

Avoti: D3

jaucējs   -a, v.

1. Darītājs --> jaukt.

2. v. Iekārta, kurā jauc (vielas), veidojot maisījumu.

3. Elektronikā - frekvences pārveidotājs vai tā sastāvdaļa, kurā notiek pārveidojamā signāla un heterodīna ģenerētas svārstības mijiedarbība.

Avoti: LLVV, ZTV

jaucējsumma   inf.

1. Noteiktu datu lauku summa, kurā ietverti lauki, ko aprēķinos parasti neizmanto, piem., konta numurs.

Avoti: D3

jaucēklis   apv.

1. Ēsma, ar ko pieradina (piejaucē) dzīvniekus.

Avoti: LE

jauceklis   apv.

1. Cilvēks, kas visur rada jucekli.

2. Tāds, kas mīl jaukties citu lietās.

3. Sajaukums.

4. Līdzeklis, ar ko pieradina pie sevis kustoņus.

5. Cilvēks, kas mēdz uzturēt intīmas attiecības (ar vairākām personām), mainīt partnerus.

Avoti: SiV, KV, ViV

jaucēt   apv.

1. Radināt, darīt rāmu (dzīvnieku).

Avoti: KiV

jaucība   apv.

1. Skaistums.

Avoti: NeV

jauciens   apv.

1. Maisījums.

Avoti: ME

jauciešs   apv.

1. Svaigs alus, vēl nesaliets mucās.

Avoti: NeV

jaucīgs   apv.

1. Skaists, daiļš, piemīlīgs.

Avoti: ME

jaucīt   apv.

1. Jaukt; ārdīt.

Avoti: ViV

jaucīties   apv.

1. Draiskuļoties, skraidīt, kūleņot u. tml.

Avoti: ViV

Jauči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunjelgavas novada Seces pagastā.

Avoti: LC

jauda   -as, s.

1. parasti vsk. Spēks, spēja (cilvēkam).

Cik (vien) jaudas— cik (vien) iespējams, ar visu spēku.

Ar pilnu jaudu, arī pilnā jaudā— ar visiem spēkiem.

2. parasti vsk.; fiz. Fizikāls lielums, kas raksturo darbu, kuru sistēma (piemēram, motors) veic vienā laika vienībā.

Dozas jauda— starojuma daudzums, kuru objekts saņem vienā laika vienībā.

3. parasti vsk.; ekon. Produkcijas daudzums, ko uzņēmums spēj ražot vienā laika vienībā; ražotspēja.

// parasti dsk. Rūpnieciski izmantojami objekti - mašīnas, tehnoloģiskas iekārtas, rūpnīcas.

Avoti: LLVV

jaudām   apv.

1. Brīžiem, lāgiem.

Avoti: KV

jaudārzs   apv.

1. Pagalms ap riju.

Avoti: KV

jaudasvīrs   sar.

1. Stiprinieks, spēkavīrs.

Avoti: Sin

jaudāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Spēt, varēt.

2. apv. Saprast, mācēt, zināt.

Avoti: LLVV, ME

jaudīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir samērā liela jauda (2).

2. Tāds, kam ir samērā liela jauda (3).

Avoti: LLVV

jaudīt   apv.

1. Kustināt.

Avoti: KV

jaudnieks   apv.

1. Tāds, kam ir spēks ko darīt.

Avoti: KV

Jaudzemi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

7. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

8. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

9. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

10. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

11. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Jaundzemļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jaudzemki   vietv.

1. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Jaudzemi" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jaudzemli   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Jaudzemļi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Jaudzemļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Jaudzemļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

Jaudzemnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Barkavas pagastā.

Avoti: LC

Jaudzimi   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Jaudzemi" nosaukuma variants.

2. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Jaudzemi" nosaukuma variants.

3. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Jaudzemi" nosaukuma variants.

4. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Jaudzemi" nosaukuma variants.

5. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Jaudzemi" nosaukuma variants.

6. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Jaudzemi" nosaukuma variants.

7. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Jaudzemi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jaudzumieši   vietv.

1. Madonas novada Ļaudonas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunzemi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jaudzumiņš   apv.

1. Iesācējs.

Avoti: ME

jauja   apv.

1. Labības žāvētava, īpaša telpa vai viendaļīga vai daudzdaļīga ēka, kurā atradās krāsns, ko izmantoja nekultās labības izžāvēšanai, radniecīga rijai.

Avoti: KV

jaujas   apv.

1. Meklēšanās, riesta laiks.

Avoti: NeV

Jaujas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Tilžas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

jauj-dārzs   apv.

1. Pagalms ap riju; jaudārzs.

Avoti: KV

jaujenieki

1. Grobiņas novada Gaviezes pagasta apdzīvotās vietas "Jaujas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jauji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

jaujieši

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Jaujas" iedzīvotāji.

2. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Jauji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaujš   apv.

1. Stāvs, pēkšņs, ļoti ātrs, spēcīgs.

Avoti: KV

jaukai   apv.

1. Patīkami; skaisti.

Avoti: KiV

jaukle   apv.

1. Jauktne.

Avoti: ME

jauklis   apv.

1. Jaucējs, traucētājs.

2. Jauktenis.

Avoti: ViV, LME

Jauko   vietv.

1. Pilsēta Puertoriko salas dienvidu daļā, 19600 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

jaukoties   apv.

1. Kļūt jaukākam (par laika apstākļiem).

Avoti: ME

jauks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izturas laipni, sirsnīgi; tāds, kam ir patīkama, pievilcīga āriene (par cilvēku).

2. Tāds, kas iepriecina, izraisa patiku; skaists.

3. Saistīts ar ko skaistu, priecīgu; patīkams.

4. Tāds, kurā izpaužas labvēlība, atsaucība; labs.

Avoti: LLVV

jaukskanība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Labskanība.

Avoti: LLVV

jaukskanīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Labskanīgs.

Avoti: LLVV

jaukskanīgums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Labskanīgums.

Avoti: LLVV

jaukskaņa   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Labskaņa.

Avoti: LLVV

jaukšana   inf.

1. Algoritmiska metode, kas ļauj pārveidot ieraksta atslēgu tā adresē.

Avoti: D3

jaukšanās   apv.

1. Draiskulība.

Avoti: KiV

jaukt   jaucu, jauc, jauc, pag. jaucu; trans.

1. Ar (parasti riņķveida) kustību mainīt (kā, parasti vielas, masas) stāvokli; maisīt.

// intrans.

2. Veidot (maisījumu), apvienojot kopā dažādas sastāvdaļas; apvienot (dažādas sastāvdaļas) maisījumā.

Jaukt maizi— jaut maizi.

3. Dalot atsevišķās daļās (piemēram, ārdot, laužot, graujot), likvidēt (ko veselu, viengabalainu).

// savienojumā ar "nost", "ārā".

4. Dalīt pa detaļām, elementiem (piemēram, ierīci, mehānismu).

5. Traucēt (piemēram, pasākumu, norisi); būt par cēloni tam, ka tiek traucēts (piemēram, pasākums, norise).

6. Pārvietot, mainot iepriekšējo kārtību.

7. Neprecīzi zinot, uztverot, samainīt (ko) ar citu.

8. žarg. Sist.

Avoti: LLVV, SLG

jaukt   apv.

1. Pieradināt, jaucēt.

Avoti: ME

jauktava   apv.

1. Sieviete, kas mēdz saieties, uzturēt intīmas attiecības ar vairākiem vīriešiem.

2. Nemierīga govs.

Avoti: ViV, LE

jauktave   apv.

1. Izlaidīga, pēc vīriešiem kāra sieviete, arī izvirtis vīrietis.

2. Tas, kas mēdz iejaukties citu runā, darbā.

Avoti: SiV

jauktavnīca   apv.

1. Draiska, pēc vīriešiem kāra sieviete.

Avoti: ME

jaukteklis   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz uzturēt intīmas attiecības (ar vairākām personām), mainīt partnerus; jauceklis.

Avoti: ViV

jauktenis   -ņa, v.

1. Dzīvnieks vai augs, kas radies, krustojoties divu dažādu sugu vai šķirņu pārstāvjiem.

// sar. Cilvēks, kura vecāki pieder pie dažādām rasēm, nācijām, tautībām.

2. v.; sar. Jaukts mežs.

3. apv. Ēdiens - kopā sajaukts piens, biezpiens un sviests.

Avoti: LLVV, BB

jaukteve   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz izplatīt baumas.

2. Draiskule, nerātne; pēc vīriešiem kāra sieviete.

3. Nemierīga govs.

Avoti: SiV, NeV

jaukties   jaucos, jaucies, jaucas, pag. jaucos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> jaukt (1).

2. parasti 3. pers. Pievienoties (kam klāt), veidojot maisījumu.

// pārn. Plūst kopā, apvienoties (ar ko) - piemēram, par skaņām, smaržām.

3. parasti 3. pers. Izpausties juceklīgi citam caur citu.

4. Bez uzaicinājuma ņemt dalību, cenšoties ietekmēt (piemēram, kādu pasākumu).

Jaukties pa vidu— runāt vai darīt ko vienlaikus ar citiem, traucējot viņus.

// sar. Aktīvi iesaistīties (kur).

// sar. Saieties (ar kādu), nonākt saskarē (ar ko).

5. sar. Pārvietojoties nemierīgi, steidzīgi kustēties (starp citiem, citu vidū).

6. sar. Rakņāties (kur, pa kurieni), meklēt ko.

7. apv. Draiskuļoties (par bērniem); trokšņaini rotaļāties.

8. apv. Meklēties (par mājdzīvniekiem, parasti par govi).

Avoti: LLVV, KiV

jauktne   apv.

1. Maisījums, kaut kas sajaukts vai sadrupis.

2. Tas, kas visur iejaucas, traucē, "piektais ritenis".

Avoti: ME, VeAT

jauktņa   apv.

1. Maisījums, kaut kas sajaukts vai sadrupis.

2. Tas, kas visur iejaucas, traucē, "piektais ritenis".

Avoti: ME, VeAT

jaukts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir dažāds, nevienveidīgs sastāvs.

Jaukts mežs— skuju un lapu koku mežs; mistrots mežs.

Jaukts koris— koris, kas sastāv no vīriešu un sieviešu balsīm.

Jaukta laulība— laulība starp dažādu rasu, nāciju, tautību vai sociālo grupu pārstāvjiem.

Jaukts dzimums— izcelšanās no ģimenes, kurā vecāki ir dažādu rasu, nāciju, tautību pārstāvji.

Jaukta izcelšanās— izcelšanās no ģimenes, kurā vecāki ir dažādu rasu, nāciju, tautību pārstāvji.

Jaukts skaitlis— skaitlis, kas sastāv no vesela skaitļa un daļskaitļa.

Avoti: LLVV

jaukturis   apv.

1. Mieturis.

Avoti: KV

jauktuve   apv.

1. Draiska, pēc vīriešiem kāra sieviete.

Avoti: ME

jaukulas   apv.

1. Gari salmi.

Avoti: ME

jaukumiņš

1. Dem. --> jaukums 1.

Avoti: LV93

jaukums   -a, v.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> jauks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> jauks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> jauks (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> jauks (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

5. Tas (piemēram, priekšmets, parādība), kam piemīt kas skaists, patīkams, valdzinošs.

Avoti: LLVV

jaukums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> jaukt (2); dažādu sastāvdaļu maisījums.

Avoti: LLVV

jaukvijīgs   apv.

1. Izveicīgs, lokans.

Avoti: ME

jaulis   novec.

1. Jauls.

Avoti: Ang

jauls   jūrn.

1. Jahtu takelējuma tips ar diviem mastiem - grotmastu un bezānmastu.

Bermudu jauls— divmastu jahta, kurai stūre atrodas starp mastiem.

Avoti: Ang, JūVM

jaumāsa   apv.

1. Jaunākā māsa.

Avoti: ME

jaumiem   apv.

1. Grūdieniem, strauji.

Avoti: KV

jaumpiens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

jaun-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir jauns, ka tam ir neliels vecums.

2. savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība ir raksturīga pašreizējam laikposmam, mūsdienām.

3. savienojumā ar divd. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosaukto darbību veic pašlaik vai to drīzumā paredzēts veikt.

Avoti: LLVV

jaun.   saīs.

1. Jaunākais; jaunākā.

Avoti: i2, Wi

jauna   apv.

1. Līgava.

Avoti: ME

Jaunā   vietv.

1. Jaunā muiža - apdzīvota vieta (mazciems) Apes novada Apes pagastā.

2. Jaunā muiža - apdzīvota vieta (vidējciems) Krustpils novada Kūku un Mežāres pagastā.

3. Jaunā muiža - apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Turku pagastā.

4. Jaunā muiža - Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunā māja" nosaukuma variants.

5. Jaunā māja - apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Bikstu pagastā.

6. Jaunās mājas - Dobeles novada Dobeles pagasta apdzīvotās vietas "Bitenieki" bijušais nosaukums.

7. Jaunā sādža - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Nīcgales pagastā.

8. Jaunā sādža - Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta apdzīvotās vietas "Novaja" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Jaunaduliena   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Tirzas pagastā.

Avoti: LC

jaunafgāņi

1. Nacionāli patriotiskas kustības dalībnieki Afganistānā 20. gs. sākumā; to valdīšanas laikā (1919-29) tika izdarītas vairākas reformas, nostiprināta valsts neatkarība.

Avoti: EV

jaunagads   apv.

1. Jaungads.

Avoti: KiV

Jaunagliuna   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunaglona" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jaunaglona   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

jaunaglonieši

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunaglona" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunaglyuna   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunaglona" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Jaunais   vietv.

1. Jaunais ciemats - Saldus novada Šķēdes pagasta apdzīvotās vietas "Šķēde" daļa.

Avoti: LC

jaunaisgads   apv.

1. Jaungads.

Avoti: KiV

Jaunaiskrūgs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

jaunaismāte   apv.

1. Māte (pretstatā vecaimātei); jaunāmāte.

Avoti: ViV

jaunaismeita   apv.

1. Jauniete, kas iesvētās, gatavojas iesvētīties vai ir nesen iesvētīta; jaunāmeita.

Avoti: ĒiV

jaunaispāris   apv.

1. Jaunlaulātie; jaunais pāris.

Avoti: ĒiV

jaunaispiens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

jaunaispuisis   apv.

1. Jaunietis, kas iesvētās, gatavojas iesvētīties vai ir nesen iesvētīts.

Avoti: ĒiV

jaunaistēvs   apv.

1. Tēvs (pretstatā vectēvam).

Avoti: ViV

jaunaita   -as, s.

1. Aita, kas vēl nav pirmoreiz aplecināta.

Avoti: LLVV

jaunākais   s. -ā.

1. Pārākā pakāpe --> jauns (1); tāds, kam nav tik liels vecums (kā kādam citam); pretstats: vecākais.

Jaunākās klases— vispārizglītojošo skolu pirmās trīs vai četras klases.

2. Tāds (cilvēks), kura amats ir saistīts ar mazāk kvalificētu darbu vai pienākumiem (salīdzinājumā ar citu attiecīgo amatu).

3. Tāds, kas tikko vai nesen ir bijis, noticis, paveikts, sācies.

4. lietv. noz. Tas, kas tikko vai nesen ir bijis, noticis, paveikts, sācies.

Jaunākie laiki jeb mūsdienas— laika posms no Pirmā pasaules kara līdz mūsdienām. Jaunāko laiku vēsturi ir pieņemts iedalīt trīs posmos: 1. posms- 1914.-1945. (no Pirmā pasaules kara sākuma līdz Otrā pasaules kara beigām); 2. posms - 1945.-1989.; 3. posms - 1989.-1991. gadu revolucionārie notikumi un pārmaiņas Eiropā.

Avoti: LLVV, VjV

jaunaliņa

1. Jaunlaulātā.

Avoti: Sin

Jaunalūksne   vietv.

1. vēst. Alūksnes novada apdzīvotās vietas "Kolberģis" bijušais nosaukums padomju laikā.

2. Jaunalūksnes pagasts - pagasts Alūksnes novadā ar administratīvo centru Kolberģī, robežojas ar Ziemeru (Ziemera), Mārkalnes, Pededzes, Liepnas, Mālupes, Malienas, Annas un Alsviķu pagastu, kā arī ar Alūksnes pilsētu.

Jaunalūksnes pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Bejas pagasta teritorijā, pievienota daļa bijušā Alūksnes un Pededzes pagasta platības, mainījusies robeža ar Mārkalnes pagastu.

Avoti: LPag, LC, LE1

jaunalūksnieši

1. Alūksnes novada Jaunalūksnes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunalūksne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunaļa   apv.

1. Jauna meitene.

Avoti: LE

jaunaļiņa   apv.

1. Dem. --> jaunaļa.

Avoti: ME

jaunāmāte   apv.

1. Māte (pretstatā vecaimātei).

2. Pamāte.

Avoti: ViV, MiV

jaunāmeita   apv.

1. Jauniete, kas iesvētās, gatavojas iesvētīties vai ir nesen iesvētīta.

Avoti: ĒiV

Jaunāmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Beverīnas novada Kauguru pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Līgo pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jelgavas novada Līvbērzes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kandavas novada Zemītes pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Mārcienas pagastā.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Pļaviņu novada Vietalvas pagastā.

7. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rūjienas novada Vilpulkas pagastā.

8. Apdzīvota vieta (mazciems) Valkas novada Zvārtavas pagastā.

9. Krustpils novada Kūku pagasta apdzīvotās vietas "Jaunā muiža" bijušais nosaukums.

10. Kuldīgas novada Kabiles pagasta apdzīvotās vietas "Jaunā muiža" nosaukuma variants.

11. Skrundas novada Skrundas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunmuiža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Jaunandrāni   vietv.

1. Jaunandrānu pilskalns - atrodas Madonas novada Aronas pagastā pie Avotiņu (Jaunandrānu) mājām, ~10 m augsts, kukuļveidīgs paugurs ar stāvām nogāzēm un izlīdzinātu, ieapaļu plakumu (~30 x 20 m), bijis apdzīvots vidējā dzelzs laikmetā (5.-8. gs.).

Avoti: LE1

Jaunanglija   vietv.

1. 6 štati ASV ziemeļaustrumu daļā ("New England"): Mena, Ņūhempšīra, Vērmonta, Masačūsetsa, Rodailenda un Konektikuta.

2. Jaunanglijas grēda - atrodas Austrālijas austrumos, Lielās Ūdensšķirtnes grēdas vidusdaļa, 200 km garš, līdz 1615 m augsts granīta un kaļķakmens masīvs.

Avoti: LģE

Jaunanna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Alūksnes novadā 18 km no Alūksnes, izveidojusies bijušās muižas "Neu-Annenhof" teritoriijā, pagasta centrs; bijušie nosaukumi: Jaunanne, Meijeri.

2. Jaunannas pagasts - pagasts Alūksnes novada dienvidu daļā, robežojas ar Annas, Malienas un Mālupes pagastu, kā arī ar Balvu un Gulbenes novadu.

Jaunannas pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, aizņemot daļu pirmskara Annas pagasta teritorijas.

3. Dabas liegums Alūksnes novada Jaunannas pagastā, tajā ietilpst 8 km garš Pededzes posms un tā apkārtne, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 1322 ha, meži, palieņu pļavas, purvi (dabiskie biotopi), mīt 36 zīdītāju sugas, aug vairākas aizsargājamas ķērpju, sūnu, orhideju dzimtas sugas.

Avoti: LPag, LC, LE1

Jaunanne   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada apdzīvotās vietas "Jaunanna" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

jaunannenieši

1. Alūksnes novada Jaunannas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunanna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunāpāra   apv.

1. ģen. Jaunaispāris: jaunā pāra; jaunlaulāto.

Avoti: ĒiV

jaunapgūstams   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko pašlaik sāk saimnieciski izmantot vai ko drīzumā paredzēts sākt saimnieciski izmantot (parasti par zemi).

Avoti: LLVV

jaunapgūts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tikko vai nesen ir apgūts.

Avoti: LLVV

jaunapustuļi

1. 18. gs. Anglijā izveidojusies sekta, ko dibinājis Eduards Irvings.

Avoti: SV96

jaunarmietis   -ša, v., vēst.

1. Skolēnu militāro sporta spēļu "Kāvi" dalībnieks (PSRS).

Avoti: LLVV

jaunarums   apv.

1. Tikko uzarts lauks.

Avoti: ME

jaunāsmeitas   apv., dsk.

1. Jaunāmeita.

Avoti: ĒiV

Jaunāsmuižas   vietv.; nelok.

1. Jaunāsmuižas dižaozols - aug Pļaviņu novada Vietalvas pagastā, 200 m uz rietumiem no apdzīvotās vietas "Jaunāmuiža", stumbra apkārtmērs - 7,8 m un šādā resnumā sniedzas līdz 7 m augstumam, vainaga projekcija - 17 x 21 m, augstums - 23 m.

Avoti: LD

jaunāt   apv.

1. Atjaunot.

Avoti: ME

jaunata   apv.

1. Jaunība.

Avoti: ME

jaunatbraucējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas tikko vai nesen ir atbraucis.

Avoti: LLVV

Jaunate   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Mazsalacas novada Skaņkalnes pagastā.

Avoti: LC

jaunatēnieši

1. Mazsalacas novada Skaņkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunatne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunatklājums   -a, v.

1. Tas, kas tikko vai nesen ir atklāts, izzināts.

Avoti: LLVV

jaunatklāsme   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process, kurā atklāj, izzina ko jaunu.

Avoti: LLVV

jaunatklāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tikko vai nesen ir atklāts, izzināts.

Jaunatklātie apstākļi— juridiski fakti vai citi nozīmīgi apstākļi, kas nebija zināmi tiesai, bet pastāvēja lietas izmeklēšanas laikā un tika konstatēti (atklājās) pēc tiesas sprieduma vai lēmuma stāšanās likumīgā spēkā.

Avoti: LLVV, JtV

jaunatnācējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas tikko vai nesen ir ieradies.

Avoti: LLVV

jaunatne   -es, s.; parasti vsk.

1. Jaunā paaudze; jauniešu kopums.

Zelta jaunatne— augstāko un turīgo aprindu jaunieši, kuri lielāko daļu laika pavada uzdzīvē.

Avoti: LLVV

jaunatnieši

1. Mazsalacas novada Skaņkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunatne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunatradums   -a, v.

1. Tas, kas tikko vai nesen ir atklāts, izzināts; jaunatklājums.

Avoti: LLVV

jaunatrasts   apv.

1. Tāds, kas nesen atklāts, atrasts.

Avoti: ME

jaunattīstības   ģen., nelok.

1. Tāds, kas veido jaunu, neatkarīgu tautas saimniecību un valsts iekārtu (par valstīm, zemēm).

Jaunattīstības valstis— valstis, kuru nacionālais kopprodukts, rēķinot uz vienu iedzīvotāju, ir ievērojami zemāks nekā saimnieciski spēcīgi attīstītās valstīs; tipiskās pazīmes ir: lielas iedzīvotāju daļas nodarbinātība lauksaimniecībā (vairāk par 50%); vāji attīstītas citas tautsaimniecības nozares; liela atkarība no ārzemju kapitāla; augsta dzimstība; ļoti nevienāda ienākumu sadale - daudz nabadzīgo, maz turīgo; nesen iegūta politiskā neatkarība; nestabila valsts politika; korumpēta valdība.

Avoti: LLVV, EsV

jaunatvasinājums   -a, v.

1. Tikko vai nesen valodā izveidots atvasinājums.

Avoti: LLVV

jaunatvasināts   apv.

1. Tāds, kas ir nesen atvasināts.

Avoti: ME

Jaunauce   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Saldus novadā 48 km no Saldus, izveidojusies bijušās muižas "Neu-Autz" teritorijā, pagasta centrs.

2. Jaunauces pagasts - pagasts Saldus novada dienvidaustrumu daļā, robežojas ar Vadakstes, Rubas un Zvārdes pagastiem, kā arī ar Auces novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Neu-Autzsche, krieviski - Nei-Autckaja.

Avoti: LPag, LC, LE1

jaunaucenieki

1. Saldus novada Jaunauces pagasta apdzīvotās vietas "Jaunauce" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunaudze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Jauns mežs, jauna mežaudze.

// pareti. Jauni (koku) stādījumi.

// pareti. Stipri sazēlis, pieaudzis jauns (augu) kopums.

// pārn. Jaunie speciālisti, arī topošie speciālisti.

Avoti: LLVV

jaunaudzis   apv.

1. Jaunaudze.

Avoti: ViV

jaunaudzīte   apv.

1. Dem. --> jaunaudze.

Avoti: ĒiV

jaunaudži   apv.

1. Jaunaudze.

Avoti: MiV

jaunaugs   apv.

1. Tā gada jaunais augums kokiem.

Avoti: ME

jaunaugslis   apv.

1. Jauna atvase.

2. Jauns pintiķis.

Avoti: ME

jaunaugstums   poligr., novec.

1. Klišeju pasūtinot, samazināts vai palielināts gatavojamās klišejas augstums, pretēji vecaugstumam, t. i. klišejas oriģinālam.

Avoti: GV

jaunaustrinieši

1. Lielvārdes novada Lielvārdes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunaustriņas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunava   -as, s.

1. Jauna, neprecējusies sieviete.

// med. Meitene, kurai nav bijuši dzimumsakari.

Avoti: LLVV, TM

Jaunava

1. Zodiaka zvaigznājs debess ekvatora rajonā; spožākā zvaigzne - Spika; Latvijā vislabāk novērojama pavasarī.

Avoti: EV

jaunavība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad sievietei vēl nav bijušas dzimumattiecības.

Jaunavības plēve— saistaudu plēve, kas meitenēm daļēji aizsedz maksts atveri.

Avoti: LLVV, CaF

jaunavīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs jaunai sievietei.

// pārn. Tīrs, dzidrs (piemēram, par krāsām).

Avoti: LLVV

jaunavīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> jaunavīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

jaunavīte   apv.

1. Senāk jaunlaulātas sievas, resp., vedeklas nosaukums; jaunava.

Avoti: KV

jaunbagātnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas tikko vai nesen ir ieguvis bagātību.

Avoti: LLVV

Jaunbakāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā.

Avoti: LC

Jaunbakani   vietv.

1. Madonas novada Dzelzavas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunbakāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jaunbaušķenieki

1. Bauskas novada Īslīces pagasta apdzīvotās vietas "Jaunbauska" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunbebe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Pāvilostas novada Vērgales pagastā.

Avoti: LC

jaunbebrēnieši

1. Kokneses novada Bebru pagasta apdzīvotās vietas "Jaunbebri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunbērns   apv.

1. Jaundzimušais (līdz kristībām).

Avoti: ME

Jaunbērze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Dobeles novadā 15 km no Dobeles, izveidojusies bijušās Kazupes muižas ("Kasuppen") teritorijā, pagasta centrs, bijušais nosaukums Grundmaņi.

2. Jaunbērzes pagasts - pagasts Dobeles pagasta ziemeļu daļā, robežojas ar Bērzes un Dobeles pagastu, kā arī ar Tukuma un Jelgavas novadu.

Jaunbērzes pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, aizņem daļu pirmskara Bērzes, Džūkstes un Sīpeles pagasta teritorijas.

Avoti: LPag, LC, LE1

jaunbērzinieši

1. Ādažu novada apdzīvotās vietas "Jaunbērziņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunbērznieki

1. Dobeles novada Bērzes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunbērze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunbierzāki   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunbirzāki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jaunbiksti   vietv.

1. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Biksti" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LPag

Jaunbilska   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Smiltenes pagastā.

Avoti: LC

jaunbilskēnieši

1. Smiltenes novada Smiltenes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunbilska" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunbirzacieši

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Jaunbirzaki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunbirzāki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

Jaunbokani   vietv.

1. Madonas novada Dzelzavas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunbakāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jaunborisova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

Jaunborne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Salienas pagastā.

2. Poguļanka - Daugavas kreisā krasta pieteka Daugavpils novada Vecsalienas un Salienas pagastā.

Avoti: LC, LD

jaunbornieši

1. Daugavpils novada Salienas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunborne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunbrālītis   apv.

1. Jaunākais brālis.

Avoti: ME

jaunbrengulieši

1. Beverīnas novada Brenguļu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunbrenguļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunbritāija   vietv.

1. Sala Melanēzijā (angļu val. "New Britain"), Bismarka arhipelāgā (Papua-Jaungvinejā), platība - 36519 kvadrātkilometri, garums - 575 km, lielākais platums - ~100 km, augstākā virsotne - 2150 m; līdz 1920. g. saucās Jaunpomerānija.

Avoti: LpA, PZT

jaunbuharieši

1. Džadidisma kustības virziens Buharas hanistē 1916.-20. g.

Avoti: LPE

jaunburtniecieši

1. Kocēnu novada Bērzaines pagasta apdzīvotās vietas "Jaunburtnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunburtnieki   vietv.

1. Jaunburtnieku skola - apdzīvota vieta (mazciems) Kocēnu novada Bērzaines pagastā.

2. vēst. Kocēnu novada Bērzaines pagasta apdzīvotās vietas "Bērzaine" bijušais nosaukums.

3. vēst. Jaunburtnieku pagasts - pastāvēja bijušajā Valmieras apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Kocēnu novada Bērzaines pagastā, neliela daļa - Zilākalna pagastā.

Avoti: LC, LPag

jaunbūve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Jaunceltne.

2. pareti. Darbība, process, kurā (kas) tiek celts.

Avoti: LLVV

jauncelsme   -es, s.; parasti vsk.

1. Plaša (kā) organizēšana, veidošana (sabiedrības dzīvē).

Avoti: LLVV

jaunceltne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Celtne, ko paredzēts celt, ko pašlaik ceļ vai kas tikko vai nesen ir pabeigta.

Avoti: LLVV

jaunceltnieki

1. Ropažu novada apdzīvotās vietas "Jaunceltne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jauncelts   apv.

1. No jauna uzcelts, ierīkots.

Avoti: ME

jaunceļams   apv.

1. Tāds, kas tiek (vai tiks) no jauna celts.

Avoti: ME

jaunciematieši

1. Lielvārdes novada Lielvārdes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunais ciemats" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunciemieši

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunaisciems" iedzīvotāji.

2. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Jaunciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunciemnieki

1. Talsu novada Ārlavas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunciems" iedzīvotāji.

2. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Jaunciems" iedzīvotāji.

3. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Jaunciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunciems   vietv.

1. Rīgas pilsētas daļa Ziemeļu rajonā, Ķīšezera ziemeļaustrumu krastā, veidojusies 19. gs. beigās kāpu mežā pie papīrfabrikas, 1927. g. pievienota Rīgas pilsētai.

2. Dabas liegums Ķīšezera ziemeļaustrumu piekrastē, valsts aizsardzībā kopš 1993. g., platība - 320,7 ha, ietilpst Ķīšezera piekrastes pļavu josla un krūmiem un kokiem apaugušas zemas kāpas aiz tām.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Nīcas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jelgavas novada Līvbērzes pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

6. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novada Ārlavas pagastā.

7. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Tārgales pagastā.

8. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunmuiža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Jauncode   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Bauskas novada Codes pagastā, atrodas ziemeļos no Bauskas pilsētas, pie pilsētas robežas, padomju laikā saukta arī Mēmele.

Avoti: LPag, LC

jauncūkas

1. Jaunas abu dzimumu cūkas no atšķiršanas līdz izmantošanai vaislai.

Avoti: ZTV

jaunčehi

1. Čehu Nacionālās partijas radikālā spārna pārstāvji (ofic. nos. - Nacionālā brīvdomātāju partija, dib. 1874.); 1918. g. iekļāvās Čehoslovakijas Nacionāldemokrātiskajā partijā.

Avoti: EV

jaundarbs   -a, v.; pareti.

1. Darbs (parasti mākslā vai zinātnē), kas atklātībā parādās pirmoreiz.

Avoti: LLVV

jaundarinājums   -a, v.

1. Tikko vai nesen valodā izveidots darinājums (piemēram, vārds).

Avoti: LLVV

jaundarvinisms   novec.

1. Darvinisma virziens, kas dabīgo izlasi atzina par vienīgo attīstības faktoru un noliedza iegūto īpašību iedzimtību.

Avoti: KV

Jaunde   vietv.

1. Kamerūnas galvaspilsēta (kopš 1960. g.; fr. val. "Yaounde"), reģiona centrs, 1400000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Jaundegumnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ošupes pagastā.

Avoti: LC

Jaundeli   vietv.

1. Ņūdeli - Indijas galvaspilsētas Deli daļa.

Avoti: PZT

jaundi

1. Tauta no fangu tautu grupas, dzīvo Kamerūnas vidienē un dienvidos, Ekvatoriālajā Gvinejā un Gabonas ziemeļos, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: PZT

jaundibināms

1. Tāds, kas tiek dibināts, ierīkots no jauna.

Avoti: ME

jaundibināts

1. Tāds, kas ir nesen ierīkots, nodibināts.

Avoti: ME

Jaundienvidvelsa   vietv.

1. Štats Austrālijas dienvidaustrumu daļā (New South Wales), platība - 801315 kvadrātkilometru, 7191500 iedzīvotāju, administratīvais centrs - Sidneja, robežojas ar Viktoriju, Dienvidaustrāliju un Kvīnslendu, apskalo Tasmana jūra.

Avoti: LEV, PuA

Jaundome   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Novomisļi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

jaundomieši

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Jaundome" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaundrustēnieši

1. Raunas novada Drustu pagasta apdzīvotās vietas "Jaundrusti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaundrusti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Raunas novada Drustu pagastā.

Jaundrustu muiža— Raunas novada Drustu pagasta apdzīvotās vietas "Jaundrusti" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Jaundruvas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Vīpes pagastā.

Avoti: LC

Jaundubulti   vietv.

1. Jūrmalas pilsētas daļa starp Dubultiem un Mellužiem, ietver arī Pumpurus.

2. Dzelzceļa stacija pie dzelzceļa līnijas Rīga-Tukums, 26,6 km no Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas.

Avoti: LPil, LE1

jaundubultieši

1. Jūrmalas pilsētas apdzīvotās vietas "Jaundubulti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaundūme   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Novomisļi" bijušais nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

jaundundadznieki

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Jaundundaga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaundundaga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

jaundzelmieši

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Jaundzemļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaundzemļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

jaundzimis   -ušais; s. -usi, -usī.

1. Tāds, kura vecums nepārsniedz pirmo dzīves mēnesi (par bērnu).

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Bērns pirmajā dzīves mēnesī.

Avoti: LLVV

Jaundziras   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Zantes pagastā.

Avoti: LC

jaundzirenieki

1. Kandavas novada Zantes pagasta apdzīvotās vietas "Jaundzirnas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaundžordžija   vietv.

1. Jaundžordžijas salas - atrodas Melanēzijā ("New Georgia Group"), Zālamana salu rietumos, platība - 3400 kvadrātkilometru.

2. Lielākā no Jaundžordžijas salām ("New Geoargia"), platība - 1800 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

jaunekle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; novec.

1. Jauniete.

2. apv. Aptuveni pusgadu veca vista, arī aita.

Avoti: LLVV, KiV

jauneklība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> jauneklīgs; jauneklīgums.

Avoti: LLVV

jauneklīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs jaunam cilvēkam.

Avoti: LLVV

jauneklīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> jauneklīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

jauneklis   -ļa, v.

1. Jauns, neprecējies vīrietis.

Avoti: LLVV

jauneklisks   apv.

1. Jauneklīgs, jaunībai raksturīgs.

Avoti: ME

Jauneleja   vietv.

1. Jelgavas novada Elejas pagasta apdzīvotās vietas "Eleja" daļa.

Avoti: LC

jaunelejnieki

1. Jelgavas novada Elejas pagasta apdzīvotās vietas "Jauneleja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunēnieši

1. Priekuļu novada Priekuļu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunrauna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jauneņš   apv.

1. Dem. --> jauns (1).

Avoti: KiV

jaunērglēnieši

1. Ērgļu novada Jumurdas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunērgļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunestīgs

1. Jaunavīgs.

Avoti: Sin

jaunēties   apv.

1. Palikt jaunākam vai censties kļūt jaunākam.

Avoti: ME, NeV

jauneve   apv.

1. Jauna sieva.

Avoti: KV

jaunevīte   apv.

1. Dem. --> jauneve.

2. Vedekla.

Avoti: ME, KV

Jaunezers   vietv.

1. Nauļānu ezers Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LE1

jaunfaundlandietis   novec.

1. Ņūfaundlendietis.

Avoti: LME

jaungads   -a, v.

1. Gada pirmā diena; gada sākums.

Avoti: LLVV

Jaungaili   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Jaungaiļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Jaungailumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

Jaungaiļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

Avoti: LC

jaungaitnieki   literat.

1. Trimdas literātu grupa, kas pulcējās ap žurnālu "Jaunā Gaita" (sāka iznākt 1955. g.), bija tā autori, izdevēji un literārās politikas veidotāji.

Avoti: DzV

jaungopiens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

jaungovjpiens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

jaungovpiens   apv.

1. Jaunpiens; pirmpiens.

Avoti: ViV

jaungovspiens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

jaungr.   saīs.

1. Jaungrieķu valoda.

Avoti: SV08

jaungramatiķi

1. Diahroniskās valodniecības virziena pārstāvji 19. gs. 2. p. - 20. gs. sākumā, kuru galvenie principi - vēsturiskums un psiholoģisms; virziens aizsākās Leipcigas universitātē.

Avoti: EV

jaungraši   novec.

1. Prūsijā 1821. g. noteiktā dāldera 1/30 daļa, ko daļēji lietoja arī citās Vācijas impērijas valstīs.

Avoti: KV

jaungrieķi   novec.

1. Grieķi (vēstures posmā no aptuveni 6. gadsimta līdz mūsdienām).

Avoti: KV

jaungrieķu   ģen., nelok.

1. Savienojumā "jaungrieķu valoda": grieķu valoda tās vēstures posmā no aptuveni 6. gadsimta līdz mūsdienām.

Avoti: LLVV

Jaungrīnvalde   vietv.

1. Ilūkstes novada Šēderes pagasta apdzīvotās vietas "Pašuliene" otrs nosaukums.

Avoti: LC

Jaungrīva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Līvbērzes pagastā.

Avoti: LC

Jaungulbene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Gulbenes novadā 17 km no Gulbenes, tagad pagasta centrs, jo bijušais pagasta administratīvais centrs Gulbītis iekļauts lielciema sastāvā.

2. Jaungulbenes pagasts - pagasts Gulbenes novadā, robežojas ar Tirzas, Galgauskas, Daukstu un Līgo pagastu, kā arī ar Madonas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Neuschwaneburgsche, krieviski - Novoguļbenskaja.

Jaungulbenes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara pagasta teritorijā izveidots Līgo pagasts, daļa teritorijas pievienota tagadējam Daukstu pagastam, savukārt tagadējā Jaungulbenes pagasta platībai pievienota daļa bijušā Adulienas pagasta un neliela daļa bijušā Tirzas pagasta.

3. Jaungulbenes dzirnezers - Siladzirnavu ezers Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Prodes pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

jaungulbenieši

1. Gulbenes novada Jaungulbenes pagasta apdzīvotās vietas "Jaungulbene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaungulbine   vietv.

1. Ilūkstes novada Prodes pagasta apdzīvotās vietas "Jaungulbene" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jaungulbinieši

1. Ilūkstes novada Subates pagasta apdzīvotās vietas "Jaungulbine" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunguļbine   vietv.

1. Ilūkstes novada Prodes pagasta apdzīvotās vietas "Jaungulbene" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jaungvineja   vietv.

1. Otra lielākā sala pasaulē (aiz Grenlandes, "New Guinea"), atrodas Melanēzijā, Klusā okeāna rietumos, uz ziemeļiem no Austrālijas, apskalo Jaungvinejas, Zālamana un Koraļļu jūra, sadalīta starp Indonēziju un Papua-Jaungvineju, platība - 829000 kvadrātkilometru, garums - >2400 km, platums - līdz 700 km, augstākā virsotne - 4884 m.

2. Jaungvinejas jūra - Bismarka jūra, starpsalu jūra Klusajā okeānā (angļu val. "New Guinea Sea"), Bismarka arhipelāgā starp Jaungvineju, Admiralitātes salām, Jaunīriju un Jaunbritāniju, platība - 338000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 2900 m, diennakts plūdmaiņas - līdz 0,5 m.

Avoti: LģE, PuA

Jaunhebridas   vietv.

1. Jaunhebridu salas - atrodas Okeānijas dienvidrietumos, Melanēzijā, platība - 12190 kvadrātkilometru, >800 km meridionālā virzienā izstiepta kalnainu salu grupa, >80 salas, augstākā virsotne - 1810 m.

Avoti: LģE

jaunhēgelietis   -ša, v.; filoz.

1. Jaunhēgelisma piekritējs; neohēgelietis.

Avoti: LLVV

jaunhēgelisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Hēgeļa filozofijas skolas radikālais spārns; neohēgelisms.

Avoti: LLVV

jaunība   -as, s.; parasti vsk.

1. Cilvēka dzīves posms starp pusaudža un brieduma gadiem.

// pārn. Veidošanās un attīstības, arī uzplaukuma sākuma posms (piemēram, kādai parādībai).

Avoti: LLVV

jauniči   apv.

1. Līgava un līgavainis, arī - nesen precējies pāris.

Avoti: TiA

jauničs   apv.

1. Līgavainis; puisis precību gados; jauniķis.

2. Jaunlaulātais.

Avoti: TlV

jaunie   apv.

1. Jaunlaulātie.

Avoti: KnV

jauniecelts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tikko vai nesen ir iecelts (piemēram, kādā amatā).

Avoti: LLVV

jauniegūts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tikko vai nesen ir iegūts.

Avoti: LLVV

jaunieguvums

1. Tas, kas tikko vai nesen ir iegūts.

2. Bibliotēkas, muzeja u. tml. fonda jauns papildinājums.

Avoti: BiP

jauniemītots   apv.

1. Jauniemainīts.

Avoti: ME, VeAT

jaunienācējs   apv.

1. Tāds, kas nupat ir ienācis.

Avoti: ME

jauniene   apv.

1. Jaunība.

Avoti: ME

jauniepuiši   apv., dsk.

1. Jaunaispuisis.

Avoti: ĒiV

jauniesācējs   -a, v.

1. Iesācējs (2).

Avoti: LLVV

jauniesaucams   -ais; s. -a, -ā;

1. divd., īp. v. nozīmē Tāds, kas ir saistīts ar iesaukšanu obligātajā karadienestā.

2. lietv. nozīmē Cilvēks, kuru iesauc aktīvajā karadienestā.

Avoti: MLVV

jauniesaukts   -ais; s. -a, -ā; mil.

1. Tāds (cilvēks), kas tikko vai nesen ir iesaukts aktīvajā karadienestā.

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, kas tikko vai nesen ir iesaukts aktīvajā karadienestā.

Avoti: LLVV

jauniespiedums   poligr., novec.

1. Kāda agrāk iespiesta drba jauns iespiedums.

Avoti: GV

jauniestudējums   -a, v.

1. Tikko vai nesen (pirmo reizi vai atkārtoti) izveidots iestudējums.

Avoti: LLVV

Jauniešas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

Avoti: LC

Jaunieši   vietv.

1. Krustpils novada Mežāres pagasta apdzīvotās vietas "Jauniešas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jaunieši

1. Abu dzimumu cilvēki vecumā starp pusaudža un brieduma gadiem.

jauniešnieki

1. Auces novada Vecauces pagasta apdzīvotās vietas "Jaunieši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jauniete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sieviete vecumā starp pusaudzes un brieduma gadiem.

2. novec. Jaunlaulātā.

Avoti: LLVV, KV

jaunietis   -ša, v.

1. Vīrietis vecumā starp pusaudža un brieduma gadiem.

2. dsk. Abu dzimumu cilvēki vecumā starp pusaudža un brieduma gadiem.

Avoti: LLVV

jaunieva   apv.

1. Jaunuvīte.

Avoti: ME

jaunievedums   -a, v.

1. Tas, kas tikko vai nesen ir ieviests, noorganizēts.

Avoti: LLVV

jaunievēlēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tikko vai nesen ir ievēlēts.

Avoti: LLVV

jaunieviesums   apv.

1. Jaunums, jaunievedums.

Avoti: Sin

Jaunikšķile   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā.

Avoti: LC

jaunikšķilieši

1. Ikšķiles novada Tīnūžu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunikšķile" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jauniķe   apv.

1. Līgava; meita precību gados; dēla sieva, vedekla; jaunive.

Avoti: TlV

jauniķi   apv.

1. Jaunlaulātie.

Avoti: TlV

jauniķis   apv.

1. Līgavainis; puisis precību gados.

2. Mīļākais.

3. Jaunlaulātais.

Avoti: KiV, TlV

jauninājums   -a, v.

1. Tas, kas ir ieviests, lai sasniegtu labāku rezultātu, panāktu (kā) uzlabojumu.

Avoti: LLVV

jaunināt   apv.

1. Atjaunot, pajaunināt, padarīt jaunāku.

Avoti: LV93

jaunīns   apv.

1. Dem. --> jauns.

Avoti: ĒiV

jauniņais   sar., v.

1. Cilvēks, kas tikko vai nesen ir ienācis kādā kolektīvā un nav vēl tajā iedzīvojies; cilvēks, kas tikko vai nesen ir sācis (kur) strādāt.

Avoti: MLVV

jauniņš   -ais; s. -a, -ā;

1. Dem. --> jauns (1).

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē; sar. Cilvēks, kas tikko vai nesen ir ienācis kādā kolektīvā un nav vēl tajā iedzīvojies; cilvēks, kas tikko vai nesen ir sācis darboties, strādāt (kādā nozarē).

Avoti: LLVV

Jaunīrija   vietv.

1. Sala Melanēzijā (angļu val. "New Ireland"), Bismarka arhipelāgā (Papua-Jaungvinejā), platība - 8600 kvadrātkilometru, 140000 iedzīvotāju (2007. g.), sala izstiepta starp Kluso okeānu un Jaungvinejas jūru, garums - ~400 km, lielākais platums - ~40 km, augstākā virsotne - 2150 m; līdz 1920. g. saucās - Jaunmēklenburga.

Avoti: LģE, PuA, LpA, PZT

jaunīte   apv.

1. Vedekla.

2. Jaunlaulātā.

3. Jauna māte, pamāte.

Avoti: KV

jaunitene   apv.

1. Jaunība.

Avoti: ME

jaunīties   apv.

1. Jaunēties.

Avoti: ME

Jaunivanova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

jaunive   apv.

1. Līgava; meita precību gados; dēla sieva, vedekla.

Avoti: TlV

jaunizcepts   -ais; s. -a, -ā; iron.

1. Tāds (cilvēks), kas tikko vai nesen (parasti viegli, bez grūtībām) ir ieņēmis jaunu amatu, stāvokli; tāds, kas tikko vai nesen ir ieguvis jaunu īpašību, pazīmi.

Avoti: LLVV

jaunizdevums   -a, v.

1. Tikko vai nesen (pirmo reizi vai atkārtoti) izdots iespieddarbs.

Avoti: LLVV

jaunizgudrojums   -a, v.

1. Tikko vai nesen paveikts izgudrojums.

Avoti: LLVV

jaunizgudrots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tikko vai nesen ir izgudrots.

Avoti: LLVV

jauniznācis   -kušais; s. -kusi, -kusī.

1. Tāds, kas tikko vai nesen ir iznācis (par iespieddarbu).

Avoti: LLVV

jaunjauns   apv.

1. Ļoti jauns.

Avoti: ME

jaunjauns   apv.

1. Ļoti jauns.

Avoti: ME

Jaunjelgava   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Zemgales vidudaļā, Daugavas kreisajā krastā, no 2009. gada novada centrs (1957.-2009. g. Aizkraukles (Stučkas) rajonā, 1950.-1956. g. rajona centrs, 1924.-1949. Jēkabpils apriņķī, 1819.-1924. apriņķa centrs) 85 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1647. gada, miesta tiesības kopš 1590. gada, 13. gs šajā vietā atradās sena sēļu pils, ko nopostīja krustneši; dažādos laikos saucās arī: Sērene, Jaunpilsētiņa, Jaunpilsēta, Neustadtchen, Neustadt, Jelgaviņa, Jaunā Jelgaviņa, Lubu Jelgava, Frīdrihštate.

2. Jaunjelgavas novads - atrodas Daugavas kreisajā krastā, ietver Daudzeses, Jaunjelgavas, Seces, Sērenes, Staburaga, Sunākstes pagastu un Jaunjelgavas pilsētu, robežojas ar Skrīveru, Aizkraukles, Kokneses, Pļaviņu, Salas, Viesītes, Netretas, Vecumnieku un Ķeguma novadu.

3. Jaunjelgavas pagasts - pagasts Jaunjelgavas novadā ar administratīvo centru Jaujelgavas pilsētā, robežojas ar Jaunjelgavas pilsētu, Sērenes pagastu un Ķeguma novadu; bijušais nosaukums - Jaunjelgavas pilsētas lauku teritorija.

4. vēst. Jaunjelgavas pilsētas lauku teritorija - Jaunjelgavas pagasta nosaukums 1957.-2009. g., kurā līdz 1995. g. bija ietverts arī tagadējā Sērenes pagasta teritorija.

Avoti: LPil, AtvL, LPag

jaunjelgavieši

1. Jaunjelgavas novada Jaunjelgavas pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunjērcēni   vietv.

1. Strenču novada apdzīvotās vietas "Jērcēni" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems, bet tagad iekļauta Jērcēnu ciemā; izveidojusies tāda paša nosaukuma muižas ("Wohlfahrtslinde").

Avoti: LC

jaunjērcēnieši

1. Valkas novada Vijciema pagasta apdzīvotās vietas "Jaunjērcēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunjūds

1. Kāds, kas nesen pārgājis jūdaismā.

jaunkaidzenieki

1. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunkaigi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunkaiģenieki

1. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunkaigi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunkaledonija   vietv.

1. Sala Okeānijā (fr. val. "Nouvelle Caledonie", angļu val. "New Caledonia"), Klusā okeāna dienvidrietumu daļā, platība - 16117 kvadrātkilometri, garums - 400 km, augstākās virsotnes >1600 m vjl.

2. Francijas aizjūras teritorija ar īpašu statusu, atrodas Okeānijā (fr. val. "Nouvelle-Caledonie"), Klusā okeāna dienvidrietumu daļā, platība - 19103 kvadrātkilometri, sastāv no tāda paša nosaukuma galvenās salas un tuvumā esošām salām un salu grupām, 229990 iedzīvotāju (2010. g.), administratīvais iedalījums - 3 provinces.

Avoti: LģE, PZT, PuA

jaunkaledonieši

1. Jaunkaledonijas iedzīvotāji.

Avoti: PnR

jaunkalējnieki

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Jaunkalēji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunkalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekuļu novada Priekuļu pagastā.

Avoti: LC

Jaunkalniņi   vietv.

1. Priekuļu novada Priekuļu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunkalni" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

jaunkalps

1. Puspuisis.

Avoti: Sin

Jaunkalsnava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Madonas novada Kalsnavas pagastā 25 km no Madonas, izveidojusies bijušās muižas "Neu-Kalzenau" teritorijā, Kalsnavas pagasta centrs.

Avoti: LPag, LC, LE1

jaunkalsnavieši

1. Madonas novada Kalsnavas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunkalsnava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunkandavnieki

1. Kandavas novada Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunkandava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunkantieši   novec.

1. Neokantieši.

Avoti: LME

jaunkantisms   novec.

1. Neokantisms.

Avoti: KV

jaunkareivis   -vja, v.

1. neakt. Jauniesauktais līdz svinīgā solījuma nodošanai.

2. Cilvēks, kas tikko vai nesen ir kļuvis par kareivi.

Avoti: LLVV

jaunkārķēnieši

1. Valkas novada Kārķu pagasta apdzīvotās vietas "Jaukārķi" (tagad - "Kārķu" ciema daļa) iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunkārķi   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā Valkas novadā izveidojies Kārķu ciems.

Avoti: LE1

Jaunkastīlija   vietv.

1. Vēsturisks novads Spānijas centrālajā daļā ("Castilia la Nueva"), ietver tagadējo Madrides apgabalu un rajonus ap to, kopējā platība - 72300 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

jaunkažēnieši

1. Mazsalacas novada Skaņkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunkažēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunklasicisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Dažādu mākslas strāvojumu kopums (19. gadsimta otrajā pusē un 20. gadsimta sākumā), kuriem raksturīga klasiskās mākslas formu un sižetu izmantošana; neoklasicisms.

Avoti: LLVV

jaunklidzēnieši

1. Strenču novada Plāņu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunklidzis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunklidzis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Strenču novada Plāņu pagastā.

Avoti: LC

jaunkoki

1. Dārzos iestādītie un vēl neražojošie augļu koki.

Avoti: ZTV

jaunkrievs

1. Krievu jaunbagātnieki, kas radās 20. gs. 80. gadu beigās - 90. gadu sākumā; par vienu no raksturīgākajām jaunā krieva pazīmēm kļuva ārišķīga statusa apliecināšana.

Avoti: PL

Jaunkrimulda   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Sējas novadā.

Avoti: LC

jaunkrimuldieši

1. Sējas novada apdzīvotās vietas "Jaunkrimulda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunkriticisms

1. 20. gs. 30. un 40. gados ASV literatūrzinātnē dominējošs virziens, kas uzsver nostādni, ka literārs teksts ir autonoms un tāpēc lasāms, tam neuztiepjot nekādas biogrāfiskas vai citādas interpolācijas no malas, toties visā pilnībā respektējot tā valodisko struktūru.

Avoti: IdV

jaunkūlieši

1. Ādažu novada apdzīvotās vietas "Jaunkūlas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunkultā   apv.

1. Jaunkultā maize - maize, kas gatavota no jaunās ražas miltiem.

Avoti: Sin

jaunkults   apv.

1. Svaigi izkults.

Avoti: ME

jaunkundze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Neprecējusies (parasti jauna) sieviete.

// iron. Jauna sieviete ar pārlieku smalkām, arī kundziskām manierēm.

Avoti: LLVV

jaunkungs   -a, v.,

1. Jauns, neprecējies vīrietis.

// iron. Jauns vīrietis ar pārlieku smalkām, arī kundziskām manierēm.

Avoti: LLVV

Jaunķeipene   vietv., vēst.

1. Jaunķeipenes pagasts - Ogres novada Ķeipenes pagasta bijušais nosaukums.

Avoti: LPag

jaunķemerieši

1. Jūrmalas pilsētas apdzīvotās vietas "Jaunķemeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunķempji   vietv.

1. Jaunķempju muiža - Līgatnes novada Līgatnes pagasta apdzīvotās vietas "Ķempji" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Jaunlaicene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alūksnes novadā 15 km no Alūksnes, pagasta centrs.

2. Jaunlaicenes pagasts - pagasts Alūksnes novadā, robežojas ar Veclaicenes, Ziemeru un Alsviķu pagastu, kā arī ar Apes novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Neu-Laitzen, krieviski - Novo-Laicenskaja.

Jaunlaicenes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Jaunlaicenes pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Apes un Trapenes pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

jaunlaicenieši

1. Alūksnes novada Jaunlaicenes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunlaicene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunlaicīgs   apv.

1. Moderns, mūsdienīgs.

Avoti: ME

jaunlaika   apv.

1. Jaunlaicīgs.

Avoti: ME

jaunlaiki

1. Jaunākie laiki vēsturē.

Avoti: LV93

jaunlaiku   ģen., nelok.

1. Raksturīgs pašreizējam laikposmam; arī mūsdienu.

Avoti: LLVV

jaunlamarkisms   novec.

1. Neolamarkisms.

Avoti: KV

Jaunlaši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā.

Avoti: LC

jaunlat.   saīs.

1. Jaunlatīņu valoda.

Avoti: SV08

Jaunlatgale   vietv., vēst.

1. Abrenes pilsētas nosaukums 1925.-1938. g., 1944. g. pievienota Krievijai un pārdēvēta par Pitalovu; līdz 1925. g. pastāvēja dzelzceļa stacija un miests Pitalova.

Jaunlatgales apriņķis— pastāvēja no 1925. g. līdz 1938. g., kad pārdēvēts par Abrenes apriņķi, ietvēra (1935. g.) Augšpils, Baltinavas, Balvu, Bērzpils, Gauru, Kacēnu, Liepnas, Linavas, Purvmalas, Rugāju, Šķilbēnu, Tilžas un Viļakas pagastu, robežojās ar Ludzas, Rēzeknes, Madonas un Valkas apriņķi, kā arī ar Igauniju un Krieviju.

Avoti: P35, KV

jaunlatvieši   -u, vsk. jaunlatvietis, -ša, v.; vēst.

1. 19. gadsimta 50. un 60. gadu latviešu nacionālās atmodas kustības aktīvisti.

Avoti: LLVV

jaunlatviete   dsk. ģen. -šu, s.

1. Jaunlatvieši.

Avoti: LV87

jaunlatvietība   apv.

1. Jaunlatviešu kustība.

Avoti: ME

jaunlaulātais   s. -ā;

1. Cilvēks, kas tikko vai nesen ir salaulājies.

2. tikai dsk. Nesen laulāts pāris.

Avoti: LLVV, T

jaunlaulāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tikko vai nesen ir salaulājies.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, kas tikko vai nesen ir salaulājies.

Avoti: MLVV

Jaunlazdona   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Madonas novada Lazdonas pagastā.

Avoti: LC

jaunlazdonieši

1. Madonas novada Lazdonas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunlazdona" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunlesna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

Jaunlieģi   vietv.

1. Durbes novada Tadaiķu pagasta apdzīvotās vietas "Lieģi" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

jaunlielmāte   apv.

1. Jaunā saimniece, kundze, pretstatā "veclielmāte".

Avoti: ME

jaunliepājnieki

1. Liepājas pilsētas apdzīvotās vietas "Jaunliepāja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunlīkupēnieki

1. Saldus novada Rubas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunlīkupēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunlopi   -u, vsk. jaunlops, -a, v.; lauks.

1. Lauksaimniecības dzīvnieki no dzimšanas līdz iekļaušanai pamatganāmpulkā.

Jaunlopu alimentārā anēmija— jaundzimušu dzīvnieku (sivēnu, jēru, teļu, kumeļu) slimība, ko izraisa mikroelementu, vitamīnu vai olbaltumvielu trūkums barībā; pazīmes - gļotāda bāla, aizdusa, tahikardija, gulšņāšana.

Avoti: LLVV

Jaunlubāna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ošupes pagastā.

Avoti: LC

jaunlubānieši

1. Madonas novada Ošupes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunlubāna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunlutrenieki

1. Saldus novada Jaunlutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunlutriņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunlutriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Saldus novadā 25 km no Saldus, izveidojusies bijušās Lutriņu muižas ("Luttringen") teritorijā, pagasta centrs.

2. Jaunlutriņu pagasts - pagasts Saldus novadā, nodibināts 1820. g., pastāvēja līdz 1890. g., kad to pievienoja Lutriņu pagastam, atjaunots 1990. g., robežojas ar Šķēdes, Lutriņu un Zirņu pagastu, kā arī ar Kuldīgas un Brocēnu novadu.

Avoti: LPag, LC, LE1

jaunlutriņnieki

1. Saldus novada Jaunlutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunlutriņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunļaudis   apv.

1. Jaunie cielvēki (jaunietes un jaunieši).

Avoti: ME

jaunmājenieki

1. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunāsmājas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunmājēnieši

1. Valkas novada Valkas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunāmāja" iedzīvotāji.

2. Madonas novada Praulienas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunāsmājas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunmājnieki

1. Alsungas novada apdzīvotās vietas "Jaunāsmājas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunmarksisms   novec.

1. Maksa Adlera Vīnē 1913. g. publicētā marksisma versija, kas pieļāva vēsturiskā attīstībā arī garīgo strāvu ietekmi; neomarksisms.

Avoti: LME

Jaunmārupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Mārupes novadā 12 km no Rīgas.

Avoti: LPag, LC

jaunmāsa   apv.

1. Jaunāka māsa.

Avoti: ME

jaunmāte

1. Pamāte.

Avoti: Sin

jaunmatrozis   vsk.

1. Jaunmatroži.

Avoti: KV

jaunmatroži   novec.

1. Jūras kara flotes dienestā ieskaitītie pirmapmācības laikā.

Avoti: KV

jaunmeita   apv.

1. Jauna meitene.

Avoti: ME

jaunmeitene

1. Jauniete.

Avoti: Sin

Jaunmēklenburga   vietv.; vēst.

1. Jaunīrija, sala Malanēzijā, Papua-Jaungvinejā, tās nosaukums līdz 1920. gadam.

Avoti: PZT

Jaunmeksika   vietv.; sar.

1. ASV Ņūmeksikas štats.

Avoti: PZT

Jaunmēmele   vietv.

1. Vecumnieku novada Skaistkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Mēmele" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

jaunmēness   astr.

1. Mēness fāze, kurā Saules apgaismotā Mēness daļa nav redzama.

Avoti: ZTV

Jaunmeži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Rendas pagastā.

Avoti: LC

jaunmežnieki

1. Kuldīgas novada Rendas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunmeži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunmežs   -a, v.

1. Mežs, kas tikko vai nesen ir izveidojies.

Avoti: LLVV

jaunmieži   apv.

1. Šāgada, svaigi mieži.

Avoti: ME

jaunmiežu   apv.; ģen., nelok.

1. Tāds, kas gatavots, cepts no jaunajiem miežiem.

Avoti: ViV

jaunmīlgrāvieši

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Jaunmīlgrāvis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunmīlgrāvis   vietv.

1. Rīgas pilsētas Ziemeļu rajona apkaimes "Mīlgrāvis" rietumu daļa, primāri ostas teritorija, ko norobežo Rīgas-Saulkrastu dzelzceļa līnija un Viestura prospekta / Mīlgrāvja ielas trase.

Avoti: Wi

jaunmītisms   literat.

1. Domāšanas veids un literārais virziens, kas 19. gs. 2. pusē un 20. gs. sākumā uzsāka mēģinājumus atjaunot mītisko domāšanu un mītisko pasaules uztveri.

Avoti: DzV

jaunmocnieki

1. Tukuma novada Tumes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunmokas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunmodes   ģen., nelok.; sar.

1. Atbilstošs pašreizējai modei; arī jaunlaiku.

Avoti: LLVV

jaunmodīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Jaunmodes.

Avoti: LLVV

Jaunmokas   vietv.

1. Jaunmoku pils - atrodas Tukuma novada Tumes pagastā, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1544. g., tagadējās pils būvniecība pabeigta 1901. g., tās atjaunošanas darbi uzsākti 1976. g., iekārtots muzejs.

Avoti: LE1

jaunmuizieši

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Jaunāmuiža" iedzīvotāji.

2. Krustpils novada Kūku pagasta apdzīvotās vietas "Jaunmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā, kas agrāk bija lielciema "Aglona" daļa.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aknīstes novada Gārsenes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

5. Apdzīvota vieta (vidējciems) Skrundas novada Skrundas pagastā.

6. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Popes pagastā.

7. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Vārves pagastā.

8. Kuldīgas novada Gudenieku pagasta apdzīvotās vietas "Jaunā muiža" nosaukuma variants.

9. Saldus novada Jaunalutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunlutriņi" bijušais nosaukums.

10. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kurši" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

jaunmuižnieki

1. Beverīnas novada Kauguru pagasta apdzīvotās vietas "Jaunāmuiža" iedzīvotāji.

2. Saldus novada Jaunlutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunlutriņi" (senāk "Jaunmuiža") iedzīvotāji.

3. Skrundas novada Skrundas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunmuiža" iedzīvotāji.

4. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunmuiža" iedzīvotāji.

5. Talsu novada Laucienes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunmuiža" iedzīvotāji.

6. Ventspils novada Vārves pagasta apdzīvotās vietas "Jaunmuiža" iedzīvotāji.

7. Madonas novada Mārcienas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunmuižnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunmurāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Sokolku pagastā.

Avoti: LC

jaunnacionālisms   novec.

1. Virziens latviešu literatūrā, ko vadīja Andrievs Niedra, 1904 un 1905 izdodams "Austrumu".

Avoti: KV

jaunnedele   apv.

1. Nākamā nedēļa.

Avoti: KiV

jaunnedēļ   apst.

1. Nākamajā nedēļā.

Avoti: LLVV

jaunnedēļa   apv.

1. Nākamā nedēļa.

Avoti: KV

Jaunogre   vietv.

1. Ogres pilsētas daļa tās rietumu malā, arī dzelzceļa pieturpunkts.

Avoti: LE1

jaunogrēnieši

1. Ogres pilsētas daļas "Jaunogre" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunogrieši

1. Ogres pilsētas daļas "Jaunogre" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunokra   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LC

jaunokrieši

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunokra" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunokte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Laucienes pagastā.

Avoti: LC

jaunoktenieki

1. Talsu novada Laucienes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunokte" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunolaine   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Olaines novadā 3 km no Olaines pilsētas un 20 km no Rīgas, izveidojusies bijušās Olaines muižas "Olai" teritorijā, Olaines pagasta administratīvais centrs; bijušais nosaukums "Olaine", arī "Vecolaine".

Avoti: LPag, LC, LE1

jaunolainieši

1. Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Jaunolaine" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunomuiža   vietv.

1. Apes novada Apes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunā muiža" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

jaunopāri   apv.

1. akuz. Jaunaispāris: jauno pāri; jaunlaulātos.

Avoti: ĒiV

Jaunorleāna   vietv.; sar.

1. Ņūorleāna - pilsēta ASV, Luiziānas štatā.

Avoti: LģE

Jaunosola   vietv.

1. Daugavpils novada Nīcgales pagasta apdzīvotās vietas "Jaunā sādža" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Jaunošu   vietv.; nelok.

1. Jaunošu vīksna - aug Talsu novada Vandzenes pagastā, stumbra apkārtmērs - 7,8 m (visdižākā vīksna Baltijā), vainaga diametrs 20 m, augstums - 24 m.

Avoti: LD

jaunot   apv.

1. Atjaunot; (at)jaunināt.

Avoti: SiV

jaunoties   apv.

1. Palikt jaunākam vai censties kļūt jaunākam.

Avoti: NeV

jaunotne   apv.

1. Jaunatne.

Avoti: ME

jaunots   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Atjaunots.

Avoti: LLVV

jaunozols   apv.

1. Jauns ozols.

Avoti: ME

jaunpagānisms

1. Apzīmējums kustībām, kuru piekritēji cenšas atjaunot savu tutu senās reliģijas, piemēram, Latvijas dievturiem un Lielbritānijas jaunajiem druīdiem.

Avoti: MkV

jaunpagastnieki

1. Talsu novada Virbu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunpagasts" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunpagasts   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Talsu novadā 21 km no Cēsīm, izveidojusies bijušās muižas "Neuwacken" teritorijā, Virbu pagasta administratīvais centrs.

2. vēst. Jaunpagasta pagasts - pastāvēja Talsu apriņķī līdz 1925. gadam, kad tika pārdēvēts par Virbu pagastu.

Avoti: LPag, LC, LE1

Jaunpalsa   vietv.

1. Pārrakums no Palsas līdz Vizlai Smiltenes novada Palsmanes pagastā, izveidots 1960. gados, bija iecerēts novirzīt daļu Palsas ūdeņu, taču Palsa izskaloja tik dziļu gultni, ka visi tās ūdeņi sāka tecēt uz zemāk atrodošos Vizlu, garums - 3 km.

Avoti: LD

jaunpāris   apv.

1. Jaunlaulātie, jaunais pāris.

Avoti: ME

Jaunpatkule   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Sarkaņu pagastā.

Avoti: LC

Jaunpededze   vietv.

1. Pededzes lejteces iztaisnojums, kas izveidots ierīkojot Lubāna hidrotehnisko sistēmu, ir 5 km garš pārrakums, novirzot to Aiviekstē 6 uz leju no agrākās ietekas.

Avoti: LE1

Jaunpēternieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ozolnieku novada Cenu pagastā.

Avoti: LC

jaunpiebaldzēni

1. Jaunpiebalgas novada apdzīvotās vietas "Jaunpiebalga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunpiebalga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Vidzemes vidienē 60 km no Cēsīm, tāda paša nosaukuma novada un pagasta centrs.

2. Jaunpiebalgas novads - novads Vidzemē, ietver Jaunpiebalgas un Zosēnu pagastus, robežojas ar Raunas, Gulbenes, Madonas un Vecpiebalgas novadu.

3. Jaunpiebalgas pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, robežojas ar Zosēnu pagastu, kā arī ar Raunas, Gulbenes, Madonas un Vecpiebalgas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Neu-Pebalg, krieviski - Novo-Pebaļgskaja.

Jaunpiebalgas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Jaungulbenes pagasta teritorijas iekļauta jaunizveidotajā Zosēnu pagastā, neliela teritorija - Liezēres pagastā.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

jaunpiedzimis   -ušais; s. -usi, -usī.

1. Jaundzimis (par bērnu).

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Jaundzimušais bērns.

Avoti: LLVV

jaunpiegriezts   apv.

1. Tāds, kas no jauna pievērsies kādai ticībai; 19. gs. Latvijā - pareizticībā pārgājušais.

Avoti: KW

jaunpienācējs   apv.

1. Tāds, kas nesen ir pienācis.

Avoti: ME

jaunpiene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Zīdītājdzīvnieks, parasti govs, kas tikko vai nesen ir atnesies.

Avoti: LLVV

jaunpiengove   apv.

1. Govs, kas ir tikko vai nesen atnesusies.

Avoti: ViV

jaunpiengovs   apv.

1. Govs, kas ir tikko vai nesen atnesusies.

Avoti: ViV

jaunpienmaize   apv.

1. Maize, kuras mīkla iejauta ar jaunpienu.

Avoti: BB

jaunpienplācenis   apv.

1. Plācenis, kura mīkla iejauta ar jaunpienu.

Avoti: BB

jaunpiens   -a, v.; parasti vsk.

1. Zīdītājdzīvnieka, parasti govs, piens aptuveni pirmajās desmit dienās pēc dzīvnieka atnešanās.

Avoti: LLVV

jaunpilieši

1. Amatas novada Zaubes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunpils" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunpilnieki

1. Jaunpils novada Jaunpils pagasta apdzīvotās vietas "Jaunpils" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunpils   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Zemgales rietumu daļā, tāda paša nosaukuma novada un pagasta centrs (līdz 2009. g. - Tukuma rajonā) 30 km no Tukuma.

2. Jaunpils novads - novads Zemgalē, ietver Jaunpils un Viesatu pagastus, robežojas ar Tukuma, Dobeles, Brocēnu un Kandavas novadu.

3. Jaunpils pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, robežojas ar Viesatu pagastu, kā arī ar Tukuma, Dobeles un Brocēnu novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Neuenburg, krieviski - Neienburgskaja.

Jaunpils pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta pirmskara Struteles pagasta austrumu daļa un neliela Bikstu pagasta daļa, savukārt neliela pirmskara Jaunpils pagasta teritorija pievienota tagadējam Remtes pagastam.

4. Jaunpils pils - atrodas Tukuma novada Jaunpils pagastā, mazā pussalā pie dzirnavu dīķa, austrumu pusē norobežojis aizsaggrāvis, hronikās minēts, ka pils sākta celt 1301. g., vairākkārt papildināta, pārbūvēta 1647. g., 1906.-1907. g. modernizēta.

5. Amatas novada apdzīvotās vietas "Zaube bijušais nosaukums.

6. vēst. Jaunpils pagasts - pastāvēja bijušajā Rīgas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Zaubes pagastu (tagad Amatas novadā).

7. vēst. Jaunpils muiža - Amatas novada Zaubes pagasta apdzīvotās vietas "Zaube" bijušais nosaukums.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

Jaunpilsēta   vietv.

1. Viens no Jaunjelgavas nosaukumiem tās pirmsākumos ap 15.-16. gs.

Avoti: LPil

jaunpilsēta

1. Kādas lielpilsētas vai cita rūpniecības centra pavadoņpilsēta, kuras celšana plānota centralizēti (gk. Lielbritānijā, pēc Otrā pasaules kara).

Avoti: IdV

Jaunpilsētiņa   vietv.

1. Viens no Jaunjelgavas nosaukumiem tās pirmsākumos ap 15.-16. gs.

Avoti: LPil

jaunpilsonis   -ņa, dsk. ģen. -ņu, v.

1. Cilvēks, kas tikko vai nesen ieguvis pilsonību.

Avoti: MLVV

Jaunpiļskaja   vietv., vēst.

1. Amatas novada Zaubes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

jaunpītagorisms   novec.

1. Neopitagorisms.

Avoti: KV

Jaunplanči   vietv.

1. Jaunplanču dižvīksna - aug Rojas novadā pie Jaunplanču mājām, apkārtmērs - 7,3 m, augstums - 24 m, vainags augsts, šaurs, tā projekcija - 16 x 14 m, austrumu pusē liels, vaļējs dobums, stipri cietusi meliorācijas darbu laikā.

Avoti: LE1

Jaunplatone   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jelgavas novada Platones pagastā.

Jaunplatones muiža— Jelgavas novada Platones pagasta apdzīvotās vietas "Jaunplatone" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

jaunplatonieki

1. Jelgavas novada Platones pagasta apdzīvotās vietas "Jaunplatone" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunplatoniķi   novec.

1. Neoplatonisma piekritēji.

Avoti: LME

jaunplatonisms   novec.

1. Neoplatonisms.

Avoti: KV

jaunplatums   poligr., novec.

1. Klišeju pasūtinot, samazināts vai palielināts gatavojamās klišejas platums, pretēji vecplatumam, t. i. klišejas oriģinālam.

Avoti: GV

jaunplauku   apv.

1. Tāds, kas nesen izdīdzis.

Avoti: KV

Jaunpļavas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Ķūļciema pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Tukuma novada Zentenes pagastā.

Avoti: LC

jaunpļavenieki

1. Tukuma novada Zentenes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunpļavas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunpļavnieki

1. Tukuma novada Zentenes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunpļavas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunpodnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

Avoti: LC

Jaunpomerānija   vietv.; vēst.

1. Jaunbritānija, sala Malanēzijā, Papua-Jaungvinejā, tās nosaukums līdz 1920. gadam.

Avoti: PZT

jaunpopnieki

1. Ventspils novada Popes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunpope" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunpuisis   apv.

1. Jauns puisis.

2. Līgavas vedējs, līgavas brālis.

Avoti: KV

jaunpuišelis   apv.

1. Dem. --> jaunpuisis.

Avoti: ME

jaunputni   -u, vsk. jaunputns, -a, v.; lauks.

1. Mājputni no izšķilšanās līdz to iekļaušanai pieaugušo putnu grupā.

Avoti: LLVV

jaunračinieši

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunā Račina" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunrade   -es, s.; parasti vsk.

1. Cilvēka darbība, kas rada kvalitatīvi jaunas materiālās un garīgās vērtības.

Jaunrades psiholoģija— psiholoģijas nozare, kas pētī cilvēka jaunrades procesa likumsakarības.

Avoti: LLVV

jaunradīšana   novec.

1. Darbība, kuras rezultātā rodas kas jauns.

Avoti: KV

jaunradīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Radīt kvalitatīvi jaunas materiālās un garīgās vērtības.

Avoti: LLVV

jaunradītājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas rada kvalitatīvi jaunas materiālās un garīgās vērtības.

Avoti: LLVV

Jaunrauna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Priekuļu novada Priekuļu pagastā.

Jaunraunas muiža— Priekuļu novada Priekuļu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunrauna" bijušais nosaukums; līdz mūsu dienām saglabājušās ~10 muižas ēkas, kas celtas 19. gs pirmajā pusē.

2. vēst. Jaunraunas pagasts - pastāvēja bijušajā Cēsu apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Priekuļu pagastā.

Avoti: LPag, LC

jaunraunēnieši

1. Priekuļu novada Priekuļu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunrauna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunreālisms   novec.

1. Rakstniecībā atgriešanās pie dabas, cilvēka un viņa reālās dzīves, kad dzīves noliedzējs simbolisms bija zaudējis pamatu 20. gs. sākumā; apzīmē 19. gs. pēdējās puses reālisma un naturālisma tālāku attīstību un augstāku pakāpi.

Avoti: KV

jaunreālisti   novec.

1. Jaunreālisma pārstāvji 20. gs. sākuma rakstniecībā.

Avoti: KV

Jaunrikava   vietv.

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunrikova" literarizēts nosaukuma variants.

Avoti: LC

jaunrikavieši

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunrikava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunrikova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Rikavas pagastā.

Avoti: LC

jaunromantisms   -a, v.; parasti vsk.; literat.

1. Dažādu romantiski ievirzītu estētisku tendenču kopums, kas izveidojās Eiropas tautu (galvenokārt angļu, vācu) literatūrā 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā kā reakcija pret naturālismu.

Avoti: LLVV

Jaunroze   vietv., vēst.

1. Apdzīvota vieta tagadējā Apes novadā, kas no 1956. g. ir iekļauta Apes pilsētas teritorijā.

2. vēst. Jaunrozes pagasts - pastāvēja bijušajā Valkas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Apes novada Apes pagastā.

Avoti: LPag

jaunrozenieši   vēst.

1. Apes pilsētas daļas, apdzīvotās vietas "Jaunroze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunrozieši   vēst.

1. Apes pilsētas daļas, apdzīvotās vietas "Jaunroze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunrudzu   apv., ģen., nelok.

1. Tāds, kas gatavots, cepts no jaunajiem rudziem.

Avoti: ĒiV

Jaunružina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

jaunružinieši

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunružina" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jauns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir samērā neliels vecums (par cilvēku); pretstats: vecs.

// ar not. galotni. Savienojumā ar uzvārdu: lieto, runājot par dēliem vai meitām pretstatā vecākiem ar tādu pašu uzvārdu.

2. Raksturīgs cilvēkam jaunībā; arī enerģisks, dzīvespriecīgs, spēka pilns.

Jaunās dienas— jaunība.

3. Tāds, kas pastāv samērā neilgi; tāds, kas tikko vai nesen ir nodibināts, izveidots; tāds, kas pašlaik top.

// parasti ar not. galotni. Tāds, kas tikko vai nesen ir ienācies, nobriedis; tāds, kas tikko vai nesen ir novākts.

4. Tāds, kas tikko vai nesen ir sācis darboties, strādāt (kādā nozarē); tāds, kam vēl ir maz pieredzes (darbā).

// parasti ar not. galotni. Tāds, kas tikko vai nesen ir ieguvis kādu stāvokli, nonācis kādās attiecībās.

Jaunais pāris— jaunlaulātie; līgava un līgavainis (kāzu dienā).

5. Tāds, kas tikko vai nesen ir iegādāts; tāds, kas ir labi saglabāts, nav nolietots.

6. Cits, atšķirīgs; ne tāds kā iepriekš.

7. Tāds, kas seko iepriekšējam; nākamais.

Jaunie laiki— vispārīgās vēstures periods (parasti no 1640. gada līdz 1917. gadam).

Jaunais gads— Nākamais gads.

Jaunā Derība— jaunākā, gr. val. sarakstītā Bībeles d., kas atzīta par svētu tikai kristietībā; radusies 1. gs. 2. p. un 2. gs.; tās kanons apstiprināts Laodikejas koncilā (364).

8. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, kam ir samērā neliels vecums; jaunietis, jauniete.

9. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Tas, kas top, aug, veidojas; tas, kas virza attīstību.

Avoti: LLVV, SLG, VjV

jaunsaikavieši

1. Madonas novada Praulienas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsaikava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunsaimniecība   -as, s.; vēst.

1. Neliela individuāla lauku saimniecība Latvijā, līdz 22 ha lauksaimniecībā izmantojamās zemes, kas izveidota pēc 1920. g. agrārreformas.

Avoti: LLVV, LE

Jaunsaimnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolmuižas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā.

4. Jaunsaimnieki 2 - apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā.

5. Strūžānu Jaunsaimnieki - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LC

jaunsaimnieki

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsaimnieki" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsaimnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunsaimnieks   -a, v.

1. vēst. Zemes ieguvējs pēc 1920. g. agrārreformas Latvijā.

2. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsaimnieki" iedzīvotājs.

Avoti: LLVV, V1

Jaunsaimnīki   vietv.

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsaimnieki" nosaukums latgaliski.

Preiļu muižas Jaunsaimnieki— Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsaimnieki" nosaukuma variants latgaliski.

2. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsaimnieki" nosaukuma variants.

3. Strūžānu Jaunsaimnīki - Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Strūžānu Jaunsaimnieki" nosaukuma variants.

Strūžanu Jaunsaimnīki— Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Strūžānu Jaunsaimnieki" nosaukuma variants.

4. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsaimnieki" nosaukuma variants.

5. Otrie Jaunsaimnīki - Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsaimnieki 2" nosaukuma variants.

Ūtrī Jaunsaimnīki— Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsaimnieki 2" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

jaunsalaulāts   apv.

1. Jaunlaulāts.

Avoti: ME

jaunsalvarsāns   novec.

1. Neosalvarsāns.

Avoti: LME

jaunsardze   mil.

1. Zemessardzes jaunatnes organizācija.

Avoti: MIL

jaunsargs   v.

1. Jaunsardzes biedrs.

Avoti: MLVV

Jaunsāta   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsēta" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jaunsāti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novadā 12 km no Tukuma, izveidojusies bijušās muižas "Neu-Sahten" teritorijā; padomju laikā blakus esošie Abavnieki bija iekļauti šajā ciemā.

2. Jaunsātu pagasts - pagasts Tukuma novada rietumu daļā ar administratīvo centru Abavniekos, robežojas ar Pūres, Tumes un Irlavas pagastu, kā arī ar Kandavas novadu.

Jaunsātu pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Grenču, Irlavas, Tumes, Zemītes un Kandavas pagasta teritorijā.

Avoti: LPag, LC, LE1

jaunsātnieki

1. Kuldīgas novada Kabiles pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsāti" iedzīvotāji.

2. Tukuma novada Jaunsātu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsāti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunsaule   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Vecsaules pagastā.

2. vēst. Jaunsaules pagasts - pastāvēja bijušajā Bauskas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Bauskas novada Vecsaules pagastā un Vecumnieku novada Skaistkalnes pagastā.

3. Jaunsaules muiža - Vecumnieku novada Skaistkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Saule" bijušais nosaukums.

Avoti: LPag, LC

jaunsaulieši

1. Bauskas novada Vecsaules pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsaule" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunsekli   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsekļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Jaunsekļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

jaunsēlpilieši

1. Salas novada Sēlpils pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsēlpils" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunsēlpils   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Salas novada Sēlpils pagastā.

2. Salas novada Sēlpils pagasta apdzīvotās vietas "Sēlpils" kļūdains nosaukuma variants.

3. Jaunsēlpils muiža - Salas novada Sēlpils pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsēlpils" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Jaunsērene   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Jaunjelgavas novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Sērene.

Avoti: LE1

jaunsērenieši

1. Jaunjelgavas novada Daudzeses pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsērene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunseržnieki

1. Jaunpils novada Jaunpils pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsēži" (senāk - "Jaunserži") iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunsesavnieki

1. Dobeles novada Naudītes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsesava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunsētas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Saldus novada Zvārdes pagastā.

Avoti: LC

Jaunsēži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpils novada Jaunpils pagastā.

Avoti: LC

jaunsēžnieki

1. Jaunpils novada Jaunpils pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsēži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunsgads   apv.

1. Jaungads.

Avoti: ĒiV

jaunsholastika   novec.

1. Neosholastika.

Avoti: KV

Jaunsibīrija   vietv.

1. Jaunsibīrijas salas - arhipelāgs Ziemeļu Ledus okeānā, starp Laptevu un Austrumsibīrijas jūru, Krievijā, platība - 38000 kvadrātkilometru, augstums - līdz 374 m, to veido 3 salu grupas - Anžū, Ļahova un Delonga salas, mūžīgais sasalums.

2. Sala šī arhipelāga Anžū salu grupas austrumu daļā, garums - ~140 km, lielākais platums - ~60 km.

Avoti: LģE

Jaunsieksāte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Skrundas novada Rudbāržu pagastā.

Avoti: LC

jaunsieva

1. Jaunlaulātā, jaunā sieva.

Avoti: Sin

Jaunsilavas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Līvānu novada Turku pagastā.

Avoti: LC

jaunsilavieši

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsilava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunsilieši

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsils" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunsils   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ķekavas novada Ķekavas pagastā.

Avoti: LC

Jaunskotija   vietv.

1. Province Kanādas dienvidaustrumu daļā (lat. val. "Nova Scotia") pie Atlantijas okeāna, platība - 55284 kvadrātkilometri, 940480 iedzīvotāju, administratīvais centrs - Helifeksa, sauszemes robeža ar Ņūbransvikas provinci.

2. Jaunskotijas pussala - atrodas Kanādas dienvidaustrumos, starp Atlantijas okeāna Sentlorensa un Fandi līci, platība - 44000 kvadrātkilometru, garums - ~430 km, platums - līdz 130 km, augstums - līdz 243 m.

Avoti: LģE, PuA

jaunslabadieši

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunslabada" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunsloboda   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolmuižas pagastā.

Avoti: LC

jaunslobodkieši

1. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunā Slobodka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunsmiltenieši

1. Smiltenes novada Blomes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsmiltene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunsniegs

1. Jaunais, tikko sasnigušis sniegs.

Avoti: Sin

jaunsomi

1. Politiska kustība Somijas lielkņazistē 19. gs. 80. g. b. - 1918. g., kas cīnījās pret carisma uzbrukumu Somijas autonomijai, izmantojot "pasīvās pretošanās" taktiku.

Avoti: LPE

jaunspiens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

jaunstādi   dārzk.

1. Ogulāju, krāšņumkrūmu, ziemciešu, siltumnīcu un telpu puķu pavairotais augu stādu materiāls līdz izstādīšanai pastāvīgā augšanas vietā.

Avoti: ZTV

jaunstādīts   apv.

1. Nesen vai no jauna iestādīts.

Avoti: ME, VeAT

Jaunstašuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

jaunstrāvniecisks   -ais; s. -a, -ā; vēst.

1. Saistīts ar Jauno strāvu, jaunstrāvniekiem, Jaunajai strāvai, jaunstrāvniekiem raksturīgs.

Avoti: LLVV

jaunstrāvnieks   -a, v.

1. Latviešu inteliģences idejiskās kustības "Jaunā strāva" dalībnieks 19. gs. 90. gados.

Avoti: LLVV

Jaunstružāni   vietv.

1. Rēzeknes novada apdzīvotās vietas "Strūžāni otrs nosaukums.

Avoti: LC

Jaunstupeliškas   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunie Stupeļišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jaunstupeliški   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunie Stupeļišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jaunsudrabs   -a, v.; parasti vsk.

1. Vara, cinka un niķeļa sakausējums (dažreiz ar citu metālu piejaukumu), kas pēc izskata atgādina sudrabu.

Avoti: LLVV

jaunsvirlaucnieki

1. Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsvirlauka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunsvirlauka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jelgavas novadā 23 km no Jelgavas.

2. Jaunsvirlaukas pagasts - pagasts Jelgavas novadā ar administratīvo centru Staļģenē, robežojas ar Vircavas un Palatones pagastu, Jelgavas pilsētu, kā arī ar Ozolnieku, Bauskas un Rundāles novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Neubergfrid, krieviski - Neibergfridskaja.

Jaunsvirlaukas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta visa pirmskara Vecsvirlaukas pagasta teritorija un mainījušās robežas ar Vircavas pagastu.

Avoti: LPag, LC, LE1

jaunsvirlaunieki

1. Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunsvirlauka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunšķieri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Vaiņodes novada Embūtes pagastā.

Jaunšķieru griezums— viens no Pulvernieku starpleduslaikmeta griezumiem, kas atrodas 0,6 km uz austrumiem no Jaunšķieriem, nepilnu kilometru no Lētīžas kreisā krasta.

Avoti: LD

Jaunšķieru-Laugaļu   ģeol.; nelok.

1. Jaunšķieru-Laugaļu griezumi - Pulvernieku starpleduslaikmeta nogulumu griezumi, kas vairākkārt pētīti divos ~100 m attālos Lētīžas labā krasta attīrījumos Saldus novada Nīgrandes pagastā.

Avoti: LD

jaunšķirne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Tikko vai nesen izveidota šķirne.

Avoti: LLVV

jauntele   apv.

1. Tele; jauna govs.

Avoti: ĒiV

jauntermins   val.

1. Jaunvārds (arī jauna vārdkopa), kas darināts noteikta jēdziena izteikšanai.

Avoti: VsV

jauntēvs

1. Patēvs.

Avoti: Sin

jaunticībnieks   apv.

1. Kādas jaunas ticības sekotājs.

Avoti: ME

Jauntīreļi   vietv.

1. Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Grēnes" daļa, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

Avoti: LC

jauntīreļnieki

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Jauntīreļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jauntirza   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Tirzas pagastā.

Avoti: LC

jauntomisms   novec.

1. Neotomisms.

Avoti: KV

jaunturki

1. Politiska kustība Turcijā (1908), kas pauda jaunās Turcijas buržuāzijas intereses; 1909 gāžot valdnieku Abdilhamitu II nāca pie varas.

Avoti: EV

jaunulis   -ļa, v.; niev.

1. Iesācējs.

Avoti: LLVV

jaunumdeva   inf.

1. Jaunumu pakete, ko tīklā "Usenet" pārsūta no viena datora uz nākošo datoru.

Avoti: D3

jaunumlasītājs   inf.

1. Programma, ko tīklā "Usenet" izmanto e-rakstu lasīšanai, saglabāšanai un atbilžu sagatavošanai, kā arī jaunu e-rakstu nosūtīšanai.

Avoti: D3

jaunums   -a, v.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> jauns (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Tas, kas tikko vai nesen ir izgudrots, radīts, atklāts.

3. parasti dsk. Jaunākie fakti, jaunākā informācija.

Avoti: LLVV

Jaunuo   vietv.

1. Jaunuo muiža - Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Jaunā muiža" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Jaunuosola   vietv.

1. Daugavpils novada Nīcgales pagasta apdzīvotās vietas "Jaunā sādža" bijušais nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Jaunupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Tārgales pagastā.

2. Kanāls, kas Salacgrīvas novadā savieno Svētupi un Salacu, garums - 4 km, ietek Salacā lejpus Vecsalacas.

3. Spuņņupe Babītes novada Salas pagastā.

Avoti: LC, LD

jaunupnieki

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Jaunupes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunušāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LC

jaunuve   -es, dsk. ģen. -vju; s.

1. novec. Jauna sieviete.

2. apv. Vedekla.

3. apv. Līgava kāzu laikā.

Avoti: MLVV, KV, KiV

jaunuvīte   apv.

1. Dem. --> jaunuve.

Avoti: LV93

jaunuzbūve   apv.

1. Jauns izkārtojums.

Avoti: LV93

jaunuzcelts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tikko vai nesen ir uzcelts.

Avoti: LLVV

jaunuzņēmums

1. Kapitālsabiedrība ar augstas izaugsmes potenciālu, kuras pamatdarbība ir saistīta ar mērogojamu biznesa modeļu un inovatīvu produktu izstrādi, ražošanu vai attīstību.

Avoti: JdL

jaunuzplēsts   apv.

1. Nesen no kokiem un krūmiem atbrīvots lauks, kur uzsākta lauksaimnieciska darbība.

Avoti: ME

jaunuzsākts   apv.

1. Nesen, no jauna uzsākts.

Avoti: ME

jaunuzvedums   -a, v.

1. Jauniestudējums.

Avoti: LLVV

Jaunvāle   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Beverīnas novada Brenguļu pagastā.

2. vēst. Jaunvāles pagasts - daļa no tagadējā Brenguļu pagasta teritorijas, kas pastāvēja kā atsevišķs pagasts līdz 1949. gadam; bijušie nosaukumi: vāciski - Neu-Sackenhof, krieviski - Novovalenskaja.

Avoti: LPag, LE1

jaunvālēnieši

1. Beverīnas novada Brenguļu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunvāle" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunvārds   -a, v.; val.

1. Tikko vai nesen radīts vārds; neoloģisms.

Avoti: LLVV

Jaunvarieba   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Vānes pagastā.

Avoti: LC

jaunvariebnieki

1. Kandavas novada Vānes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunvarieba" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunveidojums   -a, v.

1. Tikko vai nesen radīts vai radies veidojums.

2. dārzk. Patoloģiski šūnu izaugumi - pangas - uz augu lapām, lapu kātiņiem, dzinumiem, ziedpumpuriem, kurus izraisa kukaiņi, ērces, baktērijas, vīrusi vai auga attīstības traucējumi.

Avoti: LLVV, ZTV

jaunviercnieki

1. Kuldīgas novada Padures pagasta apdzīvotās vietas "Jaunvirka" (senāk - "Jaunvierka") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunviļāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

Avoti: LC

jaunviļānieši

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Jaunviļāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunvīns

1. Vīns, kura vecums nepārsniedz gadu. Dažas vīna šķirnes mēdz lietot tieši šajā laika posmā ar īpašu pasniegšanas veidu, piemēram, "heirigera" (vācu val. "Heuriger") vīns Austrijā, ko pasniedz bieza stikla kausos (tilpums - 250 ml).

Avoti: TvV

jaunvircnieki

1. Kuldīgas novada Padures pagasta apdzīvotās vietas "Jaunvirka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunvīrs

1. Jaunlaulātais, jaunais vīrs.

Avoti: Sin

jaunvitālisms   novec.

1. Neovitālisms.

Avoti: KV

Jaunzāģeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novada Ogresgala pagastā.

Avoti: LC

Jaunzēlande   vietv.

1. Valsts Okeānijas dienvidrietumos (angļu val. "New Zealand", maoru val. "Aotearoa"), ietilpst 3 lielas salas (Ziemeļsala, Dienvidsala, Stjuarta sala) un vairākas nelielas salas un salu grupas, 270534 kvadrātkilometri, 4252270 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Velingtona, administratīvais iedalījums - 12 reģionu.

Jaunzēlandes latviešu kopiena— sāka veidoties pēc 1905. g., 1949.-1950. g. ieceļoja ~500 latviešu, 1960. gados kopienā bija ~800 cilvēku, 2004. g. ~200 latviešu.

Jaunzēlandes Alpi— Dienvidalpi.

Avoti: LģE, LE1

jaunzēlandieši

1. Nācija, Jaunzēlandes pamatiedzīvotāji; runā angļu valodā; ticīgie - protestanti, katoļi.

Avoti: EV, PnR

jaunzelcieši

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunzelči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunzelts   -a, v.; parasti vsk.

1. Vara un citu metālu sakausējums, kas pēc izskata atgādina zeltu.

Avoti: LLVV

Jaunzeļči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LC

Jaunzemi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alūksnes novada Ilzenes pagastā 27 km no Alūksnes, Ilzenes pagasta administratīvais centrs.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Mārkalnes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lizuma pagastā.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

5. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Ļaudonas pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

jaunzemieši

1. Alūksnes novada Ilzenes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunzemi" iedzīvotāji.

2. Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunzemi" iedzīvotāji.

3. Madonas novada Ļaudonas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunzemi" iedzīvotāji.

4. Smiltenes novada Palsmanes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunzemi" iedzīvotāji.

5. Bauskas novada Vecsaules pagasta apdzīvotās vietas "Jaunzemmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunzemis   apv.

1. Tāds, kas iekopj zemes gabalu un apmetas tur dzīvot, jaunsaimnieks.

Avoti: KV

Jaunzemji   vietv.

1. Alūksnes novada Ilzenes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunzemi" dažkārt lietots nosaukums.

Avoti: LE1

jaunzemjnieki

1. Ventspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunzemji" iedzīvotāji.

2. Dobeles novada Naudītes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunzemji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jaunzemnieki   vietv.

1. Madonas novada Barkavas pagasta apdzīvotās vietas "Jaudzemnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jaunzemnieki

1. Ventspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunzemji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jaunzemnieks

1. Tāds, kas nesen atguvis senču zemi vai saimniecību un uzsācis nodarboties ar lauksaimniecību.

2. apv. Tāds, kas iekopj iepriekš neizmantotu zemes gabalu.

3. vsk. Jaunzemnieki.

Avoti: ME

Jaunziemeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Turlavas pagastā.

Avoti: LC

jaunzirgs   -a, v.; lauks.

1. Zirgs no viena līdz trīs gadu vecumam.

Avoti: LLVV

Jaunzosuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Amatas novada Nītaures pagastā.

Avoti: LC

Jaunzundāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

Avoti: LC

Jaunžagatas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Apes novada Virešu pagastā.

Jaunžagatu krauja— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Palsas (Vecpalsas) labajā krastā, Apes novada Virešu pagastā pie Jaunžagatu mājām, valsts aizsardzībā kopš 1962. g., platība - 1,93 ha, to veido milzīgs dolomīta blāķis, augstums - līdz 3 m, platums - ~15 m.

Avoti: La1, LE1

Jaunžogoti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LC

jauņava   apv.

1. Jaunava.

Avoti: ME

jauņave   apv.

1. Jaunava.

Avoti: ME

jauņenieki

1. Grobiņas novada Gaviezes pagasta apdzīvotās vietas "Jauņenieku muiža" (vēlāk - "Jaujas") iedzīvotāji.

Avoti: V1

jauņuve   apv.

1. Vedekla, dēla sieva.

Avoti: ME

jaupiens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

Jaure   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Joure"), Frīzlandes provincē, 13000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jauri

1. Kambari - tauta Nigērijā.

Avoti: PZT

jausma   -as, s.

1. Nojauta.

(Nav) ne (mazākās) jausmas— Saka, ja ko nezina, nenojauš.

Avoti: LLVV

jausme   apv.

1. Jauna vēsts, ziņa.

Avoti: ME

jausmība   apv.

1. Apgarojums, sajūsma, aizrautība.

Avoti: ME

jausmīgs   novec.

1. Jūsmīgs.

Avoti: Sin

jausmināt   apv.

1. Sajūsmināt, aizraut.

Avoti: ME

jausmojums   apv.

1. Šķitums, domas, vērojums.

Avoti: ME

jausmots   apv.

1. Sajūsmināts, apgarots, jūsmīgs.

Avoti: ME

jausms   apv.

1. Jūsmīgs.

Avoti: ME

jaust   jaušu, jaut, jauš, pag. jautu, arī jaužu, jaud, jauž, pag. jaudu; trans.

1. Neskaidri, aptuveni izjust (ko gaidāmu, arī esošu); nojaust.

Avoti: LLVV

jaust   apv.

1. Varēt, iespēt, spēt.

Avoti: ME

jausties   parasti 3. pers., jaušas, pag. jautās, arī jaužas, pag. jaudās; refl.

1. Būt neskaidri, vāji uztveramam (parasti ar redzi vai dzirdi).

Avoti: LLVV

jaustrs   apv.

1. Jūtīgs, modrs, uzmanīgs.

Avoti: KV

jaušs   apv.

1. Tīšs, ar nolūku.

Avoti: KV

jaut   jauju, jauj, jauj, pag. jāvu; trans.

1. Gatavot (mīklu), maisot miltus šķidrumā.

Jaut maizi— gatavot mīklu maizes cepšanai.

Avoti: LLVV

jaut.   saīs.

1. Jautājamais (vietniekvārds).

Avoti: LLVV

jautājiens   apv.

1. Jautājums.

Avoti: ME

jautājošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas jautājums (1), neizpratne, arī vēlēšanās ko uzzināt, noskaidrot.

Avoti: LLVV

jautājums   -a, v.

1. Izteikums, ar kuru vēršas pie kāda, lai ko uzzinātu, noskaidrotu.

Retorisks jautājums— jautājuma formā izteikts spriedums.

Jautājuma zīme— atdalītājpieturzīme (?).

Jautājuma teikums— īpašas formas teikums, kurā izsaka jautājumu.

Jautājumu krustugunis— detalizētu jautājumu, parasti pēkšņa, izvirzīšana no dažādiem viedokļiem kādam cilvēkam.

2. Problēma, temats (kas jārisina).

Avoti: LLVV

jautas   apv.

1. Jautājumi.

Avoti: ME, VeAT

jautāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vērsties (pie kāda) ar jautājumu.

// intrans. Interesēties (par ko), cenšoties iegūt informāciju (par to).

// trans.

// novec. Uzrunāt (kādu), izsakot jautājumu.

Avoti: LLVV

jautināt   apv.

1. Pratināt, taujāt.

Avoti: LE

jautiņmilti   apv.

1. Lopu barības maisījums.

Avoti: KV

jautiņš   apv.

1. Ēdiens, kas gatavots no vairāku produktu maisījuma; maisījums.

Avoti: ViV

jautrai   apv.

1. Jautri.

Avoti: KiV

jautraliņa

1. Jautrībniece.

Avoti: Sin

jautre

1. Prieks, jautrība.

Avoti: Sin

jautrība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> jautrs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> jautrs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> jautrs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

jautrībnieks   -a, v.; pareti.

1. Jautrs cilvēks.

Avoti: LLVV

jautrīgs

1. Priecīgs.

Avoti: Sin

jautrināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Darīt (kādu) jautru.

Avoti: LLVV

jautrinieks

1. Jautrībnieks.

Avoti: Sin

jautrīte   apv.

1. Jautrībniece.

Avoti: Sin

jautrītis

1. Jautrībnieks.

Avoti: Sin

jautrprātīgs

1. Priecīgs.

Avoti: Sin

jautrprātis

1. Jautrībnieks.

Avoti: Sin

jautrs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam raksturīgas priecīgas emocijas; arī dzīvespriecīgs.

// pārn. Straujš (piemēram, par ūdens, gaisa plūsmu).

2. Tāds, kurā izpaužas priecīgas emocijas, arī dzīvesprieks.

3. Tāds, kas ir saistīts ar jokiem, smiekliem.

Avoti: LLVV

jautrulis

1. Jautrībnieks.

Avoti: Sin

jautrums   v.

1. Vispārināta īpašība --> jautrs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

jav.   saīs.

1. Javiešu valoda.

Avoti: SV08

java   -as, s.

1. Celtniecībā lietojama masa, kas sastāv no saistvielas (piemēram, cementa, ģipša), pildvielas (piemēram, smilts, drupinātiem akmeņiem) un ūdens.

Mūra java— java, ko izmanto, piemēram, celtņu pamatu, sienu mūrēšanai.

Jauktā java— java, kurā ir dažādas saistvielas (piemēram, cements un kaļķi).

Hidrauliskā java— java, ko izmanto tur, kur ir palielināts mitrums, stipra ūdens iedarbība.

2. apv. Ūdenī iejaukta rudzu miltu masa ādu miecēšanai.

Avoti: LLVV, KiV

java   inf.

1. Objektorientēta programmēšanas valoda.

Avoti: D3

Java   vietv.

1. Sala Indonēzijā (angļu val. "Java", indon. val. "Jawa"), Lielo Zunda salu grupā, platība - 126500 kvadrātkilometri, 124 mlj iedzīvotāju (2005. g.), garums - 1060 km, platums - 55-195 km, kalnaina, augstākā virsotne - 3676 m, daudz nokrišņu, ~30 darbīgi vulkāni, šeit atrodas Indonēzijas galvaspilsēta Džakarta.

Javas cilvēks— fosilā cilvēka atradums Javas salā (E. Dibuā, 1891. g.), kas ieguva nosaukumu pitekantrops un tiek uzskatīts par pirmo "Homo erectus" atradumu.

2. Javas jūra - starpsalu jūra Klusā okeāna rietumu daļā, Malajas arhipelāgā, starp Kalimantānu, Javu un Sumatru, platība - 522000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 1272 m, regulāras pusdiennakts un diennakts plūdmaiņas - līdz 1,4 m.

Javas dziļvaga— Zunda dziļvaga.

Avoti: LEV, LģE, PZT

jāvaklis   apv.

1. Tāds, kurš nevar tikt galā ar savu darbu, tūļa, arī neapdomīgais.

Avoti: ME, VeAT

jāvals   apv.

1. Cūku dzēriens; samazgas.

Avoti: KV, ME

jāvals   apv.

1. Pulks, daudzums.

Avoti: KV, ME

javanicīns   med.

1. Sarkana antibiotiska viela, iegūta no "Fusarium javanicum" kultūrām; darbīga pret daudzām baktērijām, daļēji arī pret mikroskopiskajām sēnēm; vienlaicīgi ar to iegūst arī oksijavanicīnu.

Avoti: TM

javanīns   med.

1. Alkaloīds, iegūts no dažādu sugu cinhonu mizas.

Avoti: TM

javārds   apv.

1. Jāvārds.

Avoti: ViV

jāvārds   -a, v.; parasti vsk.

1. Pozitīva atbilde, piemēram, uz kādu priekšlikumu; pozitīva atbilde uz bildinājumu.

Avoti: LLVV

Javari   vietv.

1. Upe Peru ("Rio Yavari"), un Brazīlijas robežupe, Amazones labā krasta pieteka, garums - 1056 km, sākas Montanjā (Andu priekškalnēs); nosaukums Brazīlijā - Žavari.

Avoti: LģE, PZT

jāveklis   apv.

1. Rūgušpiens ar iedrupinātu maizi.

2. Iejavs.

3. Sakasnis.

Avoti: KV

jāvekls   apv.

1. Ēdiens.

2. Dzēriens, cūku dzēriens.

Avoti: VV

Javenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

javenieki

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Javenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

javesella   lat.

1. Piešcikāžu dzimtas ģints.

Javesella pellucida— šīs ģints suga.

Avoti: LD

jāvēties   apv.

1. Blēņoties.

Avoti: KV

javieši

1. Tauta; dzīvo gk. Javas salas centr. daļā (Indonēzijā); nedaudz dzīvo Malaizijā, Singapūrā; valoda pieder pie indonēziešu valodām; ticīgie - gk. musulmaņi (sunnīti).

Avoti: EV

javināt   apv.

1. Teikt "jā", apstiprināt.

Avoti: ME, VeAT

javinātājs   apv.

1. Kāds, kas vienmēr saka "jā".

Avoti: ME, VeAT

Javinīki   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Javenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

javīties   apv., iron.

1. Ierasties.

Avoti: KiV

Javora   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielsilēzijas vojevodistē, 24100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1275. g.

Avoti: LpA, Wi

Javoriva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, 12900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Javornīka   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabalā, 2970 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Javornīki   vietv.

1. Kalnu grēda Rietumkarpatos, starp Baltajiem Karpatiem un Živecas Beskidiem, Slovākijā, augstākā virsotne - Veļki Javornīks 1072 m.

Avoti: PZT, LpA

Javorova   vietv.; novec.

1. Javoriva - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Javožina   vietv.

1. Javožina Slonska - pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 5260 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1954. g.

Avoti: Wi

Javožno   vietv.

1. Pilsēta Polijā ("Jaworzno"), Silēzijas vojevodistē, 94300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1901. g.

Avoti: Wi

javs   apv.

1. Ūdenī iejaukti milti, lopu barība.

2. Iejavs.

Avoti: KV

jāvs   apv.

1. Ūdenī iejaukti milti, lopu barība.

2. Iejavs.

Avoti: ME

javums   apv.

1. Maisījums.

Avoti: ME

jāvums   novec.

1. Iejauta mīkla.

Avoti: LkG

Javuzeli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yavuzeli"), Gazintepes ilā, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

jazda   apv.

1. Kaut kas liels, neveikls.

Avoti: KV

jāzdalēt   apv.

1. Pārvietoties, sēžot uz zirga.

2. Braukt.

3. Kopoties.

4. Mocīt (īpaši attiecībā uz slimībām vai dažādiem mokšķiem).

Avoti: NeV

Jāzeps   mit.

1. Bībeles Vecās Derības persona, Jēkaba un Rāheles mīļākais dēls, kuru brāļi pārdevuši verdzībā, taču viņš kļuvis par Ēģiptes pārvaldnieku un glābis savus tuviniekus no bada nāves.

2. Kristietības reliģiski mitoloģiskajos priekšstatos Marijas juridiskais vīrs un Jēzus Kristus audzinātājs, amatnieks.

3. Jāzeps no Arimatijas - kristietības mitoloģiskajā tradīcijā, Jēzus Kristus sekotājs, kas no Poncija Pilāta izlūdzās krustā sistā Jēzus mirušās miesas un ietina tās tīrā audeklā, lai apbedītu.

Avoti: EV, Mit

Jazgulema   vietv.

1. Upe Tadžikistānā, Pandžas labā krasta pieteka.

2. Jazgulemas grēda - atrodas Rietumpamirā, starp Jazgulemu un Bartangu, Tadžikistānā, garums - 170 km, vidējais augstums - 4500-6000 m, lielākais - 6974 m, šļūdoņi.

Avoti: PZT

jazgulemi

1. Viena no pamiriešu tautībām, dzīvo Tadžikistānā, Kalnu Badahšanas autonomā vilojata rietumos, Jazgulemas ielejā.

Jazihana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yazihan"), Malatjas ilā, 2000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jazinka   vietv.; nelok.

1. Jazinka ezers - Jazinks Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LD

Jazinks   vietv.

1. Ezers Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Aglonas novada Grāveru pagastā, 155,7 m vjl., platība - 260 ha, garums - 4,2 km, lielākais platums - 1,7 km, vidējais dziļums - 8,1 m, lielākais dziļums - 33 m, eitrofs, aizaugums - 13%, bagātīga ihtiofauna.

Avoti: La1, LE1

jazis   apv.

1. Ālants.

Avoti: Sin

Jazūsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Yazoo City"), Misisipi štatā, 11400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Jazvja   vietv.

1. Upe Krievijas Permas apgabalā, Višeras kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

JBS   saīs.

1. Jauno biologu skola.

Avoti: i1

JD   rel.; saīs.

1. Jaunā Derība.

Avoti: RtV

JDA   saīs.

1. Jauno demokrātu apvienība.

Avoti: i1

JDzK   saīs.

1. Jaunatnes dzīvojamais komplekss.

Avoti: i1

je   apv.

1. Jel.

Avoti: ME

jē   sar.

1. Jā.

2. Labi, veiksmīgi.

Avoti: SLG, JV

jē   apv.

1. Jēzus vārda izkropļojums.

Avoti: ME

jeb   saiklis.

1. paskaidrojuma saiklis. Saista divus vienlīdzīgus teikuma locekļus, kas izteikti ar vienādas nozīmes vārdiem vai vārdu savienojumiem.

2. šķīruma saiklis; savienojumā "jeb vai"; parasti jautājuma teikumos. Ar partikulu "vai" ievadītā saliktā teikumā saista teikuma komponentus.

// nevēl. Vai.

Avoti: LLVV

jeb-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar vietn. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir nenoteikts, vispārīgs.

2. savienojumā ar apst. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā pazīme ir nenoteikta, vispārīga.

Avoti: LLVV

jeba   apv.

1. Jo; tāpēc ka; tā kā.

Avoti: ME

jebal   vulg.

1. Saka, ja kāds ir nokaitinājis vai sadusmojis.

Avoti: SLG

jēbele   apv.

1. Miltu biezputra.

Avoti: ViV

Jeberi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Blomes pagastā.

Avoti: LC

Jebjerga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1120 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jebkad   apst.

1. Nenoteiktā, nezināmā laikā, brīdī; vienalga, kad.

Avoti: LLVV

jebkāds   -a, v.; vietn.; adj. nozīmē.

1. Nenoteikts (kādā grupā); vienalga, kāds.

Avoti: LLVV

jebkas   ģen. jebkā, dat. jebkam, akuz. jebko, instr. ar jebko; tikai vsk.; nenoteiktais vietn.; lietv. nozīmē.

1. Nenoteikts, nezināms, neminēts priekšmets, parādība; vienalga, kas.

Avoti: LLVV

jebkur   apst.

1. Nenoteiktā, nezināmā vietā; vienalga, kur.

Avoti: LLVV

jebkurš   -a, v.; vietn.

1. lietv. nozīmē. Vienalga, kurš (no noteiktas grupas).

2. adj. nozīmē. Nenoteikts (no noteiktas cilvēku grupas); vienalga, kurš.

3. Nenoteikts (no noteiktas priekšmetu, parādību grupas); vienalga, kurš.

Avoti: LLVV

jebšu   saiklis.

1. pakārtojuma saiklis; novec. Kaut arī, kaut gan, lai arī, lai gan.

2. nevēl. Vai, jeb vai.

Avoti: LLVV

JEC   saīs.

1. Jaunatnes ekoloģiskais centrs.

Avoti: i1

jecēklis   apv.

1. Biezs šķidrums, piem., putra, kas savārījusies bieza.

Avoti: KV

jēcēnieši

1. Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Jēci" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jēci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

jēcis   apv.

1. Statnis, uz kā žāvē labību.

Avoti: KV

Jēcis

1. apv. Īpašvārda Jēkabs familiārs variants.

2. žarg. Jēkabpils.

Avoti: ĒiV, SLG

Jēči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

Ječi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Rucavas novada Dunikas pagastā.

2. Rucavas novada Dunikas pagasta apdzīvotās vietas "Ječi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ječupe   vietv.

1. Bārtas kreisā krasta pieteka Nīcas un Rucavas novadā, garums - 26 km, kritums - 31 m, izveidojas, Rucavas novada Dunikas pagastā pie Sikšņiem satekot melorācijas grāvjiem, gultne regulēta, lejtecē iedambēta, senāk ietecējusi Toselē, bet 20. gs. 30. gadu beigās ievadīta Bārtā; Jēčupe.

Avoti: La1, LE1

Jēčupīte   vietv.

1. Rakšupe - Gaujas kreisā krasta pieteka Amatas novada Drabešu pagastā.

Avoti: LD, La1

jeda   -as, s.; zvejn.

1. Sasaistītu zvejas tīklu virkne.

2. Naktsšņore; āķu jeda.

Avoti: LLVV, LV06, LEV

jedals   apv.

1. Dienvidvējš.

Avoti: NeV

jedelis   apv.

1. Dienvidu vējš.

Avoti: ME

jedels   apv.

1. Dienvidu vējš.

Avoti: ME

jediji

1. Bubi - tauta, dzīvo Ekvatorīlajā Gvinējā.

Avoti: PZT

jedināt   apv.

1. Nomocīt; mocīt, nelikt mierā.

Avoti: KV

Jedinci   vietv.

1. Pilsēta Moldovas ziemeļrietumos ("Edinet"), rajona administratīvais centrs, 20200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

Jedineca   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 20200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Jedisu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yedisu"), Bingelas ilā, 1500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jedliče   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 5800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1768. g.

Avoti: LpA, Wi

Jedlinazdroja   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 5000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1768. g.

Avoti: LpA, Wi

Jedo   novec.

1. Senākais Tokijas nosaukums.

Avoti: KV

jēdriņš   apv.

1. Koka serde.

Avoti: ME

jedritvai   žarg.

1. Vispārīgs izsauciens, parasti savienojumā ar kociņ, micīt u. c.; var attiecināt uz labu vai sliktu situāciju.

Avoti: Žrg

jedritvaikociņ   žarg.

1. Saka, paužot negatīvas emocijas vai pārsteigumu.

Avoti: SLG

Jēdrūts   apv.

1. Ģertrūdes diena (17. marts).

Avoti: ĒiV

jedus   apv.

1. Sasaistītu zvejas tīklu rinda; jeda.

Avoti: ME

Jedvabne   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 1740 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1732. g.

Avoti: Wi

Jedvigava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Dunavas pagastā.

Avoti: LC

jedvigavieši

1. Ilūkstes novada Dvietes pagasta apdzīvotās vietas "Jedvigava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jedvigavišķi

1. Ilūkstes novada Dvietes pagasta apdzīvotās vietas "Jedvigava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jedvigova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Dvietes pagastā.

2. Jēkabpils novada Dunavas pagasta apdzīvotās vietas "Jedvigava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jēdzība   apv.

1. Jēga; saprašana.

Avoti: ViV

jēdzienisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar jēdzienu, vispārinātu priekšstatu u. tml., tiem raksturīgs.

Jēdzieniskais saturs— valodas vienībā ietvertā doma, kas atspoguļo priekšmetu, parādību būtību, jēgu atšķirībā no šīs vienības ārējās formas, ko veido valodas vienības uzbūve, skanējums, rakstība.

Jēdzieniskais sinonīms— viens no diviem vai vairākiem sinonīmiem, kuru nozīmēs atsevišķas jēdzieniskā satura jeb nozīmes pamatkomponenta sēmas ir atšķirīgas.

Jēdzieniskās attieksmes— sintaktiskā sakara saturiskā puse.

Avoti: LLVV, VsV

jēdziens   -a, v.

1. Abstrakcija, kas atspoguļo priekšmetu vai parādību vispārīgās būtiskās pazīmes.

Jēdziena apjoms— priekšmetu un parādību kopums, ko aptver jēdziens.

Jēdziena saturs— pazīmju kopums, kuras izmanto jēdziena veidošanai.

Sugas jēdziens— jēdziens, kas ietver kādas priekšmetu grupas būtiskās pazīmes.

Ģints jēdziens— jēdziens, kas ietver kādas klases (sugas) priekšmetu būtiskās pazīmes.

Jēdzienu lauks— nestrukturēta tematiski saistītu jēdzienu kopa, kuru sakārtojot veido konkrētas nozares jēdzienu un terminu sistēmu.

Jēdzienu saskaņošana— darbība, ko veic terminoloģijā, lai samazinātu vai novērstu nelielas atšķirības vai pretrunīgumu divu vai vairāku savstarpēji cieši saistītu jēdzienu izpratnē.

Jēdzienu sistēma— ar noteiktu nozari saistītu jēdzienu kopa, kas izstrādāta un strukturēta pēc jēdzienu savstarpējām (hierarhiskajām, asociatīvajām u. c.) attieksmēm.

Avoti: LLVV, VsV

jēdzientelpa   -as, s.; inf.

1. Valodas vienību (piemēram, vārdu) semantiskās saistības reprezentācija daudzdimensiju vektoru telpā.

jēdzīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds, kam ir jēga (1).

2. Labs, pieņemams.

3. Saprātīgs, prātīgs (par cilvēku).

Avoti: LLVV

jēdzīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> jēdzīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

jefimki   novec.

1. Krievijā 16. un 17. gs. ārzemju sudraba dālderi, kas vispirms kalti Joahimstālē, no kā to nosaukums.

Avoti: KV

jefiņš   žarg.

1. Viegla rakstura cilvēks; sprukstiņš.

Avoti: Žrg

jefreitors   -a, v.

1. Dienesta pakāpe vairāku valstu armijās (parasti starp karavīru un seržantu); karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

Jefremova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tulas apgabalā, 3760 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jefta   mit.

1. Tiesnesis Izraēlā, kas Dievam dotā solījuma dēļ bija spiests upurēt savu meitu (Bībele, Soģu grāmata, 11. nod.).

Avoti: LEV

jega   apv.

1. Daudzums.

Avoti: ZrvI

jēga   -as, s.; parasti vsk.

1. Nozīme, saturs.

2. Izpratne, zināšanas.

Avoti: LLVV, JV

Jegala   vietv.

1. Upe Igaunijā, tek pa Ziemeļigaunijas plato, ietek Somu līcī 23 km uz austrumiem no Tallinas, garums - 103 km, netālu no ietekas 7 m augsts ūdenskritums.

Avoti: PZT

jēgāt   apv.

1. Saprast, mācēt, zināt.

Avoti: ME

Jegegnadzora   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Vajocdzoras marzā, 8200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

jēgeri   vēst.

1. Vieglie kājnieki dažu Eiropas valstu (arī Krievijas) armijās 18.-19. gs., tos komplektēja no labākajiem strēlniekiem; kaujā darbojās izvērstā kaujas ierindā.

2. dsk. Jēgers (1).

Avoti: EV

jēgers   sar.

1. Mednieks - medību saimniecības algots darbinieks, atbildīgs par medniecības pasākumiem viņa uzraugāmajā teritorijā.

2. vsk. Jēgeri (1).

Avoti: Vng

Jegersprisa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 4100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jegeva   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, apriņķa administratīvais centrs, 5580 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Avoti: PuA, Wi

jēglot   apv.

1. Kaut ko darīt nevērīgi, neuzmanīgi un bez panākumiem; slaistīties.

Avoti: ME, VeAT

Jegoriškas   vietv.

1. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Jegoriški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jegoriški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

Avoti: LC

Jegoriškys   vietv.

1. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Jegoriški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Jegorjevska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabala dienvidaustrumos, 71100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Jegorlika   vietv.

1. Upe Krievijas Stavropoles novadā un Rostovas apgabalā, Maničas kreisā krasta pieteka, garums - 448 km, sākas Stavropoles augstienē, sniegūdeņu un gruntsūdeņu pieplūde.

Avoti: PZT, LpA

Jegorova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

Jegorovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

Avoti: LC

jēgot   apv.

1. Ievērot, uzmanīt.

Avoti: KV

jēgotne   apv.

1. Ķilda, bāršanās.

Avoti: ME

jēgpilnība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> jēgpilns, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

jēgpilns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir noteikts, parasti kādiem loģikas nosacījumiem atbilstošs, saturs, nozīme.

Avoti: LLVV

jegris   apv.

1. Ļoti mazs, vājš cilvēks.

Avoti: KV

jēgs   apv.

1. Jēga, saprašana.

Tikt jēgā— sākt saprast, aptvert.

Avoti: SiV, KnV

jēgt   jēdzu, jēdz, jēdz, pag. jēdzu; trans.; sar.

1. Prast, mācēt; saprast, aptvert.

Avoti: LLVV

jēgties   jēdzos, jēdzies, jēdzas, pag. jēdzos; refl.; sar.

1. Darboties, pūlēties.

Avoti: LLVV

jēgturīgs   novec.

1. Tas, kam ir jēga.

Avoti: KV

jegums   apv.

1. Vairums.

Avoti: KV

jēgums

1. Vispārināts priekšstats; izpratne, sapratne, apjēga.

Avoti: TĢ

jeģe   apv.

1. Jostveidīgs savijums vai uzaudums; grīste.

Avoti: TlV

Jehenna   vietv.

1. Aiza pie Jeruzalemes, kurā tika mesti ar nāvi sodīto līķi, Jaunajā Derībā apzīmē elli.

Avoti: LEV

Jehova

1. Bībelē, Vecajā Derībā, - vienīgā dieva apzīmējums; sākotnēji bijis bargs un draudīgs tuksneša un negaisa dievs; Jahve.

Jehovas liecinieki— neortodoksāla kristiešu sekta, kas sludina savu Bībeles versiju, akcentē domu par Kristus nenovēršamo atgriešanos; sektas locekļi ir pacifisti un viņiem aizliegta asins pārliešana; jehovisti; jehovieši.

Avoti: SV08, R1

jehovieši   -u, v.

1. Kristiešu sekta, viena no t. s. netradicionālajām reliģijām, radusies 19. gs. beigās ASV; atzīst tikai vienu dievu - Jahvi; šīs sektas locekļi; Jehovas liecinieki; jehovisti.

Avoti: LLVV

jehovisti

1. Starptautiska reliģiska organizācija, kas dibināta ASV 19. gs.; atzīst tikai vienu dievu - Jahvi; Jehovas liecinieki; jehovieši.

Avoti: SV08

jehovists   novec.

1. Tas Mozus grāmatas autors, kas ap 650. g. p. m. ē. sastrādājis kopā jahvistu un elohistu rakstus.

Avoti: KV

Jehrenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Jeru muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Jeru pagastā.

Avoti: KV

jehu   apv.

1. Mītizēts piedziedājuma vārds, ko 16. gs., garāmbraucot latviešu ciemiem, dzirdējuši vairāki Eiropas apceļotāji.

Avoti: NeV

jehū   apv.

1. Mītizēts piedziedājuma vārds, ko 16. gs., garāmbraucot latviešu ciemiem, dzirdējuši vairāki Eiropas apceļotāji.

Avoti: NeV

Jehus   vietv.

1. Israēlas ķēniņš ap 845.-818. g. p. m. ē, kura "darbu" dēļ radies teiciens "trako kā Jehus" (Bībele, 2. Ķēniņu grāmata, 9.-10. nodaļa).

Avoti: LEV

Jehvarda   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Kotajkas marzā, 12200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Jehvi   vietv.

1. Pilsēta Igaunijas ziemeļu daļā, Austrumviru apriņķa administratīvais centrs, 11000 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Jehvi horizonts— vidusordovika stratigrāfiskā vienība Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā, ko Latvijā iespējams nodalīt tikai nosacīti, tādēļ tas apvienots ar zemāk iegulušo Idaveres horizontu.

Avoti: LD

jei   mit.

1. Navahu mitoloģijā - dievības - pasaules radītājas, ko dziedināšanas rituālu piesauca maskās ģērbti šamaņi.

Avoti: Mit

jeib   apv.

1. Jeb.

2. Ja.

Avoti: ME

jeibogu   žarg.

1. Patiešām!

Avoti: SLG

jeīcis   apv.

1. Sēklinieks.

Avoti: ViV

Jeida   vietv.; apv.

1. Jeidas upe - Dursupes nosaukums atsevišķā tās posmā.

Avoti: LD

Jeika   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, augštecē arī robežupe ar Irkutskas apgabalu, Ņižņajas Tunguskas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

jeikste   apv.

1. Tieva, gara kārts, apiņu miets, makšķeres kāts.

Avoti: KV

jeiksts   apv.

1. Tieva, gara kārts, apiņu miets, makšķeres kāts.

Avoti: KV

jeiras   apv.

1. Sastatnes, uz ko balstās šūpoļu šķērskoks.

Avoti: KV

jeiris   apv.

1. Kāds, kam greizas acis.

2. Tāds, kas savu darbu dara lēnām un pavirši.

Avoti: KV

Jeiska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras novadā, zvejas osta Azovas jūras krastā, 85800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

jejbogu   žarg.

1. Patiešām!

Avoti: SLG

jejeak   apv.

1. Savienojumā "a jejak" lieto, lai izteiktu, piemēram, sāpes, pārsteigumu.

Avoti: KiV

Jeji   mit.

1. Navahu (ASV dienvidrietumi) mitoloģijā - gari - demiurgi.

Avoti: Mit

jeju   apv.

1. Lieto, lai izteiktu, piemēram, sāpes pārsteigumu.

Avoti: KiV

jejunektomija   med.

1. Tukšās zarnas izgriešana.

Avoti: MSV

jejunīts   med.

1. Tukšās zarnas iekaisums, parasti kā gastroenterītiska daļēja parādība, retāk kā izolēta saslimšana ar nekrozi un sekojošu obliterāciju.

Avoti: TM

jeka   apv.

1. Slikti izcepusies maize, kas sastāv no vairākiem salipušas mīklas gabaliem un neturas kopā.

2. Piekarinātais, pielīmētais.

Avoti: ZrvI, ME, VeAT

Jēkabkalns   vietv.

1. Kalns Burtnieku novada Matīšu pagastā, austrumu-rietumu virzienā orientēts pacēlums drumlina galā, garums - 700 m, platums - 300 m, absolūtais augstums - 58 m vjl., relatīvais augstums - 8 m.

Avoti: LD

Jēkabmiests   vietv.

1. Viens no Jēkabpils nosaukumiem.

Avoti: KV, LPil

Jēkabmuiža   vietv.

1. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Jēkabnieki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

jēkabmuižnieki

1. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Jēkabnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jēkabniece   apv.

1. Šaurlapu ugunspuķe ("Chamaenerion angustifolium").

Avoti: Aug2

Jēkabnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jelgavas novada Svētes pagastā.

2. vēst. Jēkabnieku pagasts - pastāvēja bijušajā Jelgavas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Jelgavas novada Svētes un Zaļenieku pagastā.

Avoti: LPag, LC

jēkabnieki

1. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Jēkabnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jēkabpilieši

1. Jēkabpils pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jēkabpils   vietv.

1. Pilsēta Latvijā (republikas pilsēta) Daugavas abos krastos, Latgales rietumu daļā un Zemgales austrumu daļā, arī novada centrs no 2009. gada (1950.-2009. g. rajona centrs, 1919.-1949. g. apriņķa centrs) 143 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1670. gada.

2. Jēkabpils novads - izveidots 2009. g. bijušajā Jēkabpils rajonā, ietver Ābeļu, Dignājas, Dunavas, Kalna, Leimaņu, Rubenes un Zasas pagastu, robežojas ar Krustpils, Līvānu, Daugavpils, Ilūkstes, Aknīstes, Viesītes un Salas novadu.

3. vēst. Jēkabpils rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra Jēkabpils pilsētu, Aknīstes un Viesītes pilsētu ar lauku teritoriju, Ābeļu, Asares, Atašienes, Dignājas, Dunavas, Elkšņu, Gārsenes, Kalna, Krustpils, Kūku, Leimaņu, Mežāres, Rites, Rubenes, Salas, Saukas, Sēlpils, Variešu, Vīpes un Zasas pagastu, robežojās ar Aizkraukles, Madonas, Preiļu un Daugavpilsrajonu, kā arī ar Lietuvu.

4. vēst. Jēkabpils apriņķis - pastāvēja 1919.-1949. g., ietvēra (1935. g.) Ābeļu, Biržu, Daudzeses, Dignājas, Elkšņu, Mazzalves, Mēmeles, Neretas, Rītes, Saukas, Seces, Sēlpils, Sērenes, Slates, Sunākstes, Vārnavas, Viesītes, Zalves un Zasas pagastu, robežojās ar Bauskas, Rīgas, Madonas, Daugavpils un Ilūkstes novadu, kā arī ar Lietuvu.

Avoti: LPil, AtvL, LC, LE1, P35

Jēkabs

1. mit. Bībeles Vecās Derības persona, viens no Izaāka un Rebekas dvīņu dēliem; par lēcu virumu atpircis no vecākā brāļa Ēzava pirmdzimtā tiesības, viņa 12 dēli kļuvuši par senebreju cilšu ciltstēviem.

2. mit. Bībelē, Jaunajā Derībā, viens no divpadsmit apustuļiem, kurš pēc ķēniņa Hēroda Agripas I pavēles tika sodīts ar nāvi.

3. vēst. Kurzemes un Zemgales hercogs (no 1642. g.) no Ketleru dzimtas (Jacobus; 1610.-1682. g.).

Avoti: EV

Jēkabvalks   vietv.

1. Tebras kreisā krasta pieteka Aizputes novada Cīravas pagastā, garums - 8 km.

Avoti: LD

jekājums   apv.

1. Savienojums, salikums.

Avoti: ZrvI

jekalis   apv.

1. Kāds, kas jekā.

2. Kalējs.

Avoti: ME

jekāt   apv.

1. Piešūt (kaut ko vaļīgu).

2. Pielīmēt, pielipināt.

3. Kaļot savienot kopā.

4. Karināt, līmēt.

Avoti: ME, ZrvI

Jekaterinburga   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabala administratīvais centrs, Urālu kalnu austrumu daļā, Isetas krastos, 1412300 iedzīvotāju (2014. g.), 1924.-1991. g. saucās Sverdlovska.

Avoti: LģE, LEV

Jekaterinodara   vietv.

1. Krasnodara - pilsēta Krievijas dienvidos, tās nosaukums līdz 1920. g.

Avoti: PZT

Jekaterinoslava   vietv.; vēst.

1. Dņepropetrovska - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums 1787.-1796., 1802.-1918. un 1919.-1926. g.

Avoti: LģE

jēkaupi   novec.

1. Jēkaba diena.

Avoti: KV

Jēkaupnieki   vietv.

1. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Jēkabnieki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

jēkaupnieki

1. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Jēkabnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jekelis   apv.; hip.

1. Rezultāts; ieguvums.

Nav nekāda jekeļa— saka, ja nav gaidītā rezultāta.

Avoti: MiV

Jekena   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas rietumu daļā ("Yarkant"), Siņdzjanas Uiguru autonomajā reģiona dienvidrietumos, Jarkantas kreisajā krastā, oāzes centrs.

Avoti: PZT

Jekepa   vietv.

1. Pilsēta Libērijā, 27800 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Jekimāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

Jekimovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

jekins   apv.

1. Ņieburveida adīta jaka bez piedurknēm un apkakles; adīta veste.

Avoti: ĒiV

Jekla   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Yecla"), Mursiijas reģiona Mursijas provincē, 23600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

jeknas   apv.

1. Aknas.

Avoti: KV

jēkula   apv.

1. Sausa labība.

2. Gari salmi.

Avoti: KV

jēkulis   apv.

1. Garstiebru rudzu salmi, ko lietoja jumtu klāšanai.

jēkuļi   apv.

1. Sausa labība.

2. Gari salmi.

Avoti: KV

Jēkuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Avoti: LC

jeķāties   apv.

1. Muļķoties.

Avoti: KnV

jeķis   apv.

1. Mazs bērns, kurš sāk izslieties.

Avoti: ME, VeAT

jeķis   apv.

1. Ģeķis.

Avoti: ME

jel   part.

1. Lieto, lai pastiprinātu vārda nozīmi.

2. Lieto, lai pastiprinātu izteikuma vēlējuma nozīmi.

// savienojumā "kaut jel".

Avoti: LLVV

jēl-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais dabas produkts pēc tā iegūšanas vēl nav rūpnieciski apstrādāts.

Avoti: LLVV

Jelabuga   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikas ziemeļu daļā, pie Toimas ietekas Kamā, 72000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jēlāda   -as, s.

1. Neizstrādāta dzīvnieku āda.

Avoti: LLVV

jēlai   apv.

1. Rupji, nepieklājīgi.

Avoti: KiV

jēlais   žarg.

1. Memmesdēliņš; gļēvs cilvēks.

2. Slikts cilvēks; nelietis.

Avoti: SLG

jēlas   apv.

1. Grēmas.

Avoti: ME

jēlaudums   -a, v.; tekst.

1. Audums, kura rūpnieciskā apstrāde vēl nav pabeigta.

Avoti: LLVV

jēlausis   apv.

1. Tāds, kas slikti dzird.

2. Panīcis sivēns ar jēlām ausīm.

3. Lamuvārds cilvēkam, kas neko nevar izvest galā.

4. Laiva.

Avoti: KV

jēlcepa   apv.

1. Nepietiekoši izcepta maize.

2. Gļēvs, neizturīgs cilvēks.

Avoti: KV

jēlciete   novec.

1. Pusfabrikāts, ko iegūst gk. no kartupeļiem un kukurūzas graudiem, izmanto sausās cietes, glikozes, dekstrīna u. c. produktu ražošanā.

Avoti: LxE

jēlcukurs   -a, v.; parasti vsk.

1. Iztvaicēta cukura masa, kuru kristalizējot iegūst cukuru.

Avoti: LLVV

jēlčaula   apv.

1. Mīkstčaula.

Avoti: ME

jēlčaulis   apv.

1. Mīkstčaulis.

Avoti: KV

jēlčaumala   apv.

1. Mīkstčaula.

Avoti: ViV

Jelč-Laskovice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 15800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1987. g.

Avoti: LpA, Wi

jēldati   inf.

1. Dati, kas nonāk datu apstrādes sistēmā bez iepriekšējas to pareizības noteikšanas, sakārtošanas vai priekšapstrādes.

Avoti: D3

jēldesas   novec.

1. Desas, ko pagatavojot tikai drusku apžāvē un tāpat ēd; bet plašākā nozīmē tā apzīmēja visas tās desas, ko pagatavojot nevāra, bet tikai žāvē.

Avoti: KV

jēldroga   med.

1. Netīrīta droga, kurā atrodamas visas aktīvās sastāvdaļas.

Avoti: TM

jēldzija   apv.

1. Nevērpta dzija.

Avoti: ViV

jele   part.; novec.

1. Jel (1).

2. Jel (2).

Avoti: LLVV

jele   apv.

1. Pumpursīpolu lilija ("Lilium bulbiferum").

Avoti: Aug2

jēlēdējs   apv.

1. Tāds, kas ēd jēlu gaļu.

Avoti: ME

Jelendorfa   vietv.; vēst.

1. Hanlara - pilsēta Azerbaidžānā, tās nosaukums līdz 1938. g.

Avoti: PZT

Jeleņa   vietv.

1. Jeleņa Gura - pilsēta Polijā ("Jelenia Gora"), Lejassilēzijas vojevodistē, 82800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1288. g.

Avoti: LpA, Wi

Jeleonorgow   vietv., vēst.

1. Eleonoras muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Varakļānu pagastā.

Avoti: KV

jelga   apv.

1. Jēga.

Avoti: ME

jelga   apv.

1. Purvaina vieta.

Avoti: EH

jelga   apv.

1. Kāja, pēda.

Avoti: ZrvI

Jelgab   vietv.

1. Lībiešu nosaukums ostai un tirgotāju apmetnei, kas 13. gs. sākumā atradās vēlākās Jelgavas pilsētas vietā.

Avoti: LPil

jelgas   apv.

1. Kājas (nicīgi).

Avoti: ME

jelgava   apv.

1. Garīgos rakstos - pilsēta.

Avoti: LE

Jelgava   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Zemgalē, republikas pilsēta, no 2009. g. - arī novada centrs (1950.-2009. g. rajona centrs, 1924.-1949. g. apriņķa centrs, 1795.-1915. g. Kurzemes guberņas centrs) 42 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1573. g., vēstures avotos pirmo reizi minēta 1265. gadā ar nosaukumu "Mithow".

2. Jelgavas novads - izveidots 2009. gadā bijušajā Jelgavas rajonā, ietver Elejas, Glūdas, Jaunsvirlaukas, Kalnciema, Lielplatones, Līvbērzes, Platones, Sesavas, Svētes, Valgundes, Vilces, Vircavas un Zaļenieku pagastu, robežojas ar Babītes, Olaines, Ozolnieku, Rundāles, Tērvetes, Dobeles un Tukuma novadu, kā arī ar Lietuvu.

3. vēst. Jelgavas rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra (1995. g.) Jelgavas pilsētu, Kalnciema pilsētu ar lauku teritoriju, Cenu, Elejas, Glūdas, Jaunsvirlaukas, Lielplatones, Līvbērzes, Ozolnieku, Platones, Sesavas, Sidrabenes, Svētes, Valgundes, Vilces, Vircavas un Zaļenieku pagastu, robežojās ar Dobeles, Tukuma, Rīgas un Bauskas rajonu, kā arī ar Lietuvu.

4. vēst. Jelgavas apriņķis - pastāvēja 1924.-1949. g., ietvēra (1935. g.) Auru, Bēnes, Bērzmuižas, Bukaišu, Dobeles, Džukstes, Elejas, Garozes, Glūdas, Īles, Jaunauces, Jaunsvirlaukas, Jēkabnieku, Kalnciema, Lielauces, Lielplatones, Lielvircavas, Līvbērzes, Mežmuižas, Naudītes, Ozolnieku, Penkules, Pēternieku, Platones, Rubas, Salgales, Sesavas, Sīpeles, Sniķeres, Svētes, Šķibes, Tērvetes, Teteles, Ukru, Vadakstes, Valgundes, Vecauces, Vecsvirlaukas, Vilces, Vircavas un Zaļenieku pagastu, robežojās ar Liepājas, Kuldīgas, Tukuma, Rīgas un Bauskas apriņķi, kā arī ar Lietuvu.

5. vēst. Lubu Jelgava - viens no Jaunjelgavas nosaukumiem ap 16.-17. gs.

Avoti: LPil, AtvL, LC, LE1, P35

jelgavinieši

1. Jaunjelgavas novada Jaunjelgavas pagasta apdzīvotās vietas "Jelgaviņa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jelgaviņa   apv.

1. Kārtiņa, ar ko jumjot sasien salmu jumtu.

Avoti: KV

Jelgaviņa   vietv.

1. Viens no Jaunjelgavas nosaukumiem ap 16.-17. gs.

Jaunā Jelgaviņa— viens no Jaunjelgavas nosaukumiem tajā pašā laika posmā.

Avoti: LPil

Jelgavkrasti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Salacgrīvas novada Liepupes pagastā.

Avoti: LC

jelgavkrastieši

1. Salacgrīvas novada Liepupes pagasta apdzīvotās vietas "Jelgavkrasti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jelgavnieki

1. Jelgavas pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

jēlglazūra

1. Glazēšanai lietojama suspensija, ko iegūst, ūdenī nešķīstošas glazūras izejvielas ūdenī samaļot.

Avoti: ZTV

jelgs   apv.

1. Zems, ūdeņains (par zemi); purvains.

Avoti: KV, NeV

jēlgumija   -as, s.; parasti vsk.

1. Gumija, kas vēl nav vulkanizēta.

Avoti: LLVV

jēlhumus   novec.

1. Mežu nedzīvā zemsedze un viršāju sausā kūdra.

Avoti: KV

jēlība   -as, s.

1. Rupjš, piedauzīgs vārds, izteiciens; rupjš, seksuāla satura joks.

Avoti: LLVV, MV

jēlīgi   apv.

1. Slābi, vāji.

Avoti: KnV

Jelinski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC

jēlis   apv.

1. Gļēvs, vājš cilvēks.

2. Jēlnadzis.

Avoti: KV

Jeliši   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Eliši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jelkad   apst.; pareti.

1. Jebkad.

Avoti: LLVV

jelkāds   -a, v.; nenoteiktais vietn.; adj. nozīmē; pareti.

1. Jebkāds.

Avoti: LLVV

jēlkokvilna   tekst.

1. Kokvilnas šķiedru masa, kurā vēl ir kokvilnas sēklas.

Avoti: ZTV

jēlkula   apv.

1. Gari salmi.

2. Ar kuļmašīnu kulta nežāvēta labība.

Avoti: KV, ViV

jēlkuli   apv.

1. Vējā izžuvusi labība.

Avoti: KV

jēlkūļi   apv.

1. Vējā izžuvusi labība.

Avoti: KV

jēlkupči   apv.

1. Svaigu zivju (bušu) uzpircējs.

Avoti: ME

jēlķieģelis   -ļa, v.

1. Ķieģelis, kura rūpnieciskā apstrāde vēl nav pabeigta.

Avoti: LLVV

Jellinga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 3370 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jellivare   vietv.

1. Jellivares kalns - rūdas atradne Lapzemes ziemeļaustrumu daļā ("Gaellivare"), otra lielākā dzelzsrūdas atradne Zviedrijā, kas bija zināma jau 18. gs., plašāka mēroga rūdas ieguve sākās 19. gs. 80. gados.

Avoti: LEV

Jelmarens   vietv.

1. Ceturtais pēc lieluma Zviedrijas ezers ("Hjaelmaren"), atrodas starp Nerki, Vestmanlandi un Sēdermanlandi, platība - 478 kvadrātkilometri, garums - 63 km, lielākais platums - 21 km, lielākais dziļums - 22 m, Eskilstūnas upe un kanāls to savieno ar Mēlarenu.

Avoti: LEV

jēlmateriāls   tekst.

1. Tekstilizstrādājums (jēlaudums, jēltrikotāža), ko pakļauj apstrādei lai atdalītu dabas un tehnoloģiskos piemaisījumus.

Avoti: ZTV

jēlmene   apv.

1. Jēla āda.

2. No nemītas (nemiecētas) ādas darināta pastala.

Avoti: KV

jēlmenes   apv.

1. Pastalu veids - no neģērētas lopu ādas nogrieztas pastalas, auklu vietā nodzīta vilna.

Avoti: TlV

jēlmenis   vienk.

1. Vārgulis.

Avoti: Sin

jēlmete   apv.

1. Gļotains priekšmets.

2. Slapja sūna.

Avoti: KV

jēlmina   apv.

1. Nemīta jēlāda; no šādas ādas taisīta pastala.

Avoti: LE

jēlmines   apv.

1. Pastalu veids - no neģērētas lopu ādas nogrieztas pastalas, auklu vietā nodzīta vilna; jēlmenes.

Avoti: TlV

jēlmīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Izmērcēts un ar taukvielām piesūcināts (par dzīvnieka ādu).

Avoti: LLVV

jēlmutis   sar.

1. Rupjš cilvēks, bezkauņa.

Avoti: Sin

jēlnadzis   apv.

1. Tāds, kas bailīgi, vārīgiem pirkstiem ķeras pie darba; gļēvnadzis.

Avoti: LE, SiV

jēlnafta   s.

1. Neapstrādāta minerālnafta dabīgajā stāvoklī, kā cietā iezī tā šķidrā formā, vai kā dabīgās gāzes produkts, kas iegūts kondensēšanas vai ekstrakcijas rezultātā.

Avoti: LatV

jēlons   apv.

1. Grēmas.

Avoti: Sin

jēlopijs

1. Tikko ievākts, neapstrādāts opijs.

Jelounaifa   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Yellowknife"), Greitsleiva ezera ziemeļu krastā, Ziemeļrietumu Teritoriju administratīvais centrs, 19200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Jeloustona   vietv.

1. Misūri labā krasta pieteka ASV (angļu val. "Yellowstone"), garums - 1080 km, sākas Klinšu kalnos, Vaiomingā, augštecē līdz 360 m dziļi kanjoni ar ūdenskritumiem, šķērso Montānu, ieteka Misūri Ziemeļdakotā.

2. Jeloustonas ("Yellowstone") nacionālais parks, kas atrodas Klinšu kalnos Vaiomingas štatā, ASV ziemeļrietumu daļā, platība - ~9000 kvadrātkilometru, dibināts 1872. g.

Avoti: LģE, PuA, LEV

Jelovka   vietv.

1. Upe Krievijā, Kamčatkas novadā, Kamčatkas upes kreisā krasta pieteka.

2. vēst. Dzelzceļa stacijas "Eglaine" nosaukums 1873.-1921. g., Ilūkstes novada Eglaines pagastā.

Avoti: PZT, LE1

jēlproteīni   novec.

1. Visu slāpekļvielu kopa: tīrproteīni un citi vienkāršākie slāpekļa savienojumi (amīdi, alkaloīdi, amonjaka savienojumi u. c.).

Avoti: LLx

jēls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nav cepts, vārīts, konservēts u. tml. (par pārtikas produktiem, parasti par gaļu, olām).

2. Tāds, kam ir stipri, līdz asinīm nobrāzta, noberzta āda (par ķermeņa daļām).

3. Ļoti mitrs, slapjš, staigns (piemēram, par zemi).

4. Rupjš, piedauzīgs (par vārdiem, izteicieniem).

5. sar. Tāds, kas nav pietiekami stingrs (parasti par sējumu, tinumu); vaļīgs.

6. žarg. Gļēvs.

Avoti: LLVV, SLG

jēls   apv.

1. Grēmas.

Avoti: VV

Jēls   mit.

1. Tlinkitu (Ziemeļamerika) mitoloģijā - kultūrvaronis, triksters, kurš saules dievam nozaga uguni, ko atdeva cilvēkiem, kā arī sagādāja cilvēkiem ūdeni un medījumu.

Avoti: Mit

Jelsa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1970 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jēlspirts   -a, v.; parasti vsk.

1. Raudzēšanas procesā iegūtais spirts, kas vēl nav attīrīts un pārtvaicēts.

Avoti: LLVV

jēlsula   pārt.

1. Ūdens, kurā, apstrādājot cukurbiešu graizījumus ar karstu ūdeni vai tvaiku, no biešu šūnām difundējas cukurs un arī necukuri.

Avoti: ZTV

Jelšava   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabalā, 3200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

jēlšķīdām   apv.

1. Laikā, kad izbeidzas ziemas ceļš.

Avoti: KV

jēlšķiedra   apv.

1. Sintētiskās šķiedras izgatavošanas starpprodukts.

Avoti: LxE

jēltauki   -u, v.; tikai dsk.

1. Nekausēti, nepārstrādāti dzīvnieku iekšējie tauki.

Avoti: LLVV

jēlumains   apv.

1. Nedaudz aptraipīt ar jēlu gaļu.

2. Jēls, ievainots.

Avoti: ME

jēlums   -a, v.

1. Brūce (cilvēkam vai dzīvniekiem), kas radusies stipra nobrāzuma, noberzuma rezultātā.

2. apv. Nepietiekami izcepta, izvārīta daļa ēdiena.

3. apv. Rupjība, nepieklājība.

4. parasti dsk. Dzīvnieku iekšu mīkstās, gļotainās daļas; dzīvnieku iekšas.

Avoti: LLVV, KiV, KnV

Jelva   vietv.

1. Upe Krievijas Komi Republikā, Vimas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

jēlviela   -as, s.

1. Izejviela.

// pārn. Tas (piemēram, mākslas darbs), kas vēl nav līdz galam izveidots.

Avoti: LLVV

jēlzīds   -a, v.; parasti vsk.

1. Šķiedra, kas notīta no zīdtauriņa kokoniem un vēl nav tālāk apstrādāta.

Avoti: LLVV

jelzis   apv.

1. Ģelzis.

Avoti: ME

Jeļeca   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ļipeckas apgabalā, 106400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jeļizavetgrada   vietv.

1. Kirovohrada - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums līdz 1924. g.

Avoti: PZT

Jeļizavetopole   vietv.; vēst.

1. Gendže - pilsēta Azerbaidžānā, tās nosaukums 1804.-1918. g.

Avoti: PZT

Jeļizova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kamčatkas novada dienvidos, Avačas krastos, 38600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

jeļņa   žarg.; novec.

1. Vispārināts zagļu apzīmējums.

Avoti: KZ

Jeļņa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Smoļenskas apgabalā, Desnas augšteces apvidū, 9600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA, PZT

Jeļska   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Gomeļas apgabala dienvidos, 9700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

jema   apv.

1. Maisījums.

Avoti: ME

jēmains   apv.

1. Netīrs, salipis, saķepējis (ar dubļiem).

Avoti: ĒiV

jēmājs   apv.

1. Cilvēks, kas ko ņem, arī novāc.

2. Precinieks.

Avoti: KiV

jēmakļi   apv.

1. Mīksta, lipīga, gļotaina viela, masa.

Avoti: ViV

Jemanželinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, 29900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jēmas   apv.

1. Lopu barība: ar pelavām savārīti milti; pretīgs sauss vai slapjš mistrs.

2. Šķidri puvumi.

Avoti: KV, TlV

jembasts   apv.

1. Ļembasts; nekārtība, troksnis.

Avoti: KV

jēmējs   apv.

1. Ņēmējs.

Avoti: ME

jēmeklis   apv.

1. Izvemtais (par lopiem).

Avoti: ME, VeAT

jēmēkls   apv.

1. Nekārtīgs, tūļīgs cilvēks.

2. Nekārtīgi padarīts darbs.

Avoti: ME

jēmekļi   apv.

1. Mīksta, lipīga, gļotaina viela, masa.

Avoti: ViV

Jemena   vietv.

1. Jemenas Republika - atrodas Arābijas pussalas dienvidrietumu daļā (arābu val. "Al Yaman"), galvaspilsēta - Sana, platība - 536869 kvadrātkilometri, 22858240 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais iedalījums - 21 muhāfaza, robežojas ar Saūda Arābiju un Omānu, apskalo Adenas līcis un Sarkanā jūra, līdz 1990. g. bija sadalīta divās valstīs.

Jemenas Arābu Republikā— valsts 1962.-1990. g. tagadējās Jemenas Republikas teritorijas ziemeļu daļā (Ziemeļjemena).

Jemenas Tautas Demokrātiskajā Republikā— valsts 1967.-1990. g. tagadējās Jemenas Republikas teritorijas dienvidu daļā (Dienvidjemena), kas 1937.-1967. g. bija britu kolonija.

Jemenas karaliste— valsts 1919.-1962. g. tagadējās Jemenas Republikas ziemeļu, daļā, kuras teritorijā 1962. g. militāra apvērsuma rezultātā tika proklamēta Jemenas Arābu Republika.

2. Jemenas kalni - atrodas Arābijas pussalas dienvidrietumu daļā (angļu val. "Yemen Highlands"), Saūda Arābijā un Jemenā, garums - 500 km, augstākā visrotne 3760 m.

Avoti: LģE, PuA

jemenieši

1. Tauta, Jemenas Republikas pamatiedzīvotāji, dzīvo arī Saūda Arābijā, runā arābu val., ticīgie ir musulmaņi (sunnīti, šiīti).

Avoti: EV, PnR

jēmi   apv.

1. No linsēklu pelavām, siena, āboliņa smalkumiem un miltiem gatavots lopu ēdiens.

2. Tas, kas ir lipīgs, saķepējis, gļotains.

Avoti: ĒiV, ViV

jemi

1. Hemi - Baltijas somu cilts; no 1. gt. vidus m. ē. dzīvoja Somijas vidienē; no 13. gs. Zviedrijas pakļautībā; vēlāk ieplūda somu tautībā.

Avoti: LPE

jēmiens   novec.

1. Ņēmiens.

Avoti: LV93

jemīgs   apv.

1. Spējīgs, apdāvināts.

Avoti: ME

Jemnice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 4300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

jemperis   apv.

1. Pusaugu zēns, pusaudzis.

2. Maza auguma cilvēks; mazs kustīgs cilvēks.

Avoti: ZrvI

jēms   apv.

1. Lopbarības veids: ar pelavām savārīti milti.

2. Šķidri puvumi.

Avoti: TlV

Jemse   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Vidussomijas reģionā, 22400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jemstelēt   apv.

1. Vairākkārtīgi ņemt un likt atpakaļ.

Avoti: ME

jemšika   apv.

1. Lamuvārds.

2. Neliels puika.

Avoti: ME

jemšiks   apv.

1. Maza auguma cilvēks.

Avoti: ZrvI

jemt   apv.

1. Ņemt.

2. Tvert (ko) ar rokām, arī ar rīku.

3. Vākt (ražu, dārzeņus, augļus).

4. Griezt (par asmeni).

5. Precēt.

6. savienojumā ar verbu Strauji, pēkšņi sākt.

7. Prasīt (cenu).

8. Pirkt, parasti uz parādu, nomaksu.

9. Pārņemt (par drebuļiem).

Avoti: KiV

jemties   apv.

1. Būt ar mieru darīt (ko), solīties darīt (ko).

2. Strādāt, darboties, pūlēties, parasti enerģiski.

3. Draiskuļoties.

4. Ķildoties; bārties.

5. Strauji augt (par augiem).

6. Fotografēties.

Avoti: KiV

Jemtlande   vietv.

1. Apgabals Norlandē ("Jaemtland'), robežojas ar Norvēģiju, platība - 34009 kvadrātkilometri, otrais lielākais Zviedrijā, 119000 iedzīvotāju, teritorijas lielākajā daļā plakankalnes līdzenums, augstākā virsotne - 1766 m vjl., agrāk piederēja Norvēģijai, pievienota Zviedrijai pēc Bremsebrū miera noslēgšanas 1645. g.

2. Jemtlandes lēne - ietver Jemtlandi un Herjedālenu, kā arī daļu no Herjedālenas komūnas Helsinglandē un Strēmsundas komūnas Ongermanlandē, platība - 49443 kvadrātkilometri 135000 iedzīvotāju, administratīvais centrs - Estersunda, lēne izveidota 1810. g.

Jemtlandes suns— zviedru suņu šķirne, apmatojums pelēks (dažādās niansēs), lielas saslietas ausis, aste gredzenā, skausta augstums - ~60 cm, bieži izmanto aļņu medībās, ārpus Zviedrijas maz pazīstams.

Avoti: LģE

jēmums   apv.

1. Cūkēdiens.

Avoti: ME

jemurs   apv.

1. Lempis, neveiklis, kuram pirksti ir kā salipuši.

Avoti: ME, VeAT

jēmurs   apv.

1. Mazs knēvelis.

Avoti: ME

Jemva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Komi Republikā, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Vima - upe Krievijas Komi Republikā, tās nosaukums komiešu valodā.

Avoti: Wi, LpA

jemzis   apv.

1. Bieza jaka; kamzolis.

Avoti: ĒiV

jena   -as, s.

1. Naudas vienība (Japānā); attiecīgā naudas zīme, monēta.

Avoti: LLVV

jēna   novec.

1. Jena - Japānas nacionālā naudas vienība.

Avoti: NlV

Jēna   vietv.

1. Pilsēta Vācijas dienvidaustrumos ("Jena"), Tīringenes federālajā zemē, 107700 iedzīvotāju (2013. g.), optikas un smalkmehānikas rūpniecības centrs ("Zeis"), stikla ražotne ("Jenaglas"), universitāte (dib. 1558. g.).

Avoti: LEV, Wi

Jenagoa   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Yenagoa"), Bajelsas štata administratīvais centrs, 24300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA, LpA

Jenakijeva   vietv.

1. Jenakijeve - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PuA

Jenakijeve   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 82600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Jenandžauna   vietv.

1. Pilsēta Mjanmas (Birmas) dienvidrietumos ("Yenangyaung"), 46000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Jenaņa   vietv.

1. Pilsēta Šeņsi provincē ("Yanan"), Ķīnas ziemeļrietumos, 113000 iedzīvotāju, 1935.-1947. g. komunistu galvaspilsēta (pēc ilgā pārgājiena).

Avoti: LEV

jence   apv.

1. Garīgi aprobežota, neveikla sieviete.

Avoti: ME

Jencelis   vietv.

1. Braslas kreisā krasta pieteka, Limbažu novada Umurgas pagastā, garums - 8 km.

Avoti: LD

jencis   apv.

1. Apģērba gabals, līdzīgs žaketei.

Avoti: KV

Jenčēpinga   vietv.

1. Jenšēpinga - pilsēta un lēne Zviedrijā.

Avoti: LEV, PuA

Jenči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ķekavas novada Ķekavas pagastā.

Jenču pļavas— Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Jenči" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

jendaliņš   apv.

1. Jandaliņš.

Avoti: ME

jendze   apv.; hip.

1. Nespēcīgs, neveikls.

Avoti: ME

jendzēt   apv.

1. Zobot, āzēt, muļķot.

Avoti: ME

jendziņš   apv.

1. Vājš, nepilngadīgs cilvēks.

2. Nabadziņš.

3. Nerātns puisēns.

Avoti: ME

jendzis   apv.

1. Nespēcīgs, arī neizveicīgs cilvēks.

Avoti: KV

Jendžejova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Sventokšiskas vojevodistē, 16000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1271. g.

Avoti: LpA, Wi

Jeneda   vietv.

1. Upe Igaunijas ziemeļu daļā, Jegalas labā krasta pieteka; Jeni.

Avoti: PZT

jēnēnieši

1. Strenču novada Jērcēnu pagasta apdzīvotās vietas "Jēņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jenersdorfa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Jennersdorf"), Burgenlandes federālajā zemē, 4200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jeni   vietv.

1. Jeneda - upe Igaunijas ziemeļu daļā.

Avoti: PZT

jeni-   novec.

1. Turku vietu vārdos "jaun-".

Avoti: KV

Jeničāga   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Bolu ilā, 5000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jenidže   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yenice"), Čanakales ilā, 7300 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā ("Yenice"), Karabikas ilā, 9300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jenidžeoba   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yeniceoba"), Konjas ilā, 6900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jenifakili   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yenifakili"), Jozgatas ilā, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jenimahalle   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yenimahalle"), Ankaras ilā, 687000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

jeniņas   žarg., dsk.

1. Stipras kokvilnas bikses.

Avoti: SLG

Jenipazara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yenipazar"), Ajdinas ilā, 6700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā ("Yenipazar"), Biledžikas ilā, 1000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

jenis   apv.

1. Zaķis.

Avoti: ME

Jēnis   vietv.

1. Strenču novada Jērcēnu pagasta apdzīvotās vietas "Jēņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jenisjervi   vietv.

1. Ezers Krievijā, Karēlijas Republikā ("Jaenisjaervi"), uz Somijas robežas 64 m vjl., platība - 200 kvadrātkilometri, garums - 26 km, platums - līdz 14 km, vidējais dziļums - 12 m, lielākais - 57 m, pēc Jenisjoki aizsprosta uzcelšanas pārvērsts ūdenskrātuvē.

Avoti: PZT

Jenišarbademli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ispartas ilā, 2000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jenišehira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Bursas ilā, 31600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

jenkī   novec.

1. Jenkijs.

Avoti: Ang

jenkijs   -a, v.; niev.

1. ASV pilsonis (iesauka), radusies 18. gs.; "Jan Kees" jeb Sieru Jānis - tā holandieši, kuriem sākotnēji piederēja zemes ap tagadējo Ņujorku, sauca Konektikutā apmetušos atbraucējus no Anglijas.

2. vēst. Amerikānis no Ziemeļu štatiem (ASV pilsoņu kara laikā).

Avoti: SV99, Wi

jenkiss   novec.

1. Jenkijs.

Avoti: Ang

jenkizs   novec.

1. Jenkijs.

Avoti: Ang

Jenorans   mit.

1. Korejiešu mitoloģijā - simbolizē sauli, bet viņa sieva Seonē - mēnesi.

Avoti: Mit

jenotāda   -as, s.

1. Jenotsuņa vai jenota āda (parasti kažokāda).

Avoti: LLVV

jenots   -a, v.

1. Zīdītāju klases plēsēju kārtas ģints ("Procyon").

Amerikas jenots— jenotu suga ("Procyon lotor"); mazlācītis.

2. sar., nevēl. Jenotsuns.

Avoti: LLVV

jenotsuns   -ņa, v.

1. dsk. Plēsēju kārtas suņu dzimtas ģints ("Nyctereutes").

2. Šīs ģints vienīgā suga suga ("Nyctereutes procionoides"), vidēja lieluma dzīvnieks ar druknu ķermeni, īsām kājām un kuplu, brūngani pelēcīgu apmatojumu.

Avoti: LLVV, LD

jenotveidīgie

1. Plēsēju kārtas dzimta ("Procyonidae"), vidēji lieli plēsēji (ķermeņa garums - 30-67 cm, astes garums - līdz 70 cm, mas 0,8-2,2 kg), izplatīti Amerikā un Āzijas dienvidaustrumos, mīt uz zemes, kokos, parasti ūdeņu tuvumā, 19 s.

Avoti: PDE

jens   novec.

1. Jena.

Avoti: SV33

Jenšēpinga   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, ziemeļrietumu Smolandē, pie Veterna ezera dienvidu gala, lēnes administratīvais centrs, 61600 iedzīvotāju (2010. g.), pilsētas tiesības kopš 1284. g.

2. Jenšēpingas lēne - ietver Smolandes ziemeļrietumu daļu, platība - 10495 kvadrātkilometri, 337000 iedzīvotāju, izveidojās 1687. g., atdaloties no Krūnubergas lēnes.

Avoti: PuA, LEV

Jentala   vietv.

1. Upe Krievijā, Vologdas apgabalā, Jugas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

jentere   apv.

1. Vīra brāļa sieva.

Avoti: KV

jentes   apv.

1. Ģimene, dzimta.

Avoti: ME

jenuts   apv.

1. Jenotsuns ("Nyctereutes procyonoides").

Avoti: KnV

Jeņči   vietv.

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Jenči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jeņģerēt   apv.

1. Streipuļot.

Avoti: ME

jeņģeris   apv.

1. Ģeņģeris.

Avoti: ME

jeņģeriski   apv.

1. Ģeņģeriski.

Avoti: ME

Jēņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Strenču novada Jērcēnu pagastā.

Avoti: LC

Jeņiseiska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnojarskas novadā, 18200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jeņiseja   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā un Tivas Republikā, Austrumsibīrijas un Rietumsibīrijas robežupe, plūst no Ziemeļmongolijas līdz Ziemeļu Ledus okeānam, garums - 3487 km, ietek Karas jūrā, lejtecē gultnes platums sasniedz 20 km, dziļums - līdz 15-20 m, lielākā daļa kuģojama, taču ~8-9 mēnešus gadā ir aizsalusi.

Lielā Jeņiseja— Jeņisejas labā satekupe Krievijas Tivas Republikā, garums - 605 km, iztek no Karabalika ezera Austrumsajānos; Bijhema; Boļšojjeņiseja.

Mazā Jeņiseja— Jeņisejas kreisā satekupe Krievijas Tivas Republikā, augštece Mongolijā, garums - 615 km; Kahema; Malijjeņiseja.

2. Jeņisejas līcis - atrodas Karas jūras dienvidu, starp Gidanas un Taimiras pussalu (Krievijā), Jeņisejas grīvas turpinājums, garums - 225 km, platums pie ieejas - ~150 km, dziļums - 6-20 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 0,4 m.

3. Jeņisejas skrausts - zemu kalnu masīvu sistēma Krievijā (Krasnojarskas novadā), Vidussibīrijas plakankalnes dienvidrietumos, Jeņisejas labajā krastā, garums - ~750 km, platums - līdz 2509 km, augstums - līdz 1104 m.

Avoti: LEV, LģE

Jeņisejas-Hatangas   vietv.

1. Ziemeļsibīrijas zemienes rietumu daļa starp Jeņiseju rietumos un Hatangas ieteku austrumos, Krievijas Krasnojarskas novadā, paugurains reljefs ar lēzenām grēdām (augstums - 200-300 m), pazeminājumos - purvi.

Avoti: PZT

jeņķis   -ķa, v.; niev.

1. Jenkijs.

Avoti: LLVV

jeografija   apv.

1. Ģeogrāfija.

Avoti: ĒiV

JEP   saīs.

1. Džērsijas mārciņa; Džērsijas Teritoriālās Vienības valūtas kods, sīknauda - penss.

Avoti: PnR

jēpele   apv.

1. Ģēpelis.

Avoti: ĒiV

jēpelēt   apv.

1. Kult labību ar kuļmašīnu.

Avoti: ĒiV

jeperīgs   apv.

1. Kustīgs, veikls.

Avoti: KV

jeperis   apv.

1. Maza auguma cilvēks; pusaudzis.

Avoti: ZrvI

jepēt   apv.

1. Ēst putru.

Avoti: KV

jēpis   žarg.

1. Ābols.

2. Dīvainis, jocīgs cilvēks.

Avoti: SLG

Jera   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Ziemeļegejas perifērijā, 7000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Jēra   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Hyeres"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Vāras departamentā, 54600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Jēras   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Yerres"), Ildefransas reģiona Esonas departamentā, 29000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

jērāda   -as, s.

1. Jēra vai jaunas aitas āda (parasti kažokāda).

Avoti: LLVV

jērādiņa   lopk.

1. Jēra āda, kurai izveidojies īpatnējs, dažāda lieluma un formas vilnas sprogojums; augstvērtīgas jērādiņas (karakulu) iegūst galvenokārt no 1-3 dienas veciem karakulaitas šķirnes jēriem.

Avoti: ZTV

jēradvēsele

1. Bailīgs, gļēvs cilvēks.

Avoti: LV93

jēradvēselība

1. Gļēvums.

Avoti: Sin

jēraine   apv.

1. Jērene - jērādas ziemas cepure.

Avoti: TlV

jērains   apv.

1. Tāds, kam ir jēri (par aitu).

Avoti: ĒiV

jēraiņš   apv.

1. Tāds, kam ir jēri (par aitu).

Avoti: ĒiV

jerāle   apv.

1. Pelargonijas ("Pelargonium").

Avoti: Aug2

jerālis   apv.

1. Pelargonijas ("Pelargonium").

Avoti: Aug2

jerāms   apv.

1. Pelargonijas ("Pelargonium").

Avoti: Aug2

jerānis   apv.

1. Pelargonijas ("Pelargonium").

Avoti: Aug2

Jērānīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Dunavas pagastā.

Avoti: LC

Jerapetra   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Krētas perifērijā, 16100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

jeraplāns   apv.

1. Lidmašīna.

Avoti: KiV

jerbīns   med.

1. Alkaloīds, ko iegūst no "Ilex paraguayensis St. Hill."; tā iedarbība līdzīga kofeīnam.

Avoti: TM5

Jērcēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Strenču novadā (līdz 2009. g. - Valkas rajonā) 36 km no Valkas un 7 km no Strenčiem, pagasta centrs.

2. Jērcēnu pagasts - pagasts Strenču novadā, robežojas ar Plāņu pagastu, Strenču un Sedas pilsētām, kā arī ar Beverīnas, Burtnieku un Valkas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Neu-Wohlfahrt, krieviski - Jercenskaja.

3. Jērcēnu upe - Strenčupīte, Gaujas labā krasta pieteka Strenču novadā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Valkas novada Vijciema pagastā.

Avoti: LPag, LC, LD, LE1

jērcēnieši

1. Strenču novada Jērcēnu pagasta apdzīvotās vietas "Jērcēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jērcēniešos   apv.

1. Strenču novada Jērcēnu pagastā; Jērcēnos.

Avoti: ĒiV

jērcēnietis   apv.

1. Strenču novada Jērcēnu pagasta apdzīvotās vietas "Jērcēni" iedzīvotājs, parasti dzimis un uzaudzis Jērcēnos.

Avoti: ĒiV

Jercenskaja   vietv., vēst.

1. Strenču novada Jērcēnu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Jerčeva   vietv.

1. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Jerčova" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jerčova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

Avoti: LC

Jerda   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - vasarīgās, auglīgās zemes dievība, kuras un dieva Odina dēls ir pērkongrāvējs Tors.

Avoti: Mit

jērdvēsele   apv.

1. Mazdūšīgs, mīkstsirdīgs cilvēks.

Avoti: ViV

jēre   apv.

1. Gadu veca aita.

2. Jauna aita (kurai pirmo reizi ir jēri).

3. Veca aita.

Avoti: LE, ĒiV, ME

jēreks   apv., iron.

1. Samērā neliels jērs.

Avoti: KiV

jeremiāde   iron.

1. Gaudu dziesma, vaimanas.

Avoti: SV69

jērene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Jērādas cepure; jērenīca.

2. apv. Jēre.

3. apv. Kaut kas nenozīmīgs, mazsvarīgs.

Avoti: LLVV, ME

jērene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; apv.

1. Aita, kurai ir jērs.

Avoti: LLVV

jērenīca   -as, s.

1. Jērādas cepure; jērene 1(1).

2. apv. Aita ar jēru.

3. apv. Kaut kas nenozīmīgs, mazsvarīgs.

Avoti: LLVV, ME

jērenīcis   apv.

1. Jēru zaglis, vilka epitets.

Avoti: ME

jērēns   -a, v.

1. Dem. --> jērs.

Avoti: LLVV

jergālis   apv.

1. Lempis, snaudulis, miega pūznis.

Avoti: ME

jērgalvis   apv.

1. Lempis, snaudulis, miega pūznis.

Avoti: ME

jērgaļa   -as, s.; parasti vsk.

1. Aitas gaļa.

Avoti: LLVV

Jergaktargaktaiga   vietv.

1. Kalnu grēda Rietumsajānos, saskarē ar Austrumsajāniem, Krievijas Krasnojarskas novadā un Tivas Republikā, garums - >200 km, augstums - līdz 2492 m, reljefs stipri saposmots.

Avoti: PZT

Jergeņi   vietv.

1. Augstiene Austrumeiropas līdzenuma dienvidos, no Volgas (ziemeļos) līdz Vostočnijmaničas ielejai (dienvidos), Krievijas Volgogradas un Rostovas apgabalā, kā arī Kalmikijas Republikā, garums - ~350 km, platums - 20-50 km, augstums - 160-221 m.

Avoti: PZT

Jeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rūjienas novadā (līdz 2009. g. - Valmieras rajonā) 40 km no Valmieras, pagasta centrs.

2. Jeru pagasts - pagasts Rūjienas novadā, robežojas ar Vilpulkas pagastu un Rūjienas pilsētu, kā arī ar Naukšēnu, Burtnieku un Mazsalacas novadu; bijušie nosaukumi; vāciski - Seijershof, krieviski - Jerreskaja.

Jeru pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta arī daļa pirmskara Rūjienas pagasta teritorijas.

Jeru alas— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Rūjienas novada Jeru pagastā, Rūjas kreisajā krastā, smilākmens atsegumā (tā augstums - ~11 m, platums lejasdaļā - ~40 m), ir 4 alas, lielākā (Jeru Lielā ala) ir 14 m gara, 4,4 m plata, 3,2 m augsta, no alām izplūst 5 avoti.

Avoti: LPag, LC, LE1

jerieši

1. Rūjienas novada Jeru pagasta apdzīvotās vietas "Jeri" iedzīvotāji.

2. Burtnieku novada Valmieras pagasta apdzīvotās vietas "Jeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jērīga   apv.

1. Grūsna (par aitu).

Avoti: KiV

Jerihova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Jerichow"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 7200 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Jērika   vietv.

1. Pilsēta Palestīnā (Rietumkrastā), 20400 iedzīvotāju (2006. g.).

2. vēst. Kanaāniešu pilsēta Palestīnā, tagadējās Jordānijas teritorijā, 7.-2. gt. p. m. ē.; pēc Bībeles nostāstiem; 2. gt. beigās to sagrāva iebrucēju tauru skaņas ("Jērikas bazūnes").

Avoti: SV08, LEV

Jerīma   vietv.

1. Pilsēta Jemenā, Ibas muhāfazā, 55600 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

jērine   apv.

1. Aitādas cepure.

Avoti: KiV

jēriņi   apv.

1. Agrāku laiku vienkārša guļvieta - rāmis uz četrām kājām.

Avoti: TlV

jēriņš   apv.

1. Dem. --> jērs.

Avoti: SiV

jērīte   apv.

1. Dem. --> jēre.

2. Aita, kam jēri ir pirmoreiz.

Avoti: ĒiV, KnV

jērkambaris   apv.

1. Ģērbkambaris.

Avoti: KV

jērkamburis   apv.

1. Ģērbkambaris.

Avoti: ME

Jerkeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Jozgatas ilā, 29600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jerkul   vietv., vēst., vācu val.

1. Jērkules muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Bīriņu pagastā.

Avoti: KV

Jērkule   vietv.

1. Jērkules ezers - atrodas Krimuldas novada Krimuldas pagastā, platība - 13,8 ha, garums - 550 m, lielākais platums - 380 m, dziļums - 0,5-1 m, apkārt kūdrājs, aizaugums, dibenā dūņas.

Avoti: LD

jērkulieši

1. Limbažu novada Vidrižu pagasta apdzīvotās vietas "Jērkule" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jerlakot   apv.

1. Birzēt.

Avoti: ME

Jerlāni   vietv.

1. Alūksnes novada Kalncempju pagasta apdzīvotās vietas "Jerlani" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jerlani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Kalncempju pagastā.

Avoti: LC

jērlipa   apv.

1. Vārgs, bailīgs cilvēks.

Avoti: ViV

jermacieši

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Jermaki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jermaka   apv.

1. Dzelzs trijkājis vārāmā poda uzlikšanai.

Avoti: KV

Jermaka   vietv.; vēst.

1. Aksu - pilsēta Kazahstānā, tās nosaukums līdz 1992. g.

Avoti: PZT

jērmaka   apv.

1. Dzelzs trijkājis vārāmā poda uzlikšanai.

Avoti: ME

Jermaki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Avoti: LC

Jermentava   vietv.; novec.

1. Ereimentau - pilsēta Kazahstānā, tās nosaukums līdz 1992. g.

Avoti: PZT

Jermolas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

Jermoli   vietv.

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Jermolas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jermolka

1. Apaļa cepurīte, ko valkā ebreju vīrieši, galvenokārt ortodoksālie jūdi; kipa; banīte.

Avoti: PL

Jermolys   vietv.

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Jermolas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Jermoļina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalugas apgabalā, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jermūka   vietv.

1. Upe Sīrijā un Jordānijā ("Yarmūk"), Jordānas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

jērnīca   apv.

1. Aitādas cepure.

Avoti: ĒiV

Jernuta   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Murešas žudecā, 8700 iedzīvotāju (2011. g.); Radnota.

Avoti: Wi, PuA

jerņiks   žarg.

1. Viltīgs cilvēks.

Avoti: KZ

jeronīms   apv.

1. Pelargonija ("Pelargonium").

Avoti: KiV

Jeroslawka   vietv., vēst.

1. Kastera muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Izvaltas pagastā.

Avoti: KV

Jeroščenki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā.

Avoti: LC

Jeroškina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

Avoti: LC

jērotājs   apv.

1. Kāds, kurš pārāk bieži par jāriem runā.

Avoti: ME

Jerpelanne   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Rūgalannes filkē, 6640 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jerreskaja   vietv., vēst.

1. Rūjienas novada Jeru pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Jerringa   vietv.; novec.

1. Hjerringa - pilsēta Dānijā.

Avoti: PZT

jērs   -a, v.

1. Aitas mazulis; nepieaugusi aita.

Lēns kā jērs— saka par biklu, padevīgu cilvēku.

2. vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds (pārtikas produkts, ēdiens), kas iegūts no aitas kautķermeņa.

3. mit. Dieva Jērs - viens no Jēzus Kristus vārdiem; jēra tēls drošivien saistīts ar seno lopkopju ciltīs plaši izplat'to paražu ziedot dieviem pirmo jēriņu.

Avoti: LLVV, KnV

jersei   novec.

1. Džersija - vienkārša adījuma smalkvilnas vai zīda triko audums.

Avoti: Ang

jersicieši

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Jersika" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jersika   vietv.

1. Latgaļu valsts 13. gs. sākumā, nestabila novadu apvienība, ar varbūtējām robežām no Daugavpils līdz Cēsīm.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Līvānu novadā (līdz 2009. g. - Preiļu rajonā) 12 km no Līvāniem.

3. Jersikas pagasts - pagasts Līvānu novadā ar administratīvo centru Upeniekos, robežojas ar Līvānu pilsētu un Rožupes pagastu, kā arī ar Vārkavas, Daugavpils un Jēkabpils novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Līvānu pagasta teritorijas dienvidrietumu daļā.

Jersikas pilskalns— atrodas Līvānu novada Jersikas pagastā, Daugavas labajā krastā uz dienvidiem no Līvāniem, bijušais latgaļu valsts "Jersika" centrs, pils un senpilsēta ("Gerzika", "Gercike", "Gerseke") minēta 13.-14. gs. vēstures avotos.

4. Jersikas līdzenums - dabas apvidus Austrumlatvijas zemienes dienvidaustrumu daļā, platība - 3354 kvadrātkilometri, garums ziemeļu-dienvidu virzienā - 120 km, platums - 55 km, robežojas ar Lubāna līdzenumu, Latgales augstieni, Augšzemes augstieni, Aknštea nolaidenumu un Aronas paugurlīdzenumu.

5. Jersikas ezers - atrodas Jersikas līdzenumā, Līvānu novada Jersikas pagastā, 94 m vjl., platība - 41 ha, garums - 2,1 km, lielākais platums - 0,4 km, lielākais dziļums - 4,2 m, eitrofs, aizaugums - 6%, dibens dūņains; Dimantu ezers.

6. Jersikas sala - Plāņu sala, atrodas Daugavā iepretī Jersikai, Jēkabpils novada Dunavas pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

jersikānieši

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Jersika" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jersīnijas   med.

1. Gramnegatīvu, fakultatīvi anaerobisku nūjiņveida vai ovālu baktēriju ģints; ietver mikroorganismus, kas izraisa buboņu mēri, u. c. sugas, kas izraisa gastroenterītu un mezenteriālo limfadenītu.

Avoti: MSV

jersis   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

Jeršova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Saratovas apgabalā, 20800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jeršovka   vietv.

1. Ķīšukalns - pilskalns Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LE1

jērulēns   -a, v.

1. Jērēns.

Avoti: LLVV

jērulis

1. Jērs.

Avoti: Sin

jerums   apv.

1. Pelargonijas ("Pelargonium").

Avoti: Aug2

Jerupaha   vietv.

1. Virsotne Rietumkordiljeru Andu grēdā ("Nevado Yerupaja"), Peru, uz Ankašas, Vanuko un Limas reģionu robežas, augstums - 6632 m.

Avoti: PZT

Jeruslana   vietv.

1. Upe Krievijā, Saratovas un Volgogradas apgabalā, Volgas kreisā krasta pieteka, garums - 278 km, sākas Obščijsirta dienvidrietumu malā.

Avoti: PZT

Jeruzaleme

1. Pilsēta Izraēlā (angļu valodā "Jerusalem"), Palestīnas un senās ebreju valsts galvaspilsēta; 1950. g. Izraēla proklamēja par savu galvaspilsētu (nav atzīta ANO), 743 tūkstoši iedzīvotāju.

Jeruzalemes dedzinātājs— rudmatis.

Avoti: LģE, SLG

jeruzalemieši

1. Daugavpils novada Kalkūnes pagasta apdzīvotās vietas "Jerusalimka" (senāk - "Jeruzaleme") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jērūži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā.

Avoti: LC

Jervenpē   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ūsimā reģionā, 39600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jervīns   med.

1. Fizioloģiski mazaktīvs alkaloīds, iegūts no "Veratrum album L." un "Veratrum viride Aiton".

Avoti: TM

jērzaglis   apv.

1. Jēru zaglis, vilka un čigāna epitets.

Avoti: ME

jērzelis   apv.

1. Ērzelis.

Avoti: ME

jerzika   apv.

1. No dēļiem, kārtīm darināta (noceļama un uzliekama) ratu vai ragavu rāmjveida virsdaļa (šo transportlīdzekļu virsmas paplašināšanai).

2. Rati ar noceļamu kurvi.

3. Mazas kamanas.

Avoti: ĒiV, KV

jes   žarg.

1. Jā.

Avoti: SLG

jesā   žarg.

1. Jā.

Avoti: SLG

Jesaja   vietv.

1. Pravietis Bībelē, Vecajā Derībā, pravieto glābēja nākšanu.

Avoti: LEV

jesauls   -a, v.; vēst.

1. Kazaku dienesta pakāpe un amats; kazaks, kam ir šāda dienesta pakāpe un amats.

2. Virsnieku dienesta pakāpe Krievijas (līdz 1917) kazaku karaspēka daļās (atbilst rotmistram kavalērijā); virsnieks, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

Jesejs   vietv.

1. Ezers Krievijā, Krasnojarskas novadā, Vidussibīrijas plakankalnes ziemeļos, Hatangas baseinā 268 m vjl., platība - 238 kvadrātkilometri, krastos lapkoku meži.

Avoti: PZT

Jesenice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 1770 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Pilsēta Slovēnijas ziemeļos ("Jesenice"), Goreņskas reģionā, Savas augšteces ielejā, 13300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT, LpA

Jesenīka   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabalā, 11840 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Jesenīki   vietv.

1. Kalni Čehijā ("Jesenik"), Sudetu dienvidaustrumu daļa, sastāv no 2 grēdām, kristāliski slānekļi, kaļķakmeņi, smilšakmeņi, dzelzs rūdas ieguve, minerālūdeņu avoti.

Zemie Jesenīki— šo kalnu ziemeļu daļa ("Nizky Jesenik"), atrodas pie Polijas robežas, augstākā virsotne - 891 m.

Augstie Jesenīki— atrodas vairāk uz dienvidiem ("Hruby Jesenik"), augstākā virsotne - 1491 m (Pradeds).

Avoti: PZT, LpA

Jesentuki   vietv.

1. Esentuki - pilsēta Krievijā, Stavropoles novadā.

Avoti: Wi

Jeserne   vietv., vēst., vācu val.

1. Ezernes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Silenes pagastā.

Avoti: KV

Jesheima   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Akešhusas filkē, 15400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jesili   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Mardinas ilā, 13000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jesiļa   vietv.; novec.

1. Esila - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

jeskāt   apv.

1. Iet, staigāt.

Avoti: ĒiV

jēskoties   apv.

1. Netikli dzīvot.

Avoti: ME

jeslis   apv.

1. Maks, zutenis.

Avoti: ME

jesmene   apv.

1. Jasmīns.

Avoti: ViV

jesmīncers   apv.

1. Jasmīnu krūms.

Avoti: ĒiV

jesmīne   apv., hip.

1. Parastais filadelfs ("Philadelphus coronarius").

Avoti: Aug2

jesmīns   apv.

1. Jasmīns.

Avoti: ĒiV

jesmins   apv., hip.

1. Parastais filadelfs ("Philadelphus coronarius").

Avoti: Aug2

jesmiņi   apv., hip.

1. Parastais filadelfs ("Philadelphus coronarius").

Avoti: Aug2

jesni   apv.

1. Gara zāle.

Avoti: ME

Jeso   vietv.; vēst.

1. Hokaido - sala Japānas ziemeļos, viens no tās nosaukumiem līdz 1868. g.

Avoti: PZT

jesperieši

1. Ikšķiles novada Tīnūžu pagasta apdzīvotās vietas "Jesperi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

JESSI   saīs.

1. Kopējā Eiropas submikronu silīcija iniciatība ("joint European submicron silicon initiative").

Avoti: PnR

jest   žarg.

1. Jā.

Avoti: SLG

jeste   apv.

1. Labums; prieks.

Avoti: ViV

jesti   apv.

1. Slikti.

Avoti: ME

jestīgi   apv.

1. Labi, patīkami.

Avoti: ViV

jestīgs   apv.

1. Krietns, kārtīgs; labs; patīkams.

2. Sparīgs, žigls, veikls.

3. Jautrs.

4. Apķērīgs, acīgs.

Avoti: KV, ViV

Jestrīklande   vietv.

1. Apvidus Norlandes dienvidu daļā ("Gaestrikland"), Zviedrijā, pie Botenhāveta, platība - 4181 kvadrātkilometrs, 147000 iedzīvotāju, mežiem bagāta augstiene, kas ar stāvu krauju izbeidzas piekrastē, vikingu laikos nozīmīga dzelzs ieguves vieta.

Avoti: LEV

jestris   apv.

1. Možs, mundrs, arī neapmierināts.

Avoti: MalV

jestrs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Skarbs, ass, nelaipns (par cilvēku).

2. Rosīgs, mundrs, možs (par cilvēku).

3. apv. Spīvs, rūgts, ass.

Avoti: LLVV, VV

jestrums   -a, v.; parasti vsk.; sar.

1. Vispārināta īpašība --> jestrs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> jestrs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Jēša   vietv.

1. Jēša ezers - Ežezers Latgales augstienes Dagdas paugurainē Dagdas novada Andzeļu un Ezernieku pagastā.

Avoti: LE1

ješčiks   apv.

1. Ježikas.

Avoti: ME

Ješildere   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Karamanas ilā, 1260 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ješilhisara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kajseri ilā, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ješiljurta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Antaljas ilā, 3900 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā, Malatjas ilā, 7900 iedzīvotāju (2013. g.).

3. Pilsēta Turcijā, Tokatas ilā, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ješilova   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Burduras ilā, 4800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ješiva   ebr.

1. Augstākā Talmūda skola zinātniekiem un rabīniem.

Avoti: SV08

ješka   apv.

1. Rupucis, krupis.

Avoti: ME

ješka   apv.

1. Nelielas kamanas, arī ragavas.

Avoti: ME

ješkus   apv.

1. Netikls cilvēks.

Avoti: ME

Jēštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Joehstadt"), Saksijas federālajā zemē, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

JET   saīs.

1. Eiropas Vienotais kodolsintēzes pētniecības centrs ("Joint European Torus").

Avoti: PnR

jeta   novec.

1. Japāņu tautas kārta, kas agrāk piekopa par netīriem uzskatītus amatus un dzīvoja līdzīgi pārijiem; eta.

Avoti: KV

Jeta   vietv.

1. Upe Zviedrijas dienvidrietumos, iztek no Vēnerna ezera un ietek Kategatā (Ziemeļjūrā), 91 km gara, pie grīvas atrodas Gēteborgas osta.

2. Jetas kanāls - ūdensceļš no Baltiļas jūras (pie Mēmas) līdz Vēnernam (pie Šētorpas), garums - 190 km, no tiem 87 km izrakts kanāls, 58 slūžas, dziļums - 3 m, platums dibenā - 14 m, pie ūdens virsas - 26 m, kopā ar Vēnernu, Trolhetas kanālu un Jētas upi veido ap 390 km garu ūdensceļu, tika būvēts 1810.-1832. g.

Avoti: LEV, LpA

Jētalande   vietv.

1. Zviedrijas dienvidu daļa ("Goetaland"), ietver Vesterjētlandi, Esterjētlandi, Smolandi, Ēlandi, Gotlandi, Blekingi, Skoni, Halandi, Būhuslēni un Dālslandi, platība - 92814 kvadrātkilometru (sauszeme 87357 kvadrātkilometri), 4,2 mlj iedzīvotāju.

Avoti: LEV

Jēteborga   vietv.

1. Gēteborga - pilsēta Zviedrijas dienvidrietumos.

Avoti: LģE

jetijs

1. Arī "sniega cilvēks" - pērtiķveidīgs vai lāčveidīgs cilvēks, kas dzīvojot Himalaju kalnos (tiešu liecību, zinātnisku pierādījumu par to pagaidām nav).

Avoti: SV99

jetliņš   apv.

1. Apģērba gabals; apģērbs.

Avoti: ME

jeton   fr.

1. Žetons.

Avoti: KV

jettatura   novec.

1. Ļauns skats; fascinācija.

Avoti: KV

jeu   novec.

1. Spēle, laimes spēle.

2. Stabuļu rinda ērģelēs.

Avoti: KV

jeunesse   novec.

1. Sieviešu apģērbā plata saite, kas, apsieta ap zodu un ausīm, sarga no aukstuma.

Avoti: KV

Jevcišovka   vietv.

1. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Jevtišovka" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Jevere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Jever"), Lejassaksijas federālajā zemē, 13800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Jevīčko   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 2900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Jēvīka   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Oplannes filkē, 29700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jevišovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 1130 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Jevo   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - dievs, kuru plaši pielūdza Feniķijā, Beritas pilsētas aizgādnis.

Avoti: Mit

Jevojaha   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Puras kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Jevlaha   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, piestātne Kūras krastos, 53600 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

Jēvle   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā ("Gaevle"), Jestrīklandē, pie Jēvles upes grīvas, Jēvleborgas lēnes administratīvais centrs, 71000 iedzīvotāju (2010. g.), Norlandes vecākā un lielākā pilsēta, viena no lielākajām ostām Zviedrijā.

Vecā Jēvle— kultūras rezervāts ar restaurētām 18. gs. ēkām.

Avoti: LEV

Jēvleborga   saīs.; novec.

1. Jēvleborja.

Avoti: PnR

Jēvleborja   vietv.

1. Jēvleborjas lēne - ietver Jestrīklandi un Helsinglandi (izņemot daļu ziemeļrietumu teritorijas), kā arī Hamras draudzi Dalarnā, platība - 18192 kvadrātkilometri, 394000 iedzīvotāju, administratīvais centrs - Jēvle.

Avoti: LEV, PuA

Jevtišovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

Avoti: LC

jevu   apv., interj.

1. Lieto (parasti savienojumā "a jevu"), lai izteiktu, piemēram, sāpes, pārsteigumu.

Avoti: KiV

JEY   saīs., vietv.

1. Džērsija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

jezakonitīns   med.

1. Dažu kurpīšu sugu alkaloīds.

Avoti: TM

jezda   apv.

1. Kaut kas liels, neizskatīgs, neveikls, lempīgs.

Avoti: ME, SiV

jezda   apv.

1. Troksnis, kņada; tracis.

2. Nepatīkama situācija, stāvoklis; nepatikšanas.

Avoti: ME, ViV

Jezda   vietv.

1. Pilsēta Irānā, ostāna administratīvais centrs, 432200 iedzīvotāju (2006. g.), apkaimē svina un cinka rūdas ieguve.

Avoti: LpA, PuA

Jēzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Jessen"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 14300 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

jēzenes   žarg.; parasti dsk.

1. Sandales; lētas kurpes.

Avoti: SLG

Jezerca   vietv.

1. Augstākā virsotne Ziemeļalbānijas Alpos, Albānijas ziemeļos, uz robežas ar Kosovu, augstums - 2694 m.

Avoti: PZT

jezga   -as, s.; sar.

1. Troksnis, kņada.

2. Nepatīkams notikums, situācija.

3. niev. Pūlis, bars.

Avoti: LLVV

Jezi   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Iesi"), Markes reģiona Ankonas provincē, 40400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jezīdi

1. Islāma sekta, kas veidojusies no šeiha Adi ibn Musafira - sūfiju svētā (12. gs.) - mācekļiem.

Avoti: IdV

jezika   apv.

1. Rati ar paceļamu grozu.

2. Nelielas kamanas, ragavas.

Avoti: ME

jeziks   apv.

1. Ježikas.

Avoti: ME

jēziņ   žarg.

1. Saka, paužot pārsteigumu.

Avoti: SLG

Jēziņš   apv.

1. Dem. --> Jēzus.

Avoti: ME

Jezjorani   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 3330 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1338. g.

Avoti: LpA, Wi

jezme   apv.

1. Izveicība, prasme, spēks.

Avoti: KV

jezminis   apv.

1. Jasmīns.

Avoti: KiV

Jezofijel   vietv., vēst.

1. Zofinas muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Kaunatas pagastā.

Avoti: KV

Jezola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Jesolo"), Venēcijas reģiona Venēcijas provincē, 24600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jezuāti   novec.

1. Laicīga biedrība (Jēzus kalpi, pastāvēja 1360-1668) slimo kopšanai un mirušo apbedīšanai.

Avoti: KV

Jezufinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

jezufinovieši

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Jezufinova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jezufova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

jezuītes   vēst.

1. Sieviešu kongregācija, ko 1609. g. pēc jezuītu ordeņa noteikumiem dibināja meiteņu un jaunavu audzināšanai.

Avoti: KV

jezuīti   vēst.

1. Jēzus biedrības locekļi; šo katoļu garīgo organizāciju nodibināja 16. gs. Ignācijs Lojola. Viņi sevi dēvēja par "Kristus kareivjiem", bija teicami teoloģiski izglītoti, bez ierunām pakļāvās pāvesta pavēlēm un savu dzīvi veltīja no katoļticības atkritušo un pagānu pievēršanai Romas baznīcai. Latvijā darbojās no 16. gs. līdz 19. gs. un 20. gs. 30. gados.

Avoti: VjV

jezuītisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar jezuītismu (1), jezuītiem (1), tiem raksturīgs.

2. Liekulīgs, viltīgs, divkosīgs.

Avoti: LLVV

jezuītiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> jezuītisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

jezuītisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Jezuītu reliģiski politiskā darbība; jezuītu reliģiski politisko uzskatu kopums.

2. Liekulība, viltība, divkosība.

Avoti: LLVV

jezuīts   -a, v.

1. Katoļu mūku ordeņa - Jēzus biedrības - loceklis.

2. Liekulīgs, viltīgs, divkosīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

jēzuliņš   apv.

1. Mazdūšīgs, mīkstsirdīgs cilvēks.

Avoti: ViV

Jēzuliņš   apv.

1. Dem. --> Jēzus.

2. Svētulis.

3. Brāļu draudzes loceklis, hernhūtietis.

Avoti: ME

Jezupava   vietv.

1. Apdzīvotās vietas un bijušās muižas "Jezupova" nosaukuma variants.

Avoti: LE1

jezupavieši

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Jezupava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jezupinova   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Jezufinova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jezupova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Rikavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

3. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Jezufova" nosaukuma variants.

4. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Daugavpils novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Naujene.

Avoti: LC, LE1

Jezupynova   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Jezufinova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Jēzus   mit.

1. Jēzus Kristus - kristietības reliģiski mitoloģiskajā sistēmā dievcilvēks, ebreju pravietis, kristīgās ticības nodibinātājs.

Jēzus Marija!— saka, paužot pārsteigumu.

Avoti: Mit, LME, SLG

jēzuskurpes   apv.

1. Sandales.

Avoti: ViV

ježi   žarg.

1. Zivju kotletes.

Avoti: KZ

ježika   apv.

1. No dēļiem, kārtīm darināta (noceļama un uzliekama) ratu vai ragavu rāmjveida virsdaļa (šo transportlīdzekļu virsmas paplašināšanai).

2. Atsevišķi uzliekams (un noņemams) ragavu sēdeklis ar atzveltni.

3. Mazas ragavas.

Avoti: ĒiV, ViV, KV

ježikas   apv.

1. Rāmis 1(1), ko izmanto ragavu virsmas palielināšanai, lai varētu uzkraut lielāku vezumu.

2. Mazas ragavas.

Avoti: ME

Ježuga   vietv.

1. Upe Kreivijā, Komi Republikā un Arhangeļskas apgabalā, Piņegas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

ježuka   apv.

1. Atsevišķi uzliekams (un noņemams) ragavu sēdeklis ar atzveltni; ježika (2).

Avoti: ViV

JĢS   saīs.

1. Jauno ģeogrāfu skola (spec.).

Avoti: i1

JHWH   rel.

1. Teoloģijā bieži lietots Vecās Derības Dieva vārda (Jahve) apzīmējums.

Avoti: RtV

jībt   apv.

1. Ģībt.

Avoti: ME

Jičīna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 16300 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Novi Jičīna - pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 23870 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

jid.   saīs.

1. Jidišs.

Avoti: SV08

Jidauss   vietv.

1. Idaņa - ezers Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LD, La1

jiddisch   novec.

1. Jidišs.

Avoti: LME

Jīderupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 4120 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

jidišs

1. Idišs - ide valodu saimes ģermāņu valodu grupas valoda, kas veidojusies no viduslaiku augšvācu valodas un kurā runā ebreji Centrāleiropā un Austrumeiropā, kā arī Amerikā un Izraēlā, lieto kvadrāta rakstu.

Avoti: SV99

JIeA   saīs.

1. Jūrmalas iedzīvotāju apvienība.

Avoti: i2

jiebt   apv.

1. Viebt.

Avoti: ME

jiebties   apv.

1. Viebties.

Avoti: ME

Jieči   vietv.

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Jēči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jieķis   apv.

1. Vīriešu sperma.

Avoti: ME

jiema   apv.; hip.

1. Plāns ledus.

Avoti: ME

jierīte   apv.

1. Maza aitiņa.

Avoti: KiA

Jiezna   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Kauņas apriņķī, Prienu rajona pašvaldībā, 1170 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1956. g.

Avoti: PuA, Wi

JIF   saīs.

1. Jaunatnes iniciatīvas fonds.

Avoti: i1

jifte   žarg.

1. Inde.

Avoti: SLG

jiftīgs   žarg.

1. Indīgs.

// pārn. Ļoti spilgts.

2. Nikns; dzēlīgs.

Avoti: SLG

jifts   žarg.

1. Inde.

Avoti: Žrg

Jīgildža   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Dizdžes ilā, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

jihad

1. Džihāds - musulmaņu svētais karš pret neticīgajiem un islāma pretiniekiem.

Avoti: PL

Jihlava   vietv.

1. Pilsēta Čehijā ("Jihlava"), Visočinas apgabalā, 50600 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Upe Čehijā, Svratkas labā krasta pieteka, garums - 185 km.

Avoti: LpA, Wi, PZT

Jiksekova   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Hakari ilā, 68200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jilajira   vietv.

1. Zilaira - upe Krievijā, Baškorostānas Republikā, tās nosaukums baškīru valodā.

Avoti: LpA

Jildizeli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yildizeli"), Sivasas ilā, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jilemnice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 5600 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Jīliha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Juelich"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 32100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

jilināt   apv.

1. Griezt ar neasu instrumentu.

Avoti: ME

Jīlinge   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jilove   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 5170 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Jilove Prāga - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 4310 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Jima   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - pirmais īstenais cilvēks, trešā pakāpe cilvēku radīšanas procesā, valdītājs svētlaimīgajā "zelta laikmetā".

Avoti: Mit

jimt   apv.

1. Ņemt.

2. Krejot.

Avoti: ME, BB

Jindržihūvhradeca   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 21820 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Jindŗihūva   vietv.

1. Jindŗihūva Hradeca - Jindržihūvhradeca, pilsēta Čehijā.

Avoti: Wi

jingo   novec.

1. Džingo.

Avoti: KV

jingoes   novec., dsk.

1. Džingo.

Avoti: LME

Jinlugenbuds   mit.

1. Malajiešu mitoloģijā - koku gars, kas Malajas čevongiem iemācījis dalīties ar medījumu un dzemdēt un audzināt bērnus.

Avoti: PmV

jinrikisha   novec.

1. Džinrikša.

Avoti: KV

jipdeķis   apv.

1. Apmetums.

Avoti: KnG

jipijs

1. Jaunatnes starptautiskās partijas biedrs ASV (angļu "Yippie" - no "Youth International Party" jeb "YIP").

Avoti: IdV

jipšdeķis   apv.

1. Apmetums.

Avoti: ViV

jipši   apv.

1. Ģipsis.

Avoti: ViV

jipte   apv.

1. Inde.

Avoti: ĒiV

jiptēt   apv.

1. Indēt.

Avoti: ĒiV

jiptēties   apv.

1. Indēties.

Avoti: ViV

jiptīgs   apv.

1. Indīgs.

2. Kaitīgs; bīstams.

3. Naidīgs, ļauns.

Avoti: ĒiV, SLG, KnG

jipts   apv.

1. Inde.

Avoti: KiV

jir   apv.

1. Ir.

Avoti: ME

jirbe   apv.

1. Irbe.

Avoti: ME

jirbene   apv.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

jirdens   apv.

1. Irdens.

Avoti: ME

jiriki

1. Cilšu grupa, dzīvo Turcijas dienvidrietumos un dienvidos, runā turku valodas dialektos, tiek uzskatīti par turku etnogrāfisku grupu, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

jirīte   apv.

1. Mīlināmais vārds aitai.

Avoti: ME

jirkla   apv.

1. Airis.

Avoti: ME

jirkle   apv.

1. Airis.

Avoti: ME

jirkls   apv.

1. Airis.

Avoti: ME

Jirkova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 21400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

jirt   apv.

1. Irt, irties.

Avoti: ME

Jiržikova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 4100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

jis   dat. jam, vietniekv.; apv.

1. Viņš.

2. Tas.

Avoti: LE, ME

jisliks   novec.

1. Turku sudraba nauda, ieviesta 18. gs.. beigās.

Avoti: KV

Jīste   vietv.

1. Sala Ziemeļjūrā Vācijas piekrastē ("Juist"), viena no Austrumfrīzu salām, platība - 16,43 kvadrātkilometri, 1720 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, Wi

Jistebnice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 2010 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Jīterboga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Jueterbog"), Brandenburgas federālajā zemē, 12100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

jiti   -u, v.; vēst.

1. dsk., v. Anglosakšu cilts.

2. arī vsk. Šīs cilts piederīgais.

Avoti: LLVV

Jitlande   vietv.

1. Jitlandes pussala - atrodas Eiropā starp Baltijas jūru un Ziemeļjūru (dāņu val. "Jylland", vācu val. "Juetland"), no Skāgenes līdz Ķīles kanālam, lielākā daļa pieder Dānijai (29633 kvadrātkilometri, ap 2,4 mlj iedzīvotāju), dienvidu daļa pieder Šlēzvigai-Holšteinai (Vācijai), garums - līdz 300 km, platums - 40-165 km.

Avoti: LEV, LģE

jiu-jitsu   novec.

1. Džiudžitss.

Avoti: KV

Jiuseri   vietv.

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Vusari" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jiuzas   žarg., dsk.

1. Bikses.

Avoti: SLG

jiuzas   žarg., dsk.

1. Bikses.

Avoti: SLG

Jiveskile   vietv.

1. Pilsēta Somijā ("Jyvaeskylae"), Vidussomijas reģiona administratīvais centrs, Peijennes ezera ziemeļu krastā, 143800 iedzīvotāju (2014. g.), universitāte, Ālto muzejs.

Avoti: LpA, LEV, Wi

Jizera   vietv.

1. Upe Čehijā ("Jizera"), Labas (Elbas) labā krasta pieteka, garums 164 km.

2. Jizeras kalni - Sudetu ziemeļrietumu daļa Čehijā un Polijā ("Jizerske hory"), garums - ~40 km, augstums līdz 1127 m, sastāv no 4 grēdām.

Avoti: PZT

JJK   saīs.

1. Jauniešu jaunrades kolektīvs.

Avoti: i1

JKA   saīs.

1. Jūrmalas koncertapvienība.

Avoti: i1

JKF   saīs.

1. Jūras kara flote.

Avoti: i1

JKP   saīs.

1. Jaunā Kristīgā partija.

Avoti: i2

JKS   saīs.

1. Jaunatnes kristīgā savienība.

2. Jūras kara spēki.

3. Jauno komunistu savienība (Kubā).

Avoti: i1

JL   saīs.

1. Partija "Jaunais laiks".

Avoti: i2

jlat.   saīs.

1. Jaunlatīņu literatūra - latīņu valodā sarakstā līteratūra pēc 7. gs., kad pati valoda vairs netika lietota sadzīvē, bet tikai rakstos, un tika radīta arī jauna terminoloģija.

Avoti: KV

J-līkne   ekon.

1. Grafiks, kas attēlo naudas devalvācijas varbūtējo ietekmi uz maksājumu bilanci.

Avoti: IdV

JM   saīs., vietv.

1. Jamaika, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

JM2p   saīs.

1. Mans 2 peniju ieguldījums (angļu "just my 2 pennyworth"; īsziņās).

Avoti: īsz

JMA   saīs.

1. Jauno mākslinieku apvienība.

Avoti: i1

JMD   saīs.

1. Jamaikas dolārs; Jamaikas valūtas kods, sīknauda - sens.

Avoti: PnR

JMGKC   saīs.

1. Jūras meklēšanas un glābšanas koordinācijas centrs.

Avoti: i2

JMS   saīs.

1. Jauno mediķu stacija.

Avoti: i1

JNA   biol.

1. Jēnas anatomiskā nomenklatūra.

Avoti: CaF

JNS   saīs.

1. Jauno naturālistu stacija.

Avoti: i1

jo   pakārtojuma saiklis.

1. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz pamatojuma attieksmi starp tiem.

2. atkārtojumā. Saista patstāvīgu teikumu ar iepriekšējo kontekstu.

3. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz salīdzinājuma attieksmi starp tiem.

Jo dienas (arī gadus), jo— ar katru dienu (arī gadu).

Avoti: LLVV, T

jo   part.

1. Lieto, lai pastiprinātu vārda (parasti laika vai veida apstākļa vārda) nozīmi.

Avoti: LLVV

jo   žarg.

1. Lieto piekrītot.

2. Sasveicināšanās frāze.

Avoti: JV

jo

1. Kalnu khmeru kuju tautas grupa, dzīvo gk. Taizemē un kaimiņrajonos Kambodžā, valoda pieder pie monkmeru saimes, reliģija - budisms, animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

Jo

1. Jupitera pavadonis ("Io"), ko atklāja G. Galilejs 1610. g.; apriņķo planētu 1,77 dienās 422000 km attālumā; diametrs 3635 km; masa - 1,21 Mēness masas; vulkānisma dēļ virsma nepārtraukti atjaunojas.

Avoti: EV

JO   saīs., vietv.

1. Jordānija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

joahimisms   novec.

1. Cisteriešu klostera "Flois" abata Joahima 12. gs. dibināta kustība, kas ienīda pāvestu un pareģoja īstā Gara laikmetu, kad pasaulīgā mantā iegrimušā baznīca atgriezīsies savā pirmskristīgo stāvoklī.

Avoti: KV

Joahims   mit.

1. Kristietības mitoloģiskajos priekšstatos - jaunavas Marijas, Jēzus Kristus mātes, tēvs.

Avoti: Mit

joahimstāleri   novec.

1. No Joahimstāles kalnraktuvju sudraba kalta nauda 16. gs. beigās.

Avoti: KV

Joahimštāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Joachimsthal"), Brandenburgas federālajā zemē, 3400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

joanieši

1. Arī hospitālieši - katoļu mūku bruņinieku ordeņa (dibināts 12. gs. sākumā) locekļi; ordenis atbalstīja svētceļniekus, krusta karu dalībniekus; 16. gs. pārcēlās uz Maltas salu un kļuva pazīstams kā Maltas ordenis.

Avoti: PP, SV99

Joannina   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā ("Ioannina"), Epiras perifērijas administratīvais centrs, 111700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

job   novec.

1. Pastiprināts "jo".

Avoti: ME

jobans   žarg.

1. Slikts, pretīgs, neinteresants.

Avoti: JV

Jobe   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Yobe"), administratīvais centrs - Damaturu, platība - 45502 kvadrātkilometri, 2321600 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts ziemeļaustrumu daļā.

Avoti: PuA

jobt   apv.

1. Skriet, lobt, jozt.

Avoti: ME

jochaidī   žarg., hum.

1. Saka, paužot dažādas emocijas.

Avoti: SLG

jocība   apv.

1. Jocīgums, ērmība.

Avoti: ME

jocīgai   apv.

1. Dīvaini, neparasti.

Avoti: KiV

jocīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas uzjautrina, izraisa smieklus.

2. Dīvains, savāds (par cilvēku).

// apst. Savādi, neizprotami.

Avoti: LLVV

jocīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> jocīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

jocinieks   sar.

1. Jokdaris.

Avoti: Sin

jociņš

1. Dem. --> joks.

Avoti: LV93

jockey   novec.

1. Džokejs.

Avoti: KV

joču   apv.

1. Vēl jo vairāk, it īpaši tagad.

Avoti: ME

joču   apv.

1. Kad 1; ja.

Avoti: ME

jod   novec.

1. Feniķiešu alfabēta rakstu zīme, kas aptuveni atbilst burtam j.

Avoti: KV

JOD   saīs.

1. Jordānijas dinārs; Jordānijas Hāšimītu Karalistes valūtas kods, sīknauda - fils = 0,001 dinārs.

Avoti: PnR

Joda   vietv.

1. Upe Lietuvā, Nevēžas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

jodains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur daudz joda.

2. Tāds, kas ir notraipīts ar joda šķīdumu spirtā; tāds, kas ir pārklāts ar joda šķīdumu, spirtā.

Avoti: LLVV

jodalbacids   novec.

1. Olbaltuma savienojums ar jodu (10%), dzelteni balts pulveris, šķīst ūdenī, lietoja kā ārstniecisku līdzekli.

Avoti: KV

jodamēba   med.

1. Amēbu ģints.

Bičlija jodamēba— nepatogēna amēba, kas parazitē cilvēka resnajā zarnā; pārtiek no mikrobiem; veido volutīnu un glikogēnu saturošas cistas, kas viegli saskatāmas joda šķīdumos.

Avoti: TM

jodamoeba   lat.

1. Kailamēbu kārtas ģints.

Jodamoeba butschlii— Bičli amēba.

Avoti: LD

jodapskābe   novec.

1. HOJ, nav sastopama dabā.

Avoti: KV

jodargirīts   novec.

1. Jodirīts.

Avoti: KV

jodāti   ķīm.

1. Jodskābes sāļi.

Avoti: SV99

jodavieši

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Jodava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

joddzelzs   novec.

1. FeJ2, tumši higroskopiski kristāli, šķīst ūdenī.

Avoti: KV

jodelēšana

1. Īpašs Alpu iedzīvotāju dziedāšanas veids, kam raksturīga ilgstoša kādu skaņu sakopojumu trallināšana, bieži ar pāreju no krūšu reģistra falsetā.

Avoti: SV99

jodelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Dziedāt, ilgstoši trallinot īpašus skaņu sakopojumus un bieži pārejot no krūšu reģistra falsetā (piemēram, par Alpu iedzīvotājiem).

Avoti: LLVV

jodēlieši

1. Salas novada Salas pagasta apdzīvotās vietas "Jodēļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jodeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Viesītes novada Viesītes pagastā.

Avoti: LC

jodene   apv.

1. Melnā driģene ("Hyosciamus niger").

Avoti: Aug2

jodetiķskābe   med.

1. CH2JCOOH, nātrija sāļa veidā to lieto muskuļu kontrakciju pētījumos.

Avoti: TM

jodglidīns   novec.

1. Joda savienojums ar augu olbaltumu.

Avoti: KV

jodīds   -a, v.; ķīm.

1. Jodūdeņražskābes sāls.

Avoti: LLVV

jodināt   novec.

1. Pamudināt uz kaut ko, kaut ko atgādināt.

2. Dzīt, dzīties; satraukt, kaitināt, rīdīt un rīdot dzīt.

Avoti: KV

jodipīns   novec.

1. Joda savienojums ar sēzama eļļu, satur 10% un 25% joda.

Avoti: KV

jodirīts   novec.

1. AgJ, rets minerāls, kristalizējas heksagonālā singonijā.

Avoti: KV

jodisms   med.

1. Hroniska saindēšanās ar jodu un joda savienojumiem: galvassāpes pieres apvidū, iesnas, siekalošana, ādas izsitumi (parasti pinnes).

Avoti: TM

jodīt   apv.

1. Dzīt, dzīties; satraukt, kaitināt, rīdīt un rīdot dzīt.

Avoti: NeV

jodīts   novec.

1. Jodirīts.

Avoti: KV

jodkalijs   novec.

1. KJ, bezkrāsaini kristāli, nesatur ūdeni un gaisā nekļūst mitri.

Avoti: KV

jodlers   -a, v.

1. Dziesma ar jodelējot izpildāmu refrēnu (piemēram, Alpu iedzīvotāju tautas dziesma).

Avoti: LLVV

jodnatrijs   novec.

1. NaJ, balts kristālisks pulveris, ļoti higroskopisks.

Avoti: KV

jodoalfionskābe   med.

1. C15H12J2O3, balts vai bāli dzeltens kristālisks pulveris, ūdenī nešķīstošs; lieto iekšķīgi kā kontrastvielu holecistogrāfijā.

Avoti: TM

jododerma   med.

1. Ikviens ādas bojājums vai izsitumi jodisma gadījumā.

Avoti: MSV

jodofilija   med.

1. Izteikta šūnu tieksme saistīt jodu; leikocītu citoplazmas intensīva krāsošanās ar jodu liecina par intoksikāciju vai sastrutojumu.

Avoti: TM

jodoforms   -a, v.; parasti vsk.

1. Organisks joda savienojums - dzelteni kristāli ar īpatnēju smaku (antiseptisks līdzeklis).

Avoti: LLVV

jodogēns   med.

1. Tāds, kas atbrīvo, atšķeļ jodu.

Avoti: TM

jodognosts   med.

1. Jodfenolftaleīna nātrijs, kontrastviela žultspūšļa un žultsvadu rentgenoloģiskai izmeklēšanai.

Avoti: TM

jodoksibenzoskābe   med.

1. C6H4(JO2)COOH, bezkrāsains kristālisks savienojums, kura sāļus, galvenokārt kalcija, lieto pret locītavu iekaisumiem un sāpēm.

Avoti: TM

jodolipols   med.

1. Jodēta eļļa, caurspīdīgs eļļains šķidrums ar dzeltenīgu krāsu, nešķīst ūdenī un spirtā; lieto kā kontrastvielu rentgenoloģiskai dobu orgānu izmeklēšanai.

Avoti: TM

jodols   novec.

1. Tetrajodpirols, gaiši dzeltens pulveris bez kādas smakas, grūti šķīst ūdenī, viegli spirtā un ēterī.

Avoti: KV

jodometrija   ķīm.

1. Viena no kvantitatīvās analīzes metodēm, kas pamatojas uz joda lietošanu par reaģentu un indikatoru.

Avoti: ZTV

jodopirīns   novec.

1. Satur 40%joda, lieto pret reimatismu, drudzi u. c.

Avoti: KV

jodopsīns   med.

1. Violetais redzes pigments, ar proteīnu saistīts karotinoīds tīklenes vālītēs.

Avoti: TM

jodoventrikulogrāfija   med.

1. Ventrikulogrāfija ar jodu saturošu kontrastvielu.

Avoti: MSV

jodpārskābe   novec.

1. HJO4, joda ķīmisks savienojums.

Avoti: KV

jodrociņa   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

jodrociņas   apv.

1. Stāvlapu dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza incarnata").

Avoti: Aug2

jodrutks   apv.

1. Indīgais velnarutks ("Cicuta virosa").

Avoti: Aug2

jods   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - melnpelēki kristāli ar metālisku spīdumu, atomnumurs - 53, atommasa - 126,9045, zināmi 23 izotopi, no kuriem 1 ir stabils.

2. Šī elementa šķīdums spirtā (antiseptisks līdzeklis).

Joda zaļā— bāziska krāsviela, ko iegūst, jodmetilam iedarbojoties uz metilvioleto.

Avoti: LLVV, FF

jods   -a, v.; mit.

1. Nelabais, velns.

// vienk. Lamu vārda nozīmē.

Avoti: LLVV

jodskābe   med.

1. HJO_3, iegūst, oksidējot jodu ar kūpošu slāpekļskābi; 3% šķīdumā lietota trahomas un nesāpīgu radzenes čūlu ārstēšanai.

Avoti: KV

jodskaitlis   novec.

1. Skaitlis, kas izteic, cik svara vienības joda var uzņemt eļļas un tauki.

Avoti: KV

jodslāpeklis   novec.

1. NJ3, eksplozīvs savienojums.

Avoti: KV

jodsudrabs   novec.

1. Sudraba jodīds, AgJ.

Avoti: LME

jodterapija   med.

1. Ārstēšana ar jodu vai tā savienojumiem.

Avoti: TM

jodtireoidisms   med.

1. Vairogdziedzera funkcijas slimīga pastiprināšanās no joda pārmērīgas lietošanas.

Avoti: TM

jodūdens   -ūdens, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Joda šķīdums ūdenī.

Avoti: LLVV

jodūdeņradis   -ža, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Joda savienojums ar ūdeņradi.

Avoti: LLVV

jodūdeņražskābe   -es, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Jodūdeņraža šķīdums ūdenī.

Avoti: LLVV

jodūrija   med.

1. Jodīdi urīnā.

Avoti: TM

jodurutks   apv.

1. Indīgais velnarutks ("Cicuta virosa").

Avoti: Aug2

jodzināt   apv.

1. Modināt.

2. Darīt zināmu.

3. Dzīt, dzīties; satraukt, kaitināt, rīdīt un rīdot dzīt.

Avoti: KV, NeV

jodž   apv.

1. Jo vairāk un vairāk.

Avoti: ME

jodžu   apv.

1. Jo vairāk un vairāk.

Avoti: ME

Joensū   vietv.

1. Pilsēta Somijas dienvidaustrumos ("Joensuu"), Ziemeļkarēlijas reģiona administratīvais centrs, 74500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

joferīt   žarg.

1. Saka, paužot dažādas emocijas.

Avoti: SLG

joga   -as, s.; parasti vsk.

1. Cilvēka psihes un psihofizioloģijas vadīšanas un pilnveidošanas teorija un prakse (Indijā).

2. Viena no ortodoksālajām senindiešu ideālistiskās filozofijas sistēmām, kas par cilvēka rīcības galveno mērķi uzskata psihes pilnīgu atbrīvošanos no materiālās eksistences.

Avoti: LLVV

jogāčāra

1. Vidžnjānavāda - mahājānas budisma reliģiskās filozofijas skola, radās ap 2. gs., attīstīja ideju par tīrās, no jebkura satura atrautās apziņas iegūšanu gk. ar jogas palīdzību.

Avoti: EV

Jogeln   vietv., vēst., vācu val.

1. Joguļu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Priekules pagastā.

Avoti: KV

jogi   novec.

1. Ziemeļblāzmas dievība.

2. Indiešu svētvīri, kas ir sasnieguši apskaidrību caur jogas praksi.

Avoti: KV

joginī   mit.

1. Ezoterismā sieviete, kas praktizē jogu.

Avoti: SG

jogins   mit.

1. Ezoterismā vīrietis, kas praktizē jogu.

Avoti: SG

jogisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Joga (1).

2. Joga (2).

Avoti: LLVV

Jogjakarta   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā, Javas salā, tāda paša nosaukuma provinces administratīvais centrs, 391600 iedzīvotāju (2000. g.).

2. Jogjakartas īpašais reģions - Indonēzijas province ar plašākas pašpārvaldes tiesībām, platība - 3186 kvadrātkilometri, 3121000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Jogla   vietv.

1. Salacas kreisā pieteka Alojas novadā, garums - 22 km, sākas ziemeļos no Puikules, saukta arī "Porza" - augštecē un "Runga" - lejtecē.

Avoti: LE1

jogs   -a, v.

1. Jogas (1) piekritējs.

2. Jogas (2) piekritējs.

Avoti: LLVV

joguļnieki

1. Priekules novada Priekules pagasta apdzīvotās vietas "Joguļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jogurtdupsis   apv.

1. Atšāvusies un liela pēcpuse.

Avoti: NeV

jogurts   -a, v.

1. Skābs piens, kas raudzēts ar laktobacilīna ieraugu.

Avoti: LLVV

johai   žarg.

1. Saka, paužot dažādas emocijas.

Avoti: SLG

johaidī   žarg.

1. Saka, paužot dažādas emocijas.

Johaidī ar ārā!— saka, paužot dažādas emocijas.

Avoti: SLG

johambī   žarg.

1. Saka, paužot dažādas emocijas.

Avoti: SLG

johanīti

1. Johannieši.

Avoti: SV99

Johannenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Jāņa muiža (arī Jāņamuiža), kas atradās Cēsu apriņķa Priekuļu pagastā.

Avoti: KV

Johannesburga   vietv.

1. Dienvidāfrikas Republikas lielākā pilsēta ("Johannesburg"), 1750 m vjl., 2,1 mlj iedzīvotāju (2007. g.), komercijas un finansu centrs, divas universitātes, dibināta 1886. g. kā zelta ieguves centrs.

Avoti: LEV, LģE

Johanngeorgenštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Johanngeorgenstadt"), Saksijas federālajā zemē, 4250 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

johannieši   novec.

1. Joanieši - katoļu mūku bruņinieku ordeņa (dibināts 12. gs. sākumā) locekļi.

Avoti: SV99

Johannisberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Jāņukalna muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Katvaru pagastā.

2. Jāņukalna muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Popes pagastā.

3. Jāņukalna muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Skaistas pagastā.

Avoti: KV

Johannishof   vietv., vēst., vācu val.

1. Jāņa muiža, kas atradās Valkas apriņķa Smiltenes pagastā.

2. Jāņu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Zaļenieku pagastā.

Avoti: KV

johannīti   novec.

1. Joanieši.

Avoti: SV33

johanštraus   žarg.

1. Saka, piem., paužot pārsteigumu.

Avoti: SLG

Johela   vietv.

1. Jola - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

johimbīns

1. Alkaloīds, ko iegūst no kāda Rietumāfrikā augoša rubiju dzimtas koka mizas; tam ir dzimumierosu stimulējošas, kā arī anestēziskas īpašības.

Avoti: SV99

Joho   vietv.

1. Joho nacionālais parks - atrodas Kanādā ("Yoho National Park"), Britu Kolumbijā, Klinšu kalnu rietumu nogāzē, platība - 1313 kvadrātkilometri, dibināts 1886. g.

Avoti: PZT

johs   vēst.

1. Laukuma mērvienība ~0,5263 ha.

joia   novec.

1. Austrālijas aborigēnu apzīmējums pārdabiskam spēkam, kas var iemājot cilvēkā, dievībā vai priekšmetā un izpaužas kā vara pār dzīvniekiem, augiem un dabas norisēm; melanēziešu un polinēziešu mana.

Avoti: KV

joika

1. Tradicionāla sāmu dziesma bez vai ar vārdiem, bieži vien improvizēta, melodijām komplicēta ritmika.

Avoti: PL, LEV

jojo   nelok., v.

1. Cilindrveida rotaļlieta, kuras vidū atrodas iedobe ar satītu aukliņu, kas ļauj rotaļlietai brīvi krist lejā un pēc tam uztīties atpakaļ.

Avoti: MLVV

jo-jo

1. Sena ķīniešu spēļlietiņa, uzskata, ka manipulācijas ar to ir relaksējošas; plakans cilindrs ar noapaļotām gala skaldnēm, cilindra vidū atrodas iedobe, kurā ietīta aukliņa; spēlētājs, turot rokā aukliņu, palaiž cilindru brīvkritienā, un, prasmīgu roku vadīts, tas uztinas atpakaļ.

Avoti: PL

jojoba   nevēl.

1. Hohoba - mūžzaļš krūms, ražo ēdamus augļus, no kuru sēklām iegūst eļļu, ko izmanto parfimērijā un kosmētikā.

Avoti: PL, LeK-15

JOK   saīs.

1. Jaunatnes organizāciju komiteja.

Avoti: i1

Jokaiči   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Yokkaichi"), Honsju salas dienvidos, Nagojas priekšosta Ises līča krastā, 307800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

jokainis   apv.

1. Jocīgs.

2. Tāds, kas uzjautrina, izraisa smieklus (par cilvēku).

Avoti: KiV

jokains   -ais; s. -a, -ā;

1. Jocīgs (1).

2. Jocīgs (2).

3. Par priekšmetiem, parādībām.

4. apst. Savādi, neizprotami.

Avoti: LLVV

jokaiņš   apv.

1. Dīvains, neparasts.

2. Tāds, kam ir psihiski traucējumi, dīvainības.

Avoti: ĒiV

jokala   novec.

1. Komikss.

Avoti: LV93

jokāt   apv.

1. Runāt, darīt ko, lai uzjautrinātu, izraisītu smieklus.

2. Nenopietni runāt.

Avoti: KiV

jokāties   apv.

1. Jokoties.

Avoti: KiV

jokavnieks   apv.

1. Jokdaris.

Avoti: VL41

jokdaris   -ra, v.

1. Cilvēks, kam patīk jokot; cilvēks, kas uzjautrina, izklaidē, izraisa smieklus.

Avoti: LLVV

jokejklubs   novec.

1. Žokejklubs.

Avoti: Ang

jokers   novec.

1. Džokers.

Avoti: Ang

jokluga   apv.

1. Joku luga, komēdija, jautra luga.

Avoti: LV93

jokmanis   apv.

1. Jokdaris.

Avoti: ME

jokmeisters   apv.

1. Jokdaris; klauns.

Avoti: ViV

jokmīlis

1. Jokdaris.

Avoti: Sin

Jokmoka   vietv.

1. Apdzīvota vieta Lapzemes austrumu daļā, Zviedrijā (zviedru val. "Jokkmokk"; sāmu val. "Talvatis"), 10 km aiz Polārā loka, 3400 iedzīvotāju, Sāmu Tautas augstskola un Sāmu muzejs, kopš 1605. g. notiek gadskārtējs gadatirgus (februārī).

Avoti: LEV

Jokohama   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Yokohama"), Honsju salas dienvidaustrumu daļā, Tokijas līča krastā, 3,6 mlj iedzīvotāju (2006. g.), lielākā Japānas osta.

Avoti: LģE

Jokosuka   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Yokosuka"), Honsju salas austrumos, osta Tokijas līča krastā, 418300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

jokot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Runāt vai darīt ko, lai uzjautrinātu, izklaidētu, izraisītu smieklus; jokoties.

Avoti: LLVV

jokotājs

1. Jokdaris.

Avoti: Sin

jokoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Runāt vai darīt ko, lai uzjautrinātu, izklaidētu, izraisītu smieklus.

Avoti: LLVV

jokpēteris   apv.

1. Jokdaris.

Avoti: ViV

joks   -a, v.

1. Vārdi, izturēšanās, kas uzjautrina, izklaidē, izraisa smieklus.

Joka pēc (arī dēļ)— prieka pēc, lai izklaidētos.

Prāts nesas uz jokiem— patīk, arī gribas jokot.

Joku luga— komēdija.

Avoti: LLVV

joksīt   apv.

1. Jaukt, maisīt; vandīt (ko meklējot).

Avoti: ĒiV

joksīties   apv.

1. Darboties, rīkoties (ko kārtojot, gatavojot, kopjot).

2. Bez uzaicinājuma ņemt dalību, iesaistīties, jaukties (piemēram, kādā pasākumā, sarunā).

Avoti: ĒiV

Joksti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Rikavas pagastā.

3. Mazie Joksti - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Mozī Joksti— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Joksti" nosaukums latgaliski.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

5. Mazie Joksti - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Mozī Joksti— Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Joksti" nosaukums latgaliski.

6. Sila Joksti - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Boreksti" otrs nosaukums.

7. Syla Joksti - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Boreksti" otrs nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

jokto-

1. Priedēklis fizikālo lielumu mērvienību daļu nosaukumu veidošanai; nozīmē 10^-24 (desmit mīnus divdesmit ceturtajā pakāpē).

joktograms

1. Svara mērvienība, kas atbilst 10^-24 (desmit mīnus divdesmit ceturtajā pakāpē) grama.

joktometrs

1. Garuma mērvienība, kas atbilst 10^-24 (desmit mīnus divdesmit ceturtajā pakāpē) metra.

jokūdens   žarg.

1. Degvīns.

Avoti: Žrg

jokugailis   sar.

1. Jokdaris.

Avoti: Sin

jokula   novec.

1. Komikss.

Avoti: LV93

Jokums   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

Avoti: LC

jokupēteris   -ra, v.; sar.

1. Jokdaris.

Avoti: LLVV

jokuti

1. Indiāņu cilts no penutu grupas, dzīvo ASV, Kalifornijā, gk. rezervātos, valoda pieder penutu valodu saimei, reliģija - kristiānisms (protestantisms), arī cilts ticējumi.

Avoti: PZT

jola   apv.

1. Jo.

Avoti: ME

Jola   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Youghal"), Mansteras provincē, 7000 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Pilsēta Nigērijā ("Yola"), Adamavas štata administratīvais centrs, 75800 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: Wi, PuA, LpA

Joldija   vietv., vēst.

1. Joldijas jūra - sāļūdens baseins, kas pastāvēja Baltijas jūras ieplakā pirms 10000-9000 gadu, Latvijas teritorijā tās krasta veidojumi atrodas zem pašreizējā jūras līmeņa, nogulumi konstatēti līdz 25 m zjl.

Avoti: LE1

joldija

1. dsk. Gliemeņu klases ģints ("Yoldia"), čaula garena, trijstūraina; garums - 1-4 cm, ziemeļu puslodes jūrās ~ 20 s.

Ziemeļu joldija— joldiju suga ("Yoldia hyperborea").

Avoti: EV, PDE

jole   apv.

1. Jo.

Avoti: ME

jole   apv.

1. Šaura, viegla, ātra un sekli peldoša laiva.

Avoti: LME

Jole   vietv.

1. Aronas kreisā krasta pieteka Madonas novada Aronas pagastā, garums - 9 km.

Avoti: LD, La1

jolei   apv.

1. Jo.

Avoti: ME

Joletena   vietv.

1. Pilsēta Turkmenistānā ("Yoloeten"), Mari vilajetā, 37700 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PZT

joli   apv.

1. Jo.

Avoti: ME

joli

1. Dioli - tauta, gk. Senegālas dienvidrietumos, arī Gambijā un Gvinejā-Bisavā.

Avoti: PZT

jolīts

1. Minerāls, sastopams metamorfos iežos, bezkrāsains, zilgans, violets; dzidri zilie paveidi - dārgakmeņi, atrodams Šrilankā, Indijā, Mjanmā, Madagaskarā, Brazīlijā, Kanādā; kordierīts.

Avoti: LPE

jolka   žarg.

1. Egle; Ziemassvētku eglīte.

2. Jauna meitene.

Jolki palki!— saka, paužot parasti negatīvas emocijas.

Avoti: SLG

jolla   jūrn.

1. Neliela, plata airu laiva, parasti ar 2-8 airiem, kurai var uzstādīt mastu ar buru.

Avoti: ZTV

Jolotaņa   vietv.; novec.

1. Joletena - pilsēta Turkmenistānā.

Avoti: PZT

Jolta   mit.

1. Čečenu un ingušu (Priekškaukāza austrumi) mitoloģijā - labības dievs un savvaļas dzīvnieku aizgādnis, no kura atkarīga medību veiksme.

Avoti: Mit

Jolza   vietv.

1. Dagdas novada Asūnes pagasta apdzīvotās vietas "Karaļova" cits nosaukums.

2. Mazā Jolza - apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

Mozuo Jolza— Dagdas novada Asūnes pagasta apdzīvotās vietas "Mazā Jolza" nosaukuma variants latgaliski.

3. Jolzas ezers - atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Dagdas novada Asūnes pagastā, 149,8 m vjl., platība - 52,2 ha, garums - 1,4 km, lielākais platums - 0,5 km, vidējais dziļums - 1,6 m, eitrofs ezers, aizaugums - 15%.

Avoti: LC, LE1

joma   -as, s.

1. Neliels, parasti nošķirts, līcis.

2. Sekla, ar ūdeni pildīta ieplaka, ko no jūras šķir smilšu sanesumu strēle.

Ūdens joma— garena, parasti nošķirta, ūdens josla.

3. Nozare, novads (cilvēka darbībai).

// val. Valodas lietojuma vide (vieta, objekti, dalībnieki), kas nosaka valodas līdzekļu izvēli un lietojumu.

4. apv. Neliela pļava, kas iestiepusies starp laukiem.

5. Pārpurvota ieleja, kas iet līdzās jūras krastam un atdalīta no jūras ar smilšu pauguriem, apaugušiem ar mežu.

Avoti: LLVV, NeV

joma   apv.

1. Jomiņa - elkoņa locītavas iekšējā daļa.

Avoti: ME

joma   apv.

1. Nojauta.

Avoti: ME

jomains   -ais; s. -a, -ā;

1. Robains, nelīdzens.

Avoti: LLVV

jomajo   žarg.

1. Saka, paužot parasti negatīvas emocijas.

Avoti: SLG

Jomalas   vietv.

1. Limbažu novada Katvaru pagasta apdzīvotās vietas "Baloži" otrs nosaukums.

Avoti: LC

jomandri   novec.

1. Jomenrija.

Avoti: Ang

jomanēze   žarg.

1. Majonēze.

Avoti: JV

jomeni   vēst.

1. Anglijā - 14.-18. gs. zemnieki, kas saimniekoja patstāvīgi; sīki zemes īpašnieki.

Avoti: SV99

jomenis   novec.

1. Anglijā - zemnieks, kas saimnieko patstāvīgi (14.-18. gs.); sīks zemes īpašnieks, nomnieks.

Avoti: Ang

jomenri   vēst.

1. Angļu leibgvarde.

2. Senatnē - angļu brīvprātīgā kavalērijā, kas sastāvēja no muižniekiem un citiem zemes īpašniekiem.

Avoti: SV69

jomenrija   vēst.

1. Anglijas teritoriālā karaspēka brīvprātīgā kavalērija (līdz 1908. g.), ko gk. komplektēja no jomeniem.

Avoti: SV99

jomenriji   novec.

1. Jomenrija.

Avoti: Ang

jomiem   apv.

1. Auļiem.

Avoti: ME

jomiem   apv.

1. Kārtām.

Avoti: ME

Jomikuni   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - pazemes valstība, veļu valsts.

Avoti: Mit

jomiņa

1. Dem. --> joma 1.

Avoti: LV93

jomiņa   apv.

1. Elkoņa locītavas iekšējā daļa.

Avoti: ME

jomis   apv.

1. Brīdis, laiks.

Avoti: ME

jomis   apv.

1. Joma 1.

Avoti: ME

jomis   apv.; hip.

1. Jumis.

Avoti: ME

Jomkipurs   mit.

1. Salabšanas svētki (ebr. val. "jōm hakkipūrīm"), "Salīdzināšanas diena", gavēņa diena - ebreju lielākie svētki, tiek svinēti septembrī vai oktobrī.

Avoti: LEV

Jomons   mit.

1. Jomons Gialpo - tibetiešu mitoloģijā - viens no pirmcilvēka nosaukumiem - pirmatnēja būtne bez ķermeņa daļām un maņu orgāniem, taču ar tai piemītošu saprātu.

Avoti: Mit

jomots

1. Rievains, robots.

Avoti: Sin

Jomra   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yomra"), Trabzonas ilā, 12500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

joms   -a, v.; arhit.

1. Ar stabu vai kolonnu rindām norobežota gareniskā daļa taisnstūrveida celtnē (piemēram, bazilikā).

Avoti: LLVV

joms   apv.

1. Robs; upes līkums; apvidus, apgabals; posms.

Avoti: KV, LE

Jomsborga   vietv.

1. Vikingu cietoksnis Baltijas jūras dienvidu piekrastē ("Jomsborg"), identificēts ar cietoksni pie Odras grīvas, netālu no Polijas pilsētas Voļinas, dibināts, domājams, ap 900. g., par to vēstīts islandiešu teiksmā "Jomsvikingasagan".

Avoti: LEV

jomzis   apv.

1. Bieza jaka; kamzolis.

Avoti: ĒiV

Jona   vietv.

1. Pravietis Vecajā Derībā, Jonas grāmatas (uzrakstīta ap 400. g. p. m. ē.) galvenā persona (saukts arī Jonass), plaši pazīstams viņa piedzīvojums, par nepaklausību Dievam nonākot valzivs vēderā ("Jonass valzivs vēderā").

Avoti: LEV

Jonago   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Yonago"), Honsju salas rietumu krastā, seklūdens osta Nakanoumi lagūnā, 148300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

jonapmaiņa   fiz., ķīm.

1. Jonu apmaiņas process starp dažādām vielās.

Jonapmaiņas sveķi— cieta viela, kas spēj uzņemt jonus no šķīduma un apmainīt tos pret citiem (piem., pārvērst sālsūdeni saldūdenī).

Avoti: LEV

Jonampo   vietv.

1. Pilsēta Ziemeļkorejā ("Yongampo"), osta robežupes Amnokanas (Jaludzjanas) deltā.

Avoti: PZT

Jonatāns   mit.

1. Saula, pirmā Israēla ķēniņa, vecākais dēls, uzticams Dāvida draugs, kopā ar tēvu un brāļiem krita Gilboas pakalnos kaujā pret filistiešiem.

Jonatāna biedrība— Rīgas strādnieku savstarpējās palīdzības biedrība, dibināta 1869. g., 1893. g. bija >3000 biedru, 1915. g. darbību pārtrauca, 1920. g. atjaunota, taču agrāko popularitāti neatguva, beidza pastāvēt 1938. g.

Avoti: BtsV, LE1

Jonāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

jonatans   novec.

1. Brālis Jonatans, ziemeļamerikāņu palama.

Avoti: SV33

Jonava   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Kauņas apriņķī, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 29760 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1924. g.

Avoti: PuA, Wi

jončāt   apv.

1. Lēnām, nevienmērīgi skriet.

Avoti: ZrvI

Jonedzava   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Yonezawa"), Honsju salas ziemeļos, Jamagatas prefektūras dienvidos, 85500 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

jonēt   apv.

1. Ātri skriet.

Avoti: ME

jongleur   novec.

1. Žonglieris.

Avoti: KV

joni

1. Sievietes ģenitāliju attēls hinduismā kā pielūgšanas objekts - šakti izpausme.

2. dsk. Jons.

Avoti: IdV

Jonički   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LC

jonieši   -u, v.

1. Sengrieķu cilts.

Joniešu orderis arhit.— kolonnu kārtojums sengrieķu arhitektūrā, kuram raksturīgs kapitelis ar volūtām un kolonnu pakāpenisks sašaurinājums virzienā uz augšu.

Avoti: LLVV

Jonija   vietv.

1. Sens nosaukums Mazāzijas rietumu piekrastes vidusdaļai un tuvumā esošajām salām (Kiklādu salas) ar Milētu un Efesu, kur dzīvoja jonieši.

2. Jonijas jūra - Vidusjūras daļa starp Balkānu un Apenīnu pussalu, Krētas un Sicīlijas salu (it. val. "Mare Ionio").

3. Jonijas salas - Grieķijai piederošu salu grupa Jonijas jūrā (gr. val. "Ionioi nēsoi"), ietver Kefalinijas, Kerkīras (Korfu), Zakintas, Itakas, Levkadas un daudzas mazas salas.

Avoti: LģE, LEV

jonijs   med.

1. Radioaktīvs torija izotops, kas emitē alfa un gamma daļiņas.

Avoti: TM

jonika   arhit.

1. Olinājums - ornamentāls motīvs (joniskā un korintiskā ordera kapiteļos un dzegās), kas sastāv no izliektiem, olai līdzīgiem veidojumiem un ko ietver valnītis.

Avoti: SV96

Joniki   vietv.

1. Mazie Joniki - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Malajoniki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jonilinga   mit.

1. Hinduisma kulta statuete - dažkārt visai ievērojamu izmēru skulptūra, kas attēlo stilizētas sievišķās ģenitālijas, virs kurām attēlots eriģēts vīrieša dzimumloceklis.

Avoti: MrJ

Jonina   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Seulas piepilsēta, 800300 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

joninieši

1. Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Joniņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jonis   -ņa, v.; sar.

1. Laikposms, brīdis.

// dsk. bezpriev. instr., apst. nozīmē. Brīžiem.

2. Spars.

Ar joni— strauji; ļoti ātri.

// dsk. bezpriev. instr., apst. nozīmē. Aumaļām; vienlaikus lielā daudzumā.

3. Brāzma.

4. apst. Kāda (ar kaprīzēm, niķiem u. tml. saistīta) stāvokļa (periodiska) iestāšanās.

Avoti: LLVV, ViV

joniski   apst.

1. Jonisks.

Avoti: LV93

jonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar joniešiem.

Joniskais stils— sengrieķu arhitektūras stils, kam raksturīgs kolonnu vieglums un ornamentu smalkums.

Joniskais orderis— kolonnu kārtojums, kam raksturīgs kapitelis ar volūtām, dziļas kanelūras, bāze.

Joniskais pantmērs— četrzilbju pēda, kurā abas pirmās vai abas beidzamās zilbes garas un abas pārējās īsas.

Joniskā skaņkārta— sena skaņkārta, kam atbilst dabiskais mažors.

Avoti: LLVV, SV33, ML

Jonišķēle   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Panevēžas apriņķī, Pasvales pašvaldībā, 1140 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1950. g.

Avoti: PuA, Wi

Joniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Skrudalienas pagastā.

Avoti: LC

Jonišķi   vietv.

1. Pilsēta Lietuvas ziemeļu daļā, Šauļu apriņķī, ~4 km no Latvijas robežas, iepretī Elejai, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 9500 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1616. g.

Jonišķu svīta— augšdevona Famenas stāva stratigrāfiskā vienība Latvijas dienvidrietumu daļā, biezums - 8-14 m, veido zaļganpelēki, plankumaini, viļņoti lēcveida dolomīta slāņi, kas mijas ar organogēni detrītiskas struktūras dolomītiem.

Avoti: PuA, Wi, LD

joništana   mit.

1. Tantriskās jogas slepenajās mācībās smalkais enerģētiskais centrs, kas atrodas vīrieša starpenē.

Avoti: MrJ

jonitatva   mit.

1. Sievišķo un vīrišķo dzimumorgānu izdalījumi, ko iegūst rituālajā dzimumaktā - maithunā.

Avoti: MrJ

jonīti   -u, vsk. jonīts, -a, v.; ķīm.

1. Cietas, ūdenī un organiskos šķīdinātājos nešķīstošas vielas, kuru joni var apmainīties ar ārējās vides joniem.

Jonītu piens— svaigs, sterilizēts govs piens, kas apstrādāts ar katjonītiem.

Avoti: LLVV

jonītis

1. Dem. --> jonis.

Avoti: LV93

jonizācija   -as, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Neitrālu vielas atomu vai molekulu pārvēršana jonos.

Jonizācijas kamera— kodolstarojuma detektors, kura darbības pamatā ir lādēto daļiņu radītā gāzes jonizācija.

Jonizācijas potenciāls— minimālā enerģija, kas nepieciešama, lai elektronu atrautu no atoma vai molekulas; parasti izsaka elektronvoltos (eV).

Jonizācijas strāva— elektriskā strāva, ko jonizācijas kamerā rada jonizējošā starojuma jonu un elektronu kustība.

Avoti: LLVV, MfV, FF

jonizators   -a, v.

1. fiz. Faktors, kas izraisa jonizāciju (piemēram, rentgenstari).

2. Ierīce, ar ko palielina jonu koncentrāciju gaisā.

Avoti: LLVV

jonizējošs

1. Jonizējošs starojums - starojums, kura iedarbība uz vielu izsauc tās atomu un molekulu jonizāciju, kā rezultātā vielā rodas brīvi elektroni un dažādu zīmju joni.

Avoti: ZTV

jonizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārvērst jonos neitrālus vielas atomus vai molekulas.

Jonizējošais starojums— starojums, kas tieši vai netieši izraisa vides jonizāciju (piemēram, elektromagnētiskais starojums, korpuskulārais starojums).

Avoti: LLVV

jonizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās.

1. Refl. --> jonizēt.

Avoti: LLVV

Jonkersa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Yonkers"), Ņujorkas štatā, 200700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Jonna   vietv.

1. Upe Francijā ("Yonne"), Sēnas kreisā krasta pieteka, garums - 295 km, sākas Morvāna masīvā, lejtece Parīzes baseinā.

Avoti: PZT

jonoforēze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Medikamentu jonu ievadīšana organismā caur ādu vai gļotādu ar galvaniskās strāvas palīdzību.

Avoti: LLVV

jonogēnisks

1. Tāds, kas veido jonus; tāds, kas rodas no joniem.

Avoti: SV99

jonogēns

1. Tāds, kas veido jonus; tāds, kas rodas no joniem.

Avoti: SV99

jonols

1. Bezkrāsaini kristāli, kušanas temperatūra 70 oC, šķīst spirtos, eļļās, antioksidants, pievienots taukiem, eļļām u. c. pasargā tos no bojāšanās; alkilfenols.

Avoti: LPE

jonometrs   med.

1. Aparāts rentgenstaru devas noteikšanai, nosakot gaisa jonizācijas pakāpi.

Avoti: TM

jonons   novec.

1. Mākslīgas vijolīšu smaržas galvenā sastāvdaļa; dabā nav atrodams.

Avoti: KV

jonosfēra   -as, s.; parasti vsk.

1. Planētas vai pavadoņa atmosfēras jonizētā daļa.

Zemes jonosfēra— jonizētie Zemes atmosfēras slāņi, aptuveni no 50 līdz 400 kilometru augstumā.

Avoti: IVkV, LLVV

jonoterapija

1. Jonoforēze - medikamentu ievadīšana caur ādu ar galvaniskās strāvas palīdzību; izraisa jonu pārvietošanos.

Avoti: SV69

jonradikāļi

1. Organiskas molekulas, kas zaudējot vai iegūstot vienu elektronu, vienlaikus iegūst elektrisku lādiņu; paramagnētiskas daļiņas ar vienu nesapārotu elektronu.

Avoti: ZTV

jons   -a, v.; fiz.

1. Elektriski lādēta daļiņa, kas rodas, ja vielas atoms vai molekula zaudē vai pievieno vienu vai vairākus elektronus.

Jonu lampa— ar retinātu gāzi pildīta lampa, kurai ir aukstais vai karsējamais katods.

Jonu mikroskops— mikroskops, kurā izmantots jonu kūlis un elektrostatiskās vai magnētiskās lēcas.

Jonu emisija— pozitīvu un negatīvu jonu atbrīvošana no cietvielas virsmas augstā temperatūrā (termojonu emisija), kā arī apstarojot ar fotoniem (fotodesorbcija).

Jonu kristāli— kristāli, kas sastāv no pozitīvi un negatīvi lādētiem joniem, kas veido blīvākā pakojuma režģi.

Jonu mikroskops— mikroskops, kurā atšķirībā no parastā optiskā mikroskopa gaismas staru vietā izmanto jonu kūli, bet stikla lēcu vietā - elektostatiskās vai magnētiskās lēcas.

Jonu saite— ķīmiska saite, kas rodas lādētu daļiņu - jonu - elektrostatiskās mijiedarbības rezultātā.

Jonu vadītspēja— elektrovadītspēja, kas saistīta ar jonu pārvietošanos vielā elektriskā lauka iedarbībā.

Avoti: LLVV, MfV, FF

Jons   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, pravietis, kuram Jahve lika doties uz Asīrijas galvaspilsētu Nīnivi, lai sludinātu tai dieva sodu.

Avoti: Mit

jonsorbcija

1. Jonu absorbcija.

jontoforēze   -es, s.

1. Jonoforēze - medikamentu jonu ievadīšana organismā caur ādu vai gļotādu ar galvaniskās strāvas palīdzību.

Avoti: LLVV

jonvadītspēja   fiz.

1. Jonu vadītspēja - elektrovadītspēja, kas saistīta ar jonu pārvietošanos vielā elektriskā lauka iedarbībā.

Avoti: FF

joņains   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Straujš, intensīvs (par norisi).

Avoti: LLVV

joņaizsardzība   tehn.

1. Rotācijas ātrumu ierobežojoša ierīce, kas pārtrauc tvaika padevi turbīnā, nometot tai slodzi.

Avoti: EepV

joņi   žarg., dsk.

1. Akmeņi.

Avoti: SLG

joņiem   novec.

1. Spējiem grūdieniem, pa brīžam; nevienmērīgi, strauji.

Avoti: LV93

Joņini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

joņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Ļoti ātri skriet; traukties.

// pārn. Strauji, intensīvi norisēt (par psihiskām norisēm).

// pārn. Ļoti ātri paiet, aizritēt (par laiku, laikposmu).

Avoti: LLVV

joņotājs   apv.

1. Auļotājs, auļu zirgs.

Avoti: Sin

Joņupe   vietv.

1. Daugavas labā krasta pieteka Daugavpils novada Vaboles, Kalupes un Nīcgales pagastā, garums - 18 km, kritums - 19,7 m; Jāņupe; Ivone; Līvāne.

Avoti: La1, LD

Joņusola   vietv.

1. Balvu novada Kubulu pagasta apdzīvotās vietas "Jāņusala" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

jop   žarg.

1. Izsauciens, var izteikt sašutumu, izbrīnu.

Avoti: JV

jopcig   vulg.

1. Saka, paužot dažādas emocijas.

Jopcig āzīt— saka, paužot dažādas emocijas.

Avoti: JV

jopcik   vulg.

1. Saka, paužot dažādas emocijas.

Jopcik mantelīt!— saka, paužot dažādas emocijas.

Jopcik mopcik!— saka, paužot dažādas emocijas.

Jopcik popcik!— saka, paužot dažādas emocijas.

Avoti: SLG

jopcikarārā   vulg.

1. Saka, paužot dažādas emocijas.

Avoti: SLG

jopcikmicik   vulg.

1. Saka, paužot dažādas emocijas.

Avoti: SLG

jopciks   vulg.

1. Saka, paužot dažādas emocijas.

Avoti: SLG

joprojām   apst.

1. Tāpat kā līdz šim, tāpat kā iepriekš.

Un tā joprojām— un tā tālāk.

Avoti: LLVV

joprojumis   apv.

1. Joprojām, vēl arvien.

Avoti: Sin

jopsik   apv.

1. Kamzolis, bezrocis.

Avoti: ĒiV

jopsiks   apv.

1. Kamzolis, bezrocis.

Avoti: ĒiV

jopstudei   vulg.

1. Saka, paužot dažādas emocijas.

Avoti: SLG

joptvoiraz   vulg.

1. Saka, paužot dažādas emocijas.

Avoti: SLG

JOR   saīs., vietv.

1. Jordānija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

jora   apv.

1. Troksnis.

Avoti: KV

jorāt   apv.

1. Skaļā balsī niķoties.

Avoti: ZrvI

Jordāna   vietv.

1. Upe Izraēlā un Jordānijā, kuras kreiso krastu, Rietumkrastu, 1967. g. okupēja Izraēla, sākas Hermona kalnā Sīrijas dienvidos un ietek Nāves jūrā, garums - ~35O km.

Avoti: LEV

jordānieši

1. Jordānijas arābi - tauta, Jordānijas pamatiedzīvotāji; runā arābu valodā, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: EV, PnR

Jordānija   vietv.

1. Jordānijas Hāšimītu Karaliste - valsts Rietumāzijā (arābu val. "Al-Urdun"), platība - 89342 kvadrātkilometri, 6269300 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Ammāna, administratīvais iedalījums - 12 muhāfazu, robežojas ar Sīriju, Irāku, Saūda Arābiju un Izraēlu.

Avoti: LģE, PuA

Jordanova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 5400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1564. g.

Avoti: Wi

jordizīts

1. Minerāls, amorfs molibdenīta paveids, koloidāli blīvi un pulverveida agregāti, melns, pusmetālisks spīdums.

Avoti: LPE, LD

jore   apv.

1. Fabrikas svilpe; raudāšana.

Avoti: ZrvI

jorgine   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

jorģene   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

jorģenieki

1. Aizputes novada Cīravas pagasta apdzīvotās vietas "Jorģu muiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jorģīne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. sar. Dālija.

2. sar. Dālijas zieds.

3. apv. Rudbekija ("Rudbeckia laciniata").

Avoti: LLVV, Aug2

Jora   vietv.

1. Jori - upe Gruzijā un Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

Jori   vietv.

1. Upe Gruzijā un Azerbaidžānā, garums - 320 km, sākas Lielajā Kaukāzā, ietek Mingečauras ūdenskrātuvē.

2. Jori plakankalne - atrodas Aizkaukāzā, Kūras ieplakā, starp Kūru un Alazani, Gruzijā un Azerbaidžānā, augstums - 200-900 m.

Avoti: PZT

jorine   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: KnG

jorjine   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

jorjīne   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

jorjiņi   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

jorjuņi   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

Jorka   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("York"), Anglijas ziemeļu daļā, pie Uzas upes, 206900 iedzīvotāju (2015. g.), tērauda, tekstila un ādas apstrādes rūpniecība, arhibīskapa rezidence ap 630. g., Anglijas lielākā gotiskā katedrāle (12.-15. gs.), 1976.-1981. g. tika atrakta vikingu laiku apmetne Jorvika un rekonstruēta vikingu laiku pilsēta.

2. Pilsēta ASV ("York"), Meinas štatā, 12800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("York"), Pensilvānijas štatā, 43800 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Jorkas rags - Austrālijas kontinenta galējais ziemeļu punkts (angļu val. "Cape York") pie Torresa šauruma.

Jorkas raga pussala— atrodas Austrālijas ziemeļaustrumos (angļu val. "Cape York Peninsula"), starp Karpentārija līci un Koraļļu jūru, platība - 300000 kvadrātkilometru, garums - 600 km, platums - ~200 km, augstums - līdz 550 m.

5. Jorkas pussala - atrodas Austrālijas dienvidu daļā, Dienvidaustrālijas štatā, starp Spensera un Sentvinsenta līci, iepretim Ķenguru salai, no kuras to atdala Investigeitora šaurums.

6. Apdzīvota vieta ASV ("York"), Alabamas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("York"), Nebraskas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LģE

Jorkšīra   vietv.

1. Vēsturisks novads Anglijas ziemeļaustrumos (angļu val. "Yorkshire"), starp Peninu kalnu austrumu nogāzi un Ziemeļjūru.

Jorkšīras ielejas— dabas apgabals Lielbritānijas vidienā ("Yorkshire Dales"), Peninu kalnu austrumu nogāzē, Nacionālais parks dibināts 1954. g., platība - 1761,2 kvadrātkilometri.

Jorkšīras terjers— angļu pundursuņu šķirne, skausta augstums - ap 20 cm, gara, taisna, spīdīga vilna, no pakauša līdz astei tēraudzils, pārējā ķermeņa daļa sarkanbrūna.

Avoti: PZT, LEV

jorkšīri

1. Ātraudzīgu cūku šķirne.

Avoti: Ang

Jormunganda   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - pasaules čūska, ko ļaunajam Lokijam dzemdējusi milze Angerbode.

Avoti: Mit

Jorniņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ventspils novada Ances pagastā.

Avoti: LC

jorniņnieki

1. Ventspils novada Ances pagasta apdzīvotās vietas "Jorniņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jorubi

1. Tauta Nigērijā, Beninā, Ganā, Togo, Kamerūnā, valoda pieder pie mandu Gvinejas grupas kva apakšgrupas, ticīgie - kristieši, musulmaņi, daļa saglabājuši tradicionālos ticējumus.

Avoti: EV

jorus   apv.

1. Skaņa.

Avoti: ZrvI

Jorzava   vietv.

1. Jorzavas ezers - Svātūnes ezers Baltinavas novadā.

Avoti: LD, La1

Jorzova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

josbārzdītis   apv.

1. Zaķa epitets.

Avoti: ME

Josemiti   vietv.

1. Josemitu ieleja - atrodas ASV, Kalifornijā, Sjerranevadas kalnu rietumu nogāzē, garums - 11 km, platums - 800-1600 m, dziļums - līdz 1500 m, aizas ar vertikālām granīta sienām.

Josemitu Nacionālais parks— ietver šo ieleju, u. c. aizas, platība - 3043,2 kvadrātkilometri, dibināts 1864. g., skujkoku meži (trīs mamutkoku audzes), bagāta fauna.

2. Josemitu ūdenskritums - kopējs nosaukums ūdenskritumu kaskādei Josemitu Nacionālajā parkā (angļu val. "Yosemiite Falls"), kopējais krituma augstums - 727 m (lielākais ūdenskritums - 430 m).

Avoti: PZT, LģE

josifīti

1. Reliģiski politisks virziens Krievijā 15.-16. gs., cīnījās par baznīcas dogmu neaizskaramību, atbalstīja teoriju par cara varas dievišķo izcelsmi.

Avoti: LPE

joskāties   apv.

1. Darboties, rīkoties (ko kārtojot, gatavojot, kopjot).

Avoti: ĒiV

joske   žarg.

1. Ebrejs.

Avoti: Žrg

Joskeha   mit.

1. Huronu (ASV un Kanādas robežapgabali) mitoloģijā - pavasara simbols, viens no dvīņiem - antagonistiem (otrs - Taviskarons - ziemas simbols), kurš radīja ielejas, taisnas upes, mežus, medījumus.

Avoti: Mit

Joski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

joskis   žarg.

1. Ebrejs.

Avoti: SLG

josla   -as, s.

1. Samērā šaura, parasti garena (virsmas, priekšmeta) daļa, kas (piemēram, ar krāsu, formu) atšķiras no pārējām daļām.

// fiz. Intervāls, kura robežās kāds lielums var mainīt savu vērtību.

Joslas platums— frekvenču diapazons, kas ir starpība starp caurlaižamo frekvenču augšējo un apakšējo robežu, ja sakaru kanālā ir viena caurlaides josla; ja sakaru kanālā ir vairākas caurlaides joslas, tad joslas platumu veido atsevišķo frekvenču joslu platumu summa.

2. ģeogr. Plaša, termiski atšķirīga zemeslodes virsmas daļa, kas stiepjas no rietumiem uz austrumiem.

3. jur. Noteiktas lieluma, platuma, garuma gaisa, ūdens, zemes teritorija ar īpašu vai speciālu tiesisko režīmu valsts tiesiskā vai starptautiski tiesiskā režīmā.

Avoti: LLVV, JtV

joslaini   adv.

1. Joslains.

Avoti: LV93

joslains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kurā ir joslas (1).

Avoti: LLVV

joslene   apv.

1. Cūka ar jostas veida svītru ap vidu.

2. Varavīksne.

Avoti: KV

joslēts   apv.

1. Svītrains, ricains.

Avoti: ME

joslis   apv.

1. Svītrota cūka.

Avoti: KV

josls   apv.

1. Svītrains, tāds, kam ir jostas veida svītra.

Avoti: ME

joslsēja   lauks.

1. Sējas veids 5-7 cm platās joslās, starp kurām ir 4-5 cm atstatums; dārzeņkopībā atstatums starp joslām ir 40-50 cm. J-ā sēj ar zemaugsnes izkliedsējas lemesīšiem.

Avoti: ZTV

joslvalis

1. dsk. Vaļveidīgo kārtas plātņvaļu apakškārtas dzimta ("Balaenopteridae"), dažāda lieluma jūras dzīvnieki, garums - līdz 33 m, masa - līdz 160 t, mīt visos okeānos, 2 ģ., 6 s., Baltijas jūrā konstatētas 5 s., 2 no tām - finvalis un kuprvalis - konstatētas arī Latvijas piekrastes ūdeņos.

Mazais joslvalis— joslvaļu suga ("Balanoptera acutorostrata").

Avoti: EV, LD

josma   apv.

1. Josta.

Avoti: ME

josmenis   apv.

1. Jostas vieta.

Avoti: LE

josmīgs   apv.

1. Uzmanīgs, acīgs, modrs.

Avoti: ME

josmīgs   apv.

1. Savāds, brīnišķs.

Avoti: ME

josminis   apv.

1. Josta.

Avoti: ME

josms   apv.

1. Josta.

Avoti: ME

Josmuiža   vietv.

1. Preiļu novada apdzīvotās vietas "Aizkalne" nosaukuma variants.

Avoti: LC

josta   -as, s.

1. Saite, šaura sloksne, ko apņem ap vidukli.

Glābšanas josta— speciāla josta, ko lieto, lai noturētos virs ūdens.

Drošības josta— speciāla josta, ko lieto drošībai, piemēram, strādājot lielā augstumā, lidojot ar lidmašīnu, braucot ar automobili.

// dārzk. Saite, šaura sloksne, ko apliek ap koku stumbriem kaitēkļu apkarošanai.

// pārn. Tas, kas ir gredzenveidā izveidots vai apņemts kam apkārt.

Kāju josta— josta burātāja kāju pēdu nostiprināšanai, lai ķermeņa smaguma centru varētu iznest tālāk aiz laivas.

2. Vieta (cilvēka ķermenim) starp krūšu kurvi un gurniem; jostas apvidus.

Jostas roze— ādas izsitumi ("herpes zoster"), kas rodas no tā paša vīrusa kā vējbakas, parasti rodas uz ķermeņa, bet var būt arī uz sejas, čūlu veidošanās ir sāpīga, ilgst dažas nedēļas vai mēnešus.

Avoti: LLVV, LEV

Josta   vietv.

1. Upe Lietuvā, Nevēžas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

jostains   apv.

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir tumšākas vai gaišākas krāsas josla, svītra pār muguru.

Avoti: ĒiV

jostaiņš   apv.

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir tumšākas vai gaišākas krāsas josla, svītra pār muguru.

Avoti: ĒiV

Jostan   vietv., vēst., vācu val.

1. Jostana muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Sesavas pagastā.

Avoti: KV

jostasvieta   -as, s.

1. Vieta (cilvēka ķermenim) starp krūšu kurvi un gurniem; jostas apvidus.

Avoti: LLVV

jostāties   apv.

1. Tīt, arī tīties ap jostu.

Avoti: ĒiV

Jostedalsbrē   vietv.

1. Plakankalne Skandināvijas kalnos ("Jostedalsbre"), Norvēģijas dienvidrietumos, platība 855 kvadrātkilometri, augstākā virsotne - Ludalskopa 2083 m, virsmu klāj ledājs, no kura uz visām pusēm līdz 200-300 m vjl. noslīd 24 ieleju šļūdoņi.

Avoti: PZT

jostene   bot.

1. dsk. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas tīmekleņu dzimtas tīmekleņu ģints sēņu grupa, kas senākā klasifikācijā bija izdalīta kā atsevišķa ģints ("Telamonia").

Sarkanā jostene— sarkanjoslu tīmeklene ("Cortinarius armillatus syn. Telamonia armillata"), neēdama lapiņsēne kanēļbrūnu cepurīti un koši rudi joslotu kātiņu, parasti sastopama jauktos un skujkoku mežos, sevišķi augustā un septembrī.

Avoti: LD, LE

Josti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpils novada Jaunpils pagastā.

Avoti: LC

jostiņa   -as, s.

1. Dem. --> josta.

2. Gara, šaura (parasti kokvilnas) auduma saite, kurā ietin zīdaini.

Avoti: LLVV

jostiņhidrobija

1. dsk. Gliemežu klases priekšžauņu apakšklases hidrobiju dzimtas ģints ("Potamopyrgus").

Jaunzēlandes jostiņhidrobija— jostiņhidrobiju suga ("Potamopyrgus jenkinsi").

Avoti: LD

jostīt   apv.

1. Tīt bērnu jostiņās (šauros autiņos).

Avoti: LE

jostnieks   apv.

1. Jostu izgatavotājs.

Avoti: ME

jostrs   apv.

1. Mundrs, možs; žirgts, kustīgs.

Avoti: ViV

jostturis

1. Ģērbam, parasti piejostai piestiprinātā sloksnītes veida papilddetaļa, kurā iever jostu, lai tā turētos paredzētajā vietā.

Avoti: ZTV

jostulīšu   apv.; nelok., ģen.

1. Jostulīšu ēdiens - bērnu ēdiens ar pienu un tajā iedrupināta maizi.

Avoti: ME

Josu   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā; "Yosu"), Čollanamdo provincē, osta Korejas šauruma krastā, 295400 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Jošanička   vietv.

1. Jošanička Baņa - pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Raškas apgabalā, 1100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

joška   apv.

1. Cilvēks (parasti bērns, pusaudzis), kas klaiņo apkārt.

Avoti: ViV

Joškarola   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Marijelas Republikas administratīvais centrs, 260300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Joškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Zeltiņu pagastā.

Avoti: LC

joškāt   apv.

1. Iet; klaiņot.

Avoti: ViV

jota   -as, s.

1. Grieķu alfabēta devītais burts.

Avoti: LLVV

jotācija   -as, s.; val.

1. Līdzskaņa "j" rašanās patskaņa priekšā vārda sākumā vai starp patskaņiem.

Avoti: LLVV

jotacisms   med.

1. Runas traucējums, kurā pārāk bieži un nevietā lieto j skaņu.

Avoti: MSV

jotēt   novec.

1. Mīkstināt līdzskani ar burtu "j".

Avoti: LV93

jotnīks   apv.

1. Jātnieks.

Avoti: BsV

Jotunheima   mit.

1. Skandināvu kosmoloģijā - zeme, kur mīt milži, atrodas starp debesis, zemi un pazemi saistošā gigantiskā pasaules oša Igdrasila saknēm.

Avoti: PmV

jotuni   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - āsu cilts dievu pretinieki, dažādi milži, kas mīt ziemeļos un austrumos, akmeņainā un aukstā zemes nomalē.

Avoti: Mit

joudze   apv.

1. Jūdze.

Avoti: BsV

jougs   apv.

1. Jūgs.

Avoti: BsV

Jouji   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Jauji" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Joukahainens   mit.

1. Somu un karēļu mitoloģijā un eposā - jauns varonis, lielībnieks un neveiksminieks, kas tiek pretstatīts vecajam un gudrajam Veinemeinenam.

Avoti: Mit

joula   novec.

1. Jauls.

Avoti: Ang

joule   novec.

1. Džouls.

Avoti: KV

JOULE   saīs.

1. Kopējas iespējas nekonvencionālas vai ilgtermiņa enerģijas piegādei ("joint opportunities for unconventional or long-term energy supply").

Avoti: PnR

journīks   apv.

1. Jūrnieks.

Avoti: BsV

joviāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Omulīgs, vēlīgs, laipns (par cilvēku).

Avoti: LLVV

jovibarba   lat.

1. Saulrieteņi.

Jovibarba sobolifera— atvašu saulrietenis.

Avoti: LD

jozefīti   novec.

1. Sv. Jāzepa vārdā nosaukto katoļu organizāciju biedri.

Avoti: KV

jozēt   apv.

1. Sist, pērt.

Avoti: ME

jozēt   apv.

1. Tālu iet, skriet, lielāku attālumu noiet.

Avoti: ME

Jozgata   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yozgat"), ila administratīvais centrs, 78300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

joziens   apv.

1. Skrējiens.

Avoti: LE

jozīgs   novec.

1. Izveicīgs, mudīgs, žigls.

Avoti: KV

jozis   novec.

1. Sivēns ar šķērsu svītru pār muguru.

Avoti: KV

jozīt   apv.

1. Pērt.

2. Ātri skriet.

Avoti: ME

jozīte   apv.

1. Ātrums, žiglums.

Avoti: ME

jozmenis   apv.

1. Jostas vieta, viduklis; plata josta.

Avoti: LE, LV93

jozminis   apv.

1. Viduklis, jostas apvidus.

Avoti: KiV

jozt   jožu, joz, jož, pag. jozu; trans.

1. Likt, siet (piemēram, jostu, siksnu) ap vidu.

Avoti: LLVV

jozt   jožu, joz, jož, pag. jozu; intrans.; sar.

1. Ātri, strauji skriet, arī iet, steigties.

Avoti: LLVV

jozt   apv.

1. Spēcīgi sist.

Avoti: KiV

jozties   jožos, jozies, jožas, pag. jozos.

1. Likt, siet sev (piemēram, jostu, siksnu) ap vidu.

Avoti: LLVV

Jozua   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā - Nūna dēls, kurš pēc Mozus nāves nākamo izraēliešu paaudzi pārveda pāri Jordānai.

Avoti: Mit

jozupausis   apv.

1. Kāds, kas ir satuntuļojies, apjozies.

Avoti: ME

jozups   apv.

1. Kāds, kas ir satuntuļojies, apjozies.

2. Lamu vārds.

Avoti: ME

jožiks   žarg.

1. Frizūra - īsi apgriezti mati.

2. Nagla.

Avoti: SLG, KZ

jožus   apv.

1. Skriešus.

Avoti: LV93

jožus   apv.

1. Kāds, kas jocīgi (par augstu vai par zemu) apjozis jostu.

Avoti: KV

JP   saīs.

1. vietv. Japāna, valsts divburtu kods.

2. vēst. Jaunā partija.

Avoti: LpA, i2

JPD   saīs.

1. Jūrmalas pilsētas dome.

Avoti: i2

JPN   saīs., vietv.

1. Japāna, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

JPY   saīs.

1. Jena; Japānas valūtas kods, sīknauda - sens, izņemts no apgrozības.

Avoti: PnR

Jr.   saīs.

1. Jaunākais (latīņu "junior").

Avoti: KV

JRC   saīs.

1. Kopīgais pētniecības centrs ("Joint Research Centre").

Avoti: PnR

JRT   saīs.

1. Jaunais Rīgas teātris.

Avoti: i2

JS   saīs.

1. Jūras spēki.

Avoti: i2

JSI   saīs.

1. Jaunie satiksmes inspektori.

Avoti: i1

JSP   saīs.

1. Japānas Sociālistiskā partija.

2. Jauno speciālistu padome (Zinātņu Akadēmijā).

Avoti: i1

JTDR   saīs., vēst.

1. Jemenas Tautas Demokrātiskā Republika.

Avoti: i1

JTO   saīs.

1. Jūras tirdzniecības osta (raj., kopā ar nosaukumu: Ventspils JTO).

Avoti: i1

JTS   saīs.

1. Jauno tehniķu stacija.

Avoti: i1

ju   apv.

1. Jau.

Avoti: ME

ju   apv.

1. Ja.

2. Jo.

Avoti: ME

jū   sar.

1. Jā.

Avoti: SLG

Jū   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā ("Hjo"), Vesterjētlandes lēnē, pie Veterna ezera, 6100 iedzīvotāju (2010. g.), zema koka apbūve, 19. gs. bija kūrorts, pilsētas privilēģijas, domājams, no 15. gs.

Avoti: LEV

ju-   apv.

1. Jā-.

Avoti: ME

Juandzjana   vietv.

1. Honghas upes nosaukums tās augštecē, Ķīnā.

Avoti: PZT

juani

1. Kalnu tajiem piederīga cilšu grupa, dzīvo kalnu rajonos Vjetnamas un Laosas ziemeļos, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju grupas, pēc kultūras un paražām tuvi laosiešiem, izplatīti vietējie tradicionālie kulti, animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Juankoksi   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ziemeļsavo reģionā, 5100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

juaņa   -as, s.

1. Naudas vienība (Ķīnā); attiecīgā naudas zīme, monēta.

Avoti: LLVV

Jūbari   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Yubari"), Hokaido salā, 10000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT

Jubasitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Yuba City"), Kalifornijas štatā, 65700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

jubelieši

1. Dagdas novada Dagdas pagasta apdzīvotās vietas "Jubeļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jūbels   žarg.

1. Alkohola dzeršana.

Avoti: JV

jubilācija   mūz.

1. Vārda pēdējās zilbes ilgstoša, gavilējoša izdziedāšana kristiānisma kulta mūzikā.

Avoti: ML

jubilārs   -a, v.

1. Cilvēks (retāk uzņēmums, iestāde, organizācija), kam ir jubileja.

Avoti: LLVV

Jubilate   rel.

1. Trešā svētdiena pēc Lieldienām.

Avoti: KV

Jubileja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā.

Avoti: LC

jubileja   -as, s.

1. Gadadiena; šādas dienas svinēšana.

Avoti: LLVV

Jubilejas   vietv.

1. Saulkrastu novada Saulkrastu pagasta apdzīvotās vietas "Jubileja" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jubilēt   apv.

1. Priecāties.

Avoti: KV

jubiloso   mūz.

1. Gavilējoši.

Avoti: ML

jubilus   novec.

1. Garāka melodiska frāze uz viena vokāļa, sevišķi gregoriskos dziedājumos.

Avoti: KV

juceklains   apv.

1. Nekārtīgs, sajaukts.

Avoti: ME

juceklība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> juceklīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

juceklīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā nav noteiktas kārtības, sistēmas.

2. Neskaidrs, nesakarīgs.

Avoti: LLVV

juceklīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> juceklīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

juceklis   -ļa, v.

1. Liela nekārtība, liels sajukums.

2. Neskaidrība, nesakarība.

3. Nekārtīgs (piemēram, dažādu priekšmetu) apvienojums, sajaukums.

4. Jūklis.

5. apv. Rosols.

Avoti: LLVV

juceknis   -ņa, v.; parasti vsk.; lauks.

1. Ar pelavām kulšanas procesā sajaukušies graudi; ar piemaisījumiem apstrādāšanas procesā sajaukušās tehnisko kultūru izmantojamās daļas.

// apv. Ar kuļmašīnu kultas labības salmi.

Avoti: LLVV, KiV

jucekņi   apv.

1. Sajukušie īsie salmi, kas paliek pāri, savācot garos.

Avoti: LE

jucenis   apv.

1. Rosols.

2. Kaut kā kopā sajaukums.

Avoti: VV

juceniski

1. Jaukti.

Avoti: Sin

juceņi   novec.

1. Salmi; pēc pļaušanas pārpalikušie labības stiebri.

2. Graudi, kas pēc kulšanas sajaukušies ar pelavām.

Avoti: LV93

juchtāda   novec.

1. Ar eļļām piesūcināta liellopu āda (ūdenszābaku, zirglietu gatavošanai); juhtāda.

Avoti: LV93

jucināt   apv.

1. Sajaukt, samudžināt, vandīties.

Avoti: ME

jucināt   apv.

1. Pieradināt, radināt.

Avoti: ME

juciņi   apv.

1. Kaut kas sajaukts, piem., izkulti salmi.

Avoti: KV

jucis   sar.

1. Ārprātīgs, plānprātīgs.

Avoti: Sin

Jučeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

2. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Jučova" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

jučevieši

1. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Jučeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

juči   apv.

1. Ar kuļmašīnu kultas labības salmi.

Avoti: KiV

Juči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā.

Avoti: LC

Jučova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

2. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Jučeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

juču   apv.

1. Juču juči - nekārtība, sajukums.

Avoti: ME

Jūda   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā - viens no patriarha Jēkaba divpadsmit dēliem, Leas dēls.

2. Jūda Iskariots, Jūda no Kariotas - Bībelē, Jaunajā Derībā - viens no Jēzus Kristus 12 mācekļiem; skūpstīdams Jēzu Kristu, uzrādījis viņu gūstītājiem un saņēmis algu - 30 sudraba grašu, bet pēc tam nonāvējies.

Jūdas skūpsts— liekuļota laipnība, ar ko tiek maskēta nodevība.

3. Jūda Makabejs - Izraēlas vadonis karā pret sīriešiem, 165. g. p. m. ē. iekaroja Jeruzalemi.

Avoti: SV08, LEV

judabrot   apv.

1. Jokojoties un spēlējoties ziemsvētkos iet no vienas mājas uz otru.

Avoti: KV

jūdaika

1. Ebreju raksti, literatūra par ebreju kultūru un reliģiju.

Avoti: SV99

jūdaisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Viena no senākajām nacionālajām reliģijām (t. s. Mozus ticība); gk. izplatīta ebreju vidū, Izraēlas valsts reliģija.

Ortodoksālais jūdaisms— tradicionālais jūdaisms, kas ir fundamentāli talmudisks gan ticējumos gan praksē.

Progresīvais jūdaisms— jēdziens, ar ko apzīmē liberālās un reformu kustības jūdaisma ietvaros Eiropā 19. gs., kas veicina Bībeles zinātnisku izpēti, dievlūgšanas praksē ļauj izmantot dzimto valodu un diētas likumus interpretē daudz liberālāk nekāortodoksāļi.

Rabīniskais jūdaisms— viduslaiku rabīnu reliģija; rabīni veica Talmūda interpretāciju un izveidoja autoritatīvus likumu, atbilžu, uzskatu un spriedumu kodeksus.

Avoti: LLVV, R1

jūdaists

1. Jūdaisma piekritējs.

Avoti: IdV

Judasch   vietv., vēst., vācu val.

1. Jūdažu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Siguldas pagastā.

Avoti: KV

jūdaskoks

1. dsk. Cezalpīniju dzimtas ģints ("Cercis"), dekoratīvs 7-15 m augsts koks ar apaļām sirdsveida lapām, spilgti sārti ziedi, Eiropas dienvidos un Āzijas dienvidrietumoos, Latvijā dažas sugas audzē kolekcijās.

Kanādas jūdaskoks— jūdaskoku suga ("Cercis canadensis").

Parastais jūdaskoks— jūdaskoku suga ("Cercis siliquastrum").

Avoti: LPE, LD

jūdass   -a, v.

1. Cilvēks, kas, izlikdamies par draugu, nodod savus biedrus.

Jūdasa graši— maksa, ko saņem par nodevību.

Avoti: LLVV

Jūdass

1. Jūda Iskariots - Jūda no Kariotas, Bībeles persona, viens no Jēzus Kristus 12 mācekļiem, kurš Par Jēzus Kristus uzrādīšanu gūstītājiem saņēmis 30 sudraba gabalu, bet pēc tam nonāvējies.

Jūdasa grasis— vasaras mēnesene ("Lunaria annua").

Avoti: EV, LD

judašs   apv.

1. Nodevējs.

Avoti: KiV

Jūdaži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Siguldas novada Siguldas pagastā.

2. Jūdažu ezers - atrodas Viduslatvijas nolaidenumā, Siguldas novada Siguldas pagastā, platība - 32,7 ha, garums - 1,8 km, platums - 230 m, lielākais dziļums - 8 m.

Avoti: LC, LD

jūdažnieki

1. Siguldas novada Siguldas pagasta apdzīvotās vietas "Jūdaži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jūdeja   vietv.

1. Dienvidizraēla (Dienvidu valsts) pēc valsts sadalīšanas pēc ķēniņa Zālamana nāves ap 930. g. p. m. ē.

2. Dienvidpalestīna (grieķu-romiešu laiku apzīmējums), dažreiz visa Palestīna.

3. Par Jūdeju un Samariju tagad Izraēlā sauc Rietumkrastu.

Avoti: LEV

Jūdenburga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Judenburg"), Štīrijas federālajā zemē, 9300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

judēt   apv.

1. Kustēt, virzīties.

Avoti: ME

judex   novec.

1. Tiesnesis.

Avoti: KV

Judhišthira   mit.

1. Hindu mitoloģijā un eposā "Mahābhārata" - vecākais no brāļiem pāndaviem, valdnieka sievas Kuntī un dieva Brahmas dēls.

Avoti: Mit

jūdi   -u, v.; vēst.

1. dsk., v. Senebreji - senās Jūdu valsts iedzīvotāji.

2. arī vsk. Šo iedzīvotāju piederīgais.

Avoti: LLVV

judica   novec.

1. Ciešanu laika 5. svētdiena.

Avoti: KV

judicium   novec.

1. Tiesas process (prāva) romiešu tiesībās.

Avoti: KV

judicum   novec.

1. Bībelē soģu grāmata.

Avoti: KV

judikatūra   jur.

1. Juridiski nozīmīgās atziņas, kas ietvertas tiesu un tiesnešu nolēmumos un ko tiesa formulējusi, lietojot jebkuru juridisko metodi, jo īpaši tiesību normu interpretācijas un tiesību tālākveidošanas rezultāts.

Avoti: GM

Jūdiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Avoti: LC

judīt   apv.

1. Neveikli iet (parasti par maziem bērniem).

Avoti: ViV

jūdīt   apv.

1. Lēnām dzīt.

2. Darīt nemierīgu.

3. Šķirt.

Avoti: KV

jūdīt   apv.

1. Sarīdīt.

Avoti: ME

jūdītājs   apv.

1. Šķīrējs, šķīrējtiesnesis.

Avoti: ME

Judīte   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā un ebreju mitoloģijā - patriote, kas ar savu skaistumu savaldzināja asīriešu karavadoni Holofernu un viņam miegā nocirta galvu, izglābjot savu dzimto pilsētu.

Avoti: SV08

jūdīties   apv.

1. Ātri, nemierīgi rīkoties, nopūlēties.

Avoti: LE

jūdofils   novec.

1. Ebreju draugs.

Avoti: KV

jūdofobija

1. Pastiprinātas bailes no ebrejiem un visa ebrejiskā.

Avoti: PL

jūdofobs

1. Ebreju nīdējs, antisemīts.

Avoti: SV69

Judoma   vietv.

1. Upe Krievijā, Habarovskas novadā un Sahas Republikā (Jakutijā), lejtecē robežupe, Majas labā krasta pieteka, garums 820 km, sākas Suntarhajatas grēdā.

Avoti: PZT

judra   apv.

1. Iepuvums zirga zobos.

Avoti: KV

judra   apv.

1. Idra.

Avoti: KV

judrains   apv.

1. Vidū izpuvis, piem., koks.

Avoti: KV

judre   apv.

1. Egle ar sapuvušu serdi.

Avoti: ME

judrpraulains   apv.

1. Serdē sapuvis.

Avoti: ME

judrprauls   apv.

1. Serdē sapuvis koks.

Avoti: ME

juduri   apv.

1. Sūreņu dzimtas ģints - sūrene ("Polygonum").

Avoti: Aug2

jūdze   aeron., jūrn.

1. Nemetrisko mērvienību sistēmu garuma mērvienība - meridiāna loka minūtes garums, ko izmanto navigācijā, taču sferoīdās Zemes formas dēļ tās garums mainās no 1842,9 m (uz ekvatora) līdz 1861,6 m (pie poliem).

Jūras jūdze— garuma mērvienība jūras navigācijā, atbilst meridiāna loka 1 minūtes vidējam garumam - 1 nmile (int.) ir 1852 metri, 10 kabeļtauvas, 6080 pēdas.

Angļu jūras jūdze— 1853,18 m.

Sauszemes jūdze ASV— 1609,344 m.

Senā jūras (krievu) jūdze— 7467,6 metri (vecajā krievu mērvienību sistēmā).

Vācu jūdze— aptuveni 9062 metri (vecajā vācu mērvienību sistēmā).

Avoti: LLVV, IPV-116-4, ZTV, JūVM

jūdzējs   apv.

1. Tas, kas jūdz (zirgu).

Avoti: ME

jūdzele   apv.

1. Nepilna jūdze.

Avoti: ME

jūdzelēt   apv.

1. Vairākkārt jūgt.

Avoti: ĒiV

jūdzen   apv.

1. Savienojumā ar "jūgt" formām pastiprina šo darbību.

Avoti: ME

jūdziens   apv.

1. Ceļa gabals, ko varēja nobraukt ar vienu zirga iejūgšanu.

2. Zirga iejūgšana.

Avoti: TlV

jūdzin   apv.

1. Savienojumā ar "jūgt" formām pastiprina šo darbību.

Avoti: ME

jūdziņš   apv.

1. Vērpjamā ratiņa detaļa, kurā stāv stabiņi ar spoli.

Avoti: ME

Jūdžīna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Eugene"), Oregonas štatā, 160600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Juejana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Hunaņas provincē, 522800 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Juelsminde   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 3900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Juergensburg   vietv., vēst., vācu val.

1. Amatas novada Zaubes pagasta bijušais nosaukums.

2. Zaube.

3. Jaunpils.

Avoti: LPag, FV

Juergenshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Jurģu muiža, kas atradās Cēsu pilsētas apkārtnē.

Avoti: KV

jūfjuisms   novec.

1. Eifuisms - pārspīlēti izsmalcināts, manierīgs izteiksmes stils.

Avoti: Ang

Jūfola   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Eufaula"), Alabamas štatā, 12800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

juga   mit.

1. Indiešu mitoloģijā - laika posma (vairāku simtu tūkstošu gadi) apzīmējums, kas mītos minētas četras: kritajuga, tretajuga, dvāparajuga un kalijuga.

Avoti: MitJ

Juga   vietv.

1. Upe Krievijā, Vologdas un Kirovas apgabalā, satekot ar Suhonu veido Ziemeļu Dvinu, garums - 574 km, sākas Ziemeļuvālos.

Avoti: PZT, LpA

jūga   apv.

1. Ratu zveņģele.

2. Ratu priekšass atstatums no pakaļass.

3. Ēvele, ar ko strādā 2 cilvēki.

4. Zirglietas.

Avoti: KV

jūga   apv.

1. Dzīres, iedzeršana.

Avoti: ME

Jūga   vietv.

1. Viesītes labā krasta pieteka Jaunjelgavas un Neretas novadā, garums - 10 km.

Avoti: LD, La1

jūgalāt   apv.

1. Vairākkārt jūgt.

Avoti: ME

jūgalēt   apv.

1. Vairākkārt jūgt.

Avoti: KiV

jugāls   med.

1. Sajūdzējs, savienotājs.

2. Attiecīgs uz vaiga kaulu, piem., vaiga punkts.

Avoti: TM

jūgaļāt   apv.

1. Vairākkārt jūgt.

Avoti: ME

Jugana   vietv.

1. Lielā Jugana - Boļšojjugana, upe Krievijā.

Avoti: PZT

juganieši

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Juganina" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jugaņina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vecsalienas pagastā.

Avoti: LC

Jūgarna   vietv.

1. Apdzīvota vieta Gotlandē ("Ljugarn"), Zviedrijā, saglabājušās viduslaiku iezīmes, tūrisma objekts.

Avoti: LEV

jūgāt   apv.

1. Ēvelēt ar jūga ēveli.

Avoti: ViV

jūgendstils

1. 19. gs. beigu un 20. gs. sākuma dekoratīvi lietišķās mākslas un tēlotājmākslas, arhitektūras un modes stils Eiropā un Amerikā, kam raksturīgas neregulāras viļņveida formas un līnijas un organiskās dabas formu ornamentika, utilitāri funkcionālu elementu saistījums ar viendabīgu stilizāciju.

Avoti: SV99

Jugermani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Sokolku pagastā.

Avoti: LC

jugermanieši

1. Viļānu novada Sokolkuu pagasta apdzīvotās vietas "Jugermaņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jūgers

1. Seno romiešu laukuma mērvienība, apmēram 2500 kvadrātmetri.

Avoti: SV69

jūgēvele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Ēvele, ar ko vienlaikus strādā divi cilvēki un ko lieto garāku priekšmetu ēvelēšanai.

Avoti: LLVV

Jūgezers   vietv.

1. Lielais Jūgezers - atrodas Rīgavas līdzenumā, Garkalnes novadā, mežu un purvu vidū, 4 m vjl., platība - 35,5 ha, ezerdobe ieapaļa 600-700 m diametrā, vidējais dziļums - 0,8 m, Litorīnas jūras paliksnis vispārējas aizaugšanas stadijā, 20. gs. sākumā platība bija 66,5 ha un dziļumms līdz 6,4 m.

Mazais Jūgeezers— atrodas blakus Lielajam Jūgezeram un ir otra atlika no bijušā ezera, platība - 3,3 ha.

Avoti: LD

jūgkāsis

1. Kāsis vilkšanas troses, piekabes jūgstieņa vai dīseles pievienošanai.

Avoti: ZTV

Jugla   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ogres novada Suntažu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Stopiņu novadā.

3. Ropažu novada apdzīvotās vietas "Podkājas" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasarnīcu ciems.

4. Rīgas pilsētas apkaime Vidzemes priekšpilsētā, Juglas ezera rietumu un Ķīšezera dienvidu piekrastē.

5. Juglas ezers - atrodas Piejūras zemienes Rīgavas līdzenumā, Rīgas ziemeļaustrumu daļā, 0,1-0,3 m vjl., garums - 4,6 km, lielākais platums - 2,1 km, vidējais dziļums - 1,7 m, lielākais dziļums - 5 m.

6. Juglas ezera noteka uz Ķīšezeru, Rīgas ziemeļaustrumu daļā, garums - 3 km, platums - līdz 100 m; Meldrupe.

7. Lielā Jugla - upe Rīgas pilsētā un Garkalnes, Ropažu un Mālpils novadā, garums - 62 km, kritums - 70,6 m, sākas Mālpils novadā satekot Mērgupei un Sudai, pirms ietekas Juglas ezerā satek ar Mazo Juglu.

8. Mazā Jugla - upe Stopiņu, Ropažu, Salaspils, Ikšķiles un Ogres novadā, garums - 119 km, kritums - 212 m, sākas Vidzemes augstienes rietumu nogāzē uz ziemeļiem no Taurupes, pirms ietekas Juglas ezerā satek ar Lielo Juglu.

9. Lielās Juglas un Mazās Juglas satekupe Rīgas pilsētā, abu kopēja delta, kas dziļi ievirzīta ezera dienvidu daļā.

10. Braslas labā krasta pieteka Limbažu un Krimuldas novadā, garums - 20 km.

11. Juglas kanāls - Gaujas-Daugavas ūdensceļš, ko izbūvēja 20. gs. sākumā koku pludināšanai.

Avoti: LC, LE1, LD

juglandaceae   lat.

1. Riekstkoku dzimta.

Avoti: LD

juglandācejas   novec.

1. Divdīgļlapju augu dzimta, koki ziemeļu mērenā joslā un tropiskā A-Āzijā un Amerikā, gk. ar ēdamiem augļiem.

Avoti: KV

juglandales   lat.

1. Riekstkoku rinda.

Avoti: PDE

juglans   lat.

1. Riekstkoki.

Juglans ailanthifolia— ailantlapu riekstkoks.

Juglans ailanthifolia var. cordiformis— sirdsveida riekstkoks.

Juglans cinerea— pelēkais riekstkoks.

Juglans cordiformis— ailantlapu riekstkoka "Juglans ailanthifolia var. cordiformis" nosaukuma sinonīms.

Juglans mandshurica— Mandžūrijas riekstkoks.

Juglans nigra— melnais riekstkoks.

Juglans regia— īstais riekstkoks.

Avoti: LD

Juglas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krimuldas novada Lēdurgas pagastā.

Avoti: LC

juglasciemieši

1. Garkalnes novada apdzīvotās vietas "Juglasciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

juglaslīcieši

1. Ogres novada Suntažu pagasta apdzīvotās vietas "Juglaslīči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

juglciemieši

1. Garkalnes novada apdzīvotās vietas "Juglasciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

juglenieki

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Jugla" iedzīvotāji.

Avoti: V1

juglenieši

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Jugla" iedzīvotāji.

Avoti: V1

juglieši

1. Stopiņu novada apdzīvotās vietas "Jugla" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jugliņa   vietv.

1. Ālaves kreisā krasta pieteka Dobeles novada Auru un Naudītes pagastā, garums - 13 km.

Avoti: LD

jugliņš   -a, v.

1. Maza, slaida karpu dzimtas zivs; vīķe.

Avoti: LLVV

jugllīcieši

1. Ogres novada Suntažu pagasta apdzīvotās vietas "Juglaslīči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

juglons   med.

1. Dzeltenoranža kristāliska viela, iegūta no valriekstu mizām; tai piemīt antifungāla aktivitāte; senāk lietota ādas tuberkulozes ārstēšanai.

Avoti: TM

jugomaksilārs   med.

1. Attiecīgs uz vaiga kaulu un augšžokli.

Avoti: TM

Jugormani   vietv.

1. Viļānu novada Sokolku pagasta apdzīvotās vietas "Jugermani" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jugorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Hantu-Mansu autonomajā apvidū - Jurgā, 35800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Jugorskijšars   vietv.

1. Jūras šaurums Krievijas ziemeļos, starp Vaigača salu un kontinentu, savieno Barenca un Karas jūru, garums - 46 km, platums - 3-13 km.

Avoti: PZT

jugoslāvi   novec.

1. Dienvidslāvi.

Avoti: KV

jūgot   apv.

1. Sasiet plostu.

2. Ēvelēt ar jūgu.

Avoti: KV

Jugra   vietv.

1. Jugras pussala - atrodas Krievijā, Arhangeļskas apgabala ziemeļaustrumu daļā, starp Karas un Barenca jūru, platība - 18000 kvadrātkilometru, augstums - līdz 467 m.

Avoti: PZT, LpA

jūgs   -a, v.

1. Spēks, vara, kas ierobežo, apspiež cilvēku; spaidi.

// pārn. Smagi, mokoši apstākļi, lielas grūtības.

2. novec. Kopā sajūgts (darba dzīvnieku, parasti vēršu) pāris.

3. apv. Iedzeršna.

Avoti: LLVV, ViV, KnV

jūgs   -a, v.

1. Veca laukuma mērvienība - 5603 kvadrātmetri (Vācijā), 3600 kvadrātmetru (Šveicē), 4316 kvadrātmetru (Ungārijā).

Avoti: LLVV

jūgs

1. Magnētvada daļa, kas savieno serdes, uz kurām atrodas spoļu tinumi.

Avoti: ZTV

jūgs

1. Zemnieku un ārpilsētas ļaužu naudas un naturālās nodevas valstij Krievijā 15. gs. - 18. gs. sākumā; no 18. gs. - 19. gs. v. nosacīta nodokļu aplikuma vienība muižnieka labā.

Avoti: EV

jūgt   jūdzu, jūdz, jūdz, pag. jūdzu; trans.

1. Ar iejūgu saistīt (darba dzīvnieku pie transportlīdzekļa, darbarīka).

Jūgt nost— atbrīvot no iejūga; izjūgt.

Avoti: LLVV

jūgties   jūdzos, jūdzies, jūdzas, pag. jūdzos; refl.

1. Saistīt sevi (pie transportlīdzekļa, darbarīka) vai satvert (to) vilkšanai (par cilvēku).

2. sar. Saistīties (parasti darbā) un strādāt tā, ka neatliek brīva laika.

3. apv., niev. Skriet; bēgt.

4. žarg. Kļūt stulbam; zaudēt saprātu.

Avoti: LLVV, ViV, SLG

jūgtuve   apv.

1. Dzeņaukste - sakām piestiprināta cilpveida siksna, ar kuru sasaista loku ar ilksi.

Avoti: KV

Jūgu   vietv.; nelok.

1. Jūgu ezers - Lielais Jūgezers Garkalnes novadā.

Avoti: LD

jugulācija   med.

1. Slimības procesa pārtraukšana, apturēšana ar medikamentiem vai citiem līdzekļiem.

Avoti: TM

jugulārs   med.

1. Attiecīgs uz kakla apvidu virs atslēgas kaula.

Avoti: MSV

Juguli   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Juguļi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Juguļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Juguļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

jūgums   apv.

1. Ceļa gabals, ko varēja nobraukt ar vinu jūdzienu.

2. Zirga iejūgšana.

Avoti: TlV

Jūgupe   vietv.

1. Iesala - Braslas kreisā krasta pieteka Limbažu novadā.

Avoti: LD

jūgvārpsta

1. Ārējā vārpsta spēkratiem piejūgto darbmašīnu darbīgo d. darbināšanai no spēkratu transmisijas.

Avoti: EV

Juhniki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

Juhnova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalugas apgabala ziemeļrietumos, Ugras labajā krastā, 6460 iedzīvotāju (2014. g.).

2. vēst. Juhnovas kultūra - baltu kultūra (1. gt. p. m. ē.) Desnas bas. (Ukrainā); nelieli pilskalni upju krastos, virszemes mājokļi; mirušie sadedzināti; lopk., zemk., zveja; bijuši kontakti ar skitiem.

Avoti: Wi, PZT, EV

Juhņeviči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

juhtāda   -as, s.

1. Miecēta un ar eļļām piesūcināta mīksta (parasti liellopu) āda.

Avoti: LLVV

Jui   mit.

1. Jui Lielais - ķīniešu mitoloģijā - teiksmains Senās Ķīnas imperators, kas esot valdījis no 2205. līdz 2197. gadam p. m. ē.

Avoti: Mit

Juici   vietv.

1. Dzjiņdžuna - pilsēta Ķīnā, Šaņsji provincē.

Avoti: PZT, LpA

Juičena   vietv.

1. Čuncjina - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

juif   novec.

1. Ebrejs, ebreju (žīds, žīdu).

Avoti: KV

Juimeņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Yuimen"), Gaņsu provincē, Nanšana kalnu piekājē ~2000 m vjl., 560000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Juimina   vietv.; novec.

1. Juimeņa - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

Juišaņs   vietv.

1. Augstākā virsotne Taivānā ("Yushan"), augstums - 3997 m, metamorfo iežu masīvs ar smailu virsotni.

Avoti: PZT, LpA

jujuba

1. Parastā jujuba - pabērzu dzimtas zizifu ģints suga - kaillapu zizifs ("Ziziphus jujuba"), ērkšķains krūms, kas aug Dienvidaustrumu Āzijas kalnu rajonos, Kaukāzā un Vidusāzijā, izplatības rajonos tiek kultivēts kā augļu krūms, Latvijā introducēts.

Avoti: SV69, LD

juk   apv.

1. Interjekcija mazu bērnu uzjautrināšanai.

Avoti: KV, ME

juk   apv.

1. Taču.

2. Vārds, kas dod atelpu starp svarīgiem vārdiem runā; varbūt, iespējams.

Avoti: KV, ME, NeV

jūka   apv.

1. Troksnis.

2. Juceklis, daudzums.

Avoti: KV

Jukagiras   vietv.; novec.

1. Jukagiras plakankalne - Jukagiru plakankalne Sibīrijas ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT, LģE

jūkā   apv.

1. Bojā.

Avoti: KV

jukagiri

1. Tauta Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā) un Magadanas apgabalā; runā jukagiru valodā.

Jukagiru valoda— ģenealoģiski izolēta valoda, daļa valodnieku to pieskaita pie paleoaziātu valodām, ilgu laiku rakstības nebija, 20. gs. 80. gadu sākumā izstrādāts jukagiru alfabēts.

Avoti: EV

Jukagiru   vietv.

1. Jukagiru plakankalne - atrodas Sibīrijas ziemeļaustrumos, Kolimas vidusteces labajā krastā, Krievijā (Sahas Republikā (Jakutijā) un Magadanas apgabalā), garums - >500 km, platums - 250-300 km, vidējais augstums - 300-700 m, augstākā virsotne - 1128 m, mūžīgais sasalums.

Avoti: LģE

Jūkaia   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Ukiah"), Kalifornijas štatā, 16000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

jukaimi   apv.

1. Ar pelavām sajaukti salmi.

Avoti: KV

jukām   apv.

1. Juku jukām - cits caur citu, kopā, jūklī.

Avoti: ĒiV

Jukāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

Avoti: LC

jukānieši

1. Cesvaines novada Cesvaines pagasta apdzīvotās vietas "Jukāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jukas   -u, s.; tikai dsk.

1. Nekārtības, sajukums (parasti sabiedrības dzīvē).

2. arī vsk.; apv. Mudžeklis, juceklis, maisījums.

3. dsk. dat., apst. nozīmē. Pārmaiņus, kopā (ar ko citu), arī nekārtīgi.

Avoti: LLVV, ME

jukas   biol.

1. Agavju dzimtas ģints ("Yucca"), mūžzaļi krāšņumaugi, 35 sugas, dažas sugas kultivē arī kā šķiedraugus, citas tiek izplatītas kā telpaugi.

Iecienītā juka— juku suga ("Yucca gloriosa").

Šķiedru juka— juku suga ("Yucca filamentosa").

Ziloņkāju juka— juku suga ("Yucca elephantines").

Avoti: SV96, SV99, DaE, TaE

Jukatana   vietv.

1. Pavalsts Meksikā - Brīvā un Suverēnā Jukatanas Valsts ("Yucatan" / "Estado Libre y Soberano de Yucatan"), atrodas Jukatanas pussalas ziemeļos, administratīvais centrs - Merida, platība - 39340 kvadrātkilometru, 1819000 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Pussala Centrālajā Amerikā, starp Karību jūru un Meksikas līci, ziemeļu daļa pieder Meksikai, dienvidu daļa - Belizai un Gvatemalai, platība - ~180000 kvadrātkilometru, augstākā virsotne - 1122 m, daudzu maiju kultūras pilsētu drupas.

3. Jukatanas šaurums - atrodas starp Jukatanas pussalu un Kubu (sp. val. "Canal de Yucatan"), savieno Karību jūru un Meksikas līci, garums - 55 km, platums - 200-264 km, dziļums - līdz 3100 m.

Avoti: LEV, LģE

jukāties   apv.

1. Bojāties, nīkt ārā, iet bojā.

Avoti: ZrvI

jukava   fiz.

1. Dažkārt kodolfizikā un elementārdaļiņu fizikā lietota garuma mērvienība, kas vienāda ar 1 femtometru (10-15 m).

Avoti: MfV

Jukaveli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Yucca Valley"), Kalifornijas štatā, 21500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

juke-box

1. Fonogrāfs, mūzikas automāts, kas darbojas, iemetot monētu un nospiežot taustiņu ar izvēlētās plates vai diska nosaukumu.

Avoti: PL

Jukezers   vietv.

1. Ņuks - ezers Krievijas Karēlijas Republikā.

Avoti: PZT

Jūkingi   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā, "Sāgā par Volsungiem" - ķēniņa Jūkes bērni Gunārs, Hogne un Gudrūna; Gjukingi ("Gjukungar").

Avoti: LEV

jukināt   apv.

1. Vairākkārtīgi atkārtot "juk" bērnu uzjautrināšanai.

2. Trakot.

Avoti: ME

jukjukām   apst.

1. Šā tā, kā pagadās, bez noteiktas kārtības; juku jukām.

Avoti: LLVV

jukjukumis

1. Jaukti.

Avoti: Sin

jukla   apv.

1. Haoss, nekārtīga balsu, skaņu murdoņa, drūzma.

Avoti: NeV

jukle   apv.

1. Mudžeklis, juceklis, maisījums, drūzma.

Avoti: ME

jūkle   apv.

1. Drūzma.

Avoti: Sin

jūkle   apv.

1. Jūtis, krustceles.

Avoti: ME

jūklēm   apv.

1. Svītrās, slāņos, rindās.

Avoti: KV

Jūklida   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Euclid"), Ohaio štatā, 47900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

jūklīgs

1. Juceklīgs, jukls.

Avoti: Sin

juklis   apv.

1. Juceklis, sajukums, kaut kas sajaukts.

2. Lempis.

Avoti: LE, ME

jūklis   -ļa, v.; parasti vsk.

1. Neorganizēts, kustīgs (daudzu cilvēku, retāk dzīvnieku) kopums; burzma, drūzma.

// pārn. Liels, arī haotisks (daudzu, parasti dažādu, parādību, norišu) kopums.

Avoti: LLVV

jukls   apv.

1. Tāds, kas jūk, sajucis.

2. Haotisks, nekārtīgs, neritmisks, irdens.

Avoti: LE, NeV

jūkls   apv.

1. Drūzma; kaut kas haotisks, nekārtīgs, irdens.

Avoti: ME

juklums   apv.

1. Mudžeklis, juceklis, maisījums.

Avoti: ME

jūkļains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Neorganizēts, nekārtīgs, haotisks.

Avoti: LLVV

jukna   apv.

1. Miltu putra.

2. Netīrs, gļotains ūdens.

Avoti: KV, ME

jukna   apv.

1. Kāds, kurš ir neatbilstošā un augumam nepiemērotā tērpā.

2. Nekārtīgi ģērbies cilvēks.

Avoti: KV, ME

juknava   apv.

1. Ēdiens - ūdenī iedrupināts biezpiens.

Avoti: BB

Juknišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Īslīces pagastā.

Avoti: LC

jukņa   apv.

1. Jupis; nelabais, velns, jods.

Avoti: KiV

Jukona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Yukon"), Oklahomas štatā, 25300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe (angļu val. "Yukon") Kanādā un ASV (Aļaskā), garums - 3185 km, sākas Ziemeļamerikas Kordiljeru Piekrastes grēdās, ietek Bēringa jūras Nortona līcī.

3. Kanādas teritorija (angļu val. "Yukon"), atrodas ziemeļrietumu Kanādā, platība - 482443 kvadrātkilometri, 34250 iedzīvotāju (2010. g.), administratīvais centrs - Vaithorsa, robežojas ar Ziemeļrietumu Teritorijām, Britu Kolumbiju un Aļasku (ASV), apskalo Ziemeļu Ledus okeāna Boforta jūra.

4. Jukonas plato - kalnu sistēma Kordiljeros ("Yukon Plateau"), Kanādā un ASV (Aļaskā), augstums 300-800 m ziemeļrietumos, 1200-1500 m dienvidaustrumos, atsevišķi kristālisko iežu masīvi sasniedz 2404 m.

Avoti: WA16, LģE, LEV, PuA, PZT

Jukonda   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Hantu-Mansu autonomajā apvidū, Kondas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

jukot   apv.

1. Jukināt.

Avoti: ME

jukot   apv.

1. Vilkt grūdieniem (piem., par zirgu).

Avoti: KV

jūkot   apv.

1. Skaļi gavilēt.

Avoti: ME

juksieši

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Jukši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jūkste   apv.

1. Tracis, troksnis.

Avoti: LE

jūkstēties   apv.

1. Gavilēt, trokšņot, trakot.

2. Trūkties augšā.

Avoti: KV

jūksts   apv.

1. Kņada.

Avoti: Sin

jukš   apv.; izsauk.

1. Lakstojoties lēkājot lietots izsauciens, parasti atkārtojumā.

Avoti: ME

jūkš   apv.; izsauk.

1. Lakstojoties lēkājot lietots izsauciens, parasti atkārtojumā.

Avoti: ME

jukši   apv.

1. Asais dadzis ("Cirsium vulgare").

Avoti: Aug2

Jukši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LC

jukšiņ   apv.; hip.

1. Dadzis.

Avoti: ME

jukšna   apv.

1. Dadzis.

Avoti: ME

jukšņa   apv.

1. Dadzis.

Avoti: ME

jukšņains   apv.

1. Pilns ar dadžiem.

Avoti: ME

jukšņi   apv.

1. Asais dadzis ("Cirsium vulgare").

Avoti: Aug2

jukšot   apv.

1. Lakstojoties lēkāt.

Avoti: KV

jukšu   apv.; izsauk.

1. Lakstojoties lēkājot lietots izsauciens, parasti atkārtojumā.

Avoti: ME

jukt   jūku, jūc, jūk, pag. juku; intrans.

1. parasti 3. pers. Dalīties daļās, atsevišķos gabalos (piemēram, lūstot, brūkot, plīstot) - par priekšmetu.

2. parasti 3. pers. Tikt pārtrauktam, neturpināties (par norisi, pasākumu).

3. parasti 3. pers. Nenotikt (par iecerētu norisi, pasākumu), nerealizēties (par nodomu, ieceri u. tml.).

4. parasti 3. pers. Kļūt nesakarīgam, neskaidram (piemēram, par psihiskām norisēm).

5. sar. Kļūt psihiski slimam.

Jukt prātā (retāk galvā)— kļūt psihiski slimam.

Būt kā jukušam (uz ko)— būt ar pārmērīgi lielu tieksmi, kaislību (uz ko).

Avoti: LLVV

jukt   apv.

1. Pierast, radināties.

Avoti: ME

jūkt   apv.

1. Pierast; radināties.

Avoti: KV, KiV

jukta   apv.

1. Branga.

Avoti: ME

jukta   apv.

1. Juhtāda.

Avoti: KiV

juktāda   apv.

1. Juhtāda.

Avoti: KiV

Juktana   vietv.

1. Upe Zviedrijas ziemeļu daļā, Vesterbotenā, Ūmelvenas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

juktenes   apv.

1. Goda pastalas (no rūtaini ģērētas ādas).

Avoti: TlV

Juktona   vietv.; novec.

1. Juktana - upe Zviedrijā.

Avoti: PZT

juktra   apv.

1. Viengadīgs krustziežu dzimtas augs ar sēdošām lapām un bāli dzelteniem ziediem (linu nezāle).

Avoti: ME

juktsāda   apv.

1. Juhtāda.

Avoti: KnV

juktzābaki   apv.

1. No juhtādas darināti zābaki.

Avoti: ViV

juku   apv.

1. Jaukties, maisīties.

Avoti: ME

jukumi   apv.

1. Ar kuļmašīnu kultas labības salmi.

Avoti: KiV

jukums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Juceklis.

2. Jukas (1).

3. apv. Cilvēks, kas staigā izjukušā un nošļukušā apģērbā.

4. dsk., apv. Īsi, ar sienu sajaukti salmi lopbarībai.

Avoti: LLVV, KV

jukumsalmi   apv.

1. Ar kuļmašīnu kultas labības salmi.

Avoti: ĒiV

jukurēt   apv.

1. Sajaukt, taisīt raibu rindu.

Avoti: KV, ME

jukurēt   apv.

1. Aušīgi lēkāt apkārt.

Avoti: KV, ME

jukurēties   apv.

1. Vandīties, rakņāties (ko meklējot).

2. Jokoties, ķerstīties.

Avoti: ĒiV

jukuris   apv.

1. Raiba rinda.

2. Aušīga deja.

Avoti: KV, ME

jukuris   apv.

1. Kāds, kas nekopj savu zirgu.

Avoti: KV, ME

jūl.   saīs.

1. Jūlijs (kopā ar datumu).

Avoti: i2

Jula   vietv.

1. Upe Kreivijā, Arhangeļskas apgabalā, Piņegas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Juldurga   vietv.

1. Rūjas kreisā krasta pieteka Naukšēnu novadā, lielāko daļu garuma ir Ķoņu un Naukšēnu pagasta robežupe, garums - 12 km, izteka Naukšēnu pagastā pie Igaunijas robežas.

Avoti: LE1, La1

jule   apv.

1. Nupat, tikko, patlaban.

Avoti: ME

juleps   novec.

1. Džuleps.

Avoti: Ang

julga   apv.

1. Liels pulks.

Avoti: KV, ME

julga   apv.

1. Ronis.

Avoti: ME

Julianenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Jūles muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Zūru pagastā.

2. Jūles muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Rēznas pagastā.

Avoti: KV

jūlija   apv.

1. Jūlijs.

Avoti: ViV

Jūlijas   vietv.

1. Jūlijas Alpi - kalnu grēda Austrumalpos, Slovēnijā un Itālijā, garums - ~70 km, augstākā virsotne - Triglavs (2864 m), virs 2700 m - mūžīgais sniegs un šļūdoņi.

Avoti: PZT, LpA

jūlijs   -a, v.

1. Gada septītais mēnesis.

Avoti: LLVV

jūlijvabole

1. Skarabeju dzimtas suga ("Anomala aenea syn. Anomala dubia aenea"), vaboles ķermenis 11-15 mm garš, tumšzils vai zaļš ar metālisku spīdumu.

Avoti: LD

julis   apv.

1. Jūlijs.

Avoti: KiV

Jūls   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - Trojas varoņa Aineja dēls, kas kopā ar tēvu ieradās Itālijā un vēlāk kļuva par valdnieku paša dibinātajā Albalongas pilsētā.

Avoti: Mit

julus   lat.

1. Tūkstoškāju apakšklases ģints.

Julus terrestris— šīs ģints suga.

Avoti: LD

juma   novec.

1. Bieza, putrai līdzīga sniega masa jūrā.

2. Plāni, brīžiem ar sniegu sajaukti upes vižņi.

Avoti: KV

Juma   vietv.

1. Upe Krievijas Kirovas apgabalā, Pižmas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Jūma   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Yuma"), Arizonas štatā, 93400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

jumala   apv.

1. Divkāršs auglis.

2. Miesās pilnīga meita, arī tauka govs.

3. Jumja sieva.

4. Nekārtīgi apģērbies cilvēks.

Avoti: KV

Jumala   mit.

1. Somugru mitoloģijā - dievība, pārdabiska būtne un debesu gars; pēc kristietības ieviešanas ar šo vārdu sāku apzīmēt kristiešu Dievu.

Avoti: Mit

jumalēns   apv.

1. Jumja un jumalas bērns.

Avoti: KV

jumaliene   apv.

1. Jumala.

Avoti: ME

jumanīte   apv.

1. Jumala.

Avoti: ME

jumaliņa   novec.

1. Auglības veicinātāja Jumja sievas personificējums.

Avoti: LV93

jumalīte   novec.

1. Auglības veicinātāja Jumja sievas personificējums.

Avoti: LV93

Jumāra   vietv.

1. Gaujas labā krasta pieteka Kocēnu novada Kocēnu pagastā, garums - 20 km, kritums - 29,5 m; Imara.

Avoti: LE1

jumbrs   apv.; hip.

1. Sumbrs.

Avoti: ME

jumburgs   apv.

1. Žumburs, žuburs.

Avoti: ME

jumburs   apv.

1. Žumburs, žuburs.

Avoti: ME

jumdīt   apv.

1. Kūdīt, rīdīt.

Avoti: KV

jumdzīt   apv.

1. Kūdīt, pamudināt kādu uz ļaunu.

Avoti: KV

jumeiho

1. Japāņu manuālā terapija - masāžas terapija, kuru 1978. gadā ieviesa japāņu esperantists Masajuki Saiondži (Masayuki Saionji), terapijā liela uzmanība pievērsta pareizam mugurkaula stāvoklim.

Avoti: PL

jumējs   novec.

1. Jumtu licējs.

Avoti: LV93

jumiķis   -ķa, v.

1. Amatnieks, kas jumj jumtus.

2. novec. Jumis.

Avoti: LLVV, KV

jumis   -mja, v.

1. Dubultauglis, dubultvārpa, pa pārim kopā saauguši augi.

2. mit. Druvu auglības dievība.

Avoti: LLVV

jūmisms

1. Subjektīvā ideālisma paveids filozofijā.

Avoti: Ang

jumīt   apv.

1. Jumt.

Avoti: KiV

jumjupūpēdis   biol.

1. dsk. Pūpēžu klases plēvpūpēžu dzimtas ģints ("Rhizopogon"), Latvijā konstatētas 2 s.

Iedzeltanais jumjupūpēdis— jumjupūpēžu suga ("Rhizopogon luteolus").

Iesārtais jumjupūpēdis— jumjupūpēžu suga ("Rhizopogon roseolus").

Avoti: LD

Jumkaaks   rel.

1. Maiju labības dievs.

Avoti: R1

Jummardehn   vietv., vēst., vācu val.

1. Jumurdas muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Jumurdas pagastā.

Avoti: KV

Jummerdehn   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās Jumurdas muižas nosaukums.

2. Jumurda.

Avoti: LPag, FV

Jummerden   vietv., vēst.

1. Ērgļu novada Jumurdas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

jumols   -a, v.

1. Kupols (1).

2. Kupols (2); abažūrs.

Avoti: LLVV

jumper   novec.

1. Džempers, pār galvu ģērbjama blūze.

Avoti: KV

jumpers   novec.

1. Metodisti Velsā, kas Dievu lūdza lecot un dejojot pēc Dāvida parauga.

Avoti: KV

jumprava   -as, s.

1. novec. Jaunava; jaunkundze.

2. sar.; novec. Augstāka muižas kalpone.

3. apv. Pāļu dzenamā ierīce, pāļdzinis.

4. apv. Varde kā ēsma vēžojot.

Avoti: LLVV, ME

Jumprava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Lielvārdes novadā (līdz 2009. g. - Ogres rajonā) 36 km no Ogres, izveidojusies bijušās Jumpravmuižas ("Jungfernhof") teritorijā, pagasta centrs.

2. Jumpravas pagasts - pagasts Lielvārdes novadā, robežojas ar Lielvārdes un Lēdmanes pagastu, kā arī ar Skrīveru un Ķeguma novadu; bijušie nosaukumi: Lieljumpravas pagasts, vāciski - Gross-Jungfernhof, krieviski - Jungferskaja.

Jumpravas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta pirmskara Skrīveru pagasta dienvidaustrumu mala, savukārt pirmskara Jumpravas pagasta ziemeļu daļa iekļauta Lēdmanes pagasta teritorijā.

3. Jumpravas sala - neliela sala Daugavā (Ķeguma ūdenskrātuvē) iepretī Dzelmēm, garums - 0,9 km, platums - 0,3 km, augstums - 1-2 m, nav apdzīvota, bet tiek izmantota atpūtai.

4. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Mežotnes pagastā.

5. Jumpravas ezeri - ezeru grupa Viduslatvijas zemienes Metsepoles līdzenumā, Limbažu novada Limbažu pagastā, dienvidaustrumu-ziemeļu virzienā orientētu ezeru virkne Vitrupes subglaciālajā iegultnē (Dziļezers un Riebezers, Auziņu ezers, Skujas ezers, Bruņķītis un Mazezers); Jumpravmuižas ezeri.

6. Jumpravas ezers - atrodas Tukuma novada Tumes pagastā, garums - ~350 m, lielākais platums - ~250 m.

Avoti: LPag, LC, LE1

jumpravaišnieki

1. Saldus novada Jaunauces pagasta apdzīvotās vietas "Jumpravaiši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jumpravieši

1. Bauskas novada Mežotnes pagasta apdzīvotās vietas "Jumprava" iedzīvotāji.

2. Lielvārdes novada Jumpravas pagasta apdzīvotās vietas "Jumprava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jumpraviešnieki

1. Saldus novada Jaunauces pagasta apdzīvotās vietas "Jumpravaiši" (arī "Jumpravieši") iedzīvotāji.

Avoti: V1

jumpravisks   apv.

1. Jaunavīgs, jaunavām piedienīgs.

Avoti: ME

Jumpravmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Limbažu novada Limbažu pagastā.

Jumpravmuižas ezeri— Jumpravas ezeri.

2. vēst. Lielvārdes novada apdzīvotās vietas "Jumprava" bijušais nosaukums.

Avoti: LC, LPag

jumpravnieki

1. Saldus novada Jaunauces pagasta apdzīvotās vietas "Jumpravaiši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jumpraweeten   vietv., vēst., vācu val.

1. Jumpraviešu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Jaunauces pagastā.

Avoti: KV

jumpštaga   jūrn. sl.

1. Štaga, kas neļauj masta augšdaļai izliekties uz priekšu.

Avoti: JūVM

jumpzāliņš   jūrn. sl.

1. Peldlīdzekļa garenvirzienā nostiprināts apaļkoks starp mastu un pretštagu; paredzēts, lai novērstu masta augšdaļas izliekšanos uz priekšu.

Avoti: JūVM

Jumrukčals   vietv.

1. Boteva kalna Bulgārijā nosaukums līdz 1950. gadam.

Avoti: LpA

jums   -a, v.; parasti vsk.; poēt.

1. Parasti savienojumā "debess jums": debess velve, debess kupols.

2. Pārsegums, jumta seguma daļa.

Avoti: LLVV, ME, VeAT

jums   apv.

1. Plāni vižņi upē rudenī.

Avoti: ME

jumsdaļa   apv.

1. Jūsu daļa.

Avoti: ViV

jumsējs   apv.

1. Jūsējais.

Avoti: ViV

jumsmāja   apv.

1. Jūsu māja.

Avoti: ViV

jumsmājieši   apv.

1. Jūsu mājas iedzīvotāji.

Avoti: ViV

jumsmāte   apv.

1. Jūsu māte.

Avoti: ViV

jumspuse   apv.

1. Jūsu puse, jūsu apvidus.

Avoti: ViV

jumsrads   apv.

1. Jūsu radinieks.

Avoti: ViV

jumstiesa   apv.

1. Jūsu daļa.

Avoti: ViV

jumstiņš   -a, v.

1. Īpaši izveidots koka dēlītis (jumta segumam).

Rievotais jumstiņš— ķīļveida šķērsgriezuma jumstiņš.

Avoti: LLVV

jumt   jumju, jum, jumj, pag. jūmu, arī jumu; trans.

1. Klāt (jumtu) ar segumu.

Avoti: LLVV

jumtains   apv.

1. Apgādāts ar jumtu.

Avoti: ME

jumtapuža   apv.

1. Jumta apakša.

Avoti: ViV

jumtauza

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Anisantha"), tuvu radniecīga lāčauzām, viengadīgi lakstaugi, kas veido skrajus cerus, 10-12 s., Latvijā konstatētas 3 s. - visas adventīvi augi, kas izplatīti Dienvideiropā un Rietumāzijā.

Īstā jumtauza— jumtauzu suga ("Anisantha tectorum syn. Bromus tectorum"), saukta arī par jumta lāčauzu.

Neauglīgā jumtauza— jumtauzu suga ("Anisantha sterilis syn. Bromus sterilis").

Sārtā jumtauza— jumtauzu suga ("Anisantha rubens syn. Bromus rubens").

Avoti: LD

jumtāži   arhit.

1. Tautas celtniecībā - jumta augšdaļā sakrustotie vējdēļu gali, parasti izgriezti dzīvnieka galvas vai ornamenta veidā.

Avoti: ZTV

jumtene

1. dsk. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas dzimta ("Pluteaceae"), sēnes cepurīte atgādina vairogu - tā ir simetriska, plati zvanveidīga, izplesta, izliekta ar pauguru, aug uz kritalām, celmiem, meža zemsegā, dārzos, komposta kaudzēs, zālājos, siltumnīcās, 2 ģ., 65 sugas, Latvijā 2 ģ., 15 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Pluteus"), Latvijā konstatētas 9 sugas.

Avoti: LD

jumtgale   arhit.

1. Zelminis - divslīpju jumtu noslēdzoša galasiena, kuru no sienas neatdala dzegas, kā frontonu.

Avoti: ZTV

jumtgals   -a, v.; reti.

1. Jumta kore, jumta gals.

Avoti: LLVV

jumties   parasti 3. pers., jumjas, pag. jūmās, arī jumās; refl.; reti.

1. Tikt jumtam.

2. Klāties, plesties (kam pāri).

Avoti: LLVV

jumtinieks   apv.

1. Jumiķis.

Avoti: KiV

jumtiņš   -a, v.

1. Dem. --> jumts.

2. Ornamenta elements - divi dažāda virziena stari, kas iziet no viena punkta.

3. Debesu zīme - divi dažāda virziena stari, kuri iziet no viena punkta un pret kuru smaili novietots aplītis (klasiskajā variantā - trīs aplīši); dievazīme.

4. Diakritiska zīme (^).

Apgrieztais jumtiņš— diakritiskā zīme, ko raksta virs līdzskaņa burta (latviešu valodā tā norāda, ka līdzskanis ir divcentru slēdzenis).

5. žarg. Alkohola piedeva.

Avoti: LLVV

jumtistaba   -as, s.

1. Istaba, kas izbūvēta jumta telpā, bēniņos.

Avoti: LLVV

jumtlāse

1. Lāse, palāse, kas pil, tek no jumta.

Avoti: Sin

jumtmugura   apv.

1. Jumta kore.

Avoti: ViV

jumtmugurs   apv.

1. Jumta kore.

Avoti: ViV

jumtnieks   apv.

1. Jumiķis.

Avoti: ME

jumts   -a, v.

1. Konstrukcija, kas sedz (celtni) no augšas; šīs konstrukcijas segums.

Jumta istaba— jumtistaba.

Jumta krēsls— jumta nesošā konstrukcija.

2. sar. Struktūra, kas aizsargā, uzņemas atbildību.

Jumta organizācija— vairāku atsevišķu organizāciju kopējā vadošā organizācija.

3. žarg. Kriminālgrupa, kas it kā reāli, bet parasti tikai šķietami, par ikmēneša atlīdzību pasargā biznesmeni no citiem kriminālapdraudējumiem.

Jumts piebraucis, arī jumts brauc virsū— izveidojusies situācija, kad jāmaksā reketieriem.

4. žarg. Policijas darbinieks, kas pasargā kriminālgrupu no atmaskošanas.

5. žarg. Metiena bloķēšana no augšas (basketbolā).

Avoti: LLVV, LEV, KZ, SLG

jumtslīpe   apv.

1. Jumta slīpā daļa.

Avoti: AB1

jumtveidā   apst.

1. Jumta, parasti divslīpju, formā, veidā.

Avoti: LLVV

jumtveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir, parasti divslīpju, jumta forma, veids.

Avoti: LLVV

jumtveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Jumtveida.

Avoti: LLVV

jumula   apv.

1. Apģērbā un darbā panīcis cilvēks.

Avoti: KV

jumums   apv.

1. Apjums, apsegs, jumts.

Avoti: ME

Jumurda   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ērgļu novadā (līdz 2009. g. - Madonas rajonā) 37 km no Madonas, izveidojusies bijušās muižas "Jummerdehn" teritorijā, pagasta centrs.

2. Jumurdas pagasts - pagasts Ērgļu novada ziemeļaustrumu daļā, robežojas ar Ērgļu pagastu, kā arī ar Vecpiebalgas un Madonas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Jummerden, krieviski - Jumurdskaja.

Jumurdas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta visa pirmskara Vējavas pagasta teritorija, savukārt daļa pirmskara Jumurdas pagasta (Cirstu apkaime) pievienota tagadējam Vecpiebalgas novada Inešu pagastam.

3. Jumurdas ezers - atrodas Vidzemes augstienes Augšrozes pazeminājumā, Ērgļu novada Jumurdas pagastā, 186,6 m vjl., platība - 174 ha, garums - 1,8 km, lielākais platums - 1,1 km, vidējais dziļums - 2,7 m, 5 salas (valsts aizsardzībā kopš 1927. g.), ezers un teritorija ap to (kopā 392 ha) ir dabas liegums kopš 1977. g.

Avoti: LPag, LC, LE1

jumurdieši

1. Ērgļu novada Jumurdas pagasta apdzīvotās vietas "Jumurda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jumurdskaja   vietv., vēst.

1. Ērgļu novada Jumurdas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Jumurtalika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yumurtalik"), Adanas ilā, 5100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

jumzdīt   apv.

1. Uzkūdīt, pamudināt kādu darīt kaut ko sliktu.

Avoti: ME

jumzt   apv.

1. Kūdīt, musināt.

Avoti: ME

jūn.   saīs.

1. Jūnijs (kopā ar datumu).

Avoti: i2

jun.   saīs.

1. Juniors; juniore; jaunākais; jaunākā.

Avoti: i2, Wi

Junaka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yunak"), Konjas ilā, 9300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

junaki

1. Dienvidu slāvu tautas eposa varoņi; eposā cildināta cīņa pret turku kundzību.

Avoti: SV69

juncaceae   lat.

1. Doņu dzimta.

Avoti: LD

juncaginaceae   lat.

1. Āžloku dzimta.

Avoti: LD

juncales   lat.

1. Doņu rinda.

Avoti: PDE

junco   lat.

1. Junkostērstes.

Junco hyemalis— ziemeļu junkostērste.

Avoti: ZvP

junctim   novec.

1. Vienoti.

Avoti: KV

juncus   lat.

1. Doņi.

Juncus alpino-articulatus— Alpu donis.

Juncus atrticulatus— posmainais donis.

Juncus atratus— melnīgsnējais donis.

Juncus balticus— Baltijas donis.

Juncus bufonius— krupju donis.

Juncus bulbosus— sīpoliņu donis.

Juncus capitatus— galvainais donis.

Juncus conglomeratus— kamolu donis.

Juncus effusus— plašais donis.

Juncus ensifolius— zobenlapu donis.

Juncus filiformis— tievais donis.

Juncus geniculatus— Alpu doņa "Juncus alpino-articulatus" nosaukuma sinonīms.

Juncus gerardii— Žerāra donis.

Juncus glaucus— zilganā doņa "Juncus inflexus" nosaukuma sinonīms.

Juncus inflexus— zilganais donis.

Juncus lampocarpus— posmainā doņa "Juncus articulatus" nosaukuma sinonīms.

Juncus leersii— kamolu doņa "Juncus conglomeratus" nosaukuma sinonīms.

Juncus nastanthus— blīvziedu donis.

Juncus nodulosus— mezglainais donis.

Juncus ranarius— varžu donis.

Juncus squarrosus— skrajais donis.

Juncus stygius— kūdrāja donis.

Juncus subnodulosus— strupais donis.

Juncus tenuis— maigais donis.

Avoti: LD

junda   -as, s.

1. Dienas gaitu sākuma vai beigu signāls (parasti bruņotajos spēkos).

Avoti: LLVV

junda   apv.

1. Troksnis, kņada.

Avoti: ME

junda   apv.; hip.

1. Izpratne, jēga.

Avoti: ME

jundēt   apv.

1. Darīt plaši zināmu.

2. Ņurdēt, rūkt.

3. Noburt, nolādēt.

Avoti: ME

Jundinhe   vietv.

1. Upe Ķīnas austrumu daļā ("Yongding He"), Baihes labā krasta pieteka, sākas Šansi plato ziemeļaustrumos, satekot Sanganhei un Jahei, garums (kopā ar Sanganhi) - ~700 km, Guantinas aizā ūdenskrātuve, apgādā Pekinu ar ūdeni.

Avoti: PZT

jundīt   parasti 3. pers., junda, arī jundī, pag. jundīja; trans.

1. poēt. Vēstīt (parasti kāda laikposma sākšanos).

2. reti. Nedot miera; urdīt.

Avoti: LLVV

Jundzja   vietv.; vēst.

1. Veņdžou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

Juneļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ilūkstes novada Šēderes pagastā.

Avoti: LC

junēns   med.

1. Terpēns paegļogu eļļā; rada spēcīgu diurēzi; kairina nieres.

Avoti: TM

junga   -as, v.

1. jūrn. Pusaudzis, kas uz kuģa mācās par matrozi, kā arī veic dažādus darbus.

2. novec. Gados jauns kalpotājs, kas vēl mācās amatā.

Avoti: LLVV, KV

Jungaja   vietv.

1. Pilsēta Peru ("Yungay"), Ankašas reģionā, Vaskarana kalna piekājē 2500 m vjl., ~10000 iedzīvotāju, 1970. g. zemestrīcē pilsēta tika aprakta dubļu straumē, uzcelta no jauna ~2 km uz ziemeļiem no iepriekšējās, kur izveidots memoriāls.

Avoti: PZT, Wi

Jungana   vietv.

1. Upe Zviedrijā ("Ljungan"), garums - 350 km, sākas no Hēlagfjella, ietek Botnijas līcī pie Sundsvallas, vairākas HES.

Avoti: LEV

Jungana   vietv.

1. Budistu alu templis Ķīnā uz ZR no Datunas; uzcelts 460.-545. g.; templī >60 ovālas un taisnstūra alas ar smilšakmens skulptūrām (līdz 15 m augstas).

Avoti: EV

Jungbī   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Krūnuberjas lēnē, 15200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

jungermanija   novec.

1. Jungermannija.

Avoti: LPE

jungermannia   lat.

1. Jungermannijas.

Jungermannia atrovirens— tumšzazļā jungermannija.

Jungermannia hyalina— bālā jungermannija.

Jungermannia leiantha— gludkausiņa jungermannija.

Jungermannia sphaerocarpa— apaļvācelītes jungermannija.

Avoti: LD

jungermanniaceae   lat.

1. Jungermanniju dzimta.

Avoti: LD

jungermannidae   lat.

1. Jungermanniju apakšklase.

Avoti: LD

jungermannija

1. dsk. Aknu sūnu klases lielākā apakšklase ("Jungermannidae"), vairākums sugu izplatītas tropos, bet tās plaši sastopamas arī mērenajos un polārajos apgabalos, ~50 dz. ~250 ģ. >5000 s., Latvijā konstatētas 24 dz., 39 ģ., 88 sugas.

2. dsk. Šīs apakšklases dzimta ("Jungermanniaceae"), ~200 s. (gk. abu pusložu mērenajā joslā); Latvijā konstatētas 9 ģintis, 32 sugas.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Jungermannia"), Latvijā konstatētas 6 sugas, no tām 3 aizsargājamas.

Apaļvācelītes jungermannija— jungermanniju suga ("Jungermannia sphaerocarpa"), aizsargājama.

Gludkausīšu jungermannija— jungermanniju suga ("Jungermannia leiantha"), aizsargājama.

Velēnu jungermannija— jungermanniju suga ("Jungermannia caespiticia"), aizsargājama.

Avoti: LD, LE1

Jungfernhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Jumpravmuiža, kuras teritorijā izveidojusies apdzīvotā vieta Jumprava tagadējā Lielvārdes novada Jumpravas pagastā.

2. Jumprava.

3. Jumpravas muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Lādes pagastā.

4. Jumpravas muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Codes pagastā.

Avoti: LE1, FV, KV

Jungferskaja   vietv., vēst.

1. Lielvārdes novada Jumpravas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Jungfrava   vietv.

1. Kalns Bernes Alpos ("Jungfrau"), Šveicē (4158 m vjl.).

Avoti: LEV

jungle   novec.

1. Džungļi.

Avoti: KV

Junhe   vietv.

1. Pilsēta Taivānā, Taibei piepilsēta, 236400 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

jūnija   apv.

1. Jūnijs.

Avoti: ViV

jūnijs   -a, v.

1. Gada sestais mēnesis.

Avoti: LLVV

jūnijvabole

1. Skarabeju dzimtas suga ("Amphimallon solstitialis syn. Rhizotrogus solstitialis"), Latvijā sastopama ļoti bieži, ķermenis 15-19 mm garš, brūndzeltens, klāts ar gariem iedzelteniem matiņiem, sastopamas uz lapu kokiem.

Avoti: LD, LE1

Jūniona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Union"), Misūri štatā, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Union"), Dienvidkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Union"), Misisipi štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Union"), Oregonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

junionisti   novec.

1. Unionisti.

Avoti: Ang

Jūnionsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Union City"), Kalifornijas štatā, 73600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Union City"), Džordžijas štatā, 20400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Union City"), Ņūdžersijas štatā, 68700 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Union City"), Tenesī štatā, 10700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Jūniontauna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Uniontown"), Pensilvānijas štatā, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

junioraizņēmums   ek.

1. Subordinētais aizņēmums - aizņēmums, kurš tiek atmaksāts nenodrošinātam kreditoram pēc tam, kad apmierinātas nodrošināto kreditoru prasības uzņēmuma likvidācijas gadījumā.

Avoti: EF

juniors   -a, v.

1. Savienojumā ar uzvārdu: lieto, runājot par dēliem vai meitām pretstatā vecākiem ar tādu pašu uzvārdu; jaunākais.

2. fizk. Gados jauns sportists, kas piedalās sava vecuma kategorijas sacensībās.

Avoti: LLVV

juniperus   lat.

1. Kadiķi.

Juniperus chinensis— Ķīnas kadiķis.

Juniperus communis— Zviedrijas kadiķis.

Juniperus horizontalis— klājeniskais kadiķis.

Juniperus media— Ficera kadiķis.

Juniperus procumbens— pazvilu kadiķis.

Juniperus sabina— kazaku kadiķis.

Juniperus squamata— zvīņainais kadiķis.

Juniperus virginiana— Virdžīnijas kadiķis.

Avoti: LD

junis   apv.

1. Jūnijs.

Avoti: KiV

Junisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Eunice"), Luiziānas štatā, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Eunice"), Ņūmeksikas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Junjaha   vietv.

1. Upe Krievijas Komi Republikā, Ļemvas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Junkana   vietv.

1. Pilsēta Taivānā, Tainaņas piepilsēta, 210600 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

junkerss   vēst.

1. Vācu lidmašīnu tips, ko būvēja firma "Junkers & Co".

Avoti: KV

junkostērste

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas stērstu dzimtas stērstu apakšdzimtas ģints ("Junco").

Ziemeļu junkostērste— šīs ģints suga ("Junco hyemalis").

Avoti: ZvP

junkuriņi   apv.

1. Makšķerēšanai lietotas sliekas: balti tārpi ar sarkanu galvu, kas dzīvo aiz priežu mizām.

Avoti: KV

junkurs   -a, v.; vēst.

1. Muižnieks (Prūsijā).

2. Karaskolas audzēknis (cariskajā Krievijā).

3. Jaunākā virsnieka dienesta pakāpe muižniecības pārstāvjiem Krievijas armijā 1802.-1869. g.

Junkuru skolas— militārās apmācības skolas Krievijā 1864.-1911. g., kuru absolventi ieguva praporščika vai podporučika pakāpi.

4. Muižas pārvaldnieks.

5. Mežziņa palīgs.

Avoti: LLVV, LV93, KV

junnēt   apv.

1. Darīt atklātībā zināmu; izbārt, nosunīt, aiz muguras runāt par kādu sliktu.

Avoti: KV

Junokommunarovska   vietv.; novec.

1. Junokomunarivska - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Junokomunarivska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 14150 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jūnona   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - debesu dieviete, Jupitera māsa un sieva, laulību un precēto sieviešu aizbildne; atbilda sengrieķu dievietei Hērai.

2. Katras sievietes sargātājs gars, kas atbilda vīriešu ģēnijam.

Avoti: SV99, KV

jūns   apv.; hip.

1. Purvs, muklājs.

Avoti: ME

junta   sp.

1. Hunta.

Avoti: KV

junts   apv.

1. Jumts.

Avoti: ME

Jūnuss   mit.

1. Islāma mitoloģijā - tēls, kas atbilst Bībeles Jonam, Korānā tiek uzskatīts par pravieti.

Avoti: Mit

juņģāt   apv.

1. Lutināt, aprūpēt.

Avoti: KnG

juņģēt   apv.

1. Tīstīt (vairākos lakatos, segās u. tml.); biezi ģērbt.

Avoti: ViV

juņģēties   apv.

1. Tīstīties (vairākos lakatos, segās u. tml.); biezi ģērbties.

Avoti: ViV

juņģis   apv.

1. Mazāka putna izperēts dzeguzēns, kas pārspēj savus ligzdas brāļus lielumā un tuklumā un ar kuru tamdēļ salīdzina ko resnu.

2. Mazs putns, kas pavada dzeguzi.

Avoti: SiV, ViV

Juņnaņa   vietv.

1. Province Ķīnas dienvidos (ķīn. val. "Yunnan"), platība - 436100 kvadrātkilometru, 45,7 mlj iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais centrs - Kuņmina, robežojas ar Tibetas autonomo reģionu, Sičuaņas un Guidžou provinci, Guansji Džuanu autonomo reģionu, kā arī ar Vjetnamu, Laosu un Mjanmu (Birmu).

2. Juņnaņas kalniene - atrodas Ķīnas dienvidrietumu daļā (ķīn. val. "Yunnan"),garums - ~1000 km, platums - līdz 400 km, augstums - līdz 4000 m un vairāk.

Avoti: LEV, Wi, PuA, LģE

Juonāni   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Jonāni" nosaukums latgaliski.

2. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Jonāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Juoneiši   vietv.

1. Mozī Juoneiši - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Malajoniki" nosaukuma variants latgaliski.

2. Malnī Juoneiši - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Malajoniki" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Juoņusola   vietv.

1. Balvu novada Kubulu pagasta apdzīvotās vietas "Jāņusala" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Juosmuiža   vietv.

1. Preiļu novada apdzīvotās vietas "Aizkalne" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

jupa   mit.

1. Vēdiskajā rituālā upurēšanas stabs, kas simbolizē sargu un triju pasauļu - debess, gaisa un zemes - aizstāvi; tas simbolizē arī rituāla telpas vertikālo asi un pasaules koku.

Avoti: MrJ

Jupatovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

Avoti: LC

jupis   -pja, v.; mit.

1. Nelabais, velns; jods.

// vienk. Lamu vārda nozīmē.

Avoti: LLVV

jupiters   -a, v.

1. Lampa ar lokizlādes spuldzi; to lieto, filmējot mākslīgā vai kombinētā apgaismojumā.

Avoti: SV99

Jupiters

1. astr. Saules sistēmas piektā un lielākā planēta, vidējais attālums no Saules - 778 mlj km, apriņķošanas laiks - 11,86 gadi, ekvatoriālais diametrs - 142984 km, masa - 317,894 Zemes masas.

2. mit. Romiešu mitoloģijā - debesu dievs un visas pasaules valdnieks; gaismas, zibens, pērkona, negaisa un lietus dievs; sengrieķu mitoloģijā Jupiteram atbilda Zevs.

Avoti: MaE, SV99

jupkas   apv.

1. Brunči.

Avoti: ViV

jupķis   apv.

1. Bieza jaka.

Avoti: KnG

jur.   saīs.

1. Juridisks; jurists (kopā ar uzuārdu); jurisprudence; juridiski (~ brīvs).

Avoti: i2

jūr.   saīs.

1. Jūrniecība.

Avoti: i2

jura   -as, s.; parasti vsk.; ģeol.

1. Mezozoja otrais periods (pirms ~195-137 mlj. gadu), kam raksturīga rāpuļu faunas un kailsēkļu plaša izplatība.

Avoti: LLVV

Jura   vietv.

1. Kalni Francijā un Šveicē (fr. val. "Massif du Jura"), stiepjas izliekta loka veidā no Savojas Alpiem līdz Švarcvaldes priekškalnēm dienvidos, garums - 250 km, platums - līdz 65 km, lielākais augstums - 1718 m; Jura kalni.

2. Juras republika un kantons Šveices Konfederācijā, administratīvais centrs - Delemona, platība - 838 kvadrātkilometri, 70000 iedzīvotāju (2009.).

3. Svati Jura - pilsēta Slovākijā, Bratislavas apgabalā, 5400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LģE, PuA, Wi

jūra   -as, s.

1. Ar sauszemi vai zemūdens pacēlumiem nepilnīgi norobežota plaša okeāna daļa.

Atklāta jūra— Jūras rajons, kas atrodas tālu no krasta.

Augsta jūra— bangaina jūra.

Iekšējā jūra— jūra, kas dziļi iesniedzas kontinentā un ko ar okeānu savieno jūras šaurums.

Iziet jūrā— izbraukt jūrā (ar kuģi vai laivu).

Jūrā gājējs— jūrnieks; jūras zvejnieks.

Jūras arājs— zvejnieks.

Jūras asaris— lielacaina dzīvdzemdētāja zivs, kas sastopama Atlantijas okeāna ziemeļu jūrās; sarkanais asaris.

Jūras ass— garuma mērvienība - aptuveni 1,83 metri (angļu mērvienību sistēmā).

Jūras balss— infraskaņa, kas rodas stiprā vējā jūras virspusē, veidojoties vēja virpuļiem aiz viļņu mugurām.

Jūras bullis— jūrasbullis.

Jūras gailis— gugatnis.

Jūras gars— nozīmīgākais no trim lielajiem gariem Kanādas un Grenlandes inuītu ticējumos (pārējie divi ir gaisa gars un mēness gars).

Jūras grundulis— jūrasgrundulis.

Jūras jūdze— garuma mērvienība - 1852,2 metri.

Jūras kāposti— Jūrmalas krambe.

Jūras kājnieki— kara flotes spēku sastāvdaļa, kas paredzēta desantu izcelšanai un kaujas darbībai krastā.

Jūras kapteinis— dienesta pakāpe kara flotē (dažās valstīs, starp komandkapteiņa un admirāļa pakāpēm); karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Jūras kara bāze— kara flotes vajadzībām iekārtota jūras osta ar attiecīgu karaspēka kontingentu, aizmugures iestādēm, ieroču, munīcijas un citiem krājumiem flotes vienību apgādei un tehniskai apkalpošanai.

Jūras karte— Merkatora projekcijas karte, kurā ietverti galvenokārt navigācijai nepieciešamie dati: dziļums, kuģuceļi, ugunis, ostas utt.

Jūras kauja— bruņota sadursme, kurā piedalās karakuģi un aviācija.

Jūras krauklis— liels pelikānveidīgo kārtas ūdensputns.

Jūras laupītājs— cilvēks, kas nodarbojas ar kuģu aplaupīšanu, piesavināšanos jūrā; pirāts.

Jūras lauva— liels ausaino roņu dzimtas dzīvnieks ar masīvu ķermeni, pleznām, krokotu ādu, lieliem ilkņiem.

Jūras līmenis— jūru un okeānu brīvās virsas stāvoklis, ko, pastāvot nosacītam sākumpunktam, fiksē pa vertikāli, atbilstoši vidējam ilggadējam līmenim.

Jūras mēsli— aļģes, kas tiek izskalotas jūras krastā un ko lieto augsnes mēslošanai.

Jūras slimība— slimīgs stāvoklis, ko izraisa šūpošanās, braucot ar transportlīdzekli, parasti ar kuģi, lidaparātu.

Jūras sudrabs— jūras zivis.

Jūras šaurums— šaura ūdens josla, kas savieno jūras vai jūru ar okeānu.

Jūras tiesa— speciāla juridiska iestāde, kas izmeklē jūrā notikušos nelaimes gadījumus un pasludina spriedumus par tiem.

Jūras tiesības— tiesību normu kopums, kas regulē attiecības jūras kuģniecībā.

Jūras vārti— izeja no ostas atklātā jūrā.

Jūras vilks— daudz pieredzējis jūrnieks.

Mēness jūra— tumšs Mēness virsmas apgabals.

Virs (arī zem) jūras līmeņa— augstāk (arī zemāk) par jūru un okeānu brīvas ūdens virsmas līmeni.

Putojoša jūra— jūras stāvoklis 9 balles stiprā vējā (18,3-21,5 m/s), kad ūdens virsma gandrīz vienlaidus pārklāta ar baltām putām.

Sajaukta jūra— haotiska viļņošanās pēc tam, kad vējš pēkšņi mainījis virzienu.

Stāvviļņu jūra— haotiska un stāva jūras viļņošanās, ja viļņu virziens nesakrīt ar vēja virzienu vai arī ja vēja virziens strauji mainās un ir perpendikulārs straumes virzienam.

2. Ļoti liels (kā) daudzums, ļoti liela (kā) kopa.

Avoti: LLVV, JūVM, PmV

Jūra   vietv.

1. Upe Lielbritānijā ("Ure"), Anglijas ziemeļu daļā, Ūzas labā satekupe.

Avoti: PZT, LpA

Juragova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

juraki   novec.

1. Samojedu (2) cilts, kas dzīvo izkliedēti starp Arhangeļsku un Jeņiseju.

Avoti: KV

jūrakmeņi   -akmeņu, vsk. jūrakmens, -akmens, v.

1. Ledāja atnestie lielie akmeņi jūrā, jūras krastā vai seno jūras krastu joslā.

Avoti: LD

Jurāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Ciblas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

Avoti: LC

juraņina   apv., hip.

1. Velnarutku grābeklīte ("Erodium cicutarium").

Avoti: Aug2

Jūras   ģeol.; nelok.

1. Jūras svīta - augšsilūra stratigrāfiskā vienība, izplatīta Latvijas galējos dienvidrietumos, kā arī Lietuvas rietumu daļā un Krievijas Kaļiņingradas apgabalā, sinhrona Tārgales svītai Latvijas ziemeļu daļā un vidusdaļā, Latvijas teritorijā biezums - 10-14 m, nodalīta Lietuvā Stonišķu urbumā.

Avoti: LD

jūrasasaris   -a, v.

1. Asarveidīgo kārtas skorpenīdu dzimtas ģints ("Sebastes"), sastopama Atlantijas un Klusā okeānu ziemeļu daļā, ~40 s.

Avoti: EV

jūrasbraucējs   -a, v.

1. Jūrnieks.

Avoti: LLVV

jūrasbullis   -ļļa, v.

1. Zivs ar kailu vai nelielām kaula plātnītēm segtu ķermeni un plakanu, parasti dzeloņainu, galvu.

Zilais jūrasbullis— jūras dzeloņgalve ("Taurulus bubalis syn. Aspicottus bubalis"), platgalvju dzimtas suga.

Ziemeļu jūrasbullis— platgalvju dzimtas suga ("Myoxocephalus scorpius syn. Cottus scorpius"); ziemeļu buļļzivs; ziemeļu platgalve.

2. Četrragu jūrasbullis - četrragu buļļzivs jeb četrragu platgalve ("Triglopsis quadricornis syn. Myoxocephalus quadricornis"), platgalvju dzimtas suga.

Avoti: LLVV, LD

jūrasceļš   -a, v.

1. Ceļš, satiksmes līnija jūras transportlīdzekļu kustībai.

Avoti: LLVV

jūrascūciņa   -as, s.

1. Grauzēju kārtas ģints ("Cavia"), neliels (ķermeņa garums - līdz 35 cm) dzīvnieks ar druknu ķermeni bez astes, pārtiek no augiem, izplatīts Dienvidamerikā; suga "Cavia porcellus" domesticēta, audzē terārijos, izmanto laboratorijās.

Avoti: LLVV, PDE

jūrascūka   -as, s.

1. Cūkdelfīns - vaļu kārtas jūras dzīvnieks.

Avoti: LLVV

jūrasčūska

1. dsk. Rāpuļu klases zvīņrāpuļu kārtas čūskveidīgo apakškārtas dzimta ("Hydrophidae"), 0,5-2,7 m garas čūskas, kas dzīvo ūdenī; indīgas, Klusā un Indijas okeāna tropiskajā joslā, 16 ģ., 48 s., no tām 12 s. pa reizei iznāk krastā.

Avoti: EV

jūrasērglis

1. Putnu klases piekūnveidīgo klases vanagu dzimtas ģints ("Haliaeetus"), 8 s.

Baltastes jūrasērglis— jūrasērgļu suga ("Haliaeetus albicilla"), Latvijas lielākais plēsējputns, sastopams arī ziemā, Latvijā aizsargājams.

Baltgalvas jūrasērglis— jūrasērgļu suga ("Haliaeetus leucocephalus"), kas bija bieži sastopams Ziemeļamerikā, tā attēls iekļauts ASV ģerbonī.

Avoti: LD, PDE

jūrasezis

1. dsk. Adatādaiņu tipa klase ("Echinoidea"), ķermenis ir apaļš vai lodveidīgs ar blīvām bruņām, pie kurām piestiprinātas cietas adatas, dzīvo siltajās jūrās, 2 apakšklases, ~800 s.

Avoti: ZTV, PDE

jūrasgailis

1. dsk. Skorpēnveidīgo kārtas ģints ("Triglidae"), vidēji liela jūras zivs (garums - 50-90 cm), vairāki krūšu spuru stari pārveidojušies par pirkstveida ekstremitātēm, ar ko var ložņāt pa grunti.

Avoti: PDE

jūrasgovs   biol., vēst.

1. Zīdītāju klases jūrassirēnu kārtas dugongu dzimtas suga ("Hydrodamalis gigas"), dzīvojusi Beringa jūrā pie Komandora salām, pēdējā zināmā iznīcināta 1768. g.; Stellera jūrasgovs.

Avoti: EV

jūrasgrundulis   -ļa, v.

1. Zivju klases asarveidīgo kārtas dzimta ("Gobiidae"), neliela zivs ar kailu vai zvīņām klātu slaidu ķermeni, saaugušām vēdera spurām, ~200 ģ., >1600 sugu, Latvijā Baltijas jūras piekrastē konstatētas 3 ģ., 4 s.

Apaļais jūrasgrundulis— jūrasgrunduļu suga ("Neogobius melanostomus"), izplatīta Melnajā un Kaspijas jūrā, 1990. g. pirmoreiz konstatēta Baltijas jūrā, Polijas piekrastē.

Divplankumu jūrasgrundulis— jūrasgrunduļu suga ("Gobiusculus flavescens").

Mazais jūrasgrundulis— jūrasgrunduļu suga ("Pomatoschistus minutus").

Melnais jūrasgrundulis— jūrasgrunduļu suga ("Gobius niger"), saukts arī par melno gobiju.

Avoti: LLVV, IZ-99-69, LE1

jūrasgrundulītis

1. Jūrasgrunduļu dzimtas suga ("Pomatoschistus microps"), ieapaļa, parasti 2-3,5 cm gara zivs ar garu, slaidu astes stumbru.

Avoti: LD, LE1

jūrasgurķi

1. Dzīvnieku valsts adatādaiņu tipa klase ("Holothurioidea"), jūras dzīvnieki ar gurķveidīgu vai maisveidīgu ķermeni; holotūrijas.

Avoti: ZTV, PDE

jūraskaķis   apv.

1. Jūras kaķis, adataste.

Avoti: Sin

jūraskāposti

1. Uzturā un medicīnā izmantojamās brūnaļģes laminārijas.

Avoti: PDE

jūraskarūsa

1. Zivju kārtas asaru virsdzimtas jūras karūsu dzimtas ģints ("Sparus").

Zeltainā jūraskarūsa— jūraskarūsu suga ("Sparus aurata"); dorada.

Avoti: Wi

jūraskrauklis

1. Kormorānu dzimtas suga ("Phalacrocorax carbo"), ūdensputns ar slaidu ķermeni, garu kaklu un spēcīgu, galā āķveidīgi noliektu knābi; lielais kormorāns.

Avoti: LD

jūrasķīvīte

1. Putnu klases tārtiņveidīgo kārtas tārtiņu dzimtas suga ("Pluvialis squatarola"), Latvijā caurceļotāja vai reta vasarotāja gk. jūras piekrastē.

Avoti: LD

jūraslīcis

1. Jūras līcis.

Avoti: LV93

jūraslilijas

1. Adatādaiņu tipa klase ("Crinoidea"), piecstaraini simetriski dzīvnieki ar kausveidīgu ķermeni.

Avoti: ZTV

jūrasmēle   lat.

1. Kaulzivju klases plekstveidīgo kārtas suga ("Solea solea"), garums - līdz 60 cm, sastopama Ziemeļjūrā, iecienīta kulinārijā.

Avoti: PDE

jūrasnēģis

1. Nēģu dzimtas suga ("Petromyzon marinus"), apaļmutnieka ķermenis garš, šķērsgriezumā ieapaļš, garums - parasti 60-70 cm, āda kaila, gļotaina, peld, čūskveidīgi izlokot visu ķermeni.

Avoti: LD, LE1

jūrasprasme   mil.

1. Kuģu ekipāžu prasmju komplekss kaujasdarbībai dažādās situācijās, kaujas sagatavotības sastāvdaļa, t. i. personālsastāva prasme izveicīgi darboties ar ieročiem, apkalpojot tehniskos līdzekļus, cīnoties par kuģa vitalitāti, kā arī prasme vadīt kuģi, manevrējot individuāli un kopīgi ar citiem kuģiem.

Avoti: MIL

jūrassīpols   bot.

1. Dekoratīvs sīpolaugs ("Urginea maritima"), kas ir lielākais sīpolaugs, kas jāstāda saulainā vietā, smilšainā augsnē un regulāri jālaista.

Avoti: DaE

jūrassirēna

1. Zīdītāju klases kārta ("Sirenia"), ziloņiem radniecīgi, lieli, masīvi jūras zīdītāji ar vārpstveida ķermeni, garums - līdz 5 m, masa - līdz 650 kg.

Avoti: ZTV, PDE

jūrasslimība

1. Nelabuma sajūta, ko rada kuģa šūpošanās jūrā.

Avoti: LV93

jūrasspēja

1. Kuģa īpašību komplekss (noturība, nenogremdējamība, vadāmība u. c.), kas raksturo tā izmantojamību noteiktos hidrometeorol. apstākļos.

Avoti: EV

jūrasstagars

1. Stagaru dzimtas suga ("Spinachia spinachia syn. Gasterosteus spinachia"), zivs ķermenis slaids, līdz 22 cm garš, vēderdaļā šķērsgriezumā piecšķautnains, Baltijas jūrā sastopams līdz Botnijas līcim, Latvijas piekrastē rets.

Avoti: LD

jūrastrīce

1. Parādību kopums, ko izraisa zemestrīce jūrās un okeānos.

Avoti: ZTV

jūrasūdrs

1. Sermuļu dzimtas suga, ķermenis masīvs (gar. 1-1,2 m, masa - 16-37 kg), Klusā okeāna Z daļas krastos.

Avoti: EV

jūrasvārds   val.

1. Vietvārds, hidronīmu paveids, kas nosauc jūru vai tās daļu.

Avoti: VsV

jūrasvēdzele

1. Četrtaustekļu jūrasvēdzele - kaulzivju klases mencveidīgo kārtas mencu dzimtas suga ("Encheliopus cimbrius syn. Rhinonemus cimbrius"), neliela (garums - līdz 40 cm) jūras zivs ar noapaļotu astes spuru, izplatīta Atlantijas okeāna ziemeļu daļā; jūras vēdzele.

Avoti: PDE, LD

jūrasvelns

1. Kaulzivju klases makšķerzivjveidīgo kārtas suga, ķermenis saplacināts vertikālā virzienā ar šauru astes daļu, garums - līdz 150 cm, muguras spuras priekšējais stars novirzīts uz galvas, un tā galā ir gaismas orgāns, kas pievilina medījumu, mīt 50-200 m dziļumā Atlantijas okeāna jūrās Eiropas piekrastē.

Avoti: PDE

jūrasvērsis   apv.

1. Jūrasbullis - jūras zivs ar plakanu, dzeloņainu galvu.

Avoti: VV

jūrasvīrs

1. Zvejnieks.

Avoti: Sin

jūraszaķis   biol.

1. Zaķzivs - zivju klases skorpēnveidīgo kārtas zaķzivju dzimtas zivs.

Avoti: LE1, LD

jūraszāles   -ļu, vsk. jūraszāle, -es, s.

1. dsk. Viendīgļlapju klases dzimta ("Zosteraceae"), daudzgadīgi ūdensaugi, kas aug sāļos jūru un okeānu ūdeņos, 3 ģ., 23 s., Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Zostera"), daudzgadīgi ūdensaugi, kas sastopami abu pusložu jūrās no subtropu līdz subarktiskajai joslai, aug seklūdeņos 1-4 m dziļumā, retumis līdz 10 m dziļumam, 15 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Parastā jūraszāle— jūraszāļu suga ("Zostera marina"), kas sastopama ļoti reti Baltijas jūras piekrastē un Rīgas līcī.

Avoti: LLVV

jūraszaļš   -ais; s. -a, -ā;

1. Zilgani zaļš.

Avoti: LLVV

jūraszīle

1. Baltijas sprogkājvēzis - žokļkājvēžu apakšklases sprogkājvēžu kārtas suga ("Balanus improvisus"), kāpuri kādu laiku mīt planktonā, tad piestiprinās pie substrāta un veido sešdaļīgu kaļķa čaulu (1-2 cm), kurā pavada visu mūžu.

Baltijas jūraszīle— Baltijas sprogkājvēzis ("Balanus improvisus") jeb jūraszīle.

Avoti: PDE, LD

jūraszirdziņš

1. dsk. Kaulzivju klases adatzivjveidīgo kārtas ģints ("Hippocampus"), sīka jūras zivs (garums - 4-20 cm), aste nosmailināta, spēj savīties spirālē, galva noliekta, tādēļ atgādina šaha zirdziņu.

Avoti: PDE

jūraszirnekļi   biol.

1. Posmkāju tipa zirnekļveidīgi jūras dzīvnieki.

Avoti: ZTV

jūraszvaigznes   biol.

1. Adatādaiņu klase ("Asteroidea"), kuru ķermenis sastāv no diska un 5-30 stariem, sastopamas okeānos un sāļās jūrās, gk. siltajās joslās, 1700 sugas, 1 s. sastopama arī Baltijas jūras dienvidu daļā.

Avoti: EV, LEV

jūrasžagata

1. dsk. Putnu klases tārtiņveidīgo kārtas dzimta ("Haematopodidae"), 1 ģ., 7 s., Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

2. Šīs dzimtas suga ("Haematopus ostralegus"), aizsargājams bridējputns, ķermeņa garums - ~43 cm, masa - 400-700 g, mugurpuse, galva un krūtis melnas, vēderpuse balta, garais knābis un kājas sarkanas, Latvijā ligzdo reti; žagattārtiņš.

Avoti: LD

Jurāte   mit.

1. Jūras dieve leišu mitoloģijā.

Avoti: KV

juratieši

1. Naukšēnu novada Ķoņu pagasta apdzīvotās vietas "Jurata" iedzīvotāji.

Avoti: V1

juratus   novec.

1. Zvērinātais.

Avoti: KV

Jurbarka   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Tauraģes apriņķī, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 10960 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1611. g.

Avoti: PuA, Wi

jūrbruņurupuči

1. Bruņurupuču kārtas dzimta, lieli rāpuļi (bruņas garums - līdz 140 cm, masa - līdz 400 kg) ar pleznveida kājām, izplatīti tropu joslas jūrās, 4 ģ., 4 s.

Avoti: PDE

jurci   žarg.

1. Cietums.

2. Gultas vieta, kur guļ noziedznieki.

Avoti: KZ

jurcieši

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Jurķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jurdzieši

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Jurdži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jurdžānieši

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Jurdži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jūrdži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

Jureiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

2. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Jurīši" nosaukuma variants.

3. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Jurīši" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

jūre   apv.

1. Jūra.

Avoti: ME

jūrenis   apv.

1. Jūras vējš jeb rietumvējš; rietenis.

Avoti: NeV

Jurenski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā.

Avoti: LC

Jurga   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kemerovas apgabala ziemeļrietumos, 81400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

jūrgals

1. Upes ieteka jūrā.

Avoti: Sin

Jūrgeiši   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Jurģīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jurgeliški   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Jurgelišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jurgelišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

Jūrgieši   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Jurģīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

jurgine   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

jurgīne   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

jūrgrunduļzivis

1. Asarveidīgo kārtas dzimta, sīkas un nelielas jūras zivis (garums - 1-35 cm), krūšu spuras saaugušas un veido piesūcekni, ar ko pieķeras pie substrāta, izplatītas pārsvarā siltās jūrās, ~200 ģ. >1600 s., Latvijas ūdeņos konstatētas 4 s.

Avoti: PDE

jurģenieki

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Jurģi" iedzīvotāji.

2. Auces novada Vītiņu pagasta apdzīvotās vietas "Jurģi" iedzīvotāji.

3. Aizputes novada Cīravas pagasta apdzīvotās vietas "Jurģi" iedzīvotāji.

4. Saldus novada Novadnieku pagasta apdzīvotās vietas "Jurģi" iedzīvotāji.

5. Jaunpils novada Jaunpils pagasta apdzīvotās vietas "Jurģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jurģi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jaunpils novada Jaunpils pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Pārgaujas novada Stalbes pagastā.

Avoti: LC

jurģi   -u, v.; tikai dsk.

1. vēst. 23. aprīlis kā nomas un darba līgumu termiņš; pāriešana uz citu nomas vai darba vietu.

Jurģu (arī Jura) diena— 23. aprīlis, kad pāriet uz citu nomas vai darba vietu.

2. Pārcelšanās (uz citu dzīvesvietu, arī uz citām darba, mācību telpām).

Avoti: LLVV

jurģina   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

jurģine   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

jurģīnes   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

jurģinieks   apv.

1. Kalps vai puisis, kas Jurģu dienā no viena saimnieka pie cita pārvācas.

Avoti: ME

jurģinītes   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

Jurģis   mit.

1. Latviešu mitoloģijā - zirgu aizgādnis.

Avoti: Mit

Jurģīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LC

jurģot   novec.

1. Pārcelties uz citu dzīves vietu.

Avoti: LV93

Jurģumuiža   vietv.

1. Aizputes novada Cīravas pagasta apdzīvotās vietas "Cīrava" daļa.

Avoti: LC

Jurģupe   vietv.

1. Engures ezera pieteka Tukuma novada Zentenes pagastā, garums - 11 km, lejtecē sauc par Bērģupi.

Avoti: LD

juri   apv.

1. Dālija ("Dahlia").

Avoti: Aug2

Juri   vietv.

1. Meža Juri - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

juridisks   -ais; s. -a, -ā; jur.

1. Saistīts ar tiesību normām un likumdošanu; tiesisks.

Juridiskā zinātne— tiesību zinātne.

Juridiskā atbildība— valsts piespiešana tiesību prasību pildīšanai, tiesiskās attiecības, kad katrai no pusēm ir jāatbild citas puses, valsts un sabiedrības priekšā; valsts piespiešanas piemērošana tiesībpārkāpējiem par izdarīto tiesībpārkāpumu, kam ir personisks, mantisks vai organizatorisks raksturs un kas paredzēts tiesību normās.

Juridiskā fikcija— juridisks paņēmiens īstenību formulēt tā, ka šis formulējums neatbilst īstenībai, vai pat tā, ka formulējumam ar īstenību nav nekā kopēja, lai vēlāk no šā formulējuma izdarītu nopietnus juridiskus slēdzienus; oficiāls, normatīvs atzinums, formulējums, kas neatbilst īstenībai, piemēram, atsevišķi panti konstitūcijās, kodeksos, noteikumos, kuriem īstenībā nav reālas formas un satura.

Juridiskā informācija— zināšanu kopums par tiesībām un visiem procesiem un parādībām, kas saistītas ar tiesībām.

Juridiskā konstrukcija— īpatnēja un noturīga tiesību, pienākumu un atbildības izveide, to tipveida shēmas un modeļi, kuros iekļauta "juridiskā matērija".

Juridiskā konsultācija— valsts vai advokātu profesionālās organizācijas veidota iestāde, birojs juridiskas palīdzības sniegšanai iedzīvotājiem, pārsvarā - mazturīgajiem.

Juridiskā kultūra— sabiedrības kultūras sastāvdaļa, kas cieši saistīta ar visas sabiedrības kultūras izaugsmi, tā ir sabiedrības idejiski tiesiskais stāvoklis - attīstības līmenis noteiktā tās attīstības posmā, raksturo tiesību un tiesiskās apziņas attīstības līmeni, pilsoņu tiesību un brīvību plašumu un garantētību, likumdošanas pilnīgumu un efektivitāti, likumības un tiesiskās kārtības stabilitāti u. c.

Juridiska persona— ar mantisku patstāvību apveltīts veidojums, organizācija, fonds, mantojuma masa, kas spēj patstāvīgi piedalīties civiltiesiskajās attiecībās, uzņemoties pienākumus un iegūstot tiesības.

Juridiskā tehnika— normatīvo aktu izstrādāšanas, noformēšanas, publicēšanas un sistematizēšanas līdzekļu un paņēmienu kopums.

Juridiskais akts— juridiska dokuments t. i. verbāli vai dokumentāli noformēta ārējās gribas izpausme, kas nodrošina tiesiski pamatotu uzvedību un tās rezultātu.

Juridiskais fakts— konkrēta darbība vai bezdarbība, ar kuru norma saista tiesiskas sekas - tiesisko attiecību rašanās, izmaiņas vai izbeigšanos.

Juridiskais pienākums— tiesību subjekta nepieciešamais uzvedības veids; tas nav pati darbība, bet gan darbības nepieciešamība.

Juridiskais pozitīvisms— teorētiska koncepcija, kura atzīst tikai pozitīvās tiesības, oficiālās, kas izpaužas tiesību normu veidā, bet viss pārējais, ko sauc par tiesībām nav nekas cits kā esošo tiesību morālais novērtējums.

Juridiskās adreses pārcelšana— process, kurā Eiropas komercsabiedrība vai Eiropas kooperatīvā sabiedrība, nebeidzot darbību un neizveidojot jaunu juridisko personu, pārceļ savu juridisko adresi no Latvijas Republikas uz citu Eiropas Savienības dalībvalsti vai Islandes Republiku, vai Norvēģijas Karalisti, vai Lihtenšteinas Firstisti.

Juridiskas atbildības iestāšanas nosacījumi— civiltiesībās tie ir fakti (notikumi, darbības), kas ir nepieciešami tam, lai rastos parādnieka atbildība, ja viņš nav pildījis savas saistības.

Juridiskie termini— juridisko jēdzienu vārdiski apzīmējumi, ko izmanto likumu un citu normatīvo aktu satura izteikšanai.

Juridisks akts— oficiāls rakstisks dokuments, kas rada noteiktu tiesisku stāvokļi, paredz zināmas tiesiskas sekas un ir virzīts uz sabiedrisko attiecību noregulēšanu.

Juridisks pienākums— personas nepieciešamās uzvedības priekšraksts, mērs, no kura personai jāvadās atbilstoši otras personas prasībām ar mērķi apmierināt šīs (otras) personas intereses.

Avoti: LLVV, JtV, JtV1

jurija   novec.

1. Žūrija.

Avoti: Ang

jurika   apv.

1. Govs vārds, "zemkājīte".

Avoti: ME

Jurīka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Eureka"), Kalifornijas štatā, 26900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Eureka"), Misūri štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Eureka"), Dienviddakotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Eureka"), Ilinoisas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Eureka"), Jūtas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Eureka"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Eureka"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Eureka"), Nevadas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

jūrinieks   apv.

1. Jūrnieks.

Avoti: KiV

jūrinis   apv.

1. Jūras vējš.

Avoti: KV

jūriņa   sar.

1. Dem. --> jūra.

Avoti: LV93

juris   žarg.

1. Necils cilvēks.

Avoti: SLG

jurisdikcija   -as, s.; parasti vsk.; jur.

1. Piekritība tiesas instancēm, to kompetence; tiesības tiesāt; tiesas vara, lemšana.

Avoti: LLVV

juriskonsultācija   novec.

1. Juriskonsultu birojs, kas sniedz juridisku palīdzību iedzīvotājiem.

Avoti: KV

juriskonsults   -a, v.

1. Jurists, kas strādā iestādē, uzņēmumā, organizācijā par pastāvīgu konsultantu juridiskos jautājumos un aizstāv šīs iestādes, uzņēmuma, organizācijas likumīgās intereses.

Avoti: LLVV

jurisprudence   -es, s.; parasti vsk.

1. Tiesību zinātne; jurista darbības nozare.

Avoti: LLVV

jurists   -a, v.

1. Speciālists tiesību zinātnes un likumu jautājumos.

Avoti: LLVV

Jurīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

jurīši

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Jurīši" iedzīvotāji.

2. dsk. Jurītis.

Avoti: V1

jurītis   apv.

1. Mencu zvejas āķis, kam kāta galā apliets svins zivtiņas veidā.

2. vsk. Jurīši.

Avoti: KV

jurizdicieši

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Jurzdika" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jurizdika   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

2. Jurizdikas apmetnes - senas dzīvesvietas Ludzas novada Isnaudas pagastā, Lielā Ludzas ezera dienvidu krastā, Jurizdikas ragā, atrasti vidējam un vēlajam neolītam raksturīgi priekšmeti.

3. Jurizdikas pilskalns - atrodas Ludzas pilsētas austrumu nomalē, tas aizņem garena paugura 15 m augsto austrumu galu, no kura uz ziemeļiem ir Lielais Ludzas ezers, bet uz dienvidiem - ezerā ietekošā strauta leja, plakums - ~50 x 20 m, datējams ar 1. gadu tūkstoti.

Avoti: LC, LE1

Jurjaha   vietv.

1. Upe Krievijā, Komi Republikā, Lajas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

Jurjāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Mētrienas pagastā.

Avoti: LC

Jurjeva   vietv.; vēst.

1. Tartu - pilsēta Igaunijā, tās nosaukums 1030.-1224. g. un 1893.-1919. g.

Avoti: LEV

Jurjeva-Poļska   vietv.; novec.

1. Jurjevpoļska - pilsēta Krievijā.

Avoti: PZT

Jurjeveca   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ivanovas apgabala ziemeļaustrumos, piestātne Gorkijas ūdenskrātuves krastā, 9100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta Krievijā, Vladimiras apgabalā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: Wi, LpA

Jurjevpoļska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vladimiras apgabala ziemeļrietumos, Kolokšas krastos, 19100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Jurjuzaņa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, 12100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Krievijā, Čeļabinskas apgabalā un Baškortostānas Republikā, Ufas kreisā krasta pieteka, garums - 454 km, sākas Dienvidurālos, Jamantava ziemeļu daļā, ietek Pavlovkas ūdenskrātuvē.

Avoti: Wi, PZT, LpA

Jūrkalne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ventspils novadā 42 km no Ventspils, izveidojusies bijušās Pilsbergas muižas ("Felixberg") teritorijā, pagasta centrs.

2. Jūrkalnes pagasts - pagasts Ventspils novada dienvidu daļā, Baltijas jūras krastā, robežojas ar Užavas un Zīru pagastu, kā arī ar Alsungas un Pāvilostas novadu; bijušie nosaukumi: Pilsberģes pagasts, vāciski - Felixberg, krieviski - Feliksbergskaja.

Jūrkalnes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta neliela daļa pirmskara Ulmāles un Užavas pagasta teritorijas.

Avoti: LPag, LC, LE1

jūrkalnieki

1. Ventspils novada Jūrkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Jūrkalne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jurkas   vietv.

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Jurki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jurki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

jūrkraste   apv.

1. Jūrmala, jūras krasts.

Avoti: LZ

Jurkys   vietv.

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Jurki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

jūrlietas   -u, s.; tikai dsk.

1. Jūrniecība (1).

2. pareti. Jūrniecība (2).

Avoti: LLVV

Jurlungura   mit.

1. Liela čūska Arnemlendā (Austrālijas ziemeļi) mītošo jolngu pasaules radīšanas mītā, kas parādās kā varavīksne.

Avoti: PmV

jūrmala   -as, s.; parasti vsk.

1. Zemes josla gar jūru; jūras krasts.

2. Jūras krasta tuvākā apkārtne.

3. Jūrmalas svīta - apakšsilūra stratigrāfiskā vienība Latvijas rietumu un dienvidu daļā, biezums - 30-54 m, nodalīta Ragaciema urbumā.

Avoti: LLVV, LD

Jūrmala   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes dienvidrietumos, republikas pilsēta, kūrortpilsēta, kas stiepjas paralēli jūras krastam vairāk nekā 25 km, pilsētas tiesības kopš 1959. g., ietver dzelzceļa stacijas Priedaine, Lielupe, Bulduri, Dzintari, Majori, Dubulti, Jaundubulti, Pumpuri, Melluži, Asari, Vaivari, Sloka, Kūdra, Ķemeri; apdzīvotās vietas attīstība sākās 19. gs. un paātrinājās pēc 1877. g., kad atklāja Rīgas - Tukuma dzelzceļu.

Avoti: LPil

jūrmalciemnieki

1. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Jūrmalciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Jūrmalciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Nīcas novada Nīcas pagastā.

Avoti: LC

jūrmaliens   apv.

1. Jūrmala, piekraste.

Avoti: ME

jūrmalietis   -ša, v.

1. Jūrmalnieks.

Avoti: LLVV

jūrmalnieki

1. Jūrmalas pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

jūrmalnieks   -a, v.

1. Jūras krasta tuvākās apkārtnes iedzīvotājs.

Avoti: LLVV

jūrmalzirņi   apv.

1. Jūrmalas dedestiņa ("Lathyrus maritimum").

Avoti: Aug2

jūrn.   saīs.

1. Jūrniecība.

Avoti: i1

jūrniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes un tehnikas nozaru kopums, kuras saistītas ar jūras transportu un tā izmantošanu kravas un pasažieru pārvadāšanai, jūras rūpaliem, zinātniskiem pētījumiem, militāriem, sporta u.c. nolūkiem; šaurākā nozīmē mācība par kuģiem un to vadīšanu.

2. pareti. Satiksme pa jūrām un okeāniem.

Avoti: LLVV, LE1

jūrniecisks   apv.

1. Jūrniecībai piederīgs, vajadzīgs.

Avoti: ME

jūrnieks   -a, v.

1. Kuģa apkalpes loceklis.

Jūrnieka grāmatiņa— jūrnieka pase - jūrnieka profesiju apliecinošs oficiāls dokuments, kas dod arī tiesības jebkuras valsts ostā nokāpt no kuģa bez vīzas.

2. Karavīrs, kas dien jūras kara flotē.

3. apv. Rietumu vējš.

Avoti: LLVV, Sin

jūrnis   apv.

1. Rietumu vējš.

Avoti: Sin

Juronga   vietv.

1. Upe Krievijas Ņižņijnovgorodas apgabalā un Mari El Republikā, Vetlugas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

jūrrupuči

1. Jūrbruņurupuči.

Avoti: PDE

jursi   žarg.

1. Cietums.

2. Gultas vieta, kur guļ noziedznieki.

Avoti: KZ

jūrskola   -as, s.

1. Mācību iestāde, kas gatavo jūrniecības (1) speciālistus.

Avoti: LLVV

jūrskolnieks   -a, v.

1. Jūrskolas audzēknis.

Avoti: LLVV

Jūršholma   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Stokholmas lēnē, 8800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

jurta   -as, s.

1. Pārvietojams mājoklis tjurku un mongoļu klejotājtautām; sastāv no koka karkasa un filca pārklājuma.

Avoti: LLVV

Jurugu   mit.

1. Dogonu (Mali dienvidaustrumi) mitoloģijā - dievība, kas personificē haosu, neauglību, sausumu, nakti un nāvi, kurš piedzimis šakāļa izskatā.

Avoti: Mit

Jurupari   mit.

1. Kolumbijas barasanu mitoloģijā - kultūrvaronis, kas nozaga uguni un atnesa to cilvēkiem.

Avoti: PmV

Jurusdiena   apv.

1. Jurģu diena (23. aprīlis).

Avoti: KnV

Jurva   vietv.

1. Amazones pietekas Žurua nosaukums augštecē, Peru.

Avoti: LģE

jurzdicieši

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Jurzdika" iedzīvotāji.

Avoti: V1

jus   novec.

1. Tiesa, tiesība.

2. Rīkojums, pavēle.

Avoti: KV

jūs   ģen. jūsu, dat. jums, akuz. jūs, instr. ar jums, lok. jūsos; vietn. (dsk. 2. pers.).

1. pers. vietn. Divi vai vairāki cilvēki, kurus uzrunā, pie kuriem vēršas.

2. ģen., pieder. vietn. Tāds, kas pieder, piemīt diviem vai vairākiem cilvēkiem, kurus uzrunā, pie kuriem vēršas.

Avoti: LLVV

jūsāds   apv.

1. Tāds, kas ir tāds pats vai līdzīgs, kā jūsējs.

Avoti: ME

jūsejāds   apv.

1. Tāds, kas ir tāds pats vai līdzīgs, kā jūsējs.

Avoti: ME

jūsējāds   apv.

1. Tāds, kas ir tāds pats vai līdzīgs, kā jūsējs.

Avoti: ME

jūsējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pieder, piemīt diviem vai vairākiem cilvēkiem, kurus uzrunā, pie kuriem vēršas; jūsu.

2. ar not. galotni, lietv. nozīmē. Tā cilvēka ģimenes loceklis, piederīgais, kuru uzrunā ar "jūs", pie kura vēršas; divu vai vairāku uzrunāto cilvēku ģimenes locekļi, piederīgie.

3. ar not. galotni, lietv. nozīmē Jūsu domubiedrs, piekritējs, draugs.

Avoti: LLVV, LV87, MLVV, T

jūsēt   apv.

1. Jūsot.

Avoti: ME

Jusi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

Avoti: LC

jūsijais   apv.

1. Jūsu namatēvs.

Avoti: ME

jūsināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Jūsot - uzrunāt (kādu) ar "jūs".

// intrans.

Avoti: LLVV

jūsim   apv.; dat.

1. Jūs.

Avoti: ME

jusma   apv.

1. Nojauta, jausma.

Avoti: ME

jūsma   -as, s.; parasti vsk.

1. Psihisks stāvoklis, kam raksturīga emocionāla pacilātība, dziļš saviļņojums.

2. apv. Jusma, nojauta.

Avoti: LLVV, ME

jūsmājas   -u, s.; tikai dsk.

1. Tā cilvēka mājas, kuru uzrunā ar "jūs", pie kura vēršas; divu vai vairāku uzrunāto vai vienas ģimenes cilvēku mājas.

Avoti: LLVV

jusme   apv.

1. Nojauta; jusma.

Avoti: ME

jūsmība   s.

1. Vispārināta īpašība --> jūsmīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

jūsmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Emocionāli pacilāts, dziļi saviļņots (par cilvēku); tāds, kam raksturīga jūsma.

Avoti: LLVV

jūsmīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> jūsmīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

jūsmināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Panākt, būt par cēloni, ka izraisās jūsma, ka sāk jūsmot.

Avoti: LLVV

jūsmināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; pareti.

1. Jūsmot.

Avoti: LLVV

jusmīnes   apv.

1. Parastais filadelfs ("Philadelphus coronarius").

Avoti: Aug2

jūsmiņš   apv.

1. Jūsmotājs, sapņotājs, sirsnīgs, jūtīgs.

Avoti: ME

jūsmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Pārdzīvot lielu prieku, dziļu saviļņojumu; paust sajūsmu.

Avoti: LLVV

jūsmotājs   novec.

1. Apbrīnot, slavēt, aizrauties.

Avoti: LV93

Jusnana   vietv.

1. Upe Zviedrijā ("Ljusnan"), garums - 430 km, sākas Skarsfjelletā, ietek Botnijas līcī pie Jusnes, vairākas HES.

Avoti: LEV

jūsot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Uzrunāt (kādu) ar "jūs".

// intrans.

Avoti: LLVV

jūsoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Uzrunāt citam citu ar "jūs".

Avoti: LLVV

jussiaea   lat.

1. Ludvigijas.

Jussiaea grandiflora— lielziedu ludvigija.

Avoti: DaE

just   jūtu, jūti, jūt, pag. jutu; trans.

1. Uztvert (ar maņu orgāniem).

Tā, ka nejūt zemi zem kājām— ļoti ātri (skriet, steigties, arī bēgt).

2. Pārdzīvot (jūtas, emocijas).

Just līdzi— dzīvot līdzi (kam), pārdzīvot (kāda cita stāvokli).

Dabūt just— izbaudīt, piedzīvot (parasti ko nepatīkamu).

3. Noskārst, nojaust.

4. Saprast, aptvert, arī apzināties.

Likt just— likt saprast (ko).

Avoti: LLVV

Justedālsbrē   vietv.

1. Ledājs uz rietumiem no Jūtunheimena, Norvēģijā ("Jostedalsbreen"), 800 kvadrātkilometru (galvenais ledājs - 415 kvadrātkilometru).

Avoti: LEV

justēšana

1. Mēriekārtu pārbaude un noregulēšana atbilstoši tehniskajiem noteikumiem.

2. ģeod. Nosaukuma vai simbola nosacīta lokalizācija kartē, vietā, kur tas tika digitizēts.

Avoti: SV99, ĢmV

justēt   novec.

1. Pārbaudīt un pārlabot pirms lietošanas kādu rīku vai ierīci.

Avoti: KV

justētājs   poligr., novec.

1. Speciālists, kas burtu lietuvēs sagatavo matricas nolējumam novietojot klišejas pareizā augstumā un taisnstūrī, kā arī salikumā vienmērīgi izlīdzinot tekstu.

Avoti: GV

Justi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

Avoti: LC

justicbirģermeistars   novec.

1. Rēvelē (Tallinā) 1687.-1710. g., tas birģermeistars, kas pastāvīgi vadīja rātes sēdes, kad tā darbojās kā pilsētas tiesa.

Avoti: KV

justicbirģermeistars   novec.

1. Rēvelē (Tallinā) 1687.-1710. g., tas birģermeistars, kas pastāvīgi vadīja rātes sēdes, kad tā darbojās kā pilsētas tiesa.

Avoti: KV

justicia   lat.

1. Justīcijas.

Justicia carnea— sārtā justīcija.

Avoti: TaE

justīcija   -as, s.; parasti vsk.; jur.

1. Tiesu iestāžu sistēma, to darbība likumības nodrošināšanā.

Avoti: LLVV

justīcija   bot.

1. Akantaugu dzimtas ģints ("Justicia").

Sārtā justīcija— justīciju suga ("Justicia carnea").

Avoti: TaE

Justīcija   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - taisnīguma dieviete ("Justitia"), parasti attēloja kā sievieti ar zobenu un svariem, vēlāk arī ar apsēju uz acīm.

Avoti: LEV

justīckolēģija   vēst.

1. Viena no Krievijas kolēģijām 18. gs., kas pastāvēja 1718.-1786. g. un izpildīja nevien tagadējo tieslietu ministriju pienākumus, bet tai pašā laikā bija arī senātam pakļauta tiesas instance, kas izsprieda lietas apelācijas un revīzijas kārtībā.

Avoti: KV, JkV

justickollēģija   vēst.

1. Justīckolēģija.

Avoti: KV

justicministrija   novec.

1. Tieslietu ministrija.

Avoti: KV

justicministrs   novec.

1. Tieslietu ministrs.

Avoti: KV

justicslepkavība   novec.

1. Nevainīgi apsūdzētā notiesāšana uz nāvi.

Avoti: KV

justicstatistika   novec.

1. Statistikas nozare, kas sniedz ziņas par tiesu darbību un tiesisko dzīvi vispār.

Avoti: KV

justictiesības   novec.

1. Vācijā krimināltiesību, kriminālprocesa un civilprocesa kopnosaukums.

Avoti: KV

justies   jūtos, jūties, jūtas, pag. jutos; refl.

1. Apzināties (savu fizisko vai psihisko stāvokli).

Justies kā mājās— justies labi, brīvi, nepiespiesti.

2. Pārdzīvot sevī (kādas jūtas).

Justies gandarītam— izjust gandarījumu, apmierinājumu.

Justies glaimotam— justies pagodinātam (piemēram, uzslavas dēļ).

3. Apzināties sevi (par ko).

Avoti: LLVV, JV

justificēt   novec.

1. Attaisnot, kāda taisnību pierādīt.

Avoti: SV33

justifikācija   rel.

1. Taisnošana.

Avoti: RtV

Justinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pureņu pagastā.

Avoti: LC

Jūstisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Eustis"), Floridas štatā, 19450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

justitia   novec.

1. Romiešu jēdzienā taisnības personifikācija; tiesa.

Avoti: KV

justitium   novec.

1. Romā tiesas un visas citas sabiedriskas darbības pārtraukums, ko noteica senāts vai maģistrāts nelaimju, briesmu vai juku laikos un atcēla, kad briesmas bija pagājušas.

Avoti: KV

justorijs   poligr., novec.

1. Burtlējēja līdzulis - 8 līdz 10 cm gara un tikpat plata un 10 līdz 20 mm bieza, platuma malās gludi slīpēta dzelzs plātnīte, ko lieto burtu biezuma pārbaudei kopā ar skatuli un un diviem piekārtojamiem burtiem.

Avoti: GV

justument   apv.

1. Gluži, tieši.

Avoti: ViV

Justynova   vietv.

1. Ludzas novada Pureņu pagasta apdzīvotās vietas "Justinova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Jusufeli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yusufeli"), Artvinas ilā, 6900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jūsufīja   vietv.

1. Pilsēta Marokas rietumos ("Youssoufia"), 64500 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT, Wi

Jūsufs   mit.

1. Islāma mitoloģijā - pravietis, taisnā ceļa zinātājs, atbilst Bībeles Jāzepam.

Avoti: Mit

jusufzaji

1. Puštunu (afgāņu) cilšu grupa Pakistānas ziemeļrietumos, runā austrumpuštunu dialektā (indoeiropiešu saimes irāņu grupa), saglabājušās ģints iekārtas paliekas, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

jūsuprāt   novec.

1. Pēc jūsu domām.

Avoti: LV93

Jūša   mit.

1. Jūša ibn Nūns - islāma mitoloģijā - tēls, kas atbilst Bībeles Jozuam Nūna dēlam - Mozus radiniekam un pavadonim.

Avoti: Mit

jušana   sar.

1. Garastāvoklis, pašsajūta.

2. Uztvere, sajūta.

Jušanas neirons— neirons, kas vada nervu impulsus no receptora uz refleksa loka centrālo daļu.

Jušanas nervi— nervi, kas vada nervu impulsus no receptoriem uz centrālo nervu sistēmu.

Jušnas saknītes— muguras smadzeņu saknītes, kas rodas no muguras smadzeņu nervu mezglu jušanas neironu izaugumiem un ieiet muguras smadzenēs.

Jušnas sistēma— sistēma, kuru veido receptors, nervu šķiedras, kas to savieno ar galvas smadzenēm, un pusložu garozas neironi, kurās veidojas attiecīgā sajūta.

Jušanas zonas— smadzeņu pusložu garozas zonas, kas saņem nervu impulsus no visa organisma un nosūta tos uz asociatīvajām zonām.

Avoti: Sin, CaF

juška   sar.

1. Sajūta.

2. Nojauta.

Avoti: SLG

juška   apv.

1. Skursteņa (retāk ventilācijas caurules) aizbīdnis.

Avoti: SLG

Juškāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

Jūškāni   vietv.

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Juškāni" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Jūškas   vietv.

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Juški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Juški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

Avoti: LC

Jūški   vietv.

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Juški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jūškys   vietv.

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Juški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Jušuleja   vietv.

1. Jušulejas dižakmens - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Dundagas novada Dundagas pagastā, Slīteres nacionālajā parkā, 800 uz ziemeļiem no Jušu mājām, valsts aizsardzībā kopš 1957. g., viens no lielākajiem Latvijas dižakmeņiem, apkārtmērs - 18 m, augstums - 2,9 m, garums - 5,9 m, platums - 5,1 m, sārts granīts; Zviedru akmens.

Avoti: LE1

juta   novec.

1. Džuta - viengadīgs liepu dzimtas augs; šī auga šķiedra.

Avoti: Ang

Jūta   vietv.

1. ASV štats ("Utah"), administratīvais centrs - Soltleiksitija, platība - 219 887 kvadrātkilometri, 2,78 mlj iedzīvotāju (~75% mormoņi), robežojas ar Aidaho, Vaiomingu, Kolorādo, Arizonu, un Nevadu, līdz 1822. g. teritorija piederēja Spānijai, līdz 1848. g. - Meksikai, tad mormoņi to kolonizēja un izveidoja savu valsti, kas 1850. g. kļuva autonoma teritorija, 1896. g. - štats.

Avoti: LEV, PuA

jūtamība

1. Vispārināta īpašība --> jūtams, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: Ztv1

jūtams   -ais; s. -a, -ā;

1. Sajūtams, uztverams ar maņu orgāniem.

2. Viegli konstatējams, pamanāms.

// apst. Manāmi, stipri.

Avoti: LLVV

jūtas   -u, s.; tikai dsk.

1. Cilvēka pārdzīvojums, attieksme pret apkārtējo pasauli un pašam pret sevi; emocijas.

Goda jūtas— morālas, ētiskas jūtas.

2. Mīlestība.

Avoti: LLVV

jūtas   apv.

1. Deniņi.

Avoti: ME

Jūtas   vietv.

1. Ciems Esterbotenē ("Juutas"), Somijā, šeit fon Dēbelns 1808. g. 13. septembrī guva uzvaru pār krievu karaspēku.

Avoti: LEV

jūtavas   apv.; anat.

1. Krusti.

Avoti: ME

jūte   apv.

1. Jūtis.

Avoti: ME

jūte   novec.

1. Džuta - viengadīgs liepu dzimtas augs; šī auga šķiedra.

Avoti: Ang

juteklība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> juteklīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

jūteklība   apv.

1. Tieksme pēc erotiskas baudas.

Avoti: ME

juteklīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt tieksme pēc erotiskas baudas.

Avoti: LLVV

jūteklīgs   apv.

1. Juteklīgs.

Avoti: ME

juteklīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> juteklīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

juteklis   -ļa, v.

1. Maņu orgāns.

Avoti: LLVV

jūteklis   apv.

1. Maņu orgāns.

Avoti: ME

juteklisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko var sajust, uztvert ar maņu orgāniem.

2. Juteklīgs.

Avoti: LLVV

jutekliskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> juteklisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

jutekļi   dsk., v.

1. Maņu orgāni.

Avoti: MLVV

jutelība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> jutelīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

jūtelība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> jūtelīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

jutelīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pārmērīgi jutīgs.

Avoti: LLVV

jūtelīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pārmērīgi jūtīgs; sentimentāls.

Avoti: LLVV

jūtelīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> jūtelīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

jutene   apv.

1. Nojausma, paredzēšana, priekšnojauta.

Avoti: TlV

jutens   apv.

1. Tikai savienojumā "ne jutens" - nav pilnīgi nekādas ziņas un miņas.

Avoti: ME

jūtes   apv.

1. Deniņi.

Avoti: ME

juti

1. Ģermāņu ciltis, 1. gt. sākumā m. ē. dzīvoja Jitlandes pussalas ziemeļu daļā (tagadējā Dānijā); 5.-6. gs. kopā ar angļiem un sakšiem masveidā izceļoja uz Britāniju un nodibināja tur Kentas karalisti; palikušos asimilēja dāņi.

2. Ziemeļamerikas indiāņu cilts no šošonu grupas, dzīvo rezervātos ASV dienvidrietumu daļā, valoda pieder pie jutoacteku saimes, reliģija - kristiānisms (protestantisms), saglabājušies arī tradicionālie ticējumi.

Avoti: LPE, PZT

jūtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> jūtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; jūtīgums.

Avoti: LLVV

jutība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> jutīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; jutīgums (1).

2. Vispārināta īpašība --> jutīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; jutīgums (2).

3. fiz. Fizikālas iekārtas atbilde uz vienu vienību lielām izmaiņām iekārtas ieejā.

4. inf. Iekārtas (ierīces, bloka, mezgla) spēja atbildēt ar attiecīgu darbību uz ienākošo komandu vai signālu.

Avoti: LLVV, ZTV

jutien   apv.

1. Pastiprinājuma forma kopā ar "nejust"; lieto arī patstāvīgi.

Avoti: MiV

jūtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas viegli, ātri uztver dažādus iespaidus un emocionāli reaģē uz tiem.

Avoti: LLVV

jutīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt spēja viegli, ātri uztvert kairinātājus un reaģēt uz tiem (par organismiem, to daļām).

2. Tāds, kas uztver ļoti niecīgu iedarbību un reaģē uz to (piemēram, par aparātu, ierīci, vielu).

Avoti: LLVV

jūtīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> jūtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; jūtība.

Avoti: LLVV

jutīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> jutīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; jutība (1).

2. Vispārināta īpašība --> jutīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; jutība (2).

Avoti: LLVV

Jūtika   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Utica"), Ņujorkas štatā, osta Mohokas upes krastos, 61300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

jutin   apv.

1. Just.

Nij jutin— saka, ja kaut kas pazudis un nav vairs atrodams.

2. Savienojumā ar verba "just" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: KnG

jūtin   apv.

1. Savienojumā ar "just" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

jutins   apv.

1. Manāms, sajūtams.

Avoti: ME

jūtis   -jūšu, s., parasti dsk. lok., retāk dsk. dat.

1. Savienojumā ar "ceļa": krustceles.

(Būt) ceļa jūtīs— gatavoties ceļojumam, braucienam, gājienam.

2. apv. Kaut kā saistījums, savienojums; sadura; kaulu savienojums, locītava.

Avoti: LLVV, TlV

jutis   žarg.

1. Veikls, apsviedīgs.

Avoti: KZ

jutoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Garastāvoklis, noskaņojums.

Avoti: LLVV

jūtoņa

1. Noskaņa, izjūta.

Avoti: Sin

jutra   apv.

1. Rīkste.

2. Koka līsts, ar ko piestiprina ecēšu galdus, šķērsu pārsienot.

Avoti: KV

jutrenīca   apv.

1. Rīkste.

2. Koka līsts, ar ko piestiprina ecēšu galdus, šķērsu pārsienot.

Avoti: ME

Jutrosina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 1920 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1534. g.

Avoti: Wi

jūts   apv.

1. Sajūta, jūtas.

2. Savienojums locītavā.

Avoti: LE

juts

1. Kuģa augšējā klāja pakaļdaļa.

Avoti: SV69

Jūtunheima   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - milžu mājvieta.

Avoti: LEV

Jūtunheimens   vietv.

1. Norvēģijas lielākais fjelds ("Jotunheimen"), uz ziemeļaustrumiem no Sognefjorda, augstākā virsotne - 2469 m vjl.

Avoti: LEV

JUV   saīs.

1. Jauno ugunsdzēsēju vienība.

Avoti: i1

Juvadžika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Yuvacuk"), Kodžaeli ilā, 19400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Jūvaldi   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Uvalde"), Teksasas štatā, 16400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

juvantia   novec.

1. Stiprināšanas līdzeklis, ārstniecības līdzekļi, ko liek klāt citu pastiprināšanai.

Avoti: KV

juveli   novec.

1. Slīpēti dārgakmeņi, pērles, vispārim dārgas rotas.

2. Katrs dārgums, reta un vērtīga lieta.

Avoti: SV33

juvelierdarbs   -a, v.

1. Juvelierizstrādājums.

Avoti: LLVV

juvelieris   -ra, v.

1. Speciālists, kas izgatavo juvelierizstrādājumus.

2. neakt. Cilvēks, kas tirgojas ar juvelierizstrādājumiem.

Avoti: LLVV

juvelierisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar juveliermākslu, juvelierizstrādājumiem, tiem raksturīgs.

// pārn. Ļoti smalki, detalizēti veidots; atbilstošs augstām prasībām, normām.

Avoti: LLVV

juvelierizstrādājums   -a, v.

1. Izstrādājums (piemēram, rotas lieta, greznuma priekšmets, mākslas priekšmets), kas izgatavots no dārgakmeņiem, pusdārgakmeņiem, dārgmetāliem un metāliem.

Avoti: LLVV

juveliermāksla   -as, s.; parasti vsk.

1. Dekoratīvi lietišķās mākslas veids, mākslinieciski augstvērtīgu rotaslietu, sadzīves, kulta interjera priekšmetu, ieroču izgatavošana.

Avoti: LLVV

juvelis   novec.

1. Slīpēts dārgakmens; rotas lieta no dārgakmeņiem, pērlēm un dārgmetāliem.

Avoti: KV

juvelīts   novec.

1. Mākslīgi sveķi, ko dabū, kondensējot fenolu ar cietu paraformaldehidu ļoti nedaudz skābes klātbūtnē.

Avoti: KV

juvenāliji

1. Romiešu svētki ar rotaļām un izrādēm par godu jaunības dievietei Juventai.

Avoti: SV99

juvenālisks

1. Zobgalīgs, satīrisks.

Avoti: SV99

juvenāls   biol.

1. Seksuāli nenobriedis.

Avoti: ZTV

Juvenāls

1. Decims Jūnijs Juvenāls - seno romiešu dzejnieks satīriķis (~60.-127. g.).

Avoti: MV

juvenilisms   psih.

1. Jaunības stadija.

Avoti: PsA

juvenils

1. med. Jauneklīgs, jauns.

2. ģeol. Endogēnas izcelsmes, izdalījies no magmas.

Juvenilie ūdeņi— no magmas izdalījušies ūdeņi, kas vēl nav bijuši planetārajā ūdens apritē.

3. Jauns, nenobriedis.

Juvenilā koksne— koksne, kas radusies pirmajos augšanas gados ap stumbra un zaru serdi.

Avoti: MSV, ZTV

juvenīns   novec.

1. Metīlarsēnskābais johimbīns un strihnīns.

Avoti: KV

Juventa   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - noteiktu vecumu sasniegušu jaunekļu dieviete Romā, kura simbolizēja mūžīgo Romas jaunību.

Avoti: Mit

juventus   med.

1. Jaunība, jaunatne.

Avoti: TM

Juveris   vietv.

1. Ezers Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā, 200,5 m vjl., platība - 77,5 ha, garums - 2,3 km, lielākais platums - 0,75 km, vidējais dziļums - 8,5 m, lielākais dziļums - 20,2 m, sala 1,1 ha, lielākais no Dzērbenes ezeriem mezotrofs, samērā tīrs ezers mežainā apvidū.

Juvera ezers— Juveris.

2. Juvera upīte - Dzērbe, Gaujas kreisā pieteka Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

Avoti: LD

jux   novec.

1. Joks.

Avoti: KV

juxta   novec.

1. Loto zīmēm, loterijas biļetēm u. c. maziem vērtspapīriem atdalāma maza strēmele, kas atšķiras ar zīmējumu un noder biļetes pareizības pārbaudīšanai.

Avoti: KV

Juza   vietv.

1. Upe Krievijas Vologdas apgabalā, Unžas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Juzefinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

2. Juzefinovas muiža - atrodas Preiļu novada Pelēču pagastā, kompleksā ietilpst pils, kalpu māja, stallis (vai klēts), kūts, citas saimniecības un dzīvojamās ēkas, kā arī parks.

Avoti: LC, LE1

Juzefova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 19950 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1962. g.

2. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 2520 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1725.-1864. g. un kopš 1989. g.

3. vēst. Jezupovas muižas nosaukuma variants.

Avoti: Wi, LE1

Juzefowo   vietv., vēst.

1. Jezupavas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Naujenes pagastā.

Avoti: KV

jūzeris

1. Lietotājs (angļu "user").

Avoti: PL

juziķ   žarg.

1. Novirzīties no sarunu temata.

Avoti: KZ

juzonuķ   žarg.

1. Aizbēgt.

Avoti: KZ

jūzot   žarg., iron.

1. Lietot.

Avoti: SLG

Juzovka   vietv.; vēst.

1. Doņeckas pilsētas (Ukrainā) nosaukums 1917.-1924. g. un ciemata nosaukums 1869.-1917. g.

Avoti: PZT, LPE

Juzupole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

Avoti: LC

Juža   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ivanovas apgabalā, 13400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Južne   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā, 31500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Južnosahaļinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sahalīnas apgabalā, 192700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Južnosuhokumska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Dagestānas Republikā, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Južnoukrajinska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Nikolajevas apgabalā, 40550 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Južnouraļska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, Uveļkas kreisajā krastā, 37600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Južovka   vietv.; nevēl.

1. Juzovka.

Avoti: LģE

JVC

1. Elektronikas ražotājfirma Japānā (angļu "Japan's Victor Company").

Avoti: PL

JVP   saīs.

1. Jūras vides pārvalde.

Avoti: i2

jynx   lat.

1. Dzilnu dzimtas ģints.

Jynx torquilla— tītiņš.

Avoti: LD

JZO   saīs.

1. Jauno zemnieku organizācija.

Avoti: i2

JZP   saīs.

1. Jauno zinātnieku padome.

Avoti: i1

JZTJ   saīs.

1. Jaunatnes zinātniski tehniskā jaunrade.

Avoti: i1

k

1. Alfabēta sešpadsmitais burts.

2. saīs. Kilo- (tūkstotis = 1000).

Avoti: i2

K   saīs.

1. Karalis (šahā).

2. Kilo- (prefikss, kas datortehnikā norāda uz reizinājumu ar 2 desmitajā pakāpē, t. i. 1024).

3. Kelvina grāds (termodinamiskās temperatūras mērvienība).

4. Korpuss (kopā ar numuru, piem., K-2; arī k.).

5. Kālijs (ķīm. elements).

Avoti: i2

K(b)P   saīs., vēst.

1. Komunistiskā (boļševiku) partija.

Avoti: i1

k.   saīs.

1. Kalns.

2. vēst. Kolhozs (kopā ar nosaukumu).

Avoti: i2

k/k   saīs.

1. Kokapstrādes kombināts (kopā ar nosaukumu: k/k "Baltija").

Avoti: i1

k/n   saīs.

1. Kultūras nams (kopā ar nosaukumu).

Avoti: i1

k/t   saīs.

1. Kinoteātris (kopā ar nosaukumu: k/t "Rīga").

Avoti: i2

K-2

1. vietv. Čogori - augstākā virsotne Karakorumā, uz Ķīnas un Pakistānas robežas.

2. lauks., vēst. Preparāts lopbarības ķīmiskai konservēšanai.

Avoti: PZT, LxE

Ka   novec.

1. Seno ēģiptiešu reliģijā apzīmējums otram "es", kas pavada cilvēku visu mūžu; arī dzīvības spēks.

Avoti: KV

KA   saīs.

1. Kultūras akadēmija (arī LKA).

2. Kara apgabals.

Avoti: i2

ka   saiklis.

1. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem.

2. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu vai apstākļa vārdu, un vienlaikus norāda uz predikatīvo attieksmi starp tiem.

3. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

4. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem.

5. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz veida attieksmi starp tiem.

6. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz seku attieksmi starp tiem.

// savienojumā "tā ka". Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz seku attieksmi starp tiem.

7. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz mēra attieksmi starp tiem.

8. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz cēloņa attieksmi starp tiem.

// savienojumā "tāpēc ka", "tādēļ ka", "tamdēļ ka", "tālab ka". Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz cēloņa attieksmi starp tiem.

9. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz nosacījuma attieksmi starp tiem; ja.

10. pareti. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz nolūka attieksmi starp tiem; lai.

Avoti: LLVV

ka   part.

1. Lieto, lai piešķirtu izteikumam pieļāvuma, šaubu nokrāsu.

2. sar. Kaut (1).

3. savienojumā ar atkārtotu vienas un tās pašas saknes verbu Lieto, lai pastiprinātu nojēgumu par (darbības, norises) intensitāti.

Avoti: LLVV

ka

1. Mirušā cilvēka enerģija Senās Ēģiptes reliģijā, jeb dzīvības spēks, kas kopā ar mūmiju mīt kapā un ietu bojā, ja nelaiķa ģimene to neapgādātu ar pārtiku.

Avoti: IdV

kā   apst.

1. jautājuma teikumos. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu darbības veikšanas veidu, paņēmienu, par ko izteikts jautājums.

2. parasti izsaukuma teikumos. Norāda uz darbības veikšanas veidu, paņēmieniem, apstākļiem, kas izraisa emocionālu stāvokli.

3. parasti izsaukuma teikumos vai retoriskajos jautājuma teikumos. Norāda uz kā (parasti ar darbības veikšanas veidu, paņēmienu saistītu) noliegumu, neiespējamību.

4. savienojumā ar verba personas formu, tā divdabi ar izskaņu "-dams" un "lai" vai savienojumā ar divdabi ar izskaņu "-dams". Norāda uz darbības veikšanas, procesa norises veida, stāvokļa pazīmes pieļāvumu.

5. Norāda uz tiešu saistību ar kādu laikposmu, momentu.

6. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem.

7. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu vai apstākļa vārdu, un vienlaikus norāda uz predikatīvo attieksmi starp tiem.

8. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

9. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem.

10. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz laika secīguma attieksmi starp tiem (palīgteikuma darbība notiek pirms teikuma komponentā minētās darbības).

11. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz veida attieksmi starp tiem.

12. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto apstākļa vārdu (parasti "tik" kopā ar adjektīvu, divdabi vai citu apstākļa vārdu), un vienlaikus norāda uz mēra attieksmi starp tiem.

13. savienojumā "lai kā", "lai arī kā", "lai nu kā", "lai vai kā"; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz pieļāvuma attieksmi starp tiem un pastiprinot nojēgumu par šo attieksmi.

Avoti: LLVV

kā   saiklis

1. savienojumā "kā arī"; sakārtojuma saiklis; vienojuma saikļa sastāvdaļa. Saista vienlīdzīgus teikuma locekļus vai to kopas, izsakot pievienojumu.

// savienojumos "tiklab - kā", "tiklab - kā arī", "kā - tā", "kā - tā arī". Saista vienlīdzīgus teikuma locekļus vai to kopas, vienlaikus norādot arī uz salīdzinājumu starp saistāmajiem locekļiem vai to kopām.

// savienojumos "tā - kā", "tāpat - kā", "tikpat - kā", "tik - kā"; novec. Saista vienlīdzīgus teikuma locekļus vai to kopas, vienlaikus norādot arī uz salīdzinājumu starp saistāmajiem locekļiem vai to kopām.; kā - tā.

// savienojumā "kā - tā". Atkārtojumā saista vienus un tos pašus vārdus, norādot uz izteiktā nojēguma pastiprinājumu.

2. savienojumā "tā kā"; pakārtojuma saiklis. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz cēloņa attieksmi starp tiem.

Avoti: LLVV

kā   part.

1. izsaukuma teikumos, jautājuma teikumos. Lieto, lai izteiktu emocionālu stāvokli, ko izraisa kāda situācija, kāds fakts.

2. jautājuma teikumos. Lieto, jautājot par kādu situāciju, faktu.

Kā tad tā, arī kā tā?— saka brīnoties, pārsteigumā.

3. parasti savienojumā ar apst. un noliegtu verbu. Lieto, lai pastiprinātu apgalvojumu.

Kā (nu) ne— saka, lai pastiprinātu apgalvojumu.

4. Lieto, lai izteikumam piešķirtu apstiprinājuma nokrāsu.

Kā tad— saka, apstiprinot ko pašu par sevi saprotamu; protams.

Tā kā tā— saka, lai izteiktu apgalvojumu par ko, kas noteikti būs, notiks.

Un kā vēl— saka, lai ko apstiprinātu, apgalvotu.

5. Lieto, lai norādītu uz kā aptuvenību, pavājinājumu, arī šķietamību, nepilnīgumu; it kā.

// savienojumā "tāds kā", "tā kā". Lieto, lai norādītu uz kā aptuvenību, pavājinājumu.

// savienojumā "tikpat kā", retāk "tiklab kā". Lieto, lai norādītu uz kā aptuvenību, pavājinājumu, lieto, lai norādītu uz kā nepilnīgumu; gandrīz.

6. savienojumā "it kā", retāk "itin kā". Lieto, lai norādītu uz kā aptuvenību, pavājinājumu, lieto, lai norādītu uz kā šķietamību, nepilnīgumu.

7. Lieto, lai pastiprinātu vārda nozīmi, izteikumam piešķirtu pamatojuma, noteiktības nokrāsu.

8. salīdzinājuma konstrukcijā; saikļa nozīmē. Saista teikuma locekļus un norāda uz salīdzinājuma attieksmi starp tiem.

// savienojumā "tā kā", "tāpat kā" Saista teikuma locekļus un norāda uz pastiprināta salīdzinājuma attieksmi starp tiem.

// savienojumā "tikpat kā". Saista teikuma locekļus un norāda uz pavājināta salīdzinājuma attieksmi starp tiem.

// savienojumā "it kā", retāk "itin kā". Saista teikuma locekļus un norāda uz pavājināta, šķietama salīdzinājuma attieksmi starp tiem.

9. salīdzinājuma konstrukcijā; saikļa nozīmē. Saista teikuma locekļus, norādot uz salīdzinājuma attieksmi starp tiem un vienlaikus pastiprinot vārda vai izteikuma nozīmi.

10. salīdzinājuma konstrukcijā; viena un tā paša vārda atkārtojumā; saikļa nozīmē. Saista atkārtojuma locekļus un norāda uz atkārtotā vārda nozīmes pastiprinājumu.

11. salīdzinājuma konstrukcijā; saikļa nozīmē; nevēl. Nekā.

12. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz salīdzinājuma attieksmi starp tiem.

13. savienojumā "it kā"; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz salīdzinājuma attieksmi starp tiem.

14. savienojumā "it kā"; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

15. savienojumā "it kā"; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto apstākļa vārdu vai vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz predikatīvo attieksmi starp tiem.

16. savienojumā "it kā"; saikļa nozīmē; pareti. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem.

17. savienojumā "kā kad"; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz salīdzinājuma attieksmi starp tiem.

18. savienojumā "kā kad"; saikļa nozīmē; pareti. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto apstākļa vārdu vai vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz predikatīvo attieksmi starp tiem.

19. savienojumā "kā kad"; saikļa nozīmē; pareti. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz atributīvo attieksmi starp tiem.

20. savienojumā "tāpat kā"; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz salīdzinājuma attieksmi starp tiem.

21. priev. nozīmē; nevēl. Par (norādot, piemēram, uz kā funkciju, situāciju, darbību).

Kā reiz, arī kā reize, arī kā reizi— tieši.

Avoti: LLVV, SLG

Kaaba

1. Musulmaņu svētais templis Mekā (Saūda Arābijā), galvenā musulmaņu svētceļnieku pulcēšanās vieta.

Avoti: SV99

Kaala   vietv.

1. Aprimis vulkāns Oahu salā, Havaju salu grupā (ASV), augstums - 1228 m.

Avoti: PZT

KAAS   saīs.

1. Kompleksā autoapkopes stacija (kopā ar kārtas numuru, piem., 103. KAAS).

Avoti: i1

kab   apv., partikula

1. Kaut.

Avoti: KiV

kab.   saīs.

1. Kabinets (kopā ar numuru: 501. kab.).

Avoti: i2

kaba

1. Viens no dzelzceļa sliežu stiprināšanas elementiem - īpašas formas stienis ar galviņu sliežu piestiprināšanai pie gulšņiem.

2. apv. Koks ar stipri atliektu sakni vai atzarojumu, seno latviešu celtnēs izmatoja kā spāri.

3. apv. Kabenis; āķis; makšķerākis.

4. apv. Kāpņu veids.

5. apv. Paegles koka āķis biezputras un ķīseļa maisīšanai.

6. apv. Ragavu sliece.

Avoti: ZTV, KV, TlV

Kaba   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Kaba"), Hadjū-Biharas meģē, 6000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kababi

1. Gruzīnu ēdiens - asas, ar garšvielām uzlabotas desiņas, kuras pazīstamas arī kā kupāti.

Avoti: MāV-622-28

kababiši   novec.

1. Ar nēģeriem jaukta arābu beduīnu cilts Āfrikas ziemeļaustrumos.

Avoti: KV

kabacis   -ča, v.

1. Ķirbjaugu dzimtas suga ("Cucurbita pepo var. giraumontia"), viengadīgs dārzenis ar gareniem, iedzelteniem augļiem.

2. Šī dārzeņa auglis.

Avoti: LLVV, PDE

kabači

1. apv. Parastais ķirbis ("Cucurbita pepo").

2. dsk. Kabacis.

Avoti: Aug2

Kabadiza   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ordu ilā, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kabadze   novec.

1. Veca, kalsna sieviete; vāja slikta govs vai aita.

Avoti: KV

kābaka   apv.

1. Skops, mantrausīgs cilvēks.

2. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV, ZrvI

kābakāties   apv.

1. Strādāt, darīt (ko) nepietiekami mērķtiecīgi.

2. Klaiņot no vienas (darba) vietas uz otru.

Avoti: ZrvI

kābakoties   apv.

1. Skopoties.

Avoti: ZrvI

kabaks   sar.

1. Necila, prasta dzertuve, arī restorāns, bārs.

Avoti: KZ

kābaks   apv.

1. Skops, mantrausīgs cilvēks.

2. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks.

3. Novājējis cilvēks.

4. Klaidonis.

Avoti: ViV, ZrvI

kabala   -as, s.; parasti vsk.; rel.

1. Jūdaisma reliģijas mistiska mācība, kuras pamatā ir Vecās Derības vārdu un skaitļu simboliska interpretācija.

Avoti: LLVV

kabala   vēst.

1. Senajā Krievijā (no ~14. gs.) parādu kalpības nosaukums.

Avoti: KV

Kabala   vietv.

1. Pilsēta Sjerraleones Republikā, Ziemeļu provincē, 25700 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

kabalauska   apv.

1. Cepure.

Avoti: ME

kabaleta   mūz.

1. Neliela ārija ar vienkāršu, dziedošu melodiju un nemitīgi atkārtotām, skaidrām ritma formulām 18. gs. operā; tuva kavatīnei.

2. Ar stretas paņēmienu veidots ārijas vai dueta noslēguma posms 19. gs. itāļu operās vai oratorijās.

Avoti: ML

kabalistika   -as, s.; parasti vsk.

1. rel. Ar jūdaisma reliģiju (kabalu 1) saistītie priekšstati un rituāli.

2. iron. Pseidozinātniski secinājumi, kas pamatoti uz nejaušām pazīmēm vai mākslīgi izraudzītiem faktiem; tas, kas nav saprotams, ir juceklīgs.

Avoti: LLVV

kabalistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. rel. Saistīts ar kabalu, kabalistiku, kabalai, kabalistikai raksturīgs.

2. iron. Pseidozinātnisks, pamatots uz nejaušām pazīmēm vai mākslīgi izraudzītiem faktiem; nesaprotams, juceklīgs.

Avoti: LLVV

kabaļjērija   vēst.

1. Kubiešu laukuma mērs - 1343 āri.

kabamīnskābe   med.

1. Aminoskudrskābe, visvienkāršākā aminoskābe; nav sastopama brīvā stāvoklī.

Avoti: TM

Kabanatuana   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās ("Cabanatuan"), Lusonas salas vidienē, Pampangas krastos, 272700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

kabans   žarg.

1. Mežacūka, kuilis.

2. Divnieks (atzīme skolā).

3. Mersedess.

Avoti: SLG, KZ

kabāns   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

Kabarda-Balkārija   vietv.

1. Kabardas-Balkārijas Republika - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Ziemeļkaukāzā, administratīvais centrs - Naļčika, platība - 12500 kvadrātkilometru, 892400 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

kabardieši   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, vieni no Kabardas-Balkārijas (Krievijā) pamatiedzīvotājiem.

Kabardiešu-čerkesu valoda— kaukāziešu val. saimes abhāzu-adigu val. gr. valoda; rakstības pamatā krievu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV, EV

kabardīnieši   novec.

1. Kabardieši.

Avoti: LV93

kabardīņi   novec.

1. Kabardieši.

Avoti: LV93

kabarē   nelok., v.

1. Kabarejs (1).

2. Kabarejs (2).

Avoti: LLVV

Kabarega   vietv.

1. Kabaregas ūdenskritums - atrodas Āfrikas austrumu daļā, Viktorijas Nīlas lejtecē (angļu val. "Kabarega Falls, Kabalega"), 32 km no ietekas Alberta ezerā, Ugandā, veido kaskādi ar 3 ūdenskritumiem, kopējais augstums - 120 m, pirmā ūdenskrituma augstums - 40 m, platums šaurākajā daļā - ~6 m.

Avoti: LģE

kabarejs   -a, v.

1. Restorāns, kafejnīca ar izklaidējošu (parasti nakts) programmu.

2. Izklaidējoši priekšnesumi (parasti restorānos, kafejnīcās).

Avoti: LLVV

kabarets   novec.

1. Kabarejs.

Avoti: KV

kabaro   mūz.

1. Nelielas ēģiptiešu un abesīniešu bungas.

Avoti: ML

kabata   -as, s.

1. Apģērba (piemēram, bikšu, mēteļa, svārku) uzšūta vai iešūta maisveida detaļa (nelielu priekšmetu ielikšanai).

Kabatas baterija— kabatas laterna, kabatas lukturītis.

Kabatas formāts— mazs formāts.

Kabatas grāmatiņa— neliela formāta piezīmju klade, bloks.

Kabatas lakats (arī drāna)— neliels, īpaši veidots auduma gabals, ko izmanto, piemēram, deguna, sejas slaucīšanai, tīrīšanai; kabatlakats, kabatdrāna.

Kabatas laterna (arī lukturītis)— neliela pārnēsājama elektriskā apgaismošanas ierīce.

Kabatas nauda— neliela naudas summa sīkiem izdevumiem.

Kabatas nazis— savāžams, kabatā nēsājams nazis.

Kabatas portfelis— neliela, kabatā nēsājama mape (piemēram, dokumentu, papīrnaudas novietošanai).

Kabatas pulkstenis— kabatā nēsājams pulkstenis.

Kabatas zaglis— kabatzaglis.

Nauda ieplūst kādam kabatā— nauda nonāk kāda īpašumā.

2. med. Neliels padziļinājums, iedobums (piemēram, orgānā).

3. Papildtelpa (piemēram, skatuvei).

Avoti: LLVV

kabataslakats   apv.

1. Kabatlakats.

Avoti: ĒiV

kabatasnauda   sar.

1. Kabatas nauda - neliela naudas summa sīkiem izdevumiem.

Kabataša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ordu ilā, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kabatdators   inf.

1. Portatīvs kalkulatora tipa personālais dators ar autonomu barošanas avotu aktuālas informācijas ierakstīšanai, uzglabāšanai un apstrādei.

Avoti: D3

kabatdrāna   -as, s.

1. Neliels, īpaši veidots auduma gabals, ko izmanto, piemēram, deguna, sejas slaucīšanai, tīrīšanai; kabatlakats, kabatas lakats.

Avoti: LLVV

kabatgrāmata   apv.

1. Kabatas grāmatiņa.

Avoti: ME

kabatiella   lat.

1. Melankoniju dzimtas ģints.

Kabatiella caulivora— šīs ģints suga.

Kabatiella lini— šīs ģints suga.

Avoti: LD

kabatlakatiņš   v.

1. Neliels plāna auduma gabals ar apstrādātām malām deguna, sejas slaucīšanai; kabatlakats.

Avoti: MLVV

kabatlakats   -a, v.

1. Neliels, īpaši veidots auduma gabals, ko izmanto, piemēram, deguna, sejas slaucīšanai, tīrīšanai; kabatdrāna, kabatas lakats.

Avoti: LLVV

kabatnazis   apv.

1. Salokāms nazis, ko nēsā kabatā; kabatas nazis.

Avoti: ME

kabatzādzība   -as, s.

1. Zādzība, kas izdarīta, izņemot mantu no kā tāda, kas cilvēkam ir klāt (piemēram, no kabatas, somas).

Avoti: LLVV

kabatzaglis   -ļa, v.

1. Zaglis, kas izdara kabatzādzību.

Avoti: LLVV

kabazahs

1. Viena no tantriskās mīlas mākslas tehnikām, kur liela nozīme ir sievietes vaginālās muskulatūras attīstībai.

Avoti: PL

kabe   novec.

1. Varde uz āķa ēsmai.

Avoti: KV

kabe   apv.

1. Koks ar stipri atliektu sakni vai atzarojumu, seno latviešu celtnēs izmatoja kā spāri; arī ragavu sliece, šūpuļa kārts, laivas branga.

2. Ilkss zirgu dzenamām linu mīstāmām mašīnām.

3. Spīlīte, knaģis.

Veļas kabe— veļas spīlīte.

4. Kāpņu veids.

5. Āķis, makšķerāķis.

6. Paegles koka āķītis biezputras un ķīseļa maisīšanai.

7. Laivas šķērsriba.

8. Gremdējamais akmens pie tīkla.

Avoti: KV, LV93, TlV, ME

kabe   žarg.

1. Ielaušanās caur griestiem.

Kabe ņizom— ielaušanās caur grīdu.

Avoti: KZ

kābēd   apv.

1. Kāpēc.

Avoti: KV

kabeklis   -ļa, v.; apv.

1. Aizkabināms ķeksis.

2. Āķis.

Avoti: TlV

kabekls   apv.

1. Aizkabināms ķeksis.

2. Āķis.

Avoti: TlV

kabele   apv.

1. Veca, vāja ķēve.

Avoti: ME

Kabele   vietv.

1. Kuldīgas novada Kabiles pagasta apdzīvotās vietas "Kabile" senāk lietots nosaukuma variants.

Avoti: LC

kabelēties   apv.

1. Nodarboties, nodoties.

Avoti: ME

kabelis   -ļa, v.

1. Izolēts vads vai vairāki izolēti vadi, ko apņem aizsargapvalks un hermētiskas čaulas.

Kabeļu kanalizācija— keramikas vai betona cauruļu sistēma pazemē (piemēram, telefona, telegrāfa) kabeļu novietošanai.

2. Tērauda tauva, trose.

3. apv. Vārtu aizkabināmais.

Avoti: LLVV, KV

kabeļcaurule   tehn.

1. Zemē guldīts vai celtniecības konstrukcijā iebūvēts cauruļvads, kas paredzēts kabeļu ievilkšanai.

Avoti: EepV

kabeļceltnis

1. Celtnis, kas sastāv no diviem balstiem un starp tiem novilktu trosi, pa kuru pārvietojas kravas ratiņi.

Avoti: SV96

kabeļdiegi   -u, v.; jūrn.

1. No šķiedrām savērpti diegi trošu pagatavošanai.

Avoti: JūVM

kabeļkanāls   -a, v.; tehn.

1. Betonā vai citā materiālā veidots kanāls kabeļu instalācijai tajā.

Avoti: EepV

kabeļlīnija   -as, s.; tehn.

1. Elektrolīnija vai sakaru līnija, kas izveidota ar kabeli un instalēta zemē, pa ēkas sienām, kabeļkanālos, caurulēs u. tml.

Avoti: EepV

kabeļmeklētājs   -a, v.; tehn.

1. Ierīču komplekts apakšzemes vai zemūdens kabeļa trases, tā dziļuma, kā arī bojājuma vietas noteikšanai.

Avoti: LPE

kabeļplaukts   -a, v.; tehn.

1. Konstrukcija paralēlu, vienā virzienā ejošu kabeļu izvietošanai.

Avoti: EepV

kabeļtauva   -as, s.; jūrn.

1. Jūras navigācijā lietota ārpussistēmas garuma mērvienība, vienāda ar 1/10 jūras jūdzes, t. i., 185,2 m.

2. Resna (ar 150-350 mm apkārtmēru), īpaša vijuma šķiedru tauva.

Avoti: LLVV

kabeļtelevīzija   -as, s.

1. Abonentu televīzijas sistēma, kurā signālu raida pa kabeļiem.

Kabeļtelevīzijas tīkls— elektronisko sakaru tīkls, kas paredzēts galvenokārt radio vai televīzijas programmu raidīšanai vai publiskai izplatīšanai.

Avoti: SV99, JtV

kabeļtīkls   -a, v.; tehn.

1. Elektrotīkls vai sakaru tīkls, kurā galvenokārt ir pazemes kabeļlīnijas.

Avoti: EepV

kabeļtunelis   -ļa, v.; tehn.

1. Tunelis vai koridorveidīga būve, kas paredzēta kabeļu instalācijai uz balstiņiem vai sastatņu plauktiem.

Avoti: EepV

kabene   apv.

1. Zvejas rīks - trejbridis; kabenis.

Avoti: ViV

kabene   apv.

1. Kamu putra - sens vidzemnieku ēdiens no miltaugu un pākšaugu maisījuma.

2. Nicīgs izteikums.

Avoti: ME

kabenis   apv.

1. Zvejas rīks 3 cilvēku zvejai brienot, 4-5 m garš, līdz 2 m plats tīkls, sastāv no 2 daļām jeb spārniem, no kuriem katram gar apakšu un vienā galā ir līks, ragavu sliecei līdzīgs koks, ar to zvejo seklākās vietās 3 cilvēki brienot stumdami no dziļuma uz malu; kaba; kabis; kabris; kakaža.

Avoti: KV

kabes   novec.

1. Šūpotņu stāvkoki.

Avoti: KV

kabestāns

1. Celtnis ar vertikālu vārpstu; lieto uz upju kuģiem un dzelzceļa transportā.

Avoti: SV69

Kabila   mit.

1. Kabila Māha Phroms - siāmiešu (Taizeme) mitoloģijā - viens no debesu dieviem.

Avoti: Mit

kabilauska   apv.

1. Cepure.

Avoti: ME

Kabile   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Kuldīgas novadā 28 km no Kuldīgas, pagasta centrs.

2. Kabiles pagasts - pagasts Kuldīgas novada austrumu daļā, robežojas ar Vārmes, Rumbas un Rendas pagastu, kā arī ar Talsu, Kandavas un Saldus novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kabillen, krieviski - Kjabiļevskaja.

Kabiles pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Kabiles pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Šķēdes un Rumbas pagastā.

3. Kabiles muiža - atrodas Kuldīgas novada Kabilē, kompleksā ietilpst kungu māja, mežkunga māja (celta 18. gs. 2. pusē), pārvaldnieka māja (18. gs. 2. puse), veļas māja (17. gs, 19. gs. sākums), mednieku namiņš (1696. g.), klēts (19. gs. vidus), stallis (19. gs. 1. puse) un parks, ēkas grupētas ap taisnstūrveida pagalmu.

Avoti: LPag, LC, LE1

kabili

1. Berberu tauta Alžīrijas ziemeļos, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes berberu grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT, EV

Kabīlija   vietv.

1. Atlasa kalnu piekrastes daļa Alžīrijas ziemeļaustrumos, starp Alžīru un Annābu, saposmoti kalnu masīvi, augstums - 800-1200 m.

Lielā Kabīlija— atrodas Kabīlijas rietumu daļā, augstums - līdz 2308 m (Džurdžuras kalni).

Mazā Kabīlija— atrodas Kabīlijas austrumu daļā, augstums līdz 2004 m (Babora masīvs).

Avoti: PZT

Kabillen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kuldīgas novada Kabiles pagasta bijušais nosaukums.

2. Kabile.

3. Kabiles muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kabiles pagastā.

Avoti: LPag, FV

kabilnieki

1. Kuldīgas novada Kabiles pagasta apdzīvotās vietas "Kabile" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kabilovči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

Avoti: LC

Kabilovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

2. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Kabilovči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kābīls   mit.

1. Islāma mitoloģijā - viens no Ādama dēliem, kas atbilst Bībeles Kainam.

Avoti: Mit

kabiļi   novec.

1. Kabili.

Avoti: LME

Kabimasa   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlā, Sulijas štata administratīvais centrs, 214000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

kabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. parasti savienojumā ar "klāt", "kopā", "ciet". Stiprināt klāt, stiprināt kopā, piemēram, ar āķi, cilpu.

2. parasti savienojumā ar "nost", "vaļā". Dalīt nost (ko, piemēram, ar āķi, cilpu, piestiprinātu, sastiprinātu).

Avoti: LLVV, SLG

kabināties   apv.

1. Apkampties.

Avoti: KiV

Kabinda   vietv.

1. Pilsēta Angolā ("Cabinda"), provinces administratīvais centrs, 287000 iedzīvotāju (2004. g.).

2. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā ("Kabinda"), Lomami provinces administratīvais centrs, 219200 iedzīvotāju (2012. g.).

3. Angolas province ("Cabinda") Atlantijas okeāna piekrastē, uz ziemeļiem no Kongo grīvas (atdalīta ar Kongo Demokrātiskās Republikas teritoriju), platība - 7300 kvadrātkilometru.

Avoti: LpA, PZT, Wi

kabīne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Noteiktam mērķim iekārtota, parasti maza, telpa vai celtne.

Avoti: LLVV

kabinetklase   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Kāda mācību priekšmeta mācīšanai iekārtota klase.

Avoti: LLVV

kabinets   -a, v.

1. Darbistaba (vienam cilvēkam dzīvoklī vai vadošam darbiniekam iestādē).

Kabineta zinātnieks iron.— zinātnieks, kas ir vāji saistīts ar praksi.

// sar. Šādas darbistabas iekārta.

2. Telpa, kas iekārtota noteiktam mērķim (piemēram, mācībām, metodiskam darbam, ārstniecībai).

3. Iestāde vai iestādes nodaļa, piemēram, mācību, metodiskā, ārstniecības darba sekmēšanai.

4. Valdība, augstākā pārvaldes institūcija.

Ministru kabinets— valdības sastāvā ietilpstošo ministru kopums, valdība.

Avoti: LLVV, VjV

kabīnīte

1. Dem. --> kabīne.

Avoti: LV93

kabiri   mit.

1. Vulkāna un nimfas Kabiras bērni sengrieķu mitoloģijā, auglības dievības, jūrnieku aizbildņi; par godu kabiriem Samotrakes salā tika rīkotas mistērijas.

2. Dievietes Ištaras (viens no viņas vārdiem ir Kabara) priesteri, kas kļuvuši slaveni ar izlaidīgu orģiju rīkošanu.

Avoti: MV

Kabīrs   rel.

1. Indiešu dzejnieks un himnu autors (dzīvoja aptuveni 1440.-1518. g.), kas ietekmēja agrīnā sikhisma attīstību; centās sintezēt islāmu un hinduismu, vērsās pret kastu sistēmu un apgraizīšanu un mācīja par Dieva mīlestību, atdzimšanu un atbrīvošanos.

Avoti: R1

kabis   apv.

1. Kabenis.

2. Āķis.

3. Ādu miecēšanas darbarīks - ķeksis.

4. Jumta spāru koks, spāre.

5. Kāpņu veids.

6. Paegles koka āķītis biezputras un ķīseļa maisīšanai.

7. Ragavu sliece.

Avoti: KV, TlV

kabīte

1. Dem. --> kabe 2.

Avoti: LV93

kabīties   apv.

1. Aizķerties.

Avoti: ME

kabjols   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: KZ

kable   apv.

1. Ar sakni izcirsts koks ragavu sliecei.

Avoti: ME

Kableškova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Burgasas apgabalā, 2900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kablēt   apv.

1. Zvejot ar kabli.

Avoti: ME

kablis   apv.

1. Kāsis, priekšmets ar noliektu galu, ar ko var aizkabināt.

2. Kabenis.

3. Lamu vārds garam cilvēkam.

Avoti: KV, ME

kablogramma   -as, s.

1. Pa kabeli pārraidīta telegramma.

Avoti: LLVV, LME

kabnesis   apv.

1. Dzegas sija, kam piestiprina kabas saknes galu aizvietotāju kāsi.

Avoti: KV

kabošieši

1. Antifeodālas sacelšanās dalībnieki Parīzē 1413. g.

Avoti: LPE

kabošjeni   novec.

1. Revolucionārās kustības dalībnieki 1410-13, gk. Parīzē.

Avoti: KV

kabošons

1. Dārgakmens, nevis šķautnains, bet reljefi noslīpēts no vienas vai divām pusēm.

Avoti: SV69

Kabota   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cabot"), Ārkanzasas štatā, 19600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kabota šaurums - atrodas starp Ņūfaundlendas un Keipbretonas salu (angļu val. "Cabot Strait"), viens no galvenajiem šaurumiem, kas savieno Sentlorenca līci ar Atlantijas okeānu, garums - 195 km, platums - 103 km, dziļums - 300-400 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 1,4 m.

Avoti: WA16, LpA, LģE

kabotāža   -as, s.

1. parasti vsk. Kuģošana, kravas un pasažieru pārvadāšana kuģos krastu tuvumā starp vienas un tās pašas valsts ostām.

2. Piekrastes flote.

Kabotāžas kuģis— kuģis, ko izmanto kuģošanai savas valsts piekrastes ūdeņos.

Avoti: LLVV

Kaboverde   vietv.

1. Kaboverdes Republika - valsts Zaļā raga salu arhipelāgā Atlantijas okeānā (port. val. "Cabo Verde"), ~600 km uz rietumiem no Āfrikas ziemeļrietumu piekrastes, platība - 4033 kvadrātkilometri, 429500 iedzīvotāju (2010. g.), administratīvais iedalījums - 22 pašvaldības, sastāv no 10 lielām un 5 mazām salām, augstākā virsotne - 2829 m.

Avoti: LģE, PuA

Kabrasa   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cabras"), Sardīnijas reģiona Oristāno provincē, 9100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kabrēšana

1. Lidaparāta kustība vertikālajā plaknē ap horizontālo šķērsasi, palielinot uzplūdes leņķi (lidaparāta priekšgals paceļas uz augšu attiecībā pret vietējo horizontu).

2. Strauja gaisakuģa augstuma palielināšana pa trajektoriju, kas ar horizontālo plakni veido leņķi, kurš lielāks par 30 grādiem.

Avoti: ZTV

kabrēt   apv.

1. Zvejot ar kabri (trejbridi), kabeni.

Avoti: ĒiV, ME

kabriole   novec.

1. Deja, viegls palēciens.

2. Zirga lēciens uz vietas.

Avoti: SV33

kabriolets   -a, v.

1. Vieglais automobilis ar nolaižamu jumtu.

2. Viegli, augsti vienjūga divriteņu rati.

Avoti: LLVV

kabris   novec.

1. Kabenis.

Avoti: KV

kabristāns   novec.

1. Kapsēta.

Avoti: KV

kabrs   novec.

1. Kaps.

Avoti: KV

kabu   apv.; part.

1. Kad, kaut.

Avoti: ME

Kabubranku   vietv.; nelok.

1. Kabubranku rags - Seišaša rags ("Ponta du Seixas") - Dienvidamerikas kontinenta galējais austrumu punkts Brazīlijā, Atlantijas okeāna krastā (port. val. "Cabo Branco").

Avoti: PuA, LģE

kabucītis   apv.

1. Vecs kažoks.

Avoti: KV

kabuki

1. Japāņu klasiskā teātra veids, kam raksturīgas kanoniskas pozas, grims, stilizētas dziesmas u. c.; aktieri tikai vīrieši.

Avoti: SV99

Kabula   vietv.

1. Afganistānas galvaspilsēta (puštu val. "Kābul"), vilajeta centrs, atrodas Kabulas upes ielejas oāzē, 1795 m vjl., 2536300 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Upe Afganistānā un Pakistānā ("Kabul"), Indas labā krasta pieteka, garums - 460 km, sākas Hindukuša Babas grēdā.

Avoti: LģE, LpA

Kabulēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

Kabulova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

kaburka   žarg.

1. Atskurbšanas telpa.

Avoti: KZ

kaburs   žarg.

1. Caurums sienā.

2. Zādzība, parokoties zem grīdas.

Avoti: KZ

kaburščiks   žarg.

1. Uzlauzējs.

Avoti: KZ

kābūzis   apv.

1. Pieliekamais.

Avoti: MalV

kabūzis   -ža, v.; niev.

1. Būcenis.

2. sar. Neliela telpa (mājoklī); kabinets.

Avoti: LLVV, SLG

Kabve   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā ("Kabwe"), Centrālās provinces administratīvais centrs, 176800 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kabylovči   vietv.

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Kabilovči" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kabylovka   vietv.

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Kabilovči" nosaukuma variants latgaliski.

2. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kabilovka" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kabzec   žarg., nelok.

1. Beigas.

Avoti: SLG

kabzeķe   apv.

1. Īsa zeķe.

Avoti: KV

KAC   saīs.

1. Kontrabandas apkarošanas centrs.

Avoti: i2

Kacari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Svariņu pagastā.

Avoti: LC

Kaceite   vietv.

1. Viesītes novada Rites pagasta apdzīvotās vietas "Kacīte" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

kaceklis   apv.

1. Niekkalbis.

Avoti: ME

Kacenelbogene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Katzenelbogen"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 2160 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kacēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijā (Kačanovo) 12 km no Latvijas robežas (Alūksnes novada Liepnas pagasta).

2. vēst. Kacēnu pagasts - pastāvēja bijušajā Abrenes (Jaunlatgales) apriņķī līdz 1944. gadam, kad tika pievienots Krievijai.

Avoti: LPag, LC

kaceniņš

1. Dem. --> kacens.

Avoti: LV93

kacenkāposti   -u, vsk. kacenkāposts, -a, v.

1. Krustziežu dzimtas kāpostu ģints lopbarības augi ar vārpstveida kacenu un lielām, zaļām vai violetām lapām; lopbarības kāposti; šo augu virszemes daļas.

Avoti: LLVV

kacens   -a, v.

1. Stumbrs (kāpostiem), pie kura aug lapas.

2. Kacēns.

Avoti: LLVV, KV

kacens   -a, v.

1. apv. Tikko adīt iesākts cimds.

Avoti: LLVV, KV

kacēns   apv.

1. Kāpostu kāts (īss).

2. Kāpostu galviņas serde (kāta gals).

3. Spēcīgs, brangs puisis.

Avoti: KV

kacere   apv.

1. Īsa, slikta bise.

2. Nolietota slota.

3. Veca, kalsna, neglīta meita.

Avoti: KV

kacerēt   apv.

1. Pēc kaut kā sniegties.

2. Sniegt.

Avoti: KV

kacerēties   apv.

1. Kaut ko grābt, kampt, kaut ko sasniegt, sameklēt.

Avoti: ME

kacēt   apv.

1. Pēc kaut kā sniegties; mēģināt aizsniegt.

2. Sniegt.

3. Dabūt, (iz)ķeksēt.

Avoti: KV, NeV

kacēties   apv.

1. Sniegties.

Avoti: Sin

kacības   apv.

1. Raudzības.

Avoti: Sin

Kacigrads   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kategrade" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kacina   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas ziemeļos ("Katsina"), štata administratīvais centrs, 358400 iedzīvotāju (2005. g.); līdz XIX gs. - hausu Kacinas pilsētvalsts centrs.

2. Štats Nigērijā ("Katsina"), administratīvais centrs - Kacina, platība - 24192 kvadrātkilometri, 5792600 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts ziemeļu daļā.

Avoti: LpA, PuA, PZT

kacināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Ķircināt, kaitināt; niekoties, blēņoties.

2. Uzmācīgi izjautāt; tincināt.

Avoti: LLVV, KnV, ME

kacināt   apv.

1. Skaļi smiet.

Avoti: ME

kācināt   apv.

1. Radīt raksturīgas, stieptas skaņas (par vistu, kas gatavojas dēt); stiepti (ne visai skaļi) kladzināt.

Avoti: ĒiV

kacināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; sar.

1. Ķircināties.

// apv. Ķircinoties kaitināt (vienam otru, citam citu).

Avoti: LLVV, ĒiV

kācīši   žarg., parasti dsk.

1. Kājas.

Avoti: SLG

kacīt   apv.

1. Kašņāt, kašāt; ravēt.

Avoti: ViV

Kacīte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Viesītes novada Rites pagastā.

Avoti: LC

kacīties   apv.

1. Kašņāties, kašāties.

Avoti: ViV

kaco   žarg., nelok.

1. Gruzīns.

Avoti: SLG

kač   apv.

1. Sauciens, ar kuru aicina (piemēram, sev klāt) govis.

Avoti: ĒiV

kača

1. mūz. Laicīgās vokālās mūzikas žanrs Itālijā un Francijā (14.-16. gs.).

2. žarg. Kapeika.

Avoti: ML, SLG

Kača   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Vojvodinas Dienvidbačkas apgabalā, 11600 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Upe Krimā, sākas Krimas kalnos, ietek Melnajā jūrā pussalas rietumu krastā, ~20 km uz ziemeļiem no Sevastopoles.

3. novec. Kačas līcis - Kačhas līcis Arābijas jūrā.

Avoti: PZT, PuA

kačaika   žarg.

1. Atrasties izmeklēšanā.

Avoti: KZ

kačaks   žarg.

1. Muskuļots cilvēks.

Avoti: SLG

kačalka   žarg.

1. Trenažieru zāle.

Avoti: SLG

kačaločki   apv., hip.

1. Kamolainā pulkstenīte ("Campanula glomerata").

Avoti: Aug2

kačalovo   žarg.

1. Zagļu strīds.

Avoti: KZ

Kačāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

Kačanova   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijā (Kačanovo) 12 km no Latvijas robežas, 1925.-1944. g. saucās Kacēni.

2. vēst. Kačanovas pagasts - pastāvēja bijušajā Jaunlatgales apriņķī līdz 1925. gadam, kad tika pārdēvēts par Kacēnu pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Krievijā.

3. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Stražvaldi" bijušais nosaukums.

Avoti: LPag, LC

Kačareva   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Vojvodinas Dienvidbanatas apgabalā, 7100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kačari

1. Tauta, dzīvo Indijā, Asamas štata dienvidaustrumos, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, ietilpst barabodu grupā, iedalās kalnu kačaros (dimasi) un līdzenumu kačaros (bari, barameči), reliģija - hinduisms, saglabājušies arī animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

Kačarli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ankaras ilā, 460 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kačarņa   žarg.

1. Apavu plaukts.

Avoti: KZ

kačars   apv.

1. Pīļu tēviņš.

Avoti: KiV

kačāt   žarg.

1. Uzmundrināšanas frāze.

2. Doties.

3. Darīt.

4. Šūpot.

5. Trenēt (muskuļus).

6. Sūknēt.

7. Lejuplādēt (datorā).

8. Ilgstoši spēlēt aizsardzības stilā (tenisā, galda tenisā).

Avoti: SLG, JV

kačāties   žarg.

1. Šūpoties.

2. Braukt.

3. Trenēties svarcelšanā vai kultūrismā.

4. Pumpēties (no balsta guļus vai uz saliektām rokām vairākkārt iztaisnot rokas, paceļot ķermeņa augšdaļu).

Avoti: SLG

kačavāt   apv.

1. Rotaļāties ar sīkiem priekšmetiem, tos metot gaisā un ķerot rokā.

Avoti: KiV

kačegarka   žarg.

1. Katlumāja.

Avoti: SLG

Kačha   vietv.

1. Solončaki Pakistānā un Indijas rietumos, uz dienvidaustrumiem no Indas deltas, platība - >20000 kvadrātkilometru, garums austrumu-rietumu virzienā - >300 km, platums - 40-80 km, augstums - līdz 200 km, vietām - >400 m.

2. Kačhas līcis - atrodas Arābijas jūras ziemeļaustrumu daļā, uz ziemeļrietumiem no Kāthiāvāras pussalas (Indijā), garums - 165 km, platums pie ieejas - ~46 km, dziļums - līdz 38 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 3 m.

Avoti: LpA, PZT

kačigarka   žarg.

1. Katlumāja.

Avoti: SLG

Kačigdžara   vietv.

1. Upe Uzbekistānā, Kaškadarjas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kačina   vietv.

1. Pavalsts Mjanmas Savienības (Birmas) ziemeļos ("Kachin"), Iravadi augšteces rajonā, administratīvais centrs - Mjičina, platība - 89041 kvadrātkilometrs, 1364000 iedzīvotāju (2002. g.), administratīvais centrs - Mjičina.

2. vēst. Kačinu valsts - nacionāls autonoms apgabals Birmas Savienībā.

Avoti: PZT

kačinas   mit.

1. Senču gari pueblo tautām, piemēram, hopiem un zuniem, kas mīt ASV dienvidrietumos; tiek godāti kā starpnieki starp cilvēkiem un lielajiem stihiju dieviem, arī kā saskaņas un pārticības nesēji.

Avoti: PmV

kačini

1. Tauta, dzīvo Mjanmas (Birmas) ziemeļos, arī Ķīnas dienvidrietumu daļā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, rakstība kopš XIX gs. beigām (latīņu alfabēts), animistiski ticējumi, senču kults, neliela daļa - kristīgie vai budisti.

Avoti: PZT

kačini   mit.

1. Pueblo, hopu un zunji (ASV dienvidrietumi) mitoloģijā - senču dvēseles, auglības veicinātāji.

Avoti: Mit

Kačinova   vietv.

1. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Stražvaldi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kačka   apv.

1. Pīle.

2. Apaļmaizīte, kas pēc formas atgādina pīli.

Avoti: KiV

kačkalēns   apv.

1. Pīlēns.

Avoti: KiV

Kačkanara   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabalā, 40300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kačkars   vietv.

1. Augstākā virsotne Pontijas kalnos, Lazistānas grēdā, Turcijas ziemeļaustrumos, augstums - 3932 m.

Avoti: PZT, LpA

kački   apv.; vēst.

1. Hokejam līdzīga bērnu spēle ar koka ripu un nūjām.

Kačkus sist— spēlēt šo spēli.

Avoti: KnV

kačoks   žarg.

1. Kultūrists - cilvēks, kas nodarbojas ar atlētisko vingrošanu, respektīvi, "pumpē" muskuļus.

Avoti: PL, SLG

Kačori   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Beverīnas novada Trikātas pagastā.

Kačoru purvs— atrodas Beverīnas novada Trikātas pagastā, platība - 1155 ha, kūdras slāņa lielākais dziļum 2,1 m.

Avoti: LC, LD

kačorieši

1. Beverīnas novada Trikātas pagasta apdzīvotās vietas "Kačori" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kačuča

1. Strauja andalūziešu deja ar kastaņetēm.

Avoti: SV99

Kačupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Avoti: LC

kad   apst.

1. jautājuma teikumos. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu laiku, par ko izteikts jautājums.

2. parasti stāstījuma teikumos; sar. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu laiku.

3. parasti izsaukuma teikumos vai retoriskajos jautājuma teikumos. Norāda uz kā (parasti ar laika nojēgumu saistīta) noliegumu, neiespējamību.

4. savienojumā ar verba personas formu, tā divdabi ar izskaņu "-dams" un "lai" vai savienojumā ar divdabi ar izskaņu "-dams". Norāda uz darbības, norises laika pieļāvumu.

5. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz pilnīga vai daļēja vienlaicīguma attieksmi starp tiem.

// savienojumā "pēc tam kad". Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz laika secīguma attieksmi starp tiem (palīgteikuma darbība notiek pirms teikuma komponentā minētās darbības).

6. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz subjekta attieksmi starp tiem.

7. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

8. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz objekta attieksmi starp tiem.

9. saikļa nozīmē; sar. Saista salikta teikuma komponētu ar palīgteikumu, norādot uz nosacījuma attieksmi starp tiem; ja.

10. savienojumā "lai kad", "lai arī kad", "lai nu kad", "lai vai kad"; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz pieļāvuma attieksmi starp tiem un pastiprinot nojēgumu par šo attieksmi.

11. saikļa nozīmē; novec. Kaut 2 (1).

Avoti: LLVV

kad   part.; novec.

1. Lieto, lai piešķirtu izteikumam vēlējuma nozīmi; kaut 3 (1).

2. Lieto, lai pastiprinātu vārda nozīmi un piešķirtu tam pieļāvuma nokrāsu; kaut 3 (2).

3. Lieto, lai piešķirtu izteikumam pieļāvuma, šaubu nokrāsu.

4. savienojumā "kā kad"; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz salīdzinājuma attieksmi starp tiem.

5. savienojumā "kā kad"; saikļa nozīmē; pareti. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto apstākļa vārdu vai vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz predikatīvo attieksmi starp tiem.

6. savienojumā "kā kad"; saikļa nozīmē; pareti. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz atributīvo attieksmi starp tiem.

Avoti: LLVV

Kadaga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ādažu novadā.

2. Kadagas ezers - atrodas Rīgavas līdzenumā, Ādažu novadā, platība - 25 ha, garums - 1,2 km, platums - 0,5-0,6 km, lielākais dziļums - 1,5 m, sala 0,8 ha, izteikti eitrofs, uzkrājies 7 m biezs sapropeļa slānis; Kadiķu ezers.

Avoti: LC, LD

kadags   apv.

1. Kadiķis.

Avoti: KV

kādai   apv.

1. Kādā veidā?

Avoti: ME

kadakavāt   apv.

1. Klaiņot (parasti par piedzērušu).

Avoti: KiV

kadaki   apv.

1. Koka tupeles; nonēsāti apavi, kam augšdaļa apgriezta.

Avoti: TlV

kadaks   apv.

1. Koka tupele.

2. Nekārtīgs, neuzvedīgs, parasti dzērājs, vīrietis.

3. Kadiķis.

Avoti: KiV, VV

kadaļa   apv.

1. Nūja, 3-4 pēdas gara.

Avoti: KV

kadaļāt   apv.

1. Atkabināt (velkamo virvi).

Avoti: KV

kadaļnieks   apv.

1. Tas, kas atkabina.

Avoti: KV

kādamējs   apv.

1. Tāds, kas pieder kādam; kāda.

Avoti: ViV

kādamraide   inf.

1. Protokola "IP" versija, kas nodrošina datu apmaiņu starp nosūtītāju un kādas saņēmēju grupas tuvāko saņēmēju.

Avoti: D3

Kadaņa   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 18760 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Kadarkūta   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Šomoģas meģē, 2500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kā-darbs   žarg.

1. Kontroldarbs.

Avoti: SLG

kadastrāls

1. Tāds, kas attiecas uz kadastru, izriet no ierakstiem tajā.

Kadastrālā uzmērīšana— zemes vienību, būvi, telpu grupu un zemes vienības daļu raksturojošo datu iegūšana apvidū.

Kadastrālā vērtība— pēc vienotiem kadastrālās vērtēšanas principiem noteiktā datumā atbilstoši kadastra datiem noteikta kadastra objekta un nekustamā īpašuma nodokļa objekta vērtība naudas izteiksmē.

Avoti: SV99, NīL

kadastrēt

1. Ierakstīt kadastrā; sastādīt kadastru.

Avoti: SV99

kadastrs   -a, v.

1. Sistematizēti kādu zemes vai ūdens nogabalu vai citu objektu dati.

2. Ar nodokļiem apliekamo objektu saraksts un novērtējums.

Kadastra apzīmējums— zemes vienībai, būvei, telpu grupai vai zemes vienības daļai piešķirta viennozīmīga, neatkārtojama un nemainīga ciparu kombinācija (identifikators).

Kadastra dati— Nekustamā īpašuma valsts kadastra informācijas sistēmā ierakstītās ziņas.

Kadastra dokuments— no Nekustamā īpašuma valsts kadastra informācijas sistēmas sagatavots un noformēts dokuments, kas satur kadastra datus.

Kadastra informācija— kadastra dati un Valsts zemes dienesta arhīva dokumentu ziņas, ko izmanto Nekustamā īpašuma valsts kadastrs.

Kadastra numurs— nekustamajam īpašumam piešķirta viennozīmīga, neatkārtojama un nemainīga ciparu kombinācija (identifikators).

Kadastra objekts— Nekustamā īpašuma valsts kadastra informācijas sistēmā reģistrēts nekustamais īpašums kā īpašuma objektu kopums, kā arī zemes vienība, būve, telpu grupa un zemes vienības daļa.

Kadastra subjekts— kadastra objekta īpašnieks vai visi kopīpašnieki, tiesiskais valdītājs vai lietotājs.

3. vēst. Antīkajā pasaule - personu saraksts, kurām jāmaksā galvasnauda.

Avoti: LLVV, NīL

kadaverīns   med.

1. Biezs, dzidrs, sīrupam līdzīgs ptomaīns, rodas pūstošos dzīvnieku audos no lizīna; rodas arī olbaltunvielām noārdoties "Vibrio comma" ietekmē.

Avoti: TM

kadaverizācija   med.

1. Pakāpeniska miršana; termins holeras algīdās, cianotiskās stadijas apzīmēšanai.

Avoti: TM

kadedzis   apv.

1. Kadiķis, paeglis.

Avoti: VV

kadegs   apv.

1. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Avoti: Aug2

kadeģis   apv.

1. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Avoti: Aug2

kadeģnieki

1. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Kadiķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kādējādi   apv.

1. Kā, kādā veidā.

Avoti: ĒiV

kādejs   apv.

1. Kāds.

Avoti: ME

kadeķis   apv.

1. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Avoti: Aug2

Kadelbosko   vietv.

1. Kadelbosko di Sopra - pilsēta Itālijā ("Cadelbosco di Sopra"), Emīlijas-Romanjas reģiona Redžo nell'Emīlijas provincē, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kādēļ   apst.

1. jautājuma teikumos. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu nolūku, par ko izteikts jautājums.

2. jautājuma teikumos. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu cēloni, iemeslu, par ko izteikts jautājums; kāpēc (1).

3. parasti izsaukuma teikumos vai retoriskajos jautājuma teikumos. Norāda uz kā (parasti ar nolūka, arī cēloņa nojēgumu saistīta) noliegumu, neiespējamību; kāpēc (3).

4. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz subjekta attieksmi starp tiem.

5. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz atributīvo attieksmi starp tiem.

6. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz objekta attieksmi starp tiem.

7. saikļa nozīmē; sar. Saista divus relatīvi patstāvīgus teikuma komponentus; tādēļ.

Avoti: LLVV

kadenca   mūz.

1. Akordu secība skaņdarbā, kura rada pieturu vai noslēgumu.

2. Virtuozs iespraudums solo instrumentam sonātās, instrumentālkoncertos utt.

Avoti: KV

kadence   -es, dsk. ģen. -ču, s.; mūz.

1. Nobeigums (muzikālai frāzei, skaņdarba daļai vai skaņdarbam).

2. Instrumenta solo epizode (skaņdarbā instrumentam ar orķestri, parasti fantāzija par skaņdarba galvenajām tēmām).

Avoti: LLVV

kādenis   apv.

1. Īpašības vārds.

Avoti: LE

kādēņ   apv.

1. Kaut kā.

Avoti: KiV

Kadeo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ischia"), Emīlijas-Romanjas reģiona Pjačencas provincē, 18700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kadešs   mit.

1. Otrās Mozus grāmatas fragments (13:1 - 10) par visu pirmdzimušo novēlēšanu Tam Kungam, par Pashā svinēšanu un par tefillīnu.

Avoti: MrJ

kadeti   -u, vsk. kadets, -a, v.; vēst.

1. Konstitucionāli demokrātiskā partija Krievijā 1905.-17. g.; šīs partijas biedrs.

Avoti: LLVV

kadets   -a, v.

1. Karaskolas vai jūrskolas audzēknis.

2. Jauniešu vecumgrupas sportists.

3. vsk. Kadeti.

Avoti: LLVV

Kadfer   vietv., vēst., vācu val.

1. Limbažu novada Katvaru pagasta bijušais nosaukums.

2. Katvari.

3. Katvaru muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Katvaru pagastā.

Avoti: LPag, FV

kadi   vēst.

1. Garīga persona musulmaņu zemēs, kurš izpilda arī tiesneša funkcijas, iztiesājot civilstrīdus un krimināllietas saskaņā ar šariatu un ādatiem, kā arī veic notariālās un aizbildnības funkcijas.

Avoti: VtV

kādi   apst.; novec.

1. Savienojumā "kaut kādi": kaut kā.

Avoti: LLVV

kādība   -as, s.; parasti vsk.

1. Būtiska pazīme, īpašība, kas atšķir vienu priekšmetu, būtni, parādību no citām; šādu pazīmju, īpašību kopums; kvalitāte (2).

Kādības (arī kvalitatīvais) īpašības vārds— īpašības vārds, kas nosauc īpašību, kura priekšmetam, būtnei, parādībai var piemist lielākā vai mazākā mērā.

Kādības (arī kvalitatīvais) apstākļa vārds— apstākļa vārds, kas apzīmē darbību vai stāvokli kvalitatīvi.

2. Kvalitāte (1).

Avoti: LLVV

kadiģis   apv.

1. Kadiķis, paeglis.

Avoti: VV

Kadijevka   vietv.

1. Stahanova - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums līdz 1978. g.

Avoti: PZT

kadijs

1. Tiesnesis musulmaņu valstīs, kas vienpersoniski iztiesā lietas, vadoties pēc šariata.

Avoti: SV96

kadiks   apv.

1. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Avoti: Aug2

kadiķājs   v.

1. Kadiķu audze.

Avoti: LV87

kadiķi

1. apv. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

2. dsk. Kadiķis.

Avoti: Aug2

Kadiķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Grobiņas novadā 15 km no Liepājas un 2 km no Grobiņas pilsētas, izveidojusies bijušās Grobiņas muižas ("Amt-Grobin") teritorijā, Grobiņas pagasta administratīvais centrs.

2. Kadiķu nora - botāniskais liegums Dundagas novada Dundagas pagastā, valsts aizsardzībā kopš1987. g., platība - 3,8 ha, sastopami dažādas formas kadiķi un savdabīgi augu grupējumi, konstatētas 120 sēklaugu un papržaugu sugas.

3. Kadiķu ezers - Kadagas ezers Ādažu novadā.

4. Kadiķu grāvis - Rīkanu strauta kreisā krasta pieteka Vecumnieku un Bauskas novadā, garums - 13 km.

Avoti: LPag, LE1, LD

kadiķiene   apv.

1. Vieta, kur aug daudz kadiķu.

Avoti: KV

kadiķiens

1. Kadiķu audze, paeglājs.

Avoti: Sin

kadiķis   -a, v.

1. dsk. Ciprešu dzimtas ģints ("Juniperus"), mūžzaļš krūms vai neliels koks, 60 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Ficera kadiķis— kadiķu suga ("Juniperus media").

Kazaku kadiķis— kadiķu suga ("Juniperus sabina").

Klājeniskais kadiķis— kadiķu suga ("Juniperus horizontalis").

Ķīnas kadiķis— kadiķu suga ("Juniperus chinensis").

Pazvilu kadiķis— kadiķu suga ("Juniperus procumbens").

Virdžīnijas kadiķis— kadiķu suga ("Juniperus virginiana").

Zviedrijas kadiķis— kadiķu suga ("Juniperus communis var. suecica"), saukts arī par paegli.

Zvīņainais kadiķis— kadiķu suga ("Juniperus squamata").

2. apv. Austrumprūsiešu, agrāk prūšu iecienīta tēja ar kadiķi.

3. apv. Sviests ar kadiķogām.

Avoti: LLVV, VV, NeV

kadiķītis   apv.

1. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Avoti: Aug2

kadiķīts   apv., hip.

1. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Avoti: Aug2

Kadiķkalni   vietv.

1. Botāniskais liegums Limbažu novada Skultes pagastā šaurā joslā gar jūru, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 13 ha, lielāko daļu aizņem Zviedrijas kadiķa audzes, konstatētas 100 sēklaugu un paparžaugus sugas, 25 sūnu sugas.

Avoti: LD

kadiķkrūms   apv.

1. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Avoti: Aug2

kadiķnieki

1. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Kadiķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kadiķoga   -as, s.

1. Kadiķa oga.

Avoti: LLVV

kadiķzars   -a, v.

1. Kadiķa zars.

Avoti: LLVV

Kadilaka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cadillac"), Mičiganas štatā, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kādilas   apv.

1. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: Aug2

Kadilas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Annas pagastā.

Avoti: LC

kadiljaks

1. Uzņēmumā "General Motors" ražots luksusa klases automobilis, īpaši iecienīts ASV un Kanādā.

Avoti: EpV

kadina   novec.

1. Sieva, sieviete; sultāna sieva.

Avoti: KV

kadinas   novec.

1. Agrāk turku sultāna 7 likumīgās sievas.

Avoti: SV33

kadināt   apv.

1. Skubināt, kūdīt.

Avoti: NeV

kadinēns   med.

1. Viena no vielām, ko satur jauno priežu dzinumu drogas un to ēteriskās eļļas.

Avoti: VE

Kadinhani   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kadinhani"), Konjas ilā, 13600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kādiņāt   apv.

1. Vienreiz, kādreiz.

Avoti: ME

kādiņāties   apv.

1. Vienreiz, kādreiz.

Avoti: ME

Kadirli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kadirli"), Osmanijes ilā, 83600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kadis   apv.

1. Spainis.

Avoti: NeV

Kadisa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Cadiz"), Andalūzijas autonomajā apgabalā, provinces administratīvais centrs, 121700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kadisas līcis - atklāts līcis Atlantijas okeānā, Pireneju pussalas dienvidrietumu piekrastē (Spānijā un Portugālē), dziļums - līdz 100 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 3 m.

Avoti: PuA, Wi, LģE

Kadišava   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Kadiševa" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kadišehri   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Jozgatas ilā, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kadiševa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Tilžas pagastā.

Avoti: LC

Kadišova   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Kadiševa" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kadišs

1. Ebreju lūgšana, kurā parasti sava mirušā tēva vai mātes vārdā Dievu lūdz un slavē sērojošie bērni, lai gan ne nāve, ne sēras tajā nav pieminētas.

Avoti: IdV

Kadjaka   vietv.

1. Kodiaka - sala Klusajā okeānā (angļu val. "Kodiak Island"), Ziemeļamerikas rietumu piekrastē, ASV Aļaskas štatā, platība - 9500 kvadrātkilometru, augstums - līdz 1353 m, no Aļaskas pussalas atdala Šeļihova šaurums.

Avoti: LģE, LpA

kadmijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - viegli kūstošs sudrabaini balts metāls, atomnumurs - 48, atommasa - 112,41, zināmi 17 izotopi, no kuriem 8 ir stabili.

Avoti: LLVV

kadmioze   med.

1. Pneimokonioze, kas radusies pēc kadmija putekļu ieelpošanas.

2. Audu reakcija pēc saskares ar kadmija putekļiem.

Avoti: MSV

Kadms   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tēbu pilsētas dibinātājs, Feniķijas valdnieku Agēnora un Tēlefasas dēls, Eiropas brālis.

Avoti: PmV

Kadņikova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vologdas apgabalā, 4700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kadoma   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kadoma"), Honsju salas dienvidos, Osakas pavadoņpilsēta, 130300 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta Zimbabvē ("Kadoma"), Rietummašonalendas provinces dienvidu daļā, 77700 iedzīvotāju (2012. g.), koloniālajā laikmetā (Dienvidrodēzijā) saucās - Gatuma.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Kadonegē   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cadoneghe"), Venēcijas reģiona Padujas provincē, 16100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

KĀDP   saīs.

1. Kopējā ārpolitika un drošības politika (ES).

Avoti: PnR

kadra   žarg.

1. Simpātiska sieviete.

Avoti: KZ

kadrans   novec.

1. Saules pulkstens.

Avoti: SV33

kādreiz   apst.

1. Kaut kad pagātnē; senāk.

2. Kaut kad nākotnē.

3. Dažreiz; šad tad; kādu reizi.

Avoti: LLVV

kādreizējais   apv.

1. Agrākais, bijušais.

Avoti: Sin

kādreizējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir bijis, noticis kaut kad pagātnē, senāk.

Avoti: LLVV

kadrējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kadrēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kadrēt (2).

Avoti: LLVV

kadrēšana   inf.

1. Attēla daļas izdalīšana uz displeja ekrāna.

2. Bitu grupas izdalīšana, kas attēlo vienu vai vairākas rakstzīmes nepārtrauktā bitu plūsmā.

3. Uztverošās iekārtas sinhronizācija, lai nodrošinātu kadra pareizu uztveršanu.

Avoti: SV99

kadrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ietvert kadrā (1).

2. Izvēlēties kadru (2) epizodes detalizēšanai kinofilmā.

Avoti: LLVV

kadri   -u, vsk. kadrs, -a, v.

1. Darbinieki (parasti ar noteiktu kvalifikāciju), darbinieku pamatsastāvs (kādā iestādē, uzņēmumā, arī nozarē).

2. Bruņoto spēku pastāvīgais sastāvs (atšķirībā no obligātajā karadienestā iesauktajiem).

Avoti: LLVV

kadriķ   žarg.

1. Meklēt prostitūtas.

Avoti: KZ

kadriļa   -as, s.

1. Deja, kura sastāv no vairākām figūrām un kurā piedalās pāra skaits dejotāju pāru, kas novietojas cits citam pretī; šīs dejas mūzika.

Avoti: LLVV

Kadrina   vietv.

1. Upe Krievijā, Altaja Republikā, Katuņas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

kadrinieks   -a, v.; sar.

1. Kadru daļas vai nodaļas darbinieks.

Avoti: LLVV

kadrs   -a, v.

1. Atsevišķs uzņēmums (fotofilmā, kinofilmā).

2. Nepārtraukta kinolentes daļa, kurā fiksēta atsevišķa epizode.

3. Televīzijā - attēls, kas pārraidīts vienā pilnā izvērses ciklā.

Kadra sašķiebe— teleattēla kropļojuma veids.

4. žarg. Puisis; draugs vai draudzene.

5. niev. Persona.

Avoti: LLVV, ZTV, SLG

kadrs   žarg.

1. Puisis, vīrietis.

Avoti: JV

kadrs   novec.

1. Karaspēka daļas pastāvīgais sastāvs, izlase, kodols, pamats, kas veic iestādes administratīvos, mācības un saimnieciskos darbus.

Avoti: KV

kāds   vietn., -a, v.

1. jaut. vietn. Norāda uz (dzīvas būtnes, priekšmeta, parādības, norises) nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu īpašību, pazīmi, par ko izteikts jautājums.

// sar. Norāda uz vienu no tiem, kas ir zināmā secībā; kurš.

2. jaut. vietn.; parasti izsaukuma teikumos. Norāda, ka (dzīvai būtnei, priekšmetam, parādībai, norisei) ir spilgta, ievērojama pazīme, īpašība.

// parasti savienojumā ar adj. Cik 1(2).

3. jaut. vietn.; parasti izsaukuma teikumos vai retoriskajos jautājuma teikumos. Norāda uz kā (ar dzīvas būtnes, priekšmeta, parādības, norises pazīmes, īpašības nojēgumu saistīta) noliegumu, neiespējamību.

4. nenot. vietn. Norāda, ka kas (dzīva būtne, priekšmets, parādība, norise) ir nenoteikts, nezināms, arī vēl neminēts.

// savienojumā ar lietv. un priev. "bez". Jebkāds.

// parasti savienojumā ar lietv. akuz. vai lok. Norāda uz nenoteiktu laika momentu.

// parasti savienojumā ar lietv. lok. vai lietv. un priev. Norāda uz nenoteiktu vietu.

5. nenot. vietn.; savienojumā ar verba personas formu, tā divdabi ar izskaņu "-dams" un "lai" vai savienojumā ar divdabi ar izskaņu "-dams"; pareti. Norāda uz (dzīvas būtnes, priekšmeta, parādības, norises) pazīmes, īpašības pieļāvumu.

6. nenot. vietn.; parasti savienojumā ar lietv., skait. vai skait. un lietv.; skait. nozīmē. Norāda uz (kā) aptuvenību, norāda, ka minētais (skaits, daudzums) ir aptuvens.

7. nenot. vietn. Norāda uz (īpašības, pazīmes) nenoteiktu pakāpi.

8. nenot. vietn.; lietv. nozīmē. Norāda uz nenoteiktu, nezināmu, arī vēl neminētu cilvēku, retāk dzīvnieku.

Reti kāds— tikai dažs.

9. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem.

10. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz predikatīvo attieksmi starp tiem.

11. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

12. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz objekta attieksmi starp tiem.

13. attieksmes vietn.; savienojumā "lai kāds", "lai arī kāds", "lai nu kāds", "lai vai kāds"; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz pieļāvuma attieksmi starp tiem un pastiprinot nojēgumu par šo attieksmi.

Avoti: LLVV

kadsura

1. Citronliānu dzimtas ģints, Latvijā 1 s. reizēm audzē kā krāšņumaugu.

Japānas kadsura— šīs ģints suga ("Kadsura japonica"), ko Latvijā reizēm audzē, bet tā nav ziemcietīga.

Avoti: LD

kadsura   lat.

1. Kadsuras.

Kadsura japonica— Japānas kadsura.

Avoti: LD

kādubrīd   apst.

1. Kādu brīdi.

Avoti: LLVV

kaducejs

1. Seno grieķu vai romiešu herolda zizlis.

2. Antīkajā mitoloģijā - divu čūsku apvīts Hermeja-Merkura zizlis; miera, arī tirdzniecības simbols.

3. Medicīnas simbols, ko attēlo kā Asklēpija zizli, ap kuru apvijusies čūska (gudrības simbols).

Avoti: SV99, MSV

kaducēšana   novec.

1. Akcijas atzīšana par spēku zaudējušu (anulētu).

Avoti: KV

kādudien   apst.

1. Kādu dienu.

Avoti: LLVV

kadugli

1. Viena no kaduglikrongi grupas ciltīm, dzīvo Kordofānā (Sudānā), valoda pieder pie Kordofānas valodu savrupas grupas, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

kaduglikringi

1. Tauta, dzīvo Sudānas dienvidos, valoda pieder pie Centrālās Sudānas un Austrumsudānas tautu valodām.

Avoti: PZT

kaduglikrongi

1. Cilšu grupa (kadugli, krongo, miri, tuleši, keigi u. c.), dzīvo Kordofānā (Sudānā), valodas veido savrupu grupu starp Kordofānas valodām, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

kadūks   novec.

1. Sabrucis, nepastāvīgs, iznīcīgs.

Avoti: KV

kādums   ek.; novec.

1. Kvalitāte.

Avoti: Ztv1

Kaduna   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas centrālajā daļā ("Kaduna"), štata administratīvais centrs, 1147200 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Štats Nigērijā ("Kaduna"), platība - 46053 kvadrātkilometri, 6066600 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts vidienē.

3. Upe Nigērijā ("Kaduna"), Nigēras kreisā krasta pieteka.

Avoti: LģE, LpA

kādureiz   apst.

1. Kādreiz (1).

2. Kādreiz (2).

3. Kādreiz (3).

Avoti: LLVV

kādurīt   apst.

1. Kādu rītu.

Avoti: LLVV

kadurki   novec.

1. Ķeltu cilts dienvidrietumos no arverniem Gallijā, starp Dordoņu un Averonu, bija pazīstami kā linu apstrādātāji.

Avoti: KV

kādvid   apv.

1. Kādu brīdi.

Avoti: ViV

kadvien   apv.

1. Vienmēr, pastāvīgi.

Avoti: ME

Kadzanda   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Cadzand"), Zēlandes provincē, 800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kadzieši

1. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Kaģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kadžaksi

1. Fori - tautība Sudānā.

Avoti: PZT

Kadžana   vietv.

1. Pilsēta Malaizijā, Kualalumpuras piepilsēta, 207300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PuA, LpA

Kadžāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Caggiano"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 2800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kadžarana   vietv.

1. Pilsēta Armēnijas dienvidu daļā ("K'arajan"), Sjunikas marzā 2000 m vjl., 8500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

kadžari

1. Cilts, dzīvo Irānas ziemeļos, Hazardžeribas ielejā (Mazenderanā) un Gorganas kalnos, kā arī Teherānā u. c. pilsētās, valoda pieder pie tjurku grupas, reliģija - islāms.

Avoti: PZT

kadži

1. Katabi tautai radniecīga cilts Nigērijā.

Avoti: PZT

Kaedi   vietv.

1. Pilsēta Mauritānijā, Gorgolas vilāja administratīvais centrs, 50000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kaeshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Sieru muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vecsvirlaukas pagastā.

Avoti: KV

kāf   val.

1. Ebreju alfabēta 11. burts.

Avoti: MrJ

Kafana   vietv.; novec.

1. Kapana - pilsēta Armēnijā.

Avoti: PZT

kafe   apv.

1. Kafejnīca.

Avoti: VV

kafē   nelok., s.; pareti.

1. Kafejnīca.

Avoti: LLVV

kafeīns   novec.

1. Kofeīns.

Avoti: KV

kafeja   novec.

1. Kafija.

Avoti: LME

kafejnīca   -as, s.

1. Sabiedriskās ēdināšanas uzņēmums, kur dabūjama kafija, konditorejas izstrādājumi, arī citi dzērieni, uzkožamie.

Avoti: LLVV

kafejušņiks   žarg.

1. Kafejnīca.

2. Biežs kafejnīcu apmeklētājs.

Avoti: SLG

kafēkoncerts   novec.

1. Kafejnīcas tips ar mūzikas vai kabareta programmu.

Avoti: KV

kafene   žarg.

1. Kafejnīca.

Avoti: SLG

kafepišņiks   žarg.

1. Kafejnīca.

Avoti: SLG

kaferi

1. Bantu nēģeru dienvidu grupa, kas mīt Dienvidāfrikas austrumu daļā.

Avoti: KV

kafēšantāns

1. Liriskas, izklaidējoša rakstura dziesmiņas, ko izpilda restorānos un kafejnīcās.

2. novec. Kafejnīca, kur izpilda mūzikas vai kabarē programmas.

Avoti: PL, KV

kafetērija   -as, s.

1. Pašapkalpošanās kafejnīca.

Avoti: LLVV

kafiči

1. Viena no sidami grupas tautām Etiopijā, dzīvo valsts dienvidrietumu daļas kalnos, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes kušītu grupas, reliģija - kristiānisms (monofizītisms), daļa - musulmaņi (sunnīti), saglabājušies arī vietējie tradicionālie kulti.

Avoti: PZT

kafija   -as, s.

1. Madaru dzimtas tropu koks vai krūms, no kura sēklām (pupiņām) gatavo dzērienu.

2. Šī koka vai krūma sēklas (pupiņas); pārtikas produkts - īpaši apstrādātas (grauzdētas, pulverī samaltas) šī koka vai krūma sēklas; šī pārtikas produkta surogāts, ko parasti gatavo no cigoriņiem, miežiem, ozolzīlēm.

3. žarg. Nepatīkama saruna skolā - pie skolotāja, direktora.

Kafija bez cukura un putukrējuma— nepatikšanas.

Avoti: LLVV, JV

kafijbrūns   -ais; s. -a, -ā;

1. Brūns kā kafija; kafijas brūnumā; tumšbrūns.

Avoti: LLVV

kafijkanna   -as, s.

1. Kanna kafijas pasniegšanai galdā; kanna kafijas vārīšanai; kafijas kanna.

Avoti: LLVV

kafijkoks

1. Divdīgļlapju klases asteru apakšklases genciānu rindas rubiju dzimtas ģints ("Coffea"), krūmi, nelieli koki, Āfrikā un Āzijā tropos un subtropos, ~ 60 s., dažas s. kultivē.

Arābijas kafijkoks— kafijkoku suga ("Coffea arabica").

Kongo kafijkoks— kafijkoku suga ("Coffea canephora").

Avoti: EV, PDE

kafijmaizīte   apv.

1. Smalkmaizīte, ko parasti pasniedz pie kafijas.

Avoti: MtL

kafijot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Dzert kafiju (parasti bieži).

Avoti: MLVV

kafijužņiks   žarg.

1. Kafejnīca.

Avoti: SLG

kafiri

1. Cilšu grupa Afganistānas ziemeļaustrumos un Pakistānas ziemeļos - nūrestāņu senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Kafiristāna   vietv.; vēst.

1. Nūrestāna - vilajets Afganistānas austrumos, tā senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Kafirnigana   vietv.; novec.

1. Kofarnihona - upe Tadžikistānā.

Avoti: PZT

kafiža   žarg.

1. Kafija.

Avoti: SLG

kafkaeska

1. Murgainā atmosfēra, kas valda čehu rakstnieka Franča Kafkas (1883.-1924. g.) darbos.

Avoti: IdV

kafri

1. Kosi - tauta Dienvidāfrikā, nosaukums, ko tai XVIII gs. devuši eiropieši.

Avoti: PZT

kafrs   arābu val.

1. Ciems.

Avoti: KV

kaftāns   -a, v.

1. Gari, senlaicīgi svārki ar divrindu pogām (piemēram, tjurku, slāvu tautām).

Avoti: LLVV

Kafue   vietv.

1. Upe Zambijā ("Kafue"), Zambezes kreisā krasta pieteka, garums - ~1000 km, sākas Kongo-Zambezes ūdensšķirtnes plato, tek gk., pa zemu, purvainu apvidu, vidustecē 26 km garā posmā dziļa aiza.

Avoti: PZT

kafuška   žarg.

1. Kafejnīca.

Avoti: SLG

kafūzis   žarg.

1. Kafejnīca.

Avoti: SLG

kagaīnis   apv.

1. Liels gailis, gāgans.

2. Liela auguma, neveikls cilvēks.

Avoti: SiV

Kagaiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

Kagajana   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās ("Cagayan de Oro"), osta Makalahara līča krastā Mindanao salas ziemeļos, Ziemeļmindanao reģiona administratīvais centrs, 554000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

kagajani

1. Ibanagi - tauta Filipīnās.

Avoti: PZT

kāgaliņi   apv.

1. Resnas auklas.

Avoti: KV

kāgalis   apv.

1. Kājgalis (guļasvietai).

Avoti: ViV

kagals   ebr.

1. vēst. Ebreju kopiena un tās pārvaldības sistēma Austrumeiropas valstīs 13.-19. gs.

2. Skaļš pūlis, bars.

// apv. Vairāki cilvēki, dzīvnieki, kas atrodas tuvu cits pie cita.

Avoti: SV08, KiV

kagami   novec.

1. Apaļš vai ziedkausa veida, mugurpusē izrotāts japāņu metāla spogulis, ko lieto arī budistu un sintoistu kultā.

Avoti: KV

Kagana   vietv.; novec.

1. Kogona - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

kaganāts

1. Valsts, kuru pārvaldīja kagans.

Avoti: SV08

kāgans   apv.

1. Gāgans.

2. Liels, lempīgs cilvēks.

Avoti: KV

kagans

1. Valdnieka tituls agrajos viduslaikos tjurku tautām, mongoļiem, austrumslāviem; pirmoreiz minēts ķīniešu hronikā 312. g.; 9.- 12. gs. šo titulu pieņēma Kijevas kņazi, 13. gs. - mongoļu valdnieki.

Avoti: EV

kāgaris   apv.

1. Kaut kas liels.

Avoti: ME

Kagarlika   vietv.; novec.

1. Kaharlika - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

kāgāt   apv.

1. Gāgāt, pļāpāt, klaigāt kā zoss.

Avoti: ME

kagata   novec.

1. Ilgākai uzglabāšanai iekārtota cukurbiešu stirpa līdz 3 m platumā, 1,75 m augstumā (ja biešu sabēršanai izmanto mehānismus, tad augstums var sasniegt 5 m) un līdz 10 m garumā, parasti vairākas uz novākta lauka.

Avoti: LxE

kagebešņiks

1. Cilvēks, kura darbs ir bijis saistīts ar KGB jeb Valsts drošības komiteju (čeku).

Avoti: PL

Kagera   vietv.

1. Upe Āfrikā ("Kagera"), Ruandā, Tanzānijā un Ugandā, veidojas Ruandas un Tanzānijas pierobežā 2440 m vjl., garums - 420 km, ietek Viktorijas ezerā.

Avoti: PZT, LpA

kāghāns   novec.

1. Mongoļu-turku valdnieku tituls, saīsinātā formā hans.

Avoti: KV

Kagizmana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Karsas ilā, 18000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kagjudpa   mit.

1. Viena no ievērojamākajām vadžrajānas skolām, kuras katrs sekotājs savu guru uzskata par Vadžradhāri iemiesojumu.

Avoti: MrJ

kago   novec.

1. Japāņu nestuves vai nesamais krēsls, sastāv no bambuka sēdekļa, ko uz kārts nes divi vīri.

Avoti: KV

kagomi

1. Katabi tautai radniecīga cilts Nigērijā.

Avoti: PZT

kagors   -a, v.

1. Sarkanais deserta vīns.

Avoti: LLVV

Kagošima   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kagoshima"), Kjusju salas dienvidos, osta Kagošimas līča krastā, prefektūras administratīvais centrs, 604500 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

kagu   novec.

1. Raļļu dzērve, sīgai līdzīgs dzērvju putns pelnu krāsā ar cekulu, nakts putns, Jaunkaledonijā.

Avoti: KV

kaguangs   novec.

1. Zīdītāju kārtas, kaķa lieluma slaids dzīvnieks ar lidādu sānos, kas sākoties no kakla apņem abējus locekļus, Dienvidaustrumāzijā.

Avoti: KV

Kagucuči   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - uguns dievs, saukts arī par Homusubi, pasaules radītāju Idzanagi un Idzanami dēls.

Avoti: PmV

Kagula   vietv.; novec.

1. Kahula - pilsēta Moldovas dienvidos.

Avoti: PZT

kagulāri

1. Slepenas fašistiskas organizācijas locekļi Francijā 20. gs. 30. gados.

Avoti: SV69

kagura

1. Sintoistu kulta rituālā deja, demonstrējot krūtis un ģenitālijas.

Avoti: MkV, MrJ

Kagvana   vietv.

1. Upe Kolumbijā ("Rio Caguan"), Kaketas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kagvasa   vietv.

1. Pilsēta Puertoriko salā, 142800 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Kaģeni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Vecsaules pagastā.

Avoti: LC

Kaģi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Babītes novada Salas pagastā.

Avoti: LC

kaģieši

1. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Kaģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaģināt   apv.

1. Skubināt, kūdīt; kadināt.

Avoti: NeV

kaģīt   apv.

1. Iet, staigāt.

Avoti: ĒiV

Kaģumciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Valkas novada Zvārtavas pagastā.

Avoti: LC

Kahamarka   vietv.

1. Pilsēta Peru, tāda paša nosaukuma reģiona administratīvais centrs, 162300 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kaharlika   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Kijevas apgabalā, 13750 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

kaheksija   -as, s.; med., veter.

1. Ļoti stiprs ķermeņa novājējums.

Avoti: LLVV

kahektīns   med.

1. Audzēja nekrozes faktors.

Avoti: MSV

kahektisks   novec.

1. Vārgs, slimīgs, panīcis.

Avoti: KV

Kahema   vietv.; novec.

1. Mazā Jeņiseja - Jeņisejas satekupe Krievijā, Tivas Republikā, augštece - Mongolijā.

Avoti: PZT

Kahērnamārta   vietv.

1. Vestporta - pilsēta Īrijā ("Cathair na Mart"), tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

kahetieši   -u, v.

1. dsk., v. Gruzīni, kas dzīvo Austrumgruzijā, Kahetijas vēsturiskā novada teritorijā.

2. arī vsk. Gruzīns - Kahetijas iedzīvotājs.

Avoti: LLVV

Kahetija   vietv.

1. Vēsturisks novads Gruzijas austrumos, Jori un Alazani augšteces rajonos, nozīmīgs Gruzijas vīnkopības un graudkopības rajons.

Kahetijas līdzenums— Alazani-Avtoranas līdzenums.

Avoti: PZT

kahi

1. Kahetieši.

Avoti: PZT

Kahi   vietv.

1. Gaha - pilsēta Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

kahinācija   med.

1. Skaļa smiešanās; nenormāli, pārmērīgi, histēriski smiekli.

Avoti: TM

Kahlnzehm   vietv., vēst.

1. Muižas nosaukums 16. gs. tagadējā Jelgavas novada Kalnciema pagasta Tīreļos; Kalnzehm.

Avoti: LPil

kahlua

1. Meksikāņu kafijas liķieris (26,5%), kam pievienotas dažādas zālītes un vaniļa.

Avoti: PL

Kahnenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kānu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kabiles pagastā.

Avoti: KV

kaholongs   novec.

1. Minerāla halcedona pasuga piena baltā krāsā.

Avoti: KV

Kahovka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Hersonas apgabalā, piestātne Kahovkas ūdenskrātuves dienvidu krastā, 37400 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Kahovkas ūdenskrātuve - HES aizsprosta ūdenskrātuve Dņeprā, Ukrainas Hersonas, Dņepropetrovskas un Zaporožjes apgabalā, platība 2155 kvadrātkilometri, garums - 230 km, lielākais platums - 25 km, vidējais dziļums - 8,4 m, lielākais - 36 m.

Avoti: PuA, Wi

Kahramanmaraša   vietv.

1. Pilsēta Turcijas Republikā, ila administratīvais centrs, 443600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kahre   vietv., vēst., vācu val.

1. Kāres muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Sēmes pagastā.

Avoti: KV

Kahta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Adijamanas ilā, 66500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kahula   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 40900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Kahului   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Kahului"), Havaju štatā, 26300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kai   apv.

1. Kā.

Avoti: ME

kai   apv.

1. Kam.

Avoti: ME

Kaibala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Lielvārdes novada Lielvārdes pagastā.

2. Daugavas labā krasta pieteka Lielvārdes novadā, garums - 16 km, kritums - 51,1 m.

Avoti: LC

kaibalieši

1. Lielvārdes novada Lielvārdes pagasta apdzīvotās vietas "Kaibala" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaibarjena   vietv.

1. Pilsēta Kubā ("Caibarien"), Viljaklaras provincē, osta Atlantijas okeāna krastā, 37900 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT

Kaibel   vietv., vācu val.

1. Kaibala.

Avoti: FV

Kaibēni   vietv.

1. Kaibēnu kalns - atrodas Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Vecpievalgas pagastā, ir platoveida paugurs, kura absolūtais augstums - 226 m vjl., relatīvais augstums - 30 m, diametrs - 2 km.

2. Kalna Kaibēni - rakstnieku brāļu Kaudzīšu memoriālais muzejs, kas atrodas Kaibēnu kalnā.

Avoti: LD

Kaiberis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Blomes pagastā.

Avoti: LC

Kaiberleja   vietv.

1. Smiltenes novada Blomes pagasta apdzīvotās vietas "Kaiberis" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaibt   apv.

1. Izturēt.

Avoti: KV

kaicums   apv.

1. Sprukstiņš, vējagrābslis, nemierīgs cilvēks.

Avoti: KV

Kaičupe   vietv.

1. Gaujas labā krasta pieteka Valkas novada Valkas pagstā, garums - 17 km, no tiem Latvijā ~8 km, augštece Igaunijā.

Avoti: LD

Kaidanova   vietv.

1. Dzjaržinska - pilsēta Baltkrievijā, tās nosaukums līdz 1932. g.

Avoti: PZT

kaids   apv.

1. Kāds.

Avoti: ME

kaids

1. Apgabala vai pilsētas pārvaldnieks, centrālās varas pārstāvis Alžīrijā, Tunisijā, Marokā.

Avoti: LPE

kaidzenieki

1. Jelgavas novada Kalnciema pagasta apdzīvotās vietas "Kaigi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaifena   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Kaifeng"), Henaņas provincē, 594900 iedzīvotāju (2002. g.), viena no senākajām Ķīnas pilsētām, galvaspilsēta 960.-1127. g.

Avoti: LpA, PuA

kaifīgs   žarg.

1. Labs; tāds, kas sagādā baudu.

Avoti: SLG

kaifot   žarg.

1. Izjust baudu, labsajūtu; sajūsmināties (par ko).

Avoti: SLG

kaifotājs   žarg.

1. Baudītājs.

Avoti: SLG

kaifoties   žarg.

1. Izjust baudu, labsajūtu; sajūsmināties (par ko).

Avoti: SLG

kaifs

1. sarunv. Patīkamu sajūtu kopums, ko rada narkotiku, alkohola iedarbība; estētiska vai citāda bauda vai arī laiska tīksme.

2. žarg. Narkotiku deva; narkotisks reibums.

3. žarg. Bauda.

Ķert kaifu— gūt baudu.

Avoti: SV99, SLG

kaigalis   apv.

1. Kājgals, kājgalis.

Avoti: ME

Kaigas   vietv.

1. Kaigu ciems - Jelgavas novada Kalnciema pagasta apdzīvotās vietas "Kaiguciems" nosaukuma variants.

Kaigu purvs— atrodas Jelgavas novada Kalnciema pagastā, platība - 3290 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 8,5 m.

Kaigu māla atradne— leduslaikmeta beigu posma māla iegula Jelgavas novada Līvbērzes un Kalnciema pagastā, platība - 229,2 ha.

Avoti: LC, LE1

kaigciemnieki

1. Jelgavas novada Kalnciema pagasta apdzīvotās vietas "Kaigi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaiguciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jelgavas novada Kalnciema pagastā.

Avoti: LC

kaiģenieki

1. Jelgavas novada Kalnciema pagasta apdzīvotās vietas "Kaigi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaija   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Limbažu novada Skultes pagastā.

2. Burtnieku novada Valmieras pagasta apdzīvotās vietas "Kaijas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaija   -as, s.

1. dsk. Putnu klases tārtiņveidīgo kārtas dzimta ("Laridae"), 2 apakšdzimtas.

2. dsk. Šīs dzimtas apakšdzimta ("Larinae"), 7 ģintis, 46 sugas, Latvijā 2 ģ., 12 s.

Melnspārnu kaija— kaiju suga ("Larus marinus").

Reņģu kaija— kaiju suga ("Larus fuscus").

Melngalvas kaija— kaiju suga ("Larus melanocephalus").

Šķeltastes kaija— kaiju suga ("Larus sabini syn. Xema sabini").

Trīspirkstu kaija— kaiju suga ("Rissa tridactyla").

Zivju kaija— kaiju suga ("Larus ichthyaetus").

Avoti: LLVV, LE1

kaijani

1. Tauta, dzīvo Kalamantānas salas kalnainajā centrālajā daļā (Indonēzijā un Malaizijā), valoda pieder pie austronēziešu indonēziešu grupa, animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Kaijas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Burtnieku novada Valmieras pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

Avoti: LC

kaijciemieši

1. Limbažu novada Limbažu pagasta apdzīvotās vietas "Kaijciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaijciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Limbažu novada Limbažu pagastā.

Avoti: LC

kaijenieki

1. Auces novada Bēnes pagasta apdzīvotās vietas "Kaijas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaijēnieki

1. Tērvetes novada Augstkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Kaijēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaijgāle   novec.

1. Literatūrā sastopams kaiju sugas "Larus glaucus" nosaukums; šī kaija ir tālo ziemeļu putns un Latvijā nav sastopama.

Avoti: KV

kaijieši

1. Limbažu novada Vidrižu pagasta apdzīvotās vietas "Kaijas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaijiņa

1. Dem. --> kaija.

Avoti: LV93

kaijpuķe   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

kaijputni

1. Tārtiņveidīgo apakškārta, nelieli un vidēja lieluma ūdensputni (masa - no 40 g līdz 3 kg).

Avoti: LPE

kaijveidīgie   -o, vsk. kaijveidīgais, -ā, v.; zool.

1. Tārtiņveidīgo apakškārta, pie kuras pieder dažāda lieluma ūdensputni ar vieglu, slaidu ķermeni, gariem nosmailotiem spārniem, baltu, melnu un pelēcīgu apspalvojumu; šīs apakškārtas putni.

Avoti: LLVV

kaika   apv.

1. Nievājams apzīmējums cilvēkam, sevišķi tādam, kam liels augums un garš kakls.

2. Aušīga, vieglprātīga, pārspīlēta sieviete; slinka, puišu kāra meita.

3. Runga.

Avoti: KV, NeV, ZrvI

kaīka   apv.

1. Nabags.

2. Nolaistas, paputējušas saimniecības īpašnieks.

Avoti: SiV, ViV

kaikāns   apv.

1. Ķīļveida formas cirvis slīperu ciršanai.

Avoti: ĒiV

kaikara   apv.

1. Plušķis.

Avoti: ME

kaikarains   apv.

1. Pinkains, kudlains, kākarains.

2. Sabojāts, nepilnīgs, neprātīgs.

Avoti: ME

kaikaris   apv.

1. Skrandains, pinkains cilvēks, plukata, plikadīda.

2. Sprukstiņš, nevaldāms cilvēks.

3. Nepraša.

4. Vājš, kalsns cilvēks.

5. Vājš zirgs, ādenis.

Avoti: KV, ME

kaikarot   apv.

1. Sabojāt.

Avoti: KV

kaikars   apv.

1. Vājš, kalsns cilvēks.

Avoti: ME

Kaikaši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

2. Rakstnieka Antona Austriņa memoriālais muzejs, atrodas Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā, dibināts 1990. g., iekārtots Austriņu dzimtas mājā.

Avoti: LC, LE1

kaikāt   apv.

1. Braucot klanīt galvu (par piedzērušu).

Avoti: KV

kaikazieši

1. Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Kaikaži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaikažēnieši

1. Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Kaikaži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaiks   apv.

1. Laiva.

Avoti: KV

kaikslis   apv.

1. Ietiepīgs, stūrgalvīgs cilvēks.

Avoti: ME

kaikt   apv.

1. Vārgt, izdilt.

Avoti: KV

Kaila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kyle"), Teksasas štatā, 32900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kailace

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas kukaiņķērāju apakšdzimtas ģints ("Platysteira").

Brūnā kailace— šīs ģints suga ("Platysteira castanea syn. Dyaphorophyia castanea").

Avoti: ZvP

kailāda

1. Attīrīts ādas pusfabrikāts, pamatāda, ko iegūst jēlādu sagatavošanas procesos.

Avoti: ZTV

kailamēba

1. dsk. Sarkodīnu klases sakņkāju kārta ("Amoebida", arī "Amoebina"), vienšūņi ar mainīgu ķermeņa formu ~1200 sugu, Latvijā konstatētas 12 s.

Avoti: ZTV, LE1, LD, PDE

kailaski   lat.

1. Asku sēņu plektomicēšu klases eirociju rindas dzimta ("Gymnoascaceae"), Latvijā nav konstatēta.

Avoti: LD

Kailass   vietv.

1. Kalnu grēda Tibetas kalnienes dienvidos ("Kailas"), Gandisišana kalnos, Ķīnā, garums - ~300 km, augstums - līdz 6714 m, nogāzēs Indas un Cangpo (Bramaputra) iztekas.

2. Kailasa kalns - augstākā virsotne šajā kalnu grēdā, augstums - 6714 m.

Avoti: PZT

kailatne   apv.

1. Ārējs kailums, nabadzība.

2. Kaila, neapaugusi vieta.

3. Kailsals, pliksals.

Avoti: KV, NeV

kailbite

1. dsk. Iežmauglapseņu apakškārtas pūkbišu dzimtas ģints ("Nomada"), kukaiņu ķermenis (garums - 5-15 mm) trūcīgi apmatots, melns ar dzelteniem un sarkaniem plankumiem, spīdīgs, Latvijā konstatētas 29 sugas.

Avoti: LD

kailcirsma   -as, s.; mežs.

1. Cirsma, kur tiek veikta kailcirte.

Avoti: LLVV

kailcirte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; mežs.

1. Visu koku izciršana cirsmā.

Avoti: LLVV

kaile

1. novec. Jūrniecībā, zvejniecībā - troses, virves ritulis, parsti ap 220 m garumā.

2. apv. Mērvienība attāluma noteikšanai no jūras krasta.

Avoti: Ang, TlV

kaile   apv.

1. Kaila virsma, klajums.

Avoti: ME

kailenis   apv.

1. Aitādas kažoks bez virsdrēbes.

Avoti: KV

kailēt

1. jūrn. Saritināt trosi (virvi) apaļā vai astoņveida ritulī (jūrniecībā un zvejniecībā).

2. apv. Aizvilkt plosta kokiem priekšā virvi.

Avoti: Ang, LE

kailēties   apv.

1. Atkailināties.

Avoti: ME

kailēties   apv.

1. Izgailēt.

Avoti: ME

kailfigūra   -as, s.

1. Kaila cilvēka figūra (parasti tēlotājā mākslā).

Avoti: LLVV

kailfoto   v., nelok.

1. Kaila cilvēka foto.

Avoti: MLVV

kailgalvene   biol.

1. dsk. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas virpainīšu dzimtas ģints ("Psilocybe"), Latvijā konstatētas 3 sugas.

Kalnu kailgalvene— kailgalveņu suga ("Psilocybe montana").

Mēslu kailgalvene— kailgalveņu suga ("Psilocybe coprophila").

Avoti: LE1, LD

kailgliemezis   -ža, v.

1. Vairākas plaušgliemežu apakšklases dzimtas, dzīvnieks ar čaulas neietvertu parasti tārpveidīgu ķermeni, Latvijā konstatētas 2 dzimtas.

2. dsk. Lauku kailgliemezis - kailgliemežu dzimta ("Arionidae"), Latvijā konstatētas 9 sugas.

Dārza kailgliemezis— lauku kailgliemežu suga ("Arion hortensis").

Dārzeņu kailgliemezis— lauku kailgliemežu suga ("Arion distinctus").

Dzeltensvītras kailgliemezis— lauku kailgliemežu suga ("Arion fascinatus").

Joslainais kailgliemezis— lauku kailgliemežu suga ("Arion circumcriptus").

Lielais kailgliemezis— lauku kailgliemežu suga ("Arion ater").

Mazais kailgliemezis— lauku kailgliemežu suga ("Arion intermedius").

Pelēkais kailgliemezis— joslainais kailgliemezis.

Rūsganais kailgliemezis— lauku kailgliemežu suga ("Arion subfuscus").

Sidrabpelēkais kailgliemezis— lauku kailgliemežu suga ("Arion silvaticus").

Spānijas kailgliemezis— lauku kailgliemežu suga ("Arion lusitanicus").

3. dsk. Meža kailgliemezis - kailgliemežu dzimta ("Limacidae"), Latvijā konstatētas 4 sugas.

Koku kailgliemezis— meža kailgliemežu suga ("Lehmannia marginata").

Milzu kailgliemezis— meža kailgliemežu suga ("Limax maximus").

Raibais kailgliemezis— meža kailgliemežu suga ("Agrolimax reticulatus").

Sēņu kailgliemezis— meža kailgliemežu suga ("Malacolimax tenellus").

Tīruma kailgliemezis— meža kailgliemežu suga ("Agrolimas agrestis").

Tumšais kailgliemezis— meža kailgliemežu suga ("Limax cinereoniger").

Avoti: LLVV, LD, PDE

kaili

1. Agavi tautu grupai piederīga tauta, dzīvo Etiopijas ziemeļrietumu daļā, valoda pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas, ticīgie - musulmaņi, daļa - kristīgie (monofizīti), jūdaisti (falaši).

Avoti: PZT

kailība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Kailums (1).

2. Kailums (5).

Avoti: LLVV

kailināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; poligr.

1. poligr. Pildīt ar kailmateriālu tās vietas, kas iespiedumā ir baltas.

2. apv. Traukt nost (lapas) - par vēju.

Avoti: LLVV, ViV

kailis   apv.

1. Aitāda kažokam; nonēsāts kažoks.

Avoti: KV, ME

kailis   apv.

1. Zvejas piederums, gara virve, ko lieto zvejas vadu vilkšanai.

2. Mērvienība attāluma noteikšanai no jūras krasta.

Avoti: KV, ME

kailkalns   ģeogr.

1. Kaila, klinšaina, šķembu joslas aptverta kalna virsotne, kas atrodas virs mežu augšējās robežas.

Avoti: ZTV

kailkausīte   biol.

1. Aknu sūnu klases jungermanniju apakšklases jungermanniju dzimtas ģints ("Gymnocolea"), 3 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Uzpūstā kailkausīte— kailkausīšu suga ("Gymnocolea inflata").

Avoti: LD

kailķermenis   -ņa, v.

1. Kails cilvēka ķermenis (parasti tēlotājā mākslā).

Avoti: LLVV

kailmateriāls   -a, v.; poligr.

1. Iespiedumā neredzamais materiāls.

Avoti: LLVV

kailot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Kļūt tādam, kam nav lapu, skuju (parasti par kokiem, krūmiem).

Avoti: LLVV

kailpaparde   -es, s.

1. dsk. Vairogpaparžu jeb ozolpaparžu dzimtas ģints ("Gymnocarpium"), daudzgadīgi lakstaugi ar tieviem, tumšbrūniem līdz melniem, ložņājošiem sakneņiem, 6 s., Latvijā konstatētas 2 sugas.

Linneja kailpaparde— kailpaparžu suga ("Gymnocarpium dryopteris").

Ozolu kailpaparde— Linneja kailpaparde.

Roberta kailpaparde— kailpaparžu suga ("Gymnocarpium robertianum syn. Dryopteris robertiana"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD, LE1

kails   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav ietērpa, apsega.

2. Tāds, kam nav apmatojuma, apspalvojuma.

3. Tāds, kam nav lapu, skuju (par kokiem, krūmiem, to zariem).

4. Tāds, kam nav augu segas tāds, kas nav apaudzis ar kokiem, krūmiem.

5. Trūcīgi iekārtots, neizrotāts (parasti par telpu); arī nemājīgs.

Kaila grīda— grīda, kas nav ne ar ko pārklāta, apsegta.

6. Tāds, kas ir pats par sevi, bez papildinājuma.

7. Tāds, kam nav pamatojuma, pierādījuma; nepārliecinošs.

8. Vāji slēpts, arī neslēpts; viegli pamanāms, uztverams.

Kaila nabadzība— ļoti liela, acīm redzama nabadzība.

Avoti: LLVV

kailsala   apv.

1. Kailsals.

Avoti: ĒiV

kailsalām   apv.

1. Tā, ka (zeme) sasalst bez sniega.

Avoti: ĒiV

kailsalis   apv.

1. Kailsals.

Avoti: ME

kailsals   -a, v.

1. Stiprs sals bez sniega (parasti ziemas sākumā).

Avoti: LLVV

kailsēkļi   -u, vsk. kailsēklis, -ļa, v.; bot.

1. Sēklaugu apakšnodalījums ("Pinophyta syn. Gymnospermae"), kam sēklaizmetņi un sēklas nav ieslēgti auglenīcā, bet atrodas brīvi uz sēklzvīņām.

Mikrofilie kailsēkļi— kailsēkļu evolūcijas priežaugu jeb skuju koku zars ("Pinophytina syn. Coniferophytina").

Megafilie kailsēkļi— kailsēkļu evolūcijas cikadejaugu zars ("Cycadophytina syn. Cycadiae").

Avoti: LLVV, LD

Kailua   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Kahului"), Havaju štatā, Havajas salā, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Kahului"), Havaju štatā, Honolulu salā, 38600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kailums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kails (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kails (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> kails (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> kails (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

5. Vispārināta īpašība --> kails (5), šīs īpašības konkrēta izpausme.

6. Vispārināta īpašība --> kails (6), šīs īpašības konkrēta izpausme.

7. Vispārināta īpašība --> kails (7), šīs īpašības konkrēta izpausme.

8. Vispārināta īpašība --> kails (8), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Visā kailumā— pilnīgi neslēpti, pilnīgi atklāti.

Avoti: LLVV

kailvaboles

1. Vaboļu kārtas dzimta ("Liodidae syn. Anisotomidae"), ~500 s., Latvijā maz pētītas, konstatētas ~20 sugas, ķermenis ovāls vai apaļš, stipri izliekts, virspuse kaila, dzīvo sēnēs.

Avoti: LD

kailvads

1. Elektriskais vads bez izolācijas slāņa.

Avoti: ZTV

kailvēdars   apv.

1. Trūkumcietējs, nabags.

Avoti: ME

kailvēderis   sar.

1. Trūkumcietējs.

Avoti: Sin

kailžokleņi   biol.

1. Āržokleņi - kukaiņu klases apakšklase ("Ectognatha"), kurā ietilpst 32 kārtas, Latvijā sastopamas 23 kārtas.

Avoti: LD

kaimakāms   novec.

1. Lielvezīra vietnieks; ierēdnis, kam pakļauts zināms vilajetā ietilpstošs pārvaldes apgabals.

2. Turcijā virsleitnantam atbilstoša dienesta pakāpe armijā.

Avoti: KV

kaimaks

1. Balkānos un arī vairākās Austrumu zemēs iecienīts piena produkts.

Avoti: PL

kaimans   -a, v.

1. Krokodilu kārtas aligatoru dzimtas rāpulis (2 sugas); izplatīts Centrālamerikā un Dienvidamerikā.

Avoti: LLVV

Kaimanu   vietv.; nelok.

1. Kaimanu salas - Lielbritānijas valdījums Vidusamerikā, Karību jūrā uz dienvidiem no Kubas, platība - 262 kvadrātkilometri, administratīvais centrs - Džordžtauna, administratīvais iedalījums - 8 apgabali, zemas koraļļu salas (augstums - līdz 43 m).

Avoti: LģE

kaimānzivs   novec.

1. ASV dienvidos izplatīta zivju suga, ar slaidu līdakai līdzīgu ķermeni 1-1,5 m garumā, ko sedz cieša ganoīdzvīņu sega, plēsīga, gaļa nevērtīga.

Avoti: KV

kaimene

1. Kaimiņiene.

Avoti: Sin

kaimerēt   apv.

1. Meklēt (kaut ko), rakņāties.

Avoti: KnG

kaiminīca   apv.

1. Kaimiņiene.

Avoti: KiV

kaiminis   apv.

1. Kaimiņš.

Avoti: KiV

Kai-Minšou   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - milzīga auguma fantastisks dzīvnieks ar tīģera ķermeni un deviņām cilvēka galvām, kurš apsargāja deviņus vārtus un vēstīja par rītausmas iestāšanos.

Avoti: Mit

kaimiņ-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais atrodas blakus vai netālu (attiecīgajā teritorijā).

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajam raksturīga saprašanās, sadarbība.

Avoti: LLVV

kaimiņiete   apv., s.

1. Kaimiņš.

Avoti: ĒiV

kaimiņkoks

1. Koks, kas aug blakus vai netālu.

Avoti: LxE

kaimiņmāja   -as, s.

1. Māja, kas atrodas blakus vai netālu.

Avoti: LLVV

kaimiņos   apst.

1. Blakus; netālu; tuvumā.

Avoti: LLVV

kaimiņš   -a, v.

1. Cilvēks, kas dzīvo blakus vai netālu (mājā, dzīvoklī, istabā u. tml.); cilvēks, kas dzīvo samērā tuvu.

// dsk., v. Cilvēku grupa (piemēram, tauta, kādas teritorijas iedzīvotāji), kas dzīvo blakus vai netālu.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas dzīvo blakus vai netālu (piemēram, par tautu, kādas teritorijas iedzīvotājiem).

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kam raksturīga saprašanās, sadarbība (parasti par attiecībām starp cilvēku grupām).

2. Tas, kas atrodas, pastāv blakus vai netālu (parasti valsts, apdzīvota vieta).

// dsk., v. Blakus vai tuva māja, blakus vai tuvs dzīvoklis.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas atrodas, pastāv blakus vai netālu (parasti par valsti, apdzīvotu vietu).

Avoti: LLVV

kaimiņtauta   -as, s.

1. Tauta, kas dzīvo blakus zemē vai netālu.

Avoti: LLVV

kaimiņvalsts   -valsts, dsk. ģen. -valstu, s.

1. Valsts, kas atrodas blakus vai netālu.

Avoti: LLVV

kaimiņzeme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Zeme, kas atrodas blakus vai netālu.

Avoti: LLVV

kaimīte

1. Kaimiņiene.

Avoti: Sin

Kainaiži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Launkalnes pagastā.

Avoti: LC

Kainaži   vietv.

1. Smiltenes novada Launkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Kainaiži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kaine   vietv.

1. Madeiras satekupes Mamores (Bolīvijā) nosaukums tās augštecē.

Avoti: LģE

kaingangi

1. Indiāņu cilšu grupa, dzīvo izklaidus Brazīlijas dienvidos, valoda savrupa, izplatīts senču kults, daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

kaingvi

1. Indiāņu cilts Dienvidamerikā, pieder pie tupogvaranu dienvidu zara - gvaraniem, runā tupogvaranu saimes gvarani valodā, gk. animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

kainīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Minerāls - magnija sulfāta un kālija hlorāta dubultsāls.

Avoti: LLVV

kaino-   med.

1. Salikteņos norāda uz jaunu, neparastu.

Avoti: MSV

kai-nodokļi   novec.

1. Ostas krasta nodokļi, kas vairākās valstīs ostas valde vai krastmalas īpašnieks iekasēja par kuģa piestāšanos pie krasta.

Avoti: KV

kainofobija   med.

1. Patoloģiskas bailes no jaunām, neparastām situācijām.

Avoti: TM

kainoģenēze   med.

1. Jaunu pazīmju rašanās ontoģenēzes procesā ārējās vides ietekmē.

Avoti: TM

kainopsihisks   med.

1. Tāds, kas nesen parādījies psihiskā attīstībā.

Avoti: TM

kainotipa   ģen., nelok.

1. Kainotipa ieži - efuzīvie magmatiskie ieži (vulkāniskās lavas), kuru minerālsastāvs un struktūra pēc ieža izveidošanās nav mainījusies.

Avoti: LPE

kainozoisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kainozoju, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

kainozojs   -a, v.; parasti vsk.; ģeol.

1. Jaunākā Zemes ģeoloģiskās vēstures ēra, kas aptver pēdējos 64,4 miljonus gadu; arī šajā laikā izveidojusies iežu grupa.

Avoti: LLVV, LD

kains   žarg.

1. Zirgu zaglis.

2. Zagtu mantu uzpircējs.

Avoti: KZ

Kains   mit.

1. Bībeles persona, Ādama un Ievas vecākais dēls, kas nogalinājis savu brāli Ābelu; Dievs Kainu nolādējis un apzīmējis to ar īpašu Kaina zīmi.

Avoti: EV

Kainska   vietv.

1. Kuibiševa - pilsēta Krievijā, Novosibirskas apgabalā, tās nosaukums līdz 1935. g.

Avoti: PZT

Kainū   vietv.

1. Somijas reģions, platība - 24453 kvadrātkilometri, 78600 iedzīvotāju (2015. g.), administratīvais centrs - Kajāni.

Avoti: Wi

Kainunselke   vietv.

1. Augstiene Somijas viedienē ("Kainunselkae"), garums - 125 km, augstums - līdz 384 m, skujkoku meži, daudz ezeru un purvu.

Avoti: PZT

Kaipen   vietv., vēst., vācu val.

1. Ogres novada Ķeipenes pagasta bijušais nosaukums.

2. Ķeipene.

Avoti: LPag, FV

Kaipi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

kaipt   apv.

1. Izdoties, izturēt.

2. Atbalstīties, pieturēties.

Avoti: KV, ME

kaipt   apv.

1. Ilgi gaidīt, nīkt.

Avoti: KV, ME

kaipties   apv.

1. Pieturēties.

Avoti: ME

kaipuķe   apv., hip.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

kaira   -as, s.

1. dsk. Alku dzimtas ģints ("Uria"), pīles lieluma jūras putni ar smailu knābi, uz sauszemes uzturas tikai ligzdošanas laikā, 2 s.

Resnknābja kaira— kairu ģints suga ("Uria lomvia"), jūras piekrastē ieklīst arī Latvijā, bet ļoti reti.

Īsknābja kaira— resnknābja kaira.

Tievknābja kaira— kairu ģints suga ("Uria aalge"), ligzdo arī Baltijas jūrā (~10 tk pāru, lielākās kolonijas pie Gotlandes), Latvijas piekrastē sastopama gk. caurceļošanas un ziemošanas laikā.

Garknābja kaira— tievknābja kaira.

Avoti: LLVV

Kaira   vietv.

1. Ēģiptes galvaspilsēta (angļu val. "Cairo", arābu val. "al Qahirah"), atrodas Nīlas krastos un salās uz dienvidiem no deltas, Āfrikas lielākā pilsēta, 7,9 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Kairavāna   vietv.

1. Pilsēta Tunisijas Republikā ("Al Qayrawān"), vilājas administratīvais centrs, 117900 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

Kairdīza   vietv.

1. Kārdifa - pilsēta Lielbritānijā, Velsā.

Avoti: PuA

Kaire   vietv.

1. Kaires ciems - apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Nīcas pagastā.

Avoti: LC

kaire   -es, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Kairums.

Avoti: LLVV

Kaireiši   vietv.

1. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Kairīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaireklis   -ļa, v.

1. Kairinātājs (2).

Avoti: LLVV

kaireklītis

1. Dem. --> kaireklis.

Avoti: LV93

kairenieki

1. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Kaires ciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kairens   apv.

1. Kairs.

Avoti: NeV

kairestība   apv.

1. Juteklība, iekairināmība.

Avoti: ME

kairēšanās   apv.

1. Uzbudinājums, uzbudināšanās.

Avoti: NeV

kairēt   apv.

1. Kairināt, ķircināt.

Avoti: ME

kairēties   apv.

1. Kairināt, uzbudināt.

2. Ķircināties, ķircināt.

Avoti: NeV

Kairi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Valkas novada Vijciema pagastā.

Avoti: LC

kairiens   apv.

1. Uzbudinājums, uzbudināšanās.

Avoti: NeV

kairīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Kairs.

Avoti: LLVV

kairīgums   apv.

1. Kairinājums, pievilcīgums.

Avoti: ME

kairinājums   -a, v.

1. fiziol. Paveikta darbība, rezultāts --> kairināt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kairināt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> kairināt (3).

Avoti: LLVV

kairināmība   -as, s.; parasti vsk.; fiziol.

1. Dzīvās matērijas īpašība - spēja reaģēt uz vides iedarbību.

Avoti: LLVV

kairināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. fiziol. Fizikāli vai ķīmiski iedarbojoties (uz organismu, tā daļu), izraisīt (tā) reakciju.

2. Rosināt, veicināt (ēstgribu).

// parasti divd. formā: kairinošs. Izraisīt kāri (parasti par ēdienu, dzērienu, tā smaržu).

3. Rosināt (piemēram, interesi, iztēli).

Avoti: LLVV

kairinātājs   -a, v.

1. Darītājs --> kairināt.

2. v.; fiziol. Fizikālo vai ķīmisko parametru pārmaiņas organisma, tā daļas vidē.

Avoti: LLVV

kairinošs

1. Pievilcīgs.

Avoti: Sin

kairīns   novec.

1. Droga pret drudzi, lielās devās paralizē nervu sistēmas darbību, samazina juteklību, rada galvas sāpes u. c.

Avoti: KV

kairis   apv.

1. Kreisrocis, kreilis; ķeiris.

Avoti: TlV

Kairis   vietv.

1. Valkas novada Vijciema pagasta apdzīvotās vietas "Kairi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Kairīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Svariņu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

Avoti: LC

Kairiši   vietv.

1. Dagdas novada Svariņu pagasta apdzīvotās vietas "Kairīši" nosaukuma variants.

2. Kairišu ezers - atrodas Dagdas paugurainē, Svariņu pagastā, 175,7 m vjl., platība - 33,6 ha, garums - 0,8 km, lielākais platums - 0,5 km, lielākais dziļums - 8,1 m, eitrofs, aizaugums 9%; Zamborovas ezers.

3. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Kairīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC, LD

Kairo   vietv.

1. Kairo Montenote - pilsēta Itālijā ("Cairo Montenotte"), Ligūrijas reģiona Savonas provincē, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kairofobija

1. Bailes no jaunām situācijām, kas saistītas ar vietas maiņu, svešinieku parādīšanos, bailes no apstākļiem, kas prasa palielinātu uzmanību.

Kairokuma   vietv.

1. Pilsēta Tadžikistānas ziemeļos ("Kairakum"), Sugdas vilojatā, Kairokumas ūdenskrātuves krastā, 38500 iedzīvotāju 2007. g.

2. Kairokuma ūdenskrātuve - HES aizsprosta ūdenskrātuve Sirdarjā, Tadžikistānā, Fergānas ielejas rietumu daļā, izveidota 1951. g., platība - 513 kvadrātkilometru, garums - 55 km, lielākais platums - 20 km, vidējais dziļums - 8,1 m, lielākais - 28 m, ūdenslīmenis svārstās - līdz 7 m.

Avoti: PZT, Wi

kairs   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Tāds, kas patīkami satrauc; pievilcīgs, valdzinošs; tāds, kas rada iekāri.

Avoti: LLVV

kairs   apv.

1. Kreiss.

Avoti: LE

Kairuana   vietv.; novec.

1. Kairavāna - pilsēta Tunisijā.

Avoti: PZT

Kairuciems   vietv.

1. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Kaires ciems" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kairums   -a, v.; parasti vsk.; poēt.

1. Vispārināta īpašība --> kairs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kaisa   poēt.

1. Dedzība.

Avoti: Sin

kaisala   apv.

1. Kailsals.

Avoti: ME

Kaisariani   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 26500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kaisekls   apv.

1. Pakaiši.

Avoti: ME

Kaiseļi   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Ķeiseļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kaiseri   vietv.; novec.

1. Kajseri - pilsēta Turcijā.

Avoti: PZT

kaisi   apv.

1. Pakaiši.

Avoti: ME

kaisīgs   apv.

1. Tāds, kas viegli izbirst, izkaisās.

Avoti: ME

kaisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Panākt, ka krīt izklaidus (sīki, arī nelieli, viegli priekšmeti, viela).

// pārn.; iron. Vienā laidā teikt (ko).

2. pareti. Panākot, ka krīt izklaidus (sīki, arī nelieli, viegli priekšmeti, viela), klāt (ar tiem ko).

Avoti: LLVV

kaisīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās.

1. Refl. --> kaisīt(1); tikt kaisītam.

Avoti: LLVV

kaisla   apv.; hip.

1. Purvs.

Avoti: ME

kaislains   apv.

1. Kaislīgs.

Avoti: ME

kaisle   -es, s.; parasti vsk.

1. Kaislība (1).

2. Kaislība (2).

3. pareti. Kaislība (3).

Avoti: LLVV

kaislība   -as, s.

1. Ļoti spēcīgas, saprātam grūti pakļaujamas jūtas; spēcīgs juteklisks pārdzīvojums.

2. Ļoti spēcīga aizraušanās, nodošanās; spēcīga vēlēšanās, neapvaldāma tieksme.

3. Tas, kam aizrautīgi nododas.

Avoti: LLVV

kaislīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt ļoti spēcīgas, saprātam grūti pakļaujamas jūtas.

2. Tāds, kas ļoti aizraujas (ar ko), nododas (kam); tāds, kam piemīt spēcīga vēlēšanās, neapvaldāma tieksme.

Avoti: LLVV

kaislīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kaislīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kaislīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kaislināt   apv.

1. Modināt, rosināt kaislības.

Avoti: ME

kaisloties   apv.

1. Trakot, plosīties, nemierīgi uzvesties.

Avoti: ME

kaisls   -ais; s. -a, -ā;

1. Kaislīgs (1).

Avoti: LLVV

kaisls   apv.

1. Purvs.

Avoti: ME

kaislums   -a, v.; parasti vsk.

1. Kaislīgums (1).

Avoti: LLVV

kaisma   -as, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Kaisme.

2. Liels karstums.

Avoti: LLVV, LE

kaisme   -es, s.; parasti vsk.

1. Ļoti liela dedzība, aizrautība.

Avoti: LLVV

kaismīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti dedzīgs, aizrautīgs.

Avoti: LLVV

kaismīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kaismīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kaisms   -ais; s. -a, -ā;

1. Kaismīgs.

Avoti: LLVV

kaiss

1. Kaislīgs.

2. poēt. Karsts.

Avoti: Sin

kaist   kaistu, kaisti, kaist, pag. kaisu, arī kaitu; intrans.

1. parasti 3. pers. Kļūt karstam (par priekšmetiem).

// pārn. Izstarot spilgtu gaismu, stipru siltumu; būt spožam, spilgtam; degt, kvēlot.

2. Just stipru karstumu; būt ļoti karstam (par ķermeni, tā daļām); arī kvēlot; degt.

3. Būt, atrasties spēcīgu jūtu, pārdzīvojumu varā; degt.

Avoti: LLVV

kaistin   apv.

1. Savienojumā ar verba "kaist" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

kaisums   -a, v.; parasti vsk.; poēt.

1. Spēcīga (psihiska vai fizioloģiska) stāvokļa izpausme.

Avoti: LLVV

Kaišadore   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Kauņas apriņķī, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 8370 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1946. g.

Avoti: PuA, Wi

kaišdeķis   apv.

1. Sega, ar ko nes pakaišus.

Avoti: ViV

kaišelis   apv.

1. Pussists sviests jeb baltais sviests, parasti no skāba krējuma gatavots sviesta paveids, kam kuļot nelielās devās vairākkārt pievienots piens, rūgušpiens, paniņas vai retāk ūdens, vienlaicīgi šo masu sildot; dažkārt arī krējumā iekuļot siltu ūdeni.

Avoti: KV, BB

kaiši   apv.

1. Pakaiši.

Avoti: ViV

kaišklēpis   apv.

1. Pakaišu klēpis.

Avoti: ViV

kaišpauna   apv.

1. Pakaišu pauna.

Avoti: ViV

kaita   apv.

1. Spēle, rotaļa.

2. Jokdaris.

Avoti: TlV

kaitagi

1. Etnogrāfiska grupa, dzīvo Krievijā, Dagestānas Republikas dienvidaustrumos, priekškalnēs, tuvu radniecīgi dargiem un ar tiem saplūst, runā dargu valodas dialektā.

Avoti: PZT

Kaitangata   mit.

1. Debesu dieviete maoru mitoloģijā, kas apprecēja kanibālu virsaiti Vatiri un dzemdēja Hemi, varoņa Tafaki tēvu.

Avoti: PmV

kaitava   apv.

1. Kāds, kas bieži kaitina.

Avoti: ME

kaitavāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; novec.

1. Izturēties untumaini; būt ķildīgam; ķildoties.

Avoti: LLVV

kaitavāties   novec.

1. Ķircināties.

Avoti: Sin

kaitavīgs   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Untumains; ķildīgs.

Avoti: LLVV

kaitavot   apv.

1. Gražoties.

Avoti: Sin

kaitbords

1. Kaitings - burāšana ar dēli aiz pūķa (angļu "kiteboard"); pūķošana, kaitošana, kaitserfings (angļu "kitesurfing", no "kite" - "pūķis").

2. Vējdēlis, kuram buras vietā izmanto pūķi.

Avoti: PL, SV99

kaite   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Slimība.

Dzeltenā kaite— viena no slimībām, kuru pazīme ir ādas, acu cīpsleņu un gļotādu dzeltena nokrāsa.

Dilstamā kaite— tuberkuloze.

Krītamā kaite— epilepsija.

// pārn.; sar. Aizraušanās, nodošanās.

// pārn.; sar. Liksta.

2. sar. Negatīva parādība, īpašība.

3. sar. Ļaunums.

Avoti: LLVV, KnV

kaitējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kaitēt 1 (1).

2. jur. Paveikta darbība, rezultāts --> kaitēt 1 (2).

Fizisks kaitējums— kaitējums, kas var izpausties kā miesas bojājumi, veselības satricinājums vai fiziskas ciešanas.

Avoti: LLVV, JtV

kaiteklis   apv.

1. Rotaļlieta.

Avoti: ME

kaiteklis   apv.

1. Kāds, kas kaitē (par cilvēkiem un dzīvniekiem).

Avoti: ME

kaitēklis   -ļa, v.

1. Dzīvnieks (parasti augēdājs kukainis), kas bojā augus, izmantodams barībai to daļas vai sulu.

Kaitēkļu bioloģiskā apkarošana— kaitēkļu iznīcināšana ar to dabiskajiem ienaidniekiem.

Avoti: LLVV

kaitelīgs   apv.

1. Tāds, kas veicina dusmas, īgnumu.

Avoti: ME

kaiteris

1. Pūķotājs; cilvēks, kas nodarbojas ar kaitsērfingu jeb kaitbordu (pūķošanu).

Avoti: PL

kaitesvainas   apv.

1. Kaites, slimības (parasti ne visai nopietnas, it īpaši gadījumos, kad kas jādara); arī iegansti (lai izvairītos no kāda darba).

Avoti: ViV

kaitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Ar savu (parasti neapzinātu) rīcību, izturēšanos izraisīt ko nevēlamu, nodarīt ļaunumu (kam).

2. jur. Ar savu darbību vai bezdarbību izraisīt ko nevēlamu, pēc likuma sodāmu.

Avoti: LLVV

kaitēt   tikai 3. pers., kait, arī kaiš, pag. kaitēja; intrans.; savienojumā ar "kaut kas", "kas", "nekas".

1. Izraisīt sliktu pašsajūtu, nomāktu garastāvokli (par nenoteiktu, arī nezināmu cēloni, iemeslu).

Avoti: LLVV

kaitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Stipri karsēt (parasti akmeni, metālu); karsēt tā, ka izstaro gaismu.

// intrans. Izplatīt stipru karstumu.

Avoti: LLVV

kaitēt   apv.

1. Notikt.

Avoti: ME

kaitētājs   -a, v.

1. Darītājs --> kaitēt 1.

2. Kaitnieks.

Avoti: LLVV

kaitēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Tikt stipri karsētam (parasti par akmeni, metālu); tikt karsētam tā, ka izstaro gaismu.

Avoti: LLVV

kaitēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ķircināties.

2. Rotaļāties.

Avoti: LLVV

kaitīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izraisa ko nevēlamu (piemēram, par dzīvniekiem, augiem).

2. Tāds, kas ar savu darbību vai bezdarbību izraisa ko nevēlamu, arī pēc likuma sodāmu.

Avoti: LLVV

kaitīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kaitīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kaitīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kaitin   apv.

1. Savienojumā ar verba "kaist" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

kaitināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Rīkoties, izturēties tā, lai (kādā) izraisītu nepatiku, arī dusmas.

2. Ķircināt.

3. novec. Saistīt uzmanību, patīkami satraucot; kairināt.

Avoti: LLVV

kaitināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; pareti.

1. Ķircināties.

Avoti: LLVV

kaitings

1. Burāšana ar dēli aiz pūķa; pūķošana, kaitošana, kaitsērfings (angļu "kitesurfing", no "kite" - "pūķis"), kaitbords (angļu "kiteboard").

Avoti: PL

kaitniecība   -as, s.; parasti vsk.; jur.

1. Pret valsts un sabiedrības interesēm vērsta ļaunprātīga, pēc likuma sodāma darbība vai bezdarbība.

Avoti: LLVV

kaitniecisks   -ais; s. -a, -ā; jur.

1. Saistīts ar kaitniecību, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kaitnieciskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kaitniecisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kaitnieks   -a, v.; jur.

1. Persona, kuras ļaunprātīgā darbība vai bezdarbība ir vērsta pret valsts un sabiedrības interesēm un kura ir pakļauta kriminālatbildībai.

Avoti: LLVV

kaitošana

1. Kaitings - burāšana ar dēli aiz pūķa; pūķošana, kaitsērfings (angļu "kitesurfing", no "kite" - "pūķis"), kaitbords (angļu kiteboard).

Avoti: PL

Kaitra   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Dagdas novada Asūnes pagastā.

2. Kaitras ezers - atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Dagdas novada Asūnes pagastā, 159 mvjl., garums - 1,7 km, lielākais platums - 0,6 km, vidējais dziļums - 3,9 m, 2 salas (kopplatība - 2,2 ha), eitrofs, dūņains.

Avoti: LC, LE1

kaitsērfings

1. Kaitings - burāšana ar dēli aiz pūķa (angļu "kitesurfing", no "kite" - "pūķis"); pūķošana, kaitošana, kaitbords (angļu "kiteboard").

Avoti: PL

kaitulis   apv.

1. Tāds, kas ātri skaišas.

Avoti: KV

Kaituma   vietv.

1. Upe Zviedrijas ziemeļos, Kālikselvenas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kaitus   apv.

1. Rotaļlieta.

2. Rotaļa.

Avoti: ME

kaiva   -as, s.; poēt.

1. Kaija.

Avoti: LLVV

kaivalja   mit.

1. Ezoterismā atbrīvošanās no akluma un muļķības.

Avoti: SG

Kaivana   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Caivano"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 37500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kaivarjena   vietv.; novec.

1. Kaibarjena - pilsēta Kubā.

Avoti: PZT

Kaive   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Vecpiebalgas novadā (līdz 2009. g. - Cēsu rajonā) 48 km no Cēsīm, izveidojusies bijušās muižas "Kayenhof" teritorijā, pagasta centrs.

2. Kaives pagasts - pagasts Vecpiebalgas novada dienvidrietumu daļā, robežojas ar Taurenes, Vecpiebalgas un Inešu pagastu, kā arī ar Ērgļu un Amatas novadu.

Kaives pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Skujenes un Vecpiebalgas pagasta teritorijas, kā arī bijušā Ērgļu pagasta Katriņas meža masīvs un Kosas pagasta dienvidaustrumu mala.

3. Kaives muiža - Vecpiebalgas novada Kaives pagasta apdzīvotās vietas "Kaive" bijušais nosaukums.

4. Apdzīvota vieta (vidējciems) Tukuma novada Sēmes pagastā.

Kaives dižozols— aug Tukuma novada Sēmes pagastā pie bijušās Kaives muižas, stumbra apkārtmērs - 10,1 m, koka augstums - 18,7 m, vainaga projekcija - 13 x 8,5 m, stumbrā ir liels dobums.

Avoti: LPag, LC, LE1

Kaivēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Vietalvas pagastā.

2. Kaivēnu pilskalns - atrodas Ērgļu novada Ērgļu pagastā, Ogres kreisajā krastā, ~3 km no Ērgļiem un ~500 m uz ziemeļiem no Kaivēnu mājām, tas ir ar kokiem un krūmiem apaudzis iegarenas formas paugurs ~20 m augstas pauguru grēdas austrumu galā, plakums - 40 x 20 m, domājams, bijis apdzīvots bronzas laikmentā (1500. g. - 1. gs. p. m. ē.).

Avoti: LC, LE1

kaivenieki

1. Tukuma novada Sēmes pagasta apdzīvotās vietas "Kaive" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaivēnieši

1. Vecpiebalgas novada Kaives pagasta apdzīvotās vietas "Kaive" iedzīvotāji.

2. Pļaviņu novada Vietalvas pagasta apdzīvotās vietas "Kaivēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaiwen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kaives muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Sēmes pagastā.

Avoti: KV

Kaizerseša   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kaisersesch"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 3050 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kaizerslauterne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kaiserslautern"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 97100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kaizerštūle   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Kaiserstuhl"), Ārgavas kantonā, 2130 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kaja   vietv.

1. Pavalsts Mjanmas Savienībā (Birmā), Šanas kalnienes dienvidaustrumos ("Kayah"), administratīvais centrs - Loiko, platība - 11670 kvadrātkilometru, 293000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: PZT, PuA

kāja   -as, s.

1. Apakšējā ekstremitāte - balsta un kustību orgāns (cilvēkam).

Kāju sargs— kājsargs.

Kāju slaukāmais (arī slauķis)— kājslauķis.

Kājas bumba— kājbumba; futbols.

Kāju pamesls— kājpamesls.

Kur vien kāju sper— visur.

Aizlikt kāju priekšā— liekot kāļu ceļā (gājējam, skrējējam), panākt, ka krīt.

Nav kur kāju nolikt (arī (pa)spert)— saka par ļoti pieblīvētu telpu, vietu, arī par telpu, vietu, kur stipri apgrūtināta iešana.

Koka kāja— primitīva kājas protēze.

Koka kājas— rotaļu rīks - divas kārtis, ar kurām var staigāt, balstot kājas uz īpašiem kāpšļiem.

Prom (arī nost) no kājām— tālāk, nomaļus (no kāda).

Lauzīt kājas— iet (parasti ar pūlēm).

O kājas— ceļa locītavu apvidu un apakšstilbu deformācija, kad ceļgali un apakšstilbi mucveidīgi izliekti uz āru.

X kājas— ceļa locītavu apvidu un apakšstilbu deformācija, kad ceļgali ieliekti uz iekšu un saskaras, apakšstilbi izvērsti uz āru.

// lok., apst. nozīmē. Uz šīs ekstremitātes (uzaut, uzvilkt).

// dsk. lok., apst. nozīmē Stāvus, balstoties uz šīm ekstremitātēm (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

Izslieties kājās— piecelties, iztaisnojot, izstiepjot augumu, ķermeni.

2. Pēda.

Pa kājai— atbilstošā lielumā (par apaviem).

3. Balsts (priekšmetam, ierīcei).

4. apv. Auga sakne.

5. dsk. lok.; apv. Nomodā.

6. dsk. lok.; apv. Lieto, norādot, ka kas ir izcēlies, izraisījies, sācies.

Avoti: LLVV, ViV, KiV, SLG

Kajafa   mit.

1. Bībelē, Jaunajā Derībā - augstais priesteris Jeruzālemē, kura darbības laikā notika Jēzus tiesāšana.

Avoti: Mit

Kajahogafolsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cuyahoga Falls"), Ohaio štatā, 49200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kājainis   apv.

1. Kājainītis.

Avoti: TlV

kājainītis   apv.

1. Paštaisīts koks arkls ar dzelzs piekalumu lemesim.

Avoti: TlV

kājains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kam ir kājas (parasti par dzīvniekiem).

2. apv. Izlobīts (piem., zirņi).

3. apv. Tāds, kam ir (parādījušās) saknes.

Avoti: LLVV, KV, ViV

kajakers

1. Kajaka 2 tipa laivas braucējs.

Avoti: PL

kajaks   -a, v.

1. Kaijveidīgo apakškārtas kaiju apakšdzimtas suga ("Larus canus"), ūdensputns ar dzeltenpelēku knābi un zaļganpelēkām kājām.

2. apv. Klijāns.

Avoti: LLVV, ME

kajaks   -a, v.

1. Maza, slēgta ādas laiva ar divlāpstu airi (ziemeļu tautām).

2. Smailīte.

Avoti: LLVV, SV99

kajaks   apv.

1. Aumulītis, trakulis.

Avoti: ME

kājām   apst.

1. Ejot (nebraucot, nejājot u. tml.).

Kājām gājējs— cilvēks, kas iet kājām; kājāmgājējs.

Avoti: LLVV

kājāmgājējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas iet kājām; gājējs.

Avoti: LLVV

kājāmstaigātājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas daudz vai parasti staigā kājām; arī kājāmgājējs.

Avoti: LLVV

Kajāni   vietv.

1. Pilsēta Somijas vidienē ("Kajaani"), Kainū reģionā, pie Oulujervi ezera, 38000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kajanza   vietv.

1. Pilsēta Burundi Republikā, 62600 iedzīvotāju (1990. g.).

Avoti: LpA, PuA

kājapakša   -as, s.

1. Pēdas apakša.

2. parasti vsk. Vieta zem kājām, arī tavu pie kājām.

Avoti: LLVV

kajapi

1. Indiāņu cilts no žesu cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas ziemeļaustrumos, saglabājušās matriarhāta paliekas, reliģija - kristiānisms un pirmatnējo ticējumu sajaukums.

Avoti: PZT

kājapuža   apv.

1. Kājas pēda; kājas pēdas apakšējā daļa.

2. Vieta zem kājām; vieta kur liek kāju.

Avoti: ViV

kājarkls   apv.

1. Spīļu arkls.

Avoti: KV

kājāt   apv.

1. Iet.

Avoti: KnV

kājauts   -a, v.

1. Auts 1(1).

Avoti: LLVV

kājavi

1. Apavi.

Avoti: Sin

kājbante   -es, s.; apv.

1. Prievīte garo zeķu nostiprināšanai.

Avoti: ViV

kājbloks   -a, v.; jūrn.

1. Švertlaivas kokpita grīdā iestiprināts bloks, kuru lieto šotes vadīšanai.

Avoti: JūVM

kājbumba   -as, s.; novec.

1. parasti vsk. Futbols.

2. Futbola bumba.

Avoti: LLVV

kājceliņš   -a, v.

1. Gājēju iestaigāts celiņš (parasti blakus braucamajam ceļam); celiņš gājējiem.

2. Šaura, garena grīdsega; celiņš (3).

Avoti: LLVV

kājceļš   novec.

1. Romiešu tiesības noteikta publiska ceļa kategorija, pa kuru var pārvietoties kājām vai jāt.

Avoti: KV

kājdeķis   apv.

1. Sega, ko sedz uz kājām braucot.

Avoti: ĒiV

kājdiegs   apv.

1. Aukla, ar ko piestiprina tīklu tauvai.

Avoti: KV

kājdrēbe   apv.

1. No pakulām vai krāsainas linu dzijas austs rupjš palags, ko sedz gultas kājgalī.

Avoti: ĒiV

kājene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; poligr.

1. Pamatne (piemēram, burtiem, klišejām), uz kā novietots iespiežamais materiāls.

2. inf. Informācija, kas teksta apstrādes vai lappušu izkārtojuma programmās atkārtojas (lappuses numurs, dokumenta vai izdevuma nosaukums u. c.) un ko parasti drukā izdevuma vai dokumenta lappuses beigās.

Avoti: LLVV, ZTV

Kajenna   vietv.

1. Pilsēta Francijas aizjūras valdījumā Gviānā ("Cayenne"), Atlantijas okeāna piekrastē, Franču Gviānas reģiona administratīvais centrs, 55700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

kajeputeļļa   med.

1. No Austrumindijas koka "Melaleuca leucadendron" lapām iegūta eļļa, ko senāk lietoja pret dispepsiju, kardialģiju, kolikām, pret zarnu parazītiem.

Avoti: TM

kajeputīns   med.

1. Kajeputeļļas terpēns.

Avoti: TM

Kajesa   vietv.

1. Pilsēta Mali Republikā ("Kayes"), reģiona administratīvais centrs, osta Senegālas kreisajā krastā, 83100 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: PuA, LpA

Kajetura   vietv.; nelok.

1. Kajetura ūdenskritums - atrodas Esekibo pietekā Potaro (angļu val. "Kaieteur Falls"), Dienvidamerikā (Gajanā), augstums - 226 m, augšdaļas platums - 90-105 m.

Avoti: LģE

kājgalis   -ļa, v.

1. Daļa, gals (guļasvietai), kur gulētājs liek kājas.

Avoti: LLVV

kājgals   -a, v.

1. apv. Vieta pie kājas potītes, kur beidzas stilba kauls.

2. Kājgalis.

Avoti: ViV

kājgelis   apv.

1. Kājgalis.

Avoti: KnV

kaji

1. Tauta, dzīvo Mjanmas Savienībā (Birma), gk. Kajas pavalstī, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, antropoloģiskā ziņā - dienvidmongoloīdi, reliģija - budisms (hinajana), kristiānisms arī animistiskie kulti.

2. Ambontimuriešu grupai piederīga cilts, dzīvo Moluku salu dienvidos un Mazo Zundu salu austrumos (Indonēzijā), valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas.

Avoti: PZT

kājiens   apv.

1. Nomods.

Kājienā būt— negulēt, būt nomodā.

Avoti: NeV

kājīgs   apv.

1. Ar veiklām, veselām kājām.

2. Tāds, kas ātri iet, mēdz (arī spēj) ātri iet.

Avoti: KV, ViV

kajiks   novec.

1. Laiva.

Avoti: KV

kājināt   apv.

1. Mācīt staigāt (mazu bērnu).

Avoti: ME

kājinieks   -a, v.

1. vēst. Klaušu darbinieks, kas ierodas muižas darbos bez zirga; kājnieks (3).

2. apv. Kājāmgājējs.

3. apv. Kājnieku vienības kareivis.

4. apv. Bandinieks (šaha spēlē).

Avoti: LLVV

kājiņa   -as, s.

1. Dem. --> kāja.

2. Priekšmeta daļa (parasti sašaurināta, garena), ar kuru priekšmetu piestiprina (kur, pie kā), atbalsta (pret ko).

// apv. Nokautas cūkas kāja.

Avoti: LLVV, KnV

kājiņas   apv.

1. Iesala miežu asni.

Avoti: KnV

Kājiņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Amatas novada Drabešu pagastā.

2. Kājiņu ala - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Amatas lejteces labā pamatkrasta nogāzē, Kājiņu iezī, Amatas novada Drabešu pagastā, starp Kājiņu un Kalnzemnieku mājām, ~100 m no Līgatnes-Kārļu ceļa, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., izpētīto eju kopgarums - 25 m.

Avoti: LE1, La1

kajīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dzīvojamā vai dienesta telpa (kuģī).

Kajītes virsbūve— būvkonstrukcija virs kajītes, kas palielina iekštelpu griestu augstumu.

Avoti: LLVV, JūVM

kājkažauks   apv.

1. Kājkažoks.

Avoti: ĒiV

kājkažoks   apv.

1. No ādām darināta kamanu sega, ko sedz uz kājām braucot.

Avoti: ĒiV

kājlaiža   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.

1. Cilvēks, kas verdziski pakļaujas (kādam), verdziski izpilda (kāda) gribu.

Avoti: LLVV

kājmašiņa   apv.

1. Ar kāju darbināma šujmašīna; kājmašiņš.

Avoti: ViV

kājmašiņš   apv.

1. Ar kāju darbināma šujmašīna.

Avoti: ViV

kājmina   apv.

1. Tas ko min kājām, ko nicina.

Avoti: LE

kājminams   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir darbināms ar kāju (minot paminu).

Kājminamā domāšana— lēna, neatjautīga domāšana.

Avoti: LLVV, Žrg

kājminas   apv.

1. Putekļi, netīrumi, kas radušies no netīrām kājām.

2. Kaut kas ko min ar kājām, kāju slaukāmais.

3. pārn. Nicināms priekšmets.

Avoti: KV

kājmine   apv.

1. Pēdas.

Avoti: ME

kājmines   apv.

1. Putekļi, netīrumi, kas radušies no netīrām kājām.

2. Kaut kas ko min ar kājām, kāju slaukāmais.

3. pārn. Nicināms priekšmets.

Avoti: KV

kājmiņas   apv.

1. Putekļi, netīrumi, kas radušies no netīrām kājām.

2. Kaut kas ko min ar kājām, kāju slaukāmais.

3. pārn. Nicināms priekšmets.

Avoti: KV

Kajnardža   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kaynarca"), Sakarjas ilā, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kajnašli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Dizdžes ilā, 9400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kājniekošanās   mil.

1. Izkāpšana (nokāpšana) no mašīnām - motorizēto strēlnieku pāriešana no darbības kājnieku kaujasmašīnās (bruņutrasnsportieros) uz kājnieku darbību.

2. novec. Jātnieku un artilēristu nokāpšana no zirgiem, lai uzsāktu darbību kājām.

Avoti: MIL, KV

kājnieks   -a, v.

1. Kājāmgājējs.

2. v.; dsk.; mil. Viena no pamata ieroču šķirām, bruņoto spēku pamatdaļa, kuras apbruņojumā ir strēlnieku ieroči, kā arī attiecīgie transportlīdzekļi; strēlnieki.

Jūras kājnieki— kara flotes spēku sastāvdaļa, kas paredzēta desantu izcelšanai un kaujas darbībai krastā.

// arī vsk. Šīs ieroču šķiras karavīrs.

3. vēst. Klaušu darbinieks, kas ierodas muižas darbos bez zirga; kājinieks.

Avoti: LLVV

kajo

1. Cilšu grupa Indonēzijā, Halmaheras salas dienvidu daļā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms (sunnisms), saglabājušies tradicionālie ģints ticējumi.

Avoti: PZT

kājop   apv.

1. Kājās, uz kājām; nomodā.

Avoti: ME

kājot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Iet; arī staigāt.

Avoti: LLVV

kajots   novec.

1. Mazs Ziemeļamerikas prēriju vilks.

Avoti: LV93

kājots   apv.

1. Žigls, labs skrējējs.

Avoti: ME

kājpalags   apv.

1. No pakulām vai krāsainas linu dzijas austs rupjš palags, ko sedz gultas kājgalī.

Avoti: ĒiV

kājpamesls   -a, v.; niev.

1. Cilvēks, pret kuru izturas nievājoši, pazemojoši.

Avoti: LLVV

kājrāja   jūrn.

1. Apaļkoks, kas piestiprināts priekšējās štagburas (fokburas) apakšējai malai.

Avoti: JūVM

kajs   žarg.

1. Zirgu zaglis.

2. Zagtu mantu uzpircējs.

Avoti: KZ

Kajs   mit.

1. Kajs Husrovs - irāņu mitoloģijā un leģendārajā historigrāfijā - Keijanīdu dinastijas trešais valdnieks, taisnīga valdnieka simbols.

2. Kajs Kāvūss - irāņu mitoloģijā un leģendārajā historigrāfijā - Keijanīdu dinastijas otrais valdnieks, kas, gribēdams iznīcināt ļaunumu nokļuva baltā dēva gūstā.

3. Kajs Kubāds - irāņu mitoloģijā un leģendārajā historigrāfijā - Keijanīdu dinastijas dibinātājs, kuru aicināja ieņemt troni, kad Irāna bija palikusi bez valdnieka.

Avoti: Mit

kājsaite   apv.

1. Saite garo zeķu nostiprināšanai.

Avoti: ĒiV

kājsargs   -a, v.

1. Priekšmets, ierīce kāju aizsargāšanai pret traumām (piemēram, sporta spēlēs).

Avoti: LLVV

Kajseri   vietv.

1. Pilsēta Turcijas Republikas vidienē ("Kayseri"), ila administratīvais centrs, 1043000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

kājsienamais   apv.

1. Saite garo zeķu nostiprināšanai; kājsienams.

Avoti: ViV

kājsienams   apv.

1. Saite garo zeķu nostiprināšanai.

Avoti: ViV

kājsildnis   apv.

1. Kāju sildītājs.

Avoti: MtL

kājslauka   apv.

1. Neliels paklājs, režģis pie ieejasapavu notīrīšanai.

Avoti: LV93

kājslaukamais   apv.

1. Kājslauķis; kājslaukams.

Avoti: ViV

kājslaukams   apv.

1. Kājslauķis.

Avoti: ViV

kājslauks   apv.

1. Kājslauķis; kājslaukams.

Avoti: ViV

kājslauķis   -ķa, v.

1. Neliels paklājs, režģis apavu, kāju slaucīšanai, tīrīšanai (pie ieejas telpā).

Avoti: LLVV

kājsoliņš   -a, v.

1. Soliņš (sēdētājam) kāju uzlikšanai.

Avoti: LLVV

kājstarpa   -as, s.,

1. Ķermeņa josla starp kājām; vieta starp kājām.

Avoti: LLVV

kājstarpe   -es, s.

1. Ķermeņa josla starp kājām; vieta starp kājām.

Avoti: LLVV

kājstarpis   -pja, v.; parasti vsk.

1. Ķermeņa josla starp kājām; vieta starp kājām.

Avoti: LLVV

kājstidziņa

1. Taka, iestaigāts celiņš.

Avoti: Sin

kājsvira   -as, s.; tehn.

1. Ar kāju darbināma svira.

Avoti: LLVV

kājtaciņa

1. Taka, iestaigāts celiņš.

Avoti: Sin

kājtaka

1. Taka, iestaigāts celiņš.

Avoti: Sin

kāju   apv.

1. Sauciens, ar kuru zirgam liek pacelt kāju.

Avoti: KnV

kājum   apv.

1. Kājām.

Avoti: ME

kājumis   apv.

1. Kājām.

Avoti: ME

kājup   apv.

1. Kājās, uz kājām; nomodā.

Avoti: TlV

kajurs

1. Polārajos apgabalos - polārkamanās iejūgtu suņu dzinējs.

Avoti: SV69

kājvārtiņi   apv.

1. Vārtiņi, pa kuriem staigā kājāmgājēji.

Avoti: ViV

kājviru   apv.

1. Plaši vaļā, pavisam vaļā, piem., durvis.

Avoti: KV

kak-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz ļaunu, nelabvēlīgu, nosodāmu, pretīgu, smirdošu.

Avoti: TM

kaka   -as, s.; sar.

1. Izkārnījums.

Avoti: SLG

kāka   -as, s.; apv.

1. Devīgs, izšķērdīgs cilvēks.

2. Koka karote.

Avoti: KV, MalV

kakacis   -ča, v.; apv.

1. Liels zirgs.

Avoti: ME

kakacis   -ča, v.; apv.

1. Sažuvuši govs mēsli.

2. Cingulis, zemes pika (parasti sakaltusi).

Avoti: ME

kakācis   -ča, v.; apv.

1. Cingulis, zemes pika (parasti sakaltusi).

Avoti: ME

kākacis   -ča, v.; apv.

1. Devīgs, izšķērdīgs cilvēks.

Avoti: KV

kakadu   nelok., v.

1. dsk. Putnu klases papagaiļveidīgo kārtas dzimta ("Cacatutidae"), putns ar cekulu un spēcīgu knābi.

Baltais dzeltencekula kakadu— kakadu suga ("Cacatua galerita"), kas bieži aplūkojama zooloģiskajos dārzos.

Sārtais kakadu— kakadu suga ("Eolophus roseicapillus").

Avoti: LLVV, PDE

kakaerometrs   med.

1. Aparāts, ar kuru noteic gaisa netīrības pakāpi.

Avoti: TM

kakalāt   apv.

1. Vieglprātīgi izšķērdēt.

Avoti: KV

kakale   apv.

1. Izšķērdētājs.

Avoti: KV

kakale   apv.

1. Vīrišķais loceklis.

2. Vīrieša sēklinieki.

Avoti: ME

kākalēt   apv.

1. Vilcināties, kavēties.

Avoti: ME

kākalēt   apv.

1. Kladzināt.

Avoti: ME

kākalis   apv.

1. Zvejniecībā vadus spārna galā vai jūras kūra sētas galā pie stelts piestiprināta aukla, kas kopā ar stelti veido trijstūri.

Avoti: KV

kākalnīca   apv.

1. Vista, kas grib perēt.

Avoti: KV

kakalsnis   apv.

1. Sakaltis māla gabals, ko ecēšas nevar sasmalcināt.

Avoti: ME

kakalza   apv.

1. Sakaltis māla gabals, ko ecēšas nevar sasmalcināt.

Avoti: KV

kakalze   apv.

1. Sakaltis māla gabals, ko ecēšas nevar sasmalcināt.

Avoti: KV

kakalzi   apv.

1. Kukuržņi.

Avoti: KnG

Kakamega   vietv.

1. Pilsēta Kenijā, Rietumu provinces administratīvais centrs, 57100 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kakamo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Caccamo"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 8300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kākans   apv.

1. Liels, neveikls un nespēcīgs cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: KV

kākāns   apv.

1. Liels, neveikls un nespēcīgs cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: ME

kākāns   apv.; hip.

1. Čūska.

Avoti: ME

kākāns   apv.; hip.

1. Izkārnījums.

Avoti: ME

Kakaņa   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Kakanj"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Ženicas-Dobojas kantonā, 38900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

kakao   nelok., v.

1. Tropu koks ar lielām, veselām lapām, sīkiem, iesarkaniem ziediem un gurķveidīgiem augļiem.

Kakao pupas (arī pupiņas)— šī koka sēklas.

2. Šī koka sēklas (pupas); pārtikas produkts - pulverī samaltas šī koka sēklas.

Avoti: LLVV

kakaoaugi

1. Divdīgļlapju klases dzimta, kokaugi, retāk lakstaugi, lapas pamīšas, tropos, sevišķi D Amerikā, ~1000 s.

Avoti: LPE

kakaokoks   -a, v.

1. Malvu rindas kakaoaugu dzimtas ģints ("Theobroma"), tropu koki (22 sugas) ar lielām lapām, sīkiem iesarkaniem ziediem, gurķveidīgiem, līdz 20-30 cm gariem augļiem, kuros ir sēklas (pupiņas).

Īstais kakaokoks— kakaokoku suga ("Theobroma cacao").

Avoti: LLVV, PDE, SV99

kakaosviests

1. Augu tauki, dzeltenīga viela ar patīkamu garšu un kakao smaržu, iegūst no fermentatīvi apstrādātām kakaokoka sēklām (kakao pupiņām), tās presējot; izmanto arī kosmētikā, kā mīkstinātāju, emulgatoru, ziepēs, skropstu krēmos, vaigu sārtumos, nagu balinātājos un lūpu krāsās, mīkstina un mitrina ādu, var izraisīt alerģiskas ādas reakcijas un pinnes.

Avoti: LPE, Zkp

kakapo   novec.

1. Papagaiļu ģints, vienīgā pūcespapagaiļu apakšdzimtā, nakts putni ar garām sejas spalvām, kas izveido plīvuru kā pūcēm.

Avoti: KV

kakarains   apv.

1. Kankarains.

Avoti: MalV

kākarains   apv.

1. Pinkains, savēlies.

2. Plāns, caurspīdigs (piem., audekls).

3. Raibs.

Avoti: KV

kakaravieši

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Kakarava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kakarbiksis   apv.

1. Skrandains cilvēks.

Avoti: KV

kākardancis   apv.

1. Tāds, kas staigā skrandās.

Avoti: ME

kakarēties   apv.

1. Uzmākties, pieglausties.

Avoti: ME

kakari   apv.

1. Ļoti novalkātas, noskrandušas drēbes.

Avoti: KnG

kākari   apv.

1. Driskas, lupatas; kankari, ielāpi; kaut kas, kas brīvi nokarājas.

Avoti: TlV

kakarka   apv.

1. No miežu miltiem cepta maize.

2. Slikti izrūgusi baltmaize.

Avoti: KiV

kakarnieks   apv.

1. Lupatu tirgotājs.

2. No lupatām izausta sega.

Avoti: KV

kakarots   apv.

1. Pinkains, skrandains.

Avoti: ME

kakars   apv.

1. Kankars.

Avoti: MalV

kākars   apv.

1. Nevajadzīgs, pārmērīgs raibums.

2. Plāna caurspīdīga drāna, ielāpa gabals.

3. Liels, vājš, arī cietsirdīgs cilvēks.

Gaisa kākars— iedomīgs cilvēks.

Avoti: KV

kakarvieši

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Kakarvieši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kakarvīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

kakarzes   apv.

1. Kukuržņi; kakalzi.

Avoti: KnG

kakarzi   apv.

1. Kukuržņi; kakalzi.

Avoti: KnG

kakas   apv.

1. Fekālijas.

Avoti: ME

kakāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; sar.

1. Izvadīt fekālijas.

Avoti: SLG

kākāt   apv.

1. Kakāt, izvadīt fekālijas.

Avoti: ME

kākāt   apv.

1. Kladzināt.

Avoti: ME

kākāt   apv.

1. Pārāk devīgi, vieglprātīgi izdāvināt.

Avoti: ME

Kakata   vietv.

1. Pilsēta Libērijā ("Kakata"), 33900 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PuA, Wi

kākauliņš   apv.

1. Kākaulis.

Avoti: KV

kākaulis   -ļa, v.

1. Zosveidīgo kārtas pīļu dzimtas pīļu apakšdzimtas suga ("Clangula hyemalis"), vidēja lieluma putns ar īpatnēju, pīlei neraksturīgu melodisku balsi; kaupa.

Avoti: LLVV, LD

kakauži   apv.

1. Purva vaivariņš ("Ledum palustre").

Avoti: ME

kakava   apv.

1. Kakao.

Avoti: KiV

kakavs   žarg.

1. Kakao.

Avoti: SLG

kakazis   apv.

1. Zvejas rīks, trejbridis - tīkls, kas piestiprināts pie diviem līkiem kokiem un viena taisna.

2. Bradeņa detaļa, līks koks, pie kura piestiprināts tīkls un pie kura brienot turas zvejnieks.

3. Saslietas spāres jaunceļamai ēkai; jumta kārts, pie kuras pienaglo skaidas un piesien salmus.

4. Strūgu karkasa ribām izmantots egles koks, kam nav mietsaknes.

5. Kādas 5 pēdas garš koks ar līku galu, kuru lieto pie līkšu liekšanas, lai nemestos gaņģī; līka dīsele.

6. Āķis ratiem vai citam braucamajam aizmugurē, kur var piesiet virvi u. tml.

Avoti: TlV

kakaža   apv.

1. Kabenis, tīkls 3 cilvēku zvejai brienot.

2. Koks ar līku galu, ar ko liec līkstis un slieces.

3. Celms ar 2 saknēm, ko lieto kā celteņa balstu vai pamatu ceļot smagākus priekšmetus.

4. Spāres gals, kaba.

5. Kaut kas līks, vecs.

6. Bridņa detaļa - līks koks, pie kura piestiprina tīklu.

7. Pļāpīga, neglīta, nekārtīgi ģērbusies sieviete.

Avoti: KV, KiV

kakažiņa   apv.

1. Zvejas rīks, trejbridis - tīkls, kas piestiprināts pie diviem līkiem kokiem un viena taisna.

2. Bradeņa detaļa, līks koks, pie kura piestiprināts tīkls un pie kura brienot turas zvejnieks.

3. Saslietas spāres jaunceļamai ēkai; jumta kārts, pie kuras pienaglo skaidas un piesien salmus.

4. Strūgu karkasa ribām izmantots egles koks, kam nav mietsaknes.

5. Kādas 5 pēdas garš koks ar līku galu, kuru lieto pie līkšu liekšanas, lai nemestos gaņģī; līka dīsele.

6. Āķis ratiem vai citam braucamajam aizmugurē, kur var piesiet virvi u. tml.

Avoti: TlV

kakažnieks   apv.

1. Zvejas rīks, trejbridis - tīkls, kas piestiprināts pie diviem līkiem kokiem un viena taisna.

2. Bradeņa detaļa, līks koks, pie kura piestiprināts tīkls un pie kura brienot turas zvejnieks.

3. Saslietas spāres jaunceļamai ēkai; jumta kārts, pie kuras pienaglo skaidas un piesien salmus.

4. Strūgu karkasa ribām izmantots egles koks, kam nav mietsaknes.

5. Kādas 5 pēdas garš koks ar līku galu, kuru lieto pie līkšu liekšanas, lai nemestos gaņģī; līka dīsele.

6. Āķis ratiem vai citam braucamajam aizmugurē, kur var piesiet virvi u. tml.

Avoti: TlV

kākciemieši

1. Ropažu novada apdzīvotās vietas "Kākciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kākciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ropažu novadā.

Avoti: LC

kakčikeli

1. Indiāņu tauta, dzīvo Gvatemalas vidienē, valoda pieder pie maijosoku saimes maiju zara, reliģija - kristiānisms (katolicisms), arī pirmatnējie ticējumi.

Avoti: PZT

kakemono

1. Vertikāls japāņu gleznojums uz papīra vai zīda, kas iestatīts rullīšos; izmanto par sienu greznojumu.

Avoti: SV99

kakerēties   apv.

1. Aizņemties, diedelēt.

Avoti: KnG

kakergāzija   med.

1. Katra nelaba, nosodāma rīcība; prāta pazemināta darbība.

Avoti: TM

kakestēzija   med.

1. Slikta dūša, nelabums.

Avoti: TM

Kaketa   vietv.

1. Upe Kolumbijā ("Rio Caqueta"), Amazones kreisā krasta pietekas Žapuras nosukums tās augštecē.

Avoti: PZT

kaki

1. Viena no ciltīm, kas ietilpst maku cilšu grupā, dzīvo Kamerūnas dienvidaustrumos un apkārtējos rajonos kaimiņvalstīs, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (senču un dabas spēku kults).

Avoti: PZT

kaki   novec.

1. Haki.

Avoti: Ang

Kaki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

Kākināda   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Kākināda"), Āndrha Pradēšas štatā, osta Bengālijas līča krastā, 312500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

kakināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.; sar.

1. Palīdzēt (bērnam) izkārnīties; pieļaut, ka (vadātais dzīvnieks kur) izkārnās.

Avoti: MLVV

kakināt   apv.

1. Kladzināt.

Avoti: ME

kākināt   apv.

1. Radīt raksturīgas, stieptas skaņas (par vistu, kas gatavojas dēt); stiepti (ne visai skaļi) kladzināt.

Avoti: ĒiV

kakiplūme

1. Ebenauga Japānas hurmas ("Diospyros kaki") jeb persimona auglis, sarkans, līdz 7 cm garš, nenogatavojies ļoti rūgts.

Avoti: PDE

Kakischken   vietv., vēst., vācu val.

1. Kaķišķu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Rucavas pagastā.

Avoti: KV

kaklagredzens   -a, v.

1. Senlaicīga rotas lieta - ap kaklu valkājama metāla apļveida stīpa.

Avoti: LLVV

kaklaguļa   apv.

1. Difterija.

Avoti: ĒiV

kaklakundzība   apv.

1. Tirānija.

Avoti: ME

kaklakungs   -a, v.; niev.

1. Cilvēks, kas piesavinās citu tiesības, citu darba augļus; izmantotājs.

Uzmesties par kaklakungu— varmācīgi uzspiest (kādam) savu gribu, varmācīgi pakļaut (kādu) sev.

Avoti: LLVV

kaklalakats   apv.

1. Ap kaklu sienams lakats; kaklauts.

Avoti: ĒiV

kaklalauzējs   apv.

1. Pārgalvīgs cilvēks, pašnāvnieks.

Avoti: ME

kaklalauzējs   apv.

1. Pārgalvīgs cilvēks, pašnāvnieks.

Avoti: ME

kaklapuža   apv.

1. Pakakle.

Avoti: ViV

kaklariņķis   -a, v.

1. Kaklagredzens.

Avoti: LLVV

kaklarota   -as, s.

1. Ap kaklu valkājama rotas lieta.

Avoti: LLVV

kaklasaite   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ap kaklu (zem virskrekla vai blūzes apkakles) sienama, parasti vienā galā platāka, dekoratīva lente.

Avoti: LLVV

kaklasiksna   -as, s.

1. Dzīvniekam ap kaklu liekama siksna.

Avoti: LLVV

kaklatiesa   apv.

1. Senāk krimināltiesas un tiesas varas nosaukums.

Avoti: TlV

kaklauts   -a, v.

1. Ap kaklu sienams lakatiņš; arī šalle.

Avoti: LLVV

kaklazāle   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

kakle

1. Kakla izgriezums - plecģērba stāva augšējā, kakla pamatni aptverošā atvere, kurā iešuj apkakli vai kuru apšuj ar zemapmali.

Kakles izgriezums— plecģērba modeļa augšējo robežlīniju apveids. Var būt apaļais jeb O veida, pakavveida jeb U veida, smailais jeb V veida, taisnstūru, sirdsveida, sakveidā drapētais u. c. kakles izgriezumi.

Avoti: ZTV

kaklenīca   apv.

1. Kaklenieks.

2. Aukla, ar ko piestiprina pātagu pie kāta.

3. Dzeņaukste.

Avoti: KV

kaklenīdze   apv.

1. Kakla saite, virve vai ķēde lopu piesiešanai.

2. Aukla, ar ko piestiprina pātagu pie kāta.

3. Dzeņaukste.

Avoti: ME

kaklenieks   apv.

1. Kakla saite, virve vai ķēde lopu piesiešanai.

2. Apkakle, kakla izgriezums.

3. Nokauta lopa kakla gabals.

Avoti: KV

kaklgals   apv.

1. Rīkles gals.

Avoti: ViV

kaklines   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

kaklinīcas   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

kaklinieks   -a, v.

1. Dzīvniekam ap kaklu liekama (piemēram, ādas, metāla) saite.

Avoti: LLVV

kaklinītes   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

kakliņi

1. apv. Apaļlapu pulkstenīte ("Campanula rotundifolia").

2. dsk. Kakliņš.

Avoti: Aug2

kakliņš   -a, v.

1. Dem. --> kakls.

2. Sašaurināta, neliela (orgāna) daļa, kas parasti savieno divas citas (šī orgāna) daļas.

Avoti: LLVV

kaklkauls   apv.

1. Mugurkaula daļa pie kakla.

Avoti: ViV

kakllakatiņš   apv.

1. Ap kaklu sienams lakats; kaklauts.

Avoti: ViV

kaklpakaļa   apv.

1. Vieta kakla aizmugurē (aiz apkakles).

Avoti: ViV

kaklpuķe   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

kakls   -a, v.

1. Ķermeņa daļa starp galvu un vidukli.

Kakla izgriezums— tērpa izgriezums ap kaklu.

Kakla saite— kaklasaite.

Kakla rota— kaklarota.

Kakla lakats— ap kaklu sienams lakats.

Kakla kungs niev.— kaklakungs.

Kakla tiesa— krimināltiesa.

Kakla tiesas privilēģija— 16. gs. Livonijas muižnieku pieprasītās tiesības iztiesāt nodarījumus, par kuriem draud nāvessods.

Ķerties ap kaklu— apskaut, apliekot rokas ap kaklu.

Mesties (arī (ap)krist) ap kaklu— strauji (ap)skaut, (ap)liekot rokas ap kaklu.

Staipīt (arī snaikstīt) kaklu— vairākkārt pastiepjot kaklu, pūlēties labāk saredzēt.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Uz šīs ķermeņa daļas, ap šo ķermeņa daļu, pāri šai ķermeņa daļai (piemēram, ko uzlikt, arī atrasties).

2. Rīkle.

Kumoss (arī ēdiens) iespriežas (arī iespiežas, iesprūst) kaklā (arī rīklē)— saka, ja pēkšņi nevar vairs ieēst, norīt (aiz pārdzīvojuma).

3. Sašaurināta vieta (dažu trauku) augšdaļā.

// apv. Zābaka daļa starp pēdu un stulmu.

4. apv. Apģērba daļa pie kakla, kakla izgriezums; apkakle.

Avoti: LLVV, ViV, VjV

kaklsaite   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Kaklasaite.

Avoti: LLVV

kako-   med.

1. Saliktos vārdos norāda uz ļaunu, nelabvēlīgu, nosodāmu, pretīgu, smirdošu.

Avoti: TM

kakodilāts   med.

1. Kakodilskābes sāls.

Nātrija kakodilāts— senāk lietots līdzeklis ādas un nervu slimību ārstēšanā.

Avoti: TM

kakodilcianīds   novec.

1. Stiprākais nāveklis starp kakodila preparātiem, lietoja kā ķīmiskā kara līdzekli; iedarbojas uz elpošanas orgāniem, plaušām, acīm un nerviem.

Avoti: KV

kakodilhlorīds   novec.

1. Gāze ar briesmīgu caurspiedīgu smaku, lietoja kā ķīmiskā kara līdzekli; lielākos daudzumos iedarbojas uz deguna gļotādu.

Avoti: KV

kakodils   med.

1. Bezkrāsains smags, indīgs šķidrums ar pretīgu smaku; gaisam piekļūstot, aizdegas.

Kakodila cianīds— balts pulveris, kas gaisam piekļūstot, atdala ārkārtīgi indīgus tvaikus.

Avoti: TM

kakodilskābe   med.

1. Reti lietots arsēna preparāts, mazdarbīgs; lielākā daļa nepārveidota izdalās ar urīnu.

Avoti: TM

kakofēmisms

1. Rupjš, nepieklājīgs vārds, ko lieto neitrāla vārda vai teiciena vietā.

Avoti: SV99

kakofonija   -as, s.

1. mūz. Haotisks skaņu sakopojums (skaņdarbos).

2. Nepatīkama vai bojāta balss.

Avoti: LLVV, TM

kakofonisks   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Saistīts ar kakofoniju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

Kakogava   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kakogawa"), Honsju salas dienvidrietumos, 267000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

kakogeizija   med.

1. Garšas sajūtas traucējums, kas izpaužas kā pretīga garša; bieži idiopātiskās epilepsijas simptoms.

Avoti: TM

kakopātija   med.

1. Katrs nopietns, ļaundabīgs stāvoklis vai slimība.

Avoti: TM

kakorīnija   med.

1. Nepatīkama smaka no deguna, tā dobuma vai blakusdobumu strutaina iekaisuma gadījumos.

Avoti: MSV

Kakortoka   vietv.

1. Pilsēta Grenlandē, salas dienvidu daļā, 3240 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

kakosmija   med.

1. Nepatīkamas, nelabas smakas subjektīva sajūta bez adekvāta smirdošu vielu kairinājuma.

Avoti: TM

kakostomija   med.

1. Mutes dobuma saslimšana ar pretīgu smaku.

Avoti: TM

kakotanāzija   med.

1. Grūta, mokoša nāve.

Avoti: TM

kakothrips   lat.

1. Tripšu kārtas ģints.

Kakothrips robustus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

kakraz   žarg.

1. Tieši.

Avoti: SLG

kaks

1. Naudas vienība Kambodžā, vienāda ar 0,1 rielu.

Avoti: PnR

kaksāputra   apv.

1. Ar putraimiem vārīta tauku putra.

Avoti: ZrvI

kaksis   apv.

1. Kaķis (atdarinot bērnu valodu).

2. Spāru baļķis.

Kā kaksis— nekustīgi, arī bezdarbīgi, dīkā (sēž).

Avoti: SiV

kāksle   apv.

1. Ādamābols.

2. Rīkle.

3. Izsalcis cilvēks, rīma, gardēdis.

Avoti: ME

kākslis   -šļa, v.

1. parasti vsk. Slimība, kurai raksturīgs palielināts vairogdziedzeris un pastiprināta hormonu sintēze tajā.

2. novec. Ādamābols.

Avoti: LLVV

kāksloties   apv.

1. Laizīties, skatīties pēc kāda kāruma.

Avoti: KV

kakša   apv.

1. Dirsējs, lamuvārds.

Avoti: ME

kākšināt   apv.

1. Radīt raksturīgas, stieptas skaņas (par vistu, kas gatavojas dēt); stiepti (ne visai skaļi) kladzināt.

Avoti: ĒiV

kakšķināt   apv.

1. Kladzināt, pļāpāt.

Avoti: ME

kakt   apv.

1. Nonākt galā, sasniegt.

Avoti: ME

Kaktagals   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

Avoti: LC

kaktaina   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

kaktārsts   apv.

1. Ārsts, kas praktizē nelikumīgi; arī pūšļotājs, vārdotājs.

Avoti: ViV

kaktballe   apv.

1. Balle lauku mājā (īpaši neorganizēta, nesagatavota).

Avoti: ViV

Kakteni   vietv.

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Kaktiņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kaktenieks   novec.

1. Kaktu advokāts, persona, kas bez noteiktas atļaujas sniedz juridiskus padomus vai sastāda dokumentus.

Avoti: KV

kaktinieki

1. Nabadzīgo zemnieku un pilsētnieku slānis Baltkrievijā, Ukrainā, Lietuvā un Polijā 13.-19. gs., kas par mītnes (kakta) nomāšanu pildīja klaušas.

Avoti: EV

kaktīns   apv.

1. Dem. --> kakts.

Avoti: ĒiV

Kaktiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LC

kaktiņš   -a, v.

1. Dem. --> kakts (1).

2. anat. Savienojuma vieta organismā (parasti plakstiņiem, lūpām); organisma daļa ap šo vietu.

Acs kaktiņš— augšējā un apakšējā plakstiņa savienojuma vieta; sejas, acu daļa ap šo vietu.

3. apv. Kaktuss.

Avoti: LLVV, MiV

kakts   -a, v.

1. Vieta, kur saskaras (telpas, celtnes) iekšējās sienas, veidojot leņķi; (telpas, celtnes) daļa šādas vietas tuvumā.

Pārmeklēt (arī izmeklēt) visus kaktus— rūpīgi pārmeklēt (kādu telpu).

Likt (arī nostādīt) kaktā— sodīt (bērnu) ar stāvēšanu kaktā.

Stāvēt kaktā— tikt sodītam ar stāvēšanu kaktā (par bērnu).

// pareti. Stūris (priekšmeta iekšienē).

// dsk. ģen., adj. nozīmē; pārn.; niev. Neoficiāls, likumu neatzīts.

// pārn.; sar. Apmešanās vieta; dzīvesvieta; miteklis.

// pārn.; sar. Apvidus (parasti nomaļš); nomaļa vieta (kādā teritorijā); nostūris.

2. mat. Telpas daļa, ko ietver divas vai vairākas plaknes, kurām ir kopīgs punkts.

Avoti: LLVV

kakturis   apv.

1. Krāsns augšējā daļa.

Avoti: ME

kakturs   apv.

1. Krāsns augšējā daļa.

Avoti: ME

Kaktusala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

kaktusaugi   -u, vsk. kaktusaugs, -a, v.

1. Kaktusi.

Avoti: LLVV

kaktusis   apv.

1. Kaktuss.

Avoti: ĒiV

kaktuss   -a, v.

1. Neļķu rindas dzimta ("Cactaceae"), daudzgadīgs sukulents, kas aug sausos apgabalos, arī sausā augsnē un kam parasti ir dzeloņains dažādas formas stumbrs un krāšņi dažādas krāsas ziedi.

2. Šīs dzimtas ģints ("Cactus").

3. žarg. Kāds mīnu tips.

Avoti: LLVV, Wi, SLG, TaE

kaktūzis   apv.

1. Kaktuss.

Avoti: ViV

kakucīši   apv.

1. Tīruma zilausis ("Delphinium consolida").

Avoti: Aug2

Kākuči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

Kākulis   vietv.

1. Ķiruma ezers Burtnieku novada Vecates pagastā.

Avoti: LD

Kakulovara   vietv.; novec.

1. Kakuluvara - upe Angolā.

Avoti: PZT

Kakuluvara   vietv.

1. Upe Angolā, Kunenes labā krasta pieteka, sākas Lubango plakankalnes rietumu daļā.

Avoti: PZT, LpA

kakumināls   val.

1. Par skaņu - tāds, kura izrunā mēles gals skar cietās aukslējas.

Avoti: SV96

kakundakiri   mit.

1. Jetija jeb sniega cilvēka nosaukums dažu Āfrikas tautu mitoloģijā.

Avoti: PlN-5-15

kakurains   apv.

1. Skrandains.

Avoti: KV

Kakva   vietv.

1. Upe Krievijā, Sverdlovskas apgabalā, Sosjvas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kaķaaste   apv.

1. Amarants ("Amaranthus").

2. Melnā naktene ("Solanum nigrum").

Avoti: KiV, Aug2

kaķactiņa   -as, s.; sar.

1. sar. Maza (parasti petrolejas) lampa.

2. apv. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

Avoti: LLVV, Aug2

kaķactiņas

1. apv. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

2. novec. Augi: dzeguzes spulgnaglene un sarkanā spulgnaglene.

Avoti: Aug2, KV

kaķalēns   apv.

1. Kaķēns.

Avoti: KiV

kaķānieši

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Kaķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaķapēdeņš   apv.

1. Divmāju kaķpēdiņa ("Antennaria dioica").

Avoti: KiV

kaķaste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Astainais amarants ("Amaranthus caudatus"), viengadīgs dekoratīvs augs ar tumšsarkaniem ziediem zarainā vārpveida ziedkopā.

2. apv. Austrumu sūrene ("Polygonum orientale").

3. apv. Šaurlapu ugunspuķe ("Chamaenerion angustifolium").

4. apv. Kaķa aste.

5. apv. Vājš apgaismojuma avots.

Avoti: LLVV, Aug2, ME

kaķastes   apv.

1. Melnā naktene ("Solanum nigrum").

2. Šaurlapu ugunspuķe ("Chamaenerion angustifolium").

Avoti: Aug2

kaķaustiņas   apv.

1. Izšuvuma veids.

Avoti: ME

kaķbūve   apv.

1. Apaļkoku guļbūve.

Avoti: ViV

kaķcaurums   apv.

1. Caurums klēts durvju apakšējā stūrī (lai kaķis varētu staigāt iekšā un ārā); kaķlūka.

Avoti: ViV

kaķe   -es, dsk. ģen. -ķu, s.

1. Kaķene 1(1).

2. apv. Kaķis - namdara darbarīks, ar ko velk svītras apaļbaļķos veidojamo rievu vietās.

Avoti: LLVV, ME

kaķējums   -a, v.; etn.

1. Trīsstūrveida vai ieapaļš, tēsts iedziļinājums guļkoka apakšdaļā, kurā iekļaujas otra guļkoka ieapaļā mala.

Avoti: ZTV

kāķelēt   apv.

1. Stostīties, neskaidri runāt, šļupstēt; pļurkstēt.

Avoti: ME

kaķene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Kaķu mātīte.

2. apv. Melnā naktene ("Solanum nigrum").

Avoti: LLVV

kaķene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; sar.

1. Rotaļu šaujamrīks - kociņš ar žākli, pie kuras piestiprināta gumijas lente.

Avoti: LLVV

kaķenēns   apv.

1. Jauna kaķene.

Avoti: ĒiV

kaķenes   apv.

1. Melnā naktene ("Solanum nigrum").

Avoti: Aug2

kaķenīce   apv.

1. Kaķu mātīte.

Avoti: ME

Kaķenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Dobeles novada Annenieku pagastā, šī pagasta administratīvais centrs, 12 km no Dobeles, izveidojusies bijušās Annas muižas ("Annenhof") teritoriijā.

Avoti: LC

kaķenieki

1. Dobeles novada Annenieku pagasta apdzīvotās vietas "Kaķenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaķenīte   apv.

1. Dem. --> kaķene.

Avoti: ĒiV

kaķēns   -a, v.

1. Kaķu mazulis.

Avoti: LLVV

kaķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; etn.

1. Ar namdara darbarīku (kaķi) ievilkt svītras apaļbaļķos veidojamo rievu vietās.

2. apv. Guļbūvē liekama baļķa apakšpusē visā garumā izcirst ieapaļu rievu.

Avoti: LLVV, MalV

kaķēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos, refl.; sar.

1. Strīdēties, runāt kaitinoši (parasti ne īpaši nopietni).

Avoti: MLVV

kaķgaļa   apv.

1. Ar kaņepēm kopā sagrūstu kartupeļu biezputra.

Avoti: ViV

Kaķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Malienas pagastā.

2. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Kaki" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaķiene   apv.

1. Kaķu mātīte.

Avoti: KiV

kaķiete   apv.

1. Kaķu mātīte.

Avoti: ME

kaķiķ   žarg.

1. Nepatiesi apsūdzēt.

2. Spēlēt kārtis.

Avoti: KZ

kaķis   -ķa, v.

1. Zīdītāju klases plēsēju kārtas dzimta ("Felidae"), neliels mājdzīvnieks, kas medī peles, žurkas, putnus.

Mājas kaķis— kaķu dzimtas suga ("Felis catus"), pasaulē izveidotas >42 šķirnes.

Iet (arī staigāt) kaķa soļiem (arī kā kaķim)— iet (arī staigāt) klusi, viegli.

Kaķa daba— pieglaimīgs, viltīgs raksturs.

Acis kā kaķim (arī vanagam)— ļoti laba redze.

Kaķa durvis— agrāk durvīs ierīkota sprauga, pa kuru kaķim ietikt telpā.

2. dsk.; zool. Plēsēju kārtas dzimta, kurā ietilpst lieli, vidēji un nelieli dzīvnieki ar spēcīgu, slaidu, vijīgu ķermeni, strupu, apaļu galvu, stipriem, līkiem, asiem, ievelkamiem nagiem.

Avoti: LLVV, TlV, SLG

kaķis   -ķa, v.

1. etn. Namdara darbarīks, ar ko velk svītras apaļbaļķos veidojamo rievu vietās.

2. novec. Senāk pātaga zemnieku un kareivju pēršanai uz kailas miesas.

3. žarg. Virves galā piesiets divu vai trīs žuburu āķis, ko uzmet uz sētas, lai pārkļūtu tai pāri.

Avoti: LLVV, KV, KZ

kāķis   -a, v.; vēst.

1. Kauna stabs - soda vieta pie baznīcas durvīm vai baznīcas tuvumā Eiropā viduslaikos un jauno laiku sākumā.

2. Spīdzināšanas rīks daudzās valstīs viduslaikos - šķērkoks, kam pārmesta virve, ar ko cilvēku aiz sasietām rokām pacēla virs zemes; Krievijā lietoja 14.-18. gs.

Avoti: LLVV, VtV

kāķis   apv.

1. Kovārnis.

Avoti: ME

kāķis   apv.

1. Stārķis.

Avoti: ME

kaķisks   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Ļoti atjautīgs, ļoti izveicīgs (piemēram, par izturēšanos, kustībām).

Avoti: LLVV

Kaķīša   vietv.; nelok.

1. Kaķīša ezers - Viešūrs, ezers Vidzemes augstienē.

Avoti: LD

Kāķīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Talsu novada Strazdes pagastā.

Avoti: LC

Kaķīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Veclaicenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

Kaķīšu pilskalns— atrodas Daugavpils novada Sventes pagastā, ~1 km uz dienvidiem no Kaķīšu mājām, ~10 m augsts neregulāras formas paugurs, plakumam ir noapaļota trīsstūrveida forma (lielākais platums - ~90 m).

4. Kaķīša ezers - Viešūrs.

Avoti: LC

kaķīši

1. Daugavpils novada Sventes pagasta apdzīvotās vietas "Kaķīši" iedzīvotāji.

2. Krustpils novada Krustpils pagasta apdzīvotās vietas "Kaķīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kāķišķnieki

1. Rucavas novada Rucavas pagasta apdzīvotās vietas "Kāķišķe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaķīšnieki

1. Siguldas novada Siguldas pagasta apdzīvotās vietas "Kaķīši" iedzīvotāji.

2. Talsu novada Virbu pagasta apdzīvotās vietas "Kaķīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaķītiņš   apv.

1. Kaķītis.

Avoti: ViV

kaķītis   apv.

1. Dem. --> kaķis.

Avoti: ViV

kaķkrokodils

1. Dinozauru sugas "Pakasuchus kapilimai" nosaukuma burtisks tulkojums, runča izmēru dinozaurs, kas dzīvojis aptuveni pirms 105 miljoniem gadu un varētu būt mūsdienu krokodila priekštecis.

kaķlūka   apv.

1. Caurums klēts durvju apakšējā stūrī (lai kaķis varētu staigāt iekšā un ārā).

Avoti: ViV

kaķmētra   -as, s.

1. Kaķumētra.

Avoti: LLVV

kaķoga   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara"), nakteņu suga.

Avoti: Aug2

kaķolka   žarg.

1. Kareivja katliņš.

Avoti: SLG

kaķoties   apv.

1. Blēņoties, niekoties, drusku ko padarīt.

Avoti: KV

kaķpautiņi   apv.

1. Kaķpēdiņas.

Avoti: LME

kaķpēda   apv.

1. Divmāju kaķpēdiņa ("Antennaria dioica").

Avoti: Aug2

kaķpēdiņa   -as, s.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Antennaria"), daudzgadīgs lakstaugs - sausziedis ar baltiem, sārtiem vai dzelteniem ziediem, ~50 sugas, Latvijā 1 suga.

Divmāju kaķpēdiņa— kaķpēdiņu suga ("Antennaria dioica").

2. sar. Dzeltenā kaķpēdiņa - dzeltenā salmene ("Helichrysum arenarium").

3. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Anaphalis"), krāšņumaugi.

Pērļu kaķpēdiņa— šīs ģints suga ("Anaphalis margaritacea"), kuru Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Trīsdzīslu kaķpēdiņa— šīs ģints suga ("Anaphalis triplinervis").

4. apv. Brūču pērkonamoliņš ("Anthyllis vulneraria").

5. apv. Meža zaķpēdiņa ("Gnaphalium sylvaticum").

6. apv. Dumbrāju zaķpēdiņa ("Gnaphalium uliginosum").

Avoti: LLVV, LD, Aug2

kaķpēdiņi   apv.

1. Divmāju kaķpēdiņa ("Antennaria dioica").

2. Dzeltenā kaķpēdiņa ("Helichrysum arenarium").

Avoti: Aug2

kaķpēdiņš   apv.

1. Kaķpēdiņa.

Avoti: TlV

kaķsierīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Malvu dzimtas augu ģints ("Malva").

2. Mazā malva ("Malva rotundifolia").

3. Novārta malva.

Avoti: Aug2, LLVV

kaķsierītes   apv.

1. Malvas ("Malva").

2. Meža malva ("Malva sylvestris").

3. Novārta malva ("Malva neglecta").

Avoti: Aug2

Kaķukrogs   vietv.

1. Cēsu novada Vaives pagasta apdzīvotās vietas "Vaive" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kaķulēns   apv.

1. Jauns kaķis.

Avoti: ME

kaķulītis   apv.

1. Jauns kaķis.

Avoti: ME

kaķumētra   -as, s.

1. dsk. Lūpziežu dzimtas ģints ("Nepeta"), daudzgadīgs lakstaugs ar zobainām lapām un bālganiem ziediem vārpveida ziedkopā.

Dzīslainā kaķumētra— kaķumētru suga ("Nepeta nervosa").

Fāsena kaķumētra— kaķumētru suga ("Nepeta faassenii").

Lielziedu kaķumētra— kaķumētru suga ("Nepeta grandiflora").

Musina kaķumētra— kaķumētru suga ("Nepeta mussinii").

Parastā kaķumētra— kaķumētru suga ("Nepeta cataria").

Sibīrijas kaķumētra— kaķumētru suga ("Nepeta sibirica").

2. apv. Ūdeņu mētra ("Mentha aquatica").

Avoti: LLVV, DaE

Kāķupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Rankas pagastā.

Avoti: LC

Kaķupīte   vietv.

1. Ūdenstece Cēsu novada Vaives pagastā, Vaives kreisā krasta pieteka, iztek no Slaņķu dīķiem, garums - ~3 km.

Avoti: La1

kaķusieri   apv.

1. Kaķsierīte.

2. Mazā malva ("Malva rotundifolia").

Avoti: BB, Aug2

kaķusierīte   apv.

1. Kaķsierīte.

2. Mazā malva ("Malva rotundifolia").

Avoti: BB

kaķveidīgie

1. Kaķu dzimta ("Felidae").

Avoti: PDE

kaķvilna   apv.

1. Purva augs, spilve.

Avoti: KV

kal   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ME

kal.   novec., saīs.

1. Kalorija.

Avoti: KV

kala   mit.

1. Hinduisma metafizikā Lielais Laiks jeb Mūžība, ko uztver kā augstāko kosmisko principu jeb sākotnējo esību.

2. Tantrismā spēcīga smalkā enerģija, ko sievietes organismā rada uzbudinājums un orgasms.

Avoti: MrJ

Kāla   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kahla"), Tīringenes federālajā zemē, 7000 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Kāla ezers - Kālezers Madonas novada Vestienas pagastā.

Avoti: Wi, LD

kalaazars

1. Tropiskās zemēs - grūta epidēmiska slimība, ko izraisa vienšūnas parazīti - leišmanijas; tiek bojātas aknas, liesa, limfas dziedzeri u. c. orgāni; rodas no moskīta - flebotomusa dzēliena.

Avoti: SV69

kālab   apst.

1. jautājuma teikumos. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu nolūku, par ko izteikts jautājums; kādēļ (1).

2. jautājuma teikumos. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu cēloni, iemeslu, par ko izteikts jautājums; kāpēc (1).

3. parasti izsaukuma teikumos vai retoriskajos jautājuma teikumos. Norāda uz kā (parasti ar nolūka, arī cēloņa nojēgumu saistīta) noliegumu, neiespējamību; kādēļ (3); kāpēc (3).

4. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz atributīvo attieksmi starp tiem.

5. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem.

6. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem.; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz subjekta attieksmi starp tiem.

7. saikļa nozīmē; sar. Saista divus relatīvi patstāvīgus teikuma komponentus; tālab.

Avoti: LLVV

kālabad   apst.; reti.

1. jautājuma teikumos. Kālab (1).

2. jautājuma teikumos. Kālab (2).

3. parasti izsaukuma teikumos vai retoriskajos jautājuma teikumos. Kālab (3).

4. saikļa nozīmē Kālab (5).

5. saikļa nozīmē Kālab (4).

6. saikļa nozīmē Kālab (6).

Avoti: LLVV

kalabahs   žarg.

1. Automašīnu mūķīzeris.

Avoti: KZ

Kalabara   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas dienvidaustrumos ("Calabar"), Krosriveras štata administratīvais centrs, osta Krosas grīvlīča krastā, 429700 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

kalabarīns   med.

1. Kalabarpupas indīgs alakloīds, kas farmakoloģiskās darbības ziņā atšķiras no fizostigmīna.

Avoti: TM

kalabase   novec.

1. Pudeļveidīgais ķirbis; kalebase.

Avoti: KV

Kalabenihammada   vietv.

1. Senpilsēta Alžīrijas ziemeļos, dibināta 1007. g., Hammadīdu galvaspilsēta līdz 1090. g., tagad drupas (aizsargmūris, signāltornis, mošeja, tiltu un pils kompleks no XI gs.).

Avoti: PZT

Kalaboso   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlā ("Calabozo"), Gvariko štatā, 132000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PuA, Wi

kālabpēc   apv.

1. Kāpēc, kādēļ.

Avoti: ME

kalabrēze   novec.

1. Cepure ļoti platām malām un smailu augstu vidu.

Avoti: SV33

Kalabrija   vietv.

1. Reģions Itālijā ("Regione Calabria"), Apenīnu pussalas dienvidrietumos, administratīvais centrs - Katandzāro, platība - 15080 kvadrātkilometru, 1956000 iedzīvotāju (2013. g.), ietver 5 provinces - Katandzāro, Kozencas, Krotones, Redžo di Kalabrijas un Vibo Valentijas, robežojas ar Bazilikatas reģionu, apskalo Tirēnu un Jonijas jūra.

Avoti: PuA, Wi

kalabtuns

1. Laika mērvienība maiju kalendārā, kurā ir 20 piktuni (~158000 gadi).

Avoti: Geo-54-43

Kalabuhina   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Kolobuhino" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kalabutka   vietv.

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Vanagi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kalācis   apv.

1. Baltmaizes veids; rausis; kliņģeris.

Avoti: TlV, VV

kalacis   apv.

1. Kalācis - baltmaizes veids; rausis; kliņģeris.

Avoti: TlV, VV

kalača   apv.

1. Troksnis, tracis.

2. Pļāpa.

Avoti: ME

Kalača   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Voroņežas apgabala austrumos, pie Podgornajas ietekas Tolučejevkā, 19500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kalača pie Donas - pilsēta Krievijā, Volgogradas apgabalā, osta Cimļanskas ūdenskrātuves krastā, 25600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Kalačas augstiene - atrodas Austrumeiropas līdzenuma dienvidu daļā, Bitjugas un Hopjoras ūdensšķirtne Krievijā, Voroņežas, Volgogradas un Rostovas apgabalā, augstums - līdz 240 m.

Avoti: Wi, PZT

kalačakra   mit.

1. Viena no piecām Anutarajogas tantras sistēmām tantriskajā budismā (vadžrajānā).

Avoti: MrJ

Kalāči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Priekuļu novada Liepas pagastā.

2. Šajās mājās izveidotais dzejnieka Eduarda Veidenbauma memoriālais muzejs, dibināts 1958. g., bija dzejnieka dzīvesvieta 1872.-1892. g.

Avoti: LE1

Kalačinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Omskas apgabala dienvidaustrumos, Omas kreisajā krastā, 22500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

kalada   -as, s.

1. folkl. Ziemas saulgriežu ieražu dziesma (Augšzemē).

Kaladu dziesma— kalada.

2. rel. Plāna svētīta dievmaizīte, ko pēc katoļu tradīcijas cep Ziemassvētkos.

3. apv., vēst. Ubaga dāvana.

Avoti: LLVV, GT, KiV

kalādija   bot.

1. Kallu dzimtas ģints ("Caladium"), savvaļā sastopama Amerikas tropos, bumbuļaugs, ziedi neievērojami, lapas lielas, dažādās krāsās ar dažādiem raibumiem.

Divkrāsainā kalādija— kalādiju suga ("Caladium bicolor").

Avoti: LxE, TaE

kaladot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; folkl.

1. Dziedāt kaladas.

Avoti: LLVV

kaladū   literat.

1. Piedziedājums Ziemassvētku tautasdziesmās.

Avoti: DzV

Kalafata   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Dolžas žudecā, 17300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kalafelja   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Calafell"), Katalonijā, Taragonas provincē, 25000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kalagadi

1. Bečuāņu tautas cilts, dzīvo Bostvānā, DĀR un Zimbabvē.

Avoti: PZT

Kalaha   vietv.

1. Senpilsēta Mezopotāmijas ziemeļos (Irākā), pie Lielās Zabas ietekas Tigrā, dibināta 883. g. p. m. ē., nopostīta 612. g. p. m. ē., tagad drupu pakalns (Nimruda), arheoloģiskajos izrakumos atklāta Asurnasirpala II pils, citadeles, tempļu u. c. drupas.

Avoti: PZT

Kalahari   vietv.

1. Beznoteces ieplaka Dienvidāfrikā (Bostvanā, Zambijā, Zimbabvē, DĀR, Namībijā), platība - ~630000 kvadrātkilometru, garums - ~2000 km, platums - ~1200 km, vidējais augstums - 900-1000 m, ziemeļu robežu nosaka Kongo un Zambezi upju ūdensšķirtne, dienvidu - Oranžas upes ieleja.

Avoti: LģE

Kalaīds   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - viens no spārnotiem dvīņiem (otrs - Zēts), ziemeļvēja Boreja dēli, saukti par Boreādiem, kas devā argonautu jūrasbraucienā un atpestīja valdnieku Fīneju no harpijām.

Avoti: PmV

kalaik   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ME

kālaik   apv.

1. Kad.

Avoti: ME

Kalajoki   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ziemeļpohjanmā reģionā, 12600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kalakana   vietv.

1. Upe Krievijas Aizbaikāla novadā, Vitimas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

kalakuta   mit.

1. Nāvējoša inde, kas uzpeldēja no okeāna dzīlēm kopā ar nemirstības dzērienu amritu un varēja iznīcināt visu dzīvo uz zemes, bet dievs Šiva to izdzēra, kā rezultātā viņa kakls ieguva raksturīgo tumši zilo nokrāsu.

Avoti: MrJ

Kalala   mit.

1. Kalala Ilunga - Kongo (agrākās Zairas) lubu mitoloģijā - pseidovēsturisks varonis un valdnieks, kurš nodibināja otro lubu impēriju mūsdienu Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) dienvidaustrumos.

Avoti: PmV

kalāma

1. Islāma sholastiskā teoloģija, par pamatlicēju tiek uzskatīts 10. gs. sāk. teologs Ašarī; islāma tradicionālās teoloģijas teorētiķi šo mācību uzskata par novirzīšanos no islāma teoloģijas.

Avoti: IdV

kalamāriācejas   novec.

1. Izmirušu augu grupa skostaugu rindā ar kokveidīgu stumbru, gk. karbona florā, bet sākaš jau devonā un izmira permā.

Avoti: KV

Kalamarja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, Soloniku piepilsēta, 91300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, Wi

Kalamata   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā ("Kalamata"), Peloponesas perifērijā, Mesines līča krastā, 70100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi, PuA

Kalamazū   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kalamazoo"), Mičiganas štata dienvidrietumu daļā, 75900 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētā atrodas Rietummičiganas universitāte, kurā kopš 1967. g. tiek lasīts latviešu valodas, literatūras un etnogrāfijas kurss.

Kalamazū latviešu kopiena— sāka veidoties 1949. g., kad tur no Eiropas ieradās ~2000 latviešu bēgļu, no kuriem aptuveni puse palika uz pastāvīgu dzīvi pilsētā vai apkārtnē, 1990. gados bija ~600 latviešu, 1981.-1996. g. Kalamazū pastāvēja Latviešu studiju centrs ar arhīvu (deponēts Latvijas valsts arhīvā) un bibliotēku, kas bija lielākā letonikas krātuve ārpus Latvijas.

Avoti: LE1, WA16

Kalambaka   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Tesālijas perifērijā, 8600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kalambūrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kalambūru, tam raksturīgs.

Kalambūriskā atskaņa— atskaņa, ko rada homonīmi vai homonīmu veida sabalsojumi.

Avoti: LLVV

kalambūrists   -a, v.

1. Kalambūru sacerētājs.

Avoti: LLVV

kalambūrs   -a, v.

1. Vārdu rotaļa, kas pamatojas uz skaņu līdzību dažādas nozīmes vārdos.

// pārn.; iron. Mākslota frāze.

Avoti: LLVV

kalamīns

1. Cinka silikātu grupas minerāls - cinka rūda; bezkrāsains, balts, debeszils, dzeltens, brūns; sastopams svina-cinka rūdas oksidācijas zonās.

2. med. Sārts smalks pūderis, maigs audus savelkošs aizsarglīdzeklis, kas sastāv no cinka oksīda un aptuveni 0,5% dzelzs oksīda; lieto ādas slimību ārstēšanā.

Avoti: EV, MSV

Kalamecu   vietv.; nelok.

1. Kalamecu un Markuzu gravas - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Apes novada Gaujienas pagastā pie Markuzu upes un tās pietekas, valsts aizsardzībā kopš 1962. g., platība - 28,78 ha, Kalamecu gravas garums - 240 m, dziļums - 12 m, vairāki ūdenskritumi.

Avoti: LE1

kalamitāte   novec.

1. Nelaime, posts, grūtības.

Avoti: KV

kalamiti

1. Fosili kosveida augi, izskatījās kā 10-12 m augsti koki, auga galvenokārt tropu zonā; bija izplatīti no karbona sākuma līdz perma perioda beigām.

Avoti: SV69

Kalamosa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 3700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kalams

1. Niedres spalva, ar ko raksta Austrumos.

2. Kalāma - islāma sholastiskā teoloģija.

Avoti: EV

kalanchoe   lat.

1. Kalanhojes.

Avoti: PDE

Kālanci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Rankas pagastā.

Avoti: LC

Kalandra   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 670 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kalandrēšana

1. Mīkstu vai plastisku lokšņu (drānas, papīra u. tml.) gludināšana, spodrināšana vai velmēšana ar kalandru.

Avoti: SV99

kalandrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; tehn.

1. Apstrādāt, velmējot, gludinot u. tml. un vienlaicīgi žāvējot.

Avoti: LLVV

kalandrs   -a, v.; tehn.

1. Mašīna, kurā ir no iekšpuses karsējami veltņi (piemēram, velmēšanai, gludināšanai un vienlaicīgai žāvēšanai).

Avoti: LLVV

Kālanemi   mit.

1. Hindu mitoloģijā un eposā "Rāmājana" - rākaša, Rāvanas tēvocis, kurš mēģināja nonāvēt pērtiķu valdnieku Hanumānu, bet tika nonāvēts.

Avoti: Mit

kalanētika

1. Fizisko vingrinājumu programma, ko izstrādājusi Kalana Pinknija ("Callan Pinckney", ASV).

Avoti: PL

kalanhoje

1. Āzijas un Āfrikas tropisko augu biezlapju dzimtas ģints ("Kalanchoe"), lakstaugi vai puskrūmi, ap 200 sugu, dažas sugas tiek kultivētas arī kā krāšņumaugi.

Blosfelda kalanhoje— kalanhoju suga ("Kalanchoe blossfeldiana").

Kalanhoje 'Tessa'— kalanhoju suga ("Kalanchoe 'Tessa'").

Mangina kalanhoje— kalanhoju suga ("Kalanchoe manginii").

Tūbainā kalanhoje— kalanhoju suga ("Kalanchoe tomentosa").

Avoti: PL, LxE, TaE

Kalaniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

Avoti: LC

kalanoīdi

1. Airkājvēžu kārtas apakškārta ("Calanoida"), ķermenis dažus milimetrus garš, slaids, lokans, vairākums dzīvo jūras planktonā, Rīgas līča atklātajā daļā konstatētas 11 sugas.

Avoti: LD

kalans

1. Kamčatkas bebrs, jūras ūdrs, caunu ģints vērtīgs kažokzvērs; izplatīts Klusā okeāna piekrastē.

Avoti: SV08

Kalaņģi   vietv.

1. Gulbenes novada Lizuma pagasta apdzīvotās vietas "Kolanģi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kalaņi   vietv.

1. Daugavpils novada Tabores pagasta apdzīvotās vietas "Kalaņiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kalaņiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

Avoti: LC

Kalaorra   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Calahorra"), Larjohas autonomajā apgabalā, 24800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

kalapīt   apv.

1. Urbināt degunu.

2. Ar kājām rakņāt, kārpīt zemi, parasti meklējot (ko).

Avoti: KiV

Kalara   vietv.

1. Upe Krievijas Aizbaikāla novadā, Vitimas labā krasta pieteka.

2. Kalaras grēda - atrodas Krievijā, Aizbaikāla novadā un Amūras apgabalā, Stanovoja kalnienes ziemeļaustrumu daļā, garums - ~350 km, augstums - līdz 2482 m.

Avoti: PZT

Kalaraša   vietv.

1. Keleraši - pilsēta Moldovā.

Avoti: PZT

kalasa   novec.

1. Indiešu arhitektūrā lietojamais vāzveidīgais sikharu vainagojums, arī vāzveidīgais kolonnu kapitelis.

Avoti: KV

kalasis   apv.

1. Galoša.

Avoti: KiV

kalaša   apv.

1. Galoša.

2. Troksnis, tracis, trokšņains strīds.

3. Pļāpa.

Avoti: ĒiV, KV

kalašas   apv.; parasti dsk.

1. Galošas.

Avoti: MalV, SLG

Kalaši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

2. Kalašu ezers - Leidiukšņa ezers Ludzas novada Pildas un Nirzas pagastā.

Avoti: LC

kalašņikovs   sar.

1. Strēlnieku automātiskais šaujamierocis, automāts.

Avoti: SV99

kalāt   apv.

1. Censties teikt, runāt nepatiesību, parasti lai apmelotu.

Avoti: KiV

Kalata   vietv.; vēst.

1. Kirovgrada - pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabalā, tās nosaukums līdz 1935. g.

Avoti: PZT

Kalatabjāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Calatabiano"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 5400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kalatafimi   vietv.

1. Kalatafimi Sedžesta - pilsēta Itālijā ("Calatafimi Segesta"), Sicīlijas reģiona Trapāni provincē, 6800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kalatajuda   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Calatayud"), Aragonas autonomā apgabala Saragosas provincē, 20800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

kalatarīt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: KiV

kalatarka   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: KiV

kalateja   bot.

1. Marantu dzimtas ģints ("Calathea"), kas dabā sastopama gk. Dienvidamerikas tropu mežos, dabiski raibās lapas tos padarījušas par iecienītiem telpaugiem.

Alberta kalateja— kalateju suga ("Calathea albertii").

Lancetlapu kalateja— kalateju suga ("Calathea lancifolia").

Neīstā Veiča kalateja— kalateju suga ("Calathea pseudoveitchiana").

Raibā kalateja— kalateju suga ("Calathea picturata").

Safrāndzeltenā kalateja— kalateju suga ("Calathea crocata").

Svītrainā kalateja— kalateju suga ("Calathea zebrina").

Veiča kalateja— kalateju suga ("Calathea veitchiana").

Avoti: TaE

kalatēt   apv.

1. Gatavot (sviestu).

Avoti: BB

kalathos   novec.

1. Grieķu sieviešu darba grozs vilnas uzglabāšanai; arī līdzīgs māla trauks.

2. Kurvjveida antīkā kapitela pamatforma, ko parasti izdaiļoja ar akantiem.

Avoti: KV

kalats   apv.

1. Uzsvārcis.

Avoti: KiV

kalatuns   žarg.

1. Liels aukstums.

Avoti: SLG

kalaurets   apv.

1. Kloķurbis.

Avoti: KiV

Kalausa   vietv.

1. Upe Krievijā, Stavropoles novadā, Maničas labā krasta pieteka, garums - 436 km, sākas Stavropoles augstienē.

Avoti: PZT

Kalava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Calau"), Brandenburgas federālajā zemē, 8000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kalavajs   apv.

1. Kalme ("Acorus calamus").

Avoti: KiV

kalavājs   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

kalavaris   apv.

1. Sievas māsas vīrs.

Avoti: ME

Kalavrita   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 1830 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kalaveja   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Callaway"), Floridas štatā, 15000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kalaveji   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

kalavēji   apv.

1. Skalbes.

Avoti: KV

kalavīri   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

Kalba   vietv.

1. Kalbas grēda - atrodas Kazahstānā, Altaja rietumu daļā, Rūdu Altajā, Buhtarmas ūdenskrātuves rietumu krastā, garums - ~400 km, augstums - līdz 1606 m.

Avoti: PZT

Kalbadžara   vietv.; nevēl.

1. Karvačara - pilsēta Kalnu Karabahā.

Avoti: Wi

Kalbajoga   vietv.

1. Pilsēta un osta Filipīnās ("Calbayog"), Samaras salas rietumu krastā, 172800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

kalbaks   apv.

1. niev. Nekārtīgs, neuzvedīgs cilvēks.

2. hip. Nogriezts maizes klaipa gals.

Avoti: KiV, ME

kalbasit   žarg.

1. Uzlūgt dejot.

Avoti: JV

Kalbe   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Calbe"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 9350 iedzīvotāju (2013.g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Kalbe"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 7800 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

kalberdancis   apv.

1. Jaunpiena sacepums.

Avoti: BB

kalbēt   apv.

1. Pļāpāt, runāt.

Avoti: ME

kalbēties   apv.

1. Daudz runāt, rāties.

Avoti: ME

kalbieris   apv.

1. Liels zirgs.

Avoti: KV

kalbināt   apv.

1. Pļāpāt, runāt.

Avoti: KV

kalc-   med.

1. Salikteņos norada uz kaļķiem, kalciju vai kalcija sāļiem.

Avoti: MSV

kalceāti   novec.

1. Augustīniešu, karmelītu u. c. ordeņu nozarojumi, kuru locekļi valkāja apavus.

Avoti: KV

kalcedons   -a, v.; parasti vsk.

1. Halcedons.

Avoti: LLVV

kalcekss

1. Ārstniecības preparāts, urotropīna un kalcija hlorīda maisījums - lietots kā līdzeklis gripas ārstēšanai.

Avoti: SV69

kalcenis   apv.

1. Cilpa.

2. Cilpa svārku aizpogāšanai.

3. Pakaramais.

Avoti: KV

kalcens   apv.

1. Pakaramais, cilpiņa apģērbam.

Avoti: NeV

kalceolārija

1. Vīrceļu dzimtas ģints ("Calceolaria"), savvaļā sastopama Amerikā, Latvijā paretam audzē kā dekoratīvus augus siltumnīcās un istabā.

Vesellapu kalceolārija— kalceolāriju suga ("Calceolaria integrifolia").

Kalceolāriju kopējs nosaukums tirdzniecības vietās— "Calceolaria x herbohybrida".

Avoti: SV69, PDE, DaE, TaE

kalcibilija   med.

1. Kalcijs žultī.

Avoti: TM

kalciferols   -a, v.; parasti vsk.

1. Organiska viela, kas regulē kalcija un fosfora maiņu organismā un nodrošina normālu skeleta attīstību (D vitamīns).

Avoti: LLVV

kalcifikācija   med.

1. Apkaļķošanās, kalcija sāļu nogulsnēšanās ķermeņa audos.

Avoti: TM

kalcifikāts

1. Neliels sakaļķojums (no latīņu "calx", "calcis") muskulī vai citos audos.

Avoti: PL

kalcifilakse   med.

1. Audu pārkaļķošanās pēc stimulējošas vielas ievadīšanas.

Avoti: MSV

kalcifilija   med.

1. Audu tieksme saistīt kalcija sāļus un pārkaļķoties.

Avoti: TM

kalcifils   biol.

1. Tāds, kas labi aug karbonātiskā, sārmaiņa, kaļķiem bagātā augsnē.

Avoti: ZTV

kalcifobs

1. Augs, kas slikti aug vai iet bojā kalcija sāļiem bagātās augsnēs; tā attīstībai nepieciešama skāba vai neitrāla augsnes reakcija.

Avoti: SV99

kalcijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - sudrabaini balts, ķīmiski ļoti aktīvs sārmzemju metāls, atomnumurs - 20, atommasa - 40,08, zināmi 12 izotopi, no kuriem 6 ir stabili.

Kalcija acetāts— pārtikas piedeva E263, pārtikas skābe, cietinātājs, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai uzturā, var bojāt mutes gļotādas.

Kalcija algināts— pārtikas piedeva E404, biezinātājs, stabilizētājs, var būt labvēlīga ietekme uz veselību, kavē svarīgu uzturvielu absorbciju dzīvnieku organismā.

Kalcija alumīnija silikāts— pārtikas piedeva E556, pretsalipes viela, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā.

Kalcija askorbāts— pārtikas piedeva E302, konservants, antioksidants, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai pārtikā nelielā daudzumā.

Kalcija benzoāts— pārtikas piedeva E213, konservants, var izraisīt astmu, nātreni, hiperaktivitāti, ekzēmu, nav ieteicams bērniem.

Kalcija citrāti— pārtikas piedeva E333, pārtikas skābe, buferviela, var izraisīt alerģiskus simptomus cilvēkiem, kas reaģē uz mononātrija glutamātu, var ietekmēt aknu un aizkuņģa dziedzeru darbību.

Kalcija diglutamāts— pārtikas piedeva E623, garšas un aromāta pastiprinātājs, var veicināt astmu, cilvēkiem, kas jutīgi pret aspirīnu, vajadzētu izvairīties lietot.

Kalcija dinātrija etilēndiamīntetraacetāts— pārtikas piedeva E385, konservants, sekvestrants, var izsaukt muskuļu krampjus, asinis urīnā, zarnu darbības traucējumus, nieru bojājumus, lieto medicīnāsaindēšanās gadījumos ar smagajiem metāliem.

Kalcija dinātria EDTA— kalcija dinātrija etilēndiamīntetraacetāts.

Kalcija ferocianīds— pārtikas piedeva E538, pretsalipes viela, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai pārtikā.

Kalcija fosfāti— pārtikas piedeva E341, buferviela, sekvestrants, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai pārtikā, kontakta gadījumā var radīt ādas un acu kairinājumu.

Kalcija glukonāts— pārtikas piedeva E578, buferviela, sekvestrants, var radīt kuņģa kairinājumu, kā arī problēmas ar kuņģi un sidi.

Kalcija guanilāts— pārtikas piedeva E629, garšas un aromāta pastiprinātājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā, var izraisīt podagru.

Kalcija hidrogēnsulfīts— pārtikas piedeva E227, konservants, cietinātājs, var izraisīt astmu, kuņģa kairinājumus, ietekmēt aknas, nieres, plaušas, kuņģi.

Kalcija hidroksīds— pārtikas piedeva E526, skābuma regulētājs, cietinātājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā, bet ir toksisks un kaitīgs koncentrētā formā.

Kalcija hlorīds— pārtikas piedeva E509, cietinātājs, sekvestrants, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā, palielinātās devās var izsaukt ādas un gļotādas kairinājumus, gremošanas traucējumus.

Kalcija inozināts— pārtikas piedeva E633, garšas un aromāta pastiprinātājs, uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var izraisīt podagru.

Kalcija karbonāts— pārtikas piedeva E170, krāsviela (balta), cietinātājs, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai pārtikā nelielā daudzumā, pārāk liels daudzums var radīt vēdera sāpes, aizcietējumu.

Kalcija laktāts— pārtikas piedeva E327, pārtikas skābe, buferviela, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai uzturā, bet var radīt sirds, kuņģa un zarnu darbības traucējumus; cilvēkiem, kam piemīt laktozes nepanesība, vajadzētu izvairīties.

Kalcija malāti— pārtikas piedeva E352 (ābolskābes kalcija sāļi), buferviela, cietinātājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Kalcija miristāts— kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), virsmaktīva viela, izmanto kosmētikā, tiek uzskatīta par nekaitīgu, var veicināt piņņu veidošanos.

Kalcija oksīds— pārtikas piedeva E529 (nedzēsti kaļķi, stipri kodīgs), emulgators, struktūras veidotājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā, kontakta gadījumā var stipri bojāt ādu un gļotādas, radot termiskus un ķīmiskus apdegumus.

Kalcija propionāts— pārtikas piedeva E282 (propionskābes kalcija sāls), pelējuma inhibitors, konservants, var radīt kairinājumu, astmu, migrēnu, veicināt nogurumu un mācīšanās grūtības.

Kalcija silikāts— pārtikas piedeva E552 (gatavo no kaļķa un diatomīta), pretsalipes viela, glazētājviela, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai uzturā, ieelpošana var izraisīt elpošanas ceļu kairinājumu, arī astmu.

Kalcija sorbāts— pārtikas piedeva E203 (sintētisks, iegūst no sorbīnskābes), konservants, var veicināt nātreni, ādas kairinājumus, astmu, izsaukt alerģiskas reakcijas.

Kalcija stearāts— kosmētikas sastāvdaļa (gatavo no kaļķu piena), krāsviela, izmanto šampūnos, matu veidošanai, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai kosmētikā.

Kalcija stearoil-2-laktilāts— pārtikas piedeva E482 (laktilaktātskābes kalcija sāls, var būt dzīvnieku izcelsmes), emulgators, stabilizētājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Kalcija sulfāts— pārtikas piedeva E516 (ja karsē, kļūst par ģipsi), cietinātājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā, bet liels daudzums var izraisīt zarnu aizsprostojumu un aizcietējumu.

Kalcija sulfīds— kosmētikas sastāvdaļa, depilējoša viela, toksiska, kodīga, var radīt ādas un acu kairinājumu, var izraisīt alerģiskas reakcijas.

Kalcija sulfīts— pārtikas piedeva E226 (sērpaskābes sāls), konservants, cietinātājs, var izraisīt astmu, kuņģa kairinājumu, var ietekmēt nieru, zarnu trakta un aknu darbību.

Kalcija tartrāts— pārtikas piedeva E354 (iegūst no vīnakmens), skābuma regulētājs, sekvestrants, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Kalcija tioglikolāts— kosmētikas sastāvdaļa, depilācijas līdzeklis, izmanto ilgviļņu šķīduma sastāvā, krēmos, var radīt ādas problēmas uz rokām vai skalpa, zemādas asiņišanu, spēcīgu alerģisku reakciju.

Avoti: LLVV, FF, Zkp

kalcikosilikoze   med.

1. Pneimokoniozes veids, kas rodas no ilgstošas kaļķu un krama putekļu ieelpošanas.

Avoti: TM

kalcikoze   med.

1. Pneimokoniozes veids, kas rodas no ilgstošas kaļķu putekļu ieelpošanas.

Avoti: TM

kalcimetrs   med.

1. Aparāts kalcija daudzuma noteikšanai šķidrumos, piem., asinīs.

Avoti: TM

kalcīna

1. Alvas un svina sakausējums, ko apdedzina, līdz tas kļūst pelniem līdzīgs; lieto glazūras izgatavošanai.

Avoti: SV69

kalcinācija

1. Krīta, kaļķa, sodas, sāļu, rūdu karsēšana, ar ko tos atbrīvo no gaistošām vielām, piem., ūdens, ogļskābās gāzes; kalcinēšana.

2. Alķīmijā pirmā gudrības akmens iegūšanas stadija.

Avoti: SV99, MSV

kalcinēšana   ķīm.

1. Materiāla apdedzināšana vai karsēšana, lai sadalītu hidrātus un karbonātus un izdalītu gaistošās vielas (piem., kaļķu ieguvē); kalcinētās sodas iegūšana no nātrija hidrogēnkarbonāta.

Avoti: ZTV

kalcinēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; parasti divd. formā: kalcinēts.

1. Karsēt (krītu, sodu, sāļus, rūdas), lai atbrīvotu no gaistošām vielām (piemēram, ūdens, ogļskābās gāzes).

Avoti: LLVV

kalcinoze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Kalcija sāļu nogulsnēšanās audos (parasti artēriju sienās).

Avoti: LLVV

kalciņš   apv.

1. Pogcaurums.

2. Cilpa; austiņa, riņķītis (kā ievēršanai).

3. Pakaramais (drēbēm).

Avoti: ME, TlV

kalciokinētisks   med.

1. Tāds, kas aktivē kalcija vielu maiņu.

Avoti: TM

kalciokinēze   med.

1. Ķermeņa kalcija rezervju mobilizācija.

Avoti: MSV

kalciorāhija   med.

1. Kalcija sāļi muguras smadzeņu šķidrumā.

Avoti: TM

kalciotropisms   med.

1. Šūnu spēja pastiprināti reaģēt uz kalcija sāļu terapiju.

Avoti: TM

kalcipeksija   med.

1. Kalcija sāļu saistīšana audos vielu maiņas procesā.

Avoti: TM

kalcipēnija   med.

1. Kalcija iztrūkums audos un ķermeņa šķidrumos.

Avoti: TM

kalcipielīts   med.

1. Kalkulozs pielīts.

Avoti: MSV

kalciprīvija   med.

1. Kalcija zaudēšana.

Avoti: TM

kalcis   žarg.

1. Kalkulators.

Avoti: SLG

kalcitonīns   med.

1. Viens no vairogdziedzera hormoniem, kas samazina kalcija un fosfātu daudzumu asinīs, kā arī kavē kalcija un fosfātu izdali no kauliem, veicina to nogulsnāšanos kaulos; tireokalcitonīns.

Avoti: VE

kalcīts   -a, v.; parasti vsk.; min.

1. Kaļķa špats - minerāls, piemēram, kaļķakmens, merģeļa sastāvdaļa.

Avoti: LLVV

kalciūrija   med.

1. Kalcijs urīnā.

Avoti: TM

Kalčinaja   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Calcinaia"), Toskānas reģiona Pizas provincē, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kalčuks   žarg.

1. Kalkulators.

Avoti: JV

kaldabrunieši

1. Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Kaldabruņa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaldabruņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

Kaldabruņas pilskalns— atrodas Jēkabpils novada Rubenes pagastā, ~2 km uz dienvidaustrumiem no Kaldabruņas, tas ir savrups 8-13 m augsts paugurs, noapaļota piecstūra formas plakums, ko dažus metrus zemāk apliec terase, bijis apdzīvots 1. gt p. m. ē. un mūsu ēras sākumā.

2. Kaldabruņas grēda - atrodas Augšzemes augstienes ziemeļrietumu daļā, Ilūkstes novada Bebrenes un Pilskalnes pagastā, starp Kaldabruņu un Ilūksti, garums - 25 km, platums - 0,8-1,5 km, absolūtais augstums - 150-195 m vjl.

Kaldabruņas galamorēna— Kaldabruņas grēda.

Avoti: LC, LE1

kaldačot   apv.

1. Skaļi un nesakarīgi pļāpāt.

Avoti: ME

kaldans   apv.

1. Vājš, kalsns.

Avoti: KV, KiV

kaldarains   apv.

1. Skrandains, nabadzīgs.

Avoti: ME

kaldardancis   apv.

1. Ūdens, ar ko skalota piesta pēc sagrūsto kaņepju izņemšanas (lietots piena vietā putras aizdaram).

Avoti: BB

kaldari   apv.

1. Skrandas, driskas.

Avoti: ME

kaldārijs   vēst.

1. Seno romiešu karstā pirts.

Avoti: KV

Kaldaša   vietv.

1. Kaldaša da Raiņa - pilsēta Portugālē ("Caldas da Rainha"), Leirijas apgabalā, 51700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kaldaune   apv.

1. Liela, vāja govs.

Avoti: ME

kaldava   apv.

1. Vistu lakta.

Avoti: KV

kaldeji

1. Semītu lopkopju cilts haldiešu nosaukums Bībelē.

Avoti: MkV

kaldera   -as, s.

1. Gāzu eksplozijas rezultātā radies ovāls vai apaļš vulkāna krātera padziļinājums.

Avoti: LLVV

Kaldidags   vietv.

1. Demirkaziks - augstākā virsotne Taura kalnos, Turcijā.

Avoti: PZT

kaldiji

1. Sens Īrijas un Skotijas kristiešu ordenis, kas radies pirms 9. gs. un pastāvējis apmēram līdz 12. gs., kad ķeltu baznīca, pie kuras tas piederēja, bija spiesta pakļauties Romas tradīcijām.

Avoti: IdV

kaldināšana

1. Reljefa iespiešana sagataves virsmā, nedaudz mainot izejmateriāla biezumu.

2. Reljefa izveidošana no plakana skārda vai dobas metāla sagataves.

Avoti: EV

kaldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. poēt. Kalt (1).

2. folkl. Apkalt (1).

3. poēt. Veidot, parasti grūtībās (piemēram, uzskatus, īpašības, kādu stāvokli); kalt (5).

Avoti: LLVV

kaldīt

1. Kalt.

Avoti: Sin

kaldītājs   apv.

1. Kalēja klients, pasūtītājs.

Avoti: ME

Kaldonjo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Caldogno"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 11200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kaldūna   apv.

1. Liela, vāja govs.

Avoti: ME

kaldūne   apv.

1. Dzīvnieka iekšas.

Avoti: KV

kaldzene   apv.

1. Kāda augu suga, kas aug meža biezoknī un satur riebīgu sulu.

Avoti: ME

kaldzis   apv.

1. Kāds, kas novājējis.

Avoti: KV

kale   apv.

1. Kabata, somiņa.

Avoti: KV, ME

kale   apv.

1. Plūme, kas sāk augt bez kodola un drīz aiziet bojā.

Avoti: KV, ME

kale   apv.

1. Priekškaramā atslēga.

Avoti: KV, ME

Kale   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kale"), Denizli ilā, 8500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kalē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Calais"), Noras-Padekalē reģiona Padekalē departamentā, 73600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kalē

1. astr. Jupitera pavadonis ("Kale"), vidējais attālums no planētas - 23217000 km, izmēri - 2 km.

Avoti: ZvD-203-25

kalebase   novec.

1. Kalebass.

Avoti: KV

kalebass   bot.

1. Pudeļveidīgais ķirbis ("Calebasse"), dažkārt dēvēts arī par trauku ķirbi.

Avoti: Wi

Kaledonija   vietv.

1. vēst. Romiešu nosaukums Lielbritānijas ziemeļu daļai, t. i. tagadējai Skotijas augstienei.

2. ģeol. Kaledonijas krokojums - krokošanās, kalnu (kaledonīdu) veidošanās un granitizācijas cikls, kas ilga no kembrija līdz devonam.

3. Kaledonijas kanāls - kuģojams kanāls Skotijas ziemeļos ("Caledonian Canal"), Lielbritānijā, savieno Fērtoflorna līci dienvidrietumos un Mari līci ziemeļaustrumos (Invernesas osta), ūdensceļa kopgarums - 96 km, no tā mākslīgais ūdensceļš - 35 km (28 slūžas).

Avoti: KV, LD, PZT

kaledulīns   med.

1. Darbīgā viela aptieku kliņģerītēs - tautas līdzeklis pret aizcietējumiem, dzelteno kaiti, vemšanu, limfmezglu tuberkulozi, vēzi.

Avoti: TM

Kaledžika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kalecik"), Ankaras ilā, 8700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kalefaktors   novec.

1. Kurinātājs; apkurinātājs, mājas apkalpotājs; arī glaimotājs.

Avoti: KV

Kaleidoscope   saīs.

1. Eiropas dimensijas mākslinieku un kultūras aktivitāšu atbalsta programma.

Avoti: PnR

kaleidoskopisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Mainīgs, arī epizodisks; tāds, kas rada daudzus iespaidus.

Avoti: LLVV

kaleidoskopiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kaleidoskopisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kaleidoskops   -a, v.

1. Optiska ierīce (rotaļlieta) - caurule, kurā krāsaini stikliņi vai akmentiņi spoguļu sistēmā veido simetrisku ornamentu, kas mainās, cauruli grozot.

Avoti: LLVV

kaleika   apv.

1. Kroplis.

Avoti: KiV

kaleit   apv.

1. Kamēr.

Avoti: KV

kāleit   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ME

Kalēja   vietv.

1. Kalēja ala - Kalējala Pārgaujas novada Raiskuma pagastā.

Avoti: LD

Kalējala   vietv.

1. Ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Pārgaujas novada Raiskuma pagastā, Strīķupes (Vaidavas) labajā krastā, 3 km no tās ietekas Gaujā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1974. g., garums - 46 m, platība - ~150 kvadrātmetri, augstums - līdz 2 m, alā ir ziemojošo sikspārņu novērošanas vieta; Vaidavas ala.

Avoti: LE1

Kalējciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Turlavas pagastā.

Avoti: LC

kalējdarbnīca   -as, s.

1. Kalēja darbnīca.

Avoti: LLVV

kalējene   apv.

1. Kalēja sieva.

Avoti: ME

Kalēji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems, izzudis) Saldus novada Pampāļu pagastā.

2. Kalēju tīrelis - dabas liegums, atrodas Viduslatvijas zemienes Upmales līdzenumā, Gribas tīreļa rietumu daļā, Vecumnieku novada Vecumnieku pagastā, zemais purvs, platība - 35,6 ha, valsts aizsardzībā kopš 1977. g.

3. Kalēju valks - Kalējvalks, Stendes labā krasta pieteka Ventspils novada Ances pagastā.

Avoti: LC, LD

kalējiene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Kalēja sieva.

Avoti: LLVV

kalējiņi   novec.

1. Vaboļu dzimtas "Elateridae" nosaukums tautā, ~7000 s.; sprakšķi; knikšķi.

Avoti: KV

Kalējiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Grundzāles pagastā.

Avoti: LC

kalējīša   apv.

1. Kalēja sieva.

Avoti: ME

kalējmeistars   -a, v.

1. Kalēja amata meistars.

Avoti: LLVV

kalējmetināšana

1. Kalšana, kurā divas vai vairākas līdz metināšanas temperatūrai (apm. 120 C) sakarsētas daļas sakaļ vienā detaļā.

Avoti: ZTV

kalējnieki

1. Kuldīgas novada Turlavas pagasta apdzīvotās vietas "Kalēji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar metālu kalšanu; metālu kalšanas speciālists.

Mākslas kalējs— mākslinieciskā metālkaluma speciālists.

Rīmju (arī pantu) kalējs iron.— neprasmīgs, neapdāvināts dzejnieks.

Avoti: LLVV, T

kalējtriņenieki

1. Tērvetes novada Tērvetes pagasta apdzīvotās vietas "Kalējtriņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalējvalks   vietv.

1. Stendes labā krasta pieteka Ventspils novada Ances pagastā, garums - 5 km; Kalēju valks.

Avoti: LD

Kalekaurs   vietv.

1. Kalekaura ezers - atrodas Alūksnes augstienes Veclaicenes paugurainē, dabas liegumā "Korneti-Peļļi", Apes novada Apes pagastā, platība - 11,4 ha, garums - >700 m, platums - 150-200 m, dziļums - līdz 12 m; Purveitis.

Avoti: LE1, LD

Kaleksiko   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Calexico"), Kalifornijas štatā, 39800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kalema   novec.

1. Lieli jūras bangu viļņi R-Āfrikas piekrastē pie Gvinejas.

Avoti: KV

kalenāt   apv.

1. Ķircināt, likt gaidīt.

Avoti: NeV

Kalendari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC

kalendārijs   -a, v.

1. Dienu saraksts pa nedēļām un mēnešiem (kalendārā), parasti kopā ar astronomiskām ziņām, svētku un vārdadienu reģistrējumu.

Avoti: LLVV

kalendarizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Plānot (darbību, pasākumu u. tml. kopumu) pa noteiktām laika vienībām.

Avoti: LLVV

kalendārplāns   -a, v.

1. Plāns, kurā norādīta (darbību, pasākumu u. tml. kopuma) veikšana pa noteiktām laika vienībām; kalendāra plāns.

Avoti: LLVV

kalendārs   -a, v.

1. Dienu uzskaitījums pa nedēļām un mēnešiem vienam gadam; attiecīgais iespieddarbs (piemēram, grāmata, tabula, bloknots, kurā parasti ir arī astronomiskas ziņas un informācija par ievērojamiem notikumiem).

Kalendāra gads— 365 vai 366 dienas ilgs laika sprīdis (laika skaitīšanas sistēmā).

Kalendāra plāns— plāns, kurā norādīta (darbību, pasākumu u. tml. kopuma) veikšana pa noteiktām laika vienībām; kalendārplāns.

2. Laika skaitīšanas sistēma, kuras pamatā ir periodiskas dabas parādības.

Dabas kalendārs— ilggadēju fenoloģisku novērojumu rezultātu sakopojums, kas norāda sezonālo dabas parādību secību un savstarpējo sakarību.

Gregora (arī jaunā stila) kalendārs— gadu skaitīšanas sistēma, kurā kalendārā gada vidējais garums ir 365,2425 diennaktis, un ko sāka ieviest 1582. gadā.

Jūlija (arī vecā stila) kalendārs— gadu skaitīšanas sistēma, ko sāka ieviest 46. gadā priekš mūsu ēras.

Kalendāra nemieri— namnieku opozīcijas un patriciāta sadursme feodālajā Rīgā (1584.-89.), kas izraisījās sakarā ar pāvesta Gregora XIII izsludināto jaunā kalendāra ieviešanu.

Mēness kalendārs— laika skaitīšanas sistēma, kuras pamatā ir Mēness fāzes.

Saules kalendārs— laika skaitīšanas sistēma, kuras pamatā ir novērojamā Saules periodiskā kustība pa ekliptiku.

Avoti: LLVV

kalendārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kalendāram atbilstošs; kalendārā paredzēts.

2. Tāds, kas ir saistīts ar (kā) secību laikā (parasti par plānu).

Kalendārais plāns— kalendāra plāns, kalendārplāns.

Avoti: LLVV

kalendārvārds   val.

1. Priekšvārds, kas ar piesaisti noteiktam datumam ierakstīts kalendārā, kurā norādītas vārdadienas.

Avoti: VsV

kalendas

1. Mēneša pirmā diena romiešiem.

Atlikt līdz grieķu kalendām— nekad neizdarīt (jo grieķiem kalendu nebija).

Avoti: SV99

kalendere   apv.

1. Kalendārs 1(1).

Avoti: ĒiV

kalenderis   apv.

1. Kalendārs 1(1).

Avoti: ViV

kalenders   apv.

1. Kalendārs 1(1).

Avoti: ĒiV

kalendula   med.

1. Aptieku kliņģerītes (lat. "calendula"), viengadīgs lakstaugs kurvjziežu dzimtā, darbīgā viela - kalendulīns; tautas līdzeklis pret aizcietējumiem, dzelteno kaiti, vemšanu, limfmezglu tuberkulozi, vēzi.

Avoti: TM

kalendulīns   med.

1. Aptieku klinģerīšu jeb kalendulas darbīgā viela.

Avoti: TM

kalenēt   apv.

1. Ķircināt, kaitināt.

Avoti: KV

kalenieks   apv.

1. Cilvēks, kas sūtīts pie kalēja pasūtīt viņam kādus kalumus un palīdzēt šos darbus izpildīt.

Avoti: ME

kalentūra   med.

1. Jebkurš drudzis tropu zemēs.

2. Karstuma trieka.

Avoti: TM

Kalēņu   vietv.; nelok.

1. Kalēņu ezers - atrodas Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā, viens no Lodes-Taurenes ezeriem, platība - 6,4 ha; Kalnītis.

Avoti: LD

Kalesija   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Kalesija"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Tuzlas kantonā, 36700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kaleša   -as, s.

1. Viegli četrriteņu rati ar nolaižamu jumtu un atsevišķu sēdekli pajūga vadītājam.

Avoti: LLVV

Kaleši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Ģibuļu pagastā.

Avoti: LC

Kalešmuiža   vietv.

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kaleši" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kalešnieki

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kaleši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalēt   apv.

1. Balināt linu audeklu, linus.

Avoti: KV, ME

kalēt   apv.

1. Kamēr; kaleit.

Avoti: KV, ME

Kaletenskaja   vietv., vēst.

1. Priekules novada Kalētu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Kaleti   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 8700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1951. g.

Avoti: Wi

Kalēti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Priekules novadā (līdz 2009. g. - Liepājas rajonā) 48 km no Liepājas, izveidojusies bijušās muižas "Kalleten" teritorijā, pagasta centrs.

2. Kalētu pagasts - pagasts Priekules novadā, robežojas ar Virgas un Gramzdas pagastu, kā arī ar Rucavas un Grobiņas novadu un Lietuvu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kalleten, krieviski - Kaletenskaja.

Kalētu pilskalns— atrodas Priekules novada Kalētu pagastā, ~400 m uz dienvidrietumiem no Plūdoņu mājām, Latvijas un Lietuvas robežupes Ašupes labajā krastā, neregulāras formas plakums - ~70 x 100 m.

Avoti: LPag, LC, LE1

kalēties   apv.

1. Ilgoties, kārot.

Avoti: LE

kalētne   apv.

1. Kaļada 2.

Avoti: TlV

kalētnieki

1. Priekules novada Kalētu pagasta apdzīvotās vietas "Kalēti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalevala

1. Karēļu un somu eposs, ko pēc folkloras materiāliem (gk. rūnām) izveidojis E. Lenrūts; izdots 1835. un 1849. g.; eposa galvenais varonis ir dziesminieks, zemkopis, zvejnieks un mednieks Veinemeinens.

Avoti: SV99

Kalevipoegs   mit.

1. Igauņu tautas teiku varonis, kas veic pārdabiskus darbus un tāda paša nosaukuma tautas eposs; to izveidojis F. Kreicvalds 1861. g.

Avoti: SV99, LME

Kālezers   vietv.

1. Ezers Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē, Madonas novada Vestienas pagastā, Vestienas aizsargājamo ainavu apvidū, 189,6 m vjl., platība - 407 ha, garums - 3,4 km, lielākais platums - 2 km, lielākais dziļums - 14,8 m, eitrofs, aizaugums neliels; Kāla ezers; Vesetas ezers.

Kālezera salas— dabas liegums Vestienas aizsargājamo ainavu apvidū, liegumā kopš 1999. g. ietilpst 3 lielākās Kālezera salas; Tolkas sala (18,6 ha, konstatētas 157 augu sugas), Lielā Vestienas sala (9,6 ha, 121 suga) un Vistu sala (0,68 ha, apšu audzes).

Avoti: LE1

Kalgana   vietv.

1. Džandzjakou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

kalgans   žarg.

1. Galva.

Avoti: KZ

Kalgari   vietv.

1. Pilsēta Kanādā (angļu val. "Calgary"), Albertas provincē 1045 m vjl., Bovas krastos, Klinšu kalnu piekājē 1045 m vjl., 1 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

kalgotkas   žarg., dsk.

1. Zeķbikses.

Avoti: SLG

Kalgurli   vietv.

1. Pilsēta Austrālijas rietumos ("Kalgoorlie"), Rietumaustrālijas štata dienvidu daļā, 32800 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

Kalhants   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - pareģis, kas pavadīja grieķus karagājienā uz Troju un izteica vairākus pareizus parģojumus par Trojas karu, pēc viņa padoma tika izveidots koka zirgs un ar viltu ieņemta Troja.

Avoti: PmV

Kalhuna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Calhoun"), Džordžijas štatā, 13400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kali-   novec.

1. Salikteņos: daiļ-, cēl-.

Avoti: KV

Kali   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas rietumos (sp. val. "Santiago de Cali"), Andu Rietumkordiljeras austrumu piekājē 1014 m vjl., Kaukas ielejā, 2,5 mlj iedzīvotāju.

Avoti: LģE

Kali   mit.

1. Hindu mitoloģijā - ļaunuma dēmons.

Avoti: Mit

Kālī   mit.

1. Hinduismā - viena no Šivas sievišķajām avatārām, nāves dieviete, dēmonu iznīcinātāja, baismīgākā hinduisma dieviete.

Avoti: SV08, PmV

kaliāns   novec.

1. Sevišķs austrumnieku ierīkojums smēķēšanai: dūmi iepriekš iet caur ūdeni.

Avoti: SV33

kalība   apv.

1. Kalums.

Avoti: ME

kalibans

1. Rupji juteklisks cilvēks (no Šekspīra lugas "Vētrā" tēla vārda).

Avoti: KV

Kalibans

1. astr. Urāna pavadonis ("Caliban"), vidējais attālums no planētas - 7231000 km, izmēri - 72 km.

Avoti: ZvD-203-27

kalībnieks   apv.

1. Kāds, kurš ir izveicīgs kalšanas darbos.

Avoti: ME

kalibrators

1. Etalonsignāla avots (ģenerators), ko lieto elektromēraparatūras rādītāju pārbaudei (tarēšanai).

2. med. Instruments atveres vai kanāla lūmena noteikšanai.

3. med. Urīnizvadkanāla sašaurinājuma paplašinātājs.

Avoti: LPE, TM

kalibrēšana

1. Vajadzīgā lieluma vai formas detaļu iegūšana metālapstrādē.

2. Lauksaimniecības kultūru sēklu šķirošana frakcijās pēc lieluma, augļu šķirošana pēc lieluma vai masas.

3. Mēru komplekta atsevišķo mēru vērtības pārbaude.

4. Elektromēraparatūras rādījumu pārbaude.

Avoti: SV99

kalibrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; tehn.

1. Mērīt (kā) lielumu, pārbaudīt (kā) formu.

2. Veidot (kam) vajadzīgo lielumu, formu.

Kalibrētais tērauds— karsti velmēts tērauds ar precīziem šķērsgriezuma izmēriem.

Avoti: LLVV

kalibrometrs   -a, v.; tehn.

1. Aparāts (piemēram, stiepļu diametra, metāla plākšņu biezuma) mērīšanai.

Avoti: LLVV

kalibrs   -a, v.; tehn.

1. Stobra kanāla diametrs (šaujamieročiem).

Gludstobru bises kalibrs— apaļu ložu skaits, ko atlej no vienas mārciņas (453,6 g) svina ar diametru, kas vienāds ar stobra kanāla diametru - 16 lodes 16 kalibram, bet 12 lodes - divpadsmitajam.

// pārn.; sar. Lielums; veids.

2. Kontrolinstruments (parasti nepārstādāms) bez skalas priekšmetu (parasti metāla izstrādājumu) izmēru, formas vai to daļu savstarpējā novietojuma pārbaudei.

Avoti: LLVV

kalicektāzija   med.

1. Nieres bļodiņas paplašināšanās.

Avoti: TM

kalicektomija   med.

1. Nieres bļodiņas izgriešana, daļēja nefrektomija.

Avoti: TM

kalīcijas

1. Asku ķērpju klases rinda ("Caliciales").

2. Šīs rindas dzimta ("Caliciaceae"), vienveidīgs graudveida vai pulverveida dažādas krāsas laponis, augļķermeņi - tumšbrūni vai melni apotēciji, 17 ģ., 214 s., Latvijā konstatētas 5 ģ., 18 sugas.

3. Šīs dzimtas ģints ("Calicium"), no kuras Latvijā konstatētas 7 s.

Apsarmotā kalīcija— šīs ģints suga ("Calicium adspersum"), kas Latvijā ir aizsargājama.

Avoti: LD, LE1

kalicivīrusi   med.

1. Vīrusu ģints, kas ietver arī cilvēka kalicivīrusu grupas vīrusus un E hepatīta vīrusu.

Avoti: MSV

kalidārijs   med.

1. Sviedrēšanās, siltūdens nodaļa senajā Romas pirtī.

Avoti: TM

Kālidāsa

1. Indiešu dzejnieks un dramaturgs (ap 5. gs.), rakstījis sanskritā; daiļradei raksturīgs humānisms, cilvēcība un apkārtējās pasaules vienotības apziņa; drāma "Pēc uzpirksteņa pazītā Šakuntala" (latv. 1920).

Avoti: EV

kaliditāte   novec.

1. Siltums, karstums.

Avoti: KV

Kalidona   mit.

1. Kalidonas medības - grieķu mitoloģijā - notikums Aitolijas pilsētā Kalidonā, kad valdnieks, novācis bagātīgu ražu, nebija upurējis dievietei Artemīdai, un viņa dusmās bija uzsūtījusi pilsētai milzīgu meža kuili, kas postīja apkārtni; tā medībās piedalījās daudzi Hellādas varoņi.

Avoti: Mit

Kalidonija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Caledonia"), Viskonsinas štatā, 24700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kalidors   apv.

1. Koridors.

Avoti: KiV

kalīdz   apv.

1. Kamēr.

Avoti: KiV

kālīdz   apv.

1. Tik ilgi, kā.

Avoti: ME

kaliēmija   med.

1. Kālijs asinīs.

Avoti: TM

kaliens   apv.

1. Atsevišķa kalšanas darbība.

Avoti: ME

kalieris   apv.

1. Holēra.

Avoti: MiV

kalifāts   -a, v.; vēst.

1. Kalifa pārvaldītas valsts teokrātiska iekārta (muhamedāņu zemēs); halifāts.

2. Feodāla valsts, kurā valda kalifs; halifāts.

Avoti: LLVV

kalifonijs   novec.

1. Kolofonijs.

Avoti: KV

Kalifornija   vietv.

1. ASV štats ("California"), administratīvais centrs - Sakramento, platība - 423971 kvadrātkilometrs, 36961600 iedzīvotāju (2009. g.), robežojas ar Oregonas, Nevadas un Arizonas štatu, kā arī ar Meksiku, rietumos - Klusais okeāns.

2. Kalifornijas ieleja - tektoniska ieliece Kordiljeros (angļu val. "California Central Valley"), starp Piekrastes grēdu un Sjerranevadas kalniem, ASV, garums - 800 km, platums - līdz 80 km, 20-160 m vjl.

3. Kalifornijas līcis - atrodas Klusā okeāna austrumu daļā (sp. val. "Golfo de California"), Ziemeļamerikas rietumu piekrastē, platība - 180000 kvadrātkilometru, garums - 1240 km, platums - līdz 220 km, lielākais dziļums - 3292 m.

4. Kalifornijas pussala - atrodas Meksikā (sp. val. "Baja California"), starp Kluso okeānu un Kalifornijas līci, platība - 144000 kvadrātkilometru, garums - 1200 km, platums - 50-250 km, reljefs kalnains, augstākā virsotne - 3078 m.

5. Kalifornijas straume - aukstā straume Klusā okeāna ziemeļaustrumos, Klusā okeāna Ziemeļu straumes turpinājums, plūst gar Kaliforniju no ziemeļiem uz dienvidiem, savienojas ar Ziemeļpasātu straumi, platums 550-650 km, ātrums - 1-2 km/h.

6. Apdzīvota vieta ASV ("California"), Mērilendas štatā, 11800 iedzīvotāju (2010.g.).

Avoti: LģE, WA16, LpA, PZT

Kalifornijasitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("California City"), Kalifornijas štatā, 13250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kalifornijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - aktinīdu grupas radioaktīvs metāls, atomnumurs - 98, mākslīgi radīts 1950. g., zināmi 11 radioaktīvie izotopi, stabilu izotopu nav.

Avoti: LLVV

kalifs   -a, v.; vēst.

1. Muhamedāņu zemēs - valdnieks, kam pieder laicīgā un garīgā vara; šī valdnieka tituls.

Avoti: LLVV

kaligrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Skaidra un skaista raksta veidošanas paņēmienu kopums un prasme; skaidra un skaista rakstīšana.

Avoti: LLVV

kaligrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Kaligrāfijas prasībām atbilstošs; skaidrs un skaists (par rokrakstu).

Avoti: LLVV

kaligrāfiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kaligrāfisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kaligrāfs   -a, v.

1. Kaligrāfijas speciālists.

Avoti: LLVV

kaligramma

1. Dzejolis, kura teksts veido zīmējumu; grafiskā dzeja.

Avoti: MkV

Kālija   mit.

1. Indīga daudzgalvu čūska, kas apmetās svētajā Jamunas upē Indijā, bet jauneklis Krišna to uzvarēja, dejojot uz tās galvām un iedzenot to okeānā kopā ar visām citām čūskām.

Avoti: PmV

kālijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - sudrabaini balts, ļoti mīksts, ķīmiski ļoti aktīvs sārmzemju metāls, atomnumurs - 19, atommasa - 39,102, zināmi 9 izotopi, no kuriem 2 ir stabili.

Kālija acetāts— pārtikas piedeva E261 (etiķskābes kālija sāls), skābuma regulētājs, konservants, vajadzētu izvairīties lietot cilvēkiem ar pavājinātu nieru darbību vai sirds slimībām.

Kālija adipināts— pārtikas piedeva E357 (adipīnskābes kālija sāls), kābuma regulētājs, buferviela, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā.

Kālija algināts— pārtikas piedeva E402 (algīnskābes kālija sāls), biezinātājs, stabilizētājs, var būt labvēlīga ietekme uz veselību, dažiem dzīvniekiem aizkavē svarīgu uzturvielu uzsūkšanos organismā.

Kālija alumīnija silikāts— pārtikas piedeva E555, pretsalipes viela, iespējamā iedarbība - toksisks asinsrites orgāniem, dzimumorgāniem un nervu sistēmai, ieēšana var saasināt nieru un plaušu slimības, konstatēta saistība ar Alcheimera slimību; Eiropas Parlaments pieņēmis lēmumu aizliegt alumīniju saturošas piedevas.

Kālija benzoāts— pārtikas piedeva E212 (sintētiska viela, benzoskābes kālija sāls), konservants, var izraisīt astmu, nātreni, ekzēmu, alerģiskas reakcijas, kuņģa kairinājumu, vajadzētu izvairīties cilvēkiem, kas ir jutīgi pret aspirīnu.

Kālija citrāti— pārtikas piedeva E332 (citronskābes kālija sāļi), skābuma regulētājs, stabilizētājs, var izraisīt alerģisku reakciju cilvēkiem, kas reaģē uz mononātrija glutamātu, var ietekmēt aizkuņģa dziedzera, asins un aknu laboratorisko izmeklējumurezultātus.

Kālija ferocianīds— pārtikas piedeva E536 (deggāzes attīrīšanas blakusprodukts, aizliegts ASV), pretsalipes viela, krāsviela, var būt toksiska nierēm, var radīt ādas kairinājumus.

Kālija fosfāti— pārtikas piedeva E340, skābuma regulētājs, stabilizētājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai pārtikā.

Kālija glukonāts— pārtikas piedeva E577 (glukonskābes kālija sāls), sekvestrants, buferviela, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Kālija hidrogēnsulfīts— pārtikas piedeva E228, konservants, var izraisīt astmu, ādas reakcijas, anifaliksi, kuņģa kairinājumu, hiperaktivitāti.

Kālija hidroksīds— pārtikas piedeva E525, sārms, emulgators, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Kālija hlorīds— pārtikas piedeva E508, recinātājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā, nav ieteicams bērniem.

Kālija karbonāti— pārtikas piedeva E501 (kālija neorganiskie sāļi), skābuma regulētājs, stabilizētājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā, bet saskarē var izraisīt skalpa, pieres un roku dermatītu, acu kairinājumu, augšējo elpošanas ceļu iekaisumu.

Kālija laktāts— pārtikas piedeva E326 (penskābes kālija sāls, var būt dzīvnieku izcelsmes, var būt ģenētiski modificēts), skābuma regulētājs, mitrumuzturētājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā, bet cilvēkiem, kas nepanes laktozi, vajadzētu izvairīties.

Kālija malāts— pārtikas piedeva E351 (ābolskābes kālija sāls), skābuma regulētājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Kālija metabisulfīts— pārtikas piedeva E224, konservants, antioksidants, var izraisīt astmu, nātreni, uzvedības problēmas, kuņģa kairinājumu, anafilaksi.

Kālija nātrija tartrāts— pārtikas piedeva E337 (vīnskābes nātrija un kālija sāls; Rošela sāls), skābuma regulētājs, stabilizētājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai pārtikā, bet ieteicams izvairīties cilvēkiem, kas slimo ar tūsku, augstu asinsspiedienu, sirds, nieru, vai aknu slimībām.

Kālija nitrāts— pārtikas piedeva E252 (dažās valstīs aizliegta), konservants, krāsas stabilizētājs, var izraisīt astmu, nieru iekaisumu, uzvedības problēmas, reiboni, galvassāpes, nav atļauts lietot pārtikā, kas paredzēta bērniem līdz 6 mēnešu vecumam.

Kālija nitrīts— pārtikas piedeva E249 (dažās valstīs aizliegts), konservants, krāsas stabilizētājs, var izraisīt astmu, nieru iekaisumu, uzvedības problēmas, reiboni, galvassāpes, nav atļauts uzturā, kas paredzēts bērniem līdz 6 mēnešu vecumam; iznīcina skābekli asinīs, kancerogēns.

Kālija permanganāts— antiseptisks līdzeklis - tumši violeti kristāli ar metālisku spīdumu.

Kālija propionāts— pārtikas piedeva E283 (propionskābes kālija sāls), konservants, var izraisīt astmu, mācīšanās grūtības, galvassāpes, uzvedības problēmas, migrēnu.

Kālija sorbāts— pārtikas piedeva E202 (pīlādžskābes kālija sāls), konnservants, var izraisīt alerģiskas reakcijas, astmu, ādas kairinājumu, uzvedības problēmas.

Kālija sulfāti— pārtikas piedeva E515 (dabā sastopams minerāls), skābuma regulētājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu, lietošanai uzturā nelielā daudzumā, bet lielas devas var izraisīt kuņģa un zarnu trakta asiņošanu.

Kālija tartrāti— pārtikas piedeva E336 (vīnskābes kālija sāls), skābuma regulētājs, stabilizētājs, vajadzētu izvairīties cilvēkiem, kam ir pavājināta nieru vai aknu darbība, kā arī augsts asinsspiediens, tūska vai sirdsdarbības traucējumi.

// apv. Kālija minerālmēsli.

Avoti: LLVV, ĒiV, Zkp

kalijsālis   apv.

1. Kālija minerālmēsli.

Avoti: KiV

kalijuga   mit.

1. Indiešu mitoloģijā - laika posms pēc dvāparajugas, kas ir mūsdienu laikmets, kad cilvēku dzīvi nomāc slimības, tā ārkārtīgi saīsinājusies, norisinās savstarpēji kari, un neviens, kā nākas, nepilda reliģiskos pienākumus, šīs jugas ilgums - 432000 gadu.

Avoti: MitJ

kalikants   bot.

1. dsk. Segsēkļu nodalījuma augu dzimta ("Calycanthaceae").

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Calycanthus"), kas vairāk pazīstama kā kausziede.

Avoti: DaE

kalikantīns   med.

1. Alkaloīds "Calycanthus" ģints augos ar strhnīnam līdzīgu darbību; ļoti indīgs.

Avoti: TM

kalikarpa   bot.

1. dsk. Skaistoga - divdīgļlapju klases asteru apakšklases panātru rindas lūpziežu dzimtas ģints ("Callicarpa").

Avoti: DaE

kalikarps   bot.

1. dsk. Skaistoga - divdīgļlapju klases asteru apakšklases panātru rindas lūpziežu dzimtas ģints ("Callicarpa").

Avoti: Wi

Kalikata   vietv.

1. Kožikode - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Kalike

1. astr. Jupitera pavadonis ("Kalyke"), vidējais attālums no planētas - 23583000 km, izmēri - 5 km.

Avoti: ZvD-203-25

kalikektāzija   med.

1. Nieres bļodiņas paplašināšanās.

Avoti: MSV

kalikektomija   med.

1. Nieres bļodiņas izoperēšana, daļēja nefrektomija.

Avoti: MSV

kaliki   žarg.

1. Medikamenti tabletēs, apdullinošas vielas.

Avoti: KZ

kaliko   novec.

1. Kalikons.

Avoti: Ang

kalikons   -a, v.

1. Ar saistvielām piesūcināts kokvilnas audums (grāmatu iesējumiem).

Avoti: LLVV

kalikos   novec.

1. Kalikons.

Avoti: Ang

kalikreīns   med.

1. Enzīms, kas iedarbojas asins plazmā ievainojuma vai bakteriāla iekaisuma gadījumā, veidojot audu hormonus kinīnus, kas savukārt veicina brūču dzīšanu.

Avoti: VE

Kāliksa   vietv.; novec.

1. Kālikselvena - upe Zviedrijas ziemeļos.

Avoti: PZT

Kālikselvena   vietv.

1. Upe Zviedrijas ziemeļos ("Kalixaelven"), garums - 430 km, sākas Skandināvijas kalnos uz dienvidiem no Kebnekaises kalna, ietek Botnijas līča ziemeļu galā.

Avoti: PZT

kalikus   novec.

1. Kalikons.

Avoti: Ang

Kalima   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā ("Kalima"), Maniemas provincē, ~20000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

kalimaga   žarg.

1. Automašīna (parasti veca).

Avoti: SLG

Kalimantāna   vietv.

1. Lielākā sala Malajas arhipelāgā (indon. val. "Kalimantan"), Lielo Zunda salu grupā, platība - 734000 kvadrātkilometru, lielākā daļa pieder Indonēzijai (539500 kvadrātkilometru), daļa Malaizijai un Brunejai, augstums - līdz 4101 m; Borneo.

Avoti: LģE

kalimba

1. Afrikāņu mūzikas instruments ar strinkšķināmām plāksnītēm (lamellafons).

Avoti: PL

Kalimēra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Calimera"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 7300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kalimiko   zool.

1. Geldi kalimiko - kalitriksu dzimtas ģints "Callimico" vienīgā suga ("Callimico goeldii").

Avoti: Wi

Kalimna   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, 16200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kalims   -a, v.; neakt.

1. Nauda līgavas pirkšanai (dažām tautām).

2. žarg. Peļņa.

Avoti: LLVV, KZ

kalināšana   apv.

1. Ķircināšana, izsmiešana.

Avoti: NeV

kalināt   apv.

1. Kaldināt, atstāt kaldināt.

2. Klabināt zobus.

Avoti: ME

kalināt   apv.

1. Ķircināt, likt gaidīt.

Avoti: NeV

kalināties   apv.

1. Kvēlot.

2. Žūt, balot (kādu laiku).

3. Valstīties pa gultu.

Avoti: KV, KnG

kalingi

1. Viena no Filipīnu kalniešu tautībām, dzīvo Lusonas salas kalnu rajonos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, saglabājušies tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT

kalinīts   novec.

1. Kālija alūns, minerāls, dabā atrasts kā izsvīdums uz vulkānu lavas un kā jaunradījums alūna slāneklim sairstot.

Avoti: KV

kalinko   apv.

1. Kalikons.

Avoti: ĒiV

Kalinovika   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Kalinovik"), Serbu Republikā, Fočas reģionā, 2240 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kalinovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

Kaliņivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Vinnicas apgabalā, 19300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

kalipēnija   med.

1. Kālija deficīts organismā.

Avoti: TM

kalipers

1. Ierīce biezuma, iekšējā un ārējā diametra mērīšanai, atgādina pinceti vai izliektu pinceti.

Avoti: PL

kalipso

1. Deja 4/4 taktsmērā, kas cēlusies no Vestindijas iedzīvotāju dziesmu un instrumentālās mūzikas stila.

Avoti: SV99

kalipso

1. Viendīgļlapju klases orhideju dzimtas daudzgadīgi lakstaugi, satopami līdz 66 grādu ziemeļu platumam, ~25 tk. s., Latvijā 31 suga.

Ziemeļu kalipso— kalipso suga ("Calypso borealis").

Avoti: LPE

Kalipso

1. mit. Grieķu mitoloģijā - nimfa, titāna Atlanta un okeanīdas Pleiones meita, galējo rietumu salas Ogigijas valdniece, kas septiņus gadus nelaida prom no salas Odiseju, taču nespēja viņu piespiest aizmirst dzimteni.

2. astr. Saturna pavadonis ("Calypso"), vidējais attālums no planētas - 294700 km, izmēri - 19 km.

Avoti: Mit, ZvD-203-26

kaliptra   novec.

1. Lapu sūnām sporogona daļa, kas līdzīgi uzmauktai micei ietver sporu vāceli.

2. Saknes uzmava augošā saknes galā.

Avoti: KV

kālis   -ļa, v.

1. Kāpostu ģints sugas "Brassica napus" varietāte ("Brassica napus var. rapifera"), uzturā lietojams divgadīgs dārzenis ar dzeltenu, paresninātu sakni.

2. Šī auga sakne.

Avoti: LLVV, LD

kālis   apv.

1. Kāls - 30 gabali.

Avoti: ME

Kalispela   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kalispell"), Montānas štatā, 21500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kalistēma   bot.

1. Miršu dzimtas ģints ("Callistemon"), savvaļā Austrālijā, Latvijā bieži audzēti krāšņumaugi.

Citronu kalistēma— kalistēmu suga ("Callistemon citrinus").

Avoti: LD, TaE

Kališa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, Prosnas krastos, 104700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1257. g.

2. Kališa Pomorska - pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 4330 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1303. g.

Avoti: LpA, Wi

Kalīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Kalkūnes pagastā.

Avoti: LC

Kališi   vietv.

1. Daugavpils novada Kalkūnes pagasta apdzīvotās vietas "Kalīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kališkas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LC

Kališkys   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Kališkas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kališnieki

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kaleši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalīt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: KV

kalīt   apv., konj.

1. Kamēr.

Avoti: KiV

kalīte   apv.

1. Kabata, somiņa.

Avoti: LE

Kaliteja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 100600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kālītes   apv.

1. Šūnas, kāres.

Avoti: ME

kalītis   žarg.

1. Kalkulators.

Avoti: SLG

Kalitri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Calitri"), Kampānijas reģiona Avellīno provincē, 4900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kaliurēze   med.

1. Kālija izdalīšanās ar urīnu.

Avoti: MSV

Kalizzen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kalistu muiža, kas atradās Talsu apriņķa Stendes pagastā.

Avoti: KV

Kaljāna   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Mumbajas piepilsēta, 1193300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

kaljans

1. Ūdenspīpe, ko lieto Austrumos; tabakas dūmi iet caur ūdens trauku un tikai pēc attīrīšanās nonāk mutē.

Avoti: SV99

Kaljao   vietv.

1. Pilsēta Peru ("Callao"), departamenta administratīvais centrs, osta Klusā okeāna krastā, Limas piepilsēta, 876900 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT

Kaljāri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cagliari"), Sardīnijas autonomā reģiona un provinces administratīvais centrs, 149500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Province Itālijā ("Provincia di Cagliari"), Sardīnijas autonomajā reģionā, platība - 4570 kvadrātkilometru, 551000 iedzīvotāju (2012. g.), atrodas salas dienvidaustrumu daļā, iedalās 71 komūnā.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Kalji   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cagli"), Markes reģiona Pezāro-Urbīno provincē, 8900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kaljuīra   vietv.

1. Kaljuīra et Kjūira - pilsēta Francijā ("Caluire-et-Cuire"), Ronas-Alpu reģiona Ronas departamentā, 41200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

kalk-   med.

1. Salikteņos norada uz kaļķiem, kalciju vai kalcija sāļiem.

Avoti: MSV

kalka   apv.

1. Slimība.

2. val. Vārds, vārdu savienojums, kas veidots pēc citas valodas parauga, burtiski tulkojot attiecīgās valodas vārdu, vārdu savienojumu; kalks (2).

Avoti: ME, LV93

kalkaliūrija   med.

1. Palielināts kalcija sāļu daudzums urīnā.

Avoti: MSV

Kalkandere   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kalkandere"), Rizes ilā, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kalkaneīts   med.

1. Papēža kaula iekaisums.

Avoti: TM

kalkaneoapofizīts   med.

1. Papēža kaula mugurējās daļas iekaisums; izraisa sāpes Ahilleja cīpslas piestiprināšanās vietā un mīksto audu pietūkumu.

Avoti: MSV

kalkanodīnija   med.

1. Sāpes papēdī vai papēža kaula apvidū.

Avoti: TM

Kalkāra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kalkar"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 13700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kalkarenīti

1. Klastiski (drupu) kaļķakmeņi, sastāv no 0,006-2 mm lieliem karbonātiežu vai kvarca graudiem, ko sacementē kaļķa cements, Latvijā izplatīti gk. ordovika nogulumos.

Avoti: LD

kalkariūrija   med.

1. Kalcija sāļu pastiprināta izdale ar urīnu.

Avoti: TM

kalkarona   novec.

1. Sēra ieguves krāsns jeb bedre, kurā dedzina sēru saturošo minerālu masu; senāk izplatīts sēra ieguves veids gk. Sicīlijā.

Avoti: KV

Kalkāta   vietv.

1. Kolkata - pilsēta Indijas austrumos (angļu val. "Calcuta"); Kalkuta.

Avoti: PuA, LpA

Kalken   vietv., vēst., vācu val.

1. Kaļķu muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Dundagas pagastā.

Avoti: KV

Kalki   rel.

1. Hinduismā desmitā, vēl nenotikusī dieva Višnu avatāra, kas nolaidīsies uz balta zirga, un vēstīs par pašreizējās kosmiskā ļaunuma ēras kalijugas beigām un jauna zelta laikmeta kritajugas sākumu.

Avoti: PmV

Kalko   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Calco"), Lombardijas reģiona Leko provincē, 5200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kalkoīds   med.

1. Apkaļķojusies masa zoba pulpā; pulpas akmens.

Avoti: TM

kalkosferīts   med.

1. Viens no daudzajiem graudiņiem, kas sastāv no kalcija sāļiem (galvenokārt fosfātiem un karbonātiem) un organiskas vielas; tos atrod audos, kuros notiek pārkaļķošanās.

Avoti: TM

kalkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izgatavot (attēla, teksta) kopiju, izmantojot kalku.

2. val. Veidot (vārdu, vārdu savienojumu) pēc citas valodas parauga, burtiski tulkojot attiecīgās valodas vārdu, vārdu savienojumu.

Avoti: LLVV

kalks   -a, v.

1. Caurspīdīgs papīrs vai audums attēla kopijas izgatavošanai; kopija, kas iegūta uz šāda materiāla.

2. val. Vārds, vārdu savienojums, kas veidots pēc citas valodas parauga, burtiski tulkojot attiecīgās valodas vārdu, vārdu savienojumu.

Semantiskais kalks— valodas vārda nozīme, kas veidota atbilstoši citas valodas vārda nozīmei.

Avoti: LLVV

kalksnējs   apv.

1. Kalsnējs.

Avoti: ME

kalksnēt   apv.

1. Stāvēt dīkā, tūļāties.

2. Nedabūt pietiekoši barību, pusbadā būt.

Avoti: KV, VV

kalksnis   apv.

1. Kalsens cilvēks.

2. Nelūgts viesis; nepatīkams ciemiņš, kas neaicināts atnācis un neiet prom.

Avoti: KV, TlV

kalksnīt   apv.

1. Bezdarbībā nīkt; velti gaidīt.

2. Būt tādam, kam nav ko ēst (par laukā piesietiem mājlopiem).

Avoti: KiV

kalksns   apv.

1. Kalsns.

Avoti: ME

Kalkuhnen   vietv., vēst.

1. Daugavpils novada Laucesas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Bijušās Kalkūnes muižas nosaukums; tās teritorijā tagadējā Daugavpils novada Kalkūnes pagastā izveidojies lielciems Kalkūni.

3. Dzelzceļa stacijas "Grīva" nosaukums 1862.-1920. g.

Avoti: LPag

kalkulācija   -as, s.; ekon.

1. Izmaksu aprēķināšana naudas izteiksmē pa atsevišķiem izmaksu veidiem; attiecīgais aprēķins (dokumentu veidā).

2. Saimnieciskās uzskaites nozare - uzņēmuma ražošanas, pārvaldes un apgrozības izmaksu noteikšana.

Avoti: LLVV

kalkulators   -a, v.

1. Rēķinvedības darbinieks, kas veic kalkulāciju.

2. v. Neprogrammējams aritmometrs, kam operāciju veikšanai nepieciešama operatora nepārtraukta darbība.

Avoti: LLVV

kalkulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; ekon.

1. Aprēķināt (izmaksas) naudas izteiksmē pa atsevišķiem izmaksu veidiem.

// sar. Plānot, rēķināt.

Avoti: LLVV

kalkulētājs   novec.

1. Uzņēmuma darbinieks, kas izdara aprēķinus, kalkulāciju.

Avoti: LV93

kalkuloģenēze   med.

1. Akmeņu (konkrementu) attīstīšanās.

Avoti: TM

kalkuls   med.

1. Akmens dažādos orgānos, sastāvošs no minerālsāļiem.

Avoti: TM

kalkūne   apv.

1. Tītars.

Avoti: ĒiV

Kalkūne   vietv.

1. Daugavpils novada Kalkūnes pagasta apdzīvotās vietas "Kalkūni" nosaukuma variants.

2. Kalkūnes pagasts - pagasts Daugavpils novadā Daugavas kreisajā krastā, robežojas ar Laucesas, Medumu un Sventes pagastu, kā arī ar Daugavpils pilsētu.

Kalkūnes pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, tā aizņem pirmskara Laucesas pagasta rietumu daļu.

Avoti: LC, AtvL, LE1

Kalkūni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Daugavpils novadā 3 km no Daugavpils, izveidojusies bijušās muižas "Kalkuhnen" teritorijā, Kalkūnes pagasta centrs.

Avoti: LPag, LC, LE1

Kalkuni   vietv.; vēst.

1. Dzelzceļa stacijas "Grīva" nosaukums 1920.-1922. g.

Avoti: LE1

kalkūnieši

1. Daugavpils novada Kalkūnes pagasta apdzīvotās vietas "Kalkūni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalkūnis   apv.

1. Tītars.

Kā kalkūnis— saka par muļķīgu, iedomīgu, arī pārāk pašpārliecinātu cilvēku.

Avoti: SiV

kalkuns   apv.

1. Tītars.

Avoti: BsV

kalkūns   apv.

1. Tītars.

Avoti: ĒiV

Kalkunskaja   vietv., vēst.

1. Daugavpils novada Laucesas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Kalkuta   vietv.

1. Kolkata - pilsēta Indijas austrumos (angļu val. "Calcuta"), osta Gangas-Bramaputras atzara Hugli krastā, ~140 km no Bengālijas līča, Rietumbengāles štata centrs, 4,6 mlj iedzīvotāju (2007. g.), 2. lielākā Indijas jūras osta; Kalkāta.

Avoti: PuA, LģE, LpA

kalla   -as, s.

1. Daudzgadīgs lakstaugs ar garkātainām tumši zaļām bultveida lapām un lieliem, baltiem ziediem.

2. Šī auga zieds.

3. apv. Purva cūkausis ("Calla palustris"), daudzgadīgs kallu dzimtas augs.

Avoti: LLVV, Aug2

kallaīts   novec.

1. Minerāls, satur alumīniu un fosforu ar vara dzelzs piemaisījumiem, kristalizējas triklīnā singonijā, tomēr kristāli ļoti reti, bet parasti tas atrodams blīvās nierveidīgās masās vai stalaktītos.

Avoti: KV

kallas   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

Kallaste   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Tartu apriņķī, Peipusa ezera krastā, 850 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Avoti: PuA, Wi

Kallavesi   vietv.

1. Ezers Somijas vidienē ("Kallavesi"), platība - 564 kvadrātkilometri, dziļums - 102 m (dziļākais ezers Somijā).

Avoti: PZT

Kalleten   vietv., vēst., vācu val.

1. Priekules novada Kalētu pagasta bijušais nosaukums.

2. Dižkalētu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Kalētu pagastā.

Avoti: LPag, KV

kalligrāfija   novec.

1. Kaligrāfija.

Avoti: LME

Kallihora

1. astr. Jupitera pavadonis ("Kallichore"), vidējais attālums no planētas - 24043000 km, izmēri - 2 km.

Avoti: ZvD-203-25

kallikreīns   med.

1. Hormons, kas rodas pankreātā un cirkulē asinīs; izdalās ar urīnu.

Avoti: TM

kallima   lat.

1. Laptauriņš - kukaiņu kārtas tauriņu klases raibeņu dzimtas ģints.

Kallima albofasciata— laptauriņu suga.

Kallima alompra— laptauriņu suga.

Kallima buxtoni— laptauriņu suga.

Kallima horsfieldi— laptauriņu suga.

Kallima inachus— laptauriņu suga.

Kallima limborgii— laptauriņu suga.

Kallima knyvetti— laptauriņu suga.

Kallima paralekta— laptauriņu suga.

Kallima philarchus— laptauriņu suga.

Kallima spiridiva— laptauriņu suga.

Avoti: Wi

Kalliope   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - vecākā no deviņām mūzām, episkās dzejas un zinātnes aizbildne.

Avoti: SV99, Mit

Kalliroja

1. astr. Jupitera pavadonis ("Callirrhoe"), vidējais attālums no planētas - 24102000 km, izmēri - 7 km.

Avoti: ZvD-203-25

kallis   apv.

1. Kalme.

Avoti: ME

kallis   apv.

1. Zvejniecībā pusapaļš zaļa koka paliktnis ar rokturi, pabāžams zem laivas, uzvelkot to krastā vai nolaižot ūdenī.

Avoti: KV

Kallisto

1. mit. Grieķu mitoloģijā - nimfa, viena no dievietes Artemīdas pavadonēm, kuru paveda Zevs un Hēra vēlāk pārvērta par lāčumāti, ko medībās nogalināja viņas no Zeva ieņemtais dēls; pēc nāves Zevs viņu pārvērta par Lielā Lāča zvaigznāju.

2. astr. Jupitera pavadonis; atklāja G. Galilejs 1610. apriņķo planētu 16,69 dienās, 1,880 mlj km attālumā; diametrs - 4840 km; masa - 1,45 Mēness masas; daudz krāteru.

Avoti: EV, PmV

kallitipija   poligr., novec.

1. Paņēmiens fotogrāfiski kopēt papīrus, kas dzelzs oksīda sāļos padarīti jutīgi un ko pēc kopēšanas attīsta sudraba nitrāta, nātrija nitrāta un amonjaka šķīdinājumā.

Avoti: GV

kallomānija   med.

1. Skaistuma mānija, slimīga iedoma par savu skaistumu.

Avoti: TM

Kallone   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Ziemeļegejas perifērijā, 8200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kallovijs   novec.

1. Jura.

Avoti: KV

kalls   apv.

1. Kalns.

Avoti: SiV

kalluss   -sa, v.

1. bot. Jaunveidojums (augiem) sadzijuša ievainojuma, bojājuma vietā.

2. med. Kaula rumbējums, jauni kaulaudi sadzijuša kaula lūzuma vietā.

Avoti: LLVV

kalm.   saīs.

1. Kalmiku.

Avoti: i1

kalma   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

kalmaka   apv.

1. Kaut kas liels; liels, vājš dzīvnieks vai cilvēks; neapķērīgs, arī rupjš, varmācīgs, rijīgs cilvēks; nelāgs koka gabals.

2. Staiguļu žurkas ("Mus decumanus"), rudas žurkas, kas ierodas lielos baros.

Avoti: KV, VL41, ME

kalmaks   apv.

1. Kaut kas liels; liels, vājš dzīvnieks vai cilvēks; neapķērīgs, arī rupjš, varmācīgs, rijīgs cilvēks; nelāgs koka gabals.

Avoti: KV

Kalmara   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijas dienvidaustrumos, lēnes administratīvais centrs, osta Kalmaras šauruma krastā, 36400 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Lēne Zviedrijā, platība - 11218 kvadrātkilometru, 233200 iedzīvotāju (2011. g.).

3. Kalmaras šaurums - atrodas Baltijas jūras rietumu daļā ("Kalmarsund"), starp Ēlandi un Skandināvijas pussalas dienvidaustrumu piekrasti, garums - 130 km, platums - 6-24 km, dziļums centrālajā daļā - 5-6 m.

Avoti: Wi, PuA, PZT

kalmārs   -a, v.

1. Galvkāju klases jūras gliemis.

Avoti: LLVV

Kalmarsunds   vietv.

1. Kalmaras šaurums Baltijas jūras rietumu daļā.

Avoti: PZT

kalmārveidīgie

1. Desmittaustekļu galvkāju apakškārta; ķermenis bez čaulas, torpēdveidīgs (garums - 0,25-5 m) jūrās dažādā dziļumā, ~300 s.

Avoti: EV

kalme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Ārumu dzimtas ģints ("Acorus"), daudzgadīgs smaržīgs lakstaugs ar ložņājošu sakneni (ūdenstilpju malās, mitrās vietās), 2 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Graudzāļu kalme— kalmju suga ("Acorus gramineus").

Parastā kalme— smaržīgā kalme.

Smaržīgā kalme— kalmju suga ("Acorus calamus"), kas brīvdabā sastopama arī Latvijā.

Avoti: LLVV, LD, Aug2

Kalmena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cullman"), Alabamas štatā, 15100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kalmes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Olaines novada Olaines pagastā.

Avoti: LC

kalmetizācija   med.

1. Vakcinācija pret tuberkulozi ar BCG vakcīnu (1927).

Avoti: TM

Kalmeza   vietv.

1. Kiļmeza - upe Krievijas Udmurtijas Republikā un Kirovas apgabalā, Vjatkas kreisā krasta pieteka, tās nosaukums udmurtu valodā.

Avoti: LpA

kalmi   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

kalmia   lat.

1. Kalmijas.

Kalmia angustifolia— šaurlapu kalmija.

Kalmia latifolia— platlapu kalmija.

Kalmia polifolia— daudzlapu kalmija.

Avoti: DaE

kalmija

1. dsk. Ēriku dzimtas ģints ("Kalmia"), krūmi ar ļoti skaistiem ziediem, Latvijā dažas sugas mēdz audzēt dārzos.

Daudzlapu kalmija— kalmiju suga ("Kalmia polifolia").

Platlapu kalmija— kalmiju suga ("Kalmia latifolia").

Šaurlapu kalmija— kalmiju suga ("Kalmia angustifolia").

Avoti: DaE

kalmiki   -u, v.

1. dsk., v. Tauta - Kalmikijas Republikas (Krievijā) pamatiedzīvotāji.

Kalmiku valoda— altajiešu valodu saimes mongoļu valodu grupas valoda; rakstības pamatā krievu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

Kalmikija   vietv.

1. Kalmikijas Republika - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas Eiropas daļas dienvidos, administratīvais centrs - Elista, platība - 74700 kvadrātkilometru, 284000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

kalmiks   -a, v.

1. apv. Tītars; uzpūtīgs, iedomīgs cilvēks.

2. vsk. Kalmiki.

Avoti: ME

kalmis   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: ME

kalmji   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

kalmuki

1. apv. Staiguļu žurkas ("Mus decumanus"), rudas žurkas, kas ierodas lielos baros.

2. novec. Kalmiki.

Avoti: VL41, ME, KV

kalmuks   novec.

1. Biezs kokvilnas vai cita materiāla no abām pusēm uzsukāts, stipri vilnains, mīksts audums.

2. Kaut kas liels; liels, vājš dzīvnieks vai cilvēks; neapķērīgs, arī rupjš, varmācīgs, rijīgs cilvēks; nelāgs koka gabals.

3. vsk. Kalmuki.

Avoti: KV, ViV

Kalmunaja   vietv.

1. Pilsēta Šrilankā, Austrumu provincē, 105400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

kaln.   saīs.

1. Kalniene (kartogrāfijā).

Avoti: i2

Kalnabeites   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Siguldas novada Siguldas pagastā.

Avoti: LC

kalnabeitieši

1. Siguldas novada Siguldas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnabeites" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnabutkānieši

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnabutkāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalnacki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Pīneņu Kalnacki— Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Kalnacki" nosaukuma variants latgaliski.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Gaiļmuižas Kalnacki— Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnacki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kalnačova   vietv.

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Kolnačova" Bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Kalnadzirnavas   vietv.

1. Kalnadzirnavu dzirnezers - uzstādināts Lenčupē Pārgaujas novada Raiskuma pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, platība - 8,9 ha, garums - 1,0 km, lielākais dziļums - 5,2 m, aizsargājams dabas objekts (kopš 1974. g.), krasti vietām stāvi, atsegumi līdz 10 m augsti.

Avoti: LD

Kalnagals   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Ošupes pagastā.

Avoti: LC

Kalnageidāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aknīstes novada Aknīstes pagastā.

Avoti: LC

Kalnaģeidāni   vietv.

1. Aknīstes novada Aknīstes pagasta apdzīvotās vietas "Kalnageidāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kalnaine

1. Tāds apvidus, kur ir kalni, pauguri.

Avoti: LV93

Kalnaine   vietv.

1. Valkas novada Zvārtavas pagasta apdzīvotās vietas "Stepi" nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

kalnainieši

1. Valkas novada Zvārtavas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnaine" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnainis   apv.

1. Kalnains.

Avoti: KiV

kalnains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz kalnu, pauguru.

Avoti: LLVV

kalnainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kalnains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kalnāja   apv.

1. Kalnājs.

Avoti: ME

Kalnāji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ļaudonas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

kalnājnieki

1. Tukuma novada Slampes pagasta apdzīvotās vietas "Kalnāji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnājs   -a, v.

1. Augstu zemes garozas pacēlumu kopums, virkne, grēda; kalnu sistēma.

Avoti: LLVV

kalnākāpējs   -a, v.

1. Alpīnists.

Avoti: LLVV

Kalnaklaukas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Siguldas novada Siguldas pagastā.

Kalnaklauku ala— atrodas Gaujas kreisā pamatkrasta nogāzē, Gaujas nacionālā parka teritorijā pie Siguldas (250 m augšpus Kalnaklauku mājām), alu izvaidojis avots 12 m agstā augšdevona Gaujas svītas baltā smilšakmens klintī, garums - 5 m, platums - 4 m, augstums pie ieejas - 2 m, dziļumā - 3 m.

Avoti: LD

kalnakrodzinieki

1. Kokneses novada Kokneses pagasta apdzīvotās vietas "Kalnakrogs" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalnakrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kokneses novada Kokneses pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecumnieku novada Skaistkalnes pagastā.

Avoti: LC

Kalnamačulāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

Avoti: LC

kalnamala   apv.

1. Kalna nogāze, pakāje.

Avoti: ĒiV

Kalnamuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Neretas novada Zalves pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecumnieku novada Skaistkalnes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (lielciems) Smiltenes novadā (līdz 2009. g. - Valkas rajonā) 40 km no Valkas un 2 km no Smiltenes, izveidojusies bijušās Smiltenes muižas "Smilten" teritorijā, Smiltenes pagasta administratīvais centrs.

4. Kandavas novada Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnmuiža" nosaukuma variants.

Kalnamuižas kraujas— devona iežu atsegumi Amulas kreisajā pamatkrastā Abavas ielejā, aizsargājams ģeoloģiskais objekts (kopš 1957. g.), 300 m lejpus Kalnamuižas dzirnavām ir 14 m augsts atsegums, 800 m augšpus dzirnavām - 35 m augsts atsegums.

5. vēst. Tērvetes novada Tērvates pagasta apdzīvotās vietas "Tērvete" nosaukums līdz 1925. gadam.

6. vēst. Kalnamuižas pagasts - tagadējā Tērvetes pagasta nosaukums līdz 1925. gadam.

Avoti: LPag, LC, LE1

kalnamuižnieki

1. Tērvetes pagasta apdzīvotās vietas "Kalnamuiža" iedzīvotāji.

2. Saldus novada Vadakstes pagasta apdzīvotās vietas "Kalnamuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnansenieki

1. Kuldīgas novada Kabiles pagasta apdzīvotās vietas "Kalnansi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalnansi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Kabiles pagastā.

Avoti: LC

kalnansnieki

1. Kuldīgas novada Kabiles pagasta apdzīvotās vietas "Kalnansi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalnapededze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Pededzes pagastā 8 km no Pededzes, bijušais nosaukums - Kalna Pededze.

2. vēst. Kalnapededzes muiža - bijušās muižas "Charlottenburg" latviskais nosaukums, kuras teritorijā izveidojusies apdzīvotā vieta Pededze.

Avoti: LPag, LC, LE1

kalnapededzieši

1. Alūksnes novada Pededzes pagasta apdzīvotās vietas "Kalnapededze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalnapedeskaja   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada Pededzes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kalnapluņķenieki

1. Dobeles novada Krimūnu pagasta apdzīvotās vietas "Kalnapluņķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalnapurvs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Turku pagastā.

Avoti: LC

kalnapuža   apv.

1. Kalna piekāje.

Avoti: ViV

Kalnarāciņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aknīstes novada Aknīstes pagastā.

Avoti: LC

Kalnaraupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aknīstes novada Aknīstes pagastā.

Avoti: LC

kalnārieši

1. Burtnieku novada Burtnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kalnāres" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalnasēta   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

kalnasētieši

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnasēta" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalnasmīdu   vietv.; nelok.

1. Kalnasmīžu.

Avoti: LE1

Kalnasmīžu   vietv.; nelok.

1. Kalnasmīžu avots - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Vidzemes augstienes Mežoles paugurainē, Amatas labajā krastā, Amatas novada Drabešu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., pēc debita lielākais avots Latvijā, no tā izplūstošais ūdens veido 3 m platu, ~0,25 m dziļu un 80 m garu strautu.

Kalnasmīžu dižavots— Kalnasmīžu avots.

Avoti: LE1, La1, LD

kalnaspiņņenieki

1. Jelgavas novada Glūdas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnaspiņņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnastauģieši

1. Salas novada Salas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnastauģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalnatūči   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Tuči" literarizēts nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kalnavērši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Amatas novada Drabešu pagastā.

Avoti: LC

Kalnaziedi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Aizkraukles novadā pie Aizkraukles pilsētas austrumu robežas; Kalna Ziedi.

Kalnaziedu pilskalns— atrodas Aizkraukles novada Aizkraukles pagastā, netālu no Pļaviņu HES ūdenskrātuves pie Kalnaziedu mājām, 17 m augsts zemes izvirzījums, ko no 3 pusēm norobežo dziļas gravas, plakumam (~110 x 80 m) ir noapaļota četrstūra forma, domājams, ka bijis apdzīvots līdz 9. gs.

Kalnaziedu upurozols— atradies Aizkraukles novada Aizkraukles pagastā, Pļaviņu HES ūdenskrātuves krastā, ~300 m no Kalnaziedu pilskalna, apkārtmērs bijis ~5 m, izdedzināts un gājis bojā, bet stumbrs saglabāts un pārsegts ar jumtiņu, pēc dažām ziņām pie tā ziedota labība, ēdieni un dzērieni.

Avoti: LE1

kalnāzis   apv.

1. Ragāzis - kalnu kaza ("Capra ibex").

Avoti: ME

kalncempieši

1. Alūksnes novada Kalncempju pagasta apdzīvotās vietas "Kalncempji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalncempji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alūksnes novadā 15 km no Alūksnes, izveidojusies bijušās Otes muižas "Ottenhof" teritorijā, pagasta centrs; bijušais nosaukums - Cempji.

2. Kalncempju pagasts - pagasts Alūksnes novadā, robežojas ar Zeltiņu, Alsviķu un Annas pagastu, kā arī ar Gulbenes novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kalnemoise, krieviski - Kalncempskaja.

Kalncempju pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara Kalncempju pagasta dienvidaustrumu daļa iekļauta tagadējā Gulbenes novada Stāmerienes pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

Kalncempskaja   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada Kalncempju pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kalnciemieši

1. Alūksnes novada Kalncempju pagasta apdzīvotās vietas "Kalncempji" iedzīvotāji.

2. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Kalnciema masīvs" iedzīvotāji.

3. Jelgavas novada apdzīvotās vietas "Kalnciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnciemnieki

1. Jelgavas novada apdzīvotās vietas "Kalnciems" iedzīvotāji.

2. Jelgavas novada Valgundes pagasta apdzīvotās vietas "Kalnciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalnciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Zemgales ziemeļrietumu daļā, no 2009. g. ietilpst Jelgavas novadā (1950.-2008. g. Jelgavas rajonā) 49 km no Rīgas un 24 km no Jelgavas, pilsētas tiesības no 1991. g. 14. novembra līdz 2010. g. 28. janvārim, kopš 1961. g. pilsētciemats, strādnieku ciemats no 1949. g., pagasta centrs.

2. Kalnciema pagasts - pagasts Jelgavs novadā, Lielupes kreisajā krastā, izveidots 2010. g. janvārī reorganizējot bijušo Kalnciema pilsētu ar lauku teritoriju, robežojas ar Valgundes un Līvbērzes pagastu; bijušie nosaukumi: Kalnciema pilsēta ar lauku teritoriju (1991.-2010. g.), vāciski - Kalnzeemsche, krieviski - Kaļnecemskaja.

Kalnciema pagasta teritorija— mūsdienās sastāda 2106,8 ha, bet 1935. g. bija 18220 ha, administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara Kalnciema pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta tagadējā Valgundes un Babītes pagastā, neliela daļa Salas un Slampes pagastā.

3. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Tīreļi" bijušais nosaukums.

4. Kalnciema vidusskola - apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Valgundes pagastā.

Kalnciema skola— Jelgavas novada Valgundes pagasta apdzīvotās vietas "Kalnciema vidusskola" nosaukuma variants.

5. Kalnciema masīvs - apdzīvota vieta (mazciems) Babītes novada Babītes pagastā.

Kalciema fonds— Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Kalnciema masīvs" bijušais nosaukums.

6. vēst. Kalnciema pagasts (Alūksnes apkārtnē) - pastāvēja Valkas apriņķī līdz 1925. gadam, kad to pārdēvēja par Kalncempju pagastu, kas mūsdienās iekļauts Alūksnes novadā.

Avoti: LaA, LC, LPil, LPag

kalndamari   novec.

1. Tauta DR Āfrikā, koši melnu ādas krāsu, sejā un ķermeņa būvē līdzīgi bantu nēģeriem, bet runā hotentotu valodu; izcelsme nav noskaidrota.

Avoti: KV

Kalnēji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Pūres pagastā.

Avoti: LC

kalnējnieki

1. Tukuma novada Pūres pagasta apdzīvotās vietas "Kalnēji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnējs   apv.

1. Tāds, kas dzīvo kalnā vai pie tā.

Avoti: KV

Kalnemois   vietv., vēst., vācu val.

1. Kalna muiža, kas atradās Valkas apriņķa Kalncempju pagastā.

Avoti: KV

Kalnemoise   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada Kalncempju pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Kalnenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Priekules novada Priekules pagastā.

Avoti: LC

kalnenieki

1. Priekules novada Priekules pagasta apdzīvotās vietas "Kalnenieki" iedzīvotāji.

2. Saldus novada Kursīšu pagasta apdzīvotās vietas "Kalnenieki" iedzīvotāji.

3. Ventspils novada Vārves pagasta apdzīvotās vietas "Kalnenieki" iedzīvotāji.

4. Saldus novada Nīgrandes pagasta apdzīvotās vietas "Kalni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnenieks

1. apv. Kalnu iemītnieks, apdzīvotājs.

2. vsk. Kalnenieki.

Avoti: ME

kalnēnieši

1. Gulbenes novada Stāmerienas pagasta apdzīvotās vietas "Kalniena" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnenietis

1. apv. Kalnu iemītnieks, apdzīvotājs.

Avoti: ME

Kalnezeem-Clievenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kalnciema Klīves muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Kalnciema pagastā.

Avoti: KV

Kalnezers   vietv.

1. Ezers Talsu novada Lībagu pagastā, 132,2 m vjl., platība - 1,7 ha; Lejaslāču ezers.

Avoti: LD, La1

Kalngale   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Carnikavas novadā.

Avoti: LC

Kalngali   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

kalngalieši

1. Madonas novada Ošupes pagasta apdzīvotās vietas "Kalngals" iedzīvotāji.

2. Ādažu novada apdzīvotās vietas "Kalngale" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnagalietis   apv.

1. Kalnu iemītnieks, apdzīvotājs.

2. vsk. Kalngalieši.

Avoti: ME

kalngals   -a, v.

1. Kalna augstākā vieta; kalna virsotne.

// pārn. Augstākais sasniegums, lielākais kāpinājums (piemēram, mākslā).

Avoti: LLVV

Kalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (lielciems) Saldus novada Nīgrandes pagastā.

Avoti: LC

Kalniena   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Gulbenes novada Stāmerienas pagastā.

Avoti: LC

Kalniene   vietv.

1. Gulbenes novada Stāmerienas pagasta apdzīvotās vietas "Kalniena" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kalniene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Plašs apgabals, ko aizņem kalni un augsti starpkalnu līdzenumi.

Avoti: LLVV

Kalnieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Krāslavas novadā 15 km no Krāslavas, izveidojusies bijušās muižas "Indrica" teritorijā, pagasta centrs; bijušie nosaukumi - Šterenbergs, Stalti.

2. Kalniešu pagasts - pagasts Krāslavas novadā, robežojas ar Skaistas, Robežnieku, Indras, Piedrujas, Kaplavas un Krāslavas pagastu.

Kalniešu pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, aizņem gk. pirmskara Skaistas pagasta dienvidu daļu un pievienota neliela daļa no bijušā Krāslavas pagasta.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viesītes novada Elkšņu pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

kalnieši

1. Jēkabpils novada Kalna pagasta iedzīvotāji.

2. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Kalnieši" iedzīvotāji.

3. Ērgļu novada Jumurdas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnijas" iedzīvotāji.

4. dsk. Kalnietis.

Avoti: V1

kalnietis   -ša, v.

1. Kalnu apvidus iedzīvotājs.

2. vsk. Kalnieši.

Avoti: LLVV

kalnijieši

1. Ērgļu novada Jumurdas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnijas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalninieks

1. apv. Kalnu iemītnieks, apdzīvotājs.

Avoti: ME

kalniņnieki

1. Saldus novada Vadakstes pagasta apdzīvotās vietas "Kalniņi" iedzīvotāji.

2. Talsu novada Virbu pagasta apdzīvotās vietas "Kalniņi" iedzīvotāji.

3. Ventspils novada Usmas pagasta apdzīvotās vietas "Kalniņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalniņš   -a, v.

1. Dem. --> kalns.

Kapu (retāk smilšu) kalniņš (retāk kalns) poēt.— kapsēta; arī kaps.

Avoti: LLVV

Kalnis   vietv.

1. Ezers Austrumlatvijas zemienes Lubāna līdzenumā, uz Rugāju novada Rugāju pagasta un Gulbenes novada Litenes un Stradu pagasta robežas, 102,7 m vjl., platība - 120 ha, garums - 1,4 km, lielākais platums - 1,2 km, lielākais dziļums - 4,9 m, eitrofs, vidēji aizaudzis; Kaļņa ezers.

Avoti: LE1

Kalniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

3. Daugavpils novada Nīcgales pagasta apdzīvotās vietas "Kalnišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kalnišķenieki

1. Grobiņas novada Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnišķi" iedzīvotāji.

2. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalnišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Nīcas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Nīcgales pagastā.

Avoti: LC

kalnišķi

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnišķieši

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalnītis   vietv.; nelok.

1. Kalēņu ezers Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā.

Avoti: LD

kalnjāņenieki

1. Saldus novada Jaunauces pagasta apdzīvotās vietas "Kalnjāņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalnjāņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Jaunauces pagastā.

Avoti: LC

kalnkāpējs   apv.

1. Kalnā kāpējs.

Avoti: ME

kalnkāpis   apv.

1. Kalnā kāpējs.

Avoti: ME

kalnlanksēdnieki

1. Kandavas novada Matkules pagasta apdzīvotās vietas "Kalnlanksēde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnlanksēžnieki

1. Kandavas novada Matkules pagasta apdzīvotās vietas "Kalnlanksēde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnletes

1. Tjanšana ziemeļu grēdu priekškalnes, kas pakāpeniski kāpļveidīgi paaugstinās līdz 2000 m augstumam kalnu virzienā.

Avoti: LPE

kalnmagone   bot.

1. Velsas kalnmagone - zilo magoņu suga ("Meconopsis cambrica").

Avoti: DaE

kalnmala   apv.

1. Kalna mala, piekāje.

Avoti: ME

kalnmale   apv.

1. Kalna mala, piekāje.

Avoti: ME

kalnmalis   apv.

1. Kalna mala, piekāje.

Avoti: ME

kalnmētra

1. dsk. Lūpziežu dzimtas ģints ("Acinos syn. Calamintha"), ~10 s., Latvijā 1 suga.

Mārsilu kalnmētra— kalnmētru suga ("Acinos arvensis syn. Acinos thymoides"), Latvijā sastopama samērā bieži sausos pakalnos, kāpās, priežu mežos u. c., viengadīgs vai divgadīgs lakstaugs, stublājs 15-30 cm augsts, lapas olveidīgas vai garenas, lapu žāklēs 2-6 ziedi.

Avoti: LD

Kalnmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Rumbas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Kandavas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Īves pagastā.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Irlavas pagastā.

5. Brocēnu novada Cieceres pagasta apdzīvotās vietas "Kalnsētas" bijušais nosaukums.

6. Limbažu novada Limbažu pagasta apdzīvotās vietas "Muižkalni" nosaukuma variants.

7. Skrundas novada Rudbāržu pagasta apdzīvotās vietas "Sieksāte" bijušais nosaukums.

8. Kalnmuižas ezers - Bezdubeņu ezers Talsu novada Lībagu pagastā.

Avoti: LC, LD

kalnmuižnieki

1. Vaiņodes novada Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Kalnamuiža" iedzīvotāji.

2. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnmuiža" iedzīvotāji.

3. Talsu novada Īves pagasta apdzīvotās vietas "Kalnmuiža" iedzīvotāji.

4. Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnotne   apv.

1. Kalnains apvidus.

Avoti: ME

kalnots   apv.

1. Kalnains.

Avoti: LV93

kalnpakaļa   apv.

1. Vieta aiz kalna.

Avoti: ViV

kalnpededzieši

1. Alūksnes novada Pededzes pagasta apdzīvotās vietas "Kalnapededze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalnpriekša   apv.

1. Vieta kalna priekšā.

Avoti: ViV

Kalnpurvs   vietv.

1. Augstais purvs Apes novada Gaujienas pagastā, platība - 663 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 2,7 m, lielākais - 8,5 m, tiek ražota pakaišu frēzkūdra.

Avoti: LD

kalnpus   apv.

1. Augšpus.

Avoti: KV

kalnpusē   apv.

1. Augšpus.

Avoti: ME

kalnr.   saīs.

1. Kalnrūpniecība.

Avoti: i1

kalnracējs   apv.

1. Kalnracis.

Avoti: ME

kalnracis   -ča, v.

1. Kalnraktuves strādnieks.

Avoti: LLVV

Kalnradži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Lubes pagastā.

Avoti: LC

kalnraktuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Pazemes iekārtu sistēma derīgo izrakteņu iegūšanai; attiecīgais rūpniecības uzņēmums.

Avoti: LLVV

Kalnrozes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jelgavas novada Vilces pagastā.

Avoti: LC

kalnrozīšaugi

1. Vijolīšu rindas dzimta, nelieli krūmi, lakstaugi ar vienkāršām veselām pamīšus sakārtotām lapām, 8 ģ., ~180 s., Latvijā tikai 1 reti sastopama saulrozīšu ģints.

Avoti: PDE

kalnrozītes

1. Divdīgļlapju klases dzimta, lakstaugi, līdz 1 m augsti mūžzaļi krūmi Vidusjūras apkārtnē.

Avoti: LPE

kalnrūpniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Rūpniecības nozare derīgo izrakteņu iegūšanai.

Avoti: LLVV

kalnrūpniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kalnrūpniecību, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kalnrūpnieks   -a, v.

1. Uzņēmējs kalnrūpniecībā.

Avoti: LLVV

Kalns   vietv.

1. Kalna pagasts - pagasts Jēkabpils novadā ar administratīvo centru Vidsalā, robežojas ar Ābeļu, Dignājas un Leimaņu pagastu, kā arī ar Aknīstes, Viesītes un Salas novadu.

Kalna pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Biržu pagasta teritorijā un pievienota neliela daļa no bijušā Elkšņu un Dignājas pagasta.

2. Kalna muiža - Brocēnu novada Cieceres pagasta apdzīvotās vietas "Kalnsētas" bijušais nosaukums.

3. Jalovecka Kalns - Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Jaloveckaja Gora" nosaukuma variants.

Avoti: LPag, LE1

kalns   -a, v.

1. No visām pusēm izteikti norobežots augsts zemes virsas pacēlums (parasti ar relatīvo augstumu pāri par 200 metriem); nozīmīgs paugurs (piemēram, pēc augstuma).

Kroku kalni— kalni, ko veido iežu krokas.

Kalnu plato— augsts zemes virsas pacēlums ar samērā līdzenu virsu.

Cilu kalni— zemes virsas pacēlumi, kas veidojušies, dažām zemes garozas daļām iegrimstot, citām paliekot agrākajā līmenī.

Galda kalns— plakankalns.

// dsk. Kalnājs.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Saistīts ar kalnājiem, tiem raksturīgs.

Kalnu saule— Saules starojums dzidrā, retinātā kalnu gaisā.

Mākslīgā kalnu saule— luminiscences (parasti dzīvsudraba-argona) spuldze ultravioletā starojuma iegūšanai.

2. Vieta, kas mazliet, bet izteikti paceļas pāri apkārtnei; uzkalns.

Karātavu kalns vēst.— kalns, augsta vieta pilsētas vai pils tuvumā, kur ierīkotas pastāvīgas karātavas.

Kapu (retāk smilšu) kalns (biežāk kalniņš) poēt.— kapsēta; arī kaps.

3. Liela kaudze.

// parasti savienojumā ar "vesels"; pārn. Liels (kā) daudzums.

Avoti: LLVV

Kalnsētas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Brocēnu novada Cieceres pagastā, tagad Saldus pilsētas daļa.

Avoti: LC

kalnsētnieki

1. Brocēnu novada Brocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kalnsētas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalnstaldoti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Valkas novada Valkas pagastā.

Avoti: LC

kalnstarpa   apv.

1. Ieleja starp kalniem.

Avoti: ME

kalnstauģieši

1. Salas novada Salas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnastauģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalntiesības   jur.

1. Normas, kas regulē zemes dzīļu izmantošanas kārtību derīgo izrakteņu ieguvei.

Avoti: JtV

kalnugāze   poēt.

1. Nogāze.

Avoti: Sin

kalnugrieze

1. Dumbrvistiņu dzimtas suga, lielākais dumbrvistiņu dzimtas putns (ķermeņa garums - ~0,5 m), nelido, fitofāgs, Jaunzēlandē kalnu purvos.

Avoti: LPE

kalnumētras

1. Lūpziežu dzimtas ģints ("Satureja"), ārstniecības augs un garšaugs; pupumētra.

Avoti: Aug2

kalnup   apst.

1. Augšup kalnā; augšup.

Avoti: LLVV, Sin

Kalnupe   vietv.

1. Upe Tukuma un Engures novadā, ietek Engures ezera dienvidu galā, garums - 20 km; Čukņupe, Plaušupe.

2. Stendes labā krasta pieteka Talsu novada Ģibuļu pagastā, garums - 8 km.

Avoti: LD

kalnupeja   -as, s.; parasti vsk.

1. Došanās, iešana kalnos.

// pārn. Uzplaukums, progress.

Avoti: LLVV

Kalnupīte   vietv.

1. Ķivuļurga - Mazās Juglas labā krasta pieteka.

Avoti: LD

kalnupus   apv.

1. Augšup kalnā.

Avoti: ME

kalnus   apv.

1. Savienojumā "kalnu kalnus" pastiprina nozīmi.

Avoti: ME

kalnusaule   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Mākslīgā kalnu saule.

Avoti: LLVV

Kalnvirsa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Ļaudonas pagastā.

Avoti: LC

kalnvirsa   -as, s.

1. Kalna virsa, augstākā vieta kalnā.

Avoti: LLVV

Kalnzeem   vietv., vēst., vācu val.

1. Kalnciems.

2. Kalnciema muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Kalnciema pagastā.

Avoti: FV

Kalnzeemsche   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada Kalnciema pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Kalnzehm   vietv., vēst.

1. Muižas nosaukums 16. gs. tagadējā Jelgavas novada Kalnciema pagasta Tīreļos.

Avoti: LPil

kalnzeme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Kalnu apvidus.

Avoti: LLVV

Kalnziednieku   vietv.; nelok.

1. Kalnziednieku dižozols - aug Saldus novada Jaunlutriņu pagastā, stumbra apkārtmērs - 7,5 m, vainaga projekcija - 25 x 25 m, augstums - 25 m, biezs zarojums, stumbrā dobums ar atveri uz 2 pusēm.

Avoti: LD

kalnzvirbulis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas zvirbuļu dzimtas ģints ("Montifringilla").

Afganistānas kalnzvirbulis— kalzvirbuļu suga ("Montfringilla theresae").

Mazais kalnzvirbulis— kalzvirbuļu suga ("Montfringilla davidiana").

Sniega kalnzvirbulis— kalzvirbuļu suga ("Montfringilla nivalis").

Avoti: ZvP

kalnžubīte

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas žubīšu dzimtas ģints ("Leucosticte").

Centrālāzijas kalnžubīte— žubīšu dzimtas suga ("Leucosticte nemoricola").

Klinšu kalnžubīte— žubīšu dzimtas suga ("Leucosticte brandti").

Sārtā kalnžubīte— žubīšu dzimtas suga ("Leucosticte arctoa").

Tundras kalnžubīte— žubīšu dzimtas suga ("Leucosticte pustulata").

Avoti: ZvP

kalo-   novec.

1. Salikteņu daļa - skaist-, daiļ-.

Avoti: KV

kalocedri

1. Ciprešu dzimtas ģints ("Calocedrus"), mūžzaļi vienmājas skuju koki, skujas zvīņveidīgas, dzinumi plakani, Ķīnas DR un Taivānā, Z Amerikas R daļā.

Avoti: LPE

kalocera

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases fragmobazīdijsēņu apakšklases dakrimicēšu rindas dakrimicēšu dzimtas ģints ("Calocera").

Lipīgā kalocera— kaloceru suga ("Calocera viscosa").

Avoti: LD

Kaloča   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Kalocsa"), Bāčas-Kiškunas meģē, 16400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kalodka   apv.

1. Paliktnis (ierīcei, iekārtai u. tml.).

2. Apavu lieste.

Avoti: KiV

Kalofera   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Plovdivas apgabalā, 2900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kalofila

1. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklases tējasaugu rindas asinszāļu dzimtas ģints ("Calophyllum").

Avoti: PDE

kalokagatija

1. Sengrieķu filozofijā - cilvēka iekšējo un ārējo īpašību, viņa fizisko un garīgo spēju harmonija.

Avoti: SV99

Kalolciočorte   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Calolziocorte"), Lombardijas reģiona Leko provincē, 13900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kalomels   ķīm.

1. Vienvērtīgā dzīvsudraba hlorīds; to lieto medicīnā par caurejas un žults izdalīšanās līdzekli; kosmētikā izmanto kā balinātāju, vasarraibumus balinošā krēmā, var būt teratogēns, var izraisīt saindēšanos ar dzīvsudrabu.

Avoti: SV99, Zkp

kalonga

1. Sikspārņu kārtas augļsikspārņu dzimtas suga ("Pteropus vampirus"), lielākais sikspārņu kārtas dzīvnieks, spārnu plētums sasniedz 1,5 m, sastopams Indonēzijā.

Avoti: PDE

Kalookana   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās, Lusonas salas dienvidrietumos, Manilas piepilsēta, 1378900 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

kalopanakss   bot.

1. dsk. Arāliju dzimtas ģints ("Kalopanax"), Latvijā introducēta.

Avoti: LD

kalopanax   lat.

1. Arāliju dzimtas ģints.

Avoti: LD

kaloplaka

1. dsk. Asku ķērpju klases telošistu dzimtas ģints ("Caloplaca"), raksturīgs vienveidīgs graudveida vai lapveida laponis, 450 s., Latvijā konstatētas 13 sugas.

Avoti: LD

kalorāža   -as, s.; parasti vsk.

1. Siltuma daudzums, ko rada, piemēram, uzņemtie uzturlīdzekļi, barība.

Avoti: LLVV

kalorescence   med.

1. Neredzama siltuma starojuma pārveidošana par redzamu.

Avoti: MSV

kalori-

1. Salikteņu daļa - siltum-, siltuma (piem., kalorifers, kalorimetrs).

Avoti: SV99

kalorifers   -a, v.

1. Ierīce gaisa sasildīšanai (apkures un ventilācijas sistēmās un kaltēs) - sistēmā savienotas caurules, pa kurām plūst karsts ūdens, ūdens tvaiki vai karsti sadegšanas produkti.

Avoti: LLVV

kaloriģenētisks   med.

1. Tāds, kas producē enerģiju vai siltumu.

2. Tāds, kas veicina enerģijas vai siltuma producēšanos.

Avoti: MSV

kalorija   -as, s.

1. Siltuma daudzuma mērvienība.

Starptautiskā kalorija— siltuma daudzuma mērvienība - 4,1868 džouli.

Mazā kalorija— siltuma daudzuma mērvienība - siltuma daudzums, kas nepieciešams viena grama ūdens sasildīšanai par vienu grādu.

Lielā kalorija— siltuma daudzuma mērvienība - siltuma daudzums, kas nepieciešams viena litra ūdens sasildīšanai par vienu grādu; kilokalorija.

Avoti: LLVV

kalorikums   novec.

1. Hipotētiska substance (šķidrums) bez svara (masas) un citām vielas īpašībām, kas izpaužas kā siltums (17.-18. gs. priekštatos); flogistons.

Avoti: KV

kalorimetrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Siltuma daudzuma mērīšana.

Avoti: LLVV

kalorimetrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kalorimetriju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kalorimetrs   -a, v.

1. Aparāts siltuma daudzuma mērīšanai.

Avoti: LLVV

kaloriskops   med.

1. Instruments zīdaiņu barības kaloriju daudzuma noteikšanai.

Avoti: MSV

Kaloriss   astr.

1. Kalorisa zemiene - viens no lielākajiem krāteriem uz Merkura ("Caloris Planitia"), plata sekla 1300 km liela "bļoda".

Avoti: MaE

kaloristisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar siltuma enerģijas patēriņu organismā.

Avoti: LLVV

kaloritāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Siltuma enerģijas daudzums, ko iegūst no uzturlīdzekļiem, barības.

Avoti: LLVV

kalorizācija

1. med. Siltuma aplikācija.

2. Alitēšana - tērauda un čuguna izstrādājumu virskārtas piesātināšana ar alumīniju, lai padarītu tos karstumizturīgus.

Avoti: TM, SV69

kalorizators

1. Deglis, iekšdedzes motora cilindra daļa, kurai ir augsta temperatūra un kurā iztvaiko un uzliesmo degviela.

Avoti: SV69

kalorometris   novec.

1. Kalorimetrs.

Avoti: LME

kaloša   -as, s.; sar.

1. Galoša.

Avoti: LLVV

kalošas   žarg.

1. parasti dsk. Apavi.

2. dsk. Kaloša.

Avoti: SLG

kalot   apv.

1. Samesties, saliekties.

Avoti: ME

kalote   novec.

1. Pīta tīklveida galvas sega no vilnas vai zīda 15.-16. gs.

2. Katoļu ordeņa garīdznieku un prelātu (sākot ar bīskapu) galvas sega mazas apaļas, galvvidū valkājamas cepurītes veidā.

Avoti: KV

kalotisti   novec.

1. Francijā 1702. g. dibināta biedrība, kuras mērķis bija zem ākstību un joku maskas kritizēt sadzīves un sabiedrības netikumus.

Avoti: KV

kalotriha

1. dsk. Zilaļģu nodalījuma hormogonu klases ģints ("Calotrix"), pavedieni nezaroti vai zaroti, asimetriski, ~45 s., Latvijā konstatētas 11 sugas, kas mīt gk stāvošos ūdeņos, kur veido apaugumus uz zemūdens priekšmetiem un arī uz mitrām klintīm.

Avoti: LD

kalpa

1. Laika vienība hinduismā, ko veido dievu diena un nakts, ilgst 8640 miljonus gadu; sīkāk dalās jugās.

Avoti: MkV, MrJ, MitJ

Kalpa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Calpe"), Valensijas apgabala Alikantes provincē, 29700 iedzīvotāju (2014. g.); Kalpe.

Avoti: Wi, PuA

Kalpa   mit.

1. Hindu mitoloģijā - dieva Brahmas diena un nakts, laika periods, kas ilgst 8640000000 gadus.

Avoti: MitJ

kalpabērns   apv.

1. Kalpa bērns.

Avoti: ĒiV

kalpaka   apv.

1. Sākumā tatāru jērenīca, vēlāk ungāru nacionālā galvas sega un huzāru kažokādas cepure.

2. Nakts cepure.

3. Mazs katliņš.

Avoti: KV

Kalpaki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Apes novada Apes pagastā.

2. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Kolpaki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kalpaks   apv.

1. Augsta, galā šaurāka cepure ar ādas atlokiem.

2. Nakts cepure.

3. Stikla kupols ēdamlietu aizsargāšanai.

4. Dūmtveris.

5. Neliels katliņš.

Avoti: SV33, KiV, ME

kalpapuisis

1. Kalps.

Avoti: Sin

kalpasieva   apv.

1. Kalpa sieva.

Avoti: ĒiV

kalpāt   apv.

1. Kalpot.

Avoti: KiV

kalpaune   apv.

1. Kalpone.

Avoti: ME

kalpavīrs   -a, v.; neakt.

1. Kalpa vīrs, kalps.

Avoti: LLVV

Kalpe   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Calpe"), Valensijas apgabala Alikantes provincē, 29700 iedzīvotāju (2014. g.); Kalpa.

Avoti: Wi, PuA

kalpene   apv.

1. Kalpone.

Avoti: ĒiV

kalpeni   apv.

1. Valdziņi.

Avoti: TiA

kalpenis   apv.

1. Cilpa, valgs.

Avoti: ME

kalpeņš   apv.

1. Adīkļa valdziņš.

Avoti: KiV

Kalpepera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Culpeper"), Virdžīnijas štatā, 17400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kalpgājums   apv.

1. Kalpu šķira, kārta.

Avoti: ViV

kalpi   dsk.

1. Kalps.

Kalpi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Aronas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ļaudonas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Praulienas pagastā.

Avoti: LC

kalpība   -as, s.; parasti vsk.

1. Nievājama pakļautība un atkarība, kas saistīta ar reakcionāru centienu aktīvu sekmēšanu.

2. Piespiesta kalpošana, pakļautība.

Parādu kalpība— stāvoklis (vergturu un feodālajā iekārtā), kad cilvēks kļūst par kreditora kalpu neatlīdzinātā parāda dēļ.

Burta kalpība— ļoti formāla, birokrātiska attieksme; stāvoklis, kad bez pietiekamas izpratnes izpilda priekšrakstus un norādījumus vai bez kritiskas attieksmes pakļaujas tiem.

Avoti: LLVV

kalpīgs

1. Pakalpīgs, iztapīgs.

Avoti: Sin

kalpijons   novec.

1. Kolofonijs.

Avoti: KV

kalpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izmantot par darbaspēku; ekspluatēt.

2. Izmantot par enerģijas avotu vai ražošanas līdzekli.

Avoti: LLVV

kalpinātāja   s.

1. Kalpinātājs.

Avoti: LV87

kalpinātājs   v.

1. Cilvēks, kas (kādu) kalpina.

Avoti: LV87

Kalpinka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

Avoti: LC

kalpīns   apv.

1. Dem. --> kalps.

Avoti: ĒiV

kalpiņš   -a, v.

1. Dem. --> kalps.

2. Koka dēlis ar ieloku vienā galā un nelielu koka paliktni garo zābaku novilkšanai.

3. Galdnieka rīks, ko garākus dēļus ēvelējot, paliek vienam galam apakšā.

4. Tā adīkļa cilpiņa, ko adot met uz irbi.

5. Nosaukums dažādiem palīgrīkiem: zābaku velkamam, šūnu uzliekamam, bites raugot u. c.

Bišu kalpiņš— daikts, uz kā pie stropa uz īsu laiku saliek bišu šūnas.

Auklas kalpiņš— cilpa.

Avoti: LLVV, KV

kalpisks   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Piespiesti, pazemojoši pakļauts.

Avoti: LLVV

kalpišķība   apv.

1. Kalpiska padevība.

Avoti: ME

kalpmāja   -as, s.; neakt.

1. Māja, kur dzīvo muižas kalpi; kalpu māja.

Avoti: LLVV

kalpone   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; neakt.

1. Algota strādniece ģimenes saimniecības darbos (parasti pilsētā).

2. Algota laukstrādniece.

Avoti: LLVV

kalpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. neakt. Strādāt algotu darbu (pie privātīpašnieka laukos).

Kalpot par vēderu— strādāt par uzturu, apģērbu (bez samaksas naudā).

Kalpot dienas (arī nedēļas)— atstrādāt saimniekam noteiktu dienu (nedēļu) skaitu (piemēram, par izmantojamām telpām, saņemto lopbarību).

2. Strādāt algotu darbu valsts iestādē; būt ierēdnim.

3. Dienēt (karaspēkā).

4. Aktīvi strādāt, darboties (kam, kā labā).

// pārn. Sekmēt, veicināt; sekmēt (uzdevuma, problēmas) risināšanu, (mērķa) sasniegšanu.

5. parasti 3. pers. Būt noderīgam, lietojamam (par priekšmetiem).

// savienojumā ar "par" vai "kā" un lietvārdu; nevēl. Noderēt, būt piemērotam.

Avoti: LLVV

kalpotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas strādā saskaņā ar darba līgumu garīgu darbu vai neražojošu fizisku darbu.

2. neakt. Cilvēks, kas strādā algotu darbu (kādā ģimenē, mājas apstākļos, parasti pilsētā).

3. neakt. Cilvēks, kas strādā algotu darbu buržuāziskās iekārtas iestādē; cilvēks, kas strādā par ierēdni.

4. Cilvēks, kura nodarbošanās vai sabiedriskā darbība ir saistīta ar reliģisko kultu.

Kulta kalpotājs (retāk kalps)— reliģiskas organizācijas amatpersona, kas izpilda attiecīgos rituālus un ceremonijas, vada dievkalpojumus, draudžu reliģisko dzīvi.

Avoti: LLVV

kalps   -a, v.

1. neakt. Algots laukstrādnieks.

Kalpa ļaudis (arī cilvēki)— laukstrādnieki.

Kalpa vīrs— kalps (parasti precējies).

Kalpu māja— māja, kurā dzīvo muižas kalpi.

Kalpu gals— lielsaimnieka dzīvojamās ēkas daļa, kur mīt laukstrādnieki.

2. Cilvēks, kas ir atkarīgs no kāda un aktīvi darbojas tā labā par atlīdzību, arī aiz padevības, bailēm vai cita iemesla.

// pārn.; niev. Cilvēks, kas aktīvi darbojas kādas ideoloģijas labā.

3. Spēļu kārts ar jauna vīrieša (parasti karavīra, vasaļa) attēlu.

Avoti: LLVV

kalpūne   apv.

1. Kalpone.

Avoti: KiV

kāls   -a, v.

1. Sena skaita mērvienība - 30 gabalu; lietota tirdzniecībā (gk. zivīm, nēģiem, vēžiem); dažviet mainīgs skaits (no 60 līdz 100).

Avoti: EV, TlV

Kalschen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kalšu muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Dundagas pagastā.

Avoti: KV

kalsenība   apv.

1. Kalsnums, klienums.

Avoti: ME

kalsens   -ais; s. -a, -ā;

1. Kalsns (par cilvēku).

Avoti: LLVV

kalsenums   -a, v.; parasti vsk.

1. Kalsnums.

Avoti: LLVV

kalsiņš   jūrn.

1. Kuģa konstrukcijā gareniskais saists, parasti no veidtērauda, kam bieži pievienots slokšņtērauds.

2. Peldlīdzekļa ķīļplanka (laivai - vidējā planka).

Avoti: KV

Kalsnava   vietv.

1. Kalsnavas pagasts - pagasts Madonas novadā ar administratīvo centru Jaunkalsnavā, robežojas ar Bērzaunes, Mārcienas, un Ļaudonas pagastu, kā arī ar Krustpils un Pļaviņu novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kalzenau, krieviski - Kaļcenovskaja.

Kalsnavas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara pagasta daļa pievienota Aiviekstes pagastam, savukārt tagadējais Kalsnavas pagasts ieguvis nelielu daļu no bijušā Ļaudonas un Sāvienas pagasta teritorijas.

2. Kalsnavas ezers - atrodas Vidzemes augstienes malā, Madonas novada Kalsnavas pagastā, platība - 23,4 ha, garums - 0,8 km, lielākais platums - 0,4 km, vidējais dziļums - 5,1 m, lielākais dziļums - 13,8 m, eitrofs, maz aizaudzis.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

kalsnavieši

1. Madonas novada Kalsnavas pagasta apdzīvotās vietas "Kalsnava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalsnējība   s.

1. Vispārināta īpašība --> kalsnējs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kalsnējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kalsns (par cilvēku).

Avoti: LLVV

kalsnējums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kalsnējs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kalsnis

1. Kaulainis; novājējis cilvēks.

Avoti: Sin, ME

kalsns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tievs, slaids, arī vājš (par cilvēku).

Avoti: LLVV

kalsnums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kalsns, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kalss   apv.

1. Kalsns.

Avoti: ME

kalst   kalstu, kalsti, kalst, pag. kaltu; intrans.

1. Kļūt sausam vai sausākam (piemēram, par priekšmetiem, augiem, produktiem).

// pārn. Nīkt bezdarbībā, garlaicībā.

Avoti: LLVV

kalstīt   apv.

1. Vairākkārt kalt; kalt.

Avoti: ViV

kalšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> kalst.

2. Sēņu un baktēriju izraisīta augu saslimšana.

Avoti: LLVV

kalšana

1. Spiedapstrādes process, kurā instruments veic alkārtotu trieciendarbību uz sakarsētu sagatavi, pakāpeniski piešķirot tai nepieciešamo formu un izmērus.

Avoti: EV

Kalšu   vietv.; nelok.

1. Kalšu ezers - atrodas Embūtes paugurainē, Vaiņodes novada Vaiņodes pagastā, uz Latvijas un Lietuvas robežas, 111 m vjl., platība - 43,3 ha (Latvijā 20 ha), garums - 1,6 km, lielākais platums - 0,4 km, lielākais dziļums - 4,2 m, eitrofs.

Avoti: LD

kalt   kaļu, kal, kaļ, pag. kalu; trans.

1. Ar triecieniem (piemēram, sitot ar āmuru) apstrādāt (plastisku materiālu, parasti metālu).

// intrans.

// parasti divd. formā: kalts. Klāt ar metālu, lai, piemēram, nostiprinātu, rotātu.

// parasti divd. formā: kalts. Saistīt (piemēram, važās).

// parasti divd. formā: kalts; pārn. Tērpt (bruņās).

// parasti divd. formā: kalts; pārn. Segt (ar ledu).

Ledū kalts— segts ar ledu.

2. Ar triecieniem drupinot, apstrādāt (parasti akmeni, kokmateriālu); ar triecieniem drupināt.

// intrans.

// parasti divd. formā: kalts. Klāt, parasti ar akmens plāksnēm.

3. parasti 3. pers. Ar knābja triecieniem drupināt (parasti koka daļas) - par putniem; ar knābja triecieniem veidot (kur caurumu, dobumu u. tml.).

// intrans.

4. Piestiprināt (parasti zirga) nagiem pakavus.

Asi kalts— tāds, kam ir pakavi ar asām radzēm (parasti par zirgu).

5. Veidot, parasti grūtībās (piemēram, uzskatus, īpašības, kādu stāvokli).

6. sar. Censties labi iegaumēt (parasti, daudzreiz atkārtojot).

// intrans.

Avoti: LLVV

Kaltadžirone   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Caltagirone"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 38200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kaltana   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kemerovas apgabala dienvidos, Kondomas krastos, 21800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kaltaniseta   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Caltanissetta"), Sicīlijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 61700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Itālijas province ("Provincia di Caltanisseta"), Sicīlijas autonomajā reģionā, platība - 2128 kvadrātkilometru, 275000 iedzīvotāju, iedalās 22 komūnās.

Avoti: LpA, Wi

Kaltaša-Ekva   mit.

1. Mansu (Krievija, Tjumeņas apgabals) mitoloģijā - zemes dieviete, augstākā dieva Numi-Torema sieva un māsa, kas noteica cilvēku likteņus un pirmajiem cilvēkiem dāvāja dvēseli.

Avoti: Mit

kaltavas   apv.

1. vēst. Ierīce cilvēku spīdzināšanai.

2. Līmspīles.

Avoti: KiV

kaltaža   apv.

1. Vājš cilvēks vai dzīvnieks; arī sakaltuši žagari.

Avoti: KV

kalte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Telpa, arī celtne ar attiecīgu iekārtu (piemēram, graudu) kaltēšanai.

2. Iekārta (dažādu produktu, materiālu) kaltēšanai.

Avoti: LLVV

Kaltenbrunn   vietv., vēst., vācu val.

1. Kniediņu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Mālpils pagastā.

2. Kaldabruņas muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Bebrenes pagastā.

Avoti: KV

Kaltene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rojas novadā.

Kaltenes kalvas— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Rojas novadā, uz ziemeļiem un ziemeļrietumiem no Kaltenes, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., platība - 575,9 ha, tās ir līdz 6 m augstas akmeņu grēdas, lielākā (Velna kalva) izveidojusies pēdējā apledojuma laikā, tās augstums - 3-6 m, garums - 900 m, platums - 35-60 m (līdz 1970. gadiem, kad akmeņus izmantoja ceļu būvei, tās augstums sasniedza 20 m).

Kaltenes krasta veidojumi— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Baltijas jūras senkrastā, Rojas novadā, uz dienvidiem no Kaltenes, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 80,59 ha, pamatelements ir Litorīnas jūras abrāzijas krauja, kuras piekāje tagad atrodas 5-6 m vjl., kraujas relatīvais augstums - 4-10 m.

Avoti: LC, LE1

kaltenīca   apv.

1. Liela pīpe.

Avoti: KV

kaltenieki

1. Rojas novada apdzīvotās vietas "Kaltene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaltenis   apv.

1. Izkalts vara trauks.

Avoti: ME

kaltenis   apv.

1. Kalts priekšmets.

Avoti: AB2

kaltenis   apv.

1. Pūtelis - senlatviešu ēdiens karstajās vasaras dienās, gatavots no sagrauzdētas un samaltas labības (rudziem, kviešiem, griķiem, zirņiem), uz miltiem uzlejot rūgušpienu un ļaujot rūgt, kamēr milti atmiekšķējušies mīksti.

Avoti: ME

kaltenīša   apv.

1. Apsista stampa.

Avoti: KV

Kaltenkirhene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kaltenkirchen"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 20100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kaltennordheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kaltennordheim"), Tīringenes federālajā zemē, 3340 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kalteņi   apv.

1. Pļavas bitene ("Geum rivale").

Avoti: Aug2

kalterbrunners   žarg.

1. Paģiras.

Avoti: SLG

kaltēšana

1. Konservēšanas veids - ūdens iztvaicēšana siltumā no šķidriem, pastveida vai cietiem pārtikas produktiem līdz produkta beigu mitrumam 4-15%.

Izsmidzināšanas kaltēšana— šķidrumu kaltēšana gaisā sīki disperģētu pilienu veidā.

Kaltēšana virstošā slānī— cietu, sīkgraudainu daļiņu kaltēšana karsta gaisa plūsmā, daļiņām atrodoties kustībā (lidinoties).

Kontakta kaltēšana— šķidru vai pastveida produktu kaltēšana, tiem saskaroties ar karstu kaltes virsmu.

Konvektīvā kaltēšana— kaltēšana gaisa, dūmgāzu vai pārkarsēta tvaika vidē.

Sublimācijas kaltēšana— ūdens iztvaicēšana no sasaldētiem produktiem, kad kristāliskā viela pāriet gāzveida stāvoklī.

Avoti: ZTV

kaltēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar siltumu, gaisa plūsmu mazināt (kā) mitrumu, ūdens saturu.

2. parasti 3. pers. Būt par cēloni tam, ka (parasti augsne, siens) zaudē mitrumu, ūdens saturu (par sauli, vēju).

// intrans.

3. parasti 3. pers. Padarīt sausu (ādu, gļotādu); būt par cēloni tam, ka (āda, gļotāda) kļūst sausa.

// intrans. Būt slāpju sajūtai, kas saistīta ar sausu mutes vai rīkles gļotādu.

Avoti: LLVV

kaltētājtrumulis   -ļa, v.

1. Cilindriska tvertne graudu kaltēšanai īpašas konstrukcijas kaltēs (trumuļa tipa kaltēs).

Avoti: LLVV

kaltētājventilators   -a, v.

1. Ventilators gaisa pievadīšanai vai aizvadīšanai kaltē.

Avoti: LLVV

kaltētava   -as, s.

1. Kalte (1).

Avoti: LLVV

kaltēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās.

1. Refl. --> kaltēt (1).

Avoti: LLVV

kaltētuve   apv.

1. Kalte - telpa, arī celtne ar attiecīgu iekārtu (piemēram, graudu) kaltēšanai.

Avoti: ME

kaltība   apv.

1. Vaina, noziegums.

Avoti: KV

Kalticken   vietv., vēst., vācu val.

1. Kaltiķu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kuldīgas pagastā.

Avoti: KV

kalties   kaļos, kalies, kaļas, pag. kalos; refl.

1. Kalt sev.

2. Kaļot virzīties (uz priekšu, dziļāk).

3. sar. Mācīties, intensīvi cenšoties iegaumēt (daudzreiz atkārtojot).

Avoti: LLVV

Kaltiķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Pelču pagastā.

Kaltiķu māla atradne— limnoglaciāla māla iegula Kuldīgas novadā, 5 km uz dienvidaustrumiem no Kuldīgas, derīgais slānis (tumšbrūns un sarkanbrūns horizontāli slāņots māls) vidēji 4,4 m biezs (1-10 m).

Avoti: LC

kaltiķnieki

1. Kuldīgas novada Pelču pagasta apdzīvotās vietas "Kaltiķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaltin   apv.

1. Savienojumā ar verba "kalst" formām izsaka nozīmes pastiprinājumu.

Avoti: ViV

kaltināt   apv.

1. Kaltēt.

Avoti: ME

kaltine   apv.

1. Kančuka - resna ādas pātaga.

Avoti: ME

kaltinieši

1. Ogres novada Suntažu pagasta apdzīvotās vietas "Kaltiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaltiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Alsviķu pagastā.

Avoti: LC

kaltiņš

1. Dem. --> kalts.

Avoti: LV93

kaltnējs   apv.

1. Kalsns.

Avoti: Sin

kaltnieks   apv.

1. Parādnieks.

Avoti: ME

kaltnieks   apv.

1. Kaltēta labība.

Avoti: ME

kaltnis   apv.

1. Kalts priekšmets; izkalts trauks.

Avoti: AB2

kaltonis   apv.

1. Nokaltis koks.

Avoti: ME

kaltonis   apv.

1. Slimnieks, kas slimo ar tuberkulozi.

2. Tuberkuloze.

Avoti: Sin

kaltons   apv.

1. Slapja galvas ādas ēde.

Avoti: ME

kaltrops

1. Divu īsu, asu metāla stienīšu savienojums, kas izveidots tā, ka viens asais gals vienmēr ir vērsts uz augšu; vairāk nekā 2000 gadus izmantots kā ierocis ienaidnieka aizkavēšanai.

Avoti: IZ-64-49

kalts   -a, v.

1. Darbarīks trieciena pārnešanai uz cietu materiālu, piemēram, lai tam veidotu formu, ko atšķeltu no tā.

2. apv. Neliels āmurs.

Avoti: LLVV, ME

kalts   apv.

1. Parāds.

Avoti: ME

kaltūnis   apv.

1. Slapja ēde apmatojuma vietās.

2. Nagu slimība, kam raksturīga to drupšana.

Avoti: KiV

kaltuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Kalve (1).

2. Kalve (2).

3. Uzņēmums, tā nodaļa, arī darbnīca, kurā kaļot veido, parasti dekoratīvu, virsmu (metāla, akmens) priekšmetiem.

Avoti: LLVV

kaltuves   apv.

1. Līmspīles.

Avoti: ME

kaltveidīgs   apv.

1. Kaltam līdzīgs, pēc formas.

Avoti: ME

kaluga   -as, s.

1. Vērtīga storu dzimtas zivs.

Avoti: LLVV

Kaluga   vietv.

1. Pilsēta Krievijas rietumu daļā, apgabala administratīvais centrs, 334200 iedzīvotāju (2014. g. ).

2. Kalugas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas Eiropas daļā, dienvidrietumos no Maskavas, platība - 29900 kvadrātkilometru, 1003000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

kalumniants   novec.

1. Apmelotājs, neslavas cēlējs: kalumniātors.

Avoti: KV

kalumniātors   novec.

1. Apmelotājs, neslavas cēlējs.

Avoti: KV

kalums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kalt (1).

// pārn. Veidojums, apdare (parasti mākslas darbam).

// pārn. Pieredze, rūdījums (cilvēkam).

2. Kalts (metāla) priekšmets.

3. Kalts (akmens, arī koka) priekšmets (parasti mākslas darbs).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> kalt (2).

5. Paveikta darbība, rezultāts --> kalt (3).

6. Paveikta darbība, rezultāts --> kalt (5).

Avoti: LLVV

Kalundborga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 16300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kalupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Daugavpils novadā 35 km no Daugavpils, izveidojusies bijušās muižas "Kolup" teritorijā, saukta arī Kolups, pagasta centrs.

2. Kalupes pagasts - pagasts Daugavpils novadā, robežojas ar Dubnas, Maļinovas, Vaboles, Līksnas un Nīcgales pagastu, kā arī ar Vārkavas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kolup, krieviski - Kolupskaja.

Kalupes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Kalupes pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Dubnas, Nīcgales un Rožkalnu pagastā, savukārt tagadējā Kalupes pagastā iekļauta daļa pirmskara Līksnas pagasta teritorijas.

3. Dubnas kreisā krasta pieteka Daugavpils un Vārkavas novadā, garums - 32 km, kritums - 16 m, sākas Gerlaku purvā, tek cauri Mazajam un Lielajam Kalupes ezeram; augštecē Odze, Uda, lejtecē Dubenca, Lazdānu strauts.

4. Kalupes ezeri - ezeru pāris Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumā, 94 m vjl., eitrofi ezeri, krasti zemi, purvaini.

Lielais Kalupes ezers— atrodas Vārkavas novada Rožkalnu pagastā, platība - 160 ha, garums - 4,8 km, lielākais platums - 0,5 km, lielākais dziļums - 3,8 m, aizaugums 35%.

Mazais Kalupes ezers— atrodas Daugavpils novada Kalupes pagastā, platība - 110 ha, garums - 2,1 km, lielākais platums - 0,9 km, lielākais dziļums - 9,8 m.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

kalupieši

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Kalupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaluska   apv.

1. Galoša; kaluša.

Avoti: ViV

kaluša   apv.

1. Galoša.

Avoti: ViV

Kaluša   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ivanofrankivskas apgabalā, Sivcas krastos, 67600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Kalušina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 2900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1718. g.

Avoti: Wi

kalūza   apv.

1. Cietums.

Avoti: NeV

kalva   apv.

1. Paugurs, arī kokiem apaudzis uzkalns (piemēram, purvā); pauguru rinda līdztekus kāpām (Kurzemes jūrmalā).

2. Atsevišķs laukakmeņu sakopojums vai grēda.

3. Neliela sala.

4. Selga.

5. Līcis, sēklis.

Avoti: LLVV, ME, KV

kalva   apv.

1. Kalve, smēde.

Avoti: ME

kalva   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

2. Purva cūkausis ("Calla palustris"), daudzgadīgs kallu dzimtas augs.

Avoti: ME, KV, Aug2

kalvadoss

1. Ābolu degvīns.

Avoti: SV99

kalvājs   apv.

1. Kalvēm (skalbēm) pieaugusi vieta.

Avoti: KV

Kalvāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Nīcgales pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Eglaines pagastā.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Zasas pagastā.

5. Apdzīvota vieta (mazciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

7. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Salas pagastā.

Avoti: LC

kalvānieši

1. Jēkabpils novada Zasas pagasta apdzīvotās vietas "Kalvāni" iedzīvotāji.

2. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Kalvāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalvarija   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Marijampoles apriņķī, pašvaldības administratīvais centrs, 4380 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1791. g.

2. rel. Golgāta - vieta, kur sists krustā Jēzus Kristus.

Avoti: PuA, Wi, RtV

kalvārijas   rel.

1. Krusta ceļa pieturas - virknē sarindoti 14 krusti, parasti katrs ar kādu glezniecisku vai skulpturālu attēlu, kuri ataino 14 posmus Jēzus ceļā uz krustā sišanu.

Avoti: IdV

Kalvarja   vietv.

1. Kalvarja Zebžidovska - pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 4600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1617.-1896. g. un kopš 1934. g.

Avoti: LpA, Wi

kalvars   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

kalvas

1. Laukakmeņu sakopojumi un grēdas Kurzemes piekrastē.

2. apv. Purva skalbe - īrisu suga ("Iris pseudacorus").

Avoti: ZTV, Aug2

Kalvciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems, izzudis) Rojas novadā.

Avoti: LC

kalvdans   apv.

1. Jaunpiena sacepums.

Avoti: BB

kalve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Kalēja darbnīca.

// pārn. Sagatavošanas iestāde (speciālistiem).

2. Rūpnīcas nodaļa, mehāniskās darbnīcas nodaļa, arī mehāniskā darbnīca, kurā noris kalšanas process.

Avoti: LLVV

kalve   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

Kalve   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Calw"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 22300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kalvene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Aizputes novadā (līdz 2009. g. - Liepājas rajonā) 49 km no Liepājas, izveidojusies bijušās Tāš-Padures muižas ("Tels-Paddern") teritorijā, pagasta centrs.

2. Kalvenes pagasts - pagasts Aizputes novadā, robežojas ar Aizputes un Kazdangas pagastu, kā arī ar Skrundas, Vaiņodes, Priekules un Durbes novadu; bijušie nosaukumi: Tāšu Padure, vāciski - Tasch-Padderen, krieviski - Taš-Paddernskaja.

Kalvenes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Kalvenes pagasta teritorijas (Boju apkaime) iekļauta tagadējā Kazdangas pagastā, savukārt Kalvenes pagastam pievienota neliela pirmskara Krotes pagasta daļa.

3. Kalvenes stacija - apdzīvota vieta (mazciems) Aizputes novada Kalvenes pagastā.

4. Kalvenes ezeri- ezeru grupas Aizputes novada Kalvenes pagastā, Alokstes, Tebras un Kojas izteku apvidū, ietver lielākos Tīdu ezeru, Tāšu Padures dzirnavezeru, Ilziku un daudzus mazākus ezerus.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Liepnas pagastā.

6. Kalvenes ezers - atrodas Talsu novada Ģibuļu pagastā, ietilpst Mordangas ezeru ziemeļu grupā, 38,1 m vjl., platība - 26,1 ha, lielākais dziļums - 7,3 m.

Avoti: LPag, LC, LE1

kalvene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; apv.

1. Kalme - daudzgadīgs smaržīgs lakstaugs ar ložņājošu sakneni.

2. Sala ūdeņos (ezerā, upē).

3. Meža klajums, neliela sausa pļaviņa, kur neaug liela zāle; sausa vieta purvā.

4. Pauguraina virsma (pauguru rinda paralēli kāpām, arī siena kaudzes virsma).

5. Sekla vieta jūrā, zemūdens sēklis.

6. Akmeņaina vieta jūrā, kurai visapkārt lielāks dziļums.

7. Īrisi ("Iris"); skalbes.

8. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: LLVV, Aug2

kalvenes

1. Kalmes.

Avoti: Sin

kalvenieki

1. Aizputes novada Kalvenes pagasta apdzīvotās vietas "Kalvene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalvenieks   apv.

1. Cilvēks, kas sūtīts pie kalēja (kalvja) pasūtīt viņam kādus kalumus un palīdzēt šos darbus izpildīt.

Avoti: KV

kalvenieši

1. Alūksnes novada Liepnas pagasta apdzīvotās vietas "Kalvene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalvēnieši

1. Jēkabpils novada Zasas pagasta apdzīvotās vietas "Kalvāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalvenītis   apv.

1. Kalējs.

Avoti: ME

kalveri   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

kalves   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

kalvi   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

kalviene   apv.

1. Kalēja sieva.

Avoti: KiV

kalvieši

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Kalvji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kalvija   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Calvia"), Baleāru Salu autonomajā apgabalā, 50400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kalvings

1. Aisbergu veidošanās.

Avoti: ZTV

kalvinieks   -a, v.; reti.

1. Cilvēks, kas griežas pie kalēja ar darba uzdevumu, pasūtījumu.

Avoti: LLVV

kalvinisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Protestantisma konfesija, ko nodibina Ž. Kalvins Šveicē 16. gadsimtā. Kalvins uzskatīja, ka daži cilvēki ir dieva izredzētie. Kuri tie ir, to nav iespējams pateikt, tāpēc visiem ir jāstrādā godīgi, čakli un jādzīvo taupīgi.

Avoti: LLVV, VjV

kalvinists   -a, v.

1. Kalvinisma piekritējs.

Avoti: LLVV

kalviņa   apv.

1. Sala ūdeņos (ezerā, upē).

2. Meža klajums, neliela sausa pļaviņa, kur neaug liela zāle; sausa vieta purvā.

3. Pauguraina virsma (pauguru rinda paralēli kāpām, arī siena kaudzes virsma).

4. Sekla vieta jūrā, zemūdens sēklis.

5. Akmeņaina vieta jūrā, kurai visapkārt lielāks dziļums.

Avoti: LLVV

kalviņš   apv.

1. Neliela sala.

Avoti: ME

kalvis   -vja, v.; poēt.

1. Kalējs.

Avoti: LLVV

kalvis   -vja, v.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: ME, Aug2

Kalvis   mit.

1. Baltu tautu mitoloģijā - kalējs, pērkondieva Pērkona palīgs, kurš izkaļ dievam ieročus, bet saules meitai - saktu.

Avoti: Mit

Kalviši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

3. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Kaļvīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kalvīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Tirzas pagastā.

2. Kalvīšu ezers - Kaļveits, ezers Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC, La1, LD

kalvīši

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Kalvīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kalvji   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

kalvs   apv.

1. Zemesrags.

Avoti: ME

kalvs   apv.

1. Īrisi ("Iris"); skalbes.

Avoti: Aug2

Kalzenau   vietv., vēst., vācu val.

1. Madonas novada Kalsnavas pagasta bijušais nosaukums.

2. Kalsnava.

Avoti: LPag

kaļ   apv.

1. Klau!

Avoti: ME

kaļa   apv.

1. Svira; ierīce laivas izvilkšanai krastā un ievilkšanai ūdenī.

Avoti: TlV

kaļada   apv.

1. Katoļiem Ziemassvētkos no kviešu miltiem cepta dievmaize.

2. Ubaga dāvana.

Avoti: TlV

kaļada   apv.

1. Troksnis, kliegšana, jārēšanās.

2. Bars, pulks.

3. Kaladū, kaladā, kaļadū, kalado - ziemas un vasaras saulgriežu dziesmu tradicionāls piedziedājums.

4. Ziemassvētku dziesmas.

Avoti: TlV

kaļadas   mūz.

1. Senas slāvu tautu ierašu dziesmas, ko dzied ziemas saulgriežos un pavada dažādām izdarībām, maskošanos u. tml.

Avoti: Mūz

kaļadot   apv.

1. Kaladū, kaladā, kaļadū, kalado - ziemas un vasaras saulgriežu dziesmu tradicionāls piedziedājums.

Avoti: TlV

kaļakaķ   žarg.

1. Runāt.

Avoti: KZ

kaļamība   -as, s.; parasti vsk.

1. Piemērotība kalšanai (metālam).

Avoti: LLVV

kaļammašīna   novec.

1. Mašīna nesakarsētu metālu apstrādei un atsevišķu priekšmetu (piem., naglu, pakavu) izgatavošanai.

Avoti: KV

Kaļandri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunjelgavas novada Seces pagastā.

Avoti: LC

Kaļao   vietv.; novec.

1. Kaljao - pilsēta Peru ("Callao").

Avoti: PZT

kaļasis   apv.

1. Galoša.

Avoti: KiV

kaļava   apv.

1. Zābaka stulms.

Avoti: KiV

kaļavot   apv.

1. Runāties, pļāpāt.

Avoti: NeV

Kaļazina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tveras apgabalā, piestātne Volgas labajā krastā, 13400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kaļcenovskaja   vietv., vēst.

1. Madonas novada Kalsnavas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kaļčs   apv.

1. Porcelāns.

Avoti: TiA

kaļčums   apv.

1. Skābputra ar iedrupinātu maizi.

Avoti: ME

kaļēda   apv.

1. Kaļada 1(1) - katoļiem Ziemsvētkos no kviešu miltiem cepta dievmaize.

Avoti: VV

kaļeda   apv.

1. Kaļada 2.

Avoti: TlV

Kaļedovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

kaļēga   apv.

1. Kā kaļēga - saka par cilvēku, kas klaigā, bļaustās, trokšņo.

Avoti: ĒiV

kaļi   novec.

1. Kodes; kožu oliņas miltos vai drēbēs; koksnes tārpi.

Avoti: KV

Kaļinkaviči   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Gomeļas apgabalā, 38400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Kaļinovka   vietv.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Kaļinovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaļiņa   apv.

1. Sekla vieta upē.

Avoti: KV

Kaļiņina   vietv.; vēst.

1. Tvera - pilsētas nosaukums 1931.-1991. g.

Avoti: LpA, PZT

Kaļiņingrada   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, apgabala administratīvais centrs, neaizsalstoša jūras un upes osta pie Prēgeles (Pregoļas) ietekas Baltijas jūrā, 448500 iedzīvotāju (2014. g.), līdz 1946. g. saucās Kēnigsberga; lietuviešu un latviešu valodā agrākais nosaukums Karalauči.

2. Kaļiņingradas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, anklāvs pie Baltijas jūras, robežojas ar Lietuvu un Poliju, bez tiešas robežas ar pārējo Krievijas teritoriju, platība - 15100 kvadrātkilometru, 937400 iedzīvotāju (2009. g.).

3. Kaļiņingradas līcis - atrodas Baltijas jūras dienvidaustrumos, ar Vislas strēli daļēji norobežots no Gdaņskas līča.

4. Kaļiņingradas pussala - atrodas Baltijas jūras dienvidu piekrastē, Krievijas Kaļiņingradas apgabalā, platība - ~900 kvadrātkilometru, augstums - līdz 88 m, krasti krauji.

Avoti: LģE, PuA, PZT

Kaļiņinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Saratovas apgabalā, Balandas labajā krastā, 16100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kaļitva   vietv.

1. Upe Krievijā, Rostovas apgabalā, Doņecas kreisā krasta pieteka, garums - 308 km, sākas Donas grēdas dienvidu nogāzē.

2. Čornaja Kaļitva - upe Krievijā, Belgorodas un Voroņežas apgabalā, Donas labā krasta pieteka, garums - ~150 km.

Avoti: PZT, LpA

kaļka   žarg.

1. Pauspapīrs.

// dsk. Manuskripts (piem., grāmatai) uz pauspapīra.

Avoti: SLG

Kaļkes   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Kaļķes" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kaļkis   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Kaļķes" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaļķainis   apv.

1. Kaļķains.

Avoti: KiV

kaļķains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur kaļķus.

Kaļķainā kūdra lauks.— mēslojums - ar kaļķiem sajaukta kūdra.

2. Tāds, kas ir līdzīgs kaļķiem, tāds, kas atgādina kaļķus.

Avoti: LLVV

kaļķainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kaļķains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kaļķaiņš   apv.

1. Kaļķains.

Avoti: ĒiV

kaļķakmens   -akmens, dsk. -akmeņi, v.

1. Noguluma iezis, kura galvenā sastāvdaļa ir kalcija karbonāts.

2. Šī ieža gabals.

Avoti: LLVV

kaļķakmeņi   dsk.

1. Kaļķakmens.

kaļķakminis   apv.

1. Kaļķakmens.

Avoti: KiV

kaļķaļģes   novec.

1. Vairākas, dažādām grupām piederīgas aļģes, kam šūnu apvalki satur no ūdens šķīduma ņemtu kaļķi, vai arī tas pārklāj aļģi no virsas.

Avoti: KV

kaļķammonijsalpetris   novec.

1. Kalcija amonjaka salpetris, satur sintētiskā ceļā iegūtu amonija nitrātu, kuram piejaukts ogļskābais kaļķis.

Avoti: LLx

kaļķāt   apv.

1. Kaļķot.

Avoti: KiV

kaļķaugi   novec.

1. Kaļķainu augsni izvēlošies augi.

2. Augi, kas satur kaļķi lielākā daudzumā.

Avoti: KV

kaļķceplis   apv.

1. Kaļķu ceplis.

Avoti: ME

Kaļķciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Ģibuļu pagastā.

Avoti: LC

kaļķene   apv.

1. Kaļķu pīpe; kaļķu svilpe.

Avoti: ME

kaļķenīca   sar.

1. Pīpe.

Avoti: Sin

kaļķenieki

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Kaļķi" iedzīvotāji.

2. Rojas novada apdzīvotās vietas "Kaļķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaļķenieks   apv.

1. Kaļķu dedzinātājs; kaļķu tirgotājs.

Avoti: ME

kaļķenīte

1. dsk. Zaļsūnu apakšklases potiju dzimtas ģints ("Gymnostomum").

Avota kaļķenīte— kaļķenīšu suga ("Gymnostomum calcareum"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LE1

Kaļķes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

kaļķēt   apv.

1. Balsināt ar kaļķi.

Avoti: ME

kaļķēt   apv.

1. Smēķēt (pīpi, kaļķīti).

Avoti: ViV

kaļķi   -u, vsk. kaļķis, -ķa, v.

1. dsk.; ķīm. Materiāls, ko iegūst, apdedzinot kaļķakmeni vai apdedzinātu kaļķakmeni veldzējot ar ūdeni.

Apdedzinātie kaļķi— materiāls, ko iegūst, apdedzinot kaļķakmeni; gk. kalcija oksīds (CaO).

Dedzinātie kaļķi— apdedzinātie kaļķi.

Dzēstie kaļķi— veldzētie kaļķi.

Nedzēstie kaļķi— apdedzinātie kaļķi.

Neveldzētie kaļķi— apdedzinātie kaļķi.

Veldzētie kaļķi— ar ūdeni apstrādāti apdedzinātie kaļķi; gk. kalcija hidroksīds (Ca(OH)2).

2. Vielas, vielu maisījums, kas satur kalcija savienojumus.

Kaļķu piens— kalcija hidroksīda suspensija ūdenī.

Kaļķu liniments— kaļķūdens un lineļļas maisījums ādas apdegumu ārstēšanai.

Bāls kā kaļķis— ļoti bāls.

Avoti: LLVV

Kaļķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Salas pagastā.

Avoti: LC

Kaļķīši   vietv.

1. Kaļķīšu ezers - atrodas Augšzemes augstienē, Ilūkstes novada Prodes pagastā, ietilpst Subates ezeru grupā, platība - 1,8 ha, garums - ~200 m, lielākais platums - ~90 m.

Avoti: LD

kaļķiezis   -ža, v.

1. Kaļķakmens.

Avoti: LLVV

Kaļķis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Kalnciema pagastā.

2. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Kaļkes" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kaļķis   -ķa, v.; sar.

1. Kaļķītis - māla pīpe.

2. vsk. Kaļķi.

3. žarg. Kalkulators.

4. žarg. Cigarete.

Avoti: LLVV, SLG, SiV

kaļķītis   -ša, v.; sar.

1. Māla pīpe.

2. žarg. Cigarete.

Avoti: LLVV, SLG

Kaļķmuiža   vietv.

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Kaļķi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kaļķnieki

1. Rojas novada apdzīvotās vietas "Kaļķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaļķo-   med.

1. Salikteņos norada uz kaļķiem, kalciju vai kalcija sāļiem.

Avoti: MSV

kaļķojums   -a, v.

1. lauks. Paveikta darbība, rezultāts --> kaļķot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kaļķot (2).

Avoti: LLVV

kaļķošana

1. Augsnes bagātināšanas līdzekļu iestrāde augsnē skābuma neitralizēšanai, mikroorganismu dzīvotspējas palielināšanai, augsnes struktūras, ūdenscaurlaidības un mēslojuma efektivitātes uzlabošanai.

Kaļķošanas līdzekļi— avotkaļķi, dedzinātais kaļķakmens, dedzinātie dolomīta milti, filtrkaļķis (lauku, dārza platībām), krīts (pakaišu kūdras skābuma neitralizācijai segtajās platībās).

2. Noklāšana ar kaļķu kārtu - augļu koku stumbru un skeletzaru apstrāde ar kaļķa šķidrumu pret saules apdegumiem, vienlaikus iznīcinot sūnas un ķērpjus.

Avoti: ZTV

kaļķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. lauks. Sajaukt ar kaļķiem; mēslot ar kaļķiem.

2. Pārklāt ar vielām, vielu maisījumu, kas satur kalcija savienojumus.

Avoti: LLVV

kaļķots   apv.

1. Tāds, kas satur kaļķus.

Avoti: ME

kaļķpuķe   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

kaļķslāpeklis   novec.

1. Kalcija cianamīds, CaCN2, melns, smalks, kodīgs pulveris.

Avoti: LLx

kaļķšpats   -a, v.; parasti vsk.

1. Kalcīts.

Avoti: LLVV

kaļķuceplis   novec.

1. Kaļķu dedzinātava.

Avoti: LV93

kaļķūdens   -ūdens, v.; parasti vsk.

1. Kalcija hidroksīda šķīdums ūdenī.

Avoti: LLVV

Kaļķupe   vietv.

1. Upe Dundagas novada Dundagas pagastā, Pilsupes kreisā satekupe, dažkārt uzskatīta arī par Pilsupi visā garumā līdz ietekai Rīgas līcī, garums - ~12 km; Kaļķupīte.

Avoti: LD

Kaļķupīte   vietv.

1. Kaļķupe Dundagas novada Dundagas pagastā.

2. Kaļķupītes ieleja - kompleksais dabas liegums Dundagas pagasta austrumu daļā, platība - 575 ha, dibināts 1977. g., lai aizsargātu Pilsupes (Kaļķupītes) ieleju ar augstiem, gravu saposmotiem krastiem un savdabīgu veģetāciju jauktajos mežos.

Kaļķupītes krastu smilšakmens kraujas— aizsargājams ģeoloģiskais objekts Kaļķupes labajā krastā Dundagas pagastā, platība - 2 ha, vidusdevona Arukilas svītas sarkana slīpslāņota smilšakmens atsegumi, krauju augstums - līdz 20 m.

Avoti: LD

kaļļa   apv.

1. Maisījums ar mitrām sastāvdaļām.

2. Bērns, kas maisās.

3. vsk. Kaļļas.

Avoti: ME

kaļļas   apv.

1. Apaļkoki laivu pārvietošanai pa zemi.

2. Resns baļķis; svira.

3. dsk. Kaļļa.

Avoti: TlV, ME

kaļļāt   apv.

1. Maisīt.

Avoti: ME

kaļļāt   apv.

1. Maisīt.

Avoti: ME

kaļļāties   apv.

1. Maisīt.

2. Brist pa dubļiem, netīrumiem.

Avoti: ME

kaļļi   dsk.

1. Kallis.

Avoti: KV

kaļmašīna   novec.

1. Mašīna nesakarsētu metālu apstrādei un atsevišķu priekšmetu (piem., naglu, pakavu) izgatavošanai.

Avoti: KV

Kaļnecemskaja   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada Kalnciema pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Kaļnejī   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnāji" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kaļnejie   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnāji" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kaļņa   vietv.; nelok.

1. Kaļņa ezers - Kalnis, ezers uz Gulbenes un Rugāju novada robežas.

Avoti: LD

kaļot   apv.

1. Pļāpāt, čalot.

Avoti: ME

kāļot   apv.

1. Lamāt.

Avoti: ME

kaļš   apv., konj.

1. Kamēr.

Avoti: KiV

Kaļvāni   vietv.

1. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Kalvāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kaļvāres   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Dignājas pagastā.

Avoti: LC

Kaļveiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Ciblas pagastā.

2. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Kalviši" nosaukuma variants.

3. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Kovaļi" otrs nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kaļveits   vietv.

1. Ezers Dagdas paugurainē, Aglonas novada Grāveru pagastā, platība - 33,5 ha, garums - 1,1 km, lielākais platums - 0,5 km, vidējais dziļums - 2,9 m, eitrofs, aizaugums 17%.

Avoti: LD

Kaļvi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Aronas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Rikavas pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

7. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Kalviši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaļvieši

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Kalvji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaļvine   vietv.

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Kaļviņa" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kaļvīne   vietv.

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Kaļviņa" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kaļviņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

Kaļvīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

2. Ciblas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Kaļveiši" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kaļvusola   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Sprūģi" otrs nosaukums.

Avoti: LC

kam   dat.

1. Kas.

Avoti: LLVV

kama

1. apv. Tautas ēdiens Vidzemē no dažādu miltu un pākšaugu maisījuma.

2. Četru graudaugu milti, tradicionāls igauņu pārtikas produkts.

Avoti: KV, ME, PL

kama   apv.

1. Ar medu pilns šūnu gabals.

Avoti: KV, ME

kama   apv.

1. Svaigi kukuržņi.

Avoti: KV, ME

kama   apv.

1. Divu vai četru airu abrveida laiva no viena koka ar malā piesistiem dēļiem.

Avoti: KV, ME

kama   apv.

1. Akmeņu bute.

Avoti: KV, ME

kama   apv.

1. Kādēļ, kālab.

Avoti: KnG, ME

kama   apv.

1. Bars, pūlis (ļaužu, bišu).

Avoti: KV, ME

Kama   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Hantu-Mansu autonomajā apvidū, Kondas kreisā krasta pieteka.

2. Upe Krievijā, Novosibirskas apgabalā, Omas labā krasta pieteka.

3. Upe Krievijā, Volgas lielākā pieteka, garums - 1805 km, sākas Augškamas augstienē 331 m vjl., ietek Volgā (Kuibiševas ūdenskrātuvē), noteci regulē vairākas HES ūdenskrātuves.

4. Kamas ūdenskrātuve - HES aizsprosta ūdenskrātuve Kamā, Krievijā, Permas apgabalā, izveidota 1954. g., platība - 1915 kvadrātkilometru, garums (pa Kamas gultni) - ~272 km, vidējais dziļums - 6,3 m, lielākais - 30 m.

Avoti: LģE

Kama   mit.

1. Indiešu mīlestības dievs, ko parasti attēlo kā skaistu jaunekli.

Avoti: SV99

kamā   apv.; lok.

1. Kas.

Avoti: ME

kāma

1. Viens no četriem hinduistu svētajos rakstos norādītajiem materiālās dzīves mērķiem - jutekliskā bauda.

Avoti: IdV

kāma   mit.

1. Ezoterismā alkas un vēlēšanā, atmiņas par iepriekš izjustām sāpēm un priekiem, kas bieži ir cēlonis tādiem ieradumiem kā smēķēšana un dzeršana.

Avoti: SG

Kāma   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Cham"), Bavārijas federālajā zemē, 16400 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Šveicē ("Cham"), Cūgas kantonā, 15400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kāma   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - mīlas dievs, taisnības dieva Dharmas dēls, pie kura griezās pēc palīdzības sirdslietās.

Avoti: Mit

kamacīties   apv.

1. Nopūlēties, rūpēties.

Avoti: ME

Kamadogami   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - mājas pavarda svētuma un ģimenes dievs, kas sargā ģimenes stiprumu un rūpējas par jaunas ģimenes nostiprināšanu.

Avoti: Mit

Kamagveja   vietv.

1. Pilsēta Kubā ("Camaguey"), provinces administratīvais centrs, 306800 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kamaiore   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Camaiore"), Toskānas reģiona Lukas provincē, 32500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kamaiši   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kamaishi"), Honsju salas ziemeļaustrumos, Ivates prefektūrā, osta Klusā okeāna krastā, 35300 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

kamajē   novec.

1. Gleznojums, kas imitē cilni un ir izpildīts tikai vienas krāsas dažādos notonējumos.

Avoti: KV

Kamakura   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kamakura"), Honsju salas austrumos, Kanagavas prefektūrā, Sagami līča krastā, 174300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

kamala

1. med. Sarkans pulveris no "Mallotus phillippinensis" koka mizas dziedzerīšiem un matiņiem.

2. veter. Smalks ķieģeļsarkans pulveris, ko iegūst saberžot koka "Rottlera tinctoria" augļu dziedzerīšus un matiņus, satur aktīvu vielu rotlerīnu, lieto pret plakanajiem tārpiem.

Avoti: TM

Kamalda   vietv.

1. Vijas kreisā krasta pieteka Smiltenes un Strenču novadā, garums - 18 km, sākas Vidzemes augstienes Mežoles paugurainē, uz austrumiem no Smiltenes.

Avoti: LE1, La1

Kamaldiņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Smiltenes novada Smiltenes pagastā.

2. Tirzas labā krasta pietekas Lāčupītes nosaukums tā augštecē.

3. Kamalda - Vijas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LC, LD, VrK

Kamaldiņš   vietv.

1. Kamalda - Vijas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LD

kamaldulieši   novec.

1. Katoļu mūku ordenis, ko 1012. g. dibināja benediktiešu mūks Romualds Kamaldoli ielejā pie Areco, stingri askēti, valkā baltus tērpus.

Avoti: KV

kamalīns   med.

1. Kamala darbīgā viela.

Avoti: TM

kamambērs

1. Franču mīkstais baltā pelējuma siers, viena no slavenākajām franču siera šķirnēm.

Avoti: PL

kamanapuža   apv.

1. Vieta zem kamanām; kamanu apakša.

Avoti: ViV

kamana   apv.

1. Kamanas.

2. Salīkusi sieviete.

Avoti: ME

Kamana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kaman"), Kiršehiras ilā, 22200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kamanas   -u, s.; apv. arī vsk.

1. Transportlīdzeklis cilvēku vešanai pa sniega vai ledus ceļiem.

Kamanu ceļš— ar sniegu pārklāts ceļš, pa kuru var braukt ar kamanām (ragavām).

2. materiālt. Darbmašīnas korpusveida detaļa ar horizontālām vadotnēm.

3. materiālt. Darbmašīnas virzes izpildietaise.

Avoti: LLVV, ZTV

kamanda   apv.

1. Mutvārdu pavēle, rīkojums kādas darbības veikšanai.

Avoti: KiV

kamandavāt   apv.

1. Vadīt (piemēram saimniecību); likt (kādam) ko darīt, darboties; rīkot.

Avoti: KiV

kamandēt   apv.

1. Rīkot, komandēt.

Avoti: ĒiV

kamandierēt   apv.

1. Rīkot, komandēt.

Avoti: ĒiV

kamane   apv.

1. Kamene.

Avoti: KiV

kamanes   apv.

1. Kamanas.

Avoti: ME

kamaniņas   -u, s.; tikai dsk.

1. Dem. --> kamanas.

2. Sporta rīks nobraucieniem pa īpaši izveidotu ledus trasi.

Kamaniņu sports— sporta veids - braukšana ar kamaniņām.

Avoti: LLVV

kamaniņi   apv.

1. Kamaniņas.

Avoti: ViV

kamanists   apv.

1. Tas, kas brauc kamanās; pasažieris.

Avoti: NeV

kamanpakaļa   apv.

1. Kamanu pakaļējā daļa.

Avoti: ViV

kamanpriekša   apv.

1. Kamanu priekšējā daļa; vieta kamanu priekšā.

Avoti: ViV

kamāns   apv.

1. Sijas resnais gals.

Avoti: KV

Kamanu   vietv.; nelok.

1. Kamanu kalni - iekšzemes kāpu masīvs Gulbenes novadā, 5 km uz ziemeļrietumiem no Lejasciema, kāpu vaļņi nedaudz izliekti, līdz 2 km gari, relatīvais augstums - līdz 15 m, augstākā virsotne - 128 m vjl.

Avoti: LD

kamaņa   apv.

1. Garoza.

Avoti: ME

kamār   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ViV

kamara   -as, s.; apv.

1. Garoza (2).

2. Speķa (parasti žāvēta) āda.

3. Virsējā krējuma kārta rūgušpienam.

Avoti: LLVV, BB

Kamara   vietv.

1. Kamara di Lobuša - pilsēta Portugālē ("Camara de Lobos"), Madeiras autonomajā reģionā, Madeiras salā, 35700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kamarata   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cammarata"), Sicīlijas reģiona Agridžento provincē, 6300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kamarazaurs

1. Zauropodu grupas dinozaurs, dzīvoja pirms ~155-145 miljoniem gadu Ziemeļamerikā, 15-23 metrus garš, svars - 13-35 tonnas.

Avoti: IZ-85-38

Kamārce   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Tārgales pagastā.

2. Ventas labā krasta pieteka Ventspils novada Tārgales pagastā, garums - 8 km, kritums - 5 m, veidojas satekot Elkšķenei un Skaldei.

Avoti: LC

Kamārde   vietv.

1. Kamārdes pilskalns - atrodas Bauskas novada Gailīšu pagastā, ~600 m uz ziemeļiem no Paliepu un Alejnieku mājām, Mūsas kreisajā krastā, ~15 m augsts paugurs, plakums bijis ~50 x 25 m, pilskalna lielu daļu noskalojusi upe, bijis apdzīvots 1.-8. gs., 10.-12. gs. pārbūvēts.

Avoti: LE1

kamare   apv.

1. Speķa šķēles āda.

Avoti: MalV

kamarēt   apv.

1. Rakņāties, krāmēties, okšķerēt, pārbaudīt.

Avoti: ME

kamarēties   apv.

1. Okšķerēties, krāmēties.

Avoti: ME

Kamarga   vietv.

1. Nacionālais parks Francijas dienvidos, Ronas deltā, platība 720 kvadrātkilkometru, dibināts 1967. g. (rezervāts no 1928. g.), flamingu kolonija (lielākā Eiropā), gājputnu apmešanās un ziemošanas vieta, aizsargā bebrus un savvaļā pārgājušos zirgus un vēršus.

Avoti: PZT

Kamargo   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Camargo"), Kantabrijas autonomā apgabala Kantabrijas provincē, 31600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kamarilja   vēst.

1. Galminieku grupa, kliķe, kas ar intrigām valsts lietas ietekmē sev par labu.

Avoti: SV99

kamariļa   novec.

1. Personu grupa, kas mēdza sapulcēties Spānijas karaļa Ferdinanda VII priekšistabā un ietekmēja viņa politiku; vēlāk arī citās zemēs tā sāka saukt valdnieka galminieku un mīluļu grupu, kas ar personīgo ietekmi un dažādām intrigām centās ieturēt valstij kaitīgu politikas virzienu.

Avoti: KV

kamarinskaja   mūz.

1. Strauja krievu tautas deju dziesma divdaļu taktsmērā.

Avoti: Mūz

kamariņa   apv.

1. Dem. --> kamara.

Avoti: LV93

Kamariški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LC

kamarīt   apv.

1. Zagt.

Avoti: ME

kamarot   apv.

1. Noņemt pienam krējumu.

Avoti: KV

kamaroties   apv.

1. Biedriski dzīvot, brāļoties.

Avoti: KV

kamars   apv.

1. Izšķērdētājs.

2. Zaglis.

3. Okšķeris.

Avoti: KV, SiV

kamas   apv.

1. No neraudzētas kviešu miltu mīklas vārīti pīrādziņi, parasti ar gaļas pildījumu.

2. Tautas ēdiens - sagrūstu zirņu, pupu (arī kartupeļu) un kaņepju maisījums.

Avoti: KiV, ME

Kamasa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Camas"), Andalūzijas autonomā apgabala Seviljas provincē, 26300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kamasi   novec.

1. Samojedu (2) cilts, kas dživo Sajānu kalnāja ziemeļu nogāzēs.

Avoti: KV

kamasija   bot.

1. dsk. Liliju dzimtas ģints ("Camassia"), krāšņumaugi, 5 sugas, savvaļā sastopamas Ziemeļamerikā, ziedi lielos ķekaros, tumšāk vai gaišāk zili, retāk balti, ziednesis 35-90 cm augsts.

Kuzika kamasija— kamasiju suga ("Camassia cusickii").

Ēdamā kamasija— kamasiju suga ("Camassia quamash syn. Camassia esculenta").

Avoti: LxE, DaE

kamasiji

1. Tauta, pieder pie nandu grupas, dzīvo Kenijas rietumos, valoda pieder pie nilotu valodu dienvidaustrumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

kamasis   apv.

1. Gamaša.

Avoti: KiV

Kamasūtra

1. Vispazīstamākais mums zināmais senindiešu traktāts par mīlestību.

Avoti: MV

kamāšana   apv.

1. Mocīšana, mocības.

2. Spaidīšana, ņurdzīšana.

Avoti: NeV

kamašas   -u, vsk. kamaša, -as, s.

1. Gamašas - īsi zābaki ar gumijota auduma ielaidumiem sānos.

Avoti: LLVV

kamašvilciens   apv., hum.

1. Gājiens ar kājām.

Avoti: ViV

kamāt   apv.

1. Kaut kur aizsteigties.

Avoti: ME

kamāt   apv.

1. Spaidīt, mīcīt; mocīt.

2. Smagi strādāt.

3. Kamēr.

Avoti: LE, NeV, ViV

Kamatauskas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Praulienas pagastā.

Avoti: LC

kamatauskieši

1. Madonas novada Praulienas pagasta apdzīvotās vietas "Kamatovskas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kamatera   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 28400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kamāties   apv.

1. Ciest sāpes, mokas.

2. Smagi strādāt, pūlēties.

3. Tīstīties; tūļāties.

Avoti: KiV, MiV

Kamatovskas   vietv.

1. Madonas novada Praulienas pagasta apdzīvotās vietas "Kamatauskas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kamatovskieši

1. Madonas novada Praulienas pagasta apdzīvotās vietas "Kamatovskas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

KamAZ   saīs.

1. Kamas automobiļu rūpnīca (krievu "Kamskij Avtomobiļnij Zavod").

Avoti: i1

kamazs

1. Kamas autorūpnīcā (Krievijā) ražots smagais automobilis.

Avoti: PL

kamba   apv.

1. Akmeņplekste, āte.

Avoti: ME

kambala   apv.

1. Akmeņplekste, āte; kamba.

Avoti: ME

kambali

1. Kambari - tauta Nigērijā.

Avoti: PZT

kambaraugša   apv.

1. Telpa starp kambara griestiem un jumtu.

Avoti: ĒiV

kambarfreilene   novec.

1. Galma dāma.

Avoti: LME

kambari

1. Tauta Nigērijā, starp Kadunas un nigēras upi, valoda pieder pie bantu saimes austrumbantoīdu grupas, reliģija - gk. islāms.

Avoti: PZT

kambaris   -a, v.

1. novec. Atsevišķa (parasti neliela) telpa (piemēram, dzīvošanai, darbam, viesu uzņemšanai); istaba.

2. novec. Atsevišķa telpa (retāk celtne) saimnieciskām vajadzībām.

3. anat. Viens no diviem sirds dobumiem, kas atrodas tuvāk sirds galotnei.

4. apv. Govs pupu nodalījums tesmenī.

Avoti: LLVV, KiV

kambarītis

1. Dem. --> kambaris.

Avoti: LV93

kambarjumprava   apv.

1. Kalpone, istabene muižā.

Avoti: ĒiV

kambarjunkurs   -a, v.; vēst.

1. Amatpersona feodālā valdnieka galmā; aristokrātijas tituls, ko feodālais valdnieks piešķir dižciltīgajam, kas nav sasniedzis 36 gadu vecumu; persona, kam ir šāds tituls.

Avoti: LLVV

Kambarka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Udmurtijas Republikā, 10700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Krievijā, Permas novadā un Udmurtijas Republikā, Kamas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi, LpA

kambarkantoris   novec.

1. Kambarkollēģijas nodaļa, ko nodibināja 1733. g. un Baltijā darbojās līdz 1798. g.

Avoti: KV

kambarkollēģija   vēst.

1. Valsts pārvaldes iestāde Krievijā 1718.-1785. g., kas uzraudzīja un pārvaldīja nodokļus u. c. valsts ienākumus; kamerkollēģija.

Avoti: KV

kambarkungs   -a, v.; vēst.

1. Amatpersona feodālā valdnieka galmā; aristokrātijas tituls, ko feodālais valdnieks piešķir dižciltīgajam; persona, kam ir šāds tituls.

Avoti: LLVV

kambarleiši

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Kambarleja" (arī "Kambarleiši") iedzīvotāji.

Avoti: V1

kambarlejnieki

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Kambarleja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kambarnieki

1. Algādži Kurzemes un Zemgales hercogistes pilsētās 17. un 18. gs.

2. Saimnieki, kas nomāja pilsētas zemi gruntsnomā un maksāja nodevas vai gruntsnaudu pilsētas ķemerejā ("naudas kambarī").

3. 18. gs. un 19. gs. sākumā hernhūtieši, kas pulcējās saiešanas namos jeb kambaros.

Avoti: EV, LE1, KV

kambarsulainis   -ņa, v.

1. Zemākais kalpotājs valdnieka dzīvojamās telpās; privātpersonas kalpotājs, kas rūpējas par tās personiskajām vajadzībām.

2. Zemākais kalpotājs vai izsūtāmais valdnieka finanšu pārvaldē.

Avoti: LLVV

kambartēvs   novec.

1. Sacītājs, brāļu draudzes (hernhūtiešu) mācītājs.

Avoti: KV

kambartiesa   novec.

1. Vācijas augstākā tiesa 15.-19. gs.

Avoti: KV

kambartiņš   apv.

1. Neliels kambaris.

Avoti: ViV

kambartmencis   apv.

1. Vāja menca.

Avoti: KV

kambati

1. Sidami tauta grupa Etiopijā, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes kušītu grupas.

Avoti: PZT

Kambeja   vietv.; novec.

1. Kambejas līcis - Khambātas līcis Arābijas jūras ziemeļu daļā.

Avoti: PZT

kamberavi

1. Kambari - tauta Nigērijā.

Avoti: PZT

kamberi

1. Kambari - tauta Nigērijā.

Avoti: PZT

kamberis   apv.

1. Kambaris.

Avoti: SiV

kambērtiņš   apv.

1. Kapliča.

Avoti: KnG

Kamberlenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cumberland"), Mērilendas štatā, 20300 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta ASV ("Cumberland"), Rodailendas štatā, 34300 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Cumberland"), Kentuki štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Cumberland"), Viskonsinas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Upe ASV ("Cumberland River"), Ohaijo kreisā krasta pieteka, garums - 1109 km, sākas Apalačos, augštecē līdz 100 m dziļas aizas.

6. Kamberlendas plato - Apalaču plato dienvidu daļa ("Cumberland Plateau") ASV, augstums no 500 rietumos līdz 1262 m austrumos, kur beidzas ar 300 m augstu krauju.

Avoti: WA16, LpA, LģE, PZT

kambi

1. Tauta, dzīvo Kenijas dienvidos, gk. Galanas baseinā, valoda pieder pie Nigēras-Kordofanas valodu saimes, tradicionālie ticējumi, daļa kristieši; akambi.

Avoti: LPE, PZT

kambiāls   novec.

1. Viss uz maiņu attiecīgs.

2. bot. Kambijam piederīgs, kas ar to sakarā.

Avoti: KV

kambiāta   mūz.

1. Neakorda skaņa uz vājās taktsdaļas.

Avoti: ML

kambijs   -a, v.

1. bot. Šūnu kārta, audi, kas atrodas starp koksni un lūksni.

2. med. Kaulu plēves iekšējais irdenais slānis, kurā ir osteoblasti.

Avoti: LLVV, TM

kambinis   apv.

1. Kombinē.

Avoti: KiV

kambio   ek.

1. Aizņēmuma vēstule, vekselis.

Avoti: SbV

kambisms   ek.

1. Valūtas operāciju stratēģija - efektīvāko metožu meklēšana valūtas pārvedumiem pār robežu.

Avoti: SbV

kambists   ek.

1. Valūtas operāciju speciālists, kas nodarbojas ar efektīvāko metožu meklēšanu valūtas pārvedumiem pār robežu.

2. Persona, kas nodarbojas ar vekseļu operācijām, ārvalstu monētu tirdzniecību u. tml.

Avoti: SbV

kambīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; jūrn.

1. Kuģa virtuve.

Avoti: LLVV

kambīznieks   -a, v.; jūrn.

1. Kuģa pavāra palīgs.

Avoti: LLVV

Kambodža   vietv.

1. Kambodžas Karaliste - valsts Āzijas dienvidaustrumos, Indoķīnas pussalas dienvidos, platība - 181035 kvadrātkilometri, 14494300 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Pnompeņa, administratīvais iedalījums - 23 provinces, 1 galvaspilsēta, robežojas ar Taizemi, Laosu un Vjetnamu, dienvidrietumos Siāmas līcis.

Avoti: LģE

kambodžieši

1. Kambodžas Karalistes iedzīvotāji.

Avoti: PnR

kambrainis   apv.

1. Vāja, liesa menca.

2. Bute.

Avoti: VV

Kambre   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Cambre"), Galisijas autonomā apgabala Akoruņas provincē, 23600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kambrē   vietv.

1. Pilsēta Francijas ziemeļos ("Cambrai"), Noras-Padekalē reģiona Noras departamentā, Šeldas krastos, 32600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA, PZT

Kambrija   vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Cumbria"), Anglijas ziemeļrietumos, administratīvais centrs - Kārlaila, platība - 6768 kvadrātkilometru, 498400 iedzīvotāju (2017. g.).

2. vēst. Velsas nosaukums senatnē.

Avoti: Wi, KV

kambrijs   novec.

1. Kembrijs.

Kambrijas formācija— ģeoloģijā ūdenī nogulusies zemes kārta, cieta, no lielā spiediena sagrumbāta.

Avoti: KV, SV33

Kambrilsa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Cambrils"), Katalonijā, Taragonas provincē, 33000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

kamburaugša   apv.

1. Telpa starp kambara griestiem un jumtu.

Avoti: ĒiV

kamburis   apv.

1. Norobežota dzīvojamā telpa rijā; neliela piebūve pie rijas vai piedarba, kas senāk izmantota par dzīvojamo telpu.

Avoti: ĒiV

kamburnieki

1. Kuldīgas novada Ēdoles pagasta apdzīvotās vietas "Kamburnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kamčadali

1. Etnogrāfiska grupa Kamčatkā, Čukču pussalā un Ohotskas jūras piekrastē (Krievijā), ar krievu ieceļotājiem saplūdušo itelmeņu, korjaku un čuvanu pēcteči, runā krievu valodā.

Avoti: PZT

kamčatka   žarg.

1. Pēdējais sols (klasē, auditorijā).

// pārn. Pēdējā solā sēdošie.

2. Nomale.

Avoti: SLG

Kamčatka   vietv.

1. Pussala Āzijas ziemeļrietumos, Krievijā, platība - 370000 kvadrātkilometru, garums - 1200 km, platums - līdz 450 km, augstākā virsotne - 4750 m, 28 darbīgi vulkāni.

2. Kamčatkas novads - Krievijas administratīvi teritoriāla vienība, platība - 472300 kvadrātkilometru, 343500 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais centrs - Petropavlovska-Kamčatska, robežojas ar Magadanas apgabalu un Čukotkas autonomo apgabalu, apskalo Klusais okeāns, Ohotskas un Beringa jūra.

3. Upe Krievijā, Kamčatkas novadā, garums - 758 km, sākas Vidusgrēdā, tek pa mežaino Kamčatkas ieplaku, ietek Klusā okeāna Kamčatkas līcī.

4. Kamčatkas ieplaka - tektonisks pazeminājums Kamčatkas pussalas vidienē, Krievijas Kamčatkas novadā, garums - 350 km, platums - 5-100 km.

5. Kamčatkas līcis - atrodas Klusā okeāna ziemeļrietumu daļā, Kamčatkas pussalas austrumu piekrastē, iesniedzas sauszemē - 74 km, platums - ~148 km, dziļums - līdz 2000 m.

6. Kamčatkas straume - aukstā straume Klusā okeāna ziemeļrietumos, sākas Beringa jūrā, plūst ziemeļu-dienvidu virzienā gar Kamčatkas pussalas austrumu krastu, platums - >300 km, ātrums - līdz 2 km/h, pāriet Kuriļu straumē.

Avoti: LģE, PuA, PZT

Kamčija   vietv.

1. Upe Bulgārijas austrumos, garums - 244 km (kopā ar Goļama Kamčiju), sākas Staraplaninā, lejtece (40 km) pārplūstošajā Longoza zemienē (sanešiem aizpildīts limāns), ietek Melnajā jūrā.

Goļama Kamčija— Kamčijas satekupe.

Luda Kamčija— Kamčijas satekupe.

Avoti: PZT

kamdēļ   apst.; novec.

1. jautājuma teikumos. Kādēļ (1).

2. jautājuma teikumos. Kāpēc (1).

3. parasti izsaukuma teikumos vai retoriskajos jautājuma teikumos. Kādēļ (3); kāpēc (3).

4. saikļa nozīmē. Kādēļ (6).

5. saikļa nozīmē. Kādēļ (4).

6. saikļa nozīmē. Kādēļ (5).

Avoti: LLVV

Kamdena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Camden"), Ņūdžersijas štatā, Filadelfijas piepilsēta, jūras osta Delavēras kreisajā krastā, 77300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, WA16

kame   apv.

1. Tautas ēdiens - sagrūstu zirņu, pupu (arī kartupeļu) un kaņepju maisījums.

Avoti: ME

kameja   -as, s.

1. Mākslinieciski (juvelieriski) apstrādāts akmens (parasti slāņains) ar reljefu attēlu.

Avoti: LLVV

kamējs   apv.

1. Kam piederīgs.

Avoti: ViV

kamēla   novec.

1. Auga "Mallotus philippinensis" sveķu dziedzerīši un matiņi, viegli izplūstošs brūnsarkans pulveris ar sīkām gaišdzeltenām daļiņām; lietoja zīda krāsošanai oranžbrūnā krāsā un medicīnā lentas tārpa izdzīšanai.

Avoti: KV

kamelavhions   rel.

1. Pareizticīgo baznīcas garīdznieku un mūku cilindriskas formas galvassega; kamilavka.

Avoti: RtV

kameleons   novec.

1. Hameleons.

Avoti: LME

kamēlija   -as, s.

1. Tējas augu dzimtas ģints ("Camellia"), mūžzaļš dienvidu koks vai krūms ar ādainām lapām un lieliem ziediem, ap 80 sugu.

Japānas kamēlija— kamēliju suga ("Camellia japonica"), krūms vai neliels koks, ko Latvijā audzē siltumnīcās, zied ziemā.

Ķīnas kamēlija— kamēliju suga ("Camellia sinensis"), saukta arī par tējaskoku.

2. Kurtizāne.

Avoti: LLVV, LxE, MV, KV

kamēlis   novec.

1. Kamielis.

Avoti: LME

kamēlīte   novec.

1. Kamēlītis.

Avoti: LLx

kamēlītis   novec.

1. Kukainis tīklspārņu kārtā, melnīgsnējā krāsā ar garu šauru, kamieļa kaklam līdzīgi izliektu galvu un priekškrūti, lido pavasarī.

Avoti: KV

Kamelota

1. Mitoloģiskā karaļa Artura pils, kurā atradās Apaļais galds - bruņinieku pulcēšanās vieta.

Avoti: SV08

kamelots   novec.

1. Viegls, audeklam līdzīgs vilnas audums, sākumā tikai no Angoras aitu vilnas, vēlāk arī no kamgarna dzijas ar kokvilnas, zīda vai linu metiem, ko sauc arī par orleanu, zīda vai puszīda kamelotu.

Avoti: KV

kamēļi   novec., dsk.

1. Kamielis.

Avoti: KV

Kameļika   vietv.

1. Upe Krievijā, Saratovas apgabalā, Boļšojirgizas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

kamēļmuša   novec.

1. Kamēlītis.

Avoti: KV

kameļs   žarg.

1. Cepure.

Avoti: KZ

Kamena   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Burgasas apgabalā, 5350 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kamena Vurla - pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 2800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kamēnas   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - dievietes, zinātņu un mākslu aizbildnes; sengrieķu mitoloģijā - tām atbilst mūzas.

Avoti: SV99

Kamenca   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kameņeca" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kāmenca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kamenz"), Saksijas federālajā zemē, 15300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

kamencieši

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kamenca" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kamene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Plēvspārņu kārtas bišu dzimtas ģints ("Bombus"), vidēji liels vai liels, drukns, zemē ligzdojošs kukainis ar biezu apmatojumu, Latvijā konstatētas 22 sugas, visas saudzējamas.

Akmeņu kamene— kameņu suga ("Bombus lapidarius").

Augļu kamene— kameņu suga ("Bombus pomorum"), Latvijā aizsargājama.

Lauka kamene— kameņu suga ("Bombus agrorum").

Lielacu kamene— kameņu suga ("Bombus confusus"), Latvijā aizsargājama.

Melnā kamene— kameņu suga ("Bombus lucorum").

Šrenka kamene— kameņu suga ("Bombus schrenckii"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LLVV

kamene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; apv.

1. Noplēsta egļu miza (parasti jumta segumam).

Avoti: LLVV

Kamene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kamen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 43200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kamenice   vietv.

1. Česka Kamenice - pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 5560 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Kamenice pie Lipas - pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 3920 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Kamenicki   vietv.

1. Kamenicki Šenova - pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 4030 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kamenieši

1. Ādažu novada apdzīvotās vietas "Kamenes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kamenka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

3. Kamenkas ezers - atrodas Skrudalienas paugurainē, Daugavpils novada Salienas pagastā, 153,4 m vjl., platība - 13 ha, lielākais dziļums - 1,3 m, distrofs, stipri aizaudzis; Kamjonoks.

4. Pilsēta Krievijā, Penzas apgabalā, 37800 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta Moldovā, Piedņestrā, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Kamjanka - pilsēta Ukrainā, Čerkasu apgabalā.

Avoti: LC, Wi, PZT

Kamenna   vietv.

1. Kamenna Gura - pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 20300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1292. g.

Avoti: Wi

Kamenogorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabala ziemeļrietumos, Vuoksas kreisajā krastā, 6800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Kamenska   vietv.

1. Dņeprodzeržinska - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums līdz 1936. g.

Avoti: PZT

Kamenska-Šahtinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Rostovas apgabala ziemeļrietumos, piestātne Doņecas labajā krastā, 92000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Kamenska-Uraļska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabalā, 171500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kamenuška   vietv.

1. Upe Krievijā, Novosibirskas apgabalā, Iņas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

Kameņa   vietv.

1. Kameņa Krajenska - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 2360 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1359. g.

2. Kameņa Pomorska - pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 9200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1274. g.

3. Modri Kameņa - pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabalā, 1600 iedzīvotāju (2012. g.).

4. Kameņa pie Obas - pilsēta Krievijā, Altaja novadā, piestātne Obas kreisajā krastā, 42200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi, PZT

Kameņa-Kaširska   vietv.; novec.

1. Kamiņa-Kaširska - pilsēta Ukrainā, Volīnijas apgabalā.

Avoti: PZT

Kameņeca   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunaglona" bijušais nosaukums.

Kameņecas lielais akmens— atrodas Aglonas novada Aglonas pagasta Jaunaglonā, Kameņecas muižas parkā, garums - 3,2 m, platums - 2,7 m, augstums - 1,5 m, sena kulta vieta, 18. gs. pie tā uzcelta kristiešu kapela.

2. Kameņecas ezers - Ilzas ezers Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC, LD

Kameņeca-Podoļska   vietv.; novec.

1. Kamjaneca-Podiļska - pilsēta Ukrainā, Hmeļņickas apagabalā.

Avoti: PZT

kameņecieši

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kamenca" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kameņlapsenes

1. Plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas dzimta ("Mutillidae"), kukaiņu ķermenis (garums - 5-15 mm) klāts ar īsiem matiņiem, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LD

Kameņska   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 2900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1374.-1870. g. un kopš 1994. g.

Avoti: Wi

kameņu   apv.

1. Kameņu gali - nopļautās labības apakšējie, resnākie gali.

Avoti: ME

kamer   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ME

kamēr   apst.

1. reti. Norāda uz laiku, no kura kas notiek vai eksistē kāds stāvoklis; norāda uz laiku, kad kas notiek, ilgst kāds stāvoklis.

2. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz vienlaicīguma attieksmi starp tiem.

// pareti. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz laika attieksmi starp tiem, kā arī uz nosacījuma jēdzienisko attieksmi starp tiem.

// savienojumā "līdz kamēr".

3. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

4. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem.

5. saikļa nozīmē; pareti. Saista patstāvīgu teikumu ar iepriekšējo kontekstu, norādot uz laika attieksmi starp tiem.

6. saikļa nozīmē; sar. Saista divus relatīvi patstāvīgus teikuma komponentus; bet; turpretī.

Avoti: LLVV

kāmēr   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ME

kamer-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais saistīts ar nelielu sastāvu, sašaurinātu apjomu.

2. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais saistīts ar kamermūziku, kamermuzicēšanu, arī kamerstilu.

// savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība saistīta ar kamermūziku, ar kamerstilu.

Avoti: LLVV

kamera   -as, s.

1. Speciālam nolūkam paredzēta atsevišķa telpa (piemēram, iestādē); norobežota vieta (piemēram, darba, ražošanas iecirknī).

2. Atsevišķa izolēta telpa (cietumā) ieslodzītajiem.

3. Ierīce, aparāts, iekārta, agregāts (parasti izolētas telpas veidā) noteikta uzdevuma veikšanai; aparāta, ierīces, iekārtas, agregāta slēgtā daļa.

Vilsona kamera— aparāts elementārdaļiņu, dažādu kodolfizikālu procesu reģistrēšanai un novērošanai.

4. Iekšējā doba daļa (augā); dobums (organismā, orgānā).

5. vēst. Valsts pārvaldes organizācijas forma (piemēram, Latvijā 1934.-1940. g.); attiecīgā iestāde.

Avoti: LLVV

kamerāds   žarg.

1. Biedrs; draugs.

Avoti: SLG

kamerālīpašums   vēst.

1. Valsts īpašums Rietumeiropā viduslaikos, kurā iekļāva arī regālijas, muitas un valsts galvas privātos īpašumus.

Avoti: SV99

kamerālisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Vācu ekonomiskās domas attīstības virziens (17. un 18. gadsimtā), uz kura pamata veidojās vācu buržuāziskā politiskā ekonomija.

Avoti: LLVV

kamerālistika   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Administratīvo un ekonomisko disciplīnu cikls, ko mācīja Eiropas viduslaiku universitātēs, kā arī Krievijas impērijas universitātēs kopš 19. gadsimta 2. puses.

Avoti: LLVV

kamerālpalāta   novec.

1. Cariskajā Krievijā finanšu ministrijas institūcija kādā guberņā no 1775. g.

Avoti: KV

kamerāls   -ais; s. -a, -ā; vēst.

1. Saistīts ar kamerālistiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kamerāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir veicams iekštelpās (piemēram, par ekspedīcijās iegūtu materiālu apstrādi); telpās esošs, telpām piemērots.

Avoti: LLVV

kamerāls   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Saistīts ar kamerstilu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

kamerālvalde   -es, dsk. ģen. -žu, s.; vēst.

1. Finanšu ministrijas institūcija valsts īpašumu un finanšu pārvaldīšanai Krievijā 1775.-1917.; kroņa palāta.

Avoti: LLVV

kamerālzinātnes   novec.

1. Zināšanas, kas nepieciešamas kamerālīpašumu pārvaldīšanai; valsts un pašvaldību ierēdņu sagatavošanas sistēma.

Avoti: KV

kamērām   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ĒiV

kameransamblis   -ļa, v.; mūz.

1. Neliels vienots (instrumentālistu, vokālistu) kolektīvs, kas izpilda kamermūziku; kamermūzikas ansamblis.

2. Skaņdarbs nelielam izpildītāju (instrumentālistu, vokālistu) sastāvam.

Avoti: LLVV

kameransamblists   -a, v.; mūz.

1. Kameransambļa (1) dalībnieks.

Avoti: LLVV

kamerārija   -as, s.; mūz.

1. Kamerstila ārija.

Avoti: LLVV

kamerārijs   vēst.

1. Amatpersona Francijā 10.-11. gs., kura vadīja kamerālīpašumu pārvaldi; vēlāk šis amats kļuva par goda amatu.

2. Karaļa galma saimniecības pārvaldnieks.

3. Katrs no diviem ierēdņiem, kas kopā ar Rīgas rāti pārzināja pilsētas finanses un īpašumus.

Avoti: SV99

kamerčauļi

1. Gliemju tipa čaulgliemju apakštipa galvkāju klases apakšklase ("Tetrabranchia"), kurā ir 1 ģints - nautili.

Avoti: PDE

kamerdziedātājs   -a, v.; mūz.

1. Kamerdziedonis.

Avoti: LLVV

kamerdziedonis   -ņa, v.; mūz.

1. Dziedonis, kas specializējies kamermūzikas skaņdarbu izpildīšanai.

Avoti: LLVV

kamere   apv.

1. Ceptas vai vārītas gaļas āda.

2. Garoza, virskārtiņa maizei, sieram u. c.; kamara.

Avoti: KnG, VV

kamerēt   apv.

1. Rakņāties, krāmēties, okšķerēt, pārbaudīt.

Avoti: ME

kamerēties   apv.

1. Okšķerēties, krāmēties.

Avoti: ME

kāmerēties   apv.

1. Kravāties, jaukt, vandīt, okšķerēt.

Avoti: ME

Kameri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cameri"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kamerīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Camerino"), Markes reģiona Mačeratas provincē, 6900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kāmeris   apv.

1. Izbadojies cilvēks.

Avoti: KV

kamerizrāde   dsk. ģen. -žu, s.

1. Kamerstila izrāde (piem., ar nelielu aktieru skaitu).

Avoti: MLVV

kamerkantoris   novec.

1. Kambarkantoris.

Avoti: KV

kamerkolēģija

1. Feodālisma laikmetā - institūts, kas pārzināja karaļa ienākumus.

2. Kambarkollēģija.

Avoti: SV69, KV

kamerkolektīvs   -a, v.; mūz.

1. Kameransamblis (1).

Avoti: LLVV

kamerkollēģija   vēst.

1. Kambarkollēģija - valsts pārvaldes iestāde Krievijā 1718.-1785. g., kas uzraudzīja un pārvaldīja nodokļus u. c. valsts ienākumus.

Avoti: KV

kamerkoncerts   -a, v.; mūz.

1. Kamermūzikas koncerts.

Avoti: LLVV

kamerkoris   -a, v.; mūz.

1. Koris ar nelielu individualizētu dziedātāju sastāvu.

Avoti: LLVV

kamerkurtuve

1. Kurtuve, kas izveidota vertikālas prizmatiskas kameras veidā; cietais putekļu, šķidrais vai gāzveida kurināmais tajā sadeg gaisa strūklā - liesmas kūlī; parasti lieto tvaika katlu un ūdens sildīšanas katlu iekārtās.

Avoti: ZTV

kamerlengo   novec.

1. Agrāk kardināls, kas pārzināja pāvesta kasi; kad pāvesta sēdeklis svabads, viņš stāv valdības priekšgalā.

Avoti: SV33

kamerlengs

1. Amatpersona pāvesta kūrijā, kas laikā starp iepriekšējā pāvesta nāvi un jaunā pāvesta ievēlēšanu pilda Vatikāna valsts galvas pienākumus.

Avoti: MkV

kamermuzicēšana   -as, s.; mūz.

1. Muzicēšana, kam raksturīgs kamerstils; kamermūzikas skaņdarbu atskaņošana.

Avoti: LLVV

kamermūzika   -as, s.; parasti vsk.; mūz.

1. Instrumentālu vai vokālu skaņdarbu kopums nelielam izpildītāju sastāvam.

Avoti: LLVV

kamermūziķis   novec.

1. Mūzikas mākslinieks, kas darbojas līdz kādā kamermūzikas ansamblī.

Avoti: KV

kamerniece   sar.

1. Autoriepa ar kameru.

Avoti: SLG

kamernieks   -a, v.; sar.

1. Cietuma kamerā ieslodzītais.

Avoti: LLVV

Kameronpārka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cameron Park"), Kalifornijas štatā, 18200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

kameropera   -as, s.; mūz.

1. Kamerstila opera.

Avoti: LLVV

kamerorķestris   -a, v.; mūz.

1. Orķestris ar nelielu izpildītāju sastāvu, kurā katrs instruments ir individualizēts.

Avoti: LLVV

Kamerota   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Camerota"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 6700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kamersimfonija   -as, s.; mūz.

1. Kamerstila simfonija.

Avoti: LLVV

kamerskaņdarbs   -a, v.; mūz.

1. Kamerstila skaņdarbs.

Avoti: LLVV

kamersonāte   mūz.

1. Instrumentālās mūzikas žanra triosonātes paveids.

Avoti: ML

kamerspēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Intīma rakstura uzvedums ar nelielu tēlotāju sastāvu; aktieru intīma rakstura tēlojums, kas atklāj varoņa psihi.

Avoti: LLVV

kamerstils   -a, v.

1. Stils (mākslas darbam), kam raksturīga intimitāte, iekšējs pārdzīvojums, klusinātas noskaņas.

Avoti: LLVV

kamert   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ME

kamērt   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ĒiV

kamērtām   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ĒiV

kamerteātris

1. Teātra trupa ar nelielu augstas meistarības aktieru sastāvu, kuru repertuāru veido noteiktas ievirzes lugas.

kamertiesa   -as, s., vēst.

1. Feodālajā Vācijā - augstākā tiesa, kuras lēmumi nav pārsūdzami.

2. Augstākā tiesa Vācijas Demokrātiskajā Republikā.

Avoti: LLVV

kamertipa   ģen., nelok.

1. Tāds, kas atbilst kamerstilam; tāds, kam ir raksturīgs kamerstils.

Avoti: LLVV

kamertonis   -ņa, v.

1. Instruments - divi vienā galā savienoti metāla stieņi, kuru brīvie gali vibrējot rada nemainīga augstuma skaņu.

Parastais kamertonis— kamertonis, kas rada pirmās oktāvas la skaņu (440 hercu).

Avoti: LLVV

Kamerūna   vietv.

1. Kamerūnas Republika - valsts Centrālajā Āfrikā (fr. val. "Cameroun", angļu val. "Cameroon"), platība - 475442 kvadrātkilometri, 18879300 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Jaunde, administratīvais iedalījums - 10 reģionu, robežojas ar Nigēriju, Čadu, Centrālāfrikas Republiku, Kongo Republiku un Ekvatoriālo Gvineju, rietumos Gvinejas līcis.

Avoti: LģE

kamerūnieši

1. Kamerūnas Republikas iedzīvotāji.

Avoti: PnR

Kamerūns   vietv.

1. Kupolveida vulkānisks masīvs Centrālajā Āfrikā (fr. val. "Cameroun"), Biafras līča piekrastē, Kamērūnā, augstums - 4095 m, periodiski notiek izvirdumi (pēdējais 1959. g.).

Avoti: LģE

kamerzāle   dsk. ģen. -ļu, s.

1. Zāle nelielam skatītāju vai klausītāju skaitam.

Avoti: MLVV

kames   apv.

1. Tautas ēdiens - sagrūstu zirņu, pupu (arī kartupeļu) un kaņepju maisījums.

Avoti: ME

kamesis   apv.

1. Kamiesis.

Avoti: NeV

Kameškova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vladimiras apgabala ziemeļos, 12700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kamet   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ME

kamēt   apv.

1. Pelēt, būbēt.

Avoti: KV

kamēt   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ĒiV

kāmet   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ME

kāmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; pareti.

1. Kļūt ļoti vājam; ciest badu.

2. apv. Ilgoties.

Avoti: LLVV, KV

kāmēt   apv.

1. Ņemt medu no stropiem.

Avoti: ME

kāmēt   apv.

1. Sakāmēt, sapelēt un sacietēt.

Avoti: ME

kamētām   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ĒiV

kamfēns   med.

1. Nepiesātināts terpēns, izomērs borneolam un pazīstams divās optiski aktīvās formās; izgatavo no pinēna; atrodams terpentīneļļā.

Avoti: TM

kamfoīds   med.

1. Kolodija aizvietotājs, piroksilīna šķīdums 1:40 kamparā un absolūtā alkoholā (līdzīgās daļās).

Avoti: TM

kamforāti   novec.

1. Kamparskābes sālis.

Avoti: KV

kamforisms   med.

1. Saindēšanās ar kamparu; pazīmes: krampji, koma.

Avoti: TM

kamforomānija   med.

1. Slimīga tieksme pēc kampara.

Avoti: TM

kamgarns   novec.

1. Gludi savērpta kārstas vilnas dzija; arī audums no šādas, vienkāršas vai šķetinātas dzijas, kam mēdz piejaukt arī citas krāsas zīda, mākslīgā zīda vai kokvilnas pavedienus.

Avoti: KV

kami   -u, v.; tikai dsk.

1. Ēdiens no pienā vai rūgušpienā iejauktu sautētu un apgrauzdētu rudzu, miežu, zirņu, pupu miltu maisījuma; šāds miltu maisījums.

2. apv. Zirņu vai kaņepju biezeņa bumbas.

Jauktie kami— zirņu, pupu, kaņepju un kartupeļu pikas.

3. apv. Sutinātu auzu miltu ēdiens bez taukvielām.

Kaņupju kami— kaņepju pikas.

Kaņupu kami— kaņepju pikas.

Zirņu kami— zirņu pikas.

4. apv. Pīrādziņi no neraudzētas kviešu mīklas, parasti ar gaļas pildījumu.

Avoti: LLVV, MalV, KnV, VV

kami   rel.

1. Labvēlīgi dabas gari, kurus godina sintoismā.

Avoti: R1

Kami   vietv.

1. Kami ezers - Fanjāno ezers Ugunszemē.

Avoti: PZT

kamī   apv.; lok.

1. Kas.

Avoti: ME

kamielenes

1. Kamieļērkšķi.

Avoti: Sin

kamielis   -ļa, v.

1. dsk. Pārnadžu kārtas ģints ("Camelus"), liels tuksneša dzīvnieks ar vienu vai diviem kupriem, pārtiek no tuksnešu augiem, var ilgi iztikt bez ūdens, domesticēts.

Divkupru kamielis— kamieļu suga ("Camelus bactrianus"), neliela savvaļas populācija saglabājusies Mongolijā.

Vienkupra kamielis— kamieļu suga ("Camelus dromedarius").

// pārn.; sar. Neveikls, neizdarīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

kamielītis   -ša, v.

1. Dem. --> kamielis.

2. dsk.; zool. Kukaiņu klases kārta ("Raphidioptera"), kuras pārstāvji iznīcina meža kaitēkļus, ~100 sugu, Latvijā konstatētas 4 sugas.

Avoti: LLVV

kamieļērkšķi

1. Tauriņziežu dzimtas ģints, puskrūmi vai daudzgadīgi lakstaugi; gk. Eirāzijas un Ziemeļāfrikas tuksnešos un pustuksnešos, 7 s.

Avoti: EV

kamieļkopība   lopk.

1. Lopkopības nozare, kurā nodarbojas ar kamieļu audzēšanu un izmantošanu.

Avoti: ZTV

kamieļvilna   -as, s.; parasti vsk.

1. Kamieļa vilna.

Avoti: LLVV

kamieļzāle

1. dsk. Balandu dzimtas ģints ("Corispermum"), viengadīgi, gk. zemi, zaraini lakstaugi, ~70 s., Latvijā 5 sugas, sastopamas reti, jūras piekrastē.

Izoplapu kamieļzāle— kamieļzāļu suga ("Corispermum hyssopifolium"), Latvijā adventīvs augs.

Jūrmalas kamieļzāle— kamieļzāļu suga ("Corispermum intermedium"), pirmoreiz Latvijā minēta 1839. g., sastopama reti, aizsargājama.

Noliektā kamieļzāle— kamieļzāļu suga ("Corispermum declinatum"), Latvijā adventīvs augs.

Plānspārnu kamieļzāle— kamieļzāļu suga ("Corispermum leptopterum"), Latvijā adventīvs augs.

Salcietīgā kamieļzāle— kamieļzāļu suga ("Corispermum algidum"), Latvijā adventīvs augs.

2. Kamieļērkšķi.

Avoti: LPE, LD, LE1

kamiene   apv.

1. Kamene.

Avoti: ME

kamiene   apv.

1. Noplēsta egles, arī ozola miza, ko lieto jumtiem, bišu stropiem u. tml.; kamene 2.

Avoti: LME

Kamieniec   vietv., vēst.

1. Kameņecas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Kapiņu pagastā.

Avoti: KV

kamiens   apv.

1. Noplēsta egles, arī ozola miza, ko lieto jumtiem, bišu stropiem u. tml.; kamene 2.

Avoti: KV

kamiesis   -ša, v.; apv.

1. Plecs.

2. hip. Paduse.

Avoti: LLVV, NeV

Kāmieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lizuma pagastā.

Avoti: LC

kamikadze

1. Japāņu lidotāji nāvinieki 2. pasaules kara beiguposmā; sprāgstvielām pildītas lidmašīnas viņi vadīja līdz saskarei ar mērķi.

2. Cilvēks, kas izšķīries par ārkārtīgi riskantu, neprātīgu rīcību.

3. žarg. Cilvēks, kas izpilda cita gribu.

Avoti: SV99, KZ

kamilavka   rel.

1. Pareizticīgo baznīcas garīdznieku un mūku cilindriskas formas galvassega; kamelavhions.

Avoti: RtV

kamīlis   apv.

1. Kamiens, noplēsta koka miza.

Avoti: ME

kamīlis   apv.; hip.

1. Vājš, vārgs zirgs.

Avoti: ME

kamilla   novec.

1. Seno romiešu apzīmējums meitenēm, kas kulta ceremonijās apkalpoja priesterienes.

Avoti: KV

kamilliāņi   novec.

1. Katoļu slimnieku kopēju ordenis Itālijā no 16. gs. beigām.

Avoti: KV

kamills   novec.

1. Seno romiešu apzīmējums zēniem, kas kulta ceremonijās apkalpoja priesterus.

Avoti: KV

kamimusubi   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - vien no pieciem pirmatnējiem dieviem, augstākajām debesu dievībām.

Avoti: PmV

Kaminča   vietv.

1. Kaminčas ezers - atrodas Augšzemes augstienē, Ilūkstes novada Bebrenes un Eglaines pagastā, 145 m vjl., platība - 27,6 ha, lielākais dziļums - 4,2 m, eitrofs, aizaugums 10%.

Avoti: LD

kamincieši

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kamenca" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kamine   apv.

1. Kamiens.

Avoti: TlV

kamine   apv.

1. Kamene 1.

Avoti: ME

kamīnkrāsne   apv.

1. Kamīns.

Avoti: ĒiV

kamīnkrāsns   apv.

1. Kamīns.

Avoti: ĒiV

kamins   novec.

1. Noplēsta egles, arī ozola miza, ko lieto jumtiem, bišu stropiem u. tml.; kamene 2.

Avoti: KV

kamīns   -a, v.

1. Telpas krāsns, kurai ir plata, atvērta kurtuve un kura silda telpu tieši ar degoša kurināmā liesmu.

Kamīna zāle— zāle, kurā ir kamīns.

Elektriskais kamīns— kamīna veida ierīce, kurā siltumu un gaismu iegūst ar elektrisko strāvu.

Avoti: LLVV

Kamiņa-Kaširska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Volīnijas apgabalā, Ciras krastos, 12000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi, PZT

kamiņi   apv.

1. Ēdiens ar zirņiem, kartupeļiem un samaltu gaļu.

Avoti: ME

kamiņš   apv.

1. Noplēsta egles, arī ozola miza, ko lieto jumtiem, bišu stropiem u. tml.; kamene 2.

Avoti: ME

kamiņš   apv.

1. Metāla trijkājis.

Avoti: ViV

kamionāža   novec.

1. Atlīdzība par kraušanu vai izkraušanu; to maksā kravas saņēmējs transportierim blakus vedummaksai un guļamai naudai, noliktavas naudai u. c. glabāšanas nodevām.

Avoti: KV

kamiri

1. Agavi tautu grupai piederīga tauta, dzīvo Etiopijas ziemeļrietumu daļā, valoda pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas, ticīgie - musulmaņi, daļa - kristīgie (monofizīti), jūdaisti (falaši).

Avoti: PZT

kāmis   -mja, v.

1. dsk. Zīdītāju klases grauzēju kārtas dzimta ("Cricetidae"), neliels, drukns dzīvnieks ar ādainām ausīm, lielām acīm, īsu asti (stepju apgabalos), 127 ģ., ~625 sugas, Latvijā konstatētas 4 ģ., 6 s.

2. sar. Negausis; rīma.

3. apv. Bubulis, ķēms (bērniem).

Avoti: LLVV, SLG, KV

kāmis   -mja, v.; apv.

1. Kamene.

2. Kameņu medus šūnu gabals.

Avoti: LLVV, KV

kamisardi

1. Zemnieki un trūcīgie pilsētu iedzīvotāji 1702.-05. g. sacelšanās dalībnieki (gk. hugenoti) D-Francijā; prasīja ticības brīvību un nodokļu atcelšanu.

Avoti: EV

kamisāri   novec.

1. Sevennu protestantiskie zemnieki, kas 1702. gadā sacēlās pret franču valdību: nekādus nodokļus, apziņas brīvību!

Avoti: SV33

Kamišina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Volgogradas apgabala ziemeļu daļā, osta Volgogradas ūdenskrātuves rietumu krastā, 115000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

kamišīts   -a, v.

1. Būvmateriāls - presēti meldri, ko saista ģipsis, māls, cements.

Avoti: LLVV

Kāmišlī   vietv.

1. Pilsēta Sīrijas ziemeļaustrumos ("Al Qāmishlī"), Hasekas muhāfazā, 184200 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Kamišlova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabala dienvidos, Pišmas krastos, 26700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

kamīt   apv.; hip.

1. Paņemt, atņemt (kaut ko).

Avoti: ME

kamīt   apv.; hip.

1. Ubagot, diedelēt.

Avoti: ME

kamīties   apv.

1. Līdzi dzīties.

Avoti: ME

kāmītis

1. Dem. --> kāmis.

Kamizāno   vietv.

1. Kamizāno Vičentīno - pilsēta Itālijā ("Camisano Vicentino"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kamizjaka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Astrahaņas apgabalā, Volgas deltā, 16100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kamjaneca-Podiļska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Hmeļņickas apgabala dienvidos, Smotričas krastos, 102700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi, PZT

Kamjanka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerkasu apgabalā, 12650 iedzīvotāju (2013. g.).

2. vēst. Dņepras Kamjanka - Kamjanka-Dņiprovska, pilsēta Ukrainā.

Avoti: LpA, Wi, PZT

Kamjanka-Buzka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, 10900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

Kamjanka-Dņiprovska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Zaporožjes apgabalā, 13500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi, PZT

Kamjanska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Dņepropetrovskas apgabalā, 241900 iedzīvotāju (2013. g.), osta Dņepras labajā krastā; 1936.-2016. g. saucās Dņeprodzeržinska, līdz 1936. g. - Kamenska.

Avoti: LpA, PZT

Kamjaņeca   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, 8400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Kamjonoks   vietv.

1. Kamenkas ezers Daugavpils novada Salienas pagastā.

Avoti: LD

kāmjveidīgie

1. Grauzēju kārtas dzimta, sīki līdz vidēji lieli grauzēji (ķermeņa garums - 5-35 cm, masa - līdz 9 kg), pārtiek gk. no augiem, izplatīti visā pasaulē izņemot Austrāliju, ~570 s., Latvijā 5 s.

Avoti: PDE

kāmjžurka   zool.

1. Kāmjveidīgo dzimtas ģints ("Cricetomys"), 4 sugas.

Gambijas kāmjžurka— kāmjžurku suga ("Cricetomys gambianus"), kurai ir asa oža, tāpēc Āfrikā tām iemācīts meklēt kājnieku mīnas.

Avoti: Wi

kamka   apv.

1. Neveikls, lempīgs cilvēks.

Avoti: ME

kamkāns   apv.

1. Neveikls, lempīgs cilvēks.

Avoti: ME

kamlabad   apv.

1. Kāpēc, kādēļ.

Avoti: ME

kamlāde   apv.

1. Aužamo stāvu detaļa, kur ievieto šķietu.

Avoti: ViV

kamlots

1. Vilnas vai pusvilnas audums no parupjas vilnas.

Avoti: SV69

kamma   apv.

1. Akmeņplekste, āte.

Avoti: ME

kamma   rel.

1. Pāli valodas vārds, kas atbilst budistu jēdzienam karma.

Avoti: R1

kammaris   apv.

1. Kambaris.

Avoti: ME

kammāt   apv.

1. Ātri (lieliem kumosiem) ēst.

Avoti: ĒiV

Kammerzē   vietv.

1. Aterezers - ezers Austrijā.

Avoti: PZT

Kammerezers   vietv.

1. Aterezers - ezers Austrijā.

Avoti: PZT

kammeris   apv.

1. Norobežota dzīvojamā telpa rijā; neliela piebūve pie rijas vai piedarba, ko senāk izmantoja par dzīvojamo telpu; kambaris.

2. Istaba.

3. Pieliekamais, saimniecības telpa; kamberis.

Avoti: ViV

kammilti   apv.

1. Četru graudaugu milti kama pagatvošanai.

Avoti: ME

kamms   apv.

1. Akmeņplekste, āte.

Avoti: ME

Kamnika   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Kamnik"), Centrālslovēnijas reģionā, 13700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kamo   vietv.

1. vēst. Gavara - pilsēta Armēnijā, tās nosaukums 1959.-1991. g.

Avoti: Wi

kamoklis   apv.

1. Mocītājs.

2. Grūts darbs.

Avoti: KV

kamokslis   apv.

1. Izsalcis, izbadējies cilvēks.

Avoti: ME

kamoksnis   apv.

1. Izsalcis, izbadējies cilvēks.

Avoti: ME

kamolains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Kamolam (1) līdzīgs; ar kamolam (1) līdzīgiem veidojumiem.

Avoti: LLVV

kamolbegonija   apv.

1. Begoniju hibrīdcilmes suga ("Begonia x tuberhybrida").

Avoti: LD

kamolene   biol.

1. dsk. Himēnijsēņu klases afilloforu rindas sānaušu dzimtas ģints ("Panus"), no kuras Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LD

kamoliņš

1. Dem. --> kamols.

2. apv. Parastā kamolzāle ("Dactylis glomerata").

Avoti: LV93, Aug2

kamoliņzāle   apv.

1. Parastā kamolzāle ("Dactylis glomerata").

Avoti: Aug2

kamolis   apv.

1. Kamols.

Avoti: SiV

kamolīte   novec.

1. Kamolzāle.

Avoti: LME

kamolītes   apv.

1. Partastā kamolzāle ("Dactylis glomerata").

Avoti: Aug2

kamolītis   apv.

1. Dem. --> kamols.

Avoti: SiV

Kamolji   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Camogli"), Ligūrijas reģiona Dženovas provincē, 5400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kamolpulkstenīši   novec.

1. Pulkstenīšu suga, kas sastopama uzkalniņos, sausos mežos, gar ceļmalām (bieži), pie pamata noapaļotām vai arī sirdsveidīgām apakšlapām, blietējādiem, smailotiem kausiņa zobiņiem, zili violetiem ziediem, tievu, koksnainu sakni.

Avoti: LME

kamolpulkstenīte   apv.

1. Kamolainā pulkstenīte ("Campanula glomerata").

Avoti: Aug2

kamols   -a, v.

1. Apaļš, bumbai līdzīgs veidojums, kas rodas, ja satin, piemēram, dziju, diegu.

// pārn. Mazs dzīvnieks (parasti apaļīgs, ar kuplu apspalvojumu vai apmatojumu).

// pārn. Vienots (psihisku procesu un parādību, to izpausmju) kopums.

// pārn. Sarežģīts (piemēram, jautājumu, parādību) kopums.

// pārn. Nedalāms (vārdu, skaņu) kopums.

2. Ciešs, parasti apaļš (augu, to daļu) kopums.

// pārn. Ciešs, parasti apaļš (sīku dzīvnieku) kopums.

// pārn. Ciešs cilvēku kopums.

3. Apaļš (vielas, masas) veidojums, pika.

4. Spiediena sajūta (kaklā, krūtīs), parasti aiz pārdzīvojuma, arī pretīguma.

Avoti: LLVV

kamolskābene   apv.

1. Skābene ("Rumex").

Avoti: Aug2

kamolveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kamola (1) veids; tāds, kas ir līdzīgs kamolam (1).

Avoti: LLVV

kamolveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kamolveida.

Avoti: LLVV

kamolzāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Dactylis"), daudzgadīgs augs, kas ir piemērots ganībām un agri pļaujamiem zālājiem, 5 s., Latvijā konstatētas 2 s.

Ašersona kamolzāle— kamolzāļu suga ("Dactylis polygama syn. Dactylis aschersoniana, Dactylis glomerata subsp. polygama").

Parastā kamolzāle— kamolzāļu suga ("Dactylis glomerata").

Avoti: LLVV

kamoļāties   apv.

1. Tīties, traucēt darbā.

Avoti: KV

kamoļazāle   apv.

1. Parastā kamolzāle ("Dactylis glomerata").

Avoti: Aug2

kamoļzāle   apv.

1. Kamolzāle.

Avoti: KiV

kamorra   vēst.

1. Slepena polītiska savienība Itālijā 18.-20. gs. (sākotnēji Neapoles karaļvalstī), nodarbojās arī ar slepkavošanu, bandītismu u. tml.; to slepeni atbalstīja valdība, kurai tā piegādāja spiegus un bendes.

Avoti: SV69

kamorristi   vēst.

1. Kamorras locekļi Itālijā.

Avoti: KV

kamot   apv.

1. Ar grūtībām noiet kādu gabalu.

2. Uzdot grūtu darbu, mocīt.

3. Ēst lielus gabalus ar piebāztu muti.

Avoti: KV, ME

kamot   apv.

1. Rikšot.

Avoti: KV, ME

kāmot   apv.

1. Kārot.

Avoti: KV

Kamotesu   vietv.; novec.

1. Kamotesu jūra - Kamotu jūra.

Avoti: PZT

Kamotu   vietv.

1. Kamotu jūra - starpsalu jūra Klusā okeāna Filipīnu arhipelāgā ("Camotes Sea"), starp Leiti, Boholu un Sebu, dziļums - līdz 823 m, centrā - Kamotesu salas, dienvidos - daudz koraļļu rifu, šaurumi savieno ar Visajanas un Mindanao jūru.

Avoti: PZT, LpA

kampa   apv.

1. Krietns maizes, siera u. c. gabals.

Avoti: LE

kampa   ģeogr.

1. Tropiskā savanna Brazīlijas plakankalnē un Laplatas līdzenumā.

Avoti: ZTV

kampala   apv.

1. Gabals no kaut kā.

Avoti: TlV

Kampala   vietv.

1. Ugandas galvaspilsēta (angļu val. "Kampala"), atrodas netālu no Viktorijas ezera ziemeļu krasta 1300 m vjl., 1533600 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: LģE

Kampa-Lintforte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kamp-Lintfort"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 37000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kampals   apv.

1. Gabals no kaut kā.

Avoti: TlV

kampaļoties   apv.

1. Apskaut vienam otru.

Avoti: ME

Kampana   vietv.

1. Pilsētā Argentīnā ("Campana"), osta Paranas attekas labajā krastā, 94300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

kampanella   mūz.

1. Skaņdarbs, kas atdarina zvaniņu skanēšanu.

Avoti: ML

kampanulārija   biol.

1. Hidroidpolipu dzimta ("Campanularia"), ar zvanveidīgu periderma segu, bezdzimuma paaudze leptomedūzām.

Avoti: KV

Kampāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunjelgavas novada Seces pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

Kampānija   vietv.

1. Reģions Itālijā ("Regione Campania"), Apenīnu pussalas dienvidrietumu daļā, administratīvais centrs - Neapole, platība - 13595 kvadrātkilometri, 5770000 iedzīvotāju (2013. g.), ietver 5 provinces - Avellīno, Benevento, Kazertas, Neapoles un Salerno, robežojas ar Lacio, Molizes, Apūlijas un Bazilikatas reģionu, rietumos apskalo Tirēnu jūra.

Avoti: PuA, Wi

kampanile

1. Zvanu tornis Itālijas viduslaiku un renesanses arhitektūrā (parasti četrstūrains, reizēm apaļš, un novietots savrup no dievnama).

Avoti: SV99

Kampanja   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Campagna"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 16100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kampāns   apv.

1. Gugatnis.

Avoti: KV

kampāns   apv.

1. Kaut kas liels.

Avoti: ME

kampanulāceja   novec.

1. Pulkstenīte.

Avoti: KV

kampanulas   apv.

1. Pulkstenītes ("Campanula").

Avoti: Aug2

kampanulāti   novec.

1. Kopziedlapaino divdīgļlapju augu rinda, gandrīz visi lakstaugi, ar 5-skaitļa ziediem, ar kausiņu saaugušām zied- (vaiņag-) lapiņām, 5 putekšlapām.

Avoti: KV

kampaņa   -as, s.

1. Vairākas izvērstas militāras operācijas ar kopīgu stratēģisku mērķi noteiktā laikposmā.

2. Pēc plāna un noteiktā termiņā veicamu ražošanas darbu kopums noteiktā laikposmā.

3. Darbs, ko kādā laikposmā veic sabiedriski politiska uzdevuma realizēšanai.

Avoti: LLVV

kampaņveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas nav regulārs, sistemātisks; tāds, kas noris atsevišķu, parasti uz laiku sasprindzinātu, darbību, pasākumu veidā.

Avoti: LLVV

kampaņveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kampaņveida.

Avoti: LLVV

kampaņveidīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kampaņveidīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kampareļļa   -as, s.; parasti vsk.

1. Kamparkoka lapu un koksnes pārtvaices rezultātā iegūstams šķīdums, kas izdalās reizē ar kamparu; izgatavojams arī sintētiskā ceļā ievadot sausu hlorūdeņradi terpentineļļā.

Avoti: LLVV, LME

Kamparezers   vietv.

1. Ezers Talsu novada Lībagu pagastā, 113,6 m vjl., platība - 3,9 ha, garums - ~80 m, lielākais platums - ~40 m, lielākais dziļums - 11,3 m.

Avoti: LD, La1

kampari

1. Saldi rūgts liķieris, ko parasti lieto kokteiļa (aperitīva) veidā.

Avoti: SV99

Kamparkalns   vietv.

1. Kalns Ziemeļkursas augstienes Vanemas pauguraines ziemeļu malā, Talsu novada Lībagu pagastā, absolūtais augstums - 173,8 m vjl. (relatīvais augstums - 32,3 m), garums - 750 m, platums - līdz 200 m.

Avoti: LE1

kamparkoks   -a, v.

1. Lauru dzimtas kanēļkoku ģints suga ("Cinnamomum camphora"), mūžzaļš, līdz 50 m augsts koks Dienvidaustrumāzijā, no kura koksnes iegūst kamparu.

Avoti: LLVV, PDE

kamparnais   apv.

1. Ar kampara smaržu.

Avoti: KiV

kampars   -a, v.; parasti vsk.

1. Balta, gaistoša kristāliska viela ar īpatnēju smaržu un garšu, ko iegūst pārtvaicējot kamparkoka lapas un koksni.

2. Kampareļļa, kamparspirts.

Avoti: LLVV

kamparskābe   novec.

1. C10H16O4, iegūst oksidējot kamparu ar slāpekļskābi; balti kristāli, kūst 187 grādu temperatūrā.

Avoti: KV

kamparspirts   -a, v.; parasti vsk.

1. Kampara šķīdums spirtā.

Avoti: LLVV

kamparšpirts   apv.

1. Kamparspirts.

Avoti: ĒiV

kamparūdens   apv.

1. Kampara šķīdinājums ūdenī.

Avoti: ĒiV

Kampeče   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Campeche"), pavalsts administratīvais centrs, osta Meksikas līča krastā, 211700 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Meksikas pavalsts - Brīvā un Suverēnā Kampečes Valsts ("Campeche" / "Estado Libre y Soberano de Campeche"), platība - 57727 kvadrātkilometri, 7547000 iedzīvotāju (2005. g.).

3. Kampečes līcis - atrodas Meksikas līča dienvidu daļā ("Bahia de Campeche"), uz rietumiem no Jukatanas pussalas, garums - >300 km, platums pie ieejas - 750 km, dziļums - līdz 3286 m.

Avoti: PZT, Wi, LģE

kampečkoks   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints pākšaugu dzimtā, 10-12 cm augsts koks V-Amerikā, parasti līku stumbru, ar stipri līkiem zariem, dzelteniem ziedu ķekariem.

Avoti: KV

kampējs   sar.

1. Zaglis.

Avoti: Sin

kampeklis   apv.

1. Apķēriens, paņēmiens, tvēriens.

2. Cērtnis.

Avoti: ME

Kampeljo   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Campello"), Valensijas apgabala Alikantes provincē, 27300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kampena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Kampen"), Overeiselas provincē, 51300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kamperlande   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Kamperland"), Zēlandes provincē, 2050 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kampeša   apv.

1. Dūmu uztvērējs pirtī.

Avoti: KV

kampeškoks

1. Kampešs - cezalpīniju dzimtas koks.

Avoti: SV69

kampešs

1. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases pākšaugu rindas cezalpīniju dzimtas ģints ("Haematoxylon").

Amerikas kampešs— kampešu suga ("Haematoxylon campechianum"), koks, kas aug Centrālamerikā un Dienvidamerikā, satur krāsvielu - zilo sandalu, ko izmanto ādu rūpniecībā, tekstilrūpniecībā, koksni izmanto parketam un mēbelēm.

Avoti: SV99, PDE

kampetis   apv.

1. Dūmu uztvērējs pirtī.

Avoti: ME

kampi

1. Indiāņu cilts no aravaki cilšu grupas, dzīvo dziļi tropu mežos Dienvidamerikā.

Avoti: PZT

kampi   novec.

1. Dabiski zālāji Brazīlijas iekšienē ar ~1 m augstu zāli, uzzeļ un uzzied lietus periodā.

Avoti: KV

Kampi   vietv.

1. Kampi Bizencio - pilsēta Itālijā ("Campi Bisenzio"), Toskānas reģiona Florences provincē, 43700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kampi Salentīna - pilsēta Itālijā ("Campi Salentina"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 10700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kampiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> kampt (1); barības, šķidruma daudzums, ko vienā reizē var ieņemt mutē vai norīt.

2. Vienreizēja paveikta darbība --> kampt (2); tvēriens, grābiens.

Avoti: LLVV

kampilobaktērijas   med.

1. Izlocītu vai spirālisku nūjiņveida baktēriju ģints, ietver gan gramnegatīvas mikroaerofilas, gan anaerobiskas šūnas, kas ir kustīgas, jo tām ir unipolāra vica. Mikroorganismus sastop cilvēka un dzīvnieku mutes dobumā, zarnu traktā un reproduktīvajos orgānos.

Avoti: MSV

kampilobakterioze   med.

1. Infekcija, ko izraisījuši kampilobaktēriju ģints pārstāvji.

Avoti: MSV

kampilognātija   med.

1. Iedzimta kroplība, ko raksturo deformēta lūpa vai žoklis, kas atgādina zaķa purnu.

Avoti: TM

kampilorāhija   med.

1. Iedzimta kroplība, ko raksturo mugurkaulāja deformācija.

Avoti: TM

kampilorīnija   med.

1. Iedzimta kroplība, ko raksturo deguna deformācija.

Avoti: TM

kampimetrija   med.

1. Metode centrālā redzes lauka defektu noteikšanai, lietojot kampimetru.

Avoti: MSV

kampimetrs   med.

1. Aparāts redzes lauka mērīšanai vai uzzīmēšanai.

Avoti: TM

Kampinagrandi   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Campina Grande"), Paraibas štatā, 355000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kampinasa   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijas dienvidaustrumos ("Campinas"), Sanpaulu štatā, 1022000 iedzīvotāju.

Avoti: LģE, LpA

kampine   apv.

1. Starp 2 stabiem līmeniski piestiprināta sētas kārts; guļkoks.

Avoti: KV, NeV

kampinis   apv.

1. Loks (zirga).

2. Starp 2 stabiem līmeniski piestiprināta sētas kārts; guļkoks.

Avoti: ME

Kampinosa   vietv.

1. Kampinosas gārša - nacionālais parks Polijā, Vislas kreisajā krastā, platība - 670 kvadrātkilometru, dibināts - 1959. g., ietver Vislas senleju ar kāpām (augstums - līdz 30 m), priežu, ozolu un skābaržu meži, purvi, mīt sumbri, aļņi, stirnas, mežacūkas, ligzdo dzērves, gārņi, melnie stārķi, čūskērgļi.

Avoti: PZT, Wi

kampīns   apv.

1. Starp 2 stabiem līmeniski piestiprināta sētas kārts; guļkoks.

Avoti: ME

kampiņš   apv.

1. Lielāks gabals.

Avoti: ME

kampis   apv.

1. Kakla dzelzis.

2. Loks.

3. Spaiņa oss.

4. Zvejnieku rīks ar kāsi galā, ar ko stumj zem ledus kārti no viena āliņģa uz otru.

5. Akas svīrim kāsis, pie kā ūdeni smeļot piekar spaini.

6. Maizes klaipa gals.

7. Gabals no kaut kā.

8. jūrn. sl. Apkalums galu aizlikšanai, izgatavots no cieta koka, misiņa vai nerūsoša tērauda.

Avoti: KV, VV

Kampiškas   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Kampišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kampiški   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Kampišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kampiškys   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Kampišķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kampišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā.

2. Kampišķu purvs - Losu purvs Rēzeknes novadā.

Avoti: LC

kampišķieši

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Kampišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kampji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Ziemera pagastā.

Avoti: LC

Kampli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Campli"), Abruco reģiona Terāmo provincē, 7150 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kampļāt   apv.

1. Atkārtoti kampt, ķert; grābstīties.

Avoti: ME

Kampobaso   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Campobasso"), Molizes reģionā, provinces administratīvais centrs, 48400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Itālijas province ("Provincia di Campobaso"), Molizes reģionā, platība - 2909 kvadrātkilometri, 231000 iedzīvotāju (2012. g.), iedalās 84 komūnās.

Avoti: LpA, Wi

Kampobella   vietv.

1. Kampobella di Likata - pilsēta Itālijā ("Campobello di Licata"), Sicīlijas reģiona Agridžento provincē, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kampobello   vietv.

1. Kampobello di Madžāra - pilsēta Itālijā ("Campobello di Mazara"), Sicīlijas reģiona Trapāni provincē, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kampofeliče   vietv.

1. Kampofeliče di Ročella - pilsēta Itālijā ("Campofelice di Roccella"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 7100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kampoformido   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Campoformido"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Udīnes provincē, 7800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kampolongo   vietv.

1. Kampolongo Madžore - pilsēta Itālijā ("Campolongo Maggiore"), Venēcijas reģiona Venēcijas provincē, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kampolons   med.

1. Liellopu aknu koncentrēts ūdens ekstrakts, dzidrs tumšdzeltens šķidrums; ievada muskulī ļaundabīgās, kā arī citu mazasinības formu terapijā kā B12 vitamīna preparātu.

Avoti: TM

Kampomorone   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Campomorone"), Ligūrijas reģiona Trapāni provincē, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kamponga

1. Ciems Malaizijā un Indonēzijā.

2. Koku suga "Oroxylum indicum", kas aug Āzijas dienvidaustrumu daļā, var sasniegt 12 m augstumu, trompetveida ziedi.

Avoti: Wi

Kampongsaoma   vietv.; vēst.

1. Sianukvila - pilsēta Kambodžā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Kampongtjama   vietv.; novec.

1. Kamponķāma - pilsēta Kambodžā.

Avoti: PZT

Kamponķāma   vietv.

1. Pilsēta Kambodžā ("Kampong Cham"), provinces administratīvais centrs, osta Mekongas labajā krastā, 118200 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kamponogara   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Camponogara"), Venēcijas reģiona Venēcijas provincē, 13000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kamponthuma   vietv.

1. Pilsēta Kambodžā ("Kampong Thum"), provinces administratīvais centrs, 31400 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kamporoso   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Camporosso"), Ligūrijas reģiona Impērijas provincē, 5400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kamposampjēro   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Camposampiero"), Venēcijas reģiona Padujas provincē, 12100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kamposi   novec.

1. Dabiski zālāji Brazīlijas iekšienē ar 1 m augstu zāli, uzzeļ un uzzied lietus periodā.

Avoti: KV

kamposs

1. Tropiska Dienvidamerikas meža stepe - savanna (Brazīlijas plakankalnē).

Avoti: SV69

Kampota   vietv.

1. Pilsēta Kambodžā ("Kampot"), provinces administratīvais centrs, 627900 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, Wi

kampotomija   med.

1. Stereotaktiskās ķirurģijas metode, kad tiek bojāts Forela laukums, lai mazinātu trīci Pārkinsona slimības gadījumā.

Avoti: MSV

kamps   apv.

1. Lielāks gabals; kukurznis.

Avoti: ViV, ME

kamps   apv.

1. Loks (zirga).

Avoti: ME

kampsis   lat.

1. Trompetvīns - divdīgļlapju klases binjonu dzimtas ģints.

Avoti: LD

kampstīt   apv.

1. Atkārtoti kampt, ķert; grābstīties.

Avoti: LV93

kampšķis   apv.

1. Riekšava, sauja, tik, cik ar roku var saņemt.

Avoti: ME

kampšus   apv.

1. Savienojumā ar "kampt" lieto darbības pastiprinājuma izteikšanai.

Avoti: ME

kampt   kampju, kamp, kampj, pag. kampu; trans.

1. Strauji ņemt (mutē) - par dzīvniekiem; strauji kost.

// intrans.

2. Strauji tvert, ņemt (ko); grābt.

Avoti: LLVV

kampties   apv.

1. Saķerties, grābt, apkampties.

Avoti: ME

kamptodaktilija   med.

1. Viena vai vairāku pirkstu fleksijas kontraktūra.

Avoti: TM

kamptokormija   med.

1. Sakumpis, uz priekšu saliekts stāvs.

Avoti: TM

kamptomēlija   med.

1. Locekļu liekšana, lai veidotu bojāto daļu stabilu saliekumu vai izliekumu.

Avoti: MSV

kamptozoa   lat.

1. Kaustārpi.

Avoti: PDE

kamptozaurs   zool.

1. Dinozauru suga.

Avoti: IZ-40-26

kampu   apv.

1. Savienojumā ar "kampt" lieto darbības pastiprinājuma izteikšanai.

Avoti: ME

kampučieši   novec.

1. Khmeri - Kambodžas (Kampučijas) pamatiedzīvotāji.

Avoti: PZT

Kampučija   vietv.

1. Kambodža - valsts nosaukums 1975.-1989. g.

Avoti: PnR

Kampugrandi   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Campo Grande"), Mantugrosu du Sula štata administratīvais centrs, 716000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

kampuka   apv.

1. Plācenis, rausis.

Avoti: ME

kampulis   apv.

1. Kukurznis; kamps.

Avoti: ViV

kampuļains   apv.

1. Kukuržņains.

Avoti: ViV

kampums   apv.

1. Apskāviens, apkampiens.

Avoti: ME

kampus   apv.

1. Savienojumā ar "kampt" lieto darbības pastiprinājuma izteikšanai.

Avoti: ME

Kampusa   vietv.; novec.

1. Kampuša duš Goitakaziša - pilsēta Brazīlijā.

Avoti: PZT

kampuss

1. Universitātes (koledžas) pilsētiņa, komplekss; universitātes teritorija; kempuss.

Avoti: PL

Kampuša   vietv.

1. Kampuša duš Goitakaziša - pilsēta Brazīlijā ("Campos dos Goytacazes"), Riodežaneiro štata ziemeļu daļā, Atlantijas okeāna piekrastes zemienē, Paraibas du Sulas labajā krastā, 356600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, PuA

kamputra   apv.

1. Ēdiens, ko pagatavo, rūgušpienā iejaucot grauzdētu rudzu, miežu, zirņu un pupu miltu maisījumu.

Avoti: ViV

Kamradži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Dobeles novada Penkules dienvidaustrumu daļā.

Kamradžu pilskalns— atrodas Dobeles novada Penkules pagastā, 300 m uz ziemeļaustrumiem no Kamradžu mājām, tas ir 10 m augsts reljefa pacēlums, ko norobežo dabīga grava un sekla ieleja, plakums - ieapaļs 35 m diametrā, iespējams datējams ar 9.-12. gs. vai 13. gs.; Cepļa kalns.

Avoti: LE1

kamrāts   apv.

1. Vāja menca; kambartmencis.

Avoti: KV

Kamrusepa   mit.

1. Hetu (vēst. Anatolijas līdzenums, Turcija) mitoloģijā - zemes dzīļu dieviete, galvenā dieva Istana līdzgaitniece, kurai piemīt burves spējas.

Avoti: Mit

kams   -a, v.; apv.

1. Atsevišķs (kādas vielas, masas, parasti augsnes) gabals, pika; kukurznis.

Avoti: LLVV, ME

kams   -a, v.; apv.

1. Rudzu, miežu, zirņu un pupu miltu maisījums; kama 1.

Avoti: ViV, ME

kamsa

1. apv. Gabals, kumoss.

2. apv. Negausis, rīma, lielēdājs.

3. žarg. Ķilava.

Avoti: ME, SiV, KZ

Kamsara   vietv.

1. Pilsēta Gvinejā, Bokes reģionā, 61500 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA, PuA

kamsāt   apv.

1. Rijīgi ēst.

Avoti: LE, ME

kamsāt   apv.

1. Grābt, spiest.

Avoti: ME

kamsis   apv.

1. Kamzolis.

Avoti: ĒiV

kamsīt   apv.

1. Rijīgi ēst.

Avoti: LE

kamslis   apv.

1. Lielēdājs.

Avoti: LE

kamss   apv.

1. Atsevišķs (kādas vielas, masas, parasti augsnes) gabals, pika; kukurznis.

Avoti: ME

kamstavi   apv.

1. Zirga kakla virsējā mala.

Avoti: KV

kamstis   novec.

1. Aizbāznis, tapa, spraudnis.

Avoti: Ztv1

kamstīt   apv.

1. Atkārtoti kampt, ķert; grābstīties.

Avoti: ME

kamstīt   apv.

1. Raustīt, plūkāt, kost.

Avoti: ME

kamstīties   apv.

1. Ķerstīties, savstarpēji kost (viens otram).

Avoti: ME

kamša   apv.

1. Lielēdājs.

Avoti: ME

kamšķis   -ķa, v.; apv.

1. Kušķis; arī gabals, kumoss; tas ko var sakampt saujā.

Avoti: LLVV, LE

kamt   apv.

1. Kāpēc; kam tad.

Avoti: ME

kamti

1. Agavi tautu grupai piederīga tauta, dzīvo Etiopijas ziemeļrietumu daļā, valoda pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas, ticīgie - musulmaņi, daļa - kristīgie (monofizīti), jūdaisti (falaši).

Avoti: PZT

kamucis   apv.

1. Gabals, pika, kamols.

Avoti: KV

kamuflāža   -as, s.

1. mil. Maskēšanas paņēmiens - objektu pārkrāsošana plankumaini.

2. psih. Maskēta uzvedība.

Avoti: LLVV, PsA

kamuflets   -a, v.; mil.

1. Šāviņu, bumbu, mīnu pazemes sprādziens, kas neveido sprādziena bedri.

Avoti: LLVV

kamulis   apv.

1. Kamols.

Avoti: ME

kamuls   apv.

1. Kamols.

Avoti: ME

kamulzāle   apv.

1. Parastā kamolzāle ("Dactylis glomerata").

Avoti: Aug2

kāmurs   apv.

1. Pakakle, āda, kas karājas liellopu pakaklē.

Avoti: KV

kamus   apv.

1. Zirņu vai kaņepju pikas.

Avoti: ME

kamuški   žarg.

1. Dārgakmeņi.

Avoti: KZ

kamzoli   apv.

1. Kamzolis.

Avoti: ViV

kamzolis   -ļa, v.

1. Džemperis (parasti bieza adījuma) ar augstu, slēgtu apkakli.

2. Vīriešu (parasti gara) veste, ko valkā zem virsdrēbēm.

Avoti: LLVV, ME

kamzols   apv.

1. Adīts džemperis.

Avoti: KiV

kamzuļka   apv.

1. Veste.

2. Krūšturis.

Avoti: KiV

Kamžaņa   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamā, valsts dienvidu daļā, Dienvidķīnas jūras piekrastē, 145700 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

kan.   saīs.

1. Kanāls.

Avoti: i1

kāna   apv.

1. Kā tik.

Avoti: KiV

kana   apv.

1. Lieto, lai piešķirtu vārdam nenoteiktības nokrāsu; diezin.

Avoti: KiV

Kana   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novada dienvidu daļā, Jeņisejas labā krasta pieteka, garums - 629 km, sākas Austrumsajānos.

2. Kanas mežastepe - atrodas Vidussibīrijas dienvidu daļā, Kanas vidusteces apvidū, Krievijas Krasnojarskas novadā, tās dienvidu daļā atrodas Austrumsajānu mežainās priekškalnes, rietumos - Jeņisejas skrausts, ziemeļaustrumos tā saplūst ar Vidussibīrijas plakankalni, platība - ~500 kvadrātkilometru, garums - 200 km, platums - 150 km, lēzeni viļņots reljefs, augstums - 300-470 m, kontinentāls, sauss klimats.

Avoti: PZT, PuA

Kāna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Caen"), Lejasnormandijas reģiona un Kalvadosas departamenta administratīvais centrs, 110000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

kanaānieši   vēst.

1. Senās Kanaānas iedzīvotāji.

Kanaāniešu valodas— semītu val. gr. valodas, lietotas 3.-2. gt. p. m. ē. senajā Kanaānā; ietilpst feniķiešu valoda, ugaritu u. c. mirušās valodas, kā arī vienīgā dzīvā valoda - ivrits.

Avoti: EV

kanabīnols   novec.

1. C21H30O2, kaņepju alkaloīda darbīgā sastāvdaļa, bieza eļļa, kas gaisā pārsveķojas.

Avoti: KV

kanabinomānija   med.

1. Slimīga tieksme lietot hašišu; hašišisms.

Avoti: TM

kanabīnons   novec.

1. Indijas kaņepju alkaloīda darbīgā sastāvdaļa, melni brūns balzams, ko lieto dziedniecībā.

Avoti: KV

kanabīns   novec.

1. Kaņepju alkaloīds, ko var izskalot ar alkoholu un iegūt hašišu.

Avoti: KV

kanabisms   med.

1. Hroniska saindēšanās ar kaņepju preparātiem vai hašišu.

2. Hroniska kaņepju preparātu lietošana.

Avoti: MSV

kanabiss

1. Indijas kaņepes.

2. No Indijas kaņepēm iegūta narkotika.

Avoti: SV99

kanād.   saīs.

1. Kanādiešu-.

Avoti: i1

Kanāda   vietv.

1. Valsts Ziemeļamerikā (angļu val. "Canada"), platība - 9984670 kvadrātkilometru, 34018950 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Otava, administratīvais iedalījums - 10 provinču un 3 teritorijas, robežojas ar ASV, apskalo Klusais, Ziemeļu Ledus un Atlantijas okeāns.

Kanādas Arktiskais arhipelāgs— salas Ziemeļamerikas ziemeļu piekrastē (angļu val. "Canadian Arctic Archipelago"), pieder Kanādai, platība - 1,33 mlj kvadrātkilometru, ietver >30 lielas salas, augstākā virsotne - 2926 m.

2. Kanādas lielieplaka - atrodas Ziemeļu Ledus okeāna rietumu daļā, starp Ziemeļamerikas kontinenta nogāzi, Mendeļejeva grēdu, Čukču un Alfas pacēlumu, dziļums - 3810 m, gultnē mālainas dūņas.

Avoti: LģE, PuA, PZT

kanadianisms

1. Leksisks aizguvums no Kanādā runājošo tautu valodas citā valodā.

Avoti: EpV

kanadianistika

1. Zinātņu komplekss, kas pētī Kanādas kultūru, literatūru, valodas u. tml.

Avoti: EpV

kanādieši   -u, v.

1. Kanādas iedzīvotāji.

Avoti: LLVV

kanadīns   med.

1. Auga "Hydrastis canadensis L." alkaloīds.

Avoti: TM

kanadols   novec.

1. Vieglais petrolēteris jeb gazolīns, lieto tehnikā kā šķīdinātāju, ļoti reti arī dziedniecībā.

Avoti: KV

Kanadzava   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kanazawa"), Honsju salas vidusdaļas rietumos, Isikavas prefektūras administratīvais centrs, 462400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kānadži   vietv.

1. Kānadžu kakts - Limbažu novada Pāles pagasta apdzīvotās vietas "Tenīši" otrs nosaukums.

Avoti: LC

Kanagoļci   vietv.

1. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Konogoļci" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kanaj   žarg.

1. Ej projām!

Avoti: KZ

kanāki   novec.

1. Havaju salu pirmiedzīvotāji (cilvēki, turienes valodā).

2. Klusā okeāna salu iemītnieki.

Avoti: KV

kanaks

1. Klusā okeāna salu iedzimtais.

2. žarg., parasti dsk. Karavīrs; cīnītājs; vīrietis.

Avoti: SV99, SLG

kanaķ   žarg.

1. Siet.

2. Skriet.

3. Būt līdzīgam.

4. Iet.

Avoti: KZ

kanal.   saīs.

1. Kanalizācija (sludinājumos).

Avoti: i2

Kanāla   vietv.

1. Kanāla salas - Normandijas salas Lamanšā.

Avoti: PZT

kanālapkure   -es, s.; parasti vsk.

1. Apkure ar karstu gaisu, kas plūst pa cauruļveida vadiem.

Avoti: LLVV

Kanāle   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Canale"), Pjemontas reģiona Kuneo provincē, 5700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kanalikulīts   med.

1. Asaru kanāla iekaisums.

Avoti: MSV

kanalikulizācija   med.

1. Kanāliņu attīstība, piem., kaulā.

Avoti: TM

kanāliņš

1. Dem. --> kanāls.

kanālis   novec.

1. Kanāls.

Avoti: LME

kanalizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ierīču komplekss (apdzīvotu vietu, ražošanas teritoriju) notekūdeņu savākšanai, aizvadīšanai, attīrīšanai un ievadīšanai ūdenstilpē.

2. Kanālu ierīkošana.

3. med. Kanālu veidošanās audos.

4. med. Brūču drenēšanas sistēma.

5. med. Jaunu sakaru izveidošanās psihiskos procesos, tie nosacīti saistīti ar atkārtotiem nervu impulsiem.

Avoti: LLVV, MSV

kanalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. pareti Ierīkot kanalizāciju (1).

2. žarg. Novadīt.

Avoti: LLVV, VpV-1-17

kanālkodēšana   inf.

1. Kodēšana, kuru izpildot koda izvēle tiek izdarīta, vadoties pēc kanāla, nevis datu avota īpatnībām.

Avoti: D3

kanālmala   -as, s.

1. Kanāla mala; kanāla tuvākā apkārtne.

Avoti: LLVV

kanālracējs

1. Pašgājēja mašīna kanālu rakšanai un remontam; darbierīces nostiprinātas uz kāpurķēžu traktora.

Avoti: ZTV

kanāls   -a, v.

1. Mākslīgi veidota upei līdzīga ūdenstilpe (ūdens pārvadīšanai, transportam).

Derivācijās kanāls— kanāls, pa kuru ievada ūdeni hidrauliskajās turbīnās.

// pārn. Eja (piemēram, starp celtnēm, ledū, klintī).

2. Pagara, doba telpa (organisma vai tā daļas) iekšienē.

3. Iekšējā doba daļa (priekšmetam, ierīcei); ierīce, priekšmets, kam centrālā, iekšējā daļa ir doba.

4. Ierīču, tehnisku līdzekļu kopums, piemēram, (telefona, radio, televīzijas) sakariem, enerģijas pārvadei.

5. sar. Līdzekļu, paņēmienu kopums, darbības veids.

Avoti: LLVV

kanālstari   -u, vsk. kanālstars, -a, v.; fiz.

1. Paātrinātu pozitīvo jonu plūsma, kuru iegūst katodstaru lampā.

Avoti: LLVV

kanaļa

1. Nelietis; salašņas, padibenes.

Avoti: SV69

kanāļstari   novec.

1. Pozitīvo jonu plūsma retinātā gāzē aiz katoda.

Avoti: KV

kanamari

1. Indiāņu cilts no katukini cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas rietumos, Žurua un Pirusas lejteces baseinā.

Avoti: PZT

kanamicīns   med.

1. Antibiotiska viela, iegūta no "Streptomyces kanamyceticus"; aktīva pret grampozitīviem un gramnegatīviem mikroorganismiem, arī pret tuberkulozes mikobaktērijām.

Avoti: TM

Kanandeigva   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Canandaigua"), Ņujorkas štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kananga   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Lulua provinces administratīvais centrs, 720400 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

kanangeļļa   novec.

1. Gaiši dzeltens šķidrums ar patīkamu smaršu, iegūst no auga "Cananga" ziediem; ilang-ilangeļa.

Avoti: KV

kanapē

1. Maza sviestmaize (ar sieru, gaļu vai zivi), ko parasti pasniedz viesībās kā uzkodu.

Avoti: SV99

kanapejs   novec.

1. Neliels dīvāns ar paaugstu pagalvi.

Avoti: SV78

kanapene   apv.

1. Agrāk kaņepju ražas novākšanas svētki; kaņepene 2.

Avoti: TlV

kanapis   apv.

1. Kakla dzelzis.

Avoti: ME

Kanapolisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kannapolis"), Ziemeļkarolīnas štatā, 45200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kanaps   apv.

1. Atzveltnes sols.

Avoti: KiV

Kanara   vietv.

1. Pilsēta Malaizijā ("Kangar"), Malajas pussalā, Perlisas štata administratīvais centrs, 48900 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA

kanaraugs   apv.

1. Zirgu ārsts.

Avoti: ME

kanareika   žarg.

1. Policijas dežūrdienesta automašīna.

Avoti: KZ

kanārijputniņš   -a, v.

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas žubīšu dzimtas ģirliču ģints suga ("Serinus caranius").

Avoti: LLVV, ZvP

kanārijs   -a, v.; pareti.

1. Kanārijputniņš.

Avoti: LLVV

Kanāriju   vietv.

1. Kanāriju salas - vulkānisku salu grupa Atlantijas okeānā (sp. val. "Islas Canarias"), 100-120 km no Āfrikas ziemeļrietumu piekrastes, Spānijas autonoms apgabals, platība - 7447 kvadrātkilometri, 2089700 iedzīvotāju (2009. g.).

2. Kanāriju lielieplaka - atrodas Atlantijas okeānā starp Āfrikas kontinentālo nogāzi un Ziemeļatlantijas grēdu, dziļums - >5000 m, lielākais dziļums - 6549 m, gultnē - sarkanais māls.

3. Kanāriju straume - aukstā straume Atlantijas okeānā, Ziemeļatlantijas straumes atzars, plūst ziemeļu-dienvidu virzienā gar Pireneju pussalu un Āfrikas ziemeļrietumu piekrasti, ātrums - līdz 2 km/h.

Avoti: LģE, PuA, PZT

kanāriņš   žarg.

1. Dziedonis.

Avoti: SLG

kanastero

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas strupknābjputnu apakškārtas mūrniekputnu dzimtas dzelņmūrnieku apakšdzimtas ģints ("Thripophaga").

Bālkrūšu kanastero— šīs ģints suga ("Thripophaga drbignyi").

Melnastes kanastero— šīs ģints suga ("Thripophaga humicola").

Avoti: ZvP

Kanaša   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čuvašijas Republikā, 45800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kanatņiks   novec.

1. Abutilons.

Avoti: LxE

kanats   apv.

1. Tauva.

2. žarg. Ķēdīte.

Avoti: KiV, KZ

kanauri

1. Viena no himalajiešu ciltīm, dzīvo Himalajos 2000-3000 m vjl., valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas himalajiešu apakšgrupas.

Avoti: PZT

kanava   apv.

1. Dziļš un plats grāvis.

2. žarg. Prostitūta.

Avoti: KiV, KZ

kanavāle   apv.

1. Liela koka vāle, ar kuru malku skaldot sit pa cirvja pietu.

Avoti: ME

kanavalīns   med.

1. Globulīns, ko iegūst no kanavālijas ģints pupām.

Avoti: TM

Kanavališki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

Kanaverala   vietv.

1. Kanaverala rags - atrodas Floridas pussalas austrumu piekrastē ("Cape Canaveral"), ASV, šeit izvietots Dž. Kenedija kosmisko lidojumu centrs (Meritas salā) un kosmodroms.

Avoti: PZT

Kanaviņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā.

2. Kanaviņu kalns - atrodas Alūksnes augstienē, uz dienvidiem no Alūksnes ezera, Jaunalūksnes pagastā, absolūtais augstums - 214 m vjl., viena no augstākajām virsotnēm Alūksnes augstienē.

Avoti: LC, LD

kanavmala   apv.

1. Dziļa un plata grāvja mala.

Avoti: KiV

kanavracis   apv.

1. Grāvracis.

Avoti: KiV

kanavs   apv.

1. Kanva (audums).

Avoti: KnV

Kanāži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

Kanbera   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā ("Canberra"), Austrālijas Savienības galvaspilsēta, atrodas Austrālijas dienvidaustrumos, Austrālijas Alpos 600 m vjl., 324000 iedzīvotāju (2006. g.).

Kanberas latviešu kopiena— izveidojusies 1940. gadu 2. pusē, 1990. gados bija ~500 latviešu.

Avoti: LE1

Kancāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

Avoti: LC

kance   apv.

1. Kancis.

Avoti: ME

kanceits   apv.

1. Maizes rieciens.

Avoti: TiA

kancele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Paaugstinājums sprediķošanai baznīcā.

2. žarg. Virs zemes kokos vai citādi iekārtots sēdeklis ar trepēm, kuru lieto gaides vai izlases medībās u. tml.

Avoti: LLVV, KnV

kanceleja   -as, s.

1. Lietvedības nodaļa (iestādē); šīs nodaļas telpas.

Avoti: LLVV

kancelejisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kanceleju, tai raksturīgs; arī formāls, birokrātisks.

Avoti: LLVV

kancelejiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kancelejisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kancelejisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Kancelejiskums.

Avoti: LLVV

kancelejists   -a, v.; reti.

1. Kancelejas darbinieks (parasti tāds, kas birokrātiski veic savus uzdevumus).

Avoti: LLVV

kancelēt   apv.

1. Skaļi runāt.

Avoti: ME

kancelēt   apv.

1. Zirgu ar pātagu sist, mocīt.

2. Dzelt.

Avoti: ME

kancelēt   žarg.

1. Atcelt, anulēt (datora darbību).

Avoti: SLG

kancelis   apv.

1. Kancele.

Avoti: ME

kancelnieks   apv.

1. Runātājs no kanceles.

Avoti: ME

kancelpakaļa   apv.

1. Vieta aiz kanceles.

Avoti: ViV

kancelpriekša   apv.

1. Vieta kanceles priekšā.

Avoti: ViV

kancēnieši

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Kanči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kancepole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

Avoti: LC

kancerācija   med.

1. Malignizācija.

Avoti: TM

kancerēmija   med.

1. Audzēja šūnu klātiene asinīs.

Avoti: MSV

kancerocīds   med.

1. Tāds, kas iznīcina vēža šūnas.

Avoti: TM

kanceroderma   med.

1. Dzimumzīmēm līdzīgi plankumi uz vidukļa; plankumi dažreiz malignizējas.

Avoti: TM

kancerofobija   med.

1. Slimīgas bailes saslimt ar vēzi.

Avoti: TM

kancerogēni

1. Vielas, un faktori, kas, ilgstoši iedarbojoties uz organismu, var izraisīt ļaundabīgu audzēju; tāds, kas veicina vēža šūnu attīstību.

Avoti: PL

kancerogēnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Kancerogēns 1.

Kancerogēniskās vielas— kancerogēnās vielas.

Avoti: LLVV

kancerogēns   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ļaundabīgo audzēju veidošanos un attīstību.

Kancerogēnās vielas— vielas, kas var izraisīt ļaundabīgu audzēju veidošanos.

Avoti: LLVV

kancerogēns   -a, v.

1. Ļaundabīgu audzēju izraisītājs.

Avoti: LLVV

kanceroģenēze   -es, s.; parasti vsk.

1. Ļaundabīgo audzēju veidošanās un attīstības process.

Avoti: LLVV

kancers   med.

1. Vēzis - ļaundabīgs audzējs.

Avoti: SV96

kancēt   apv.

1. Sist, pērt.

Avoti: KV

kanciens   apv.

1. Pēriens.

Avoti: ME

kancināt   apv.

1. Iztaujāt.

2. Kaitināt.

Avoti: KV

kancināties   apv.

1. Vienam otru iztaujāt, kaitināt.

2. Nomocīties, taupīgi apieties.

Avoti: KV

Kanciņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Druvienas pagastā.

Avoti: LC

kancionāls   novec.

1. Dziesmu grāmata, sevišķi Bohemijas brāļu draudzē.

Avoti: KV

kancionero   novec.

1. Spāniešu un portugāliešu mākslas dzeja.

Avoti: KV

kancis   -ča, v.; sar.

1. Gabals (1); arī dona.

// apv. Maizes rieciens.

Avoti: LLVV, KnG, BB

kancīte   apv.

1. Gums apkārt maizei vai maizes ārpusē.

Avoti: KV

kancītis

1. Dem. --> kancis.

Avoti: LV93

kancka   apv.

1. Vājš, noliesējis, izdilis.

Avoti: ĒiV

kanckāties   apv.

1. Tiesāties.

Avoti: ME

kanclers   -a, v.

1. vēst. Karaļa kancelejas un arhīva priekšnieks.

Valsts kanclers— augstākais civilais amats Krievijā līdz 1917.

2. Valdības galva Vācijā.

3. Augšpalātas priekšsēdētājs (Anglija); lordkanclers.

4. Finanšu ministrs (Anglijā); valsts kases kanclers.

5. Kantonu padomes sekretārs (Šveicē).

Avoti: LLVV

kancona   -as, s.

1. literat. Lirisks dzejolis par bruņinieku mīlestību; senās franču vai itāliešu dzejas veids.

2. mūz. Neliels poētisks, līdzeni plūstošs vokāls vai instrumentāls skaņdarbs.

Avoti: LLVV

kancone   mūz.

1. 15. un 16. gs. polifona rakstura daudzbalsu dziesma; ar 16. gs arī nosaukums instrumentāliem skaņdarbiem, kas līdzinās ričerkara un fūgas tipam.

Avoti: Mūz

kanconeta   novec.

1. Sākumā trubadūru dziesma, pa lielākai daļai par mīlestību, vēlāk - laicīga satura dziesma ar instrumentālu pavadījumu un arī instrumentālkompozīcija (ērģelēm, klavērēm, lautei) ar dziesmas raksturu.

Avoti: KV

kančaka   apv.

1. Sitamais, bieza ādas pātaga; kančuka.

Avoti: ME

Kančendžanga   vietv.

1. Kalnu masīvs Lielajos Himalajos (nepāliešu val. "Kānchenjunga"), uz Nepālas un Indijas robežas, 4 virsotņu augstums pārsniedz 8000 m, augstākā - 8586 m, vairāki līdz 30 km gari šļūdoņi.

Avoti: LģE, PZT

Kančhori   mit.

1. Korejiešu mitoloģijā - pūķis, kas zemei nes sausumu un iznīcina augu valsti.

Avoti: Mit

Kanči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Varakļānu novada Murmastienes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (viensēta) Burtnieku novada Rencēnu pagastā.

Kanču akmens— atrodas Burtnieku novada Rencēnu pagastā pie Kanču mājām, aizsargājams ģeoloģiskais objekts (kopš 1977. g.), garums - 5,3 m, platums - 3,5 m, augstums - 1,7 m, apkārtmērs - 11,5 m, virszemes tilpums - ~15 kubikmetri; Rencēnu laukakmens.

Avoti: LC, LD, La1

Kančipurama   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidaustrumos ("Kanchipuram"), Tamilnādas štatā, Palaras kreisajā krastā, 164300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

kančuciņa   apv.

1. Dem. --> kančuka.

Avoti: ME

kančuka   apv.

1. Resna ādas pātaga.

Avoti: LE

kančukāt   apv.

1. Sist ar kančuku, ādas pātagu.

Avoti: LE

kančuki   apv.

1. Putnu īsās, cietās spalvas, kuras grūti noplūkt.

Avoti: KnG

kančukiņa   apv.

1. Dem. --> kančuka.

Avoti: ME

kančukliņš   apv.

1. Dem. --> kančuklis.

Avoti: ME

kančuklis   apv.

1. Sitamais, bieza ādas pātaga; kančuka.

Avoti: ME

kančukot   apv.

1. Sist ar kančuku, ādas pātagu; kančukāt.

Avoti: ME

kančuks   -a, v.; vēst.

1. Pātaga (parasti cilvēku pēršanai), pletne.

Avoti: LLVV, DžP

kand.   saīs.

1. Kandidāts.

Zin. kand.— zinātņu kandidāts.

Avoti: i1

Kandahāra   apv.

1. Pilsēta Afganistānas dienvidos ("Quqndahar"), vilajeta administratīvais centrs, 324800 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Vilajets Afganistānas dienvidu daļā, robežojas ar Helmandas, Orūgzānas un Zābolas vilajetu, kā arī ar Pakistānu.

Avoti: LpA

Kandalakša   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Murmanskas apgabalā, Kolas pussalas dienvidu daļā, 33500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kandalakšas līcis - grīvlīcis Baltās jūras ziemeļrietumu daļā, garums - 185 km, lielākais platums - 67 km, lielākais dziļums - 350 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 2,2 m.

3. Kandalakšas rezervāts - atrodas Krievijā, Murmanskas apgabalā, Kandalakšas līča, Baltās un Barenca jūras salās (>400) starp 66 un 70 ziemeļu platuma grādu, kā arī atsevišķos Kolas pussalas, piekrastes iecirkņos, kopējā platība - 350 kvadrātkilometru, dibināts - 1932. g., lai saglabātu un pētītu putnu faunu, unikālas dabas ainavas, reģistrētas vairāk nekā 200 putnu sugu (ligzdo - 43).

Avoti: LpA, LģE

kandalas   -u, vsk. kandala, -as, s.

1. vēst. Dzelzs važas kāju un roku saistīšanai (smagi sodītajam).

// apv. Roku dzelži; važas.

Avoti: LLVV, KiV

Kandana   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Krētas perifērijā, 1600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kandau   vietv., vēst., vācu val.

1. Kandavas pagasta bijušais nosaukums.

2. Kandava.

3. Kandavas muiža, kas atradās Talsu apriņķa Kandavas pagastā.

Avoti: LPag, FV

kandaulisms

1. Seksuāla novirze novirze, deviācija, kombinēta ekshibicionisma un vizionisma forma, kad vīrietis cenšas saasināt savu seksuālo pārdzīvojumu, demonstrējot citiem vīriešiem savas sievas vai partneres kailo ķermeni, partnerei to nezinot.

Avoti: MV

kandava   apv.

1. Mitra, izbraukta vieta vai liela peļķe ceļā.

Braukt kā uz kandavu— braukt pa sliktu ceļu.

2. Ļoti liela gulta.

Avoti: LE, NeV

kandava   apv.

1. Liela, vāja govs.

Avoti: ME

Kandava   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Zemgales rietumu daļā, novada centrs no 1999. g. (1960.-2009. g. Tukuma rajonā, 1950.-1959. g. rajona centrs, 1819.-1949. g. Talsu apriņķī) 91 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1917. gada, miesta nosaukums kopš 1819. gada, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1230. gadā kuršu un krustnešu līgumā kā "Candowe".

2. Kandavas novads - patstāvigs novads no 2009. g., ietver Kandavas pilsētu, Cēres, Kandavas, Matkules, Vānes, Zantes un Zemītes pagastus, robežojas ar Talsu, Tukuma, Jaunpils, Brocēnu, Saldus un Kuldīgas novadu.

3. Kandavas pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, aptver Kandavas pilsētu, robežojas ar Cēres, Zemītes, Vānes un Matkules pagastu, kā arī ar Talsu un Tukuma novadu; bijušie nosaukumi: Kandavas novada lauku teritorija (kas ietvēra arī tagadējos Cēres, Zemītes un Matkules pagastus - 1999.-2009. g.), vāciski - Kandau, krieviski - Kandavskaja.

4. Kandavas stacija - apdzīvota vieta (vidējciems) Kandavas novada Kandavas pagastā.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, LC

kandavāt   novec.

1. Pērt, sist (zirgus).

Avoti: KV

Kandavmuiža   vietv.

1. Kandavas novada Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Liepas" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kandavnieki

1. Kandavas novada apdzīvotās vietas "Kandava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kandavnieks

1. vsk. Kandavnieki.

2. apv. Zirgu bende.

Avoti: KV

kandavot   novec.

1. Tirgoties.

Avoti: KV

kandavs   apv.

1. Mitra, izbraukta vieta vai liela peļķe ceļā.

Avoti: ME

Kandavskaja   vietv., vēst.

1. Kandavas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kandecavaķ   žarg.

1. Iet.

Avoti: KZ

kandejs   žarg.

1. Karceris, cietums.

Avoti: KZ

kandela   -as, s.

1. Gaismas stipruma mērvienība (starptautiskajā mērvienību sistēmā), cd; svece.

Avoti: LLVV

kandelabrs   -a, v.

1. Liels, žuburains svečturis ar vairākām svecēm vai svečveida elektriskām spuldzēm.

Avoti: LLVV

Kandelarija   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Candelaria"), Kanāriju Salu autonomā apgabala Santakrusas de TEnerifes provincē, 26000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kandelārija

1. dsk. Asku ķērpju klases lekanoru rindas dzimta ("Candelariaceae"), ķērpjiem ir sīkgraudaini vai sīkzvīņaini, gaišdzelteni līdz oranždzelteni, retāk pelēkdzeltenīgi lapoņi, 52 s., Latvijā konstatētas 4 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Candelaria"), 7 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Avoti: LD

Kandele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kandel"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kandelila

1. Ziemeļamerikas dienvidu daļā, gk. Meksikā, augošs krūms, no kura iegūst augu vasku.

Avoti: Wi

kandelilvasks

1. Pārtikas piedeva E902 (iegūst no kandelilas auga), glazētājviela, mīkstinātājs, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai pārtikā.

Avoti: Zkp

Kandēlo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Candelo"), Pjemontas reģiona Bjellas provincē, 7900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kandeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Skrundas novada Rudbāržu pagastā.

Avoti: LC

Kanderna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kandern"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 8100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kandi

1. Tauta, dzīvo gk. Orisas štata (Indijā) mežainajos kalnos, valoda pieder pie dravīdu saimes, reliģija - tradicionālie cilts ticējumu sajaukums ar hinduismu.

Avoti: PZT

Kandi   vietv.

1. Pilsēta Šrilankā, Centrālās provinces administratīvais centrs, 119600 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kandiaghaša   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Aktebes apgabalā, rajona administratīvais centrs, 32100 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1967. g.

Avoti: PuA, Wi

kandida   biol.

1. Raugveida mikroskopisku sēnīšu veids.

Avoti: SV96

kandidamikoze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Slimība, ko izraisa raugveida sēnes un kas saistīta ar ādas, gļotādas, iekšējo orgānu un sistēmu bojājumiem.

Avoti: LLVV

kandidas   med.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu ģints, kuras fakultatīvi patogēnas cilvēkam; veido micēliju, bet neveido ašķu sporas. Parasti slimību ierosina "Candida albicans".

Avoti: MSV

kandidātatslēga   inf.

1. Unikāls identifikators, ko relāciju datu bāzē veido viens vai vairāki atribūti.

Avoti: D3

kandidāts   -a, v.

1. Persona, kas ir izvirzīta iespējamai ievēlēšanai.

// pārn. Cilvēks, kam draud kas nepatīkams, nevēlams.

Diloņa kandidāts— saka par ļoti vāju, bālu, slimīga izskata cilvēku.

2. Oficiāls amats vai stāvoklis (kādā organizācijā), kas ir zemāks par (šīs organizācijas) biedra, locekļa amatu vai stāvokli; persona, kas ieņem šādu amatu vai stāvokli.

3. Krievijā (arī PSRS) - pirmais zinātniskais grāds, ko piešķir personai, kura aizstāvējusi atbilstošu disertāciju; persona, kam piešķirts šis grāds.

Kandidāta eksāmens— eksāmens, kas jānokārto, lai kandidāta disertāciju varētu oficiāli aizstāvēt.

Avoti: LLVV

kandidatūra   -as, s.

1. vsk. Pieteikums, ieteikums, izvirzīšana, arī tiesības, iespēja būt par kandidātu (1); arī kandidēšana.

2. Persona, kas izvirzīta par kandidātu (1).

Avoti: LLVV

kandidēmija   med.

1. Kandidu ģints pārstāvju klātiene asinīs; parasti novēro endikardīta vai sistēmiskas kandidozes gadījumā.

Avoti: MSV

kandidēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Būt par kandidātu (1).

Avoti: LLVV

kandidīds   med.

1. Alerģiski ādas izsitumi personām, kas sensibilizētas pret kandidu.

Avoti: TM

kandidīns   med.

1. Ādas testa antigēns, ko iegūst no "Candida albicans", lieto, lai noskaidrotu organisma jutību pret attiecīgo mikroorganismu.

Avoti: MSV

kandidoze   med.

1. Kandidamikoze - infekcijas slimība, ko ierosina attiecīgās raugveida sēnes.

Avoti: EV

kandids   novec.

1. Spoži balts, gaišs; nemākslots, atklāts, sirsnīgs; laimīgs.

Avoti: KV

kandidūrija   med.

1. Kandidu ģints pārstāvju klātiene urīnā.

Avoti: MSV

kandiga   žarg.

1. Klibs.

Avoti: KZ

kandijs   -a, v.; parasti vsk.; biškop.

1. Bieza, mīksta cukura masa bišu barošanai.

Avoti: LLVV

kandiks   novec.

1. Sīpolpuķes.

Avoti: LxE

kandila   rel.

1. Liels svečturis, kas Pareizticīgo baznīcā stāv ikonu priekšā.

Avoti: RtV

Kandila   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 1270 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kandira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kandira"), Kodžaeli ilā, 14700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kandiscukurs   novec.

1. Cieti, lieli, brūni kristāli ar stikla spīdumu, iegūstami vai nu no niedru cukura vai parasti no krāsainiem biešu cukura šķīdumiem, liekot kristalizēties uz iekārtiem diegiem.

Avoti: KV

kandiss   novec.

1. Cieti lieli brūni kristāli ar stikla spīdumu, iegūstami vai nu no niedru cukura vai parasti no krāsainiem biešu cukura šķīdumiem, liekot kristalizēties uz iekārtiem diegiem; kandiscukurs.

Avoti: KV

Kandla   vietv.

1. Pilsēta Indijas rietumos ("Kandla"), Gudžarātas štatā, osta Kačhas līča ziemeļu krastā, 15800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

kanduņēnieši

1. Burtnieku novada Vecates pagasta apdzīvotās vietas "Kalnduņēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kandze   apv.

1. Nodeldētas zaru slotas atlikusī daļa.

Avoti: KnG

kandzelēt   apv.

1. Zirgu ar pātagu sist, mocīt.

2. Dzelt.

Avoti: ME

kandža   -as, s.; parasti vsk.

1. Mājas apstākļos gatavots degvīna tipa alkoholisks dzēriens.

Avoti: LLVV

kandžars

1. Dunčveida ierocis Austrumos; handžars.

Avoti: SV08

kandžierēt   apv.

1. Dzīt; rīkot; gatavot kandžu.

Avoti: ĒiV

Kandžurs   mit.

1. Viens no diviem vadžrajānas kanona sakopojumiem, kas tiek uzskatīts par Budas Šākjamuni teiktā apkopojumu, tam ir septiņas daļas, pēdējā daļa - 108 sējumi - satur tantras un visu 24 budisma tantrisko sistēmu rakstu sīku pārstāstījumu.

Avoti: MrJ

kandžveidīgs   apv.

1. Tāds, kas atgādina kandžu; kandžai līdzīgs.

Avoti: ĒiV

kane   apv.

1. Zoss (bērnu valodā).

Avoti: ME

kāne   apv.

1. Zoss (bērnu valodā).

Avoti: ME

kanēfore   novec.

1. No akmens taisīts sievietes tēls ar grozu virs galvas; antīkā arhitektūrā dažkārt atvieto kolonnu vai pīlāru.

Avoti: KV

Kaneidjana   vietv.

1. Upe ASV, Arkanzas labā krasta pieteka ("Canadian River"), garums - 1458 km, sākas Klinšu kalnu Sangredekristo grēdā.

Avoti: LģE

kanēlis   -ļa, v.; parasti vsk.

1. No kanēļkoka mizas iegūta garšviela ar noturīgu, stipru smaržu un īpatnēju garšu.

Avoti: LLVV

Kanelli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Canelli"), Pjemontas reģiona Asti provincē, 10600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kaneloni

1. Lielas makaronu caurulītes, ko pilda ar dažāda veida pildījumu.

Avoti: PL

kanels   novec.

1. Kanēlis.

Avoti: LME

kanelūra   -as, s.; arhit.

1. Vertikāla rieva kolonnas vai pilastra stāvā.

Avoti: LLVV

kanēļaldehīds   ķīm.

1. Aromātisks nepiesātināts aldehīds, kanēļa ēteriskās eļļas galvenā sastāvdaļa.

Avoti: ZTV

kanēļalkohols   novec.

1. Dabā atrodams tikai esteru veidā, piem., storakā, lieto parfimērijā.

Avoti: KV

kanēļbrūns

1. Brūnās krāsas tonis, kas raksturīgs kanēlim.

Kanēļbrūnās augsnes— augšņu tips, kas izplatīts subtropu joslas periodiski mitra klimata apgabalos, bieza (līdz 1 m un vairāk) humozu trūdvielu kārta.

Avoti: LPE

kanēļeļļa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ēteriskā eļļa, ko iegūst no kanēļkoka mizas.

Avoti: LLVV

kanēļkoks   -a, v.

1. dsk. Mūžzaļš Lauru dzimtas ģints ("Cinnamomum"), mūžzaļš koks ar ādainām lapām un sīkiem ziediem, izžāvēta šī koka miza ir garšviela kanēlis.

Ķīnas jeb aromātiskais kanēļkoks— kanēļkoku suga ("Cinnamomum aromaticum"), kas sastopams tikai kultūrā.

Ceilonas kanēļkoks— kanēļkoku suga ("Cinnamomum zeylanicum").

Avoti: LLVV, PDE

kanēļmaize

1. Ar kanēli un cukuru pārkaisīta plātsmaize vai smalkmaizīte.

Avoti: ĒiV

kanēļmaizīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Smalkmaizīte ar kanēli.

Avoti: LLVV

kaneļroze   apv.

1. Suņu roze ("Rosa cania").

2. Pelēkzilā roze ("Rosa dumalis").

Avoti: Aug2

kanēļskābe   ķīm.

1. Aromātiska nepiesātināta skābe C6H5CH=CH-COOH.

Avoti: ZTV

kanēļspirts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, sintētiska viela, aromātviela, smaržviela, izmanto sintētiskās smaržās, dezodorantos, var izraisīt alerģiskas reakcijas.

Avoti: Zkp

kanembi

1. Kanuri tautai radniecīga cilts, dzīvo Čada ezera apkārtnē, valoda pieder pie Sahāras valodu kanuru grupas, ticīgie - musulmaņi.

Avoti: PZT

Kāneohe   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Kaneohe"), Havaju štatā, Honolulu salā, 34600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kanepene   apv.

1. Agrāk kaņepju ražas novākšanas svētki; kaņepene 2.

Avoti: TlV

kanepes   apv.

1. Sējas kaņepe ("Cannabis sativa").

Avoti: Aug2

Kanepīne   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Kaņepiene" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kanepsola   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Kaņepsala" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kaneris   apv.

1. Zaķis (arī trusītis).

Avoti: ME

kanestēns   med.

1. Pretsēnīšu ziede, ko lieto gļotādas iekaisumu gadījumos.

Avoti: VE

kaneva   novec.

1. Tīklveida audums izšuvumiem.

Avoti: LV93

kanga

1. Tradicionāls Austrumāfrikas iedzīvotāju apģērbs, tā pamatā ir spilgti raibi kokvilnas auduma gabali, kurus aptin ap ķermeni vai arī, kopā sašūtus, nēsā kā tuniku.

2. Četrstūrains koka galds ar caurumu vidū, ko par zināmiem pārkāpumiem nēsāja uz kakla ķīniešu noziedznieki.

Avoti: PL, KV

Kangala   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kangal"), Sivasas ilā, 10400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kangari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ropažu novadā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas un Šķilbēnu pagastā (atrodas uz pagastu robežas).

3. Lielie Kangari - viļņveidīga osu grēda Viduslatvijas zemienes Madlienas (Viduslatvijas) nolaidenumā, Ropažu novadā un Ogres novada Suntažu pagastā, absolūtais augstums - 78 m vjl., relatīvais augstums - ~27 m, stiepjas 26 km no Bajāriem gandrīz līdz Suntažiem, vidusdaļā dabas liegums.

Suntažu Kangari— Lielie Kangari.

4. Mazie Kangari - osu valnis Viduslatvijas zemienes Madlienas (Viduslatvijas) nolaidenumā, Siguldas novada Allažu pagastā, gandrīz 10,5 km garš izlocīts valnis, absolūtais augstums - 81 m vjl., relatīvais augstums - līdz 16 m.

Allažu Kangari— Mazie Kangari.

5. Ogres Kangari - vaļņveida osu virkne Viduslatvijas zemienes Madlienas (Viduslatvijas) nolaidenuma rietumu malā, ar nelieliem pārtraukumiem stiepjas 25 km garumā paralēli Daugavai starp Sēlēku ezeru (Ikšķiles novadā) un Lielvārdi, ietilpst Augstie kalni (66,7 m vjl.), Zilie kalni (52,4 m vjl.), Kaparāmurkalni u. c. kalni.

Avoti: LC, LE1

kangarieši

1. Ogres novada Suntažu pagasta apdzīvotās vietas "Kangari" iedzīvotāji.

2. Ropažu novada apdzīvotās vietas "Kangari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kangarītis   apv.

1. Mazs, īpašs ķeblītis, apmēram uz pusi zemāks nekā parastā taburete.

Avoti: NeV

kangars   -a, v.

1. Tāds, kas staigā ar kūkumu, saliecies, pazemīgs.

2. Nodevējs.

Avoti: LLVV, NeV

kangars   -a, v.

1. Oss - garš, līkumots, šaurs vaļņveida paugurs; smilšu paugurs.

2. Nenoteiktas izcelsmes pauguru rinda purvā.

Avoti: LLVV, LD, ZTV

Kangarupīte   vietv.

1. Lēģerurga - Mazās Juglas labā krasta pieteka Ropažu un Ikšķiles novadā.

Avoti: LD

kangas   apv.

1. Aužamie stāvi (Kursā).

Avoti: LE, ME

kangas   apv.

1. Locekļi, ekstremitātes.

Avoti: KV, ME

Kangasa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Cangas"), Galisijas autonomā apgabala Pontebedras provincē, 26100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kangasala   vietv.

1. Kangasalas ezeri - ezeru sistēma Somijā ("Kangasala"), uz austrumiem no Tamperes, Kokemēnjoki baseinā 84 m vjl., kopplatība - 340 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 44 m.

Avoti: PZT

Kanger   vietv., vācu val.

1. Kangari.

Avoti: FV

Kangje   vietv.

1. Pilsēta Korejas Tautas Demokrātiskajā Republikā (Ziemeļkorejā, "Kanggye"), Čagando provinces administratīvais centrs, 252000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT

kangli

1. Tjurku cilšu apvienība, kas 11.-12. gs. mita Piearāla stepēs (uz ziemeļiem no Horezmas līdz Volgai).

Avoti: LPE

kanglinga   mit.

1. Flauta tantriskā budisma rituālos, kam vēsturiski jābūt izgatavotai no 14 gadu vecumā dabīgā nāvē miruša nevainīga jaunekļa gūžas kaula, bet mūsdienu praksē tiek izgatavota arī no koka.

Avoti: MrJ

kango   novec.

1. Japāņu nestuves; kago.

Avoti: KV

kangročnieki

1. Ventspils novada Užavas pagasta apdzīvotās vietas "Kangrotkājas" (senāk - "Kangročciems") iedzīvotāji.

Avoti: V1

kangrotkājnieki

1. Ventspils novada Užavas pagasta apdzīvotās vietas "Kangrotkājas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kanguroo   novec.

1. Ķengurs.

Avoti: LME

kanģerēt   apv.

1. Knibināt, ņemties, rīkoties, grozīt, kārtot.

2. Norāt bērnus, lai nedzīvo citiem pa kājām.

3. Zirgus ārstēt, it īpaši zirgam ar birsti rīkli slaucīt, tīrīt.

Avoti: TlV

Kanha   vietv.

1. Kanhas nacionālais parks - atrodas Indijā ("Kanha National Park"), Madhjas Pradēšas štatā, platība - 316 kvadrātkilometri, kalnu rajoni, meži un savannas, mājo aksisbrieži, tumšie brieži, barasingas, Indijas antilopes, tīģeri, leopardi, dibināts 1955. g. Banjarveli rezervāta (dibināts 1935. g.) teritorijā.

Avoti: PZT

Kanhva   vietv.

1. Kanhvas līcis - atrodas Dzeltenās jūras ziemeļaustrumu daļā, Korejas pussalas rietumu piekrastē Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Kjongi līča ziemeļaustrumos, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 10 m.

Avoti: PZT

kanī   apv.; lok.

1. Kas.

Avoti: ME

Kaniapisko   vietv.

1. Upe Kanādā, Labradoras pussalā, Koksoakas augšteces nosaukums.

Avoti: PZT, LpA

Kanibadama   vietv.; novec.

1. Konibodoma - pilsēta Tadžikistānā.

Avoti: PZT

kanibalis   novec.

1. Kanibāls.

Avoti: LME

kanibālisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kanibālismu (1), tam raksturīgs.

// pārn. Galēji cietsirdīgs, nežēlīgs.

2. zool. Saistīts ar kanibālismu (2), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

kanibālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Cilvēku gaļas ēšana (izpildot rituālu vai bada laikā).

// pārn. Galēja cietsirdība, nežēlīgums.

2. zool. Savas sugas dzīvnieku ēšana.

Avoti: LLVV

kanibāls   -a, v.

1. Cilvēks, kas ēd cilvēka gaļu; cilvēkēdājs (2).

2. pārn. Galēji cietsirdīgs, nežēlīgs cilvēks.

3. zool. Dzīvnieks, kas ēd savas sugas dzīvniekus.

Avoti: LLVV

kanibālzirneklis

1. dsk. Zirnekļu kārtas dzimta ("Mimetidae"), Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

2. Šīs dzimtas suga "Ero furcata", neliels zirneklis (ķermeņa garums - līdz 3 mm), parasti sastopams uz koku un krūmu stumbriem un zariem, pārtiek no citu sugu zirnekļiem.

Avoti: LD

Kanicu   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Canico"), Madeiras autonomajā reģionā, Madeiras salas dienvidaustrumu piekrastē, 23400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kanifasbloks   jūrn. sl.

1. Atvāžams bloks, kurā ievietot trosi vai galu, to neizverot caur bloka aci.

Avoti: JūVM

kanifass

1. Mīksts, apdrukāts kokvilnas kleitu audums sīkrakstainā garensvītru pinumā.

Avoti: ZTV

kanika   apv.

1. Bieza maizes rika, biezs maizes gabals, šķēle.

Avoti: ZrvI

Kanikati   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Canicatti"), Sicīlijas reģiona Agridžento provincē, 35400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kaniks   apv.

1. Tīne.

Avoti: ME

kaniks   apv.

1. Bieza maizes rika, biezs maizes gabals, šķēle.

Avoti: ZrvI

kaniķēns   apv.

1. Jauns trusis; trusēns.

Avoti: ĒiV

kaniķis   apv.

1. Trusis.

Avoti: ĒiV

kanile   med.

1. Doba caurulīte, kas izgatavota no stikla, kaučuka vai metāla; lieto kādas vielas ievadīšanai orgānu dobumā un asinsvados un asiņu un sekrētu izvadīšanai no tiem; kanula.

Avoti: SV69

kanīlmaizīte   apv.

1. Kanēļmaizīte.

Avoti: KnV

kanīls   apv.

1. Kanēlis.

Avoti: KnV

Kaninde   vietv.

1. Upe Brazīlijā, Pjaui štatā, Parnaibas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Kanīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Canino"), Lacio reģiona Viterbo provincē, 5300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kaniņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Aronas pagastā.

2. Kaniņu kalns - pilskalns Limbažu novada Vidrižu pagastā pie Bērzkalnu mājām, bijušajā Aģes upes senkrastā, augstums - ~9 m, plakums - ~80 x 20 m, bijis apdzīvots aptuveni 9-12 gs.

Avoti: LC

kānis   apv.

1. Zoss.

Avoti: ME

kanīsieši

1. Salacgrīvas novada Ainažu pagasta apdzīvotās vietas "Kanīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kanisterapija   med.

1. Slimību un neiroloģisku traucējumu ārstēšana ar suņiem.

kanīšnieki

1. Salacgrīvas novada Ainažu pagasta apdzīvotās vietas "Kanīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kānīte   apv.

1. Dem. --> kāne.

Avoti: ME

kanitele   ek.; novec.

1. Zelta vai sudraba diegs.

Avoti: Ztv1

Kanitīni   vietv.

1. Kanitīni Banji - pilsēta Itālijā ("Canicattini Bagni"), Sicīlijas reģiona Sirakūzu provincē, 7200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kanjāno   vietv.

1. Kanjāno Varāno - pilsēta Itālijā ("Cagnano Varano"), Apūlijas reģiona Fodžas provincē, 7300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kanjona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Canyon"), Teksasas štatā, 14400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kanjons   -a, v.

1. Dziļa ieleja ar ļoti stāvām nogāzēm un samērā šauru dibenu.

Kanjona siena— kanjona nogāze.

Avoti: LLVV

Kanjonsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Canon City"), Kolorādo štatā, 16300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kanjonveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kanjonam raksturīga forma; kanjonam līdzīgs.

Avoti: LLVV

kanjonveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kanjonveida.

Avoti: LLVV

kanka   apv.

1. Kancis, gabals.

Avoti: ME

kanka   apv.

1. Šņabis.

Avoti: ME

kanka   apv.

1. Čigāna pātaga.

Avoti: ME

kanka   apv.

1. Tūļa.

Avoti: ME

Kankakī   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kankakee"), Ilinoisas štatā, 26800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kankalains   apv.

1. Kunkuļains, gabalains, kukuržņains.

Avoti: ME

kankale   apv.

1. Ķibele.

Avoti: ME

kankalēties   apv.

1. Prāvoties.

2. Iejaucoties kavēt.

3. Nodarboties.

Avoti: KV

kankāli   apv.; hum.

1. Kartupeļi.

Avoti: ME

kankalis   apv.

1. Sacietējis zemes vai izkārnījumu gabals.

Avoti: ME

kankalis   apv.; hip.

1. Kankaris.

Avoti: ME

kankālis   -ļa, v.

1. Sacietējis graudainas vai staipīgas masas (parasti mālainas zemes) gabals.

Avoti: LLVV

kankālītis

1. Dem. --> kankālis.

Avoti: LV93

kankals   apv.

1. Neliels zvans govīm.

Avoti: KV

kankaļa   apv.

1. Ķibele.

Avoti: ME

kankāļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no kankāļiem; tāds, kurā ir kankāļi.

Avoti: LLVV

kankaļi   novec., dsk.

1. Kokalis.

Avoti: LE

kankāļi   apv.; hum.

1. Kartupeļi.

Avoti: ME

Kankana   vietv.

1. Pilsēta Gvinejā, reģiona administratīvais centrs, osta Milo krastos, 114000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

kankanaji

1. Viena no Filipīnu kalniešu tautībām, dzīvo Lusonas salas kalnu rajonos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, saglabājušies tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT

Kankānpē   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Satakuntas reģionā, 12600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kankans   apv.

1. Slikts zirgs.

Avoti: KV

kankāns   -a, v.

1. Franču sarīkojumu deja ar straujām kustībām, kuru pamatā ir specifisks horeogrāfisks elements - augsta un strauja kājas mētāšana palēcienā; šīs dejas mūzika.

Avoti: LLVV

kankāns   apv.

1. Liels, smags, mīksts.

2. Vājš, liels, klibs, arī kalsns, sakupis, skrandās tērpts.

Avoti: KV

kankarainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> kankarains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kankarainis   sar.

1. Skrandainis.

Avoti: Sin

kankarains   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds, kas ir tērpies noskrandušā apģērbā.

2. Tāds, kam ir savēlies, sapinkājies, arī netīrs apmatojums, apspalvojums (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

kankarainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kankarains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kankaraiņš   apv.

1. Kankarains.

Avoti: ĒiV

kankarāties   apv.

1. Saieties.

Avoti: ME

kankarbiksis   apv.

1. Tāds, kas staigā skrandās.

2. Trūcīgs, nabadzīgs cilvēks; arī slinks, nolaidīgs cilvēks.

Avoti: KV, ViV

kankarbunte   apv.

1. Noskrandis, skrandās tērpies cilvēks.

Avoti: SiV

kankardancis   apv.

1. Tāds, kas staigā skrandās.

Avoti: KV

kankarēt   apv.

1. Saplosīt.

Apkārt kankarēt— ubagojot staigāt apkārt.

Avoti: KV

kankarēties   apv.

1. Apkārties ar dažādiem apģērba gabaliem.

2. Izkulties cauri.

Avoti: KV

kankari   dsk., v.; sar.

1. Vecs, noplucis, noskrandis apģērbs.

// niev. Apģērbs, kas (dažādu cēloņu dēļ kādam) neizraisa patiku.

Avoti: MLVV

kankariņš

1. Dem. --> kankars.

Avoti: LV93

kankaris   apv.

1. Tāds, kas staigā noplīsušās drēbēs, kankaros.

2. Ieplēsta vai atplēsta auduma daļa.

Avoti: LE, KiV

Kankarīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Dunavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (viensēta) Valkas novada Vijciema pagastā.

Kankarīšu iezis— smilšakmens atsegums Gaujas pietekas Vijas lejteces kreisajā krastā pie Kankarīšu mājām, lokveida atseguma garums ir vairāki desmiti metru, augstums - līdz 5 m.

Avoti: LC, LD

kankarītis   apv.

1. Dem. --> kankaris.

Avoti: SiV

kankarlācis   apv.

1. Tāds, kas staigā skrandās.

Avoti: KV

kankarlasis   apv.

1. Lupatlasis.

Avoti: SiV

kankarlupata   apv.

1. Lupata, skranda.

Avoti: ME

kankarnieks   apv.

1. Lupatu vācējs, lupatu tirgotājs.

2. Tāds, kas staigā skrandās.

Avoti: KV

kankarot   apv.

1. Bēdīgi, žēli runāt.

Avoti: ME

kankaroties   apv.

1. Skopojoties, taupot neiegādāties (ko), censties iztikt (a ko vecu, bojātu u. tml.).

2. Darīt ko mazsvarīgu, tādu, kas traucē kavē (svarīgāku darbu).

Avoti: ĒiV

kankarots   apv.

1. Kankarains.

Avoti: ME

kankars   -a, v.; sar.

1. parasti dsk. Noskrandis apģērbs; arī skrandas.

// niev. Neglīts, arī bezgaumīgs apģērbs.

2. niev. Slikti ģērbies, nabadzīgs cilvēks; nepatīkams, nesimpātisks cilvēks; bezpajumtnieks.

Avoti: LLVV, JV

kankars   apv.

1. Zemes pika; kukurznis.

Avoti: SiV

kankāt   apv.

1. Iet, rikšot lieliem, smagiem soļiem.

Avoti: ME

kankāties   apv.

1. Strādāt bez panākumiem.

Avoti: KV

kankeni   apv.

1. Kartupeļi.

Avoti: VV

kanki   apv.

1. Kartupeļi.

Avoti: VV

kankle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Koklei līdzīgs lietuviešu daudzstīgu strinkšķināmais mūzikas instruments.

Avoti: LLVV

kankoļi   apv.

1. Augsnes gabali, kukuržņi.

Avoti: ME

kankrociroze   med.

1. Plaušu karcinoma līdz ar plaušu cirozi.

Avoti: TM

kankroīdķermenīši   med.

1. Ādas epiteliomas mezgliņi.

Avoti: TM

kankroīds

1. Ādas vēzis (plakanā epitēlija vēzis); tas lēni aug un izplatās audu virspusē.

Avoti: SV69

kankrozs   apv.

1. Vēžveidīgs.

Avoti: KV

kanksis   apv.

1. Ķenksis.

Avoti: ME

kankstēt   apv.

1. Neatlaidīgi lūgt vai uzbāzīgi atkārtot zināmus vārdus vai skaņas.

Avoti: KV

kankša   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: KV

kankšķēt   apv.

1. Neatlaidīgi lūgt vai uzbāzīgi atkārtot zināmus vārdus vai skaņas.

2. Nemitīgi bez iemesla vaukšķēt.

Avoti: ME

kankškis   apv.

1. Tas, kas kankšķ.

Avoti: ME

Kankuli   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kankuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kankuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Kankuna   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Cancun"), Kintanas Roo pavalstī, Karību jūras piekrastē, 526700 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

kankumi   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

kankuni   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

kanķeni   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

Kanlaons   vietv.

1. Aprimis vulkāns Negrosas salas ziemeļos ("Canlaon"), Filipīnās, augstums - 2460 m, iekļauts nacionālajā parkā.

Avoti: PZT

kanna   -as, s.

1. Cilindriskas, retāk saplacinātas formas (parasti metāla) trauks ar vāku (šķidrumu vai šķidru masu uzglabāšanai un transportēšanai).

2. Trauks (ar osu un snīpi) dzēriena (parasti kafijas vai tējas) sagatavošanai vai pasniegšanai galdā.

Kafijas kanna— kanna kafijas pasniegšanai galdā; kanna kafijas vārīšanai; kafijkanna.

Zara kanna— koka kauss ar zarveida snīpi.

3. vēst. Tilpuma mērs.

Rīgas kanna— Livonijas laikā 14. gs. 1 kanna = 2 stopi = ~2,58 l.

Zviedrijas mēru sistēmas kanna— ieviesta 1665. g. = ~2,62 l.

Avoti: LLVV, LE1, KnV

kanna   -as, s.

1. Viendīgļlapju klases liliju apakšklases ingveru rindas dzimta ("Cannaceae"), ilggadīgs lakstaugs ar asimetriskiem, parasti spilgtiem, dažādas krāsas ziediem, audzē kā krāšņumaugu (arī telpās).

2. Šīs dzimtas ģints ("Canna").

Indijas kanna— kannu suga ("Canna indica").

Avoti: LLVV, PDE, DaE

kanna   -as, s.

1. Liela antilope ar gariem, taisniem ragiem ("Taurotragus oryx").

Avoti: LLVV, MLVV

kannabinons   novec.

1. Bieza sveķaina viela, ko iegūst no Indijas kaņepēm, rada halucinācijas, uztraukumu, nevaldāmu vēlēšanos lēkāt.

Avoti: KV

kannabisms   novec.

1. Sazāļošanās ar hašišu.

Avoti: KV

kannācejas   novec.

1. Augu dzimta ar vienīgu ģinti "Canna" jeb puķu niedra, ilggadīgi tropiskās Amerikas augi; Latvijā audzē dekoratīviem nolūkiem, vasarā izstādot laukā puķu dobēs.

Avoti: KV

kannadi

1. Kannari - tauta Indijā.

Avoti: PZT

kannaraudzis   apv.

1. Tāds, kas pareģo pēc alus putām kannā.

Avoti: KV

kannarauģis   apv.

1. Tāds, kas pareģo pēc alus putām kannā.

Avoti: KV

kannari

1. Tauta Indijas dienvidrietumos (gk. Karnatakas štatā), valoda pieder pie dravīdu saimes, ticīgie - hinduisti, daļa - džainisti, kristieši, musulmaņi.

Avoti: EV

Kannas   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Cannes"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Piejūras Alpu departamentā, 73200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

kannasraudzis   apv.

1. Zīlnieks (burvis), kas zīlē raugoties kannā (alus putās tajā u. tml.); kannarauģis.

Avoti: JkV

kannele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; mūz.

1. Koklei līdzīgs igauņu daudzstīgu strinkšķināmais mūzikas instruments.

Avoti: LLVV

kannele   niev.

1. Dem. --> kanna 1.

kanneliras   novec.

1. Gar kolonnām un citur pusapaļas rieviņas.

Avoti: SV33

Kanneneeken   vietv., vēst., vācu val.

1. Kannenieku muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Taurkalnes pagastā.

Avoti: KV

Kannenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aizputes novada Kazdangas pagastā.

Avoti: LC

kannenieks   apv.

1. Alvas kannu lējējs, plašākā nozīmē bļodnieks.

Avoti: KV

Kanneniekupe   vietv.

1. Mazupe - Ventas labā krasta pieteka Skrundas un Kuldīgas novadā.

Avoti: LD

kannieki

1. Salacgrīvas novada Liepupes pagasta apdzīvotās vietas "Kannieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kanninieki   novec.

1. Amatnieki, kas lēja alvas traukus.

Avoti: LE

kanniņa   -as, s.

1. Dem. --> kanna 1.

2. biškop. Bišu kāres šūna.

3. novec. Šūniņa.

Avoti: LLVV, KV

Kannole   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cannole"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 1700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kannona   mit.

1. Budisma dievība Japāna, bodhisatva, pie kuras vēršas ticīgie, lai saņemtu žēlastību un gudru padomu.

Avoti: PmV

Kannova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

kannuraudzis   apv.

1. Zīlnieks (burvis), kas zīlē raugoties kannā (alus putās tajā u. tml.); kannureģis.

Avoti: JkV

kannurauģis   apv.

1. Zīlnieks (burvis), kas zīlē raugoties kannā (alus putās tajā u. tml.); kannureģis.

Avoti: JkV

kannureģis   apv.

1. Burvis, kas, skatoties alus putās (citreiz pievienojot alum sāli vai čukstot zināmus buramvārdus), pareģo nākotni vai pasaka, kur meklējama kāda pazudusi lieta u. tml.

Avoti: TlV

Kannusa   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Viduspohjanmā reģionā, 5700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kano   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas ziemeļos (angļu val. "Kano"), štata administratīvais centrs, 3739000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Štats Nigērijā ("Kano"), platība - 20131 kvadrātkilometri, 9383700 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, LģE

Kanoasa   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Canoas"), Riugrandi du Sula štatā, Portualegri anglomerācijā, Atlantijas okeāna piekrastes zemienē, 323800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kanobio   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cannobio"), Pjemontas reģiona Verbāno-Kuzio-Osolas provincē, 5000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kanoe   nelok., s.

1. fizk. Viegla sporta laiva, ko airē ar vienu īsu airi.

Kanoe laiva— kanoe.

Kanoe airēšana— sporta veids - braukšana ar kanoe (noteiktā distancē).

Kanoe airētājs— sportists, kas specializējies kanoe airēšanā; kanoists.

2. No viengabala koka izdobta (piemēram, indiāņu, polinēziešu) laiva.

Avoti: LLVV

kanoeheķis   jūrn.

1. Smailgātheķa veids.

Avoti: JūVM

kanoiste   dsk. ģen. -tu, s.

1. Kanoists.

Avoti: LV87

kanoists   -a, v.; fizk.

1. Sportists, kas specializējies kanoe airēšanā; kanoe airētājs.

Avoti: LLVV

kanoja   novec.

1. Kanoe.

Avoti: Ang

kanoji

1. Indiāņu cilts Brazīlijā, pieder pie karaži cilšu grupas, dzīvo Aragvajas vidusteces krastos, valoda savrupa, senču kults, šamanisms.

Avoti: PZT

kanon-   rel.

1. Tas, kas saistīts ar noteikumiem, kanoniem.

Avoti: RtV

kanonāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Intensīva, ilgstoša (šaujamieroču, parasti artilērijas ieroču) kaujas darbība; tās radītais troksnis.

Avoti: LLVV

kanonieris   -a, v.

1. Zemākā dienesta pakāpe Krievijas (līdz 1917.) un citu valstu armiju artilērijā; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

kanonikāts   novec.

1. Domkunga amats.

Avoti: KV

kanoniks   rel.

1. Katoļu un Anglikāņu baznīcā garīdznieka goda tituls, ko piešķir pāvests vai bīskaps.

Avoti: GT

kanoniķis   -ķa, v.

1. v. Kapitula (1) loceklis.

2. Cilvēks, kas birokrātiski ievēro dogmas un likumus.

3. novec. Sengrieķu mūzikas teorētiķi.

Avoti: LLVV, KV

kanonisas   novec.

1. Sākumā mūķenes, no kurām prasīja klostera kopdzīvi, paklausību un tiklību, bet vēlāk parasti dižciltīgu patversmju iemītnieces.

Avoti: KV

kanonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Atbilstošs kanoniem 1(1).

2. Tāds, kas ir pieņemts par paraugu, par vienīgo pareizo (piemēram, par tekstu, tekstu kopumu).

3. rel. Tāds, ko ir ieviesusi un sankcionējusi baznīca; atbilstošs kanoniem (2).

Kanoniskās tiesības— baznīcas likumu sakopojums.

Avoti: LLVV

kanoniskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kanonisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kanonisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. rel. Vispārināta īpašība --> kanonisks (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kanonisti   novec.

1. Viduslaikos tiesībnieki, kas nodarbojās ar kanoniskām tiesībām, t. i. tām tiesību normām, kas izveidojušās katoļu baznīcas iekšējā dzīvē un cēlušās no koncilu lēmumiem, pāvestu dekrētālijām u. tml.

Avoti: KV

kanonizācija   -as, s.

1. Pārvēršana par obligātu likumu, noteikumu.

2. Atzīšana (parasti ar īpašu lēmumu) par kanonisku (2).

3. rel. Atzīšana (parasti ar īpašu lēmumu) par kanonisku (3).

4. rel. Pieskaitīšana pie svētajiem ar īpašu lēmumu.

Avoti: LLVV

kanonizēšana

1. Paziņojums, ka persona ieguvusi svētā statusu.

2. Teksta iekļaušana kādas ticības Svēto rakstu kopumā.

Avoti: MkV

kanonizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt par kanonu 1 (1).

2. Atzīt (parasti ar īpašu lēmumu) par kanonisku (2).

3. rel. Atzīt (parasti ar īpašu lēmumu) par kanonisku (3).

4. rel. Ar īpašu lēmumu atzīt par svēto.

Avoti: LLVV

kanons   -a, v.

1. Tas, kas ir stingri noteikts, obligāts; tas, kas ir vispārpieņemts.

2. rel. Dogma, noteikums, rits, ko ieviesusi un sankcionējusi baznīca.

Avoti: LLVV

kanons   -a, v.; mūz.

1. Vairākbalsīgas mūzikas forma, kurā divas vai vairākas balsis izpilda vienu un to pašu melodiju, sākot to secīgi cita pēc citas; skaņdarbs, kurā izmantota šāda forma.

Avoti: LLVV

kanons   -a, v.; mūz.

1. Armēņu daudzstīgu strinkšķināmais mūzikas instruments.

Avoti: LLVV

kanonveida   ģen. nelok.; mūz.

1. Tāds, kas pēc uzbūves vai formas ir līdzīgs kanonam 2.

Avoti: LLVV

kanonveidīgs   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Kanonveida.

Avoti: LLVV

kanopa

1. Seno ēģiptiešu trauks balzamējot izņemtajiems orgāniem, kurus uzglabāja Kanopas balzamā.

2. Etrusku trauks mirušo pelnu uzglabāšanai.

Avoti: MkV

kanope

1. Trauks, kurā senie ēģiptieši ievietoja balzamēto mirušo iekšējos orgānus.

Avoti: EV

Kanopuss

1. Kuģa Ķīļa zvaigznāja dzeltena pārmilzu zvaigzne; 2. spožākā zvaigzne pie debesīm; vizuālais zvaigžņliel. -0,75; attālums 180 ly.; Latvijā nav redzams.

Avoti: EV

Kanosa   vietv.

1. vēst. Pils Ziemeļitālijā, kur Vācijas ķeizars Heinrihs IV 1077. g. lūdzās piedošanu pāvestam Gregoram VII, ar kuru līdz tam bija cīnījies ilgā politiskā cīņā.

Iet uz Kanosu— nožēlot grēkus, lūgt piedošanu, pazemoties pretinieka priekšā, padoties uzvarētāja žēlastībai.

Avoti: Wi, SV69

Kanoza   vietv.

1. Kanoza di Pulja - pilsēta Itālijā ("Canosa di Puglia"), Apūlijas reģiona Barletas-Andrijas-Trani provincē, 30200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kanpūra   vietv.

1. Kānpura - pilsēta Indijā.

Avoti: PuA, LģE

Kānpura   vietv.

1. Pilsēta Indijā (angļu val. "Kanpur"), Uttarpradēšas štatā, Gangas labajā krastā, 2532100 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA, LģE

kanrani

1. Arkani - birmiešu etnogrāfiska grupa.

Avoti: PZT

Kansa   mit.

1. Hindu mitoloģijā - ļaunais Mathuras valdnieks, Krišnas ienaidnieks.

Avoti: PmV

Kansaja   vietv.

1. Ekonomiskais rajons Japānā, Honsju salas dienvidos, Kinki zemienē (Hjogo, Kioto, Šigas un Osakas prefektūras).

Avoti: PZT, PuA

kansjonero

1. Spāņu viduslaiku dzejas krājums.

Avoti: LPE

Kanska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnojarskas novada dienvidaustrumos, 92100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kanšķene   apv.

1. Māla bļoda ar stāvām malām.

Avoti: KV

kant-   med.

1. Salikteņos norāda uz acs kaktiņu.

Avoti: MSV

kanta   vēst.

1. Laukuma mērs (=10-15 pūrvietas).

Avoti: ME

kantabrieši   novec.

1. Ibēriešu cilts, kas dzīvoja no Ebras iztekas līdz Spānijas ziemeļu piekrastei un ilgi pretojās romiešiem, kam pakļauti tika Augusta laikā (29.-25. un 22.-19. g. p. m. ē.).

Avoti: KV

Kantabrija   vietv.

1. Spānijas Karalistes Kantarbijas autonomais apgabals ("Comunidad Autonoma de Cantabria"), atrodas valsts ziemeļos Biskajas līča piekrastē, administratīvais centrs - Santndera, platība - 5321 kvadrātkilometrs, 578700 iedzīvotāju (2009.).

2. Kantabrijas kalni - atrodas Pireneju pussalas ziemeļrietumu daļā ("Cordillera Cantabrica"), gar Biskajas līci, Spānijā, garums - ~500 km, augstākā virsotne - 2648 m.

Avoti: PuA

Kantaheme   vietv.

1. Somijas reģions, platība - 5706 kvadrātkilometri, 174900 iedzīvotāju (2015. g.), administratīvais centrs - Hemēnlinna.

Avoti: Wi

kantainis   apv.

1. Šķautņains.

2. Ziemas ābeļu šķirnes ābols.

Avoti: KiV

kantains   -ais; s. -a, -ā;

1. Šķautņains, stūrains.

Avoti: LLVV

kantaiņš   apv.

1. Kantains.

Avoti: ĒiV

kantaksantīns

1. Pārtikas piedeva E161g (parasti iegūst no beta karotīna, bet var būt arī dzīvnieku izcelsme; dažās valstīs aizliegts), krāsviela, sārta, var radīt vistas aklumu, ādas bālēšanu, jutīgumu pret spilgtu gaismu, recidīvu nātreni.

Avoti: Zkp

kantāķis

1. Rokas darbarīks kokmateriālu pagriešanai, velšanai vai celšanai.

2. apv. Skava.

Avoti: ZTV, ViV

kantals

1. Metālu sakausējums, kas satur dzelzi (Fe), hromu (Cr), alumīniju (Al), kobaltu (Co); maksimālā izmantošanas temperatūra 1150-1350 C; izmanto elektriskiem sildelementiem.

Avoti: ZTV

kantalupe

1. Meloņu šķirne - rievaini augļi ar biezu mizu un aromātisku mīkstumu.

Avoti: SV69

Kantalupo   vietv.

1. Kantalupo Sabīnā - pilsēta Itālijā ("Cantalupo in Sabina"), Lacio reģiona Rieti provincē, 1730 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kantaniski   apv.

1. Stūreniski; balstot uz šķautni.

Avoti: ViV

Kantanjedi   vietv.

1. Kantaņedi - pilsēta Portugālē.

Avoti: Wi

Kantaņedi   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Cantanhede"), Koimbras apgabalā, 36600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kantariāze   med.

1. Slimība, ko ierosina kukaiņu oliņu vai kāpuru iekļūšana ķermenī.

Avoti: TM

kantarīdas

1. Kaltētas vaboles (t. s. spāņu mušiņas), no kurām iegūst kantaridīnu.

Avoti: SV99

kantarides   novec.

1. Kantarīdas.

Avoti: LME

kantaridīns

1. No kantarīdām iegūta kairinoša viela, ko senāk izmantoja medicīnā, arī par dzimumspējas stimulatoru.

Avoti: SV99

kantaridisms   med.

1. Saindēšanās ar kantaridīnu.

Ārējais kantaridisms— kantaridisms, kura cēlonis ir toksīnu uzsūkšanās caur ādu no čulgas, kas radusies spāņu vaboļu aplikācijas vietā.

Avoti: TM

kantars   -a, v.

1. Masas mērvienība Tuvo Austrumu zemēs - lielums stipri mainīgs: no 45- 80 kg dažās zemēs līdz 230-320 kg citās.

2. Grieķu, boiotiešu, dzerams kauss, ar zemu pēdu un divām augstām liektām osām: Dionīsa atribūts.

3. Seno kristīgo baziliku ātrijos novietotā šķīstīšanas aka ar svētītu ūdeni.

Avoti: SV69, KV

kantas

1. Seni, svinīgi reliģiski dziedājumi.

Avoti: SV08

kantata   novec.

1. Kantāte.

Avoti: LME

kantāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. mūz. Svinīgs, arī liriski episks skaņdarbs solistiem, korim un orķestrim vai korim un orķestrim.

2. literat. Svinīgs, lirisks dzejolis; oda.

Avoti: LLVV

kantāts   apv.

1. Šķautņains.

Avoti: KiV

kante   apv.

1. Mala; šķautne.

Sist kanti, arī piesist kanti— lakstoties; savaldzināt.

Turēt kanti— aizstāvēt; atbalstīt (kādu).

Rīvēt godam kantes— būt par iemeslu pārliecībai, ka ir aizskarts gods.

Avoti: ME, SLG

kantektomija   med.

1. Acs kaktiņa izoperēšana.

Avoti: MSV

kantele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Koklei līdzīgs somu un karēļu daudzstīgu strinkšķināmais mūzikas instruments.

Avoti: LLVV

Kantemira   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 5800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

kantenieks   apv.

1. Kantas (10-15 pūrvietu) zemes īpašnieks.

Avoti: ME

kanteniski   apv.

1. Stūreniski; šķautnes veidā.

Avoti: ĒiV

kantēt   apv.

1. Apcirst, aptēst.

2. Apšūt.

3. Pērt.

4. savienojumā ar "nost" Izrādot uzmanību, simpātijas u. tml., panākt, ka novēršas (no kāda) un pievēršas (uzmanības izrādītājam).

Avoti: KV, JV

kantēt   žarg.

1. Veikt līdzbraucēja uzdevumus (sacīkstēs motocikliem ar blakusvāģi).

Avoti: SLG

kantētājs   žarg.

1. Līdzbraucējs (sporta motociklā ar blakusvāģi).

Avoti: SLG

kantēties   apv.

1. Censties iegūt (kāda) simpātijas; lakstoties.

Kantēties klāt— censties savaldzināt.

Avoti: ĒiV, SLG

kantiānietis   -ša, v.

1. Kantietis.

Avoti: LLVV

kantiānisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Kantisms.

Avoti: LLVV

kantietis   -ša, v.

1. Kantisma piekritējs.

Avoti: LLVV

kantīgi   apv.

1. Kārtīgi.

Avoti: ViV

kantīgs

1. apv. Krietns, spēcīgs; kārtīgs, centīgs.

2. žarg. Sķautņains, stūrains.

// pārn. Tāds, kas nav apaļš.

Avoti: ViV, SLG

kantika   novec.

1. Seno romiešu drāmas daļa, ko recitēja vai dziedāja mūzikas, visbiežāk fleitas pavadījumā.

Avoti: KV

kantikums

1. Dziesmu grāmata studentu korporācijās.

kantilēna   -as, s.; mūz.

1. Līdzeni plūstošs, dziedošs (skaņdarba) izpildījums; līdzeni plūstošs, dziedošs skanējums (balsij, mūzikas instrumentam).

2. Dziedoša melodija; skaņdarbs ar šādu melodiju.

3. Neliela liroepiska dziesma (viduslaiku Rietumeiropas zemēs).

Avoti: LLVV

kantilene   novec.

1. Kantilēna.

Avoti: LME

kantilēns   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Saistīts ar kantilēnu (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kantilja   novec.

1. Zelta vai sudraba diegs (stieplīte) izšuvumiem.

Avoti: VL10

kantīne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; neakt.

1. Pārtikas un dzērienu veikals (parasti neliels).

Avoti: LLVV

Kantinieki   vietv.

1. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Kantinīki" literarizēts nosaukuma variants.

2. Kantinieku pagasts - pagasts Rēzeknes novadā ar administratīvo centru Liužā, robežojas ar Dricānu, Audriņu, Sakstagala un Rikavas pagastu.

Kantinieku pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Sakstagala pagasta teritorijā un pievienota neliela daļa no bijušā Viļēnu pagasta.

3. Kantinieku pilskalns - atrodas Rēzeknes novada Kantinieku pagastā, ~1 km uz ziemeļaustrumiem no pagasta centra Livžankas ielejas malā, aizņem līdz 15 m augsta garena paugura rietumu galu, ko norobežo 1 m augsts valnis un 3 m dziļš grāvis no pārējās paugura daļas, nogāzes mākslīgi izveidotas stāvākas.

Avoti: LPag, LC, LE1

kantinieki

1. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Kantinieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kantinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kantinieku pagastā.

Avoti: LC

kantiski   apv.

1. Stūreniski; balstot uz šķautni; kantaniski.

Avoti: ViV

kantisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Imanuela Kanta filozofija un uz tās pamata radušies filozofijas virzieni.

Avoti: LLVV

kantisti   novec.

1. Kantisma atbalstītāji.

Avoti: KV

kantīte   apv.

1. Dem. --> kante.

Avoti: ME

kantīts   med.

1. Acs kaktiņa iekaisums.

Avoti: TM

Kanto   vietv.

1. Ekonomiskais rajons Japānā, Honsju salas centrālajā daļā (Ibaraki, Točigi, Gummas, Saitamas, Čibas, Tokijas, Kangavas prefektūras), platība - 32200 kvadrātkilometru.

2. Kanto līdzenums - lielākais līdzenums Japānā, Honsju salā, Klusā okeāna piekrastē, platība - ~13000 kvadrātkilometru, aizņem tektonisku ieplaku, kas klāta jūras un upju nogulumiem, kā arī vulkāniskajiem pelniem.

3. novec. Kontho - pilsēta Vjetnamā.

Avoti: PZT

kanto-   med.

1. Salikteņos norāda uz acs kaktiņu.

Avoti: MSV

kantolīze   med.

1. Kantotomija ar plakstiņa laterālās saites pārgriešanu.

Avoti: MSV

kantomanija   novec.

1. Dziedāšanu kaislība, kas piemīt it sevišķi dienvidu tautām.

Avoti: SV33

Kantona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Canton"), Ilinoisas štatā, 14300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Canton"), Misisipi štatā, 13700 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Canton"), Ohaio štatā, 72300 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Canton"), Dienviddakotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Canton"), Konnektikutas štatā, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Canton"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Canton"), Ņujorkas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Canton"), Pensilvānijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

9. Apdzīvota vieta ASV ("Canton"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

10. vēst. Guandžou - pilsēta Ķīnas dienvidu daļā.

11. vēst. Kantonas līcis - Džudzjankovas līcis.

12. Abaririna - viena no Fēniksa salām Klusajā okeānā, Kiribati teritorijā.

Avoti: WA16, LpA, LģE, PZT

kantonāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kantonu (1).

2. Saistīts ar kantonu (2).

Avoti: LLVV

kantonists   -a, v.; vēst.

1. Karadienestam pakļautais (Prūsijā no 1733. gada līdz 1813. gadam), kuru ņēma karadienestā no kantona noteiktam pulkam.

2. Karavīra dēls (Krievijā 19. gadsimta pirmajā pusē), kas jau kopš dzimšanas bija pakļauts kara resoram.

Avoti: LLVV

kantonists   -a, v.; vēst.

1. Karadienestam pakļautais (Prūsijā no 1733. gada līdz 1813. gadam), kuru ņēma karadienestā no kantona noteiktam pulkam.

2. Karavīra dēls (Krievijā 19. gadsimta pirmajā pusē), kas jau kopš dzimšanas bija pakļauts kara resoram.

Avoti: LLVV

kantons   -a, v.

1. Federatīva administratīvi teritoriāla vienība (Šveicē).

2. Neliela administratīvi teritoriāla vienība (Francijā, Beļģijā).

3. Karaklausībai padoto iecirknis (Prūsijā no 1733. gada līdz 1813. gadam).

Avoti: LLVV

kantoplastika   med.

1. Acs ārējā kaktiņa paplašināšana vai tā defekta izlabošana.

Avoti: TM

kantorāfija   med.

1. Acs spraugas saīsināšana, sašujot tās kaktiņu.

Avoti: TM

kantordarbinieks   -a, v.

1. Kantorists.

Avoti: LLVV

kantorgrāmata   -as, s.

1. Lietvedībai paredzēta klade (parasti liela formāta).

Avoti: LLVV

kantoris   -a, v.

1. Iestāde, uzņēmums, kas organizē un vada (kādas nozares) darbu, veic finansiālas operācijas; celtne, telpa, kurā darbojas šāda iestāde, uzņēmums.

2. Nodaļa (piemēram, rūpnīcā, iestādē), kas nodarbojas ar administratīviem, lietvedības u. tml. jautājumiem; celtne, telpa, kurā darbojas šāda nodaļa.

Kantora grāmata— kantorgrāmata.

Kantora līme— papīra līme, kas galvenokārt paredzēta lietvedības vajadzībām.

3. žarg. Krāpšana.

Avoti: LLVV, SLG

kantorists   -a, v.

1. Lietvedības darbinieks; darbinieks, kas strādā kantorī (2).

Avoti: LLVV

kantors   -a, v.; rel.

1. Baznīcas kora diriģents un ērģelnieks (protestantu baznīcā).

2. v. Kora priekšdziedātājs (sinagogā).

3. Kora dziedātājs (katoļu baznīcā).

Avoti: LLVV

kantors   apv.

1. Kantoris.

Avoti: KiV

kantotomija   med.

1. Acs ārējā kaktiņa pārgriešana.

Avoti: TM

kantovatsja   žarg.

1. Slikti strādāt vai nestrādāt nemaz.

Avoti: KZ

kantri

1. Populārās mūzikas stils, radies 20. gs. 20. gados ASV, skaņdarbu pamatā ir amerikāņu fermeru (angļu, skotu, īru) mūzikas folklora, instrumentu grupu veido vijole, mutes harmonikas, bandžo, mandolīna vai ģitāra, bass; kantrimūzika.

Kantri mūzika— kantri, kantrimūzika.

Avoti: EV

kantrimūzika

1. Izklaides mūzikas joma, kuras pamatā ir amerikāņu fermeru muzicēšana.

Avoti: SV96

kants   -a, v.; mūz.

1. Senlaicīga, vairākbalsīga, sākotnēji reliģiska, vēlāk arī laicīga dziesma bez instrumentāla pavadījuma.

Avoti: LLVV

kants   apv.

1. Priekšmeta šaura mala.

2. Iegludināta bikšu vīle.

Avoti: KiV

Kantu   vietv.

1. Kanoza di Pulja - pilsēta Itālijā ("Cantu"), Lombardijas reģiona Komo provincē, 39300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kantuči

1. Itāļu cepumiņi ar riekstu (retāk žāvētu augļu vai šokolādes) piedevām, kas gatavošanas laikā tiek cepti divas reizes un ilgstoši saglabājas svaigi; tā kā cepumiņi ir ļoti cieti un sausi, ēdot tos parasti pamērcē kādā dzērienā.

Avoti: DĒ-39-16

kantūksnis   apv.

1. Stūrains gabals; gabals.

Avoti: ĒiV

kantuļi   apv.

1. Kartupeļi.

Avoti: ME

kanu   nelok., s.; savienojumā "kanu laiviņa".

1. Kanoe (1).

2. Kanoe (2).

Avoti: LLVV

kanula   med.

1. Kanile, caurulīte, doba adata šķidruma ievadīšanai ķermenī vai izsūkšanai no ķermeņa dobumiem.

Perfūzijas kanula— divkārša caurule nepārtrauktai šķidruma pievadei ķermeņa dobumam un aizvadei no tā.

Trahejas kanula— kanula, ko pēc traheotomijas atstāj trahejā.

Avoti: TM

kanulācija   med.

1. Kanulas ievadīšana dobā orgānā vai ķermeņa dobumā.

Avoti: TM

kānūns   novec.

1. Austrumnieku stīgu instruments, trapecveidīgs ar zarnu stīgām, kuras trinkšķināmas ar plektru.

Avoti: KV

kanupene   apv.

1. Agrāk kaņepju ražas novākšanas svētki.

Avoti: VV

kanuri

1. Tauta, dzīvo ap Čada ezeru, gk. Nigērijas ziemeļaustrumos, arī Nigērā, Čadā un Kamerūnā, valoda pieder pie Sahāras valodu kanuru grupas, ticīgie - musulmaņi.

Avoti: EV, PZT

kanuslaiviņa   novec.

1. Kanoe.

Avoti: Ang

kanuvāle   apv.

1. Liela koka vāle, ar kuru malku skaldot sit pa cirvja pietu; kanavāle.

Avoti: ME

kanva   -as, s.

1. Rupjš audums ar kvadrātiskām rūtiņām, kuru izmanto par palīglīdzekli izšujot.

Avoti: LLVV

Kanvamans   vietv.; novec.

1. Kanhvas līcis Dzeltenās jūras ziemeļaustrumu daļā, Korejas pussalas rietumu piekrastē.

Avoti: PZT

Kanzasa   vietv.

1. Štats ASV vidienē ("Kansas"), administratīvais centrs - Topīka, platība - 213096 kvadrātkilometri, 2819000 iedzīvotāju (2010. g.), robežojas ar Nebraskas, Misūri, Oklahomas un Kolorādo štatu.

2. Upe ASV ("Kansas"), Kanzasas štatā, Misūri labā krasta pieteka, veidojas satekot Ripablikanai un Smokihilai, kas sākas Augstajos līdzenumos, garums - 275 km (kopā ar Smokihilu - ~1000 km).

Avoti: PZT

Kanzassitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kansas City"), Kanzasas štatā, 149600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Kansas City"), Misūri štatā, osta pie Kanzasas ietekas Misūri, 470800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, LģE

Kāņa   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Cagnes-sur-Mer"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Piejūras Alpu departamentā, 47100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

kaņape   apv.

1. Sējas kaņepe ("Cannabis sativa").

Avoti: Aug2

kaņapes   apv.

1. Sējas kaņepe ("Cannabis sativa").

Avoti: Aug2

kaņaps   apv.

1. Sējas kaņepe ("Cannabis sativa").

Avoti: Aug2

kaņavāle   apv.

1. Liela koka vāle, ar kuru malku skaldot sit pa cirvja pietu; kanavāle.

Avoti: ME

Kāņciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Ģibuļu pagastā.

Avoti: LC

Kaņčuga   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 3240 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1427. g.

Avoti: Wi

kaņdža   apv.

1. Kandža.

Avoti: ĒiV

Kaņe   vietv.

1. Pilsēta Botsvanā, Nvakeces distrikta administratīvais centrs, 83000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

kaņējums   arh.

1. Trīsstūrveida vai ieapaļš tēsts iedziļinājums guļkoka apakšdaļā vai augšdaļā, kurā iekļaujas otra guļkoka ieapaļā mala.

Avoti: AtV

kaņepains   apv.

1. Raibs.

Avoti: Sin

kaņepājs   -a, v.

1. dsk. No kaņepju stiebriem iegūta šķiedra.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir darināts no šādas šķiedras.

Kaņepāju trose— no kaņepājiem izgatavota trose kuģu pietauvošanai.

2. pareti. Kaņepju lauks.

3. reti. Kaņepe (1).

4. apv. Sējas kaņepe ("Cannabis sativa").

Avoti: LLVV

kaņepe   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. dsk.; bot. Divdīgļlapju klases augu dzimta ("Cannabaceae"), kurā ietilpst daudzgadīgi vai viengadīgi divmāju lakstaugi, 2 ģintis (kaņepes un apiņi).

2. Šīs dzimtas ģints ("Cannabis"), viengadīgs lakstaugs ar staraini šķeltām lapām.

Sējas kaņepe— kaņepju suga ("Cannabis sativa").

Indijas kaņepe— kaņepju suga ("Cannabis indica").

Kaņepju putns— kaņepītis.

3. parasti dsk. Šī auga sēklas.

4. parasti dsk.; pareti. Kaņepājs (1).

Manilas kaņepes— šķiedra, ko iegūst no Filipīnu salās kultivētas banānu sugas.

5. parasti dsk.; pareti. Kaņepājs (2).

6. apv. Parastā trīsene ("Briza media").

7. žarg. Hašišs.

Avoti: LLVV, Aug2, NeV, SLG

kaņepējs   apv.

1. Kaņepājs.

Avoti: KiV

kaņepene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Dievkrēsliņu dzimtas ģints ("Mercurialis"), viengadīgs vai daudzgadīgs indīgs augs ar viendzimuma ziediem ķekaros vai vārpās, 8 sugas, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Daudzgadīgā kaņepene— kaņepeņu suga ("Mercurialis perennis").

Ziemas kaņepene— daudzgadīgā kaņepene.

Viengadīgā kaņepene— kaņepeņu suga ("Mercurialis annua").

Vasaras kaņepene— viengadīgā kaņepene.

Avoti: LLVV, Aug2

kaņepene   apv.

1. Agrāk kaņepju ražas novākšanas svētki.

Avoti: TlV

Kaņepēni   vietv.

1. Kaņepēnu ezers - atrodas Vidzemes augstienes dienvidu daļā, Madonas novada Bērzaunes pagastā, 212,6 m vjl., platība - 60,4 ha, garums - 0,9 km, lielākais platums - 0,8 km, lielākais dziļums - 5,5 m; Savītes ezers.

2. Kaņepēnu pilskalns - atrodas Madonas novada Vestienas pagastā pie robežas ar Bērzaunes pagastu, Kaņepēnu ezera ziemeļrietumu krastā, augstums - 22 m virs ezera līmeņa, plakums - apļveidīgs ~35 m diametrā, pilskalns postīts lauksaimniecības darbos.

Avoti: LD, La1, Wi

kaņepenieši

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Kaņepiene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaņepi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

Kaņepiene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

kaņepienieši

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Kaņepiene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaņepīne   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Kaņepiene" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaņepis   apv.

1. Sējas kaņepe ("Cannabis sativa").

Avoti: Aug2

kaņepīte

1. apv. Parastā trīsene ("Briza media").

2. žarg. Hašišs.

Avoti: Aug2, SLG

kaņepītis   -ša, v.

1. Zvirbuļveidīgo kārtas žubīšu dzimtas ķeģu ģints suga ("Acanthis cannabina"), neliels dziedātājputns ar raibu pazodi un kaklu un brūnu muguru un sāniem.

Avoti: LLVV, LD

kaņepjaugi

1. Nātru rindas dzimta, divmāju lakstaugi ar staraini šķeltām lapām, ziedi sīki zaļgani, izplatīti Z puslodes mērenajā joslā, 2 ģ., kaņepes un apiņi.

Avoti: PDE

Kaņepji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekules novada Priekules pagastā.

2. Kaņepju dižozols - aug Strenču novada Jērcēnu pagastā, stumbra apkārtmērs - 9,2 m, koka augstums - 16 m, vainaga projekcija - 19,5 x 19 m, domājams, ka bijis svētozols.

Avoti: LC

kaņepjputniņš   apv.

1. Kaņepītis.

Avoti: ViV

kaņeppiens   novec.

1. Ūdens, kurā iebērtas grauzdētas, grūstas kaņepes, un kas ieguvis pienam līdzīgu krāsu.

Avoti: KV

kaņepputniņš   apv.

1. Kaņepītis.

Avoti: ViV

kaņepraibs   apv.

1. Ar sīkiem, pamīšus izvietotiem melniem un baltiem raibumiem (parasti par diegiem).

Avoti: ĒiV

Kaņepsala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

Kaņepsola   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Kaņepsala" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaņepsviests   apv.

1. Piestā sagrūstas kaņepju sēklas, kas veido eļļainu masu.

Avoti: BB

kaņešna   žarg.

1. Protams.

Avoti: SLG

Kaņeva   vietv.; novec.

1. Kaņiva - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

kaņģerēt   apv.

1. Ārstēt zirgus.

2. Mijot zirgus jādelēt.

3. Bez iemesla sūtīt šurp un turp.

4. Rīkot, dzīt.

5. Lāpīt, labot.

Avoti: KV, ViV

kaņģeris   apv.

1. Prasts lopu ārsts.

2. Rupjš zirgu tirgotājs.

Avoti: KV

kaņģermanis   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz ātri braukt, dzīt zirgu; cilvēks, kas mēdz rīkot citus.

Avoti: ViV

kaņģēt   apv.

1. Knibināt, ņemties, rīkoties, grozīt, kārtot.

2. Norāt bērnus, lai nedzīvo citiem pa kājām.

3. Zirgus ārstēt, it īpaši zirgam ar birsti rīkli slaucīt, tīrīt.

Avoti: TlV

kaņģierēt   apv.

1. Knibināt, ņemties, rīkoties, grozīt, kārtot.

2. Norāt bērnus, lai nedzīvo citiem pa kājām.

3. Zirgus ārstēt, it īpaši zirgam ar birsti rīkli slaucīt, tīrīt.

Avoti: TlV

kaņģīzeris   apv.

1. Prasts lopu ārsts, rīkļu izslaucītājs.

Avoti: TlV

kaņiepji   apv.

1. Sējas kaņepe ("Cannabis sativa").

Avoti: Aug2

Kaņieris   vietv.

1. Ezers Piejūras zemienes Rīgavas līdzenumā, Engures novada Lapmežciema pagastā, Ķemeru nacionālā parka teritorijā, platība - 1128 ha, 2,1 m vjl., garums - 5,2 km, lielākais platums - 3,6 km, lielākais dziļums - 1,8 m, eitrofs ezers, kopējais virsūdens aizaugums >50%; Kaņiera ezers.

Kaņiera ezera ornitoloģiskais liegums— izveidots 1964. g., lai aizsargātu ligzdojošos un caurceļojošos putnus, platība - 857 ha, ligzdo ~110 putnu sugu, to vidū ~20 Eiropā un pasaulē aizsargājamas, 1997. g. iekļauts Ķemeru nacionālajā parkā.

2. Kaņiera pilskalns - atrodas Engures novada Lapmežciema pagastā, starp Antiņciemu un Čaukciemu, Kaņiera rietumu krasta 0,5 km garās pussalas galā, augstums - ~3 m, garums - 25 m, no 3 pusēm to apņem ezers, bet rietumos norobežo purvs, ziemeļu un dienvidu pusē nocietinājumu vaļņi.

3. Kaņiera kanāls - Starpiņupīte Engures novada Lapmežciema pagastā.

Avoti: LE1

kaņiķeļiķ   žarg.

1. Vilkt laiku.

2. Sist.

Avoti: KZ

Kaņina   vietv.

1. Pussala Krievijas Eiropas daļas ziemeļos, Arhangeļskas apgabalā, atdala Baltās jūras ziemeļu daļu no Čošas līča, platība - ~10500 kvadrātkilometru, lielākais augstums - 242 m; Kaņina pussala.

Avoti: PuA, LģE

kaņipe   apv.

1. Sējas kaņepe ("Cannabis sativa").

2. Kaņepes sēkla.

Avoti: Aug2, KiV

Kaņiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerkasu apgabalā, piestātne Dņepras labajā krastā, 25550 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Kaņivas rezervāts - atrodas Ukrainā, Čerkasu apgabalā, platība - 10 kvadrātkilometru, dibināts 1968. g., lai saglabātu dabas kompleksus un kompleksi pētītu relikto skābaržu audzes.

3. Kaņivas ūdenskrātuve - HES aizsprosta ūdenskrātuve Dņeprā, Ukrainā, Kijevas un Čerkasu apgabalā, izveidota 1972. g., platība - 675 kvadrātkilometri, garums - 162 km, lielākais platums - ~5 km, vidējais dziļums - 4,4 m.

Avoti: LpA, Wi, PZT

Kaņiža   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Kanjiža"), Vojvodinas Ziemeļbanatas apgabalā, 38100 iedzīvotāju (2011. g.); Maģarkaniža.

Avoti: Wi, LpA

kaņķens   apv.

1. Kartupelis.

2. Rācenis.

Avoti: ME

kaņķi   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

Kāņmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Kabiles pagastā.

Avoti: LC

kaņons   novec.

1. Šaura un dziļa ieleja jeb aiza starp stāvām klinšu sienām.

Avoti: KV

Kāņu   vietv.; nelok.

1. Kāņu ezers - Mordangas-Kāņu ezers Mordangas ezeru grupā Taisu novada Ģibuļu pagastā.

Avoti: LD

Kaņupaites   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aknīstes novada Aknīstes pagastā.

Avoti: LC

kaņupāji   apv.

1. Kaņepāji.

Avoti: KnV

kaņupājs   apv.

1. Kaņepju lauks, kad kaņepes jau novāktas.

Avoti: KnV

kaņupe   apv.

1. Kaņepe.

Avoti: SiV

Kāņupe   vietv.

1. Upe Talsu un Kuldīgas novadā, garums - 8 km, iztek no Mordangas-Kāņu ezera, ietek Usmas ezerā pie Āpciema.

2. Vilces labā krasta pieteka Jelgavas novada Vilces pagastā, augštece Lietuvā, garums - 12 km, Latvijā ~2,5 km.

Avoti: LD

kaņupējs   apv.

1. Kaņepāji.

Avoti: KnV

kaņuppiens   apv.

1. Ar ūdeni aplietas sagrūstas kaņepes.

2. Ēdiens no kaņepēm, piena un kāpostiem.

Avoti: BB, KV

Kao   mit.

1. Kao Dai - viena no Vjetnamas lielākajām sinkrētiskajām sektām, kas apvieno budisma, kristietības, daoisma un konfūcisma elementus.

Avoti: MrJ

Kaobana   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamas ziemeļaustrumos ("Cao Bang"), provinces administratīvais centrs, 84400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

kaodaisti   mit.

1. Kao Dai sektas dalībnieki, kas pielūdz dievišķo garu, kurš mīt Augstākajā Būtnē ("Kao Dai"), kā arī Budu, Jēzu Kristu un vairākus svētos, to skaitā arī Ļevu Tolstoju un Viktoru Igo.

Avoti: MrJ

Kaolaka   vietv.; novec.

1. Kaulaka - pilsēta Senegālā.

Avoti: PZT

kaolani

1. Kalnu tajiem piederīga cilšu grupa, dzīvo kalnu rajonos Vjetnamas un Laosas ziemeļos, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju grupas, pēc kultūras un paražām tuvi laosiešiem, izplatīti vietējie tradicionālie kulti, animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

kaolinīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Alumīnija hidroksilikāts, kas pieder pie mālaino minerālu grupas.

Avoti: LLVV

kaolinizācija

1. Kaolinīta grupas minerālu veidošanās eksogēnos un hidrotermālos procesos gk. no dažādiem alumosilikātiem (vizlām, laukšpatiem).

Avoti: LPE

Kaolinova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Šumenas apgabalā, 1800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kaolinoze   med.

1. Pneimokonioze strādniekiem, kas strādā ar kaolīnu.

Avoti: TM

kaolīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Kaolinīta māls (gaišs, parasti balts), ko izmanto porcelāna un fajansa ražošanā.

Avoti: LLVV

kaondi

1. Bembu tautas cilts Zambijā.

Avoti: PZT

kaoni

1. K mezoni - nestabilu elementārdaļiņu grupa, kurā ietilpst divas lādētas un divas neitrālas daļiņas.

Avoti: LPE

Kaora   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Cahors"), Dienvidu-Pireneju reģiona Lo departamentā, 20200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kaorle   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Caorle"), Venēcijas reģiona Venēcijas provincē, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kap   apv.

1. Par, kaut.

Avoti: TiA

kap.   saīs.

1. Kapeika.

2. Kapitāls; kapitālisms; kapitālistisks.

Avoti: i1

kapa   val.

1. Grieķu alfabēta 10. burta nosaukums.

Kapa faktori— sīkas reproduktīvas struktūras infuzorjjas citoplazmā, kuru klātbūtnes iespēju nosaka infuzorijas genotips.

Avoti: PP

kapa   novec.

1. Skaita mērvienība - 60 gabalu.

Avoti: KV

kapa   novec.

1. Somijā vismazākais labības mērs; dažviet 2,5 stopa; pūrā - atkarībā no novada - skaitīja 10-24 kapas (Rīgas pūrā - 24 kapas); Vidzemē zviedru laikos par kapi sauca kaudzes daļu, līdzīgu 1/24 pūra; par kapi sauca arī 1/25 pūrvietas, 1/35 mucasvietas, 6 rudzu status u. c.

Avoti: KV

kapa   apv.

1. Rūpnieciski izgatavots kokvilnas auduma gultas pārklājs.

Avoti: KiV

kāpa   -as, s.

1. Vēja sanests smilšu paugurs vai valnis (parasti piekrastēs, tuksnešos).

Klejojošā kāpa— kāpa, kas vēja iedarbības rezultātā pārvietojas.

Ceļojošā kāpa— klejojošā kāpa.

// apv. Neliels, sniegputeņa veidots, sniega sanesums uz ceļa.

2. dsk. Šādu pauguru virkne vai grēda (parasti piekrastēs).

Kāpu kvieši— daudzgadīgs graudzāļu dzimtas lakstaugs ar cietām, zilganām lapām un garu, ložņājošu sakneni (jūras piekrastes smiltājos); kāpukvieši.

Kāpu mieži (arī pamieži)— kāpu kvieši.

3. apv. Sniega sanesums vai bedre.

4. apv. Liels daudzums.

Avoti: LLVV, ĒiV, KnV, DžP

kāpa   apv.

1. Pakāpiens, kāpslis.

Avoti: ME

kāpa   apv.

1. Soliņš (kājām).

Avoti: ME

Kāpa   vietv.; vēst.

1. Vēsturiska province Dienvidāfrikas Republikā (angļu val. "Cape Province", būru val. "Kaapland"), kas mūsdienās sadalīta 3 atsevišķās provincēs - Ziemeļkāpa, Rietumkāpa un Austrumkāpa.

2. Kāpas kalni - kalnu grēda Dienvidāfrikas Republikā, starp Olifantsas grīvu rietumos un Portelizabetu austrumos, garums - ~800 km, vidējais augstums - 1500 m, lielākais - 2326 m, smilšakmeņi un kvarcīti.

Avoti: PZT

Kapaa   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Kapaa"), Havaju štatā, Kauai salā, 10700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kapacis   apv.

1. Mēslu dakša.

2. Kapājamā dzelzs.

Avoti: KV

kapacitācija   med.

1. Process, kura dēļ spermatozoīds, sasniedzis olvada ampulāro daļu, spēj apaugļot olšūnu.

Avoti: MSV

kapacitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. fiz. Lielums, kas raksturo vadītāju spēju uzkrāt elektriskos lādiņus.

Kondensatora kapacitāte— lielums, kas raksturo kondensatora lādiņa attiecību pret spriegumu starp tā platēm.

2. Spēja ietilpināt, uzkrāt.

// pārn. Spēja ietvert (piemēram, informācijas, estētiskā pārdzīvojuma) noteiktu daudzumu.

Avoti: LLVV

kapača   apv.

1. Lēzens koka trauks, kurā kapā, piemēram gaļu, kartupeļus.

Avoti: KiV

kapačāt   apv.

1. Ar ķeksi raut kūtsmēslus no vezuma.

Avoti: KiV

kapačātājs   apv.

1. Cilvēks, kas ar ķeksi rauj kūtsmēslus no vezuma.

Avoti: KiV

Kapačo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Capaccio"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 22400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kapačova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

Kapači   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Capaci"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kapaimi   apv.

1. Kapājumi, smalki sakapātas kāļu, burkānu, kartupeļu u. c. lapas, ko dod cūkām, aplietas ar samazgām, dažreiz piejaucot arī miltus.

Avoti: KV

kapainis   apv.

1. Kapājamā dzelzs, ar ko gatavo kapaimus.

Avoti: KV

kāpains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir kāpas.

2. apv. Izbraukts, pieputināts ziemas ceļš.

Avoti: LLVV, LE

kapaiņi

1. Koksnes daļiņas, ko iegūst, sasmalcinot koksni ar drupinātāju vai veserdzirnavās.

2. novec. Kapāti salmi vai āboliņš.

3. novec. Kapaimi.

Avoti: ZTV, KV

kāpaiņš   apv.

1. Tāds (ceļš), kur ir nelieli viļņveidīgi, sniegputeņa veidoti, sniega sanesumi.

Avoti: ĒiV

Kapaitjēna   vietv.

1. Pilsēta Haiti, Ziemeļu departamenta administratīvais centrs, osta Atlantijas okeāna krastā, 130000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

kapājamais   apv.

1. Darbības rezultāts --> kapāt (1).

Avoti: KiV

kapājams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> kapāt.

2. parasti ar noteikto galotni. Tāds, kurā (uz kura, ar kuru) kapā.

Kapājamā dzelzs— darbarīks lapu, sakņu u. tml. sasmalcināšanai kapājot.

Avoti: LLVV

kapājamsile   apv.

1. Sile, kurā kapā lopbarību.

Avoti: ViV

kapājmi   apv.

1. Sakapāta zāle vai biešu lapas cūku barībai.

Avoti: KnG

kapājumi   apv.

1. Sakapāta zāle vai biešu lapas cūku barībai.

Avoti: KnV

kapājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kapāt (1).

// parasti dsk. Sīki sasmalcinātas augu lapas, saknes u. tml. lopbarībai.

Avoti: LLVV

Kapakli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kapakli"), Tekirdāgas ilā, 60900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kapaklis   apv.

1. Kāpājamā dzelzs, kapainis.

Avoti: ME

kapakmenis   novec.

1. Kapa kopas piemineklis; kapakmens.

Avoti: LV93

kapakmens   -akmens, dsk. -akmeņi, v.

1. Kapa piemineklis no viengabala akmens bez figurālām skulptūrām.

Avoti: LLVV

kapaks   mit.

1. Inku valdnieku tituls, kas cēlies no dinastijas pamatlicēja Manko Kapaka vārda.

Avoti: Mit

kapaķ   žarg.

1. Ziņot policijai.

Avoti: KZ

kāpāla   mit.

1. Kauss tantriskā budisma rituālos, kam vēsturiski jābūt izgatavotam no 14 gadu vecumā dabīgā nāvē miruša nevainīga jaunekļa galvaskausa, bet mūsdienu praksē tiek izgatavots arī no koka.

Avoti: MrJ

kāpalēt   apv.

1. Kāpelēt.

Avoti: KiV

kāpāliki   mit.

1. Viduslaiku vāmāčāras skolas sekta, kas jūtami ietekmējusi indusu tantrismu.

Avoti: MrJ

kapalīne   apv.

1. Piena zupa ar putraimiem, kapātiem kartupeļiem un burkāniem.

Avoti: KV

kapališa   apv.

1. Platmale.

Avoti: KiV

kāpaļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Kāpelēt (1).

2. Kāpelēt (2).

3. Kāpelēt (3).

4. parasti 3. pers. Kāpelēt (4).

Avoti: LLVV

kāpams   apv.

1. Divd. --> kāpt.

2. ar noteikto gal. Kāpnes.

Avoti: ĒiV

kapana   apv.

1. Kaudze.

Avoti: ME

Kapana   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Sjunikas mjarzas administratīvais centrs, 45500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, Wi

Kapandrite   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 4200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kapāne   apv.

1. Kaplis sakņaugu un kāpostu kapāšanai.

Avoti: ME

Kapanejs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Argas valdnieks, kas piedalījās septiņu valdnieku karagājienā pret Tēbām.

Avoti: Mit

kapānīca   apv.

1. Kapājamā sile.

Avoti: ME

kapaniņa   apv.

1. Dem. --> kapana.

Avoti: ME

Kapanori   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Capannori"), Toskānas reģiona Lukas provincē, 45500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kapāns   apv.

1. Kaplis sakņaugu un kāpostu kapāšanai.

Avoti: ME

Kaparāmurs   vietv.; vēst.

1. Kaparāmura ezers - atradās Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā, 1 km uz ziemeļiem no Ikšķiles dzelzceļa stacijas, nosusināts ap 1960. g., agrākā platība - 15 ha.

Avoti: LD

Kaparāmuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensētu grupa) Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā.

Avoti: La1

kaparāmurieši

1. Ikšķiles novada Tīnūžu pagasta apdzīvotās vietas "Kaparāmuri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaparbrūns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tumši brūns ar sarkanīgu nokrāsu (parasti par ādas krāsu).

Avoti: LLVV

kaparčūska   -as, s.

1. Sarkanbrūna glodene, arī čūska.

Avoti: LLVV

kapargriezums   -a, v.; pareti.

1. Vara grebums.

Avoti: LLVV

kapariņš   apv.

1. Pistons (2).

Avoti: KV

kaparkalējs   -a, v.; pareti.

1. Mākslinieks, kas veido vara kalumus.

Avoti: LLVV

kaparkalums   -a, v.; pareti.

1. Vara kalums.

Avoti: LLVV

kaparkrāsa   -as, s.

1. Tumši brūna krāsa ar sarkanīgu nokrāsu.

Avoti: LLVV

kaparnauda   -as, s.

1. Vara sīknauda.

Avoti: LLVV

kaparnīca   apv.

1. Atvilktne, vai kārba, kurā glabā vara naudu.

Avoti: KV

kaparošana

1. Elektrolītiska vara kārtiņas uzklāšana uz metāla izstrādājuma virsmas.

Avoti: LPE

kaparot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārklāt (ko) ar varu.

2. parasti 3. pers.; reti. Būt par cēloni tam, ka (kas, parasti āda) kļūst tumši brūns ar sarkanīgu nokrāsu.

Avoti: LLVV

kaparoties   apv.

1. Spārdīties, censties izkulties.

Avoti: KV

kapars   -a, v.; parasti vsk.

1. Varš.

Brūns kā kapars— ļoti brūns, tumši brūns.

Kapara brūns— kaparbrūns.

Kapara krāsā— dzeltenbrūns.

Kapara sarkans— kaparsarkans.

Avoti: LLVV, KnV

kaparsarkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Tumši sarkans ar brūnganu nokrāsu.

Avoti: LLVV

kaparvass   apv.

1. Sērskābes sāls.

Avoti: KiV

Kāpas   vietv.

1. Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Carnikava" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasarnīcu ciems.

2. Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Gauja" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasarnīcu ciems.

Avoti: LC

Kāpas   vietv.; nelok.

1. Kāpas kalni - atrodas Āfrikas dienvidos, DĀR, garums - ~700 km, vidējais augstums - 1500-1700 m, augstākā virsotne - 2326 m; Kāpzemes kalni.

Avoti: LģE

kapāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Smalcināt, vairākkārt cērtot (ar ko asu).

Kapātā desa— desa, kas gatavota no kapātas gaļas.

2. Vairākkārt spēcīgi sist (ar pātagu, pletni u. tml.).

3. Ievainot, nonāvēt (parasti ar zobenu).

// intrans.

4. Vairākkārt sitot (ar papēžiem, pakaviem u. tml.), radīt iedobumus, iespiedumus; vairākkārt sist (ar kājām, apaviem u. tml. pa cietu virsmu).

// intrans.

5. Iedobt, drupināt, šķelt (par lodēm, šāviņiem).

// sar. Ievainot, nonāvēt (ar šaujamieroci).

// sar. Par lodēm, šāviņiem.

6. parasti 3. pers. Triecoties (pret ko, piemēram, pret ķermeni, tā daļu), izraisīt sūrstošu sajūtu (par vēju, lietu, sniegu).

// intrans.

7. žarg. Cīnīties (parasti sportā).

Avoti: LLVV, SLG

kapata   apv.

1. Sieviešu brunči, sašūti kopā ar jaku.

Avoti: KV

kapātājs   apv.

1. Darītājs --> kapāt.

Avoti: ME

kapātevis   apv.

1. Rīks zāļu un lapu sasmalcināšanai lopu, sevišķi cūku barībai.

Avoti: ME

kapāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz kapāt (1).

2. Ilgāku laiku, daudz kapāt (4).

3. parasti 3. pers. Ilgāku laiku, daudz kapāt (6).

4. sar. Ilgāku laiku, daudz strādāt (parasti ko samērā vieglu, piemēram, sīkus zemes darbus); noņemties (ar ko).

5. sar. Cīnīties, spēkoties.

Avoti: LLVV

kapats   apv.

1. Sieviešu svārki, kas šūti vienā gabalā ar jaku.

Avoti: SiV

kapātuvis   -vja, dsk. ģen. -vju, v.

1. Darbarīks zāļu, sakņu u. tml. sasmalcināšanai (parasti lopbarībai).

Avoti: LLVV

kapaunēšana   novec.

1. Mājputnu kastrēšana, vīriešu kārtas mājputniem sēklas dziedzeru izgriešana.

Avoti: LLx

kapauns   -a, v.

1. Kastrēts, nobarošanai audzēts gailis.

Avoti: LLVV

kapaveņš   apv.

1. Dem. --> kapavs.

Avoti: KiV

kapavieta   -as, s.

1. Kapa vieta; kapvieta; arī kaps.

Avoti: LLVV

kapavs   apv.

1. Brūns.

Avoti: KiV

kapavums   apv.

1. Brūnums.

Avoti: KiV

kapbaļķis   novec.

1. Koka stumbru resgaļa nogrieznis (baļķis), gludi nodarināts, mizots, eksporta sortiments.

Avoti: KV

Kapblans   vietv.

1. Blana rags ("Cap Blanc") uz Mauritānijas un Rietumsahāras robežas, Atlantijas okeāna krastā.

Avoti: PZT

kapcilka   apv.

1. Kvēpene.

Avoti: KiV

kapča

1. apv. Zīme zemes gabalu robežpunktu nostiprināšanai; kupica.

2. apv. Ar salmiem un zemi pārklāta kartupeļu kaudze tīrumā (ilgākai uzglabāšanai).

3. žarg. Mazais kabinets.

Avoti: KV, MiV, KZ

Kapčagaja   vietv.; novec.

1. Kapšaghaja - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

Kapči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

Kapčinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

Kapčinīki   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Kapčinieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kapčs   apv.

1. Zemes gabala robežpunkta zīme - konusveida zemes vai akmeņu kopiņa ar mietu vidū.

Avoti: KiV

kape   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. Apavu cietā daļa virs papēža.

2. novec. Plašs mētelis ar kapuci.

Avoti: LLVV, TV

kape   apv.

1. Kapa 2.

Avoti: LE

kāpe   -es, dsk. ģen. -pju, s.; pareti.

1. Pakāpiens (kāpnēm).

2. Kāpiens (3).

3. novec. Novakare.

4. reti. Amplitūda.

5. apv. Kāpurs (parasti uz kāpostu lapām).

6. mil. Atstatums starp tēmēšanas punktiem mērķa attālumā.

Avoti: LLVV, KV, MIL

kapeadors   -a, v.

1. Vēršu cīņas dalībnieks, kas kaitina vērsi, uzstājoties pirms toreadora.

Avoti: LLVV

kāpēc   apst.

1. jautājuma teikumos. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu cēloni, iemeslu, par ko izteikts jautājums.

2. jautājuma teikumos. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu nolūku, par ko izteikts jautājums; kādēļ (1).

3. parasti izsaukuma teikumos vai retoriskajos jautājuma teikumos. Norāda uz kā (parasti ar cēloņa, arī nolūka nojēgumu saistīta) noliegumu, neiespējamību; kādēļ (3).

4. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem.

5. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz atributīvo attieksmi starp tiem.

6. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem.

7. saikļa nozīmē; sar. Saista divus relatīvi patstāvīgus teikuma komponentus; tāpēc.

Avoti: LLVV

kāpēcītis   -ša, v.; sar.

1. Cilvēks, parasti bērns vai pusaudzis, kas ļoti bieži uzdod dažādus jautājumus.

Avoti: LLVV

kapeiciņa   apv.

1. Dem. --> kapeika.

Avoti: SiV

kapeika   -as, s.

1. Sīknaudas vienība Krievijā (arī PSRS) - rubļa simtā daļa.

Izdot pēdējo kapeiku— iztērēt visu naudu.

Atdot pēdējo kapeiku— atdot visu naudu.

Līdz pēdējai kapeikai— tā, ka nepaliek nemaz naudas.

(Nav) ne kapeikas— (nav) nemaz naudas.

Par kapeikām— ļoti lēti.

Kapeika kapeikā— pilnīgi precīzi (par naudu).

Skaitīt kapeikas— būt ļoti taupīgam, arī skopulīgam.

Likt (arī krāt) kapeiku pie kapeikas— krāt naudu (parasti ar grūtībām, ļoti taupot).

2. Sīknaudas vienība Azerbaidžānā, manata simtā daļa.

3. Sīknaudas vienība Ukrainā, grivnas simtā daļa.

4. Sīknaudas vienība Baltkrievijā, rubeļa simtā daļa.

5. tikai vsk.; sar. Nauda.

Nelaist kapeiku no rokām— netērēt naudu.

Kāda kapeika— nedaudz naudas, neliela naudas summa.

6. apv. Nauduļi ("Thlaspi").

Avoti: LLVV

kapeiks   apv.

1. Kapeika.

Avoti: ĒiV

kapeikvīriņš   apv.

1. Skopulis.

Avoti: ViV

kapeja   apv.

1. Kafija.

Avoti: VV

kapejnīca   apv.

1. Kafejnīca.

Avoti: KiV

kāpējs   -a, v.

1. Darītājs --> kāpt.

Klinšu kāpējs— sportists, kas specializējies klinšu kāpšanā.

Avoti: LLVV

kāpekles   apv.

1. Koka trepes.

Avoti: KV

kapeklis   apv.

1. Kapājamā dzelzs.

2. Kaplis.

Avoti: KV

kapēklis   apv.

1. Kapājamā dzelzs.

Avoti: ME

kāpeklis   apv.

1. Daudzžuburaina dakša, ar ko izkāpj no vezuma mēslus.

Avoti: KV

kapela   -as, s.; mūz.

1. Orķestris (parasti neliels).

Lauku kapela— Neliels orķestris, kura sastāvā ietilpst galvenokārt tautas mūzikas instrumenti,

2. Dziedātāju (parasti augsti kvalificētu) ansamblis; izcils kora kolektīvs.

Avoti: LLVV

kapela   -as, s.

1. Katoļu vai anglikāņu baznīca (parasti neliela); mājas baznīca (pilīs, muižās u. tml.).

2. Piebūve (baznīcai).

Avoti: LLVV

kapelāns   -a, v.; rel.

1. Kapelas (1) garīdznieks.

2. Katoļu draudzes garīdznieka palīgs.

3. Garīdznieks (bruņotajos spēkos).

Lauka kapelāns— karojošu bruņoto spēku garīdznieks.

Avoti: LLVV

kapele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. No kaulu pelniem sapresēts kausiņš, ko izmanto sudraba un zelta daudzuma noteikšanai sakausējumos.

Avoti: LLVV

kapele   apv.

1. Kapela 1(1), neliels orķestris.

Avoti: ĒiV

kapele   apv.

1. Makšķeres aukla.

Avoti: ME

kapele   apv.

1. Kaudze.

Avoti: ME

kapele   apv.

1. Kāpņu pakāpiens.

Avoti: ME

kāpele   apv.

1. Kaudze.

Avoti: LE

Kapele   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Kapelle"), Zēlandes provincē, 12500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kapele pie Eiselas - pilsēta Nīderlandē ("Capelle aan den Ijssel"), Dienvidholandes provincē, 66300 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Kapele sul Tavo - pilsēta Itālijā ("Cappelle sul Tavo"), Abruco reģiona Peskāras provincē, 4000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kāpelējošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (augs), kas aug, paceļoties, vijoties gar citiem augiem vai balstu.

Avoti: MLVV

kapelēšana   novec.

1. Zveja no laivas ar āķi un vizuli (līdzīgi bļitkošanai ziemā zem ledus).

Avoti: KV

kapelēt   apv.

1. Kaplēt.

Avoti: ĒiV

kāpelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Vairākkārt kāpt (1).

2. Vairākkārt kāpt (2).

3. Vairākkārt kāpt (3).

4. parasti 3. pers. Vairākkārt kāpt (7).

5. parasti divd. formā: kāpelējošs; bot. Augt, paceļoties gar citiem augiem vai balstu (par augiem).

Kāpelējošie krūmi— vīteņaugi.

Avoti: LLVV

kāpelētājaugs   -a, v.

1. Kāpelējošs augs.

Avoti: LLVV

kāpelētājķauķis

1. dsk. Ķauķu apakšdzimtas ģints ("Acrocephalus"), nelieli dziedātājputni ar spēcīgu knābi un lielām kājām, dzīvo niedrājos, krūmājos, gk. mitrās vietās, veikli kāpelē pa niedru u. c. augu vertikālajiem stublājiem, 27 s., Latvijā konstatētas 6 sugas.

Ceru kāpelētājķauķis— kāpelētājķauķu suga "Acrocephalus schoneobeanus", kas sastopama arī Latvijā.

Dubultuzacu kāpelētājķauķis— kāpelētājķauķu suga "Acrocephalus bistrigiceps".

Dienvidu kāpelētājķauķis— kāpelētājķauķu suga "Acrocephalus stentoreus".

Ezera kāpelētājķauķis— kāpelētājķauķu suga "Acrocephalus scirpaceus", kas sastopama arī Latvijā.

Ezeru kāpelētājķauķis— ezera kāpelētājķauķis.

Grīšļu kāpelētājķauķis— kāpelētājķauķu suga "Acrocephalus paludicola", kas sastopama arī Latvijā.

Krūmu kāpelētājķauķis— kāpelētājķauķu suga "Acrocephalus dumetorum", kas sastopama arī Latvijā.

Lielais kāpelētājķauķis— kāpelētājķauķu suga "Acrocephalus arundinaceus", kas sastopama arī Latvijā.

Luksta kāpelētājķauķis— kāpelētājķauķu suga "Acrocephalus palustris", kas sastopama arī Latvijā.

Lukstu kāpelētājķauķis— luksta kāpelētājķauķis.

Niedru kāpelētājķauķis— lielais kāpelētājķauķis.

Palieņu kāpelētājķauķis— kāpelētājķauķu suga "Acrocephalus agricola".

Resnknābja kāpelētājķauķis— kāpelētājķauķu suga "Acrocephalus aedon".

Avoti: LD, ZvP

kāpelētājrozes   bot.

1. dsk. Vīteņrožu šķirņu grupa, parasti ar maziem, vienkāršiem ziediem, tās parasti stāda vienmuļu koku izrotāšanai vai dārza nojumes nosegšanai.

Avoti: DaE

kāpelētājs   -a, v.

1. Darītājs --> kāpelēt.

2. bot. Kāpelējošs augs.

3. parasti dsk.; zool. Dzīvnieki, kuriem kādi orgāni (piemēram, kājas, nagi, aste) pielāgojušies kustībām pa koku stumbriem, gar stāvām sienām u. tml.

Avoti: LLVV

kapeleti

1. Nelieli itāļu pelmenīši, kas gatavoti no pastas mīklas un pildīti ar maltas gaļas un kartupeļu vai siera masu.

Avoti: PL

Kapella

1. Vedēja alfa, spektrāla dubultzvaigzne, kuras komponentes ir dzeltenas milzu zvaigznes; kopējais vizuālais zvaigžņlielums 0,09, attālums 45 ly; Latvijā novērojama visu gadu.

Avoti: EV

kapella

1. novec. Kapela 1(1) - orķestris (neliels).

2. novec. Kapela 1(2) - dziedātāju koris (baznīcā).

3. novec. Kapela 2(1) - neliela baznīcas telpa vai ēka dievkalpojumam.

4. žarg. Organizēta kriminālgrupa.

Avoti: KV, KZ

kapellāns   novec.

1. Kādas kapellas garīdznieks, ko uzskatīja par katoļu baznīckunga palīgu vai vietnieku.

Avoti: KV

kapellmeistars   novec.

1. Kapelmeistars.

Avoti: LME

kapelmeistars   -a, v.; novec.

1. Orķestra (parasti kapelas, teātra orķestra, pūtēju orķestra) vadītājs, diriģents.

Kapelmeistaru mūzika— nievājošs apzīmējums mūzikai, kas komponēta ar rutīnu, pa daļai aiz pienākuma, bet kurā formālais elements dominē, jūtams maz radītāja patstāvības un stipra lielu meistaru ietekme.

Avoti: LLVV

Kapelne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kappeln"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kapelnieki

1. Brocēnu novada Remtes pagasta apdzīvotās vietas "Kapelnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kapeļnieki

1. Brocēnu novada Remtes pagasta apdzīvotās vietas "Kapelnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kapena   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Capena"), Lacio reģiona Romas provincē, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kāpene   novec.

1. Ar sniegu neapsegta vieta uz ielas: vietas, kur ar kamanām brauc pa kailu zemi.

2. Kāpe.

3. Iemīts kājceliņš uz lauku ceļa.

Avoti: KV

kapenes   -ņu, vsk. kapene, -es, s.

1. arheol. Apbedījumu vieta.

Akmens kapenes— apaļš vai garens akmeņu krāvums, sastāv no 5-24 lieliem, izklaidus saliktiem akmeņiem, parasti apbedījuma vieta.

2. Īpaša celtne, telpa mirušo apbedīšanai.

3. pareti. Vieta, kur apbedīti mirušie; arī kaps.

Avoti: LLVV

kāpenes   -ņu, vsk. kāpene, -es, s.; pareti.

1. Kāpnes (parasti pārnēsājamas).

Avoti: LLVV

Kapeni   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kapiņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kapenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

Avoti: LC

kapenieki

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Kapenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kapenieks   -a, v.; reti.

1. Bērinieks.

Avoti: LLVV

kapenieši

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kapiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kapenītes   apv.

1. Dem. --> kapenes.

Avoti: ME

kapeņi   apv.

1. Kapsēta, kapi.

Avoti: ME

Kapeņi   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kapiņi" nosaukuma variants.

2. Kapeņu Ruskuli - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kapiņu Ruskuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kapera   s.

1. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklases rinda ("Capparales"), kokaugi, lakstaugi ar vienkāršām, retāk staraini saliktām lapām, 6 dz., ~400 ģ., ~4000 s.

2. Šīs rindas dzimta ("Capparaceae"), krūms vai lakstaugs, 45 ģ., ~900 s.

3. Šīs dzimtas ģints ("Capparis").

Dzeloņainā kapera— kaperu suga ("Capparis spinosa"), neliels krūms, kura ziedpumpurus lieto garšvielai.

4. Dzeloņainās kaperas ziedpumpuri, garšviela.

Avoti: LV87, VV

kāpere   apv.

1. Kapera.

2. Garšviela - kaperas ziedpumpuri.

Avoti: VV

kaperēšana

1. Kara laikā uz jūras veiktas vardarbības veids - pretinieka tirdzniecības kuģu un tādu neitrālu valstu kuģu, kas pārvadā karamateriālus, sagrābšana; šīs operācijas veica privātie kuģi ar valdības izsniegtu patentu (1856. g. Parīzes starptautiskā deklarācija kaperēšanu aizliedza).

Avoti: SV99

kaperēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; vēst.

1. Sagrābt (citas valsts kuģus) saskaņā ar valsts likumiem vai starptautisku paražu normām.

Avoti: LLVV

kaperi   novec.

1. Kaperas.

Avoti: SV69, PL

kaperis   -a, v.; vēst.

1. Persona, kas kaperē.

2. Kaperkuģis.

Avoti: LLVV

kaperkrūms   -a, v.

1. Dzeloņainais kaperi, puskrūms (Kaukāzā, Vidusāzijā).

Avoti: LLVV

kaperkuģis   -a, v.; vēst.

1. Tirdzniecības kuģis, kas kara laikā ar savas valdības atļauju nodarbojas ar ienaidnieka tirdzniecības kuģu gūstīšanu.

Avoti: LLVV, LME

kaperle   apv.

1. Veca kurpe, tupele.

Avoti: ME

kapers   apv.

1. Kapera - garšviela, kaperas ziedpumpuri vai sālīti nenobrieduši augļi.

Avoti: VV

kapers   -a, v.

1. vēst. Kaperis.

Avoti: LLVV, LME

kāpers   apv.

1. Kapera - garšviela, kaperas ziedpumpuri vai sālīti nenobrieduši augļi.

Avoti: VV

kāpes   -pju, s.; tikai dsk.

1. Kāpnes.

2. novec. Tauriņu kāpuri, sevišķi kāpostu tauriņu.

Avoti: LLVV, KV

kāpessilieši

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Kāpessils" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kāpessils   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Tilžas pagastā.

Avoti: LC

kapēt   apv.

1. Saraust kaudzē, sakrāt.

Avoti: ME

kapēt   apv.

1. Ar kapli uzirdināt.

2. Kašņāt, rakt (ar kājām) - par dzīvniekiem.

3. Apgriezt, apvērst.

Avoti: KV, ME

kapēt   apv.

1. Aptvert, sajēgt.

Avoti: KV

Kapfenberga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Kapfenberg"), Štīrijas federālās zemes ziemeļu daļā, Mircas ielejā Alpos, 21600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

kapi   -u, v.; tikai dsk.

1. Īpaša teritorija mirušo apbedīšanai; kapsēta.

Brāļu kapi— Karavīru kapi, kur apbedīti galvenokārt vienas karotāju puses cīnītāji.

Kapu svētki— mirušo atcerei veltīts sarīkojums kapsētā; kapusvētki.

Zvanīt uz kapiem— skandināt zvanus pirms apbedīšanas.

Kapu (arī līķu) kambaris— kapliča.

Kapu (retāk smilšu) kalniņš (retāk kalns)— kapsēta; arī kaps.

Kapu lauks— kapulauks.

2. apv. Kapes.

Avoti: LLVV, ĒiV, KnV

kapibara

1. Jūrascūciņu dzimtas grauzējs Dienvidamerikā, kura svars sasniedz 40 kg.

Avoti: IZ-28-72, Wi

Kapidžiks   vietv.

1. Augstākā virsotne Džavahetijas-Armēnijas kalnienē uz Armēnijas un Azerbaidžānas Nahčivanas Autonomās Republikas robežas, augstums - 3904 m.

Avoti: PZT

kāpiens   -a, v.

1. Pakāpiens (kāpnēm).

// pārn. Pakāpe, līmenis.

2. Pacēlums (ceļā, ceļa posmā), augšupejošs ceļa posms.

3. Vienreizēja paveikta darbība --> kāpt (1); kāpšana.

// pārn. Augšupeja, progress; arī panākumi.

4. Vienreizēja paveikta darbība --> kāpt (2).

5. Mūzikas teorijā solis, atstatums no kādas skaņas līdz tās blakus pakāpei uz augšu vai uz leju.

Avoti: LLVV, KV

kāpienveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kāpiena vai kāpienu veids, forma.

Avoti: LLVV

kāpienveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kāpienveida.

Avoti: LLVV

kapija   novec.

1. Kafija.

Avoti: LME

kapijbrūns   apv.

1. Kafijbrūns.

Avoti: KnV

kapijkrosa   apv.

1. Kafijbrūna krāsa.

Avoti: KiV

kapijs   apv.

1. Kafija.

Cigoriņu kapijs— cigoriņu kafija.

Avoti: KnG, KnV

kapiklis   apv.

1. Kaplis.

Avoti: ME

kapilārdefektskopija

1. Defektoskopija, kas balstās uz dažu vielu (penetrantu) kapilārisku iespiešanos pārbaudāmā objekta defektos (plaisās, porās), tādējādi palielinot defektu zonu gaismas vai krāsas kontrastu un mainot materiāla fizikālos raksturlielumus.

Avoti: EV

kapilārektāzija   med.

1. Kapilāru izplešanās.

Avoti: TM

kapilaritāte   -es, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Šķidrumu spēja pārvietoties (pacelties vai nosēsties) pa ļoti sīkiem kapilāriem, kuru izraisa molekulu mijiedarbības spēki.

Avoti: SV99

kapilarīts   med.

1. Kapilāru iekaisums.

Avoti: TM

kapilarizācija   med.

1. Kapilāru veidošanās.

Avoti: TM

kapilārkondensācija

1. Intensīva tvaika pāreja šķidrumā, ko izraisa piesātināta tvaika spiediena pazemināšanās ieliekta šķidruma virsmas tuvumā.

Avoti: LPE

kapilaromotorisks   med.

1. Tāds, kas attiecīgs uz kapilāru funkcionālo aktivitāti.

Avoti: TM

kapilaropātija   med.

1. Jebkura slimība, kas bojā kapilārus, sevišķi tad, ja nav skaidra diagnoze.

Avoti: MSV

kapilaroskopija   med.

1. Ādas kapilāru mikroskopiska izmeklēšana diagnostikas nolūkā.

Avoti: TM

kapilarotoksikoze   med.

1. Hemoraģiska kapilarotoksikoze - patoloģija, kuras izpausmes ir abdominālā un reimatoīdā purpura.

Avoti: TM

kapilārparādības

1. Virsmas parādības, kuras izraisa molekulu mijiedarbība liektu virsmu tuvumā (robežvirsma starp šķidrumu un gāzi, šķidrumu un cietu ķermeni, starp diviem šķidrumiem, kas savstarpēji nesajaucas).

Avoti: LPE

kapilārs   -a, v.

1. Sīks matveida kanāls (vielā, masā, materiālā u. tml.).

2. Sīka pora (augsnē), pa kuru pārvietojas ūdens un gaiss.

3. anat. Vissīkākais asinsvads (starp artēriju un vēnu sazarojumiem).

4. tehn. Caurule ar tievu iekšējo kanālu.

Avoti: LLVV

kapilārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kapilāru (1), tam raksturīgs.

2. Saistīts ar kapilāru (2), tam raksturīgs.

3. anat. Saistīts ar kapilāru (3), tam raksturīgs.

4. Saistīts ar kapilaritāti, tai raksturīgs.

Kapilārie viļņi— kapilārviļņi.

Avoti: LLVV

kapilārvads   -a, v.

1. Kapilārs - vissīkākais asinsvads.

Avoti: LLVV

kapilārviļņi   -u, vsk. kapilārvilnis, -ļņa, v.; fiz.

1. Viļņi ar ļoti mazu garumu, kuri novērojami uz brīva šķidruma virsmas.

Avoti: LLVV

kapilīcijs   -a, v.

1. Galvas apmatojums.

2. Miksomicēšu augļķermeņu iekšējā struktūra.

3. Šķiedrveidīga struktūra, kas savijusies ar sporu; sastop dažām baktērijām, protozojiem un sēnēm.

Avoti: MSV

kapillāranalīze   novec.

1. Analīze, kas dibinās uz parādības, ka dažādu vielu šķīdumi (ūdenī) paceļas iemērktās filtrpapīra sloksnītēs līdz noteiktam augstumam un ar noteiktu ātrumu, tā ka ir iespējams šīs vielas identificēt.

Avoti: KV

kapillāri   novec.

1. Matveida asisnsvadi, kas savieno artērijas ar vēnām.

Avoti: KV

kapillāritāte   novec.

1. Kapilaritāte; parādība, ka kādā traukā ieliets šķidrums sienu tuvumā nestāv tai pašā līmenī, kā pārējās, no sienām tālākās vietas.

Avoti: KV

kapillārs   novec.

1. Kapilārs.

Avoti: KV

kapillārsīrups   novec.

1. Sīrupa veids, bezkrāsaina staigna viela, kas satur vismaz 56% glikozes, stiepjas tievos garos pavedienos.

Avoti: KV

kapils   apv.

1. Lieste.

Avoti: KiV

Kapiļa   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabalā, 9900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

kāpinājumdaļa   -as, s.; val.

1. Perioda pirmais loceklis; kāpinājums.

Avoti: LLVV

kāpinājums   -a, v.

1. mat. Paveikta darbība, rezultāts --> kāpināt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kāpināt (2).

// val. Perioda pirmais loceklis; kāpinājumdaļa.

Avoti: LLVV

kāpināšana   mat.

1. Atkārtota reizināšanas darbība vienādiem skaitļiem.

Avoti: ZTV

kapināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Sist ar āmuru, lai iztaisnotu, padarītu plānāku, asāku (parasti izkapti).

2. apv. Kapāt.

Avoti: LLVV, ME

kāpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. mat. Reizināt (skaitli) ar sevi vienu vai vairākas reizes.

Kāpināt skaitli kvadrātā— reizināt skaitli ar sevi vienu reizi.

Kāpināt skaitli kubā— reizināt skaitli ar sevi divas reizes.

Kāpināt skaitli otrajā (trešajā, ceturtajā utt.) pakāpē— reizināt skaitli ar sevi vienu (divas, trīs utt.) reizes.

2. Panākt, būt par cēloni, ka (kas, piemēram, psihisks stāvoklis, psihes īpašība) kļūst spēcīgāks, intensīvāks, spilgtāk izpaužas.

3. reti. Panākt, ka (kāds) kāpj.

4. Ķert (vēžus) ar krītiņiem.

Avoti: LLVV

kāpinātājs   -a, v.

1. Darītājs --> kāpināt.

2. v.; mat. Pakāpes rādītājs.

Avoti: LLVV

kāpināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās.

1. Refl. --> kāpināt (2); tikt kāpinātam.

Avoti: LLVV

kāpināts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> kāpināt.

2. Ļoti spilgts, ļoti spēcīgi izpausts, attēlots; arī eksaltēts.

Avoti: LLVV

kāpine   apv.

1. Kaila zeme uz ceļa ziemas laika beigās, īpaši pavasarī.

Avoti: ME

Kapines   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kapiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kapini   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kapiņi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Kapinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

Avoti: LC

kapinieks   -a, v.; reti.

1. Bērinieks.

Avoti: LLVV

kapinieši

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kapiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kapinīki   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Kapenieki" nosaukums latgaliski.

2. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Kapinieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kapinis   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kapiņi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Kapiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Kapiņu ezers— Biržkalna ezers.

2. vēst. Kapiņu pagasts - pastāvēja bijušajā Daugavpils apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst gk. Aglonas novada Kastuļinas pagastā un Dagdas novada Andrupenes pagastā, kā arī Rēzeknes novada Pušas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

4. Kapiņu Ruskuļi - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LPag, LC

kapiņš

1. Dem. --> kaps.

kapiņš   apv.

1. Tilpuma mērvienība - aptuveni 3 litri; šāda tilpuma mērtrauks.

Avoti: ViV

Kapistrello   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Capistrello"), Abruco reģiona L'Akvilas provincē, 5300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kapiš   žarg.

1. Saproti?

Avoti: SLG

kapišons   novec.

1. Kapuce, sevišķi mūka; dāmu mētelis ar kapuci.

Avoti: KV

kapīt   apv.

1. Rakt.

Avoti: ME

kapitācija

1. Maksājumu sistēma, kurā nodoklis vai maksājums tiek piemērots vienādā apjomā par katru personu.

Avoti: PL

kapitālceltniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Ražošanas uzņēmumu un dzīvokļu celtniecība, kas nodrošina pamatfondu paplašināšanu un to kvalitatīvu pilnveidošanu.

Avoti: LLVV

kapitāldarbs   -a, v.

1. Ļoti nozīmīgs garīgās darbības rezultāts (piemēram, zinātnisks pētījums, mākslas darbs); kapitāls darbs.

Avoti: LLVV

kapitālieguldījums   -a, v.; ekon.

1. Izdevumi nolūkā izveidot jaunus, kā arī rekonstruēt vai paplašināt esošos pamatlīdzekļus uzņēmumā.

Avoti: LLVV

kapitālieguldītājs

1. Fiziska vai juridiska persona, kas iegulda savu kapitālu uzņēmumā, iegūstot īpašuma tiesības.

Avoti: GrV

kapitāliekārtas

1. Ēkas un sistēmas, kas prasījušas nopietnus ieguldījumus.

Avoti: PvV

kapitālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Politiska, sociāla un ekonomiska sistēma, kuras pamatā ir ražošanas līdzekļu privātīpašums un kurā preču ražošana un sadale atkarīga no privātkapitāla investīcijām un peļņas interesēm.

Avoti: SV99

kapitālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kapitālismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

kapitālists   -a, v.

1. pārn. Kapitāla, ražošanas līdzekļu privātīpašnieks, kas iegulda naudu uzņēmējdarbībā; bagāts cilvēks.

Avoti: SV99

kapitalizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Uzņēmuma akciju kapitāla kopējais apjoms un struktūra.

2. Tīrās peļņas vai rezervju pārvēršana kapitālā, lai varētu paplašināt komercdarbību; īpašuma pārvēršana naudas kapitālā.

3. Kapitālistisku attiecību veidošanas pasākumu sistēma.

Avoti: SV99

kapitālizdevumi

1. Vienā reizē ieguldīti līdzekļi, kas paredzēti sistēmas uzbūvēšanai un izveidošanai.

Avoti: PvV

kapitalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. kap. Pārvērst (virsvērtību) kapitālā; pārvērst (īpašumu) naudas kapitālā.

2. ekon. Noteikt (kapitāla summu) pēc ienākuma no kapitāla.

Avoti: LLVV

kapitalizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; kap.

1. Refl. --> kapitalizēt (1); tikt kapitalizētam.

Avoti: LLVV

kapitālraksts

1. Latīņu raksta senākais grafiskais veids, tikai lielie burti, burtu formas gandrīz nemainītas tiek lietotas mūsdienu poligrāfijā (romiešu kapitālburti).

Avoti: EV

kapitālremonts   -a, v.

1. Remonts, kas saistīts ar nolietoto detaļu, būvdetaļu, būvkonstrukciju atjaunošanu vai maiņu.

Avoti: LLVV

kapitāls   -a, v.

1. parasti vsk. Bagātība, kas atrodas apgrozībā un nes augļus; nauda, īpašums un citi līdzekļi, kas nodrošina uzņēmējdarbību; līdzekļi, ko izmanto uzņēmējdarbības paplašināšanai, investīcijām vai aizdošanai uz procentiem.

Finanšu kapitāls— kapitāla forma, kas radusies banku un rūpniecības monopolistiskā kapitāla apvienošanās un saplūšanas rezultātā.

Apgrozāmais kapitāls— ražīgā kapitāla daļa, kuras vērtība pilnīgi pāriet ražojamās precēs un pēc to realizācijas naudas formā pilnīgi atgriežas atpakaļ pie kapitālista.

Pastāvīgais kapitāls— kapitāla daļa, kura pastāv ražošanas līdzekļu, celtņu, ierīču, mašīnu, kurināmā, izejvielu, palīgmateriālu veidā un kuras vērtība ražošanas procesā nemainās.

Konstantais kapitāls— pastāvīgais kapitāls.

Kapitāla koncentrācija— kapitāla apjoma pieaugums, uzkrājoties virsvērtībai.

2. Naudas summa (noteiktam nolūkam, pasākumam).

3. med. Tāds, kas attiecas uz galvu, uz galveno, uz dzīvību; bīstams; nāvējošs.

4. pārn. Dažāda veida (materiālās, garīgās) vērtības.

Avoti: SV99

kapitāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Svarīgs, nozīmīgs; arī vērtīgs.

Kapitālā siena— kapitālsiena.

2. Tāds, kam ir nepieciešams daudz darba vai daudz naudas līdzekļu.

Kapitālā celtniecība— kapitālceltniecība.

Kapitālais ieguldījums— kapitālieguldījums.

Kapitālais remonts— kapitālremonts.

3. žarg. Ļoti labs; ļoti liels.

Avoti: LLVV, SLG

kapitālsabiedrība   jur.

1. Komercsabiedrība, kuras pamatkapitāls sastāv no pamatkapitāla daļu vai akciju nominālvērtību kopsummas; tā var būt gan sabiedrība ar ierobežotu atbildību gan akciju sabiedrība.

Avoti: JtV, EF

kapitālsiena   -as, s.; būvn.

1. Mājas iekšsiena, kas nes pārseguma un jumta konstrukcijas slodzi.

Avoti: LLVV

kapitano   novec.

1. Itāliešu tautas komēdijas figūra, balamutīgais un gļēvais karavīrs; capitano.

Avoti: KV

kapitāns

1. vēst. Pilskungs.

2. žarg. Kapteinis.

Avoti: VtV, SLG

kāpīte

1. Dem. --> kāpe.

Avoti: LV93

kapitelis   -ļa, v.; arhit.

1. Dekoratīva būvdetaļa, kas novietota starp nesošo un pārsedzošo būvelementu (piemēram, starp kolonnu un antablementu, pīlāru un arku).

Avoti: LLVV

kapitells   novec.

1. Kapitelis.

Avoti: KV

kapitels   novec.

1. Iespiedburti, kam ir lielo burtu izskats, bet mazo burtu izmēri; kapiteļi.

2. Kapituls.

Avoti: KV

kapiteļi   poligr., novec.

1. Antīkvas un krievu burti, kas pēc formas atbilst versāļiem, bet pēc lieluma mazajiem burtiem; lielīši.

Avoti: GV

kapīties   apv.

1. Censties atvairīties, tikt vaļā.

Avoti: KV

kapītis   apv.

1. Asvēdere, reņģu veids, parasti ar asakainu vēderu.

Avoti: ME

kapītis   apv.; hip.

1. Kaplis.

Avoti: ME

Kapitolijs

1. Seno romiešu pilsētās galvenais templis.

2. Ievērojamākais Senās Romas paugurs un cietoksnis, kas no 12. gs. atkal ir Romas pilsētas centrs.

3. ASV Kongresa ēka Vašingtonā.

Avoti: KV, LME, LEV

Kapitols   novec.

1. Kapitolijs.

Avoti: KV

kapitonāža   med.

1. Ķirurģiska cistas dobuma likvidēšana.

Avoti: MSV

kapituks   žarg.

1. Ļoti labs.

Avoti: SLG

kapitulācija   -as, s.

1. Karadarbības pārtraukšana un padošanās uzvarētājam ar tā diktētiem noteikumiem.

// pārn. Atteikšanās no darbības, uzskatiem (sastopoties ar kādiem šķēršļiem, citu cilvēku pretestību u. tml.).

2. Militārs nolīgums, ko noslēdz uzvarētājs ar sakauto pretinieku par karadarbības pārtraukšanu.

3. Nelīdztiesisks politisks līgums, ko kāda valsts uzspiež vājākai (puskoloniālai, atkarīgai) zemei, nodrošinot sev tiesības, privilēģijas un uzliekot otrai līgumslēdzējai pusei pienākumus.

Avoti: LLVV

kapitulantisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kapitulāciju (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kapitulants   -a, v.

1. Tas, kas kapitulē.

// pārn. Cilvēks, kas atsakās no darbības, uzskatiem (sastopoties ar kādiem šķēršļiem, citu cilvēku pretestību u. tml.).

Avoti: LLVV

kapitulāriji   vēst.

1. Agrajā feodālajā laikmetā, it īpaši Karolingu laikā - karaļa izdoti likumi.

Avoti: SV69

kapitulārvikārs   novec.

1. Diecēzes pagaidu pārvaldnieks, ko vēlē domkapituls, kad ir vakants bīskapa amats vai arī bīskaps ir aizkavēts to izpildīt.

Avoti: KV

kapitulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Pārtraukt karadarbību un padoties uzvarētājam ar tā diktētiem noteikumiem.

// pārn. Atteikties no darbības, uzskatiem (sastopoties ar kādiem šķēršļiem, citu cilvēku pretestību u. tml.).

Avoti: LLVV

kapituls   -a, v.

1. rel. Katoļu un anglikāņu baznīcu arhibīskapijas vai bīskapijas augstāko garīdznieku kolēģija.

2. Mūku ordeņa vai bruņinieku ordeņa locekļu kopsapulce; mūku ordeņa vai bruņinieku ordeņa vadošā institūcija.

3. Katedrāles telpa, arī piebūve, kur notiek šādas sanāksmes.

4. vēst. Iestāde, kas līdz 1917. g. Krievijā pārzināja ordeņu piešķiršanu un pasniegšanu.

Avoti: LLVV

kapiža   žarg.

1. Kafija.

Avoti: SLG

kapīža   žarg.

1. Kafija.

Avoti: SLG

kāpjamais   apv.

1. Kaut kas uz kā pakāpties; kāpņu šķērskoks, pakāpiens; arī kāpnes.

Avoti: ME

Kapjata   vietv.

1. Pilsēta Paragvajā, Asunjonas piepilsēta, 154500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

kapkalns   -a, v.; poēt.

1. Kapsēta; arī kaps.

Avoti: LLVV

kāpkviesis   novec.

1. Ilggadīga kāpu graudzāle, zilganā krāsā, ātri iesakņojas, attīsta garus (līdz 4 m) apakšzemes stublājus, nostiprina ceļojošās smiltis.

Avoti: LLx

kapķiezis   apv.

1. Galerts.

Avoti: MiV

kapķorka   žarg.

1. Mantu glabātuve (padomju armijā).

Avoti: SLG

kaplakas   novec.

1. Tantjema, ko saņem kapteinis no kravdevēja, krāvēja, kravas saņēmēja vai arī no rēdera.

Avoti: KV

kaplāns   novec.

1. Kapellāns.

Avoti: KV

Kaplava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kokneses novada Kokneses pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Krāslavas novadā 12 km no Krāslavas, izveidojusies bijušās muižas teritorijā, pagasta centrs.

3. Kaplavas pagasts - pagasts Krāslavas novadā Daugavas kreisajā krastā, robežojas ar Ūdrīšu, Krāslavas, Kalniešu un Piedrujas pagastu Daugavas pretējā krastā, kā arī ar Krāslavas pilsētu, Daugavpils novadu un Baltkrieviju; bijušie nosaukumi: vāciski - Born, krieviski - Bornskaja.

Kaplavas pilskalns— atrodas Krāslavas novada Kaplavas pagastā pie robežas ar Daugavpils novadu, ~15 m augsts savrups paugurs ar nocietinājuma vaļņiem un grāvjiem, domājams, ka bijis apdzīvots 1. gt. 1. pusē; Vecbornes pilskalns, Zamki, Paņenkas kalns.

4. Jaunā Kaplava - Krāslavas novada Kaplavas pagasta apdzīvotās vietas "Kaplava" nosaukuma variants.

5. Vecā Kaplava - Krāslavas novada Kaplavas pagasta apdzīvotās vietas "Veckaplava" bijušais nosaukums.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

Avoti: LC, LE1, La1

kaplavieši

1. Krāslavas novada Kaplavas pagasta apdzīvotās vietas "Kaplava" iedzīvotāji.

2. Kokneses novada Kokneses pagasta apdzīvotās vietas "Kaplava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaple   apv.

1. Cērte.

Avoti: ME

kāple

1. Krauja vai stāva nogāze, kas norobežo dažādā augstumā atrodošās virsas.

2. Izstrādāšanai sagatavota, pakāpienveidīga iežu daļa, ko no augšas norobežo horizontāla, bet no sāniem vertikāla vai slīpa virsma.

Avoti: ZTV

kaplēšana

1. Augsnes irdināšana un nezāļu nociršana ar kapli.

Avoti: LPE

kaplēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apstrādāt (augsni) ar kapli.

2. Ar īpašu rīku grebt, dobt (vienkoča trauku).

Avoti: LLVV

kaplēt   apv.

1. Pilēt.

Avoti: KiV

kaplete

1. Zāļu forma - iegarenas, arī cilindrveidīgas tabletes.

Avoti: SV99

kaplīca   apv.

1. Kapliča.

Avoti: KiV

Kaplice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 7150 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kapliča   -as, s.

1. Celtne (kapsētā, slimnīcā), arī telpa (piemēram, slimnīcā) mirušo novietošanai pirms apbedīšanas un parasti arī bēru ceremonijai.

2. Kapa piemineklis nelielas celtnes veidā, kuras pagrabstāvā novietots šķirsts ar mirušo.

Avoti: LLVV

Kapliča   vietv.

1. Kapličas kalns - pilskalns Aizputes novada Aizputes pagastā, 500 m uz ziemeļaustrumiem no Ievades, ar mežu apauguša paugura dienvidu daļa, ko atdala puslokveida valnis (garums - 25 m, augstums - 1,5 m) un ~8 m plats grāvis, plakumu (~65 m diametrā) no visām pusēm aptver ~3 m augsts valnis ar ~3 m pārrakumu dienvidu pusē; 18. gs. uzcelta kapliča, kas nav saglabājusies.

Avoti: LE1

kaplis   -ļa, v.

1. Roku darbarīks - kātā iestiprināts īpašas formas metāla gabals augsnes irdināšanai, nezāļu iznīcināšanai.

Mēslu kaplis— kaplis mēslu izvākšanai no ratiem.

Meža kaplis— kaplis meža darbu veikšanai.

Sūdu kaplis— mēslu kaplis.

2. apv. Galdnieka darbarīks vienkoča trauku grebšanai, dobšanai.

3. apv. Cērte.

Avoti: LLVV, KiV

kāplis   apv.

1. Pakāpiens, kāpņu daļa.

2. Dzeinis - meža dravniecības kokā kāpšanas ierīce.

Avoti: ME

kāplis   apv.

1. Mēslu raušamās līkzaru dakšas ar garu kātu.

Avoti: MalV

kāplis   apv.; hip.

1. Cērte.

Avoti: ME

kaplīt   apv.

1. Kaplēt.

Avoti: ViV

kaplīties   apv.

1. Intensīvi kaplēt; kaplēt.

Avoti: ViV

kaplodzeņš   apv.

1. Vēdlodziņš.

Avoti: KiV

kaplodziņš   -a, v.

1. sar. Vēdlodziņš.

2. vulg. Acs.

Avoti: LLVV, Sin

kaplogs   -a, v.; sar.

1. Vēdlodziņš.

2. Jumta lūka, ko veidoja lielā jumta kārniņā.

Avoti: LLVV, KV

kapļa   apv.

1. Lāse.

2. Piliens.

Avoti: KiV

kapmala   apv.

1. Kapa mala.

2. Stāvoklis tuvu pie nāves.

Avoti: ViV

kāpmala   apv.

1. Kāpu mala.

Avoti: ME

kapmale   apv.

1. Kapa mala.

Avoti: ME

kāpmale   apv.

1. Kāpu mala.

Avoti: ME

kapmalis   apv.

1. Kapa mala.

Avoti: ME

kāpmalis   apv.

1. Kāpu mala.

Avoti: ME

kapmirte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Oleandru dzimtas ģints ("Vinca"), 7 sugas, Latvijā kā krāšņumaugu audzē 2 sugas.

Mazā kapmirte— kapmiršu suga ("Vinca minors").

Lielā kapmirte— kapmiršu suga ("Vinca major").

2. apv. Čīkstuļu laimiņš ("Sedum telephium").

Avoti: LLVV

kāpneļķe   apv.

1. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

Avoti: Aug2

kāpnes   -ņu, s.; tikai dsk.

1. Iebūve (celtnē), kas sastāv no vairākiem pakāpieniem un noder satiksmei starp celtnes stāviem vai tās atsevišķiem dažāda augstuma posmiem.

Slīdošās kāpnes— eskalators.

Kāpņu telpa— celtnes daļa, kurā iebūvētas kāpnes.

Kāpņu laukums— platforma starp kāpņu posmiem.

// pārn. Secīgs, pakāpenisks (faktu, informācijas) izkārtojums.

2. Dabiskas terases vai mākslīgi iedobumi (arī robi) stāvā virsmā (klintī, nogāzē u. tml.).

Avoti: LLVV

kāpniedra   novec.

1. Ilggadīga stiebrzāle, pelēki zaļā krāsā, aug sausās kāpu smiltīs; veido spēcīgus apakšzemes dzinumus un saknes.

Avoti: LLx

kāpnīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. dsk. Dem. --> kāpnes.

2. dsk.; bot. Divdīgļlapju klases asteru apakšklases rinda ("Plemoniales").

3. dsk.; bot. Šīs rindas dzimta ("Polemoniaceae").

4. Šīs dzimtas ģints (Polemonium"), daudzgadīgs lakstaugs ar plūksnaini dalītām lapām un tumšziliem ziediem, 20-30 sugas, Latvijā savvaļā tikai 1 suga.

Zilā kāpnīte— kāpnīšu suga ("Polemonium caeruleum"), Latvijā sastopama savvaļā, bet tiek arī audzēta kā krāšņumaugs un nektāraugs, senāk dēvēta par zilo trepīti.

Ložņu kāpnīte— kāpnīšu suga ("Polemonium reptans"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Sīkziedu kāpnīte— kāpnīšu suga ("Polemonium pauciflorum").

5. apv. Maura retējs ("Potentilla anserina").

Avoti: LLVV, PDE, KV, Aug2

kapnofils   med.

1. Tāds, kas vislabāk attīstās oglekļa dioksīda klātienē, piem., mikroorganisms.

Avoti: MSV

kapnogrāfija   med.

1. Oglekļa dioksīda koncentrācijas noteikšana izelpotajā gaisā ar kapnogrāfu; lieto elpināšanas efektivitātes vērtēšanai narkozes laikā vai akūtu elpošanas traucējumu gadījumā.

Avoti: MSV

kapnogrāfs   med.

1. Sistēma oglekļa dioksīda koncentrācijas noteikšanai izelpotajā gaisā.

Avoti: MSV

kapnogramma   med.

1. Oglekļa dioksīda koncentrācijas grafisks pieraksts izelpotajā gaisā.

Avoti: MSV

kapnohepatogrāflja   med.

1. Aknu rentgenogrāfija pēc intravenozas oglekļa dioksīda ievadīšanas.

Avoti: MSV

kapnomantija   novec.

1. Pareģošana pēc dūmiem, kas no seniem laikiem vedama sakarā ar ziedošanu.

Avoti: KV

kapnometrija   med.

1. Dūmu biezuma mērīšana; oglekļa dioksīda kvantitatīva noteikšana.

Avoti: TM

kapnometrs   med.

1. Ierīce oglekļa dioksīda parciālā spiediena mērīšanai.

Avoti: MSV

kāpņutelpa   sar.

1. Kāpņu telpa - celtnes daļa, kurā iebūvētas kāpnes.

kāpņveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kāpņu veids, forma.

Avoti: LLVV

kāpņveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kāpņveida.

Avoti: LLVV

Kapo   vietv.

1. Kapo d'Orlando - Pilsēta Itālijā ("Capo d'Orlando"), Sicīlijas reģiona Mesīnas provincē, 13300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kapodecina   novec.

1. Desmit kaujinieku vienības komandieris Sicīlijas mafijā.

Avoti: Wi

kapoeira   -as, s.

1. Kapueira - Āfrikā radusies un Brazīlijā attīstījusies afrikāņu pašaizsardzības sistēma, mūsdienās bieži tiek demonstrēta kā priekšnesums mūzikas pavadībā.

Avoti: PL, Wi

kapokaugs

1. dsk. Malvu rindas dzimta ("Bombacaceae"), koki ar resnu, dažkārt mucasveida stumbru (pudeļkoki), kurā uzkrājas ūdens, lapas vienkāršas vai staraini saliktas, ~30 ģ., ~200 s.

Avoti: PDE

kapokkoks

1. Kapoks.

Avoti: PDE

kapoks   -a, v.

1. Malvu rindas kapokaugu dzimtas suga ("Ceiba pentandra"), tropu koks, kura augļu - pogaļu - iekšējās sienas klātas ar bieziem matiņiem.

2. No šī koka iegūtā šķiedra.

Avoti: LLVV

kapole   apv.

1. Kaudze, labības kaudze.

Avoti: KV

kāpole   apv.

1. Kaudze, guba, čupa.

Avoti: ME

Kapolona   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Capolona"), Toskānas reģiona Areco provincē, 5400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kaponieris   -ra, v.; mil.

1. Inženierbūve aizstāvēšanās pozīcijas priekšā, kas nodrošina flanga uguns raidīšanu divos pretējos virzienos.

Avoti: LLVV

kaponjērs   novec.

1. Celtne forta grāvja dibenā pie eskarpa šāvēju vai ložmetēju izvietošanai.

Avoti: KV

kapores   novec.

1. Pazudināts, iznīcināts; žīdu lāsts.

Avoti: KV

kaporess   mit.

1. Sens jūdaisma rituāls naktī pirms Jomkipura svētkiem: vīrietis gaili (sieviete vistu) trīs reizes apļo sev virs galvas, vienlaikus trīs reizes atkārtojot speciālu lūgšanu, pēc tam putnu nokauj un gaļu apēd naktī pēc Jomkipura.

Avoti: MrJ

kāpostājs   apv.

1. Kāpostu lauks, zemes gabals, kas paredzēts kāpostiem.

Avoti: ME

kāpostaugs   -a, v.

1. Viengadīgs vai divgadīgs lapu vai ziedu dārzenis, kuru izmanto uzturā vai lopbarībai.

Avoti: LLVV

kāpostbaļļa   -as, s.

1. Baļļa, kurā skābē kāpostus, uzglabā skābētus kāpostus; šīs baļļas saturs.

Avoti: LLVV

kāpostbļoda   -as, s.

1. Bļoda, kurā iepildīts no kāpostiem gatavots ēdiens; šīs bļodas saturs.

Avoti: LLVV

kāpostdārzs   -a, v.

1. Dārzs, kurā aug kāposti.

Avoti: LLVV

kāpostgalva   -as, s.

1. Kāpostgalviņa.

2. žarg. Muļķis.

Avoti: LLVV, SLG

kāpostgalviņa   -as, s.

1. Galviņkāpostu vai Savojas kāpostu galviņa.

Avoti: LLVV

kāposti   -u, vsk. kāposts, -a, v.

1. Krustziežu dzimtas ģints ("Brassica"), viengadīgi vai divgadīgi dārzeņi, lopbarības augi, eļļas augi vai nezāles.

2. Šīs ģints suga ("Brassica oleracea"), kurai ir vairākas varietātes.

Briseles kāposts— kāpostu sugas varietāte ("Brassica oleracea var. gemmifera"), divgadīgi dārzeņi 2,5-4 cm diametrā, rožkāposti, rožu kāposts.

Galviņu kāposts— kāpostu sugas varietāte ("Brassica oleracea var. capitata").

Kalē kāposti— lapu kāposti.

Kāpostu galviņa (arī galva)— kāpostgalviņa.

Kāpostu tauriņš— kāpostu baltenis.

Lapu kāposti— kāposti ar lielām, sulīgām lapām.

Lopbarības kāposts— kāpostu sugas varietāte ("Brassica oleracea var. acephala"); kacenkāposts.

Pekinas kāposts— kāpostu sugas varietāte ("Brassica oleracea var. pekinensis").

Puķu kāposti— ziedu kāposti.

Rožu kāposts— Briseles kāposts.

Ziedu kāposts— kāpostu sugas varietāte ("Brassica oleracea var. botrytis").

3. Kāpostgalviņas.

// dsk. Ēdiens vai ēdiena piedeva, kas gatavota parasti no galviņkāpostu galviņām.

Skābi kāposti— skābēti kāposti.

4. dsk. Kāposts.

Avoti: LLVV, IeV-69-41

kāpostkūlis   apv.

1. Kāpostu kacens.

Avoti: ViV

kāpostlauks   -a, v.

1. Lauks, kurā aug kāposti.

Avoti: LLVV

kāpostmuca   apv.

1. Muca kāpostu skābēšanai.

Avoti: ĒiV

kāpostnīca   apv.

1. Marijas pasludināšanas diena, 25 marts.

Avoti: ME

kāpostnieks   apv.

1. Kāpostu pārdevējs.

Avoti: ME

kāposts   -a, v.

1. vsk. Kāposti.

2. Galviņu kāposts - kāpostu sugas varietāte ("Brassica oleracea var. capitata").

3. žarg. Nauda.

4. žarg. Galva.

5. žarg. Vēders.

Avoti: SLG

kāposttārps   apv.

1. Kāpostu balteņa kāpurs.

Avoti: ViV

kāposttauriņš   apv.

1. Kāpostu baltenis.

Avoti: ViV

Kapošvāra   vietv.

1. Pilsēta Ungārijas dienvidrietumos, pie Kapošas upes, Šomoģas meģes administratīvais centrs, 64900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

kāpot   apv.

1. Līst (par tārpiem).

Avoti: KV

kapotasts   novec.

1. Ierīce, kas uzmaucama un bīdāma pa stīgu instrumenta kaklu un dod iespēju visas stīgas uzreiz vienādā mērā paaugstināt vai pazemināt.

Avoti: KV

Kapoterra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Capoterra"), Sardīnijas reģiona Kaljāri provincē, 23200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kapots

1. novec. Mētelis ar kapuci; gari vīriešu svārki ar šauru apkakli un atlokiem; rīta svārki.

2. žarg. Motora pārsegs (automašīnai).

Avoti: SLG

Kapova   vietv.

1. Kapovas ala - atrodas Dienvidurālos, Belajas labajā krastā, Krievijā, Baškortostānas Republikā, devona kaļķakmeņos un dolomītos pazemes koridori un grotas 2 stāvos, garums - >2 km, atklāti paleolīta perioda zīmējumi.

Avoti: PZT

Kappačo   vietv.

1. Kapačo - pilsēta Itālijā ("Capaccio").

Avoti: Wi

Kappeln   vietv., vēst., vācu val.

1. Kapeļu muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Remtes pagastā.

Avoti: KV

kapporeth   rel.

1. Derības šķirsta vāks.

Avoti: RtV

kappuķes   novec.

1. Dažu no Kapzemes (Dienvidāfrikas) ievestu krāšņumaugu nosaukums tirdzniecībā.

Avoti: KV

kapracis   -ča, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar kapu rakšanu, mirušo aprakšanu.

// pārn. Bojā ejas izraisītājs.

2. dsk. Vaboļu kārtas līķvaboļu dzimtas ģints ("Nicrophorus"), pārtiek no kritušiem dzīvniekiem, bieži vien vispirms cenšoties tos ierakt zemē, Latvijā konstatētas 7 sugas.

Raibais kapracis— kapraču suga ("Nicrophorus vespillo").

Meža kapracis— kapraču suga ("Nicrophorus vespilloides").

Avoti: LLVV, LE1

kapračvabole

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Silphidae"), plakanas 4-40 mm garas vaboles, pārtiek no beigtiem dzīvniekiem, 350-500 sugu., Latvijā konstatētas ~20 s.; līķvabole.

Avoti: LPE

Kapraija   vietv.

1. Sala Tirēnu jūras ziemeļos, Toskānas arhipelāgā, garums - ~6,5 km, platums - līdz ~3,5 km.

Avoti: PZT, Wi

kaprālis   -ļa, v.

1. Jaunākā komandējošā sastāva karavīru dienesta pakāpe Latvijas un vairāku citu valstu bruņotajos spēkos; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

Kaprani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

Kaprāni   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Kaprani" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Kaprarika   vietv.

1. Kaprarika di Leče - pilsēta Itālijā ("Caprarica di Lecce"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 2550 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kaprarola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Caprarola"), Lacio reģiona Viterbo provincē, 5340 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kaprāts   med.

1. Kaprīnskābes sāls.

Avoti: TM

kapri

1. Cieši piegulošas trīsceturtdaļgaruma sieviešu bikses.

Avoti: PL

Kapri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Capri"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 7000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Sala Tirēnu jūrā ("Capri"), uz dienvidiem no Neapoles līča, platība - 10,4 kvadrātkilometri.

Avoti: Wi

Kapriaska   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Capriasca"), Tičīno kantonā, 1180 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kapriate   vietv.

1. Kapriate Sandžervāzio - pilsēta Itālijā ("Capriate San Gervasio"), Lombardijas reģiona Bergamo provincē, 7800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kapriciozi   novec.; apst.

1. Kapriciozs.

Avoti: LV93

kapriciozs   novec.

1. Untumains, ietiepīgs.

Avoti: KV

kapričo   nelok., v.; mūz.

1. Virtuozs instrumentāls skaņdarbs, kurā ir daudz oriģinālu, negaidītu muzikālu frāžu un efektu.

Avoti: LLVV

kaprifoliāceja   novec.

1. Kaprifolija - divdīgļlapju augu dzimta, krūmi un lakstaugi ziemeļu puslodes mērenajā joslā ap 300 sugu, Latvijā dzimta reprezentēta ar kliederu jeb plūšu koku, irbenāju, linneju un sausserdi, vairākas sugas krāšņumaugi.

Avoti: KV

kaprifolija   -as, s.

1. Divdīgļlapju klases dipsaku rindas dzimta ("Caprifoliacea"), 13 ģintis, 290 sugu, Latvijā savvaļā konstatētas linnejas un sausserži, kā krāšņumaugus audzē abēlijas, dipeltas, djērvilas sniegogas un veigelas.

2. Sausserdis ("Lonicera"), dekoratīvs tīteņkrūms ar smaržīgiem sārtiem vai dzelteniem ziediem.

Avoti: LLVV, Aug2

kaprifolijaugi

1. Dipsaku rindas dzimta, vasarzaļi vai mūžzaļi koki, krūmi, liānas ar vienkāršām lapām, stumbri dobi, vai ar serdi, izplatīti gk. Z puslodes mērenajā joslā, ~15 ģ., ~300 s.

Avoti: PDE

kaprilalkohols   novec.

1. Otrējais metīlheksilkarbinols, dabā nav sastopams, iegūst mākslīgi, pārziepojot rīcineļļu ar kodīgo kāliju un ziepes ātri pārtvaicējot; bezkrāsains eļļains šķidrums ar aromātisku, bet ne visai patīkamu smaku.

Avoti: KV

kaprilāts   med.

1. Kaprilskābes sāls.

Avoti: TM

kaprilīns   med.

1. Viens no trim sviestā atrodamiem glicerokaplirātiem, sevišķi trikaprilīns.

Avoti: TM

kaprilskābe   med.

1. Cieta taukskābe sviestā, kokoseļļā u. c. taukvielās un eļļās.

Avoti: TM

kapriltriglicerīdi

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), mīkstinātājs, šķīdinātājs, izmanto lūpu krāsā, vannas eļļās, smaržās, ziepes, matu lakās, var būt vāji toksisks, var radīt vieglu acu un ādas kairinājumu.

Avoti: Zkp

kaprināts   med.

1. Kaprīnskābes sāls.

Avoti: TM

kaprīns   med.

1. Viens no trim sviestā atrodamiem glicerilkaprātiem, sevišķi trikaprīns.

2. Norleicīns.

Avoti: TM

kaprīnskābe   med.

1. Kristāliska taukskābe, kas glicerīda veidā atrodama sviestā u. c. dzīvnieku taukos.

Avoti: TM

kaprīntriglicerīdi

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), mīkstinātājs, šķīdinātājs, izmanto lūpu krāsā, vannas eļļās, smaržās, ziepes, matu lakās, var būt vāji toksisks, var radīt vieglu acu un ādas kairinājumu.

Avoti: Zkp

kapriola   novec.

1. Lēciens gaisā, grimase.

2. Viens no klasiskās jāšanas skolas zirga lēcieniem, kad zirgs palecoties uz augšu izdara spērienu ar pakaļkājām.

Avoti: KV

kapriole

1. Jāšanas sportā - manēžas zirga lēciens uz vietas.

Avoti: SV08

kaprise   novec.

1. Untums, iedoma.

Avoti: KV

kaprisēt   novec.

1. Untumoties.

Avoti: LV93

kapriss   novec.

1. Untumains, iegribīgs; kapriciozs.

Avoti: LV93

kaprīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Nepamatota, pēkšņa vēlēšanās, iegriba; untums.

// pārn. Pēkšņa pārmaiņa (parādībām dabā vai sabiedrībā).

2. mūz. Kapričo.

Avoti: LLVV

kaprizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Būt kaprīzam.

Avoti: LLVV

kaprizitāte   s.

1. Vispārināta īpašība --> kaprīzs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kaprīzs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir raksturīgas nepamatotas, pēkšņas vēlēšanās, iegribas; untumains.

// pārn. Pēkšņi mainīgs (par parādībām dabā vai sabiedrībā).

2. med. Lēkājošs, piem., pulss.

Avoti: LLVV, TM

kaprīzums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kaprīzs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kaproāts   med.

1. Kapronskābes sāls.

Avoti: TM

kaproeira

1. Kapoeira - Āfrikā radusies un Brazīlijā attīstījusies afrikāņu pašaizsardzības sistēma, mūsdienās bieži tiek demonstrēta kā priekšnesums mūzikas pavadībā.

Avoti: PL

kaproēra

1. Aerobika, kuras pamatā ir dažādi brazīliešu, meksikāņu deju motīvi ar īpaši izteiktu apļveida kustību īpatsvaru.

Avoti: PL

kaproīds   lopk.

1. Dzīvnieks, kas iegūts, krustojot kazu un aitu.

Avoti: ZTV

kaproilamīns   med.

1. Indīgs ptomaīns bojātā raugā un šķērmā zivju eļļā.

Avoti: TM

kaproils   med.

1. Vienvērtīgs kaprīnskābes radikālis.

Avoti: TM

kaproīns   med.

1. Viens no trim sviestā atrodamiem glicerokapronātiem, sevišķi trikaproīns.

Avoti: TM

kaprolaktams   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Organisks savienojums - kaprona izejviela.

Avoti: LLVV

kapronāts   med.

1. Kapronskābes sāls.

Avoti: TM

kapronenes   žarg.; parasti dsk.

1. Kaprona zeķes.

Avoti: SLG

kaprons   -a, v.; parasti vsk.

1. Mākslīgā šķiedra, ko iegūst no kaprolaktāma.

// sar. No šīs šķiedras izgatavots izstrādājums (parasti audums).

Avoti: LLVV

kaprons   med.

1. Diamilketons, gaistoša eļļa sviestā.

Avoti: TM

kapronskābe   ķīm.

1. Alifātiska karbonskābe C5H11COOH.

Avoti: ZTV

kaprubīns   novec.

1. Dārgakmeņu tirdzniecībā pieņemts nosaukums minerālam piropam, ko līdz ar citām granāta pasugām atrod D Āfrikas dimantu raktuvēs.

Avoti: KV

kaprūte   apv.

1. Vēdlodziņš.

Avoti: ViV

kaps   -a, v.

1. Bedre (mirušā) apbedīšanai; vieta, kur apbedīts mirušais; zemes kopa virs šīs vietas.

Akmens krāvuma kaps— jaunākā akmens laikmeta kaps, kuram gar malām izliktas akmens plāksnes, paredzēts vairākiem mirušajiem.

Brāļu kaps— Kopējs karavīru kaps, kur apbedīti galvenokārt vienas karotāju puses cīnītāji.

Kapa akmens— kapakmens.

Kapa kopiņa (retāk kopa)— zemes paaugstinājums (parasti apzaļumots) virs apbedījuma vietas.

Kapa vieta— kapam paredzētā vieta kapsētā.

// pārn. Sabrukums, iznīcība; beigas, gals.

2. novec. Zemes rags.

Avoti: LLVV, LME

kaps   apv.

1. Pieci duči jeb 60 gabali.

2. Kanna kā mērvienība.

Avoti: ME

Kaps   mit.

1. Melno taju (Laosa) mitoloģijā - zēns, kurš kopā ar meiteni Kē izglābās pasaules plūdos.

Avoti: Mit

kāps   apv.

1. Pakāpiens.

Avoti: ME

kāps   apv.

1. Kāpa 1.

Avoti: ME

kāps   apv.

1. Vēja sanests smilšu paugurs vai valnis (parasti piekrastēs, tuksnešos).

2. Sniega kupena.

3. Sniega bedre.

4. Liels daudzums.

Avoti: LLVV, ĒiV, DžP

Kapsa   vietv.

1. Gafsa - pilsētas Tunisijas vidienē sens nosaukums.

Avoti: PZT

kapsaicīns   med.

1. No paprikas izolēta kristāliska viela, piešķir paprikai sīvo garšu; izmanto mikrobioloģiskajos pētījumos un vietējai anestēzijai.

Avoti: MSV

kapsantinoze   med.

1. Ādas pigmentācija no paprikas pārmērīgas lietošanas.

Avoti: TM

kapsantīns   med.

1. Paprikas karotinoīds, paprikas ekstrakts - pārtikas piedeva E160c, krāsviela (no oranžas līdz sarkanai), tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā, var būt labvēlīga ietekme uz veselību; kapsorubīns.

Avoti: TM, Zkp

kapsantioze   med.

1. Ādas pigmentācija, ko rada pārmērīga paprikas lietošana.

Avoti: MSV

Kapschenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kapšu muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Kazdangas pagastā.

Avoti: KV

Kapsēda   vietv.

1. Grobiņas novada Medzes pagasta apdzīvotās vietas "Kapsēde" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Kapsēde   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Grobiņas novadā (līdz 2009. g. - Liepājas rajonā) 7 km no Grobiņas un 15 km no Liepājas, izveidojusies bijušās muižas "Kapsehden" teritorijā, Medzes pagasta administratīvais centrs.

Kapsēdes dižakmens— ģeoloģiskais ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, Grobiņas novada Medzes pagastā, dzelzceļa malā, 300 m uz dienvidiem no dzelzceļa stacijas, valsts aizsardzībā kopš 1957. g., aizsargājamās teritorijas platība - 0,01 ha, akmens sašķelts 3 daļās, mazākā daļa 20. gs. sākumā izmantota celtniecībā, lielākās daļas apkārtmērs, 16,5 m, augstums - 4,2 m, garums - 5,5 m, platums - 3,5 m; otras daļas tilpums - ~10 kubikmetri.

Kapsēdes Rudais akmens— aizsargājams ģeoloģiskais objekts (kopš 1957. g.) Grobiņas novada Medzes pagastā, 300 m uz austrumiem no asfaltbetona rūpnīcas, meliorācijas grāvja malā, apkārtmērs - 11,5 m, garums - 3,7 m, platums - 2,5 m, augstums - 1,6 m, virszemes tilpums - 7 kubikmetri, stipri sadēdējis, rūsgans lēzenas un noapaļotas piramīdas formas rapakivi granīts.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

kapsēdnieki

1. Grobiņas novada Medzes pagasta apdzīvotās vietas "Kapsēde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kapsehden   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Grobiņas novada Medzes pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Kapsēde.

Avoti: LE1

kapsele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Mazs metāla vai plastmasas cilindrs vai vāks ar triecienā uzliesmojošu sprāgstvielu (piemēram, kaujas patronās).

Avoti: LLVV

kapsele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Ugunsizturīga kārba glazētu keramikas izstrādājumu apdedzināšanai.

Avoti: LLVV

kapseļdetonators   mil.

1. Ar ierosinošu (iniciējošu) sprāgstvielu pildīts uzspridzināšanas līdzeklis, kas ierosina sprāgstvielas lādiņa detonāciju un kas nepieciešams spridzdegļu izgatavošanai.

Avoti: MIL

kapsēta   -as, s.

1. Īpaša teritorija mirušo apbedīšanai; kapi.

// pārn. Vieta, kur atrodas (parasti vētrā) lauzti koki vai krituši dzīvnieki, to atliekas.

// pārn. Vieta, kur novieto nolietotas mašīnas, ierīces, iekārtas (parasti transportlīdzekļus).

Avoti: LLVV

Kapsētas   vietv.; nelok.

1. Kapsētas ezers - atrodas Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā, platība - 11,6 ha, garums - ~800 m, lielākais platums - ~300 m, lielākais dziļums - 3 m, viens no Dzērbenes ezeriem.

Avoti: LD

kapsētassvēki   apv.

1. Kapusvētki.

Avoti: ĒiV

kapsētassvētki   apv.

1. Kapusvētki.

Avoti: ĒiV

kapsēte   apv.

1. Kapsēta.

Avoti: ViV

kapsētnieki

1. Bēru viesi, kas piedalās tikai pavadīšanas ceremonijā kapsētā.

Avoti: Sin

kapsētsvēki   apv.

1. Kapusvētki.

Avoti: ViV

kapsētsvētki   apv.

1. Kapusvētki.

Avoti: ViV

kapsicīns   med.

1. Paprikas darbīgā viela.

Avoti: TM

kapsīds

1. Vīrusa olbaltumvielu apvalks.

Avoti: LD

kāpsiliņi   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

kāpsiliņš   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

kapsīns   med.

1. No viengadīgās paprikas gatavots komplekss preparāts, ko lieto par kairinātāju līdzekli artrīta, neirīta, radikulīta, reimatisku slimību, pneimonijas gadījumā.

Avoti: VE

kapsis   apv.

1. Ar salmiem un zemi nosegta kartupeļu kaudze uz lauka.

Avoti: ME

kapsis   apv.

1. Kapājamais.

Avoti: ME

kāpsis   apv.

1. Kāpslis, pakāpiens.

Avoti: ME

kapsīts   med.

1. Acs lēcas kapsulas iekaisums.

Avoti: MSV

kāpsliens

1. Pakāpiens, šķērskoks.

Avoti: Sin, ME

kapslis   apv.

1. Kapājamais.

2. Kaplis.

Avoti: ME, ViV

kāpslis   -šļa, v.

1. Seglu daļa jātnieka kāju atbalstam.

// reti. Pedālis (velosipēdam).

2. Pakāpiens (transportlīdzeklī) iekāpšanai un izkāpšanai.

3. Pakāpiens (kāpnēm).

4. tehn. Āķis kāpšanai stabos, kokos.

Avoti: LLVV

kapslīt   apv.

1. Kaplēt.

Avoti: ViV

kapslīties   apv.

1. Intensīvi kaplēt; kaplēt.

Avoti: ViV

kāpslītis   anat.

1. Dem. --> kāpslis.

2. Viens no trijiem dzirdes kauliņiem cilvēka vidusauss bungdobumā.

Avoti: VE

kāpsmildzene

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Corynephorus"), viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi ar stāviem, kailiem stiebriem un sarveida lapām, 5 s. (gk. Vidusjūras apkārtnē), Latvijā konstatēta 1 s.

Iesirmā kāpsmildzene— kāpsmildzeņu suga ("Corynephorus canescens").

Avoti: LD

kāpsnis   apv.

1. Kāpslis, pakāpiens.

Avoti: ME

kapsomērs   med.

1. Kapsīda struktūras vienība; katrai vīrusu grupai ir savs raksturīgs struktūru skaits.

Avoti: TM

kapsorubīns

1. Paprikas ekstrakts - pārtikas piedeva E160c, krāsviela (no oranžas līdz sarkanai), tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā, var būt labvēlīga ietekme uz veselību; kapsantīns.

Avoti: Zkp

Kāpstade   vietv.

1. Keiptauna - pilsēta Dienvidāfrikā.

Avoti: PZT

Kapsuka   vietv.; vēst.

1. Marijampole - pilsēta Lietuvā, tās nosaukums 1955.-1989. g.

Avoti: PZT

kapsula   -as, s.

1. anat. Apvalks, kurš grūti atdalāms no orgāna vai vielas, kas atrodas šajā apvalkā.

2. farm. Čaula, kurā iepilda zāles ar nepatīkamu garšu vai kairinošu iedarbību.

3. tehn. Hermētiska kamera, kabīne.

Avoti: LLVV

kapsulācija   med.

1. Medikamenta ieslēgšana kapsulā.

Avoti: TM

kapsulators   med.

1. Lāpstiņa pulveru samaisīšanai un svēršanai.

Avoti: TM

kapsulektomija   med.

1. Kapsulas (piem., locītavas vai lēcas kapsulas) izgriešana.

Avoti: MSV

kapsulīts   med.

1. Kapsulas iekaisums.

Avoti: TM

kapsuloplastika   med.

1. Locītavas kapsulas plastiska operācija.

Avoti: TM

kapsulorāfija   med.

1. Kapsulas (piem., locītavas kapsulas) sašūšana.

Avoti: MSV

kapsulotomija   med.

1. Kapsulas (piem., locītavas vai lēcas kapsulas) pārgriešana.

Avoti: MSV

kapsulotoms   med.

1. Instruments (lēcas) kapsulas pārgriešanai.

Avoti: TM

kapsulveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kapsulas (1) veids.

Avoti: LLVV

kapsulveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kapsulveida.

Avoti: LLVV

kapsulviesnīca

1. Tūrisma mītne Japānā, kur klientus izvieto vienā telpā vairāku (3-5) līmeņu kapsulās jeb šūnveida guļvietās; parasti šādām viesnīcām mēdz būt augsts automatizācijas līmenis, ieskaitot automatizētās norēķinu sistēmas.

Avoti: TvV

Kapšaghaja   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Almati apgabalā, rajona administratīvais centrs, 43600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kapšaghajas ūdenskrātuve - izveidota Iles upes vidustecē, Almati apgabalā Kazahstānā, pēc Kapšaghajas HES uzcelšanas, platība - 1850 kvadrātkilometru, garums - 180 km, platums - līdz 22 km, vidējais dziļums 15,2 m, lielākais - 45 m, līmeņa svārstības - 4 m.

Avoti: PuA, Wi, PZT

kapšenieki

1. Aizputes novada Kazdangas pagasta apdzīvotās vietas "Kapši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kapšis   apv.

1. Ar salmiem un zemi nosegta kartupeļu kaudze uz lauka.

Avoti: ME

kapšķināt   apv.

1. Klauvēt, pukstēt, pakšķināt.

Avoti: ME

kapt   apv.

1. Ar kapli cirst, kaplēt.

Avoti: TiA

kāpt   kāpju, kāp, kāpj, pag. kāpu; intrans.

1. Ejot virzīties (augšup vai lejup pa slīpu virsmu).

// trans.

2. Ejot vai rāpjoties virzīties (augšup vai lejup pa stāvu, arī robotu slīpu virsmu); iet, arī rāpties (pa stāvu, arī robotu slīpu virsmu), lai nokļūtu (kur augšā vai lejā).

// trans.

3. Virzīties (parasti, pārvarot ko paaugstinātu vai padziļinātu), lai nokļūtu (kur iekšā vai no kurienes ārā).

Kāpt uz kuģa— Doties kuģī.

// sar. Virzīt kāju vai kājas (piemēram, apavos, biksēs).

4. parasti 3. pers. Virzīties, kustēties (parasti virzienā uz augšu) - par transportlīdzekļiem.

5. parasti 3. pers. Izplatīties (virzienā uz augšu) - par miglu, dūmiem, smaržu, arī siltumu, mitrumu u. tml.

6. parasti 3. pers. Kustēties, arī šķietami virzīties uz augšu (par parādībām dabā).

// trans.

7. parasti 3. pers. Kļūt augstākam (par viļņiem); kļūt intensīvākam (par plūdiem); plūst (piemēram, pret krastu, pāri krastam) - par ūdeni, viļņiem, ūdenstilpi.

// pārn. Rasties, arī kļūt intensīvākam (par psihisku stāvokli, psihiskām norisēm).

8. parasti 3. pers. Paaugstināties (parasti par temperatūru, spiedienu).

Barometrs kāpj— saka, ja barometrs rāda atmosfēras spiediena paaugstināšanos.

Tvaiks kāpj— saka, ja palielinās tvaika radītais spiediens.

9. Kļūt ievērojamākam, materiāli nodrošinātākam.

Augstu kāpt— ieņemt ievērojamu sabiedrisko stāvokli, iegūt lielu materiālu nodrošinātību.

Kāpt (arī tikt) uz augšu— gūt panākumus darbā, sabiedrībā, sasniegt izcilāku stāvokli.

10. parasti 3. pers. Atrasties, būt novietotam (virzienā uz augšu) - parasti par ceļu.

// poēt. Savienojumā "kāpt debesīs": sniegties pretī debesīm; arī atspīdēt debesīs.

11. sar. Iet.

Avoti: LLVV, SLG

kāpt   apv.

1. Ņemt, grābt; piem., medu no bišu koka, mēslus no vezuma.

Avoti: KV, ME

kapt.   saīs.

1. Kapteinis (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

kaptācija   med.

1. Pirmā hipnotisma stadija, transa sākumfaze.

Avoti: MSV

kaptallenta   novec.

1. Kaptāllente.

Avoti: BtV

kaptāllente   poligr., novec.

1. Popēta auduma lente starp griezumu un muguru iesietas grāmatas augšmalā un apakšmalā, kas stiprina muguru, aizklāj tukšo starpu un grezno sējumu.

Avoti: GV

kaptāms   ķīm.

1. Mazindīgs pesticīds.

Avoti: VzsV

kaptāns

1. Kosmētikas sastāvdaļa (atvasināts no fenola), konservants, izmanto ziepēs, šampūnos, kosmētikā, var būt toksisks imūnsistēmai un nervu sistēmai, var radīt dzimumorgānu darbības traucējumus, tetratogēns.

2. novec. Fungicīds, ar ko apkaro ābeļu un bumbieru kraupi, kauleņkoku sausplankumainību, kartupeļu lakstu puvi, biešu neīsto miltrasu un dažādas krāšņumaugu slimības.

Avoti: Zkp, LxE

kaptatīvs   psih.

1. Piesavinošs.

Avoti: PsA

kāptavas   apv.

1. Kāpņu pakāpieni.

2. Pārnēsājamās kāpnes.

Avoti: ME

kaptāža   būvn.

1. Inženierbūve pazemes ūdeņu, naftas vai gāzes uztveršanai un izolēšanai.

Avoti: ZTV

Kapteines   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Burtnieku novada Burtnieku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Vilces pagastā.

Avoti: LC

kapteinieki

1. Jelgavas novada Vilces pagasta apdzīvotās vietas "Kapteines" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kapteinis   -ņa, v.

1. Tirdzniecības vai pasažieru kuģa komandieris.

Tālbraucējs kapteinis— peldlīdzekļa vadītājs, kurš var bez ierobežojumiem vadīt to vadīt jebkuros pasaules ūdeņos.

Tāljūras kapteinis— tālbraucējs kapteinis.

2. Vadītājs (sporta komanda).

3. mil. Dienesta pakāpe daudzu valstu armijās; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Kapteinis leitnants— kapteiņleitnants.

4. mil. Savienojumā ar "pirmā ranga", "otrā ranga" vai "trešā ranga": dienesta pakāpes vairāku valstu kara flotēs; karavīrs, kam ir kāda no šādām dienesta pakāpēm.

Avoti: LLVV

kapteinis   -ņa, v.

1. Kapteiņzivs.

Avoti: LLVV

kapteinis-leitnants   novec.

1. Kapteiņleitnants.

Avoti: VpJ

kapteins   novec.

1. Kapteinis.

Avoti: LME

Kapteiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aknīstes novada Asares pagastā.

Avoti: LC

kapteiņleitnants   -a, v.; mil.

1. Dienesta pakāpe vairāku valstu kara flotēs; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

2. Dienesta pakāpe vairāku valstu armijās.

Avoti: LLVV

kapteiņzivs   -zivs, dsk. ģen. -zivju, s.

1. Jūras zivs, kurai ķermenis sānos ir mazliet saplacināts un klāts ar prāvām zvīņām, mugura - brūna, pavēdere - brūngana.

Avoti: LLVV

kaptenarms   novec.

1. Eiropas valstu armijās kara mantu pārzinis - mantzinis.

Avoti: KV

kāpties   kāpjos, kāpies, kāpjas, pag. kāpos; refl.

1. Ejot virzīties (parasti atpakaļ).

2. parasti 3. pers. Virzīties, kustēties (parasti atpakaļ) - par transportlīdzekļiem.

3. parasti 3. pers. Plūst (parasti atpakaļ) - par ūdeni, viļņiem, ūdenstilpi.

4. parasti 3. pers.; pareti. Kāpt (5).

Avoti: LLVV

Kaptiliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Skrudalienas pagastā.

Avoti: LC

kaptivēt   novec.

1. Sagūstīt, valdzināt.

Avoti: KV

kaptivitāte   novec.

1. Gūsts, apcietinājums.

Avoti: KV

kaptjorka   žarg.

1. Mantu glabātuve (padomju armijā).

Avoti: SLG

kaptjorščiks   žarg.

1. Mantzinis, uzturzinis (padomju armijā).

Avoti: SLG

kāptspēja   novec.

1. Lidaparāta ātrums vertikālā plāksnē un augstums, kādu tas var vispār sasniegt.

Avoti: KV

kapturis   apv.

1. Virs krāsns kurtuves izvirzīta dūmu eja taisnstūra veidā.

2. Saku polsterējuma, parasti ādas, brezenta, kirzas, pārvalks.

Avoti: KiV

kaptuve   apv.

1. Rīks kāpostu kapāšanai.

Avoti: KV

kāptuves   apv.

1. Laipa ar virspusē piestiprinātiem kāpšļiem satiksmei starp dažāda augstuma vietām.

2. Kāpņu pakāpieni.

Avoti: KV

kapu   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumā kopā ar "kapāt" formām šīs darbības intensitātes pastiprinājuma raksturošanai.

Avoti: ME

Kapuasa   vietv.

1. Upe Kalimantānas salas rietumos (indonēziešu val. "Sungai Kapuas"), Indonēzijā, garums - 1040 km, sākas Bovenkapuasa grēdā, ietek Natunas jūrā, kuģojama 902 km.

Avoti: LģE, LpA

kapuce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Atpakaļ atmetama, pie mēteļa apkakles piestiprināta galvassega; zem zoda sastiprināma cepure (sievietēm, bērniem), kas cieši aptver galvu, brīvu atstājot tikai sejas daļu.

Avoti: LLVV

kapucietes   novec.

1. Apzīmējums (mūķenēm) klarisietēm un terciārietēm.

Avoti: KV

kapucietis   -ša, v.

1. Mateo Basi dibinātā katoļu mūku ordeņa loceklis.

Avoti: LLVV

kapucināda   novec.

1. Sprediķis pa jokam.

Avoti: SV33

kapucingaiļpieši   apv.

1. Lielā krese ("Tropaeolum majus").

Avoti: Aug2

kapucīnietis

1. Kapucietis.

Avoti: IdV

kapucīns   -a, v.

1. Primātu kārtas pērtiķu apakškārtas tinējastpērtiķu dzimtas ģints ("Cebus"), vidēji lieli primāti (masa - 1-4 kg), izplatīti Amerikas kontinenta tropos, mīt kokos, aktīvi dienā, 4 s.

Avoti: LLVV

kapucīns   -a, v., retāk

1. Kapucietis.

Avoti: LLVV

kapucīnis   -ņa, v.

1. Kapucietis.

Avoti: SV08

kapucis   apv.

1. Kapuce.

Avoti: LME

kapucķirmis

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta (Bostrychidae"), ~500 s., Eiropā konstatētas 30 s., Latvijā - 1-2 s., vaboļu ķermenis cilindrisks, 4-5 mm garš, attīstība saistīta ar koku mizu.

Priežu kapucķirmis— kapucķirmju dzimtas suga ("Stenopachys linearis").

Avoti: LD

kapucpērtiķis

1. Kapucīns.

Avoti: EV

kapucpūcīte

1. dsk. Tauriņu kārtas pūcīšu dzimtas ģints ("Cucullia"), tauriņu priekšspārni šauri ar smailu galotni, spārnu plētums - līdz 52 mm, Latvijā konstatētas 15 s.

Parastā kapucpūcīte— kapucpūcīšu suga ("Cucullia umbratica").

Sudrabainā kapucpūcīte— kapucpūcīšu suga ("Cucullia argentea").

Vībotņu kapucpūcīte— kapucpūcīšu suga ("Cucullia artemisiae").

Avoti: LD, LE1

kapuči

1. Bežti - tauta Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas rietumos, viena no andocezu tautām, valoda pieder pie dagestāņu grupas avāru-andocezu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

kapučīno

1. Tradicionāla itāļu kafija, ko pasniedz ar karstu uzputotu pienu.

Avoti: PL

kapueira   -as, s.

1. Brazīliešu nacionālā cīņas māksla, kas sevī ietver akrobātikas, dejas un spēles elementus, vēsturiski radusies ap 18. gadsimtu starp vergiem, kas tagadējās Brazīlijas teritorijā tika ievesti no Āfrikas, mūsdienās bieži tiek demonstrēta kā priekšnesums mūzikas pavadībā.

Avoti: Wi

Kapuja   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Capua"), Kampānijas reģiona Kazertas provincē, 18800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kapukalns   -a, v.; poēt.

1. Kapsēta; arī kaps.

Avoti: LLVV

kāpukvieši   -u, v.

1. Graudzāļu dzimtas ģints ("Leymus"), daudzgadīgi lakstaugi ar gariem sakneņiem, ~50 sugu, Latvijā konstatēta 1 suga.

Smiltāja kāpukviesis— kāpukviešu suga ("Leymus arenarius").

Avoti: LLVV, LE1

kapulauks   -a, v.; arheol.

1. Sena apbedījumu vieta; senkapi.

Avoti: LLVV

kapuleti   novec.

1. Viena no divām naidīgām dzimtām Veronā (Kapuleti un Monteki), kuru pārstāvju Romeo un Džuljetas mīlestība noderēja par tematu Šekspīra drāmai; naidīgu, nesamierināmu dzimtu apzīmējums.

Avoti: SV33

kāpuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; reti.

1. Kāpelēt (1).

2. Kāpelēt (2).

Avoti: LLVV

kāpumiezis

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Hordelymus"), daudzgadīgi lakstaugi, 1 s.

Eiropas kāpumiezis— kāpumiežu suga ("Hordelymus europaeus"), izplatīta Eiropas mērenajā joslā, Mazāzijā, Kaukāzā, Latvijā sastopama tikai Slīteres rezervātā un ir aizsargājama.

Avoti: EV, LD

kāpums   -a, v.

1. Augšupejošs (parasti ceļa, kalna) slīpums.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kāpt (7).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> kāpt (8).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> kāpt (6).

5. Pieaugums, palielinājums; uzplaukums, pilnveidošanās.

Avoti: LLVV

Kapūne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

kapūnes   apv.

1. Nakts makšķeres.

Avoti: TlV

kāpuniedres

1. Graudzāļu dzimtas ģints ("Ammophila"), daudzgadīgi lakstaugi ar gariem, resniem sakneņiem, saritinātām lapu plātnēm un vaļējām makstīm, 4 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Smiltāja kāpuniedre— kāpuniedru suga ("Ammophila arenaria"), sastopama ne visai bieži kāpās jūras (arī Rīgas līča) piekrastē.

Avoti: LD

kapūns   apv.

1. Kastrēts gailis.

Avoti: VV

Kapūņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ērgļu novada Jumurdas pagastā.

Avoti: LC

Kapupe   vietv.

1. Svitenes labā krasta pieteka Rundāles novadā, sākas kā grāvis Roču mežā Lietuvā, ~2 km no Latvijas robežas, garums - 17 km, kritums - 19 m, ieteka pie Vairogiem.

Avoti: LD

Kapupīte   vietv.

1. Liedes labā krasta pieteka, Gulbenes un Madonas novada robežupe, garums - 6 km.

Avoti: LE1, La1

kāpuriņš

1. Dem. --> kāpurs.

kāpuris   apv.

1. Kāpurs.

Avoti: KiV

kāpurķēde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Plata, rievota vienlaidu ķēde, ko izmanto (transportlīdzekļu, piemēram, tanku, traktoru) ritošo daļu izveidē.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kura ritošo daļu veido šāda ķēde.

Avoti: LLVV

kāpurķēdnieks   -a, v.; sar.

1. Kāpurķēžu traktors; kāpurnieks.

Avoti: LLVV

kāpurķēžnieks   -a, v.; sar.

1. Kāpurķēžu traktors; kāpurnieks.

Avoti: LLVV

kāpurlapsene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Jātnieciņu virsdzimtas sīks vai vidēji liels kukainis ar slaidu ķermeni un diviem pāriem plēvjainu spārnu (kāpuri parazitē galvenokārt tauriņu un vaboļu kāpuros).

Avoti: LLVV

kāpurlīme

1. Lipīga, ilgi nežūstoša pusšķidra masa, ko izmanto kaitēkļu (salnas sprīžmeša u. c.) iznīcināšanai; lieto līmes jostās.

Avoti: ZTV

kāpurmuša   -as, s.

1. Divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Tachinidae syn. Larvaevoridae"), kukainis ar saraini apmatotu ķermeni (kāpuri attīstās spīļastēs, taisnspārņos, dažādu tauriņu kāpuros), >5000 sugu, Latvijā nav pētīta, varētu būt ~250 sugu.

Avoti: LLVV

kapurna   apv.

1. Uzkalns, kapukalns, kapsēta.

Avoti: NeV

kāpurnieks   -a, v.; sar.

1. Kāpurķēžu traktors; kāpurķēdnieks, kāpurķēžnieks.

Avoti: LLVV

kapuroties   apv.

1. Spārdīties, censties izkulties.

Avoti: ME

kapūna   apv.

1. Varde kā ēsma.

Avoti: ME

kapurs   apv.

1. Varš.

Avoti: ME

kāpurs   -a, v.

1. Dzīvnieks (kukainis, abinieks, zivs) attīstības stadijā, kurā tas dzīvo patstāvīgi ārpus mātes organisma, bet no pieauguša indivīda atšķiras anatomiski un pēc izskata.

Kāpuru līme— līme, ko izmanto augu aizsardzībā līmes jostu apziešanai.

Avoti: LLVV

Kapurso   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Capurso"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 15400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kapusargs   apv.

1. Kapsētas sargs, pārzinis.

Avoti: KiV

Kapusils   vietv.

1. Meža masīvs Smiltenes novada Launkalnes pagastā.

Avoti: LE1

kapusta   žarg.

1. Nauda.

Avoti: KZ

kāpustaite   apv.

1. Vieta, kur ir auguši kāposti.

Avoti: KiV

kāpustdirkša   apv.

1. Kāpostu baltenis.

Avoti: KiV

kāpustnieks   apv.

1. Kāpostu baltenis.

Avoti: KiV

kapustņiks

1. Pašdarbniecisks komisks uzvedums, kurā izsmietas vietējās negācijas un netikumi; sākotnēji vārds apzīmēja jautru pasēdēšanu aktieru kompānijā, mielojoties ar kāpostu pīrāgiem.

Avoti: PL

kāpusts   apv.

1. Galviņu kāposts - kāpostu sugas varietāte ("Brassica oleracea", var. "capitata").

Avoti: Aug2

kapusts   apv.

1. Kāposts.

Avoti: SiV

kapusvētki   -u, v.; tikai dsk.

1. Mirušo atcerei veltīts sarīkojums kapsētā; kapu svētki.

Avoti: LLVV

Kapušani   vietv.

1. Veļke Kapušani - pilsēta Slovākijā, Košices apgabalā, 9300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kapušons   žarg.

1. Kapuce.

Avoti: SLG

kaput   žarg.

1. Pagalam; samaitāts; neizdevies.

Avoti: Žrg

kaputs   apv.

1. Brunči kopā ar jaku; kapata.

Avoti: TlV

Kapuvāra   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Ģēras-Mošonas-Šopronas meģē, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kapvieta   -as, s.

1. Kapa vieta; kapavieta; arī kaps.

Avoti: LLVV

kapzeķes   -u, vsk. kapzeķe, -es, s.

1. Zeķes, kas sniedzas līdz potītes locītavai vai mazliet pāri tai; īsās zeķes.

Avoti: LLVV

Kāpzeme   vietv.

1. Āfrikas dienvidu gals aiz Oranžas upes, t. i. Dienvidāfrikas Republikas dienvidu daļa.

2. Kāpzemes kalni - Kāpas kalni Dienvidāfrikā.

Avoti: KV

kar   apv.

1. Lieto lai atdarinātu vārnas balss skaņas.

Avoti: ĒiV

kara-   novec.

1. Melns; vietvārdos bieži sastopams nosaukums turku tautu apdzīvotās zemēs.

Avoti: KV

Kara   vietv.

1. Pilsēta Togo Republikā, 95000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA

Karabaha   vietv.

1. Kalnu Karabaha - pašpasludināta valsts (prezidentāla republika) Armēnijas aizbildniecībā, "de iure" Azerbaidžānas sastāvdaļa, platība - 8223 kvadrātkilometri, 138800 iedzīvotāju (2008. g.), gk. armēņi (99,7%), galvaspilsēta - Stepanakerta (azerbaidžāņu nosaukums Henkandi), robežojas ar Armēniju, Azerbaidžānu un Irānu.

Avoti: LģE, PuA

Karabalta   vietv.

1. Pilsēta Kirgizstānas Republikā, Čujas apgabalā, 41900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Karabanova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vladimiras apgabala ziemeļrietumos, Serajas labajā krastā, 15000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Karabaša   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabala ziemeļos, 11900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

karabāze   -es, dsk. ģen. -zu, s.; mil.

1. Īpaši iekārtots rajons, teritorija, kur novietots karaspēks un aizmugures iestādes, ieroči, munīcijas, pārtikas un citi krājumi lielu armijas, flotes, aviācijas vienību apgādei; kara bāze.

Avoti: LLVV

karabciki   žarg.

1. Acis.

Avoti: KZ

karabčiķ   žarg.

1. Zagt.

Avoti: KZ

karabidi   novec.

1. Skrejvaboles - vaboļu dzimta ("Carabidae"), garām kājām, ovālu ķermeni, gk. metālspīdīgiem virsspārniem un spēcīgiem virsžokļiem, ap 1000 sugu.

Avoti: KV

karabiedrs   -a, v.

1. Cilvēks, ar kuru saista kopīgas karavīra gaitas kara apstākļos; kara biedrs.

Avoti: LLVV

Karabika   vietv.

1. Pilsēta Turcijas ziemeļu daļā, ila administratīvais centrs, 110300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi

Karabils   vietv.

1. Pauguraina augstiene Paropamiza priekškalnēs, Murgabas un Amudarjas upstarpā, Turkmenistānas dienvidaustrumos, augstums - līdz 984 m, virsma nolaidena dienvidu-ziemeļu virzienā, pustuksneši un tuksneši, stepe.

Avoti: PZT

karabīnāķis   jūrn.

1. Īpaša sakabināšanas ierīce - āķis ar atsperi, kas ir momentāni iekabināms, bet atbrīvojas, atbīdot speciālu aizturi.

Avoti: JūVM

karabīne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Viegla šautene ar īsu stobru.

Medību karabīne— vītņstobra bise.

2. Īpašas konstrukcijas sprādze (piemēram, rodeļkamanām saišu galu piestiprināšanai).

// jūrn. Karabīnāķis.

Avoti: LLVV, SV99, JūVM

karabineris   novec.

1. Karabinieris.

Avoti: LME

karabiners   novec.

1. Karabinieris.

Avoti: LME

karabinieris   -a, v.

1. Policists, žandarms (Itālijā).

2. neakt. Ar karabīni bruņots strēlnieks; izlases strēlnieks.

Avoti: LLVV

karabiniers   novec.

1. Karabinieris.

Avoti: LME

karabīns   novec.

1. Karabīnbe.

Avoti: KV

karabīņi   novec.

1. Karabīnieri.

Avoti: KV

Karabobo   vietv.

1. Štats Venecuēlas ziemeļu daļā ("Carabobo"), administratīvais centrs - Valensija, platība - 4650 kvadrātkilometru, 2331600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA

Karabogazgols   vietv.

1. Līcis-lagūna Kaspijas jūras austrumos, Turkmenistānā, platība - ~18000 kvadrātkilometru, intensīvās iztvaikošanas dēļ ļoti sāļš ūdens (~300 promiles), lielākā dabīgo sulfātu atradne pasaulē; Karabogaza līcis.

Avoti: LģE

karabori

1. Viena no senufi tautas ciltīm, dzīvo Kotdivuāras, Mali un Burkinfaso robežrajonos, valoda pieder pie guru grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults), daļa - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Karabulaka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ingušijas Republikā, 37900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Karaburuna   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Karaburun"), Izmiras ilā, 2700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

karabūve

1. Cilvēka veidota būve, konstrukcija vai nocietinājums, ko veido, lai aizsargātu karaspēku un svarīgus objektus no pretinieka uzbrukuma; pie tām pieder cietokšņi, aizsargtorņi, bastioni, nocietinājumu vaļņi, ierakumi u. c. militāra rakstura būves, kas daudzos gadījumos ir arī tūristu iecienīti apskates objekti.

Avoti: TvV

karace   apv.

1. Nemierīga vista, kas kladzina; trakulīga meitene, draiskule.

Avoti: KV

karacēt   apv.

1. Ūdenī vai dūņās kaut ko meklēt.

Avoti: ME

karacēt   apv.

1. Bēdīgi kladzināt.

Avoti: ME

Karačaja-Čerkesija   vietv.

1. Karačajas-Čerkesijas Republika - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Ziemeļkaukāzā, administratīvais centrs - Čerkeska, platība - 14300 kvadrātkilometru, 427200 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

Karačajevska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Karčajas-Čerkesijas Republikā, 2000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

karačaji   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Karačaju-Čerkesu autonomā apgabala (Krievijā) iedzīvotāji; runā karačaju-balkāru valodā; ticīgie - musulmaņi.

Karačaju-balkāru valoda— altajiešu valodu saimes tjurku valodu grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

karačajieši   novec.

1. Karačaji.

Avoti: KV

Karačjšahara   vietv.

1. Karačajevska - pilsēta Krievijā, Karačajas-Čerkesijas Republikā.

Avoti: PZT

Karačeva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Brjanskas apgabalā austrumos, Sņežetas krastos, 18700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Karači   vietv.

1. Karāči - lielākā Pakistānas pilsēta.

Avoti: LģE

Karāči   vietv.

1. Lielākā Pakistānas pilsēta (urdu val. "Karāchi"), atrodas valsts dienvidu daļā, osta Arābijas jūras krastā, Sindas provinces administratīvais centrs, 12300000 iedzīvotāju (2007. g.), 1947.-1959. g. Pakistānas galvaspilsēta.

Avoti: PuA, LģE

Karačobana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Erzurumas ilā, 8900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Karačuns   mit.

1. Slāvu mitoloģijā - slimības un nāves gars.

Avoti: Mit

karadagi

1. Azerbaidžāņu etnogrāfiska grupa Irānas ziemeļrietumos, Karadaga plakankalnē, pusnomadi.

Avoti: PZT

Karadags   vietv.

1. Vulkānisks kalnu masīvs Krimas dienvidu krastā, augstums - 577 m, izvirdumieži, trasa (vulkāniskā tufa) ieguve.

Avoti: PZT

karadarbība   -as, s.; mil.

1. Bruņoto spēku darbība, kuras mērķis ir iznīcināt vai sagūstīt pretinieka karaspēku, ieņemt kādu teritoriju, atsist pretinieka uzbrukumus; kara darbība.

Avoti: LLVV

Karadarja   vietv.

1. Upe Kirgizstānā un Uzbekistānā, Sirdarjas kreisā satekupe (labā - Narina), sākas Fergānas un Alaja grēdā, satekot Karakuldžai un Tarai, garums - 180 km.

Avoti: PZT

Karadeniza   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Zonguldakas ilā, 102800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

karadieneste   apv.

1. Karadienests.

Avoti: KiV

karadienests   -a, v.; mil.

1. Valsts dienesta veids: karaklausības pienākuma izpilde.

Avoti: EV

karadraudze   -es, dsk. ģen. -džu, s.; vēst.

1. Karaspēka vienība, ko valdnieks organizē uz privāttiesiskiem pamatiem (pirmatnējās kopienas sabrukuma posmā, feodālisma sākuma posmā).

Avoti: LLVV

karadraugs   -a, v.; vēst.

1. Karadraudzes loceklis.

Avoti: LLVV

Karadža   vietv.

1. Pilsēta Irānā, Teherānas piepilsēta, 1386000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Karadžabeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Karacabey"), Bursas ilā, 55300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Karadžasu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Karacasu"), Ajdinas ilā, 6500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

karafa   novec.

1. Karafe.

Avoti: KV

karafe   -es, dsk. ģen. -fu, arī -fju, s.

1. Stikla trauks ar tievu kaklu un stikla aizbāzni (parasti ūdens, alkoholisku dzērienu iepildīšanai); šāds trauks kopā ar tā saturu; šāda trauka saturs.

Avoti: LLVV

Karafuto   vēst.

1. Sahalīnas salas dienvidu (japāņu) daļas nosaukums 1905.-1945. g.

Avoti: LME

Karaga   vietv.

1. Karagas līcis - atrodas Beringa jūras dienvidrietumos, Kamčatkas pussalas austrumu piekrastē, Krievijā, garums - 117 km, dziļums - 30-60 m, neregulāras plūdmaiņas - 2,4 m.

2. Karagas sala - atrodas Beringa jūras Karagas līcī, pie Kamčatkas austrumu krasta, Krievijas Kamčatkas novadā, platība - ~2000 kvadrātkilometru, augstums - līdz 912 m, krasti krauji, klinšaini, tundra (pundura ciedrupriedes).

Avoti: LģE, PZT

karagačs   -a, v.

1. Mazā goba.

Avoti: LLVV

karagaitas   -u, vsk. karagaita, -as, s.

1. Karavīra pienākumu pildīšana kara laikā; kara gaitas.

Avoti: LLVV

karagājiens   -a, v.; mil.

1. Karadarbība (pret kādu valsti).

// pārn. Organizēta darbība (pret kādu cilvēku, sabiedrības grupu, arī pret kādu parādību).

Avoti: LLVV

karagana   -as, s.

1. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Caragana"), krūms vai koks ar zarainu, zaļganpelēku stumbru, nepāra plūksnaini saliktām lapām un dzelteniem ziediem, ~70 sugu, Latvijā kā krāšņumaugi introducētas ~15 sugas.

Kokveida karagana— karaganu suga ("Caragana arborescens").

Maksimoviča karagana— karaganu suga ("Caragana maximowicziana").

Oranžā karagana— karaganu suga ("Caragana aurantiaca").

Parastā karagana— kokveida karagana.

Krūma karagana— karaganu suga ("Caragana frutex").

Avoti: LLVV, DaE, LE1

Karaganda   vietv.

1. Karaghandi - pilsētas nosaukuma izruna krievu valodā.

Avoti: LpA, PZT

karagasi

1. Tofi - tauta Krievijas Irkutskas apgabalā.

Avoti: PZT

Karaghandi   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, tāda paša nosaukuma apgabala administratīvais centrs, 485700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1934. g.

Avoti: LpA, PuA

Karaghie   vietv.

1. Karaghie ieplaka - atrodas Mangišlakas pussalā Kaspijas jūras austrumu piekrastē, Kazahstānā, garums - 85 km, platums - līdz 25 km, dibenā solončaki, pasaulā piektā dziļākā sauszemes ieplaka - 132 m zjl.

Avoti: LpA, LģE

Karagije   vietv.

1. Karaghie ieplaka.

Avoti: LģE

karagināns

1. Polisaharīds, ko iegūst no sārtaļģēm un izmanto kosmētikas līdzekļu ražošanā un kā pārtikas piedevu E407 - stabilizētāju, biezinātāju, var ietekmēt gremošanas orgānus, kuņģi, nav ieteicams bērniem.

Avoti: PL, Zkp

Karagpūra   vietv.; novec.

1. Kharagpura - pilsēta Indijas ziemeļaustrumos, Rietumbengāles štatā.

Avoti: PZT

karagūsteknis   -ņa, v.; mil.

1. Karavīrs, kas kara laikā nokļuvis pretinieka gūstā; kara gūsteknis.

Avoti: LLVV

karahadžili

1. Cilts Turcijā, pieder pie turku etnogrāfiskas grupas - jirikiem, runā turku valodas dialektā, reliģija - islams (sunnisms).

Avoti: PZT

Karahalli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Karahalli"), Ušakas ilā, 4200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Karahobda   vietv.

1. Upe Kazahstānā, Ilkenkobdas satekupe.

Avoti: PZT

karaībi   novec.

1. Indiāņu cilšu grupa, kas apdzīvoja plašu apgabalu Karību jūras piekrastē un Antiļu salās.

Avoti: KV

Karaību   vietv.; novec.

1. Karaību jūra - Karību jūra.

Avoti: PZT

karaīmi   -u, v.

1. dsk., v. Tautība, kas dzīvo galvenokārt Ukrainā (vēsturiskā dzimtene Krima), Lietuvā, Polijā; runā karaīmu valodā un pieder pie īpašas jūdaistu sektas.

Karaīmu valoda— altajiešu valodu saimes tjurku valodu grupas valoda; rakstības pamatā latīņu un krievu alfabēts.

// novec. Ebreju sekta, kas neatzīst mutisko mācību un vēlākos rakstu mācītāju priekšrakstus; radusies 8. gs. vidū Bābelē.

2. arī vsk. Šīs tautības piederīgais.

Avoti: LLVV

Karaisali   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Karaisali"), Adanas ilā, 7500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

karaīti

1. Jūdaisma sektas locekļi, radās 8. gs. Babilonijā, neatzīst Talmudu un par dievišķu uzskata tikai Veco derību.

Avoti: LPE

Karajazi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Karayazi"), Erzurumas ilā, 5100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

karaji   novec.

1. Karaīmi.

Avoti: KV

karajs

1. Indijā sastopams koks.

Karaja sveķi— pārtikas piedeva E416, biezinātājs, stabilizētājs, var izraisīt astmu, nātreni, siena drudzi, dermatītu, samazina uzturvielu uzsūkšanos, var radīt kuģa kairinājumu.

Avoti: Zkp

Karakala   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Oltas žudecā, 31000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

karakalla   novec.

1. Īss gallu mētelis ar kapuci, ko pārgrozītā veidā ap 212. g. ieviesa romiešu kareivju ietērpā.

Avoti: KV

karakalpaki   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Karakalpakstānas Republikas (Uzbekistānā) pamatiedzīvotāji, runā karakalpaku valodā, ticīgie - musulmaņi.

Karakalpaku valoda— altajiešu valodu saimes tjurku valodu grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

Karakalpakstāna   vietv.

1. Karakalpakstānas Republika - administratīvi teritoriāla vienība Uzbekistānas Republikas sastāvā ("Qaraqalpaqstan"), aizņem tās teritorijas rietumu daļu, administratīvais centrs - Nukusa, platība 160000 kvadrātkilometru, 1571800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA

Karakalpaku   vietv.

1. Karakalpaku stepe - Fergānas ielejas centrālā daļa Uzbekistānā, solončaki, takiri, smilšu pauguri, vietām pārpurvota, pustuksnešains, tuksnešains augājs, ganības.

Avoti: PZT

karakalps   -a, v.; vēst.

1. Viduslaikos - bruņinieka pavadonis; vēlāk - algots kareivis; kara kalps.

Avoti: LLVV, VjV

karakals   -a, v.

1. Lūsim līdzīgs kaķu dzimtas dzīvnieks (tuksnešu un stepju apgabalos).

Avoti: LLVV

Karakasa   vietv.

1. Venecuēlas galvaspilsēta (sp. val. "Caracas"), atrodas Gvaires ielejā, Karību Andos 920 m vjl., 1,8 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Karakečili   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kirikales ilā, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

karakirgīzi   novec.

1. Kirgīzi.

Avoti: KV

karaklausība   -as, s.; parasti vsk.

1. Pilsoņu pienākums kalpot valsts bruņotajos spēkos.

2. pareti. Karadienests.

Avoti: LLVV

Karaklisa   vietv.; vēst.

1. Vanadzora - pilsēta Armēnijā, tās nosaukums līdz 1935. g.

Avoti: PZT

karako   novec.

1. Sieviešu apģērbā 18. gs., viduklī pieguloša, priekšā aizpogājama jaka, ko lietoja kā mājas un jātnieku apģērbu.

2. Angļu un franču dragūnu kamzolis 15. gs. beigās.

Avoti: KV

Karakočana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Elazīgas ilā, 13100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

karakojunli

1. Cilts Turcijā, pieder pie turku etnogrāfiskas grupas - jirikiem, runā turku valodas dialektā, reliģija - islams (sunnisms).

Avoti: PZT

Karakojunlu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Karakoyunlu"), Īgdiras ilā, 2700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Karakola   vietv.

1. Pilsēta Kirgizstānas Republikā, Isikula apgabala administratīvais centrs, 61900 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Upe Kazahstānā, ietek Sasikkelā.

Avoti: LpA, PuA, PZT

karakolēt   novec.

1. Iznesīgi jāt, vadot zirgu sarauksmē, lai ar skaisto zirga izskatu pievērstu apkārtējo uzmanību.

Avoti: KV

karakoleti   novec.

1. Klasiskās jāšanas skolas 3 dažādi zirga lēcieni: krupāde, balotāde un kapriola.

Avoti: KV

Karakoruma   vietv.

1. Senpilsēta Mongolijas vidienē, Orhonas augšteces labajā krastā, dibināta 1230. g., izrakumos 1948.-1949. g. atklātas Ugedeja pils drupas, zem tām budistu svētnīcas drupas (XII-XIII gs. sāk.), dienvidu daļā lamaistu Erdenidzu klostera drupas (1585. g.).

Avoti: PZT

Karakorums   vietv.

1. Otra augstākā (aiz Himalajiem) kalnu sistēma pasaulē (angļu val. "Karakoram"), atrodas Centrālajā Āzijā, uz ziemeļrietumiem no Himalajiem, garums - ~500 km, platums - 150-250 km, grēdu vidējais augstums - 6000 m, 4 virsotnes >8000 m, augstākā virsotne - 8611 m.

Avoti: LģE

karaks   apv.

1. Kovārnis.

Avoti: ME

karakteris   apv.

1. Raksturs.

Avoti: KiV

karakters   novec.

1. Raksturs.

Avoti: SLG

karakuģis   -a, v.; mil.

1. Apbruņots kuģis, kas var veikt noteiktus kaujas uzdevumus, kam ir sava kaujas komanda un valsts jūras kara karogs; kara kuģis.

Avoti: LLVV

Karakula   vietv.

1. Karakulas rezervāts - atrodas Uzbekistānā, Kizilkuma rietumu malā, platība - 205 kvadrātkilometri, dibināts 1971. g., lai saglabātu un pētītu dabas kompleksus (floru un faunu tuksnesī sakarā ar apūdeņošanu).

Avoti: PZT

karakulāda   -as, s.

1. Sīksprogu kažokāda (gk. melna, arī pelēka un brūna), ko izstrādā no 3-4 dienas veciem karakulaitu jēriem; karakuls.

Avoti: LLVV

karakulādiņa

1. Sīksprogu kažokāda (gk. melna, arī pelēka un brūna), ko izstrādā no 3-4 dienas veciem karakulaitu jēriem; karakuls.

Avoti: SV99

karakulaita   -as, s.

1. Vērtīgas šķirnes aita, no kuras jēriem iegūst karakulu; attiecīgā aitu šķirne.

Avoti: LLVV

Karakuldža   vietv.

1. Upe Kirgizstānā, Kardarjas labā satekupe.

Avoti: PZT

karakuljērs   -a, v.

1. Karakulaitas jērs.

Avoti: LLVV

karakuls   -a, v.

1. Sīksprogu kažokāda (gk. melna, arī pelēka un brūna), ko izstrādā no 3-4 dienas veciem karakulaitu jēriem; karakulāda.

Avoti: SV99

Karakuls   vietv.

1. Rūgti sāļš beznotekezers Pamira ziemeļu daļā 3914 m vjl., Tadžikistānā, platība - 380 kvadrātkilometru, garums - ~33 km, platums - 23,3 km, lielākais dziļums - 236 m.

Avoti: PZT

Karakums   vietv.

1. Smilšu tuksnesis Turānas zemienē Kazahstānā un Turkmenistānā.

Piearāla Karakums— smilšu Tuksnesis Turānas zemienes ziemeļos, no Arāla jūras ziemeļaustrumiem līdz Sirdarjas lejtecei, Kazahstānā, augstums - līdz 10 m, starp smilšu pauguriem - sāļezeri, smilšu pauguros - gruntsūdeņi.

Turkmēnijas Karakums— atrodas Turānas zemienes dienvidu un dienvidaustrumu daļā, Turkmenistānā, platība - ~350000 kvadrātkilometru, garums - ~800 km, platums - ~450 km.

2. Karakuma kanāls - apūdeņošanas un kuģniecības kanāls Turkmenistānas dienvidos, sākas no Amudarjas upes pie Kerki pilsētas, stiepjas rietumu virzienā gar Karakoruma dienvidu daļu un Kopetdaga priekškalnēm, garums - 1100 km.

Avoti: LģE, PZT

karakungs   -a, v.; novec.

1. Virsnieks, komandieris; kara kungs.

Avoti: LLVV

karakuri

1. Karakuri lelles - Japānā 17.-18. gs. ļoti izplatītas kustīgas lelles, kurām bija sarežģīts un smalks mehānisms.

2. Karakuri sēdekļi - ļoti ātri un ērti nolokāmi automašīnas aizmugurējie sēdekļi, iegūstot pilnīgi līdzenu grīdu, ko izmanto dažas japāņu automašīnu markas.

Avoti: PL

karakurts   -a, v.

1. Indīgs zirneklis (Vidusāzijas tuksnešos, Krimas stepēs).

Avoti: LLVV

karalaiks   -a, v.

1. Laikposms, kad kāda valsts ir iesaistīta karadarbībā; kara laiks; arī kara apstākļi.

Avoti: LLVV

karalauks   -a, v.; mil.

1. Teritorija, kur bruņotie spēki veic stratēģiskas militāras operācijas; vieta, kur notiek karadarbība.

Avoti: LLVV

karalēt   apv.

1. Karāties.

Avoti: KiV

karalēties   apv.

1. Karāties.

Avoti: KiV

karalielskungs   novec.

1. Ģenerālis.

Avoti: KV

karaliene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Valdniece (dažās valstīs); šīs valdnieces tituls.

// pārn. Visizcilākā pārstāve (kādā, parasti augu, dzīvnieku, grupā).

2. Karaļa sieva.

Avoti: LLVV

Karalienes   vietv.; nelok.

1. Karalienes Elizabetes salas - Kanādas Arktiskā arhipelāga ziemeļrietumu daļa (ahgļu val. "Queen Elizabeth Islands"), platība - ~100000 kvadrātkilometru, augstums - līdz 1067 m.

2. Karalienes Mērijas Zeme - atrodas Antarktīdas austrumos (angļu val. "Queen Mary Land") starp 92. un 100. austrumu garuma grādu, to apskalo Deivisa un MOsona jūra, ledus vairoga virsas augstums - 3000 m, ledus biezums līdz 3500 m.

3. Karalienes Modas līcis - atrodas Ziemeļu Ledus Okeānā ("Queen Maud Gulf"), Kanādas piekrastē, starp Viktorijas un Karaļa Viljama salu un Ziemeļamerikas kontinentu, iesniedzas sauszemē - 72 km, dziļums - ~30 m, 10 mēnešus gadā saglabājas ledus blīvējumi.

4. Karalienes Modas Zeme - plaša teritorija Antarktīdā (norv. val. "Dronning Maud Land"), atrodas starp 20. rietumu garuma grādu un 45. austrumu garuma grādu, piekrasti apskalo Lazareva, Rīsela-Larsena, Kosmonautu jūra, ledus biezums >3500 m.

5. Karalienes Šarlotes salas - atrodas Klusā okeāna ziemeļaustrumu piekrastē (angļu val. "Queen Charlotte Islands"), Kanādā, no kontinenta šķir Hekates šaurums, platība - 10300 kvadrātkilometru, ~150 salas, augstākā virsotne - 1250 m.

Avoti: LģE

karalietas   -u, vsk. karalieta, -as, s.; mil.

1. Jautājumu kopums, arī pasākumi, kas saistīti ar karaspēku, karadarbību, stratēģiju, taktiku u. tml.

Avoti: LLVV

Karalika   vietv.

1. Upe Krievijā, Samaras apgabalā, Boļšojirgizas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

karalina   apv.

1. Lauztā sirds ("Dicentra spectabilis").

Avoti: KiV

karalis   -ļa, v.

1. Monarhs; šī monarha tituls.

// pārn. Ietekmīga persona (piemēram, kādā nozarē); izcila personība (piemēram, kādā specialitātē).

// pārn. Visizcilākais pārstāvis (kādā, parasti augu, dzīvnieku, grupā).

Medību karalis— medību dienas vai sezonas veiksmīgākais mednieks, kuru medību dalībnieki saskaņā ar mednieku kolektīva tradīcijām ieceļ vai ievēlē un attiecīgi godina.

2. Šaha figūra, kuru zaudējot spēlētājs zaudē partiju.

Avoti: LLVV, Vng, VjV

karaliski   apst.

1. Karalisks.

Avoti: LV87

karalisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar karali, tam raksturīgs; saistīts ar karaļa varu, tai raksturīgs.

// pārn. Grezns, ļoti skaists, bagātīgs.

// pārn. Visizcilākais (kādā, parasti augu, dzīvnieku, grupā).

Karaliskā lilija bot.— 60-150 centimetrus gara lilija ar krāšņiem, baltiem ziediem.

Karaliskā begonija bot.— dekoratīvs istabas augs ar krāšņām lapām.

Karaliskā milzu čūska— karaļčūska; boa.

Karaliskā siļķe— augstas kvalitātes siļķe ar mīkstu gaļu un lielu tauku procentu.

2. Nozīmīgs (kādā karalistē) - parasti par iestādēm, biedrībām.

Avoti: LLVV

karaliskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> karalisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

karaliste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Monarhistiska valsts, kuras priekšgalā ir karalis.

Avoti: LLVV

Karališkas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

Karališki   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Karališkas" nosaukuma variants.

2. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Karoliški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Karališkys   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Karališkas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

karaļ-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz karali, ir saistīts ar karali, tam raksturīgs.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajam ir kādas izcilas īpašības.

Avoti: LLVV

Karaļauči   apv.

1. Kēnigsberga, tagadējā Kaļiņingrada, pilsēta Krievijas Kaļiņingradas apgabalā.

Avoti: ME

karaļciemnieki

1. Ventspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Karaļciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Karaļciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Piltenes pagastā.

Avoti: LC

karaļčūska   -as, s.

1. Milzu žņaudzējčūska (galvenokārt Gvajānā, Brazīlijā); boa.

Avoti: LLVV

karaļdēls   -a, v.; parasti folkl.

1. Karaļa dēls; princis.

Avoti: LLVV

karaļgalms   -a, v.

1. Karaļa galms.

Avoti: LLVV

karaļģimene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Karaļa ģimene.

Avoti: LLVV

karaļkobra

1. Kobru dzimtas suga ("Ophiophagus hannah").

Avoti: PDE

karaļmeita   -as, s.; parasti folkl.

1. Karaļa meita; princese.

Avoti: LLVV

karaļnams   -a, v.

1. Karaļu dinastija.

Avoti: LLVV

Karaļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

Avoti: LC

karaļpāris   -a, v.

1. Karalis un viņa sieva; karaliene un viņas vīrs.

Avoti: LLVV

karaļpingvīns   -a, v.

1. No 90 līdz 100 centimetru garš pingvīns ar slaidu knābi un dzeltenu spalvu laukumu abpus galvai un pakaklē.

Avoti: LLVV

karaļtīģeris   novec.

1. Tīģeris.

Avoti: LME

Karaļu   vietv.; nelok.

1. Karaļu kalns - atrodas Latgales augstienē, Rēzeknes novada Pušas pagastā, līdz 1 km plats neregulāras formas paugurs, absolūtais augstums - 272,7 m vjl., relatīvais augstums - 55,6 m, stāvas nogāzes.

Avoti: LD

karaļūdens   -ūdens, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Sālsskābes un slāpekļskābes maisījums, ko izmanto laboratorijās dažādu vielu, arī zelta, šķīdināšanai.

Avoti: LLVV

karaļvalsts   -valsts, dsk. ģen. -valstu, s.

1. Monarhistiska valsts, kuras priekšgalā ir karalis; karaliste.

// folkl. Karalim piederošā teritorija.

Avoti: LLVV

Karamaja   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļrietumu daļā ("Karamai"), Siņdzjanas Uiguru autonomajā reģionā, 401500 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

karamāksla   -as, s.; parasti vsk.; mil.

1. Kara zinātnes sastāvdaļa, kas ietver stratēģiju, operatīvo mākslu un taktiku.

Avoti: LLVV

Karamana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Karaman"), ila administratīvais centrs, 141600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Karamanli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Karamanli"), Burduras ilā, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

karamašīna   -as, s.

1. Karadarbībai paredzēto bruņoto spēku, materiālo vērtību un līdzekļu, arī organizatorisko pasākumu kopums.

Avoti: LLVV

karamateriāli   -u, vsk. karamateriāls, -a, v.; mil.

1. Karadarbībai nepieciešamie vai paredzētie materiāli (piemēram, ieroči, munīcija, transportlīdzekļi); kara materiāli.

Avoti: LLVV

karambola

1. Koks ("Averrhoa carambola"), aug Dienvidaustrumāzijā un Vestindijā; šī koka auglis.

2. novec. Karambols.

Avoti: PL, LME

karambolāža   novec.

1. Sadursme, sasišanās; 2 vai vairāku bumbu sasišanās ar spēlējamo bumbu biljardā.

Avoti: KV

karambolāžs   novec.

1. Karambolāža.

Avoti: LME

karambole   novec.

1. Karambols.

Avoti: LME

karambolēt   novec.

1. Sist biljarda spēlējamo bumbu tā, ka tā aizskar vismaz divas citas bumbas.

Avoti: LME

karambolīna

1. Biljarda spēle ar 5 bumbām.

2. Dzeltenā biljarda bumba.

Avoti: SV08

karambolīne

1. Biljarda spēle ar 5 bumbām.

2. Dzeltenā biljarda bumba.

Avoti: SV69

karambols

1. Biljarda spēlē - sitiens ar savu bumbu pa vairākām citām bumbām.

2. Biljarda spēle ar 3 bumbām.

3. Sarkanā biljarda bumba.

Avoti: SV99

karamele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Konditorejas izstrādājums, ko iegūst, ietvaicētu cietes cukura sīrupu un šķīdināta cukura masu karsējot līdz karamela veidošanās temperatūrai.

Ledus karamele— cieta karamele bez pildījuma.

Avoti: LLVV

karamelizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process --> karamelizēt.

Avoti: LLVV

karamelizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Karsēt (cukuru, arī citus cieti un cukuru saturošus produktus) līdz karamela veidošanās temperatūrai.

Avoti: LLVV

karamelizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Pārvērsties karamelā.

Avoti: LLVV

karamels   -a, v.; parasti vsk.

1. Cukura sairšanas produktu brūnas nokrāsas maisījums, kas radies, biešu vai niedru cukuru karsējot no 120 līdz 200 Celsija grādu temperatūrā; stiklainas vai amorfas konsistences produkts, kas radies, karsējot cieti un cukuru saturošas izejvielas.

Avoti: LLVV

karameļkrēms   apv.

1. Krēms, ko gatavo ar sabrūninātiem cukurgraudiem jeb karamelēm.

Avoti: MtL

karameļpudiņš   apv.

1. Pudiņš, ko gatavo ar sagrauzdētu cukuru.

Avoti: MtL

Karamirsela   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kodžaeli ilā, 47400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Karamiša   vietv.

1. Upe Krievijā, Saratovas apgabalā, Medvedicas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

karamodži

1. Tauta, dzīvo Ugandas austrumos un Kenijas ziemeļrietumos, valoda pieder pie nilotu saimes austrumu grupas.

Avoti: PZT

karams   apv.

1. Divd. --> kārt.

Avoti: ĒiV

karandašs   žarg.

1. Ugunsdzēsības lauznis.

2. Zagļu lauznītis.

Avoti: KZ

Karansebeša   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Karašas-Severinas žudecā, 24700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

karantēna   -as, s.

1. Pasākumu komplekss, kura mērķis ir novērst infekcijas slimību izplatīšanos.

2. Sanitārijas punkts personu, transportlīdzekļu, preču u. tml. pārbaudei, kuri ienāk no kāda, parasti epidēmijas skarta, apgabala.

3. Pasākumu sistēma kādas valsts teritorijas aizsargāšanai pret bīstamu augu kaitēkļu, slimību un nezāļu iekļūšanu no ārzemēm, kā arī atsevišķā valstī sastopamu bīstamu augu kaitēkļu, slimību un nezāļu ierobežošanai un likvidēšanai.

Avoti: LLVV

karantene   novec.

1. Karantīna.

Avoti: LME

karantīna   -as, s.

1. Pasākumu komplekss, kura mērķis ir novērst infekcijas slimību izplatīšanos.

2. Sanitārijas punkts personu, transportlīdzekļu, preču u. tml. pārbaudei, kuri ienāk no kāda, parasti epidēmijas skarta, apgabala.

3. Pasākumu sistēma kādas valsts teritorijas aizsargāšanai pret bīstamu augu kaitēkļu, slimību un nezāļu iekļūšanu no ārzemēm, kā arī atsevišķā valstī sastopamu bīstamu augu kaitēkļu, slimību un nezāļu ierobežošanai un likvidēšanai.

Karantīnas nezāles— sevišķi kaitīgas un bīstamas nezāles, kuru apkarošanai veicami īpaši karantīnas pasākumi.

Avoti: LLVV

Karantūils   vietv.

1. Karantūila kalns - augstākā virsotne Keri kalnos Īrijas salas dienvidrietumos, augstums - 1041 m.

Avoti: PZT

karaoke

1. Ierīce, kas mūzikas ierakstu veidā atskaņo instrumentālu pavadījumu, kuram var mikrofonā dziedāt līdzi; arī šāda dziedāšana.

Avoti: SV99

karapapahi

1. Azerbaidžāņu etnogrāfiska grupa gk. Turcijas austrumos, Irānas rietumos, kā arī Azerbaidžānā, Gruzijā, Armēnijā.

Avoti: PZT

karapaška   apv.

1. Viegli izbraucamie rati ar diviem riteņiem.

Avoti: KiV

Karapelle   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Carapelle"), Apūlijas reģiona Fodžas provincē, 6500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Karaperamuns   mit.

1. Augstākā būtne, ko Vanutu salu iedzīvotāji pielūdza pirms pievēršanas kristietībai.

Avoti: PmV

Karapets   mit.

1. Armēņu mitoloģijā - tēls, kas pēc kristietības pieņemšanas tiek identificēts ar Jāni Kristītāju, mītos attēlots kā armēņu sargātājs, uzvarētājs, mākslas aizgādnis, mūzikas un poēzijas spēju dāvātājs cilvēkiem.

Avoti: Mit

Karapinara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Karapinar"), Konjas ilā, 32700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Karapirčeka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Sakarjas ilā, 7400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

karapūlis   -ļa, v.; niev.

1. Pretinieka karaspēks.

Avoti: LLVV

karapulks   -a, v.

1. Karaspēks.

Avoti: LLVV

karapūļi   niev.

1. Armija.

Avoti: Sin

karapuzs   žarg.

1. Zīdainis.

Avoti: SLG

Karāra   vietv.

1. Karrāra - pilsēta Itālijā ("Carrara").

Avoti: Wi

karas   apv.

1. Garas auklas vai kārtis, uz kurām ko uzkar, piem., tīklus žāvēšanai.

2. Tas, kas ir uzkārts; kaut kas nokarājies.

Avoti: KV, TlV

Karas   vietv.; nelok.

1. Ziemeļu Ledus okeāna malas jūra, atrodas starp Eirāzijas ziemeļu krastu (dienvidos), Vaigača salu, Novaja Zemļu, Franča Jozefa zemi (rietumos), Severnaja Zemļu Taimiras pussalu (austrumos), platība - 883000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 620 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 1 m.

Karas Vārti— jūras šaurums starp Novaja Zemļu un Vaigača salu, savieno Barenca un Karas jūru, garums - 33 km, platums - līdz 45 km, lielākais dziļums - 119 m.

Karas Vārtu šaurums— Karas vārti.

Avoti: LģE, PZT, PuA

Karasala   vietv.

1. Upe Krievijā, Rostovas apgabalā, Salas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

karase   apv.

1. Karūsa.

Avoti: KiV

Karaseva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Avoti: LC

karasina   apv.

1. Petroleja.

Avoti: KiV

karaskola   -as, s.; mil.

1. Vidējā mācību iestāde virsnieku sagatavošanai.

Avoti: LLVV

karaspēks   -a, v.; parasti vsk.; mil.

1. Valsts bruņotie spēki; bruņoto spēku daļa (ar noteiktu specializāciju, organizāciju, uzdevumu).

Avoti: LLVV

karaspēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. mil. Metode kara problēmu pētīšanai un augstākā komandējošā sastāva sagatavošanai - stratēģisku operāciju divpusēja risināšana, izmantojot kartes.

2. Sporta spēle, arī rotaļa, kas atdarina karadarbību.

Avoti: LLVV

karastāvoklis   -ļa, v.

1. Izņēmuma stāvoklis, kad (valstī, kādā tās teritorijā) civivilpārvaldes iestādes ir pakļautas militārajai varai.

2. sar. Naidīgas, saasinātas attiecības (piemēram, starp atsevišķiem cilvēkiem, cilvēku grupām).

Avoti: LLVV

kāraste   apv.

1. Kārumnieks.

2. Kārība.

Avoti: KV

Karasu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Sakarjas ilā, Melnās jūras piekrastē, 30700 iedzīvotāju (2012.g.).

2. Upe Turcijas austrumos, satekot ar Muratu veido Eifratu, garums - 470 km, tek pa dziļām aizām, šķērso Erzurumas un Erzindžanas ieplaku.

Avoti: PZT

Karasū   vietv.

1. Pilsēta Kirgizstānā ("Kara-Suu"), Ošas apgabalā, 20900 iedzīvotāju (2009. g.).

2. Upe Irānā, Araksas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Karasubazara   vietv.; vēst.

1. Karasuvbazaras (Bilohirskas) pilsētas Krimā nosaukuma variants.

Avoti: PZT

Karasuka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Novosibirskas apgabalā, 28000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Krievijā, Novosibirskas apgabalā un Altaja novadā, ietek Boļšoje Topoļnojes ezerā pie Kazahstānas robežas.

Avoti: Wi

Karasuvbazara   vietv., vēst.

1. Bilohirskas pilsētas Krimā nosaukums līdz 1944. g.

Avoti: PuA

karaša   -as, s.

1. No rupja maluma (kviešu vai miežu) miltiem cepta (parasti apaļas formas) maize.

2. apv. Plācenis no rupjiem tumšiem miltiem (igauņu "karask" - rausis, plācenis).

3. apv. Kartupeļu vai asiņu pankūkas.

Avoti: LLVV, KV, KnG

karašas   apv.

1. Grūtības.

2. Lupatas, vecas lietas.

3. dsk. Karaša.

Avoti: KV

karāšas   apv.

1. Lupatas.

Avoti: ME

karašāties   apv.

1. Pieķerties, karāties.

Avoti: ME

Karaši   vietv.

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Karaseva" nosaukuma variants.

Karašu ezers— Karpa ezers Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Karašu ezers— Bēšonu ezers Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC, LD

karašiņa

1. Dem. --> karaša.

Avoti: LV93

karašnuka   apv.

1. Bieza karašas šķēle, rika.

Avoti: ViV

Karašoki   vietv.

1. Nura - upe Kazahstānā.

Avoti: PZT

karāt   apv.

1. Karot.

Avoti: KiV

Karataja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Karatay"), Konjas ilā, 256500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

karataji

1. Mordviešu etnogrāfiska grupa Krievijā, Tatarstānas Republikā, Volgas labajā krastā.

Avoti: PZT

Karataša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Adanas ilā, 8600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

karatau   ģeogr.

1. Kalnu grēdas un masīvi, kurus klāj stepes un pustuksnešu veģetācija.

Avoti: ZTV

Karatau   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Žambilas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 27700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1963. g.

Avoti: PuA, Wi

Karatava   vietv.; novec.

1. Karatau - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

karātavas   -u, s.; tikai dsk.

1. Ierīce nāves soda izpildīšanai pakarot (parasti sastāv no diviem stabiem un šķērskoka, kam pārmesta virve ar cilpu).

Karātavu kalns— kalns, augsta vieta pilsētas vai pils tuvumā, kur ierīkotas pastāvīgas karātavas.

Karātavu kalns— pilskalns Saldus novada Rubas pagastā, Vadakstes labajā krastā pie Latvijas un Lietuvas robežas savrups, garens (30 x 100 m) paugurs ar stāvām nogāzēm.

2. žarg. Krūšturis.

Avoti: LLVV, JV

karātavnieks   -a, v.; sar.

1. Cilvēks, kam piespriests nāves sods pakarot.

Avoti: LLVV

Karatavs   vietv.

1. Kalnu grāda Rietumtjanšanā, Kazahstānas dienvidos, garums - 420 m, augstums - līdz 2176 m.

2. Manghistau - kalnu grēda Mangišlakas pussalā Kazahstānā.

Avoti: PZT

Karātavu   vietv.

1. Karātavu kalns - Rata kalns Siguldā.

Avoti: LD

karatē   nelok., v.; parasti vsk.

1. Sena dažu Āzijas tautu pašaizsardzības sistēma, kurā sit ar roku vai kāju pa uzbrucēja visvārīgākajām ķermeņa daļām; attiecīgais cīņas sporta veids.

Avoti: LLVV

Karate   vietv.

1. Karate Brianca - pilsēta Itālijā ("Carate Brianza"), Lombardijas reģiona Moncas un Briancas provincē, 17700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

karatekeli

1. Cilts Turcijā, pieder pie turku etnogrāfiskas grupas - jirikiem, runā turku valodas dialektā, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

Karateri   vietv.

1. Dabas liegums Piejūras zemienes Vidzemes piekrastē, Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā, Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā, platība - 14 ha, valsts aizsardzībā kopš 1987. g., liegums izveidots izmantotā grants karjerā smilšu krupja aizsardzībai, 1993. g. konstatēts ~500 smilšu krupju.

Avoti: LE1

karati

1. Tauta Krievijā, Dagestānas Republikas augstkalnu daļas rietumos, viena no andocezu tautām, valoda pieder pie dagestāņu grupas avāru-andocezu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

karāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Turēties (kur, pie kā) bez atbalsta apakšā, atrasties (kur, pie kā) tikai ar augšējās daļas piestiprinājumu.

2. Turēties (kur), ar rokām pieķeroties; turoties (kur, pie kā), atrasties (kur).

3. parasti 3. pers.; parasti savienojumā ar "nost". Atkarāties (1).

4. parasti 3. pers. Būt (gaisā), parasti šķietami, nekustīgā stāvoklī (par putniem, kukaiņiem, arī par lidaparātiem lidojumā).

Avoti: LLVV

karatiesa   -as, s.; neakt.

1. Tiesa, kas izskata lietas par noziegumiem, kuri vērsti pret valsts drošību, bruņotajiem spēkiem, karadienesta izpildīšanas kārtību; kara tiesa.

Avoti: LLVV

karatists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies karatē.

Avoti: LLVV

karāts   -a, v.

1. Dārgakmeņu masas mērvienība - 0,2 grami.

2. Mērs dārgmetāla satura raksturošanai -1/24 tīra dārgmetāla no sakausējuma masas.

Avoti: LLVV

Karaugoms   vietv.

1. Ielejas šļūdonis Galvenās Kaukāza grēdas ziemeļu nogāzē, Ziemeļosetijas-Alānijas Republikā, garums - 14 km, noslīd līdz 1820 m vjl., sākas Terekas pieteka Uruha.

Avoti: PZT

karauls   novec.

1. Sargkareivis.

Avoti: KV

karaute   apv.

1. Karote.

Avoti: ĒiV

karavadonis   -ņa, v.

1. Augstākais komandieris; augstākā komandējošā sastāva karavīrs.

Avoti: LLVV

karavadžisms

1. Māksliniecisko līdzekļu sistēma reālisma agrīnajā posmā 17. gs. Eiropas glezniecībā.

Avoti: EV

Karavadžo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Caravaggio"), Lombardijas reģiona Bergamo provincē, 15900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

karavajs   apv.

1. Apaļš, parasti ar mirtēm izrotāts baltmaizes kukulis, ko gatavoja no treknas mīklas un ko cepa kāzu viesībām.

Avoti: KiV

Karavaka   vietv.

1. Karavaka de la Krusa - pilsēta Spānijā ("Caravaca de la Cruz"), Mursijas reģionā, 26400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

karavāna   -as, s.

1. Virknē izvietoti nastu nesēji dzīvnieki kravas un cilvēku transportēšanai pa tuksnešiem, stepēm u. tml.; šāda dzīvnieku virkne.

2. Kravas kuģu grupa, kas devusies ceļā karakuģu apsardzībā; ūdens transportlīdzekļu grupa, ko velk velkonis; vairāki kuģi, kas cits aiz cita seko ledlauzim.

3. Transportlīdzekļi, kas virzās grupā, parasti cits aiz cita.

Avoti: SV99

karavane   novec.

1. Karavāna.

Avoti: LME

Karavanki   vietv.

1. Kalnu grēda Austrumalpos (Slovēņu val. "Karavanke", vācu val. "Karawanken"), uz Slovēnijas un Austrijas robežas, garums - ~100 km, augstākā virsotne - 2558 m (Grintoveca kalns).

Avoti: PZT, LpA

karavansarajs   novec.

1. Karavanserāls.

Avoti: LME

karavanserajs   novec.

1. Karavanserāls.

Avoti: LME

karavānserāls

1. Karavānu apmešanās vieta ar telpām cilvēkiem, dzīvniekiem un kravai; cēla pie tirdzniecības ceļiem Āzijā un Aizkaukāzā gk. 9.-18. gs.

Avoti: EV

karavanseraļs   novec.

1. Karavanserāls.

Avoti: KV

karavanščiks   apv.

1. Uzņēmējs, kurš vada plostu siešanu un pludināšanu.

Avoti: IZ-64-36

karavela   -as, s.

1. Trīsmastu vai četrmastu buru kuģis.

Avoti: LLVV

karavele   novec.

1. Karavela.

Avoti: LME

karavella   novec.

1. Karavela.

Avoti: LME

karavelle   novec.

1. Karavela.

Avoti: LME

kāravene   žarg.

1. Kārava dāma (kārtīs).

Avoti: SLG

karavētra   -as, s.; poēt.

1. Kara notikumi; kara vētra.

Avoti: LLVV

karavīrs   -a, v.

1. Persona, kas atrodas bruņoto spēku dienestā.

Avoti: LLVV

Kāravkalns   vietv.

1. Pilskalns Talsu novada Lībagu pagastā, ~3,5 km uz dienvidiem no Talsiem, plakums - 20 x 40 m, bijis apdzīvots 9-12 gs.

Avoti: LE1

kāravs   -a, v.

1. Spēļu kāršu suga, ko apzīmē ar sarkanu rombu; šīs sugas kārts.

2. žarg. Kārtībnieks, policists.

Avoti: LLVV, Žrg

karavulīt   apv.

1. Sargāt.

Avoti: KiV

karavulnieks   apv.

1. Sargs.

Avoti: KiV

karavuls   apv.

1. Sardze.

Avoti: KiV

karavuļnais   apv.

1. Sargs.

Avoti: KiV

karaza   apv.

1. Aizkavēšana, nokavēšanās.

Avoti: ME

karazāties   apv.

1. Nopūlēties, nodarboties, rūpēties, raizēties.

Avoti: ME

karaža   apv.

1. Karaša, rupjas maizes rausis ar biezpienu virsū.

Avoti: ME

Karažala   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Karaghandi apgabalā, 9560 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1963. g.

Avoti: PuA, Wi

karažas   apv.

1. Tas, kas karājas.

Avoti: KV, ME

karažas   apv.

1. Grūtības, nepatikšanas.

Avoti: KV, ME

karažas   apv.

1. Šūpotnes.

Avoti: ME

karažāties   apv.

1. Nopūlēties, nodarboties, rūpēties, raizēties.

Avoti: ME

karaži

1. Indiāņu cilšu grupa (šambioji, žavaji, kanoji), dzīvo Brazīlijā, Aragvajas vidusteces krastos, valoda savrupa, senču kults, šamanisms.

Avoti: PZT

karažiņa   apv.

1. Nicīgs apzīmējums sievietei.

Avoti: ME

karba   apv.

1. Koka vai cita materiāla kastīte; ciba.

2. Grozs.

3. Bērza tāss dzeramais trauks.

Avoti: VV

karba   apv.

1. Birka - plāksnīte, ko piestiprina pie priekšmeta (piemēram, tā nosaukuma, raksturojuma, īpašnieka atzīmēšanai).

Avoti: ME

kārba   -as, s.

1. Kaste (parasti kartona vai metāla, ar vāku).

// tehn. Tvertne.

// apv. No tāss, krijas vai lubas darināts liekts trauks ovālā va cilindriskā formā.

2. tehn. Detaļa, elements, kam ir kastes forma.

Ātruma kārba— pārnesumkārba.

3. sar. Zvejas laiva.

4. apv. Grozs.

Avoti: LLVV, LE, VV

kārba   apv.

1. Kārpa - veidojums uz ādas.

Avoti: ME

karbača   novec.

1. Pātaga, 2-3 sašūtu ādas slokšņu biezumā, ar ko senāk muižas ierēdņi pārmācīja klaušu gaitniekus, cērtot pa muguru, kurai atstāja virsū tikai kreklu.

Avoti: KV

karbačot   apv.

1. Sist ar pātagu.

Avoti: TlV

Karbaļo   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Carballo"), Galisijas autonomā apgabala Akoruņas provincē, 31300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

karbamāts   med.

1. Karbamīnskābes sāls.

Avoti: TM

karbamazepīns   med.

1. Medikaments, ko izmanto epilepsijas profilaksē un ārstēšanā, kā arī lieto maniakāli depresīvās psihozes ārstēšanā.

Avoti: VE

karbamīdlīme

1. Sintētiska līme, kuras pamatā karbamīdsveķu ūdensšķīdums.

Avoti: LPE

karbamīds   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Balta, kristāliska viela, ogļskābes amīds (urīnviela), ko izmanto, piemēram, mēslojumam, lopbarībai, plastmasu ražošanā.

Avoti: LLVV

karbamīdsveķi

1. Sintētiski sveķi, karbamīda (urīnvielas), melamīna vai to atvasinājumu un formaldehīda polikondensācijas produkti.

Avoti: LPE

karbaminohemoglobīns   med.

1. Hemoglobīna savienojums ar oglekļa dioksīdu cirkulējošas asinīs; viens no oglekļa dioksīda pārnešanas veidiem, kurā tas nestabili saistīts ar brīvu hemoglobīna aminogrupu.

Avoti: TM

karbamīnskābe   novec.

1. Amīnoogļskābe, brīvā veidā nav pazīstama; dažiem tās atvasinājumiem ir praktiska nozīme.

Avoti: KV

karbass

1. Airu kuģis vai neliels burinieks kravas pārvadāšanai Baltajā jūrā, kā arī upēs, kuras tajā ietek.

Avoti: SV69

kārbata   apv.

1. Liela alkšņa mizas turza.

Avoti: KV

karbazols

1. Heterocikliska bāze C12H9N, bezkrāsas kristāli; lieto organiskajā sintēzē.

Avoti: ZTV

kārbe   apv.

1. Zvejas laiva, kuras garums pa ķīli - 8-9 m, platums - 2-3 m, dziļums - ap 1 m; lieto gk. lašu zvejā Daugavas lejas galā un jūrā pie Daugavas.

2. Ogu vācele no alkšņa vai bērza mizas; kārba.

3. Koka vai cita materiāla kstīte; ciba.

4. Grozs.

5. Bērza tāss dzeramais trauks.

Avoti: KV, SiV

karbenāde   apv.

1. Karbonāde.

Avoti: KnV

Karbene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Karben"), Hesenes federālajā zemē, 21700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

karbēni

1. Reaģētspējīgas ķīmiskas daļiņas, kas nav izolētas brīvā veidā un satur divvalento oglekļa atomu.

Avoti: LPE

karbhemoglobīns   biol.

1. Karbohemoglobīns - nestabils hemoglobīna un ogļskābās gāzes savienojums; pārnes ogļskābo gāzi no audiem uz plaušām.

Avoti: CaF

karbids   -a, v.; apv.

1. Karbīds.

Avoti: KnV

karbīds   -a, v.; ķīm.

1. Oglekļa savienojums ar metālu, retāk nemetālu.

Karbīda lampa— lampa, kurā deg acetilēns, kas rodas, ūdenim iedarbojoties uz kalcija karbīdu.

Avoti: LLVV

karbilamīns   med.

1. Ārkārtīgi smirdīgs, indīgs savienojums, kurā izociānskābes ūdeņraža atoms aizvietots ar ogļūdeņraža radikāli; izocianīds.

Avoti: TM

karbināts   apv.

1. Karbonāde.

Avoti: ViV

karbinieks   apv.; hip.

1. Purva iztīrītājs.

Avoti: ME

karbinieks   apv.

1. Kārbu darinātājs.

Avoti: ME

kārbinieks   apv.

1. Kārbu darinātājs.

2. Zvejas laivas vadītājs.

Avoti: KV

karbinoli   novec.

1. Alkoholu (spirtu) apzīmējums.

Avoti: KV

karbinollakas

1. Karbinolsveķu šķīdums organiskos šķīdinātājos, izmanto gk papīra izskata, mehāniskās stiprības un mitrumizturības uzlabošanai.

Avoti: LPE

karbinolsveķi

1. Dimetilviniletinilkarbinola un vinilsavienojumu kopolimēri.

Avoti: LPE

kārbiņa   -as, s.

1. Dem. --> kārba.

2. Maza izmēra kaste sīku priekšmetu novietošanai, nelielu vielas daudzumu iepildīšanai un glabāšanai.

Avoti: LLVV

karbitols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, mitrumuzturētājs, šķīdinātājs, izmanto sauļošanās aizsarglīdzekļos, nagu lakās, var būt bīstams, ja koncentrācija pārsniedz 5 procentus.

Avoti: Zkp

karbits   apv.

1. Karbīds.

Avoti: KiV

karbo-

1. Salikteņu daļa - saistīts ar oglekļa savienojumiem, saistīts ar ogli (piem., karbolits).

Avoti: SV99

karboanhidrāze

1. Ferments, kas paātrina ogļskābes sašķelšanos ūdenī un ogļskābes anhidridā; tai ir liela nozīme dzīvnieku organismu atbrīvošanā no ogļskābes, kas rodas audu elpošanas rezultātā.

Avoti: SV69

karbociklisks   ķīm.

1. Tāds, kam ir ciklā saistīti oglekļa atomi.

Karbocikliskie savienojumi— organiski savienojumi, kuru molekulu uzbūves pamatā ir ciklā saistīti oglekļa atomi.

Avoti: SV99, ZTV

karbofils   med.

1. Mikroorganisms, kas vislabāk aug oglekļa dioksīda atmosfērā.

Avoti: TM

karbofoss   -a, v.; parasti vsk.

1. Insekticīds - eļļains šķidrums ar vāju smaku.

Avoti: LLVV

karbogēns

1. 5-7% ogļskābās gāzes un 95-93% skābekļa maisījums; lieto kā līdzekli, kas pastiprina plaušu ventilāciju.

Avoti: SV69

karbohēmija   med.

1. Skābekļa trūkums asinīs.

2. Oglekļa dioksīda nepietiekama izvadīšana no asinīm.

Avoti: TM

karbohemoglobīns

1. Nestabils hemoglobīna un ogļskābās gāzes savienojums asinīs; tam ir liela nozīme organismā radušās ogļskābās gāzes pārnesē uz plaušām.

Avoti: SV99

karbohidrāzas   novec.

1. Fermenti, kas iedarbojas uz ogļhidrātiem.

Avoti: KV

karbohidrāze   med.

1. Ferments, kas katalizē augstāko ogļhidrātu hidrolīzi.

Avoti: TM

karboholīns   med.

1. Sintētisks holīna derivāts, balts kristālisks higroskopisks pulveris, viegli šķīst ūdenī.

Avoti: TM

karboksidhaimoglobīns   novec.

1. Hemoglobīna savienojums ar oglekļa oksīdu.

Avoti: KV

karboksihemoglobinēmija   med.

1. Karboksihemoglobīns asinīs, saindējoties ar tvanu.

Avoti: TM

karboksihemoglobīns   med.

1. Asiņu hemoglobīna un oglekļa oksīda (tvana gāzes) savienojums, kas nespēj saistīt un pārnēsāt skābekli un tādējādi izraisa saindēšanos ar tvanu.

Avoti: ZTV

karboksilātkaučuki

1. Sintētiski kaučuki, lineāri izoprēna vai butadiēna kopolimēri ar nepiesātinātām karbonskābēm.

Avoti: LPE

karboksilāze

1. Ferments, kam ir liela nozīme rūgšanas procesos; B1 vitamīna atvasinājums.

Avoti: SV99

karboksilgrupa

1. Karboksils - vienatoma grupa COOH, kas raksturīga karbonskābēm.

Avoti: SV99

karboksils

1. Vienatoma grupa COOH, kas raksturīga karbonskābēm; karboksilgrupa.

Avoti: SV99

karboksimetilceluloze

1. Pārtikas piedeva E466 (gatavo no kokvilnas produktiem; var būt ģenētiski modificēta), biezinātājs, stabilizētājs, slikti absorbējas organismā, veicina gāzu uzkrāšanos, liels daudzuma var izraisīt caureju un vēdera krampjus.

Avoti: Zkp

karboksipeptidāze   med.

1. Ferments, kas šķeļ polipeptīdus no tā virknes gala, kurā ir brīva karboksilgrupa; atrodams aizkuņģa dziedzeru sulā.

Avoti: TM

karboksiterapija   med.

1. Kontrolētas medicīnas ogļskābās gāzes injekcijas ādā vai zemādā ar mērķi stimulēt ādas atjaunināšanās mehānismus, veidot pilnvērtīgu kapilāru sazarojumu un nodrošināt ilgstošu skābekļa padevi audos.

karbolāts   med.

1. Karbolskābes sāls.

Avoti: TM

karboleins

1. Mākslīga degviela - koka vai ogļu putekļu un darvas maisījums.

Avoti: SV69

karboleļļa   novec.

1. Akmeņogļu darvas frakcija, ko iegūst 165-185 Celsija grādu temperatūrā, izmanto gk. naftalīna un karbolskābes iegūšanai.

Avoti: KV

karbolfuksīns   med.

1. Šķidra krāsviela, kas sastāv no fenola šķīduma, fuksīna un alkohola.

Avoti: TM

karboligāze   med.

1. Fermrents dzīvnieku un augu audos, kas katalizē pirovīnogskābes pārvēršanu par acetilmetilkarbinolu.

Avoti: TM

karbolinejs   -a, v.; parasti vsk.

1. Eļļa, ko iegūst no akmeņogļu darvas un izmanto, piemēram, augu aizsardzībā, koksnes konservēšanā.

Avoti: LLVV

karbolisms   med.

1. Saindēšanās ar fenolu.

Avoti: TM

karbolīts   ķīm.

1. Plastmasa, ko iegūst no formalīna un karbolskābes (fenola).

Avoti: SV99

karbolksilols   med.

1. Vienas daļas fenola un trīs daļu ksilola maisījums; lieto histoloģisku preparātu atūdeņošanai.

Avoti: TM

karbols   -a, v.; parasti vsk.

1. Fenols (2).

Avoti: LLVV

karbolskābe   -es, s.; parasti vsk.

1. Vienkāršākais fenols, ko gk. lieto organiskajā sintēzē.

Avoti: SV99

karbolūrija   med.

1. Fenols urīnā; pazīme - urīns tumšā krāsā.

Avoti: MSV

karbomērs

1. Kosmētikas sastāvdaļa, biezinātājs, emulgators, izmanto kosmētikā un zobu pastā, var izraisīt alerģisku reakciju, acu kairinājumu.

Avoti: Zkp

karbomicīns   med.

1. Antibiotiska viela, iegūta no "Streptomyces halstedii"; iedarbīga pret grampozitīvajām baktērijām un lielajiem vīrusiem.

Avoti: TM

karbon-

1. Salikteņu daļa - saistīts ar oglekļa savienojumiem, saistīts ar ogli (piem., karbonāti).

Avoti: SV99

karbonāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Dzīvnieka, parasti cūkas, muguras gabals ar ribām; cepta vai cepšanai sagatavota šī gabala šķēle ar vienu ribu.

Avoti: LLVV

karbonado   nelok., v.

1. Dimanta paveids - mikroskopisku dimanta graudiņu agregāts melnā vai pelēkā krāsā.

Avoti: LLVV

karbonārs   -a, v.; vēst.

1. Itālijā 19. gadsimta sākumā nodibinātas slepenas biedrības loceklis, kas cīnījās pret franču un austriešu okupācijas varu Itālijā un par Itālijas apvienošanu.

Avoti: LLVV

karbonātiezis   -ža, v.

1. Iezis, kas satur karbonātus vai ko veido karbonāti; karbonātu iezis.

Avoti: LLVV

karbonātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur karbonātus vai ko veido karbonāti.

Avoti: LLVV

karbonatīti

1. Magmatiski vai metasomatiski ieži, kas sastāv galvenokārt no karbonātu minerāliem.

Avoti: ZTV

karbonatīti

1. Magmatiski vai metasomatiski ieži, kas sastāv galvenokārt no karbonātu minerāliem.

Avoti: ZTV

karbonatizācija   min.

1. Iežu bagātināšanās ar karbonātu minerāliem.

Avoti: ZTV

karbonāts   -a, v.

1. ķīm. Ogļskābes sāls (piemēram, soda, potaša).

2. ģeol. Minerāls un noguluma iezis, kas veidojas no ogļskābes sālīm (piemēram, kalcīts, dolomīts).

Avoti: LLVV

Kārbondeila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Carbondale"), Ilinoisas štatā, 26300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Carbondale"), Kolorādo štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

karbonids   novec.

1. Karbids.

Avoti: KV

Karbonija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Carbonia"), Sardīnijas reģiona Karbonijas-Iglēziasas provincē, 28700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Karbonija-Iglēziasa   vietv.

1. Karbonijas-Iglēziasas province - Itālijas province ("Provincia di Carbonia-Iglesias"), Sardīnijas reģionā, divi administratīvie centri - Karbonija un Iglēziasa, platība 1495 kvadrātkilometri, 129800 iedzīvotāju, iedalās 23 komūnās.

Avoti: Wi

karbonil-

1. Tāds, kas attiecas uz oglekli, saistīts ar oglekli (piem., karbonilgrupa).

Avoti: SV99

karbonilgrupa

1. Funkcionālā grupa organiskajos savienojumos >C=O, kas raksturīga, piem., aldehīdiem, ketoniem, karbonskābēm, laktoniem, laktamiem.

Avoti: ZTV

karbonilhlorids   novec.

1. Fosgēns.

Avoti: KV

karbonils

1. Ķīmisks oglekļa oksīda un metāla savienojums.

Avoti: SV99

karbonīti

1. Sprāgstvielas, vāji (jaukti) dinamīti, kas sastāv no 24-30% nitroglicerīna, rudzu miltiem un salpetra.

Avoti: SV69

karbonizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Piesātināšana ar ogļskābo gāzi, apstrādāšana ar ogļskābo gāzi.

2. Vilnas vai pusvilnas apstrāde ar minerālskābju šķīdumiem, lai attīrītu no augu piemaisījumiem.

3. Pārogļošana.

Avoti: LLVV, TM

karbonizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Piesātināt ar ogļskābo gāzi, apstrādāt ar ogļskābo gāzi.

2. Tekstilrūpniecībā - apstrādāt (vilnu vai pusvilnu) ar minerālskābju šķīdumiem, lai attīrītu no augu piemaisījumiem.

Avoti: LLVV

karbonizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Piesātināties ar ogļskābo gāzi.

Avoti: LLVV

karbonometrija   med.

1. Oglekļa dioksīda daudzuma noteikšana telpā vai izelpojamā gaisā.

Avoti: TM

karbonometrs   med.

1. Aparāts oglekļa dioksīda daudzuma noteikšanai.

Avoti: TM

karbons   -a, v.; parasti vsk.; ģeol.

1. Akmeņogļu periods - paleozoja ēras piektais periods (pirms 355-290 miljoniem gadu); karbona periods.

Avoti: LLVV, LE1

karbons   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Ogleklis - šī ķīmiskā elementa latīniskais nosaukums, lietots tā savienojumu nosaukumos (piem., karbīdi, karbonāti).

Avoti: SV69

karbonskābe   -es, dsk. ģen. -bju, s.; ķīm.

1. Organiska skābe (piemēram, sviestskābe, dzintarskābe).

Avoti: LLVV

karbonūrija   med.

1. Oglekļa dioksīds vai citi oglekļa savienojumi urīnā.

Avoti: TM

karborunds

1. Silīcija un oglekļa savienojums - ļoti cieta termoizturīga kristāliska viela, ko lieto kā abrazīvu materiālu u. c.

Avoti: SV99

karbotions   novec.

1. Metilditiokarbamīnskābes nātrija sāls 35-40% šķīdums ūdenī, tam ir nematocīdas, insekticīdas, herbicīdas un fungicīdas īpašības.

Avoti: LxE

karbulis   apv.

1. Skalu grozs priekš kartupeļiem.

Avoti: ME

kārbulis   apv.

1. Skalu grozs priekš kartupeļiem.

Avoti: ME

karbunkuloze   med.

1. Stāvoklis, kam raksturīga vairāku karbunkulu vienlaicīga vai secīga veidošanās.

Avoti: TM

karbunkuls   -a, v.

1. med. Strutaina ādas slimība - cieši kopā lokalizētu furunkulu grupa ar kopēju ādas un zemādas infiltrātu.

2. Ugunssarkans dārgakmens, piemēram, granāts, rubīns.

Avoti: LLVV, SV08

karburācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Gaisa un šķidrās degvielas optimāla degmaisījuma veidošana iekšdedzes motoru barošanai.

Avoti: LLVV

karburatormotors   -a, v.

1. Iekšdedzes motors, kam degmaisījumu sagatavo karburatorā.

Avoti: LLVV

karburators   -a, v.

1. Ierīce, kas sagatavo gaisa un šķidrās degvielas optimālo degmaisījumu karburatormotora darbībai.

2. žarg. Cigaretes filtrs.

Avoti: LLVV, SLG

karburēt

1. Degvielu izsmidzināt ar saspiesta gaisa strūklu, lai panāktu pilnīgu un vienmērīgu sadegšanu.

Avoti: SV69

karburētājs   novec.

1. Karburators, karburēšanas aparāts.

Avoti: LME

karburizators

1. Cieta, gāzveidīga vai šķidra viela, kuras sastāvā ir ogleklis un kura spēj to atdot citai vielai; to plaši lieto mazoglekļa tērauda apogļošanai (cementēšanai); visizplatītākais karburizators ir koka ogļu un oglekļa sāļu maisījums; ar to apber cementējamo izstrādājumu.

Avoti: SV69

karbūzis   žarg.

1. Karburators.

Avoti: SLG

kārbveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kārbas veids, forma.

Avoti: LLVV

kārbveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kārbveida.

Avoti: LLVV

Karcaga   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Karcag"), Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģes austrumu daļā, 20400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

karcenēt   apv.

1. Spārdīties, turēties pretim.

Avoti: ME

karcerēt   apv.

1. Kratīt, purināt.

Avoti: ME

karceris   -ra, v.

1. Īpaša (parasti tumša) kamera cietumnieka sodīšanai, ieslogot viņu zināmu laiku barga režīma apstākļos (piemēram, sakarā ar cietuma kārtības pārkāpumu).

2. Aresta telpa (mācību iestādē 19. gs. Krievijā, arī Rietumeiropā).

Avoti: LLVV

karcers   novec.

1. Senā Romā valsts cietums; viduslaikos apcietinājuma vieta klosteros, vēlāk augstskolās un vidusskolās telpas brīvības soda izciešanai.

Avoti: KV

kārciens   -a, v.; reti.

1. Ķērciens.

Avoti: LLVV

karcin-   med.

1. Salikteņos norāda uz ļaundabīgu audzēju, vēzi.

Avoti: MSV

karcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Purināt, drebināt; ķepurojoties kustināt (parasti rokas, kājas).

2. Kaitināt, ķircināt.

Avoti: LLVV

kārcināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.; reti.

1. Ķērkt (1).

2. apv. Purināt.

3. apv. Kaitināt, ķircināt.

Avoti: LLVV

karcināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; reti.

1. Refl. --> karcināt (1); arī ķepuroties.

Avoti: LLVV

karcinēt   apv.

1. Gatavojoties dēt, radīt raksturīgas stieptas skaņas (par vistu); paklusu kladzināt.

Avoti: KiV

karcino-   med.

1. Salikteņos norāda uz ļaundabīgu audzēju, vēzi.

Avoti: MSV

karcinofilija   med.

1. Sevišķa afinitāte pret vēža audiem.

Avoti: MSV

karcinofobija   med.

1. Slimīgas bailes saslimt ar vēzi; maldīgas aizdomas par saslimšanu ar vēzi.

Avoti: TM

karcinogenitāte   med.

1. Spēja izraisīt vēzi.

Avoti: TM

karcinogēns

1. Tāds, kas ierosina audzēju jeb vēzi.

Avoti: PL

karcinoģenēze   med.

1. Vēža izcelšanās vai augšana.

Avoti: TM

karcinolīze   med.

1. Vēža šūnu noārdīšana.

Avoti: TM

karcinolizīns   med.

1. Jebkurš aģents, kas iznīcina vēža šūnas.

Avoti: MSV

karcinoloģija

1. Zooloģijas nozare, kas pētī vēžveidīgos.

Avoti: SV99

karcinoma   -as, s.; med.

1. Ļaundabīgs audzējs, kas attīstās no epitēlijaudiem; vēzis.

Avoti: LLVV

karcinomatoīds   med.

1. Eksperimentālajā onkoloģijā epitēlija proliferācija inducētās papilomās, kas nepāriet uz apkārtējiem audiem.

Avoti: TM

karcinomatoze   med.

1. Multiplas karcinomas.

2. Karcinoma, kurai raksturīga ātra neoplastiskā procesa izplatīšanās.

Avoti: MSV

karcinomektomija   med.

1. Karcinomas izoperēšana.

Avoti: MSV

karcinosarkoma   med.

1. Jaukts audzējs, kurā ir karcinomas un sarkomas elementi.

Avoti: TM

karcinostatisks   med.

1. Tāds, kas aptur karcinomas augšanu.

Avoti: TM

karciņš   apv.

1. Karceris, krātiņš.

Avoti: ME

karcis   apv.

1. Zvejnieku grozs, ko agrāk lietoja zivju vairuma mērīšanai.

Avoti: KV

karčaunieks   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz citus izrīkot.

2. Ķildīgs cilvēks.

Avoti: SiV

karčavnīca   apv.

1. Ātras dabas sieviete, kas daudz lamājas.

2. Nikna govs.

Avoti: SiV

Karčeva   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 10200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1548.-1869. g. un kopš 1959. g.

Avoti: Wi

kārdabis   apv.

1. Kārumnieks.

Avoti: VV

kardamomeļļa   novec.

1. Eļļa, ko iegūst no "Elettaria cardamomum Maton" augļiem un sēklām, biezs dzeltens šķidrums ar vicotu smaržu.

Avoti: KV

Kardamons   vietv.

1. Kardamona kalni - atrodas Indijas dienvidu daļā ("Cardamon Hills"), garums - ~200 km, platums - līdz 120 km, augstums - līdz 2019 m (Kotaimalaja kalns).

Avoti: PZT

kardamonaugs   -a, v.

1. Viendīgļlapju klases liliju apakšklases ingveru rindas ingveru dzimtas ģints ("Elettaria"), tropu augs, kura sēklas izmanto par garšvielu.

Avoti: LLVV, PDE

kardamons   -a, v.

1. Kardamonaugs ("Elettaria").

2. Šī auga sēklas, ko izmanto par garšvielu un ārstniecībā.

Avoti: LLVV, LV93

Kardāno   vietv.

1. Kardāno al Kampo - pilsēta Itālijā ("Cardano al Campo"), Lombardijas reģiona Varēzes provincē, 14200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kardānpārvads   -a, v.; tehn.

1. Savienojošu ierīču grupa griezes kustības pārnešanai starp vārpstām, kuru asis nesakrīt vai darba laikā kustas.

Avoti: LLVV

kardāns   -a, v.

1. tehn. Kardānsavienojums.

2. jūrn. Ierīce kāda ķermeņa iekāršanai tā, lai, balstam šūpojoties, iekārtais ķermenis paliktu nekustīgs.

Avoti: LLVV, JūVM

kardānsavienojums   -a, v.; tehn.

1. Savienojums kustības pārnešanai starp divām vārpstām, kuru asis krustojas.

Avoti: LLVV

kardānvārpsta   -as, s.; tehn.

1. Vārpsta, kurai vienā vai abos galos ir kardānsavienojums.

Avoti: LLVV

Kardašova   vietv.

1. Kardašova Rečice - pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 2280 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

karde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Frizieru rīks - dēlītis, kurā vairākās rindās iestiprinātas adatas.

Avoti: LLVV

kārde   apv.

1. Ratu redeles.

Avoti: KV

kardebs   apv.

1. Plosta piederums, tauva; no kārklu klūgām pīta tauva.

Avoti: TlV

kārdeiba   apv.

1. Šķelmis, palaidnis.

Avoti: TiA

kārdeklis   apv.

1. Kārdinātājs.

Avoti: SiV

kārdele   apv.

1. Ratu redeles.

Avoti: KV

kardele

1. Troses sastāvdaļa, kas savīta no atsevišķiem kabeļdiegiem, bet trīs vai vairāk šādas sastāvdaļas savītas veido trosi.

2. apv. Tauva plosta sastiprināšanai.

Avoti: ME

kardelis   apv.

1. Plosta piederums, tauva; no kārklu klūgām pīta tauva.

Avoti: TlV

kardemo   apv.

1. Kardamons.

Avoti: ĒiV

kardemons   apv.

1. Ingveru dzimtas tropu augļa sēklas, ko izmanto kā garšvielu; kardamons.

Avoti: VV

Kardenasa   vietv.

1. Pilsēta Kubā, Matansasas provincē, osta pie Floridas šauruma, 80800 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

kardi-   med.

1. Salikteņos norāda uz sirdi vai uz kuņģa ieejas atveri.

Avoti: MSV

kardia-   med.

1. Salikteņos norāda uz sirdi vai uz kuņģa ieejas atveri.

Avoti: MSV

kardialģija   med.

1. Sāpes sirdī vai sirds apvidū.

Avoti: TM

kardianeirija   med.

1. Sirds nervu stimulācijas trūkums.

Avoti: TM

kardiaorta   med.

1. Sirdij vistuvākais aortas posms, sākot no izejas vietas līdz augšdelma un galvas stumbra (bezvārda artērijas) sākumam.

Avoti: TM

kardiataksija   med.

1. Sirdsdarbības koordinācijas traucējums.

Avoti: TM

Kardica   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā ("Karditsa"), Tesālijas perifērijā, nomes administratīvais centrs, 113500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

kardiehēma   med.

1. Skaņa, ko rada sirds.

Avoti: TM

kardiektomija   med.

1. Kuņģa ieejas daļas izoperēšana.

Avoti: MSV

Kārdifa   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Cardif"), Velsā, Bristoles līča piekrastē, 346100 iedzīvotāju (2011. g.); Kairdīza.

Avoti: LpA, PuA, Wi

kardiganjaka   apģ.

1. Pogājama virsdrēbju adītā jaka, parasti ar valnīšadījuma apmalēm bez apkakles, bez jostas vai dažkārt ar sasienamo jostu, ja tā ir garāka par vidukļa līmeni.

Avoti: ZTV

Kārdigana   vietv.

1. Kārdiganas līcis - atrodas Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā ("Cardigan Bay"), Velsas rietumu piekrastē, iesniedzas sauszemē 56 km, platums - ~102 km, dziļums - līdz 56 m, plūdmaiņas reizēm pārsniedz 4 m.

Avoti: PZT

kardigans

1. Kardiganjaka - adīta jaka ar priekšējo aizdari (var būt ar kabatām un jostu).

Avoti: SV99

kardija   med.

1. Salikteņu beigu daļa, kas norāda uz sirdi.

Avoti: MSV

kārdinājums   -a, v.

1. Spēcīga tieksme, velēšanās (pēc kā, ko darīt).

2. Tas, kas izraisa spēcīgu tieksmi, vēlēšanos (pēc kā, ko darīt).

3. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> kārdināt.

Avoti: LLVV

kardinālbīskapi   novec.

1. Pēc pāvesta augstākie katoļu garīdznieki, 6 Romas apkārtnes diecēžu bīskapi, kardināli, kas veic atsevišķas ceremoniālas un formālas funkcijas.

Avoti: KV

kardināldekāns

1. Kardinālu kolēģijas vadītājs.

Avoti: MkV

kardināldiakoni   novec.

1. Kardināli, kas veic noteiktas funkcijas katoļu baznīcas vadībā.

Avoti: KV

kardinālis   novec.

1. Augstākais garīdznieks katoļu baznīcā.

Avoti: KV

kardinālpriesteri   novec.

1. Kardināli, kas veic noteiktas funkcijas katoļu baznīcas vadībā.

Avoti: KV

kardināls   -a, v.

1. Katoļu baznīcā - augstākais garīdznieks pēc Romas pāvesta, līdz 1958. g. to skaits nepārsniedza 70, 1983. g. bija 138, bet 21. gs. sākumā palielināts līdz 184.

Avoti: LLVV

kardināls   -ais; s. -a, -ā;

1. Svarīgākais, galvenais; tāds, kas skar būtību; būtisks.

Avoti: LLVV

kardinālskaitlis   novec.

1. Dabiskais skaitlis - skaitlis, kas izteic kādu priekšmetu vai parādību daudzumu.

Avoti: KV

kardinālskaitļi

1. Apjomskaitļi - simbolu sistēma kopu apjoma raksturošanai.

Avoti: LPE

kardinālstērste

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas stērstu dzimtas kardinālstērstu apakšdzimta ("Cardinalinae"), 9 ģ., 39 s., tikai Amerikā.

Sarkanā kardinālstērste— kardinālstērstu suga ("Cardinalis cardinalis").

Purpura kardinālstērste— kardinālstērstu suga ("Cardinalis phoeniceus").

Sārtkrūšu kardinālstērste— kardinālstērstu suga ("Pheucticus ludovicianus").

Avoti: ZvP

kardināltikumi   novec.

1. Pamattikumi: gudrība, vīrišķība, mērenība un taisnība.

Kristīgie kardināltikumi— ticība, mīlestība, cerība.

Avoti: KV

kardinālvikārs   novec.

1. Pāvesta vietas izpildītājs Romas diecēzē.

Avoti: KV

kārdināšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> kārdināt.

Avoti: LLVV

kārdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Censties panākt ar savu izturēšanos, rīcību, runu, ka (kādam) rodas spēcīga tieksme, vēlēšanās (pēc kā, ko darīt).

// intrans.

// intrans.

// intrans.

// intrans.

Avoti: LLVV

kārdinātājs   rel.

1. Ļaunais gars, kas cenšas izraisīt dziņu grēkot.

Avoti: GT

kārdinošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izraisa kāri ēst, dzert (par ēdienu, dzērienu, to izskatu, smaržu u. tml.).

Avoti: LLVV

kardins   apv.

1. Kartons.

Avoti: KiV

kardio-   med.

1. Salikteņos norāda uz sirdi vai uz kuņģa ieejas atveri.

Avoti: MSV

kardioakcelerators   med.

1. Jebkurš aģents, kas paātrina sirdsdarbību.

Avoti: MSV

kardioaktīvs   med.

1. Tāds, kas ietekmē sirdi.

Avoti: TM

kardioamorfija   med.

1. Sirdskaite (iedzimta vai iegūta).

Avoti: TM

kardioanastrofija   med.

1. Iedzimts sirds novietojums labajā pusē.

Avoti: TM

kardioangioloģija   med.

1. Medicīnas nozare par sirdi un asinsvadiem.

Avoti: TM

kardioaortoskleroze   med.

1. Sirds un aortas skleroze.

Avoti: TM

kardioarteriāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz sirdi un artērijām.

Avoti: MSV

kardioaugmentors   med.

1. Aģents, kas palielina sirds apjomu vai darbu.

Avoti: TM

kardiocēle   med.

1. Sirds trūce, sirds iespiešanās vēdera dobumā caur diafragmas spraugu vai caur ievainojumu.

Avoti: TM

kardiocentēze   med.

1. Sirds punkcija vai incīzija.

Avoti: TM

kardiodilatators   med.

1. Instruments kuņģa ieejas atveres paplašināšanai ahalāzijas vai striktūras gadījumā.

Avoti: TM

kardiodinamika   med.

1. Medicīnas nozare, kas pētī sirds darbu un tajā patērēto enerģiju.

Avoti: MSV

kardiodioze   med.

1. Kuņģa ieejas daļas paplašināšana ar instrumentu, kuru ievada pa barības vadu.

Avoti: MSV

kardioezofageāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz kuņģa ieejas daļu un barības vadu.

Avoti: MSV

kardiofibroze   novec.

1. Sirds muskulatūras sacietēšana, saistaudiem saviešoties bojā gājušo muskuļšķiedru vietā.

Avoti: LxE

kardiofobija

1. Slimīgas bailes no sirds slimībām.

Avoti: TM

kardiofonografs   novec.

1. Ierīce sirds toņu grafiskai reģistrēšanai.

Avoti: KV

kardiofons   med.

1. Aparāts sirds toņu pastiprināšanai, lai demonstrētu klausītājiem.

Avoti: TM

kardiogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Sirdsdarbības izraisīto krūšu kurvja sieniņas kustību pierakstīšana ar speciālu aparātu.

2. Sirds apraksts.

Avoti: SV69, TM

kardiogrāfs   -a, v.; med.

1. Aparāts sirdsdarbības spēka un rakstura grafiskai attēlošanai.

Avoti: TM

kardiograma   novec.

1. Kardiogramma.

Avoti: LME

kardiogramma   -as, s.

1. Elektrokardiogramma - sirdsdarbības izraisīto krūškurvja sienas kustību grafisks attēlojums.

Avoti: LLVV

kardioģenēze   med.

1. Embrija sirds attīstība.

Avoti: TM

kardiohalāzija   med.

1. Kardiālā sfinktera mazspēja.

Avoti: MSV

kardiohepātisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz sirdi un aknām.

Avoti: MSV

kardiohepatomegālija   med.

1. Sirds un aknu palielināšanās.

Avoti: TM

kardioīda

1. Noslēgta plaknes līkne, kas pēc formas līdzīga sirds kontūrai.

Avoti: SV69

kardioīds

1. Ģeodēzijā - Zemes sferoīda matemātisks modelis.

Avoti: SV96

kardioīds   med.

1. Tāds, kas līdzīgs sirdij.

Avoti: MSV

kardioinhibitorisks   med.

1. Tāds, kas ierobežo vai kavē sirdsdarbību.

Avoti: TM

kardiokairogrāfs   med.

1. Aparāts sirds kardiogrammas iegūšanai katrā sirdsdarbības fāzē.

Avoti: MSV

kardiokinetisks   med.

1. Tāds, kas stimulē sirdsdarbību.

Avoti: TM

kardioķirurgs   -a, v.

1. Kardioķirurģijas speciālists.

Avoti: LLVV

kardioķirurģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ķirurģijas nozare, kas pētī, diagnosticē un ķirurģiski ārstē sirds slimības.

Avoti: LLVV

kardioķirurģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kardioķirurģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kardiolipīns   med.

1. No vērša sirds ekstrahēta viela, ko kopā ar lecitīnu un holesterīnu lieto kā antigēnu sifilisa seroloģiskai diagnozei.

Avoti: TM

kardiolīts   med.

1. Konkrements sirdī.

Avoti: TM

kardiolīze   med.

1. Sirds audu sabrukums.

2. Sirds atbrīvošana no mediastināliem un perikardiāliem saaugumiem, izdarot operāciju.

Avoti: MSV

kardiologs   -a, v.

1. Kardioloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

kardioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Medicīnas nozare, kas pētī sirds, arī asinsvadu uzbūvi, darbību un slimības, to ārstēšanu un profilaksi.

Avoti: LLVV

kardioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kardioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kardiomalācija   med.

1. Sirds muskulatūras atmiekšķēšanās.

Avoti: TM

kardiomegālija   med.

1. Sirds hipertrofija.

Avoti: TM

kardiomentopeksija   med.

1. Caur diafragmu izvilkta taukplēves segata piešūšana sirdij sirds muskuļa kolaterālās asinsrites uzlabošanai.

Avoti: TM

kardiometrija   med.

1. Sirds lieluma noteikšana ar auskultāciju un perkusiju.

2. Sirds kontrakcijas stipruma novērtēšana.

Avoti: TM

kardiometrs   med.

1. Aparāts eksperimentālai sirdsdarbības stipruma noteikšanai.

Avoti: TM

kardiomiocīti   med.

1. Sirds muskuļa šūnas.

Avoti: VE

kardiomiolipoze   med.

1. Sirds muskuļa taukainā deģenerācija.

Avoti: TM

kardiomiopātija   med.

1. Sirds muskuļa hroniska distrofiska saslimšana.

Avoti: ZTV

kardiomiopeksija   med.

1. Miokarda sašūšana ar krūšu muskuļu segatu, lai uzlabotu sirds kolaterālo asinsriti.

Avoti: MSV

kardiomonitors   med.

1. Ierīce, kas ar normāli funkcionējošo sirds nodalījumu biostrāvu palīdzību kontrolē un regulē sirdsdarbību.

Avoti: SV99

kardioneirāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz sirdi un nervu sistēmu.

Avoti: TM

kardioneiroze   med.

1. Funkcionāli sirdsdarbības traucējumi: sirdsklauves, neregulāra elpošana, aizdusa, smakšanas sajūta, pietvīkums un nāves bailes.

Avoti: MSV

kardionekroze   med.

1. Sirds vai tās daļas nekroze, piem., pēc infarkta.

Avoti: TM

kardionektors   med.

1. Struktūras, kas regulē sirdspukstus: sinusa un priekškambara mezgls (atrionektors), priekškambara un kambara mezgls ar Hisa kūlīti (ventrikulonektors).

Avoti: TM

kardiopātija   med.

1. Katrs sirdsdarbības traucējums vai patoloģija, sevišķi funkcionāla rakstura.

Avoti: MSV

kardiopatoloģija   med.

1. Medicīnas nozare par sirds slimībām.

Avoti: TM

kardioperikardīts   med.

1. Sirds muskuļa un perikarda iekaisums.

Avoti: TM

kardiopilorisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz kuņģa ieeju un vārtnieku.

Avoti: MSV

kardioplastika   med.

1. Plastiskā kuņģa ieejas atveres operācija.

Avoti: MSV

kardioplēģija   med.

1. Sirdstrieka, sirds paralīze.

Avoti: TM

kardiopleirāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz sirdi un pleiru.

Avoti: MSV

kardiopneimatisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz sirdi un elpošanu.

Avoti: MSV

kardiopneimogrāfs   med.

1. Aparāts sirds un elpošanas kustību grafiskai attēlošanai.

Avoti: TM

kardiopneimogramma   med.

1. Sirds un elpošanas kustību grafisks attēls.

Avoti: MSV

kardiopneimonopeksija   med.

1. Sirds operācija, kurā savieno sirdi ar kreiso plaušu, lai radītu kolaterālu asinsriti sirds muskulī.

Avoti: MSV

kardioprotektori   med.

1. Vielas, kas veicina sirds muskuļu šūnu un asinsvadu atjaunošanos.

Avoti: ZTV

kardioptoze   med.

1. Sirds noslīdējums, zems novietojums.

Avoti: TM

kardiopulmonāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz sirdi un plaušām.

Avoti: MSV

kardiorāfija   med.

1. Sirds muskuļa sašūšana.

Avoti: TM

kardiorekse   med.

1. Sirds plīsums.

Avoti: TM

kardiorenāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz sirdi un nierēm.

Avoti: MSV

kardiorespiratorisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz sirdi un elpošanu.

Avoti: MSV

kardioseptopeksija   med.

1. Sirds kambaru starpsieniņas defekta slēgšanas operācija, lai novērstu savienojumu starp labo un kreiso sirds kambari.

Avoti: TM

kardiosfigmogrāfs   med.

1. Aparāts sirds galotnes grūdiena un spieķa kaula artērijas pulsa vienlaicīgai reģistrācijai.

Avoti: TM

kardioshīze   med.

1. Saaugumu pārgriešana starp sirdi un krūškurvja sienu adhezīvā perikardīta gadījumā.

Avoti: MSV

kardiosimfīze   med.

1. Sirds somiņas obliterācija, epikarda saaugums ar perikardu un perikarda saaugums ar videni.

Avoti: TM

kardioskleroze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Sirds muskuļa un asinsvadu skleroze, fibrozo audu attīstīšanās miokardā, sevišķi, ja ir asinsvadu ateroskleroze vai izslimots miokardīts.

Avoti: MSV

kardioskops   med.

1. Ierīce sirdsdarbības optiskai novērošanai.

2. Elektrokardiogrāfs, kas elektrokardiogrammu attēlo uz elektronstaru lampas ekrāna.

Avoti: MSV

kardiospazma   -as, s.; med.

1. Kuņģa ieejas spazma, kas traucē barības norīšanu.

Avoti: LLVV

kardiostenoze   med.

1. Sirds, sevišķi arteriozā konusa, sašaurinājums.

2. Anatomisks kuņģa ieejas atveres sašaurinājums.

Avoti: MSV

kardiostimulators   -a, v.

1. Aparāts sirdsdarbības stimulēšanai.

Avoti: LLVV

kardiotahometrs   med.

1. Aparāts, kas reģistrē sirds sitienu skaitu ilgākā laika periodā, arī izmēģinājuma personai kustoties.

Avoti: TM

kardioterapija   med.

1. Sirds slimību ārstēšana.

Avoti: TM

kardiotireotoksikoze   med.

1. Hipertireoze ar sirds funkciju traucējumiem.

Avoti: MSV

kardiotokogrāfija   med.

1. Augļa sirds ritma grafiska reģistrēšana.

Avoti: MSV

kardiotoksisks   med.

1. Indīgs sirdij.

Avoti: TM

kardiotomija   med.

1. Kuņģa ieejas atveres muskulatūras pārgriešana.

2. Grieziens sirds muskulatūrā.

Avoti: MSV

kardiotonisks   med.

1. Kardiotoniskie līdzekļi - līdzekļi sirds mazspējas ārstēšanai.

Avoti: ZTV

kardiotopogrāfija   med.

1. Sirds un tās apvidus topogrāfiskā anatomija.

Avoti: TM

kardiotopometrija   med.

1. Sirds apslāpējuma lauka mērīšana.

Avoti: TM

kardiotrasts   med.

1. Viela, ko lieto intravenozi par kontrastlīdzekli, rentgenoloģiski izmeklējot nieru bļodiņas, urīnvadus, urīnpūsli, kā arī asinsvadus un sirdi.

Avoti: MSV

kardiotrofija   med.

1. Sirds barojums; sirds apjoms.

Avoti: MSV

kardiovalvulīts   med.

1. Sirds vārstuļu iekaisums.

Avoti: TM

kardiovalvulotomija   med.

1. Sirds vārstuļa (gk. divviru vārstuļa) pāršķelšana, lai novērstu stenozi.

Avoti: TM

kardiovaskulārs   med.

1. Tāds, kas attiecas uz sirdi un asinsvadiem.

Avoti: MSV

kardiovaskulorenāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz sirdi, asinsvadiem un nierēm.

Avoti: MSV

kardioversija   med.

1. Normāla sirds ritma atjaunošana, lietojot elektrisku impulsu.

Avoti: MSV

kardīts   med.

1. Sirds iekaisums.

Avoti: ZTV

kardits   novec.

1. Kordīts - bezdūmu šaujampulveris.

Avoti: Ang

kardmašīna

1. Mašīna šķiedras kāršanai pirms vērpšanas, lai no tās attīrītu sīkās šķiedras un gružus.

Avoti: SV99

kardoni   novec.

1. Kurvjziežu dzimtas daudzgadīgi augi, radniecīgi artišokiem, ar mazākiem, nelietojamiem ziedu sastatiem, bet toties gaļīgiem lapu kātiem iun dzīslām, ko ēd balinātus, pagatavotus kā sparģeļus.

Avoti: KV

kards

1. Kardlente - adataina ādas vai daudzkārtaina gumijota auduma lente, uz kuras atrodas leņķī saliektas tērauda adatas; to lieto kāršanas vai uzkāršanas mašīnās.

Avoti: SV69

kardzenes   apv.

1. Kāda augu suga ar ziliem ziediem (lietoja pret klepu).

Avoti: ME

kārdzēt   apv.

1. Gārgt.

Avoti: ME

kardziņš   apv.; hip.

1. Arkla balsta pludzītis.

Avoti: ME

Kardžali   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijas dienvidos ("Kardžali"), Ardas krastos, apgabala administratīvais centrs, 49400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

kare   apv.

1. Karš.

Avoti: ME

kare   apv.

1. Ragana, burve.

Avoti: ME

karē   nelok., v.

1. vēst. Karaspēka kaujas ierinda (no 17. gadsimta līdz 19. gadsimtam) viena vai vairāku taisnstūru (kvadrātu) veidā.

2. Četrstūrveida grupa.

3. Populārs matu griezums.

Avoti: LLVV

kāre   -es, s.; parasti vsk.

1. Ļoti spēcīga vēlēšanās, organiska nepieciešamība (pēc kāda ēdiena, dzēriena).

2. Ļoti spēcīga vēlēšanās, tieksme (piemēram, pēc kā, ko darīt); alkas; dziņa.

Avoti: LLVV

kāre   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Vaska šūnu kopa, ko darina bites un lapsenes medus, bišu maizes glabāšanai un peru audzēšanai.

Medus kāre— šāda šūnu kopa un apkāre.

2. ģeol. Ledāja cirks, dabisks bļodveida padziļinājums ar stāvām nogāzēm un ieliektu dibenu kalnu virsējā daļā.

3. dsk.; jūrn. Peldlīdzekļa iekšpusē izvietotas ribas, kas satur ārējo apšuvi.

Avoti: LLVV, EV, JūVM

karebārija   med.

1. Nepatīkama spiediena vai smaguma sajūta galvā.

Avoti: TM

kareca   psih.

1. Pārtraukts dzimumakts.

Avoti: PsA

Karefūra   vietv.

1. Pilsēta Haiti, tās galvaspilsētas Portoprensas piepilsēta, 365600 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

kareika   žarg.

1. Žāvēta krūtiņa (gaļa).

Avoti: SLG

Kareitoni   vietv.

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Karitoni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kareituoni   vietv.

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Karitoni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kareivīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izceļas ar drošsirdību, bezbailību, izturību karā; tāds, kas daudz karo; tāds, kam ir tieksme karot.

// pārn. Tāds, kas mēdz kauties; tāds, kas ir gatavs kauties; kauslīgs; tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

2. Tāds, kas ir gatavs sākt konfliktu, strīdu; tāds, kam piemīt tieksme pēc konfliktiem, strīdiem.

3. Kareivisks (1).

Avoti: LLVV

kareivīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kareivīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kareivīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kareivis   -vja, v.

1. Pirmā (zemākā) dienesta pakāpe daudzu valstu armijās; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

// pārn. Cilvēks, kas aktīvi cenšas sasniegt kādu (parasti sabiedriski nozīmīgu) mērķi; cīnītājs.

2. tikai dsk. Karavīru kategorija, kurā ietilpst kareivji un dižkareivji (jefreitori, kaprāļi).

Avoti: LLVV

kareivisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs karavīram.

2. Kareivīgs (1).

Avoti: LLVV

kareiviskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kareivisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Kareivīgums (1).

Avoti: LLVV

kāreize   apv.

1. Tā, kā vajag.

Avoti: KiV

Kareja   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Satumares žudecā, 21100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kareji   novec.

1. Karaīmi.

Avoti: KV

kārējs   apv.

1. Darītājs --> kārt, pakārt.

2. Bende, kas izpilda nāvessodu pakarot.

3. mit. Ļauns gars, kas karot cilvēkus.

Avoti: ME

karekari

1. Tauta, dzīvo Nigērijas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas.

Avoti: PZT

kareklis   -ļa, v.

1. Rotājums piekariņa veidā (piemēram, pie tērpa, rotas lietām); karama rotas lieta.

2. Tas, kas ir piekārts, pakārts (kur) un nokarājas.

3. Rīks, priekšmets (kā) uzkāršanai.

Avoti: LLVV

kareklītis

1. Dem. --> kareklis.

Avoti: LV93

karekļi

1. Skaras.

2. novec. Viras.

Avoti: Sin

karele   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

kārele   apv.

1. Kārīga sieviete.

Avoti: KV

Kareli   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kareļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Karēlija   vietv.

1. Karēlijas Republika - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas valsts ziemeļrietumu daļā, administratīvais centrs - Petrozavodska, platība - 180500 kvadrātkilometru, 687500 iedzīvotāju (2009.).

2. Karēlijas zemesšaurums - atrodas starp Baltijas jūras Somu līci un Lādogas ezeru, Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, gk. granīti un gneisi, dienvidos - osi, kēmi, morēnu plato (augstums - līdz 173 m), daudz ledāja veidotu ezeru.

Avoti: PuA

karelis   apv.

1. Kaut kas, kas karājas, piekariņš.

Avoti: ME

kārelītes   apv.; hip.

1. Šūnas, kāres.

Avoti: ME

Karelova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LC

Kareļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Saldus novadā 28 km no Saldus, izveidojusies bijušās muižas "Karlshof" teritorijā, Zaņas pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LPag, LC, LE1

karēļi   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Karēlijas Republikas (Krievijā) pamatiedzīvotāji, dzīvo arī Ļeņingradas, Novgorodas, Tveras u. c. apgabalos.

Karēļu valoda— somugru valodu saimes Baltijas jūras valodu grupas valoda, savas rakstības vairs nav, karēļu literāro rakstu valodas ir krievu un somu valodas.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

kāreļi   apv.

1. Skalbes.

Avoti: KV

kareļnieki

1. Saldus novada Zaņas pagasta apdzīvotās vietas "Kareļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Karena   vietv.

1. Pavalsts Mjanmas Savienībā (Birmā) ("Kayin"), administratīvais centrs - Phaana, platība - 30383 kvadrātkilometru, 1575000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: PuA

karēna   novec.

1. Atstāšana bez pusdienas skolās.

Avoti: SV33

karence   med.

1. Atturēšanās no kaut kā; diētā atslodzes diena.

Avoti: TM

Karenga   vietv.

1. Upe Krievijas Aizbaikāla novadā, Vitimas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kareni

1. Tauta, dzīvo Mjanmas (Birmas) dienvidaustrumos, kā arī Taizemes rietumos, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, rakstība kopš XIX gs. (birmiešu alfabēts), ticīgie - budisti, kristieši (daļēji baptisti), daļa saglabājuši tradicionālos ticējumus.

Avoti: EV, PZT

kārenieki

1. Tukuma novada Sēmes pagasta apdzīvotās vietas "Kāres" iedzīvotāji.

Avoti: V1

karenieks   novec.

1. Karotājs, kareivis.

Avoti: Sin

karenis   apv.

1. Kaut kas, kas karājas, piekariņš.

Avoti: ME

kārens   apv.

1. Slīps, kraujš.

Avoti: ME

kārens   apv.

1. Kārīgs, kārs.

Avoti: ME

kares   apv.

1. Uz rāmjiem vai mietiem nostiprinātas kārtiņas, dzelzs stienīši vai stiepules, kur pārkar zivis apžāvēšanai un kaltēšanai.

2. Vaska šūnu kopas, ko darina bites un lapsenes medus, bišu maizes glabāšanai un peru audzēšanai.

Avoti: KV

kāres   apv.

1. Vaska šūnu kopas, ko darina bites un lapsenes medus, bišu maizes glabāšanai un peru audzēšanai.

Avoti: ME

kāres   novec.

1. Katla veida iedobumi, ielogi jeb nišas ar platu dibenu un U veida šķērsprofilu, kas parasti redzamas augstkalnu šķoru un virsotņu sānos zem kalna galotnes.

Avoti: KV

karesa

1. Specifiska dzimumakta tehnika, kas ļauj kontrolēt ejakulācijas iestāšanos.

Avoti: MV

kārestība   apv.

1. Kāre.

Avoti: Sin

kārests   apv.

1. Kāre, kārestība.

Avoti: ME

kārēt   apv.

1. Pieregulēt laivas brangas.

Avoti: ME

kareta   žarg.

1. Mašīna.

Avoti: KZ

kārēties   apv.

1. Kāroties.

Avoti: ĒiV

karēts   apv.

1. Rūtains.

Avoti: KV

karfoloģija   med.

1. "Puteklīšu lasīšana", bezmērķīga, neapzināta gultas veļas plūkāšana stiprā drudzī un spēku izsīkumā, sevišķi tīfā.

Avoti: TM

Kargadden   vietv., vēst., vācu val.

1. Kārgadu muiža, kas atradās Talsu apriņķa Stendes pagastā.

Avoti: KV

kargadieris   novec.

1. Tirgotāja vietnieks uz kuģa; persona, kas agrākos laikos gādāja par preču kraušanu, novietošanu kuģī, apsargāšanu un izkraušanu.

Avoti: KV

kārgadnieki

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kārgadas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kargaitis   poēt.

1. Kareivis.

Avoti: Sin

kārgalis   apv.

1. Kājgalis.

Avoti: ME

Kargalka   vietv.

1. Upe Krievijā, Orenburgas apgabalā, Sakmaras labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Kargata   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Novosibirskas apgabalā, 9700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kargi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kargi"), Čorumas ilā, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kargo

1. Kuģa krava.

// pārn. Kravas preču saraksts.

Kargo-plāns— kargoplāns - plāns kravas novietošanai kuģī.

2. Transportējamās kravas apdrošināšana.

Avoti: SV69, R1

kargoplāns

1. Plāns kravas novietošanai kuģī.

Avoti: SV99

Kargopole   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Arhangeļskas apgabalā, Oņegas kreisajā krastā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Kargopoļa   vietv.

1. Kargopole - pilsēta Krievijā.

Avoti: Wi

Kargova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 3730 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1655. g.

2. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Karigova" nosaukuma variants.

3. Viļakas novada Žīguru pagasta apdzīvotās vietas "Karigova" nosaukuma variants.

Avoti: Wi, LC

Karhe   vietv.

1. Upe Irānas rietumos ("Karkheh"), lejtece Irakā, garums 870 km, tek pa Zagrosa kalniem, lejtece Huzistānas zemienē, kur upe ietek purvos, daļa palu ūdens ieplūst Tigrā.

Avoti: PuA, PZT

kari   apv.

1. Piekariņi.

Avoti: ME

kari   angļu "curry"

1. Karijs - vispārīgs apzīmējums asiem ēdieniem, kuru izcelsmes vieta ir Indija vai Dienvidaustrumu Āzijas zemes.

Avoti: PL

Kari

1. astr. Saturna pavadonis ("Kari"), vidējais attālums no planētas - 22118000 km, izmēri - 7 km.

Avoti: ZvD-203-26

karī   žarg., nelok.

1. Nesiens (daiļslidošanā pāru slidojumos).

Avoti: SLG

kāri   apv.

1. Brangas laivās un kuģos.

Avoti: KV

kāri   apv.

1. Kāres.

Avoti: ME

kari-   med.

1. Salikteņos norāda uz kodolu.

Avoti: MSV

Kariati   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cariati"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kariatida   novec.

1. Kariatīde.

Avoti: LME

kariatīde   -es, dsk. ģen. -žu, s.; arhit.

1. Sievietes statuja, kas balsta siju pārsegumu un kam ir kolonnas funkcija.

Avoti: LLVV

Kariba   vietv.

1. Aprimis vulkāns Japānā, Hokaido salas dienvidrietumu daļā, Osimas pussalā, augstums - 1520 m.

2. Karibas ūdenskrātuve - atrodas Zambezi upē (angļu val. "Kariba"), Zambijā un Zimbabvē, platība - 4450 kvadrātkilometru, garums - 280 km, maksimālais platums - 40 km, dziļums - līdz 113 m.

Avoti: PZT, LģE

kārība   -as, s.; novec.

1. Savtīga, parasti zemiska, tieksme, kāre (pēc kā).

Miesas kārība— miesaskārība.

2. parasti vsk. Kāre (ko darīt).

Avoti: LLVV

karibi

1. Indiāņu cilšu grupa (čoko, motiloni, karihoni, makuši, majogongi, panari, tapariti, arekuni, vaivaji, arari, bakiri u. c.), dzīvo gk. tropu mežu un savannu zonā, uz ziemeļiem no Amazones (Venecuēlā, Kolumbijā, Brazīlijā, Gajanā), valoda veido īpašu saimi, saglabājusies kaimiņu kopiena, stipras matriarhāta paliekas, cilšu kulti.

Avoti: PZT

kārībnieks

1. Alkatis.

Avoti: Sin

Karību   vietv.; nelok.

1. Karību jūra - pusslēgtā jūra Atlantijas okeānā (angļu val. "Caribben Sea"), starp Centrālameriku, Dienvidameriku un Antiļu salām, platība - 2,7 mlj kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 2429 m, lielākais dziļums - 7090 m.

Avoti: LģE

karīcāt   apv.

1. Nesaprātīgi lietojot izšķērdēt.

Avoti: ME

kāriens   -a, v.; fizk.

1. Cilvēka stāvoklis uz sporta rīka, kad pleci atrodas zemāk par tvēriena vietu.

Avoti: LLVV

kariess   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Slimība - zoba cieto audu pakāpeniska bojā eja, kam seko dobuma veidošanās.

Avoti: LLVV

kariēsts   apv.

1. Vecs, pussagruvis priekšmets, arī ēka.

Avoti: KnG

kariete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Slēgti četrriteņu atsperrati.

2. žarg. Mašīna.

Avoti: LLVV, KZ

Kariga   vietv.

1. Kariga pie Šueras - Karika pie Šīras, pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Karigova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

2. Izzudusi apdzīvotā vieta (skrajciems) Viļakas novada Žīguru pagastā.

Avoti: LC

kārīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kārs 1(1).

2. Kārs 1(2).

3. reti. Kārs 1(3).

4. reti. Kārs 1(4).

Avoti: LLVV

Karihi   mit.

1. Maoru varoņa Tafaki brālis, kurš tiek attēlots kā lempis un vientiesis pretstatā savam varonīgajam un atjautīgajam brālim.

Avoti: Mit

karihoni

1. Indiāņu cilts no karibu cilšu grupas, kas dzīvo Dienvidamerikā tropu mežu un savannu zonā, uz ziemeļiem no Amazones.

Avoti: PZT

kārīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kārīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kārīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. reti. Vispārināta īpašība --> kārīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. pareti. Vispārināta īpašība --> kārīgs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kārija   -as, s.

1. dsk. Riekstkoku dzimtas ģints ("Carya"), vasarzaļš krāšņumkoks, ar skaistu, sīkstu koksni; savvaļā aug Ziemeļamerikā un Ķīnā, 20 sugas, Latvijā introducētas 2 sugas; hikorija.

Ilinoisas kārija— kāriju suga ("Carya illinoensis"), ko plaši kultivē siltākos apgabalos, tās sēklkas - pekanriekstus izmanto uzturā.

Olveida kārija— kāriju suga ("Carya ovata"), auglis Latvijā nenogatavojas.

Ovālā kārija— olveida kārija.

Plēkšņainā kārija— olveida kārija.

Sirdsveida kārija— kāriju suga ("Carya cordiformis"), ziemcietgākā, auglis 2-2,5 cm.

Avoti: LLVV, LPE, LD

karijons   novec.

1. Zvanu spēles, gk. baznīcu torņos Holandē un Beļģijā, sastāv no nelieliem zvaniem, kas savā starpā saskaņoti, spēlē ar pulksteņa mehānisma palīdzību.

Avoti: KV

karijs

1. Gaļas, zivju vai dārzeņu ēdiens ar daudzu garšvielu piedevu; arī daudzkomponentu garšviela.

2. Vispārīgs apzīmējums asiem ēdieniem, kuru izcelsmes vieta ir Indija vai Dienvidaustrumu Āzijas zemes.

Avoti: SV99, PL

Karika   vietv.

1. Karika pie Šenonas - pilsēta Īrijā ("Carrick-on-Shannon"), Konahtas provincē, 3300 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Karika pie Šīras - pilsēta Īrijā ("Carrick-on-Suir"), Mansteras provincē, 5900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

karikācejas   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints, nelieli koki Vidusamerikā un Dienvidamerikā.

Avoti: KV

karikatūra   -as, s.

1. parasti vsk. Tēlotājas mākslas (galvenokārt grafikas) žanrs, kas vēršas pret ko negatīvu un kam raksturīgs apzināti pārspīlēts, smieklīgs tā attēlojums.

2. Šī žanra mākslas darbs.

3. parasti vsk. Apzināti pārspīlēts, smieklīgs (kā negatīva) attēlojums, attēlojuma veids (daiļliteratūrā, skatuves un kino mākslā, mūzikā).

4. Smieklīgs, neveikls (kā) līdzinieks, atdarinājums, kas ir maz līdzīgs oriģinālam.

Avoti: LLVV

karikatūrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir raksturīgs karikatūrai (1), tāds, kas ietver sevī karikatūras (1) elementus.

2. Tāds, kas ir raksturīgs karikatūrai (3), tāds, kas ietver sevī karikatūras (3) elementus.

3. Pārspīlēti smieklīgs, muļķīgs.

Avoti: LLVV

karikatūrists   -a, v.

1. Mākslinieks, kas strādā karikatūras žanrā.

Avoti: LLVV

Karikmakrosa   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Carrickmacross"), Olsteras provincē, 2000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

kariķējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kariķēt.

Avoti: LLVV

kariķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Attēlot (mākslas darbā) apzināti pārspīlētā, smieklīgā veidā.

// intrans.

Avoti: LLVV

kariķēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> kariķēt.

2. Tāds, kura izpausme tiek smieklīgi pārspīlēta.

Avoti: LLVV

kariljons

1. Vairāku precīzi noskaņotu dažāda lieluma zvanu kopums, ar ko, izmantojot īpašu klaviatūru, var atskaņot noteiktu melodiju.

2. Skaņdarbs, kurā atdarinātas zvanu skaņas.

Avoti: SV99

Karimata   vietv.

1. Karimatas šaurums - atrodas starp Kalimantānu un Belitungu Indonēzijā (indon. val. "Selat Karimata"), savieno Natunas jūru ar Javas jūru, garums - 100 km, platums - ~210 km, mazākais dziļums kuģu ceļā - 36 m.

Avoti: LģE

Karina   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Varsinaissuomi reģionā, 31300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

karināmais

1. Pakaramais.

Avoti: Sin

karināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Kārt (1).

2. Likt, virzīt (piemēram, roku, kāju) tā, lai (tā) karājas (parasti pāri kam, ārā no kā).

3. parasti 3. pers.; pareti. Kārt (3).

Avoti: LLVV

karināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; apv.

1. Kairināt, kārdināt; arī ķircināt.

Avoti: LLVV

kārināt   apv.

1. Darīt kārīgu.

Avoti: ME

karināti   novec.

1. Putnu apakšklase, ar ķīli - stipri attīstītu cilni krūšu kaulam priekšā, pie kura piestiprināti lidojamie muskuļi.

Avoti: KV

karināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku, vairākkārt kārties (parasti pāri kam, ārā no kā).

Avoti: LLVV

karināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; apv.

1. Kairināt, kārdināt citam citu; arī ķircināties.

Avoti: LLVV

kārināties   apv.

1. Iekārot.

Avoti: ME

karinēt   apv.

1. Ilgāku laiku būt piestiprinātam, atrasties pie vertikālas virsmas bez atbalsta apakšā.

2. Ilgāku laiku turēties kur, ar rokām pieķeroties; turoties pie kā, atrasties kur.

3. Siet (mājlopus) tādā laukā, kur ir maza zāle.

Avoti: KiV

karinēties   apv.

1. Ilgāku laiku būt piestiprinātam, atrasties pie vertikālas virsmas bez atbalsta apakšā.

2. Ilgāku laiku turēties kur, ar rokām pieķeroties; turoties pie kā, atrasties kur.

Avoti: KiV

Karīni   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Carini"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 36600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Karinjāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Carignano"), Pjemontas reģiona Turīnas provincē, 9200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Karintija   vietv.

1. Austrijas federālā zeme, platība - 9538 kvadrātkilometri, 561094 iedzīvotāji (2008. g.), administratīvais centrs - Klāgenfurte, robežojas ar Tiroli, Zalcburgu un Štīriju, kā arī ar Slovēniju un Itāliju.

2. Karintijas Alpi - kalnu grēda Austrumalpos, uz Austrijas un Itālijas robežas, garums - ~120 km, augstākā virsotne - Hoe Varte - 2780 m.

Avoti: PuA

kāriņi   apv.

1. Dakstiņi, kārniņi.

Avoti: ME

kario-

1. Salikteņu daļa - tas, kas attiecas uz šūnas kodolu (piem., karioloģija).

Avoti: SV99

karioblasts   med.

1. Kodolu saturoša šūna, sevišķi to šūnu jaunā forma, kuru nobriedušās formas kodolu nesatur, piem., eritrocīti.

Avoti: TM

kariofāgs   med.

1. Intracelulārs parazīts, kas iznīcina skartās šūnas kodolu.

Avoti: MSV

kariofilīns   med.

1. Krustnagliņu eļļas kampars jeb sveķi.

Avoti: TM

kariofillācejas   novec.

1. Divdīgļlapju augu dzimta, viengadīgi vai ilggadīgi lakstaugi, retāk puskrūmi veselām pretstatītām, parasti šaurām lapām; nagleņu dzimta.

Avoti: KV

kariogāmija   biol.

1. Šūnu savienošanas, saplūstot kodoliem.

Avoti: TM

kariogēns   med.

1. Tāds, kas rada kariesu.

Avoti: MSV

kariogramma   biol.

1. Pēc izmēriem un raksturīgajām pazīmmēm sakārtots kariotipa hromosomu fotouzņēmumu komplekts.

Avoti: ĢT

karioģenēze   med.

1. Kariesa attīstība.

2. Šūnas odola veidošanās.

Avoti: MSV

kariohroma   med.

1. Nervu šūna, kuras kodols intensīvi krāsojas.

2. Nervu šūna ar diezgan lielu kodolu.

Avoti: TM

karioka

1. Strauja brazīliešu deja 4/4 taktsmērā; mūzika šās dejas ritmā.

Avoti: SV99

kariokinēze   biol.

1. Mitoze - šūnas kodola dalīšanās, kas nodrošina ģenētiskā materiāla vienlīdzīgu sadalīšanos starp meitšūnām.

Avoti: ZTV

kariolimfa   med.

1. Kodola sula, dzidra, šķidra starpviela šūnas kodola tīklojuma cilpās.

Avoti: TM

kariolīze   med.

1. Kodola izšķīšana.

Avoti: MSV

kariolobisms   med.

1. Kodola daivainība, piem., segmentkodolainajos leikocītos.

Avoti: TM

karioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Citoloģijas nozare, kas pētī šūnas kodolu.

Avoti: LLVV

karioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar karioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kariomegālija   med.

1. Nenormāla šūnas kodola palielināšanās.

Avoti: MSV

kariometrija   med.

1. Šūnas kodola mērīšana.

Avoti: TM

kariomitoze   med.

1. Šūnas kodola sadalīšanās pirms mitozes.

Avoti: MSV

kariopiknoze   med.

1. Kodola sarukšana.

Avoti: TM

karioplastīns   med.

1. Bezkrāsaina kodolviela, no kuras veidojas mitotiskā vārpsta.

Avoti: TM

karioplazma

1. Dzīvnieku vai augu šūnas kodola protoplazma.

Avoti: SV69

kariopters   bot.

1. dsk. Lūpziežu dzimtas ģints ("Caryopteris"), Austrumāzijas izcelsmes dekoratīvi krūmi, nav ziemcietīgi.

Pelēkais kariopters— kariopteru suga ("Caryopteris incana").

Avoti: DaE

kariorekse   med.

1. Šūnas kodola sabrukšana; hromatīna kondensēšanās citoplazmā graudiņu veidā, kuri pēc tam tiek izstumti no šūnas.

Avoti: MSV

karioretikuls   med.

1. Karioplazmas šķiedrainā daļa atšķirībā no kardiolimfas - šķidrās daļas.

Avoti: MSV

kariosfērisks   med.

1. Tāds, kam ir sfērisks kodols.

Avoti: MSV

kariosistemātika   biol.

1. Sistemātikas nozare, kurā pēta dažādu taksonu organismu kodola struktūrelementu uzbūvi un evolūciju.

Avoti: ZTV

kariosoma   med.

1. Viens no sīkiem graudiņiem kodolā; hromatīna mezgli.

Avoti: MSV

kariostāze   med.

1. Šūnas kodola miera stāvoklis, pretstatā kariokinēzei.

Avoti: TM

kariota   bot.

1. Paparžaugu nodalījuma ģints ("Caryota"), kuras dzimtene ir Dienvidaustrumu Āzijas tropu apgabali.

Atvašu kariota— kariotu suga ("Caryota mitis").

Avoti: TaE

kariotēka   med.

1. Kodola apvalks; membrāna ar divām lapiņām, kas ietver šūnas kodolu.

Avoti: MSV

kariotips   biol.

1. Noteiktai sistemātiskai grupai raksturīgākais hromosomu komplekta morfoloģisko īpašību kopums.

Avoti: ZTV

karioze   -es, s.; parasti vsk.

1. Kariess - zoba cieto audu pakāpeniska bojā eja.

Avoti: LLVV

kariozoisks   med.

1. Attiecīgs uz šūnas kodola parazītu.

Avoti: TM

kariozs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kariesu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

kāris   apv.

1. Šūna, kāre.

Avoti: ME

karisa   bot.

1. Oleandru dzimtas ģints ("Carissa").

Lielaugļu karisa— karisu suga ("Carissa macrocarpa").

Avoti: TaE

Karise   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 2170 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Karista   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, Evijas salas dienvidos, 5100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

karītānieši

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Karitoni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

karitatīvs   rel.

1. Žēlsirdīgs; uz tuvākā mīlestību, žēlsirdību attiecīgs.

Avoti: RtV

karīte   apv.

1. Kariete.

Avoti: ĒiV

karīte   apv.

1. Karote.

Avoti: ME

kārīte

1. Dem. --> kāre 2(1).

Avoti: LV93

Karitoni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LC

karitonieši

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Karitoni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Karjagina   vietv.; vēst.

1. Fizuli - pilsēta Kalnu Karabahā, tās nosaukums līdz 1959. g.

Avoti: PZT

karjera   -as, s.; parasti vsk.

1. Sekmīga, parasti apzināta, izvirzīšanās (darbā vai citā darbības nozarē), popularitātes, slavas sasniegšana.

Taisīt karjeru— aktīvi, parasti savtīgi, darbojoties, izvirzīties (darbā vai citā darbības nozarē).

2. Sekmīga darbošanās (nozarē, kur parasti iespējama izvirzīšanās), popularitātes, slavas sasniegšana.

Avoti: LLVV

karjerisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Savtīga tiekšanās pēc izvirzīšanās (darbā vai citā darbības nozarē), pēc popularitātes, slavas.

Avoti: LLVV

karjeristisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar karjerismu vai karjerista, karjerismam vai karjeristam raksturīgs; tāds (cilvēks), kam ir raksturīgs karjerisms.

Avoti: LLVV

karjerists   -a, v.

1. Cilvēks, kam ir raksturīgs karjerisms.

Avoti: LLVV

karjers   -a, v.

1. Atklāta vai daļēji atklāta sekli izvietoto derīgo izrakteņu ieguves vieta; kalnrūpniecības uzņēmums ar šādu derīgo izrakteņu ieguves vietu.

Avoti: LLVV

karjers

1. Zirga visātrākā gaita; ātrs galops, aulekši.

Avoti: SV69

karkade

1. Karkadē.

Avoti: PL

karkadē

1. Atspirdzinoša, vitamīniem bagāta tēja, ko gatavo no malvu dzimtas auga hibiska ("Hibiscus sabdariffa") jeb Sudānas malvas ziediem; tradicionāla ēģiptiešu tēja tumši sarkanā krāsā.

Avoti: PL

Karkaišenta   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Carcaixent"), Valensijas apgabala Valensijas provincē, 20700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

karkaķ   žarg.

1. Runāt, Kliegt.

Avoti: KZ

kārkalot   apv.

1. Vairākkārt ķērkt, kliegt.

Avoti: ME

Karkamiša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Gaziantepes ilā, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Karkarali   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Karaghandi apgabalā, rajona administratīvais centrs, 8600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1868. g.

Avoti: PuA, Wi

Karakalinska   vietv.; novec.

1. Karkarali - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

karkasmodelis   inf.

1. Trīsdimensiju objekta modelis, ko parasti izmanto datorgrafikā vai datorizētās projektēšanas sistēmās un kas tiek veidots no atsevišķām līnijām un lokiem.

Avoti: D3

Karkasona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Carcassonne"), Langdokas-Rusijonas reģiona Odas departamentā, 47400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

karkass   -a, v.

1. Pamatkonstrukcija, konstruktīvais skelets (celtnei).

2. Pamatstruktūra (kādai sistēmai).

Avoti: LLVV

karkass   -a, v.

1. Vīksnu dzimtas sausu kalnu apgabalu koks ar ļoti cietu un smagu koksni.

Avoti: LLVV

kārkāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; intrans.; pareti.

1. Vairākkārt ķērkt (par dažiem putniem).

Avoti: LLVV

karkaulis   apv.

1. Melnkakla gārgale.

Avoti: ME

kārkaulis   apv.

1. Melnkakla gārgale ("Gavia arctica", senāk "Colymbus arcticus").

Avoti: KV

Karkel   vietv., vācu val.

1. Kārķi.

Avoti: FV

Karkell   vietv., vēst.

1. Valkas novada Kārķu pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Karkeļskaja   vietv., vēst.

1. Valkas novada Kārķu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Karkila   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ūsimā reģionā, 9100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Karkinita   vietv.

1. Karkinitas līcis - atrodas Melnās jūras ziemeļu daļā, starp Krimas pussalas ziemeļrietumu krastu un Hersonas apgabala piekrasti, garums - 118,5 km, dziļums - līdz 10 m.

Avoti: PZT

Kārklaiņi   vietv.

1. Madonas novada Ošupes pagasta apdzīvotās vietas "Stūramežs" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LC

kārklājs   -a, v.

1. Kārklu audze; kārkliem apaugusi vieta.

Avoti: LLVV

kārklaugi

1. Divdīgļlapju augu rinda ("Salicales"), koki un krūmi ar veselām pamīšām lapām, bezapziedņa ziediem ar 2 vai daudz putekšlapām.

Avoti: KV

Karklen   vietv., vēst., vācu val.

1. Karkles muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Matkules pagastā.

Avoti: KV

kārklenājs   novec.

1. Kārklu audze; kārkliem apaugusi vieta; kārklājs.

Avoti: KV

kārklenes   novec.

1. Pie kārklaugu stumbriem augošas sēnes.

2. Asteru suga "Aster salicifolius", ar kārklam līdzīgām lapām, Latvijas florā savvaļā nav sastopama, audzēta vienīgi dārzos.

Avoti: KV

kārklenīca   apv.

1. Rīkste.

Avoti: ME

kārklenieki

1. Kandavas novada Matkules pagasta apdzīvotās vietas "Kārkle" iedzīvotāji.

2. Vecumnieku novada Valles pagasta apdzīvotās vietas "Kārkli" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kārklenieks   apv.

1. Latvietis, kas cenšas pārvācoties, "kārklu vācietis".

Avoti: ME

kārklēnieši

1. Cesvaines novada Cesvaines pagasta apdzīvotās vietas "Kārkli" iedzīvotāji.

Avoti: V1

karkles   apv.

1. Redeles, kur zirgiem, govīm vai aitām ieliek sienu.

Avoti: KV

kārkles   apv.

1. Pūpolvītols ("Salix caprea").

2. Šķetra ("Salix pentandra").

3. Karkles.

Avoti: Aug2, ME

kārkles   apv.; hip.

1. Spīles.

Avoti: ME

kārklgrauzis

1. Vaboļu kārtas lapgraužu dzimtas ģints ("Phratora").

Avoti: LD

Kārkli   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

Avoti: LC

kārkliens   -a, v.

1. Kārklājs.

Avoti: LLVV

kārklieši

1. Cesvaines novada Cesvaines pagasta apdzīvotās vietas "Kārkli" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kārklinavieši

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Kārklinava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kārklinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Balvu pagastā.

Avoti: LC

kārklinieki

1. Balvu novada Balvu pagasta apdzīvotās vietas "Kārklinieki" iedzīvotāji.

2. dsk. Kārklinieks (1).

Avoti: V1

kārklinieks   apv.

1. Ārlaulības bērns.

2. vsk. Kārklinieki (1).

Avoti: KiV

kārklinis   apv.

1. Tāds, kas ir gatavots, darināts no kārkla.

2. Saistīts ar kārklu, tam raksturīgs.

Avoti: KiV

Karklinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

kārklinovieši

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Kārklinova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kārkliņi   apv.

1. Vītolu miķelīte ("Aster salignus").

2. Dievkociņš ("Artemisia abrotanum").

Avoti: Aug2

Kārkliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

Avoti: LC

kārkliņš   -a, v.

1. Dem. --> kārkls.

2. Savienojumā "bebru kārkliņi": bebrukārkliņi - nakteņu dzimtas puskrūmi.

3. apv. Dievkociņš ("Artemisia abrotanum").

Avoti: LLVV, Aug2

karklis   apv.

1. Lopu barības redeles.

Avoti: TiA

kārklis   apv.

1. Pūpolvītols ("Salix caprea"); blīgzda.

2. Šķetra ("Salix pentandra").

Avoti: Aug2

kārkls   -a, v.

1. Vītols ("Salix") - krūms ar lokaniem zariem, veselām īskātainām lapām un viendzimuma ziediem spurdzēs.

Ausainais kārkls— vītolu suga ("Salix aurita").

Boka kārkls— vītolu suga ("Salix bockii").

Divkrāsu kārkls— vītolu suga ("Salix phylcifolia syn. Salix bicolor"), Latvijā aizsargājama.

Eleganu kārkls— vītolu suga ("Salix elaeagnos").

Helvēcijas kārkls— vītolu suga ("Salix helvetica").

Garlapu kārkls— villainzaru kārkls.

Kārklu zvirbulis— niedru stērste.

Klūdziņu kārkls— vītolu suga ("Salix viminalis").

Lapzemes kārkls— vītolu suga ("Salix lapponum").

Ložņājošais kārkls— ložņīgais kārkls.

Ložņīgais kārkls— vītolu suga ("Salix repens").

Ložņu kārkls— ložņīgais kārkls.

Mellenāju kārkls— vītolu suga ("Salix myrilloides"), Latvijā aizsargājama.

Mirsīnlapu kārkls— vītolu suga ("Salix myrsinifolia").

Miršlapu kārkls— mirsīnlapu kārkls.

Pelēkais kārkls— vītolu suga ("Salix cinerea").

Polārais kārkls— vītolu suga ("Salix polaris"), kas Latvijas teritorijā auga pirms ~10000 g.

Purpura kārkls— vītolu suga ("Salix purpurea").

Raibpēdainā kārklu pūcīte— pūcīšu dzimtas tauriņš.

Sarkanais kārkls— purpura kārkls.

Smaillapu kārkls— vītolu suga ("Salix acutifolia").

Smiltāju kārkls— vītolu suga ("Salix daphnoides").

Šķērslapu kārkls— vītolu suga ("Salix hastata").

Štarkes kārkls— vītolu suga ("Salix starkeana syn. Salix livida").

Vicu kārkls— vītolu suga ("Salix triandra", arī "Salix amygdalina").

Vilku kārkls— vītolu suga ("Salix rosmarinifolia").

Villainzaru kārkls— vītolu suga ("Salix dasyclados").

Zaigojošais kārklu raibenis— raibeņu dzimtas tauriņš.

Zilganais kārkls— Štarkes kārkls.

2. apv., dsk. Pūpolvītols ("Salix caprea"); blīgzna.

3. apv., dsk. Šķetra ("Salix pentandra").

Avoti: LLVV, LD, DaE, Aug2

Kārklumuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Tērvetes novada Bukaišu pagastā.

Avoti: LC

Kārklupe   vietv.

1. Bārtas labā krasta pieteka Grobiņas novada Bārtas pagastā, garums - 10 km.

2. Zaņas kreisā krasta pieteka Saldus novada Kursīšu un Zvārdes pagastā, garums - 12 km.

Avoti: LD, LE1, La1

Kārklupīte   vietv.

1. Neliela upe Rūjas baseinā, Acupītes labā pieteka.

Avoti: LD

kārkluvācietība   -as, s.; parasti vsk.; niev.

1. Parādība, kad latvietis izliekas par vācieti; latvieša cenšanās izlikties par vācieti.

Avoti: LLVV

kārkluvācietis   -ša, v.; niev.

1. Latvietis, kas cenšas izlikties par vācieti.

Avoti: LLVV

kārkluvācietisks   -ais; s. -a, -ā; niev.

1. Tāds, kas ir raksturīgs kārkluvācietim.

Avoti: LLVV

karkļi   apv.

1. Īpašas redeles siena vai citas lopbarības ielikšanai zirgiem vai govīm, arī labības izkratīšanai, izsijāšanai.

Avoti: TlV

kārkļi   apv.

1. Pūpolvītols ("Salix caprea"); blīgzda.

2. Šķetra ("Salix pentandra").

Avoti: Aug2

Kārkļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Ziemera pagastā.

Avoti: LC

karko

1. Viena no Sudānā, Kordofanas plato, dzīvojošām ciltīm, kas pieder pie kalnu nubu etniskās grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Karkonoše   vietv.

1. Krkonoše - kalni, Sudetu ziemeļu daļa uz Polijas un Čehijas robežas.

Avoti: PZT

Karksi-Nuija   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Viljandi apriņķī, 1930 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1973. g.

Avoti: PuA, Wi

karkstēt   apv.

1. Izdot rupju, aizsmakušu skaņu, gārgt, kladzināt, tarkšķēt.

Avoti: KV

karkstoņa   apv.

1. (Vistu) ķērkšana.

Avoti: KnV

karkšēt   karkšu, karkši, karkš, pag. karkšēju; intrans.

1. Radīt gārdzošu, čērkstošu troksni (par cilvēku, viņa elpošanas orgāniem).

Avoti: LLVV

kārkšēt   kārkšu, kārkši, kārkš, pag. kārkšēju, intrans.

1. Radīt gārdzošu, čērkstošu troksni (par cilvēku, viņa elpošanas orgāniem).

Avoti: LLVV

karkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Vairākkārt karkšēt.

Avoti: LLVV

kārkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, intrans.

1. Vairākkārt kārkšēt.

Avoti: LLVV

karkšis   apv.

1. Kairinājums kaklā, kas izsauc klepu, gārgšanu.

Avoti: ME

karkšķēt   karkšķu, karkšķi, karkšķ, pag. karkšķēju, intrans.

1. Radīt gārdzošu, čērkstošu troksni (par cilvēku, viņa elpošanas orgāniem).

Avoti: LLVV

kārkšķēt   kārkšķu, kārkšķi, kārkšķ, pag. kārkšķēju, intrans.

1. Radīt gārdzošu, čērkstošu troksni (par cilvēku, viņa elpošanas orgāniem).

Avoti: LLVV

karkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, intrans.

1. Vairākkārt karkšķēt.

Avoti: LLVV

kārkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, intrans.

1. Vairākkārt kārkšķēt.

Avoti: LLVV

karkšķis   apv.

1. Kairinājums kaklā, kas izsauc klepu, gārgšanu.

Avoti: ME

kārkšķis   apv.

1. Kairinājums kaklā, kas izsauc klepu, gārgšanu.

Avoti: ME

kārkt   kārcu, kārc, kārc, pag. kārcu, intrans.

1. parasti 3. pers. Ķērkt (par dažiem putniem); par vārnas balsi.

2. apv. Ķērcoši runāt.

3. reti. Gārgt, čērkstēt (par cilvēku); atskanēt gārdzošam, čērkstošam troksnim (krūtīs).

Avoti: LLVV, NeV

karkt   karcu, karc, karc, pag. karcu; intrans.

1. parasti 3. pers. Ķērkt (par dažiem putniem).

2. reti. Gārgt, čērkstēt (par cilvēku); atskanēt gārdzošam, čērkstošam troksnim (krūtīs).

Avoti: LLVV

karkulis   apv.

1. Gārdzošs klepus.

Avoti: ME

kārkulis   apv.

1. Gārdzošs klepus.

2. Racējcircenis, zemesvēzis ("Grillotalpa vulgaris").

Avoti: ME, KV

kārkuļot   apv.

1. Krākt, gārgt.

Avoti: ME

kārķēnieši

1. Valkas novada Kārķu pagasta apdzīvotās vietas "Kārķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kārķēniešos   apv.

1. Valkas novada Kārķu pagasta apdzīvotās vietas "Kārķi" apkārtnē; Kārķos.

Avoti: ĒiV

kārķēnietis   apv.

1. Valkas novada Kārķu pagasta apdzīvotās vietas "Kārķi" iedzīvotājs; parasti dzimis un uzaudzis Kārķos.

Avoti: ĒiV

Kārķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Valkas novadā 30 km no Valkas, izveidojusies bijušās Jaunkārķu muižas "Neu-Karkel" teritorijā, pagasta centrs.

2. Kārķu pagasts - pagasts Valkas novada rietumu daļā, robežojas ar Ērģemes pagastu, kā arī ar Burtnieku un Naukšēnu novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Karkell, krieviski - Karkeļskaja.

Kārķu purvs— dabas liegums Ziemeļvidzemes (Tālavas) zemienes Burtnieka līdzenumā, Bezdibeņa purvā, valkas novada kārķu pagastā, Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā, platība - 316 ha, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., lieguma vidū Bezdibeņa ezers, purvā ligzdo retas un aizsargājamas putnu sugas, migrācijas laikā atpūšas ūdensputni.

3. vēst. Kārķu sala - sala Daugavas lejtecē, kas 17. gs no uzsērējumiem radusies blakus Klīversalai un 18. gs saplūda ar to.

Avoti: LPag, LC, LE1

karķis   apv.

1. Korķis.

Avoti: ME

karķis   apv.

1. Grabažas, skrandas.

Avoti: ME

kārķis   apv.

1. Stārķis.

Avoti: ME

kārķis   apv.

1. Āķis, kāķis.

Avoti: ME

kārķis   apv.

1. Vecs zirgs.

Avoti: ME

Karla   vietv.

1. Upe Krievijā, Čuvašijas Republikā un Tatarstānas Republikā, Svijagas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA, PZT

Kārlaila   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Carlisle"), Anglijas ziemeļos, Kambrijas grāfistes administratīvais centrs, 75300 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Carlisle"), Pensilvānijas štatā, 18900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Karlberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Kārļu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Grobiņas pagastā.

Avoti: KV

kārlēnieši

1. Priekuļu novada Veselavas pagasta apdzīvotās vietas "Kārlēni" iedzīvotāji.

2. Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Kārļi" iedzīvotāji.

3. Ķeguma novada Rembates pagasta apdzīvotās vietas "Kārļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Karlentīni   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Carlentini"), Sicīlijas reģiona Sirakūzu provincē, 18000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Karligans   vietv.

1. Kalnu grēda Rietumsajānos, Krievijā, Krasnojarskas novadā, Boļšaja Abakanas un Malijabakanas ūdensšķirtnē, garums - ~100 km, augstums - līdz 2860 m.

Avoti: PZT

Karligtags   vietv.

1. Karligtaga grēda - atrodas Austrumtjanšana austrumu daļā, Ķīnā, virsotnēs - ledāji.

2. Karligtaga kalns - augstākā virsotne šajā grēdā, augstums - 4925 m.

Avoti: PZT

kārlings

1. Piramidāla kalnu virsotne, parasti ar trijskaldņa formu.

Avoti: SV99

Karlino   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 6000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1385. g.

Avoti: LpA, Wi

karlīno   vēst.

1. Neapoles Kārļa II (1283-1309) ievesta sīknauda, ko atdarināja visā Itālijā, 1818 Neapolē pielīdzināta 1/2 dukātam.

2. Sardīnijas Kārļa Emanuela (1730-73) zelta nauda, apmēram 55 liru vērtībā.

Avoti: KV

kārliņi   apv.

1. Kārniņi, dakstiņi.

Avoti: ME

Karliova   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Karliova"), Bingelas ilā, 6500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

karlisti

1. Klerikālmonarhiskas politiskās kustības pārstāvji Spānijā 19. gs.

Karlistu kari— Spānijas Burbonu dinastijas pārstāvju savstarpējie kari 1833.-40. un 1872.-76. g.

Avoti: EV

kārlīšnieki

1. Talsu novada Ārlavas pagasta apdzīvotās vietas "Kārlīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kārlītes   apv.; hip.

1. Šūnas, kāres.

Avoti: ME

kārlītis   žarg.

1. Vecākā modeļa automašīna "Moskvič".

2. Trešdaļlitra alus pudele.

Avoti: SLG

Karlmarksštate   vietv.

1. Kemnica - pilsētas noasukums 1953.-1990. g.

Avoti: LpA

Kārlmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Ances pagastā.

Avoti: LC

Karloforte   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Carloforte"), Sardīnijas reģiona Karbonijas-Iglēziasas provincē, 6200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Karlova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Karlovo"), Plovdivas apgabalā, 24200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Kārlova   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Carlow"), Lensteras provincē, 23000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Karlovaca   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Karlovac"), Karlovacas županijas administratīvais centrs, 55700 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Banatski Karlovaca - pilsēta Serbijā ("Banatski Karlovac"), Vojvodinas Dienvidbanatas apgabalā, 5100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Karlovase   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Ziemeļegejas perifērijā, 9600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Karlovi   vietv.

1. Karlovi Vari - pilsēta Čehijā, tāda paša nosaukuma apgabala administratīvais centrs, 50000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Karlovka   vietv.; novec.

1. Karļivka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Karlsbad   vietv., vācu val.

1. Melluži.

Avoti: FV

Kārlsbāda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Carlsbad"), Kalifornijas štatā, 112300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Carlsbad"), Ņūmeksikas štatā, 28100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Karlsbāde   vietv.

1. Karlsbādes alas - atrodas ASV ("Carlsbad Caverns"), Ņūmeksikas štatā, Gvādalupes grēdā, karstu alu sistēma ar mizīgām zālēm, grotām, stalaktītiem un stalagmītiem, eju kopgarums - 11,8 km, dziļums - 339 m, lielākā zāle T burta veidā, 610 x 335 m, platums - 190 m, augstums - 87 m, platība - 5,7 ha, bagāta alu fauna (11 sikspārņu sugu).

2. Karlovi Vari - pilsēta Čehijā.

Avoti: PZT

Karlsberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Kārļi.

2. Kārļu muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Kārļu pagastā.

3. Jaunzeltiņu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Alūksnes pagastā.

Avoti: FV

karlsdors   vēst.

1. Zelta monēta, kuru Bavārijas kūrfirsts Karls Alberts kala ap 1726. gadu pēc luidora parauga, bija apgrozībā līdz 18. gs. vidum.

Avoti: EpV

Karlshamna   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Blēkinges lēnē, 19100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Karlshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Saldus novada Zaņas pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Kareļi.

2. Kārļa muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Dundagas pagastā.

3. Kārļa muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Ziras pagastā.

4. Kārļa muiža, kas atradās Talsu apriņķa Kandavas pagastā.

5. Kārļa muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vecauces pagastā.

6. Kārļa muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Bārbeles pagastā.

7. Kārļa muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Codes pagastā.

Avoti: LE1, KV

Karlshuette   vietv., vēst., vācu val.

1. Kārļa muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Dundagas pagastā.

Avoti: KV

Karlskrūna   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Blēkinges lēnē, 64000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Karlskūga   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Erebrū lēnē, 27100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

karlsons   žarg.

1. Santehniķis.

Avoti: KZ

Karlsroden   vietv., vēst., vācu val.

1. Zaļkalnu muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Ances pagastā.

Avoti: KV

Karlsrūe   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Karlsruhe"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 296000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Karlsruhe   vietv., vācu val.

1. Kārļi.

Avoti: FV

Kārlstade   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vēnerna ziemeļu piekrastē, Vermlandes lēnes administratīvais centrs, 61700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

Karlštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Karlstadt"), Bavārijas federālajā zemē, 14800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kārltonvila   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā ("Carletonville"), Ziemeļrietumu provincē, 23000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

kārļenieki

1. Aizputes novada Cīravas pagasta apdzīvotās vietas "Kārļi" iedzīvotāji.

2. Kandavas novada Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Kārļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kārļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Amatas novada Drabešu pagastā.

2. vēst. Kārļu pagasts - pastāvēja bijušajā Cēsu apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Amatas novada Drabešu pagastā.

3. Kārļu muiža - Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Kārļi" bijušais nosaukums.

4. Kārļu ūdenskrātuve - atrodas Amatas novada Drabešu pagastā, Amatas upē, platība - 2,5 ha, garums - 580 m, lielākais platums - 130 m, lielākais dziļums - 4 m, valsts aizsardzībā kopš 1974. g.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Sutru pagastā.

6. Ogres novada apdzīvotās vietas "Ogresgals" otrs nosaukums.

7. Kārļu ciems - Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Sabdagas" daļa.

Avoti: LE1, LC

Karļinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Salienas pagastā.

Avoti: LC

Karļivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Poltavas apgabalā, 15200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

Kārļmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

kārļmuižnieki

1. Talsu novada Ārlavas pagasta apdzīvotās vietas "Kārlīši" iedzīvotāji.

2. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Kārļmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kārļupīte   vietv.

1. Ālandes kreisā krasta pieteka Grobiņas novada Groviņas pagastā, garums - 11 km.

Avoti: LD

Kārļzemnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Inčukalna novada Inčukalna pagastā.

Avoti: LC

karma   mit.

1. Indiešu filozofijā un reliģijā - cilvēka vai citas dzīvās būtnes dzīves un darbības seku kopums, kas uzlabo vai pasliktina tās likteni; atkarībā no tā, kā cilvēks pildījis dzīves priekšrakstus, nākamajā dzīvē viņa dvēsele pārdzimst cildenākā vai zemākā veidolā.

Avoti: SV99

karmakagju   mit.

1. Vadžrajānas skola, kagjudpas atzars.

Avoti: MrJ

karmančiks   apv.

1. Kabatzaglis.

Avoti: SiV

Karmanjola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Carmagnola"), Pjemontas reģiona Turīnas provincē, 28900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

karmanka   žarg.

1. Kabatzādzība.

Avoti: KZ

karmanola   novec.

1. Franču revolucionāru dziesma (1792. g.) ar deju.

Avoti: SV33

kārmans   žarg.

1. Kabata.

Avoti: SLG

karmaņņiks   žarg.

1. Kabatzaglis.

Avoti: KZ

karmaņņiks-tjehņiks   žarg.

1. Kabatzaglis, kas zog pārgriežot kabatu.

Avoti: KZ

karmaņola

1. Revolucionāra franču dziesma, ko Parīzes iedzīvotāji sacerēja sakarā ar karaļa gāšanu 1792. g.

2. Deja, ko izpildīja, dziedot šo dziesmu.

3. Žakete ar šauriem priekšējiem stūriem -jakobīņu apģērbs, ko Francijā ieviesuši itāļu strādnieki no Karmaņolas pilsētas.

Avoti: SV96, EpV

Karmaņola   vietv.

1. Karmanjola - pilsēta Itālijā ("Carmagnola").

Avoti: SV96, KV

Karmasana   vietv.

1. Upe Krievijā, Baškortostānas Republikā, Kamas pietekas Belajas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

karme   apv.

1. Ķilda, iemesls ķildoties.

2. Nepatikšanas, nelaime.

Avoti: KV

Karme

1. astr. Jupitera pavadonis ("Carme"), vidējais attālums no planētas - 23404000 km, izmēri - 46 km.

Avoti: ZvD-203-25

karmeklis   apv.

1. Ķildas meklētājs.

Avoti: KV

karmēklis   apv.; hip.

1. Kārumnieks, gardēdis.

Avoti: ME

karmēklis   apv.; hip.

1. Kāda bērnu spēle.

Avoti: ME

karmēklis   apv.

1. Ķilda.

Avoti: ME

kārmeklis   apv.

1. Kārumnieks.

Avoti: ME

karmelītes   novec.

1. Karmelītu sieviešu ordenis (no 1452), kuram 16. gs. ieveda vislielāko stingrību (staigāšanu basām kājām, 3 reizes nedēļā pērienu, ubagošanu).

Avoti: KV

karmelīti

1. Katoļu mūku ordeņa locekļi; ordenis dibināts 12. gs. otrajā pusē Palestīnā Karmelas kalnā, 13. gs. pārcēlās uz Eiropu.

Karmelītu spirts— karmelītu 17. gs. tirdzniecībā ievestais spirts, kas sastāv no 150 daļām alkohola, 250 daļām ūdens, 14 daļām melisas, 12 daļām citronu mizu, 6 daļām muskata riekstu 3 daļām kanēļa mizu un 3 daļām nagliņu.

Avoti: SV99

Karmensilva   vietv.; vēst.

1. Eforijes pilsētas Rumānijā senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Karmenta   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - palīdze dzemdībās, dieviete, kas ar dziesmām noteica jaundzimušā bērna likteni.

Avoti: Mit

karmentāliji   mit.

1. Dievietei Karmentai veltīti svētki Senajā Romā.

Avoti: Mit

karmēties   apv.

1. Strīdēties, ķildoties.

2. Tūļāties.

Avoti: ME

karminatīvs   med.

1. Līdzeklis pret gāzu uzkrāšanos zarnās.

Avoti: TM

karminofils   med.

1. Tāds, kas viegli krāsojas ar karmīnu.

Avoti: MSV

karmīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Spilgti sarkana vai purpursarkana krāsviela, ko iegūst no vairākām tropu kukaiņu sugām.

// novec. Spilgti sarkana vai purpursarkana lūpu krāsa, kurā izmantota šī krāsviela.

Avoti: LLVV

karmīnsarkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Spilgti sarkans, purpursarkans.

Avoti: LLVV

karmīnsārts   -ais; s. -a, -ā;

1. Spilgti sārts.

Avoti: LLVV

karmīnskābe   ķīm.

1. Krāsviela (sarkana), ko iegūst no kaltētu košeniļu ekstrakta, pārtikas piedeva E120 (dažās valstīs aizliegta), var izraisīt astmu, anafilaksi, siena drudzi, nātreni, cilvēkiem, kas ir jutīgi pret aspirīnu, vajadzētu izvairīties.

Avoti: Wi, Zkp

karmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar karmu, tai raksturīgs.

Avoti: MLVV

Karmjāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Carmiano"), apūlijas reģiona Lečes provincē, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

karmoizīns

1. Pārtikas piedeva E122, azokrāsviela (sarkana), dažās valstīs aizliegta, var izraisīt astmu, hiperaktivitāti, kancerogēna viela dzīvniekiem.

Avoti: Zkp

Karmona   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Carmona"), Andalūzijas autonomā apgabala Seviljas provincē, 28700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

karms   apv.

1. Kārns, vājš.

Avoti: ME

karms   apv.

1. Nobarojies.

Avoti: ME

kārms   apv.

1. Ēka, celtne.

Avoti: ME

karmustīns   med.

1. Pretvēža līdzeklis, kas ķīmiski maina un bojā šūnas ģenētisko struktūru.

Avoti: VE

karmuška   žarg.

1. Barotava.

Avoti: SLG

karn-   med.

1. Salikteņos norāda uz gaļu, miesu.

Avoti: MSV

Karna   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - pazemes valstības dieviete.

2. Senindiešu eposa "Mahābhārata" varonis, pāndavu mātes Kuntī un saules dieva Sūrjas ārlaulības dēls.

Avoti: SV08, Mit

kārna   apv.

1. Veca, nepatīkama, kalsna sieviete.

Avoti: ME

karnācija

1. Glezniecības paņēmieni un krāsu kombinācijas, ko izmanto, attēlojot cilvēka seju un kailu ķermeni.

Avoti: EV

Karnaka   vietv.

1. Lielākais Senās Ēģiptes tempļu komplekss ("El Karnak"), seno Tēbu teritorijā, ~2 km uz ziemeļiem no tagadējās Luksoras, Ēģiptes Jaunās valsts galvenā svētnīca.

Avoti: PZT

karnalīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Halogēnu grupas minerāls, no kura iegūst kālija un magnija sāļus, kā arī metālisko magniju.

Avoti: LLVV

Karnātaka   vietv.

1. Štats Indijas dienvidrietumu daļā ("Karnātaka"), administratīvais centrs - Bengalūru, platība - 191791 kvadrātkilometrs, 57399000 iedzīvotāju (2008. g.), valoda - kannadigu.

Avoti: PuA

Karnatika   vietv.

1. Vēsturisks novads Indijas dienvidaustrumos, starp Austrumgatiem un Koromandelas krastu, iedzīvotāji - tamili, XVIII gs. 1. pusē nodibināja atsevišķu valsti (galvaspilsēta - Arkota), no 1754. g. Ostindijas kompānijas pakļautībā, no 1801. g. - Madrasas provincē, mūsdienās - Tamilnadas štatā.

Avoti: PZT

karnauba

1. Brazīlijā augoša saimnieciski nozīmīga vaska palmu kopernīciju ģints suga ar 10-15 m augstu stumbru, lapas vēdekļveidīgas līdz 2 m diametrā, to virspusē līdz 0,5 cm bieza vaska kārta.

Avoti: LPE

karnaubvasks

1. Tipiski augu vaski, ko iegūst, izvārot ar ūdeni Brazīlijas vēdekļpalmas ("Copernica cerifera") daļas; pārtikas piedeva E903, glazētājviela, struktūras veidotājs, reti, bet var izraisīt alerģiskas reakcijas, dermatītu, kuņģa kairinājumu.

Avoti: KV, Zkp

Karndona   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Carndonagh"), Olsteras provincē, 2500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kārne   apv.

1. Miltu tīne.

Avoti: ME

karnēgija   lat.

1. Kaktusu dzimtas ģints ("Carnegiea").

Avoti: PDE

karneklis   apv.

1. Ķildīgs cilvēks.

Avoti: ME

karneklis   apv.

1. Ķeksis.

Avoti: ME

kārneklis   apv.

1. Izbadinātais.

Avoti: ME

kārneklis   apv.

1. Ķildīgs cilvēks.

2. Cilvēks, kas rada nekārtību, rakņājas.

Avoti: ME, SiV

kārnēklis   apv.

1. Kāds, kas rada nekārtību, sajukumu; kūdītājs.

2. Krūmaina pļava.

Avoti: ME

karneols

1. Dzeltenīgs līdz asinssārts halcedona (kvarca) paveids.

Avoti: LPE

karnes   apv.

1. Jumta kārniņi.

Avoti: ME

kārnes   apv.; hip.

1. Ārdi - restes kurtuvē, uz kurām balstās cietā kurināmā degošais slānis.

Avoti: ME

karnēt   apv.

1. Kļūt vājam, liesēt.

Avoti: ViV

kārnēt   kārnu, kārni, kārn, pag. kārnēju; intrans.; apv.

1. Būt bezdarbībā, parasti ilgstoši ko gaidot.

2. apv. Glūnēt, kāri skatīties, iekārot.

3. apv. Ziņkārīgi, pētījot skatīties.

4. apv. Kļūt vājam, liesēt; karnēt.

Avoti: LLVV, KV, ViV

karnete

1. Muitas atļauja transportlīdzeklim iebraukt valsts teritorijā uz ierobežotu laiku.

2. Ceļošanas biļešu grāmatiņa vai kuponi, kas katrs maksā mazāk nekā individuālā biļete, ja to pirktu atsevišķi.

3. Autotransporta kravu pārvadājumu muitas dokuments, kas atļauj pārvadāt preces pāri valstu robežām, nemaksājot muitas nodevas katrā atsevišķā valstī.

Avoti: SV99, TvV

karnevālietis   -ša, v.; reti.

1. Karnevāla dalībnieks.

Avoti: LLVV

karnevālisks   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Saistīts ar karnevālu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

karnevāliskums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Vispārināta īpašība --> karnevālisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

karnevāls   -a, v.

1. Sarīkojums (ar dejām, spēlēm, priekšnesumiem), kurā dalībnieki ir maskās un īpašos tērpos.

2. Tautas svētki zem klajas debess ar gājieniem, maskarādi, rotaļām, dejām (sākotnēji Itālijā).

Avoti: LLVV

Kārni   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kearney"), Nebraskas štatā, 32500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Kearny"), Ņūdžersijas štatā, 41800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Kearny"), Arizonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

karni-   med.

1. Salikteņos norāda uz gaļu, miesu.

Avoti: MSV

karnifikācija   med.

1. Orgāna pārveidošanās gaļai līdzīgā masā.

Avoti: TM

kārnījums   apv.

1. Iztīrītas pļavas gabals; līdums.

Avoti: KV, ViV

Kārniņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagastā.

Avoti: LC

kārniņš   -a, v.

1. Māla vai cementa neliela plakana vai izliekta plāksne (jumta segumam).

Avoti: LLVV

kārnis   apv.

1. Liekēdis, kārumnieks.

Avoti: ME

kārnis   apv.

1. Ķeksis netīrumu izkārnīšanai no krāsns vai labības nokārnīšanai rijā no ārdiem.

Avoti: ME

kārnis   apv.

1. Gārnis.

Avoti: KV

karnisms   med.

1. Pārmērīga gaļas ēšana.

Avoti: TM

kārnīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; apv.

1. Kārpīt, kašņāt.

2. Tīrīt.

3. Cirst (kokus kādā platībā, veidojot līdumu); līst; art (tikko nolīstu līdumu).

Avoti: LLVV, ViV

Kārnīte   vietv.

1. Vārnienes kreisā krasta pieteka Balvu novadā, garums - 14 km.

Avoti: LD, La1

kārnīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; apv.

1. Kārpīties, kašņāties.

2. Intensīvi darboties, sērtot kokus, līžot līdumu, arot zemi.

3. žarg. Ķildoties; ārdīties.

Avoti: LLVV, ViV, Žrg

karnitīns

1. Aminoskābēm līdzīga viela, kas piesaista garo posmu taukskābju ķēdes šūnām, kur tauki oksidējas un pārvēršas tīrā enerģijā.

Avoti: PL

karnivori   biol.

1. Plēsīgi dzīvnieki, arī augi, kas barībai izmanto dzīvniekus.

Avoti: ZTV

karnīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. arhit. Dzega, noslēguma josla, kas sienu atdala no jumta.

2. Ornamentāla forma mazliet zemāk par griestiem, kas apņem istabas sienas.

3. Dekoratīva forma, kas noslēpj āķus vai stieņus, pie kuriem piekārti aizkari.

4. ģeol. Sniega, ledus vai iežu pārkare.

Avoti: ZTV, TvV

karnizs   apv.

1. Izvirzīta, parasti rotāta augšmala, piemēram, mēbelēm.

Avoti: KiV

karnīzs   -a, v.

1. Dzega (1).

Avoti: LLVV

Karno   vietv.

1. Pilsēta Centrālāfrikas Republikā ("Carnot"), Mambere-Kadei prefektūrā, 54600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

Karnobata   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Karnobat"), Burgasas apgabalā, 18300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

karnofobija   med.

1. Pretīgums pret gaļas ēdieniem.

Avoti: TM

karnonatizācija

1. Iežu bagātināšanās ar karbonātu minerāliem (dolomītu, kalcītu); notiek gk. ķīmiskas aizvietošanās procesos.

Avoti: EV

Karnopole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

2. Karnopoles Bikaunieki - apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Karnopoles Bikaunīki— Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Karnopoles Bikaunieki" nosaukuma variants.

Karnopolis Bykaunīki— Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Karnopoles Bikaunieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

karnotīts

1. Minerāls, spilgti dzeltens, sastopams urāna un vanādija atradņu oksid. zonās, arī smilšakmeņos: urāna un vanādija rūda.

Avoti: EV

karnozināze   med.

1. Enzīms, kas katalizē karnozīna šķelšanos.

Avoti: MSV

karnozinēmija   med.

1. Karnozīna uzkrāšanās asinīs.

Avoti: MSV

karnozīns   med.

1. Mugurkaulnieku muskuļu ekstraktviela.

Avoti: TM

karnozinūrija   med.

1. Augsta karnozīna koncentrācija urīnā, var rasties pēc gaļas ēšanas vai seruma karnozināzes deficīta gadījumā.

Avoti: MSV

kārns   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti kalsns, vājš, arī ļoti novājējis (par cilvēku, tā ķermeni, ķermeņa daļām).

2. apv. Neauglīgs, liess (par augsni).

Avoti: LLVV

karns   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Vājš, kalsns, tievs; kārns (1).

Avoti: LLVV, ViV

Karnula   vietv.; novec.

1. Karnūlu - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Karnūlu   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidu daļā ("Karnulu"), Āndhra Pradešas štatā, Tungabadras labajā krastā, 424900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

kārnums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kārns (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

karnums   -a, v.; parasti vsk.; apv.

1. Kārnums.

Avoti: LLVV

karnūti   novec.

1. Gallu cilts starp Sēnu un Luari, pašā Gallijas centrā, kur ik gadus notika druīdu sapulces.

Avoti: KV

karobka   apv.

1. Pārnesumkārba.

Avoti: KiV

karoč   žarg.

1. Īsāk sakot, vārdu sakot, nu tad, tad.

Avoti: JV

karoče   žarg.

1. Īsāk; īsāk sakot (bieži lieto kā parazītvārdiņu).

Avoti: SLG

karoči   žarg.

1. Īsāk; īsāk sakot (bieži lieto kā parazītvārdiņu).

Avoti: SLG

karodzieši

1. Alojas novada Staiceles pagasta apdzīvotās vietas "Karogi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

karodziņš   -a, v.

1. Dem. --> karogs.

2. Trīsstūrveida vimpelis (parasti ar kātu un pamatni), ko piešķir par nopelniem darbā vai uzvaru sacensībās.

3. Neliels pie kāta piestiprināms noteiktas krāsas (vai noteiktu krāsu) auduma gabals, piemēram, signalizācijai.

Medību karodziņi— krāsaini (parasti sarkani) 11-13 x 18-25 cm auduma gabali, kuri piestiprināti auklai (parasti kaprona - 2,0 mm) 50-70 cm attālumā viens no otra.

4. mūz. Izlocīta līnija pie nots kātiņa.

5. inf. Mainīgais, kura vērtība norāda, ka sasniegts kāds noteikts iekārtas stāvoklis vai izpildīts programmas nosacījums.

6. inf. Fiksēta bitu secība, kas paredzēta kadra sākuma un beigu iezīmēšanai.

Avoti: LLVV, Vng, D3

karodznieks   -a, v.

1. novec. Karavīrs, kura pienākums ir nest karogu; karognesējs (1).

2. reti. Karognesējs (2).

Avoti: LLVV

Karogi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alojas novada Staiceles pagastā.

Karogu Baznīckalniņš— kulta vieta Alojas novada Staiceles pagastā, ~2 km uz dienvidiem no Staiceles, 6-7 m augsts uzkalns (garums - ~20 m, platums - 15 m), tā rietumu pakājē atrodas avotains smilšakmens atsegums.

Avoti: LC, LE1

karogkapteinis   novec., iron.

1. Vieskapteinis.

karogmasts   -a, v.

1. Masts, kurā uzvelk karogu.

Avoti: LLVV

karognesējs   -a, v.

1. Cilvēks, kam uzticēts nest karogu, cilvēks, kas nes karogu.

2. Tas, kas atrodas (kādas kustības, cīņas u. tml.) priekšgalā, vadībā.

Avoti: LLVV

karogot   -oju, -o, -o, pag. -oju, pārej.

1. Greznot ar karogu, karogiem.

Avoti: LV87

karogots   -ais; s. -a, -ā;

1. Rotāts ar karogiem.

Avoti: LLVV

karogs   -a, v.

1. Oficiāls (valsts, organizācijas, karaspēka daļas u. tml.) simbols - pie kāta piestiprināma noteiktas krāsas (vai noteiktu krāsu) auduma gabala veidā (parasti ar attēlu, uzrakstu).

Balts karogs— Padošanās zīme (parasti karā) - balts auduma gabals,

2. Vadošā ideja, kas vieno cilvēkus kopīgā darbībā, vienotā rīcībā.

3. bot. Tauriņziežu zieda augšējā vainaglapa.

Avoti: LLVV, PL

karojošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> karot.

2. Tāds, kas nesamierināmi cīnās (pret ko).

Karojošais ateisms— termins, ar kuru marksistiskie ideologi apzīmēja cīņu pret baznīcu un tās "strādnieku šķirai kaitīgo reliģisko ideoloģiju".

Avoti: LLVV

karole   literat.

1. Reliģiskās pacilātības dziesma, kas paredzēta dziedāšanai Ziemassvētkos vai Lieldienās.

Avoti: DzV

Karolīna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Murmastienes pagastā.

2. Pilsēta Puertoriko salas ziemeļaustrumu daļā, 187600 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LC, LpA

Karolīna   vēst.

1. Vācijas krimināltiesību un kriminālprocesa kodekss, kas pieņemts karaļa Kārļa V valdīšanas laikā 1532. g. un bija spēkā līdz 1870. g.

Avoti: VtV

Karolīnas   vietv.

1. Karolīnu salas - arhipelāgs Mikronēzijā ("Caroline Islands"), Klusā okeāna rietumos, platība - ~1190 kvadrātkilometru, 936 salas izkaisītas 2 mlj kvadrātkilometru plašā akvatorijā, 3700 km rietumu-austrumu virzienā.

Avoti: PZT

Karolingi

1. Karaļu un imperatoru dinastija Franku valstī; nosaukta Kārļa Lielā vārdā.

Avoti: EV

Karolinka   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabalā, 2600 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

karolīns   novec.

1. Zelta nauda, ko 10 guldeņu vērtībā kala Bavārijas kūrfirsts Kārlis Alberts 1726, vairākkārt atdarināta arī citās D Vācijas valstīs.

2. Sudraba nauda, ko 1718 kala Zviedrijas karalis Kārlis XII.

Avoti: KV

Karolīnu   vietv.; nelok.

1. Karolīnu salas - arhipelāgs Mikronēzijā (angļu val. "Caroline Islands"), Klusā okeāna rietumos, ietver 936 vulkāniskas un koraļļu salas, garums rietumu-austrumu virzienā - 3700 km, platība - 1320 kvadrātkilometru, augstums - līdz 791 m, salu rietumu daļu aizņem Palau, centrālo un austrumu daļu - Mikronēzija.

Avoti: LģE

Karoliņi   vietv.

1. Krustpils novada Atašienes pagasta apdzīvotās vietas "Borkova" otrs nosaukums.

Avoti: LC

Karoliškas   vietv.

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Karoliški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Karoliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

karolišķi

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Karolišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

karolišķieši

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Karolišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Karoltona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Carrollton"), Džordžijas štatā, 26700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Carrollton"), Teksasas štatā, 128400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Carrollton"), Kentuki štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kārone   vietv.

1. Virbupe - Abavas labā krasta pieteka Talsu novadā, garums - 23 km, kritums - 65,2 m; augštecē Sknābe, lejtecē Svente.

Avoti: LE1, La1

Karonga   vietv.

1. Pilsēta Malāvijā, Ziemeļu reģionā, 27800 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: PuA, LpA

karonka   apv.

1. Mākslīgs zoba kronis.

Avoti: KiV

Karonno   vietv.

1. Karonno Pertuzella - pilsēta Itālijā ("Caronno Pertusella"), Lombardijas reģiona Varēzes provincē, 16800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

karons   apv.

1. Kovārnis ("Corvus monedula", senāk "Corvus moneduca").

Avoti: ME

karons   med.

1. Bezkrāsains, eļļains ketons ar kampara un piparmētras smaržu, iegūts no ķimeņu eļļas.

Avoti: TM

karose   novec.

1. Kariete, slēgti grezni rati.

Avoti: KV

karosērija   -as, s.

1. Automobiļa virsbūve.

Avoti: LLVV

karoskābe   novec.

1. Ūdeņraža peroksīds, kurā 1 ūdeņradis atvietots ar sulfogrupu; sulfomonopārskābe.

Avoti: KV

karot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Atrasties kara stāvoklī (par valstīm, tautām, ciltīm u. tml. vai sociālām grupām).

2. Censties pieveikt, uzvarēt (dzīvniekus), parasti ar ieročiem.

// pārn. Atrasties naidīgās attiecībās un paust tās runā, rīcībā.

3. Vērsties (pret kādu), vājinot (tā) ietekmi, spēku, cenšoties pakļaut (to) savai ietekmei.

4. Cīnīties (par kādu mērķi).

5. parasti 3. pers.; pareti. Cīnīties (5).

Avoti: LLVV

kārot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Izjust lielu organisku nepieciešamību (pēc kā ēdama, dzerama, arī ko ēst, dzert).

2. Ļoti vēlēties, gribēt iegūt (parasti kādu priekšmetu).

Avoti: LLVV

karotājs   apv.

1. Cilvēks, kas piedalās karā; cīnītājs.

Avoti: Sin

karotas   novec.

1. Burkānu suga ar resnu, strupu sakni.

Avoti: SV33

karotāža

1. Ģeofizikālu un ģeoķīmisku pētījumu komplekss urbumos atsegto iežu sastāva un uzbūves noskaidrošanai.

Avoti: SV99

karote   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Galda piederums ar kātu un paplašinātu, pasekli ieliektu galu ēdiena smelšanai, paņemšanai, maisīšanai.

Putu (smeļamā) karote— paliela plakana, caurumota karote putu noņemšanai vai biezumu, gaļas izņemšanai no zupas.

Ķirurģiskā karote— karotei līdzīgs ķirurģisks instruments, piemēram, strutu, cistu, nekrotisku audu atdalīšanai.

Avoti: LLVV

karotene

1. Krustziežu dzimtas ģints ("Cochlearia"), divdīgļlapji ar karotes veida apakšējām lapām.

Ārstniecības karotene— karoteņu suga ("Cochlearia officinalis").

Avoti: Aug2, KV

karotidodīnija   med.

1. Neiroveģetatīvi traucējumi ar asinsvadu dilatāciju miega artērijas vaskularizācijas apvidū: stipras vienpusējas lēkmjveida sāpes skaustā un pakausī; reizēm rīšanas traucējumi.

Avoti: MSV

kāroties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; trans.

1. Izjust lielu organisku nepieciešamību (pēc kā ēdama, dzerama, arī ko ēst, dzert); kārot (1).

2. Ļoti vēlēties, gribēt iegūt; arī alkt; kārot (2).

Avoti: LLVV

karotikoklinoīds   med.

1. Tāds, kas attiecas uz iekšējo miega artēriju un spārnkaula ķīļveida izaugumu.

Avoti: MSV

karotikotimpānisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz miega artērijas kanālu un bungdobumu, piem., nervs.

Avoti: MSV

karotināze   med.

1. Ferments, kas katalizē karotīna pārvēršanos A vitamīnā.

Avoti: TM

karotinēmija   med.

1. Karotīns cirkulējošas asinis.

Avoti: TM

karotinodermija   med.

1. Ādas dzeltenums, ko rada karotīna pārmērība asinīs un audos.

Avoti: TM

karotinoīdi   -u, vsk. karotinoīds, -a, v.

1. Augu dzeltenie vai oranži sarkanie pigmenti, kas piedalās šūnu elpošanas, augšanas, vairošanās un fotosintēzes procesos.

Avoti: LLVV

karotīns   -a, v.

1. Nepiesātināts ogļūdeņradis (retinola provitamīns), oranždzeltens augu pigments, kas cilvēka un dzīvnieku organismā pārvēršas A vitamīnā (ir burkānos, tomātos, skābenēs, ābolos).

Karotīna pasta— tumši zaļa, stingra masa, ko iegūst, ar benzīnu ekstrahējot sasmalcinātas priežu vai egļu skujas (lieto, piemēram, lopkopībā, farmācijā); skuju hlorofila pasta.

Hlorofila karotīna pasta— karotīna pasta.

Karotīna hlorofila pasta— karotīna pasta.

Avoti: LLVV, ZTV

karotīte

1. Dem. --> karote.

2. apv. Karotne.

Avoti: LE

karotne   apv.

1. Karotene ("Cochlearia")- divdīgļlapju augu ģints krustziežu dzimtā ar karotes veida apakšējām lapām.

2. Ārstniecības karotene - karoteņu suga ("Cochlearia officinalis").

Avoti: KV, ME

karotnieks   apv.

1. Karošu izgatavotājs.

Avoti: ME

karotodīnija   med.

1. Sāpes vaiga apvidū, ap aci un kakla mugurpusi, ja izdara spiedienu uz kopējo miega artēriju.

Avoti: TM

karotvadnis   jūrn.

1. Uz priekšu un uz augšu izliekta vadņa veids.

Avoti: JūVM

Karovinjo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Carovigno"), Apūlijas reģiona Brindizi provincē, 16200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

karoze   med.

1. Apdullināšana (ar skaņu vai sitienu).

Avoti: TM

Karozīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Carosino"), Apūlijas reģiona Taranto provincē, 7000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

karpa   -as, s.

1. dsk.; zool. Zivju klases karpveidīgo kārtas dzimta ("Cyprinidae"), pie kuras pieder ātraudzīgas, siltumu mīlošas saldūdens zivis.

2. Šis dzimtas suga ("Cyprinus carpio"), ātraudzīga saldūdens zivs ar pelēcīgi zaļganu ķermeni un melni plankumotām zvīņām, ķermeņa garums - līdz 60 cm, masa - līdz 10 kg.

Vienvasaras karpas— karpas, kuras audzē dīķsaimniecībās vienu gadu.

Divvasaru karpas— karpas, kuras audzē dīķsaimniecībās divus gadus.

Trīsvasaru karpas— karpas, kuras audzē dīķsaimniecībās trīs gadus.

Ādas karpa— karpu šķirne, kuras pārstāvjiem raksturīgas retas zvīņas tikai pie spuru pamatnēm un žaunām; šīs šķirnes karpa.

Zvīņu karpa— karpu šķirne, kuras pārstāvjiem ir viscaur līdzenas, zeltainas krāsas zvīņas; šīs šķirnes karpa.

Savvaļas karpa— Amūras sazāns.

Karpu uts— uz zivīm parazitējošs vēzis.

Avoti: LE1, LLVV

Karpa   vietv.; nelok.

1. Karpa ezers - atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Aglonas novada Šķeltovas pagastā, 143 m vjl., platība - 61,4 ha, garums - 1,5 km, lielākais platums - 0,4 km, vidējais dziļums - 7,3 m, lielākais dziļums - 20,3 m, eitrofs ezers, aizaugums 9%, kopā ar Bēšonu ezeru veido ezeru pāri; Karašu ezers.

Avoti: LE1, La1

kārpa   -as, s.

1. Infekciozas slimības izraisīts ciets, norobežots, pārragots labdabīgs veidojums uz ādas.

2. Dzimumzīme.

3. Izaugums (uz auga mizas, lapām, augļiem, saknēm).

4. apv. Varžacs.

Avoti: LLVV, ME

kārpa   -as, s.; apv.

1. Neliels, apaļš koka trauks (sviesta, biezpiena ievietošanai); apaļa ciba.

2. Grozs.

3. Bērza tāss dzeramais trauks.

Avoti: ME, ĒiV, ViV

kārpa   -as, s.; apv.

1. Neliels, sniegputeņa veidots, sniega sanesums uz ceļa.

Avoti: ĒiV

kārpa   apv.

1. Karpa ("Cyprinus carpio").

Avoti: ME

kārpa   apv.

1. Gliemežvāks.

Avoti: ME

Karpača   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 5000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1960. g.

Avoti: Wi

karpačo

1. Itāļu virtuves ēdiens - ļoti plānas liellopu u. c. gaļas šķēles, ko garnē ar salātu lapām, sieru u. tml.; "carpaccio".

Avoti: PL

kārpains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, uz kura ir daudz kārpu (1); tāds, kam ir daudz kārpu (1) - par cilvēku.

2. Klāts ar kārpām (3).

3. Klāts ar kārpiņām (2).

Avoti: LLVV

kārpainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kārpains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kārpaiņš   apv.

1. Kārpains.

Avoti: ĒiV

kārpaiņš   apv.

1. Kāpaiņš.

Avoti: ĒiV

karpāni   apv.

1. Kartupeļi.

Avoti: ME

Karpantrā   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Carpentras"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Volklīza departamentā, 29300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Karpata   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā ("Karpathos"), Dienvidegejas perifērijāā, tāda paša nosaaukuma salas austrumu piekrastē, 2800 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Sala Krētas jūrā ("Karpathos"), uz ziemeļaustrumiem no Krētas (Grieķija), platība - 304 kvadrātkilometri, kalnains reljefs, augstums - līdz 1215 m (Kalilimnes kalns).

3. Karpatas šaurums - atdala Rodas salu no Karpatas un Sarjas salas ("Stenon Karpathau"), savieno Krētas jūru ar Vidusjūru, platums - ~50 km.

Avoti: PZT, Wi, LpA

Karpati   vietv.

1. Kalnu sistēma Viduseiropas austrumu daļā, Čehijas, Slovākijas, Polijas, Ungārijas, Rumānijas un Ukrainas teritorijā, veido līdz 1500 km garu izliektu loku, platums - 120-430 km, vidējais augstums - ~1000 m, augstākā virsotne - 2655 m.

2. Karpatu rezervāts - atrodas Ukrainā, Ivanofrankivskas un Aizkarpatu apgabalā, platība - 127 kvadrātkilometri, dibināts 1968. g., lai saglabātu, pētītu un atjaunotu Karpatu dabas kompleksus.

Avoti: LģE, PZT

kārpcūka

1. Cūku dzimtas suga ("Phacochoerus aetihiopicus"), uz purna lieli ādas izaugumi ("kārpas"), ļoti lieli ilkņi, dzīvo baros, fitofāgi, Āfrikā uz D no Sahāras.

Avoti: LPE

karpe   apv.

1. Karpa - saldūdens zivs ar lielām zvīņām un pelēcīgi zaļganu ķermeni.

Avoti: VV

karpe   apv.

1. Ķeksis.

Avoti: ME

kārpe   apv.

1. Sekla un gandrīz apaļa zvejnieku laiva lašu ķeršanai; kārpis.

2. Kārpa.

Avoti: KV, KiV

karpektomija   med.

1. Plaukstas pamata kaula vai kaulu eksartikulācija.

Avoti: TM

karpelājs   apv.

1. Kartupeļu kauks (parasti novākts).

Avoti: ĒiV

karpelēns   apv.

1. Neliels kartupelis; kartupelis.

Avoti: ĒiV

karpelis   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2, ĒiV

karpeļains   apv.

1. Tāds (trauks), kas notriepts ar (ēšanai sagatavotu) kartupeļu atliekām.

Avoti: ĒiV

karpeļbedre   apv.

1. Bedre kartupeļu uzglabāšanai (ziemā).

Avoti: ĒiV

karpeļgrozs   apv.

1. Grozs, kas paredzēts kartupeļu ievietošanai.

Avoti: ĒiV

karpeļi   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2, MalV

kārpeļi   apv.

1. Kartupeļi.

Avoti: ME

karpeļkalnīns   apv.

1. Neliels kalns, uzkalns, kur atrodas bedres kartupeļu uzglabāšanai.

Avoti: ĒiV

karpeļlasāmais   apv.

1. Tāds, ko izmanto kartupeļu novākšanā.

Avoti: ĒiV

karpeļlasīšana   apv.

1. Kartupeļu novākšana.

Avoti: ĒiV

karpeļlasītājs   apv.

1. Cilvēks, kas novāc kartupeļus.

Avoti: ĒiV

karpeļlauks   apv.

1. Kartupeļu lauks.

Avoti: ĒiV

karpeļmala   apv.

1. Kartupeļu lauka mala.

Avoti: ĒiV

karpeļrokamais   apv.

1. Tāds, ko izmanto kartupeļu novākšanā.

Avoti: ĒiV

karpeļtīrums   apv.

1. Kartupeļu lauks.

Avoti: ĒiV

karpeļvaga   apv.

1. Kartupeļu vaga.

Avoti: ĒiV

karpenājs   apv.

1. Kartupeļu lauks pēc kartupeļu nolsīšanas.

Avoti: ME

Karpene   vietv.

1. Šķēdes kreisā krasta pieteka Kuldīgas novada Vārmes pagastā, garums - 10 km.

Avoti: LD, La1

Karpenise   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 7300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Karpentārija   vietv.

1. Karpentārija līcis - atrodas Arafuru jūras dienvidos (angļu val. "Gulf of Carpentaria"), Austrālijas ziemeļu piekrastē, starp Jorkas raga un Arnemlendas pussalu, platība - 328000 kvadrātkilometru, garums - ~600 km, lielākais dziļums - 71 m.

Avoti: LģE

kārpenters   žarg.

1. Namdaris (angļu "carpenter").

Avoti: Str

karpents   apv.

1. Romiešu divjūgu divriči, sānos slēgti, ar spraišļotu aizsargjumtu.

Avoti: KV

karpeņi   apv.

1. Kartupeļi.

Avoti: ME

karpēt   apv.

1. Saķeksēt (kuģi).

Avoti: ME

kārpēt   apv.

1. Trūdēt.

Avoti: KnV

karpetāņi   vēst.

1. Tagadējās Kastīlijas un Estremaduras senie iedzīvotāji ar galvaspilsētu Toledo; 220. g. p. m. ē. tos uzvarēja Hannibals.

Avoti: KV

Karpi   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Carpi"), Emīlijas-Romanjas reģiona Modēnas provincē, 67600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

karpija   med.

1. Senāk lietots pārsēju materiāls; ar rokām saplucināti diegi no kokvilnas lupatām; šarpija.

Avoti: TM

Karpin   vietv., vēst.

1. Karpines, arī Matuļu muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Kalupes pagastā.

Avoti: KV

kārpināt   apv.

1. Likt kārpīties.

Avoti: ME

kārpināt   apv.

1. Ārstēt zirgu, tīrīt zirga muti, purnu.

Avoti: ME

Karpinjāno   vietv.

1. Karpinjāno Salentīno - pilsēta Itālijā ("Carpignano Salentino"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 3840 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Karpinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabalā, Turjas krastā, 28000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Karpinska vulkāns - darbīgs vulkāns Kuriļu salās, Paramuširas salas dienvidos, Krievijā, Sahalīnas apgabalā, augstums - 1345 m, andezīti un bazalti, izplūst karsta gāze, šķidrs sērs.

Avoti: Wi, PZT

kārpiņa   -as, s.

1. Dem. --> kārpa.

Skaistuma kārpiņa— maza dzimumzīme sejā; mākslīgi izveidota dzimumzīme sejā.

2. anat. Maņu orgānu sastāvdaļa - jutīgs gļotādas veidojums.

Avoti: LLVV

Karpiņje   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

karpis   apv.

1. Karpa - saldūdens zivs ar lielām zvīņām un pelēcīgi zaļganu ķermeni.

Avoti: VV

karpis

1. jūrn. Gara koka kārts ar speciālu āķveida apkalumu resnākajā galā, ar kuru var pievilkties vai atgrūsties.

2. apv. Ķeksis.

Avoti: JūVM, ME

kārpis   apv.

1. Kārpa.

Avoti: ME

kārpis   apv.

1. Sekla un gandrīz apaļa zvejnieku laiva lašu ķeršanai.

Avoti: KV

kārpis   žarg.

1. Namdaris (angļu "carpenter").

Avoti: Str

karpīt   apv.

1. Kārpīt.

Avoti: ME

kārpīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ar kājām spārdīt un sviest (zemi, sniegu, sūnu u. tml.) - parasti par dzīvniekiem.

2. Veidot (ko, piemēram, zemē), spārdot ar kājām vai rakņājot (ar kādu rīku vai rokām) un sviežot (piemēram, zemi).

3. pareti. Tīrīt ar grūtībām (no kā ko irdenu vai lipīgu).

Avoti: LLVV

kārpīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Intensīvi, ilgāku laiku kārpīt ar kājām (zemi, sniegu, sūnu u. tml.) - parasti par dzīvniekiem.

2. Ar grūtībām virzīties (piemēram, uz priekšu, ārā), parasti, grimstot vai stiegot (kur).

3. Ķepuroties, spārdīties, parasti cenšoties atbrīvoties.

4. sar. Nepakļauties, runāt pretim.

Avoti: LLVV

karpitnes   apv.

1. Ķērpji.

Avoti: ME

Karpo

1. astr. Jupitera pavadonis ("Carpo"), vidējais attālums no planētas - 16989000 km, izmēri - 3 km.

Avoti: ZvD-203-24

karpofalangeāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz plaukstas pamatu un falangām.

Avoti: MSV

karpofors

1. Ziedkāta turpinājums, kas iekļaujas zieda vai auga struktūrā.

Avoti: LD

karpokarpāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz divām plaukstas pamata daļām, piem., uz plaukstas pamata kaulu divām rindām.

Avoti: MSV

karpoliti   novec.

1. Kopnosaukums visiem pārakmeņotiem augļiem.

Avoti: KV

karpoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Botānikas nozare, kas pētī augu augļus un sēklas.

Avoti: LLVV

karpoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar karpoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

karpometakarpāls   med.

1. Tāds, kas attiecas kā uz plaukstas pamatu, tā delnu.

Avoti: MSV

karpopedāls   med.

1. Tāds, kas attiecas kā uz plaukstas pamatu, tā pēdu, piem., laringospazmas radīti krampji bērniem.

Avoti: MSV

karpoptoze   med.

1. Plaukstas pamata un pirkstu izstiepēju paralīze.

Avoti: TM

karposporas

1. Sārtaļģu sporas, kas veidojas no zigotas.

Avoti: LD

karposporofīts

1. Viena no trim sārtaļģu attīstības cikla paaudzēm (pārējās - gametofīts un sporofīts).

Avoti: LD

Karpova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

kārpsēne

1. dsk. Himēnijsēņu klases afilloforu rindas teleforu dzimtas ģints ("Telephora"), Latvijā konstatētas 2 sugas.

Zemes kārpsēne— teleforu dzimtas kārpsēņu ģints suga ("Telephora terestris").

Avoti: LE1

kārpt   apv.

1. Kārpīt.

Avoti: KnV

karpuļi   apv.

1. Kartupeļi.

Avoti: ME

Karpuškina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

kārpuzāle   apv.

1. Saules dievkrēsliņš ("Euphorbia helioscopia").

Avoti: Aug2

Karpuzlu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Karpuzlu"), Ajdinas ilā, 2100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kārpvācelīte   bot.

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases divzobju dzimtas ģints ("Oncophorus"), kas Latvijā sastopama samērā reti.

Avoti: LD

kārpveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kārpas (1) forma, veids.

Avoti: LLVV

karpveidīgie

1. Kaulzivju klases kārta ("Cypriniformes"), nelielas un vidēji lielas saldūdeņu zivis (garums - 6-170 cm) ar daudzveidīgu ārējo izskatu un dzīvesveidu, ~3000 s.

Avoti: PDE

karpveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir līdzīgs karpai.

2. zool. Savienojumā "karpveidīgās zivis": zivju kārta, pie kuras pieder, piemēram, karpas, ālanti, līņi, plauži, vimbas, karūsas.

Avoti: LLVV

kārpveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kārpveida.

Avoti: LLVV

kārpzāles   apv.

1. Saules dievkrēsliņš ("Euphorbia helioscopia").

Avoti: Aug2

karpzivis

1. Karpveidīgo kārtas dzimta, daudzveidīgas, gk. saldūdens zivis, >270 ģ., >1500 s.

Avoti: PDE

karrageen   novec.

1. Droga no Īrijas pērļu sūnām.

Avoti: KV

Karrāra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Carrara"), Toskānas reģiona Masas-Karrāras provincē, 64400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

karre   ģeogr.

1. Karsta rieva, 1-2 m dziļa rievveida ieplaka, kas radusies, ūdenim šķīdinot kaļķakmeņus vai citus viegli šķīstošus iežus.

Avoti: ZTV

Karrebeksminde   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Karrjona   vietv.

1. Upe Spānijas ziemeļos, Kastīlijas un Leonas autonomajā apgabalā, Pisvergas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kars   -a, v.; ģeol.

1. Ledāju iedarbībā radies kausveida padziļinājums kalnos, parasti netālu no to virsotnes.

Avoti: LLVV

kars   apv.

1. Karš.

Avoti: SiV

kars   apv.

1. Koka miza.

Avoti: KiV

kārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tiecas pēc garšas baudas, kāro ko ļoti iecienītu, garšīgu, tāds, kam ir liela kāre pēc kāda ēdiena, dzēriena.

// apst. Ar lielu patiku, ar spēcīgu juteklisku baudu.

2. Tāds, kam ir spēcīga vēlēšanās, tieksme (parasti pēc kāda priekšmeta).

// apst. Ar lielu interesi, arī patiku, ar sasprindzinātu uzmanību, nepacietību.

3. Tāds, kam piemīt iekāre 1(2).

4. Alkatīgs, mantkārīgs.

Avoti: LLVV, KnV

kārs   apv.

1. Laivas ribas.

Avoti: ME

kārs   žarg.

1. Automašīna.

Avoti: SLG

kārs   apv.

1. Kāravs.

Avoti: KnV

karsa   apv.

1. Karstums.

2. Dedzīgums.

3. Ātras dusmas.

Avoti: ME

Karsa   vietv.

1. Pilsēta Turcijas ziemeļaustrumos ("Kars"), netālu no Armēnijas robežas, ila administratīvais centrs, 78100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

kārsa   apv.

1. Pļavas ķērsa ("Cardamine pratensis").

Avoti: Aug2

Karsau   vietv., vācu val.

1. Kārsava.

Avoti: FV

Kārsava   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Latgales austrumu daļā, no 2009. g. - novada centrs (1963.-2009. g. Ludzas rajonā, 1950.-1962. g. rajona centrs, 1777.-1949. g. Ludzas apriņķī) 280 km no Rīgas un 28 km no Ludzas, pilsētas tiesības kopš 1928. g., miesta tiesības piešķirtas 1825. g., kas 20. gs. sākumā atņemtas bet 1924. g. atjaunotas, pilsētas tiesības piešķirtas 1928. g. 11. februārī, 2260 iedzīvotāju (2015. g.).

2. Kārsavas novads - nodibināts 2009. g. bijušā Ludzas rajona ziemeļu daļā, ietver Kārsavas pilsētu, Goliševas, Malnavas, Mērdzenes, Mežvidu un Salnavas pagastu, robežojas ar Ciblas, Rēzeknes, Balvu un Baltinavas novadu, kā arī ar Krieviju.

3. vēst. Kārsavas pagasts - pastāvēja Ludzas apriņķī līdz 1949. gadam, teritorija mūsu dienās ietilpst Malnavas, Salnavas, neliela daļa - Mežvidu pagastā.

4. Kārsavas stacija - apdzīvota vieta (mazciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, LC

kārsavieši

1. Kārsavas pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

karsējs   v.

1. Cilvēks, kas jūt līdzi (piem., sportistam, sporta komandai, sacensību dalībniekiem), atbalsta (to).

Avoti: MLVV

kārsējs   -a, v.

1. Strādnieks, kas kārš (vilnu); kāršanas speciālists.

Avoti: LLVV

karsēklis   apv.

1. Uzsildīts alus ar pienu.

2. Uzvārīts jaunpiens.

Avoti: KV

karsēknis   apv.

1. Ar miltiem uztumēts vārīts piens.

2. Uzvārīts jaunpiens.

Avoti: BB

karseknis   apv.

1. Linu audekla (pašausta) vasaras svārki.

2. Uzvārīts jaunpiens.

Avoti: TlV, BB

kārseknis   apv.

1. Caurumaina karote vai siets kāšanai.

Avoti: KV

karselis   apv.

1. Liesas iekaisums.

Avoti: ME

karsenis   apv.

1. Reņģe, jūras zivs.

Avoti: ME

kārsenis   apv.

1. Kāstava.

Avoti: ME

kārsenis   apv.

1. Kārstuve.

Avoti: ME

karsēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju.

1. trans. Sildīt (vielu) līdz vārīšanās temperatūrai; pakļaut (vielu) karstuma iedarbībai.

2. parasti 3. pers.; intrans. Izstarot, izplatīt karstumu.

// trans. Izstarojot, izplatot karstumu, stipri sildīt (ko).

// trans.

// trans. Kairinoši (uz ko) iedarbojoties, izraisīt dedzinošu sajūtu.

3. trans. Izraisīt spēcīgu uzbudinājumu.

// intrans.

Avoti: LLVV

kārsēt   apv.

1. Kāsēt, klepot.

Avoti: ME

karsēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgstoši ļauties karstuma iedarbībai; ilgstoši pakļaut sevi karstuma iedarbībai.

Avoti: LLVV

karsiens   apv.

1. Uzvārīts jaunpiens.

2. Pēriens.

3. Karstā vasarā svīst darbā.

Avoti: BB, ME

kārsiens   apv.

1. Pēriens, pārmācība.

Avoti: NeV

karsīgs   apv.

1. Tāds, kas silda, karsē.

2. Tveicīgs, karsts.

3. Dedzīgs, ātras dabas cilvēks.

Avoti: ME

karsin   apv.

1. Savienojumā "karsin karst" lieto lai raksturotu darbības pastiprinātu intensitāti.

2. Sākt karst.

Avoti: ME

karsināt   apv.

1. Karsēt.

2. Ķircināt, kaitināt.

Mūžu karsināt— kādu cilvēku vai sevi uzturēt līdz vecumam.

Avoti: KV

karsināt   apv.

1. Likt novecot.

2. Likt nobriest, nogatavoties.

Avoti: ME

kārsināt   apv.

1. Likt novecot.

2. Likt nobriest, nogatavoties.

3. Likt, dot kārst (vilnas apstrādes uzņēmumā).

Avoti: LE, ViV

kārsis   apv.

1. Kāsis 1(1).

Avoti: ME

kārsis   apv.

1. Ādmiņa instruments, ar ko padara mīkstas aitādas.

Avoti: KV

kārsis   apv.

1. Ķirsis ("Cerasus").

Avoti: Aug2

kārsīties   apv.

1. Nebūt vienisprātis.

Avoti: ME

kārsls   apv.

1. Zemesrags.

Avoti: ME

karsnējs   apv.

1. Labi karsts, tveicīgs.

Avoti: ME

Karsoli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Carsoli"), Abruco reģiona L'Akvilas provincē, 5500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kārsona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Carson"), Kalifornijas štatā, 93200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

karsonis   -ņa, v.

1. Slimība, kas noris ar augstu temperatūru.

Galvas karsonis— meningīts.

Plaušu karsonis— iekaisuma process mazākos vai lielākos plaušu apvidos; pneimonija.

Avoti: LLVV

karsons   apv.

1. Karsonis.

Avoti: ĒiV

Kārsonsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Carson City"), Sjerranevadas piekājē 1430 m vjl., Nevadas štata administratīvais centrs, 54500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kārsprāklis   apv.

1. Kārumnieks, gardēdis.

2. Miesaskārīgs cilvēks.

Avoti: SiV

karst   karstu, karsti, karst, pag. karsu; intrans.

1. Būt pakļautam karstuma iedarbībai un kļūt karstam (par vielu, priekšmetu).

2. Rasties karstuma sajūtai (ķermenī, tā daļās).

Asinis karst— saka, ja satraucas, uzbudinās un satraukumā, uzbudinājumā kļūst karsti.

// pārn. Izraisīt satraukumu, nemieru.

3. parasti 3. pers. Kļūt karstam (piemēram, par ko mitru blīvā kaudzē, krāvumā).

4. reti. Izjust spēcīgu vēlēšanos, ilgoties (pēc kā).

Avoti: LLVV

karst   apv.

1. Nobriest, novecot.

Avoti: ME

kārst   kāršu, kārs, kārš, pag. kārsu; trans.

1. Apstrādāt (vilnu, kokvilnu u. tml.) ar kārstuvi vai īpašu mašīnu, lai izlīdzinātu šķiedru un attīrītu (to) no piemaisījumiem un īsajām šķiedrām.

2. sar. Zvejot (kādā vietā) tā, ka nepaliek gandrīz nemaz zivju; kāst (3).

// intrans.

3. apv. Tīrīt (šķidrumu, šķidru masu) no cietvielu piejaukumiem, laižot tam plūst, piemēram, cauri sietam, kāstuvei.

4. apv. Liet nost novārījumu (piemēram, no kartupeļiem).

5. apv. Spēcīgi līt.

Avoti: LLVV, ViV

kārst   apv.

1. Nobriest, nogatavoties.

Avoti: ME

kārst   apv.

1. Kāst.

Avoti: ME

Kārsta   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kaarst"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 42200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

karstai   apv.

1. Karsti.

2. Dedzīgi, aizrautīgi.

Avoti: KiV

karstaknis   apv.

1. Grāmatnieks - viena no četrām atgremotāju kuņģa daļām.

Avoti: ME

kārstakņi   apv.

1. Zirnekļa tīkls.

Avoti: KV

karstans   apv.

1. Nedaudz karsts.

Avoti: ME

karstasinība   s.

1. Vispārināta īpašība --> karstasinīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

karstasinīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir temperamentīgs, kaislīgs; tāds, kam ir ļoti straujš raksturs.

Avoti: LLVV

karstasinīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> karstasinīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kārstava   apv.

1. Kāstuve; kārstavs.

Avoti: ViV

kārstava   apv.

1. Kārstuve.

Avoti: ME

kārstavas   apv.

1. Kārstuve.

Avoti: ViV

kārstave   apv.

1. Kārstuve.

Avoti: ME

kārstaves   apv.

1. Rīki vilnas kāršanai.

Avoti: ĒiV

kārstavi   apv.

1. Rīki vilnas kāršanai.

Avoti: ĒiV

kārstavis   apv.

1. Kārstuve.

Avoti: AB2

kārstavji   apv.

1. Rīki vilnas kāršanai.

Avoti: ĒiV

kārstavs   apv.

1. Kāstuve.

Avoti: ViV

karstdabīgs

1. Straujš.

Avoti: Sin

karstdabis   -bja, v.; reti.

1. Ļoti straujas dabas cilvēks; arī karstgalvis.

Avoti: LLVV

kārsteklis   apv.

1. Cilvēks (parasti bērns), kas mēdz kārstīties, ķerties ap kaklu.

Avoti: ViV

kārstekļi   apv.

1. Zirnekļa tīkls; kārstakņi.

Avoti: KV

kārstēkļi   apv.

1. Zirnekļa tīkls.

Avoti: ME

kārstēkņi   apv.

1. Zirnekļa tīkls.

Avoti: ME

Karstenbeen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kerstenbehm - Kārzdabas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Kraukļu pagastā.

Avoti: KV

karstens   apv.

1. Nedaudz karsts.

Avoti: KnV

Karstenss   vietv.

1. Karstensa kalns - Maokes kalnu Džajas virsotnes nosaukums līdz 1965. g.

Avoti: PZT

kārsteve   apv.

1. Kāstuve.

Avoti: ME

kārstevis   apv.

1. Kāstuve.

Avoti: ME

kārstevis   apv.

1. Vilnas izķemmēšanas rīks; kārstuve.

Avoti: TlV

karstgalvība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība karstgalvīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

karstgalvīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas strauji, nepārdomāti rīkojas; tāds, kas ātri aizraujas.

Avoti: LLVV

karstgalvis   -vja, v.

1. Karstgalvīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

karstgriba   apv.

1. Kaisle.

Avoti: NeV

karstība   apv.

1. Straujums, ātrsirdība, kārība.

Avoti: ME

karstienis   apv.

1. Plaušu karsonis; karstinis.

Avoti: KiV

karstīgs   apv.

1. Dedzīgs, ātras dabas cilvēks.

Avoti: ME

karstin   apv.

1. Savienojumos ar "karsts" un "karst" lieto lai raksturotu darbības pastiprinātu intensitāti.

Avoti: ME

karstinis   apv.

1. Plaušu karsonis.

Avoti: KiV

karstins   apv.

1. Mazliet karsts.

Avoti: ME

karstīt   apv.

1. Ķerstīt, strauji tvert.

Avoti: ME

kārstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt kārt, bāzt, stiept ārā (parasti galvu), vairākkārt stiept (parasti galvu, kaklu gar ko, pāri kam u. tml.); staipīt, snaikstīt.

Avoti: LLVV

kārstīt   apv.

1. Ķert, grābt.

Avoti: ME

karstīties   apv.

1. Ķerstīties.

Avoti: ME

kārstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Vairākkārt liekties, stiepties ārā, vairākkārt stiepties, sniegties (gar ko, pāri kam u. tml.); snaikstīties.

2. apv. Kavēties, vilcināties.

Avoti: LLVV, KnG

karstlīme   apv.

1. Galdnieku līmes veids, ko lieto vārītu.

Avoti: KiV

karstlūzens   novec.

1. Metāls, kas sarkankvēlē nav kaļams un velmējams, bet sadrūp, kamēr aukstumā apstrādājams ļoti labi.

Avoti: KV

karstmaize   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Sviestmaize ar uzkodām, ko pasniedz karstu.

Avoti: MLVV

karstmaizīte

1. Dem. --> karstmaize.

karstmanis   sar.

1. Karstgalvis.

Avoti: Sin

karstoloģija   ģeogr.

1. Zinātnes nozare par karsta procesiem, tā reljefa formām, karsta veidošanos un attīstību, ģeogrāfisko izplatību un praktisko nozīmi; karstzinātne.

Avoti: ZTV

karstonis   apv.

1. Karsonis.

Avoti: ME

karstprātība   apv.

1. Kaisle.

Avoti: NeV

karstprātīgs   apv.

1. Nesavaldīgs.

Avoti: Sin

karstputra   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; sar.

1. Karstgalvis, karstgalve.

Avoti: LLVV

karstputriķis   apv.

1. Karstgalvis.

Avoti: ME

karstputriņš   apv.

1. Karstagalvis.

Avoti: ME

karstputris   apv.

1. Karstgalvis.

Avoti: ME

karstraugs   apv.

1. Alus ieraugs, kas iegūts, ieliekot raugu karstā misā.

Avoti: KiV

karsts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir (samērā) augsta temperatūra; pretstats: auksts.

Karstie avoti— avoti ar (samērā) augstu ūdens temperatūru.

2. Saistīts ar paaugstinātas ķermeņa temperatūras sajūtu; saistīts ar psihiska stāvokļa izraisītu paaugstinātas ķermeņa temperatūras sajūtu.

// apst. Parasti savienojumā ar "būt", "tikt", "tapt", "kļūt" u. tml. formām apzīmē tādu organisma stāvokli, kas saistīts ar paaugstinātas temperatūras sajūtu.

3. Tāds, kas tiek veikts vai noris ar karsēšanu.

4. Tāds, kam ir ļoti straujš raksturs; nesavaldīgs, neiecietīgs.

5. Ļoti spēcīgs, dedzīgs, kvēls (par jūtām, vēlēšanos u. tml.).

// pareti. Satraucošs (parasti par domu).

6. Tāds, kas noris ļoti intensīvi, spraigi.

Karsta vieta— vieta, kur noris ļoti intensīva, spraiga darbība (parasti karadarbība).

Avoti: LLVV

karsts   -a, v.; parasti vsk.; ģeol.

1. Ūdenī viegli šķīstošu iežu ģeoloģisko procesu kopums zemes garozā un tā izpausmes formas zemes virspusē.

Karsta procesi— iežu ķīmiskā dēdēšana, kas norisinās pazemes un virszemes ūdeņiem šķīdinot un izskalojot šķīstošus iežus.

Karsta kritene— piltuvveida ieplaka Zemes virsmā, kas radusies, iebrūkot pazemē izskalotiem iežiem, raksturīga ģipša un karbonātiežu izplatības rajoniem.

Karsta reljefs— karsta apgabaliem raksturīgi dažāda izmēra zemes virsas nelīdzenumi vai vertikāli un horizontāli pazemes dobumi, kas veidojušies karsta procesos un to radītās izskalošanas, iegruvumu un iegrimumu rezultātā.

Avoti: LLVV, ZTV, LD

karstulis   sar.

1. Karstgalvis, sangviniķis.

Avoti: ME

kārstulis   apv.

1. Kārstuve.

Avoti: ME

kārstulis   apv.

1. Kāstuve.

Avoti: ME

kārstuļi   apv.

1. Kārstuve.

Avoti: AB2

karstumdrudzis   apv.

1. Drudzis ar ievērojami augstu temperatūru.

Avoti: ViV

karstumdūriens

1. Strauja pārkaršana.

karstumguļa   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Slimība, kas noris ar ļoti augstu temperatūru, drudzi; karstuma guļa.

Avoti: LLVV

karstumizturība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> karstumizturīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

karstumizturīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko neietekmē, nebojā (samērā) augsta temperatūra.

Avoti: LLVV

karstumizturīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> karstumizturīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

karstumnoturība

1. Materiāla spēja pretoties ķīmiskai korozijai augstā temperatūrā.

Avoti: ZTV

karstums   -a, v.

1. parasti vsk. Stiprs siltums, ko izstaro kas degošs, sakarsēts u. tml.

// sar. Vieta, kur ir karsts.

2. parasti vsk. Sajūta, ka kļūst karsti, sajūta, ka kļūst karsts (ķermenis, tā daļa).

3. parasti vsk. Straujums, temperamentīgums, kaislīgums.

4. parasti vsk. Psihisks stāvoklis, kam raksturīgas spēcīgas jūtas.

5. parasti vsk. Spraigums, intensitāte (darbā, cīņā u. tml.).

6. novec. Ķermeņa paaugstināta temperatūra.

// parasti dsk. Drudzis.

Karstuma guļa— slimība, kas noris ar ļoti augstu temperatūru, drudzi; karstumguļa.

Avoti: LLVV

kārstuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Darbarīks, sukai līdzīga ierīce (šķiedras) kāršanai.

2. Darbnīca, cehs, arī telpa, kurā kārš.

Avoti: LLVV, LV06

kārstuvis   apv.

1. Kāstuve.

Avoti: ME

kārstuvis   apv.

1. Rīks vilnas kāršanai.

Avoti: LE

kārstuvji   apv.

1. Kārstuve (1).

Avoti: ME

karstvieta   inf.

1. Vieta dokumentā, kurā atrodas iegultā hipersaite.

Avoti: D3

karstvīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Karsts dzēriens, ko gatavo no, parasti sarkanā, vīna ar cukuru un garšvielām.

Avoti: LLVV

karstzinātne   ģeogr.

1. Karstoloģija - zinātnes nozare par karsta procesiem, tā reljefa formām, karsta veidošanos un attīstību, ģeogrāfisko izplatību un praktisko nozīmi.

Avoti: ZTV

kārsums   v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kārst; šādā veidā apstrādātā šķiedra.

Avoti: MLVV

karš   -a, v.

1. mil. Organizēta bruņota cīņa (starp divām vai vairākām valstīm, tautām, ciltīm u. tml. vai sociālām grupām valsts, zemes iekšienē).

Netaisnīgs karš— iekarošanas, laupīšanas karš.

Pasaules karš— karš starp divām vai vairākām lielām valstu grupām.

Ķīmiskais karš— karš, kurā izmanto ķīmiskos ieročus.

Bakterioloģiskais (arī bioloģiskais) karš— karš, kurā izmanto bakterioloģiskos (bioloģiskos) ieročus.

Kodoltermiskais karš— karš, kurā izmanto kodoltermiskos ieročus.

Pilsoņu karš— organizēta bruņota cīņa (starp šķirām, sociālām grupām) valsts iekšienē par varu valstī.

Brāļu karš— karš starp vienas tautas (arī valsts) piederīgajiem.

Partizānu karš— partizānu organizēta bruņota cīņa.

Pozīciju karš— karš, kara posms starp pretiniekiem nocietinātās pozīcijās.

Turēt karu— karot.

Kara kurinātāji (arī kūrēji)— personas, arī valstis, valstu grupējumi, kuru politikas mērķis ir radīt un uzturēt pasaulē politiska saspīlējuma stāvokli, vairot militāro potenciālu.

Kara perēklis— Teritorija, kurā radies politisks saspīlējums, kas var izraisīt karu.

Kara vētra— kara notikumi; karavētra.

Kara kāvi— karadarbības radītas uguns atspīdums.

Zemnieku kari— lielas zemnieku sacelšanās (Rietumeiropā, Krievijā, Baltijā no 14. gadsimta līdz 18. gadsimtam), ko izraisīja dzimtbūšanas spaidu pastiprināšanās.

Krusta karš— Viens no astoņiem katoļu baznīcas iedvesmotiem karagājieniem no Rietumeiropas uz Tuvajiem Austrumiem (no 11. gadsimta līdz 13. gadsimtam).

Krusta karš— Intensīva bruņota cīņa.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Saistīts ar šādu bruņotu cīņu, tai raksturīgs.

Kara laiks— laikposms, kad kāda valsts ir iesaistīta karadarbībā; karalaiks; arī kara apstākļi.

Kara stāvoklis— izņēmuma stāvoklis, kad (valstī, kādā tās teritorijā) civilpārvaldes iestādes ir pakļautas militārajai varai; karastāvoklis.

Kara darbība— bruņoto spēku darbība, kuras mērķis ir iznīcināt vai sagūstīt pretinieka karaspēku, ieņemt kādu teritoriju, atsist pretinieka uzbrukumus; karadarbība.

Kara gājiens— karagājiens.

Kara lauks— karalauks.

Kara gūsteknis— karavīrs, kas kara laikā nokļuvis pretinieka gūstā; karagūsteknis.

Kara gaitas— karavīra pienākumu pildīšana kara laikā; karagaitas.

Kara biedrs— cilvēks, ar kuru saista kopīgas karavīra gaitas kara apstākļos; karabiedrs.

Kara viltība— paņēmiens karā, kura mērķis ir maldināt pretinieku.

Kara noziedznieks— persona, kas kara laikā izdarījusi vispāratzītu kara likumu un paražu pārkāpumu.

Kara komunisms— ekonomiskā politika Krievijā pilsoņu kara laikā (no 1918. gada līdz 1920. gadam).

Izstaigāt kara laukus (arī kaujas laukus), arī izstaigāt (arī iziet) kara (arī kauju, cīņu) ceļus— piedalīties kaujās daudzās vietās.

2. vsk. ģen., adj. nozīmē; mil. Saistīts ar bruņotajiem spēkiem, tiem raksturīgs; saistīts ar dienestu bruņotajos spēkos, tam raksturīgs.

Kara dienests— karadienests.

Kara apgabals— kādā teritorijā izvietoto karaspēka daļu, vienību, karaskolu, militāro iestāžu militāri administratīvs apvienojums.

Kara komisariāts— militārās uzskaites un mobilizācijas vietējās nodaļas Padomju Savienībā.

Kara komisārs— Kara komisariāta vadītājs.

Kara skola— karaskola.

Kara akadēmija— augstākā militārā mācību iestāde.

Kara zinātne— zināšanu sistēma par bruņotas cīņas būtību un saturu, bruņoto spēku darbības līdzekļiem un veidiem kaujā.

Kara māksla— karamāksla.

Kara noslēpums— slepena militāra informācija.

Kara tribunāls— tribunāls, kas izskata lietas par noziegumiem, kuri vērsti pret valsts drošību, bruņotajiem spēkiem, karadienesta izpildīšanas kārtību.

Kara tiesa— tiesa, kas izskata lietas par noziegumiem, kuri vērsti pret valsts drošību, bruņotajiem spēkiem, karadienesta izpildīšanas kārtību; karatiesa.

Lauka kara tiesa— ārkārtēja kara tiesa ar vienkāršotu, ātru tiesas procedūru.

Kara materiāli— karadarbībai nepieciešamie vai paredzētie materiāli (piemēram, ieroči, munīcija, transportlīdzekļi); karamateriāli.

Kara mašīna— karamašīna.

Kara kuģis— apbruņots kuģis, kas var veikt noteiktus kaujas uzdevumus, kam ir sava kaujas komanda un valsts jūras kara karogs; karakuģis.

Kara bāze— īpaši iekārtots rajons, teritorija, kur novietots karaspēks un aizmugures iestādes, ieroči, munīcijas, pārtikas un citi krājumi lielu armijas, flotes, aviācijas vienību apgādei; karabāze.

Kara osta— kara kuģu osta.

Kara pulks— karapulks.

Kara mūzika— mūzika, ko izmanto karavīru gājieniem ierindā, militārām ceremonijām.

Kara kontrabanda— kara materiālu transportēšana kara laikā, pārkāpjot starptautisko tiesību normas.

Kara klausība— karaklausība.

Kara pūlis— karapūlis.

Kara draudze— karadraudze.

Kara draugs— karadraugs.

Kara kalps— viduslaikos - bruņinieka pavadonis; vēlāk - algots kareivis; karakalps.

Kara kungs— virsnieks, komandieris; karakungs.

3. Cīņa, sadursme, konflikts (piemēram, starp pretējiem spēkiem, ar ko nevēlamu).

Pieteikt karu— Darīt zināmu (kādam), ko (pret to) ir naidīgs noskaņojums, nostāties opozīcijā (pret kādu).

Ideoloģiskais karš— pretēju ideoloģiju sadursme.

Aukstais karš— ārpolitika, kas rada saspīlējumu valstu attiecībās un kara draudus.

Ekonomiskais karš— organizēta cīņa starp divām vai vairākām valstīm, izmantojot ekonomiskas iedarbības līdzekļus, ar nolūku vājināt pretinieka ekonomisko spēku.

Avoti: LLVV, DžP

karša   apv.

1. Rausis.

Avoti: ME

kārša   apv.

1. Karaša.

Avoti: VV

kāršains   apv.

1. Krustā austs (par audeklu).

Avoti: KV

kāršana

1. Dzijas ražošanas operācija, kurā izejvielu (vilnu, kokv., linšķiedru) sadala atsevišķās šķiedrās, tās iztaisno, sakārto, atbrīvo no piemaisījumiem, izveido karsumu - plānu audeklu, pēc tam karsuma grīsti.

Avoti: EV

kāršāt   apv.

1. Piestiprināt kārtis.

Avoti: KiV

kāršaudze   -es, dsk. ģen. -džu, s.; mežs.

1. Mežaudze, kurā koku lielākā daļa sasniedz kāršu izmērus.

Avoti: LLVV

Kāršenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Turku pagastā.

Avoti: LC

Karši   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Kaškadarjas vilojata administratīvais centrs, 204700 iedzīvotāju (2001. g.).

2. Karši stepe - viļņots līdzenums Uzbekistānā, pazeminās (no 500 m līdz 200 m) rietumu virzienā - no Zeravšanas un Hisaras grēdas paugurainajiem atzariem līdz Sundukli smiltājiem.

Avoti: LpA, PuA, PZT

karšināt   apv.

1. Klabināt, parkšķināt (par stārķi).

Avoti: ME

Karšiptars   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - spārnota dievība, ūdens stihijas aizgādnis, ko attēloja putna izskatā.

Avoti: Mit

karškas   apv.

1. Ķēde.

Avoti: ME

kārškas   apv.

1. Kāstuve.

Avoti: ME

karšķi   apv.

1. Ķēde.

Avoti: KiV

karšķi   apv.

1. Karsti, ļoti stipri (vārda "karsti" fonētiksais variants).

Avoti: NeV

kāršļi   apv.

1. Kārstuve.

Avoti: ME

kāršot   apv.

1. Noklāt ar kārtīm (klēti, riju).

2. Piestiprināt kārtis (pie jumta spārēm).

Avoti: ĒiV

kāršpupa   apv.

1. Pupiņas ("Phaseolus").

Avoti: Aug2

kāršroze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Malvu dzimtas ģints ("Alcea"), dekoratīvs lakstaugs ar stāvu, garu stublāju un krāšņiem dažādas krāsas ziediem lapu žāklēs, ~60 s., Latvijā 1 s.

Parastā kāršroze— kāršrožu suga ("Alcea rosea"), ko kultivē, paretam tā pāriet savvaļā; kokroze.

Avoti: LLVV, LD

karšu   dsk. ģen.; ģeod.

1. Karte.

Karšu galds— speciāls peldlīdzekļa galds, uz kura var strādāt ar jūras kartēm.

Karšu katalogs— informācija par karšu tematiku, saturu, izdošanas laiku, vietu, autoru, apkopota atsevišķa izdevuma vai digitālā formā.

Karšu klasifikācija— karšu nosaukumu sakārtošana pēc dažādām pazīmēm, piemēram, pēc mēroga, attēlotās teritorijas, satura tematikas u. c.

Karšu kolekcija— noteiktu uzdevumu risināšanai atlasītu karšu kopums, piem., jūras navigācijas karšu kolekcija, ko veido pirms noteikta reisa.

Karšu māja— telpa, kurā stūrmanis risina peldlīdzekļa navigācijas uzdevumus.

Karšu nomenklatūra— Kartes sadale lapās pēc oficiāli noteiktas sistēmas.

Karšu sērijas— karšu grupa, analoģiska pēc noteiktas pazīmes, piemēram, pēc mēroga, attēlotās teritorijas, satura tematikas; katrā lapā ir norāde par piederību pie sērijas.

Karšu telpa— karšu māja.

Karšu zinātne— vispārēja mācība par karti, kartogrāfijas kā zinātnes priekšmetu un metodi, kartes veidošanu un pielietošanu.

Avoti: ĢmV, JūVM

kart   apv.

1. Pastāv tikai savienojumos "aizkart" un "pieskarties".

Avoti: ME

kārt   karu, kar, kar, pag. kāru; trans.

1. Novietot tā, lai karājas.

Kārt šūpoles (arī šūpotnes)— ierīkot šūpoles (šūpotnes).

2. Nonāvēt (kādu), apmetot (tam) pakārtu cilpu ap kaklu un izsitot balstu zem kājām (parasti, izpildot tiesas piespriestu nāves sodu).

// intrans.

3. parasti 3. pers. Liekt (ko) uz leju (parasti par augiem).

Avoti: LLVV

kart.   saīs.

1. Kartogrāfija.

Avoti: ZTV

kārt.   saīs.

1. Kārtojums, (bibliogrāfijā).

Avoti: i1

Kārta   mit.

1. Likteņlēmēja dievība senlatviešu mitoloģijā, kas bija saistīta ar Laimu un gādāja par Laimas lēmumu izpildi.

Avoti: EV

kārta   -as, s.

1. Viendabīgs (piemēram, zemes, iežu, vielas, organiska veidojuma) slānis, kas atrodas starp (arī virs) citiem slāņiem vai pārklāj kā virsmu.

Arama kārta— ļoti bieza (parasti netīrumu) kārta.

2. Noteikta kārtība (kā) secībā.

Kārtas skaitļa vārds— skaitļa vārds, kas norāda kārtību, kādā priekšmeti atrodas īstenībā vai arī seko cits citam, priekšmetus minot vai skaitot.

// jur. Secība, kādā notiek likumiskās mantošanas un piedzinēju prasījumu apmierināšana.

// novec. Reize.

Iet (arī braukt) kārtā (arī kārtās)— pildīt klaušas (muižā).

3. Noteikts posms (piemēram, pasākuma, procesa) norises secībā.

// fizk. Sacensību posms (parasti sporta spēlēs), kurā katra komanda izspēlē vienu spēli, katrs spēlētājs - vienu partiju; spēļu kopums, ko izspēlē šajā posmā.

4. vsk. lok., apst. nozīmē; savienojumā ar apzīmētāju. Veidā.

Administratīvā kārtā— ar izpildu varas institūciju lēmumu, rīkojumu, saskaņā ar likumu.

5. Noteikts daudzums patronu vai šāviņu, ko (ložmetējs, automāts, artilērijas ierocis) izšauj vienā paņēmienā.

6. Pēc noteiktām pazīmēm (piemēram, pēc vecuma, ģimenes stāvokļa, nodarbošanās) apvienota cilvēku grupa.

// novec. Dzimte.

7. vēst. Sabiedrības grupa (verdzības un feodālisma iekārtā, daļēji arī kapitālismā), kas apvieno cilvēkus pēc to sociālā stāvokļa sabiedrībā un juridiskās vietas valstī.

8. zool. Dzimtu grupa (dzīvnieku sistemātikā).

9. val. Verba gramatiskā kategorija, kas izsaka attieksmes starp darbības subjektu un objektu.

Darāmā kārta— kārta, kas norāda, ka darbība iziet no darītāja (subjekta) un pāriet uz priekšmetu (objektu).

Ciešamā kārta— kārta, kas norāda, ka teikuma priekšmets nav darbības veicējs, bet ka tā tiek vērsta uz teikuma priekšmetu.

Vidējā kārta— kārta, kas norāda, ka darbība ir koncentrēta darītājā (subjektā).

Kārtas kategorija— darbības vārda gramatiskā kategorija, kas izsaka attieksmes starp darbības subjektu, darbību un darbības objektu.

Kārtas skaitļa vārds— skaitļa vārds, kas norāda secību.

10. novec. Apģērbs (parasti uzvalks vai kleita).

Avoti: LLVV, VsV

kārta   apv.

1. Spēļu kārts.

Avoti: KiV

Kartaga   vietv.; novec.

1. Kartago - pilsēta Kolumbijā.

Avoti: PZT

Kartāga   vietv.

1. Senpilsēta Ziemeļāfrikā ("Carthage"), Tunisas līča krastā (tagadējā Tunisijā), dibināta - 825. g. p. m. ē., romieši nopostīja - 146. g. p. m. ē., arheoloģiskie izrakumi uzsākti XIX gs. vidū.

Avoti: PZT

kartāgieši   -u, v.; vēst.

1. Seno feniķiešu izceļotāju kolonizētās Kartāgas iedzīvotāji.

Avoti: LLVV

Kartago   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas rietumos ("Cartago"), 124200 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Pilsēta Kostarikā ("Cartago"), provinces administratīvais centrs, 100800 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA, PuA

Kartahena   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas Republikā ("Cartagena"), Bolivaras departamenta administratīvais centrs, osta Karību jūras krastā, 871300 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Pilsēta Spānijā ("Cartagena"), Mursijas reģionā, Vidusjūras krastā, 216500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA

kārtaine

1. Daudzkārtaini baletdejotājas svārciņi.

Avoti: EV

kārtainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kārtains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; kārtainums.

Avoti: LLVV

kārtainis   apv.

1. Govslopu kuņģa daļa.

2. Augs ar kārtām, piem., sīpols, kāpostgalva.

Avoti: KV

kārtains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura struktūru veido kārtas (1); slāņains.

Kārtaina gaļa apv.— cauraugusi gaļa.

// parasti ar not. galotni; kul. Tāds, kas pagatavots īpašā veidā un pēc izcepšanos viegli dalās kārtās (par mīklu); tāds, kas pagatavots no šādas mīklas.

2. parasti ar not. galotni. Tāds, ko veic pa atsevišķām kārtām (1), atsevišķās kārtās (1) - piemēram, par augsnes apstrādi.

3. reti. Tāds, kas kļuvis raupjš (parasti no vēja) un lobās (par ādu); tāds, kura āda kļuvusi raupja (parasti no vēja) un lobās (par seju).

Avoti: LLVV

kārtainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kārtains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; kārtainība.

Avoti: LLVV

kārtājums   -a, v.; lauks.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kārtāt (1).

2. apv. Kārtot.

Avoti: LLVV, ME

kārtaklis   apv.

1. Gremotāju kuņģa nodaļa grāmatnieks; guza putniem.

Avoti: KV

kārtaks   apv.

1. Gremotāju kuņģa nodaļa grāmatnieks; guza putniem.

Avoti: ME

kārtakslis   apv.

1. Atgremotāju dzīvnieku kuņģa daļa.

Avoti: VV

kārtākslis   apv.

1. Gremotāju kuņģa nodaļa grāmatnieks; guza putniem; kārtakslis.

Avoti: KV

kārtaksnis   apv.

1. Atgremotāju dzīvnieku kuņģa daļa; kārtakslis.

Avoti: VV

kārtāksnis   apv.

1. Atgremotāju dzīvnieku kuņģa daļa; kārtakslis.

Avoti: VV

kārtākša   apv.

1. Kārtākša zāle - kāda ķērpju suga; kārtākšļa zāle.

Avoti: ME

kārtākļša   apv.

1. Kārtākļša zāle - kāda ķērpju suga; kārtākša zāle.

Avoti: ME

Kartali   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, Kartaliajatas kreisajā krastā, 28700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kartama   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Cartama"), Andalūzijas autonomā apgabala Malagas provincē, 22900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kartapelis   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: ME

kartapulis   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: ME

Kartašu   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Cartaxo"), Santareimas apgabalā, 24500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kārtāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; lauks.

1. Otrreiz art (augsni, parasti melno papuvi) pilnā aršanas dziļumā.

Avoti: LLVV

kārtāt   apv.

1. Kļūt raupjam (parasti vējā) un lobīties (par ādu); kļūt tādam, kam āda ir raupja un lobas (parasti par seju).

Avoti: ĒiV

kārtāt   apv.

1. Veikt, darīt (ko), nodarboties (piemēram, ar kādu jautājumu), cenšoties rast vēlamu atrisinājumu, rezultātu.

2. Izvietot noteiktā veidā, kārtībā (telpā); šādā veidā izvietot (priekšmetus).

Avoti: KiV

kartauzieši   novec.

1. Katoļu viendzīvju ordenis, kura katrs mūks dzīvo nelielā mājiņā ar dārzu, sarunājas tikai nedēļas pastaigā un svētdienā, pārējā laikā nepārtraukti klusē, gaļu nelieto, reizi nedēļā iztiek ar maizi un ūdeni; kartēzieši.

Avoti: KV

kartavas   apv.

1. Karātavas.

Avoti: DžP

kārtavas   apv.

1. Karātavas.

Avoti: ME

kartavāt   apv.

1. Spēlēt kārtis.

Avoti: KiV

kārtavnieks   sar.

1. Bende.

Avoti: Sin

Kartavu   vietv.; nelok.

1. Kartavu kalns - Zlēku Karātavu kalns, Ventspils novada Zlēku pagastā.

Avoti: LE1

kārte   apv.

1. Kārts - pagarš, tievs apaļkoks.

Avoti: ĒiV

kārte   apv.

1. Kārts - spēlēm izmantojama komplekta sastāvdaļa.

2. Karte.

Avoti: ME

karte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Zemes virsmas vai tās daļas pamazināts, vispārināts, matemātiski noteikts grafisks attēlojums plaknē (parasti uz papīra vai digitāli).

Lasīt karti— saprast kartes saturu.

2. Taisnstūrveida (parasti bieza) papīra lapa, arī saistīts lapu kopums speciālu ziņu, datu u. tml. ierakstīšanai.

Galda karte— uz galda nolikta neliela karte, kas norāda viesa vietu.

Ēdienu karte— ēdienkarte.

Tramvaja (arī trolejbusa, autobusa) karte (arī kartīte)— mēnešbiļete braukšanai tramvajā (trolejbusā, autobusā).

Braukšanas karte (arī kartīte)— mēnešbiļete braukšanai tramvajā, trolejbusā, autobusā.

3. Dokuments, kas apliecina (personas) piederību (kādai organizācijai, biedrībai, apvienībai u. tml.).

Mednieka sezonas karte— ikgadējs dokuments, kas konkrētajā sezonā dod tiesības piedalīties medībās.

Zaļā karte— darba atļauja strādāt ASV;

4. Kartīte (2); pastkarte, atklātne.

Avoti: LLVV, ĢmV, Vng

karteča   -as, s.

1. mil. Artilērijas šāviņš ar apaļu ložu pildījumu pretinieka dzīvā spēka iznīcināšanai nelielā attālumā.

2. mil. Laika degļa nostādījums šrapneļa šāviņam.

3. vēst. Ložmetēja veida sešstobru šaujamierocis (19. gadsimta vidū).

Avoti: LLVV

kārtēji   apst.

1. Kārtējs.

Avoti: LV93

kārtējs   -ais; s. -a, -ā; parasti ar not. galotni.

1. Tāds, kas regulāri seko iepriekšējam, tāds, kas ir nākamais noteiktā (kā) secībā; tāds, kas regulāri notiek, atkārtojas pēc noteikta laikposma.

// reti. Tāds (cilvēks), kas ko regulāri dara, veic.

2. Tāds, kas notiek, atkārtojas, rodas laiku pa laikam.

3. Tuvākais, arī pašreizējais (kā) secībā.

Avoti: LLVV

kartele   fr.

1. Rakstisks izaicinājums uz divkauju.

Avoti: RL-2019.4-64

kartelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apvienot rūpniecības uzņēmumus kartelī.

Avoti: SV96

kārtelēt   apv.

1. Otrreiz art; kārtāt 1.

Avoti: ME

kartelis   -ļa, v.

1. Saimnieciski patstāvīgu uzņēmumu apvienība, kas izveidota, lai novērstu savstarpēju konkurenci un vienotos par pārdošanas noteikumiem, cenām utt.

2. pol. Partiju apvienība vai nolīgums veikt kopīgus pasākumus kādā politiskā jautājumā.

3. pol. Vienošanās, līgums (starp valstīm) par apmainīšanos ar cietumniekiem vai karagūstekņiem.

Avoti: LLVV, SV99

kartelis   -ļa, v.; vēst.

1. Sacīkšu kārtība viduslaiku bruņinieku turnīros.

2. Rakstisks izaicinājums uz divkauju.

Avoti: SV69

kartelizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Rūpniecības uzņēmumu apvienošana kartelī.

Avoti: LLVV

karteļcena

1. Monopolcenas veids, ko nosaka karteļa dalībnieki ar mērķi izkonkurēt sāncenšus tirgū, nodrošinot monopolpeļņu.

Avoti: EV

kārtene   apv.

1. Kāršroze.

Avoti: ME

Kārtene   vietv.

1. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Pilskalns" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kārtenes   apv.

1. Malvas ("Malva").

Avoti: Aug2

kārteniski   apv.

1. Nokareni.

Avoti: ME

Kartepe   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kartepe"), Kodžaeli ilā, 91400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kartērija

1. dsk. Zaļaļģu klases hlamidomonāžu dzimtas ģints ("Carteria"), vienšūnas aļģes ar acs laukumiņu stigmu un 4 vicām, 67 s., Latvijā konstatētas 9 sugas, kas mīt gk. stāvošos ūdeņos.

Avoti: LD

karteris   -ra, v.; tehn.

1. Motora apakšdaļa (piemēram, automobilim), kam ir kārbas veids; mašīnas, mehānisma korpusa kārbas veida daļa, kas satur un balsta detaļas.

Avoti: LLVV

karters

1. Karteris.

Avoti: Ang

Kārtesvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cartesville"), Džordžijas štatā, 20000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kartēšana

1. Informācijas vākšana un fiksēšana kartē.

2. inf. Vienā formātā kodētu datu pārveidošana citā formātā kodētos datos.

3. inf. Kādas objektu kopas pārsūtīšana no vienas vietas uz citu, piem., programmu moduļu pārsūtīšana no diskatmiņas uz operatīvo atmiņu vai viena tipa adrešu pārveidošana cita tipa adresēs.

Bitu kartēšana— informācijas attēlošanas metode displeja ekrānā, kur katram attēla elementam atbilst viens vai vairāki biti; vienkrāsas displejos bitu skaits, kas atbilst vienam attēla elementam, nosaka attēla toņu gradāciju; krāsu displejos vienam attēla elementam atbilstošais bitu skaits sakrīt ar attēla krāsu skaitu.

Avoti: ZTV

kartēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sastādīt (kā) karti; atzīmēt, apzīmēt (ģeogrāfiskajā) kartē vai kartogrammā; kartografēt.

Avoti: LLVV

karteziānisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Kartēzisms.

Avoti: LLVV

kartēzieši

1. 11. gs. Francijā (Šartrēzes klosterī) dibināts mūku ordenis; kartauzieši.

Avoti: SV99

kartēzietis   -ša, v.

1. Kartēzisma piekritējs.

2. v.; rel. Francijā (Šartrēzes klosterī) 11. gadsimtā dibinātā mūku ordeņa loceklis.

Avoti: LLVV

kartēzisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Filozofijas un dabaszinātņu virziens (17. un 18. gadsimtā), kura teorētiskais pamats ir Renē Dekarta idejas, kas visu pasaulē notiekošo, izņemot domāšanu, centās izskaidrot ar mehāniskām kustībām un vienkāršākajiem mehānikas likumiem.

Avoti: LLVV, MkV

kārtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis (kam, piemēram, priekšmetam, telpai, vietai), kad (tas) ir kārtīgs; pretstats: nekārtība.

// vsk. lok., apst. nozīmē; savienojumā ar verba "būt" formām. Apzīmē tādu stāvokli, kad (kas, piemēram, priekšmets, telpa, vieta) ir kārtīgs.

2. Organizētība, disciplīna.

Ievest kārtību— ieviest, nodibināt kārtību.

Kārtības tiesa vēst.— tiesa (Vidzemē līdz 1889. gadam), kuras uzdevums bija, piemēram, rūpēties par kārtību sabiedriskās vietās, par lauku ceļu uzturēšanu kārtībā; bruģu tiesa.

3. vsk. lok., apst. nozīmē; savienojumā ar verba "būt" formām. Apzīmē tādu stāvokli, kad (kas) ir sakārtots, sagatavots lietošanai.

Dabūt kārtībā— panākt, ka sasniedz kādu kvalitāti, nonāk kādā stāvoklī.

// sar. Apzīmē tādu stāvokli, kad (kādam) ir nokārtotas attiecības (ar kādu), saistības (ar kādu, ar ko).

// sar. Apzīmē tādu stāvokli, kad (ķermeņa daļas, to darbība) ir bez traucējumiem, novirzēm.

4. Pārvaldes sistēma (valstī), valsts iekārta; sabiedrībā izveidojušās attiecības.

5. Noteikta (dzīves, darba) organizācija (kur), uzvedības, darbības noteikumi (kur).

6. Noteikta (kā) secība.

Kaujas kārtība mil.— kaujas ierinda.

Vārdu kārtība (arī kārta)— vārdu secība, kas raksturīga kādas valodas teikumiem.

7. Veids, kādā (kas) notiek, tiek realizēts, noteikumi, saskaņā ar kuriem (kas) notiek, tiek realizēts.

// vsk. lok., apst. nozīmē; savienojumā ar apzīmētāju. Veidā.

Strādāt amatu apvienošanas (arī savienošanas) kārtībā— strādāt divās (vai vairākās) darba vietās.

Avoti: LLVV

kārtībassargs   -a, v.; pareti.

1. Kārtības sargs.

Avoti: LLVV

kārtībnieks   -a, v.

1. vēst. Policists, kas uzrauga kārtības un drošības noteikumu ievērošanu sabiedriskā vietā.

2. Kārtības sargātājs, uzturētājs.

Avoti: LLVV

kārtībnieks   žarg.

1. Viss kārtībā!

Avoti: SLG

kārtībsargs   v.

1. Policists.

Avoti: MLVV

kartica   apv.

1. No skaliņiem vai stieples pīts neliels, ap 1-1,5 m garš vēžu ķeramais murds, kam iedzirknes no abiem galiem.

2. Aizsprosta zvejas rīks - klūgām sapīta sēta no 2-2,5 m garām un 3-4 cm platām, plānām priežu laktiņām.

Avoti: KV

Kārtidža   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Carthage"), Misūri štatā, 14300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Carthage"), Misisipi štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Carthage"), Ņujorkas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Carthage"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kārties   karos, karies, karas, pag. kāros; refl.

1. Darīt pašnāvību pakaroties.

2. parasti 3. pers. Spēcīgi rauties saitē, važā, cenšoties atbrīvoties (par piesietu dzīvnieku).

3. Liekties, karāties (ārā no kurienes, kur iekšā, kam pāri u. tml.) - par priekšmetiem.

4. reti. Ķerties (pie kā) klāt tā, ka paliek karājamies.

5. apv. Stipri pūlēties.

Avoti: LLVV, KiV

kārtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura lietām, apģērbam u. tml. raksturīga sakārtotība, tīrība.

2. Godīgs, krietns, ar augstām morālām īpašībām; arī tikumīgs.

3. Tāds, kas ir samērā, arī pietiekami labs, tāds, kas atbilst kādām prasībām, normām (piemēram, par priekšmetiem).

// apst. Ļoti, pamatīgi.

// savienojumā ar lietvārdu, kas nosauc personu ar negatīvu īpašību; sar. Tāds, kam piemīt (negatīva īpašība) lielā mērā; pamatīgs.

4. apst. Tā, kā vajadzīgs, atbilstoši (kādām prasībām), saskaņā ar pieņemto kārtību.

Avoti: LLVV

kārtīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kārtīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kārtīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kartilaginifikācija   med.

1. Pārvēršanās par skrimsli, pārskrimšļošanās.

Avoti: TM

kartilagīns   med.

1. Hialīnā skrimšļa pamatviela, kas vārot pārvēršas hondrīnā.

Avoti: TM

kartilagīns   med.

1. Hialīnā skrimšļa pamatviela, kas vārot pārvēršas hondrīnā.

Avoti: TM

kārtim   apv.

1. Pēc kārtas, vairākkārt.

Avoti: ME

kartinājs   apv.

1. Kartupeļu lauks (parasti novākts).

Avoti: ViV

kartingists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies kartingā; gokartists.

Avoti: LLVV

kartings   -a, v.; parasti vsk.; fizk.

1. Sporta veids - braukšana ar sporta mikroautomobiļiem - gokartiem jeb kārtiem.

2. Sacensības šajā sporta veidā.

3. Mazlitrāžas sacīkšu automobilis.

4. ģeol. Piramidāla, parasti trijskaldņa formas kalnu virsotne, kas veidojas, saplūstot vairāku kāru aizmugures sienām.

Avoti: LLVV, ZTV

kartini   apv., hip.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

kartīni   apv., hip.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

kārtinieki   apv.

1. Kalpi, kas muižniekam, vai pie saimnieka noteiktas dienas atkalpoja zināmos darbos; kārtnieki.

Avoti: TlV

kartinis   apv.

1. Kartupelis (augs).

2. Kartupelis (auga bumbulis, ko lieto uzturā).

Avoti: ViV

kartins   apv.

1. Katūns.

2. apv., hip. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: KiV

kartiņa

1. Kartīte.

Avoti: MIL

kārtiņa

1. Dem. --> kārta.

Avoti: LV93

kārtiņa

1. Dem. --> kārts.

Avoti: LV93

kartiņbānis   apv.

1. Kartupeļu kaudze.

Avoti: ViV

kartiņbedre   apv.

1. Pagrabam līdzīga bedre vai izbūve ar griestiem un smilšu apbērumu kartupeļu glabāšanai.

Avoti: ViV

kartiņi   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

kārtiņi   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

kartiņkaudze   apv.

1. Ar salmiem aplikta un velēnām apmesta kartupeļu kaudze (kartupeļu uzglabāšanai ziemā).

Avoti: ViV

kartiņmilti   apv.

1. Kartupeļu ciete.

Avoti: ViV

kartiņš   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2, ViV

kartīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> karte.

2. Neliela taisnstūrveida (parasti bieza) papīra vai kartona lapa, kas paredzēta kādas informācijas fiksēšanai (parasti kartotēkas pamatvienība).

3. Pastkarte, atklātne.

4. Maza izmēra fotogrāfija.

5. sar. Apliecība nelielas (parasti cieta papīra vai kartona) lapas veidā.

Tramvaja (arī trolejbusa, autobusa) kartīte (arī karte)— mēnešbiļete braukšanai tramvajā (trolejbusā autobusā).

Braukšanas kartīte (arī karte)— mēnešbiļete braukšanai tramvajā, trolejbusā, autobusā.

6. neakt. Dokuments ar taloniem, kas dod tiesības nopirkt preces to normētas sadales sistēmas apstākļos.

Kartīšu sistēma— iedzīvotāju apgādes tiešas regulēšanas veids, kad preces pārdod to normētas sadales sistēmas apstākļos pret kartīšu taloniem.

Dot uz kartītēm— pārdot ierobežotā daudzumā (preces) pret kartīšu taloniem (piemēram, kara laikā).

Avoti: LLVV

kartižnieks   apv.

1. Kāršu spēlmanis.

Avoti: KiV

Kartjē   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlā ("Āmazonas"), Amazonas štata administratīvais centrs, 83500 iedzīvotāju (2009. g.).

2. Kartjē sala - atrodas Indijas okeāna austrumos, netālu no Austrālijas ziemeļrietumu piekrastes, ietilpst Austrālijas ārējās teritorijas "Ašmora un Kartjē Salas" sastāvā.

Avoti: PuA, Wi

Kartkelhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kārklu muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Taurkalnes pagastā.

Avoti: KV

kartli

1. Kartlieši.

Avoti: PZT

kartlieši

1. Gruzīni, kas dzīvo Gruzijas Kartlijas vēsturiskajā novadā, runā gruzīnu valodas dialektā, atšķiras ar kultūras un sadzīves tradīcijām.

Avoti: PZT

Kartlija   vietv.

1. Vēsturisks novads Gruzijā, Kūras vidusteces rajonā, IV-III gs. p. m. ē. ietilpa Austrumgruzijas valstī.

Avoti: PZT

kārtnieks   -a, v.; vēst.

1. Klaušu darbinieks, kas bija jāsūta visām zemnieku sētām pēc kārtas veikt dažādus darbus muižā (piemēram, kopt lopus).

Kārtnieku jeb kordu darbi— klaušu veids Livonijā 15. gs., tās pildīja viss pagasts kolektīvi.

Kārtnieku nauda— maksa, ar ko Vidzemes zemnieki 17. gs. beigās atpirkās no kārtnieku klaušām jeb kārtas.

Avoti: LLVV, VjV

kārtniski   apv.

1. Nokareni.

Avoti: ME

kārtns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atbilst noteiktām likumībām; arī regulārs.

Kārtns zieds— zieds, caur ko var novilkt ne mazāk par trim simetrijas plaknēm, no kurām katra to dala divās vienādās daļās.

Kārtns darbības vārds— darbības vārds, kas tiek locīts atbilstoši valodas konjugāciju sistēmai.

Avoti: LLVV, VsV

karto-   novec.

1. Salikteņos: karšu-, kartes-.

Avoti: LME

Kartočeto   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cartoceto"), Markes reģiona Pezāro-Urbīno provincē, 7900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kartodiagramma   -as, s.

1. Ģeogrāfiskā karte, kurā diagrammu veidā attēlots (kādas parādības) lielums vai struktūra kartē iezīmētajā areālā (katrā vienībā).

Avoti: LLVV

kartodroms   -a, v.

1. Speciāli iekārtota vieta gokartu jeb kārtu sacensībām.

Avoti: SV99

kartogr.   saīs.

1. Kartogramma.

Avoti: i1

kartografēšana   ģeogr.

1. Informācijas vākšana un fiksēšana kartē.

Magnētiskā kartografēšana— Zemes magnētiskā lauka elementu vērtību mērīšana un fiksēšana kartē.

Avoti: ZTV

kartografēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sastādīt (kā) karti; atzīmēt, apzīmēt (ģeogrāfiskajā) kartē vai kartogrammā; kartēt.

Avoti: LLVV

kartogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par kartēm, to sastādīšanas, izgatavošanas un lietošanas metodēm.

Kartogrāfija internetā— kartogrāfisko attēlu veidošana un izplatīšana globālajā tīmeklī; interneta kartes var būt statiskas - nemainīgas kartes, kuras piedāvātas lejupielādēšanai, vai arī - dinamiskas, kad katra karte tiek ģenerēta un noformēta no datu bāzes pēc individuāla tīmekļa pārlūka programmas pieprasījuma reālajā laikā.

Avoti: ZTV, ĢmV

kartogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kartogrāfiju, tai raksturīgs.

Kartogrāfiskās projekcijas— visas Zemes elipsoīda virsmas vai tās daļas attēlojums plaknē.

Kartogrāfiskais transformators— ierīce kartogrāfisko projekciju transformēšanai.

Kartogrāfiskā metode— metode ģeogrāfisko karšu izmantošanai parādību zinātniskā analīzē, izziņā un prognozēšanā.

Avoti: LLVV

kartogrāfs   -a, v.

1. Kartogrāfijas speciālists, kas veido kartogrāfiskus attēlus digitālā un vizuālā formā.

2. poligr., novec. Ģeogrāfisko karšu zīmētājs, grebējs.

Avoti: LLVV, ĢmV, GV

kartograma   novec.

1. Kartogramma.

Avoti: LME

kartogramma   -as, s.

1. Teritoriālā iedalījuma karte, kurā ar iesvītrojumu vai iekrāsojumu attēlota kādas parādības intensitāte katrā teritorijas vienībā.

Avoti: SV99

kartoīds

1. Kārt. Kartoshēmas paveids, kur parādības vai procesa raksturlieluma teritoriālās izmaiņas attēlotas ar dabas, politisku vai administratīvi teritoriālu vienību platību proporcionālu sagrozījumu.

Avoti: ZTV

kārtojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kārtot 1(2).

Matu kārtojums— frizūra.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kārtot 1(3).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> kārtot 1(4).

Avoti: LLVV

kārtojums   -a, v.; kul.

1. Ēdiens, kuru gatavo, liekot kārtās citu virs cita dažādus pārtikas produktus.

Avoti: LLVV

kārtoksnis   apv.

1. Atgremotāju kuņģa daļa - grāmatnieks.

Avoti: ViV

kartomantija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zīlēšana, pareģošana pēc spēļu kārtīm vai īpašām kārtīm.

Avoti: LLVV

kartometrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Kartogrāfijas nozare, kas pētī paņēmienus, kā pēc kartes dotumiem mērīt un kvantitatīvi raksturot ģeogrāfiskus objektus.

Avoti: LLVV

kartometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kartometriju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kartonāža   -as, s.; parasti vsk.

1. Izstrādājumi no (parasti samērā cieta, bieza) papīra un kartona (piemēram, kartona taras kastes, futrāļi, kārbas, maisi).

Avoti: LLVV

kartonāžists   -a, v.

1. Strādnieks, kas izgatavo kartonāžu; kartonāžas rūpniecības speciālists.

Avoti: LLVV

kartonāžs   novec.

1. Kartonāža.

Avoti: LME

kartonējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kartonēt; vienkāršots (parasti grāmatas) iesējums kartona vākos.

Avoti: LLVV

kartonēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Siet (parasti grāmatu) kartona vākos.

Avoti: LLVV

kartonētājs   -a, v.

1. Darbinieks, kas kartonē.

2. Strādnieks, kas izgatavo kartonu, kartona izstrādājumus; arī kartonāžists.

Avoti: LLVV

Kartonfabrika   vietv.

1. Gulbenes novada Rankas pagasta apdzīvotās vietas "Gaujasrēveļi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kartonpapīrs   novec.

1. No vairākām kārtām kopā salīmēts kartons.

Avoti: KV

kartons   -a, v.

1. Ciets, biezs papīrs ar gludu virsmu, kuram ir lielāka masa uz laukuma vienību nekā parastajam papīram.

Kartona blīvums— papīra masa uz laukuma vienību robežās 150-400 g/m2.

2. Liela formāta palīgzīmējums - mets uz šāda papīra (parasti krāsās) atbilstoši (paredzētās gleznas, freskas, mozaīkas, vitrāžas u. tml.) izmēriem.

Avoti: LLVV, LEV

kartopragmatika   ģeod.

1. Kartosemiotikas nozare, kas pētī saistību starp kartogrāfiskajiem izteiksmes līdzekļiem un metodēm no vienas puses un kartes veidotāju un lietotāju - no otras puses.

Avoti: ĢmV

kartosemantika   ģeod.

1. Kartosemiotikas nozare, kas pētī kartogrāfisko zīmju attiecības, zīmju kombinācijas pret kartes leģendā raksturotiem objektiem.

Avoti: ĢmV

kartosemiotika   ģeod.

1. Teorētiskās kartogrāfijas nozare, kas izstrādā kartogrāfisko zīmju sistēmu vispārējo teoriju.

Avoti: ĢmV

kartoshēma

1. Shematiska karte, parasti bez grādu tīkla, kas uzskatāmi rāda situācijas kopainu.

Avoti: EV

kārtošana   inf.

1. Objektu kopas pārveide, grupēšana vai atlase pēc noteiktām pazīmēm.

Kārtošanas atslēga— ieraksta lauks vai lauki, kas nosaka, kāda būs ierakstu secība datnē.

Avoti: D3

kartoška   žarg.

1. Kartupelis; kartupeļi.

Avoti: SLG

kārtot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Radīt, veidot (priekšmetam, telpai u. tml.) vēlamo, parasto izskatu, radīt kārtību; likt, novietot (priekšmetus) atbilstoši pieņemtajai kārtībai.

2. Likt, izvietot (priekšmetus) noteiktā veidā, kārtībā.

3. Izvietot (sastāvdaļas, elementus) noteiktā sistēmā, sistematizēt.

4. Veidot (kādu sistēmu), izvietojot noteiktā kārtībā atsevišķas sastāvdaļas, elementus.

5. Veikt, darīt (ko), nodarboties (piemēram, ar kādu jautājumu), cenšoties rast vēlamu atrisinājumu, sasniegt vēlamu rezultātu.

Kārtot parādu— dot naudu vai citas vērtības, izpildot parāda saistības.

6. Piedalīties (eksāmenā, ieskaitē u. tml.), lai pārbaudītu savas zināšanas, prasmi un saņemtu attiecīgu vērtējumu.

Avoti: LLVV

kārtot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Kļūt raupjam (parasti no vēja) un lobīties (par ādu); kļūt tādam, kam āda ir raupja (parasti no vēja) un lobās (parasti par seju).

2. apv. Otrreiz uzart (augsni ar spīļarklu).

Avoti: LLVV, ViV

kartotēka   -as, s.

1. Sistematizēts kartīšu krājums ar noteiktām ziņām, informāciju.

Avoti: LLVV

kartotekārs   -a, v.

1. Darbinieks (piemēram, bibliotēkā), kas pārzina un kārto kartotēku.

Avoti: LLVV

kārtoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Kārtot 1(1) ko (parasti ilgāku laiku, piemēram, kādā vietā, telpā).

2. Novietoties noteiktā kārtībā; stāties ierindā.

3. parasti 3. pers. Tikt kārtotam, izvietotam noteiktā kārtībā kādā sistēmā (piemēram, mākslas darbā) - par sastāvdaļām, elementiem.

4. parasti 3. pers. Tikt kārtotam 1(5).

5. pareti. Skaidroties (ar kādu, piemēram, kārtojot kādu jautājumu).

Avoti: LLVV

kārtoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Kārtot 2.

2. reti. Kļūt slāņainam, sadalīties pa slāņiem.

Avoti: LLVV

kartovaķ   žarg.

1. Grupā dzert alkoholu.

Avoti: KZ

kartožneica   apv.

1. Veikla kāršu spēlmane.

Avoti: TiA

kārtridžs

1. inf. Kasetne, konstruktīvi noslēgts lasāmatmiņas modulis, kurā par datu vidi izmantots disks, magnētiska lente u. c.

2. inf. Printera sastāvdaļa - maināms konteiners, kas pildīts ar šķidrumu vai pulveri, gāzi, filtrmateriāliem.

Avoti: SV99

karts   -a, v.

1. Gokarts.

Avoti: LLVV

kārts   kārts, dsk. ģen. kāršu, s.

1. Pagarš, tievs apaļkoks.

Karoga kārts— attiecīgi apstrādāta kārts, kurā uzvelk un pie kuras nostiprina karogu.

Šūpuļa kārts— lokana kārts, pie kuras piekar šūpuli tā, lai to varētu šūpot.

Kāršu roze— kāršroze.

Kāršu pupas— pupu sugas, kurām ir nepieciešams balsts, ap ko vīties; šo sugu pupas.

(Garš) kā kārts— saka par garu un tievu cilvēku.

Stumjamā kārts— kārts, ar ko virzīja laivu uz priekšu, durot zivis ar žebērkli.

// fizk. Sporta rīks - tievs koka vai cita materiāla stienis, ko izmanto par atbalstu augstlēkšanā.

2. apv. Audēju mērvienība dziju mērīšanai - 5 olektis.

3. vēst. Angļu garuma mērvienība ("pole") = 16,5 pēdas = 198 collas = 5,02292 m.

Avoti: LLVV, KnV, ĒiV, ViV, AmS

kārts   kārts, dsk. ģen. kāršu, s.

1. Spēlēm izmantojama komplekta sastāvdaļa - neliela cieta taisnstūrveida (papīra) lapa, uz kuras ir sugas un vērtības apzīmējums (attēls, īpašas zīmes noteiktā krāsā); spēļu kārts.

Kāršu suga— viena no kāršu komplekta grupām, kurām ir atšķirīgi apzīmējumi (piemēram, kāravi, sirdis, krusti, pīķi).

Sist (arī kaut sar.) kārti— iegūt partnera izspēlēto kārti, izspēlējot savu vērtīgāko kārti.

Kāršu licējs— cilvēks, kas zīlē nākotni ar kārtīm.

(Iz)likt kārtis— (iz)zīlēt pēc kartīm.

Liela kārts— kārts ar lielu vērtību.

Maza kārts— kārts ar mazu vērtību.

Izmest kārtis— Izdalīt kārtis (spēlei).

Sist (retāk dauzīt) kārtis— spēlēt kārtis (parasti ar straujiem žestiem, spēcīgi sviežot).

// tikai dsk. Spēle, kurā izmanto šādu lapu komplektu.

Avoti: LLVV

kārts   apv.

1. Kārta, slānis.

Avoti: ME

kārtsgals   -a, v.

1. Kārts 1 gals.

2. Kārts 1 gabals.

Avoti: LLVV

kārtslēcējs   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies kārtslēkšanā.

Avoti: LLVV

kārtslēkšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Vieglatlētikas disciplīna - lēkšana augstumā pāri latiņai, izmantojot kārti.

Avoti: LLVV

kartufeļi   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

kārtūksnis   apv.

1. Viena no četrām atgremotāju kuņģa daļām (grāmatnieks).

Avoti: ĒiV

kārtula   -as, s.

1. Atzinums, kurā izteikta noteikta likumsakarība, parādību pastāvīgas attieksmes; likums, likumība.

// mat. Priekšraksts, pēc kura noteiktā secībā veic matemātiskas darbības.

Avoti: LLVV

kartulārijs

1. Viduslaikos - dokumentu un aprakstu kopiju krājums, kas attiecas uz noteiktu zemes īpašumu kompleksu, lielāko tiesu uz klosteru zemes īpašumu.

Avoti: SV69

kartulis   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

kārtums

1. folkl., poēt. Kārta.

2. apv. Kārtājums.

Avoti: ME

kartūna   apv.

1. Katūns.

Avoti: ĒiV

kartūns   -a, v.; novec.

1. Katūns.

Avoti: LLVV

kartupelaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Kartupelājs.

Avoti: LLVV

kartupelājs   -a, v.

1. Kartupeļu lauks, parasti novākts.

Avoti: LLVV

kartupelējs   apv.

1. Kartupelājs.

Avoti: KnV

kartupelēns   apv.

1. Neliels kartupelis; kartupelis.

Avoti: ĒiV

kartupēlis   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

kartupelis   -ļa, v.

1. Nakteņu suga ("Solanum tuberosum"), daudzgadīgs (kā lauksaimniecības kultūraugs viengadīgs) lakstaugs ar zarainu stumbru, plūksnaini dalītām lapām un pazemes bumbuļiem.

Galda kartupeļi— kartupeļi, kas lietojami, noderīgi uzturam.

Kartupeļu lapgrauzis— Kolorado vabole.

Kartupeļu lakstu puve— kartupeļu slimība, kuras izraisītāja sēne bojā kartupeļu lapas, radot uz tām brūngani pelēkus plankumus.

Kartupeļu vēzis— kartupeļu slimība, kuras rezultātā uz bumbuļiem izveidojas dažāda lieluma un formas tumši izaugumi.

Kartupeļu skujiņa— tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Saldie kartupeļi— tīteņu dzimtas kultūraugs ar saldiem bumbuļiem.

2. Šī auga pazemes bumbulis.

Jaunie kartupeļi— kartupeļi, kuri tikko sasnieguši tādu stadiju, ka tos var izmantot pārtikā.

Kartupeļu biezputra— kartupeļu biezenis.

Kartupeļu milti— ciete, ko iegūst no kartupeļiem.

Kartupeļu racējs— kartupeļu rokamā mašīna.

Miltaini kartupeļi— kartupeļi, kuri vārītā veidā ir irdeni.

Ņemt kartupeļus— novākt kartupeļus.

Sausi kartupeļi— vārīti kartupeļi, kurus pēc atdalīšanas no ūdens apžāvē tā, ka tie kļūst sausi.

3. žarg. Deguns.

Avoti: LLVV, JV, VjV

kartupelītis

1. Dem. --> kartupelis.

Avoti: LV93

kartupels   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

kartupeļains   apv.

1. Tāds (trauks), kas notriepts ar (ēšanai sagatvotu) kartupeļu atliekām.

Avoti: ĒiV

kartupeļbedre   apv.

1. Bedre kartupeļu uzglabāšanai (ziemā).

Avoti: ĒiV

kartupeļgrozs   -a, v.; pareti.

1. Kartupeļu grozs.

Avoti: LLVV

kartupeļkalnīns   apv.

1. Neliels kalns, uzkalns, kur atrodas bedres kartupeļu uzglabāšanai.

Avoti: ĒiV

kartupeļlasāmais   apv.

1. Tāds, ko izmanto kartupeļu novākšanā.

Avoti: ĒiV

kartupeļlasīšana   apv.

1. Kartupeļu novākšana.

Avoti: ĒiV

kartupeļlasītājs   apv.

1. Cilvēks, kas novāc kartupeļus.

Avoti: ĒiV

kartupeļlauks   apv.

1. Kartupeļu lauks.

Avoti: ĒiV

kartupeļmala   apv.

1. Kartupeļu lauka mala.

Avoti: ĒiV

kartupeļmilti   novec.

1. Kartupeļu ciete jeb kartupeļu milti.

Avoti: LME

kartupeļrokamais   apv.

1. Tāds, ko izmanto kartupeļu novākšanā.

Avoti: ĒiV

kartupeļtīrums   apv.

1. Kartupeļu lauks.

Avoti: ĒiV

kartupeļūdens   -ūdens, v.; parasti vsk.

1. Ūdens, kurā ir vārīti kartupeļi.

Avoti: LLVV

kartupeļvaga   apv.

1. Kartupeļu vaga.

Avoti: ĒiV

kartupi   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

kartupis   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

Kārtupnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

kartups   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

kartupulis   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

kartuša   -as, s.

1. Ātri sadegoša auduma maisiņš pulvera lādiņam.

Avoti: LLVV

kartuša   -as, s.

1. Plastisks vai grafisks (uzraksta, emblēmas, ģerboņa u. tml.) rotājums daļēji attīta tīstokļa vai vairoga veidā.

Avoti: LLVV

kartuški   žarg., dsk.

1. Kartupeļi.

Avoti: SLG

kartušlādēšana   mil.

1. Lielgabala dalītā lādēšana, vispirms iebīdot stobrā šāviņu un aiz tā šaujampulvera lādiņu speciālā maisiņā.

Avoti: MIL

Kartuzi   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 15000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1923. g.

Avoti: LpA, Wi

kārtūzēni

1. Siguldas novada Mores pagasta apdzīvotās vietas "Kārtūži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kartūzieši   rel.

1. Romas katoļu baznīcas mūku ordenis, dibināts 1084. gadā; mūku dzīvesveids skarbi askētisks.

Avoti: RtV

kārtuzieši

1. Siguldas novada Mores pagasta apdzīvotās vietas "Kārtūži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kārtūži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Siguldas novada Mores pagastā.

Kārtūžu muiža— Siguldas novada Mores pagasta apdzīvotās vietas "Kārtūži" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Kārtuži   vietv.

1. Siguldas novada Mores pagasta apdzīvotās vietas "Kārtūži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kartveli   dsk., v.

1. Gruzīni (tautas pašnosaukums).

Kartvelu valodas— kaukāziešu valodu grupa.

Avoti: MLVV

kartveļi   -u, v.

1. dsk., v. Gruzīni (tautas pašnosaukums).

Kartveļu valodas— kaukāziešu valodu saimes valodu grupa; tajā ietilpst gruzīnu, megrelu, čanu, svanu valoda.

2. arī vsk. Gruzīns.

Avoti: LLVV

Karū   vietv.

1. Kopīgs nosaukums tuksnešainu plato un starpkaļņu ieplaku sistēmai Dienvidāfrikā (angļu val. "Karroo"), uz dienvidiem no Oranžas upes.

Augšējais Karū— plato starp Oranžu ziemeļos un Lielo Kāpli dienvidos, augstums - 1000-1500 m.

Lielais Karū— ieplaka starp Lielo Kāpli un Kāpas kalniem, garums - 400 km, platums - ~130 km, augstums - 450-750 m vjl.

Mazais Karū— ieplaka Kāpas kalnos, garums - 320 km, platums - ~64 km, augstums - 300-600 m.

Avoti: LģE

Karuara   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Caruaru"), Pernambuku štata rietumu daļā, Borboremas plato, 278000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

Karugate   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Carugate"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 14500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Karulāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

karulis   -ļa, v.

1. Kareklis (1).

Avoti: LLVV

kārulis   apv.

1. Kārumnieks.

Goda kārulis— tāds, kas ir godkārīgs.

Avoti: ME

karulītes   novec.

1. Mazas šūpotnes.

Avoti: KV

karulītis

1. Dem. --> karulis.

Avoti: LV93

karuļvabole

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Scraptiidae syn. Anaspidae"), ~200 s., dažkārt iekļauj smailvēderu dzimtā kā ģinti "Anaspis", Latvijā konstatēta 1 suga.

Rūsganā karuļvabole— karuļvaboļu suga ("Scraptia fusca"), Latvijā sastopama reti uz ziediem, zālē, ķermenis 2,3-2,8 mm garš, izliekts.

Avoti: LD

kārumdirša   apv.; niev.

1. Gardēdis, kārumnieks.

Avoti: ME

kārumēdis   sar.

1. Gardēdis.

Avoti: Sin

kārumēža   apv.

1. Gardēdis.

Avoti: ME

kārumlaiža   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; sar.

1. Kārumnieks.

Avoti: LLVV

kārumnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kam ļoti garšo izmeklēti ēdieni, dzērieni.

// pārn. Baudkārs cilvēks.

Avoti: LLVV

kārumoties

1. Našķēties.

Avoti: Sin

kārums   -a, v.

1. Sevišķi garšīgs, izmeklēts ēdiens, dzēriens; ēdiens, dzēriens, kas kādam ļoti garšo.

2. parasti vsk. Kāre (pēc kāda ēdiena, dzēriena).

Avoti: LLVV

kārums   apv.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kārt.

Avoti: ME

Kārūna   vietv.

1. Upe Irānā ("Kārūn"), garums - 820 km, sākas Zerdkuha kalnu nogāzēs, lejtecē veido deltu, viens atzars ietek Šatelarabā, otrs - Persijas līcī.

Avoti: PZT

Kārūns   mit.

1. Islāma mitoloģijā - Mūsas (Mozus) ienaidnieks un apspiedējs, kuru uzskatīja par alķīmijas pamatlicēju.

Avoti: Mit

Karupano   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlā ("Carupano"), Sukres štatā, osta Karību jūras krastā, 136000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

karūsa   -as, s.

1. dsk. Karpu dzimtas ģints ("Carassius"), saldūdens zivs dzeltenīgi brūnā, arī sudraboti pelēcīgā, zeltaini sarkanā, baltā vai melnā krāsā ar iesārtām spurām.

Austrumu karūsa— sudrabainā karūsa.

Sudraba karūsa— sudrabainā karūsa jeb sudrabkarūsa.

Sudrabainā karūsa— karpu dzimtas suga ("Carasius auratus"), kas Latvijā ieviesta 20. gs. 40. gados.

Zeltainā karūsa— karpu dzimtas suga ("Carassius carassius").

Zelta karūsa— zeltainā karūsa un tās kultūršķirnes, arī, piemēram, zeltaini sarkanas, baltas vai melnas krāsas karūsa.

2. Zeltainā karūsa ("Carassius carassius").

Avoti: LLVV, LD, PDE

karuse   apv.

1. Karūsa.

Avoti: KnV

karūse   apv.

1. Karūsa.

Avoti: VV

karuselis   -ļa, v.

1. Rotējoša vizināšanās iekārta (izpriecu vietās), parasti ar iekārtiem vai uz platformas nostiprinātiem sēdekļiem.

(Griežas) kā karuselī (arī karuselis)— saka par strauju (dažādu notikumu, iespaidu, domu u. tml.) maiņu.

// pārn. Dažādu, strauji cits citam sekojošu notikumu, iespaidu u. tml. kopums.

2. tehn. Rotējoša mašīna, mehānisms, ietaise, iekārta.

Avoti: LLVV

karusels   novec.

1. Karuselis.

Avoti: LME

karuseļecēšas

1. Ecēšas, kas sastāv no rotoriem ar vertikālām tapām, kuri novietoti blakus cits citam šķērsām traktora kustības virzienam.

Avoti: ZTV

karuseļkrāsns

1. Rūpnieciska krāsns, kurā izstrādājumus (gk metāla sagataves) karsē uz rotējoša diskveida klona.

Avoti: SV99

karuseļstends   -a, v.; tehn.

1. Rotējošs stends (tehniska iekārta).

Avoti: LLVV

karuseļšūpoles   -ļu, s.; tikai dsk.

1. Šūpoles, arī sēdekļi, kas iekārti rotējošā iekārtā.

Avoti: LLVV

karuseļveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas darbojas līdzīgi karuselim (1).

Avoti: LLVV

karuseļveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Karuseļveida.

Avoti: LLVV

karuseļvirpa   -as, s.; tehn.

1. Virpa ar rotējošu galdu, uz kura apstrādā lielas masas izstrādājumu sagataves, kam biezums ir samērā mazs salīdzinājumā ar diametru.

Avoti: LLVV

karuseļvirpotājs   -a, v.

1. Virpotājs, kas specializējies darbam ar karuseļvirpu.

Avoti: LLVV

Karusimbi   vietv.

1. Augstākas vulkāns Virungas vulkāniskajā apgabalā Austrumāfrikā, Centrālā Āfrikas grābena paplašinātajā daļā, uz Kongo Demokrātiskās Republikas, Ruandas un Ugandas robežas, augstums - 4507 m.

Avoti: PZT

Karuskaibe   mit.

1. Munduruku (Brazīljas ziemeļi) mitoloģijā - dievs - demiurgs un kultūrvaronis, kas cilvēkiem iemācīja audzēt un izmantot manioku, kokvilnu u. c. kultūraugus.

Avoti: Mit

karūte   apv.

1. Karote.

Avoti: SiV

karūza   apv.

1. Karūsa.

Avoti: KV

Karūza   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Carouge"), Ženēvas kantonā, 21100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Karva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alūksnes novada Alsviķu pagastā.

2. vēst. Karvas pagasts - kā atsevišķs pagasts pastāvēja no 19. gs. vidus līdz 1949. gadam tagadējā Alsviķu pagasta ziemeļrietumu daļā; vāciski saucās Korwenhof, krieviski - Korvenskaja.

Avoti: LPag

karva   apv.

1. Nievīgs apzīmējums sievietei.

2. Veca, liesa govs.

Avoti: SiV

karva   apv.

1. Melnzeme, degzeme.

Avoti: SiV

Karvačara   vietv.

1. Pilsēta Kalnu Karabahā, rajona administratīvais centrs, 530 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

karvakrols   med.

1. Fenols, timola izomērs; atrodams daudzās ēteriskās eļļās.

Avoti: TM

karvašs   apv.

1. Piedurkņu atloks.

Avoti: KiV

karvāt   apv.

1. Nežēlīgi, brutāli apieties.

Avoti: NeV

karvedis   -ža, v.; reti.

1. Karavadonis.

Avoti: LLVV

karvelbūve   jūrn. sl.

1. Salaidbūve, salaidbūves apšuve.

Avoti: JūVM

kārvele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Čemurziežu dzimtas ģints ("Chaerophyllum"), divgadīgs vai daudzgadīgs lakstaugs ar sīkiem ziediem saliktos čemuros un parasti šķeltām vai dalītām lapām, ~40 sugu, Latvijā konstatētas 3 sugas.

Bumbuļu kārvele— kārveļu suga ("Chaerophyllum bulbosum").

Lapu kārvele— kārveļu suga ("Chaerophyllum cerefolium").

Reibuma kārvele— kārveļu suga ("Chaerophyllum temulum").

Smaržīgā kārvele— kārveļu suga ("Chaerophyllum aromaticum").

2. apv. Meža suņburkšķis ("Anthriscus sylvestris").

Avoti: LLVV, Aug2

kārveles   apv.

1. Suņburkšķis ("Anthriscus").

2. Meža suņburkšķis ("Anthriscus sylvestris").

Avoti: Aug2

Karvendels   vietv.

1. Kalnu grēda Tiroles Alpos ("Karwendel"), starp Innas ieleju un Izāras augšteci, Austrijā un Vācijā, augstākā virsotne - Birkaršpice (2756 m).

Avoti: PZT

karvenieši

1. Alūksnes novada Alsviķu pagasta apdzīvotās vietas "Karva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

karvestrens   novec.

1. Silvestrena optiski inaktīva modifikācija.

Avoti: KV

Karvina   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 58900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

karvingot

1. Ieliekt (angļu val. "to curve").

Avoti: PL

karvings

1. Kalnu slēpošanas stils - slēpotājs pagriezienā it kā ieliecas, veidojot ar kalna slīpumu šauru leņķi.

Avoti: PL

karvons   med.

1. Gaistošs terpēns ķimeņu eļļā.

Avoti: TM

Kārzdaba   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

2. vēst. Kārzdabas pagasts - pastāvēja bijušajā Madonas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

3. Kārzdabas ezers - atrodas Vidzemes augstienes malā, Cesvaines novada Cesvaines pagastā, platība - 12,3 ha, garums - 0,6 km, lielākais dziļums - 2 m, eitrofs, stipri aizaudzis.

Avoti: LPag, LC

kārzdabieši

1. Cesvaines pagasta apdzīvotās vietas "Kārzdaba" iedzīvotāji.

Avoti: V1

karzeni   apv.

1. Pinums ragavām.

Avoti: KV

kārzobis   -bja, v.

1. Kārumnieks.

Avoti: LLVV

karžāties   apv.

1. Nopūlēties, nodarboties, rūpēties, raizēties; karažāties.

Avoti: ME

kas   ģen. kā, dat. kam, akuz. ko, instr. ar ko, lok. kamī (apv.); vietn.

1. jaut. vietn. Norāda uz nenoteiktu, nezināmu, arī vēl neminētu dzīvu būtni, priekšmetu, parādību, norisi (neattiecinot uz noteiktu grupu), par kuru izteikts jautājums.

// parasti savienojumā "kas par". Norāda uz (dzīvas būtnes, priekšmeta, parādības, norises) nenoteiktu, nezināmu, arī vēl neminētu pazīmi, īpašību, par kuru izteikts jautājums.

// akuz. Izsaka prasību, lai sarunbiedrs atkārto vai paskaidro teikto; izsaka rosinājumu, lai sarunbiedrs uztver teikto, pievienojas tam.

// akuz., dat., apst. nozīmē. Norāda uz cēloni vai nolūku; kāpēc; kādēļ.

// savienojumā "par ko"; apst. nozīmē; novec.

2. jaut. vietn.; parasti izsaukuma teikumos. Pastiprina nojēgumu par dzīvu būtni, priekšmetu, parādību, norisi, kas izraisa emocionālu stāvokli.

3. jaut. vietn.; parasti izsaukuma teikumos. Norāda uz (kā) lielu daudzumu.

// savienojumā "kas par". Norāda, ka (dzīvai būtnei, priekšmetam, parādībai, norisei) ir spilgta, ievērojama pazīme, īpašība.

4. jaut. vietn.; parasti izsaukuma teikumos vai retoriskajos jautājuma teikumos. Norāda uz (kā, parasti ar dzīvas būtnes, priekšmeta, parādības, norises nojēgumu saistīta) noliegumu, neiespējamību.

5. nenot. vietn. Norāda uz nenoteiktu, nezināmu, arī vēl neminētu dzīvu būtni, priekšmetu, parādību, norisi.

Kas nekas— kaut kas.

// savienojumā ar adj., retāk vietn. "tāds". Norāda uz parādību, kurai piemīt minētā pazīme.

6. nenot. vietn. Savienojumā ar verba personas formu, tā divdabi ar izskaņu "-dams" un "lai": norāda uz dzīvas būtnes, priekšmeta, parādības, norises pieļāvumu.

// parasti akuz., savienojumā ar verba nenoteiksmi. Norāda uz to, ar kuru saistīta verba nosauktā darbība.

7. attieksmes vietn.; savienojumā ar atkārtotu vienas un tās pašas saknes lietv. vai adj. Lieto, lai pastiprinātu nojēgumu par (dzīvas būtnes, priekšmeta, parādības, norises) tipiskumu, arī augstu kvalitāti.

8. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem.

9. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kurš konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz predikatīvo attieksmi starp tiem.

10. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

11. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem.

12. attieksmes vietn.; savienojumā "lai kas", "lai arī kas", "lai nu kas", "lai vai kas"; saikļa nozīmē; pareti. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz pieļāvuma attieksmi starp tiem un pastiprinot nojēgumu par šo attieksmi.

13. attieksmes vietn.; akuz., saikļa nozīmē; novec. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz laika attieksmi starp tiem; tikko.

// savienojumā "tiklīdz ko".

14. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē; pareti. Saista divus relatīvi patstāvīgus teikuma komponentus; tas.

// savienojumā "pie kam". Turklāt.

15. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē; pareti. Saista patstāvīgu teikumu ar iepriekšējo kontekstu.

Avoti: LLVV

KAS   saīs.

1. Karbamīda-amonija salpetris.

Avoti: i1

kasa   apv.

1. Kašķis.

Avoti: KV, ME

kasa   apv.

1. Krājkase.

Avoti: KiV

kasa   apv.

1. Kas.

Avoti: KnG

kasa   apv.

1. Matu pīne.

Avoti: KV, ME

kasa   apv.

1. Tiepšanās.

Avoti: KV, ME

kāsa   apv.

1. Klepus.

Avoti: ME

kāsa   apv.

1. Suņu kāsa - kāda novājinoša bērnu slimība.

Avoti: ME

Kasablanka   vietv.

1. Pilsēta Marokas rietumos (sp. val. "Casablanca", arābu val. "Ad-Dār al Baidā"), Atlantijas okeāna krastā, 3,2 mlj iedzīvotāju (2007. g.); Dārelbeida.

Avoti: LģE

kasacēšana   nevēl.

1. Kasācija.

Avoti: VpJ

kasācija   -as, s.; jur.

1. Tiesu, tiesnešu nolēmumu, kas nav stājušies likumīgā spēkā, izskatīšana Augstākajā tiesā.

Kasācijas sūdzība (arī protests)— likuma noteiktajā termiņā iesniegta pārsūdzība Augstākajai tiesai.

2. Vēlēšanu rezultātu atcelšana konstitūcijas vai vēlēšanu likumu pārkāpšanas, neievērošanas dēļ.

Avoti: LLVV

kasācija   -as, s.; mūz.

1. Brīvā dabā izpildāms instrumentālā ansambļa vairākdaļu skaņdarbs (18. gadsimtā Austrijā un Vācijā).

Avoti: LLVV

Kasagrande   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Casa Grande"), Arizonas štatā, 51500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kasaha   vietv.

1. Upe Armēnijā, Araksas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

Kasai   vietv.

1. Upe Centrālajā Āfrikā ("Kasai", lejtecē "Kva"), Kongo (Zairas) lielākā, kreisā krasta, pieteka (Angolā un Kongo Demokrātiskajā Republikā), garums - 2153 km, sākas Lundas plato, lejtecē Kongo ieplakā līdz 6 km plati ezerveida paplašinājumi.

Avoti: LģE, PuA

kasains   apv.

1. Tāds (cilvēks vai dzīvnieks), kam ir kašķis.

2. Tāds (augs, parasti kartupelis), kam ir slimības bojāta, negluda miza.

3. Kašķīgs, ķildīgs (cilvēks).

Avoti: ĒiV, KnG

kasaiņš   apv.

1. Tāds (cilvēks vai dzīvnieks), kam ir kašķis.

2. Tāds (augs, parasti kartupelis), kam ir slimības bojāta, negluda miza.

Avoti: ĒiV

Kasaja   vietv.; novec.

1. Kasai - Kongo kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kasala   vietv.

1. Pilsēta Sudānā ("Kassalā"), vilājas administratīvais centrs, 332900 iedzīvotāju (2000. g.).

2. Kasala di Principe - pilsēta Itālijā ("Casal di Principe"), Kampānijas reģiona Kazertas provincē, 20900 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Kasala Velīno - pilsēta Itālijā ("Casal Velino"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 5000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

kāsala   apv.

1. Kāsala koks - parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

kāsalakoks   apv.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

kasalas   novec.

1. Atkasas, gremzdi.

Avoti: KV

kāsalkoks   apv.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

Kasama   vietv.

1. Pilsēta Zambijā, Ziemeļu provinces administratīvais centrs, 74200 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kasamasīma   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Casamassima"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 19500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kasāmmašīna   apv.

1. Zirgvilkmes grābeklis.

Avoti: ĒiV

kasammašins   apv.

1. Zirga vilkts grābeklis, kasāmmašīna.

Avoti: MalV

Kasana   vietv.; novec.

1. Kosona - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

kasandra   -as, s.

1. dsk. Ēriku dzimtas ģints ("Chamaedaphne"), 1 suga, tā konsatēta arī Latvijā.

Ārkausa kasandra— kasandru suga ("Chamaedaphne calyculata"), mūžzaļš purva augs ar bālganiem ziediem ķekaros un ādainām lapām.

2. pārn. Nelaimes pareģotāja.

Avoti: LLVV, SV96

Kasandra   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - Trojas valdnieka Priama meita, pareģe, kuras ļaunu vēstījošajiem pareģojumiem neviens netic.

Avoti: SV69

Kasandreja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 2780 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kasandrs

1. Maķedonijas valdnieks (306.-298. g. p. m. ē.), karavadonis, diadohs.

Avoti: SV08

Kasāno   vietv.

1. Kasāno d'Ada - pilsēta Itālijā ("Cassano d'Adda"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 18700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kasāno allo Jonio - pilsēta Itālijā ("Cassano allo Ionio"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 17400 iedzīvotāju (2014. g.).

Kasāno all'Jonio— Kazāno allo Jonio.

3. Kasāno delle Murdže - pilsēta Itālijā ("Cassano delle Murge"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 14400 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Kasāno Manjāgo - pilsēta Itālijā ("Cassano Magnago"), Lombardijas reģiona Varēzes provincē, 21500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kasansaja   vietv.; novec.

1. Kosonsoja - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

Kasara   vietv.

1. Kasaras aiza - Ardonas klinšainā aiza Lielajā Kaukāzā, Krievijā, Ziemeļosetijas-Alānijas Republikā, Osetijas kara ceļa posms starp Buronas un Zamaragas ciematu, garums - ~18 km, dziļums - līdz 1800 m.

Avoti: PZT

Kasarza   vietv.

1. Kasarza della Delīcija - pilsēta Itālijā ("Casarsa della Delizia"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Pardenones provincē, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kasasadobsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Casa Adobes"), Arizonas štatā, 66800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

kasators   -a, v.; jur.

1. Persona, kas iesniedz kasācijas sūdzību.

Avoti: LLVV

Kasaverina   vietv.

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ksaverina" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

kasba   arābu val.

1. Apcietinātas sultāna pils vai cietokšņa apzīmējums Marokā.

Avoti: KV

kascele   apv.

1. Kruķis (slimniekiem, ievainotajiem u. tml.).

Avoti: KiV

Kascjukoviči   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Mogiļovas apgabalā, 15900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

kase   -es, dsk. ģen. -su, s.

1. Nodaļa (iestādē, uzņēmumā, organizācijā) naudas izmaksai, iemaksai, uzglabāšanai; nodaļa (iestādē, uzņēmumā) biļešu pārdošanai; telpa, kur atrodas šāda nodaļa.

2. Naudas līdzekļi, kas atrodas (kādas iestādes, uzņēmuma, organizācijas) rīcībā.

Valsts kase— valstij piederošu mantu, valsts finansiālo resursu kopums.

Kases kolēģija— Rīgas pilsētas pārvaldes iestāde 1675.-1877. g., kas vadīja ķemereju, pārzināja pilsētas kustamos un nekustamos īpašumus, naudas kaltuvi, izlēma ar pilsētas saimniecību saistītos jautājumus, iecēla pilsētas mērnieku.

Avoti: LLVV

Kasejovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 1330 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kasējs   apv.

1. Cilvēks, kas rok kartupeļus.

2. Cilvēks, kas grābj sienu.

Avoti: KiV

kaseklīgs   apv.

1. Ķildīgs, strīdīgs, arī nesaticīgs.

Avoti: ViV

kaseklis   apv.

1. Darbarīks dubultpinuma veidošanai un vīžu pīšanai.

2. Vērpjamā ratiņa detaļa - metāla vai koka irbulis, ar ko piestiprina kodaļu.

3. Ķildīgs, nesaticīgs cilvēks; kasīklis.

4. Grābeklis.

// apv. Kasāmmašīna.

Avoti: KiV, SLG, MalV

kāseklis   apv.

1. Slimīgs klepus.

Avoti: ME

kāsēklis   apv.

1. Klepus ar krēpu izdalījumiem.

Avoti: ME

Kasele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā, Hesenes federālajā zemē, Fuldas krastos, 194100 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

kāselēt   apv.

1. Klepot, pakāsēt.

Avoti: ME

kaseli

1. Gurmu tautai radniecīga cilts, kas dzīvo gk. Ganas ziemeļaustrumos, Togo ziemeļos un Kotdivuāras dienvidaustrumos.

Avoti: PZT

kāselis   apv.

1. Klepus.

Avoti: ME

Kaselle   vietv.

1. Kaselle Torinēze - pilsēta Itālijā ("Caselle Torinese"), Pjemontas reģiona Turīnas provincē, 18600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kāsene   apv.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

kaseni

1. Grusu tautas cilts, dzīvo Burkinfaso dienvidos un Ganas ziemeļos, valoda pieder pie bantu saimes guru grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults), neliela daļa - kristīgie vai musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

kasenis   apv.

1. Sakasīts (nevis nogriezts) sviests.

2. Cepums no mīklas atliekām.

Avoti: KV, VV

kāsens   apv.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: ME

Kaseresa   vietv.

1. Pilsēta Spānijas rietumos ("Caceres"), Estremaduras autonomajā apgabalā, provinces administratīvais centrs, 95900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kaserina   vietv.

1. Kasraina - pilsēta Tunisijas rietumos.

Avoti: PZT

Kaserīna   vietv.

1. Kasraina - pilsēta Tunisijas rietumos.

Avoti: Tc

Kasese   vietv.

1. Pilsēta Ugandā, 53400 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

kasešnieks   žarg.

1. Kasešu magnetofons.

Avoti: SLG

kasēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Likt, lai maksā, un saņemt (naudas summu, kas parasti noteikta kādās saistībās).

2. ekon. Veikt inkaso operāciju.

Avoti: LLVV

kāsēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Klepot.

// trans.

Avoti: LLVV

kāsēt   apv.

1. Badu kāsēt - no bada izdilt, ciest badu.

Avoti: ME

kasete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ierīces, ietaises (parasti fotoaparāta, magnetofona) elements (kāda materiāla) aizsargāšanai, virzīšanai.

2. arhit. Padziļināts laukums pārseguma apakšpusē.

3. būvn. Kastveida veidne (piemēram, betona paneļu liešanai).

Avoti: LLVV

kasetējums

1. Griestu dekorējums - sadalījums nelielos regulāros laukumos, kurus aizpilda gleznots vai plastiski veidots ornaments, bieži - rozete.

Avoti: SV96

kasetne

1. inf. Plastikāta konteiners, kurā iepilda printerī vai kopēšanas iekārtās izmantojamo tinti vai pulveri.

2. inf. Slēgts, pārvietojams atmiņas modulis, kurā ievietota diskatmiņa, magnētiskā lente vai lasāmatmiņas mikroshēma.

Diska kasetne— plastmasas vai metāliskā kasetnē iebūvēts cietais disks, ko var ielikt vai izņemt no diskdziņa līdzīgi disketei; šādai kasetnei ir daudz lielāka ietilpība un piekļūšanas ātrums nekā lokanajam diskam.

Fontu kasetne— viena vai vairāku burtveidolu bitkartētu fontu vai kontūrfontu kopa, kas ierakstīti lasāmatmiņas modulī un ko var iespraust attiecīgajā printera ligzdā, lai paplašinātu printera fontu kopu.

Lasāmatmiņas kasetne— konstruktīvi noslēgts modulis, ko var ievietot datorā un kas satur lasāmatmiņas mikroshēmā ierakstītus datus, fontus vai īpašas programmas.

Avoti: ZTV

kasetnieks   žarg.

1. Kasešu magnetofons.

Avoti: SLG

kasi   apv.

1. Kašķis (ādas slimība).

Avoti: MalV

kasi

1. Tauta, dzīvo Indijas austrumos, Meghālajas štatā, arī Bangladešas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie monkmeru saimes, antropoloģiskā ziņā dienvidmongoloīdi ar dažām vedoīdu iezīmēm.

2. Viena no tautībām Nepālā, kas XVIII gs. veidoja bijušo Gorkas militāro konfederāciju, bet vēlāk veido gurku tautu daļu.

Avoti: PZT

kāsī   apv.

1. Tā, ka izkapts iesējuma leņķis ir šaurāks par vajadzīgo.

Avoti: ViV

kāsība   apv.; hip.

1. Kārība; skopums.

Avoti: ME

kasibers   novec.

1. Blēžu žargonā slepena sarakste cietumnieku vai cietumnieku un ārpus cietuma esošu personu starpā.

Avoti: KV

kasīda   -as, s.; literat.

1. Cildinoša vai pamācoša satura dzejolis (Austrumu literatūrā) ar atskaņām pirmajās divās rindās vai ik pēc rindas.

Avoti: LLVV

kasiens   apv.

1. Pēriens.

Avoti: ME

kāsiens   apv.

1. Vienreizēja pabeigta darbība --> kāst.

Avoti: ME

kāsiens   sar.

1. Zaudējums.

Avoti: SLG

kasieris   -ra, v.

1. Amatpersona, kas pārzina kasi; amatpersona, kas pārdod biļetes (kasē, arī satiksmes līdzeklī).

Avoti: LLVV

kasieši

1. Senas kalniešu ciltis, 2.-1. gt. p. m. ē. dzīvoja Zāgrosa kalnos (Irānas R daļā), etniskā piederība nav noskaidrota, minēti līdz 324. g. p. m. ē.

Avoti: LPE

kasīgs   sar.

1. Ķildīgs, kašķīgs, saīdzis.

Avoti: ME

kāsīgs   sar.

1. Mantkārīgs.

Avoti: Sin

kasija

1. dsk. Cezalpīniju dzimtas ģints ("Cassia"), daudzgadīgi lakstaugi, krūmi, nelieli koki, tropos, subtropos, ~500 sugu, Latvijā dažkārt audzē kolekcijās.

Dubultķekaru kasija— kasiju suga ("Cassia didymobotria").

Šaurlapu kasija— kasiju suga ("Cassia angustifolia").

Vairogu kasija— kasiju suga ("Cassia corymbosa").

Avoti: EV, LD, TaE

kasījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kasīt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kasīt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> kasīt (3).

Avoti: LLVV

Kasikjare   vietv.

1. Upe Venecuēlā ("Rio Casiquiare"), atzarojas no Orinokas augšteces (atņem 1/3 ūdens), ietek Riunegru (Amazones baseinā), garums - 410 km.

Avoti: PZT, LpA

kasiklīgs   apv.

1. Kašķīgs, ķildīgs, saīdzis.

Avoti: ME

kasiklis   apv.

1. Neliels grābekļa veida dzelzs rīks, ko lieto ravējot.

Avoti: ME

kasīklis   -ļa, v.

1. v. Darbarīks (kā) virsmas līdzināšanai, tīrīšanai, kasot šo virsmu.

2. sar. Ķildīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

kasiks

1. Indiāņu cilts virsaitis Centrālamerikā un Dienvidamerikā līdz 16. gs.

2. Politisks darbinieks Spānijā un Latīņamerikā, kurš ieguvis varu kādā valsts rajonā.

3. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas austrumvālodžu dzimtas ģints ("Cacicus").

Dzeltenraibais kasiks— austrumvālodžu dzimtas suga ("Cacicus cela").

Avoti: SV99, ZvP

Kasimirshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kažmēres muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Glūdas pagastā.

Avoti: KV

Kasimirswahl   vietv., vēst., vācu val.

1. Kazimirišķu muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Prodes pagastā.

Avoti: KV

Kasimova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Rjazaņas apgabalā, piestātne Okas kreisajā krastā, 31900 iedzīvotāju (2014. g.), dibināta 1152. g., no XV gs. līdz XVII gs. beigām - Kasimovas hanistes administratīvais centrs.

Avoti: PZT, Wi

kasināt   apv.

1. Kašņāt; kašināt.

Avoti: ME

kāsināt   apv.

1. Klepot.

Avoti: ME

kāsināt   apv.; hip.

1. Iztaujāt, pratināt.

Avoti: ME

kāsināt   apv.

1. Kāst.

Avoti: ME

kāsināt   apv.

1. Kārst.

Avoti: ME

kāsināt   apv.; hip.

1. Paipalas balss skaņas.

Avoti: ME

kasinēt   apv.

1. Grābt (siena smalkumus).

Avoti: KiV

kasinis   apv.

1. Tāds, kas ir izrakts ar visu sakni un ko izmanto dažādu priekšmetu detaļām, arī būvniecībā (par tievu koku).

2. Sakasīts sviests.

Avoti: KiV, BB

kasinka   apv.

1. Trīstūrveida formas mežģīņauduma lakats.

Avoti: KiV

Kasīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cassino"), Lacio reģiona Frozinones provincē, 33700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kasiopeīdas

1. Stabila meteoru plūsma ar radiantu Kasiopejas zvaigznājā; novērojama no 20. jūlija līdz 10. augustam, ar maksimumu 27. jūlijā.

Avoti: EV

Kasiopeja

1. mit. Grieķu mitoloģijā - Etiopijas valdniece, Andromedas māte, kura lielījās nereīdām ar savu skaistumu, un ar to saniknoja jūras dievu Poseidonu.

2. astr. Debess ziemeļu puslodes zvaigznājs.

Avoti: Mit, SV69

kasis   apv.

1. Abrkasis - metāla rīks, ar ko sakasa kopā mīklas paliekas abrā.

2. Abrā sakasītas mīklas atliekas un no tām izcepta maize.

Abru kasis— rīks, ar ko sakasa mīklu.

3. Kašķis.

Avoti: ME, KV

kāsis   -ša, v.

1. Priekšmets, darbarīks - stienis ar āķveida galu kā uzkabināšanai.

2. Veidojums, kam ir āķveida forma.

3. žarg. Marihuānas cigarete.

4. žarg. Vieninieks (atzīme skolā).

Avoti: LLVV, SLG, ME

kāsis   apv.

1. Klepus; kāss.

Avoti: KnG

kāsis   apv.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: ME

kāsīši

1. apv. Tīruma zilausis ("Delphinium consolida").

2. dsk. Kāsītis.

Avoti: Aug2

kasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt (piemēram, ar pirkstiem, nagiem) viegli vilkt (parasti pa niezošu ķermeņa daļu).

2. Ar piespiedienu vairākkārt velkot pa ko (parasti ar ko asu), dalīt nost (ko no tā); ar piespiedienu vairākkārt vilkt (pa ko), dalot ko nost.

3. Ar piespiedienu vairākkārt skarot (parasti ar ko asu), radīt, veidot (piemēram, caurumu, švīkas).

4. apv. Grābt (parasti sienu).

// intrans.

5. apv. Strauji iet, doties.

Avoti: LLVV, ViV

kasītājs   apv.

1. Cilvēks, kas grābj sienu.

Avoti: ĒiV

kasiterīts   -a, v.; parasti vsk.; min.

1. Ciets, trausls, dzeltens vai brūns oksīdu grupas minerāls; arī alvas rūda.

Avoti: LLVV

kasīti   novec.

1. Kareivīga tauta, kas dzīvoja Irānas kalnāja R daļā: kasieši.

Avoti: KV

kasīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Refl. --> kasīt (1).

// pārn.; sar. Gausi, neražīgi strādāt.

2. sar. Strīdēties, izraisīt strīdu.

Avoti: LLVV

kāsītis

1. val. Apgrieztais jumtiņš - diakritiskā zīme, ko raksta virs līdzskaņa burta.

2. Dem. --> kāsis (1).

3. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

4. žarg. Marihuānas cigarete.

5. žarg. Vieninieks (atzīme skolā).

Avoti: VsV, LV93, Aug2, SLG

kasits   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: Aug2

Kasiva   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kashiwa"), Honsju salas austrumos, 411600 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kasivobara   vietv.

1. Severokuriļska - pilsēta Krievijas Sahalīnas apgabalā, tās nosaukums līdz 1946. g.

Avoti: PZT

kasjaks   žarg.

1. Nepareizas darbības.

Avoti: KZ

Kasjma   vietv.; novec.

1. Kasma - upe Krievijā.

Avoti: PZT

kaska   -as, s.

1. Bruņucepure, ķivere.

2. apv. Egles miza.

Avoti: LLVV, KV

kaskā   apv.

1. Kas zin kā; kaut kā.

Avoti: ME

kaskad   apv.

1. Kāds kādreiz.

Avoti: ME

kaskādavārija   -as, s.

1. Kaskādes avārija.

Avoti: LeK

kaskāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Terasveida vairākpakāpju veidojums, pa kuru (kas, parasti ūdens) plūst virzienā uz leju.

Hidroelektrostaciju kaskāde— uz vienas un tās pašas upes uzbūvētu hidroelektrostaciju kopums.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kam ir (parasti kustīgs) terasveida vairākpakāpju veidojums kā virzīšanai uz leju (par ierīci, iekārtu).

2. Cits citam nepārtraukti sekojošu elementu apvienojums akrobātikā.

3. el. Radioaparatūras bloks.

Avoti: LLVV

kaskadieris   -ra, v.

1. Cilvēks, kas veic bīstamus trikus, bīstamas darbības (parasti kinofilmās).

2. novec. Apdrošināšanas aģents (sākotnēji tikai kasko apdrošinājumu).

Avoti: LLVV, KV

kaskādizvēlne   inf.

1. Izvēlnes sistēma, kurā komandas izvēle izvēršamajā izvēlnē izraisa nākamās izvēlnes parādīšanos; apzīmē ar trīsstūri izvēlnes labajā malā.

Avoti: ZTV

kaskādskaitītājs   inf.

1. Skaitītājs, kas sastāv no trigeru ķēdes.

Avoti: D3

Kaskādu   vietv.; dsk. ģen., nelok.

1. Kaskādu kalni - atrodas Kordiljeros (angļu val. "Cascade Range"), ASV, daļēji arī Kanādā, garums - ~1000 km, plakankalnes ar augstumu 1800-2500 m, augstākā virsotne - 4392 m.

Avoti: LģE

kaskādveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kaskādes (1) forma, veids.

Avoti: LLVV

kaskādveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kaskādveida.

Avoti: LLVV

kaskādzvaigzne   inf.

1. Tīkla topoloģijasvariants ar vairākiem centrmezgliem, kuru savienojumi veido tīkla abonentu hierarhijas līmeņus.

Avoti: D3

Kaskāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

Kaskani   vietv.

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Kaskāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaskānieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Kaskāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaskarilīns   med.

1. Kaskarillas darbīgā viela; balta kristāliska rūgtviela, maz šķīst ūdenī.

Avoti: TM

kaskarilla   med.

1. Tropiskās Amerikas koka "Croton eluteria Benn." kaltēta miza; lieto kā tonizētāju un gremošanu veicinātāju līdzekli.

Avoti: TM

kaskarīns   med.

1. Amerikas krūkļa darbīgā viela; glikozīds.

Avoti: TM

kaskāt   apv.

1. Noplēst egles mizu.

Avoti: KV

Kaskelena   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Almati apgabalā, rajona administratīvais centrs, 64600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1963. g.

Avoti: PuA, Wi

Kaskeļena   vietv.; novec.

1. Kaskelena - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

kaskete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Cepure ar nagu.

2. Bruņucepure.

Avoti: LLVV

Kaskinena   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Pohjanmā reģionā, 1370 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

KASKO

1. Brīvprātīgā transportlīdzekļu apdrošināšana, kas sedz nelaimes gadījumā vai avārijā radušos zaudējumus, arī gadījumā, ja polises īpašnieks ir avārijas izraisītājs.

kasko

1. Kuģu korpusu (ar mehānismiem un takelāžu) apdrošināšana.

2. Vagonu, cisternu u. c. transportlīdzekļu apdrošināšana.

Avoti: SV99

kasko   apv.

1. Varbūt.

Avoti: ME

kaskur   apv.

1. Kas zin kur; kaut kur.

Avoti: ME

kaslab   apv.

1. Kāds, kaut kur, kaut kas.

Avoti: ME

kaslaba   apv.

1. Kāds, kaut kur, kaut kas.

Avoti: ME

kaslaban   apv.

1. Kāds, kaut kur, kaut kas.

Avoti: ME

Kāslbāra   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Castlebar"), Konahtas provincē, 10800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kāslbleini   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Castleblayney"), Olsteras provincē, 1800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kaslīgs   apv.

1. Kasīgs, ķildīgs.

Avoti: ME

kaslis   apv.

1. Ķildīgs, nesaticīgs cilvēks; kasīklis.

2. sar. Grābeklis.

Avoti: SLG

kāslis   apv.

1. Kāpslis.

Avoti: ME

Kāslroka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Castle Rock"), Kolorādo štatā, 55700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kāslrī   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Castlerea"), Konahtas provincē, 2000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kasļi   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, 16700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kasma   vietv.

1. Upe Krievijā, Kemerovas apgabalā, Iņas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

kasme   apv.

1. Liksta, nelaime.

Avoti: KV

kasnis

1. Abrkasis, kasīklis.

Avoti: Sin

Kasola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cassola"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 14200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kasone

1. Koka lāde ar apgleznotām sieniņām, kas bija populāra viduslaikos un renesanses laikā Itālijā.

Avoti: MtV

Kaspari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

Avoti: LC

kaspars   apv.

1. Kastaņa ("Castanea vesca").

Avoti: ME

Kaspera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Appleton"), Vaiomingas štatā, 60100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kaspers   apv.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: KnG

Kaspi   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Iekšējās Gruzijas mharē, Kūras kreisajā krastā, 13400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

Kaspičana   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Kaspičan"), Šumenas apgabalā, 3200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kaspija   vietv.

1. Kaspijas jūra - lielākā iekškontinentālā beznotekūdenstilpe, atrodas Āzijā, pie Eiropas robežas, apskalo Kazastānas, Turkmenistānas, Irānas, Azerbaidžānas un Krievijas krastus, platība - 376000 kvadrātkilometru, garums - 1200 km, vidējais platums - 325 km, lielākais dziļums - 1025 m, ~50 salu ar kopējo platību 350 kvadrātkilometru, pasaulē lielākais ezers pēc tilpuma - 78200 kubikkilometru.

Avoti: LģE

kaspiji

1. Ibēru-kaukāziešu klejotāju lopkopju ciltis A-Azerbaidžānā (1. gt. p. m. ē.) no kā cēlies arī Kaspijas jūras nos.

Avoti: EV

Kaspijska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Dagestānas Republikā, Kaspijas jūras krastā, 105100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Lagaņa - pilsēta Krievijā, Kalmikijas Republikā, tās nosaukums 1944.-1992. g.

Avoti: Wi, PZT

kaspine   apv.

1. Kurzemes sieviešu tautastērpa sastāvdaļa, krāsainas zīda lentas; ap galvu sienama lenta; matos pinamā lenta.

Avoti: ME, TlV

kaspins   apv.

1. Kurzemes sieviešu tautastērpa sastāvdaļa, krāsainas zīda lentas; ap galvu sienama lenta; matos pinamā lenta; kaspines.

Avoti: ME, TlV

Kasraina   vietv.

1. Pilsēta Tunisijas rietumos ("Al Qasrayn"), vilājas administratīvais centrs, 439200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, LpA

kass   apv.

1. Kašķis; ķildīgs cilvēks.

Kasu plinka— strīdīgs, kašķīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV, SiV, KnG

kāss   -a, v.; parasti vsk.

1. Klepus.

Avoti: LLVV

kassa   novec.

1. Kase.

Avoti: KV

kassacija   novec.

1. Kasācija.

Avoti: LME

Kassalieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

Avoti: LC

kasse   novec.

1. Kase.

Avoti: LME

kassete   novec.

1. Kasete.

Avoti: LME

kassieris   novec.

1. Kasieris.

Avoti: LME

kast   kašu, kas, kaš, pag. kasu; trans.; pareti.

1. Kašņāt (1).

2. Kašņāt (2).

3. apv. Grābt (parasti sienu).

Avoti: LLVV

kast   apv.

1. Kas tad; kas man.

Avoti: ME

kāst   kāšu, kās, kāš, pag. kāsu; trans.

1. Tīrīt (šķidrumu, šķidru masu) no cietvielas piejaukumiem, laižot (tam) plūst, piemēram, cauri sietam, kāstuvei.

2. Liet nost novārījumu (piemēram, no kartupeļiem).

3. sar. Intensīvi zvejot (ūdenstilpē).

4. žarg. Prasīt; izdabūt (parasti naudu).

5. žarg. Zaudēt.

6. žarg. Ātri braukt.

Avoti: LLVV, SLG

kāst   apv.

1. Kārst.

Avoti: ME

kasta   -as, s.

1. Noslēgta sabiedrības grupa (piemēram, Indijā), ko vieno noteikta nodarbošanās un priekšstats par kopēju izcelšanos.

Kastu sistēma— sabiedrības iedalījums grupās, kas pamatojas uz darba dalīšanu.

// pārn. Sabiedrības grupa, kas stingri sargā savu noslēgtību, nošķirtību un savas grupas, sava sabiedriskā stāvokļa privilēģijas, intereses.

Avoti: LLVV, R1

Kasta   vietv.

1. Upe Krievijā, Jaroslavļas apgabalā, Kostromas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

kastainis   apv.

1. Parastais zirgkastanis ("Aesculus hippocastanum").

Avoti: Aug2

kastaiņkoks   apv.

1. Parastais zirgkastanis ("Aesculus hippocastanum").

Avoti: Aug2

Kastālija   mit.

1. Nimfa Sengrieķu mitoloģijā, kura glābdamās no Apollona uzmācības metās avotā Parnas kalna pakājē.

2. Avots Parnasā; to pielūdza kā Apollona un mūzu svēto avotu, kas deva dzejisku iedvesmu.

Avoti: SV08

Kastamonu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kastamonu"), ila administratīvais centrs, 128500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

kastanājs   apv.

1. Parastais zirgkastanis ("Aesculus hippocastanum").

Avoti: Aug2

kastanis   -ņa, v.

1. Kastaņas auglis.

Ēdamais kastanis— ēdamās kastaņas auglis.

2. apv. Parastais zirgkastanis ("Aesculus hippocastanum").

Avoti: LLVV, Aug2

kastanjetes   novec.

1. Kastaņetes.

Avoti: LME

Kastāno   vietv.

1. Kastāno Primo - pilsēta Itālijā ("Castano Primo"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 11100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kastāns   apv.

1. Kastaņa.

Avoti: KnV

kastaņa   -as, s.

1. dsk. Dižskābaržu dzimtas ģints ("Castanea"), vasarzaļš koks ar garām, smailām dzeloņaini zobainām lapām, Latvijā introducētas 2 sugas, bet tās ir vidēji ziemcietīgas un netiek plaši audzētas.

2. Parastais zirgkastanis ("Aesculus hippocastanum"), vasarzaļš koks ar staraini saliktām lapām, baltiem piramīdveidā sakārtotiem ziediem ķekaros vai skarās un brūniem augļiem - pogaļām, ko aptver adatains apvalks.

Avoti: LLVV, LD, SV99

kastaņbrūns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tumši brūns ar sarkanīgu niansi.

Avoti: LLVV

kastaņeta   novec.; mūz.

1. Mazs sitamais instruments; klabekļi deju ritmam; kastaņetes.

Avoti: LV93

kastaņetes   -šu, vsk. kastaņete, -es, s.; mūz.

1. Sitamais mūzikas instruments - divi vai trīs savstarpēji savienoti koka vāciņi.

Avoti: LLVV

kastaņģis   apv.

1. Kastanis.

Avoti: MiV

kastaņkoks   -a, v.

1. apv. Parastais zirgkastanis ("Aesculus hippocastanum").

Avoti: LLVV, Aug2

kastaņkrāsa   -as, s.

1. Tumši brūna krāsa ar sarkanīgu niansi.

Avoti: LLVV

kastarnieši

1. Ogres novada Ķeipenes pagasta apdzīvotās vietas "Kastrāne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kastava   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Kastav"), Piejūras-Kalnu županijā, 10400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kāstava   novec.

1. Kāstuve.

Avoti: VkG

kāstava   apv.

1. Kārstuve.

Avoti: ME

kāstave   apv.

1. Kāstuve.

Avoti: ĒiV

kāstavis   apv.

1. Kāstuve.

Avoti: ĒiV

kāstavis   apv.

1. Kārstuve.

Avoti: ME

kāstavs   apv.

1. Kāstuve.

Avoti: AB2

kaste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Stūrainas formas priekšmets kā ievietošanai (ar sānu malām, dibenu, parasti arī vāku).

Atkritumu kaste— tvertne atkritumu ievietošanai.

Kravas kaste— automobiļa platforma ar bortiem (kravas pārvadāšanai).

Melnā kaste— iekārta, kas nodrošina noteiktu funkciju izpildi, bet tās uzbūve lietotājam nav zināma.

Melnā kaste— iekārta, kas reģistrē kādas iekārtas (parasti, lidmašīnas u. c. transportlīdzekļu) visu sistēmu un ekipāžas darbības.

Smilšu kaste— ar sānu malām norobežots veidojums (uz zemes) smilšu ievietošanai bērnu rotaļām.

// pārn.; niev. Aparāts, mašīna (parasti televizors, radiouztvērējs, automobilis).

2. žarg. Vārti (sporta spēlēs).

3. žarg. Autobuss.

Avoti: LLVV, SLG

Kastedžo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Casteggio"), Lombardijas reģiona Pāvijas provincē, 6800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kāstekļi   apv.

1. Zirnekļa tīkls.

Avoti: ME

kastela

1. Nocietināta nometne, kuru aizsargā zemes valnis ar palisādēm vai mūra siena un grāvis.

Kastelas tipa pils— viduslaiku pils, kuras apkārtmūra aizsargātajā pagalmā pa perimetru izvietotas dažādas nozīmes ēkas.

Avoti: SV96

Kastela   vietv.

1. Kastela Boloņeze - pilsēta Itālijā ("Castel Bolognese"), Emīlijas-Romanjas reģiona Ravennas provincē, 9500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kastela di Sangro - pilsēta Itālijā ("Castel di Sangro"), Abruco reģiona L'Akvilas provincē, 6100 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Kastela Gandolfo - pilsēta Itālijā ("Castel Gandolfo"), Lacio reģiona Romas provincē, 8800 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Kastela Sandžirdžo - pilsēta Itālijā ("Castel San Giorgio"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 13500 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Kastela Sandžovanni - pilsēta Itālijā ("Castel San Giovanni"), Emīlijas-Romanjas reģiona Pjačencas provincē, 13700 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Kastela Sanlorenco - pilsēta Itālijā ("Castel San Lorenzo"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 2570 iedzīvotāju (2014. g.).

7. Kastela Sanpjetro Terme - pilsēta Itālijā ("Castel San Pietro Terme"), Emīlijas-Romanjas reģiona Boloņas provincē, 20700 iedzīvotāju (2014. g.).

8. Kastela Volturno - pilsēta Itālijā ("Castel Volturno"), Kampānijas reģiona Kazertas provincē, 23200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kastelamare   vietv.

1. Kastellammāre.

Avoti: Wi

kastelāndarījums   novec.

1. Gadījums, kad tirdzniecības uzņēmuma nomnieks saņem tirdzniecības pilnvaru no iznomātāja.

Avoti: KV

kastelāns   -a, v.

1. vēst. Pils uzraugs; sabiedriskas (retāk privātas) celtnes pārvaldnieks (dažās zemēs).

2. Katoļu dievnama sargs.

3. vēst. Polijas ierēdnis katrā Vidzemes apriņķī (sākot ar 1598. g.), kurš bija atbildīgs par jātnieku dienestu.

Avoti: LLVV

Kastelbuono   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castelbuono"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 9100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kasteldača   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Casteldaccia"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kasteldefelsa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Casteldefels"), Katalonijā, Barselonas provincē, 63300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastelfidardo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castelfidardo"), Markes reģiona Ankonas provincē, 18800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastelfjorentīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castelfiorentino"), Toskānas reģiona Florences provincē, 17600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastelforte   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castelforte"), Lacio reģiona Latīnas provincē, 4460 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastelfranko   vietv.

1. Kastelfranko Emīlija - pilsēta Itālijā ("Castelfranco Emilia"), Emīlijas-Romanjas reģiona Modēnas provincē, 32100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kastelfranko Venēcijā - pilsēta Itālijā ("Castelfranco Veneto"), Venēcijas reģiona Trevizo provincē, 32800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastelgofredo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castel Goffredo"), Lombardijas reģiona Mantujas provincē, 12400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kastelis   apv.

1. Sviesta kuļamā kaste, kurā iemontēts mehānisms ar spārniem un ārpusē rokturis griešanai.

Avoti: BB

Kasteljara   vietv.

1. Kasteljara del Valjesa - pilsēta Spānijā ("Castellar del Valles"), Katalonijā, Barselonas provincē, 23200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Nsī

Kasteljona   vietv.

1. Kasteljona de la Plana - pilsēta Spānijā ("Castellon de la Plana"), Valensijas apgabala Kastelo provincē, 173800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kastellabate   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castellabate"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 8400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

Kastellalto   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castellalto"), Abruco reģiona Terāmo provincē, 7300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastellammāre   vietv.

1. Kastellammāre del Golfo - pilsēta Itālijā ("Castellammare del Golfo"), Sicīlijas reģiona Trapāni provincē, 14800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kastellammāre di Stabija - pilsēta Itālijā ("Castellammare di Stabia"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, osta Tirēnu jūras Neapoles līča krastā, 66000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA, PZT, Niī

Kastellamonte   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castellamonte"), Pjemontas reģiona Turīnas provincē, 9900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

Kastellana   vietv.

1. Kastellana Grote - pilsēta Itālijā ("Castellana Grotte"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 19300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

Kastellanca   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castellanza"), Lombardijas reģiona Varēzes provincē, 14200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastellaneta   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castellaneta"), Apūlijas reģiona Taranto provincē, 17100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

kastellāns   novec.

1. Pils uzraugs.

2. Katoļiem baznīcas vecākais.

Avoti: SV33

kastellatūra   novec.

1. Kursā un Zemgalē pils novada, resp. draudzes nosaukums 13.-14. gs. latīņu avotos.

Avoti: KV

Kastellauna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kastellaun"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 5100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kastelloriza   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, 490 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kastells   novec.

1. Senatnē (Romā) un viduslaikos nocietinājums, bastions, forts, cietoksnis; vēlāk arī pils.

Avoti: KV

Kastelmadžore   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castel Maggiore"), Emīlijas-Romanjas reģiona Boloņas provincē, 17600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastelnovo   vietv.

1. Kastelnovo di Soto - pilsēta Itālijā ("Castelnovo di Sotto"), Emīlijas-Romanjas reģiona Redžo nell'Emīlijas provincē, 8660 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kastelnovo ne'Monti - pilsēta Itālijā ("Castelnovo ne'Monti"), Emīlijas-Romanjas reģiona Redžo nell'Emīlijas provincē, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastelnuovo   vietv.

1. Kastelnuovo Berardenga - pilsēta Itālijā ("Castelnuovo Berardenga"), Toskānas reģiona Sjēnas provincē, 8800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kastelnuovo di Garfanjāna - pilsēta Itālijā ("Castelnuovo di Garfagnana"), Toskānas reģiona Lukas provincē, 6000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastelplanio   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castelplanio"), Markes reģiona Ankonas provincē, 3540 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastelsardo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castelsardo"), Sardīnijas reģiona Sasāri provincē, 5750 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kasteltermini   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Casteltermini"), Sicīlijas reģiona Agridžento provincē, 8400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastelvetrāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castelvetrano"), Sicīlijas reģiona Trapāni provincē, 31700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kasteļona   vietv.; novec.

1. Kasteļona de la Plana - Kasteljona de la Plana, pilsēta Spānijā.

Avoti: PZT

Kastenāzo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castenaso"), Emīlijas-Romanjas reģiona Boloņas provincē, 14600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kastenis   apv.

1. Kastē (traukā) audzējams augs.

Avoti: ME

kastens   apv.

1. Parastais zirgkastanis ("Aesculus hippocastanum").

2. Iegarenu balto kartupeļu šķirne.

Avoti: Aug2, ME

kasteri   apv.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: Aug2

kasters   apv.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: Aug2

Kasters   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kastīre" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kastete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Aukstais ierocis - uz pirkstiem uzmaucama caurumota metāla plāksne dūres sitiena pastiprināšanai.

Avoti: LLVV

kastets   novec.

1. Kastete.

Avoti: LME

kāsteve   apv.

1. Kāstuve.

Avoti: ME

kasties   apv.

1. Kašņāties.

Avoti: KiV

kāsties   apv.

1. Refl. --> kāst.

Avoti: ĒiV

kastigācija   novec.

1. Pārmācīšana, sods.

Avoti: KV

kastiģēt   novec.

1. Pārmācīt, šaust, mērdēt (miesu).

Avoti: KV

kastīlieši   novec.

1. Spānijas centrālā apgabala - Kastīlijas - iedzīvotāji.

Kastīliešu valoda— spāniešu valodas centrālais dialekts, kas iedalās veckastīliešu, jaunkastīliešu (tolediešu) un andalūziešu izloksnēs.

Avoti: KV

Kastīlija   vietv.

1. Kastīlija un Leona - autonoms apgabals Spānijas Karalistē, administratīvais centrs - Valjadolida, platība - 94222 kvadrātkilometri, 2509000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

Kastīlija-Lamanča   vietv.

1. Autonoms apgabals Spānijas Karalistē, administratīvais centrs - Toledo, platība - 79463 kvadrātkilometri, 2044000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

Kastiljona   vietv.

1. Kastiljona Fjorentīno - pilsēta Itālijā ("Castiglion Fiorentino"), Toskānas reģiona Areco provincē, 13300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastiljone   vietv.

1. Kastiljone del Lago - pilsēta Itālijā ("Castiglione del Lago"), Umbrijas reģiona Perudžas provincē, 15600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kastiljone della Peskaja - pilsēta Itālijā ("Castiglione della Pescaia"), Toskānas reģiona Groseto provincē, 7000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Kastiljone delle Stivjēre - pilsēta Itālijā ("Castiglione delle Stiviere"), Lombardijas reģiona Mantujas provincē, 22700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kastingists

1. Sportists, kas nodarbojas ar kastingu - spiningošanas daudzcīņu.

Avoti: PL

kastings   -a, v.; angļu val. "casting"

1. Spiningošanas daudzcīņa - sacensības mērķī mešanā un tālmešanā ar spiningu un mākslīgās mušiņas makšķeri.

2. Noklausīšanās, noskatīšanās, izvēloties labāko izpildītāju.

3. Modeļu atlase; sevis izrādīšana.

Avoti: PL

kastiņa   nevēl.

1. Dem. --> kaste.

Avoti: VrJ

Kastīre   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Kastire   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kastīre" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kastirieši

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kastire" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kastīšslēdzene

1. Klucīšslēdzene - no koka gatavota durvju aiztaisāmā bulta ar taisnstūrveida robiem vienā malā un slēdzene ar atbilstošiem pretrobiem.

Avoti: AB1

kastitāte   novec.

1. Šķīstība, nevainība, tikumība.

Avoti: KV

kastīte   dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> kaste.

Avoti: MLVV

Kastjuki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Avoti: LC

kastoreļļa   novec.

1. Rīcineļļa.

Avoti: KV

Kastorija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietummaķedonijas perifērijā, 13400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kastors   novec.

1. Biezs, stipri savelts vilnas audums.

Avoti: KV

Kastors   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dievu valdnieka Zeva un Spartas valdnieces Lēdas dēls, kas kopā ar dvīņubrāli Polideiku pazīstami kā Dioskūri.

Avoti: Mit

Kastra   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Castres"), Dienvidu-Pireneju reģiona Tarnas departamentā, 42300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

kastrācija   -as, s.; med.

1. Dzimumdziedzeru darbības pārtraukšana, gk. to izoperēšana; izrūnīšana.

Avoti: SV99

kastrācijbaisma

1. Vīriešu un zēnu bažas, ko rada briesmas viņu dzimumorgāniem - parasti iztēlotas.

Avoti: IdV

kastradina   novec.

1. Žāvētas gaļas nosaukums Dalmacijā un Melnkalnē.

Avoti: KV

Kastran   vietv., vēst., vācu val.

1. Kastrānes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Doles pagastā.

Avoti: KV

Kastrāne   vietv.

1. Ogres novada Suntažu pagasta apdzīvotās vietas "Upespils" bijušais nosaukums.

2. vēst. Kastrānes pagasts - pastāvēja bijušajā Rīgas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Ogres novada Ķeipenes un Suntažu pagastā.

3. vēst. Kastrānes muiža - Ogres novada Suntažu pagasta apdzīvotās vietas "Upespils" agrāks nosaukums.

4. Dzelzceļa stacija uz līnijas Rīga-Ērgļi, Ogres novada Ķeipenes pagastā.

Kastrānes pilskalns— atrodas Ogres novada Suntažu pagastā, ~150 m uz ziemeļrietumiem no Grunduļu mājām, starp Mazo Juglu un tās vecupi, tas ir ~50 m garš un 7 m augsts zemes izvirzījums, plakums - līdz 20 m plats.

Avoti: LPag, LC, LE1

kastrānieši

1. Ogres novada Ķeipenes pagasta apdzīvotās vietas "Kastrāne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kastrāts   -a, v.

1. Vīrietis, kam izdarīta kastrācija.

2. vēst. Dziedātājs, kam bērna gados izdarīta kastrācija, lai viņam saglabātos augsta balss.

3. Izkastrēts dzīvnieks.

Avoti: LLVV

kastrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. med. Pārtraukt dzimumdziedzeru funkcionēšanu (cilvēkiem vai dzīvniekiem), piemēram, operējot, iedarbojoties ar ķīmiskiem līdzekļiem, hormonu preparātiem.

2. bot. Iznīcināt (ziedos) putekšņlapas.

Avoti: LLVV

kastrētājs   -ja, v.

1. Speciālists, kas veic kastrāciju.

Avoti: LLVV

kastri   novec.

1. Pils.

Avoti: KV

Kastri   vietv.

1. Kastrisa - Sentlūsijas galvaspilsēta.

2. Kastri di Leče - pilsēta Itālijā ("Castri di Lecce"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 2940 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LģE

Kastrisa   vietv.

1. Sentlūsijas galvaspilsēta (angļu val. "Castries"), osta Karību jūras krastā, 12800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PnR, LģE

Kastricina   vietv.

1. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Kastričina" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kastričina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

Avoti: LC

Kastrikuma   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Castricum"), Ziemeļholandes provincē, 34300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastriljona   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Castrillon"), Astūrijas autonomajā apgabalā, 22900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Nsī

Kastrinjāni   vietv.

1. Kastrinjāni del Kapo - pilsēta Itālijā ("Castrignano del Capo"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 5350 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastrinjāno   vietv.

1. Kastrinjāno de Greči - pilsēta Itālijā ("Castrignano de Greci"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 4000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kastro   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castro"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 2450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kastrofrēnija   med.

1. Šizofrēnijas pacienta slimīgas bailes vai iedoma, ka ienaidnieki izņem viņam no smadzenēm domas.

Avoti: MSV

Kastrolibēro   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castrolibero"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kastrolis   -ļa, v.

1. Katls ar garu rokturi.

2. žarg. Galva.

Avoti: LLVV

Kastropa-Rauksele   vietv.

1. Kastroprauksele - pilsēta Vācijā.

Avoti: PZT

Kastroprauksele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Castrop-Rauxel"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 73800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kastro-Urdjalesa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Castro-Urdiales"), Kantabrijas autonomā apgabala Kantabrijas provincē, 32400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kastrovillāri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Castrovillari"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 22400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kastrule   apv.

1. Kastrolis.

Avoti: VV

kastrulis   apv.

1. Kastrolis.

Avoti: VV

kastruļa   žarg.

1. Sieviete (nicinoši).

Avoti: KZ

kasts   apv.

1. Mucenieka rīks mucas galdu iekšējās puses izēvelēšanai.

Avoti: KV

kasts   apv.

1. Kaste.

Avoti: ME

Kastuļina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada (līdz 2009. g. - Krāslavas rajonā) ziemeļrietumu daļā.

2. Kastuļinas pagasts - pagasts Aglonas novadā ar administratīvo centru Priežmalē, robežojas ar Grāveru un Aglonas pagastu, kā arī ar Rēzeknes un Dagdas novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Kapiņu pagasta dienvidrietumu daļā.

Avoti: LPag, LC

kastuļinieši

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Kastuļina" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kāstuva   novec.

1. Kāstuve.

Avoti: VkG

kāstuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Piltuvveida trauks ar sieta vai auduma dibenu šķidruma kāšanai; ierīce šķidruma kāšanai.

Avoti: LLVV

kastuvis   apv.

1. Dzelzs darbarīks koka priekšmetu grebšanai; greblis.

Avoti: TlV

kāstuvis   apv.

1. Kāstuve.

Avoti: LE

kāstuvis   apv.

1. Kārstuve.

Avoti: ME

kastveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kastes forma, veids.

Avoti: LLVV

kastveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kastveida.

Avoti: LLVV

kasubi   novec.

1. Kašubi.

Avoti: KV

Kasugai   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kasugai"), Honsju salas dienvidrietumos, Aiči prefektūrā, Nagojas tuvumā, 308800 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kasugaji   vietv.

1. Kasugai - pilsēta Japānā.

Avoti: PZT

kāsulis

1. apv. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

2. Klepus.

Avoti: Aug2, Sin

Kasungu   vietv.

1. Pilsēta Malāvijā, Centrālajā reģionā, 27800 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: PuA, LpA

Kasuppen   vietv., vēst.

1. Bijušās Kazupes muižas nosaukums vāciski, kuras teritorijā tagadējā Dobeles novada Jaunbērzes pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Jaunbērze.

Avoti: LE1

Kasūra   vietv.

1. Pilsēta Pakistānā ("Kasur"), Pendžābas provincē, 245300 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: LpA, PuA

kasus   apv.

1. Ādas slimība kašķis.

Avoti: LE

kāsus   apv.

1. Klepus.

Avoti: KV

kaszi   apv.

1. Kas zin.

Avoti: ME

kaš   apv.

1. Uzsauciens zirgam.

Avoti: ME

kaša

1. novec. Viegla, mīksta vilnas drāna no smalkas vilnas kāršainā audumā.

2. žarg. Produkti.

3. žarg. Pienesums arestētajam.

Avoti: KV, KZ

Kaša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Antaljas ilā, 7300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kāša   vietv.; nelok.

1. Kāša ezers - Koša ezers Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LE1

kāšains   apv.

1. Tāds, kam ir vairāki kāši, āķi.

Avoti: ME

kašaks   žarg.

1. Kaķis.

Avoti: SLG

kašalots   -a, v.

1. dsk. Zīdītāju klases vaļveidīgo kārtas zobaino vaļu apakškārtas dzimta ("Physeteridae"), liels, plēsīgs zīdītājdzīvnieks, 2 ģ., 3 s., ķermeņa garums - 9-21 m, masa - līdz 50 t., visos okeānos (izņemot arktiskos rajonus).

2. Šīs dzimtas ģints ("Physter") ar 1 sugu.

3. Šīs ģints suga ("Physter catodon"), galvas garums ir ~1/3 no ķermeņa garuma, zem ūdens var uzturēties līdz 1,5 stundas.

Avoti: EV, PDE

Kašama   vietv.

1. Kašama Terme Lari - pilsēta Itālijā ("Casciana Terme Lari"), Toskānas reģiona Pizas provincē, 12400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kašana   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Cachan"), Ildefransas reģiona Valdemarnas departamentā, 28200 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Kašana Terme Lari - pilsēta Itālijā ("Casciana Terme Lari"), Toskānas reģiona Pizas provincē, 12400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kāšāna   vietv.

1. Upe Afganistānā un Turkmenistānā ("Kāshān"), Murgapas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kašānieši

1. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Kaši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kašara   žarg.

1. Kaķis.

Avoti: SLG

kašas   apv.

1. Pie katla piedegusi biezputras kārta, ko atdala, kasot ar kādu rīku.

2. Sakasījumi.

Avoti: ViV, ME

kašāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Kašņāt (1).

2. Kašņāt (2).

3. Kasīt (1).

4. žarg. Intensīvi strādāt.

5. žarg. Braukt; skriet.

6. žarg. Dabūt, sagādāt.

Avoti: LLVV, SLG, JV

kašāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Kašņāties.

2. pārn.; sar. Gausi, neražīgi strādāt.

3. sar. Strīdēties, izraisīt strīdu.

Avoti: LLVV

kašatnieki

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Kašatnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kašatniki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

Kašatnīki   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Kašatniki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kašatniki

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Kašatnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaščejs   mit.

1. Nemirstīgais Kaščejs - austrumslāvu mitoloģijā - ļauns burvis, kura sirds paslēpta vairākos cits citā ievietotos priekšmetos un dzīvniekos.

Avoti: Mit

kašeklis   apv.

1. Abrkasis.

2. Rīks, ar ko rok rāceņus.

3. Koka vai dzelzs adata, ar kuru linu vai pakulu kodeļu piesprauž pie sprēslīcas.

Avoti: ME

Kašela   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Cashel"), Mansteras provincē, 2300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

kašele   apv.

1. No auklām pīts siena vai āboliņa tīklveida maiss.

Avoti: KiV

kašelis   apv.

1. Rīks ar 2 vai 3 zariem kartupeļu rakšanai.

Avoti: KV, ME

kašelis   apv.

1. No auklām tīkla veidā pīts siena iebāžamais, ko paņemt sienu līdz uz ceļa.

Avoti: KV, ME

kašelots   novec.

1. Kašalots.

Avoti: KV

kašeļoks   žarg.

1. Naudasmaks.

Avoti: SLG

Kašeļova   vietv.

1. Rēzeknes novada Griškānu pagasta apdzīvotās vietas "Košeļeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kāšens   apv.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: ME

kašerēties   apv.; hip.

1. Ielaisties, nodarboties.

Avoti: ME

kašēšana   novec.

1. Grāmatu sietuvēs un kartonāžas rūpniecībā papes pārvilkšana, parasti no abām pusēm ar iespiestu vai neiespiestu papīru.

Avoti: KV

kašēt   poligr., novec.

1. Pārvilkt papīru vai papi ar plānāku izrotātu vai ar tekstu iespiestu papīru.

Avoti: GV

kāšgalvis   biol.

1. dsk. Kāšgalvtārpu tipa vairākas sugas.

Dižais kāšgalvis— kāšgalvtārpu suga ("Macracanthorhynchus hirudinaceus").

Līdaku kāšgalvis— kāšgalvtārpu suga ("Acanthocephalus lucii").

Mencu kāšgalvis— kāšgalvtārpu suga ("Echinorhynchus gadi").

Varžu kāšgalvis— kāšgalvtārpu suga ("Acanthocephalus ranae").

Zušu kāšgalvis— kāšgalvtārpu suga ("Acanthocephalus anguillae").

Avoti: LD

kāšgalvtārpi

1. Bezmugurkaulnieku tips ("Acanthocephala"), ~500 sugu, Latvijā konstatētas 14 sugas, tārpu ķermenis veltņveidīgs, vairākumam sugu dažus centimetrus garš, parazitē mugurkaulnieku zarnās; dzeltņgalvtārpi.

Avoti: LD

Kašgara   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas rietumu daļā ("Kashgar"), Siņdzjanas Uiguru autonomajā reģiona dienvidrietumos, oāzē Tjanšana dienvidu piekājē, 340600 iedzīvotāju (2000. g.).

2. Upe Ķīnas rietumu daļā ("Kashgar") un Kirgizstānā (augštecē nosaukums - Kizilsu), garums - 765 km, sākas Alaja un Aizalaja grēdā, lejtece Tarimas līdzenumā, izsīkst Tograkuma smiltājos (senāk ietecēja Jarkendā).

Avoti: PZT

kašgarieši

1. Ar āriešiem un turaniešiem jaukta turku-tatāru grupai piederīga tauta Vidusāzijā; mīt Tarimas baseinā kā nometnieki un nomadi, bet lielākās Turkestānas austrumu daļas pilsētās arī kā tirgotāji.

Avoti: KV

kašgārieši

1. Uiguri, kas dzīvo Kašgaras oāzē (Ķīnā, Siņdzjanas Uiguru autonomajā reģionā).

Avoti: PZT

Kašgārija   vietv.

1. Kašgārijas grēda - kalnu grēda Kunluna rietumu daļā, Ķīnā, garums - ~100 km, augstums - 5000-6000 m, augstākā virsotne - 7579 m (Kongurs), apledojums - >6000 kvadrātkilometru.

2. Kašgārijas līdzenums - Tarimas līdzenums.

Avoti: PZT

kašgarliki

1. Kašgārieši.

Avoti: PZT

Kaši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kantinieku pagastā.

3. rel. Benaresa - hinduisma vissvetākā pilsēta, kas atrodas Gangas krastā un ir dieva Šivas kulta centrs, katru gadu uz to dodas miljoniem svētceļnieku.

4. Kašgara - pilsēta Ķīnas rietumu daļā.

Avoti: LC, R1

kāši

1. dsk. Kāsis.

2. novec. Uz pleciem turams darba rīks nešanai; nēši.

Avoti: LE

Kašiasa   vietv.

1. Kašiasa du Sula - pilsēta Brazīlijā ("Caxias do Sul"), Riugrandi du Sulas štatā, 474900 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kašina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tveras apgabalā, 15200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kašināt   apv.

1. Kašņāt.

Avoti: ME

kašinavi

1. Viena no pano grupas indiāņu ciltīm, dzīvo Amazones augšteces un tās labā krasta pieteku apvidus mitrajos mežos (gk. Peru, arī Bolīvijā, Ekvadorā, Brazīlijā), vietējie tradicionālie ticējumi ar kristiānisma ietekmi.

Avoti: PZT

Kašira   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 40200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kāšjapa   mit.

1. Budisma mitoloģijā - budas Šākjamuni skolnieks, kurš pēc skolotāja nāves kļuva par pirmā budistu koncila priekšsēdētājs.

Avoti: Mit

kaška   apv.

1. Ķildīgs, nesaticīgs cilvēks; kasīklis.

2. sar. Grābeklis.

Avoti: ME, SLG

kaška   apv.

1. Veclaiku būvēs, kur dzelzi nelietoja, stenderē iedzīts koka kāsis, uz kura durvju eņģes jeb pakari uzmaukti.

Avoti: ME

kaškad   apv.

1. Kādreiz, dažreiz.

Avoti: ME

Kaškadarja   vietv.

1. Upe Uzbekistānā, garums - 378 km, sākas Zeravšanas un Hisaras grēdas atzaros, augštecē dziļas aizas un kanjoni, vidustece plašā ielejā, izsīkst Karši stepē.

Avoti: PZT, PuA

kaškaji

1. Cilšu grupa, dzīvo Irānas dienvidos, Farsā, valoda pieder pie tjurku valodām, ticīgie - musulmaņi (šiīti).

Avoti: LPE

kaškars   žarg.

1. Anaša, marihuāna.

Avoti: KZ

kaškārt   apv.

1. Varbūt.

2. Vienreiz, kādreiz.

Avoti: ME

kaškavals   novec.

1. Bulgāru aitu siers.

Avoti: KV

kašklis   apv.

1. Vērpjamā ratiņa detaļa - metāla vai koka irbulis, ar ko piestiprina kodaļu.

2. Ķildīgs cilvēks.

Avoti: ME

kāškrusts   -a, v.

1. mit. Krusts ar taisnā leņķī uz labo pusi saliektiem galiem - vairāku seno reliģiju kulta zīme; ugunskrusts.

2. vēst. Šāds krusts - hitleriskās Vācijas diktatūras emblēma.

Avoti: LLVV

kašķains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir saslimis ar kašķi (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

kašķaiņš   apv.

1. Tāds (cilvēks vai dzīvnieks), kam ir kašķis.

Avoti: ĒiV

kašķāties   apv.

1. Ķildoties, ietiepties.

Avoti: KV

kašķe   -es, dsk. ģen. -ķu, s.

1. Kašķis.

Avoti: LV87

kašķene   apv.

1. Pamīšlapu pakrēslīte ("Chrysosplenium alternifolium"), ilggadīgs augs ar ložņīgu, garu zemes stumbru, trijstūrainu stublāju un pamīšus ap to (apakšā rozetveidīgi) sakārtotām nierveidīgām robotām lapām, zied agri pavasarī.

Avoti: Aug2, KV

kašķērces

1. Ērču kārtas akarīdērču grupas dzimta ("Sarcoptidae"), sīki siltasiņu mugurkaulnieku ektoparazīti, dzīvo ādā vai uz tās, ierosina kašķi; Latvijā 7 sugas.

Avoti: LD, EV

kašķēšanās   apv.

1. Strīdēšanās, naidošanās.

Avoti: KnV

kašķēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Ķildoties, strīdēties.

Avoti: LLVV

kašķība   s.

1. Vispārināta īpašība --> kašķīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kašķīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Ķildīgs, strīdīgs; arī nesaticīgs.

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

kašķīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kašķīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kašķinieks   sar.

1. Ķildnieks.

Avoti: Sin

kašķis   -a, v.

1. parasti vsk.; med. Lipīga (cilvēku vai dzīvnieku) ādas slimība, kuru izraisa ērces.

Kašķa ērce— ērce, kas izraisa šādu slimību.

2. sar. Ķilda, strīds.

3. sar. Ķildīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

kašķots   apv.

1. Kašķīgs, kasīgs.

Avoti: ME

kašķporna   apv., hip.

1. Gundegas ("Ranunculus").

Avoti: Aug2

kašķpuķe   apv.

1. Saules dievkrēsliņš ("Euphorbia helioscopia").

2. Gundegas ("Ranunculus").

Avoti: Aug2

kašķpuķes   apv.

1. Gundegas ("Ranunculus").

Avoti: Aug2

Kašlon   vietv.

1. Kašlon Rīvaka - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Kašlononvariga   vietv.

1. Kāslbāra - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

kašļāt   apv.

1. Kašņāt.

Avoti: ME

kāšļāt

1. Klepot.

Avoti: Sin

kašļi   apv.

1. Atliekas no siena vai labības kaudzēm.

2. dsk. Kaslis.

Avoti: KV

kašļi   apv.; hip.

1. Kāds augs.

Avoti: ME

kāšļi   apv.

1. Garais klepus.

Avoti: ME

kāšļi   apv.

1. Kārstuve.

Avoti: ME

kašmaks   žarg.

1. Naudasmaks.

Avoti: SLG

kāšmariķ   žarg.

1. Gaidīt.

Avoti: KZ

kašmars   žarg.

1. Šausmas; briesmas.

Avoti: SLG, JV

kašmers   apv.

1. Kašmirs.

Avoti: KiV

Kašmīra   vietv.

1. Vēsturisks novads Āzijā ("Kāshmīr"), Himalaju un Tibetas kalnienes saskares rajons, kur dzīvo gk. kašmirieši; līdz 19. gs. vidum termins "Kašmīra" tika attiecināts tikai uz Kašmīras ieleju, kas atrodas starp Pīrpandžālas kalniem un atlikušo Himalaju kalnu sistēmu; mūsdienās ar terminu "Kašmīra" apzīmē daudz lielāku teritoriju, kas robežojas ar Sindžanas Uiguru autonomo reģionu ziemeļaustrumos un Tibetas autonomo reģionu rietumos, kā arī ar Indijas štatiem Himāčalu Pradēšu un Pendžābu dienvidos, Pakistānu austrumos un Afganistānu ziemeļrietumos.

2. Kašmīras ieleja - tektoniska starpkalnu ieplaka starp Lielajiem Himalajiem un Pirpandžala grēdu Indijas ziemeļrietumiem, garums ~200 km, platums - līdz 64 km, augstums - ~1600 m vjl.

Avoti: PZT, PuA, Wi

kašmirieši

1. Tauta, Indijas Džammu un Kašmiras štata pamatiedzīvotāji, valoda pieder pie indoeiropiešu saimes dardu grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti), nedaudz - hinduisti.

Avoti: EV

kašmirs   -a, v.

1. Viegls vilnas, pusvilnas vai kokvilnas audums.

Avoti: LLVV

kašnē

1. Kaklauts vai šalle, kurā apslēpj sejas apakšdaļu, arī degunu.

Avoti: SV69

kašņa   apv.

1. Kaut kas izrakņāts, izkasīts.

2. Sakasītais, kopā savāktais.

Avoti: ME

kašņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vairākkārt skarot (ko irdenu, piemēram, zemi, smiltis), virzīt, svaidīt (to) uz dažādām pusēm; arī kārpīt (1).

2. Vairākkārt skarot ko irdenu, piemēram, zemi, smiltis, veidot (ko) tajā; arī kārpīt (2).

Avoti: LLVV

kašņātāji   novec.

1. Putnu ārta, vistu putni.

Avoti: KV

kašņāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Vairākkārt skarties klāt kam irdenam, piemēram, zemei, smiltīm, virzot, svaidot to uz dažādām pusēm; arī kārpīties (1).

// pārn.; sar. Gausi, neražīgi strādāt.

Avoti: LLVV

kašņīgs   apv.

1. Kašķīgs, ķildīgs, kasīgs.

Avoti: ME

Kašoeiru   vietv.

1. Kašoeiru di Itapemirima - pilsēta Brazīlijā ("Cachoeiro de Itapemirim"), Espiritu Santu štatā, 210300 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

kašolongs   novec.

1. Minerāla halcedona pasuga piena baltā krāsā; kaholongs.

Avoti: KV

Kašperske   vietv.

1. Kašperske Hori - pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 1460 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kašpo   nelok., v.

1. Dekoratīvs (parasti keramikas) trauks puķu poda ievietošanai.

Avoti: LLVV

kašruts   rel.

1. Jūdaisma kodekss, kas nosaka, kāda pārtika ir rituāli tīra vai netīra; tas attiecas konkrēti uz gaļu, jo lopi jānokauj tā, lai tie ciestu minimālas sāpes un un tiem izlītu visas asinis.

Avoti: R1

kaštani   apv.; hip.

1. Parastais zirgkastanis ("Aesculus hippocastanum").

Avoti: Aug2

kaštāns   apv.; hip.

1. Parastais zirgkastanis ("Aesculus hippocastanum").

Avoti: Aug2

kaštans

1. apv. Parastais zirgkastanis ("Aesculus hippocastanum").

2. apv. Kastanis.

3. žarg. Pudele ar spirtu.

Avoti: KiV, KZ

kaštaņi   apv.; hip.

1. Parastais zirgkastanis ("Aesculus hippocastanum").

Avoti: Aug2

Kaštaune   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kaštovņa" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaštavāt   apv.

1. Būt noteiktā cenā.

Avoti: KiV

Kaštela   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Kaštela"), Splitas-Dalmācijas županijā, 38700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kaštelu   vietv.

1. Kaštelu Branku - pilsēta Portugālē ("Castelo Branco"), apgabala administratīvais centrs, 56100 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Kaštelu Branku apgabals Portugālē ("Distrito de Castelo Branco"), atrodas valsts kontinentālās daļas vidienes austrumu pusē, platība 6675 kvadrātkilometri, 225900 iedzīvotāju (2011. g.), ietver 11 municipalitātes, robežojas ar Portalegres, Santareimas, Leirijas, Koimbras un Gvardas apgabalu, kā arī ar Spāniju.

Avoti: Wi, PuA

Kaštovņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

kašu   apv.; hip.

1. Līdzīgs tam, tāpat kā.

Avoti: ME

kāšu   apv.

1. It kā.

Avoti: ME

kāšu   apv.; hip.

1. Vai.

Avoti: ME

kašūbi   novec.

1. Poļiem radniecīga slāvu tauta, seno rietumslāvu pomoriešu cilšu pēcteči, mīt rietumos no Vislas pie Baltijas jūras.

Kašūbu valoda— rietumslāvu valoda, kas visai tuva poļu valodai un parasti tiek uzskatīta par tās īpatnēju paveidu.

Avoti: KV

Kašūbija   vietv.

1. Vēsturisks novads Polijas ziemeļos, Pomožes vojevodistē, lielākā apdzīvotā vietas - Vejherovo un Kartuzi.

Avoti: PZT

Kašueira   vietv.

1. Upe Brazīlijā, Baijas štatā, ietek Atlantijas okeānā, grīvā jūras osta Iļeusa.

2. Kašueira di Itapemirina - Kašoeiru di Itaperimima, pilsēta Brazīlijā.

Avoti: PZT, PuA

kašūklis   apv.

1. Mucenieku darba rīks.

2. Daikts, ar ko izkasa mīklas atliekas.

3. Ķildīgs, nesaticīgs cilvēks; kasīklis.

Avoti: KV

kašukls   apv.

1. Greblis, koka grebjamais rīks; kašuks (1).

2. Ģelzis, ar ko abru kasa; kašuks (2).

Avoti: TlV

kašuks   apv.

1. Greblis, koka grebjamais rīks.

2. Ģelzis, ar ko abru kasa.

Avoti: TlV

kašumi   apv.

1. Putras podā vai abrā pielipušās atliekas; piedegums pie putras katla dibena.

2. Sasmalcināts siens, siena atliekas.

Avoti: KV

kāšveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kāša forma, veids.

Avoti: LLVV

kāšveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kāšveida.

Avoti: LLVV

kat-

1. Salikteņos nozīmē "lejup", "zem", "pēc", "pilnīgi".

2. Salikteņa daļa - jahtu takelējuma tips.

Avoti: MSV, Ang

kāt   apv.

1. Kā tad.

Avoti: ME

kat.   saīs.

1. Katedra.

2. Kategorija ( kopā ar kārtas apzīmējumu, piem., 3. kat., B kat.).

Avoti: i2

kata

1. Zīdītāju klases primātu kārtas puspērtiķu apakškārtas lemuru dzimta suga ("Lemur catta"), neliels pērtiķis, sastopams Madagaskarā un Komoru salās.

Avoti: PDE

kata-   med.

1. Salikteņos nozīmē "lejup", "zem", "pēc", "pilnīgi".

Avoti: MSV

katabānieši   novec.

1. Rietumu arābu tauta, kas senatnē dzīvoja Katabānā D Arābijā.

Avoti: KV

katabaptisti   novec.

1. Sekta, kas noliedz iedzimtu grēku un neatzīst bērnu kristīšanu.

Avoti: KV

katabāze

1. med. Lejupeja, izbeigšanās (slimības, arī dzīvības).

2. mit. Nokāpšana apakšzemē, kā plaši izveidots motīvs sastopams gandrīz visās tautās; tās pamatā animistiskais uzskats par dvēseles likteni pēc nāves.

Avoti: MSV

katabaziāls   med.

1. Kranioloģijā galvaskauss, kuram bazions atrodas zemāk par opistionu.

Avoti: TM

katabi

1. Tauta Nigērijā, dzīvo gk. valsts ziemeļos, Kadunas augšteces apvidū, pieder pie bantu saimes austrumbantoīdu grupas, reliģija - gk. islāms (sunnisms); atiapi.

Avoti: PZT

katabioze   med.

1. Dzīvās vielas izlietošana dzīvības procesiem šūnās.

2. Šūnu deģenerācija vecumā.

Avoti: TM

katabitismomānija   med.

1. Patoloģiska dziņa slīcināties.

Avoti: TM

katabolerģija   med.

1. Kataboliskā procesā patērētā enerģija.

Avoti: TM

katabolisms

1. Organisma bioķīmisko procesu kopums, kurā komplicētas organiskās vielas noārdās līdz vienkāršākām vielām.

Avoti: SV99

katabolīts   med.

1. Katabolisma produkts.

Avoti: TM

katadidīms   med.

1. Viens no dvīņaugļiem, kas savienoti ar ķermeņa augšējām daļām.

Avoti: MSV

katadikrotisms   med.

1. Neregulārs pulss, kam raksturīgs papildsitiens sfigmogrammas līknes lejupeja daļā.

Avoti: MSV

katadioptrisks

1. Tāds, kas atstaro un lauž gaismas starus.

Katadioptriskais teleskops— optiskais teleskops, kura optiskajā sistēmā ir gan lēcas gan spoguļi.

Avoti: TM, ZTV

katafalks   -a, v.

1. Īpaši (parasti grezni) veidoti līķrati.

2. Paaugstinājums zārka novietošanai (sēru ceremonijas laikā).

3. žarg. Automašīna.

Avoti: LLVV, JV

katafātisks   rel.

1. Raksturojums, lietojot pozitīvus apgalvojumus; pozitīvas zināšanas par objektu.

Katafātiskā teoloģija— teoloģija, kas mēģina aprakstīt Dievu, izmantojot pozitīvu terminoloģiju; pozitīvas zināšanas par Dievu un to, kas Dievs ir.

Avoti: RtV

katafātisms   rel.

1. Objekta raksturošana, lietojot pozitīvus apgalvojumus; pozitīvas zināšanas par objektu.

Avoti: RtV

katafāze   rel.

1. Objekta raksturošana, lietojot pozitīvus apgalvojumus; pozitīvas zināšanas par objektu; katafātisms.

Avoti: RtV

katafilakse   med.

1. Leikocītu un antivielu virzība uz infekcijas perēkli.

2. Ķermeņa dabisko aizsardzības spēju pavājināšanās.

Avoti: TM

katafora   val.

1. Attieksme starp vārdu un citu, vēlāk pieminētu vārdu, kas nosauc tā referentu.

Avoti: VsV

katafora   med.

1. Letarģija ar nepilnīga nomoda starpbrīžiem.

Avoti: MSV

kataforēze

1. Šķīdumā esošu lādētu daļiņu pārvietošanās uz katodu caur šķīdumu plūstošas elektriskās strāvas iedarbībā.

Avoti: SV69

kataforija   med.

1. Abu acu šķielēšana lejup.

Avoti: TM

katafrakse   med.

1. Orgāna ieslēgšana metāla ietvarā, lai saturētu to īstajā stāvoklī.

Avoti: TM

katafronte

1. Atmosfēras fronte ar siltā gaisa masu lejupkustību.

Avoti: SV99

katagelofobija   med.

1. Slimīgas bailes no apsmiekla.

Avoti: TM

katagmatisks   med.

1. Tāds, kas veicina lauzta kaula saaugšanu.

Avoti: MSV

kataģenēze

1. ģeol. Iežu ķīmisko un mineraloģisko izmaiņu kopums pēc diaģenēzes, bet pirms metamorfisma.

2. biol. Katamorfoze - kādas organismu grupas morfoloģiskās un fizioloģiskās organizācijas vienkāršošanās sakarā ar pielāgošanos mazāk sarežģītiem vides apstākļiem.

Avoti: ZTV

katahrēze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Pretrunīgu, nesavienojamu jēdzienu savienojums; neloģisks izteikums.

Avoti: LLVV

kātains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir kāts (2).

Avoti: LLVV

kātaiņi   novec.

1. Cimdi ar gariem valnīšiem.

Avoti: KV

Kataiska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kurgānas apgabala ziemeļrietumos, Isetas krastos, 13100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

katajs   apv.

1. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Avoti: Aug2

Kataka   vietv.

1. Pilsēta Indijas austrumos ("Cuttack"), Orisas štatā, Mahanadi labajā krastā, 535100 iedzīvotāju (2001. g.), universitāte.

Avoti: LpA, PuA

katakana

1. Japāņu zilbju alfabēts, ko galvenokārt izmanto svešvārdu rakstībai.

Katakerghona   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā ("Kattaqo'rg'on", "Kattakurgan"), Samarkandas vilajetā, 76600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

katakinētisks   med.

1. Tāds, kas saistīts ar paātrinājumu.

Avoti: MSV

kataklazīti

1. Minerālu pārkristalizēšanos un jaunu minerālu veidošanos neizraisoša dinamometamorfisma produkti.

Avoti: LD

katakleize   med.

1. Plakstiņu noslēgšanās (salipšana, spazma).

Avoti: TM

kataklisma   novec.

1. Kataklizma.

Avoti: SV33

kataklizma   -as, s.

1. Liela (parasti dabas) katastrofa; katastrofālas pārmaiņas.

Avoti: LLVV

kataklonuss   med.

1. Ritmiskas, funkcionālas konvulsīvas kustības.

Avoti: MSV

katakombas   -u, vsk. katakomba, -as, s.

1. Dabiski vai mākslīgi apakšzemes labirinti.

// vēst. Apakšzemes kapenes ar labirintiem un sānu ejām (piemēram, senajā Romā, Neapolē).

Katakombu glezniecība— katakombu sienu gleznojumi.

Katakombu kultūra— lopkopju, zemkopju kultūra Melnās jūras ziemeļu piekrastē agrajā bronzas laikmetā.

Avoti: LLVV

katakrota   med.

1. Pulsa viļņa lejupeja daļa.

Avoti: TM

katakrotisms   med.

1. Neregulārs pulss, kam raksturīgas svārstības sfigmogrammas līknes lejupeja daļā.

Avoti: TM

Katakurgāna   vietv.; vēst.

1. Katakerghona - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

katakustika

1. Fizikas nozare, kas pētī skaņas atstarošanu, atbalsošanu.

Avoti: TM

katal.   saīs.

1. Katalogs; kataloģizēt.

Avoti: i1

katalānieši   novec.

1. Katalāņi.

Avoti: KV

katalāņi   -ņu, v.

1. dsk., v. Tauta, Katalonijas (Spānijā) pamatiedzīvotāji, dzīvo arī Valensijā, Baleāru s-s; nedaudz arī Francijā, Andorā, Itālijā; runā katalāņu valodā, ticīgie - katoļi.

Katalāņu valoda— ide valodu saimes romāņu valodu grupas valoda, oficiālā valoda (līdzās spāņu valodai) Katalonijā un dažos citos Spānijas autonomajos apgabalos, kā arī (līdzās spāņu un franču valodām) Andorā.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: MLVV, T

katalāze

1. Ferments, kas organismā katalīzē ūdeņraža peroksīda sadalīšanos ūdenī un molekulārā skābeklī; tam ir svarīga nozīme šūnu augšanā.

Avoti: SV99

katalekse   novec.

1. Grieķu metrikā pēdas neuzsvērtās daļas (arses) atkrišana, kas visbiežāk notiek panta beigās.

2. Nepilnīgums.

Avoti: KV, LV93

katalektika   -as, s.; parasti vsk.; literat.

1. Metrikas nozare, kas pētī dzejas rindu nobeigumus.

Avoti: LLVV

katalektisks   -ais; s. -a, -ā; literat.

1. Tāds, kura beidzamā pēda salīdzinājumā ar pārējām saīsināta par vienu vai divām zilbēm (par dzejas rindu).

Avoti: LLVV

katalepse   novec.

1. Katalepsija.

Avoti: LME

katalepsija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Ķermeņa vai tā daļu sastingums noteiktā pozā, kādu cilvēks ir ieņēmis vai kādā viņš ir novietots (piemēram, šizofrēnijas slimniekiem, hipnotizētiem cilvēkiem).

Avoti: LLVV

kataleptisks   novec.

1. Uz katalepsiju attiecīgs, katalepsijas pārņemts.

Avoti: LME

Katalinafulhilsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Catalina Foothills"), Arizonas štatā, 50800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

katalītisks   -ais; s. -a, -ā; ķīm.

1. Tāds, kas noris katalizatora klātbūtnē (par ķīmisku reakciju).

Avoti: LLVV

katalizators   -a, v.; ķīm.

1. Viela, kura izmaina ķīmiskas reakcijas ātrumu, bet kuras sastāvs reakcijā ķīmiski neizmainās.

Avoti: LLVV

katalīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; ķīm.

1. Ķīmisko reakciju ātruma maiņa katalizatoru ietekmē.

Avoti: LLVV

katalizēt   novec.

1. Paātrināt ķīmiskas reakcijas norisi.

Avoti: LME

katalizētājs   novec.

1. Katalizators.

Avoti: LME

katalogs   -a, v.

1. Pēc noteikta principa sistematizēts, iekārtots (piemēram, grāmatu, gleznu, izstādes eksponātu) saraksts, rādītājs.

Avoti: LLVV

kataloģēt   novec.

1. Kataloģizēt.

Avoti: LME

kataloģizācija   -as, s.

1. Process, darbība --> kataloģizēt.

Avoti: LLVV

kataloģizators   novec.

1. Bibliotēkas darbinieks, kas nodarbojas ar grāmatu kataloģizāciju.

Avoti: BtV

kataloģizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ierakstīt katalogā; iekārtot katalogu.

Avoti: LLVV

katalonieši   -šu, v.

1. Katalonijas iedzīvotāji.

Avoti: KV, T

Katalonija   vietv.

1. Autonoms apgabals ar nācijas nosaukumu Spānijas Karalistē, administratīvais centrs - Barselona, platība - 32114 kvadrātkilometru, 7286000 iedzīvotāju (2009. g.).

2. Katalonijas kalni - atrodas Spānijas ziemeļaustrumu daļā ("Cordillera Costero Catalana"), Vidusjūras piekrastē, no Ebro deltas līdz Pirenejiem, garums - ~250 km, divas paralēlas grēdas - piejūras (augstums - 400-600 m) un iekšējā grēda (līdz 1894 m).

Avoti: PuA

kataloņi   -ņu, v.

1. Katalāņi.

Avoti: MLVV, T

Katalova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

Avoti: LC

katalpa

1. dsk. Divdīgļlapju klases binjonu dzimtas ģints ("Catalpa"), vasarzaļi, ļoti reti ziemzaļi koki vai krūmi ar lietussargveida vainagu, 11 s., savvaļā sastopama Austrumāzijā (Ķīnā, Japānā) un Ziemeļamerikā, Latvijā introducētas 3 sugas, ko audzē kā dekoratīvus kokus.

Ceriņlapu katalpa— katalpu suga ("Catalpa bignonioides").

Krāšņā katalpa— katalpu suga ("Catalpa speciosa").

Olveida katalpa— katalpu suga ("Catalpa ovata"), kas ir ziemcietīgākā.

Avoti: SV69, LD

katamarāns   -a, v.

1. No vairākiem baļķiem veidots plosts (Klusā okeāna salās, Indijas okeāna piekrastē).

2. Kuģis, jahta, kas sastāv no diviem savienotiem korpusiem.

Avoti: LLVV

Katamarka   vietv.

1. Pilsēta Argentīnas ziemeļrietumos ("Catamarca"), Andu priekškalnē, provinces administratīvais centrs, 212000 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Katamarkas province - Argentīnas Republikas administratīvi teritoriāla vienība ("Catamarca" / "Provincia de Catamarca"), atrodas valsts ziemeļrietumu daļā, platība - 102602 kvadrātkilometri, 404240 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, Wi

katamnēze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. med. Slimnieka stāvokļa vēsture pēc viņa ārstēšanas pabeigšanas vai izrakstīšanas no slimnīcas.

2. psih. Galaziņojums.

Avoti: LLVV, PsA

katamorfoze   biol.

1. Kādas organismu grupas morfoloģiskās un fizioloģiskās organizācijas vienkāršošanās sakarā ar pielāgošanos mazāk sarežģītiem vides apstākļiem; kataģenēze.

Avoti: ZTV

katana

1. Vienpusēji griezīgs samuraju zobens ar viegli izliektu asmeni (61-73 cm garumā) un pagarinātu rokturi, kas ļauj to turēt ar vienu vai abām rokām.

Avoti: Wi

katana   apv.

1. Kaķu mātīte.

Avoti: ME

katananhe   novec.

1. Kurvjziežu dzimtas ilggadīgs, dekoratīvs lakstaugs, savvaļā sastopams Vidusjūras zemēs, Latvijā audzē akmeņdārzos, ziedi zili vai balti.

Avoti: LxE

Katandzāra   vietv.; novec.

1. Katandzāro - pilsēta Itālijā.

Avoti: PZT

Katandzāro   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Catanzaro"), Kalabrijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 89000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Itālijas province ("Provincia di Catanzaro"), Kalabrijas reģionā, platība - 2391 kvadrātkilometrs, 368300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Katanga   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā un Krasnojarskas novadā, Podkamennajas Tunguskas kreisā satekupe.

2. Šaba - reģions Kongo Demokrātiskās Republikas dienvidaustrumos.

Avoti: PZT

Katānija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Catania"), provinces administratīvais centrs, osta Jonijas jūras krastā, atrodas Sicīlijas austrumos, Etnas vulkāna piekājē, 290000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Itālijas province ("Provincia di Catania"), Sicīlijas reģiona austrumu daļā, platība 3552 kvadrātkilometri, 1090700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LģE, Wi

katanoli   novec.

1. Fenola, krezola un to derivātu kondensācijas produkti ar sēru, ko lieto krāsošanā tannīna un antimona savienojumu vietā bazisko krāsvielu saistīšanai augu šķiedrā un krāsu laku izgatavošanai.

Avoti: KV

katapazma   med.

1. Uzkaisāms pulveris, pūderis.

Avoti: TM

kataplasma   novec.

1. Kataplazma.

Avoti: SV33

kataplāzija   med.

1. Retrograda metamorfoze; atrofijas veids, kad audi atgriežas agrākajā stāvoklī, kas tuvāks embrionālajam.

Avoti: TM

kataplazma   med.

1. Sautējoša komprese, piem., sildošs linsēklu aplikums, dažreiz ar medikamentu piejaukumu.

Avoti: TM

katapleksija   med.

1. Sastinguma lēkme stipra pārdzīvojuma ietekmē; tai raksturīga muskuļu tonusa un cīpslu refleksu zudums, nezaudējot apziņu.

Avoti: TM

katapulta   -as, s.

1. tehn. Ierīce sākuma ātruma piešķiršanai (piemēram, lidaparātam, torpēdai).

2. tehn. Ierīce cilvēka automātiskai izmešanai (no lidaparāta, zemūdenes, piemēram, avārijas gadījumā).

3. vēst. Ierīce smagu priekšmetu (piemēram, baļķu, akmeņu) mešanai (ielenktu cietokšņu, nocietinātu pilsētu apšaudei).

Avoti: LLVV

katapultēšana

1. Lidotāja sēdekļa izmešana no lidaparāta vai atdalāmas kabīnes avārijas gadījumā.

2. mil. Lidmašīnas izlidošanas process no lidmašīnu bāzeskuģa klāja ar katapultu.

3. mil. Lidaparāta kravas izmešanās ar spēku, lai nodrošinātu apmierinošu kravas atdalīšanos.

Avoti: ZTV, MIL

katapultēšanās   mil.

1. Izkļūšana no lidaparāta, izmantojot sēdekli un kapsulu ar autonomu dzinējierīci; lidaparāta ekipāžas lidaparāta atstāšanas paņēmiens un process avārijas situācijā, izmantojot speciālas ierīces.

Avoti: MIL

katapultēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; tehn.

1. Palaist ar katapultu (piemēram, lidaparātu, torpēdu).

2. Izmest ar katapultu (cilvēku no lidaparāta, zemūdenes, piemēram, avārijas gadījumā).

Avoti: LLVV

katapultēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; trans.; tehn.

1. parasti 3. pers. Refl. --> katapultēt (1); tikt katapultētam.

2. Refl. --> katapultēt (2).

Avoti: LLVV

Katara   vietv.

1. Kataras Valsts - valsts Āzijas dienvidrietumu daļā (arābu val. "Qatar"), Arābijas pussalas austrumos, aizņem tāda paša nosaukuma pussalu Persijas līča piekrastē, platība - 11427 kvadrātkilometri, 838300 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Doha, administratīvais iedalījums - 7 apgabali, sauszemes robeža tikai ar Saūda Arābiju.

Avoti: LģE

Katāra   vietv.

1. Katāras ieplaka - beznoteces ieplaka Ziemeļāfrikā, Lībijas tuksnesī, Ēģiptē, platība - 20000 kvadrātkilometru, ziemeļos un rietumos to norobežo līdz 100 m augstas, stāvas kaļķakmens kraujas, kuru piekājē ir padziļnājumi (līdz 134 m zjl.) un solončaki, dienvidu un austrumu daļā mālaini līdzenumi un grēdoti smiltāji, ceturtā zemākā sauszemes ieplaka pasaulē.

Avoti: LģE, LpA

katarakta   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Pilnīgs vai daļējs acs lēcas vai tās kapsulas apduļķojums.

Holesterīna katarakta— apduļķojums, kurā ir holesterīna kristāli.

Komplicētā katarakta— katarakta, kuras izcelsme saistīta ar citu acs daļu patoloģiju.

Polārā katarakta— katarakta, kad apduļķojums norobežojies uz viena lēcas pola.

Primārā katarakta— katarakta, kas attīstās neatkarīgi no kādas citas slimības.

Senilā katarakta— vecuma katarakta, parastākā kataraktu forma.

Spontānā katarakta— katarakta, kas attīstās bez redzama cēloņa.

Totālā katarakta— lēcas un apvalka pilnīgs apduļķojums.

Traumatiskā katarakta— lēcas apduļķojums kā acs trula vai penetrējoša ievainojuma sekas.

Avoti: MSV

katarakta   -as, s.

1. Plašs ūdenskritums.

Avoti: LLVV

katarakts   ģeogr.

1. Liels ūdenskritums, kurā ūdens masas platā straumē krīt lejup no neliela augstuma.

2. Straujtece Nīlā.

Avoti: ZTV

katarāls   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas veidojas (gļotādās, locītavās, orgānos), parasti, ja izraisītāja kairinājums ir vājš (par iekaisumu).

Avoti: LLVV

katarante   bot.

1. Oleandru dzimtas ģints ("Catharanthus").

Rozā katarante— katarantu suga ("Catharanthus roseus").

Avoti: TaE

katari

1. Kristiešu sektu piekritēji Rietumeiropā 11.-14. gs., kas nostatīja pretī labo (Dieva radīto garīgo pasauli) un ļauno (sātana radīto materiālo pasauli), sludināja askētismu.

Avoti: EV

katarieši

1. Kataras Valsts iedzīvotāji.

Avoti: PnR

katarksnis   apv.; hip.

1. Tūpļa zarna.

Avoti: ME

katarobionti

1. Organismi, kas spēj dzīvot tikai tīrā, nepiesārņotā, ar skābekli bagātā, aukstā ūdenī.

Avoti: LPE

Kataroha   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Catarroja"), Valensijas apgabala Valensijas provincē, 27300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

katarrakta   novec.

1. Ūdens krāce upē, kur ūdens pa samērā slīpu un nelīdzenu klinšainu un akmeņainu gultni strauji aumaļo lejup; katarakta 2.

2. Acs redzes slimība; katarakta 1.

Avoti: KV

katarrakta   novec.

1. Katarakta 1 - acs lēcas apduļķojums, kas samazina redzi un nereti ir par cēloni pilnīgai aklībai.

Avoti: KV

katarrs   novec.

1. Katars.

Avoti: KV

katārs   apv.

1. Katrs.

Avoti: ĒiV

katars   -a, v.; med.

1. Akūta infekcijas slimība, ko augšējos elpošanas ceļos izraisa mikrobi.

2. Katarāls iekaisums.

Alveolu katars— eksudāts plaušu alveolās; bronhopneimonija.

Atrofisks katars— nenormāls gļotādu sausums, ko rada gļotu dziedzeru deģenerācija.

Hipertrofisks katars— hronisks katars ar gļotādas un zemgļotādas sabiezējumu.

Litogēns katars— katars, kas ierosina akmeņu rašanos, piem., hronisks žultspūšļa iekaisums.

Avoti: LLVV, MSV

katars   apv.

1. Katrs.

Avoti: ME

katars   apv.

1. vsk. Katari.

katarse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Emocionāla attīrīšanās un šķīstīšanās, kas ar cilvēku notiek, kad viņš pārdzīvo žēlumu vai bailes (piem., traģēdijas izrādē); sengrieķu filozofijā un estētikā ar katarsi skaidroja estētiskā pārdzīvojuma būtību.

2. med. Tīrīšana, caureja.

Avoti: SV99, MSV

katartika   novec.

1. Šķīstīšanās, viena no galvenām prasībām reliģiskā kultā un maģijā.

Avoti: KV

katartisms

1. Psihoterapijas paņēmiens; psihiskās attīrīšanās paņēmiens.

Avoti: SV96

katarze   med.

1. Tīrīšana, caureja.

2. Freida metode psihoneirozes ārstēšanai, pamudinot slimnieku "izkratīt" visu, kas nomāc viņa apziņu (psihokatarse jeb abreakcija).

Avoti: TM

kataržnieks   apv.

1. Katordznieks.

Avoti: KiV

katastaltika   med.

1. Lejupējs kontrakcijas vilnis kuņģa gremošanas laikā, bez iepriekšēja inhibīcijas viļņa.

Avoti: MSV

katastāze

1. med. Simptomu samazināšanās un nomierināšanās.

2. Atgriešanās agrākajā stāvoklī; kompensācija.

3. Stāvoklis ar mazāku potenciālu enerģiju, vienkāršāku un stabilāku molekulas struktūru.

4. novec. Dramatiskā vai episkā darbā strauja darbības sarežģīšanās, kas sagatavo drīzu katastrofu.

Avoti: MSV, KV

katastrofa   -as, s.

1. Pēkšņa, liela (dabas parādības izraisīta) nelaime, posts.

2. Pēkšņa, liela pārmaiņa, notikums ar smagām sekām (sabiedrības vai cilvēka dzīvē).

Avoti: LLVV

katastrofāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir izraisījis, var izraisīt katastrofu (1); saistīts ar katastrofu (1), tai raksturīgs.

2. Tāds, kas ir izraisījis, var izraisīt katastrofu (2); saistīts ar katastrofu (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

katastrofālums   v.

1. Vispārināta īpašība --> katastrofāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

katastrofisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Katastrofāls (1).

2. Katastrofāls (2).

Avoti: LLVV

katastrofisms

1. 19. gs. teorija, pēc kuras Zemes ģeoloģiskajā vēsturē uz mierīgas attīstības fona periodiski ir notikušas lielas, bet īslaicīgas kataklizmas ar daļēju vai pilnīgu attiecīgā laika organiskās pasaules iznīcināšanu.

Avoti: SV96

katastropa   apv.

1. Katastrofa.

Avoti: KiV

katastrs   novec.

1. Kadastrs.

Avoti: KV

kātāt   apv.

1. Iet.

Avoti: KnV

katatāze   med.

1. Ekstensija dislokācijas labošanai lūzuma vai mežģījuma gadījumos.

Avoti: TM

katatermometrija

1. Metode gaisa atdzesējošās iedarbības noteikšanai; lieto cilvēkam vispatīkamākās siltuma sajūtas higiēnisko normu noteikšanai.

Avoti: SV69

katatermometrs

1. Spirta termometrs, kas paredzēts ar gaisu izdarīta atdzesējuma mērīšanai; lieto katatermometrijā.

Avoti: SV69

katatīmija   med.

1. Neapzināts pārdzīvojumu komplekss ar sekundārām slimīgām pārmaiņām apziņā; emocionālo faktoru ietekme uz psihisko procesu saturu, raksturu un norisi.

Avoti: TM

katatīms   psih.

1. Jūtu noteikts.

Avoti: PsA

katatonija   -as, s.; med.

1. Psihomotori traucējumi, kas izpaužas nepatvaļīgo kustību traucējumos.

Avoti: LLVV

katatonisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Saistīts ar katatoniju, tai raksturīgs.

2. Sastindzis, nekustīgs.

Avoti: LLVV

katatrikrotisms   med.

1. Trešā pulsācija sfigmogrammas līknes lejupējā daļā (divi pulsa papildsitieni).

Avoti: TM

katatsja   žarg.

1. Zagt sabiedriskajā transportā.

Avoti: KZ

kātavāt   apv.

1. Sist; pērt.

2. iron. Ļoti ātri iet.

Avoti: KiV

kataviši

1. Indiāņu cilts no katukini cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas rietumos, Žurua un Pirusas lejteces baseinā.

Avoti: PZT

Katavivanovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, 16700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

katavotras   novec.

1. Piltuves vai šahtas veida caurumi karsta kaļķa virsū, pa kuriem ūdens noiet apakšzemē.

Avoti: KV

Katbads   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - druīds, nozīmīgs tēls leģendās par Olsteras varoņiem Konhobaru un Kuhulinu, dižs pareģis un varoņu skolotājs.

Avoti: Mit

katechēts   novec.

1. Skolotājs, kas māca jautādams, parasti reliģijas mācībā.

Avoti: LV93

katechēze   novec.

1. Mācīšanas veids jautājumos un atbildēs.

Avoti: LV93

katechisms   novec.

1. Kristīgās reliģijas mācības grāmata; katehisms; katķisms.

Avoti: LV93

katēchizēt   novec.

1. Katehizēt - iztaujāt, mācīt njautājumos un atbildēs.

Avoti: SV26

katechumens   novec.

1. Ticības māceklis.

Avoti: SW08

katēdere   apv.

1. Katedra.

Avoti: ĒiV

katēderis   apv.

1. Katedra.

Avoti: ĒiV

katedra   -as, s.

1. Augstskolas, fakultātes galvenā mācību un pētniecības struktūrvienība, kas veic pedagoģisko, metodisko un zinātnisko darbu vienā vai vairākās radniecīgās disciplīnās; šādas apakšnodaļas mācībspēki un darbinieki; arī telpa(s), kurā(s) strādā šie mācībspēki un darbinieki.

2. Paaugstinājums, arī pults publiskam runātājam.

3. Senajā Grieķijā un Romā - vieta, kur runāja retori un filozofi.

4. Bīskapa krēsls dievkalpojumā.

5. apv. Īpašs skolotāja galds.

Avoti: SV99, KnV

katedrāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Baznīca, kuru pārvalda bīskaps; galvenā baznīca.

Avoti: LLVV

katedrālstikls   -a, v.

1. Liets krāsains stikls ar grumbuļainu virsmu.

Avoti: LLVV

katedris   novec.

1. Paaugstināts sēdeklis, kādus parasti novieto mācības iestādēs mācības spēku vajadzībām; pārnestā nozīmē profesora vieta augstskolā.

Avoti: LME

kateg.   saīs.

1. Kategorija.

Avoti: LD

Kategats   vietv.

1. Jūras šaurums starp Jitlandes un Skandināvijas pussalu (dāņu val. "Kattegatt"), ziemeļos Skagerags to savieno ar Ziemeļjūru, dienvidos Lielais Belts un Ēresuns - ar Baltijas jūru, garums - 270 km, platums - 60-122 km, dziļums - līdz 50 m.

Avoti: LģE

kategoriāls

1. Tāds, kas grupējas kategorijās.

Kategoriālā nozīme— abstrakta nozīme, kas vispārina vārdu grupas leksisko vai vārdformu gramatisko nozīmi.

Kategoriālais daudznozīmīgums— daudznozīmīgums, kas piemīt noteiktam vārddarināšanas tipam atbilstoši konkrētas valodas vārddarināšanas sistēmai.

Avoti: VsV

kategorija   -as, s.

1. filoz. Pamatjēdziens, kas atspoguļo īstenības parādību un izziņas pašas vispārīgākās un būtiskākās īpašības, puses un attiecības.

2. Vispārīgs jēdziens (dažādās zinātnes nozarēs), kas atspoguļo priekšmetu, parādību grupas, klases, kā arī priekšmetu, parādību vispārīgākās, būtiskākās pazīmes; priekšmetu, parādību grupas vispārīga pazīme.

3. Priekšmetu, parādību, cilvēku grupējums pēc kādām to pazīmēm vai īpašībām.

Svara kategorija— sportistu grupējuma vienība pēc viņu ķermeņa svara.

Avoti: LLVV

kategorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nepieļauj iebildumus, tāds, kam jāpakļaujas (piemēram, par pavēli, prasību); ļoti noteikts, stingrs.

Kategoriskais imperatīvs— Kanta ētikā - beznosacījuma prasība, kas nemainīgi piemīt saprātam.

Avoti: LLVV

kategoriskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kategorisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kategorisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Kategoriskums.

Avoti: LLVV

kategorizācija   psih.

1. Kategoriju izveidošanas process; objektu apvienošana un sakārtošana pēc priekšmetiski funkcionālajiem principiem.

Avoti: Psh

kategorizēšana   val.

1. Dalīšana kategorijās, grupās, klasēs pēc vispārīgām pazīmēm, īpašību, attieksmju paveidiem u. tml., piemēram, gramatikā lietvārdiem ir dzimtes kategorija, skaitļa kategorija, locījuma kategorija.

Avoti: VsV

kategorizēt

1. Iedalīt kategorijās; padarīt par kategoriju.

Avoti: SV96

Kategrade   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Kategrades ezers— atrodas Latgales augstienes Feimaņu paugurainē, Riebiņu novada Rušonas pagastā, 149 m vjl., platība - 133,1 ha, garums - 2,7 km, lielākais platums - 0,7 km, lielākais dziļums - 3 m, dienvidu daļu sauc arī par zvejnieku ezeru, eitrofs ezers, virsūdens aizaugums 30%.

Kategrades pilskalns— atrodas Riebiņu novada Rušonas pagasta Kategradē, savrups ~17 m augsts paugurs, plakums - ovāls (~70 x 50 m), ziemeļrietumu un dienvidaustrumu nogāzes dabiski stāvas, pārējās nostiprinātas ar vaļņiem un grāvjiem, atrastas 9-12 gs. senlietas.

Avoti: LC, LD, LE1

Kategrāde   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kategrade" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kategradieši

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kategrade" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kategrads   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kategrade" nosaukuma variants.

Avoti: LC

katehētika   novec.

1. Mācība jautājumos un atbildēs (dialoģiskā metode).

Avoti: KV

katehēts

1. Katehisma, ticības mācības skolotājs.

Avoti: SV99

katehēze

1. Katehisma mācīšana; mācīšanās katehēta vadībā.

Avoti: SV96

katehīni   med.

1. Organiski savienojumi, bezkrāsainas kristāliskas vielas ar miecvielu īpašībām; atrodami daudzos augos.

Avoti: TM

katehīnskābes   novec.

1. Katehīni.

Avoti: KV

katehisms   -a, v.; rel.

1. Īss kristīgās ticības mācības izklāsts jautājumu un atbilžu veidā; katķisms.

Avoti: LLVV

katehizēt   rel.

1. Iztaujāt; mācīt jautājumos un atbildēs.

Avoti: JkV

kateholamīnerģisks   med.

1. Tāds, kas aktivē vai sekretē kateholamīnus.

Avoti: MSV

kateholamīni

1. Bioloģiski aktīvas vielas, kuras veidojas cilvēku un dzīvnieku organismā un kurām ir hormonu un mediatoru funkcijas, piem., adrenalīns, noradrenalīns.

Avoti: EV

katehols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, modificētājs, izmanto matu krāsās un ādas kopšanas līdzekļos, var būt toksisks aknām, asinsrites orgāniem, nervu sistēmai un imūnsistēmai, tetratogēns.

Avoti: Zkp

katehu   med.

1. Spēcīgs savelkošs līdzeklis, iegūts no akācijas "Acacia catechu (L. fil.)" koksnes; senāk lietots pret caureju, vietēji - kakla skalošanai.

Avoti: TM

katehumenāts   rel.

1. Apmācības laiks tiem, kas vēlas pieņemt kristietību.

Avoti: RtV

katehūmens

1. Pieaudzis cilvēks, kas katehēta vadībā mācās katehismu, gatavojoties kristībām.

Avoti: SV96

katehuskābes   novec.

1. Katehīni.

Avoti: KV

katekse   med.

1. Psihoanalīzē domu vai jūtu koncentrēšana uz vienu ideju vai priekšmetu.

Avoti: TM

kateksija   psih.

1. Enerģijas koncentrēšanās, "aizņemšana".

Avoti: PsA

katelektrotonuss

1. Paaugstinātas kairināmības stāvoklis (vietējais kairinājums) nervā vai citā jutīgā audā, attīstās katoda pielikšanas sfērā, ja laiž cauri līdzstrāvu.

Avoti: SV69

katena   rel.

1. Bībeles rakstu vietas interpretācija, kad Svēto Rakstu panti ir skaidroti ar citu pantu virknēm, kuri ņemti no agrākiem komentāriem; catena.

Avoti: RtV

katenārija

1. Gaisa balona gondolas piekabes konstrukcija, kas nodrošina vienmērīgu masas piepūles sadali uz apvalka; sastāv no jostas uz apvalka un elementiem, kas savieno gondolu ar apvalku.

Avoti: ZTV

katene   apv.

1. Kaķa mātīte.

Avoti: KV

kātenīca   apv.

1. Izkapts ar garu kātu.

Avoti: ME

katenīte   apv.

1. Augs, pulkstenīšu suga.

Avoti: KV

katenoīds

1. Virsma, ko veido ķēdes līnija, rotējot ap asi, kura perpendikulāra tās simetrijas asij.

Avoti: SV69

katepsīni

1. Hidrolāžu klases proteolītiskie fermenti, katalīzē peptīdsaišu hidrolīzi peptīdos un olbaltumvielās.

Avoti: LPE

kateretes   lat.

1. Putekšņvaboļu dzimtas ģints.

Kateretes pedicularius— brūnā putekšņvabole.

Avoti: LD

kateretidae   lat.

1. Putekšņvaboļu dzimta.

Avoti: LD

kāterēties   apv.

1. Kaitinoši vilcināties.

Avoti: ME

katerēze   med.

1. Viegla caureja vai vājums no medikamentu lietošanas.

Avoti: TM

kāterfrīštiks   žarg.

1. Paģiru brokastis.

Avoti: Žrg

Katerine   vietv.

1. Pilsēta Grieķijas ziemeļu daļā ("Katerini"), Centrālās Maķedonijas perifērijā, netālu no Termes līča rietumu krasta, 85800 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

katers   novec.

1. Kuteris - neliels kuģis (kara, satiksmes vai zvejas) ar tvaika vai iekšdedzes dzinēju; speciāla motorlaiva (satiksmei, dažādiem dienestiem, sportam).

Avoti: Ang

katers   apv.

1. Katrs; katars.

Avoti: ME

kāters   žarg.

1. Paģiras.

Avoti: Žrg

katete   -es, dsk. ģen. -šu, s.; mat.

1. Katra no taisnleņķa trijstūra malām, kas veido taisnu leņķi.

Avoti: LLVV

kateters   novec.

1. Instruments mākslīgai urīnpūšļa iztukšošanai; katetrs.

Avoti: SV33

katetometrs

1. Ierīce, ar ko mērī vertikālo atstatumu starp diviem punktiem, kas var arī neatrasties uz vienas vertikāles.

Avoti: SV99

katetris   novec.

1. Katetrs.

Avoti: LME

katetrizācija   med.

1. Katetra ievadīšana urīnpūslī vai citā dobumā.

Sirds katetrizācija— tieva katetra ievadīšana sirdī pa augšdelma vēnu un tālāk pa maģistrālajām vēnām.

Avoti: TM

katetrizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; med.

1. Ievadīt katetru (ķermeņa dobumā, asinsvadā).

Avoti: LLVV

katetrs   -a, v.; med.

1. Caurule šķidruma novadīšanai no ķermeņa dobuma vai dobuma skalošanai caur dabisku atveri.

Spārnots katetrs— katetrs ar diviem izciļņiem galā, kuri to notur pūslī.

Auss katetrs— katetrs dzirdes kanāla izpūšanai un vidusauss slimību ārstēšanai.

Mersjē katetrs— elastisks katetrs ar divkāršu līkumu galā; lieto prostatas hipertrofijas gadījuma.

Sieviešu katetrs— īss katetrs, piemērots sievietes urīnizvadkanālam.

Pecera katetrs— katetrs ar paresninājumu galā, lai tas noturētos dobumā.

Prostatas katetrs— katetrs ar īsu smaili, lai tiktu garām palielinātajai prostatai.

Avoti: MSV

katets   novec.

1. Katete.

Avoti: LME

katguts   novec.

1. Ketguts.

Avoti: Ang

Katharinenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Katriņa.

2. Glinces muiža, kas atradās Rīgas pilsētas lauku apkārtnē.

3. Catharinenhof - Katriņas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Teteles pagastā.

4. Catharinenhof - Katriņas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Mežmuižas pagastā.

Avoti: FV

Kāthiāvāra   vietv.

1. Kāthiāvāras pussala - atrodas Indijas rietumu daļā (angļu val. "Kathiawar"), starp Arābijas jūras Kačhas (Kačas) un Khambhātas (Kambejas) līci, platība - >40000 kvadrātkilometru, augstums - līdz 1117 m; Katjavaras pussala.

Avoti: LģE, PuA

Kati   vietv.

1. Pilsēta Mali Republikā, Kulikoro reģionā, Bamako piepilsēta, 55100 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: PuA, LpA

katica   apv.

1. Aizsprosta zvejas veids; no klūgām sapīta sēta no 2-2,5 m garām un 3-4 cm platām, plānām priežu laktiņām.

2. No skaliņiem vai stieples pīts neliels, ap 1-1,5 m garš vēžu ķeramais murds, kam iedzirknes no abiem galiem; kartica.

Avoti: KV, LE

Katīdralsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cathedral City"), Kalifornijas štatā, 53400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Katīfa   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijā ("Al Qatif"), osta Persijas līča krastā, 404200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

katillārijas

1. Asku ķērpju klases lecideju dzimtas ģints ("Catillaria"), krevju ķērpji, kam laponis attīstās substrātā vai virs tā, ~300 s., Latvijā konstatētas 8 sugas.

Avoti: LD

katinēlieši

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Katinēļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Katineļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Skrudalienas pagastā.

Avoti: LC

kātinga   ģeogr.

1. Tropiskais skrajmežs Brazīlijas kalnienes ziemeļaustrumos.

Avoti: ZTV

katins   apv.

1. Runcis.

Avoti: ME

Katintavs   vietv.

1. Virsotne Bezengi sienā, Galvenajā Kaukāza grēdā, 4970 m vjl.

Avoti: PZT

kātiņš   -a, v.

1. Dem. --> kāts.

2. mūz. Vertikāla svītra pie nots galviņas.

Avoti: LLVV

Katiola   vietv.

1. Pilsēta Kotdivuārā, Bandamas ielejas reģionā, 72100 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

kations   novec.

1. Katjons.

Avoti: Ang

katisma   rel.

1. Pareizticīgajā baznīcā katra no divpadsmit daļām, kurās ir iedalīta psalmu grāmata.

2. Pareizticīgajā baznīcā īsa liturģiska himna, ko dzied ortrosa laikā.

Avoti: RtV

Katjavara   vietv.

1. Katjavaras pussala - Kāthiāvāras pussala Indijas rietumu daļā.

Avoti: LģE, PuA

katjonīti   -u, vsk. katjonīts, -a, v.; ķīm.

1. Jonīti, kas spēj apmainīt savus katjonus.

Avoti: LLVV

katjonogēns   med.

1. Ķīmisks savienojums, kas organismā var kļūt par katjonu vai atdalīt katjonu.

Avoti: TM

katjons   -a, v.; ķīm.

1. Pozitīvi lādēts jons.

Avoti: LLVV

katjuša

1. Reaktīvo bezstobra daudzšāviņu zalvjuguns sistēmu neoficiālais nosaukums 2. pasaules karā.

Avoti: EV

Katkovski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

katķisms   -a, v.; rel.

1. Īss kristīgās ticības mācības izklāsts jautājumu un atbilžu veidā; katehisms.

Avoti: LLVV

katlagregāts

1. Konstruktīvi vienots ierīču komplekss (kurtuve, tvaika pārkarsētājs, ūdens ekonomaizers u. c.), kurā iegūst tvaiku vai karstu ūdeni, dedzinot kurināmo.

Avoti: EV

Katlakaln   vietv., vācu val.

1. Katlakalns.

Avoti: FV

katlakalnieši

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Katlakalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Katlakalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ķekavas pagastā, pie Rīgas pilsētas robežas Daugavas krastā.

2. vēst. Katlakalna pagasts - pastāvēja bijušajā Rīgas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Ķekavas novada Ķekavas pagastā, Stopiņu novadā, kā arī Rīgas un Baložu pilsētā.

3. Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Zemgales priekšpilsētā, atrodas Rīgas dienvidu daļā, robežojas ar Salu Maskavas forštates, Ķengaraga un Bišumuižas apkaimēm, kā arī ar Ķekavas novadu apkaimes dienvidu daļā (robežas ir Bieķengrāvis, Daugava, pilsētas robeža, Bauskas iela, Bišumuižas grāvis).

Avoti: LPag, LC, LE1, Wi

katlakmens   -akmens, v.; parasti vsk.

1. Cietas ūdens nogulsnes uz katla iekšējās virsmas.

Avoti: LLVV

Katlapi   vietv.

1. Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagasta apdzīvotās vietas "Kotlopi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

katlapuža   apv.

1. Katla apakšējā daļa; vieta zem katla.

Avoti: ViV

katleja

1. Viendīgļlapju klases liliju apakšklases orhideju rindas un orhideju dzimtas ģints ("Cattleya"), epifītisks augs, sastopams Amerikas tropu mežos, Latvijā audzē siltumnīcās.

Vidējā katleja— katleju suga ("Cattleya intermedia"), kas savvaļā sastopama Brazīlijas dienvidos, urugvajā un Paragvajā.

Avoti: SV99, PDE, TaE

katlenieks   apv.

1. Katlu izgatavošanas un remontu meistars.

Avoti: ME

katlenīte   apv.

1. Kamolainā pulkstenīte ("Campanula glomerata").

Avoti: Aug2

Katlēri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

Avoti: LC

katlesieši

1. Viļakas novada Žīguru pagasta apdzīvotās vietas "Katleši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Katlesze   vietv., vēst.

1. Katlešu muiža, kas atradās Jaunlatgales apriņķa Liepnas pagastā.

Avoti: KV

Katleši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Žīguru pagastā.

2. Katlešu meži - dabas liegums Austrumlatvijas zemienes Adzeles pacēlumā, Alūksnes novada Liepnas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 151 ha, meža masīvs, kurā mijas skujkoku un melnalkšņu nogabali, vienīgā vieta Latvijā, kur sastopama bezlapainā epigonija, kas ir aizsargājama.

3. Katlešu svīta - augšdevona Frānas stāva Sņežas horizonta stratigrāfiskā vienība Latvijas dienvidu un austrumu daļā, uzguļ Daugavas svītai, biezums 3-65 m, atsegumi Daugavas, Ogres, Pededzes, Liepnas, Lielās Juglas, Abavas, Amulas krastos.

Avoti: LC, LE1, LD

katlešnieki

1. Viļakas novada Žīguru pagasta apdzīvotās vietas "Katleši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

katliekārta

1. Ierīču komplekss kurināmā ķīmiskās enerģijas pārvēršanai siltuma enerģijā.

Avoti: LPE

katliene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; ģeogr.

1. Ieapaļš vai nedaudz izstiepts Zemes virsmas pazeminājums.

Avoti: ZTV

katlinieks   apv.

1. Katlu izgatavošanas un remontu meistars.

Avoti: ME

katliņi

1. apv. Apaļlapu pulkstenīte ("Campanula rotundifolia").

2. dsk. Katliņš.

Avoti: Aug2

katliņš   -a, v.

1. Dem. --> katls.

2. Cieta vīriešu cepure ar augstu ieapaļu dibenu un šaurām uzliektām malām.

Avoti: LLVV

katlis   apv.

1. Katls.

Avoti: VV

katlkalis   apv.

1. Varkalis, katlu izgatavotājs.

Avoti: ME

katlkalnieši

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Katlakalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

katllāpis   apv.

1. Katlu remonta meistars, katlu lāpītājs.

Avoti: ME

katls   -a, v.

1. Cilindrveida vai puslodes veida (metāla) trauks (parasti kā vārīšanai).

2. Parasti savienojumā "tvaika katls": iekārta, kurā šķidrumu pārvērš tvaikā, lai iegūtu potenciālu mehānisko vai siltuma enerģiju.

Katlu māja— katlumāja.

Katlu telpa— katlutelpa.

Katla akmens— katlakmens.

3. dsk., novec. Timpāni.

Avoti: LLVV, KV, Vng

katlumāja   -as, s.

1. Celtne, kur atrodas tvaika katli vai katls.

Avoti: LLVV

katlutelpa   -as, s.

1. Telpa (piemēram, rūpnīcā, kuģī), kur atrodas tvaika katli vai katls.

Avoti: LLVV

katlveida   ģen., nelok.

1. Tāds, k am ir katla (1) forma, veids.

Avoti: LLVV

katlveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Katlveida.

Avoti: LLVV

Katmajs   vietv.

1. Katmaja rezervāts - rezervāts ASV ("Katmai National Monument"), Aļaskā, Aleutu grēdā, dibināts 1918. g., platība - 10790 kvadrātkilometru, darbīgs vulkāns, augstums - 2047 m.

Avoti: PZT

Katmanda   vietv.; novec.

1. Katmandu - Nepālas galvaspilsēta.

Avoti: PZT

Katmandu   vietv.

1. Nepālas galvaspilsēta (angļu val. "Kathmandu"), atrodas starpkalnu ieplakā 1360 m vjl., 856000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Kato   vietv.

1. Kato Ahaja - pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 5500 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Kato Nevrokope - pilsēta Grieķijā, Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, 7900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

katoda   novec.

1. Katods.

Avoti: Ang

katodaizsardzība   tehn.

1. Zemē izvietotu metālkonstrukciju aizsardzība pret klaidstrāvu izraisītu koroziju, izmantojot aizsargājamo konstrukciju par katodu neatkarīgā kontūrā.

Avoti: EepV

katode   novec.

1. Katods.

Avoti: Ang

katodizpute

1. Katoda sagraušana ar pozitīvo jonu plūsmu elektriskajā gāzizlādē.

Avoti: LPE

katodluminiscence   -es, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Luminiscence, ko izraisa elektronu plūsma, kura atduras pret luminofora virsmu.

Avoti: LLVV

katodofons   novec.

1. Mikrofons, kurā izmantots skaņas viļņu iespaids uz jonizētu gāzi.

Avoti: KV

katodonts   med.

1. Cilvēks, kam zobi ir tikai apakšžoklī.

Avoti: MSV

katods   -a, v.; fiz.

1. Elektriskās strāvas avota negatīvais pols; elektrods, kas savienots ar elektriskās strāvas avota negatīvo polu.

Katoda lampa— katodstaru lampa.

Katoda izputināšana— cietvielu sagraušana, apšaudot virsmu ar atomiem, joniem un neitroniem.

Avoti: LLVV, ZTV

katodstari   -u, vsk. katodstars, -a, v.; fiz.

1. Paātrināta elektronu plūsma, ko izstaro katods.

Katodstaru lampa (arī caurule)— ierīce, kurā no sakarsētā katoda emitētos elektronus sakopo šaurā kūlī, izmantojot elektrisko un magnētisko lauku.

Avoti: LLVV

katohits

1. Dažās Vidusjūras salās, it sevišķi KOrsikā atrodams akmens, kas kā magnēts pievelkas cilvēka ādai.

Avoti: SG

katoikonīms   val.

1. Iedzīvotāju nosaukums - no vietvārda atvasināts vārds, kas apzīmē šajā vietvārdā saucamas apdzīvotas vietas vai teritorijas iedzīvotājus.

Avoti: VsV

katole   apv.

1. Katoliete; katoļticīgā.

Avoti: KiV

katolicisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Viens no galvenajiem kristietības virzieniem, kas izveidojās, kristiešu baznīcai 9.-11. gs. sašķeļoties Rietumu (Romas katoļu) un Austrumu (pareizticīgo) baznīcā; šī virziena reliģiskā mācība, dogmu kopums.

Avoti: LLVV

Katolika   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Catolica"), Emīlijas-Romanjas reģiona Rimini provincē, 16600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

katolikoss

1. Armēņu apustulistiskās baznīcas un Gruzijas pareizticīgo baznīcas augstākā garīgā amatpersona - baznīcas galva.

Avoti: SV99

katoliks   novec.

1. Universālas zāles visām slimībām.

Avoti: SV33

katolis   -ļa, v.

1. Katoļu baznīcas loceklis; katolicisma piekritējs; katoļticīgais.

Katoļu baznīca— Katolicisma starptautiska organizācija.

Katoļu ticība— katolicisms.

Avoti: LLVV

katolisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar katolicismu, tam raksturīgs.

Katoliskās vēstules— kopīgs nosaukums Pētera, Jāņa, Jēkaba un Jūdas vēstulēm; tās sauc arī par baznīcas vēstulēm.

Avoti: LLVV, RtV

katolisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Katolicisms.

Avoti: LLVV

Katolova   vietv.

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Katalova" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

katolovieši

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Katolova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

katoļticība   -as, s.; parasti vsk.

1. Katolicisms.

Avoti: LLVV

katoļticīgs   -ais; s. -a, -ā,

1. Tāds, kas ir saistīts ar katolicismu; tāds (cilvēks), kas tic katolicisma dogmām.

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Katoļu baznīcas loceklis; katolicisma piekritējs; katolis.

Avoti: LLVV

katonisks   novec.

1. Stingrs, bargs, nelokāms, kā senās Romas valstsvīrs Katons.

Avoti: SV33

katons

1. Katons CG - kosmētikas sastāvdaļa, konservants, izmanto šampūnos un kosmētikā, var izraisīt kontakta dermatītu, potenciāls sensibilizētājs.

Avoti: Zkp

katoptrika

1. Novecojis nosaukums optikas nozarei - mācībai par gaismas atspoguļošanās likumiem un šo likumu izmantošanu optisko instrumentu uzbūvē.

Avoti: SV69

katoptrisks

1. Uz katoptriku attiecīgs, ar to saistīts.

Katoptrisks teleskops— atspoguļojošs teleskops, kurā lēcu vietā ir metāla spogulis.

Avoti: SV69

katoptrofobija   med.

1. Slimīgas bailes no spoguļiem.

Avoti: TM

katoptromantija   novec.

1. Zīlēšana ar spoguli.

Avoti: KV

katoptroskops   med.

1. Aparāts priekšmetu apskatei ar atstarotu gaismu (spoguli).

Avoti: TM

katordznieks   -a, v.

1. Persona, kam piespriesta katorga.

Avoti: LLVV

katorga   -as, s.; parasti vsk.

1. vēst. Kriminālsods - izsūtīšana smagos piespiedu darbos (parasti bargos klimatiskos apstākļos).

// pārn. Ļoti smags darbs; ļoti smagi darba apstākļi.

Avoti: LLVV

kātot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Iet (parasti ātri).

// trans.

Avoti: LLVV

katoterika   novec., med.

1. Caurejas līdzeklis.

Avoti: KV

Katovice   vietv.

1. Pilsēta Polijas dienvidu daļā, Silēzijas vojevodistes administratīvais centrs, 307200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1865. g.

Avoti: LģE, LpA, Wi

kātpūpēdis   biol.

1. Bazīdijsēņu nodalījuma pūpēžu klases cietpūpēžu rindas dzimta ("Tulostomataceae"), latvijā konstatēta 1 ģ.

2. Šis dzimtas ģints ("Tulostoma"), no kuras Latvijā konstatētas 2 s.

Skropstainais kātpūpēdis— kātpūpēžu suga ("Tulostoma fimbriatum").

Ziemas kātpūpēdis— kātpūpēžu suga ("Tulostoma brumale syn. Tulostoma mammosum").

Avoti: LD

katrāds   apv.

1. Dažāds, katram savs, atšķirīgs.

Avoti: TlV

katramējs   apv.

1. Tāds, kas pieder katram; katra.

Avoti: ViV

katrans   novec.

1. Latviešu literatūra sastopams nosaukums augam "Statice Gmelini", kas ljas florā nav sastopams.

Avoti: KV

Katrborna   vietv.

1. Pilsēta Maurīcijā, Maurīcijas salā, 75900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

katrēns   literat.

1. Jebkurš pants, kas sastāv no četrām rindām un veido relatīvi pabeigtu domu.

Avoti: DzV

katrgadējs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Ikgadējs.

Avoti: LLVV

Katrimani   vietv.

1. Upe Brazīlijā ("Rio Catrimani"), Roraimas štatā, Riubranku labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Katrīna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ērgļu novada Ērgļu pagastā.

2. vēst. Katrīnas pagasts - dažkārt lietots Katriņas pagasta nosaukums.

3. Katrīnas dambis - hidrotehniska būve Rīgā aizsardzībai pret plūdiem un Daugavas gultnes regulēšanai, būvēts 1764.-1769. g. sniedzās no Ķeizardārza (tag. Viestura dārzs) līdz Mīlgrāvim.

4. Katrīnas iezis - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Gaujas labajā krastā, 2,5 km lejpus Līgatnes ietekas, Pārgaujas novada Straupes pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1974. g., aizsargājamā platība - 17,51 ha, iezis ir sarkanīga augšdevona smilšakmens krauja, augstums - ~15 m, garums - 200 m; Nāru klintis.

5. Katrīnas liepa - aug Engures novada Engures pagastā, netālu no Plieņciema, stumbrs augsts, ar dobumu, apkārtmērs - 3,9 m, vainags ar blīvu zarojumu, augstums - 22 m, projekcija - 13,5 x 14,5 m.

Avoti: LPag, LC, LE1

Katrīnbāde   vietv., vēst.

1. Saulkrastu pilsētas teritorijas Pabaži senāks nosaukums, kas, domājams, saistās ar 1764. gadu, kad tur caurbraucot apmetās Krievijas imperatore Katrīna II.

Avoti: LPil

Katrīne   vietv.

1. Katrīnes sils - Ozolnieku novada Sidrabenes pagasta apdzīvotās vietas "Katrīnsils" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Katrīneholma   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Sēdermanlandes lēnē, 22000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

katrīnieki

1. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Katrīnas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

katrīnieši

1. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Katriņa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Katriniški   vietv.

1. Lielie Katriniški - apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Dagdas novada Ķepovas pagastā.

Lelī Katriniški— Dagdas novada Ķepovas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Katriniški" nosaukums latgaliski.

2. Mazie Katriniški - apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ķepovas pagastā.

Mozī Katriniški— Dagdas novada Ķepovas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Katriniški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Katrīnmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ķekavas novada Ķekavas pagastā.

Avoti: LC

Katrinsils   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ozolnieku novada Sidrabenes pagastā.

Avoti: LC

katriņa   apv.

1. Cara laika nauda (simts rubļu gabals).

Avoti: KnV

Katriņa   vietv., vēst.

1. Ērgļu pagasta apdzīvotās vietas (mazciema) "Katrīna" bijušais nosaukums.

2. vēst. Katriņas pagasts - pastāvēja bijušajā Cēsu apriņķī līdz 1933. gadam, kad tas pievienots Ērgļu pagastam; teritorija mūsu dienās ietilpst Ērgļu novada Ērgļu pagastā.

Avoti: LPag, LC

katriņbērni   apv.

1. Ķekatnieki, kas 25. novembrī (Katrīnas dienā), maskās tērpušies iet no mājas uz māju.

Avoti: ViV

katriņnieki

1. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Katriņa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

katrītes   apv.

1. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

Avoti: Aug2

katroreiz   apv.

1. Katrreiz.

Avoti: ĒiV

katrpus   priev. ar dat.

1. Vienā un otrā pusē; katrā pusē.

// ar ģen.; pareti.

Avoti: LLVV

katrreiz   apst.

1. Katru reizi; vienmēr.

Avoti: LLVV

katrreizējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar katru noteiktu reizi, gadījumu; ikreizējs.

Avoti: LLVV

katrs   vispārin. vietn. -a, v.

1. lietv. nozīmē. Norāda uz atsevišķu dzīvu būtni, priekšmetu, parādību, norisi (no visiem vai daudziem).

2. adj. nozīmē. Norāda uz atsevišķu (dzīvu būtni, priekšmetu, parādību, norisi) no attiecīgās grupas.

Avoti: LLVV

katrubrīd   apst., reti.

1. Katru brīdi; katrreiz.

Avoti: LLVV

katrup   apv.

1. Uz augšu.

Avoti: ME

katrūp   apv.

1. Augšup un lejup.

2. Katrs savu ceļu, savrup.

Avoti: ME

kats

1. novec. Kets.

2. jūrn. sl. Kattakelējums.

Avoti: Ang, JūVM

kāts   -a, v.

1. Darbarīka, priekšmeta elements (parasti stieņa, caurules veidā), pie kura piestiprina vai kurā iestiprina galveno elementu un kuru izmanto darbarīka, priekšmeta turēšanai.

2. Lapas sastāvdaļa, kas savieno lapu ar stumbru; stumbra atzarojums, uz kura atrodas zieds; stublājs, tievs stumbrs.

3. Zeķes augšdaļa (līdz pēdai).

4. parasti dsk.; vienk. Kājas.

5. žarg. Vieninieks (atzīme skolā).

Avoti: LLVV

kātsāķis   novec.

1. Ziemas zvejas rīks, 3-4 m gara kārts, kurai galā dakša ar āķi; ar to no āliņģa uz āliņgi zem ledus stumj dzenamo kārti ar auklu un uzņem auklu uz ledus.

Avoti: KV

Katschanowz   vietv., vācu val.

1. Kacēni.

Avoti: FV

katsura

1. Divmāju koku dzimta ("Cercidiphyllaceae").

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Cercidiphyllum"), vasarzaļš dekoratīvs koks, lapas pretējas vai daļēji pamīšas, veselas, ziedi sīki bez apziedņa, dzimtene Japāna, 2 s., abas Latvijā introducētas 20. gs. vidū.

Diženā katsura— katsuru suga ("Cercidiphyllum magnificum").

Cēlā katsura— diženā katsura.

Japānas katsura— katsuru suga ("Cercidiphyllum japonicum var. japonicum").

Avoti: LD

kattakelāža

1. Jahtu takelāžas tips; kets.

Avoti: Ang

kattakelējums   jūrn. sl.

1. Buru laiva ar vienu, stipri uz priekšu izvirzītu mastu un bez priekšburas.

Avoti: JūVM

katukini

1. Indiāņu cilšu grupa, dzīvo Brazīlijas rietumos, Žurua un Pirusas lejteces baseinā, valoda veido īpašu saimi.

Avoti: PZT

katuks   apv.

1. Dēļu krātiņš nelielu mājdzīvnieku pārvadāšanai.

2. Ar dēļiem norobežota fermas telpa jaundzimušo teļu izvietošanai.

Avoti: KiV

katūns   -a, v.

1. Plāns kokvilnas audums.

Avoti: LLVV

katuns

1. Laika mērvienība maiju kalendārā, kurā ir 20 tuni (7200 dienas = 19,7 gadi).

Avoti: Geo-54-43

katuška   žarg.

1. Spole, spolīte.

Uz visu katušku— maksimāli.

Avoti: SLG

Katuņa   vietv.

1. Upe Krievijā, Altaja Republikā un Altaja novadā, satekot ar Biju, veido Obu, garums - 688 km, sākas Beluhas kalna dienvidu nogāzē no Katuņas šļūdoņa 1970 m vjl.

2. Katuņas grēda - kalnu masīvs Centrālajā Altajā, Krievijā, Altaja Republikā, garums - ~150 km, augstums - līdz 4506 m, Katuņas un Argutas ūdensšķirtne, virs 2700 m - mūžīgais sniegs un šļūdoņi.

Avoti: PZT

katuškas   žarg.

1. Kājas.

Avoti: KZ

Katuži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Rucavas novada Rucavas pagastā.

Avoti: LC

Katvari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Limbažu novadā 9 km no Limbažiem.

2. Katvaru pagasts - pagasts Limbažu novadā ar administratīvo centru Pociemā, robežojas ar Umurgas, Limbažu, Viļķenes un Pāles pagastu, kā arī ar Alojas un Kocēnu novadu un Limbažu pilsētu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kadfer, krieviski - Katverskaja.

Katvaru pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta arī pirmskara Pociema pagasta teritorija.

3. Katvaru ezers - atrodas Idumejas augstienes Limbažu viļņotajā līdzenumā, Limbažu novada Katvaru pagastā, 91,7 m vjl., platība - 64,7 ha, garums - 1,5 km, lielākais platums - 0,7 km, lielākais dziļums - 2,8 m, eitrofs, aizaugums 10-15%.

Avoti: LPag, LC, LE1

katvarieši

1. Limbažu novada Katvaru pagasta apdzīvotās vietas "Katvari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Katveika   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Katwijk"), Dienvidholandes provincē, 63000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Katverskaja   vietv., vēst.

1. Limbažu novada Katvaru pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Katzdangen   vietv., vēst., vācu val.

1. Aizputes novada Kazdangas pagasta bijušais nosaukums.

2. Kazdanga.

3. Kazdangas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Kazdangas pagastā.

Avoti: LPag, FV

kau   apv.

1. Kaut.

Avoti: ME

Kaube   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kaub"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 840 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kaubojs   novec.

1. Kovbojs.

Avoti: Ang

kauburs   apv.

1. Paugurs, pakalns, kalniņš.

Avoti: ME

kauca   apv.

1. Kaukšana, kaukoņa.

Avoti: ME

kauce   apv.

1. Audēju spolīte jeb niedra, uz kuras tin dziju vai diegus aušanai.

Avoti: TlV

kaucējs

1. Darītājs --> kaukt.

2. vienk. Raudulis, gaudotājs.

Avoti: Sin, ME

kaucene   žarg.

1. Kaučuka bumbiņa.

Avoti: SLG

kaucēns   apv.

1. Jauns runcis; runcis.

Avoti: ĒiV

kaucens   apv.

1. Krupis, varde.

Avoti: KV

kauciens   -a, v.

1. Skaļš, ass, bieži arī stiepts (dzīvnieka) kliedziens; skaļa, asa, bieži arī stiepta balss skaņa.

2. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> kaukt (2).

3. sar. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> kaut (3).

Avoti: LLVV

kaucieši

1. Rundāles novada Rundāles pagasta apdzīvotās vietas "Kaucminde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaucīgs   vienk.

1. Raudulīgs.

Avoti: Sin

kaucija   novec.

1. Galvojums, nodrošinājums.

Avoti: KV

kaucināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka kauc (1).

2. sar. Darbināt (ierīci, kas rada nepatīkamas, griezīgas skaņas).

Avoti: LLVV

kaucinēt   apv.

1. Kaucināt.

Avoti: ME

kaucis   apv.

1. Nerūnīts runcis.

2. Dzīvnieks (piemēram, cūka, aita), kas skaļi kviec, blēj, mauj u. tml.

Avoti: KV, ĒiV

Kaucminde   vietv., vēst.

1. Rundāles novada Rundāles pagasta apdzīvotās vietas "Saulaine" bijušais nosaukums.

2. Mācību iestāde mājturības skolotāju sagatavošanai - Mājturības seminārs 1923.-1938. g. un Latvijas Mājturības institūts 1938.-1940. g.

Avoti: LC

kaucmindieši

1. Rundāles novada Rundāles pagasta apdzīvotās vietas "Kaucminde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaucmindiete

1. Kaucmindes mājturības semināra (1923.-44. g.) absolvente.

Avoti: EV

kauconis   apv.

1. Kaucoņa, kaukoņa.

Avoti: ME

kaucoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> kaukt (1); kaukoņa (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> kaukt (2); kaukoņa (2).

Avoti: LLVV

kauč   part.; sar.

1. Kaut 3(2).

Avoti: LLVV

Kaučars   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kaučars" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kaučeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Kaučers   vietv.

1. Ezers Latgales augstienes Feimaņu paugurainē, Riebiņu novada Rušonas pagastā, 150,7 m vjl., platība - 49,9 ha, kopā ar salu 50,1 ha, lielākais dziļums - 21 m; Sludavas ezers.

Avoti: LE1

Kauči   žarg.

1. Kauguri.

Avoti: SLG

kauču   saiklis; sar.

1. Kaut 2(1).

2. Kaut 2(2).

3. Kaut 2(3).

4. reti. Kaut 2(4).

Avoti: LLVV

kauču   part.; sar.

1. Kaut 3(2).

Avoti: LLVV

kaučukaugs   -a, v.

1. Augs, no kura piensulas iegūst kaučuku.

Avoti: LLVV

kaučuks   -a, v.; parasti vsk.

1. Elastīga lielmolekulāra viela, ko iegūst no dažu augu piensulas vai arī sintētiski.

Kaučuka koki— tropu koki (retāk krūmi), no kuriem iegūst piensulu kaučuka ražošanai.

Avoti: LLVV

kaudāls   -ais; s. -a, -ā; anat.

1. Tāds, kas atrodas tuvāk astei (par ķermeņa daļu); pretstats: kraniāls.

Avoti: LLVV

kaudātārijs   novec.

1. Padevīgs piekritējs.

Avoti: KV

kaudātārs   novec.

1. Padevīgs piekritējs; kaudātārijs.

Avoti: KV

kaudervelšs   novec.

1. Sajukusi, nesaprotama valoda.

Avoti: KV

kaudiljo

1. Spāņu valodas valstīs - militārais vai politiskais vadonis.

2. vēst. Spānijas diktatora F. Franko tituls no 1939. līdz 1973. g.

Avoti: SV99

kaudināt   apv.

1. Likt nokaut, nogalināt.

Avoti: ME

kaudzapuža   apv.

1. Kaudzes apakšējā daļa; vieta zem kaudzes.

Avoti: ViV

kaudze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Liela (priekšmetu, materiālu u. tml.) kopa, parasti ar noapaļotu vai smailu virsu.

// pārn. Liels (piemēram, mākoņu) kopums.

2. Liels (kā) daudzums, skaits.

Avoti: LLVV

kaudze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Liela (priekšmetu, materiālu u. tml.) kopa, parasti ar noapaļotu vai smailu virsu.

// pārn. Liels (piemēram, mākoņu) kopums.

2. Liels (kā) daudzums, skaits.

Avoti: LLVV

kaudzele   apv.

1. Dem. --> kaudze.

Avoti: ME

kaudzēm   sar.

1. Daudz.

Avoti: Sin

kaudzesgals   apv.

1. Kaudzes (piemēram, siena, salmu krāvuma) sašaurinātā augšdaļa.

Avoti: ĒiV

kaudzēt   apv.

1. Kraut kaudzē, arī zārdā.

Avoti: ViV

kaudzīsieši

1. Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Kaudzīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaudzīšnieki

1. Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Kaudzīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaudzīte   apv.

1. Dem. --> kaudze.

Avoti: ME

kaudzlāva   apv.

1. No mietiem un zariem veidots kaudzes pamats; kaudžlāva.

Avoti: ViV

kaudzpakaļa   apv.

1. Vieta aiz kaudzes.

Avoti: ViV

kaudžlāva   apv.

1. No mietiem un zariem veidots kaudzes pamats.

Avoti: ViV

Kaudžu   vietv.; nelok.

1. Kaudžu pilskalns - atrodas Gulbenes novada Rankas pagastā, ~1 km uz ziemeļrietumiem no Pilskalnu mājām, Gaujas labajā krastā, mežā, savrups, iegarens paugurs (augstums - līdz 20 m), vidusdaļā nedaudz ieliekts plakums - (60 x 50 m), varētu būt datējams ar 9-12 gs.

Avoti: LE1

Kaufbeirene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kaufbeuren"), Bavārijas federālajā zemē, 41800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kaugari   vietv.

1. Ozolnieku novada Ozolnieku pagasta apdzīvotās vietas "Ozolnieki" daļa.

Avoti: LC

Kaugerhof   vietv., vācu val.

1. Kauguri.

Avoti: FV

Kaugershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Beverīnas novada Kauguru pagasta bijušais nosaukums.

2. Kauguru muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Kauguru pagastā.

Avoti: LPag, KV

Kaugerskaja   vietv., vēst.

1. Beverīnas novada Kauguru pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Kauguļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Avoti: LC

Kauguri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Beverīnas novadā (līdz 2009. g. - Valmieras rajonā) 5 km no Valmieras.

2. Kauguru pagasts - pagasts Beverīnas novadā ar administratīvo centru Mūrmuižā, robežojas ar Brenguļu pagastu, kā arī ar Priekuļu, Kocēnu un Burtnieku novadu un Valmieras pilsētu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kaugershof, krieviski - Kaugerskaja.

Kauguru pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara pagasta teritorijas iekļauta Valmieras pilsētā.

Kauguru nemieri— zemnieku sacelšanās Vidzemē 1802. g., ko izraisīja Krievijas cara pavēle, ka naturālā nodeva staciņš, kas bija daļa galvasnaudas, turpmāk maksājama naudā.

3. Kauguru kalns - pilskalns Balvu novada Vīksnas pagastā, 1 km uz dienvidrietumiem no Makšinovas ciema, aizņem daļu no ~11 m augsta paugura, datējums nav zināms.

4. Kauguru ezers - atrodas Gulbenes novada Litenes pagastā pie robežas ar Stāmerienes pagastu, garums - ~1,4 km, lielākais platums - ~0,3 km.

5. Kauguru ezers - Kauguris, ezers Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

6. Kauguru kanāls - Džūkstes un Slampes ūdeņu novadkanāls uz Lielupi Jelgavas novadā pie Kalnciema, garums - 12 km, kritums - 8 m, izrakts 1922.-1933. g.

Avoti: LPag, LC, La1, LE1

Kaugurieši   vietv.

1. Beverīnas novada Kauguru pagasta apdzīvotās vietas "Mūrmuiža" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

kaugurieši

1. Jūrmalas pilsētas apdzīvotās vietas "Kaugurciems" iedzīvotāji.

2. Beverīnas novada Kauguru pagasta apdzīvotās vietas "Mūrmuiža" (padomju laikā "Kaugurieši") iedzīvotāji.

3. Beverīnas novada Kauguru pagasta apdzīvotās vietas "Kauguri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kauguris   vietv.

1. Ezers Latgales augstienē, Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā, 159 m vjl., platība - 52,1 ha, garums - 1,4 km, lielākais platums - 0,6 km, vidējais dziļums - 0,9 m, eitrofs, vidēji aizaudzis, dibenā dūņas.

Avoti: LD

Kaugurmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Beverīnas novada Kauguru pagastā.

Avoti: LC

kaugurs   apv.

1. Smilšu paugurs; paugurs vai pauguru rinda.

Avoti: NeV

Kaugurupīte   vietv.

1. Pogupes kreisā krasta pieteka Gulbenes novadā, garums - 14 km, tek cauri Kauguru ezeram.

Avoti: LD

kauģele   apv.

1. Dem. --> kaudze.

Avoti: ME

kauģelīte   apv.

1. Dem. --> kaudze.

Avoti: ME

Kauhajoki   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Dienvidpohjanmā reģionā, 14200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kauhava   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Dienvidpohjanmā reģionā, 17200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kauinari   vietv.

1. Upe Kolumbijā ("Rio Cahuinari"), Kaketas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kauja   -as, s.

1. mil. Organizēta karaspēka vienību, daļu, apakšvienību bruņota sadursme ar pretinieku, lai iznīcinātu tā dzīvo spēku un kara tehniku.

Gaisa kauja— lidaparātu bruņota sadursme.

Jūras kauja— bruņota sadursme, kurā piedalās karakuģi un aviācija.

Kaujas lauks— rajons, teritorija, kur risinās kauja.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir saistīts ar šādu sadursmi; tāds, kas ir paredzēts šādai sadursmei.

Kaujas darbība— karaspēka vienību, daļu, apakšvienību darbība, kas ir saistīta ar kaujas norisi.

Kaujas družīnas— bruņotas strādnieku vienības 1905.-1907. gada revolūcijas laikā, lai cīnītos pret carismu.

Kaujas iekārta— karaspēka vienību, daļu, apakšvienību grupējums kaujai.

Kaujas ierocis— kaujā izmantojams ierocis.

Kaujas lādiņš— sprāgstvielas, kas ir iepildītas šāviņā.

Indīgā kaujas viela— indīga viela vai vielu maisījums, ko izmanto kaujas apstākļos, lai saindētu cilvēkus, dzīvniekus, augus, pārtikas produktus.

Radioaktīvās kaujas vielas— radioaktīvas vielas, ko izmanto kaujas apstākļos, lai saindētu cilvēkus un dzīvniekus.

Kaujas zobs— šautenes aizslēga elements.

Kaujas rati— lietoti seno Austrumu zemēs no 3. g. t. p. m. ē.; bija 1 un 2 zirgu kaujas rati ar 2 riteņiem un 4 zirgu kaujas rati ar 2 vai 4 riteņiem; senajā Romā lietoja arī triumfa kaujas ratus, ko vilka 16 zirgi.

// pārn. Aktīva darbošanās, pārvarot grūtības, šķēršļus; cīņa (7).

2. Idejiska, ideoloģiska sadursme; cīņa (5).

Avoti: LLVV, VjV

kaujams   apv.

1. Tāds (mājlops), kas paredzēts nokaušanai.

2. Tas ar ko kauj; kaušanas instruments.

Avoti: ME

kaujasdarbības   mil.

1. Bruņoto spēku visu veidu daļu, vienību, apvienību organizētas darbības, veicot kaujas uzdevumus.

2. Pretgaisa aizsardzības karaspēka, gaisa karaspēka, jūras kara flotes u. c. apvienību operatīvas izmantošanas īpaša forma.

Avoti: MIL

kaujaslauks

1. Literatūrā lietots tādas vietas apzīmējums, kur notiek militāra sadursme, izmantojot ieročus.

Avoti: MIL

kaujasmašīna   mil.

1. Pilnīgi vai daļēji bruņām klāta un ar apbruņojumu, izlūkošanas, navigācijas, novērošanas, sakaru u. c. aparatūru aprīkota kāpurķēžu vai riteņu mašīna, kas paredzēta kaujai, karadarbību veikšanai, karaspēka vadībai u. c.

Avoti: MIL

kaujasprasme   mil.

1. Karavīru zināšanu, prasmju un iemaņu komplekss, daļu (kuģu) un vienību personālsastāva sagatavotība kaujasdarbībām jebkurā situācijā atbilstoši to specifiskajiem uzdevumiem.

Avoti: MIL

kaujasspēja   mil.

1. Visi iznīcināšanas un/vai sagraušanas potenciāla līdzekļi, ko militārā vienība vai formējums kādā konkrētā laikā var vērst pret pretinieku.

2. Karaspēka (aviācijas, flotes spēku) iespējas veikt kaujasdarbības un dotos uzdevumus atbilstoši paredzētajiem mērķiem.

Avoti: MIL

kaujastērps   mil.

1. Viens no sauszemes spēku karavīru formas tērpa galvenajiem veidiem.

Avoti: MIL

kaujiniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir gatavs cīnīties vai cīnās, par kādu (parasti nozīmīgu) mērķi; arī kareivīgs.

Avoti: LLVV

kaujinieciskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kaujiniecisks, šīs īpašības konkrēta izpausme; arī kareivīgums.

Avoti: LLVV

kaujinieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas piedalās kaujā vai dodas uz kauju; bruņotas cīņas dalībnieks.

Avoti: LLVV

kaujlauks   -a, v.; poēt.

1. Kaujas lauks.

Avoti: LLVV

kaujniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Kaujiniecisks.

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

kaujnieciskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Kaujinieciskums.

Avoti: LLVV

kaujtērps   mil.

1. Viens no sauszemes spēku karavīru formas tērpa galvenajiem veidiem.

Avoti: MIL

kauka   apv.

1. Kaukšana, vētra.

2. Brēkulis, raudulīgs cilvēks.

3. Rīkle.

4. Čigāna pātaga.

5. Nicināms katoļticīgo latviešu apzīmējums luterticīgiem latviešiem.

6. Dūrējs sānos; sāpes mugurā, krustos.

7. Dzīvnieks (piemēram, cūka, aita), kas skaļi kviec, blēj, mauj u. tml.

8. Suns, kas rej un rej bez vajadzības.

9. Tāds, kas piekasās piekasīšanās dēļ, kas daudz runā nevajadzīga.

Avoti: KV, MiV, ĒiV, NeV

Kauka   vietv.

1. Upe Kolumbijā (sp. val. "Cauca"), Magdalenas kreisā krasta pieteka, garums - 1350 km, sākas Andu Centrālajā Kordiljerā.

Avoti: LģE

kaukāds   žarg.

1. Kaut kāds.

Avoti: SLG

kaukainis

1. mit. Folklorā mirušo gars.

2. mit. Auglības, ražības gars, kas mīt pakrāsnē vai kūtī, stallī, rijā.

3. mit. Velna tabuizēts apzīmējums.

4. apv. Krupis.

Avoti: TlV, KV

kaukala   apv.

1. Zvārgulis.

2. Uz ādas lokveida siksnas uzšūti zvārguļi, ko godībās, svētkos liek zirgam ap kaklu.

Avoti: KiV

kaukala   apv.

1. Kāds, kas kaukalē, rada vairākkārtīgus īsus, aprautus kaucienus.

kaukale   bot.

1. Divdīgļlapju klases čemurziežu dzimtas ģints ("Caucalis"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Platā kaukale— kaukaļu suga ("Caucalis radians").

Avoti: LD

kaukalēt   apv.

1. Vairākkārt īsi, aprauti kaukt.

Avoti: KiV

kaukālis   apv.

1. Kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: ME, VL41

kaukals   apv.

1. Sauss, viegls priekšmets, piem., malkas gabals.

Avoti: KV

kaukaļa   apv.

1. Brēkulis.

Avoti: ME

kaukaļi   apv.

1. Kartupeļi.

2. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: ME, Aug2

kaukāns   apv.

1. Cilvēks, kas daudz un nesakarīgi runā.

Avoti: KiV

kaukas   apv.

1. Kaut kas.

Avoti: SLG

kaukas   apv.

1. Stelles.

Avoti: ME

kaukāt   apv.

1. Vaukšķēt.

2. Vairākkārt aukaini pūst, radot nevienmērīgu stieptu skaņu (par vēju).

Avoti: KiV, ViV

kaukāties   apv.

1. Sakliegties, sasaukties.

Avoti: ME

kaukāties   apv.

1. Lūkoties.

Avoti: ME

kaukāzieši   -u, v.

1. Kaukāza valstu un autonomo apgabalu iedzīvotāji.

Kaukāziešu valodas— valodu saime, kurā ietilpst abhāzu-adigu, kartvelu un nahu-dagestāniešu valodas.

Avoti: LLVV

kaukāzietes   novec.

1. Bišu šķirne.

Avoti: LLx

Kaukāzs   vietv.

1. Teritorija starp Melno un Azovas jūru rietumos un Kaspijas jūru austrumos, platība - 440000 kvadrātkilometru, augstākā virsotne - 5642 m.

Centrālais Kaukāzs— Lielā Kaukāza centrālā daļa no Elbrusa līdz Kazbekam, garums - ~200 km.

Kaspijas Kaukāzs— Austrumkaukāza daļa uz austrumiem un dienvidaustrumiem Babadaga, Azerbaidžānā, garums - ~100 km, augstums - līdz 2206 m (Dibrars), kalni sazarojas un pazeminās dienvidaustrumu virzienā.

Galvenā Kaukāza grēda— Lielā Kaukāza kalnu sistēmas augsti paceltās joslas ass (kopā ar Sānu grēdu) ziemeļrietumu-dienvidaustrumu virzienā, ūdensšķirtne upēm, kas tek uz ziemeļiem (Kubaņas, Terekas, Sulakas bas.) un dienvidiem (Kodori, Inguri, Rioni, Kūras bas.).

Lielais Kaukāzs— kalnu sistēma Kaukāza vidienē, tā augstākās grēdas ar virsotnēm virs 5000 m, ko klāj mūžīgais sniegs un ledāji, stiepjas no Melnās jūras ziemeļaustrumu piekrastes līdz Kaspijas jūras Apšeronas pussalai.

Mazais Kaukāzs— kalnu sistēma Aizkaukāzā, uz dienvidiem no Lielā Kaukāza (atdala Kolhīdas zemiene un Kūras ieplaka), lokveidā no ziemeļiem un ziemeļaustrumiem aptver Armēnijas kalnieni, garums - ~600 km, augstums - līdz 3724 m.

Avoti: LģE

kaukenis   apv.

1. Mazs krupis.

Avoti: ME

Kaukete   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - viena no divām pirmatnējām (otra - Kuks) dievībām, kas simbolizē tumsu un piederēja pie astoņu pirmatnējo dievību - ogdoādes.

Avoti: Mit

kauki

1. Lietuviešu mitoloģijā - mājas gari, kas nes mantu.

Avoti: SV08

kaukoliņš   apv.

1. Parastais kokalis ("Agrostemma githago", senāk "Githago segetum"); kaukolis.

Avoti: ME

kaukolis   apv.

1. Parastais kokalis ("Agrostemma githago", senāk "Githago segetum").

Avoti: ME

kaukolis   apv.

1. Sauss, viegls priekšmets, piem., malkas gabals; kaukals.

Avoti: KV

kaukols   apv.

1. Parastais kokalis ("Agrostemma githago", senāk "Githago segetum"); kaukolis.

Avoti: ME

kaukoltiņš   apv.

1. Parastais kokalis ("Agrostemma githago", senāk "Githago segetum"); kaukolis.

Avoti: ME

kaukoļi   apv.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: Aug2

kaukoni   novec.

1. Tauta, kas pēc Homēra liecības dzīvoja Mazāzijā.

2. Pelazgu tauta, kas pēc Hērodota ziņām dzīvoja Ēlidā.

Avoti: KV

kaukoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> kaukt (1); kaucoņa (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> kaukt (2); kaucoņa (2).

3. apv. Tas, kas kauc; raudulīgs cilvēks.

Avoti: LLVV, SiV

kaukot   apv.

1. Atkārtoti, vairākkārtīgi kaukt.

Avoti: ME

kauks   apv.

1. Rūķītis, mazs vīrelis.

Avoti: ME

kauks   mit.

1. Folklorā mirušo gars.

2. Auglības, ražības gars, kas mīt pakrāsnē vai kūtī, stallī, rijā.

3. Velna tabuizēts apzīmējums.

Avoti: TlV

kaukslis   apv.

1. Kaucējs, gaudotājs.

Avoti: ME

kauksma   apv.

1. Kaukoņa, auri.

Avoti: ME

kaukšķins   apv.

1. Māla bļoda.

Avoti: ME

kaukt   kaucu, kauc, kauc, pag. kaucu; intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt skaļas, asas, bieži arī stieptas balss skaņas (par dzīvniekiem); atskanēt šādām skaņām.

2. parasti 3. pers. Radīt stieptu, spalgu, samērā augstu skaņu (par vēju, vētru u. tml.); būt par cēloni tam, ka rodas šāda skaņa; atskanēt šādai skaņai.

3. sar. Skaļi, neapvaldīti raudāt; arī vaimanāt.

4. žarg. Dziedāt.

Avoti: LLVV, JV

kaukulis   novec.

1. Brēkulīgs bērns, raudulīgs cilvēks.

Avoti: LE

kaukums   apv.

1. Kaukšana, žēlošanās.

2. Skumjas, kad kaukt gribas.

Avoti: NeV

kaukur   žarg.

1. Kaut kad; aptuveni.

Avoti: SLG

kaukurāt   apv.

1. Atkārtoti kaukt.

Avoti: ME

kaukurēt   apv.

1. Atkārtoti kaukt; kaukurāt.

Avoti: ME

Kaukuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ērgļu novada Sausnējas pagastā.

Avoti: LC

kaukuris   apv.

1. Kaucējs vējš.

Avoti: KV

kaukuris   apv.

1. Garmetis, ar ko uzlej uz pirts krāsns aukstu ūdeni.

Kaukura ķipis— garmetis, ar ko uzlej uz pirts krāsns aukstu ūdeni.

Avoti: KV, TlV

kaukurot   apv.

1. Atkārtoti kaukt; kaukurāt.

Avoti: ME

Kauķa   vietv.; nelok.

1. Kauķa kalns - atrodas Imulas ielejas kreisā pamatkrasta nogāzē 0,5 km lejpus Matkules pilskalna, Kandavas novada Matkules pagastā, dabas parka "Abavas senleja" teritorijā, tas ir saldūdens kaļķiežu masīvs, kas 30 m augstajā upes ielejas nogāzē izgulsnējies no kaļķainiem avotu ūdeņiem, apaudzis ar gobām; Kursas Staburags; Imulas Staburags.

Avoti: LE1, LC

kauķenieki

1. Kuldīgas novada Vārmes pagasta apdzīvotās vietas "Kauķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kauķens   mit.

1. Folklorā mirušo gars.

2. Auglības, ražības gars, kas mīt pakrāsnē vai kūtī, stallī, rijā.

3. Velna tabuizēts apzīmējums.

Avoti: TlV

kauķi   apv.

1. Vietējs nosaukums mazāk blīviem un irdeniem kaļķakmeņiem Kurzemē ap Matkuli un Saldu.

2. dsk. Ķauķis.

Avoti: KV

kauķis   apv.

1. Blīvs kaļķiezis, kauķi; cehšteins.

Avoti: ME

kauķis   apv.

1. Brēkulis, bļāvējs, bļauris.

Avoti: ME

kauķis   apv.

1. Ķauķis.

Avoti: ME

kauķis   mit.

1. Folklorā mirušo gars.

2. Auglības, ražības gars, kas mīt pakrāsnē vai kūtī, stallī, rijā.

3. Velna tabuizēts apzīmējums.

Avoti: TlV

kauķis   žarg.

1. Kalkulators.

Avoti: SLG

kaula   mit.

1. Kula.

Avoti: MrJ

Kaulacas   vietv.

1. Brocēnu novada Remtes pagasta apdzīvotās vietas "Kaulaci" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Kaulaci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Brocēnu novada Remtes pagastā.

Avoti: LC

kaulacieši

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Kaulači" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaulacnieki

1. Brocēnu novada Remtes pagasta apdzīvotās vietas "Kaulaci" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaulači   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

2. Mazie Kaulači - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

Mozī Kaulači— Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Kaulači" nosaukums latgaliski.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

4. Brocēnu novada Remtes pagasta apdzīvotās vietas "Kaulaci" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaulainā   sar.

1. Nāve.

Avoti: Sin

kaulaine   apv.

1. Četrlapu čūskoga ("Paris quadrifolia").

Avoti: Aug2

kaulainis   apv.

1. Kaulains.

Avoti: KiV

kaulains   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti novājējis (par cilvēkiem vai dzīvniekiem); tāds, kam redzami kauli (zem ādas).

2. ar not. gal., pamata pak., s., lietv. nozīmē; sar. Nāve.

Avoti: LLVV

kaulainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kaulains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kaulaiņš   apv.

1. Kalsns, vājš, novājējis.

2. ar not. gal., pamata pak., s., lietv. nozīmē; sar. Nāve.

3. Tāds, kas ir saistīts ar trūkumu, neražu (par laiku, laika posmu).

Avoti: ĒiV

kaulājs

1. Skelets - visi ķermeņa (vai kādas ķermeņa daļas) kauli kopā ar skrimšļiem un saitēm.

Avoti: CaF

Kaulaka   vietv.

1. Pilsēta Senegālas rietumos ("Kaolack"), reģiona administratīvais centrs, osta Salumas krastā, 186000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

kaulārde   med.

1. Kaulu noārdīšanās.

Kaulārdes šūnas— osteoklasti - šūnas, kas veic kaulaudu noārdīšanos.

kaulastiņa   apv.

1. Suņa epitets.

Avoti: KV

kaulaudi   -u, v.; tikai dsk.; anat.

1. Cieti audi - kalcija un fosfora depo organismā.

Kaulaudu šūnas— neregulāri apaļas vai iegarenas, plakani saspiestas šūnas ar daudziem zarotiem izaugumiem; osteocīti.

Avoti: LLVV, ZTV

kaulauze   apv.

1. Kaulenes ("Rubus saxatilis").

Avoti: Aug2

kaulauži   apv.

1. Kaulenes ("Rubus saxatilis").

Avoti: Aug2

kaulaža   apv.

1. Kaulains, vājš cilvēks.

Avoti: KV

Kaule   vietv., vēst., vācu val.

1. Kaulu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Annas pagastā.

Avoti: KV

kaulēdājtārps   biol.

1. Tārps, kas izēd līķus no iekšpuses, tam ir saknēm līdzīgi izaugumi, kas spēj izurbties cauri kauliem; zombijtārps; osedakss; atklāts 2002. g. kāda vaļa atliekās 2800 m dziļumā.

Avoti: IZ-46-83

kauleļļa   novec.

1. Eļļa, kas iegūta pārstrādājot dzīvnieku kaulus, smēreļļas veids.

Avoti: LME

kaulenāji   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

2. Kaulenes ("Rubus saxatilis").

Avoti: Aug2

kaulenājs   novec.

1. Kaulene 1.

Avoti: KV

kaulene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Rožu dzimtas kazeņu ģints ("Rubus") vairākas sugas, Latvijā konstatētas 2 s.

Klinšu kaulene— kazeņu ģints suga ("Rubus saxatilis").

Ziemeļu kaulene— kazeņu ģints suga ("Rubus arcticus"), Latvijā aizsargājama.

2. apv. Četrlapu čūskoga ("Paris quadrifolia").

3. apv. Lācene ("Rubus chamaemorus").

4. Daudzkāju klases simtkāju apakšklases suga ("Lithobius forficatus"), dzīvnieka ķermenis tārpveidīgs, plakans, stipri hitinizēts, līdz 3 cm garš, ļoti kustīgs dzīvnieks, kas sastopams zem nokaltušu koku mizas, nobirušās lapās, zem dažādiem priekšmetiem, mūra un koku ēku spraugās.

Avoti: LLVV, Aug2, LD

kaulenes   apv.

1. Sūreņu dzimtas ģints - sūrene ("Polygonum").

Avoti: Aug2

kaulēnieši

1. Amatas novada Amatas pagasta apdzīvotās vietas "Kauļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaulenis   -ņa, v.

1. Sulīgs auglis, parasti ar vienu sēklu - kauliņu (piemēram, ķiršiem, plūmēm), retāk ar vairākām sēklām.

2. novec. Kaulains, izdēdējis cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: LLVV, LE

kaulenītes   apv.

1. Kaulenes ("Rubus saxatilis").

2. Ārstniecības mugurene ("Polygonatum odoratum").

Avoti: Aug2

kaulenītis   novec.

1. Suņa epitets; kaulastiņa.

Avoti: KV

kauleņaugs   -a, v.

1. Augs, kura auglis ir kaulenis.

Avoti: LLVV

kauleņkoks   -a, v.

1. Kokveida kauleņaugs.

Avoti: LLVV

kaulerpa

1. dsk. Zalaļģu nodalījuma zaļaļģu klases briopsīdu rindas dzimta ("Caulerpaceae").

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Caulerpa"), zaļaļģes ar stipri posmainu ķermeni (tallomu), kas sastāv no vienas šūnas, izplatīta klusos tropisko un subtropisko jūru līčos, ~86 sugas, dažas sugas izmanto ēšanai kā "zaļo kaviāru".

Avoti: SV69, PDE, Wi

kaulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Lūgt, prasīt (ko), parasti neatlaidīgi, uzmācīgi.

Avoti: LLVV

kaulēt   apv.

1. Kaut ko cietu pārsist, sadauzīt.

2. Stipri pūst (par vēju).

3. Nopūlēties.

Avoti: TlV

kaulēt   apv.

1. Mest kauliņus, piedalīties kauliņu spēlē, izšķirt ar lozi.

Avoti: TlV

kaulēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Pierunājot, pārliecinot vienam otru, censties vienoties par (izdevīgu, pieļaujamu u. tml.) preces cenu (par pircēju, pārdevēju).

2. Uzmācīgi, neatlaidīgi prasīt, lūgt.

Avoti: LLVV

kaulēties   apv.

1. Saķerties ar ragiem; viegli badīties.

Avoti: ĒiV

kaulgriezējs   -a, v.

1. Mākslinieks, kas darbus izgriež kaulā.

Avoti: LLVV

kauliflorija   biol.

1. Ziedu attīstīšanās tieši uz stumbra vai resnajiem zariem.

Avoti: ZTV

kauline   apv.

1. Kaulene ("Rubus saxatilis").

2. Kaulenes auglis.

Avoti: KiV

Kauline   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Kauliņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kaulīni   vietv.

1. Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Kauliņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaulinieši

1. Ogres novada Ogresgala pagasta apdzīvotās vietas "Kauliņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaulīnija

1. dsk. Najādu dzimtas ģints ("Caulinia"), maigi, trausli, ūdenī iegrimuši viengadīgi augi, lapas šauri lineāras, ar sīkzobainu malu, īsu maksti un austiņām, 45 s., Latvijā 2 sugas, abas aizsargājamas un ļoti reti sastopamas.

Lokanā kaulīnija— kaulīniju suga ("Caulinia flexilis syn. Najas flexilis").

Mazā kaulīnija— kaulīniju suga ("Caulinia minor syn. Najas minor").

Avoti: LD

kauliņa   apv., hip.

1. Kaulenes ("Rubus saxatilis").

Avoti: Aug2

Kauliņa   vietv.

1. Užavas labā krasta pieteka Alsungas novadā, izteka un augštece Kuldīgas novada Ēdoles pagastā, garums - 26 km, kritums - 67 m, iztek no Ērkuļa ezera Rietumkursas augstienē, ietek Užavā 3,5 km uz ziemeļrietumiem no Alsungas.

Avoti: LD

kauliņauglis   -ļa, v.

1. Kaulenis.

Avoti: LLVV

kauliņaugļi   novec.

1. Ķirši un plūmes.

Avoti: LLx

Kauliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Raunas novada Raunas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

kauliņš   -a, v.

1. Dem. --> kauls.

2. Kauleņa sēkla - kodols ar cietu čaulu.

3. Priekšmets galda spēles komplektā (piemēram, plāksnīte, klucītis, simbolisks veidojums).

Metamais kauliņš— neliels kubveida klucītis ar virsmas plaknēs atzīmētiem vērtības punktiem.

4. sar. Taustiņš (parasti klavierēm).

Avoti: LLVV

kauliņš   apv.

1. Līgšana, lūgšanās.

Avoti: KV

Kauliņupe   vietv.

1. Ruņas labā krasta pieteka Vaiņodes un Priekules novadā, garums - 12 km.

Avoti: LD

Kaulitzen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kaulices muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Remtes pagastā.

Avoti: KV

kaulkambaris   apv.

1. Ļoti vājš cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: ViV

kaulmilti   apv.

1. Kaulu milti - lopbarības produkts, ko iegūst, izkaltējot un samaļot sterilizētus atgaļotus dzīvnieku kaulus; minerālbarība visu sugu dzīvniekiem, galvenokārt kombinētās spēkbarības un minerālpiedevu sastāvā; lieto arī augsnes mēslošanai.

Avoti: LV93, LPE

kaulmuša   -as, s.

1. Divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Hippoboscidae"), zīdītājdzīvnieku un putnu ektoparazīts, kas sūc šo dzīvnieku asinis, ~150 sugu, Latvijā konstatētas 7 sugas; zirgu mušas.

Briežu kaulmuša— kaulmušu suga ("Lipoptena cervi"), ko tautā sauc par briežmušu.

Avoti: LLVV

kaulnātre   apv.

1. Baltā panātre ("Lamium album").

Avoti: Aug2

kaulnīca   apv.

1. Sieviete, kas mīl kaulēties.

Avoti: ME

kaulniece   apv.

1. Sieviete, kas mīl kaulēties.

Avoti: ME

kaulniece   apv.

1. Kaulaina sieviete.

Avoti: ME

kaulofilīns   med.

1. Alkaloīds, iegūts no Ziemeļamerikas auga "Caulophyllum thalictroides L. Michx."; ierosina gravīdas dzemdes kontrakcijas.

Avoti: TM

Kaulonija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Caulonia"), Kalabrijas reģiona Redžo di Kalabrijas provincē, 7050 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kauloplēģija   med.

1. Dzimumlocekļa paralīze.

Avoti: TM

kauloties   apv.

1. Kaulēties.

Avoti: ME

kaulplēve   biol.

1. Saistaudu apvalks, kas klāj kaulus; periosts.

Avoti: ZTV

kaulrade   med.

1. Kaulu veidošanās un augšana.

Kaulrades šūnas— osteoblasti - šūnas, kas veido kaulaudus un piedalās to attīstības procesos.

kaulradži   novec.

1. Brieži, kas atšķiras ragu uzbuvē no dobradžiem (piem., govīm) ar to, ka viņu ragi sastāv no viengabalaina kaula.

Avoti: LE

kaulroze   apv.

1. Malvas ("Malva").

Avoti: Aug2

kaulrozes   apv.

1. Malvas ("Malva").

Avoti: Aug2

kauls   -a, v.

1. Skeleta atsevišķa sastāvdaļa (cilvēkam un citiem mugurkaulniekiem).

Atslēgas kauls— kauls, kas savieno lāpstiņu ar krūšu kaulu.

Bļodas kauli— kauli, kas veido iegurni.

Krūšu kauls— plakans kauls krūšu kurvja priekšējā virsmā.

Spieķa kauls— apakšdelma kauls, kas atrodas īkšķa pusē.

Balts kā kauls— ļoti balts.

Kaula smadzenes— audi, kas atrodas mugurkaulnieku un cilvēka kaulu dobumos.

2. Dzīvnieku skeleta sastāvdaļa (arī kopā ar muskuļaudiem un taukaudiem), ko izmanto uzturam.

Kaulu milti— lopbarības produkts, ko iegūst, izkaltējot un samaļot sterilizētus atgaļotus dzīvnieku kaulus; minerālbarība visu sugu dzīvniekiem, galvenokārt kombinētās spēkbarības un minerālpiedevu sastāvā; lieto arī augsnes mēslošanai.

3. Dzīvnieku skeleta sastāvdaļa, ko izmanto par materiālu, izejvielu.

4. parasti dsk. Sakaltuši augu (piemēram, āboliņa, aveņu) stublāji.

Avoti: LLVV, SLG

kaulukambaris   sar.

1. Kaulains, ļoti novājējis (par cilvēkiem vai dzīvniekiem); tāds, kam redzami kauli (zem ādas).

Avoti: Sin

kauluzāģis   sar.

1. Vācu armijas ložmetējs MG 42, ko lietoja 2. pasaules kara laikā; špandavs.

2. Ložmetējs, automāts, mašīnpistole.

kauluzāle   apv.

1. Kodīgais laimiņš ("Sedum acre").

Avoti: Aug2

kaulvairodži

1. Izmirusi bezžokleņu apakšklase ("Osteostraci"), nepārnāši, kam visu galvu no virspuses sedza kaula vairogs, Latvijā atliekas sastopamas reti, gk. dziļurbumu serdēs augšsilūra, apakšdevona un vidusdevona nogulumos.

Avoti: LD

kaulveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kaula forma, veids; tāds, kas atgādina kaulu.

Avoti: LLVV

kaulveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kaulveida.

Avoti: LLVV

kaulviela   biol.

1. Paši blīvākie un izturīgākie saistaudi; kaulaudi.

Blīvā kaulviela— kaulviela, no kuras veidots ārējais, plānais kaula slānis.

Porainā kaulviela— kaulviela, no kuras sastāv kaula iekšējā daļa.

Avoti: CaF

kaulzāles   apv.

1. Ārstniecības mugurene ("Polygonatum odoratum").

2. Sudraba retējs ("Potentilla argentea").

Avoti: Aug2

kaulzivis   -zivju, vsk. kaulzivs, -zivs, s.; zool.

1. Hordaiņu tipa mugurkaulnieku apakštipa zivju nodalījuma klase ("Osteichthyes"), pie kuras pieder zivis, kam skelets ir stipri pārkaulojies, ~20000 sugu, Latvijā sastopamas 12 kārtas, 32 dzimtas.

Avoti: LLVV, LD

kaulzobs   apv.

1. Kaula zobs.

Avoti: ViV

Kauļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Amatas novada Amatas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunjelgavas novada Seces pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Annas pagastā.

Avoti: LC

kaumestēzija   med.

1. Svilinoša karstuma sajūta, lai gan slimnieka temperatūra ir normāla.

Avoti: MSV

Kaunacki   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Kalnacki" nosaukuma variants.

2. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnacki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kaunackī   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Kalnacki" nosaukuma variants latgaliski.

2. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnacki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kaunackie   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Kalnacki" nosaukuma variants.

2. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnacki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kaunata   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Rēzeknes novadā 27 km no Rēzeknes, izveidojusies bijušās muižas "Kownaty" teritorijā, pagasta centrs.

2. Kaunatas pagasts - pagasts Rēzeknes novadā, robežojas ar Čornajas, Stoļerovas un Mākoņkalna pagastu, kā arī ar Ludzas un Dagdas novadu; bijušie nosaukumi: krieviski - Kaunatskaja.

Kaunatas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Kaunatas pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Čornajas, Stoļerovas un Nukšas pagastā.

3. Kaunatas ezers - atrodas Latgales augstienes Rāznavas paugurainē, Rēzeknes novada Kaunatas pagastā, 161 m vjl., platība - 54,5 ha, garums - 1,2 km, lielākais platums - 0,5 km, lielākais dziļums - 1,6 m, eitrofs, no rietumiem intensīvi aizaug.

Avoti: LPag, LC, LE1

kaunatieši

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Kaunata" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaunatskaja   vietv., vēst.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Kaundi   vietv.

1. Kaundi ieplaka - atrodas Kaspijas jūras austrumu piekrastē, Mangišlakas pussalā, Kazahstānā, garums - ~50 km, platums - 17 km, 57 m zjl.

Avoti: PZT

kaunelība   apv.

1. Kaunīgums, kautrīgums.

Avoti: ME

kaunelīgs   apv.

1. Kaunīgs, kautrīgs.

Avoti: ME

kaunēt   apv.

1. Kaunināt.

Avoti: KiV

kaunēties   -os, -ies, -as, pag. -ējos; refl.

1. Izjust kaunu (1).

2. Izjust kaunu (2).

3. Izjust kautrību; kautrēties.

Avoti: LLVV

Kaunianena   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ūsimā reģionā, 9000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kaunība   apv.

1. Kaunīgums, kautrība.

Avoti: ME

kaunīdze   apv.

1. Kaunīga, šķīsta.

Avoti: ME

kaunīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izjūt nepatiku, neērtumu; tāds, kas izjūt kautrību; arī kautrīgs.

Avoti: LLVV

kaunīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kaunīgs, īpašības konkrēta izpausme; arī kautrīgums.

Avoti: LLVV

kauninājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kaunināt.

Avoti: LLVV

kaunināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Censties izraisīt kauna jūtas, panākt (parasti, izsakot pārmetumus), ka kaunas.

Avoti: LLVV

kaunīte   apv.

1. Kautrā mimoza ("Mimosa pudica").

Avoti: ME

Kaunota   vietv.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Kaunata" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaunpilns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas apkauno; tāds, kas neatbilst morāles normām.

Avoti: LLVV

kauns   -a, v.; parasti vsk.

1. Morālas jūtas, kas saistītas ar nepatīkamu pārdzīvojumu, piemēram, par kādu nodarījumu, rīcību.

2. Nepatika, mulsums, ko izraisa paša vai cita amorāla, nepieklājīga, arī situācijai nepiemērota rīcība.

Kā nav kauna?— kā nav neērti, nepatīkami?

Vai nav kauna?— vai nav neērti, nepatīkami?

Ne kauna, ne goda— saka, ja nekādā situācijā nav neērti, nepatīkami, arī ja cilvēkam nav morālu jūtu.

3. Apkaunojums; arī negods.

(Pa) darīt kaunu— apkaunot.

Likt (arī grūst) kaunā— apkaunot.

Kauna stabs— soda vieta baznīcas priekšā, stabs, pie kura uz zināmu laiku piesēja sodīto.

Kauna zīme— zīme, ko iededzināja, parasti pierē, sodītajam.

Kauna amati— zema prestiža amati viduslaiku pilsētās, kuros nodarbināto cilvēku tiesības bija ierobežotas, Rīgā pie tādiem piederēja audēju, balbieru un pirtnieku amats.

4. Morāli negatīvi vērtējams fakts, parādība; morāli negatīvs (fakta, parādības) vērtējums.

Kauna darbs— morāli negatīvi vērtējams darbs, rīcība.

Kauna lieta— morāli negatīvi vērtējams fakts, parādība.

// izsauk. nozīmē. Lieto, lai izteiktu negatīvu vērtējumu, paustu negatīvu attieksmi.

5. Kautrība.

Avoti: LLVV, LE1

kaunsārtums   apv.

1. Nosarkums no kauna.

Avoti: ME

Kaunsilblafsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Counsil Bluffs"), Aiovas štatā, 62200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kaunte   novec.

1. Grāfistes nosaukums Anglijā (angļu "county").

Avoti: KV

kaunums   -a, v.; parasti vsk.

1. Ārējie dzimumorgāni; ķermeņa daļa, kur atrodas dzimumorgāni.

Kaunuma kauls— viens no trim kauliem, kuriem saaugot veidojas gūžas kauls.

Kaunuma lūpas— ādas krokas, kas no abām pusēm norobežo ieeju makstī.

Kaunuma paugurs— matiņiem apaugusi tauku kārtas velve sievietes vēdera lejasdaļā virs ārējiem dzimumorgāniem.

Kaunuma utis— parazīti, kas dzīvo kaunuma, padušu, bārdas, retumis galvas matos.

Avoti: LLVV, CaF

Kauņa   vietv.

1. Otra lielākā Lietuvas pilsēta (liet. val. "Kaunas"), osta Nemunas krastos, pie Neres ietekas, apriņķa un rajona administratīvais centrs, 307500 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1408. g.

2. Kauņas jūra - Kauņas HES aizsprosta ūdenskrātuve Lietuvā, Nemunas vidustecē (augšpus Kauņas), izveidota 1959. g., garums - 83 km, lielākais platums - 5 km, vidējais dziļums - 7 m.

Avoti: LģE, PZT, PuA

kauņāt   apv.

1. Izsalkumā rijot ēst.

Avoti: KV

kaupa   -as, s.

1. Kākaulis ("Clangula hyemalis"), vidēja lieluma zosveidīgo kārtas pīļu dzimtas putns ar īpatnēju, pīlei neraksturīgu melodisku balsi.

Avoti: LD, LLVV

Kaupalatmada   vietv.

1. Kaupalatmadas kalns - augstākā virsotne (2429 m) Buru salā, Moluku salu grupā Indonēzijā.

Avoti: PZT

Kauparnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Sutru pagastā.

Avoti: LC

kauparnieki

1. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Kauparnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kauparnīki   vietv.

1. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Kauparnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kaupen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kaupēnu muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Mežotnes pagastā.

2. Kaupēnu muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Svitenes pagastā.

Avoti: KV

kaupenis   apv.

1. Krupis; kaupītis.

2. Varde.

3. Ķaupis - cepure ar izliektu virsmu; sēnes cepure.

Avoti: KV, TlV

kaupens   apv.

1. Kurzemes krupis, varde.

2. Ķaupis - cepure.

Avoti: LE, TlV

Kaupēnu   vietv.; nelok.

1. Kaupēnu ezers - atrodas Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā, platība - 11,3 ha, garums - ~800 m, lielākais platums - ~200 m, lielākais dziļums - 8 m, viens no Dzērbenes ezeriem.

Avoti: LD

Kaupēri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Stabulnieku pagastā.

Avoti: LC

Kauperi   vietv.

1. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kaupēri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kauperieši

1. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kauperi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kauperis   -ra, v.

1. Gaisa sildīšanas ierīce domnu krāsnīm.

Avoti: LLVV

kauperīts   med.

1. Kaupera dziedzera iekaisums (parasti gonorejiskas izcelsmes).

Avoti: MSV

Kaupernieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

kaupers

1. Gaisa sildītājs domnas iekārtā, kurā, sadedzinot gāzi, uzsilda domnā ievadāmo gaisu.

Avoti: ZTV

Kaupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Babītes novada Babītes pagastā.

Avoti: LC

Kaupieri   vietv.

1. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kaupēri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaupiks   apv.

1. Tirgonis, tirgotājs.

Avoti: NeV

Kaupines   vietv.

1. Balvu novada Krišjāņu pagasta apdzīvotās vietas "Kaupiņas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kaupiņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Krišjāņu pagastā.

Avoti: LC

Kaupiņēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LC

kaupiņš   apv.

1. Krupis.

2. Varde.

3. Mazkustīgs cilvēks.

4. Tikko no zemes izlīdusi sēne.

Avoti: KV, ViV

kaupis   apv.

1. Gliemežvāks.

Avoti: ME

Kaupiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Bebrenes pagastā.

Avoti: LC

kaupītis   novec.

1. Varde.

2. Krupis.

Avoti: KV

kaupmanis   apv.

1. Tirgotājs, uzpircējs.

Avoti: ĒiV

kaupra   apv.

1. Paugurs vai pauguru virkne; paugura mugura.

2. Šķautņains pakalns ar nogāzēm abās pusēs; klints asā daļa.

Avoti: NeV

kaupre   -es, dsk. ģen. -ru, s.; apv.

1. Paugurs; paugura mugura; pauguru virkne.

2. Šķautņains pakalns ar nogāzēm abās pusēs; klints asā daļa.

Avoti: LLVV, NeV

kaupris   apv.

1. Paugurs vai pauguru virkne; paugura mugura.

2. Šķautņains pakalns ar nogāzēm abās pusēs; klints asā daļa.

Avoti: NeV

kaupuzieši

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Kaupuži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaupuži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

kauravi   mit.

1. Hindu mitoloģijā un eposā "Mahābhārata" - Kuru pēcteči, valdnieka Dhritarāštras un viņa sievas Gāndhārī simt dēli, dēmonu asuru iemiesojums, pāndavu brālēni un pretinieki.

Avoti: Mit

kaurēt   apv.

1. Rēkt, kaukt (par vētru); bļaut, kliegt.

Avoti: ME

kauri

1. Kauri gliemeži - gliemežu klases priekšžauņu apakšklases ģints ("Cypraeidae").

2. Šīs ģints gliemežvāki, rotas lieta un maiņas līdzeklis Āzijā, Āfrikā, Eiropā (pirms vairākiem tūkstošiem g. p. m. ē. - 20. gs.); Latvijā (7.-18. gs.) arheoloģiskajos pieminekļos to atrasts vairāk nekā 10 tūkstoši.

3. Naudas vienība Gvinejas Republikā 1971.-1986. g. (pastāvēja 50 kauri monētas).

Avoti: EV

kaurikoki

1. Agati - araukāriju dzimtas ģints, mūžzaļi, sveķiem bagāti skuju koki, Indonēzijā, Austrālijā, Jaunzēlandē.

Avoti: LPE

kaurs   novec.

1. Papuve vai ciņaina ganība.

Avoti: KV

kausa   apv.

1. Skausts.

2. Slīpums kalna nogāzē.

Avoti: ME, KnG

kausējams   apv.

1. Tāds, ko var izkausēt. Tāds, kas var izkausēt.

Avoti: ME

kausējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kausēt (1); kausējot šķidrā agregātstāvoklī pārvērsta viela.

2. Sakausējums.

3. Paveikta darbība, rezultāts --> kausēt (2); termiski apstrādājot, attīrīta viela, arī viendabīgā masā, materiālā pārvērsta viela.

Avoti: LLVV

kausēknis   apv.

1. Biezpiens ar pārlietu kausētu sviestu.

Avoti: BB

kausene   apv.

1. Sakta.

Avoti: KV

kausenīte

1. Pūpēžu klases ligzdenīšu dzimtas ģints ("Cyathus"), Latvijā konstatētas 2 s.

Gludā kausenīte— kausenīšu suga ("Cyathus olla").

Svītrainā kausenīte— Kausenīšu suga ("Cyathus striatus").

Avoti: LD

kausēšana

1. Materiāla sašķidrināšana augstā temperatūrā.

2. Dažādu izejmateriālu apvienošana (sakausēšana) vienā kausējumā ar noteiktu ķīmisko sastāvu.

Stikla kausēšana— stikla masas iegūšana no izejvielu maisījuma (šihtas), to karsējot.

Tērauda kausēšana— tērauda iegūšana no čuguna augstā temperatūrā.

Avoti: ZTV

kausēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Termiski iedarbojoties, panākt, ka (cietviela) pāriet šķidrā agregātstāvoklī.

2. Termiski iedarbojoties, atdalīt lieko, attīrīt.

// parasti divd. forma: kausēts. Termiski iedarbojoties, pārvērst viendabīgā masā, materiālā (piemēram, kādas vielas sīkas daļas).

Avoti: LLVV

kausēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Gurdināt; būt par cēloni tam, ka gurst.

Avoti: LLVV

kausēt   apv.

1. Kūsāt, vāroties tecēt pāri malām.

Avoti: ME

kausētava   -as, s.

1. Cehs, arī telpa, celtne, kur kausē metālu.

Avoti: LLVV

kausieši

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Kauša" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kausināt   apv.

1. Nogurdināt.

2. Kausēt.

Avoti: ME

kausine   apv.

1. Karote.

Avoti: ME

Kausinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mērdzenes pagastā.

Avoti: LC

kausiņi   novec.

1. Izdobtas, kausveidīgas formas monētas, ko 14-15 gs. kala Ziemeļvācijā un arī Livonijā.

Avoti: KV

kausiņš   novec.

1. Dem. --> kauss.

2. Ziedam divkārša apziedņa gadījumā (2 gredzenu) ārējais lapiņu gredzens; biķerītis.

Avoti: KV

kauslains   apv.

1. Dzīslains, cīpslains (par gaļu).

Avoti: ME

kauslampa   kino, telev.

1. Sekls sfērisks reflektors ar vienu lampu; lieto pamatapgaismojumam.

Avoti: ZTV

kauslapa   -as, s.; bot.

1. Viena no lapām, kas veido zieda kausu.

Avoti: LLVV

kauslība   s.

1. Vispārināta īpašība --> kauslīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kauslīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas mēdz kauties (1) - par cilvēkiem.

Avoti: LLVV

kauslīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kauslīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kauslis   -šļa, v.

1. Cilvēks, kas mēdz kauties (1); cilvēks, kas kaujas (1); arī dauzoņa.

Avoti: LLVV

kauslis   apv.; hip.

1. Tāds, kas ātri nokausē, nogurdina.

Avoti: ME

Kauss

1. Neievērojams zvaigznājs, atrodas uz D no debess ekvatora; Latvijā redzams pavasara vakaros.

Avoti: EV

kauss   -a, v.

1. Paliels, dzeršanai paredzēts trauks ar osu; šāds trauks bez osas.

// pārn. Pārdzīvojums, izjūtas; arī liktenis.

2. Karote smelšanai (parasti liela).

3. fizk. Dažādas formas un materiāla, parasti vāzei līdzīgs, izstrādājums, ko pasniedz par balvu sporta sacensību uzvarētājiem.

4. Ietaise, ierīce, mehānisma elements beramu, smeļamu u. tml. materiālu pacelšanai.

Kausu elevators— transporta ierīce, piemēram, graudu, miltu vertikālai vai slīpai pacelšanai.

5. tehn. Svaru bļodveida elements atsvara vai sveramā priekšmeta novietošanai.

6. bot. Apziedņa ārējā daļa, ko veido atsevišķas vai kopā saaugušas zaļas lapas, kuras ietver un aizsargā vainagu.

7. Vizuālās valodas zīme, kas apzīmē patvērumu, drošību, auglību, mātes klēpi, aprūpi.

Avoti: LLVV, MkV

kauss   apv.

1. Kakla kumbrs, skausts; galvas kauls.

Avoti: LE

kauss   apv.

1. Sīknauda, feniņš, hellers.

Avoti: ME

kauss   apv.

1. Ķīļveidīgs, važveidīgs.

Avoti: ME

kauss   apv.

1. Lēns.

Avoti: ME

kaussēne

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases rinda ("Pezizales"), augļķermeņi kausveidīgi, bieži spilgtā krāsā, ar kātiņu un cepurīti.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Pezizaceae"), augsnes un meža trūdu saprofīti, Latvijā konstatētas 5 ģ., 20 sugas.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Peziza"), Latvijā konstatētas 11 sugas.

Avoti: EV, PDE, LE1, LD

kaust   apv.

1. Kast, rakņāt.

Avoti: LE

kausta   apv.

1. Skausts.

2. Slīpums kalna nogāzē.

Avoti: ME

kaustārpi

1. Dzīvnieku valsts tips ("Kamptozoa"), sīki tārpi, kuru ķermenis sastāv no kausa un kāta.

Avoti: ZTV

kaustava   apv.

1. Kakla kumbrs, skausts; galvas kauls.

Avoti: LE

kaustavs   apv.

1. Kakla kumbrs, skausts; galvas kauls.

Avoti: ME

kaustificēšana   novec.

1. Alkāliju karbonātu pārvēršana attiecīgos alkālijos, ko panāk ar kaļķu pienu vai citādi.

Avoti: KV

kaustika

1. fiz. Tāda gaismas kūļa robežvirsma, kas radies, punktveida avotu gaismas stariem lēcā lūstot vai no spoguļa atstarojoties.

2. med. Destruktīvs vai korozīvs aģents, kas iznīcina dzīvos audus.

3. med. Piededzināšana.

Avoti: ZTV, TM

kaustisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Dedzinošs, kodīgs (par vielu).

Kaustiskā soda— nātrija hidroksīds.

Avoti: LLVV

kaustīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; sar.

1. Vairākkārt ne sevišķi stipri sist.

Avoti: LLVV

kaūstīt   apv.

1. Pļaut sienu (ar neasu izkapti, pieliekot lielas pūles).

Avoti: KnG

kaustobiolīti   ģeol.

1. Degoši, ar organiskām vielām bagāti bioķīmiskas izcelsmes ieži (kūdra, nafta, ogles, degslānekļi u. c.), kas radušies, uzkrājoties un pārveidojoties augu vai dzīvnieku organismu atliekām.

Naftas rindas kaustobiolīti— nafta, asfalti, ozokerīts, arī dabasgāze.

Ogļu rindas kaustobiolīti— kūdra, fosilas ogles, sapropelīti, degslānekli.

Avoti: ZTV

kaustuve   apv.

1. Kakla kumbrs, skausts; galvas kauls.

Avoti: LE

kausva   apv.

1. Skausts, skaustuve.

2. Uzkalns pļavā vai purvā.

Avoti: ME

kausveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kausa (1) forma, veids.

Kausveida lāpsta— mūrnieku darbarīks javas paņemšanai no javas kastes, padošanai uz mūra virsmu un izlīdzināšanai.

2. med. Attiecīgs uz locītavas dobumu.

Avoti: ZTV, TM

kausveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kausveida.

Avoti: LLVV

kausziede   bot.

1. Segsēkļu nodalījuma kalikantu dzimtas ģints ("Calycanthus"), vidēji lieli, blīvi krūmi ar ļoti spīdīgām lapām, ko Eiropā mēdz audzēt kā dekoratīvu augu; kalikants.

Auglīgā kausziede— kausziežu suga ("Calycanthus fertilis").

Avoti: DaE

kauša   apv.

1. Apaļš vai pilienveida dzelzs vai misiņa gredzens ar izliektu iekšējo un ieliektu ārējo malu, ko iešpleisē virves cilpās vai iestiprina buru stūros, lai pasargātu audumu un galus no pārberšanās; cilpturis.

Avoti: KV, JūVM

kauša   apv.

1. Ķildīga sieviete, arī vīrietis.

Avoti: ME

kauša   apv.

1. Tāds, kas pats negrib strādāt un traucē citus darbā.

Avoti: ME

Kauša   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

2. Otrā Kauša - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Ūtruo Kauša— Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Otrā Kauša" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kaušanās   apv.

1. Kautiņš.

Avoti: KnV

Kaušani   vietv.; novec.

1. Keušeni - pilsēta Moldovā.

Avoti: PZT

kaušelis   apv.

1. Dem. --> kauss.

2. Palielāka karote ar īsu rokturi ūdens smelšanai.

3. Zvejnieka lāpsta ar ko ūdeni no laivas izsmelt.

Avoti: ME

Kaušeliškas   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Kaušeliški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kaušeliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

Kaušeliškys   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Kaušeliški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kaušenis   apv.

1. Kauss.

Avoti: ME

Kauškali   vietv.

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Kauškaļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kauškaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LC

kaušķene   apv.

1. Kauss, pavārnīca.

Avoti: ME

kaušķens   apv.

1. Liela māla bļoda.

Avoti: VV

kaušķins   apv.

1. Kauss, pavārnīca.

Avoti: ME

kaušķis   apv.

1. Bļoda, padziļš (parasti apaļš) trauks.

2. Drumsla, šķēpele.

Avoti: ME

kaušķis   apv.

1. Tāds, kas pats negrib strādāt un traucē citus darbā.

Avoti: ME

kaušķis   apv.

1. Ķīlis.

Avoti: ME

kaušļa   apv.

1. Kauslis.

Avoti: Sin

kaušnieki

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Kauša" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kaušņi   vietv.

1. Kaušņu purvs - dabas liegums Austrumlatvijas zemienes Aknīstes nolaidenumā, Jēkabpils novada Kalna un Leimaņu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 223 ha, dzērvenāji aizņem 27,8 ha, to segums 70-80%, zemsedzē polijlapu andromeda, makstainā un slaidā spilve, grīšļi, sfagni.

Avoti: LE1

kaušs   novec.

1. Apaļš jeb iegarens dzelzs gredzens ar izliektu iekšējo un ieliektu ārējo malu, ko iespleisē virves cilpās lai tās netiktu saberztas; cilpturis.

Avoti: KV

kaušus   apv.

1. Lieto savienojumā "kaušus kaut" darbības intensitātes pastiprināšanai.

Avoti: ME

kaut   kauju, kauj, kauj, pag. kāvu; trans.

1. Ar speciāliem paņēmieniem nonāvēt (lauksaimniecības dzīvniekus), parasti saimnieciskai izmantošanai.

Dieva kauts— nobeidzies (par dzīvnieku).

// intrans.

2. Nogalināt, slepkavot.

// intrans.

// pārn. Būt par cēloni tam, ka (kas) iet bojā (piemēram, par parādībām dabā, slimībām).

// pārn.; sar. Parasti savienojumā "kaut nost": nomākt, padarīt nevarīgu, nespējīgu darboties; būt par cēloni tam, ka kļūst nomākts, nevarīgs, nespējīgs darboties.

3. Bruņotās sadursmēs sagādāt (pretiniekam) lielus zaudējumus, graut, iznīcināt (pretinieku).

4. sar. Sist, pērt.

5. sar. Iegūt pretinieka izspēlēto (kārti), izspēlējot savu vērtīgāko (kārti); sist.

Avoti: LLVV, KnG

kaut   saiklis.

1. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz pieļāvuma attieksmi starp tiem.

// savienojumā "kaut gan", "kaut arī".

2. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

3. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem.

4. Saista patstāvīgu teikumu ar iepriekšējo kontekstu.

// savienojumā "kaut gan", "kaut arī".

Avoti: LLVV

kaut   part.

1. Lieto, lai piešķirtu izteikumam vēlējuma nozīmi.

// savienojumā "kaut jel", "kaut nu", "kaut tikai". Lieto, lai pastiprinātu izteikuma vēlējuma nozīmi.

2. Lieto, lai pastiprinātu vārda nozīmi un piešķirtu tam pieļāvuma nokrāsu.

Kaut arī (tā)— saka, ja nedod konkrētu atbildi, bet tikai pieļauj minēto iespēju.

// savienojumā "kaut vai". Lieto, lai piešķirtu vārda nozīmei vai izteikumam nenoteiktības, pieļāvuma nokrāsu.

Kaut vai (tā)— saka, ja nedod konkrētu atbildi, bet pieļauj kādu no minētajām iespējām.

3. Lieto, lai norādītu uz (kā biežuma, daudzuma) ierobežojumu.

Avoti: LLVV

kauta   apv.

1. Kaušanās, plūkšanās.

Avoti: ME

kautavas   apv.

1. Spaids, slogs.

Avoti: ME

kauteklis   apv.

1. Pievilinātājs putns.

Avoti: ME

kauteklis   apv.

1. Kaujams lops.

Avoti: ME

Kauteovana   mit.

1. Kagabu (Kolumbija) mitoloģijā - augstākā dievība, lielā māte, dzīvības un auglības pamats.

Avoti: Mit

kauterizācija

1. Piededzināšana - ārstniecisks paņēmiens, patoloģisku mīksto audu iznīcināšana ar augstu temperatūru vai ķīmiskām vielām.

Aukstā kauterizācija— piededzināšana ar ogļskābes sniegu.

Avoti: LPE, TM

kauters   med.

1. Piededzinošs līdzeklis vai instruments.

Avoti: MSV

kauties   kaujos, kaujies, kaujas, pag. kāvos; refl.

1. Cīnīties (parasti brutāli, nežēlīgi), piemēram, sitot ar rokām, sitot vai durot ar kādiem ieročiem.

// pārn.; sar. Aktīvi censties (pēc kā), rīkoties, lai iegūtu (ko).

2. Cīnīties (2).

3. Censties atbrīvoties (no uzmācīgiem dzīvniekiem) gaiņājoties, sitot u. tml.

4. sar. Darīt (ko grūti paveicamu, arī nepatīkamu).

Avoti: LLVV

kautiņš   -a, v.

1. Cīņa (parasti brutāla, nežēlīga), piemēram, sitot ar rokām, sitot vai durot ar kādiem ieročiem.

2. pareti. Bruņota sadursme; kauja.

Avoti: LLVV

kautiznākums

1. Procentos izteikta liemeņa (kautķermeņa) masas attiecība pret dzīvnieka dzīvmasu pirms kaušanas. Latvijā vidēja barojuma govīm k. ir 45-50%, aitām 50-55%, cūkām 60-70%, trušiem 60%.

Avoti: ZTV

kautķermenis   -ņa, v.

1. Saimnieciskai izmantošanai vai rūpnieciskai pārstrādāšanai paredzēts nonāvēta dzīvnieka ķermenis bez galvas, kājām, iekšējiem orgāniem un iekšējiem taukiem, parasti arī bez ādas.

Avoti: LLVV

kautmasa

1. Liemeņa masa (nokauta dzīvnieka masa bez ādas, galvas, kājām un iekšējiem orgāniem).

Avoti: LPE

kautnieks   apv.

1. Kauslis.

Avoti: ME

kautra   apv.

1. Pretīgums, nelabums.

2. Tūļāšanās, neapņēmība.

Avoti: LV93

Kautraks   vietv.

1. Kautraka gravas - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis Siguldas novada Siguldas pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1974. g., platība - 32,12 ha.

Kautraka kalns— neliels kalns starp Lielo un Mazo Kautraka gravu, Siguldas novada Siguldas pagastā.

Lielā Kautraka grava— atrodas Gaujas pietekas Sviķupītes kreisajā krastā, tai ir kanjonveida forma, nogāžu slīpums 35-40 grādu, gravas garums - 0,8 km, tās sākumā 2,3 m augsts un 1,3 m plats sezonālais ūdenskritums, zem tā 5,5 m dziļa un 1,6 m augsta niša.

Mazā Kautraka grava— atrodas otrpus tā sauktajam Kautraka kalnam, gravā vairāki sezonālie ūdenskritumi, skaistāko no tiem veido 6 un 8 m augstas kāples.

Avoti: LE1

kautras   apv.

1. Kautrēšanās.

2. Riebums, pretīgums.

Avoti: TlV, LE

kautres   novec.

1. Riebums, pretīgums.

Avoti: LE

kautrēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Izjust kautrību (1).

2. Izjust kautrību (2).

3. novec. Riebties.

Avoti: LLVV, LE

kautrība   -as, s.; parasti vsk.

1. Morālas jūtas, arī personības īpašība, kas izpaužas, piemēram, atturīgā uzvedībā, sevis, savu nopelnu neizcelšanā.

2. Nedrošums, mulsums, neērtuma izjūta; arī biklums.

Avoti: LLVV

kautrīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izjūt kautrību; arī bikls.

// pārn. Necils.

Avoti: LLVV

kautrīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kautrīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kautriņa   novec.

1. Mimozu suga ("Mimosa pudica"), dzimtene Brazīlija, Latvijā sastopama kā telpaugs, glīts podu augs rožaini violetiem ziediem apaļās galviņās.

Avoti: KV

kautris   apv.

1. Tāds, kas ir kaunīgs, bikls.

Avoti: ME

kautrīte   apv.

1. Kautrā mimoza.

Avoti: ME

kautrs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izjūt kautrību; arī bikls; kautrīgs.

// pārn. Necils.

Avoti: LLVV

kautrums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kautrs, šīs īpašības konkrēta izpausme; kautrīgums.

Avoti: LLVV

kautsvars   -a, v.

1. Nonāvēta neatdzisuša dzīvnieka kautķermeņa, galvas, kāju, kā arī nieru un zarnu tauku kopējā masa.

Avoti: LLVV

kautuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Lopkautuve.

Avoti: LLVV

Kautzemuende   vietv., vācu val.

1. Kaucminde.

Avoti: FV

kauzalģija   med.

1. Dedzinošas sāpes, kas nervu veģetatīvo šķiedru bojājumu dēļ rodas locekļos.

Avoti: SV99

kauzālisms

1. Priekšstats, ka pasaules izcelšanos un tās turpmāko eksistenci nosaka noteikti apstākļi.

2. med. Uzskats, ka slimībai ir viens vienīgs specifisks cēlonis.

Avoti: SV96, TM

kauzalitāte   -es, s.; parasti vsk.; filoz.

1. Cēlonība, cēloniskā nosacītība.

Avoti: LLVV

kauzāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Cēlonisks.

Avoti: LLVV

kauzaļģija

1. Dedzinošas sāpes, kas rodas locekļos nervu veģetatīvo šķiedru bojājumu dēļ.

Avoti: LPE

kauzatīvs   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Tāds, kam ir darbības cēloņa, iemesla nozīme; tāds, kas ir saistīts ar darbības cēloni, iemeslu.

Avoti: LLVV

Kauzmuende   vietv., vēst., vācu val.

1. Kaucmindes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Īslīces pagastā.

Avoti: KV

kauzulis   apv.

1. Tīruma gaurs ("Spergula arvensis").

Avoti: Aug2

kauzuļi   apv.

1. Tīruma gaurs ("Spergula arvensis").

Avoti: Aug2

kāva   novec.

1. Kauja, kautiņš.

Avoti: Sin, ME

kava   -as, s.

1. Spēļu kāršu suga (piemēram, kāravi, sirdis, krusti, pīķi).

2. Kaut kā virkne, aptvere; spēļu kāršu komplekts.

3. apv. Suga, dzimta.

4. Dzirkstošais spāņu vīns, ko gatavo pēc klasiskās šampanieša metodes.

5. novec. Reibīgs austrāliešu dzēriens, ko pagatavo no kāda piparauga saknēm.

6. novec. Slānis, kaudze, bars; 30 gabali; 4 pakavi.

Avoti: LLVV, LE, PL, SV33, KV

kava   apv.

1. Kafija.

Avoti: KiV

Kava   vietv.

1. Kava de Tirrēni - pilsēta Itālijā ("Cava de' Tirreni"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 53600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kava   mit.

1. Irāņu mitoloģijā un eposā "Šāhnamē" - varonis - kalējs, kas organizēja tautas sacelšanos pret Irānas troņa uzurpatoru - pūķi Zahaku.

Avoti: Mit

kavācija   novec.

1. Paukošanas mākslā kustība, ko izdara ar asmens galu spirāles veidā ap pretinieka asmenu un roku, pēc tam seko dūriens.

Avoti: KV

Kavadarci   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Vardaras reģionā, 29200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kavagoe   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kawagoe"), Honsju salā, uz ziemeļrietumiem no Tokijas, Saitamas prefektūrā, 350400 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kavaguči   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kawaguchi"), Tokijas ziemeļrietumu piepilsēta, Saitamas prefektūrā, upes osta Arakavas krastā, 500100 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, Wi

kavahivi

1. Indiāņu cilts Dienvidamerikā, pieder pie tupogvaranu ziemeļu zara - tupiem, valoda pieder pie tupogvaranu saimes, gk. animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Kavaijona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Cavaillon"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Volklīza departamentā, 25000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kavaja   vietv.

1. Pilsēta Albānijā ("Kavaja"), Tirānas ķarkā, 20200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kavaka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kavak"), Samsunas ilā, 8900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kavaklidere   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kavaklidere"), Muglas ilā, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kavākslis   apv.

1. Kauslis, vecs kareivis.

Avoti: Sin

Kavala   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā ("Kavala"), Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, osta Trāķijas jūras krastā, 70400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

kavalergardi

1. Krievijas imperatora ģimenes locekļu goda sardze un miesassargi sevišķi svinīgos gadījumos; gvardes kavalērijas pulks (pastāvēja no 1799. līdz 1917. g.), kura virsnieki piederēja pie augstākās aristokrātijas aprindām.

Avoti: SV69

kavalērija   -as, s.; neakt.

1. Ieroču šķira, kuras daļas un apakšvienības kaujās un gājienos izmanto jājamzirgus.

Vieglā kavalērija— kavalērijas paveids, kurā izmanto vieglu apbruņojumu un ātrus zirgus.

Smagā kavalērija— kavalērijas paveids, kurā izmanto smagu apbruņojumu.

Avoti: LLVV

kavaleris   apv.

1. Pielūdzējs.

Avoti: KiV

kavalērists   -a, v.; neakt.

1. Karavīrs, kas dien kavalērijā.

Avoti: LLVV

kavaletta   novec.

1. Viegla, mīlīga meldija itāļu ārijās.

Avoti: SV33

Kavali   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kavaļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kavalieris   -ra, v.

1. Cilvēks, kas apbalvots ar ordeni.

Avoti: LLVV

kavalieris   -ra, v.

1. sar. Pielūdzējs.

2. novec. Pieklājīgs, laipns vīrietis (parasti attieksmē pret sievietēm); dāmas pavadonis, aizsargātājs.

3. vēst. Bruņinieks, dižciltīgais.

Avoti: LLVV

Kavalīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cavallino"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kavalīno Treporti - pilsēta Itālijā ("Cavallino-Treporti"), Venēcijas reģiona Venēcijas provincē, 13400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kavališkas   vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Kovališki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kavališki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

Kavališķi   vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Kovališki" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LE1

Kavališkys   vietv.; latg.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Kovališki" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

kavaljero   nelok., v.

1. Bruņinieks, muižnieks (Spānijā).

2. Pieklājības forma, uzrunājot spāņu vīrieti.

Avoti: LLVV

kavaljērs   -a, v.

1. Atbērtne.

Avoti: Tdb

kavalkāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Jātnieku grupa, rinda.

// pārn. Grupa, rinda, ko veido, parasti transportlīdzekļi, arī cilvēki.

// pārn. Tēlu grupa, virkne (piemēram, daiļliteratūrā, tēlotājā mākslā).

Avoti: LLVV

Kavalla   vietv.; novec.

1. Kavala - pilsēta Grieķijā.

Avoti: PZT

Kavallermadžore   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cavallermaggiore"), Pjemontas reģiona Kuneo provincē, 5500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kavallo   novec.

1. Senāk Neapoles vara sīknauda, pēc izskata līdzīga vecām Kartāgas un Sicīlijas monētām, no kurām bij patapināts zirga attēls.

Avoti: KV

kavals   apv.

1. Tāds, kas ir nevaldāms, spītīgs, uzpūtīgs.

Avoti: ME

Kavaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

Kavarati   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Kavaratti"), aizņem tāda paša nosaukuma salu Kananoru salās Arābijas jūras dienvidaustrumos, no kontinenta atdala Lakšadvīpu jūra, Lakšadvīpas teritorijas administratīvais centrs, 11500 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

Kavarava   vietv.

1. Upe Jaunzēlandē, Dienvidsalā, Klūtas labā krasta pieteka, iztek no Vakatipa ezera.

Avoti: PZT, LpA

Kavari   vietv.

1. Amatas novada Nītaures pagasta apdzīvotās vietas "Ķavari" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kavarna   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Kavarna"), Dobričas apgabalā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kavarska   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Utenas apriņķī, Anīkšču rajona pašvaldībā, 640 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1956. g.

Avoti: PuA, Wi

kavasaki   nelok.

1. Motorlaiva, ko lieto zvejniecībā Krievijas Tālajos Austrumos.

Avoti: SV69

Kavasaki   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kawasaki"), Tokijas aglomerācijā, Honsju salas austrumos, osta Tokijas līča krastā, 1300000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

kavaskops   med.

1. Instruments dobuma izgaismošanai un apskatei.

Avoti: MSV

kavass   novec.

1. Turku žandarms.

Avoti: SV33

kavāt   apv.

1. Sargāt, glabāt.

2. Kopt, apkopt. gādāt.

Avoti: LE, ME

kavāt   apv.

1. Atkārtoti pērt, sist.

2. Šķirot, kravāties.

Avoti: ME

kavatīna   -as, s.; mūz.

1. Neliela liriska ārija (operā), parasti bez tempa maiņām.

Avoti: LLVV, MūV

kavatīne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; mūz.

1. Neliela liriska ārija (operā), parasti bez tempa maiņām.

2. Plašs, pamatīgs opertēla raksturojums izvērstā virtuozā, parasti divdaļu, kompozīcijā.

Avoti: LLVV, MūV

kavatineta

1. Maza ārija; kabaleta.

Avoti: SV08

kavāža   novec.

1. Novietošana pagrabā; noma par pagrabu vai veikalu.

Avoti: KV

Kavčaru   vietv.; nelok.

1. Kavčaru ezers - Stupānu ezers Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LD

Kave   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cave"), Lacio reģiona Romas provincē, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kāve   apv.

1. Kauja, kautiņš.

Avoti: ME

kavējs   apv.

1. Kāvējs.

Avoti: ME

kāvējs   -a, v.

1. Darītājs --> kaut.

2. Cilvēks, kas nodarbojas ar dzīvnieku kaušanu.

Avoti: LLVV

kavējumbloks

1. Elektronisks funkcionālais pārveidotājs, kura izejas un ieejas elektriskos spriegumus, kas mainās laikā, saista laika nobīde jeb aiztures laiks, kas var būt fiksēts vai maināms un sasniegt ~20 min.

Avoti: LPE

kavējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kavēt (1).

2. pareti. Paveikta darbība, rezultāts --> kavēt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> kavēt (3).

Avoti: LLVV

kavēklis   -ļa, v.

1. Tas, kas kavē (1); traucēklis, šķērslis.

2. apv. Patīkams laika pavadīšanas veids.

Avoti: LLVV, ME

kavēklītis   novec.

1. Dem. --> kavēklis.

Avoti: LV93

kavekslis   apv.

1. Kauslis.

Avoti: ME

kavēkslis   apv.

1. Šķērslis, traucēklis.

2. Kaut kas, kas aizkavē darbu.

Avoti: ME

kāvekslis   apv.

1. Kauslis.

Avoti: ME

kāvele   novec.

1. Kārvele.

Avoti: KV

kāvēnieši

1. Gulbenes novada Stāmerienas pagasta apdzīvotās vietas "Kāvi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kavente   novec.

1. Sapulce, sanāksme.

Avoti: LME

kavents   novec.

1. Galvotājs, kas dod kauciju.

Avoti: SV33

kaveola   med.

1. Maza bedrīte, iedobums vai invaginācija, kas veidojas uz šūnas membrānas pinocitozes laikā; pēc tam tā slēdzas un šūnas citoplazmā veido pinosomu.

Avoti: MSV

Kāveri   vietv.

1. Upe Indijā ("Kaveri"), Dekānas plakankalnes dienvidu robeža, garums - ~800 km, sākas Rietumgatu nogāzēs 1745 m vjl., ietek Bengālijas līcī.

Avoti: PZT, LpA

Kaveriški   vietv.

1. Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Koveriški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaverna   -as, s.; med.

1. Patoloģisks dobums (orgānos, parasti plaušās, nierēs, kaulos, aknās), kas parasti saistīts ar tuberkulozes procesu.

Kaverna izkrīt— saka, ja izveidojas kaverna (parasti plaušās), sabrūkot audiem.

2. Pagrabveidīga kazematēta paslēptuve apcietinātos rajonos karavīru rezervju novietošanai atpūtas laikā.

Avoti: LLVV

kavernilokvija   med.

1. Zema toņa pektorilokvija, kas liecina par kavernu.

Avoti: TM

kavernīts   med.

1. Dzimumlocekļa briedumķermeņu iekaisums.

Avoti: TM

kavernoma   novec.

1. Angioma.

Avoti: KV

kavernometrija

1. Urbuma diametra noteikšana.

Avoti: LPE

kavernoskopija   med.

1. Plaušu kavernas apskate ar kavernoskopu.

Avoti: TM

kavernoskops   med.

1. Instruments plaušu kavernas apskatei; to ievada kaverna caur ribstarpu.

Avoti: TM

kavernostomija   med.

1. Plaušu kavernas dobuma drenāža.

Avoti: TM

kavernozogrāfija   med.

1. Dzimumlocekļa briedumķermeņu rentgenogrāfiskā vizualizācija.

Avoti: MSV

kavernozometrija   med.

1. Dzimumlocekļa briedumķermeņu vaskulārā spiediena mērīšana.

Avoti: MSV

kavernozs   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kas ir saistīts ar kavernu rašanos, tāds, kam ir raksturīgas kavernas.

Avoti: LLVV

kaverversija

1. Skaņdarba, dziesmas atšķirīga versija (parasti to ieskaņo cits mūziķis vai grupa); koverversija.

Avoti: SV99, PL

kavēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> kavēt.

2. biol. Aktīvs bioloģisks process, kas samazina, pārtrauc vai novērš šūnu vai orgānu uzbudinājumu organisma regulatorisko procesu ietekmē.

Periferā kavēšana— kavēšana, ko kādā orgānā izraisa atbilstošā nerva uzbudinājums.

Centrālā kavēšana— kavēšana, kas izveidojas smadzeņu šūnās un centros.

Avoti: LLVV

kavēšanās   -ās, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> kavēties.

Bez kavēšanās— nekavējoties, tūlīt.

Avoti: LLVV

kavēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Traucēt (kādu ko darīt), radīt šķēršļus (kādam viņa darbībā).

// intrans.

// intrans.

2. Vadīt, izmantot (laiku, laikposmu) nelietderīgi; tērēt.

3. Neierasties, nepiedalīties (darbā, mācībās u. tml).

Avoti: LLVV, SLG

kavētājneironi   biol.

1. Neironi, kas nodrošina kavēšanu (2).

Avoti: CaF

kavēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Palikt, uzturēties (kādu laiku kur, pie kā u. tml.).

2. Nodoties (piemēram, atmiņām, sarunai); pievērsties (kam atmiņās, sarunā).

Kavēties (ar) acīm— skatīties (kādu laiku uz ko).

3. Palikt, būt ilgāk (kur) nekā vajag, vēlams.

4. Neierasties paredzētajā laikā.

5. Vilcināties.

6. parasti 3. pers. Ieilgt.

7. novec. Rotaļāties (ar ko, ar kādu).

Avoti: LLVV

kavi   literat.

1. Senindiešu priesteris, poētisku tekstu radītājs, salicējs un pareģis, kas prot gan pareizā secībā salikt kopā sakrālos tekstus, gan pareizā kārtībā upurēt.

Avoti: DzV

kavi

1. Pie kalnu moniem piederīga cilšu grupa, dzīvo Ķīnā, Juņnaņas provinces dienvidrietumos, Mjanmas ziemeļaustumu kalnos un Taizemes ziemeļos, valoda pieder pie monu-khmeru saimes, rakstība latīņu alfabētā, animistiskie ticējumi, izplatīts galvaskausu kults.

Avoti: PZT

kāvi   -u, v.; tikai dsk.

1. Ziemeļblāzma, polārblāzma.

// pārn. Spožs atspīdums (parasti naktī).

Kara kāvi— karadarbības radītas uguns atspīdums.

Avoti: LLVV

kaviārs   -a, v.

1. Pārtikas produkts no īpaši apstrādātiem zivju ikriem.

Avoti: LLVV

kavienis   apv.

1. Vienreizēja darbība --> kaut 1(1).

2. iron. Pēriens.

Avoti: KiV

kaviens   apv.

1. Kāviens.

Avoti: ME

kāviens   -a, v.

1. parasti vsk.; sar. Sitieni (piemēram, piekaujot); stiprs pēriens.

2. pareti. Paveikta darbība, rezultāts --> kaut (1).

Avoti: LLVV

kāvieši

1. Gulbenes novada Stāmerienas pagasta apdzīvotās vietas "Kāvi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kāvīgs   apv.

1. Kauslīgs.

Avoti: ME

kavija

1. Plakantārpu tipa lenteņu klases ģints ("Khawia").

Ķīnas kavija— šīs ģints suga ("Khawia sinensis").

Avoti: LD

kaviļa   -as, s.

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Stipa"), daudzgadīgs, retumis viengadīgs lakstaugs, ~300 s., Latvijā konstatēta 1 s.; līga.

Matveida kaviļa— kaviļu suga ("Stipa capillata").

Spalvveida kaviļa— stepes kaviļa.

Stepes kaviļa— kaviļu suga ("Stipa pennata").

Avoti: LLVV, DaE, LD

Kavimasa   vietv.

1. Kabimasa - pilsēta Venecuēlā.

Avoti: PZT

kavināt   apv.

1. Kavēt.

Avoti: ViV

kavināties   apv.

1. Kavēties.

Avoti: ViV

Kavingtona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Covington"), Džordžijas štatā, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Covington"), Kentuki štatā, 40900 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Covington"), Vašingtonas štatā, 19100 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Covington"), Luiziānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Covington"), Tenesī štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Covington"), Virdžīnijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kavitācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Tukšums, gāzes pūslīšu veidošanās šķidruma plūsmā, kad tajā samazinās spiediens.

Akustiskā kavitācija— kavitācija, ko izraisa akustiski viļņi (ultraskaņa); plaši lieto emulsiju un suspensiju iegūšanai, kā arī lieko tauku likvidācijai bez ķirurģiskas iejaukšanās.

2. med. Dobuma veidošanās, piem., plaušu tuberkulozes gadījumā.

Avoti: MLVV, TM

Kavite   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās ("Cavite"), Lusonas salas dienvidrietumos, osta Manilas līča krastā, 102800 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

kavīts   med.

1. Dobās vēnas iekaisums.

Avoti: TM

Kavlivja   vietv.

1. Kavlivja Torika - pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 14400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kavnika   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Maramurešas žudecā, 5000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kavokslis   apv.

1. Kauslis; kavākslis.

Avoti: ME

kavoksnis   apv.

1. Kauslis; kavākslis.

Avoti: ME

Kavona   vietv.

1. Kevana - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Kavra   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Cabra"), Andalūzijas autonomā apgabala Kordovas provincē, 21200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kavrjela   vietv.

1. Upe Spānijā ("Cabriel"), Kastīlijā-Lamančā un Valensijā, Hukaras kreisā krasta pieteka, garums - 218 km.

Avoti: PZT

kavs   apv.

1. Trīsdesmit gabalu.

2. Noteikts skaits.

Avoti: KV, ME

kāvs   apv.

1. Mēnessērdzīgais.

Avoti: ME

kavulis   apv.

1. Kauslis.

Avoti: ME

kāvulis   apv.

1. Kauslis.

Avoti: Sin

kavums   apv.

1. Kaušanas, sišanas rezultāts.

Avoti: ME

kāvums   apv.

1. Kaušanas, sišanas rezultāts.

Avoti: ME

Kayenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kaives muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Skujenes pagastā.

Avoti: LPag

kaz   apv.

1. Kas zin - lieto, lai piešķirtu izteikumam nenoteiktības nokrāsu.

Avoti: ME

KAZ   saīs., vietv.

1. Kazahstāna, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

kaz.   saīs.

1. Kazahu-.

Avoti: i1

kaza   -as, s.

1. Pārnadžu kārtas (lauksaimniecības vai savvaļas) dzīvnieks, kam raksturīgas spēcīgas kājas, plata piere, ragi.

2. Šo dzīvnieku mātīte.

3. vienk. Ļoti kustīga, trakulīga, arī vieglprātīga meitene, sieviete.

4. apv. Rijas siets.

Avoti: LLVV, MiV

kaza   apv.

1. Viena ceturtdaļa no vienas kubikases (malkas).

Avoti: ME

Kaza   vietv.; sar.; vēst.

1. Kafejnīca Rīgā, Vaļņu ielā, darbojās 20. gs. 60.-70. gados, iecienīta radošo cilvēku satikšanās vieta.

Avoti: PL

kazāboliņš   -a, v.; novec.

1. Slotzaris - tauriņziežu dzimtas ģints ("Cytisus"), neliels krāšņumkrūms ar dzelteniem (retāk baltiem vai sārtiem) ziediem un trīsstūraini saliktām lapām.

Avoti: LLVV, Bv

kazacene   apv.

1. Pagasta ziņneša sieva.

2. Sieviete, kas maz uzturas mājā, mēdz staigāt apkārt.

Avoti: ViV

kazācene   apv.

1. Kazaka pātaga.

Avoti: ME

kazaciene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; vēst.

1. Kazaka (5) sieva.

Avoti: LLVV

kazaciete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. vēst. Kazaka (1) sieva vai meita.

2. vēst. Kazaka (2) sieva vai meita.

3. Sieviete, kas dzimusi kādā no bijušajiem kazaku karaspēka apgabaliem.

Avoti: LLVV

kazācīša   apv.

1. Kazaciene, kazaka sieva.

Avoti: ME

kazačoks   -a, v.

1. Kazaku horeogrāfiskās cilmes ritmiski spraiga ukraiņu un krievu tautas deja, ko dejo pa vienam vai arī pārī.

Avoti: LLVV

kazāda   -as, s.

1. Kazas āda (parasti apstrādāta).

Avoti: LLVV

Kazaha   vietv.; novec.

1. Gazaha - pilsēta Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

kazahi   -u, v.

1. dsk. Tauta - Kazahstānas Republikas pamatiedzīvotāji.

Kazahu valoda— altajiešu valodu saimes tjurku valodu grupas valoda; rakstības pamatā krievu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

Kazahija   vietv.; novec.

1. Kazahstāna.

Centrālā Kazahija— dabas apgabals Kazahstānā, ietver Turgajas plato un Kazahstānas sīkpauguraini.

Kazahijas sīkpauguraine— Kazahstānas sīksopkaine.

Avoti: PZT

Kazahstāna   vietv.

1. Kazahstānas Republika - valsts Centrālajā Āzijā (kaz. val. "Qazaqstan"), platība - 2717300 kvadrātkilometru, 16196800 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Astana, administratīvais iedalījums - 14 apgabalu un 3 īpašas nozīmes pilsētas, robežojas ar Krieviju, Ķīnu, Kirgizstānu, Uzbekistānu un Turkmenistānu, dienvidrietumu daļu apskalo Kaspijas jūra.

Kazahstānas sīksopkaine— atrodas Kazahstānas centrālajā un austrumu daļa, starp Turgajas plato rietumos, Tarbagataja atzariem austrumos, Rietumsibīrijas līdzenumu ziemeļos un Turānas līdzenumu dienvidos, garums - ~1200 km, platums - līdz 950 km, augstākā virsotne - 1566 m.

Avoti: LģE

Kazaki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

Avoti: LC

kazakīns

1. Gara virsjaka ar āķīšu aizdari.

Avoti: LPE

kazaks   -a, v.

1. vēst. Brīvs, parasti no dzimtkunga aizbēdzis, vīrietis Krievijas nomaļu apgabalos (no 14. līdz 17. gadsimtam), kurš izpildīja arī robežu apgabalu apsardzes dienestu.

2. vēst. Krievijā no 18. gs. līdz 1920. g. - militāras kārtas pārstāvis, kuram jādien īpašās armijas daļās un kurš dzimis Krievijas nomaļu (piemēram, Donas, Kubaņas, Orenburgas) apgabalos.

3. vēst. Īpašas kavalērijas daļas karavīrs Padomju Savienībā (1936.-1959. g.), kas sakomplektēta no šādu bijušo apgabalu iedzīvotājiem.

4. Vīrietis, kas dzimis kādā no šādiem bijušajiem apgabaliem.

// dsk. Šādu bijušo apgabalu iedzīvotāji, kas parasti tur ir dzimuši.

5. vēst. Pagasta ziņnesis.

6. sar. Cilvēks, kam patīk iet, skriet, rīkot.

// apv., niev. Cilvēks, kas maz uzturas mājā, mēdz staigāt apkārt.

Avoti: LLVV, ViV

kazakzāle   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

Kazalbordīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Casalbordino"), Abruco reģiona Kjeti provincē, 6250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kazāle   vietv.

1. Kazāle Monferrato - pilsēta Itālijā ("Casale Monferrato"), Pjemontas reģiona Alesandrijas provincē, 35000 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kazalēkjo   vietv.

1. Kazalēkjo di Rena - pilsēta Itālijā ("Casalecchio di Reno"), Emīlijas-Romanjas reģiona Boloņas provincē, 35300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kazali   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Kizilordas apgabalā, 7200 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1867. g.

Avoti: PuA, Wi

Kazalinska   vietv.; novec.

1. Kazali - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

Kazalmadžore   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Casalmaggiore"), Lombardijas reģiona Kremonas provincē, 15200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kazalpusterlengo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Casalpusterlengo"), Lombardijas reģiona Lodi provincē, 15000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kazana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kazan"), Ankaras ilā, 41400 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Upe Kanādā ("Kazan River"), Dubontas labā krasta pieteka, garums 732 km.

3. Kazanka - upe Krievijā, Tatarstānas Republikā, tās nosaukums tatāru valodā.

Avoti: Wi, PZT, LpA

Kazandžika   vietv.

1. Bereketa - pilsēta Turkmenistānā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Kazanka   vietv.

1. Upe Krievijā, Tatarstānas Republikā, Volgas kreisā krasta pieteka, ietek Kuibiševas ūdenskrātuvē; Kazana.

Avoti: PZT, LpA

Kazanlaka   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Kazanlak"), Stara Zagoras apgabalā, 50800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kazanleka   vietv.

1. Kazanlaka - pilsēta Bulgārijā.

Avoti: PZT

Kazanova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

Avoti: LC

kazanova

1. Pavedējs, mīlas dēku meklētājs.

Avoti: SV99

kazanovieši

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Kazanova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kazaņa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikas administratīvais centrs, atrodas pie Kazankas ietekas Volgā, 1191000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LģE, LpA, Wi

kazapens   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

kazapiens   apv.

1. Kazas piens.

Avoti: BB

kazapinis   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

kazapīnis   -ņa, v.

1. Tīruma tītenis.

Avoti: LLVV

kazapiņi   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

2. Dārza vējgriķis ("Fallopia convolvulus").

Avoti: Aug2

kazarags   apv.

1. Stagars.

2. Kalnu āzis.

Avoti: ME

Kazarāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Casarano"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 20400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kazarča   vietv.

1. Kazarča Ligūre - pilsēta Itālijā ("Casarza Ligure"), Ligūrijas reģiona Dženovas provincē, 6700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kazari   vietv.

1. Upe Igaunijas rietumos, garums - 109 km, sākas purvos 15 km no Raplas, ietek Matsalas līcī, kritums 62 m, ūdenslīmeņa svārstības līdz 2,5 m.

Avoti: PZT, PuA

kazarma   -as, s.

1. parasti dsk. Celtņu komplekss, arī celtne, kurā pastāvīgi nometināti, parasti aktīvā karadienesta, kareivji un seržanti.

// pārn. Neizskatīga celtne.

2. vēst. Krievijā līdz 20. gs. vidum - celtne, kurā atradās strādnieku kopmītne.

Avoti: LLVV

kazarme   apv.

1. Kazarma.

Avoti: KiV

kāzas   -u, s.; tikai dsk.

1. Ar laulībām saistīta ceremonija un svinības.

Kāzu nakts— nakts pēc laulībām; nakts, kurā jaunais pāris pirmo reizi guļ kopā.

Kāzu gulta— guļasvieta, kurā guļ jaunais pāris kāzu naktī.

(No) dzert kāzas— (no)svinēt kāzas.

Dzintara kāzas— 15 gadu kāzu jubileja.

Sudraba kāzas— 25 gadu kāzu jubileja.

Zelta kāzas— 50 gadu kāzu jubileja.

Dimanta (arī briljanta) kāzas— 75 gadu kāzu jubileja.

Avoti: LLVV

kazaskāja   -as, s.; sar.

1. Papiross, ko veido, ietinot tabaku avīžu papīrā; kazas kāja.

Avoti: LLVV

kazaslapas   apv.

1. Ceļtekas.

Avoti: Sin

kazaspiens   apv.

1. Kazas piens.

kazāt   apv.

1. Sist, pērt.

2. Kratīt rijas sietu.

Avoti: ME

kāzāt   apv.

1. Svinēt kāzas.

Avoti: KiV

kāzāties   apv.

1. Pāroties (par dzīvniekiem).

Avoti: KiV

Kazatina   vietv.; novec.

1. Kozjatina - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

kazavītols   apv.

1. Pūpolvītols ("Salix caprea"); blīgzda.

2. Šķetra ("Salix pentandra").

Avoti: Aug2

kazbārda   apv.

1. Ķīļbārda.

Avoti: ViV

kazbārde

1. dsk. Himēnijsēņu klases dzimta ("Sparassidaceae"), 2 ģ., 5 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Krokainā kazbārde— kazbāržu suga ("Sparassis crispa").

2. apv. Plostbārdis - asteru (kurvjziežu) dzimtas augs ar zarainu stumbru un dzelteniem ziediem.

Avoti: LE1, KV

kazbārdes   apv.

1. Plostbārži ("Tragopogon").

Avoti: Aug2

kazbārdiņa   sar.

1. Ķīļbārda.

Avoti: Sin

kazbārdis   -ža, v.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Aruncus") daudzgadīgs dekoratīvs lakstaugs ar nepāra plūksnaini saliktām lapām un sīkiem ziediem vārpveida ķekaros, 10 s., Latvijā kā krāšņumaugu audzē 1 s.

Divmāju kazbārdis— kazbāržu suga ("Aruncus dioicus").

Ķīnas kazbārdis— kazbāržu suga ("Aruncus sinensis").

Parastais kazbārdis— divmāju kazbārdis.

Savādlapu kazbārdis— kazbāržu suga ("Aruncus aetusifolius").

2. apv. Pļavas plostbārdis ("Tragopogon pratensis").

3. apv. Cilvēks, kam ir ķīļbārda.

Avoti: LLVV, Aug2, DaE, ViV

Kazbeks   vietv.

1. Virsotne Lielā Kaukāza Sānu grēdā (gruz. val. "Mkinvari", oset. val. "Urshohs"), uz Gruzijas un Krievijas robežas, aprimis vulkāna konuss, augstums - 5047 m.

Avoti: LģE

kazbuks

1. Āzis.

Avoti: Sin

kazdandznieki

1. Aizputes novada Kazdangas pagasta apdzīvotās vietas "Kazdanga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kazdanga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Aizputes novadā (līdz 2009. g. - Liepājas rajonā) 60 km no Liepājas un 9 km no Aizputes, izveidojusies bijušās muižas "Katzdangen" teritorijā, pagasta centrs.

2. Kazdangas pagasts - pagasts Aizputes novadā, robežojas ar Lažas, Kalvednes un Aizputes pagastu un Aizputes pilsētu, kā arī ar Kuldīgas un Skrundas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Katzdangen, krieviski - Kazdangenskaja.

Kazdangas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Lažas un Kalvenes pagasta teritorijas, savukārt pirmskara Kazdangas pagasta daļa (Vangas apkaime) pievienota tagadējam Kuldīgas novada Laidu pagastam.

3. Kazdangas pilskalns - atrodas Aizputes novada Kazdangas pagastā, ~3 km uz dienvidiem no Kazdangas, Alokstes kreisajā krastā, plakuma garums - 120 m, platums - 30-70 m, uz ziemeļiem no pilskalna ~3 ha platībā konstatēta senpilsētas vieta.

4. Kazdangas dzirnavezers - atrodas Rietumkursas augstienes Bandavas paugurainē, Aizputes novada Kazdangas pagastā, Alokstes upē, 55 m vjl., platība - 21,3 ha, garums - 0,9 km, lielākais dziļums - 3,1 m, vidēji aizaudzis.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

Kazdangenskaja   vietv., vēst.

1. Aizputes novada Kazdangas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kaze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Karpu dzimtas suga ("Pelecus cultratus"), zivs ar slaidu ķermeni, zilganu muguru un sudrabainiem sāniem un vēderu (dzīvo jūrā, parasti nārsto upēs).

Avoti: LLVV

kazeācija   med.

1. Kazeīna nogulsnēšanās.

2. Nekrozes veids, audiem pārvēršoties sausā, amorfā, biezpienam līdzīgā masā.

Avoti: TM

kazeāze   med.

1. Enzīms baktēriju kultūrās, kas sekmē piena un siera albumīna un kazeīna sagremošanu.

Avoti: MSV

Kazeiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

kazeināti

1. Sausi, ūdenī šķīstoši piena olbaltumvielu produkti, kas iegūti, kazeīnu šķīdinot sārmos NaOH, Ca(OH)2 u. c.

Avoti: ZTV

kazeinogēns   med.

1. Fosforproteīds, kazeīna priekšstadija pienā, kas renīna ietekmē pārvēršas kazeīnā; satur 0,8% fosfora.

Avoti: TM

kazeīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Salikta olbaltumviela, kas izveidojas, skaldošu fermentu vai skābju iedarbībā sarecot piena olbaltumam; biezpiena un siera galvenā sastāvdaļa.

Avoti: SV99

Kazeiši   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Kazīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kazelēns   apv.

1. Kazlēns.

Avoti: ME

kazemāts   -a, v.

1. mil. Virszemes vai pazemes nocietinājums, kas pasargā no artilērijas šāviņiem un nelielām aviobumbam; pazemes telpa aizstāvēšanās nocietinājumā, kura pasargā no artilērijas šāviņiem un nelielām aviobumbam.

2. vēst. Vieninieka kamera (cietoksnī, pilī u. tml.) īpaši bīstamiem ieslodzītajiem.

// pārn. Kamera (cietumā).

Avoti: LLVV

kazenājs   -a, v.

1. Kazene (1).

2. apv. Krūklis ("Frangula alnus").

Alkšņlapainais kazenājs— trauslais krūklis ("Frangula alnus").

3. apv. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: LLVV, ViV, Aug2

kazene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Rubus"), puskrūms ar ložņājošu vai stāvu stumbru un zili melnām, paskābām ogām, 400-500 sugu, Latvijā konstatētas 7 sugas.

Trīskrāsu kazene— kazeņu suga ("Rubus tricolor").

Zilganā kazene— kazeņu suga ("Rubus caesius").

2. Šī puskrūma oga.

3. apv. Kazeņu koks - trauslais krūklis ("Frangula alnus").

4. apv. Krūkļa oga.

Avoti: LLVV, Aug2, ViV

kāzenieks   apv.

1. Kāzinieks, kāzu viesis.

Avoti: ME

kazenīte   apv.

1. Kazenes ("Rubus caesius").

Avoti: Aug2

kazēns   apv.

1. Kazlēns; arī kaza.

Avoti: ĒiV

kazeogēns   med.

1. Kazeācijas izraisītājs.

Avoti: TM

kazeozs   med.

1. Tāds, kas atgādina biezpienu.

Avoti: TM

kazere   apv.

1. Lopu kūts.

Avoti: ME

Kazēri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

kazers   apv.

1. Āķis, kur piestiprina virvi, pārsienpt siena vezumu ar bomi.

Avoti: ME

kazēdis   apv.

1. Lamu vārds.

Avoti: ME

kazēks   apv.

1. Tiesas ziņnesis.

Avoti: ME

Kazerta   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Caserta"), Kampānijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 74900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Itālijas province ("Provincia di Caserta"), Kampānijas reģionā, platība - 2639 kvadrātkilometri, 920500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kāzeru   vietv.; nelok.

1. Kāzeru kalns - Ķoņu kalns Naukšēnu novada Ķoņu pagastā.

Avoti: LD

kazērumi   apv.

1. Kazarmas.

Avoti: ĒiV

Kāzerūna   vietv.

1. Pilsēta Irānas dienvidrietumos ("Kāzerūn"), Fārsas ostāna rietumu daļā, 140900 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

kazi   part.; novec.

1. Lieto, lai piešķirtu izteikumam nenoteiktības nokrāsu.

Avoti: LLVV

Kazicas   vietv.

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kazici" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kazici   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

Kazicys   vietv.

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kazici" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kaziens   apv.

1. Pēriens, sitieni.

Avoti: KV

Kaziēre   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Casier"), Venēcijas reģiona Trevizo provincē, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kazieri   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Kazēri" nosaukuma variants.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

Avoti: LC

kazikumuhi

1. Laki - tauta Krievijas Dagestānas Republikā.

Avoti: PZT

Kaziķukalns   vietv.

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Dzintari" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kazīls   novec.

1. Puķu ozoliņš - ilggadīgs lakstaugs gundegu dzimtā, sastopams reti upju krastos un tuvējās pļavās, audzē arī kā krāšņuma augus dārzos vai parkos.

Avoti: LE

Kazima   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Obas labā krasta pieteka, garums - 659 km, tek pa Rietumsibīrijas līdzenuma ziemeļu daļu.

Avoti: PZT, PuA

Kazimagomeda   vietv.

1. Hadžigabula - pilsēta Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

kazimerieši

1. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Kazimirišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kazimeža   vietv.

1. Kazimeža Velka - pilsēta Polijā, Sventokšiskas vojevodistē, 5800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1959. g.

Avoti: LpA, Wi

Kazimeždolni   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 2640 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1406. g.

Avoti: Wi

Kāzimīja   vietv.

1. Pilsēta Irākā, Bagdādes piepilsēta, 410100 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kazimiriški   vietv.

1. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Kazimirišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kazimirišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā.

Avoti: LC

kazimirišķi

1. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Kazimirišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kazimirišķieši

1. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Kazimirišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kazimirova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Kazimirovas ezers— Visolda ezers Dagdas novada Andrupenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Lauderu pagastā.

4. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kazimirovka" nosaukuma variants.

5. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Kazmirova" nosaukuma variants.

Avoti: LC, La1

kazimirovieši

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Kazimirova" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Kazimirova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kazimirovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

Kazimirow   vietv., vēst.

1. Kazimiravas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Dagdas pagastā.

Avoti: KV

Kazimirowa   vietv., vēst.

1. Kazimiravas muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Silajāņu pagastā.

Avoti: KV

Kazimirvalde   vietv.

1. Ilūkstes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Kazimirvāle" bijušais nosaukums.

2. Kazimirvaldes ezers - Kazimirvāles ezers Ilūkstse novada Eglaines pagastā.

Avoti: LC, LD, La1

Kazimirvāle   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Eglaines pagastā.

2. Kazimirvāles ezers - atrodas Augšzemes augstienē, Ilūkstse novada Eglaines pagastā, 117 m vjl., platība - 16,4 ha, garums - ~700 m, lielākais platums - ~300 m, lielākais dziļums - 10,4 m, eitrofs, aizaugums 8%; Kazimirvaldes ezers.

Avoti: LC, LD, La1

Kazimkarabekira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kazimkarabekir"), Karamanas ilā, 3060 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kazin   part.; apv.

1. Lieto, lai piešķirtu izteikumam nenoteiktības nokrāsu.

Avoti: KiV

kazinājs   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

Kazincbarcika   vietv.

1. Pilsēta Ungārijas ziemeļaustrumos ("Kazincbarcika"), Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģē, 27900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

Kazinci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vecsalienas pagastā.

Avoti: LC

kazines   apv.

1. Kazenes ("Rubus caesius").

Avoti: Aug2

Kazinieki   vietv.

1. Ciblas novada Pušmucovas pagasta apdzīvotās vietas "Kazinīki" literarizēts nosaukuma variants.

Avoti: LC

kāzinieks   -a, v.

1. Kāzu viesis.

Avoti: LLVV

Kazinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Pušmucovas pagastā.

Avoti: LC

kazinis   apv.

1. Tāds, kam ir ass, ciets apmatojums (par aitu).

Avoti: KiV

kazino   nelok., v.

1. Spēļu nams.

2. Restorāns ar estrādes priekšnesumiem (dažās zemēs).

3. Itāliešu lauku māja vai vasarnīca.

4. Kāršu spēles nosaukums.

Avoti: LLVV, EV, LEV

Kazinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

2. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Kazanova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kaziņa

1. Dem. --> kaza.

2. Vērpjamā ratiņa spieķis starp paminām un riteni.

Avoti: LE

Kaziņči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LC

Kazira   vietv.

1. Upe Krievijas Krasnojarskas novadā, Tubas labā satekupe, garums - 388 km, izteka Irkutskas apgabala rietumos, Udas grēdas ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT, LpA

Kaziranga   vietv.

1. Kazirangas nacionālais parks Indijā, Asamas štatā, Bramaputras kreisajā krastā, platība - 520 kvadrātkilometru, dibināts 1908. g., lai aizsargātu degunradžus.

Avoti: PZT

kazists   sar.; vēst.

1. Kafejnīcas "Kaza" regulārs apmeklētājs 20. gs. 60.-70. gados.

Avoti: PL

Kazīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Avoti: LC

kazīte   apv.

1. Dem. --> kaza.

Avoti: ME

kazītis   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: Aug2

kazīts   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris"), kas aug brīvā dabā arī Latvijā, līdz 40 cm augsts augs stāvu, zarotu stublāju ar vairākiem nokareniem lieliem ziliem ziediem; audzē arī kā krāšņumaugu.

Avoti: KV

Kazjonnija   vietv.

1. Kazjonnijas sala - Apšu sala Rāznas ezerā.

Avoti: LD

kazkāja   apv.

1. Lauznis ar līku, iešķeltu galu naglu vilkšanai, dēļu atplēšanai (nojaucot ēku).

2. Podagras gārsa ("Aegopodium podagraria").

Avoti: ViV, Aug2

kazkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Lopkopības nozare - kazu audzēšana piena, gaļas, vilnas ieguvei.

Avoti: LLVV

kazkopis   -pja, v.

1. Cilvēks, kas kopj un baro kazas; kazkopības speciālists.

Avoti: LLVV

kazkriķi   apv.

1. Sūreņu dzimtas ģints - sūrene ("Polygonum").

Avoti: Aug2

kazlapis   apv.

1. Sausserdis ("Lonicera").

Avoti: Aug2

Kazlēnciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Turlavas pagastā.

Avoti: LC

kazlēniņš   apv.

1. Kazu (1) mazulis; neliela kaza.

Avoti: ME

kazlēns   -a, v.

1. Kazu (1) mazulis.

2. Dažu dobradžu dzimtas vai stirnu dzimtas savvaļas zīdītāju dzīvnieku mazulis.

Avoti: LLVV

kazleņš   apv.

1. Rīks zābaku novilkšanai.

2. Kamanu priekšējais sēdeklis.

3. Ierīce skaidu ievietošanai, jumjot jumtu.

Avoti: KiV

kazlēpe   apv.

1. Pļavas vilkmēle ("Succisa pratensis").

Avoti: Aug2

kazlēpes   apv.

1. Pļavas vilkmēle ("Succisa pratensis").

Avoti: Aug2

kazls   apv.

1. No krusteniski sastiprinātiem kokiem veidots balsts malkas, baļķu zāģēšanai.

Avoti: KiV

Kazlu   vietv.

1. Kazlu Rūda - pilsēta Lietuvā, Marijampoles apriņķī, pašvaldības administratīvais centrs, 6350 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1950. g.

Avoti: PuA, Wi

kazļipe   apv.

1. Kāda sēņu suga.

Avoti: ME

kazmēles   apv.

1. Pļavas vilkmēle ("Succisa pratensis").

Avoti: Aug2

kazmieris   apv.

1. Vilnas, pusvilnas vai kokvilnas audums; kašmirs.

Avoti: SiV

Kazmirova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

Avoti: LC

kazmirovieši

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Kazimirova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kaznagi   apv.

1. Šauri apavi.

Avoti: ViV

Kaznējova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 3110 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kāznieks   apv.

1. Kāzu viesis.

Avoti: ĒiV

kazogas   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

2. Kazenes ("Rubus caesius").

Avoti: Aug2

Kazoli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Casoli"), Abruco reģiona Kjeti provincē, 5800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kazorāns   novec.

1. Arsēnu saturošs līdzeklis ērkšķogulāju apmiglošanai pret Amerikas miltu rasu.

Avoti: LLx

Kazorija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Casoria"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 78200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kazot   apv.

1. Sist, pērt.

Avoti: LE

kāzot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Svinēt kāzas; kāzoties.

Avoti: LLVV

kāzoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Svinēt kāzas; kāzot.

Avoti: LLVV

kazpiens   apv.

1. Kazas piens.

Avoti: BB

KazPSR   saīs., vēst.

1. Kazahijas Padomju Sociālistiskā Republika (1936.-1991. g.; tagad Kazahstāna).

Avoti: i1

kazradze   apv.

1. Kalnu kaza.

2. Stagars.

Avoti: ME

kazradzis   apv.

1. Kalnu āzis.

Avoti: ME

kazrags   -a, v.

1. Stagars.

2. apv. Kalnu āzis.

Avoti: LLVV, ME

kazroze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. dsk. Naktssveču dzimtas ģints ("Epilobium"), daudzgadīgs lakstaugs ar ziediem ķekaros augšējo lapu žāklēs vai stumbra galotnē, ~180 s., Latvijā konstatētas 9 s.

Četršķautņu kazroze— kazrožu suga ("Epilobium tetragonum").

Dziedzerainā kazroze— dziedzerstublāja kazroze.

Dziedzerstublāja kazroze— kazrožu suga ("Epilobium adenocaulon").

Kalnu kazroze— kazrožu suga ("Epilobium montanum").

Pakalnu kazroze— kazrožu suga ("Epilobium collinum"), Latvijā aizsargājama.

Pūkainā kazroze— kazrožu suga ("Epilobium hirsutum").

Purva kazroze— kazrožu suga ("Epilobium palustre").

Rožainā kazroze— sārtā kazroze.

Sārtā kazroze— kazrožu suga ("Epilobium roseum").

Sīkziedu kazroze— kazrožu suga ("Epilobium parviflorum").

Šaurlapu kazroze— naktssveču dzimtas daudzgadīgs lakstaugs ar violeti sārtiem ziediem galotnes ķekarā; šaurlapu ugunspuķe.

Tumšzaļā kazroze— kazrožu suga ("Epilobium obscurum"), Latvijā aizsargājama.

2. apv. Šaurlapu ugunspuķe ("Chamaenerion angustifolium").

Avoti: LLVV, Aug2

Kazruņģis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Strenču novada Plāņu pagastā.

Avoti: LC

Kazsalīši   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Kassalieši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kazu   vietv.; nelok.

1. Kazu ieleja - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Priekuļu novada Priekuļu pagastā, ~3 km uz austrumiem no Cēsīm, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 2001. g. (Sikspārņu alas un kaļķiežu atsegums - kopš 1974. g.), platība - 61,73 ha, 3,8 km gara, 0,3-0,8 km plata un 35-42 m dziļa senieleja no Vaives senlejas līdz Gaujas senlejai; Kazugrava.

2. Kazu iezis - augšdevona Gaujas svītas smilšakmeņu atsegums Gaujas kreisajā krastā 1 km lejpus Raunas ietekas, Priekuļu novada Priekuļu pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, garums - 340 m; Kāzu iezis; Paeglīšu iezis.

Avoti: LE1

Kāzu   vietv.; nelok.

1. Kāzu iezis - Kazu iezis Priekuļu novada Priekuļu pagastā.

Avoti: LD

kazuālijas   rel.

1. Gadījuma dievkalpojumi (piemēram, kristīšana, laulāšana, izvadīšana).

Avoti: SV96

kazuāls

1. Nejaušs, tāds, kas nedod pamatu kaut ko vispārināt.

Avoti: SV99

kazuapiņi   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

2. Dārza vējgriķis ("Fallopia convolvulus").

Avoti: Aug2

kazuārinācejas   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints, Austrālijas, Indijas un Malaju koki ar ļoti cietu koksni.

Avoti: KV

kazuarīns

1. Kazuarīnu dzimta ietilpst divdīgļlapju klasē, mūžzaļi koki un krūmi, gk. Austrālijā, 1 ģ., 60 s.

Avoti: EV

kazuārs   -a, v.

1. Liels skrējējputns (Austrālijā, Jaungvinejā) ar neattīstītiem spārniem un ķiverei līdzīgu ragvielas veidojumu uz galvas, līdzīgs emu, 3 sugas.

Avoti: LLVV

kazuārveidīgie

1. Putnu kārta, lieli (masa - 40-90 kg), nelidojoši putni, Austrālijas zooģeogrāfiskajā apgabalā, kazuāru un emu dzimtas.

Avoti: LPE

Kazubrenči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

Kazugrava   vietv.; nelok.

1. Kazu ieleja - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Priekuļu novada Priekuļu pagastā, ~3 km uz austrumiem no Cēsīm, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 2001. g. (Sikspārņu alas un kaļķiežu atsegums - kopš 1974. g.), platība - 61,73 ha, 3,8 km gara, 0,3-0,8 km plata un 35-42 m dziļa senieleja no Vaives senlejas līdz Gaujas senlejai.

Avoti: LE1

kazugriķi   apv.

1. Dārza vējgriķis ("Fallopia convolvulus").

Avoti: Aug2

kazuistika   -as, s.; parasti vsk.

1. jur. Likuma normas attiecināšana uz atsevišķiem konkrētiem gadījumiem.

2. rel. Sirdsapziņas konfliktiem veltītā teoloģijas daļa.

3. Vispārīgu dogmatisku tēžu attiecināšana uz atsevišķiem gadījumiem (sholastiskajā teoloģijā, viduslaiku jurisprudencē).

4. Izveicība aplamu vai apšaubāmu tēžu pierādīšanā, viltīgu paņēmienu izmantošana strīdos.

5. med. Atsevišķu slimības gadījumu pētīšana un aprakstīšana, kuri rada interesi retuma dēļ.

Avoti: LLVV, LME, TM

kazuistiski   apst.

1. Kazuistisks.

Avoti: LV87

kazuistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kazuistiku (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar kazuistiku (2), tai raksturīgs.

3. Saistīts ar kazuistiku (3), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kazuists   -a, v.

1. Jurists, kam ir pieredze kazuistikā (1).

2. v. Cilvēks, kas nodarbojas ar kazuistiku (2).

3. Veikls, izveicīgs, arī viltīgs strīdnieks.

Avoti: LLVV

kazukalnieši

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Kazukalni" iedzīvotāji.

2. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Kazukalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kazukalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Vecumu pagastā.

Avoti: LC

kazulis   apv.

1. Kazlēns.

2. Neļķu dzimtas viengadīgs lakstaugs ar pretējām, neīstos mieturos sakopotām lapām (parasti nezāles); gauri.

Avoti: KV

Kazulīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

Kazuliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Avoti: LC

Kazuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

2. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kozuļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kazupe   vietv.

1. Ilūkstes kreisā krasta pieteka, garums - 9 km.

2. Kozupe - Maltas labā krasta pieteka.

3. Kazupes muiža - bijušās muižas nosaukums Dobeles novadā, kuras teritorijā izveidojusies apdzīvotā vieta Jaunbērze.

Avoti: LE1

kazupieši

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Kazupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kazupis   apv.; hip.

1. Parastais krūklis ("Rhamnus frangula", tagad "Frangula alnus").

Avoti: ME

Kazupīte   vietv.

1. Lauces labā krasta pieteka Jaunjelgavas novada Seces pagastā, garums - ~7 km.

Avoti: La1

kazuroze   apv.

1. Šaurlapu ugunspuķe ("Chamaenerion angustifolium").

Avoti: Aug2

kazurozes   apv.

1. Šaurlapu ugunspuķe ("Chamaenerion angustifolium").

Avoti: Aug2

kazuri   apv.

1. Tupelītes - krusteniski salikti koki uz nama jumta kores; kozari.

Avoti: AB1

kāzus   novec.

1. Kāzuss.

Avoti: KV

Kazusala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

Avoti: LC

kazusieriņš   apv.

1. Parastais plikstiņš ("Capsella bursa-pastoris").

Avoti: Aug2

kāzuss   -a, v.

1. jur. Kriminālistikā - gadījums, nejauša darbība atšķirībā no tīšas vai neuzmanīgas darbības; darbība, kurai ir pārkāpuma, nozieguma pazīmes, bet kurā nav vainas elementa.

2. Gadījums, atsevišķs fakts.

3. med. Atsevišķs saslimšanas gadījums, ko apraksta līdz ar apstākļiem, kas to pavada.

Avoti: LLVV, TM

Kazuši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

kazuvija   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

kazuzāle   apv.

1. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: VL42

kazuzemenīte   apv.

1. Kazene ("Rubus caesius").

Avoti: Aug2

kazvija   -as, s.

1. Vēja griķis.

2. apv. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

3. apv. Dārza vējgriķis ("Fallopia convolvulus").

4. Parastais vīteņsausserdis ("Lonicera caprifolium").

Avoti: LLVV, Aug2, ME, LD

kazviji   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

Kazvina   vietv.

1. Gazvīna - pilsēta Irānā.

Avoti: PZT

Kazynova   vietv.

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Kazanova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kazzemenīte   apv.

1. Kazene ("Rubus caesius").

Avoti: Aug2

kazzobains   apv.

1. Tāds (audekls), kurā ir cilpas, negludumi u. tml., kas radušies, nemākulīgi vai nepareizi aužot.

Avoti: ViV

kazzobs   apv.

1. Cilpa, negludums u. tml. audeklā, kas radies, nemākulīgi vai nepareizi aužot.

2. Melnais grauds, vilkazobs.

3. Lamuvārds.

Avoti: ViV, ME

kažāk   apv.

1. Kaut.

Avoti: NeV

kažas   žarg.

1. Tiesas process.

Avoti: KZ

kažām   apv.

1. Varbūt, rasi; gan.

Avoti: ME

kāži   apv.

1. Kādi; kādā veidā.

Avoti: ME

kažjāc   apv.

1. Gan, varbūt, rasi.

Avoti: ME

Kažauka   vietv.

1. Kaževa - Malmutes kreisā krasta pieteka Varakļānu un Rēzeknes novadā, garums - 15 km; Kažava.

Avoti: La1, LD

kažaukdrēbe   apv.

1. Kažoka apdarei paredzēta audums.

Avoti: ĒiV

kažauks   apv.

1. Kažoks.

Avoti: ĒiV

kažaukveste   apv.

1. No kažokādas darināta veste; veste ar kažokādas oderi.

Avoti: ĒiV

Kažaune   vietv.

1. Balda - Maltas kreisā krasta pieteka Rēzeknes un Dagdas novadā, garums - 24 km, kritums - 28,1 m, iztek no Bižas ezera pie Andrupenes.

Avoti: LE1

Kažava   vietv.

1. Kaževa - Malmutes kreisā krasta pieteka Varakļānu un Rēzeknes novadā, garums - 15 km; Kažauka.

Avoti: La1, LD

kaželīte   apv.

1. Dem. --> kaza.

Avoti: ME

Kažemāki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aknīstes novada Asares pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

Avoti: LC

Kažemeri   vietv.

1. Jelgavas novada Glūdas pagasta apdzīvotās vietas "Zemgale" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kaževniks   apv.

1. Ādminis.

Avoti: KiV

Kaževa   vietv.

1. Malmutes kreisā krasta pieteka Varakļānu un Rēzeknes novadā, garums - 15 km; Kažauka; Kažava.

Avoti: La1, LD

Kāžezers   vietv.

1. Ezers Ventspils novada Zlēku pagastā, 25 m vjl., platība - 15 ha, garums - 800 m, lielākais platums - ~200 m, lielākais dziļums - 4,8 m; Kažu ezers; Laidzes ezers.

Avoti: LD, La1

Kaži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Sutru pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

3. Rutkovsku Kaži - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

4. Kažu ezers - Kāžezers Ventspils novada Zlēku pagastā.

Avoti: LC, LD

Kažmēre   vietv.

1. Jelgavas novada Glūdas pagasta apdzīvotās vietas "Zemgale" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Kažmēri   vietv.

1. Kažmēru muiža - Jelgavas novada Glūdas pagasta apdzīvotās vietas "Zemgale" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kažmērnieki

1. Jelgavas novada Glūdas pagasta apdzīvotās vietas "Kažemeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kažmirnieki

1. Jelgavas novada Glūdas pagasta apdzīvotās vietas "Kažemeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kažns   apv.

1. Katrs.

Avoti: KiV

kažocene

1. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases ežlapju dzimtas ģints ("Anomodon"), ~30 s., Latvijā konstatētas 3 sugas.

Garlapu kažocene— kažoceņu suga ("Anomodon longifolius").

Pinuma kažocene— kažoceņu suga ("Anomodon viticulosus").

Avoti: LD

kažociņš   -a, v.

1. Dem. --> kažoks.

2. Puskažoks.

Plikādas kažociņš— puskažoks ar ādas miecēto pusi uz āru un apmatojuma pusi uz iekšu.

Avoti: LLVV

kažocnieks   apv.

1. Kažokādu apstrādātājs.

Avoti: LV93

kažokāda   -as, s.

1. Nonāvēta kažokzvēra vai cita dzīvnieka āda, kurai ir apmatojums un kuru izmanto, piemēram, kažoku, apkakļu, cepuru izgatavošanai.

Kažokādu zvēri— kažokzvēri.

Avoti: LLVV

kažokcepure   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Kažokādas cepure.

Avoti: LLVV

kažokdeķis   apv.

1. Sega ar kažokādas oderi.

Avoti: ViV

kažokdrēbe   apv.

1. Kažoka apdarei paredzēta audums.

Avoti: ĒiV

Kažoki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Baldones novada Baldones pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

kažokjaka   s.

1. Kažokādas jaka.

Avoti: LV87

kažokmētelis   -ļa, v.

1. Mētelis ar kažokādas oderi un apdari.

Avoti: LLVV

kažokots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir tērpies kažokā.

Avoti: LLVV

kažoks   -a, v.

1. Kažokādas mētelis.

Plikādas kažoks— kažoks ar ādas miecēto pusi uz āru un apmatojuma pusi uz iekšu.

2. Zīdītāju dzīvnieku, parasti biezs, garš, apmatojums, arī āda ar šādu apmatojumu.

Avoti: LLVV

kažokvarde   žarg., hum.

1. Kaķis.

Avoti: SLG

kažokveste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Kažokādas veste.

Avoti: LLVV

kažokzvērs   -a, v.

1. Zīdītājs dzīvnieks, no kura iegūst kažokādu.

Avoti: LLVV

kažu   apv.

1. It kā.

Avoti: NeV

Kažuki   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Kažoki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kažuks   apv.

1. Kažoks.

Avoti: ĒiV

Kažupe   vietv.; apv.

1. Dursupes nosaukums atsevišķā tās posmā.

Avoti: LD

Kāžupe   vietv.

1. Upe Ventspils novada Ugāles un Zlēku pagastā, garums - 11 km, ietek Kāžezerā, dažkārt tā dēvē arī Dzirnavupes posmu no Kāžezera līdz Zlēku dzirnavezeram, bet citkārt tā tiek uzskatīta par Dzirnavupes augšteci.

Avoti: LD, La1

Kažvana   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Sučavas žudecā, 6900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

KB   saīs.

1. inf. Kilobaits.

2. Konstruktoru birojs.

Avoti: D3, i1

Kb   saīs., inf.

1. Kilobits.

Avoti: D3

KBA   saīs.

1. Krievijas Banku asociācija.

Avoti: i2

KBDP   saīs.

1. Krievijas Brīvā demokrātiskā partija.

Avoti: i1

KBF   saīs.

1. Kristīgais bērnu fonds.

Avoti: i1

Kbsek   saīs., inf.

1. Kilobiti sekundē (informācijas pārraides ātrums).

Avoti: D3

kcal   saīs.

1. Kilokalorija.

Avoti: i2

Kciņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 4800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1262. g.

Avoti: Wi

kciva-kcivata   žarg.

1. Vēstule.

Avoti: KZ

KCNA   saīs.

1. Korejas Centrālā informācijas aģentūra (angļu "Korean Central News Agency"; KTDR).

Avoti: i1

Kdiņe   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 5210 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

KDP   saīs.

1. Korejas Darba partija (KTDR).

Avoti: i1

KDR   saīs.

1. Kongo Demokrātiskā Republika.

Avoti: PnR

KDS   saīs.

1. Kristīgi demokrātiskā apvienība (Latvijā).

2. Kristīgo demokrātu savienība (Vācijā).

Avoti: i2

k-dze   saīs.

1. Kundze (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

kdze   saīs.

1. Kundze (kopā ar uzvārdu, piem., Liepiņas kdze, arī k-dze).

Avoti: i2

kdzei   saīs.

1. Kundzei.

Avoti: Va

KE   saīs., vietv.

1. Kenija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

Kē   mit.

1. Melno taju (Laosa) mitoloģijā - meitene, kura kopā ar zēnu Kapu, izglābās pasaules plūdos.

Avoti: Mit

kea

1. Papagaiļu dzimtas suga ("Nestor notabilis"), vārnas lieluma putns ar garu, noliektu knābi, Jaunzēlandē.

Avoti: LPE

kebabs

1. Austrumnieku ēdiens: nelieli gaļas, zivju un dārzeņu gabaliņi, kas cepti uz iesma; šašliks.

Avoti: PL

Kebana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Keban"), Elazīgas ilā, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kebeze   apv.

1. Ragavu atzveltne.

Avoti: TiA

Kebhuta   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - dieva Anubisa meita, aukstā, tīrā ūdens dieviete, kas veldzē ceļinieku slāpes, dod spēku nevarīgajiem un nogurušajiem.

Avoti: Mit

Kebi   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Kebbi"), administratīvais centrs - Birninkebi, platība - 36800 kvadrātkilometru, 3238600 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts ziemeļrietumu daļā.

Avoti: PuA

Kebīra   vietv.

1. Mubārak el Kebīra - pilsēta Kuveitā, 83400 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Keblavika   vietv.

1. Ķeblavika - pilsēta Islandē.

Avoti: PZT

Kebnekaise   vietv.; novec.

1. Kebnekajse - virsotne Skandināvijas kalnu ziemeļos.

Avoti: PZT

Kebnekajse   vietv.

1. Virsotne Skandināvijas kalnu ziemeļos ("Kebnekaise"), augstākā virsotne Zviedrijā, augstums 2117 m, sākas vairāki šļūdoņi; Kiebnekaisi.

Avoti: PZT, LpA

kebračo

1. Kebračo koks - vairākas Dienvidamerikas koku sugas anakardiāceju dzimtā ar ļoti cietu, sarkanbrūnu koksni, miza satur vairākus alkaloīdus un miecvielas, lieto medicīnā un miecvielu ražošanā; kvebraho.

Avoti: KV, SV69

kebs   -a, v.

1. Taksometrs (gk. ASV un Anglijā).

2. vēst. Vienjūga divriču atsperrati pasažieru pārvadāšanai (Anglijā 18.-19. gs.).

Avoti: SV99, TvV

Kebzeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LC

Kebži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

Kecalkoatls   mit.

1. Viens no galvenajiem dieviem maiju un acteku reliģijā; iespējams, tā sauca kādu valdnieku pirmsacteku civilizācijā.

Avoti: R1

Kecela   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Kecel"), Bāčas-Kiškunas meģē, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kecēns   apv.

1. Kacens.

Avoti: KiV

Kecīne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ketzin"), Brandenburgas federālajā zemē, 6400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Keckau   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķekava.

2. Ķekavas muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Doles pagastā.

Avoti: FV

kecons   žarg.

1. Keda.

Avoti: SLG

Kečiborlu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ispartas ilā, 6900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kečkemēta   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bāčas-Kiškunas meģes administratīvais centrs, 112100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

kečs

1. Profesionālās sporta cīņas veids, kurā atļauti gandrīz jebkuri paņēmieni; brutāls, izrādei līdzīgs cīņas veids ringā.

Avoti: SV99

kečs

1. Jahtu takelējums ar diviem mastiem un slīpajām burām.

2. Šāda jahta vai burinieks.

Bermudu kečs— takelējuma tips jahtai, kuras stūre atrodas aiz bezānmasta.

Avoti: SV99, JūVM

kečs   mūz.

1. Angļu polifonās dziesmas žanrs; izplatīts 17.-18. gs.

Avoti: ML

kečups

1. Mērce, ko gatavo no tomātiem, sēnēm, etiķa, garšvielām u. c.

Avoti: SV99

kečvi

1. Indiāņu tauta, Peru, Ekvadorā, Bolīvijā, Argentīnā un Čīlē, runā kečvu valodā, kas pieder pie indiāņu valodām, ticīgie - katoļi, saglabājuši arī tradicionālos ticējumus.

Avoti: EV

Kedaha   vietv.

1. Štats Malaizijā ("Kedah"), Malajas pussalas rietumos, administratīvais centrs - Alorsetara, platība - 9426 kvadrātkilometri, 1818200 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA

Kēdaiņi   vietv.

1. Ķēdaiņi - pilsēta Lietuvā.

Avoti: PZT

kedajani

1. Viena no mongoļu izcelsmes dajaku grupas tautām, kas dzīvo Kalimantānas salā.

Avoti: PZT

kedas   -u, s.

1. Viegli sporta apavi ar brezenta virsu un biezām gumijas zolēm.

Atstiept kedas— nomirt.

Avoti: LLVV, SLG

keders   apv.

1. Heders 1.

Avoti: KiV

kedijs

1. Golfa spēlētāja asistents, kas palīdz nest inventāru u. tml.

Avoti: PL

Kediri   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā ("Kediri"), Javas salas austrumu daļā, 252000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: PZT

kedīvs   novec.

1. Ēģiptes vicekaraļa oficiālais tituls 1845.-1914. g.

Avoti: KV

Kedona   apv.

1. Upe Krievijā, Magadanas apgabalā, Omolonas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

kedra   novec.

1. Skujkoks, kura dažas sugas nes ēdamus riekstus.

Avoti: SV33

Kedrovi   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tomskas apgabalā, 2200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kefa   vietv.

1. Pilsēta Tunisijas ziemeļrietumos ("El Kef"), vilājas administratīvais centrs, 54700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

kefale

1. Saimnieciski nozīmīga zivs, izplatīta tropu un mērenajās joslās.

Avoti: SV08

Kefalinija   vietv.; novec.

1. Kefalonija - sala Jonijas jūrā.

Avoti: PZT

kefalīns   med.

1. Viela fosfatīdu grupā, vispirms izolēta no galvas smadzenēm; taukskābju un kolamīna fosfāta glicerīnesteris; atrodams arī nervu audos un olas dzeltenumā; paātrina asins sarecēšanu.

Avoti: TM

kefalīts   novec.

1. Galvas smadzeņu iekaisums.

Avoti: SV33

kefalometrija   novec.

1. Galvaskausa mērīšana.

Avoti: KV

kefalometrs   novec.

1. Rīks galvas diametra izmērīšanai.

Avoti: SV33

Kefalonija   vietv.

1. Sala Jonijas jūrā ("Cephalonia"), Grieķijā, platība - 752 kvadrātkilometri, kalnains reljefs, augstums - līdz 1628 m.

Avoti: PZT

kefalopodi   novec.

1. Galvkaji, kustoņi, pie kuriem pieder tintes zivis.

Avoti: SV33

kefalotoraks   novec.

1. Galvkrūtis, kopējā vienībā saplūdušās galva un krūtis zirnekļveidīgiem dzīvniekiem un dažiem vēžiem.

Avoti: KV

kefalotripsija   novec.

1. Smagās dzemdībās nedzīvā augļa galvas saspiešana ar īpašām knaiblēm.

Avoti: KV

Kefals   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - mednieks, kurš bija apprecējis Atēnu valdnieka Erehteja meitu Prokrīdu.

Avoti: MitJ

kefalveidīgie

1. Mugurkaulnieku tipa zivju virsklases kaulzivju klases kārta ("Mugiliformes"), gk. jūrās, tropu un mērenajās joslās, saimnieciski nozīmīgas zivis.

Avoti: LPE

kefaļveidīgie

1. Kefalveidīgie.

Avoti: LPE

Kefe   vietv.

1. Feodosija - pilsēta Ukrainā, Krimā.

Avoti: PuA, Wi

Kēfejs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - etiopu valdnieks, Kasiopejas vīrs un Andromedas tēvs.

Avoti: Mit

kefekelīts

1. Iezis, balinošu mālu paveids, satur daudz sārmu, puto jūras ūdenī; kils.

Avoti: SV69

kefirs   žarg.

1. Produkti.

2. Pienesums arestētajam.

Avoti: KZ

kefīrs   -a, v.

1. Skābēta piena dzēriens, ko iegūst, raudzējot pienu ar īpašas sēnes tīrkultūru.

Avoti: LLVV

Kēflaha   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Koeflach"), Štīrijas federālajā zemē, 9700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kegaļi   apv.

1. Upe Krievijā, Magadanas apgabalā, Omolonas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Kēge   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 35800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kegeln   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķieģeļu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Ķieģeļu pagastā.

Avoti: KV

Keggum   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķegums.

2. Ķeguma muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Rembates pagastā.

Avoti: FV

Kēhaloma   vietv.

1. Rupja - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

Kehra   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Harju apriņķī, 2900 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1993. g.

Avoti: PuA, Wi

kei   apv.

1. Kā, kādā veidā.

Avoti: ME

Keibenieki   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Ķeibenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Keibenīki   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Ķeibenieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Keibinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Tilžas pagastā.

Avoti: LC

Keibinīki   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Keibinieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Keidāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

keifs   žarg.

1. Stāvoklis pēc narkotiku lietošanas.

Avoti: KZ

keigi

1. Viena no kaduglikrongi grupas ciltīm, dzīvo Kordofānā (Sudānā), valoda pieder pie Kordofānas valodu savrupas grupas, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

Keijanīdi   mit.

1. Irāņu mitoloģijā un lēģendārajā historiogrāfijā - Irānas valdnieku dinastija.

Avoti: Mit

Keikas   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Keiki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Keiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

keikvoks

1. Sarīkojumu deja 2/4 taktsmērā.

Avoti: Ang

Keikys   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Keiki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Keila   vietv.

1. Pilsēta ziemeļrietumu Igaunijā, Harju apriņķī, 9800 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

2. Upe Igaunijā, garums - 107 km, ietek Somu līcī, ietekas posmā ~5 m augsts ūdenskritums.

Keilas horizonts— vidusordovika stratigrāfiskā vienība Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā, Latvijā biezums 10-36 m, nodalīts nosacīti.

Avoti: LD

Keili   vietv.

1. Balvu novada Lazdulejas pagasta apdzīvotās vietas "Kīļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

keils   apv.

1. Kuilis.

Avoti: TiA

Keiļeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

Avoti: LC

Keiļi   vietv.

1. Balvu novada Lazdulejas pagasta apdzīvotās vietas "Kīļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Keiļova   vietv.

1. Balvu novada Lazdulejas pagasta apdzīvotās vietas "Kīļi" nosaukuma variants.

2. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Keiļeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Keimbridža   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cambridge"), Mērilendas štatā, 12500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Cambridge"), Massačūsetas štatā, 109700 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Cambridge"), Ohaio štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Cambridge"), Aidaho štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Cambridge"), Minesotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Cambridge"), Nebraskas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE, WA16

keimēlijs   novec.

1. Vērtīgs rīks vai mākslas darbs, dārgums, ko uzglabā.

Avoti: KV

Keina   vietv.; vēst.

1. Keina baseins - Neirsa šaurums starp Grendlandi un Elsmīras salu.

Avoti: PZT, PuA

Keinari   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Keušenu rajonā, 4800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Keinfīlda   vietv.

1. Pilsēta Dominikas Sadraudzībā, Dominikas salas rietumu piekrastē, 2800 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

keinsisms

1. Politiskās ekonomijas teorijas, ko izstrādājis Dž. M. Keinss un viņa sekotāji, it īpaši tās, kuru pamatā ir nostādne, ka arī kapitālistiska ekonomika valstij jāregulē.

Avoti: SV99

keinss   sar.

1. Keinsa krusts - diagramma, kura nosaka ekonomiskās sistēmas līdzsvara līmeni kā funkcijas grafiku "plānotās izmaksas" un "nacionālais produkts" krustpunktu.

2. Keinsa teorija - ekonomiskā teorija, kas pamato valsts iejaukšanos ekonomikā ar valsts izdevumiem regulējot ekonomisko aktivitāti.

Avoti: LatV

Keiona   vietv.

1. Pilsēta Senkitsā un Nevisā, 3370 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

Keipa   vietv.

1. Upe Austrālijā, Kvīnslendas austrumos, ietek Dalrimpla ezerā, sausajā sezonā izsīkst.

Avoti: LpA

Keipbretona   vietv.

1. Sala Atlantijas okeāna ziemeļrietumos (angļu val. "Cape Breton Island"), pie Sentlorensa līča ieejas, Kanādā, platība - 10300 kvadrātkilometru, augstākā virsotne - 532 m, ar Jaunskotijas pussalu savieno 2,1 km garš dambis.

Avoti: LģE

Keipenskaja   vietv., vēst.

1. Ogres novada Ķeipenes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Keipjorka   vietv.

1. Keipjorkas pussala - Jorkas raga pussala Austrālijas ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT

Keipkoda   vietv.

1. Pussala ASV ("Cape Cod Peninsula"), starp Atlantijas okeānu, Keipkodas un Bazardasa līci un Nantaketas šaurumu, platība - 1033 kvadrātkilometri, garums - 104 km, lielākais platums - 32 km, augstums - līdz 93 m, šķērso kanāls - 13 km (1914. g.).

Avoti: PZT

Keipkorala   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cape Coral"), Floridas štatā, 169800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Keipkosta   vietv.

1. Pilsēta Ganā ("Cape Coast"), Atlantijas okeāna Gvinejas līča piekrastē, 82300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

keipt   apv.

1. Vārgt, vilkt dzīvību; lēnām atlabt pēc slimības; ķeipt.

Avoti: TlV

Keiptauna   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā (angļu val. "Cape Town", būru - "Kaapstad"), netālu no Labās Cerības raga, DĀR parlamenta mītne, Rietumkāpas provinces centrs, viena no lielākajām Āfrikas ostām, 3,66 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Keipžirado   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cape Girardeau"), Misūri štatā, 39200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

keira

1. Senindiešu traktātos par mīlestību oroģenitālo kontaktu vispārināts nosaukums, nešķirojot vīrieša un sievietes lomu.

Avoti: MV

Keiri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Nīcgales pagastā.

2. Spēles Keiri - Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Spēlesķeiri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Keiseli   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Ķeiseļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Keiseļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

Keispringa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cave Spring"), Virdžīnijas štatā, 24900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Keisen   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķeižu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Jērcēnu pagastā.

Avoti: KV

Keiši   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Ķeiši" nosaukums latgaliski.

2. Daugavpils novada Nīcgales pagasta apdzīvotās vietas "Keiri" bijušais nosaukums.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

Keitele   vietv.

1. Ezers Somijā ("Keitele"), Ezeru plato ziemeļrietumu daļā, Kimijoki baseinā 99 m vjl., platība - 526 kvadrātkilometri (bez salām - 430 kvadrātkilometru), garums - 85 km, platums - 10 km, dziļums - līdz 64 m, krasta līnija (1250 km) ļoti izrobota.

Avoti: PZT

keitonijas

1. No triasa beigām līdz krīta perioda sākumam izmirušu sēklpaparžu rinda.

Avoti: ZTV

Keivi   vietv.

1. Grēdveida pacēlums Kolas pussalas vidienē, Krievijā, Murmanskas apgabalā, garums - 200 km, augstums - līdz 397 m, Barenca un Baltās jūras upju ūdensšķirtne, saposmo aizas un dziļas ielejas.

Avoti: PZT

Kejdžēgize   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Muglas ilā, 9100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kejo

1. Tauta, pieder pie nandu grupas, dzīvo Kenijas rietumos, valoda pieder pie pie nilotu valodu dienvidaustrumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

kejs   -a, v.; novec.

1. Kija.

Avoti: LLVV

kekči

1. Indiāņu tauta, dzīvo Gvatemalas vidienē, valoda pieder pie maijosoku saimes, reliģija - katolicisms, daudz seno ticējumu.

Avoti: PZT

Kekdžangaka   vietv.

1. Pilsēta Kirgizstānā, Džalalabatas apgabalā, Fergānas grēdas nogāzē 1500 m vjl., ~20000 iedzīvotāju.

Avoti: LpA, PZT

Kekemerena   vietv.

1. Upe Kirgizstānā, Narinas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kekers   žarg.

1. Apsauka.

Avoti: JV

Kekertarsuaka   vietv.

1. Sala Bafina līcī, Grenlandes rietumu piekrastē, platība - 8600 kvadrātkilometru, augstums līdz 1919 m (Hejrigena kalns).

2. Apdzīvota vieta un osta šīs salas dienvidu piekrastē.

Avoti: PuA, PZT

Kekļauka   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Dileviči" otrs nosaukums.

Avoti: LC

Kekrops   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - zemes dievība, puscilvēks, pusčūska, kuru dzemdējusi zemes dieviete Gaja, bijis pirmais valdnieks Atikā.

Avoti: Mit

kēks   novec.

1. Kēkss.

Avoti: Ang

keks   žarg.

1. Puisis.

Avoti: SLG

Keksholma   vietv.

1. Priozjorskas pilsētas Krievijā (Ļeņingradas apgabalā) nosaukums 1611.-1948. g.

Avoti: Wi

kekss   žarg.

1. Puisis.

Avoti: SLG

kēkss   -a, v.

1. Veidnē cepts konditorejas izstrādājums no mīklas, kas gatavota no miltiem, sviesta, olām, cukura, rozīnēm.

2. žarg. Puisis, vīrietis.

Avoti: LLVV, SLG

kēks-uok   novec.

1. Keikvoks.

Avoti: Ang

Kekšetau   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Akmolas apgabala administratīvais centrs, 140950 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1832. g.

Avoti: LpA, PuA

kēk-uok   novec.

1. Keikvoks.

Avoti: Ang

kēkvalks   novec.

1. Keikvoks.

Avoti: Ang

Kēla   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kehl"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 34100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kelana   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Hunedoaras žudecā, 11300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kelantana   vietv.

1. Štats Malaizijā ("Kelantan"), Malajas pussalas vidusdaļā, administratīvais centrs - Kota Baharu, platība - 14922 kvadrātkilometri, 2100000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA

kelārs

1. Mūks, kas klosterī ir atbildīgs par saimniecības jautājumiem.

Avoti: SV08

kēlastrs   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints "Celastraceae" dzimtā, tropu un subtropu krūmi.

Avoti: KV

Kelbedžera   vietv.

1. Karvačara - pilsēta Kalnu Karabahā, tās nosaukums azerbaidžāņu valodā.

Avoti: Wi, LpA

Kelbra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kelbra"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 3500 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Kelce   vietv.

1. Pilsēta Polijas dienvidaustrumos ("Kielce"), Sventokšiskas vojevodistes administratīvais centrs, 201000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1364. g.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Kelča   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabalā, 2700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Kelheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kelheim"), Bavārijas federālajā zemē, 15750 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

kelektoms   med.

1. Ierīce audu paraugu iegūšanai no audzējiem.

Avoti: MSV

Keleraši   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 16700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Rumānijas dienvidaustrumos ("Calarasi"), osta pie Donavas attekas Borčas un Keleraši ezera, žudeca administratīvais centrs, 65200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi, PuA

kelērija

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Koeleria"), lakstaugi ar ložņājošiem sakneņiem vai bez tiem, stiebri stāvi ar lapām, ~40 s., Latvijā konstatētas 4 sugas.

Dižā kelērija— kelēriju suga ("Koeleria grandis").

Piramidālā kelērija— kelēriju suga ("Koeleria pyramidata").

Sekstainā kelērija— kelēriju suga ("Koeleria cristata").

Zilganā kelērija— kelēriju suga ("Koeleria glauca").

Avoti: LD, LE1

Kelesa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Keles"), Bursas ilā, 3600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kelimane   vietv.

1. Pilsēta Mozambikā ("Quelimane"), Zambezijas provinces administratīvais centrs, osta Kvakvas grīvā pie Mozambikas jūras šauruma, 193000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Kelimenešti   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Vilčas žudecā, 7600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kelispela   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kalispell"), Montānas štatā, 21500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kelkheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kelkheim"), Hesenes federālajā zemē, 28200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kelkita   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kelkit"), Gimišhanes ilā, 14500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kelleda   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Koelleda"), Tīringenes federālajā zemē, 6100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kellerupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 4900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kellicottia   lat.

1. Virpotāju klases ģints.

Kellicottia longispina— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Kēllinghūzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kellinghusen"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 7800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kelme   vietv.

1. Ķelme - pilsēta Lietuvā.

Avoti: PZT

Kelo   vietv.

1. Pilsēta Čadā, 36600 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Keloba   vietv.

1. Pilsēta Tadžikistāna, Hatlonas vilojatā, 91900 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

keloīds   med.

1. Izaugums, kas rodas brūču, dziļu apdegumu vietās.

Avoti: ZTV

Kelova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

Keloveja   ģeol.

1. Kelovejas stāvs - juras sistēmas augšējās nodaļas apakšējais stāvs Latvijas dienvidrietumu malā, atsegumi Ventas, Zaņas, Šķērveļa un Lētīžas krastos.

Avoti: LD

kelovejs   ģeol.; novec.

1. Juras formācijas vidējā posma apakšiedalījums, pēc senākas angļu klasifikācijas.

Avoti: KV

kelpi   mit.

1. Skotu mitoloģijā - ļauni ūdens gari upēs un ezeros.

Avoti: Mit

kelreitērija

1. dsk. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases sapindu rindas sapindu dzimtas ģints ("Koelreuteria"), ko audzē apstādījumos.

Skarainā kelreitērija— kelreitēriju suga ("Koelreuteria paniculata"), ko mēdz audzēt kā krāšņumaugu, sauc arī par pūslīškoku.

Avoti: PDE, DaE

kelretērija

1. dsk. Kelreitērija - sapindu dzimtas ģints.

Avoti: DaE

Kelsa   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Kells"), Lensteras provincē, 2200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kelso   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kelso"), Vašingtonas štatā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kelsterbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kelsterbach"), Hesenes federālajā zemē, 14300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

keltāns   ķīm.

1. Vidēji indīgs akaricīds, brūns šķidrums, apkaro gk. ērces, arī laputis uz augļu kokiem, vīnkokiem, dārzeņiem.

Avoti: LxE, VzsV

kelti   novec.

1. Ķelti.

Avoti: KV

Keltma   vietv.

1. Severnaja Keltma - upe Krievijas Komi Republikā, Vičegdas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Keluša   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Queluz"), Lisabonas apgabalā, 78300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kelvins

1. Termodinamiskās temperatūras mērvienība SI sistēmā.

Kelvina skala— temperatūras skala, kuras sākumpunkts ir absolūtā nulle, kas atbilst -273,15 grādiem pēc Celsija skalas.

Avoti: SV99

Kema   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Karēlijas Republikā, pie Kemas ietekas Baltajā jūrā, 13000 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Upe Krievijas Karēlijas Republikā, garums - 191 km, iztek no Apakšējā Kuito ezera, ietek Baltās jūras Oņegas līcī.

3. Upe Krievijas Vologdas apgabalā, ietek Belojes ezerā.

4. Upe Krievijas Vologdas apgabalā, Unžas labā satekupe, garums - 105 km.

5. Kemas plakankalne - Ziemeļkorejas kalnu iekšējā daļa Korejas Tautas Demokrātiskās Republikas ziemeļu daļā, uz dienvidiem no Čambaišana plakankalnes, vidējais augstums - ~1000 m, augstākā virsotne - 2522 m (Puksubeksans).

Avoti: PZT, LpA

Kemaha   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kemah"), Erzindžanas ilā, 2400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kemalije   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kemaliye"), Erzindžanas ilā, 2200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kemalisms

1. Turku nacionālās atbrīvošanās kustība, kas sākās 1919. g. un nosaukta tās vadoņa Kemala Ataturka - Turcijas Republikas pirmā prezidenta un nacionālās republikāniskās partijas līdera - vārdā.

Avoti: SV96

kemalisti

1. Turku nacionālās atbrīvošanās kustības vadoņa Kemala Ataturka - Turcijas Republikas pirmā prezidenta un nacionālās republikāniskās partijas līdera atbalstītāji.

Avoti: LPE

Kemalpaša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Izmiras ilā, 75000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kemānče   farsi val.

1. Sens arābu stīgu instruments ar mazu rezonanses ķermeni (kokosrieksta čaumala, pārstiepta ar čūskas ādu) un garu kaklu, 1-3 stīgas.

Avoti: KV

kemanti

1. Agavi tautu grupai piederīga tauta, dzīvo Etiopijas ziemeļrietumu daļā, valoda pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas, ticīgie - musulmaņi, daļa - kristīgie (monofizīti), jūdaisti (falaši).

Avoti: PZT

kembelveltnis   novec.

1. Apakškārtas blīvētājs, kas blīvē aramkārtas apakšējo slāni, pastiprinot tanī kapilaritāti, bet virsējo slāni atstāj irdenu, plaši lieto sausa klimata apgabalos, Latvijā maz izplatīts.

Avoti: LLx

Kemberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kemberg"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 10200 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Kembrianu   vietv.; nelok.

1. Kembrianu kalni - atrodas Lielbritānijā, Velsas pussalā (angļu val. "Cambrian Mountains"), garums - ~150 km, augstākā virsotne - 1085 m.

Avoti: LpA, LģE

Kembridža   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Cambridge"), Anglijas austrumu daļā, Kembridžšīras grāfistes administratīvais centrs, 123900 iedzīvotāju (2011. g.), universitāte (dibināta 1209. g.).

2. novec. Keimbridža.

Avoti: PZT, Wi

Kembridžšīra   vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Cambridgeshire"), Anglijā, administratīvais centrs - Kembridža, platība - 3389 kvadrātkilometru, 847200 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: Wi

Kembrija   vietv.

1. Pilsēta ASV, Kalifornijas štatā, Klusā okeāna piekrastē.

2. Kembrijas kalni - Kembrianu kalni Velsas pussalā Lielbritānijā.

Avoti: LpA, LģE

kembrijs   -a, v.; parasti vsk.; ģeol.

1. Paleozoja ēras pirmais periods (pirms ~570-500 miljoniem gadu).

Avoti: LLVV

Kemdena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Camden"), Ārkanzasas štatā, 11550 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Camden"), Ņūdžersijas štatā, 77300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kemeče   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Kemecse"), Sabolčas-Satmāras-Beregas meģē, 4800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kemeļs   žarg.

1. Cepure.

Avoti: KZ

kemenāte   novec.

1. Viduslaiku vācu nosaukums piļu apkurināmām telpām, īpaši sieviešu dzīvojamām telpām.

Avoti: KV

Kemeņeca   vietv.

1. Kamjaņeca - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: LpA, Wi

Kemera   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kemer"), Antaljas ilā, 11700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā ("Kemer"), Burduras ilā, 1900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kemerhisara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kemerhisar"), Nīgdes ilā, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kemerka   apv., niev.

1. Celtne.

Avoti: KiV

Kemerova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, apgabala administratīvais centrs, 544000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kemerovas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas Rietumsibīrijas dienvidaustrumu daļā, platība - 95500 kvadrātkilometru, 2822000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: LpA, PuA

Kemi   vietv.

1. Pilsēta Somijā ("Kemi"), Lapzemes reģiona dienvidos, Botnijas līča ziemeļu piekrastē, 22300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Krievijā, Karēlijas Republikā, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kemijervi   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Lapzemes reģionā, 8100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kemijoki   vietv.

1. Garākā upe Somijā (somu val. "Kemijoki"), Lapzemē, garums - 552 km, sākas Mānselkes augstienes austrumu malā pie Krievijas robežas, ietek Botnijas līča ziemeļu galā.

Avoti: LģE

Kemmern   vietv., vācu val.

1. Ķemeri.

Avoti: FV

Kemmershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķemeres muiža, kas atradās Valkas apriņķa Ēveles pagastā.

Avoti: KV

Kēmnata   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kemnath"), Bavārijas federālajā zemē, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kemnāte   novec.

1. Viduslaiku vācu nosaukums piļu apkurināmām telpām, īpaši sieviešu dzīvojamām telpām; kemenāte.

Avoti: KV

Kemnica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Chemnitz"), Saksijas federālajā zemē, 242000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Kemošs   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - moabiešu dievu panteona augstākā dievība, arī kara dievs, kuram upurēja cilvēkus, lai gūtu uzvaru karā.

Avoti: Mit

Kempbelsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Campbellsville"), Kentuki štatā, 11300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kempen   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķempēnu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Ēveles pagastā.

Avoti: KV

Kempene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kempen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 34600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kempenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķempju muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Līgatnes pagastā.

Avoti: KV

Kempēra   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Quimper"), Bretaņas reģiona Finistēras departamentā, osta Bretaņas pussalas dienvidrietumu krastā, 63500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

kempferis   apv.

1. Horizontāls vai vertikāls balsta koks loga rāmja vidū (pie kura piestiprina atsevišķas loga daļas).

Avoti: ĒiV

Kempice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 3800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1967. g.

Avoti: LpA, Wi

kempingpiekabe

1. Specializēta, ar attiecīgām iekārtām aprīkota piekabe, kurā cilvēkiem uzturēties automobiļa stāvēšanas laikā.

Avoti: ZTV

kempings   -a, v.

1. Labiekārtota autotūristu vasaras nometne, kurā ir teltis vai viegla tipa namiņi.

Avoti: SV99

Kempno   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 14600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1283. g.

Avoti: LpA, Wi

Kemptene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kempten im Allgaeu"), Bavārijas federālajā zemē, 65000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kemptonpārka   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā, Hautenas provincē, Johannesburgas piepilsēta, 399900 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

kempuss

1. Kampuss - universitātes (koledžas) pilsētiņa, komplekss; universitātes teritorija.

Avoti: PL

Kempvērda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Camp Verde"), Arizonas štatā, 11100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kēms   -a, v.; ģeol.

1. Ledāja kušanas ūdeņu radīta reljefa paugurveida forma ar ieapaļu vai plakanu virsotni un stāvām nogāzēm.

Avoti: LLVV

KEN   saīs., vietv.

1. Kenija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Kena   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptes vidienē ("Qena"), osta Nīlas labajā krastā, muhāfazas administratīvais centrs, 230400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

kenaba   novec.

1. Gallu cilts starp Sēnu un Luari, pašā Gallijas centrā, kur ik gadus notika druīdu sapulces; karnūti.

Avoti: KV

Kenadza   vietv.

1. Pilsēta Alžīrijas rietumos ("Kenadsa"), Bešāras vilājā, 13500 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, Wi

kenafa

1. Divdīgļlapju klases malvu dzimtas hibiksu ģints suga ("Hibiscus cannabinus"), viengadīgs, līdz 4 m augsts lakstaugs; savvaļā Indijā, Āfrikā; kultivē, iegūst šķiedru.

Avoti: EV

kenafs   novec.

1. Kenafa.

Avoti: LxE

Kenaja   vietv.

1. Kenajas līcis - Kuka līcis Aļaskas pussalas dienvidu daļā.

2. Kenajas pussala - Kīnajas pussala.

Avoti: PZT

kenākuls   novec.

1. Telpa romiešu mājas 2. stāvā, kur ēda pusdienas; vēlāk 2. stāva izīrējamais dzīvoklis.

Avoti: KV

kenarejas   mit.

1. Khmeru (Kambodža, Taizeme) mitoloģijā - pa pusei sievietes, pa pusei putni, kas mīt biezos mežos un bieži pastaigājas ar smaržīgām puķēm rokās, meklē vīriešus un tos pavedina.

Avoti: Mit

kenaurofobija   med.

1. Slimīgas bailes no zibens un pērkona.

Avoti: MSV

kenauroneiroze   med.

1. Nervu darbības traucējumi cilvēkiem, kurus ķēris zibens.

Avoti: MSV

Kenbi   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Canby"), Oregonas štatā, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Canby"), Minesotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kencingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kenzingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 9500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kendala   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kendall"), Floridas štatā, 75300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kendalleiksa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kendale Lakes"), Floridas štatā, 56100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kendereša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Kenderes"), Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģē, 4500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kendira

1. Oleandru dzimtas suga, daudzgadīgs, līdz 1,5 m augsts lakstaugs gk. Z-Amerikā; kultivē, iegūst sirds glikozīdu un šķiedru.

Avoti: EV

kendirs   novec.

1. Kendira.

Avoti: LxE

kendo

1. Japāņu paukošanās veids, kur izmanto bambusa zobenus.

Avoti: SV99

Kendzežina   vietv.; vēst.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistā, pilsētas tiesības kopš 1951. g., 1975. g. apvienota ar Kozli un izveidota Kendzežina-Kozle.

Avoti: PZT

Kendzežina-Kozle   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, Glivices kanāla krastā, 63600 iedzīvotāju (2012. g.), dibināta 1975. g. apvienojot Kendzežinu un Kozli.

Avoti: PuA, Wi

Kenebanka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kennebunk"), Meinas štatā, 11100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kenedi   vietv.

1. Prezidenti Kenedi - pilsēta Brazīlijā ("Presidente Kennedy"), Tokantinsas štatā, 11200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

Kēnejs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - milzis vilkatis no Tesālijas lapitu cilts, kas piedalījās kentauru un lapitu cīņā.

Avoti: Mit

Kenema   vietv.

1. Pilsēta Sjerraleones Republikā, Austrumu provinces administratīvais centrs, 128400 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Keneta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kennett"), Misūri štatā, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Keneurgenča   vietv.

1. Pilsēta Turkmenistānā, Dašoguzas vilajetā, 31800 iedzīvotāju (1996. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kenevika   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kennewick"), Vašingtonas štatā, 77400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kenga   žarg.

1. Elektriskais atskaldāmais āmurs (angļu "Kangoo").

Avoti: Str

Kenga   vietv.

1. Upe Krievijā, Tomskas apgabalā, Parabeļas labā satekupe, garums - 498 km.

Avoti: PZT

Kenge   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķeņģu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Smiltenes pagastā.

Avoti: KV

Kengeragge   vietv., vācu val.

1. Ķengarags.

Avoti: FV

Kenghirota   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānas Karakalpakstānas Republikā, ~10000 iedzīvotāju.

Avoti: PuA

Kengkeme   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Ļenas labā krasta pieteka, garums - 589 km.

Avoti: PZT

Kengsbeks   novec.

1. Karaliskā (sola) tiesa - Anglijas Augstākās tiesas sastāvdaļa; parādnieku cietums pie šīs tiesas.

Avoti: Ang

kengura   novec.

1. Ķengurs.

Avoti: Ang

kengurs   novec.

1. Ķengurs.

Avoti: Ang

kenguru   novec.

1. Ķengurs.

Avoti: Ang

Kengzoška   vietv.

1. Kengzoška kalns - augstākā virsotne Nišapūras kalnos, Binaluda grēdā, Irānas ziemeļaustrumos, augstums - 3314 m.

Avoti: PZT

Keni   vietv.

1. Balvu novada Balvu pagasta apdzīvotās vietas "Keņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kēnica   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Koeniz"), Bernes kantonā, 39800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kēnigsberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Koenigsberg in Bayern"), Bavārijas federālajā zemē, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Kaļiņingradas pilsētas (Krievijā, Kaļiņingradas apgabalā), nosaukums līdz 1946. g.

Avoti: Wi, PZT

Kēnigsbrika   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Koenigsbrueck"), Saksijas federālajā zemē, 4400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kēnigsbruna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Koenigsbrunn"), Bavārijas federālajā zemē, 27500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kēnigslutere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Koenigslutter"), Lejassaksijas federālajā zemē, 15700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kēnigsvintere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Koenigswinter"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 40000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kēnigsvusterhauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Koenigs Wusterhausen"), Brandenburgas federālajā zemē, 34200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kēnigšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Koenigstein im Taunus"), Hesenes federālajā zemē, 16000 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Koenigstein (Saechsische Schweiz)"), Saksijas federālajā zemē, 2150 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kēnigzē-Rotenbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Koenigsee-Rottenbach"), Tīringenes federālajā zemē, 6800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kenija   vietv.

1. Kenijas Republika - valsts Āfrikas austrumos (angļu val. "Kenya"), platība - 580367 kvadrātkilometri, 39002700 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Nairobi, administratīvais iedalījums - 8 provinces, robežojas ar Dienvidsudānu, Etiopiju, Somāliju, Tanzāniju un Ugandu, dienvidaustrumus apskalo Indijas okeāns, rietumus nelielā posmā - Viktorijas ezers.

2. Kenijas kalns - vulkānisks masīvs Austrumāfrikas plakankalnē (angļu val. "Mount Kenya"), Kenijas vidienē, otrā augstākā virsotne Āfrikā - 5199 m vjl., virs 4800 m mūžīgais sniegs un ledāji (10 šļūdoņu, platība - 0,7 kvadrātkilometri).

Avoti: LģE

kenijieši   -u, v.

1. Kenijas pamatiedzīvotāji.

Avoti: LLVV

kenijieši   -u, v.

1. Kenijas pamatiedzīvotāji.

Avoti: LLVV

kenings   literat.

1. Māksliniecisks paņēmiens islandiešu ediskajā un skaldiskajā dzejā - lietvārda aizstāšana ar diviem lietvārdiem.

Avoti: DzV

kenīti   novec.

1. Nomadu ganu tauta Zinai pussalā, ap 1000 pr. Kr., sabiedrojušies ar izraēliešiem, ieceļoja Kanaanā un apmetās dienvidos no Jūdejas.

Avoti: KV

Kenitra   vietv.

1. Pilsēta Marokā, Garbas-Šrārdas-Benī Huseina reģiona administratīvais centrs, osta Sebu grīvā, 359100 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kenkeme   vietv.; novec.

1. Kengkeme - Upe Krievijā, Sahas Republikā.

Avoti: PZT

kennelogle   novec.

1. Akmeņogļu pasuga melnā krāsā, blāva, ar gludu vai gliemju lūzumu, viegli pulējama, deg līdzīgi svecei ar gaišu liesmu.

Avoti: KV

Kēnnerne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Koennern"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 8700 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

keno-   med.

1. Salikteņos norāda uz tukšumu.

Avoti: MSV

kenofobija   med.

1. Slimīgas bailes no plašām (tukšām) telpām.

Avoti: MSV

Kenogami   vietv.

1. Upe Kanādā ("Kenogami River"), Ontārio provincē, Olbani labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kenomāni   novec.

1. Viena no stiprākām gallu ciltīm Z Itālijā, Po upes labā krastā, ieceļoja Itālijā ap 400 pr. Kr., ap 225 labprātīgi padevās romiešiem un bija to sabiedrotie.

Avoti: KV

Kenorlenda   vēst.

1. Pirms 2,7-2,4 miljardiem gadu izveidojies superkontinents, kas sastāvēja no tagadējās Ziemeļamerikas, Grenlandes, Baltijas, Skandināvijas, Rietumaustrālijas un Āfrikas daļām un pastāvēja aptuveni 300 miljonus gadu.

Avoti: IZ-86-57

Kenoša   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kenosha"), Viskonsinas štatā, 99900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kenotafija   literat.

1. Uzraksts dzejas vai prozas formā uz kapa plāksnes, kas uzlikta nevis nomirušā apbedījuma vietā, bet kādā citā vietā, kas saistīta ar mirušo.

Avoti: DzV

kenotafs

1. Kaps bez apbedījuma; kapa piemineklis svešumā mirušam, kritušam vai bez vēsts pazudušam cilvēkam.

Avoti: SV99

kenotiķi   novec.

1. Luterāņu baznīcas pārstāvji 17. gs., kas uzskatīja, ka Kristus, kļūdams par cilvēku, pats sevi "iztukšojis", t. i. tīri dievišķās iezīmes cilvēka miesā nav ņēmis līdz.

Avoti: KV

kenotoksīns   med.

1. Hipotētiska viela, kas attīstoties audos to darbības laikā, rada nogurumu un miega nepieciešamību.

Avoti: TM

kenotrons

1. Divelektrodu vakuumlampa maiņstrāvas pārvēršanai līdzstrāvā.

Avoti: SV99

kens

1. Japāņu garuma mērs, vienāds ar 1,8 m.

Avoti: SV69

Kens

1. Populāra lelle, lelles Bārbijas "līgavainis".

Avoti: PL

Kensingshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķenziņu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Salgales pagastā.

Avoti: KV

Kenta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kent"), Ohaio štatā, 29600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Kent"), Vašingtonas štatā, 125600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Grāfiste Lielbritānijā ("Kent"), Anglijas dienvidaustrumos, administratīvais centrs - Meidstona, platība - 3544 kvadrātkilometru, 1554600 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: WA16, LpA, Wi

Kentau   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Dienvidkazahstānas apgabalā, Karatau grēdas nogāzē, 64700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1955. g.

Avoti: PuA, PZT, Wi

kentauroi   gr.

1. Kentauri - teiksmaina pucilvēku-puszirgu cilts sengrieķu mitoloģijā.

Avoti: LME

kentauromahija   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - asiņaina kauja, kuru izraisīja kentaura Eiritiona mēģinājums lapitu valdnieka Peiritoja kāzās nolaupīt viņa līgavu Hipodameju.

Avoti: PmV

kentauroīds   mit.

1. Mītiska būtne ar cilvēka torsu un dzīvnieka rumpi un kājām, dažkārt arī ar spārniem.

kentauros   gr.

1. Kentaurs.

Avoti: LME

kentaurs   -a, v.

1. mit. Mītiska būtne (gk. senajiem grieķiem) - daļēji cilvēks, daļēji zirgs, dažkārt arī ar spārniem.

2. žarg. Puisis, vīrietis.

Avoti: LLVV

Kentava   vietv.; novec.

1. Kentau - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

Kenterberija   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Canterbury"), Anglijas dienvidaustrumos, 151100 iedzīvotāju (2011. g.), Kenterberijas arhibīskapa - anglikāņu baznīcas galvas rezidence.

Avoti: PZT, Wi

kenti

1. Džukunu tautai radniecīga cilts Nigērijā.

Avoti: PZT

Kenti   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 19100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1277. g.

Avoti: Wi

kentia   lat.

1. Kentija jeb hoveja.

Avoti: LLx, TaE

kentija

1. Hoveja - vēdekļpalmu ģints, izplatīta Austrālijā un Moluku salās; labi aug istabas apstākļos.

Avoti: SV69, TaE

kentoties   žarg.

1. Draudzēties.

Avoti: KZ

kents   žarg.

1. Puisis; draugs.

Avoti: SLG

Kentšina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 28200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1357. g.

Avoti: LpA, Wi

Kentuki   vietv.

1. Kentuki Sadraudzība - štats ASV ("Kentucky" / "Commonwealth of Kentucky"), administratīvais centrs - Frankforta, platība - 104659 kvadrātkilometri, 4413500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, WA16

Kentukija   vietv.; novec.

1. Kentuki - štats ASV.

Avoti: PZT

kentumvalodas

1. Indoeiropiešu valodu saimes rietumu grupa.

Avoti: SV99

Kenzhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķenču muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Džūkstes pagastā.

Avoti: KV

Keņdzežina-Kozle   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 63600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1975. g.

Avoti: Wi

keņi

1. Dajaku cilšu grupa, dzīvo Kalimantānas salas vidienē (gk. Indonēzijā, arī Malaizijā), valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, saglabājušies animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Keņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Balvu pagastā.

Avoti: LC

Keņigskaja   vietv., vēst.

1. Naukšēnu novada Ķoņu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kepals   apv.

1. Neizdevies, saķepis ēdiens; pika.

2. Uz oglēm kaltēta maize.

Avoti: VV

keparjs   žarg.

1. Žokejcepure.

Avoti: KZ

Kēpenika   vietv.

1. Pilsētas rajons ("Koepenick"), Vācijas galvaspilsētas Berlīnes dienvidaustrumos, platība 127,3 kvadrātkilometri, pilsētas zaļā zona ar ūdeņiem (Šprē, Dāme, Migelezers).

Avoti: PZT

kepi   novec.

1. Maza cepurīte, kareivju cepure franču armijā.

Avoti: SV33

kepikons   žarg.

1. Cepure.

Avoti: JV

kepka   žarg.

1. Žokejcepure; cepure ar nagu.

Avoti: SLG

Keplers

1. Johanness Keplers - vācu astronoms, matemātiķis (1571.-1630. g.).

Pirmais Keplera likums— katra planēta riņķo ap Sauli pa elipsi, kuras vienā fokusā atrodas Saule.

Otrais Keplera likums— nogrieznis, kas savieno Sauli un planētu, tai kustoties pa orbītu, vienādos laikos noklāj vienādus laukumus.

Trešais Keplera likums— planētu riņķojuma periodu kvadrātu attiecība ir vienāda ar šo planētu orbītu lielo pusasu kubu attiecību.

Avoti: LPE, T

kepons   žarg.

1. Žokejcepure; cepure ar nagu.

Avoti: SLG

kēpotafs   novec.

1. Kapa piemineklis, kam apkārt dārziņš.

Avoti: KV

Kepova   vietv.

1. Dagdas novada Ķepovas pagasta apdzīvotās vietas "Ķepova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kepribaši   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Manisas ilā, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Turcijā, Trabzonas ilā, 1900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Keprikeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Erzurumas ilā, 1700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Keprili   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ardahanas ilā, 2000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

keps   žarg.

1. Kapteinis (uz kuģa).

Avoti: SLG

Kepsuta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kepsut"), Balikesiras ilā, 7700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kepšuks   apv.

1. Kuršu (kursenieku) mitoloģijā - divdabīgs jūras, ūdens gars, kas var līdzēt zvejniekam gūt bagātu lomu, bet var pamest zvejas vīrus pavisam bez loma.

Avoti: NeV

ker.   saīs.

1. Keramika.

Avoti: i2

Kēra   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Cadier en Keer"), Limburgas provincē, 4260 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Keracinja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, Atēnu piepilsēta, 76100 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

Kerala   vietv.

1. Štats Indijas dienvidrietumos ("Kerala"), Lakšadvīpu jūras piekrastē, administratīvais centrs - Thiruvananthapurama, platība - 38863 kvadrātkilometri, 34232000 iedzīvotāju (2008. g.), valodas - malajalu un angļu.

Avoti: PuA, LpA, Wi

keramīdi

1. Vielas, kas ādu aizsargā no mitruma zuduma, stiprina saites starp ādas šūnām.

Avoti: SV99

Keramika   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Grobiņas novada Grobiņas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Padures pagastā.

Avoti: LC

keramika   -as, s.; parasti vsk.

1. No māla vai mālu saturošām masām darināti un apdedzināti izstrādājumi.

2. Māls vai mālu saturoša masa, no kuras darina šos izstrādājumus.

3. Šādu izstrādājumu darināšana; attiecīgā lietišķās mākslas nozare.

Avoti: LLVV

keramiķi

1. Kuldīgas novada Padures pagasta apdzīvotās vietas "Keramika" iedzīvotāji.

2. dsk. Keramiķis.

Avoti: V1

keramiķieši

1. Kuldīgas novada Padures pagasta apdzīvotās vietas "Keramika" iedzīvotāji.

Avoti: V1

keramiķis   -ķa, v.

1. Mākslinieks, kas darina keramikas izstrādājumus; keramikas (3) speciālists.

2. vsk. Keramiķi.

Avoti: LLVV

keramisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar keramiku (1), tai raksturīgs.

2. Tāds, kas veidots no keramikas (2).

Avoti: LLVV

Keramote   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, 6000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

keramzītbetons   -a, v.; parasti vsk.

1. Betons, kura pildviela ir keramzīts.

Avoti: LLVV

keramzītgrants   -grants, s.; parasti vsk.

1. Keramzīta oļi.

Avoti: LLVV

keramzīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Mākslīga pildviela vieglajiem betoniem un dzelzsbetoniem, kuru iegūst no māliem ar zemu kušanas temperatūru īpatnējā apdedzināšanas procesā.

Keramzīta oļi— būvmateriāls, ko iegūst, apdedzinot rotējošās krāsnīs noteikta sastāva granulētus mālus.

Keramzīta šķembas— šķembas, ko iegūst no keramzīta oļu rupjākajām frakcijām, tās sadrupinot.

Keramzīta smiltis— sīkās keramzīta frakcijas, kas rodas apdedzināšanas un rupjāko frakciju drupināšanas procesā.

Keramzīta grants— keramzīta oļi.

Avoti: LLVV

keranogrāfija

1. Zibens darbības rezultātā radušos tetovējumu pētniecība.

kerargirīts

1. Minerāls, sudraba rūda.

Avoti: SV69

kerat-   med.

1. Salikteņos norāda uz radzeni, ragvielu vai pārragošanos.

Avoti: MSV

keratāns   ķīm.

1. Mazindīgs pesticīds.

Avoti: VzsV

keratalģija   med.

1. Sāpes radzenē.

Avoti: TM

Kerateja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 11200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

keratektāzija   med.

1. Radzenes izspiedums.

Avoti: TM

keratektomija   med.

1. Radzenes lielākas vai mazākas daļas izgriešana.

Avoti: TM

keratella   lat.

1. Virpotāju klases ģints.

Keratella cochlearis— šīs ģints suga.

Keratella quadrata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

keratinizācija   med.

1. Pārragošanās; keratīna veidošanās; zāļu zirnīšu pārklāšana ar keratīnu.

Avoti: TM

keratinocīts   med.

1. Epidermas šūna, kas producē keratīnu.

Avoti: MSV

keratinoze   med.

1. Albumoze, ko iegūst, hidrolizējot keratīnu.

Avoti: TM

keratīns

1. Olbaltumviela, ādas ragakārtas galvenā sastāvdaļa; atrodas arī matos, spalvās, zvīņās, ragos.

Avoti: SV99

keratītis   novec.

1. Keratīts.

Avoti: LLx

keratīts   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Acs radzenes iekaisums.

Avoti: LLVV

kerato-   med.

1. Salikteņos norāda uz radzeni, ragvielu vai pārragošanos.

Avoti: MSV

keratoakantoma   med.

1. Atsevišķi epidermas mezgliņi, parasti uz sejas; raksturīga akantoze un keratīna pastiprināta veidošanās; vērojama vecumā un strādniekiem darvas rūpniecībā.

Avoti: TM

keratocēle   med.

1. Mugurējās robežplātnītes trūcveida iztilpums cauri radzenei.

Avoti: MSV

keratocentēze   med.

1. Radzenes pārduršana.

Avoti: TM

keratocīts   med.

1. Ikviena saistaudu šūna, kas atrodas starp radzenes fibrozo audu slāņiem.

Avoti: MSV

keratodermija   med.

1. Pēdu apakšu un delnu pārragošanās.

Avoti: TM

keratofakija   med.

1. Keratoplastika, kuras gadījumā donora radzenes daļu saliec un transplantē zem recipienta radzenes, lai veidotos pareizais liekums.

Avoti: MSV

keratofīri

1. Paleotipa efuzīvie ieži ar masīvu tekstūru un albīta fenokristāliem, sastopami kopā ar bāziskajiem efuzīvajiem iežiem.

Avoti: EV

keratoglobuss   med.

1. Radzenes bumbveida iztilpums.

Avoti: TM

keratoģenēze   med.

1. Raga šūnu un raga veidojumu rašanās un attīstība.

Avoti: TM

keratohelkoze   med.

1. Čūlu veidošanās radzenē.

Avoti: MSV

keratohēmija   med.

1. Asins uzkrāšanās radzenē.

Avoti: MSV

keratohialīns   med.

1. Kodola sabrukuma produkts, satur dezoksiribonukleīnskābi; nav nekā kopēja ne ar keratīnu, ne ar hialīnu.

Avoti: TM

keratohromatoze   med.

1. Pigmentēta radzene.

Avoti: TM

keratoīds   med.

1. Līdzīgs ragvielai.

Avoti: TM

keratoiridociklīts   med.

1. Radzenes, varavīksnenes un starenes iekaisums.

Avoti: TM

keratoiridoskops   med.

1. Aparāts radzenes un varavīksnenes apskatei.

Avoti: TM

keratoirīts   med.

1. Radzenes un varavīksnenes iekaisums.

Avoti: TM

keratokonjunktivīts   med.

1. Vienlaicīgs radzenes un konjunktīvas iekaisums.

Avoti: TM

keratokonuss   med.

1. Konisks radzenes iztilpums.

Avoti: TM

keratolītisks   med.

1. Tāds, kas sairdina un liek blaugznoties epidermas raga slānim.

Avoti: TM

keratolīze   med.

1. Epidermas raga slāņa sairšana; lobīšanās.

Avoti: TM

keratoma   med.

1. Stipri izteikts epidermas raga slāņa sabiezējums, kas atgādina audzēju.

Senilā keratoma— multipli, stingri norobežoti, plakani, hiperkeratotiski veidojumi dzeltenbrūnā vai netīri pelēkā krāsā uz atsegtām ādas daļām; bieži pāriet epiteliomā.

Avoti: TM

keratomalācija   med.

1. Epidermas raga slāņa atmiekšķēšanās.

2. Radzenes atmiekšķēšanās.

Avoti: TM

keratometrija   med.

1. Radzenes izliekuma pakāpes mērīšana.

Avoti: TM

keratomikoze   med.

1. Patogēnu mikroskopisko sēņu ierosināta slimība, kas lokalizējas epidermas raga slānī.

Avoti: TM

keratomileize   med.

1. Keratoplastika, kuras laikā izgriež daļu slimnieka radzenes, to sasaldē, izveido nepieciešamo liekumu un retransplantē slimniekam; izmanto redzes defektu korekcijai.

Avoti: MSV

keratoms   med.

1. Šķēpveida nazis radzenes pāršķelšanai iridektomijā.

Avoti: TM

keratonikse   med.

1. Adatas ievadīšana caur radzeni, sevišķi, operējot kataraktu.

Avoti: TM

keratonoze   med.

1. Radzenes saslimšana.

Avoti: TM

keratopātija   med.

1. Ikviena radzenes slimība, kas nav radusies iekaisuma dēļ.

Avoti: MSV

keratoplastika   med.

1. Radzenes plastiskā operācija, sevišķi radzenes daļas pārstādīšana.

Lamelārā keratoplastika— radzenes virsējo slāņu aizstāšana.

Slāņainā keratoplastika— radzenes virsējo slāņu aizstāšana.

Optiskā keratoplastika— caurspīdīgas radzenes pārstādīšana rētas vietā, lai uzlabotu redzi.

Penetrējošā keratoplastika— radzenes daļas aizstāšana visā tās biezumā.

Tektoniskā keratoplastika— radzenes pārstādīšana defekta slēgšanai neatkarīgi no redzes atjaunošanās izredzēm.

Avoti: TM

keratorekse   med.

1. Radzenes plīsums no čūlas vai traumas.

Avoti: TM

keratosklerīts   med.

1. Radzenes un sklēras iekaisums.

Avoti: TM

keratoskopija   med.

1. Radzenes izmeklēšana, lietojot keratoskopu.

Avoti: TM

keratoskops   med.

1. Instruments radzenes izliekuma noteikšanai (piemēram, astigmatisma noteikšanai).

Avoti: TM

keratotomija   med.

1. Radzenes pārgriešana.

Avoti: TM

keratoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; med.

1. Ādas slimība, kam raksturīga pastiprināta raga kārtas veidošanās.

Avoti: LLVV

keraunijs   novec.

1. Lejup vērsts bultas gals, kas vecos rokrakstos rāda sabojātas vietas; Jaunā derībā apzīmējums vietām, kas ņemtas no praviešiem.

Avoti: KV

keraunofobija   med.

1. Slimīgas bailes no zibens un pērkona negaisa.

Avoti: TM

keraunomantija

1. Pareģošana pēc zibens vērošanas.

keraunoneiroze   med.

1. Nervu darbības traucējumi cilvēkiem, kurus ķēris zibens.

Avoti: TM

Kerava   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ūsimā reģionā, 35000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kerazīns   med.

1. Cerebrozīds smadzeņu audos; tanī ir sfingozīns, galaktoze un lignocerīnskābe.

Avoti: TM

Kerbela   vietv.

1. Pilsēta Irākā, tāda paša nosaukuma muhāfazas administratīvais centrs, 457700 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

kerbelis   apv.

1. Cilvēks, kurš brūvē un pārdod alkoholiskos dzērienus.

Avoti: NeV

kerbeļrācenis   novec.

1. Čemurziežu dzimtas divgadīgs augs, sasknes miza tumši pelēka, saturs balts, garša saldeni sāja ar mandeļu piegaršu.

Avoti: LLx

Kerbers   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - suns, Aīda sargs, briesmonis ar trim galvām un čūskas asti.

Avoti: SV08

Kerča   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Krimas Autonomajā Republikā, osta pie Kerčas šauruma, 145300 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Kerčas pussala - Krimas pussalas austrumu daļa starp Azovas un Melno jūru, rietumos 17 km plats zemesšaurums savieno to ar Krimas pārējo daļu, platība - ~3000 kvadrātkilometru, augstuns līdz 189 m vjl.

3. Kerčas šaurums - atrodas starp Kerčas un Tamaņas pussala, savieno Melno un Azovas jūru, garums - 41 km, platums - 4-15 km.

Avoti: PZT, LģE

Kerčova   vietv.

1. Kičeva - pilsēta Maķedonijā, tās nosaukums albāņu valodā.

Avoti: Wi, LpA

Kerdla   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Hījumā salas ziemeļu daļā, Hījumā apriņķa administratīvais centrs, 3050 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Avoti: PuA, Wi

Kerdžali   vietv.

1. Kardžali - pilsēta Bulgārijā.

Avoti: PZT

Keregetasa   vietv.

1. Nura - upe Kazahstānā.

Avoti: PZT

Kereģhāza   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bāčas-Kiškunas meģē, 6300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kereksuri

1. Kapu izbūves (1. gt. p. m. ē. un 6.-10. gs. m. ē.) Mongolijā, Tuvas Autonomajā Republikā un Aizbaikālā (Krievijā); no akmeņiem izveidotie kurgāni apjozti ar kvadrātveida vai riņķveida mūra žogu, kam piebūvēti riņķveida klāsti.

Avoti: LPE

Keremets   mit.

1. Udmurtu (Priekšurālu ziemeļrietumi) mitoloģijā - ļaunuma radītājs, pretstats savam labajam brālim Inmaram.

Avoti: Mit

Kerena   vietv.

1. Pilsēta Eritrejā, Debubavi Kejihbahri zobas administratīvais centrs, 74800 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

kerenka   apv., vēst.

1. Kerenska vadītās valdības laikā (1917. g.) izlaistā naudas zīme.

Avoti: KiV

Kerepeša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Kerepes"), Peštas meģē, 9900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kēres   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dēmoniskas būtnes, dievietes Niktes bērni, kas cilvēkiem nes nelaimi un nāvi.

Avoti: Mit

Keresta   vietv.

1. Upe Krievijas Novgorodas apgabalā, Volhovas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi

Kereša   vietv.

1. Upe Rumānijā un Ungārijā, Tisas kreisā krasta pieteka, veidojas no 3 satekupēm, kas sākas Apusenos, garums - 580 km.

Avoti: PZT

Kerešladāņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bēkēšas meģē, 4600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Keretara   vietv.; novec.

1. Keretaro.

Avoti: PZT

Keretaro   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Queretaro"), atrodas Meksikas kalnienē 1813 m vjl., pavalsts administratīvais centrs, 332200 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Meksikas pavalsts - Brīvā un Suverēnā Keretaro Valsts ("Queretaro" / "Estado Libre y Soberano de Queretaro"), platība - 11658 kvadrātkilometri, 1598000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kerets   vietv.

1. Ezers Krievijā, Karēlijas Republikas ziemeļos 91 m vjl., platība - 275 kvadrātkilometri (kopā ar salām), vidējais dziļums 4,5 m, lielākais dziļums - 26 m, ~130 salu (kopējā platība - 50 kvadrātkilometru).

Avoti: PZT

Kerets   mit.

1. Slavens valdnieks ugaritiešu (kanaāniešu) mitoloģijā, kura septiņas sievas visas nomira, neatstājot bērnus, bet astotā dāvāja astoņus dēlus.

Avoti: Mit

Kerfeza   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kodžaeli ilā, 135400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kergelēna   vietv.

1. Kergelēna arhipelāgs - atrodas Indijas okeāna dienvidos ("Archipel des Kerguelen"), Francijas teritorija, platība - 7215 kvadrātkilometru, viena liela un ~300 sīku salu.

2. Kergelēna sala - lielākā sala šajā arhipelāgā, platība 6675 kvadrātkilometri, bazalta plato (300-600 m vjl.) ar vulkānisku masīvu (Rosa kalns - 1965 m), ledāji - ~500 kvadrātkilometru, purvi, ezeri, daudz putnu, roņu.

Avoti: PZT

Kergontepa   vietv.

1. Pilsēta Tadžikistāna ("Qūrghonteppa"), Haltonas vilojata administratīvais centrs, 69900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kerhe   vietv.; novec.

1. Karhe - upe Irānā ar lejteci Irākā.

Avoti: PZT

Keri   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cary"), Ilinoisas štatā, 18000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Cary"), Ziemeļkarolīnas štatā, 155200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Keri kalni - atrodas Īrijas salas dienvidrietumu daļā ("Kerry"), augstums - līdz 1041 m, sarkanie smilšakmeņi, ielejās slānekļi, kaļķakmeņi.

Avoti: WA16, LpA

keriblūterjers

1. Vidēja lieluma suns ar zilganu, zīdainu apmatojumu; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: SV99

kerigma   rel.

1. Pasludināšana, it īpaši Jēzus Kristus mācības saturs.

Avoti: RtV

kerigmātisks   rel.

1. Tāds, kas attiecas uz Jēzus Kristus mācības pasludināšanu.

Avoti: RtV

Kerigvokera   vietv.

1. Kerigvokera Riša - Karikmakrosa, pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

kerija   bot.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Kerria"), dekoratīvi krūmi ar spilgti zaļiem zariem.

Japānas kerija— keriju suga ("Kerria japonica").

Avoti: DaE

kērikejs   novec.

1. Kaducejs.

Avoti: KV

keriktika   novec.

1. Māksla sprediķot.

Avoti: KV

Kerīma   vietv.

1. Pilsēta Kuveitā, 50700 iedzīvotāju (1995. g.).

Avoti: LpA

Kerinči   vietv.

1. Darbīgs vulkāns (indon. val. "Kerinci"), Barisana grēdas augstākā virsotne (3805 m vjl.) Sumatras salas dienvidrietumu daļā, Indonēzijā.

Avoti: LģE

Kerineja   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - kalns Arkādijā.

Kerinejas briežumāte— Artemīdas svētais dzīvnieks, kas bija apveltīts ar ārkārtēju ātrumu, zelta ragiem un vara nagiem, šī dzīvnieka notveršana bija Hērakla trešais varoņdarbs.

Avoti: MitJ

kerings

1. Treka riteņbraukšanas disciplīna, kurā riteņbraucēji sākumā brauc aiz motocikla.

Avoti: SV99

kērings

1. Kerings - treka riteņbraukšanas disciplīna.

Avoti: PL

kēriņš   apv.

1. Pludiņš.

Avoti: TlV

kerīzs

1. Sena hidrotehniska sistēma pazemes ūdeņu savākšanai Vidusāzijā un Aizkaukāzā, akas un ar tām savienotas pazemes galerijas.

Avoti: SV96

kerka   žarg.

1. Maizes uzturdeva.

Avoti: KZ

Kerkavezāta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Kerk-Avezaath"), Gelderlandes provincē, 1450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kerkdrīla   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Kerkdriel"), Gelderlandes provincē, 7200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kerketi

1. Sena ZR Kaukāza cilts, adigu senči, līdz 3.-4. gs. dzīvojuši Melnās jūras piekrastē.

Avoti: LPE

kerki   žarg.

1. Rupjmaizes gabali.

Avoti: KZ

Kerki   vietv.; vēst.

1. Atamirata - pilsēta Turkmeristānā, tās nosaukums līdz 1999. g.

Avoti: PZT

Kerkions   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - jūras dieva Poseidina un nimfas Argiopes dēls, kas valdīja Eleisīnā un visiem iedvesa šausmas ar savu nežēlību.

Avoti: Mit

Kerkira   vietv.

1. Pilsēta Grieķijas ziemeļrietumos ("Kerkyra"), Jonijas salu perifērijā, tāda paša nosaukuma salā, 39700 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Sala Jonijas jūrā ("Kerkyra"), Jonijas salu grupas ziemeļos, Grieķijas teritorija, platība - 593 kvadrātkilometru, ziemeļu daļa kalnaina, augstums - līdz 906 m.

3. Kerkiras šaurums - atdala Kerkiras salu no kontinentālās Grieķijas un Albānijas.

Avoti: PZT, PuA

Kerklingen   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķerkliņu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Zvārdes pagastā.

Avoti: KV

Kērkoldi   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Kirkcaldy"), Skotijas austrumos, osta Fērtoforta līča ziemeļu krastā, 49500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

kerkopi   novec.

1. Grieķu mitoloģijā - viltīgi kalnu gari rūķīšu izskatā, minēti teikās par Hēraklu.

Avoti: KV

Kērkpatrika   vietv.

1. Kērkpatrika kalns - atrodas Transantarktīdas kalnu vidusdaļā ("Mountain Kirkpatrick"), Karalienes Aleksandras grēdā pie Rosa šelfa ledāja, trešā augstākā virsotne Antarktīdā, augstums - 4528 m vjl.

Avoti: LpA, LģE

Kerkrade   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Kerkrade"), Limburgas provincē, 46600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kērksvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kirksville"), Misūri štatā, 17600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kerkverve   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Kerkwerve"), Zēlandes provincē, 1050 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kerkuži   vietv.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Kjarkuži" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Kērkvuda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kirkwood"), Misūri štatā, 27700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

kerli   vēst.

1. Brīvie iedzīvotāji Anglijā agrajos viduslaikos, kuri veidoja anglosakšu sabiedrības pamatu; 9.-11. gs. sadalījās sīkajos zemes īpašniekos un atkarīgajos zemniekos, un termins pakāpeniski izzuda.

Avoti: VtV

kērlingists

1. Sportists, kas nodarbojas ar kērlingu.

Avoti: PL

kērlings

1. Sporta spēle - saplacinātu metāla bumbu vai speciālu akmeņu slidināšana pa ledu, cenšoties to maksimāli pietuvināt iezīmētam mērķim.

Avoti: SV99

kerma

1. Sākotnējās kinētiskās enerģijas summa visām lādētām daļiņām, kas rodas vielas masas vienībā, neitroniem, rentgenstarojumam, gamma starojumam mijiedarbojoties ar vielu.

Avoti: EV

Kermadeka   vietv.

1. Kermadeka dziļvaga - atrodas Klusā okeāna dienvidu daļā, nosacīti Tongas dziļvagas turpinājums uz dienvidiem, garums - 1200 km, lielākais dziļums - 10047 m zjl., piektā dziļākā dziļvaga pasaulē.

2. Kermadeka salas - atrodas Klusā okeāna dienvidu daļā ("Kermadec Islands"), uz ziemeļaustrumiem no Jaunzēlandes (tās teritorija kopš 1887. g.), platība - 33,7 kvadrātkilometri, 3 vulkāniskas salas ar stāviem krastiem pie Kermadeka dziļvagas, augstums - līdz 434 m vjl.

Avoti: LpA, PZT

Kermāna   vietv.

1. Pilsēta Irānas dienvidaustrumos ("Kirman"), tāda paša nosaukuma ostāna administratīvais centrs, 515100 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kermānšāha   vietv.

1. Pilsēta Irānas rietumos ("Karmanshah"), tāda paša nosaukuma ostāna administratīvais centrs, 794900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kermena   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Kermen"), Slivenas apgabalā, 1700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kermenda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Vašas meģē, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kermess   novec.

1. Augļu uts "Coccus ilicis" krāsviela, ko senāk kultivēja D Francijā, Spānijā, Grieķijā un it īpaši Krētas salā.

Avoti: KV

Kērnersvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kernersville"), Ziemeļkarolīnas štatā, 23700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kerngorma   vietv.

1. Kerngormas rezervāts - atrodas Lielbritānijā ("Cairngorms"), Skotijas ziemeļos, Grempjanu kalnu Kerngormas masīvā, platība - 259,5 kvadrātkilometri, dibināts - 1954. g.

Avoti: PZT

kernis   apv.

1. Kalēja darbarīks, ar ko iezīmēja caurumus.

Avoti: KnV

kerns   -a, v.; ģeol.

1. No urbuma iegūts ieža paraugs cilindriska stieņa veidā; urbuma serde.

Avoti: LLVV

Kērnsa   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā ("Cairns"), kontinenta austrumu piekrastē, Kvīnslendas štata ziemeļu daļā, 98300 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

kerogazs   žarg.

1. Petrolejas plītiņa.

Avoti: SLG

kerogāzs   žarg.

1. Petrolejas plītiņa.

Avoti: SLG

kerogēni

1. Fosilizētas iežos izkliedētas cietās organiskās vielas, kas nešķīst organiskos šķīdinātājos.

Avoti: ZTV

Kerogli   mit.

1. Kaukāza tautu mitoloģijā - episkais varonis, bezbailīgs karotājs, dziesminieks, dzejnieks un muzikants, kas cīnījās pret apspiedējiem un netaisnību.

Avoti: Mit

Kerola   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Carroll"), Aiovas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kēromantija   novec.

1. Pareģošana lejot ūdenī izkausētu vasku.

Avoti: KV

kerosinka   žarg.

1. Petrolejas lampiņa.

Avoti: SLG

kerosins   novec.

1. Naftas destilācijas produkts - (rafinēta) petroleja.

Avoti: Ang

kerosīns

1. novec. Petroleja.

2. žarg. Alkoholisks dzēriens.

Avoti: KV, SLG

kerosiņiķ   žarg.

1. Dzert degvīnu, pļēgurot.

Avoti: KZ

Kerpene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kerpen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 63800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kerria   bot.

1. Kerijas.

Kerria japonica— Japānas kerija.

Avoti: DaE

kerrijs   novec.

1. Karijs.

Avoti: Ang

Kersaspa   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - varonis, cīnītājs ar dēviem, kas uzvar un nogalina trīs pūķus - dēvus.

Avoti: Mit

kersey   novec.

1. Rupja krustā austa vadmala vai vilnas drāna.

Avoti: KV

Kerstenbehm   vietv., vēst., vācu val.

1. Kārzdabas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Kraukļu pagastā.

Avoti: KV

Kerteminde   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 5850 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kertvēješs   vietv.

1. Augstākā virsotne Vērteša plato, Ungārijā, augstums - 479 m vjl.

Avoti: PZT

Keru   vietv.

1. Upe Igaunijā, Raplas un Pērnavas apriņķī, Pernu labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kerulena   vietv.

1. Upe Centrālajā Āzijā (mong. val. "Kherueln"), Mongolijā un Ķīnā, garums - 1264 km (Mongolijā 1090 km), sākas Henteja grēdas dienvidaustrumu nogāzēs 1750 m vjl., ietek Dalainora ezerā.

Avoti: LģE

Kervila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kerrville"), Teksasas štatā, 22900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

kerza   žarg.

1. Griķu putraimi, putra.

Avoti: KZ

kerzine   apv.

1. Skalu, arī klūgu grozs ar nesamo saiti; ķerze.

Avoti: TlV

kerzoviki   žarg.

1. Kirzas zābaki; neglīti zābaki.

Avoti: SLG

KES   saīs.

1. Kenijas šiliņš; Kenijas Republikas valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

Kesaltenango   vietv.

1. Pilsēta Gvatemalā ("Quezaltenango"), vulkāna Santamarijas piekājē 2350 m vjl., tāda paša nosaukuma departamenta administratīvais centrs, 120500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

kēsars   žarg.

1. Soma.

Avoti: SLG

Kese   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Gimišhanes ilā, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kēsega   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Vašas meģē, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kesela   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Kessel"), Limburgas provincē, 4250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kesi   žarg.

1. Nauda.

Avoti: KZ

Keskin   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Keskin"), Kirikales ilā, 9900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Keslina   vietv.

1. Košalina - pilsēta Polijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Kesona   vietv.

1. Pilsēta Korejas Tautas Demokrātiskajā Republikā (Ziemeļkorejā), tāda paša nosaukuma provinces administratīvais centrs, 334400 iedzīvotāju (1993. g.).

Avoti: LpA, PuA

kesons   -a, v.

1. Liela, ūdeni necaurlaidīga kamera (zemūdens darbu veikšanai).

Kesona slimība med.— dekompresijas slimība, kas rodas, ja cilvēku pēc darba kesonā, kur ir paaugstināts spiediens, pārāk ātri izceļ virs ūdens.

2. Doba dzelzs kārba (metalurģiskajās krāsnīs), kurā cirkulē ūdens.

3. arhit. Arhitektonisks veidojums - padziļinājums griestos, arku un velvju iekšējās virsmās.

Avoti: LLVV

Kesonsitija   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās, Lusonas salā, Manilas piepilsēta, 2679400 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kesterena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Kesteren"), Gelderlandes provincē, 5000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kestheja   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Keszthely"), Zalas meģē, 20200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

keša   apv.

1. Kabata.

Avoti: TiA

Kešana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Edirnes ilā, 57500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kešapa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Giresunas ilā, 8600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kešarņa   žarg.

1. Pienesumu izsniegšanas uzraugs.

Avoti: KZ

kešars   žarg.

1. Sūtījums.

Avoti: KZ

kešatmiņa   inf.

1. Atmiņa, kurai pieejas laiks ir ievērojami mazāks nekā operatīvajai atmiņai, izmanto kā buferatmiņu starp procesoru un operatīvo atmiņu.

Diska kešatmiņa— datora atmiņas apgabals, kurā īslaicīgi uzglabā bieži lietojamus datus; izpilda starpnieka funkcijas starp lietojumprogrammu un diskatmiņu.

Avoti: ZTV

kešdarbe   inf.

1. Displeja ekrānā izspīdinātas informācijas uzglabāšanas un ātras izguves process internetam pievienotajā datorā.

Avoti: D3

Kešgana   vietv.

1. Upe Irānā, Karhes kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kešju

1. Kešjukoks - rietumu anakardija ("Anacardium occidentale").

Avoti: PL, PP

kešjukoks

1. Anakardiju dzimtas suga - rietumu anakardija ("Anacardium occidentale"), mūžzaļš koks, kura augļu kātus un sēklas (kešjuriekstus) lieto uzturā; dabā izplatīts Centrālamerikā un Dienvidamerikā.

Avoti: PL, SV99

kešjurieksti

1. Arī Indijas rieksti - pelēkzaļi, nierveidīgi rietumu anakardijas ("Anacardium occidentale") jeb kešjukoka augļi, arī sēklas; tos izmanto uzturā, šokolādes ražošanai u. c.

Avoti: SV99, PDE

Keška   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ajdinas ilā, 9900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Keškera   vietv.

1. Kašgara - pilsēta Ķīnas rietumu daļā.

Avoti: PZT

keškys   apv., latg.

1. Sakkoki.

Avoti: TiA

Kešma   vietv.

1. Sala Ormuza šaurumā ("Qeshm"), Irānā, platība - 1330 kvadrātkilometru, augstums - līdz 396 m vjl., kaļķakmeņi un smilšakmeņi.

Avoti: PZT

Kešlon   vietv.

1. Kešlon Nua Hiera - Ņūkāslvesta, pilsēta Īrijā ("an Caislean Nua Thiar"), tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

kešserveris   inf.

1. Serveris, kas atrodas relatīvi tuvu interneta lietotājam un saglabā visas globālā tīmekļa lappuses un, ja nepieciešams, protokola "FTP" un citas datnes, kuras servera lietotāji ir pieprasījuši.

Avoti: D3

keta   -as, s.

1. Ketlasis.

Avoti: LLVV

Keta   vietv.

1. Pilsēta Ganā, Atlantijas okeāna piekrastē, 24600 iedzīvotāju (2000. g.).

2. Obas labā krasta pieteka Krievijā, Krasnojarskas novadā un Tomskas apgabalā, garums - 1621 km (kopā ar Boļšaja Ketu), veido satekupes Boļšaja Keta un Malaja Keta, kas sākas ūdensšķirtnē netālu no Jeņisejas, ietek Obā pa 2 atzariem: Toguras un Narimas atzaru.

Avoti: LpA, LģE

ketamīns   med.

1. Neinhalācijas narkozes līdzeklis.

Avoti: VE

ketave   novec.

1. Ketaveja.

Avoti: Ang

ketaveja   -as, s.

1. Vīriešu uzvalks ar mazliet pagarinātiem melniem svārkiem un melni pelēki svītrotām biksēm.

Avoti: LLVV

ketčs   novec.

1. Kečs.

Avoti: Ang

ketelēšana

1. Trikotāžas izstrādājumu detaļu savienošanas metode "cilpa cilpā".

Avoti: ZTV

ketelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sašūt (trikotāžas izstrādājuma daļas), sastiprinot adījuma malējās cilpiņas.

Avoti: LLVV

ketelētājs

1. Speciālists trikotāžas izstrādājumu ražošanā, kura uzdevums ir savienot detaļas, izmantojot ketelēšanas metodi (cilpa cilpā).

Avoti: PL

Kētene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Koethen"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 26900 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi, LpA

ketēni

1. Organiski savienojumi, kas satur grupējumu >C=C=O ar 2 kumulētām dubultsaitēm.

Avoti: LPE

ketēns   med.

1. Bezkrāsaina indīga gāze ar stipru smaku, to hidrolizējot iegūst etiķskābi; lieto brīvo aminogrupu un hidroksilgrupu acetilēšanai.

Avoti: TM

Ketera   mit.

1. Augstākā zefirota, kas veido Kosmiskā Koka intelektuālo sfēru, identificējas ar Ādama Kadmona galvu.

Avoti: MrJ

Keteringa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kettering"), Ohaio štatā, 55700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Kettering"), Mērilendas štatā, 12800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

ketgats   novec.

1. Ketguts.

Avoti: Ang

ketguts   -a, v.; med.

1. Ķirurģijā izmantojams materiāls, ko iegūst no mazu dzīvnieku zarnām.

Avoti: LLVV

keti   -u, v.

1. Tauta, dzīvo Krievijā Jeņisejas vidusteces un lejteces apgabalos, valoda savrupa, seno taigas mednieku un zvejnieku cilšu pēcteči.

Ketu valoda— vienīgā dzīvā Jeņisejas valodu saimes valoda, pārējās šās saimes valodas izmirušas 18.-19. gs., rakstības nav.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

ketlasis   -ša, v.

1. Lašu dzimtas Klusā okeāna lašu ģints suga ("Oncorhynchus keta"), vērtīga, rūpnieciski izmantojama lašu dzimtas zivs.

Avoti: LLVV, LD

Ketleri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta, izzudusi) Skrundas novada Skrundas pagastā.

Ketleru atsegums— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, krauja Ventas labajā krastā Skrundas pagastā pie bij. Ketleru mājām, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 3,343 ha, apakšējā daļā atsedzas slīpslāņoti smilšakmeņi ar konglomerātu starpkārtām, augšējo daļu veido dolomītmerģeļi, aleirolīti un māli.

Ketleru svīta— augšdevona Famenas stāva stratigrāfiskā vienība Latvijas dienvidrietumu daļā, biezums 39-45 m, virsa no 92 m vjl. pazeminās uz dienvidrietuniem līdz 171 m zjl., atsegumi Ventas, Mālupes (Bērzenes), Cieceres un tās pieteku krastos.

Avoti: LE1

ketmens

1. Kaplim līdzīgs darbarīks, ko lieto Vidusāzijā sējumu kaplēšanai un rušināšanai, kā arī ariku rakšanai un tīrīšanai.

Avoti: LPE

ketoacidēmija   med.

1. Ketonskābju klātiene asinīs.

Avoti: MSV

ketoacidoze   med.

1. Acidoze, ko izraisa ketonskābju uzkrāšanās organisma audos un šķidrumos; parasti attīstās cukura diabēta un badošanās gadījumā.

Avoti: MSV

ketoacidūrija   med.

1. Ketonskābju klātiene urīnā.

Avoti: MSV

ketoadipīnskābe   med.

1. Starpprodukts, lizīnam pārvēršoties par glutārskābi.

Avoti: TM

ketoforma   novec.

1. Enolforma.

Avoti: KV

ketogēns   med.

1. Tāds (uzturs), kurā ir daudz dzīvnieku izcelsmes tauku un olbaltumvielu, bet nepietiekamā daudzumā ogļhidrāti.

Avoti: VE

ketoglutārskābe   med.

1. Divbāziska ketonskābe, ogļhidrātu, aminoskābju, olbaltumu, kā arī tauku apmaiņas starpprodukts (savienojums, kas rodas Krebsa ciklā).

Avoti: TM

ketogrupa   novec.

1. Organiskos savienojumos - CO- grupa, kas saistīta ar 2 radikāliem.

Avoti: KV

ketoģenēze   med.

1. Ketonvielu rašanās.

Avoti: MSV

ketoheksoze   med.

1. Heksoze, kuras molekulā ir ketogrupa.

Avoti: TM

ketoheptoze   med.

1. Heptoze, kuras molekulā ir ketogrupa.

Avoti: TM

ketoksīms   med.

1. Ketona reakcijas produkts ar hidroksilamīnu.

Avoti: TM

ketolīze   med.

1. Ketonvielu šķīdināšana vai šķelšana.

Avoti: TM

ketonēmija   med.

1. Ketonvielas asinīs.

Avoti: TM

ketongrupa   novec.

1. Ketogrupa.

Avoti: KV

ketoni

1. Organiski savienojumi, kuru molekulā karbonilgrupa ir saistīta ar diviem oglekļa radikāļiem (piem., acetons).

Avoti: SV99

ketonūrija   med.

1. Ketonvielu izvadīšana ar urīnu.

Avoti: TM

ketonvielas

1. Vielmaiņas starpprodukti, kas veidojas gk. taukskābju maiņā; acetonvielas.

Avoti: LPE

ketoreduktāze   med.

1. Audu ferments, kas veicina oksiskābju pārvēršanu ketonskābēs; ar pretēju reakciju piedalās taukskābju šķelšanā, kā arī sintēzē.

Avoti: TM

ketoskābes

1. Karbonskābes, kuru molekulā ir karboksilgrupa un karbonilgrupa.

Avoti: LPE

ketosteroīds   med.

1. Neitrālo steroīdu grupas apzīmējums, kurā ir ketogrupa pie 17. oglekļa atoma; tā dod raksturīgu sarkanu krāsu ar m-dinitrobenzolu alkāliskā šķīdumā; virsnieru garozas un dzimumdziedzeru steroīdu metabolīti.

Avoti: TM

ketovejs   novec.

1. Ketaveja.

Avoti: Ang

ketoze

1. med. Monosaharīds, kurā ir ketogrupa.

2. med. Palielināts ketonvielu daudzums organismā, piem., acidozes gadījumā.

3. vet. Dzīvnieku vielmaiņas slimība.

Avoti: MSV, SV96

ketozīds   med.

1. Glikozīds, kas hidrolizēts dod ketozi.

Avoti: TM

ketozūrija   med.

1. Ketozes izvadīšana ar urīnu.

Avoti: TM

kets   jūrn.

1. Jahtu takelējums ar vienu mastu un vienu buru.

2. Šāda jahta vai burinieks.

Avoti: SV99

ketsals

1. Naudas vienība Gvatemalas Republikā, sīknauda - sentavo.

Avoti: PnR

Ketša   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 6200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1321. g.

Avoti: Wi

Ketubim   rel.

1. Ebreju Bībeles (Vecās Derības) trešā daļa (Psalmi, Pamācības, Ījaba grāmata, Augstā dziesma, Rutes grāmata, Raudu dziesmas, Mācītājs, Esteres, Erzas, Nehemijas grāmata un Laiku grāmatas).

Avoti: RtV

ketubs   rel.

1. Laulības dokuments jūdaismā, ko līgavainis paraksta pirms laulību ceremonijas, tajā viņš solās uzņemties saistības pret savu līgavu.

Avoti: R1

ketuveja   novec.

1. Ketaveja.

Avoti: Ang

ketuvejs   novec.

1. Ketaveja.

Avoti: Ang

Keukas   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Kūkas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Keukusileni   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Kūkusiliņi" nosaukuma variants izloksnē.

Avoti: LC

Keukusileņi   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Kūkusiliņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Keukusiliņi   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Kūkusiliņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Keukys   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Kūkas" nosaukuma variants izloksnē.

Avoti: LC

Keulinīki   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Kivlenieki" nosaukuma variants izloksnē.

Avoti: LC

Keurū   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Vidussomijas reģionā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Keušeni   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 19900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

keV   saīs., fiz.

1. Kiloelektronvolts.

Kevana   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Cavan"), Olsteras provincē, grāfistes administratīvais centrs, 2200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kevedo   vietv.

1. Pilsēta Ekvadorā, 128000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kevekte   vietv.

1. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Cipas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

Kēvelāra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kevelaer"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 27600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

kevlars

1. Izturīga sintētiska šķiedra, to izmanto, piemēram, automašīnu riepu izgatavošanā.

Avoti: PL

Kevreļeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

Keweln   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķeveles muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vecauces pagastā.

Avoti: KV

Keysen   vietv., vēst., vācu val.

1. Keisen - Ķeižu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Jērcēnu pagastā.

Avoti: KV

Kēzdivāšārheja   vietv.

1. Tirgusekujeska - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

Kezelūzana   vietv.

1. Upe Irānas ziemeļrietumu daļā ("Qezel Ūzan), Sefīdrūdas kreisā satekupe.

Avoti: PZT

Kezenešti   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Jalomicas žudecā, 3300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kezleva   vietv.

1. Eipatorija - pilsēta Ukrainā, Krimā.

Avoti: PuA, Wi

kežemernieki

1. Jelgavas novada Glūdas pagasta apdzīvotās vietas "Kažemeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kēžļa   žarg.

1. Košļājamā gumija.

Avoti: SLG

Kežmaroka   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Prešovas apgabalā, 16700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

KF   saīs.

1. Kultūras fonds.

Avoti: i1

KFOR   saīs.

1. Starptautiskie Miera uzturēšanas spēki (Kosovas miera spēki).

Avoti: i2

kg   saīs.

1. Kilograms.

Avoti: i2

KG   saīs., vietv.

1. Kirgizstāna, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

kgatli

1. Bečuāņu tautas cilts, dzīvo Bostvānā, DĀR un Zimbabvē.

Avoti: PZT

KGB   saīs.

1. Valsts drošības komiteja - politiskā policija PSRS (krievu "Komitet Gosudarstvennoj Bezopasnosti").

Avoti: SV96

kgm   saīs.

1. Kungam.

Avoti: Va

k-gs   saīs.

1. Kungs (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

kgs   saīs.

1. Kungs (kopa ar uzvārdu, piem., Liepiņa kgs, arī k-gs).

Avoti: i2

KGS   saīs.

1. Soms; Kirgizstānas Republikas valūtas kods, sīknauda - tiņa.

Avoti: PnR

KGZ   saīs., vietv.

1. Kirgizstāna, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

KH   saīs., vietv.

1. Kambodža, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

khadaks   mit.

1. Zīda vai muslīna šalle, ko rituālos pasniedz dievībām un lamām, kā arī cienījamiem cilvēkiem svīnīgos gadījumos; auduma strēmelītes, ko Burjatijas un Jakutijas budisti iekar savu svēto koku zaros, arī ir miniatūri khadaki, ko pasniedz vietējām dievībām.

Avoti: MrJ

Khadžuraho

1. Tempļu komplekss Indijā, Madhjapradešas štatā, kulta erotikas arhitektūras piemineklis, celts ap 1000 gadu, saglabājušies 20 (no 80) paraboliski tempļi, kuru sienas rotā skulpturālas joslas ar vīriešu un sieviešu attēliem visdažādākajās dzimumakta pozās un kombinācijās.

Avoti: MV

Khajeliča   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā, Rietumkāpas provincē, Keiptaunas piepilsēta, 314000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

khaki   novec.

1. Haki.

Avoti: Ang

Khālsa   novec.

1. Sākotnēji militāra sikhu kopiena, mūsdienās tā ir pilnībā uzticamu pieaugušo sikhu kopienas locekļu savienība.

Avoti: LV93

Khambāta   vietv.

1. Khambātas līcis - atrodas Arābijas jūras ziemeļu daļā ("Gulf of Khambhāt"), Indijas rietumu piekrastē, uz austrumiem no Kāthiāvāras pussalas, garums - 250 km, dziļums - līdz 36 m, neregulāras plūdmaiņas - līdz 11,9 m.

Avoti: PZT

Khammūana   vietv.

1. Pilsēta Laosā ("Muang Khammouan"), osta Mekongas kreisajā krastā, provinces administratīvais centrs, 85000 iedzīvotāju (2012. g.); Thākhēka.

Avoti: PZT, Wi

khan   novec.

1. Hans.

Avoti: KV

Khančendžunga   vietv.

1. Himalaju kalnu virsotne uz Indijas un Nepālas robežas, trešā augstākā virsotne pasaulē - 8598 m.

Avoti: LpA

khandha   rel.

1. Skandha - jēdziens, ko attiecina uz pieciem faktoriem, kas pēc budisma mācības veido cilvēka personību; tie ir forma, jutekliskā uztvere, apziņa, intelektuālās spējas un atšķiršanas spējas; saistība starp tiem karmas darbības ietekmē ir pastāvīgi mainīga.

Avoti: R1

Kharagpura   vietv.

1. Pilsēta Indijas ziemeļaustrumos ("Kharagpur"), Rietumbengāles štatā, 207600 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Pilsēta Indijas ziemeļaustrumos ("Kharagpur"), Bihāras štatā, 26900 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PZT, Wi

khawia   lat.

1. Kavijas.

Khawia sinensis— Ķīnas kavija.

Avoti: LD

khaya   lat.

1. Mahagonu dzimtas ģints.

Khya senegalensis— Āfrikas mahagons.

Avoti: PDE

khedive   novec.

1. Ēģiptes vicekaraļa tituls 1867.-1914. g.; hedivs.

Avoti: LME

kherofobija

1. Bailes no izklaidēm.

khīrs

1. Indiešu virtuves ēdiens: saldie rīsi.

Avoti: PL

Khlonluana   vietv.

1. Pilsēta Taizemē, Bangkokas piepilsēta, 106300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

KHM   saīs., vietv.

1. Kambodža, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

khmeri

1. Nācija, Kambodžas (Kampučijas) pamatiedzīvotāji; dzīvo arī Vjetnamā, Taizemē, runā khmeru val., ticīgie - budisti, daļa kalnu khmeru saglabājuši tradicionālos ticējumus.

Khmeru valoda— austroaziātu valodu saimes monu-khmeru valodu grupas valoda, oficiālā valoda Kambodžā, lieto modificētu indiešu rakstu.

Sarkanie khmeri— militārais grupējums, kas 1975. g. pārņēma varu Kampučijā un iznīcināja aptuveni 3 miljonus savas valsts civiliedzīvotāju.

2. Kalnu khmeri - vairākas tautas un cilšu grupas (kuji, suji, banari, čamri, sedangi, mnongi, boloveni, ma, stiengi, vankevi, sre, bo, so, ve, hati), dzīvo gk. kalnu rajonos Vjetnamā, Kambodžā, Laosā, arī Taizemē.

Avoti: SV99, PZT

Khonkēna   vietv.

1. Pilsēta Taizemē, provinces administratīvais centrs, 141200 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

KHR   saīs.

1. Riels; Kambodžas Karalistes valūtas kods, sīknauda - sens.

Avoti: PnR

Khulna   vietv.

1. Pilsēta Bangladešā, apgabala centrs, 830000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

kHz   saīs.

1. Kilohercs.

Avoti: FF

ki   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu vistas balss skaņas, kad tā tikko izdējusi olu.

Avoti: ĒiV

Ki   mit.

1. Šumeru mitoloģijā - zemes dieviete, pirmatnējās jūras Nammu meita un augstākā dieva Ana (akadiešu Anu) sieva, kurus savienībā piedzima Enlils (akadiešu Eija) un Enki, kā arī citi šumeru panteona augstākie dievi.

Avoti: Mit

KI   saīs.

1. vietv. Kiribati, valsts divburtu kods.

2. vēst. Komunistiskā Internacionāle.

Avoti: LpA, i1

kiami

1. Viena no lagūnu ciltīm, dzīvo Kotdivuāras dienvidu piekrastē, valoda pieder pie Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

kiang   ķīn.

1. Upe.

Avoti: KV

kiangs

1. Zirgu ģints kulanu sugas pasuga ("Equus hemionus kiang"), samērā liels, ātrs un izturīgs dzīvnieks ar brūnu apmatojumu; paretam sastopams Tibetas un Nepālas kalnu stepēs.

Avoti: PDE, SV99

kianīts

1. Minerāls, pārsvarā stabveida kristāli, graudaini un staraini agregāti, veidojas mālaino iežu reģionālās metamorfizācijas procesos lielā spiedienā; izmanto porcelāna, ugunturu, skābjizturīgu izstrādājumu ražošanā; distēns.

Avoti: EV

kianti   pārt.

1. Izplatīta skāba itāļu sarkanvīna šķirne; kjanti (it. "chianti")- nosaukums pēc Kjanti ielejas.

Avoti: ZTV

kiaroskuro

1. Gaismēna.

2. Glezniecības tehnika, kurai raksturīgs izteikts kontrasts starp gaišo un tumšo.

Avoti: MkV

kiats   novec.

1. Grieķu trauks, ar ko smēla no krātera vīnu un lēja kausos; kā šķidruma mērs = 0,049 l.

Avoti: KV

kib.   saīs.

1. Kibernētika.

Avoti: SV05

Kībarti   vietv.

1. Ķībarti - pilsēta Lietuvas dienvidos.

2. ģeol. Kībartu horizonts - viduskembrija Baltijas reģionālā stratigrāfiskā vienība, biezums līdz 36 m, nodalīts Vērgales 50. urbuma intervālā 1040,5-1077,8 m dziļumā.

Avoti: LD

Kibdo   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas rietumos ("Quibdo"), Čoko departamenta administratīvais centrs, 126400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, LpA

Kibeka   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 2650 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kibele   mit.

1. Auglības dieviete frīģiešu mitoloģijā, dievu un visas dzīvās radības māte; to pielūdza Mazāzijā, Grieķijā, Romas impērijā; vēlāk Grieķijā saplūda ar Rejas kultu.

Avoti: EV

kiberaizsardzība

1. Aizsardzība pret kiberuzbrukumiem un kibernoziegumiem.

kiberkarš

1. Kibernētiskais karš: karadarbība, kurā galvenais uzbrukuma objekts ir pretinieka elektroniskās vadības sistēmas vai arī uzbrukumā tiek izmantota elektronika (elektroniskā vadības sistēma, lidotāji roboti utt.).

Avoti: PL

kibern.   saīs.

1. Kibernētika; kibernētisks.

Avoti: i1

kibernauts   inf.

1. Lietotājs, kurš, izmantojot interneta savienojumus, ceļo pa kibertelpu, lai detalizēti iepazītos ar informāciju, kas atrodama tās vistālākajos nostūros.

Avoti: ZTV

kibernētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par vadīšanas sistēmām, metodēm un līdzekļiem.

Avoti: LLVV

kibernētiķis   -ķa, v.

1. Kibernētikas speciālists.

Avoti: LLVV

kibernētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kibernētiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kibernetizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ieviest kibernētiskas ierīces (piemēram, uzņēmumā, tā daļā).

Avoti: LLVV

kibernoziegums   inf.

1. Noziegums informācijas pārraides procesā.

Avoti: D3

kiberofobija

1. Bailes no datoriem.

Kiberota   mit.

1. Jaruru (Venecuēla) mitoloģijā - sieviešu kārtas ļaunais gars, pazemes valstības saimniece.

Avoti: Mit

kibersekss

1. Visdažādākā veida seksuāla rakstura pakalpojumu sniegšana un izmantošana interneta vidē.

Avoti: PL

kibertelpa   inf.

1. Datoru tīklā (arī interneta tīklā) veidotais diskrētais pasaules modelis (virtuālā realitāte).

Avoti: ZTV

kiberuzbrukums   inf.

1. Kibernētiskais karš: karadarbība, kurā galvenais uzbrukuma objekts ir pretinieka elektroniskās vadības sistēmas vai arī uzbrukumā tiek izmantota elektronika (elektroniskā vadības sistēma, lidotāji roboti utt.).

Avoti: PL

kiberzemessargs   sar.

1. Zemessardzes speciālās kiberaizsardzības vienības dalībnieks.

kibeti

1. Tamu tautai radniecīga cilts, dzīvo Čadas, Sudānas un Centrālāfrikas Republikas robežrajonos, valoda pieder pie Centrālās Sudānas un Austrumsudānas tautu valodām, reliģija - islāms.

Avoti: PZT

Kībiskeina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Key Biscane"), Floridas štatā, 12900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kibitka   -as, s.

1. Pārjumti rati vai kamanas (Krievijā, līdz 20. gs. sāk.).

2. Dzīvojamā telts (klejotāju tautām).

3. Neliela māla kleķa vai nededzinātu ķieģeļu māja (Vidusāzijā).

Avoti: LLVV

kibla

1. Virziens, kādā musulmaņi pagriežas pirms lūgšanām, t. i. Mekas virziens, kas katrā mošejā ir iezīmēts ar nišu sienā.

Avoti: IdV

kibo

1. Biromi - tauta Nigērijā.

Avoti: PZT

Kibo   vietv.

1. Augstākā virsotne Āfrikā, Kilimandžāro masīvā, Tanzānijā, Austrumāfrikas plakankalnē, augstums - 5895 m.

Avoti: PZT, LpA

kiborgs

1. Fantastiska cilvēkveidīga būtne, pa pusei cilvēks, pa pusei mašīna.

Avoti: SV99

kibretērzēšana   inf.

1. Interneta lietotāju sarunas reālā laikā, tērzēšanas retranslēšanas ("IRC") sistēmā.

Avoti: D3

Kibrisdžika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kibriscik"), Bolu ilā, 1200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kibucs

1. Lauksaimniecības komūna, kooperatīvs Izraēlā.

Avoti: SV99

Kibuka   mit.

1. Gandu (Uganda, Tanzānija) mitoloģijā - kara dievs, dieva Mukasa jaunākais brālis, kas tika nosūtīts uz zemi palīdzēt karā.

Avoti: Mit

kic   apv.

1. Sauciens, ar kuru raida prom kaķi.

2. Sauciens, ar ko dzen aitas.

Avoti: ĒiV, ViV

Kicbīele   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Kitzbuehel"), Tiroles federālajā zemē, 8200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

kicene   žarg.

1. Kaķene (rotaļu šaujamrīks).

Avoti: SLG

kicināt   apv.

1. Dzīt prom, baidīt (aitas), saucot "kic!".

Avoti: ViV

Kicingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kitzingen"), Bavārijas federālajā zemē, 20400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kicmaņa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerņivcu apgabalā, Sovicas krastos, 6760 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

kics   apv.

1. Sauciens, ar ko dzen aitas.

Avoti: ViV

kīcs   apv.

1. Sauciens, ar ko dzen aitas.

Avoti: ViV

kiča   žarg.

1. Kinofilma.

2. Cietums.

Avoti: SLG, KZ

Kičenera   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Kitchener"), Ontārio provinces dienvidaustrumu daļā, 204700 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Kičere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kitzscher"), Saksijas federālajā zemē, 5100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kičeva   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Dienvidrietumu reģionā, 27100 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: Wi, LpA

kiči

1. Indiāņu tauta, dzīvo gk. Gvatemalas vidienē, valoda pieder pie maijosoku saimes maiju zara, reliģija - katolicisms, senie ticējumi.

Avoti: Mit, PZT

kičīgs

1. Uzkrītošs, ārēji efektīgs, nedaudz piedauzīgs.

Avoti: PL

kičināt   apv.

1. Dzīt prom, baidīt (dzīvniekus, parasti putnus).

Avoti: ĒiV

kička   žarg.

1. Cietums.

Avoti: KZ

kičman   žarg.

1. Cietums.

Avoti: KZ

kičmans   žarg.

1. Cietums.

Avoti: KZ

kičmaņiķ   žarg.

1. Sēdēt cietumā.

Avoti: KZ

Kičmeņga   vietv.

1. Upe Krievijā, Vologdas apgabalā, Jugas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

kičs

1. Bezgaumīgs, amatnieciski banāls mākslas darbs, kam raksturīga arēji efektīga dekorativitāte; parasti par kiču dēvē parādības 19. un 20. gs. mākslā, kino, arī literatūrā; kiča produkcija visbiežāk adresēta estētiski mazattīstītam patērētājam.

Avoti: SV99

kičs   žarg.

1. Cietums.

Avoti: KZ

kičš   apv.

1. Sauciens, ar kuru raida prom kaķi.

2. Sauciens, ar kuru raida prom putnus (parasti vistas).

3. Sauciens, ar kuru raida prom (arī dzen vēlamā virzienā) mājlopus.

Avoti: ĒiV

kidala   žarg.

1. Taksometra pasažieris, kas nesamaksā par braucienu.

2. Krāpnieks.

Avoti: SLG, KZ

kidnapers

1. Cilvēku (sākotnēji tikai bērnu) nolaupītājs, kas izspiež izpirkšanas maksu; kidnepers.

Avoti: SV99

kidnapings

1. Cilvēku nolaupīšana izspiešanas un šantāžas nolūkā; kidnepings.

Avoti: SV99

kidnepers

1. Cilvēku (sākotnēji tikai bērnu) nolaupītājs, kas izspiež izpirkšanas maksu; kidnapers.

Avoti: SV99

kidnepings

1. Cilvēku nolaupīšana izspiešanas un šantāžas nolūkā; kidnapings.

Avoti: SV99

kidņaks   žarg.

1. Darbība vai vārdi, lai pārliecinātos par kaut kā pareizību.

2. Krāpšana.

Avoti: KZ

kidoks   žarg.

1. Apkrāpt cietušo.

Avoti: KZ

kidzalamo

1. Bantu saimes austrumu grupas valoda, kurā runā vazarami tauta Tanzānijas austrumos; kizaramo.

Avoti: PZT

Kiebnekaisi   vietv.

1. Kebnekajse - virsotne Skandināvijas kalnu ziemeļos.

Avoti: LpA

Kieike   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Cuijk"), Ziemeļbrabantes provincē, 24700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kierkuži   vietv.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Kjarkuži" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Kietmanshopa   vietv.

1. Pilsēta Namībijā ("Keetmanshoop"), Karasas reģiona administratīvais centrs, 14900 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kifa   vietv.

1. Pilsēta Mauritānijā, Asābas vilāja administratīvais centrs, 50800 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

kifīgs   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

Kifisija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 47300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kifo-   med.

1. Salikteņos norāda uz kupri, kuprainību.

Avoti: MSV

kifoskolioze   med.

1. Vienlaicīga kifoze un skolioze.

Avoti: TM

kifoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; med.

1. Mugurkaula izliekums uz mugurpusi.

Avoti: LLVV

Kigali   vietv.

1. Ruandas galvaspilsēta (kopš 1962. g., angļu val. "Kigali"), 860000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

kigelia   novec.

1. Divdīgļlapju koku ģints "Bignoniaceae" dzimtā, ar 3 sugām tropu Āfrikā, ko sauc par desu vai ziloņu koku, jo to pelēkie, garie augļi līdzīgi desai un nokarājas garos kātos, nav ēdami.

Avoti: KV

Kigi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Bingelas ilā, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kigo   literat.

1. Sezonas vārds (vasara, ziema, rudens, pavasaris) haikā.

Avoti: DzV

Kigoma   vietv.

1. Pilsēta Tanzānijā ("Kigoma"), valsts rietumu daļā, Tangaņikas ezera austrumu piekrastē, provinces administratīvais centrs, 349600 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kigumīza   vietv.

1. Jegala - upe Igaunijā.

Avoti: PZT

Kigva   mit.

1. Ruandas valdnieku mītiskais dievišķais ciltstēvs.

Avoti: Mit

kihehe

1. Viena no bantu saimes austrumu grupas valodām, kurā runā vahehu tauta un tai radniecīgas grupas Tanzānijas austrumos.

Avoti: PZT

Kīhei   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Kihei"), Havaju štatā, Maui salā, 20900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kihnu   vietv.

1. Sala Rīgas līča ziemeļos, Igaunijā, platība - 19,2 kvadrātkilometru, 500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

kija   -as, s.

1. Spēļu nūja ar smailu galu (parasti biljardā).

Avoti: LLVV

Kijeva   vietv.

1. Ukrainas galvaspilsēta un apgabala centrs, atrodas Dņepras krastos, 2845000 iedzīvotāju (2013. g.).

Kijevas ūdenskrātuve— Kijevas HES aizsprosta ūdenskrātuve Dņeprā, Ukrainas Kijevas un Čerņigovas apgabalā, kā arī Baltkrievijas Gomeļas apgabalā, izveidota 1966. g., platība - 925 kvadrātkilometri, garums - 110 km, lielākais platums - 12 km, vidējais dziļums - 4,1 m.

Avoti: LģE, Wi

Kijova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 11450 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Kijs   mit.

1. Austrumslāvu mitoloģijā - tautas varonis, Kijevas pilsētas dibinātājs.

Avoti: Mit

kikalkas   apv.

1. Ziemassvētku ēdiens Latgalē, no kviešu miltiem cepti ķiļķeni, ko ēda ar tauku vai krējuma mērcē ar karotēm.

Avoti: NeV

kikapū   apv.; hip.

1. Sarīkojumu deja.

Avoti: ĒiV

kikbokseris   v.

1. Sportists, kas specializējies kikboksā.

Avoti: MLVV

kikbokss

1. Sporta veids, kurā apvienoti klasiskā boksa un dažu Austrumu cīņas veidu elementi, piem., spērieni augstāk par jostasvietu.

Avoti: SV99

kikē   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu (jauna gaiļa) neskanīgu dziesmu.

Avoti: ĒiV

kikeons   novec.

1. Grieķu dzēriens jeb zupa no miežu putraimiem, saberzta siera, vīna un dažām saknēm.

Avoti: KV

kikergī   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu gaiļa dziesmu.

Avoti: ĒiV

kikergītis   apv.

1. Gailītis.

Avoti: ĒiV

kikerigā   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu gaiļa dziedāšanu.

Avoti: LLVV

kikerigī   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu gaiļa dziedāšanu.

Avoti: LLVV

kikerigū   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu gaiļa dziedāšanu.

Avoti: LLVV

kikerikī   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu gaiļa dziedāšanu.

Avoti: LLVV

kikerikū   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu gaiļa dziesmu.

Avoti: ĒiV

Kikimora   mit.

1. Krievu mitoloģijā - mājas gars, maza sieviņa ar gariem matiem, ko uzskata par miruša cilvēka dvēseles iemiesojumu, bet reizēm viņas parādīšanās tiek uzskatīta par nelaimes vēstnesi.

Avoti: PmV

kikināt   apv.

1. Ķiķināt.

Avoti: ME

Kikinda   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Kikinda"), Vojvodinas Ziemeļbanatas apgabalā, 38100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, PuA

kikiņš   žarg.

1. Izmešana no čata.

Avoti: SLG

kikirigī   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu gaiļa dziedāšanu.

Avoti: LLVV

kikirigū   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu gaiļa dziesmu.

Avoti: KiV

kikirigūs   apv.

1. Uz muguras (nest bērnu).

Avoti: KiV

Kikkurn   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķikures muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Klosteres pagastā.

Avoti: KV

Kiklādu   vietv.; nelok.

1. Kiklādu salas - arhipelāgs Egejas jūrā (angļu val."Cyclades"), Grieķijas teritorija, platība - 2600 kvadrātkilometru, ietver >200 kalnainu salu, 120000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LģE

kiklops   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - viens no debesu dieva Urāna un zemes dievietes Gajas dēliem, kas bija milži ar vienu apaļu aci pieres vidū.

Kiklopu mūri— no aizvēsturiskiem laikiem Grieķijā un Itālijā atlikuši lieli akmeņu blāķi.

Avoti: PmV, SV33

kiknīt   apv.

1. Būt vārgam, vājam, tādam, kam drīz jāmirst.

Avoti: KiV

Kikori   vietv.

1. Upe Jaungvinejas salā, Papuā-Jaungvinejā, ieteka Koraļļu jūras Papuas līcī.

Avoti: LpA

kikot   žarg.

1. Izmest no čata.

Avoti: SLG

Kikovščina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

kiks

1. Biljardā - neveiksmīgs nūjas sitiens.

Avoti: SV08

kiksis   novec.

1. Skaņas "lūšana", "pārtraukšana" spēlējot pūšamos instrumentus (visbiežāk mežragu).

Avoti: KV

kikstarteris   -ra, v.

1. Ierīce motocikla motora iedarbināšanai, nospiežot ar kāju pedāli.

Avoti: LLVV

kikstarters

1. Ierīce motocikla vai mokika motora iedarbināšanai, pedāli nospiežot ar kāju.

Avoti: Ang

kikuji

1. Tauta Kenijā, valoda pieder pie bantu valodām, saglabājuši tradicionālos ticējumus; daļa - kristieši.

Avoti: EV

Kikula   vietv.

1. Džemila - senpilsēta Alžīrijā, tās romiešu nosaukums.

Avoti: PZT

Kikvita   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Kvilu provinces administratīvais centrs, 294200 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kīla   vietv.

1. Kīla smaile - augstākā virsotne Selvina kalnos, Kanādā, Kordiljeru ziemeļu daļā, augstums - 2972 m.

Avoti: PZT

kilagrams   apv.

1. Kilograms.

Avoti: KiV

kilametris   apv.

1. Kilometrs.

Avoti: KiV

kilāputra   apv.

1. No maizes un mīklas vārīta biezputra.

Avoti: ZrvI

Kīlargo   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Key Largo"), Floridas štatā, 10400 iedzīvotāju (2010. g.).

Kīlargo rezervāts— atrodas ASV, Floridas pussalas dienvidu galā ("Key Largo"), platība - 190 kvadrātkilometru, dibināts 1960. g., pirmais zemūdens rezervāts ASV, liela koraļļu sugu formu un sugu dažādība.

Avoti: WA16, LpA, PZT

Kilārna   vietv.

1. Kilārni - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Kilārni   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Killarney"), Mansteras provincē, 12700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kilauea   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Havajas salā, augstums - 1247 m.

Avoti: PZT

kilavas   novec.

1. Ķilavas.

Avoti: KV

Kilbaki   vietv.

1. Kalni Kordiljeros ("Kilbuck Mountains"), Aļaskas dienvidrietumos (ASV), garums - 250 km, platums - 100 km, augstums - līdz 1828 m (Voski kalns).

Avoti: PZT

kilbasa   apv.

1. No gaļas gatavota desa.

Avoti: KiV

kilbasi   apv.

1. Cūkgaļas desas.

Avoti: VV

Kildara   vietv.

1. Kildēra - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Kildēra   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Kildare"), Lensteras provincē, grāfistes administratīvais centrs, 9300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kildisins   mit.

1. Udmurtu (Priekšurālu ziemeļrietumi) mitoloģijā - dievs, kas dzīvo debesīs un no turienes pārvalda Visumu; arī zemes un ražas dievs.

Avoti: Mit

Kildriheda   vietv.

1. Selbridža - pilsēta Īrijā ("Cill Droichid"), tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Kildžu   vietv.

1. Pilsēta Korejas Tautas Demokrātiskās Republikas austrumu daļā ("Kilju"), >50000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

kilē   novec.

1. Senāk turku tilpuma mērs = 35,27 l; kils.

Avoti: KV

Kilenca   vietv.

1. Kilencas ūdenskritums - atrodas Korejas Tatas Demokrātiskās Republikas rietumu daļā Kurenksonas upē (Čončonganas pieteka), augstums - 100 m.

Avoti: PZT

Kilgora   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kilgore"), Teksasas štatā, 14900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kilī   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Cully"), Vo kantonā, 1750 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kiliars   novec.

1. Metrisks laukuma mērs, 1000 āru jeb 10 ha.

Avoti: KV

Kilibobs   rel.

1. Viens no pusdievišķiem dvīņu brāļiem (otrs - Manups) Papua-Jaungvinejas Madangas apgabala mitoloģijā - un reliģijās.

Avoti: R1

Kilifareva   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Veliko Tarnovas apgabalā, 2400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kiligunda

1. Vēsturiskajos avotos 13. gs. lietots apzīmējums apdzīvotai teritorijai - zemei vai draudzei Igaunijā un Kursā.

Avoti: EV

Kilija   vietv.

1. Donavas deltas ziemeļu atzars, garums - 103 km, Rumānijas un Ukrainas robežupe visā garumā.

Avoti: PZT, PuA

Kilikija   vietv.

1. Vēsturisks novads Mazāzijā, Turcijas dienvidos, Vidusjūras piekrastē, aizņem Čukurovas zemieni un apkārtējos Taura kalnu apgabalus, ar Anatolijas plakankalni savieno Kilikijas Vārti.

Kilikijas Vārti— kalnu pāreja ("Kuelek Bogazi") Taura kalnos (starp Bolkara un Aladaglara grēdu), Turcijas dienvidos, līdz 1800 m dziļš Čakitas upes kanjons savieno Anatolijas plakankalni ar Čukurovas zemieni.

Kilikijas zemiene— Čukurova.

Avoti: PZT

kilikijs   vēst.

1. Seniem romiešiem biezs, rupjš audums vai sega no Kilikijas kazu vilnas; vēlāk grēku nožēlotāja tērps.

Avoti: KV

kiliks

1. Antīks māla (retāk metāla) dzeramais trauks: lēzena tase uz zemas pēdas ar divām līmeniskām osām; bieži apgleznots.

Avoti: EV

kilils

1. Administratīvi teritoriālā iedalījuma vienība Etiopijā; viens no 9 Etiopijas apgabaliem.

Avoti: PuA

Kilimandžāro   vietv.

1. Vulkānisks masīvs Austrumāfrikas plakankalnē, Tanzānijas ziemeļaustrumos, sastāv no 3 aprimušu vulkānu konusiem, t. sk. Kibo - augstākā virsotne Āfrikā - 5895 m vjl., tajā 10 šļūdoņi ar kopējo platību ~7 kvadrātkilometri.

Avoti: LģE

Kilimandžārs   vietv.; novec.

1. Kilimandžāro.

Avoti: PZT

Kilīna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Killeen"), Teksasas štatā, 138200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kiline   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 630 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kilingi-Nemme   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Pērnavas apriņķī, 2070 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Avoti: PuA, Wi

Kilinginemme   vietv.; novec.

1. Kilingi-Nemme - pilsēta Igaunijā.

Avoti: PZT

kilis   žarg.

1. Kilograms.

Avoti: SLG

Kilisa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kilis"), ila administratīvais centrs, 85100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kilise   novec.

1. Baznīca.

Avoti: KV

kilītis   žarg.

1. Kilometrs.

2. Kilograms.

Avoti: SLG

Kiljēglona   vietv.

1. Ašborna - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

kilkas   novec.

1. Mazas silķītes ("Clupea sprattus"), ko zvejo Ziemeļjūrā un Baltijas jūrā un marinē.

Avoti: SV33

Kilkeni   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Kilkenny"), Lensteras provincē, grāfistes administratīvais centrs, 24400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kilkeniga   vietv.

1. Kilkeni - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Kilkī   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Kilkee"), Mansteras provincē, 1040 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kilkida   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 28700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kilkvī   vietv.

1. Kilkī - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Killburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kyllburg"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Killēne

1. astr. Jupitera pavadonis ("Cyllene"), vidējais attālums no planētas - 24102000 km, izmēri - 2 km.

Avoti: ZvD-203-25

killers

1. Limfocīts, kas veic celulāro imūnreakciju; galētājšūna.

2. Slepkava, nogalinātājs; profesionāls slepkava; pasūtījuma slepkavības izpildītājs (angļu "killer").

Avoti: Ang, PL

killēšana   jūrn. sl.

1. Buras pakaļējās malas drebēšana, ja bura nostādīta tā, ka tās virziens gandrīz sakrīt ar vēja virzienu.

Avoti: JūVM

Killhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķiles muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vecauces pagastā.

Avoti: KV

killikilliks   novec.

1. Vītolu lūku cigārs, smēķē indiāņi un ļoti ciena Londonas klubos.

Avoti: SV33

Kilmārnoka   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Kilmarnock"), Skotijas dienvidrietumos, 46350 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kilmesa   vietv.

1. Pilsēta Argentīnā ("Quilmes"), Laplatas līča krastā, Buenosairesas piepilsēta, 230800 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PZT, Wi

kilmets   vēst.

1. Sieks.

Avoti: LE1

Kilmeza   vietv.

1. Kiļmeza - upe Krievijas Udmurtijas Republikā un Kirovas apgabalā, Vjatkas kreisā krasta pieteka, tās nosaukuma versija Udmurtijas Republikā.

Avoti: LpA

kilo   nelok., v.; sar.

1. Kilograms.

2. novec. Ķilavas.

Avoti: MLVV

kilo-

1. Salikteņu daļa, kas izsaka mērvienības palielinājumu tūkstoš reižu.

2. inf. Salikteņu daļa, kas izsaka norāda uz reizinājumu ar 1024 (2 desmitajā pakāpē).

Avoti: SV96

kilobaits   inf.

1. Informācijas vienība, kurā ir 1024 (2 desmitajā pakāpē) baiti.

Avoti: D3

kilobits   inf.

1. Informācijas vienība, kurā ir 1024 (2 desmitajā pakāpē) biti.

Avoti: D3

kilocikls   novec.

1. Tūkstoš ciklu; kilohercs.

Avoti: KV

kilodžouls

1. Tūkstotis džoulu.

kiloelektronvolts   fiz.

1. Tūkstotis elektronvoltu.

kilogrammetrs   -a, v.

1. Darba, enerģijas mērvienība; darbs, kas vajadzīgs 1 kilograma pacelšanai 1 metra augstumā.

Avoti: LLVV

kilogrammometrs   novec.

1. Darbs, kas vajadzīgs 1 kilograma pacelšanai 1 metra augstumā jeb 1 grama pacelšanai 1 kilometra augstumā; kilogrammetrs.

Avoti: SV33

kilograms   -a, v.

1. Masas mērvienība starptautiskajā mērvienību sistēmā - attiecīgā starptautiskā etalona masa; masas kilograms.

2. Spēka mērvienība - 9,80665 ņūtoni; spēka kilograms.

3. Svara mērvienība - masas vai spēka kilogramā izteikts ķermeņa svars.

Avoti: LLVV

kilohercs   -a, v.

1. 1000 hercu.

Avoti: LLVV

kilokalorija   -as, s.

1. Lielā kalorija (simbols - kcal), mērvienība siltuma daudzumam, kāds nepieciešams l kg ūdens sasildīšanai no 14,5 līdz 15,5 Celsija grādiem l atm spiedienā; 1000 kaloriju.

Avoti: LLVV, MSV

kilomba   mit.

1. Jetija jeb sniega cilvēka nosaukums dažu Āfrikas tautu mitoloģijā.

Avoti: PlN-5-15

kilometrāža   -as, s.; parasti vsk.

1. Kilometros izteikts garums.

Avoti: LLVV

kilometrs   -a, v.

1. 1000 metru.

Kilometru tīkls— koordinātu tīkls topogrāfiskajā kartē, kas izvilkts pēc noteikta km skaita.

Avoti: LLVV, ĢmV

kiloparseks   astr.

1. Zvaigžņu attāluma mērvienība, vienāda ar 1000 parsekiem.

Avoti: SV99

kilopaskāls   fiz.

1. Spiediena mērvienība, tūkstoš paskālu; apz. kPa.

Avoti: ZTV

kiloponds

1. Spēka kilograma nosaukums, ko lieto vairākās Eir. valstīs (Vācijā, Austrijā, Zviedrijā), 1 kp= 1 kgf.

Avoti: EV

kilotekss

1. Šķiedru, filamentu un pavedienu lineārā blīvuma mērv. - viena kilometra masa kilogramos; apz. ktex.

Avoti: ZTV

kilotonna   -as, s.

1. 1000 tonnu.

2. Kodollādiņa spēka mērvienība, kas atbilst tūkstoš tonnu trinitrotoluola sprādziena spēkam.

Avoti: SV99

kilouats   novec.

1. Kilovats.

Avoti: SV33

kilovats

1. Jaudas mērvienība, kurā ir 1000 vatu, KW.

Avoti: SV99

kilovatsekunde

1. Enerģijas, resp. darba praktiska vienība = 1000 vatsekundēm, t. i. 1000 džouliem = 1 kilodžoulam.

Avoti: KV

kilovatstunda   -as, s.

1. Ārpussistēmas mērvienība darba un enerģijas mērīšanai (1 kWh = 3,6 x 10^6 J); lieto galvenokārt elektrotehnikā.

Avoti: ZTV

kilovolts

1. Tūkstotis voltu; kV.

Avoti: KV

kilowatts   novec.

1. Kilovats.

Avoti: LME

Kilraša   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Kilrush"), Mansteras provincē, 2500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kilrīša   vietv.

1. Kilraša - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

kils

1. Iezis, balinošu mālu paveids, satur daudz sārmu, puto jūras ūdenī; kefekelīts.

2. novec. Senāk turku tilpuma mērs = 35,27 l.

Avoti: SV69, KV

Kilsheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kuelsheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 5300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kiltaņja   mit.

1. Viens no jetija jeb sniega cilvēka nosaukumiem čukču mitoloģijā, arī teriks, girkičaviļins, mirigdi, arniks, arisa, rekems un džulijs.

Avoti: PlN-5-15

kilti

1. Tradicionāli Skotijas Hailendsas jeb Kalnienes vīriešu svārki, kas darināti no katram klanam raksturīgā tartāna - austa rūtaina vilnas auduma.

Avoti: PL

Kīlungsborna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kuehlungsborn"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 7500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kilvantona   vietv.

1. Viklova - pilsēta Īrijā ("Cill Mhantain"), tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

kilvaters   novec.

1. Kara kuģu nostāšanās rindā viens pakaļ otram.

Avoti: SV33

Kiļauka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

kiļdims   žarg.

1. Prostitūtu uzturēšanās vieta.

2. Kriminālo autoritāšu saiets (Krievijā).

Avoti: KZ

Kīļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Lazdulejas pagastā.

Avoti: LC

Kiļija   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā, 20600 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Donavas ziemeļu atzars tās deltā, garākā posmā Ukrainas un Rumānijas robežupe, kreisajā krastā tāda paša nosaukuma pilsēta un osta.

Avoti: PuA, PZT, Wi

kiļkas   novec.

1. Ķilavas.

Avoti: LME

kiļki   žarg.

1. Mazi bērni.

Avoti: KZ

kiļķeni   apv.

1. Klimpas, ko gatavoja no miežu, kviešu, retāk rudzu miltiem, vārītiem ar pienu vai gaļu.

Avoti: VV

kīļlaide   jūrn.

1. Pirmā laide pie ķīļplankas.

Avoti: JūVM

Kiļmeza   vietv.

1. Upe Krievijas Udmurtijas Republikā un Kirovas apgabalā, Vjatkas kreisā krasta pieteka, garums - 270 km, sākas Augškamas augstienes atzaros.

Avoti: PZT, LpA

Kima   vietv.

1. Upe Krievijā, Arhangeļskas apgabalā, Mezeņas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Kimahlen   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķimāles muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Padures pagastā.

Avoti: KV

kimaķ   žarg.

1. Gulēt, atpūsties.

Avoti: KZ

kimariķ   žarg.

1. Gulēt, atpūsties.

Avoti: KZ

kimarka   žarg.

1. Gulta.

2. Vieta, kur uzturas noziedznieki.

Avoti: KZ

kimatijs   novec.

1. Īpatnējs rotas veids sengrieķu arhitektūrā, ko lieto kā atsevišķu būvlocekļu (arhitrava, geisona, kapitella) vainagu, bet ne kā lielu būves daļu augšas noslēgumu.

Avoti: KV

kimbale   novec.

1. Stīgu instruments.

Avoti: SV33

Kimberli   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikā (Kimberley), Labās Cerības raga provincē, 167000 iedzīvotāju, dimanta ieguves centrs.

Avoti: LEV

Kimberlija   vietv.

1. Kimberlijas plato - atrodas Austrālijas ziemeļrietumos (angļu val. "Kimberley Plateau"), starp piekrasti (Tasmāna Zeme), Ordas un Ficrojas upi, lielākais augstums - 936 m.

Avoti: LģE

kimberlīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Magmatisks iezis, kas parasti satur dimantus.

Avoti: LLVV

kimbri

1. Ģermāņu ciltis, kas dzīvoja Jitlandes pussalas ziemeļos 2. gs. b. p. m. ē. virzījās uz dienvidiem un 102. g. p. m. ē. ieņēma Itālijas ziemeļdaļu; 101. g. p. m. ē. romieši sakāva pie Vercelli pilsētas (starp Turīnu un Milānu).

Avoti: EV

Kimčaka   vietv.

1. Pilsēta KTDR (Ziemeļkorejā) ("Kim Chaek"), osta Japāņu jūras Sondžinhana līča krastā, 196000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

kimči

1. Korejiešu virtuves ēdiens: īpaši sagatavoti Ķīnas kāposti.

Avoti: PL

Kimču   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Čuņas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kime   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, Evijas salas austrumu daļā, 8800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kimele   apv.

1. Ķimenes.

Avoti: VV

Kimenlākso   vietv.

1. Somijas reģions, platība - 5595 kvadrātkilometri, 178900 iedzīvotāju (2015. g.), administratīvais centrs - Kouvola.

Avoti: Wi

Kīmezers   vietv.

1. Ezers Vācijas dienvidos ("Chiemsee"), Bavārijas plakankalnē, Alpu piekājē 518 m vjl., platība - 80 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 74 m, Herrensala - 3,3 kvadrātkilometri, ietek Ahe, iztek Innas pieteka Alca.

Avoti: PZT

Kimgansans   vietv.

1. Kalnu grēda Austrumkorejas kalnu Tebeka grēdas ziemeļu daļā, Ziemeļkorejā (KTDR), garums - 80 km, augstums - līdz 1683 m, gk. granīti, kanjoni, ūdenskritumi.

Avoti: PZT

Kimijoki   vietv.

1. Upe Somijas dienvidos ("Kymijoki"), Peijenes ezeru sistēmas ~600 ezeru noteka uz Somu līci, garums - 208 km.

Avoti: PZT

Kimhe   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Kjonsannamdo provincē, 465000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

kīmijseroterapija   med.

1. Infekcijas slimības gadījumā kombinēta terapija ar specifisku serumu un ķīmiskiem līdzekļiem.

Avoti: MSV

kimini   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

kiminīši   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

Kimmene   vietv.

1. Upe Somijas dienvidos ("Kymene") ar daudziem atzarojumiem ietek Somu jūras līcī, garums - 204 km.

Avoti: LEV

kimmeri

1. Ciltis, kas 8.-7. gs. p. m. ē. dzīvoja Melnās jūras ZA piekrastē; līdz 7. gs. beigām p. m. ē. dzīvoja Kapadokijā, Sinopas raj., kur sajaucās ar vietējām ciltīm.

Avoti: LPE

kimmerieši

1. Ciltis, kas 8.-7. gs. p. m. ē. dzīvoja Melnās jūras ZA piekrastē; līdz 7. gs. beigām p. m. ē. dzīvoja Kapadokijā, Sinopas raj., kur sajaucās ar viet. ciltīm.

Avoti: EV

kimmjosla   jūrn.

1. Peldlīdzekļa korpusa daļa rajonā, kur laivas dibens pāriet bortos.

Avoti: JūVM

kimociklogrāfs   med.

1. Aparāts kustību reģistrēšanai uz rotējoša cilindra.

Avoti: TM

kimogrāfs   -a, v.

1. Aparāts svārstību (arī kustību) grafiskai reģistrācijai.

2. val. Aparāts skaņu līknes pierakstīšanai eksperimentālajā fonētikā.

Avoti: SV69

kimogramma   val.

1. Grafisks svārstību attēls - līkne; runas skaņu pierakstā dominē izplūstošās gaisa plūsmas svārstības.

Kimogrammu metode— svārstību grafiska attēlošana (kimogrammā), reģistrējot izplūstošās gaisa plūsmas spiedienu, tādēļ dažreiz to sauc arī par pneimatisko metodi.

Avoti: VsV

kimono   nelok., v.

1. Garš, ar jostu apjožams tērps ar platām piedurknēm (parasti Japānā).

Kimono piedurknes— kopā ar apģērba augšdaļu piegrieztas piedurknes.

Avoti: LLVV

kimoskops   med.

1. Ierīce kustības, sevišķi asins plūsmas novērošanai.

Avoti: TM

kimoss   apv.

1. Kumoss.

2. Mazs daudzums pārtikas produktu.

Avoti: KiV

Kimovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tulas apgabala austrumos, 27100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Kimpeni   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Albas žudecā, 7200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kimpijaturzi   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Klužas žudecā, 22200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kimpina   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā ("Cimpina"), Prahovas žudecā, 32900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kimpulunga   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā ("Cimpulung"), Ardžešas žudecā, 31800 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Kimpulunga Moldoveneska - pilsēta Rumānijā, Sučavas žudecā, 16700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kimri   vēst.

1. Pusleģendāra klejotāju tauta Melnās jūras piekrastē, kas tur esot dzīvojusi pirms skitiem.

Avoti: MkV

Kimri   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tveras apgabalā, piestātne Volgas kreisajā krastā, 47200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

kimukoni

1. Suki - tauta Kenijas rietumos un Ugandas kaimiņrajonos.

Avoti: PZT

kin-   med.

1. Salikteņos norāda uz kustību.

2. Salikteņos norāda uz suni.

Avoti: MSV

kina

1. Naudas vienība Papua-Jaungvinejas Neatkarīgajā Valstī, sīknauda - toea.

Avoti: PnR

kina   apv.

1. Kinoteātris.

2. Kinofilma.

Avoti: KiV

Kina   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē, tāda paša nosaukuma muhāfazas administratīvais centrs, 181200 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

kīna   apv.

1. Saspīlētība, sasprindzinājums, sacensība.

Avoti: NeV

Kīna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Keene"), Ņūhempšīras štatā, 23000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kinabals   vietv.

1. Augstākais kalnu masīvs Austrummalaizijā, Kalimantānas salas ziemeļos, Krokera grēdā, augstums - 4101 m, granīti un granodiorīti, nogāzes saposmotas.

Avoti: PZT

Kinabalu   vietv.

1. Kota Kinabalu - pilsēta Malaizijā, Sabahas štata administratīvais centrs, 145000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: PuA, LpA

kinaistēzija   novec.

1. Psiholoģijā hipotētiski izdalīta taustes nozare - kustību maņa.

Avoti: KV

Kīnaja   vietv.

1. Kīnajas pussala - atrodas Aļaskas dienvidu daļā ("Kenai Peninsula"), starp Kuka un Prinča Viljama līci (ASV), platība - ~23000 kvadrātkilometru, kalnaina (augstums - līdz 1884 m), ledāji.

Avoti: PZT

kinanestēzija   med.

1. Kustības sajūtas zudums.

Avoti: TM

kinangiokardiogrāfija   med.

1. Sirds un lielo asinsvadu fluoroskopisko attēlu reģistrēšana kinofilmā.

Avoti: MSV

kināzes

1. Transferāžu klases fermenti, nodrošina glikozes, glikogēna izmantošnu šūnās, veic kofermentu sintēzi, fosforizē olbaltumus.

Avoti: LPE

Kinburna   vietv.

1. Kinburnas strēle - smilšaina pussala starp Dņepras un Jahorlikas limānu, garums - ~40 km, platums - 8-10 km, ietilpst Melnās jūras rezervātā.

Avoti: PZT

Kincelsava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kuenzelsau"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 14800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kincinga   vietv.

1. Upe Vācijā, Hesenes federālās zemes dienvidu daļā, Mainas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kincingīti   novec.

1. Ieži, mainīga sastāva paragneisi ar lielu granāta un ļoti mazu kvarca saturu; bez tam satur daudz tumšas vizlas un plagioklaza.

Avoti: KV

kincis   žarg.

1. Kinoteātris.

2. Kinofilma.

3. Jocīgs skats.

Avoti: SLG

kinčiltuns

1. Laika mērvienība maiju kalendārā, kurā ir 20 kalabtuni (~3150000 gadi).

Avoti: Geo-54-43

kinčuks   žarg.

1. Kinoteātris.

2. Kinofilma.

Avoti: SLG

Kindberga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Kindberg"), Štīrijas federālajā zemē, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kindelbrika   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kindelbrueck"), Tīringenes federālajā zemē, 1900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kinderpārtija   žarg.

1. Bērnu viesības.

Avoti: SLG

kinders   žarg.

1. Mazs bērns.

2. Šokolādes ola "Kinder Surprise".

Avoti: SLG

Kinderskauts   vietv.

1. Aukstākā virsotne Peninu kalnu Pīka masīvā, Anglijā, augstums - 636 m.

Avoti: PZT

kindets   žarg.

1. Karceris, cietums.

Avoti: KZ

Kindija   vietv.

1. Pilsēta Gvinejas dienvidrietumos ("Kindia"), tāda paša nosaukuma reģiona administratīvais centrs, 96100 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA, PuA

kine-   med.

1. Salikteņos norāda uz kustību.

Avoti: MSV

kineangiogrāfija   med.

1. Lielo asinsvadu fluoroskopisko attēlu reģistrēšana kinofilmā.

Avoti: MSV

kinedensigrāfija   med.

1. Ķermeņa iekšējo struktūru kustību reģistrēšana kinofilmā, izmantojot rentgenstarojumu.

Avoti: MSV

kineds

1. med. Izvirtulis, netiklis; pasīvais pederasts.

2. vēst. Jauns vīrietis, profesionāls prostitūta vai/un savedējs Senajā Grieķijā.

Avoti: TM, MV

kineflebogrāflja   med.

1. Vēnu kinerentgenogrāfija pēc kontrastvielas ievadīšanas.

Avoti: MSV

Kineļa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Samaras apgabalā, 34200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Boļšojkineļa - upe Krievijā.

Avoti: Wi, PZT

kinem.   saīs.

1. Kinematogrāfija; kinematogrāfisks.

Avoti: i1

kinēma

1. Artikulācijas atšķirības pazīme, viena runas orgāna darbība, izrunājot fonēmu; piem., skaņa "p" sastāv no vienas labiālas kinēmas, "b" - no divām kinēmām (labiālas un guturālas), "m" - no trim kinēmām (labiālas, guturālas un nazālas).

Avoti: SV69

kinemātika   -as, s.; parasti vsk.

1. Mehānikas nozare, kas pētī ķermeņu kustības ģeometriskas īpašības, neievērojot šo ķermeņu masu un spēku, kas uz tiem darbojas.

2. Kustība (no ģeometriskā viedokļa).

3. Sinemātika - filmu depozitārijs, filmu arhīvs, filmu "bibliotēka".

Avoti: LLVV

kinemātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kinemātiku (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar kinemātiku (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kinematogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Kinomāksla; kino (1).

2. Kultūras un tautas saimniecības nozare - kinofilmu veidošana un demonstrēšana skatītājiem.

3. Māksla fiksēt kustīgus objektus gaismjutīgā filmā un projicēt iegūtos attēlus uz ekrāna.

Avoti: LLVV

kinematogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kinematogrāfiju (1), tai raksturīgs.

2. Tāds, kas atbilst kinematogrāfijas (1) specifikai, prasībām.

Avoti: LLVV

kinematogrāfiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kinematogrāfisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kinematogrāfisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kinematogrāfisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Kinematogrāfiskums (1).

2. Kinematogrāfiskums (2).

Avoti: LLVV

kinematogrāfists   -a, v.

1. Kinematogrāfijas (1) speciālists.

Avoti: LLVV

kinematogrāfs   -a, v.

1. parasti vsk. Kinematogrāfija (1).

2. novec. Kinoteātris; kino (3).

3. Ierīču un metožu komplekss kustīgu objektu fiksēšanai gaismjutīgā filmā un iegūto attēlu projicēšanai uz ekrāna.

Avoti: LLVV

kinemotografs   novec.

1. Projekcijas aparāts kinematogrāfijā.

Avoti: LME

kineplastika   med.

1. Audu plastika amputācijas stumbrā, veidojot no atsevišķiem muskuļiem cilpas un kanālus, ar kuru palīdzību var panākt protēzes atsevišķu daļu kustības.

Avoti: TM

kinerentgenogrāfija   med.

1. Fluoroskopisko attēlu reģistrēšana kinofilmā.

Avoti: MSV

kinesika

1. Kinēzika - mācība par ķermeņa kustībām un žestiem, kurus izmanto komunikācijas procesā.

Avoti: SV99

kineskops   -a, v.

1. Katodstaru lampa attēlu iegūšanai (televizorā, displejā).

2. med. Instruments acs refrakcijas pārbaudei.

Avoti: LLVV, TM

kinestētika   psih.

1. Savas kustības uztvere.

Avoti: PsA

kinestētiķis

1. Viens no neirolingvistiskajā programmēšanā nodalītajiem reprezentatīvās sistēmas tipiem.

Avoti: PL

kinestēzija   med.

1. Muskuļu sajūta; kustības, svara, pretestības un stāvokļa sajūta.

Avoti: TM

kinesteziometrs   med.

1. Aparāts muskuļu sajūtas pakāpes mērīšanai, muskuļu reakcijas noteikšanai.

Avoti: TM

kinētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Teorētiskās mehānikas nozare, kurā ietilpst statika un dinamika.

Ķīmiskā kinētika— fizikālās ķīmijas daļa, kurā pēta ķīmisko reakciju mehānismus un to norises ātrumus.

Kinētiskā enerģija— kustībā esoša ķermeņa vai daļiņas enerģija, kas ir proporcionāla ķermeņa masai un tā ātruma kvadrātam.

2. Kustība atkarībā no tās fizikālajiem cēloņiem.

Avoti: LLVV

kinetīns

1. Dabisks citokinīns, sastopams raugos.

Avoti: LPE

kinētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kinētiku (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar kinētiku (2), tai raksturīgs.

Kinētiskā enerģija— mehāniskās kustības enerģija.

Avoti: LLVV

kinetocitopēnija   med.

1. Kinetocītu trūkums asinīs.

Avoti: TM

kinetocitoze   med.

1. Kinetocītu daudzuma palielināšanas asinīs.

Avoti: TM

kinetocīts   med.

1. Kustīga, ceļojoša šūna (leikocīti, saistaudu šūnas).

Avoti: TM

kinetofons

1. Skaņu filmu demonstrēšanas iekārta - kinetoskopa un fonogrāfa apvienojums.

Avoti: ZTV

kinetogēns   med.

1. Kustību radošs.

Avoti: TM

kinetogrāfija   med.

1. Kustību, piem., locekļu vai vaibstu kustību grafiska reģistrēšana.

2. poligr., novec. Ar 34 īpašām zīmēm uzskatāmi attēlotas cilvēka ķermeņa un locekļu kustības, lai attēlotu uz īpašas nošu lapas līdzās notīm baleta kustības.

Avoti: TM, GV

kinetogrāfs   novec.

1. Aparāts sēriju uzņēmumiem kinetoskopam.

Avoti: SV33

kinetohora   med.

1. Veidojums hromosomas primārās iežmaugas sašaurinājuma vietā, mitozes ahromatiskās figūras šķiedru piestiprināšanas vieta.

Avoti: TM

kinetohors   -a, v.; biol.

1. Centromēra jeb primārā iežmauga.

Avoti: ĢT

kinetokardiogrāfija   med.

1. Priekšējās krūškurvja sienas sirds apvidus vibrāciju grafiska pierakste; vibrācijas dod priekšstatu par sirds kontrakcijām attiecīgajā krūškurvja vietā.

Avoti: MSV

kinetokardiogramma   med.

1. Kinetokardiogrāfisks pieraksts.

Avoti: MSV

kinētometamorfoza   novec.

1. Iežu reģionālā metamorfoze, kas notiek iežiem ar kalnu radītājām kustībām nonākot dziļākos zemes garozas slāņos, kur valda augsta temperatūra un spiediens.

Avoti: KV

kinetoplasts   med.

1. Vicaino protozoju organella; sastāv no divām daļām - blefaroplasta un parabazālā ķermeņa, kas saistīti ar smalku pavedienu; kalpo kustību koordinācijai.

Avoti: TM

kinetoplazma   med.

1. Šūnas protoplazmas visvairāk kontraktilā daļa.

Avoti: MSV

kinetoskopija   med.

1. Sērijveida fotoattēli, kas attēlo kāda locekļa kustības vai raksturīgās īpatnības; izmanto gaitas traucējumu diagnostikai vai muskuļu funkciju koordinācijai.

Avoti: MSV

kinetoskops

1. Ierīce filmu demonstrēšanai vienam skatītājam.

2. med. Aparāts ķermeņa kustību sērijveida fotografēšanai.

Avoti: ZTV, MSV

kinetostatika

1. Mehānikas nozare, kurā ar analītiskām vai grafiskām statikas metodēm risina dinamikas uzdevumus.

Avoti: SV99

kinetoze   med.

1. Kustību ierosināts simptomu komplekss, kuru izraisa atkārtotas pasīvas kustības un kuru pamatā ir gk. vestibulārā aparāta kairinājums.

Avoti: MSV, LPE

kineurogrāfija   med.

1. Urīnizvadsistēmas kinerentgenogrāfija.

Avoti: MSV

kinezalģija   med.

1. Sāpes sakarā ar kustībām.

Avoti: TM

kinezi-   med.

1. Salikteņos norāda uz kustību.

Avoti: MSV

kinēzija   med.

1. Kustību ierosināts simptomu komplekss (jūras, šosejas, lidošanas slimība).

2. Aktīvi un pasīvi vingrinājumi.

Paradoksālā kinēzija— parādība, kad trīcošās triekas slimnieki, kuriem sakarā ar muskuļu rigiditāti traucēta iešana, palaikam var labi skriet un pat samērā augsti lēkt.

Avoti: TM

kinēzika

1. Mācība par ķermeņa kustībām un žestiem, kurus izmanto komunikācijas procesā.

Avoti: SV99

kinezimetrs   med.

1. Instruments kādas ķermeņa daļas kustību apjoma mērīšanai.

Avoti: TM

kinezio-   med.

1. Salikteņos norāda uz kustību.

Avoti: MSV

kineziodisks   med.

1. Attiecīgs uz kustību impulsu vadīšanu.

Avoti: TM

kinezioloģija   med.

1. Mācība par gribai pakļauto muskuļu kustībām, arī par to lietošanu terapijā.

Avoti: TM

kinezioneiroze   med.

1. Funkcionāli nervu un muskuļu darbības traucējumi, piem., tiks, spazma.

Avoti: TM

kineziterapija   med.

1. Slimības ārstēšana ar aktīvām vai pasīvām kustībām; ārstnieciskā vingrošana.

Avoti: TM

kinezofobija   med.

1. Slimīgas bailes no kustībām, satricinājumiem.

Avoti: TM

Kinga   vietv.

1. Kinga sala - atrodas starp Austrāliju un Tasmaniju ("King Island"), Basa šauruma rietumu daļā, platība 1125 kvadrātkilometri, pauguraina, augstums - līdz 213 m, 1700 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

kingi

1. Vakingi - tauta Tanzānijā, arī Zambijā un Malāvijā.

Avoti: PZT

Kingisepa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, 48100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kuresāre - pilsēta Igaunijā, tās nosaukums 1952.-1990. g.

Avoti: Wi

Kingmena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kingman"), Arizonas štatā, 28500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kings

1. sar. Karalis.

2. Ķīniešu sitamais instruments, sastāv no 12 akmens platēm 2 rindās, kas abas ir veselu toņu gammas, viena pustoni augstāka par otru.

Avoti: SLG, Wi

Kingsbenčs   novec.

1. Karaliskā (sola) tiesa - Anglijas Augstākās tiesas sastāvdaļa; parādnieku cietums pie šīs tiesas.

Avoti: Ang

Kingsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("King City"), Kalifornijas štatā, 13580 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kingslenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kingsland"), Džordžijas štatā, 16400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Kingsland"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kingsmauntina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kings Mountain"), Ziemeļkarolīnas štatā, 10600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kingsporta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kingsport"), Tenesī štatā, 53000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kingstauna   vietv.

1. Pilsēta Sentvinsentas salā ("Kingstown"), Sentvinsentas un Grenadīnu galvaspilsēta, osta Karību jūras krastā, 18300 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Dūnliera - pilsēta Īrijā.

Avoti: LģE, PZT, LpA

kingstens   novec.

1. Kingstons.

Avoti: Ang

Kingstona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kingston"), Ņujorkas štatā, 15200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Kingston"), Pensilvānijas štatā, 13000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Jamaikas galvaspilsēta ("Kingston"), osta Karību jūras krastā, Jamaikas salas dienvidos, 587000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Pilsēta Lielbritānijā ("Kingston upon Thames"), Anglijā, ietilpst Lielās Londonas sastāvā, tās teritorijas dienvidrietumu daļā, 43000 iedzīvotāju (2011. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Kingston"), Tenesī štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta Norfolkas salā ("Kingston"), Norfolkas Salas Teritorijas administratīvais centrs, 20 iedzīvotāju (2006. g.).

7. novec. Kingstona pie Hallas - Halla.

Avoti: WA16, LģE, LpA

kingstons   -a, v.; jūrn.

1. Vārsts peldlīdzekļa zemūdens daļā, pa kuru ielaiž aizborta ūdeni balastam vai kuģa dzinēja dzesēšanai.

Avoti: ZTV

Kingsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kingsville"), Teksasas štatā, 26500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kingu   mit.

1. Saldūdens okeāna Apsu un sāļūdens okeāna Tiamatas dēls akadiešu (babiloniešu) pasaules radīšanas mītos, no kura asinīm sajauktām ar zemi tika radīti pirmie cilvēki.

Avoti: PmV

Kinika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kinik"), Izmiras ilā, 11800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kiniķi

1. Sengrieķu filozofijas skola, ko dibinājis Sokrāta skolnieks Antistens 4. gs. p. m. ē.; noliedza sabiedrībā pieņemto morāli, aicināja uz askētismu, vienkāršību un atgriešanos pie dabas.

Avoti: SV99

kinīni   med.

1. Audu hormoni, kas rodas asinīs ievainojuma vai bakteriāla iekaisuma gadījumā.

Avoti: VE

Kinirs

1. Grieķu mitoloģijā - Kipras valdnieks, Apollona dēls.

Avoti: SV08

kinis   apv.

1. Kinofilma; kinofilmas izrāde.

2. Kinoteātris.

Avoti: ĒiV

kinisms   novec.

1. Cinisms.

Avoti: KV

kinītis   žarg.

1. Kinoteātris.

2. Kinofilma.

Avoti: SLG

kinīts   žarg.

1. Kinofilmas izrāde.

Avoti: JV

kinkāns

1. Rūtu dzimtas citrusaugu ģints augļu koks; augļus lieto svaigus un arī pārstrādātus.

Avoti: SV69

Kinki   vietv.

1. Kansaja - ekonomiskais rajons Japānā.

Kinki zemiene— atrodas Honsju salas dienvidos Japānā, aizņem ar Osakas līci un Bivas ezeru kopējo tektonisko ieplaku, garums - ~50 km, viens no visblīvāk apdzīvotajiem rajoniem Japānā.

Avoti: PZT

kinklīze   med.

1. Kādas ķermeņa daļas ātras, krampjainas kustības, īpaši ātra mirkšķināšana, elpošana.

Avoti: MSV

kinnaras   mit.

1. Hindu mitoloģijā - pusdievišķas būtnes - cilvēki ar zirgu galvām vai putni ar cilvēku galvām, budas Šākjamuni skolnieka riši Kāšjapas vai paša dieva Brahmas bērni, dieva Kuberas pavadoņi, debesu dziedoņi un muzikanti.

Avoti: Mit

Kinnerets   vietv.

1. Ezers Izraēlā ("Yam Kinneret", "Sea of Galilee"), atrodas Goras ieplakā 212 m zjl., platība - 145 kvadrātkilometri, garums - ~23 km, platums - līdz 11 km, dziļums - līdz 48 m, rietumu un austrumu krasti stāvi, caur ezeru tek Jordāna; Tibērija ezers, Bahtabarjas ezers, Ģenecaretes ezers, Galilejas jūra.

Avoti: PZT, LpA, PuA

kinnors   novec.

1. Vecebrēju cītaras vai arfas veida stīgu instruments, varbūt lira.

Avoti: KV

kino   nelok., v.

1. parasti vsk. Kinomāksla; kinematogrāfija (1).

Mēmais kino— kinomāksla tās sākuma posmā, kad tika veidotas filmas bez fonogrammas.

Skaņu kino— kinomāksla attīstītas kinotehnikas posmā, kad tiek veidotas filmas ar fonogrammu.

Dokumentālais kino— kinodokumentālistika.

2. Kinematogrāfija. (2).

3. Kinoteātris.

Ceļojošais kino— ceļojošā kinoiekārta.

4. sar. Kinofilmas izrāde; arī kinofilma.

5. med. Tropu koka "Pterocarpus marsupium Roxb." stublāja sabiezināta sula; lieto caurejas ārstēšanai.

Avoti: LLVV, TM

kino-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz kinomākslu.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz kinofilmu veidošanu un demonstrēšanu; norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz kinoteātri.

3. med. Salikteņos norāda uz kustību.

Avoti: LLVV, MSV

kino-   med.

1. Salikteņos norāda uz suni.

Avoti: MSV

kinoaktieris   -ra, v.

1. Lomas tēlotājs kinofilmā.

Avoti: LLVV

kinoalmanahs   -a, v.

1. Vairāku (parasti pēc temata, žanra tuvu) īsmetrāžas filmu apvienojums pilnmetrāžas filmā.

Avoti: LLVV

kinoamatieris   -ra, v.

1. Amatieris, kas darbojas kinomākslā.

Avoti: LLVV

kinoamatierisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Nodarbošanās ar kinomākslu no pamatdarba brīvajā laikā.

Avoti: LLVV

kinoaparāts   -a, v.

1. Optisks aparāts kinofilmu uzņemšanai.

Avoti: LLVV

kinoaparatūra   -as, s.

1. Kinematogrāfijā izmantojamā aparatūra.

Avoti: LLVV

kinoapraksts   -a, v.

1. Dokumentāla (parasti informatīvi publicistiska) īsfilma.

Avoti: LLVV

kinoateljē   nelok., v.; neakt.

1. Kinofilmas uzņemšanas paviljons.

Avoti: LLVV

kinobiļete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Kinoteātra biļete.

Avoti: LLVV

kinocefālis   med.

1. Kroplīgs embrijs ar galvu, kas līdzīga suņa galvai.

Avoti: MSV

kinocefāls   med.

1. Kroplīgs embrijs ar galvu, līdzīgu suņa galvai.

Avoti: TM

kinocenzūra   novec.

1. Valsts sistēma kinofilmu nozares pārraudzībai.

Avoti: KV

kinochronika   novec.

1. Kinohronika.

Avoti: LV93

kinocilija   med.

1. Kustīgs protoplazmas pavediens uz šūnas virsmas.

Avoti: MSV

kinodarbinieks   -a, v.

1. Cilvēks, kura darbs saistīts ar kinofilmu veidošanu, iznomāšanu, demonstrēšanu.

Avoti: LLVV

kinodarbs   -a, v.

1. Kinofilma.

Avoti: LLVV

kinodirekcija   -as, s., vēst.

1. Padomju Savienībā iestāde, kas organizēja un pārzināja kinofilmu demonstrēšanu noteiktā teritorijā (piemēram, rajonā).

Avoti: LLVV

kinodīva   s.

1. Slavena, ļoti skaista kinoaktrise; kinozvaigzne.

Avoti: MLVV

kinodokumentālistika   -as, s.; parasti vsk.

1. Kinomākslas nozare, kas specializēta dokumentālo kinofilmu veidošanai.

Avoti: LLVV

kinodokumentālists   -a, v.

1. Kinodarbinieks (parasti režisors, operators), kas specializējies dokumentālo filmu veidošanā.

Avoti: LLVV

kinodokuments   -a, v.

1. Dokumentāli kinokadri; dokumentāla kinofilma.

Avoti: LLVV

kinodramaturgs   -a, v.

1. Kinoscenāriju autors.

Avoti: LLVV

kinodramaturģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Kinofilmu scenāriju veidošana; attiecīgā daiļrades nozare.

2. Scenāriju kopums (piemēram, kāda autora daiļradē, tautas, laikmeta kinomākslā).

Avoti: LLVV

kinoekrāns   -a, v.

1. Ekrāns, uz kura projicē kinofilmas.

Avoti: LLVV

kinoepopeja   s.

1. Kinofilma, kurā attēloti nozīmīgi vēsturiski notikumi vai rādīta plaša, vispusīga sabiedriskās dzīves aina.

Avoti: LV87

kinofabrika   -as, s.; vēst.

1. Kinostudija (Padomju Savienībā 20. un 30. gados).

Avoti: LLVV

kinofestivāls   -a, v.

1. Kinomākslas darbu festivāls.

Avoti: LLVV

kinoficēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veikt pasākumus, kas nodrošina regulāras kinofilmu izrādes.

2. Nodrošināt (ko) ar kinofilmu izrādēm nepieciešamo iekārtu.

Avoti: LLVV

kinofikācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Pasākumu sistēma, kas nodrošina regulāras kinofilmu izrādes.

2. Nodrošināšana ar kinofilmu izrādēm nepieciešamo iekārtu.

Avoti: LLVV

kinofilma   -as, s.

1. Perforēta plāna, elastīga celuloīda vai cita pamatnes materiāla lente, kas klāta ar gaismjutīgu emulsiju un tiek izmantota attēla uzņemšanai.

2. Kinomākslas darbs.

Avoti: ZTV

kinofobija

1. Bailes no suņiem.

Avoti: PL

kinofoto   nelok.

1. Saistīts ar kinematogrāfiju (1) un fotogrāfiju (3).

2. Saistīts ar kinematogrāfiju (3) un fotogrāfiju (1).

Avoti: LLVV

kinofotofono   nelok.

1. Saistīts ar kinematogrāfiju (3), fotogrāfiju (1) un skaņu ierakstīšanu.

Avoti: LLVV

kinofotofonnodaļa

1. Nodaļa (piemēram, arhīva), kas nodarbojas ar kinematogrāfijas, fotogrāfiju un skaņu ierakstu apstrādi vai glabāšanu.

Avoti: LE1

kinofotofonodokumenti

1. Dokumenti, kas saistīti ar kinematogrāfiju (3), fotogrāfiju (1) un skaņu ierakstīšanu.

Avoti: LE1

kinofotolaboratorija   -as, s.

1. Laboratorija, kurā veic kinofilmu, fotouzņēmumu un fotofilmu apdari.

Avoti: LLVV

kinofotorūpniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Rūpniecības nozare, kas ražo tehniskos līdzekļus kinematogrāfijai un fotogrāfijai.

Avoti: LLVV

kinogramma

1. Kādu darbību, kustību, stāvokļu u. tml. sērija, kas reģistrēta kinofilmā.

Avoti: SV99

kinohapts   med.

1. Esteziometrs taktilās jutības noteikšanai dažādos laika vai telpas intervālos.

Avoti: TM

kinohronika   -as, s.

1. Dokumentālu kinokadru kopa (par jaunākajiem notikumiem).

2. parasti vsk. Aktuālu sabiedriski politisko, kultūras un mākslas dzīves notikumu regulāra fiksācija kinolentē; attiecīgā kinodokumentālistikas nozare.

// arī dsk. Šādas fiksācijas rezultātā iegūtie kinokadri.

Avoti: LLVV

kinoiekārta   -as, s.

1. Ierīču komplekss kinofilmu projicēšanai uz ekrāna.

Avoti: LLVV

kinoieraksts   -a, v.

1. Notikuma, parādības fiksējums kinolentē.

Avoti: LLVV

kinoindustrija   s.

1. Liela apjoma kinoražošana.

Avoti: MLVV

kinoīns   med.

1. Kino (5) darbīgā viela.

Avoti: TM

kinoizglītība

1. Kinematogrāfijas radošo un tehnisko darbinieku sagatavošanas sistēma speciālās mācību iestādēs.

Avoti: LPE

kinoizmēģinājums   -a, v.

1. Aktiera filmēšana atsevišķās scenārija epizodēs, lai noskaidrotu aktiera piemērotību lomai.

Avoti: LLVV

kinoizrāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Kinofilmas izrāde.

Avoti: LLVV

kinoja

1. Balandu ģints suga ("Chenopodium quinoa"), viengadīgs, līdz 2 m augsts lakstaugs ar miltainu apsarmi, sens kultūraugs, audzē gk. D Amerikā kalnos (Andos līdz 4200 m vjl.), kā lopbarības augu audzē arī Vidusjūras apgabalā; kvinojbalanda.

Avoti: LPE

kinokadrs   -a, v.

1. Atsevišķs uzņēmums kinolentē.

2. Kinolentes daļa, kurā attēlots kāds darbības moments; montāžas kadrs.

Avoti: LLVV

kinokamera   -as, s.

1. Aparāts kinofilmu uzņemšanai.

Avoti: SV99

kinokefali   novec., mit.

1. Leģendāra cilts, ko seno grieķu vēsturnieki lokalizēja Etiopijā un Indijā.

Avoti: KV

kinoklasika   -as, s.; parasti vsk.

1. Kinomākslas klasika.

Avoti: LLVV

kinoklasiķis   -ķa, v.

1. Kinomākslas klasiķis.

Avoti: LLVV

kinokomēdija   -as, s.

1. Kinofilma ar komisku saturu; attiecīgais kinomākslas žanrs.

Avoti: LLVV

kinokompozīcija   -as, s.

1. Kinomākslas darba kompozīcija.

Avoti: LLVV

kinokoncertzāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Celtne, telpas kinofilmu izrādēm un koncertiem.

Avoti: LLVV

kinokritika   -as, s.

1. parasti vsk. Kinomākslas darbu kritika.

2. Kritisks raksts par kinomākslas darbu.

Avoti: LLVV

kinokritiķis   -ķa, v.

1. Kinomākslas darbu kritiķis.

Avoti: LLVV

kinoleģenda   s.

1. Slavens, izcils kinomākslinieks.

Avoti: MLVV

kinolekcija   -as, s.

1. Lekcija, kurā izmanto kinofilmu vai kinokadru demonstrējumus.

Avoti: LLVV

kinolektorijs   -a, v.

1. Lektorijs, kurā izmanto kinofilmu vai kinokadru demonstrējumus.

2. Celtne, telpas publiskām lekcijām un kinofilmu demonstrējumiem.

Avoti: LLVV

kinolente   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Plāna, no caurspīdīga materiāla izgatavota lente ar gaismjutīgu emulsiju (filmēšanai, skaņu ierakstīšanai, filmu kopēšanai).

2. Kinofilma.

Avoti: LLVV

kinologs   -a, v.

1. Kinoloģijas speciālists.

2. Speciālists, kas veic noziedznieku meklēšanu ar īpaši apmācīta suņa palīdzību.

Avoti: LLVV

kinoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zooloģijas nozare, kas pētī suņus, to šķirnes, audzēšanu un kopšanu.

Avoti: LLVV

kinoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kinoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kinoloma   -as, s.

1. Loma kinofilmā.

Avoti: LLVV

kinomāksla   -as, s.; parasti vsk.

1. Mākslas nozare, kas pamatojas uz kinematogrāfijas (2) tehnikas bāzes.

Avoti: LLVV

kinomākslinieks   -a, v.

1. Kinoaktieris.

2. Kinematogrāfists, kas veido kinofilmas māksliniecisko ietērpu.

Avoti: LLVV

kinomehāniķis   -ķa, v.

1. Speciālists, kas apkalpo kinoiekārtu.

Avoti: LLVV

kinomuzejs

1. Muzejs, kas vāc, saglabā, dokumentē, pētī, izstāda un popularizē nozīmīgus kinovēstures materiālus.

Avoti: LE1

kinomūzika   -as, s.; parasti vsk.

1. Kinofilmas mūzika (parasti īpaši komponēta).

Avoti: LLVV

kinonams   -a, v.

1. Kinematogrāfistu klubs.

Avoti: LLVV

kinoneveiksme

1. Kinofilma, kura neizpelnās skatītāju uzmanību vai izpelnās nopēlumu.

Avoti: PL

kinonīms   val.

1. Īpašvārds, zoonīma paveids, kas nosauc suni.

Avoti: VsV

kinoobjektīvs   -a, v.

1. Kinoaparāta objektīvs.

Avoti: LLVV

kinooperators   -a, v.

1. Kinomākslas speciālists, kas filmē.

Avoti: LLVV

kinopanorāma   s.

1. Panorāmas kinofilma.

Avoti: LV87

kinoproducents   -a, v.

1. Kinofilmas producents.

Avoti: LLVV

kinoprodukcija   -as, s.; parasti vsk.

1. Izveidoto kinofilmu kopums (piemēram, kādas tautas kinomākslā noteiktā laikposmā).

Avoti: LLVV

kinoprojekcija   -as, s.; parasti vsk.

1. Kinokadru projicēšana uz ekrāna.

Avoti: LLVV

kinoprojektors   -a, v.

1. Aparāts kinofilmu demonstrēšanai uz kinoekrāna.

Avoti: SV99

kinoprove   -es, dsk. ģen. -vju, s.; sar.

1. Aktiera filmēšana atsevišķās epizodēs, lai noskaidrotu viņa piemērotību lomai.

Avoti: MLVV

kinopublicistika   -as, s.; parasti vsk.

1. Dokumentālās kinomākslas nozare, kuras specifika ir aktuālu politisko un sabiedriskās dzīves notikumu atspoguļošana.

Avoti: LLVV

kinopublicists   -a, v.

1. Kinematogrāfists, kas nodarbojas ar kinopublicistiku.

Avoti: LLVV

kinoražošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Kinofilmu ražošana.

Avoti: LLVV

kinorepertuārs   -a, v.

1. Kinoteātru repertuārs; kinofilmu kopums, ko rāda (kādā laikposmā).

Avoti: LLVV

kinoreportāža   -as, s.

1. Kinofilma, kinokadru kopums, kas veidoti reportāžas formā.

Avoti: LLVV

kinoreportieris   v.

1. Žurnālists, kas veido kinoreportāžas; kinoreportāžas autors.

Avoti: MLVV

kinorežisors   -a, v.

1. Kinofilmas režisors.

Avoti: LLVV

kinorhyncha   lat.

1. Kinorinhi.

Avoti: LD

kinorinhi

1. Veltņtārpu tipa klase ("Kinorhyncha syn. Echinocephala"), ķermenis (garumā 0,1-1 mm) dzeltenīgs vai brūngans, jūrās ~100 sugu, Ziemeļjūrā un Baltijas jūrā ~15 sugu, Latvijā nav pētīti.

Avoti: LPE

kinorūpniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Rūpniecības nozare, kas ietver kinofilmu kopēšanu, kinotehnisko rūpniecību un kinolenšu ražošanu.

Avoti: LLVV

kinoscenārijs   -a, v.

1. Kinofilmas scenārijs.

Avoti: LLVV

kinoscenārists   -a, v.

1. Kinoscenāriju autors.

Avoti: LLVV

kinoseanss   -a, v.

1. Noteiktas kinofilmu programmas demonstrējums; šim nolūkam paredzētais laikposms.

Avoti: LLVV

kinospečuks   žarg.

1. Kinospeciālists.

Avoti: SLG

kinostudija   -as, s.

1. Kinofilmu ražošanas uzņēmums; celtne vai celtņu komplekss, kur atrodas šāds uzņēmums.

Avoti: LLVV

kinoška   žarg.

1. Kinoteātris.

Avoti: SLG

kinošņiks   žarg.

1. Kinematogrāfists.

Avoti: SLG

kinoteātris   -ra, v.

1. Sabiedriska celtne vai celtnes daļa kinofilmu izrādēm.

Avoti: LLVV

kinotehnika   -as, s.; parasti vsk.

1. Tehniskās ierīces, līdzekļi un paņēmieni, ko izmanto kinofilmu ražošanai un projicēšanai uz ekrāna; tehnikas nozare, kas saistīta ar kinofilmu ražošanu un projicēšanu uz ekrāna.

Avoti: LLVV

kinotehnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kinotehniku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kinotriloģija

1. Triju savstarpēji saistītu kinofilmu kopums.

Avoti: SV99

kinouzņemšana

1. Objekta attēlu iegūšana uz kinofilmas.

Avoti: LPE

kinouzņēmums   -a, v.

1. Kinolentē uzņemtais kadrs.

Avoti: LLVV

kinovaloda   -as, s.

1. Kinomākslas izteiksmes līdzekļu kopums.

Avoti: LLVV

kinovaronis   -ņa, v.

1. Kinofilmas varonis.

Avoti: LLVV

kinovēsture   -es, s.; parasti vsk.

1. Kinomākslas vēsture.

2. Kinozinātnes nozare, kas pētī kinomākslas vēsturi.

Avoti: LLVV

kinovēsturnieks   -a, v.

1. Kinovēstures speciālists.

Avoti: LLVV

kinozāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Zāle kinofilmu izrādēm.

Avoti: LLVV

kinozinātne   -es, s.; parasti vsk.

1. Mākslas zinātnes nozare, kas pētī kinomākslu.

Avoti: LLVV

kinozinātnieks   -a, v.

1. Kinozinātnes speciālists.

Avoti: LLVV

kinozvaigzne   -es, dsk. ģen. -žņu, s.

1. Ļoti populāra kinoaktrise, ļoti populārs kinoaktieris.

Avoti: LLVV

kinožanrs   -a, v.

1. Kinomākslas žanrs.

Avoti: LLVV

kinožurnālistika   -as, s.; parasti vsk.

1. Kinopublicistika.

Avoti: LLVV

kinožurnālists   -a, v.

1. Kinopublicists.

Avoti: LLVV

kinožurnāls   -a, v.

1. Periodisks kinohronikas materiālu apkopojums demonstrēšanai skatītājiem; kinohronika (1).

Avoti: LLVV

kins

1. Sena masas mērvienība Austrumāzijā; Ķīnā un Japānā - 604,79 g.

2. novec. Sens ķīniešu cītaras veida instruments, kura stīgas (5-25) savītas no zīda pavedieniem.

Avoti: SV99, KV

kins

1. Laika mērvienība maiju kalendārā, diena.

Avoti: Geo-54-43

Kinseila   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Kinsale"), Mansteras provincē, 2200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kinstona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kinston"), Ziemeļkarolīnas štatā, 21400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kinšasa   vietv.

1. Kongo Demokrātiskās Republikas galvaspilsēta (fr. val. "Kinshasa"), atrodas Kongo (Zairas) upes kreisajā krastā, 8,4 mlj iedzīvotāju (2007. g.); līdz 1966. g. saucās Leopoldvila.

Avoti: LģE

Kintana   vietv.

1. Kintana Roo - Meksikas pavalsts - Brīvā un Suverēnā Kintanas Roo Valsts ("Quintana Roo" / "Estado Libre y Soberano de Quintana Roo"), administratīvais centrs - Četumala, platība - 42535 kvadrātkilometri, 1135300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA, Wi

kintars   -a, v.; vēst.

1. Sīknaudas vienība Albānijā, bija vienāda ar 0,01 leku, izņemta no apgrozības.

Avoti: PnR

Kintriši   vietv.

1. Kintriši rezervāts - atrodas Gruzijā, Adžārijas Autonomajā Republikā, Meshetijas grēdas rietumu un ziemeļrietumu nogāzē, platība - 69 kvadrātkilometri, augstums - 450-2600 m, dibināts 1959. g., lai saglabātu Kolhīdas floru un faunu.

Avoti: PZT

Kintu   mit.

1. Ugandas gandu mitoloģijā - varonis un ciltstēvs, kas nodibināja valdnieku dinastiju.

Avoti: PmV

kinuķ   žarg.

1. Piemānīt.

Kinuķ hvost— nomirt.

Avoti: KZ

kinurenīns   med.

1. Triptofāna metabolisma starpprodukts.

Avoti: TM

kinurēnskābe   med.

1. Triptofāna metabolisma starpprodukts; atrodams suņu urīnā, bet cilvēka urīnā tad, ja organismā ir B6 vitamīna deficīts.

Avoti: TM

kinza   s.

1. Koriandrs (parasti tā zaļās, svaigās lapas).

Avoti: MLVV

kinžals   -a, v.

1. Samērā īss divasmeņu duramais ierocis ar smailu galu.

Avoti: LLVV

kinžaluguns   mil.

1. Šaušana ar ložmetējiem, atsevišķiem lielgabaliem, kājnieku kaujasmašīnām vai tankiem, ko atklāj pēkšņi no neliela attāluma vienā virzienā.

Avoti: MIL

kiņčiks   žarg.

1. Kinoteātris.

Avoti: SLG

kiņanturu

1. Valoda, kurā runā vaņaturi tauta un radniecīgās ciltis Tanzānijas vidienē, pieder pie bantu saimes austrumu grupas.

Avoti: PZT

Kiņešma   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ivanovas apgabalā, osta Volgas labajā krastā, 86000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

kiņika

1. Valoda, kurā runā vaņiki tauta un radniecīgās ciltis Kenijas dienvidaustrumos, pieder pie bantu saimes austrumu grupas.

Avoti: PZT

kioskapakšstacija   tehn.

1. Rūpnieciski izgatavota kompakta transformatoru apakšstacija.

Avoti: EepV

kiosknieks   -a, v.

1. Pārdevējs kioskā.

Avoti: LLVV

kiosks   -a, v.

1. Neliela celtne, arī telpa, novietne sīktirdzniecībai.

Avoti: LLVV

Kioto   vietv.

1. Pilsēta Japānā, Honsju salas centrālajā daļā, prefektūras administratīvais centrs, 1,5 mlj iedzīvotāju.

Avoti: LģE

kiotrofija   med.

1. Miesas augļa barošanās.

Avoti: TM

kiots

1. Aizstiklota kaste vai skapītis ikonu glabāšanai; arī īpašs ietvars reliģiskas pielūgsmes priekšmetu glabāšanai.

Avoti: SV08

kipa

1. Tradicionālā ebreju cepurīte, ko valkā galvenokārt ortodoksālā jūdaisma piekritēji - vīrieši; jermolka.

2. Kvipa.

Avoti: PL, KL

Kiparis   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tēleja dēls, dieva Apollona mīlulis, kas nejauši nogalināja savu iemīļoto briedi, un Apollons skumstošo jaunekli pārvērta par cipresi, kuru sāka uzskatīt par sēru koku.

Avoti: Mit

Kiparisija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 5800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kipartsa   novec.

1. Kāds vienmēr zaļš koks, sēru simbols.

Avoti: SV33

kipčaki

1. Polovcieši - tjurku cilts, 11.-13. gs. dzīvoja Dienvidkrievijas stepēs.

Avoti: LPE

kīpers   žarg.

1. Vārtsargs.

Avoti: SLG

kipišs   žarg.

1. Saruna skaļā balsī.

Avoti: KZ

kipitāli   žarg., apst.

1. Labi.

Avoti: SLG

kipitāls   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

Kipļuki   vietv.

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Ķipļuki" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Ķipļuki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kipra   vietv.

1. Kipras Republika - valsts Rietumāzijā, Kipras salā Vidusjūras austrumos (grieķu valodā "Kypros", turku valodā "Kibris"), galvaspilsēta - Nikozija, administratīvais iedalījums - 6 eparhijas; 1974. g. salas ziemeļu daļu okupēja turku karaspēks, tās nosaukums - Ziemeļkipras Turku Republika, ko atzinusi vienīgi Turcija.

2. Kipras jūra - senāk lietots Vidusjūras austrumu daļas (starp Āfriku, Mazāziju un Krētu) nosaukums, dziļums - līdz 4486 m, ietek Nīla.

Avoti: PuA, LģE

kiprēgelis

1. Optisks ģeodēziskais instruments, ko lieto virziena grafiskai attēlošanai un noteikšanai.

Avoti: SV99

kiprēgels   novec.

1. Kiprēgelis.

Avoti: KV

Kiprīda

1. Viens no sengrieķu dievietes Afrodītes vārdiem, kas cēlies no Kipras salas nosaukuma, jo tur Afrodīte pēc dzimšanas esot izkāpusi no jūras putām.

Avoti: SV99

kipridopātija   med.

1. Veneriska slimība.

Avoti: TM

kiprieši   -šu, v., dsk.

1. Kipras pamatiedzīvotāji.

Grieķu kiprieši— Kipras grieķu daļas pamatiedzīvotāji.

Turku kiprieši— Kipras turku daļas pamatiedzīvotāji.

Avoti: MLVV

Kiprina   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, 1160 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kiprioti

1. Kipras grieķi.

Avoti: PZT

kips

1. Naudas vienība Laosas Tautas Demokrātiskajā Republikā, sīknauda - ats (izņemta no apgrozības).

Avoti: PnR

Kipsal   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķizbeles muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Krimuldas pagastā.

Avoti: KV

kipseks   novec.

1. Krāšņi izdota grāmata vai albums ar tekstu un attēliem.

2. Kabatas grāmata.

3. Svētku dāvana.

Avoti: SV33

kipsigisi

1. Tauta, pieder pie nandu grupas, dzīvo Kenijas rietumos, valoda pieder pie pie nilotu valodu dienvidaustrumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

kipu

1. Seno peruāņu mezglu raksts: vilnas vai kokvilnas virve, pie kuras piesietas vairākas dažādas krāsas aukliņas ar iesietiem dažādas formas mezgliem; mezglu forma un skaits apzīmēja skaitļus, aukliņu krāsa - noteiktus priekšmetus.

Avoti: SV69

KIR   saīs., vietv.

1. Kiribati, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Kira   vietv.

1. Vjadas labā krasta pieteka Viļakas novadā un Krievijā, garums - 59 km (Latvijā 33 km), kritums - 58 m, sākas Austrumlatvijas zemienes Adzeles pacēlumā, uz dienvidiem no Viļakas.

2. Upe Krievijas Aizbaikāla novadā, Ononas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LE1, PZT

Kīra   vietv.

1. Upe Francijā, Jonnas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kirājhelmeca   vietv.

1. Krāļovski Hlmeca - pilsēta Slovākijā, Košices apgabalā, 7700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

kiranti

1. Kirati - viena no tautībām Nepālā.

Avoti: PZT

Kirasao   vietv.

1. Autonoma valsts Nīderlandes Karalistes sastāvā, nodibināta 2010. g. 10. oktobrī, kopā ar Sintmartēnu aizstājot Nīderlandes Antiļas.

2. Sala Mazo Antiļu salu grupā, pie Venecuēlas krastiem, platība - 472 kvadrātkilometri, augstums - līdz 372 m.

Avoti: PnR

kirasas   vēst.

1. Metāla bruņas, kuras uzlika uz muguras un krūtīm, lai izsargātos no auksto ieroču triecieniem; 20. gs. sākumā kirasas vēl bija dažu armiju kavalērijā kā parādes formas tērpa piederums.

Avoti: SV69

kirase   novec.

1. Kirasas.

Avoti: LME

kirasieris   -ra, v., vēst.

1. vēst. Smagās kavalērijas jātnieks, kuru aizsargā metāla bruņas.

2. Izlases kavalērijas jātnieks.

Avoti: LLVV

kirati

1. Viena no tautībām Nepālā, kas XVIII gs. veidoja bijušo Gorkas militāro konfederāciju, bet vēlāk veido gurku tautu daļu, viena no himalajiešu tautām (dzīvo arī Indijā un Butānā), valoda (rai) pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, reliģija - budisms (lamaisms).

Avoti: PZT

kiravāt   apv.

1. Pieskatīt, uzraudzīt.

Avoti: KiV

kiravāties   apv.

1. Uzmanīties.

Avoti: KiV

Kiravska   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Mogiļovas apgabalā, 8800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Kirbisch   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķirbižu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Vitrupes pagastā.

Avoti: KV

Kirchholm   vietv., vēst., vācu val.

1. Salaspils pagasta bijušais nosaukums.

2. Salaspils.

3. Salaspils muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Salaspils pagastā.

Avoti: LPag, FV

kirchneriella   lat.

1. Ankistrodesmu dzimtas ģints.

Kirchneriella contorta— šīs ģints suga.

Kirchneriella lunaris— šīs ģints suga.

Kirchneriella obesa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

kirdavacka   apv.

1. Bez rauga cepta karaša.

Avoti: KnG

Kirdemira   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, rajona administratīvais centrs, 17800 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

kirdik   žarg., nelok.

1. Beigas.

Avoti: SLG

kirdiks   žarg.

1. Beigas.

Avoti: SLG

Kire   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kastamonu ilā, 3200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kirē

1. Katoļu draudzes mācītājs Francijā, Beļģijā un citās zemēs.

Avoti: SV99

Kireins   mit.

1. Kireins Kroins - skotu zemākā līmeņa mitoloģijā - milzīga ūdensčūska, vislielākais radījums pasaulē.

Avoti: Mit

Kireja   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Ijas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kirejevska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tulas apgabalā, 25000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kirēna   vietv.; vēst.

1. Senpilsēta Krēnaikā, Lībijas ziemeļaustrumos, 15 km no Vidusjūras, dibinājuši grieķu kolonisti 630 g. p. m. ē., nopostījuši arābi VII gs.

Avoti: PZT

Kirēnaika   vietv.

1. Vēsturisks reģions Lībijas ziemeļos ("Cyrenaica"), starp Bombas un Sidras līci, platība - 885000 kvadrātkilometru.

2. Plato Ziemeļāfrikā ("Cyrenaica"), Lībijas ziemeļaustrumos, veido lēzena antiklināle no neogēna kaļķakmeņiem (augstums - 300-500 m), augstākā virsotne - 876 m vjl. (Ahdara grēda).

Avoti: PZT

kīrēnaiki   novec.

1. Kirenaiķi.

Avoti: SV33

kirenaiķi

1. Sokrāta mācekļa Aristipa no Kirēnas dibināta filozofu skola 4. gs. pr. m. ē.

Avoti: FA

Kirēne   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - mežu un pļavu nimfa, lapitu valdnieka Hipseja meita, kura bija kareivīga un nevaldāma, mīlēja medīt, aizstāvēja mājdzīvniekus.

2. Kirēnes briedis - dzīvnieks ar zelta ragiem un vara nagiem, kas dzīvoja Kirēnes kalnā Arkādijā, veikdams savu trešo varoņdarbu Hērakls to sagūstīja.

Avoti: Mit, PmV

Kirenga   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Ļenas labā krasta pieteka, garums - 746 km, sākas Baikāla grēdā 856 m vjl., satekot divām upēm.

Ļevaja Kirenga— Kirengas kreisā satekupe.

Pravaja Kirenga— Kirengas labā satekupe.

Avoti: PZT

kirengeshoma   lat.

1. Kirengešoma.

Kirengeshoma koreana— Korejas kirengešoma.

Kirengeshoma palmata— plaukstveida kirengešoma.

Avoti: DaE

kirengešoma   bot.

1. dsk. Hortenziju dzimtas ģints ("Kirengeshoma"), dekoratīvi ziedaugi.

Korejas kirengešoma— kirengešomu suga ("Kirengeshoma koreana"), zied augustā-septembrī ar maigi dzelteniem ziediem, kas aug stāvus.

Plaukstveida kirengešoma— kirengešomu suga ("Kirengeshoma palmata"), zied septembrī-oktobrī ar maigi dzelteniem nokareniem, zvanveida ziediem.

Avoti: DaE

kirēnieši   vēst.

1. Sengrieķu filozofijas skola, ko 4. gs. pr. m. ē. dibināja Aristips no Kirēnas; par augstāko labumu kirēnieši atzina jutekliskas baudas, dzīves baudīšanu; kirenaiķi; Kirēnas skola; kirēniķi.

Avoti: SV69

kirēniķi   vēst.

1. Sengrieķu filozofijas skola, ko 4. gs. pr. m. ē. dibināja Aristips no Kirēnas; par augstāko labumu kirēnieši atzina jutekliskas baudas, dzīves baudīšanu; kirenaiķi; kirēnieši; Kirēnas skola.

Avoti: SV69

Kirenska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Irkutskas apgabala ziemeļos, osta pie Kirengas ietekas Ļenā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kirg.   saīs.

1. Kirgīzu-; kirgīzu valoda.

Avoti: i1, SV05

kirgīzi   -u, v.

1. Tauta, Kirgīzijas pamatiedzīvotāji, dzīvo arī Uzbekijā, Tadžikijā, Ķīnā, Afganistānā, runā kirgīzu val., ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Kirgīzu valoda— altajiešu val. saimes tjurku val. gr. valoda, rakstības pamatā kr. alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

Kirgīzija   vietv.

1. Kirgizstānas nosaukums 1920.-1991. g.

Kirgīzijas Alatavs— Kirgīzu Alatau.

Kirgīzijas grēda— Kirgīzu Alatau.

Avoti: PZT

Kirgizstāna   vietv.

1. Kirgizstānas Republika - valsts Centrālajā Āzijā (kirg. val. "Kyrgyzstan"), platība - 198500 kvadrātkilometru, 5430000 iedzīvotāju, galvaspilsēta - Biškeka, administratīvais iedalījums - 7 apgabali un 2 pilsētas, robežojas ar Kazahstānu, Ķīnu, Tadžikistānu un Uzbekistānu.

Avoti: LģE

Kirgīzu   vietv.

1. Kirgīzu Alatau - kalnu grēda Ziemeļtjanšanā, Kirgizstānā un daļēji Kazahstānā, garums - 375 km, augstums - līdz 4855 m, virs 3700 m sniegāji, ledāji.

Avoti: PZT

KirgPSR   saīs., vēst.

1. Kirgīzijas Padomju Sociālistiskā Republika.

Avoti: i1

Kirhberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kirchberg an der Jagst"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 4100 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Kirchberg"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 3900 iedzīvotāju (2013. g.).

3. Pilsēta Vācijā ("Kirchberg"), Saksijas federālajā zemē, 8500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kirhdorfa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Kirchdorf an der Krems"), Augšaustrijas federālajā zemē, 4100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kirhene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kirchen"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 8500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kirhenlāmica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kirchenlamitz"), Bavārijas federālajā zemē, 3300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kirhhaina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kirchhain"), Hesenes federālajā zemē, 16100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kirhheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kirchheim unter Teck"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 39400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kirhheimbolandene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kirchheimbolanden"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 7700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kirī   nelok., v.

1. Radioaktīvā izotopa aktivitātes mērvienība.

Avoti: LLVV

Kiribati   vietv.

1. Kiribati Republika - valsts Okeānijā, Klusā okeāna dienvidrietumu daļā abpus ekvatoram, platība - 811 kvadrātkilometri, 99500 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Teinainano, plašā akvatorijā izkliedēti 33 koraļļu atoli un zemas salas, lielākais augstums - 81 m vjl.

Avoti: LģE, PuA

kiribatieši

1. Kiribati Republikas iedzīvotāji.

Avoti: LģE

Kīrica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kyritz"), Brandenburgas federālajā zemē, 9200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

kirīgramma   med.

1. Fotogrāfisks uzņēmums, kas izdarīts, iedarbojoties ar rādija emanāciju.

Avoti: TM

kirijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Aktinīdu grupas ķīmiskais elements, mākslīgi radīts 1944. g., simbols Cm, atomnumurs - 96, zināmi 13 radioaktīvie izotopi, stabilu izotopu nav.

Avoti: SV99

Kirikale   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kirikkale"), uz austrumiem no Ankaras, Kizilirmakas krastos, ila administratīvais centrs, 192700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kirikhana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kirikhan"), Hatajas ilā, 74700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kirili   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Lauderu pagastā.

Avoti: LC

kirilica   -as, s.; parasti vsk.

1. Senslāvu alfabēts, kas kļuvis par krievu alfabēta pamatu.

Avoti: LLVV

kirilisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kirilicu, tai raksturīgs; tāds, kas rakstīts kirilicā.

Kiriliskais raksts— kirilica - viens no diviem senslāvu raksta variantiem.

Avoti: LLVV, LE1

Kirillova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vologdas apgabalā, Siverskas ezera ziemeļu krastā, 7500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kirillovka   vietv.; novec.

1. Kiriļivka - apdzīvota vieta Ukrainā.

Avoti: PZT

kiriļica   novec.

1. Kirilica.

Avoti: SV33

Kiriļivka   vietv.

1. Apdzīvota vieta Ukrainā ("Kyryllivka"), Zaporožjes apgabalā, Azovas jūras ziemeļu krastā, 3500 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kirisima   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Japānā ("Kirishima"), Kjusju salas dienvidu daļā, augstums - līdz 1700 m, iekļauts nacionālajā parkā.

Kirisimas nacionālais parks— dibināts 1934 g., ietver 23 vulkānus, vairākus krāteru ezerus, daudz karsto avotu, nogāzēs mūžzaļie kriptomēriju meži, rododendru krūmāji, bagāta fauna.

Avoti: PZT

Kirisimasi   vietv.

1. Sala Klusajā okeānā ("Kiritimati"), lielākā no Lainas salām, Kiribati teritorija, platība - 577 kvadrātkilometri, 5100 iedzīvotāju (2005. g.), senāk dēvēta par Ziemsvētku salu.

Avoti: PZT

Kiririša   mit.

1. Elamiešu (vēst. Irāna) mitoloģijā - dieviete - māte, dievu māte, kuru pielūdza visā Elamas valstī.

Avoti: Mit

Kiriši   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, Volhovas labajā krastā, 52500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

kirīterapija   med.

1. Rādija lietošana terapijā.

Avoti: TM

Kirjanišķu   vietv.; nelok.

1. Kirjanišķu ezers - Kirjaņiška, ezers Skrudalienas paugurainē, Daugavpils novada Salienas pagastā.

Avoti: LD, La1

Kirjaņiška   vietv.

1. Ezers Skrudalienas paugurainē, Daugavpils novada Salienas pagastā, netālu no Baltkrievijas robežas, 155,2 m vjl., platība - 38,5 ha, garums - 1,2 km, lielākais platums - 0,6 km, lielākais dziļums - 1,1 m, sala 1,9 ha, eitrofs ar noslieci uz distrofismu; Kirjanišķu ezers; Kurjanišķu ezers; Ķirlānišķu ezers.

Avoti: LD, La1

Kirjū   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kiryū"), Honsju salas centrālajā daļā, Gummas prefektūrā, Vatarases krastos, 115000 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

kirjuha   žarg.

1. Sens paziņa, draugs, kompanjons.

Avoti: KZ

kirk   novec.

1. Skotu baznīca.

Avoti: KV

kirka   apv.

1. Cērte.

Avoti: KiV

Kirkāgaža   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Manisas ilā, 25700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kirkaķ   žarg.

1. Runāt, kliegt.

Avoti: KZ

kirke   žarg.

1. Lempis.

Avoti: SLG

Kirke   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - burve, Ejas salas valdniece; šajā salā nonāca Odisejs ar saviem ceļa biedriem, kurus Kirke pārvērta par cūkām.

Avoti: SV69

Kirke   vietv.

1. Kirke Hīlinge - pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 2000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kirke Hvalse - pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 4000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Kirke Sobī - pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kirkenēsa   vietv.; novec.

1. Hjirkenēse - pilsēta norvēģijā.

Avoti: PZT

Kirkiliškas   vietv.

1. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Kirkiliški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kirkiliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Pušas pagastā.

Avoti: LC

Kirkiliškys   vietv.

1. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Kirkiliški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kirklareli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kirklareli"), ila administratīvais centrs, 67400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kirkūka   vietv.

1. Pilsēta Irākā, tāda paša nosaukuma muhāfazas administratīvais centrs, 590500 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kirliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Vecsalienas pagastā.

Avoti: LC

kirmašas   novec.

1. Katoļu zemēs baznīcas iesvētīšanas svētki un to gadskārtējās atceres.

Avoti: LE

Kirmhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķermes muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Lutriņu pagastā.

Avoti: KV

Kirmira   vietv.

1. Upe Turcijā, Sakarjas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kirna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kirn"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 8200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kiromantija   novec.

1. Hiromantija.

Avoti: LME

Kirova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalugas apgabalā, Bolvas krastos, 31200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Krievijā, apgabala administratīvais centrs, 487000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Kirovas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Eiropas daļas austrumu pusē, platība - 120800 kvadrātkilometru, 1401000 iedzīvotāju (2009.).

4. Kirovohrada - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums 1934.-1939. g.

5. Kirova līcis - Gizilaghačas līcis Kaspijas jūras dienvidrietumu daļā, tā nosaukums PSRS laikā.

6. Sergeja Kirova salas - 6 nelielu, smilšu veidotu salu grupa Karas jūras ziemeļaustrumos, Krievijas Krasnojarskas novadā, lielākā - Isačenko sala, tās platība - 150 kvadrātkilometru, arktiskā tundra.

Avoti: LpA, PuA, Wi, PZT

Kirovabada   vietv.; vēst.

1. Gendže - pilsēta Azerbaidžānā, tās nosaukums 1935.-1989. g.

2. Pandža - pilsēta Tadžikistānā, tās nosaukums 1936.-1963. g.

Avoti: PZT

Kirovakana   vietv.; vēst.

1. Vanadzora - pilsēta Armēnijā, tās nosaukums 1935.-1991. g.

Avoti: PZT

Kirovgrada   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabalā, 20300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kirovočepecka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kirovas apgabalā, pie Čepcas ietekas Vjatkā, 76000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kirovograda   vietv.; vēst.

1. Kropivnicka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: LeK-1-16/9

Kirovohrada   vietv.; vēst.

1. Kropivnicka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: LpA, LeK-1-16/9

Kirovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, 25400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Krievijā, Murmanskas apgabalā, 27700 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā, 28500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Kirovske   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 28290 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

kirpans

1. Sikhu reliģijas simbols - īpašas formas izliekts nazis jeb duncis, kas kalpo kā ceremoniāls ierocis.

Avoti: IPV-104-49

kirpičs   žarg.

1. Ķieģelis.

2. Formas maize.

3. Ceļazīme "Iebraukt aizliegts".

4. Parasti 100000 ASV dolāru naudas paka (ar kirpiču jeb ķieģeļu skaitu apzīmē darījuma kopsummu).

Avoti: SLG, KZ

Kirsa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kirovas apgabalā, 9900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kirsanova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tambovas apgabalā, 17300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kiršehira   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, ila administratīvais centrs, 114200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kiršlāga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Kirchschlag in der Buckligen Welt"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 2900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kīršpe   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kierspe"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 16100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kirtara   vietv.

1. Kirtara grēda - kalnu grēda Irānas kalnienes dienvidaustrumu daļā ("Kirthar"), Pakistānas dienvidaustrumos, garumos - ~300 km, augstums - līdz 2171 m, kaļķakmeņi un smilšakmeņi.

Avoti: PZT

Kirtara   vietv.

1. Kirtara grēda - kalnu grēda Irānas kalnienes dienvidaustrumu daļā ("Kirthar"), Pakistānas dienvidaustrumos, garumos - ~300 km, augstums - līdz 2171 m, kaļķakmeņi un smilšakmeņi.

Avoti: PZT

Kirtina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Gimišhanes ilā, 3200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kirtometrs   novec.

1. Rīks, ar kuru var noteikt krūšu formu dažādās elpošanas stadijās.

Avoti: SV33

Kirtorfe   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kirtorf"), Hesenes federālajā zemē, 3260 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kiruna   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Lapzemē, Norbotenas lēnē, 18100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Kirundo   vietv.

1. Pilsēta Burundi Republikā, 62500 iedzīvotāju (1990. g.).

Avoti: LpA

Kirups   vietv.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Ķirupe" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kiryli   vietv.

1. Zilupes novada Lauderu pagasta apdzīvotās vietas "Kirili" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kirza   -as, s.; parasti vsk.

1. Blīvs, daudzslāņains, ar īpašu vielu piesūcināts audums - ādas aizstājējs (piemēram, apavu rūpniecībā).

Avoti: LLVV

kirzāda   -as, s.; parasti vsk.

1. Kirza.

Avoti: LLVV

kirzenieki   apv.

1. Kirzas zābaki.

Avoti: KnV

kirzoviks   žarg.

1. Kirzas zābaks.

Avoti: SLG

Kiržača   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vladimiras apgabala ziemeļrietumos, Kiržačas krastos, 28000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Krievijā, Vladimiras apgabalā, Kļazmas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi, PZT, LpA

kisa   apv.

1. Ķīsis.

Avoti: VV

Kisama   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Krētas perifērijā, 4300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kisangani   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Čopo provinces administratīvais centrs, 682600 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

kisčak   žarg.

1. Normāli, labi, jauki, visai laba dzīve.

Avoti: KZ

Kiseli   vietv.

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Kiseļi" nosaukums latgaliski.

2. Ludzas novada Istras pagasta apdzīvotās vietas "Kiseļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kiselice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 2200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1331. g.

Avoti: Wi

Kiseļaka   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Kiseljak"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Centrālās Bosnijas kantonā, 21900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kiseļevci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Avoti: LC

Kiseļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

Kiseļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

Avoti: LC

Kiseļovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

Avoti: LC

Kiseļovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kemerovas apgabalā, 94500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kises   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

kisets   žarg.

1. Tabakas maisiņš.

Avoti: KZ

kisi

1. Tauta, dzīvo gk. Sjerraleones ziemeļrietumos, arī Gvinejas dienvidos, pieder pie bantu saimes Atlantijas grupas, valoda pieder pie Rietumatlantijas valodām, izplatīti vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - musulmaņi.

Avoti: LPE

Kisidugu   vietv.

1. Pilsēta Gvinejā, Faranas reģionā, 66000 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kisigača   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, dūņu dziedniecības un balneoloģiskais kūrorts, minerālūdeņu avoti, sanatorija.

Avoti: PZT

Kisiļevka   vietv.

1. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Kiseļovka" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kisimaja   vietv.; novec.

1. Kismājo - pilsēta Somālijā.

Avoti: PZT

Kisimī   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kissimmee"), Floridas štatā, 66700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kisins   apv.

1. Spilvens.

Avoti: TiA

Kisivada   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kishiwada"), Honsju salas dienvidos, osta Osakas līča krastā, 197600 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: PZT, Wi

kislevs   rel.

1. Jūdaistu civilā kalendāra trešais mēnesis.

Avoti: R1

Kislovodska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Stavropoles novada dienvidos, Lielā Kaukāza ziemeļu priekškalnēs 700-1000 m vjl., 130000 iedzīvotāju (2014. g.), liels balneoloģiskais un klimatiskais kūrorts (darbojas no 1803. g.).

Avoti: Wi, PZT

Kisluhina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

kisļaks   žarg.

1. Skābs vīns.

2. Skābēti kāposti.

Avoti: KZ

Kismājo   vietv.

1. Pilsēta Somālijas dienvidu daļā ("Kismaayo"), Indijas okeāna piekrastē, 195900 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kisnahte   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Kuesnacht"), Cīrihes kantonā, 13600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kīsnahte   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Kuessnacht"), Švīces kantonā, 12400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kista   novec.

1. Audzējs somas veidā ar šķidru vai pusšķidru saturu.

2. Kapsula, kurā iekūņojas daži zemāki dzīvnieki, pāriedami miera stāvoklī.

Avoti: SV33

Kistakuza   vietv.

1. Pilsēta Tadžikistāna, Sugdas vilojatā, 43300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

kistalgija   novec.

1. Urīnpūšļa sāpes.

Avoti: SV33

kistīnieši

1. Gruzijas čečeni, dzīvo gk. Pankisi ielejā pie robežas ar Čečeniju (Krievijā); kistīņi.

Avoti: PL

kistīņi

1. Gruzijas čečeni, dzīvo gk. Pankisi ielejā pie robežas ar Čečeniju (Krievijā); kistīnieši.

Avoti: PL

kistīts   novec.

1. Urīnpūšļa iekaisums.

Avoti: SV33

Kistna   vietv.

1. Krišna - upe Indijā.

Avoti: PZT

kistočka   žarg.

1. Otiņa.

Avoti: SLG

kistoskopija   novec.

1. Mīzalpūšla iekšienes apskatīšana ar sevišķa instrumenta palīdzību.

Avoti: SV33

kisuaheli   novec.

1. Suaheli cilts valoda, attīstītākā bantu valodu starpā, ko lietoja kā satiksmes valodu visā Austrumāfrikā.

Avoti: LME

Kisucke   vietv.

1. Kisucke Nove Mesto - pilsēta Slovākijā, Žilinas apgabalā, 15500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Kisumu   vietv.

1. Pilsēta Kenijas rietumos ("Kisumu"), osta Viktorijas ezera austrumu krastā, 227100 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PZT

kisva   rel.

1. Melns brokāta audums, ar ko pārklāta galvenā musulmaņu svētvieta - Kaabas templis Mekā.

Avoti: RtV, MrJ

kiš   apv.

1. Sauciens, ar kuru raida prom kaķi.

2. Sauciens, ar kuru raida prom putnus (parasti vistas).

Avoti: ĒiV

Kiša   vietv.

1. Senpilsēta Mezopotāmijas vidienē (Irākā), uz dienvidiem no Babilonas, liels senās Šumeras kultūras centrs, tagad drupu pakalns (Oheimira), atrastas valdnieku pils (XXVIII-XXV gs. p. m. ē.) u. c. celtņu drupas.

Avoti: PZT

Kišalfelda   vietv.

1. Mazā Ungārijas zemiene - Vidusdonavas līdzenuma daļa Ungārijas ziemeļrietumos, augstums 100-150 m, atrodas tektoniskā ieplakā.

Avoti: PZT

kišambala

1. Valoda, kurā runā vašambali Tanzānijā, pieder pie bantu saimes austrumu grupas.

Avoti: PZT

Kišars   mit.

1. Šumeru mitoloģijā - viens no debesu dieva Ana vecākiem.

Avoti: MrJ

Kišbalatons   vietv.

1. Mazais Balatons ("Kis Balaton") - purvu rezervāts Ungārijā, Balatona ezera rietumu galā, platība - 20 kvadrātkilometru, dibināts - 1951. g., aizņem Zalas u. c. upju sanesām pildītu līci, ligzdo gārņi, dūkuri, jūraskraukļi, pīles, barojas gājputni.

Avoti: PZT

Kišbēra   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Komāromas-Estergomas meģē, 5400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kišimaķ   žarg.

1. Dzert degvīnu, pļēgurot.

Avoti: KZ

Kišineu-Kriša   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Aradas žudecā, 8000 iedzīvotāju (2011. g.); Kišjenē.

Avoti: Wi, PuA

Kišiņeva   vietv.

1. Moldovas galvaspilsēta un rajona administratīvais centrs, atrodas Dņestras pietekas Bikas krastos, 674500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, LģE

Kišjenē   vietv.

1. Kišineu-Kriša - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

kiška   žarg.

1. Cilvēks, kas mīl daudz ēst.

Avoti: KZ

kiškamjots   žarg.

1. Tāds, kas daudz ēd.

Avoti: KZ

kiškas   žarg., dsk.

1. Iekšas; ķidas.

Avoti: SLG

Kiškere   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hevešas meģē, 2900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kiškēreša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bāčas-Kiškunas meģē, 14200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LC

kiški   žarg.

1. Mantas.

2. Zagļa apģērbs.

3. Kuņģis.

4. Zarnas.

Avoti: KZ

Kiškiļa   vietv.

1. Upe Krievijas Kirovas apgabalā, Vjatkas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Kiškunfēleģhāza   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bāčas-Kiškunas meģē, 29300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

Kiškunhalaša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Kiskunhalas"), Bāčas-Kiškunas meģē, 27900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

Kiškunmajša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Kiskunmajsa"), Bāčas-Kiškunas meģē, 11500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kišlaks   -a, v.

1. Lauku ciemats Uzbekijā un Tadžikijā.

2. Afganistānas un Irākas klejotājtautu ziemošanas vieta.

Avoti: SV99

kiš-miš   žarg.

1. Maisījums.

Avoti: Žrg

kišmišs   -a, v.; parasti vsk.

1. Vīnogu šķirņu grupa, kurām raksturīgas sīkas ogas bez kauliņiem.

2. Šo šķirņu grupas vīnogu oga vai ogas.

3. žarg. Maisījums, sajaukums.

Avoti: LLVV, SLG

Kištarča   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Kistarcsa"), Peštas meģē, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kišteleka   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Kistelek"), Čongrādas meģē, 7100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kištima   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, 38500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kišūjsāllāša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģē, 11400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kišvārda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Sabolčas-Satmāras-Beregas meģē, 16700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kit   apv., interj.

1. Lieto, lai izteiktu vēlēšanos kutināt.

Avoti: KiV

KIT   saīs.

1. Sazināsimies (angļu "keep in toouch"; īsziņās).

Avoti: īsz

kita   literat.

1. Iecienīts dzejas žanrs tradicionālajā Austrumu literatūrā - apjomā neliels (parasti sastāv no 2-5 beitiem), filozofiska vai didaktiska rakstura lirisks dzejolis.

Avoti: DzV

kitāb   novec.

1. Grāmata, sevišķi korāns.

Avoti: KV

Kitadake   vietv.

1. Kalnu masīvs Japānā ("Kita dake"), Honsju salas centrālajā daļā, Akaisi grēdā, augstums - līdz 3189 m, smailas virsotnes, stāvas nogāzēs, kas apaugušas mežiem.

Avoti: PZT

Kitahja   vietv.

1. Pilsēta Turcijas rietumos, ila administratīvais centrs, 213000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kitairons   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Plataju valdnieks, kas dievu valdniekam Zevam palīdzēja salabt ar greizsirdīgo Hēru, iesakot vadāt savos ratos pārklājā ietītu kailas sievietes figūru.

Avoti: Mit

Kitakjusju   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kitakyūshū"), Kjusju salas ziemeļos, osta pie Kamona šauruma, 992000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Kitale   vietv.

1. Pilsēta Kenijā, 63200 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA

kitāra   -as, s.

1. Strinkšķināmais stīgu mūzikas instruments (senajā Grieķijā).

Avoti: LLVV

kitāristika   novec.

1. Kitāras spēlēšana.

Avoti: KV

kitārists   novec.

1. Kitāras spēlētājs.

Avoti: KV

kitārodija   novec.

1. Kitāras pavadīta dziedāšana.

Avoti: KV

kitārods   novec.

1. Dziedātājs, kas dzied kitāras pavadījumā.

Avoti: KV

Kitē   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ziemeļkarēlijas reģionā, 9100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kitega   vietv.

1. Gitega - pilsēta Burundi Republikā.

Avoti: PZT

kiteke

1. Valoda, pieder pie bantu saimes kongo grupas, runā gk. bateki.

Avoti: PZT

kitelis   apv.

1. Uzsvārcis; halāts.

Avoti: ĒiV, MalV

kiteļdrēbe   apv.

1. Audums uzsvārču šūšanai.

Avoti: ĒiV

Kitena   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Burgasas apgabalā, 1100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kitēra

1. Sala uz dienvidiem no Peloponēsas, kur atradās ievērojams Afrodītes templis, kas bija iecienīta svētceļotāju pulcēšanās vieta, kur tika rīkotas plašas orģijas.

2. pārn. Jutekliskā un baudas pasaule.

Avoti: MV

Kitimata   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Kitimat"), Britu Kolumbijā, 8300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

kitināt   apv.

1. Kutināt.

Avoti: KiV

kitinēt   apv.

1. Kutināt.

Avoti: KiV

Kitira   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 4000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kitkova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mērdzenes pagastā.

Avoti: LC

Kītli   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Keighley"), Anglijas ziemeļaustrumos, 51400 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT

Kitmanshūpa   vietv.; novec.

1. Kietmanshopa - pilsēta Namībijā.

Avoti: PZT

Kito   vietv.

1. Ekvadoras galvaspilsēta (sp. val. "Quito"), atrodas Andos, Pičinčas vulkāna dienvidu nogāzē 2818 m vjl., Pičinčas provinces administratīvais centrs, 1,4 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

kito-   med.

1. Salikteņos norāda uz kustību.

Avoti: MSV

Kitoja   vietv.

1. Kitojas kailkalni - kalnu grēda Austrumsajānos, Kitojas, Urikas, Onotas un Malaja Belajas ūdensšķirtnē, Krievijā, Burjatijas Republikā, garums - ~180 km, augstums - līdz 3215 m.

Avoti: PZT

kitonkrāsvielas   novec.

1. Dažas skābās vilnas azo- un trifenīlmetāna krāsvielas, ko ražoja "Gesellsch f. chem. Industrie" un "Clayton Aniline Company".

Avoti: KV

kitrs   apv.

1. Viltīgs.

Avoti: KiV

Kitve   vietv.

1. Pilsēta Zambijā ("Kitwe"), Koperbeltas provincē, 363700 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kitvenkana   vietv.; vēst.

1. Kitve - pilsēta Zambijā.

Avoti: PZT

Kiudalova   vietv.

1. Ludzas novada Pureņu pagasta apdzīvotās vietas "Kivdolova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kiudolova   vietv.

1. Ludzas novada Pureņu pagasta apdzīvotās vietas "Kivdolova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kiukas   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Kivki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kiuki   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Kivki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kiukuči   apv., hip.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: Aug2

kiukuļi   apv., hip.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: Aug2

Kiukys   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Kivki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kiuli   vietv.

1. Ludzas novada Pureņu pagasta apdzīvotās vietas "Ķivļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kiulini   vietv.

1. Rēzeknes novada Lūznavas pagasta apdzīvotās vietas "Kivleņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kiulinīki   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Kivlenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kiuliņauci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

Avoti: LC

Kiuliņi   vietv.

1. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Kūliņi" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Lūznavas pagasta apdzīvotās vietas "Kivleņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kiuļi   vietv.

1. Ludzas novada Pureņu pagasta apdzīvotās vietas "Ķivļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kiureni   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Kivriņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kiureņi   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Kivriņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kiurevesi   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ziemeļsavo reģionā, 9000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kiuriņi   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Kivriņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kiuriņš   vietv.

1. Lielais Kiuriņš - ezers Austrumlatvijas zemienes Lubānas līdzenumā, Salas purvā, Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā, platība - 65,8 ha, garums - 1 km, lielākais platums - 0,5 km, lielākais dziļums 3,1 m, 2 salas; Lielais Kūriņa ezers; Lielkiuriņu ezers.

2. Mazais Kiuriņš - ezers 1,5 km uz ziemeļaustrumiem no Lielā Kiuriņa, platība - 16,8 ha, garums - 0,5 km, platums - 0,5 km, lielākais dziļums - 1 m; Mazais Kūriņa ezers; Mazkiuriņu ezers.

Avoti: LE1, LD

Kiuti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LC

Kivača   vietv.

1. Upe Krievijas Karēlijas Republikā, ietek Sjamezerā.

Avoti: PZT

Kivačs   vietv.

1. Kivača rezervāts - atrodas Krievijā, Karēlijas Republikā, platība - 105 kvadrātkilometru, dibināts - 1931. g., lai saglabātu un pētītu vidustaigas dabas kompleksus.

2. Kivača ūdenskritums - atrodas Kivača rezervāta teritorijā, Sunas upē, 27 km no ietekas Oņegas ezerā, ūdens pa kaskādēm krīt no 11 m augstuma.

Avoti: PZT

kivalo   žarg.

1. Piesēdētājs tiesā.

Avoti: KZ

kivano   bot.

1. Adatu gurķis ("Cucumis metuliferus", angļu val. "kiwano").

Avoti: PL

Kivaso   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Chivasso"), Pjemontas reģiona Turīnas provincē, 26000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kivāt   apv.

1. Klanīt (galvu).

Avoti: KiV

kivāties   apv.

1. Klanīties (parasti aiz noguruma, līdzsvara trūkuma).

Avoti: KiV

Kivdalova   vietv.

1. Kivdolica - Pildas kreisā krasta pieteka.

Lielais Kivdalovas ezers— Kivdolovas ezers.

Mazais Kivdalovas ezers— Tribuku ezers.

Avoti: LC

Kivdo   vietv.; novec.

1. Kibdo - pilsēta Kolumbijā.

Avoti: PZT

Kivdolica   vietv.

1. Pildas kreisā krasta pieteka Rēzeknes un Ludzas novadā, garums - 22 km, kritums - 37,8 m, iztek no neliela ezeriņa 4 km no Kaunatas, tek caur Kivdolovas un Tribuku ezeru; Kivdalova.

Avoti: LE1, LD, La1

Kivdolova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ludzas novada Pureņu pagastā, tā administratīvais centrs.

2. Kivdolovas ezers - atrodas Latgales augstienē, Ludzas novada Pureņu pagastā, >139 m vjl., platība - 40,7 ha, garums - 1,06 km, lielākais platums - 0,54 km, lielākais dziļums - 6,5 m, eitrofs, aizaugums neliels; Lielais Kivdalovas ezers; Procepoles ezrs.

Avoti: LC, LD, La1

kīvens   apv.

1. Baļļa alus raudzēšanai.

2. Koka trauks.

3. Steļļu sastāvdaļa - apaļa koka ripa (ar robainu dzelzi un radziņiem), kas uzdzīta uz bomja, uz kura saausto audumu pēc atlaidiena uzgriež; ķīvenis.

Avoti: TlV

Kiverci   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Volīnijas apgabalā, 14600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Kīvesta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Key West"), Floridas štatā, Kīvesta salā (Floridakīzu salu grupā), 25700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, PZT

kivete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. fot. Sekls trauks (piemēram, fotoplašu apstrādei).

2. ķīm. Neliels (parasti četrstūrains) stikla trauks (optiskajā aparatūrā šķidrumu īpašību pētīšanai).

Avoti: LLVV

kivi

1. Kiviveidīgo kārtas vienīgā ģints ("Apteryx"), nelidojošs putns ar matiem līdzīgām spalvām un garu knābi; izplatīts Jaunzēlandē.

2. Aktinīdiju dzimtas kāpelētājauga auglis, kam ir plāna, spalvaina miza, zaļš mīkstums un melnas sēklas.

Avoti: SV99

Kivieli   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Austrumviru apriņķī, 5630 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1946. g.

Avoti: PuA, Wi

kīvis   apv.

1. Ķīvenis - koka trauks; baļļa alus raudzēšanai, kubuls.

Avoti: VV

kivis   apv.

1. Baļļa alus raudzēšanai.

2. Koka trauks; ķīvenis.

Avoti: TlV

Kiviuks

1. astr. Saturna pavadonis ("Kiviuq"), vidējais attālums no planētas - 11111000 km, izmēri - 16 km.

Avoti: ZvD-203-26

kiviveidīgie

1. Putnu kārta ("Apterygiformes"), tumšbrūni, nelidojoši putni, mitros mežos Jaunzēlandē; 1 dz., 1 ģ., 3 s., atrodas uz izmiršanas robežas.

Avoti: EV

kivkānieši

1. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Kivki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kivki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā.

Avoti: LC

Kivlenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

kivlenieki

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Kivlenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kivleņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lūznavas pagastā.

Avoti: LC

Kivonī   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kewanee"), Ilinoisas štatā, 12600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kivriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

KIVS   saīs.

1. Kandavas internātvidusskola.

Avoti: i2

Kivu   vietv.; nelok.

1. Kivu ezers - atrodas Austrumāfrikas lūzumzonā, 1460 m vjl., Kongo Demokrātiskās Republikas un Ruandas teritorijā, platība - 2700 kvadrātkilometru, garums - 100 km, platums - 45 km, lielākais dziļums - 496 m, >150 salu.

Avoti: LģE

Kixten   vietv., vēst., vācu val.

1. Ķikstes muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Viesītes pagastā.

Avoti: KV

kizaramo

1. Bantu saimes austrumu grupas valoda, kurā runā vazarami tauta Tanzānijas austrumos; kidzalamo.

Avoti: PZT

Kizela   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas novadā, 17200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kīzelgurs   novec.

1. Diatomeju zeme, irdena, miltaina vai krītam līdzīga masa baltā, iedzeltenā vai iepelēkā krāsā, sastāv no kramainām diatomeju čaulām.

Avoti: KV

kizerīts   novec.

1. Monoklīnas singonijas minerāls, parasti bezkrāsas vai iedzeltens, pulverī, sajaukts ar nelielu ūdens daudzumu dod masu, kas sacietē līdzīgi ģipsim, bet ūdens pārākumā pārvēršas rūgtā sālī.

Avoti: KV

Kizi   vietv.

1. Lielais Kizi - ezers Krievijā, Habarovskas novadā, Sihotealina ziemeļu daļā 5,6 m vjl., platība - 280 kvadrātkilometru, dziļums - 3-4 m, rietumu daļā savienots ar Amūru.

Avoti: PZT

Kizi   mit.

1. Samodiešu (Taimiras pussalas rietumi) mitoloģijā - galvenā ļaunā dievība, kas dzīvo pazemes pasaulē, vai tālu ziemeļos - mirušo jūrā.

Avoti: Mit

Kizila   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tivas Republikas galvaspilsēta, 114000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kizilagača   vietv.; novec.

1. Kizilagačas līcis - Gizilaghačas līcis.

Avoti: PZT

Kizilarvata   vietv.

1. Serdara - pilsēta Turkmenistānā.

Avoti: LpA

kizilbaši

1. Šiītu iesauka pēc sarkanās galvassegas, kāda bija viņu karavīriem reliģiskajos karos ar sunnītiem 16. gs.

2. novec. Alarodu tautiņas atliekas Armēnijā un Mazāzijā, formāli muhamedāņi, bet faktiski turas pie veciem pirmticējumiem.

Avoti: SV69, KV

Kizildžahamama   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kizilcahaman"), Ankaras ilā, 16500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kizilerena   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Afjonkarahisaras ilā, 1600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kizilirmaka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kizilirmak"), Čankiri ilā, 2100 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Upe Turcijas ziemeļos ("Kizilirmak"), garums - 1151 km, sākas Tedžeras kalnu grēdā, šķērso Anatolijas plakankalni, ietek Melnajā jūrā.

Avoti: Wi, LģE, PZT, LpA

Kiziljurta   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Dagestānas Republikā, Sulakas krastos, 34200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kizilkija   vietv.

1. Pilsēta Kirgizstānas Republikā, Ošas apgabalā, Fergānas ielejas dienvidaustrumos, 31600 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kizilkums   vietv.

1. Smilšu tuksnesis Vidusāzijā, Amudarjas un Sirdarjas upstarpā, ziemeļrietumos to norobežo Arāla jūra, dienvidaustrumos - Pamira-Altaja grēdu atzari, platība - ~300000 kvadrātkilometru.

2. Kizilkuma rezervāts - atrodas Uzbekistānā, Buhāras vilojatā, Amudarjas palienē, platība - 40 kvadrātkilometru, dibināts 1971. g., lai pētītu tugaju-smiltāju kompleksus, staltbriežu (Buhāras pasuga), džeirānu un fazānu ekoloģiju un un izstrādātu aizsardzības metodes.

Avoti: LģE

Kizilorda   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, apgabala administratīvais centrs, 214600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1867. g.

Avoti: LpA, PuA, Wi

kizils   -a, v.

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Cornaceae"), krūms vai neliels koks ar dzelteniem ziediem, sarkaniem, saldskābiem augļiem un izturīgu, elastīgu koksni (piemēram, Krimā, Kaukāzā), 6 ģ., 63 sugas, Latvijā savvaļā konstatētas 2 ģ.

2. Šīs dzimtas ģints ("Cornus"), vasarzaļi koki vai krūmi, 4 s., Latvijā introducēta 1 s.

Eiropas kizils— kizilu dzimtas suga ("Cornus mas"), ko Latvijā audzē kā krāšnumaugu kopš 19. gs. sākuma.

Parastais kizils— Eiropas kizils.

Avoti: LLVV, LD, DaE

Kizilsu   vietv.

1. Upe Tadžikistānā, Pjandžas labā krasta pieteka, garums - 235 km, sākas Vahšas grēdas dienvidu nogāzē.

Avoti: PZT

Kiziltepe   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kiziltepe"), Mardinas ilā, 147600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kizira-Kazira   vietv.

1. Kiziras-Kaziras grēda - Križina grēda Austrumsajānos, Krievijā.

Avoti: PZT

kizjaks

1. Ķieģeļu formā sapresēti lopu mēsli ar salmiem, ko dienvidos, bezmežu rajonos lieto kurināšanai un celtniecībai.

Avoti: SV96

Kizļara   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Dagestānas Republikā, Terekas deltā, 48000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kizučs

1. Lašu dzimtas Klusā okeāna lašu ģints suga ("Oncorhynchus kisutsch").

Avoti: LD

kižļene   žarg.

1. Košļājamā gumija.

Avoti: SLG

kJ   saīs.

1. Kilodžouls.

Avoti: CaF

Kjabiļenskaja   vietv., vēst.

1. Kuldīgas novada Kabiles pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Kjaharloka   vietv.

1. Kārlova - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

Kjahta   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Burjatijas Republikas dienvidos, Mongolijas pierobežā, 20000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Kjampo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Chiampo"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 12900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kjančāno   vietv.

1. Kjančāno Terme - pilsēta Itālijā ("Chianciano Terme"), Toskānas reģiona Sjēnas provincē, 6900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kjani   vietv.

1. Upe Itālijas vidienē ("Chiani"), Tibras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kjanti

1. Kianti - sauss itāļu sarkanvīns; nosaukums pēc Kjanti ielejas.

Avoti: PL

Kjaramonte   vietv.

1. Kjaramonte Gulfi - pilsēta Itālijā ("Chiaramonte Gulfi"), Sicīlijas reģiona Raguzas provincē, 8200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kjaravalle   vietv.

1. Kjaravalle Čentrāle - pilsēta Itālijā ("Chiaravelle Centrale"), Kalabrijas reģiona Katandzāro provincē, 5800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kjari   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Chiari"), Lombardijas reģiona Brešas provincē, 18800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kjarīzs

1. Hidrotehniska ierīce pazemes ūdeņu savākšanai; sastāv no vairākām akām, kuras savienotas ar pazemes galerijām; būvē Vidusāzijā un Aizkaukāzā.

Avoti: SV69

Kjarkuži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

Avoti: LC

kjats

1. Naudas vienība Mjanmā (Birmā).

Avoti: SV69

Kjavāri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Chiavari"), Ligūrijas reģiona Dženovas provincē, 27300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kjavenna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Chiavenna"), Lombardijas reģiona Sondrio provincē, 7400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kjekenmedingi   novec.

1. Aizvēsturisku laiku virtuves atkritumi Dānijas piekrastē.

Avoti: SV33

Kjēri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Chieri"), Pjemontas reģiona Turīnas provincē, 36300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kjeti   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Chieti"), Abruco reģionā, provinces administratīvais centrs, 51300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Itālijas province ("Provincia di Chieti"), atrodas Abruco reģionā, platība - 2588 kvadrātkilometri, 397400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kjeze   vietv.

1. Upe Itālijas ziemeļos ("Chiese"), Lombardijas reģionā, Oljo kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kjodža   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Chioggia"), Venēcijas reģiona Venēcijas provincē, 49700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kjoga   vietv.

1. Kjogas ezers - atrodas Austrumāfrikā (angļu val. "Lake Kyoga"), Ugandā 1029 m vjl., platība - ~2590 kvadrātkilometru (pēc citiem datiem 1720 kvadrātkilometru), dziļums - 3-5 m, ūdens līmenim pazeminoties atdalījies no Viktorijas ezera, aizaudzis niedrēm un papirusiem.

Avoti: LģE, PZT

kjogen

1. Japāņu teātra virziens, komiskās drāmas paveids.

Avoti: PL

Kjondžu   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā, "Kyongju"), 256200 iedzīvotāju (2011. g.), apkaimē vairāki vēsturiski arhitektūras pieminekļi.

Avoti: PZT

Kjontoela   vietv.

1. Kinseila - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

kjūklaksklens   novec.

1. Kukluksklans.

Avoti: KV

Kjurdamira   vietv.; novec.

1. Kirdemira - pilsēta Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

Kjūrpaipa   vietv.

1. Pilsēta Maurīcijā, Maurīcijas salā, 78900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Kjusju   vietv.

1. Sala Japānas arhipelāga dienvidos (jap. val. "Kyūshū"), trešā lielākā sala (aiz Honsju un Hokaido), platība - 37400 kvadrātkilometru (kopā ar blakussalām - 42600 kvadrātkilometru), augstākā virsotne - 1788 m, administratīvi iedalīta 7 prefektūrās.

Avoti: LģE

Kjustendila   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Kjustendil"), apgabala administratīvais centrs, 48100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kjūza   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Chiusa"), Trentīno-Alto Adidžes reģiona Bolcāno provincē, 5200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kjūzi   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Chiusi"), Toskānas reģiona Sjēnas provincē, 8700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

KK   saīs.

1. Kosmosa kuģis (kopā ar nosaukumu, piem., KK "Vostok-1").

2. Kriminālkodekss.

3. vēst. Komjaunatnes komiteja.

Avoti: i1

KK(b)P   saīs.

1. Krievijas Komunistiskā (boļševiku) partija.

Avoti: i1

KKAA   saīs.

1. Kalnu Karabahas autonomais apgabals.

Avoti: i1

Kkad   saīs., īsziņās

1. Kaut kad.

KKF   saīs.

1. Kultūrkapitāla fonds.

Avoti: i2

KL   saīs.

1. Komerclikums.

Avoti: i2

kl.   saīs.

1. Klase (kopā ar kārtas numuru, piem., 2. kl.).

2. Klasiskais, -ā.

Avoti: i2

klā   apv.

1. Norāda, ka (kas) ir daļa, sastāvdaļa (pie kā, kur).

Avoti: KnG

KLA   saīs.

1. Kosmiskais lidaparāts - pilotējams vai automātisks aparāts, kas veic lidojumu ārpus Zemes atmosfēras.

Avoti: ZTV

klaba   apv.

1. Kaut kas klaudzošs, neērts (piemēram, koka tupeles).

Avoti: KnV

klabačas   apv.

1. Koka tupeles.

Avoti: KV

klabačot   apv.

1. Klaudzēt.

Avoti: Sin

Klabani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

klabans   apv.

1. Nolietojies, klabošs priekšmets, darbarīks.

2. Kaut kas klabošs (piemēram, par vecām mīstīklām, dzirnavām).

Avoti: SiV

klabarkaste   sar.

1. Vecs automobilis.

Avoti: Sin

klabas   apv.

1. Klabēšana.

Avoti: LE

klabas   apv.

1. Žaunas, žokļi.

Avoti: NeV

klabata   -as, s.

1. Ierīce aizvērtu durvju vai vārtu nostiprināšanai.

2. apv. Trokšņu ierīce medībās.

3. kino Signāldēlis - vienkārša ierīce, ar kuru dod signālu katra dubla sākumā filmas attēla un skaņas sinhronizācijai, - dēlītis, kura apakšmalā ar viru piestiprināta līste.

4. vsk. Klabatas.

Avoti: LLVV, TlV, ZTV

klabata   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; vienk.

1. Pļāpīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

klabatas

1. Koka ierīce (parasti divas koka plāksnes), ko izmanto, piemēram, trokšņa radīšanai, signalizācijai.

2. apv. Koka tupeles.

3. dsk. Klabata.

Avoti: LLVV, Sin

klabatāt   apv.

1. Klabināt.

Avoti: ME

klabate   apv.

1. Pie sētas mieta vai pie diviem stabiem piekārts koka dēlītis, ko ritmiski sita ar koka vālītēm vai āmuriņiem, dodot ganiem vai lauku darbos aizgājušiem ziņu, ka laiks doties mājās; signālierīce.

2. Trokšņu ierīce medībās.

3. Agrāk durvju atveramā un aizveramā ierīce.

Avoti: TlV

klabati   apv.

1. Klabināšana (ilgstoša); tenkas.

Avoti: ME

Klabauci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

Klabaucu pilskalns— atrodas Dagdas novada Asūnes pagastā, pie Klabaucu ciema, ~10-12 m augsts paugurs, plakums - ~50 x 20 m, austrumu pusē norobežo grava, rietumu pusē ieplaka, bijis ilgstoši apdzīvots līdz ~4 gs.

Avoti: LC, LE1

Klabauči   vietv.

1. Klabauci - apdzīvota vieta Dagdas novada Asūnes pagastā.

Klabauču pilskalns— Klabaucu pilskalns.

Avoti: LE1

klabautermans   novec.

1. Ziemeļvācu un holandiešu matrožu māņticībā kuģa gars ar sarkanu galvu un baltu bārdu, kas dažādi kalpo kuģim, bet atstāj to, tiklīdz tam draud briesmas.

Avoti: KV

klabažas   apv.

1. Klabošas dzirnavas.

Avoti: ME

klabažiņas   folkl.

1. Dem. --> klabažas.

Avoti: ME

klabeklis   -ļa, v.

1. Klabata (1).

2. Klabiķis.

3. vienk. Pļāpīgs vīrietis.

4. žarg., niev. Mute.

Avoti: LLVV, SLG

klabenes   žarg.

1. Augstpapēžu kurpes.

Avoti: NeV

klabēnieši

1. Priekuļu novada Mārsnēnu pagasta apdzīvotās vietas "Klabes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klaberjakts   novec.

1. Medības ar dzinējiem.

2. pārn. Skaļa, trokšņaina sapulce, drūzma.

Avoti: KV

klaberkaste   žarg.

1. Veca automašīna.

2. Cilvēks, kas nepārtraukti runā.

Avoti: Žrg

klabēt   klabu, klabi, klab, pag. klabēju; intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt īslaicīgus, citu citam sekojošus trokšņus, piesitoties (pie kā), atsitoties (pret ko) - par cietiem priekšmetiem, to daļām; atskanēt šādam troksnim.

Zobi klab— saka, ja sajūt stipru aukstumu; saka, ja izjūt lielas bailes, satraukumu.

// pārn. Būt nelabskanīgam, neveikli izvēlētam (piemēram, par vārdiem, atskaņām).

2. vienk. Runāt ko nevajadzīgu, bezsaturīgu (parasti ilgāku laiku); pļāpāt.

// trans.

Avoti: LLVV

klabiens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> klabēt (1).

Avoti: LLVV

klabīkla   apv.

1. Klabināšanas ierīce.

Avoti: ME

klabiklis   apv.

1. Klabināšanas ierīce.

Avoti: ME

klabiķis   apv.

1. Šķērskokā virs diviem stabiem vai augoša koka zarā iekārts dēlis, pa kuru noteiktā ritmā dauzīja ar diviem koka āmuriem, lai ēdienreizē ļaudis no lauku darbiem sasauktu.

2. Trokšņu ierīce medībās.

3. Agrāk durvju atveramā un aizveramā ierīce.

Avoti: AB1, TlV

klabinājums   apv.

1. Pabeigta darbība, rezultāts --> klabēt.

Avoti: ME

klabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt klab (1).

Klabināt zobus— sajust stipru aukstumu; izjust lielas bailes, satraukumu.

// intrans.

// intrans. Iet vai braukt (parasti lēni), radot klaboņu.

2. parasti 3. pers.; intrans. Ar knābi radīt raksturīgas skaņas (par stārķi).

3. intrans.; vienk. Runāt ko nevajadzīgu, bezsaturīgu (parasti ilgāku laiku); pļāpāt.

// trans.

Avoti: LLVV

klabinātājs   apv.

1. Darītājs --> klabināt.

Avoti: ME

klabināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Ilgstoši, intensīvi klabināt (1).

Avoti: LLVV

klabiņa   apv.

1. Govij kaklā iekārta trokšņa ierīce, kas klab.

Avoti: ME

klabis   apv.

1. Pļāpīgs cilvēks, kas mēdz runāt ko nepamatotu.

2. Dzīvnieku slazda paveids - iegarena kaste, kuras ieeja aizkrīt, kad dzīvnieks sasniedz ēsmu.

Avoti: ViV, TlV

klabītes   bērnu val.

1. Koka dēlīšu ceļš, kas ved uz jūru.

Avoti: NeV

klabmeni

1. Angļu zemnieku kustības dalībnieki 1645. g., kas prasīja atcelt pastāvošo saimniecību nomas formu "kopiholdu".

Avoti: LPE

klaboņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> klabēt (1).

Avoti: LLVV

klabstēt   apv.

1. Klaudzēt, neritmiski klabēt.

Avoti: Sin, ME

klabu   izsauk.; parasti atkārtojumā "klabu, klabu".

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgus, citu citam sekojošus trokšņus, kas rodas, piemēram, cietam priekšmetam piesitoties pie kā cieta, atsitoties pret ko cietu.

Avoti: LLVV

klabūna   apv.

1. Pļāpa; klaburnīca.

Avoti: KV

klabūnes   apv.

1. Vaļēja mute (pļāpājot).

Avoti: ME

klabur   apv.

1. Klabur klaburiem - šķībi, grizi; ļodzīgi (kustēties).

Avoti: ViV

klaburčūska   -as, s.

1. dsk. Zvīņrāpuļu kārtas čūsku apakškārtas dzimta ("Crotalidae"), indīga čūska ar ādas gredzeniem ap asti, 6 ģ., ~120 s.

Dienvidamerikas klaburčūska— klaburčūsku suga ("Crotalus durissus").

Joslainā klaburčūska— klaburčūsku suga ("Crotalus horridus").

Avoti: LLVV, PDE

klaburēties   apv.

1. Kustēties, ļodzīties, radot klabošu troksni (par nenostiprinātiem priekšmetiem, to daļām).

Avoti: ViV

klaburīgs   apv.

1. Tāds, kas ir nestabils, ļodzīgs un kustoties rada klabošu troksni (par priekšmetiem, to daļām).

Avoti: ViV

klaburis   apv.

1. Pie sētas mieta vai pie diviem stabiem piekārts koka dēlītis, ko ritmiski sita ar koka vālītēm vai āmuriņiem, dodot ganiem vai lauku darbos aizgājušiem ziņu, ka laiks doties mājās; signālierīce.

2. Trokšņu ierīce medībās.

3. Agrāk durvju atveramā un aizveramā ierīce.

4. Nolietots, bojāts priekšmets, tā daļa.

5. Vārgs, arī kropls cilvēks.

Avoti: TlV, ViV, NeV

klaburjakts   apv.

1. Draiskuļošanās; amizēšanās; tracis.

Avoti: ViV

klaburkaste   apv.

1. Veci, ļodzīgi rati.

Avoti: ViV

klaburnīca   apv.

1. Veca medību šautene.

2. Pļāpa.

Avoti: KV

klaburnieks   apv.

1. Klaboša signalizācijas ierīce.

Avoti: ME

klaburot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Klumburot.

Avoti: LLVV

klaburs   -a, v.

1. Klabata (1).

Avoti: LLVV

klacka   apv.

1. Vista (retāk kāds cits dzīvnieks); vista, kurai ir cāļi.

2. Veca, vāja ķēve.

Avoti: ĒiV, ViV

klača   -as, s.; sar.

1. Tenka.

2. Pļāpa.

Sasist klaču— papļāpāt.

Klaču pastala— pļāpa; tenkotāja vai tenkotājs.

3. dsk. Klavierspēle (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

klačāt   apv.

1. Aprunāt, tenkot.

Avoti: KiV

klačāties   apv.

1. Runāties, tenkot.

Avoti: KnV

klačbāba   žarg.

1. Pļāpa; tenkotāja.

Avoti: SLG

klačene   žarg.

1. Pļāpa; tenkotāja.

Avoti: SLG

klačīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds, kas mēdz tenkot; arī tāds, kas mēdz sūdzēties; arī pļāpīgs.

Avoti: LLVV

klačiņa   žarg.

1. Dem. --> klača.

Sist klačiņu— parunāties, patenkot.

Avoti: JV

klačot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Tenkot; arī sūdzēties; arī pļāpāt.

Avoti: LLVV

klačotājs   sar.

1. Sūdzībkalis.

Avoti: Sin

klačoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Klačot.

Avoti: LLVV

klačpastala   vienk.

1. Sūdzībkalis.

Avoti: Sin

klačtante   žarg.

1. Pļāpa; tenkotāja.

Avoti: SLG

klačupastala   žarg.

1. Pļāpa; tenkotāja.

Avoti: SLG

klada   apv.

1. Cietums.

Avoti: ME

klādains   apv.

1. Slāņains.

Avoti: NeV

kladancis   apv.

1. Klaidonis, blandonis.

Avoti: ME

Kladaņa   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Kladanj"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Tuzlas kantonā, 13000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kladaņķis   apv.

1. Neveikls gara auguma cilvēks, kas iet grīļodamies.

Avoti: ME

klade   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Bieza, parasti cietos vākos iesieta, burtnīca.

Avoti: LLVV

kladēt   apv.

1. Mest.

2. Kraut, likt.

Avoti: ME

kladīnas

1. Asku ķērpju klases kladoniju dzimtas ģints ("Cladina"), raksturīgs divējāds laponis, primārais (horizontālais) laponis maz pamanāms, jo ātri izzūd, tā vietā attīstās sekundārais (vertikālais) laponis - podēcijs, līdz 20 cm augstumā, ~30 sugu, Latvijā konstatētas 7 sugas.

Avoti: LD

klādināt

1. Klāt.

Avoti: Sin

kladioze   med.

1. Mikoze zemādas mezgliņu virknes veidā, kuri ar laiku atmiekšķējas un sačūlo.

Avoti: TM

kladistika

1. Bioloģiskās klasifikācijas (taksonomijas) veidošanas metode, kurā to, cik lielā mērā organismiem kādas īpašības ir kopīgas un kādās taksonomiskās grupās tie būtu jaīerindo, objektīvi izvērtē formālā pakāpeniskā procedūrā.

Avoti: IdV

kladīt   apv.

1. Mest.

2. Krāmēt.

3. Kraut.

Avoti: ME

kladka   žarg.

1. Mūrējums.

2. Slēptuve.

Avoti: SLG

Kladno   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Vidusčehijas apgabalā, 69400 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

kladocera

1. dsk. Lapkājvēžu kārtas apakškārta ("Cladocera"), sīki vēži, no sāniem saspiests ķermenis, ko ietver hitīna čaula, ~380 s.; Latvijā konstatētas 11 dz., 83 s., no tām 5 s. jūrā; saldūdens planktons, vērtīga zivju barība.

Avoti: LEV, LE1

kladodijs   biol.

1. Lapveidīgs stiebrs, kas dažiem augiem pilda lapu funkciju.

Avoti: ZTV

kladofora

1. Zaļaļģu klases sifonokladu rindas dzimta ("Cladophoraceae"), makroskopiskas aļģes ar pavedienveida (dažkārt zarotu) laponi, 14 ģintis, Latvijā konstatētas 4 ģintis.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Cladophora"), laponis zarains, sastāv no lielām daudzkodolu šūnām, ~300 s., Latvijā konstatētas 6 sugas.

Kamolainā kladofora— kladoforu suga ("Cladophora glomerata").

Trauslā kladofora— kladoforu suga ("Cladophora fracta").

Avoti: LD, LPE

kladonija

1. dsk. Asku ķērpju klases dzimta ("Cladoniaceae"), vertikālais sekundārais laponis var būt krūmveidīgs, īlenveidīgs, ragveidīgs vai kausveidīgs; ziemeļos tā ir galvenā ziemeļbriežu barība, 11 ģ., ~350 sugu, Latvijā konstatētas 3 ģ., 54 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Cladonia"), Latvijā konstatētas 46 sugas.

Lapveida kladonija— kladoniju ģints ķērpju suga ("Cladonia foliacea"), Latvijā ieceļojusi ar migrējošiem putniem, aizsargājama.

Paresninātā kladonija— kladoniju ģints ķērpju suga ("Cladonia incrassata"), aug oligotrofos purvos, uz vertikālām kūdras norakumu virsmām, trūdošiem celmiem, augu atliekām, Latvijā sastopama reti, aizsargājama.

Avoti: SV99, LE1

kladosporija

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma hifomicēšu klases demāciju dzimtas ģints ("Cladosporium"), Latvijā kontatētas 10 sugas.

Avoti: LD

kladosporioze   med.

1. Slimība, ko ierosina kladosporijas.

Avoti: TM

Kladova   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Kladovo"), Centrālās Serbijas Boras apgabalā, 8900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kladrubi   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 1530 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

klāds   apv.

1. Slānis.

Avoti: NeV

klads

1. Bioloģiskās klasifikācijas taksonomiskā grupa jeb taksons kladistikā.

Avoti: IdV

kladzene   apv.

1. Perētāja vista.

2. Pļāpīga sieviete; pļāpa.

Avoti: SiV

kladzēns   apv.

1. Tas, kas kladzina.

2. Pļāpīgs cilvēks.

Avoti: SiV

kladzēt   apv.

1. Radīt raksturīgas balss skaņas (parasti par vistām).

2. Daudz runāt (parasti vienu un to pašu, arī ko nevajadzīgu, lieku); atkārtoti paust (baumas, ziņas).

Avoti: ME

kladzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt raksturīgas balss skaņas (parasti par vistām).

2. sar. Daudz runāt (parasti vienu un to pašu, arī ko nevajadzīgu, lieku); atkārtoti paust (baumas, ziņas).

// trans.

3. apv. Klakšķināt ar mēli vai zobiem.

Avoti: LLVV, NeV

klādzināt   apv.

1. Kladzināt.

Avoti: ME

klafčas   žarg.

1. Klavierspēle (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

klafters   novec.

1. Agrāk Vācijā garuma mērs = 1,9 m.

Vīnes klafters— garuma mērs Austroungārijā līdz 1875. g. = 189,65 cm.

Avoti: KV

klagācis   apv.

1. Košs lauka vai meža gabals.

Avoti: KV

Klagači   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Glagači" nosaukuma variants.

Avoti: LC

klāgata   apv.

1. Liela, nesakopta saimniecība.

Avoti: ME

klagāte   apv.

1. Liela saimniecība.

Avoti: KV

klagātnieki

1. Brocēnu novada Remtes pagasta apdzīvotās vietas "Klagāti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Klāgenfurte   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Klagenfurt"), Karintijas federālās zemes administratīvais cetrs, 95500 iedzīvotāju (2013. g.); Celovaca.

Avoti: LpA, Wi

Klagiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LC

klai   apv.

1. Lieto lai pastiprinātu vārdu "visi".

2. Klaji.

Avoti: ME

klaida   novec.

1. Maldīšanās.

Klaidu klaidām— juku jukām.

2. Klaidonis.

3. Kļūda.

Avoti: KV, KiV

Klaida   vietv.

1. Upe Lielbritānijā ("Clyde"), Skotijā, garums - 170 km (kopā ar estuāru - 208 km), augštece Dienvidskotijas augstienē.

Klaidas līcis— Fērtofklaids.

Avoti: PZT

klaidesdālis   novec.

1. Smago braucamo zirgu šķirne.

Avoti: Ang

klaidestalis   novec.

1. Smago braucamo zirgu šķirne.

Avoti: Ang

klaidēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kliedēt (1).

Avoti: LLVV

klaidiens

1. Klajums, plašums.

Avoti: Sin

klaidīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Juceklīgs, bez koncentrācijas (piemēram, par domām).

Avoti: LLVV

klaidināt   apv.

1. Kliedēt.

Avoti: ME

klaidinieks   apv.

1. Klaidonis.

Avoti: ME

klaidiņš   apv.

1. Izklāti lini.

Avoti: ME

klaidīt   -u, -i, -a, pag. -īju; intrans.; apv.

1. Klīst (1).

2. Klīst (2).

3. parasti 3. pers. Klīst (3).

4. parasti 3. pers. Klīst (4).

Avoti: LLVV

klaidīt   apv.

1. Kliedēt, izšķērdēt.

Avoti: ME

klaidonība   -as, s.; parasti vsk.

1. Eksistēšana bez pastāvīgas dzīves un darba vietas, arī neievērojot morāles normas; pastāvīga klaiņošana no vienas vietas uz citām bez noteikta eksistences pamata.

Avoti: LLVV

klaidonīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds (cilvēks), kas eksistē bez pastāvīgas dzīves un darba vietas, arī neievērojot morāles normas; tāds (cilvēks), kas pastāvīgi klaiņo no vienas vietas uz citām un ir bez noteikta eksistences pamata.

Avoti: LLVV

klaidonis   -ņa, v.

1. Cilvēks, kas eksistē bez pastāvīgas dzīves un darba vietas, arī neievērojot morāles normas; cilvēks, kas pastāvīgi klaiņo no vienas vietas uz citām un ir bez noteikta eksistences pamata.

Avoti: LLVV

klaidoņa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.

1. Klaidonis.

Avoti: LLVV

klaidoņi

1. vēst. Apkārtceļojošas ģimenes un to radinieki, kas pārtika no tirgošanās, zirgu pārdošanas u. c., paši sevi dēvēja par ceļotājiem; bieži tika jaukti ar čigāniem.

2. dsk. Klaidonis.

Avoti: LEV

klaidoņpele

1. Peļu dzimtas ģints ("Apodemus"), nelieli grauzēji, visēdāji, 7 sugas, Latvijā konstatētas 3 s.

Dzeltenkakla klaidoņpele— klaidoņpeļu suga ("Apodemus flavicollis"), sarkanbrūna ~30 cm garumā (ieskaitot asti) ar gaišākiem sāniem un vēderu, sastopama lielākajā Eiropas daļā.

Meža klaidoņpele— klaidoņpeļu suga ("Apodemus sylvaticus"), pelēkbrūna ar gaišāku vēderpusi ~20 cm garumā, Eiropā un Āzijā.

Svītrainā klaidoņpele— klaidoņpeļu suga ("Apodemus agrarius").

Avoti: LEV, LE1

klaidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; poēt.

1. Klaiņot (1).

2. parasti 3. pers. Klaiņot (3).

Avoti: LLVV

klaidotājs

1. Klaidonis.

Avoti: Sin

klaids   -a, v.; poēt.

1. Klajums.

2. Daudzu (parasti sīku) vienību kopums, kas atrodas brīvi, izklaidus.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Izklaidus; savrup no citiem.

3. Klaiņojums; klaidoņa gaitas.

Avoti: LLVV

klaids   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Izklaidus novietots; izkliedēts.

Avoti: LLVV

Klaidsaida   vietv.

1. Konurbācija Lielbritānijā ("Clydeside"), Skotijā, Klaidas lejteces krastos, ietilpst Glāzgova (centrs), Peizli, Matervela, Grīnoka u. c. pilsētas.

Avoti: PZT

klaidsdēlis   novec.

1. Smago braucamo zirgu šķirne.

Avoti: Ang

klaidstrāva   -as, s.

1. Strāva, kas noplūst zemē no elektrovilcienu un tramvaju sliedēm un citos gadījumos; veicina koroziju metāla konstrukcijās, kas atrodas tās ceļā.

Avoti: ZTV

klaidu   ģen., nelok.; poēt.

1. Klaids.

Avoti: LLVV

klaiduguns   mil.

1. Šaušana ar mākslīgo izkliedi noteiktās robežās vai izkliedes laukumā vai ar uzdoto izvērses leņķi, ko izmanto, šaujot ar ložmetējiem uz platiem un dziļiem mērķiem vai telpas sektoru (zenītieročiem).

Avoti: MIL

klaidule   apv.

1. s. Klaidonis.

Ielas klaidule— prostitūta.

Avoti: ME

klaidulēns   apv.

1. Gados jauns vai augumā mazs klaidonis, vai klaidoņa dēls.

Avoti: ME

klaidulis

1. Klaidonis.

Avoti: Sin

klaidums   -a, v.; poēt.

1. Klajums.

Avoti: LLVV

klaiga   apv.

1. Kliedzējs, bļauris; ļoti skaļš cilvēks.

2. Kliegšana.

3. vsk. Klaigas.

Avoti: SiV, KnG

klaigalēt   apv.

1. Klaigāt.

2. Radīt raksturīgas, samērā skaļas skaņas (par dažiem putniem).

Avoti: KiV

klaigas   -u, vsk. klaiga, -as, s.

1. Vairākkārtēji kliedzieni; vairākkārtēji saucieni; vairākkārtēja sasaukšanās.

// pārn.; iron. Vairākkārt un uzmācīgi pausti uzskati.

2. Dažiem putniem (piemēram, dzērvēm, zosīm) raksturīgas, samērā skaļas balss skaņas.

3. apv. Klīdzēji, bļauri.

Avoti: LLVV, SiV

klaigāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Vairākkārt kliegt; vairākkārt saukt; vairākkārt sasaukties.

// trans. Skaļā, kliedzošā balsī vairākkārt, arī ilgstoši runāt (ko).

// pārn.; iron. Vairākkārt un uzmācīgi paust (ko).

2. parasti 3. pers. Radīt raksturīgas, samērā skaļas balss skaņas (par dažiem putniem, piemēram, par dzērvēm, zosīm).

Avoti: LLVV

klaigātājs

1. Kliedzējs.

Avoti: Sin

klaigonis

1. Kliedzējs.

Avoti: Sin

klaigulīgs

1. Skaļš.

Avoti: Sin

klaigulis

1. Kliedzējs.

Avoti: Sin

klaikstēt   apv.

1. Plaukšķēt, blīkšķēt.

Avoti: ME

klaikš   apv.

1. Atsevišķa skaņa, blīkšķis.

Avoti: ME

Klainfelters   med.

1. Klainfeltera slimība - ģenētiska patoloģija, kuras cēlonis ir lieka x hromosoma vīriešiem.

Avoti: LE1

klainis   apv.

1. Tāds, kas iet gāzelēdamies.

Avoti: ME

klainīt   apv.

1. Klaiņot.

Avoti: ME

klainot   apv.

1. Izlīdzināt, izgludināt, piem., vīli apģērbā.

Avoti: KV

klaiņa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.

1. Klaidonis.

Avoti: LLVV

klaiņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Klaiņot (1).

2. Klaiņot (2).

3. parasti 3. pers. Klaiņot (3).

Avoti: LLVV

klaiņkuģniecība

1. Trampkuģniecība, neregulāra jūras kuģniecība - kravu pārvadājumus pēc līguma (čartera) veic ar noteiktām jūras līnijām nesaistīti kuģi.

Avoti: EV

klaiņniere   med.

1. Kustīga niere, kas noslīd un pārvietojas atkarībā no ķermeņa stāvokļa.

Avoti: VE

klaiņojums   -a, v.

1. Process, arī paveikta darbība --> klaiņot (1); ilgāks gājiens (parasti bez noteikta mērķa).

Avoti: LLVV

klaiņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Ilgāku laiku staigāt no vienas vietas uz citām, parasti bez noteikta mērķa; bieži mainīt uzturēšanās vietu.

// trans.

2. Eksistēt bez pastāvīgas dzīves un darba vietas, arī neievērojot morāles normas; bieži mainīt uzturēšanās vietu un būt bez noteikta eksistences pamata.

3. parasti 3. pers. Būt nenoturīgam, nekoncentrētam, bieži mainīt objektu (piemēram, par domām, skatienu); klīst (3).

// trans.

Avoti: LLVV

klaiņotājs   novec.

1. Klejotājs.

Avoti: LV93

klaiņottieksme

1. Tieksme klaiņot; poriomānija.

Avoti: PsA

klaipēda   folkl.

1. Jauns ozolu mežs.

Avoti: KV

Klaipēda   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Klaipēdas apriņķa un rajona pašvaldības administratīvais centrs, 158900 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1257.-1258. g.

Avoti: LpA, PuA

klaips   -a, v.

1. Cepšanai sagatavots vai izcepts, garens, retāk apaļš, (maizes) mīklas veidojums.

Avoti: LLVV

klaistīt   apv.

1. Uzklāt.

Avoti: ME

klaists   apv.

1. Klaidonis, slaists.

Avoti: SiV

klaistulis   apv.

1. Nepastāvīgs, grozīgs cilvēks.

Avoti: KV

klaja   apv.

1. Klajums, tukšums.

Avoti: LE

klajā   apst.

1. parasti savienojumā "nākt klajā". Darīt zināmu (ko); kļūt zināmam.

2. Parasti savienojumā "laist klajā": izdot (iespieddarbu); arī publicēt.

Avoti: LLVV

klāja   apv.

1. Dzīve, darbība (kādā veidā, saistījumā ar kādiem apstākļiem).

2. Notikums (kādos apstākļos, kādu iemeslu dēļ).

Avoti: ME

klājacis   jūrn. sl.

1. Nerūsoša metāla apkalumi uz klāja, paredzēti šotu (arī citu trošu) vadīšanai.

Avoti: JūVM

klajans   apv.

1. Liels putns; klijāns.

Avoti: ME

klajāns   apv.

1. Klijāns.

Avoti: KV

klajāties   apv.

1. Kļūt mazāk koncentrētam (piemēram, par mākoņiem, miglu).

Avoti: KiV

klājbalsts   -a, v.; jūrn.

1. Vertikāls statnis kuģa klāja balstīšanai.

Avoti: LLVV

klājbombardēšana   mil.

1. Ierobežotas teritorijas proporcionāli pieaugoša masveida bombardēšana tādā veidā, lai radītu postījumus visās šīs teritorijas daļās.

Avoti: MIL

klājdūrieni   -u, vsk. klājdūriens, -a, v.

1. Izšūšanas tehnikas paņēmiens, pēc kura dūrienus veido cieši citu pie cita, vienmērīgi noklājot audumu; ar šādu paņēmienu veidoti dūrieni.

Avoti: LLVV

klājējs   apv.

1. Cilvēks, kas klāj (ko).

Avoti: KiV

klājenisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Savienojumā "klājeniska trajektorija": trajektorija, kuras kāpuma zara leņķis ir mazāks par maksimālā attāluma leņķi (artilērijas ieročiem), trajektorija, kura nepaceļas, virs mērķēšanas līnijas augstāk par apšaudāmo mērķi (strēlnieku ieročiem).

Avoti: LLVV

klajens   apv.

1. Klajš.

Avoti: ME

klājienis   apv.

1. Kaltēšanai izklāta labība uz piedarba klona.

Avoti: KiV

klājiens   -a, v.

1. Apstrādei izklāta (piemēram, labības) kārta, slānis.

2. Cieša, blīva kārta, kas sedz kādu virsmu.

// pareti. Klājums (3); segums.

3. Daudzu cits cita tuvumā esošu priekšmetu kopums.

// pārn. Daudzu cits cita tuvumā esošu cilvēku vai dzīvnieku kopums.

Avoti: LLVV

klājīgs   apv.

1. Pieklājīgs.

Avoti: ME

klājinis   apv.

1. Kulšanai izklāta labība.

Avoti: KnV

klājjosla   jūrn.

1. Pēdējā (augšējā) apšuves josla, t. s. šīrgaņģis.

Klājjoslas laide— pēdējā (augšējā) apšuves laide.

Avoti: JūVM

klājkalsiņš   jūrn.

1. Klājstringers - peldlīdzekļa būvelements (sija), kas iet no priekšvadņa līdz pakaļvadnim tieši zem klāja.

Avoti: JūVM

klājkrava   jūrn.

1. Kuģa krava, kas novietota uz klāja, parasti viegla un tāda, ko nebojā ūdens.

Avoti: KV

klājlīste   jūrn.

1. Speciāla, ne visai augsta koka vai metāla līste, kas jahtas garenvirzienā gar bortiem nostiprināta klāja abās pusēs; tā palīdz komandas locekļiem noturēties uz klāja, ja jahta pārāk noliekta, to izmanto arī bloku un novelktaļļu iesiešanai.

Avoti: JūVM

klājmala   jūrn.

1. Klāja ārējā laide (planka), kas iet gar peldlīdzekļa bortiem.

Avoti: JūVM

klājonis   novec.

1. Augam nediferenciēta vasa.

Avoti: KV

klājons   novec.

1. Augam nediferenciēta vasa.

Avoti: KV

klajoties

1. Skaidroties.

Avoti: Sin

klajotne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; pareti.

1. Klajums.

Avoti: LLVV

klājpiepe   biol.

1. Brūnā pagrabu klājpiepe - himēnijsēņu klases afiloforu rindas konioforu dzimtas konioforu ģints suga ("Coniophora puteana syn. Coniophora cerebella").

Avoti: LD

klajs   -a, v.

1. Ar mežu neapaugusi vieta; klajums.

// pārn. Plašums.

Avoti: LLVV

klājs   -a, v.

1. Horizontāls vienlaidu segums (kuģa vai jahtas korpusā).

Galvenais klājs— kuģa korpusa augšējā (horizontālā) noslēdzošā plakne.

Klāja ausis— taures veida apkalumi uz klāja, paredzēti šotu (arī pietauvošanās trošu) un citu galu vadīšanai.

Klāja balsts— verikāls balsts, lai novērstu klāja siju ieliekšanos.

Klāja iedobums— peldlīdzekļa klāja padziļinājums.

Klāja ieliekums— ieliekums, kad peldlīdzekļa gali augstāki par tā vidusdaļu.

Klāja klīze— metāla apkalums uz peldlīdzekļa klāja pie bortiem, paredzēts, lai pasargātu pietauvojamos vai velkamos galus, klāju un klājmalu no berzes bojājumiem; atkarībā no uzdevuma klāja klīzes iedala vaļējās, slēgtās, taisnās un slīpās klīzēs.

Klāja krava— uz kuģa klāja novietoti konteineri, kokmateriāli, kā arī liela izmēra priekšmeti, kuras nevar ievietot kuģa tilpnēs.

Klāja plankojums— klāja segums.

Klāja sija— sija, kas iet perpendikulāri jahtas garenvirzienam.

Klāja vidējā planka— planka, kas atrodas peldlīdzekļa diametrālajā plaknē un pie tās pienāk visi klāja planku gali.

Klāja virsmala— klāja virsa.

Laivu klājs— klājs, uz kura novieto glābšanas laivas.

Sānu klājs— klāja daļa starp kajītes virsbūvi un reliņu.

Tilta klājs— klāja daļa no kokpita līdz kajītes ieejai.

2. būvn. Blīva, nostiprināta (dēļu, baļķu, vai cita materiāla) kārta (piemēram, jumta, tilta segumam).

3. Klājiens (2).

4. Lielāka platība, kurā nekas neierobežo skatienu; klajums.

// pārn. Plašums.

Avoti: LLVV, JūVM

klājsaknes   -ņu, vsk. klājsakne, -es, s.

1. Bārkšu saknes; bārkšsaknes.

Avoti: LLVV

klājsija   novec.

1. Sija zem kuģa klāja.

Avoti: KV

klājslota   jūrn.

1. Klāja mazgāšanai paredzēta, otai līdzīga, slota ar garām bārkstīm, kurās labi saglabājas ūdens.

Avoti: JūVM

klājstringers   jūrn.

1. Peldlīdzekļa būvelements (sija), kas iet no priekšvadņa līdz pakaļvadnim tieši zem klāja.

Avoti: JūVM

klajš   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur nav meža, arī lielu koku, krūmu (par vietu, teritoriju).

2. Tukšs (par telpu, vietu).

// apv. Šķidrs (parasti par virumu).

3. Atklāts, neslēpts.

Avoti: LLVV

klājš   apv.

1. Pārklājs, sega.

Avoti: ME

klājuguns   -uguns, s.; parasti vsk.; mil.

1. Apšaude, kad lodēm vai šāviņiem ir klājeniska trajektorija.

Avoti: LLVV

klajumains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir klajumi (parasti par vietu, teritoriju).

Avoti: LLVV

klajums   -a, v.

1. Ar mežu neapaugusi vieta.

Meža klajums— klajums mežā.

// pārn. Plašums.

Avoti: LLVV

klājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> klāt (1).

Galda klājums— galda piederumu, arī ēdienu, dzērienu izkārtojums uz galda.

2. Rezultāts --> klāt (2); slānis, kārta, kas sedz kādu virsmu.

3. Paveikta darbība, rezultāts --> klāt (4); uzklātais slānis, kārta.

Avoti: LLVV

klajumspāre

1. Spāru dzimtas ģints ("Sympetrum"), Latvijā konstatētas 6 sugas, ķermenis 19-35 mm garš, parasti dzeltenīgs, brūns vai sārts, lido atklātās vietās, bieži tālu no ūdenstilpnēm.

Avoti: LD

klakarēt   apv.

1. Izšķērdēt.

Avoti: LE

klakaris   apv.

1. Līdzekļu izšķērdētājs.

Avoti: NeV

klakeris   apv.

1. Algots plaukšķinātājs (applaudētājs) sarīkojumos.

Avoti: LME

klakers   apv.

1. Klakeris, klaķieris.

Avoti: LME

klaknēt   apv.

1. Ilgāku laiku bezdarbīgi uzturēties, atrasties (kur).

Avoti: MiV

Klakringa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

klakstēt   parasti 3. pers., klakst, pag. klakstēja; intrans.

1. Klakšķēt.

Avoti: LLVV

klakstīns   apv.

1. No koka izgrebts rīks ar iekšā ievietotiem akmentiņiem trokšņa radīšanai.

Avoti: KiV

Klaksvika   vietv.

1. Pilsēta Fēru salās, Borojas salā, 4630 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

klakš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, paklusu troksni, kas rodas, piemēram, nelieliem koka, arī metāla priekšmetiem strauji saskaroties vai atsitoties pret ko cietu, tiekot iedarbinātiem nelieliem mehānismiem; klakt.

Avoti: LLVV

klakšāns   apv.

1. Primitīvas važas.

Avoti: SiV

klakšata   apv.

1. Klabināšana, klukstēšana.

2. Pļāpa.

Avoti: ME

klakšēt   parasti 3. pers., klakš, pag. klakšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, paklusu troksni (piemēram, par nelieliem koka, arī metāla priekšmetiem, kas strauji saskaras vai atsitas pret ko cietu, par nelieliem iedarbinātiem mehānismiem); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

klakšiens   apv.

1. Klakšķis.

Avoti: ME

klakšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt klakšķ.

// intrans.

2. parasti 3. pers.; intrans. Radīt raksturīgas paskarbas balss skaņas (par dažiem dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

klākšināt   apv.

1. Kladzināt.

Avoti: ME

klakšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi klakšķināt (1).

Avoti: LLVV

klakšis   apv.

1. Blīkšķis, klakšķis.

2. Pļāpīgs cilvēks.

Avoti: SiV

klakšķata   apv.

1. Klabināšana, klukstēšana.

2. Pļāpa.

Avoti: ME

klakšķēt   parasti 3. pers., klakšķ, pag. klakšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, paklusu troksni (piemēram, par nelieliem koka, arī metāla priekšmetiem, kas strauji saskaras vai atsitas pret ko cietu, par nelieliem iedarbinātiem mehānismiem); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

klakšķiens   apv.

1. Klakšķis.

Avoti: ME

klakšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju,

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt klakšķ.

// intrans.

2. parasti 3. pers.; intrans. Radīt raksturīgas paskarbas balss skaņas (par dažiem dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

klākšķināt   apv.

1. Kladzināt; klākšināt.

Avoti: ME

klakšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Ilgstoši, intensīvi klakšķināt (1).

Avoti: LLVV

klakšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, pakluss troksnis, kas rodas, piemēram, nelieliem koka, arī metāla priekšmetiem strauji saskaroties vai atsitoties pret ko cietu, tiekot iedarbinātiem nelieliem mehānismiem.

Avoti: LLVV

klakt   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, paklusu troksni, kas rodas, piemēram, nelieliem koka, arī metāla priekšmetiem strauji saskaroties vai atsitoties pret ko cietu, tiekot iedarbinātiem nelieliem mehānismiem; klakš.

Avoti: LLVV

klaķe   novec.

1. Plaukšķināšana.

2. Īrēti piekrišanas plaukšķinātāji teātros visi kopā, kamēr katru par sevi sauc par klakeru.

Avoti: SV33

klaķers   novec.

1. Klakeris.

Avoti: LME

klaķieri   -u, v.

1. Algoti skatītāji, kas ar ovācijām rada panākumus māksliniekam, izrādei vai ar svilpieniem panāk to izgāšanos.

Avoti: SV99

klaķiers   apv.

1. Klakeris.

Avoti: LME

klamacis   apv.

1. Kaut kas apaļš un mīksts, piem., sivēns.

Avoti: KV

Klāmaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alojas novada Braslavas pagastā, pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LPag, LC

Klamāra   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Clamart"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, 52500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

klamari   apv.

1. Aužamo steļļu piederums - trīses, pie kurām piestiprinātas nelielas sviras un pie tām savukārt nītis.

Avoti: KiV

klamasts   apv.

1. Slinks, paviršs cilvēks (lamuvārda nozīmē).

Avoti: SiV

klamata   apv.

1. Veca, nederīga lieta.

2. Vecs zirgs.

3. Klibs, vārgs cilvēks (lamuvārda nozīmē).

Avoti: SiV

Klamata   vietv.

1. Klamata masīvs - atrodas Kordiljeros ("Klamath"), ASV, savieno Sjerranevadas un Kaskādu kalnus ar Piekrastes grēdu, Tompsona virsotne - 2744 m.

Avoti: PZT

klamba   apv.

1. Lempis, tūļa.

Avoti: Sin

klambaks   apv.

1. Neveikls cilvēks, lempis.

Avoti: ME

klambāns   apv.

1. Cilvēks, kas streipuļo, iet grīļodamies.

2. Vājš, nespēcīgs zirgs.

Avoti: SiV, ME

klambars   apv.

1. Dzintele, āķis, rokturis.

Avoti: ME

klambars   apv.

1. Kunkulis, kukurznis.

Avoti: ME

klambars   apv.

1. Stīvs, neveikls cilvēks.

2. Novājējis zirgs.

Avoti: SiV, ME

klambars   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: ME

klambas   apv.

1. Nepatīkami klabošas koka tupeles.

Avoti: ME

klambas   apv.

1. Skavas, sastiprinājumi.

Avoti: ME

klambasts   apv.

1. Mucenieka darba rīks.

Avoti: TlV

klambāt   apv.

1. Smagi, neveikli staigāt.

Avoti: LE

klambāt   apv.

1. Runāt ar pilnu muti.

Avoti: ME

klambens   apv.

1. Apaļkoks, ko piesien cūkai pie kājas vai apsien ap kaklu, lai tā nevarētu ātri skriet.

2. Līdzeklis govju piesiešanai kūtī, gatavots no koka ar diviem gariem puslokiem.

3. Koks, ko kāra nikniem suņiem kaklā.

Avoti: KiV, TlV

klambieris   apv.

1. Novājējis zirgs.

Avoti: ME

klambins   apv.

1. Apaļkoks, ko piesien cūkai pie kājas vai apsien ap kaklu, lai tā nevarētu ātri skriet.

2. Līdzeklis govju piesiešanai kūtī, gatavots no koka ar diviem gariem puslokiem.

3. Koks, ko kāra nikniem suņiem kaklā.

Avoti: KiV, TlV

klambis   apv.

1. Pļāpa, pļāpātājs.

Avoti: ME

klambīt   apv.

1. Pļāpāt, aplamības runāt.

Avoti: ME

klambs   apv.

1. Skava, dzintele.

Avoti: ME

klambuksnējs   apv.

1. Vājš, liess, kalsns.

Avoti: ME

klamburēt   apv.

1. Neveikli, ar grūtībām iet.

Avoti: ViV

klamburis   apv.

1. Vecs, noliesējis zirgs.

2. Slikts cilvēks.

3. Veca, vārga dzīva būtne; nolietots priekšmets.

4. Lempīga neveikla dzīva būtne.

Avoti: SiV

klamburkāja   sar.

1. Līkkājis.

Avoti: Sin

klamburot   sar.

1. Iet.

Avoti: Sin

klamburs   -a, v.

1. Spīlei līdzīgs friziera darbarīks viļņu ieveidošanai matos.

2. sar. Skava, āķis; arī sprādze.

3. parasti dsk. Automašīnas riteņu bloķētāji.

Avoti: LLVV

klamburs   -a, v.

1. novec. Koks, ko kar negantiem suņiem kaklā.

2. apv. Apaļkoks, ko piesien cūkai pie kājas vai apsien ap kaklu, lai tā nevarētu ātri skriet.

3. apv. Līdzeklis govju piesiešanai kūtī, gatavots no koka ar diviem gariem puslokiem.

4. žarg. Lieta.

Avoti: KV, ĒiV, TlV, SLG

klamburs   -a, v.

1. apv. Vecs, vājš zirgs.

Avoti: ME

klamestīties   apv.

1. Uzbāzīgi lūgties.

Avoti: KV

klami   apv.

1. Dažādas nevīžīgi sasviestas vecas, nevajadzīgas lietas.

Avoti: KnG

klamis   apv.

1. Vecs, nevērtīgs priekšmets, vecu nevērtīgu priekšmetu kopums; veca, pussagruvusi celtne.

Avoti: ĒiV

klamkāns   apv., niev.

1. Liela auguma, neveikls cilvēks.

Avoti: KiV

klamp   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, strauji rijot ēdienu.

Avoti: ĒiV

klampa   apv.

1. Neveikls, neizskatīgs cilvēks.

2. Mazvērtīgs, vecs, arī liels, vājš dzīvnieks (parasti zirgs).

3. Pie laivas malas piestiprināts koks, kurā ieliek duļļus.

4. Gabals.

5. Palaidnīga sieviete.

6. Neveikls cilvēks.

Avoti: ĒiV, KV, ViV

klampāt   apv.

1. Neveikli iet.

Avoti: ViV

klampāties   apv.

1. Lēnā gaitā, ar pūlēm, grūtībām braukt, iet.

Avoti: ĒiV

klampenieki

1. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Klampju ciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klampis   apv.

1. Vecs zirgs.

Avoti: ME

klampis   apv.; hip.

1. Piekaramā durvju atslēga.

Avoti: ME

Klampis   vietv.

1. Klampja ciems - Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Klampjuciems" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Klampja   vietv.

1. vēst. Klampja ciems - Klampju ciems, apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Nīcas pagastā.

Klampji   vietv.

1. sar. Klampju ciems - apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Nīcas pagastā.

Klampjuciems   vietv.

1. vēst. Klampju ciems - apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Nīcas pagastā.

Avoti: LC

Klampju   vietv.

1. Klampju ciems - apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Nīcas pagastā.

klampu   apv.

1. Savienojumā "klimpu klampu" lieto zaķa lēcienu raksturošanai.

Avoti: ME

Klampupe   vietv.

1. Raunas labā krasta pieteka Raunas novadā, garums - 7 km.

Avoti: LE1

klams   apv.

1. Vecs, liels, vājš zirgs; arī lamuvārds cilvēkam.

2. Slinks cilvēks.

3. žarg. Nederīga lieta; lūznis.

Avoti: SiV, SLG

klāms   apv.; hip.

1. Tizls.

Avoti: ME

klamsāt   apv.

1. Kārīgi ēst (īpaši par cūku).

Avoti: ME

klamsteris   apv.

1. Dīkdienis, slaists.

Avoti: SiV

klamstēt   apv.

1. Kurnēt, pļāpāt, nepārtraukti lamāties.

Avoti: ME

klamsts   apv.

1. Kurnētājs, pļāpa.

Avoti: ME

klamsts   apv.

1. Cilvēks, kas smagnēji un neveikli iet.

Avoti: SiV

klamza   apv.

1. Neveikls, neizveicīgs cilvēks; lempis; tūļa.

2. Vecs, vājš zirgs.

3. Kāds, kas iet smagiem soļiem.

Avoti: KiV, Žrg, KV

klamzaks

1. Liels, vājš dzīvnieks.

2. apv. Cilvēks, kas iet smagiem soļiem, radot lielu troksni.

3. žarg. Lempis; tūļa.

Avoti: KV, SiV, Žrg

klamzāns   apv.

1. Smagnējs, neveikls cilvēks, kas ar pūlēm, grūtībām iet, staigā, parasti veicot mājas darbus.

Avoti: KiV

klamzāt   apv.

1. Bezkaunīgi runāt.

Avoti: ME

klamzāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.

1. Smagnēji, neveikli iet; klumzāt.

Avoti: LLVV

klamzīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Smagnējs, neveikls; tūļīgs, klumzīgs.

Avoti: LLVV

Klana   vietv.

1. Pilsēta Malaizijā ("Klang"), Selanoras štatā, 276700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

klanāmlaiks   apv.

1. Laika posms vasaras otrajā pusē, kad ir daudz mušu, un zirgi, tās gaiņājot, nemitīgi klana galvu.

Avoti: ViV

Klānas   vietv.

1. Talsu novada Vandzenes pagasta apdzīvotās vietas "Klāņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

klancains   apv.

1. Gabalains.

Avoti: ME

klancis   -ča, v.; apv.

1. Gabals (ēdamā), parasti liels.

2. Neapaudzis lauka gabals.

3. Kule ar maizi; kabata.

Avoti: LLVV, KV

klanckāties   apv.

1. Lēnā gaitā, ar pūlēm, grūtībām braukt.

Avoti: ĒiV

klandas   apv.

1. Kaut kas ļodzīgs un klabošs; piemēram, vecas stelles.

Avoti: ME

klandēt   parasti 3. pers., kland, pag. klandēja; intrans.

1. Ritmiski klabēt, klaudzēt (parasti par sliežu transportlīdzekļiem, to daļām).

Avoti: LLVV

klandi   -u, vsk. klands, -a, v.; pareti.

1. Ritmisku klabienu, klaudzienu kopums, ko parasti rada sliežu transportlīdzekļi, to daļas; šo transportlīdzekļu kratīšanās, zvalstīšanās (parasti ritmiska).

Avoti: LLVV

klandieni

1. Klabieni.

Avoti: Sin

klandīt   apv.

1. Kratīt.

Avoti: Sin

klandīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Braucot (parasti ritmiski) kratīties, zvalstīties (parasti par sliežu transportlīdzekļiem, to daļām); arī klandēt.

2. žarg. Blandīties.

Avoti: LLVV, SLG

klandoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> klandēt.

Avoti: LLVV

klandzināt   apv.

1. Kladzināt.

Avoti: ME

klanejs   apv.

1. Pļaujmašīnas detaļa, kas darbina izkapti.

Avoti: ĒiV

klang   izsauk.; parasti atkārtojumā "klang, klang" vai savienojumā "kling, klang".

1. Lieto, lai atdarinātu pazemu skaņu, kas rodas, sitot ar ko cietu pa metāla priekšmetu, arī lai atdarinātu zvana skaņas.

Avoti: LLVV

klanga   apv.

1. Vilnis.

2. Kaut kā (piemēram, aizcirstu durvju) radīts spēcīgs troksnis.

3. Cilpa putnu ķeršanai.

4. Lamu vārds.

5. Klaidonis.

Avoti: NeV, SiV

Klanga   vietv.

1. Pilsēta Malaizijā ("Klang"), osta Malakas šauruma krastā, ~120000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

Klāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

klāni   -u, vsk. klāns, -a, v.

1. Periodiski applūstoši pazeminājumi, periodiski applūstošas purvainas pļavas (ezeru, upju krastos).

Avoti: LLVV

klanīca   apv.

1. Paklanīšanās, pamāšana ar galvu, mājiens.

Avoti: TlV

klanīcnieki

1. Kuldīgas novada Kurmāles pagasta apdzīvotās vietas "Klanīcas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klānieši

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Klāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klanīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas iztop, izdabā (kādam, parasti savtīgā nolūkā).

Avoti: LLVV

klanīna   apv.

1. Vērpjamā ratiņa klaniņa.

Avoti: ME

klaniņa   apv.

1. Dem. --> klanis; vērpjamā ratiņa spieķis starp paminām un riteni; madaleņa; makace.

Avoti: KiV, LE

klanis   -ņa, v.; tehn.

1. Elements (mašīnā), kas savieno virzuli ar kloķvārpstu.

2. žarg. Muļķis.

Avoti: LLVV, SLG

klānis   -ņa, v.; apv.

1. Zemes gabals, laukums.

2. Blīva (liela) kopa, liela kaudze; blāķis.

Avoti: LLVV

klanīšanās   jūrn.

1. Peldlīdzekļa gareniskās (rotācijas) svārstības ap šķērsasi, kuru rezultātā mainās galsvere (diferents).

Avoti: JūVM

klanīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt kustināt, virzīt uz priekšu un atpakaļ, uz leju un augšu (parasti galvu, ķermeņa augšdaļu).

// pārn. Locīt, šūpot (piemēram, augus, to daļas) - par vēju.

Avoti: LLVV

klanīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Vairākkārt kustināt, virzīt uz priekšu un atpakaļ, uz leju un augšu, parasti galvu, ķermeņa augšdaļu.

// pārn. Locīties, šūpoties (parasti vēja) - par augiem, to daļām.

// pārn. Kustēties, šūpoties uz leju un augšu, uz priekšu un atpakaļ (piemēram, par ierīcēm, priekšmetiem).

2. Locīties uz priekšu, piemēram, sveicinot, godinot.

// pārn. Iztapt, izdabāt (kādam, parasti savtīgā nolūkā).

Avoti: LLVV

Klanjeca   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Klanjec"), Krapinas-Zagorjes županijā, 2900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

klanks   apv.; interj.

1. Lieto, lai aprakstītu troksni, kas rodas šķidrumam krītot tukšā tilpumā.

Avoti: ME

klankstēt   parasti 3. pers., klankst, pag. klankstēja; intrans.

1. Klankšķēt (1).

2. apv. Klankšķēt (2).

Avoti: LLVV

klankšens   apv.

1. Zvārgulis ar akmentiņiem iekšā; klankšķins.

Avoti: ME

klankšēt   parasti 3. pers., klankš, pag. klankšēja; intrans.

1. Klunkšķēt.

2. apv. Ilgāku laiku riet.

Avoti: LLVV

klankšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. trans. Klunkšķināt (1).

2. intrans. Guldzināt (1); klunkšķināt (2).

Avoti: LLVV

klankšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Klunkšķināties (1).

2. Klunkšķināties (2).

Avoti: LLVV

klankšins   apv.

1. Zvārgulis ar akmentiņiem iekšā; klankšķins.

Avoti: ME

klankšis   apv.

1. Zvārgulis, zvaniņš.

2. Klabeklis.

3. Klunkšķis.

4. Pļāpa.

Avoti: ME

klankšķēt   parasti 3. pers., klankšķ, pag. klankšķēja, intrans.

1. Klunkšķēt.

2. apv. Ilgāku laiku riet.

Avoti: LLVV

klankšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju,

1. trans. Klunkšķināt (1).

2. intrans. Guldzināt (1); klunkšķināt (2).

Avoti: LLVV

klankšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Klunkšķināties (1).

2. Klunkšķināties (2).

Avoti: LLVV

klankšķins   apv.

1. Zvārgulis ar akmentiņiem iekšā.

Avoti: ME

klankšķis   -ķa, v.

1. Klunkšķis (1).

2. apv. Zvārgulis, zvaniņš.

3. apv. Klabeklis.

4. apv. Pļāpa.

Avoti: LLVV, ME

klanlaiks   apv.

1. Laika posms vasaras otrajā pusē, kad ir daudz mušu, un zirgi, tās gaiņājot, nemitīgi klana galvu; klanāmlaiks.

Avoti: ViV

klans   -a, v.

1. Ģints (retāk cilts) kopiena (piemēram, ķeltu tautām); radinieku ģints vai grupa.

2. Noziedznieku grupējums, kas dažkārt veidojas uz radniecības pamata.

3. novec. Viena īpatņa bezdzimuma kārtā cēlušies pēcnācēji; klons.

Avoti: SV99

klans   apv.

1. Peļķe, palts; dīķis.

Avoti: KV, NeV

klāns

1. vsk. Klāni.

2. v.; retāk Klānis.

Avoti: LLVV

klantīt   apv.

1. Lādēt, sodīt; klenst.

Avoti: NeV

klanstīties   apv.

1. Ilgāku laiku, līdz apnikumam klaiņot.

Avoti: ME

Klānu   vietv.; nelok.

1. Klānu purvs - zemais purvs Lubānas un Madonas novadā, Lubāna ziemeļu galā, platība - 2597 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 1,4 m.

Avoti: LD

klānums   apv.

1. Tukša vieta labības laukā.

Avoti: KV

klāņains   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Nevienādi, nelīdzeni noaudzis (par lauku, druvu, zelmeni).

Avoti: LLVV

klaņas   apv.

1. Paklanīšanās, glaimi.

2. Atkārtoti mājieni (ar galvu).

Avoti: ME

Klāņezers   vietv.

1. Ezers Piejūras zemienes Ventavas līdzenumā, Ventspils novadā uz Popes un Tārgales pagasta robežas, Klāņu purva dabas liegumā, 18 m vjl., platība - 67 ha, garums - 1,2 km, lielākais platums - 0,7 km, lielākais dziļums - 1,8 m, dibenā >2 m dūņu slānis, eitrofs, virsūdens aizaugums - 40%.

Avoti: LE1

klaņģis   apv.

1. Liels, novājējis zirgs.

2. Lempīgs, streipuļojošs cilvēks.

Avoti: ME

Klaņģukalns   vietv.

1. Pilskalns Ķekavas novada Ķekavas pagastā, uz dienvidiem no Rīgas HES dambja, plakums - ovāls (garums - 45 m, lielākais platums - 35 m), to ietver līdz 4 m augsts aizsargvalnis, bijis apdzīvots līdz 2. gs.

Avoti: LE1

klaņi   apv.

1. Paklanīšanās, glaimi.

Avoti: ME

Klāņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Vandzenes pagastā.

2. Klāņu purvs - dabas liegums, atrodas Piejūras zemienes Ventavas līdzenumā, 9-12 km no Baltijas jūras krasta, Ventspils novada Popes un Tārgales pagastā, platība - 1615 ha, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., liegumā konstatēti ~530 sēklaugu un paparžaugu sugu un ~160 sūnu sugu.

Avoti: LC, LE1

klaņķēt   apv.

1. Pērt, tā ka skan.

Avoti: ME

klaņķis   apv.

1. Gara auguma lempis.

Avoti: ME

klāņnieki

1. Talsu novada Vandzenes pagasta apdzīvotās vietas "Klānas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klāņoties   apv.

1. Liekties, locīties.

2. Līgoties.

Avoti: ME, LE

klap   izsauk.; parasti atkārtojumā "klap, klap" vai savienojumā "klip, klap".

1. Lieto, lai atdarinātu ritmisku troksni, kas rodas, piemēram, ejot pa ko cietu, sitot ar āmuru.

Avoti: LLVV

klapa   apv.

1. Alus kanna, kroga kanna, kanna ar vāku.

Avoti: ME

klapači   apv.

1. Piedurkņu atloki, aproces.

Avoti: ME

klapada   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumā, lai raksturotu zirga auļus.

Avoti: ME

klapans   apv.

1. Vārstulis.

2. Virs apģērba (parasti piedurkņu galos) uzšūts īpaši apstrādāts mazs auduma gabals.

3. Kabatas aizsegs.

Avoti: KiV, KnV

Klapari   vietv.

1. Lielie Klapari - Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Vārkava" daļa.

Ceļa Klapari— Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Klapari" otrs nosaukums.

Lelī Klapari— Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Klapari" nosaukums latgaliski.

2. Mazie Klapari - apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

Mozī Klapari— Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Klapari" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

klaparieši

1. Vārkavas novada Vārkavas pagasta apdzīvotās vietas "Klapari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klapasta   apv.

1. Klapata.

Avoti: ME

klapasts   apv.

1. Klapata.

Avoti: ME

klāpāt   apv.

1. Paretai labībai nogulties gar zemi, kamēr atsevišķi stiebri vēl stāv kājās.

2. Vārgt, sirgt.

Avoti: KV

klapata   -as, s.; sar.

1. Darīšanas, rūpes, parasti nepatīkamas.

Avoti: KiV

klapatains   apv.

1. Nogurdinošs, tāds, kas rada klapatas.

Avoti: ME

klapatāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.; sar.

1. Darīt, kārtot (ko) ar pūlēm, grūtībām.

Avoti: LLVV

klapatāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Ilgāku laiku darīt, kārtot (ko) ar pūlēm, grūtībām.

Avoti: LLVV

klapatēties   apv.

1. Ilgāku laiku darīt, kārtot ko ar pūlēm, grūtībām.

Avoti: KiV

klapati   apv.

1. Kreņķi, nepatikšanas.

Avoti: MalV

klapatot   -oju, -o, -o, pag. -oju, trans.; sar.

1. Darīt, kārtot (ko) ar pūlēm, grūtībām.

Avoti: MLVV

klapatoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos, refl.; sar.

1. Ilgāku laiku darīt, kārtot (ko) ar pūlēm, grūtībām.

Avoti: MLVV

klapats   apv.

1. Rūpes, klapatas.

Elles klapats— liela noņemšanās, liels darbs.

Avoti: KnG, ME, KnV

klapcis   apv.

1. Cilvēks, kas staigājot rada troksni.

Avoti: SiV

klape   apv.

1. Aizkars; durtiņas; vāks.

2. Mute.

3. Kanna ar vāku.

4. Pogājama bikšu priekša vai pakaļa.

5. Kautiņš.

6. Klaudzošs troksnis.

7. dsk. Iejūga daļas zirga redzes ierobežošanai.

8. dsk. Sirdsklauves.

Avoti: ME, JV, SLG

klapējums   apv.

1. Sitiens.

Avoti: ĒiV

klapenīce   apv.

1. Klauvētājs, iekārta, kas klab.

Avoti: ME

klapenkurs   jūrn.

1. Neliels jahtas enkurs, kura ļepas un šķērsis piekļaujami kātam, līdz ar to tas aizņem maz vietas.

Avoti: JūVM

klapermanis   apv.

1. Klauvētājs.

Avoti: ME

klapēšana   apv.

1. Izkapts asināšanas veids.

Avoti: KnV

klapēt   apv.

1. Sist; iekaustīt; pērt.

2. Kult, putot.

3. Dauzīt; klauvēt.

4. Saskanēt; sakrist.

5. Kapināt (izkapti).

6. Strauji maisīt.

7. Izdauzīt (gaļu).

Avoti: ĒiV, KnG, KnV, SLG

klapētavas   apv.

1. Koka klaudzināmā ierīce (parasti divas koka plāksnes), ko izmantoja signalizācijai zvana vietā.

Avoti: ME

klapēties   apv.

1. Sisties (pret ko).

2. Klauvēt (parasti ilgstoši).

Avoti: ĒiV, SLG

Klapiņu   vietv.; nelok.

1. Klapiņu ezers - Klepinu ezers Daugavpils novada Salienas pagastā.

Avoti: LD, La1

klapis   apv.

1. Troksnis, kas rodas, ko sitot, dauzot.

2. Pakārts dēlis, ar kuru klapē ganus mājā.

Avoti: ĒiV, ME

klapis   apv.

1. Atloks (uz kabatām).

Avoti: ĒiV

klapīte   žarg.

1. Kinorežisora palīdze.

Avoti: SLG

klapkalnciemnieki

1. Engures novada Engures pagasta apdzīvotās vietas "Klapkalnciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Klapkalnciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Engures novada Engures pagastā.

Avoti: LC

klapkalnieki

1. Jaunpils novada Viesatu pagasta apdzīvotās vietas "Klapkalnes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klapki   žarg.

1. Pirkstu nospiedumi.

Avoti: KZ

klapkrodznieki

1. Baldones novada Baldones pagasta apdzīvotās vietas "Klapkrogs" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klapmasts   jūrn. sl.

1. Masts, kas neiet cauri jahtas klājam, bet ar pēdu "iesēžas" masta krēslā, kurš iet cauri jahtas klājam vai arī atrodas uz kajītes jumta.

Avoti: JūVM

klapo   novec.

1. Mazgājamā mašīna ķīmiskai šķiedrvielu apstrādei.

Avoti: KV

klapst   apv., interj.

1. Lieto, lai atdarinātu šķidruma rīšanas troksni.

Avoti: KiV

klapstēt

1. apv. Klabināt.

2. vienk. Pļāpāt.

3. sar. Riet.

Avoti: ME, Sin

klapstiņš   apv.

1. Pļāpīgs cilvēks, tenkotājs.

Avoti: ME

klapš   apv.

1. Lieto (parasti savienojumā ar "klipš"), lai atdarinātu troksni, kas rodas, kuļot ar spriguli.

Avoti: ĒiV

klapšēt   apv.

1. Radīt raksturīgu troksni (piemēram, par cietiem priekšmetiem, kurus sit vienu pret otru); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: ĒiV

klapšķēt   apv.

1. Klabināt.

2. Pļāpāt.

3. Riet.

Avoti: ME

klapšķis   apv.

1. Pļāpīgs cilvēks, tenkotājs; klapstiņš.

Avoti: ME

klapu   izsauk.; parasti savienojumā "klipu, klapu".

1. Lieto, lai atdarinātu ritmisku troksni, kas rodas, piemēram, kuļot ar spriguli.

Avoti: LLVV

klapveidīgs   apv.

1. Atlokam, arī aizbīdnim līdzīgs.

Avoti: ĒiV

klār   apv.

1. Lieto (parasti savienojumā ar "klīr"), lai atdarinātu dzērves balss skaņas.

Avoti: ĒiV

Klāra   vietv.; novec.

1. Klārelvena - upe Zviedrijā.

Avoti: PZT

klārais   apv.

1. Baltais dzidrais (ābols).

Avoti: ViV

klarba   apv.

1. Vista (retāk cits dzīvnieks).

Avoti: ĒiV

Klārelvena   vietv.

1. Upe Zviedrijā ("Klaraelven"), augštece Norvēģijā, kur saucas - Trīsilelva ("Trysilelv"), kopējais garums - 347 km, iztek no Fēmunnena ezera, ietek Vēnerna ezerā pie Kārlstades.

Avoti: PZT, PuA

klarendons   poligr., novec.

1. Ēģiptiešu burtu paveids, Oksfordas universitātes spiestuves "Clarendon-Press" burti.

Avoti: GV

klarēšana   jūrn. sl.

1. Muitas formalitāšu kārtošana (nokārtrošana) ostā.

Avoti: JūVM

klarēt   jūrn. sl.

1. Kārtot muitas (un citas) formalitātes ostā.

Avoti: JūVM

klārēt   sl.

1. Stāstīt; skaidrot.

Avoti: Žrg

klārēties   apv.

1. Skaidroties (par laiku).

2. Noskaidrot attiecības.

3. Atskurbt.

Avoti: KnG, Žrg

klarets   novec.

1. Viegls, gaiši sarkans franču vīns.

Avoti: KV

klarģis   apv.

1. Nevīžīgs, paviršs cilvēks; slikts strādātājs.

2. Nejauks cilvēks.

Avoti: SiV

klarifikācija   med.

1. Attīrīšana no duļķēm, dzidrināšana.

Avoti: TM

klarineta   novec.

1. Klarnete.

Avoti: LME

klarinete   novec.

1. Klarnete.

Avoti: LME

klarisas

1. Franciskāņu sieviešu ordeņa (Nabaga Klāru ordeņa) mūķenes, kuru 1215. g. dibinājusi Asīzes Klāra.

Avoti: LEV

klarises

1. Franciskāņu ordeņa sieviešu atzars; klarisas.

Avoti: SV96

klarisietes

1. Franciskāņu sieviešu ordeņa (Nabaga Klāru ordeņa) mūķenes, kuru 1215 dib. Asīzes Klāra; klarisas.

Avoti: KV

klārisms   novec.

1. Hipotētiska mācība par esošā saskaldījumu tumšā, sajukušā īpatņu un skaidrā Dieva pasaulē.

Avoti: KV

klārīšana   apv.

1. Zvejniecībā āķu tīrīšana no vecās ēsmas.

Avoti: TlV

klaritīns   med.

1. Medikaments, prethistamīna līdzeklis.

Avoti: VE

Klarjona   vietv.

1. Sala Reviljahihedo salu grupā ("Isla Clarion"), atrodas Klusā okeāna austrumu daļā, Meksikas teritorija (~1100 km uz rietumiem no Kolimas pavalsts piekrastes).

Avoti: PZT, LpA

Klārka   vietv.

1. Klārka kalns - augstākā virsotne Franklina kalnos (Kordiljeru atzars) Kanādas ziemeļrietumos, augstums - 1443 m.

Avoti: PZT

klarkija   -as, s.

1. dsk. Naktssveču dzimtas ģints ("Clarkia"), viengadīgs dekoratīvs lakstaugs ar dažādas krāsas ziediem lapu žāklēs, 10 s. (pēc citiem datiem 4 s.), Latvijā audzē kā krāšņumaugu 1 s. un tās šķirnes.

Gleznā klarkija— klarkiju suga ("Clarkia elegans").

Nagainā klarkija— gleznā klarkija ("Clarkia unguiculata").

Avoti: LLVV, DaE

klārks   novec.

1. Klerks.

Avoti: Ang

klarks

1. Elementa ķīmiskā konstante, kas raksturo tā izplatību Zemes garozā vai citās lielās ģeokīmiskās vai kosmoķīmiskās sistēmās.

Avoti: SV99

Klārksbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Clarksburg"), Rietumvirdžīnijas štatā, 16200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Clarksburg"), Mērilendas štatā, 13750 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LģE, WA16

Klārksdeila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Clarksdale"), Misisipi štatā, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Klārksvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Clarksville"), Indiānas štatā, 21900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Clarksville"), Tenesī štatā, 146800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Clarksville"), Ārkanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Clarksville"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

klarķis   novec.

1. Klerks.

Avoti: Ang

Klārmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

klārmuižnieki

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Klārmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klarnete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Koka pūšamais mūzikas instruments, kas pēc skanējuma un apmēriem ir vidējs starp oboju un fagotu.

Avoti: LLVV

klarnetists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē klarneti.

Avoti: LLVV

klarnetnieks   novec.

1. Klarnetists.

Avoti: LV93

Klarpfiszke   vietv., vēst.

1. Hoftenbergas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Naujenes pagastā.

Avoti: KV

klārs   apv.

1. Dzidrs.

2. Caurspīdīgs.

3. Gaišs.

4. sar. Skaidrs; saprotams.

Klāra bilde— skaidra lieta.

Klāri bumāgi— Skaidra lieta.

Klārs kā kafija— neskaidrs.

5. žarg. Skaidrā prātā, nepiedzēries.

Avoti: ĒiV, SLG

Klarshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Klares muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Dundagas pagastā.

Avoti: KV

klārungs   žarg.

1. Skaidrība; saprašana; kārtība.

Avoti: SLG

Klarupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 4600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

klase   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Mācību posma daļa (parasti vispārizglītojošā skolā), kurā skolēni viena mācību gada laikā apgūst noteiktu programmu; skolēnu grupa, kas apgūst šo programmu.

Klases biedrs— cilvēks, ar kuru kopā (kāds) mācās vai ir mācījies vienā un tajā pašā klasē; klasesbiedrs.

Jaunākās klases— vispārizglītojošo skolu pirmās trīs vai četras klases.

Mazākās klases— jaunākās klases.

2. Pēc kādām pazīmēm (parasti pēc intensitātes, kvalitātes) veidota (priekšmetu, parādību) grupa kādā sistēmā.

// bot. Augu sistemātikā - rindu grupa ar līdzīgām pazīmēm.

// zool. Dzīvnieku sistemātikā - kārtu grupa ar līdzīgām pazīmēm.

// ķīm. Ķīmisko elementu, vielu vai savienojumu grupa ar līdzīgām īpašībām.

3. Kvalifikācijas pakāpe, kategorija, ko piešķir dažās profesijās, sportā.

4. Pēc pasažieru ērtībām noteikta (piemēram, kuģu kajīšu, dzelzceļa vagonu) kategorija; attiecīgā kuģa kajīte, dzelzceļa vagons.

5. Grupa, šķira, kategorija, kurā ieskaita (piemēram, ražojumus, produkciju) pēc (to) kvalitātes.

// fizk. Sporta, sacensību tips, paveids (piemēram, atkarība no grūtības, meistarības pakāpes).

// sar. Tas, kas tiek novērtēts par izcilu.

Parādīt (arī uzrādīt) klasi— gūt izcilus, ievērojamus panākumus.

Klase par sevi— saka par ko izcilu.

Bojāt klasi— bojāt (savu labo) slavu.

6. loģ., mat. Galīgs vai bezgalīgs pēc zināmas pazīmes izdalīts (kā) kopums, kas uzskatīts par vienu veselumu.

7. dsk. Spēle - lēkšana pa zīmētiem kvadrātiem.

Avoti: LLVV

klasene   žarg.

1. Klases audzināšana (mācību stunda).

Avoti: SLG

klasenieks   žarg.

1. Klases vakars.

Avoti: SLG

klasesbiedrs   -a, v.

1. Cilvēks, ar kuru kopā (kāds) mācās vai ir mācījies vienā un tajā pašā klasē; klases biedrs.

Avoti: LLVV

klasesdarbs   apv.

1. Kontroldarbs, ka jāraksta klasē.

Avoti: ĒiV

klasēt   novec.

1. Klasificēt.

Avoti: LME

klasicisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Virziens mākslā, mākslas metode un estētikas teorija, kas par normu un paraugu izvirza antīko mākslu (no 17. gadsimta līdz 19. gadsimta sākumam Eiropā un no 18. gadsimta līdz 19. gadsimtam Krievijā).

Birģeru klasicisms— klasicisma novirziens, kura galvenais princips bija lietderīgums, kas izpaudās dzīvojamo telpu diferencēšanā atkarībā no to uzdevumiem un samērā atturīgā fasāžu veidojumā.

Avoti: LLVV, MkV

klasicistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar klasicismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

klasicists   -a, v.

1. Klasicisma pārstāvis.

Avoti: LLVV

klasička   žarg.

1. Klasika.

Avoti: SLG

klasificējums   novec.

1. Objektu sagrupējums (iedalījums) viennozīmīgi definējamās klasēs jeb kopās.

Avoti: LME

klasificēšana   mat.

1. Objektu sagrupēšana (iedalīšana) viennozīmīgi definējamās klasēs jeb kopās.

Kontrolētā klasificēšana— rastra analīzes - klasificēšanas paņēmiens, kad katrai objektu klasei ir vismaz viens atbalsta apgabals, lai no tā varētu iegūt klašu iedalījuma kritērijus.

Avoti: IdV

klasificēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Grupēt, dalīt (ko) pēc noteikta viedokļa, atbilstoši noteiktiem nosacījumiem.

Avoti: LLVV

klasificēts

1. Divd. --> klasificēt.

2. žarg. Slepens.

Avoti: VpV-1-17

klasifikācija   -as, s.

1. Grupēšana, dalīšana pēc noteikta viedokļa, atbilstoši noteiktiem nosacījumiem; sistēma, kas izveidojas šādas grupēšanas, dalīšanas rezultātā.

Decimālā klasifikācija— klasifikācijas sistēma (bibliotēkās), kura balstās uz galveno nozaru iedalīšanu desmit pamatnodaļās ar desmit apakšnodaļām katrā.

Ģenealoģiskā valodu klasifikācija— valodu klasifikācija pēc to radniecības.

Vienotā ekonomiskās informācijas klasifikācijas sistēma— klasifikāciju un klasifikatoru saraksts, kura lietošana nodrošina valsts līmeņa ekonomiskās informācijas standartizāciju un apriti starp valsts informācijas sistēmām.

Nacionālā klasifikācija vai klasifikators— valsts vajadzībām izstrādāta un apstiprināta klasifikācija vai klasifikators.

Avoti: LLVV, VSL

klasifikators   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar klasifikāciju.

2. v. Noteiktā veidā sakārtotu, grupētu uzziņu rādītājs.

3. v.; kalnr. Aparāts sasmalcinātu graudainu materiālu šķirošanai pēc lieluma, formas, blīvuma.

Avoti: LLVV

klasifiķēt   novec.

1. Klasificēt.

Avoti: LME

klasika   -as, s.; parasti vsk.

1. Rakstnieku, mākslinieku, zinātnieku darbi, kas laika gaitā saglabājuši savu vērtību un kļuvuši par kultūras neatņemamu sastāvdaļu.

2. Antīkie literatūras un mākslas darbi.

Avoti: LLVV

klasiķis   -ķa, v.

1. Rakstnieks, mākslinieks, zinātnieks, kura darbi laika gaitā saglabājuši savu vērtību un kļuvuši par kultūras neatņemamu sastāvdaļu.

2. Klasiskās filoloģijas speciālists; cilvēks, kas ir ieguvis klasisko izglītību.

3. žarg. Klases vakars.

Avoti: LLVV, SLG

klasisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko ir veidojuši, radījuši klasiķi (1); tāds, kas ir saistīts ar klasiku (1), tai raksturīgs.

2. Tāds, kam ir tradīciju nostiprināti, nemainīgi uzbūves principi, tāds, kas ir veidots pēc šādiem principiem vai likumiem.

Klasiskā deja— horeogrāfisko izteiksmes līdzekļu pamatsistēma baletā.

Klasiskais balets— balets, kura pamatā ir klasiskā deja.

// pārn.; sar. Tāds, ko augstu novērtē (piemēram, par darbu, rīcību).

3. Saistīts ar senajā Grieķijā un senajā Romā iedibinātām tradīcijām, uzskatiem, tiem raksturīgs; arī antīks.

Klasiskās valodas— sengrieķu un latīņu valoda.

Avoti: LLVV

klasiskums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Vispārināta īpašība --> klasisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> klasisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

klasno   žarg.

1. Teicami, lieliski.

Avoti: JV

klass   apv.

1. Klase (mācību posma daļa); attiecīgā skolēnu grupa.

Avoti: KiV

klāsta   apv.

1. Kārta, slānis.

Avoti: KV, ME

klasteri   ķīm.

1. Daudzkodolu kompleksie savienojumi.

2. Vielas kristāliskā režģa punktveida defektu sakopojums.

Avoti: ZTV

klasteris

1. inf. Ārējo ierīču (parasti termināļu) grupa ar kopīgu vadības ierīci.

2. inf. Abstrakts datu tips.

3. inf. Objektu grupa ar noteiktu iezīmju kopu.

4. mūz. Skaņu kopums, ko veido lielo vai mazo sekundu, dažkārt arī vēl mazāku intervālu vienlaidu izklāsts.

Avoti: SV99

klasters

1. inf. Ārējo ierīču (parasti termināļu) grupa ar kopīgu vadības ierīci.

2. inf. Abstrakts datu tips.

3. inf. Objektu grupa ar noteiktu iezīmju kopu.

4. mūz. Skaņu kopums, ko veido lielo vai mazo sekundu, dažkārt arī vēl mazāku intervālu vienlaidu izklāsts.

Avoti: SV99

klāsters

1. Puduris, ķekars; kopa, sazarojums, tīklojums.

Avoti: PL

klastisks

1. med. Tāds, kas sadalās vai izraisa sadalīšanos daļās.

2. ģeol. Tāds, kas ir sadrupināts.

Klasatiskie ieži— drupieži, ieži, kas sastāv no citu iežu mehāniskās sairšanas produktiem.

Avoti: ZTV

klastīt   apv.

1. Šķirstīt, lapot.

Avoti: ME

klāstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Sīki, vispusīgi stāstīt; sīki, vispusīgi skaidrot.

2. novec. Vairākkārt klāt (ko); vairākkārt izplest (piemēram, palagu, audumu).

3. apv. Šķirstīt, lapot.

Avoti: LLVV, ME

klasts   apv.

1. Agrāk atloks bikšu priekšā.

Avoti: KV

klāsts   -a, v.

1. Viena un tā paša veida, līdzīgu priekšmetu, parādību (parasti liels) kopums.

2. Koka platforma (piemēram, celtnes pamatnei, skatuvei).

3. Zaru (parasti lapotu) vai salmu paliktnis, paklājs (zem siena vai labības kaudzēm, žāvēšanai izklātiem liniem); pārklājamais vai paklājamais.

Avoti: LLVV

klaščiņa   apv.

1. Vairāku dalībnieku kopīgi organizētas viesības.

Avoti: KiV

Klaškina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Pededzes pagastā.

Avoti: LC

klāšķinieki

1. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Klāšķini" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Klaštereca   vietv.

1. Klaštereca pie Ohržes - pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 15850 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

klāšus   apv.

1. Kā klāšus (atklāt) - ļoti skaidri, saprotami izskaidrot.

Avoti: SiV

klāt   klāju, klāj, klāj, pag. klāju; trans.

1. Izplešot (piemēram, audumu), likt, novietot (to kam pāri, virsū u. tml.).

2. parasti 3. pers. Atrasties (uz kā), būt (kam) virsū, segt (ko) no virsas (piemēram, par putekļiem, vielu).

// pārn. Slēpt (ko), darīt neuztveramu, neatminamu u. tml.

3. parasti 3. pers. Atrasties, būt (kādā teritorijā, platībā) - piemēram, par mežu, kalniem, ūdeņiem.

4. Kliedēt (piemēram, krāsu, masu uz kādas virsmas).

5. novec. Sist (kādam), cirst (ar ieroci).

// intrans. Par ieroci.

Avoti: LLVV

klāt   apst.

1. parasti savienojumā ar verba "būt" formām. Norāda uz stāvokli, kad (cilvēks vai dzīvnieks) ir ieradies, atnācis (pie kāda, arī kur).

2. parasti savienojumā ar verba "būt" formām. Norāda uz stāvokli, kad (kāds) ir tur, kur kas notiek, norisinās; norāda uz stāvokli, kad (kāds) piedalās (kādā norisē, pasākumā), atrodas (kur, pie kā).

3. parasti savienojumā ar verba "būt" formām. Norāda uz stāvokli, kad iestājas (kāds laikposms, laika moments).

4. parasti savienojumā ar verba "būt" formām. Norāda uz stāvokli, kad sākas (parādības dabā).

5. parasti savienojumā ar verba "būt" formām. Norāda, ka (kas) ir daļa, sastāvdaļa (pie kā, kur).

6. Līdzās, ļoti tuvu (kam, pie kā) atrasties; līdzās, ļoti tuvu norisināties, notikt.

7. savienojumā ar bezpriedēkļa verbu aizstāj verba priedēkli pie-. Norāda, ka (kas) virzās (pie kā), tuvojas (kam).

8. savienojumā ar priedēkļa verbu. Pastiprina verba priedēkļa pie- nozīmi.

// reti. Pastiprina verba priedēkļa at- nozīmi.

// reti. Pastiprina verba priedēkļa ie- nozīmi.

9. Lieto, lai aizstātu, parasti virzības, verbu.

Avoti: LLVV

klāta   apv.

1. Klāt 2.

Avoti: ViV

klāta   apv.

1. Bikšu atloks.

Avoti: ME

klātāk   apv.

1. Tuvāk.

Avoti: TlV

klātam   apv.

1. Klāt 2.

Avoti: ViV

klātān   apv.

1. Klāt 2.

Avoti: ĒiV

klātan   apv.

1. Klāt 2.

Avoti: ViV

klātanas   apv.

1. Klāt 2.

Avoti: ViV

klātbūdams   apv.

1. Klātesošs.

Avoti: NeV

klātbūte   novec.

1. Klātbūtne.

Avoti: LV93

klātbūtne   -es, s.; parasti vsk.

1. Atrašanās, uzturēšanās (kādā vietā noteiktā laikposmā), piedalīšanās (kādā norisē, pasākumā).

2. Kā (dzīvas būtnes, priekšmeta, parādības) esamība, pastāvēšana līdzās citām dzīvām būtnēm, priekšmetiem, parādībām (kur, kādā vietā, kādos apstākļos u. tml.); klātesamība.

Avoti: LLVV

klātdzerams   apv.

1. Dzēriens, ko dzer klāt, ēdot kādu (biezu, sausu) ēdienu.

Avoti: ViV

klātēdamais   apv.

1. Aizdars.

Avoti: ĒiV

klātēdams   apv.

1. Aizdars.

Avoti: ViV

klātejams   apv.

1. Klātejamā bedre - kartupeļu bedre, no kuras kartupeļus ņem ārā arī ziemā.

Avoti: ĒiV

klātējs   apv.

1. Tuvējs.

Avoti: LV93

klātējāks   apv.

1. Tuvējs.

Avoti: ME

klāten   apv.

1. Klāt 2.

Avoti: ME

klātene   apv.

1. Sega, pārklātne.

Avoti: ME

klātene   apv.

1. Tuvums, klātiene.

Avoti: ME

klātenis   apv.

1. Izklājums, klājums.

Avoti: TlV

klātes   apv.

1. Tuvu klāt.

Avoti: ME

klātesamība   -as, s.; parasti vsk.

1. Kā (dzīvas būtnes, priekšmeta, parādības) esamība, pastāvēšana līdzās citām dzīvām būtnēm, priekšmetiem, parādībām (kur, kādā vietā, kādos apstākļos u. tml.); klātbūtne (2).

Avoti: LLVV

klātesošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atrodas, uzturas (kādā vietā noteiktā laikposmā), piedalās (kādā norisē, pasākumā).

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, kas atrodas, uzturas (kādā vietā noteiktā laikposmā), piedalās (kādā norisē, pasākumā).

Avoti: LLVV

klātesot   apst.

1. Atrodoties, uzturoties (kādā vietā noteiktā laikposmā), piedaloties (kādā norisē, pasākumā).

Avoti: LLVV

klātgulētāja

1. Mīļākā.

Avoti: Sin

klātguļa   apv.

1. Gulēšana tuvumā, blakus; kopāgulēšana.

Avoti: NeV

klāti   apv.

1. Klāt 2.

Avoti: ME

klātī   apv.

1. Klāt 2.

Avoti: ĒiV

klātiene   -es, s.; parasti vsk.

1. Klātbūtne (1).

2. Klātbūtne (2).

3. Mācības, kas saistītas ar regulāru nodarbību apmeklēšanu; attiecīgā (mācību iestādes) nodaļa.

Avoti: LLVV

klāties   parasti 3. pers., klājas, pag. klājās; refl.

1. Refl. --> klāt 1 (1); tikt klātam.

2. Novietoties, tikt novietotam (uz kā, kam virsū) - piemēram, par putekļiem, vielu.

// pārn. Iestāties (kur) - parasti par klusumu, mieru.

3. Atrasties, būt (kur) plašā teritorijā (piemēram, par mežu, kalniem, ūdeņiem).

4. Tikt izkliedētam (uz kādas virsmas) - piemēram, par krāsu.

Avoti: LLVV

klāties   tikai 3. pers., klājas, pag. klājās; refl.; trans.

1. Būt atbilstošam kādām normām, prasībām.

Avoti: LLVV

klāties   tikai 3. pers., klājas, pag. klājās; refl.

1. Risināties dzīvei, darbībai (kādā veidā, saistījumā ar kādiem apstākļiem).

2. Notikt, gadīties kādam notikumam (kādos apstākļos, kādu iemeslu dēļ).

Avoti: LLVV

klātin   apv.

1. Klāt 2.

Avoti: ME

klātīn   apv.

1. Klāt 2.

Avoti: ĒiV

klātne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Segums (piemēram, ceļam).

Zemes klātne— sliežu ceļa grunts inženierbūvju komplekss (uzbērumi, ierakumi, pusuzbērumi, pusierakumi) - ceļa virsbūves pamats, kas nodrošina sliežu ceļa noturību un aizsargā pret atmosfēras un gruntsūdeņu iedarbību.

Avoti: LLVV, ZTV

klātneesošs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kas neatrodas, neuzturas (kādā vietā noteiktā laikposmā), nepiedalās (kādā norisē, pasākumā).

Avoti: LLVV

klātneesot

1. Aizmuguriski.

Avoti: Sin

klātnība   rel.

1. Klātbūtne.

Avoti: RtV

klātnieks   -a, v.; sar.

1. Cilvēks, kas mācās klātienē (3).

Avoti: LLVV

Klatovi   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 22370 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

klātpielikts   -ais; s. -a, -ā;

1. Pielikts, pievienots (kam) klāt.

Avoti: LLVV

klatrāti

1. Ieslēguma savienojumi - kristāliski savienojumi, kas rodas, vienas vielas molekulām ieslēdzoties otras vielas kristāliskā režģa tukšumos.

Avoti: ZTV

klātstāvēt   apv.

1. Būt, atrasties kam klāt, (kā) tuvumā.

Avoti: ViV

klātstrebjams   apv.

1. Dzēriens vai šķidrs ēdiens, ko dzer vai strebj klāt, piemēram, maizei, kartupeļiem.

Avoti: ViV

klātu   apv.

1. Klāt 2.

Avoti: ĒiV

klātuc   apv.

1. Norāda, ka (kas) ir daļa, sastāvdaļa (pie kā, kur).

Avoti: KnG

klātums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Tuvums; arī klātbūtne (1).

2. apv. Tagadne, esošais laiks.

Avoti: LLVV, TlV

klātuvējs   apv.

1. Klātējs.

Avoti: ME

klau   izsauk.

1. Lieto, lai aicinātu kādu ieklausīties, pievērst (kam) uzmanību.

Avoti: LLVV

klaucains   apv.; hip.

1. Gabalains.

Avoti: ME

Klaucāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Viesītes novada Viesītes pagastā.

2. Madonas novada Sarkaņu pagasta apdzīvotās vietas "Klaucēni" bijušais nosaukums.

3. Apdzīvota vieta (ēku grupa) Jēkabpils novada Kalna pagastā.

Klaucānu un Priekulānu ezers— dabas liegums Austrumlatvijas zemienes Aknīstes nolaidenumā, Jēkabpils novada Kalna pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1957. g. (daļa Klaucānu ezera - kopš 1924. g.), izveidots lai saglabātu peldošā ezerrieksta augtenes, platība - 205,3 ha.

Klaucānu ezers— atrodas Austrumlatvijas zemienes Aknīstes nolaidenumā, Jēkabpils novada Kalna pagastā, garums - 0,9 km, lielākais platums - 0,3 km, lielākais dziļums - 4,8 m, dibenā biezs sapropeļa slānis, eitrofs, aizaugums - 15%.

Avoti: LC

Klauce   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Viesītes novada Elkšņu pagastā.

2. Klauces ezeri - ezeru pāris Sēlijas paugurvalnī, Viesītes novada Elkšņu pagastā, uz austrumiem no Saukas.

Lielais Klauces ezers— atrodas Saukas dabas parka teritorijā, 92,7 m vjl., platība - 25,3 ha, garums - 1,5 km, platums - 0,2 km, vidējais dziļums - 4,3 m, lielākais dziļums - 22,6 m.

Mazais Klauces ezers— atrodas Saukas dabas parka teritorijā, ~94 m vjl., garums - ~1,1 km, platums - 0,2 km.

3. Upe Jēkabpils un Viesītes novadā, garums - ~20 km, tek caur abiem Klauces ezeriem un Bukūža ezeru, ietek Saukas ezerā.

Avoti: LC, LE1, La1

Klaucēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Sarkaņu pagastā.

Avoti: LC

klaucieši

1. Viesītes novada Elkšņu pagasta apdzīvotās vietas "Klauce" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klaucis   apv.; hip.

1. Klancis, gabals.

Avoti: ME

klaudze   apv.

1. Pants, rinda.

Avoti: KV

klaudzeklis   -ļa, v.

1. Pie durvīm, vārtiem piekārts neliels metāla stienis ar paresninājumu vienā galā (pieklaudzināšanai).

Avoti: LLVV

klaudzeklītis   apv.

1. Dem. --> klaudzeklis.

Avoti: ME

klaudzēt   klaudzu, klaudzi, klaudz, pag. klaudzēju; intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt spalgu, samērā skaļu troksni (piemēram, par cietiem priekšmetiem, kas atsitas pret ko, par strauji aizvērtām durvīm); atskanēt šādam troksnim.

2. parasti 3. pers. Darbojoties radīt spalgu, samērā skaļu troksni (par mašīnām, mehānismiem).

3. parasti 3. pers. Būt tādam, kurā skan spalgs, samērā skaļš troksnis (parasti par vietu, telpu).

4. vienk. Runāt ko nevajadzīgu, bezsaturīgu (parasti ilgāku laiku); pļāpāt.

Avoti: LLVV

klaudzēties   apv.

1. Ilgāku laiku, vairākkārtīgi klaudzēt.

Avoti: ME

klaudziens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> klaudzēt (1).

2. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> klaudzēt (2).

3. Skaļš klauvējiens.

Avoti: LLVV

klaudzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju,

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt klaudz (1).

// intrans.

// intrans. Virzīties, parasti iet, radot klaudzošu troksni.

2. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt klaudz (2).

// intrans. Vairākkārt klaudzēt (par mašīnām, mehānismiem).

3. intrans. Skaļi klauvēt.

Avoti: LLVV

klaudzināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi klaudzināt (1).

2. Ilgstoši, intensīvi klaudzināt (2).

3. Ilgstoši, intensīvi klaudzināt (3).

Avoti: LLVV

klaudzinēt   apv.

1. Klaudzināt.

Avoti: ME

klaudzis   apv.

1. Klaudzieni, dārdoņa.

2. Skanīgs vārds.

Avoti: ME

klaudzoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> klaudzēt (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> klaudzēt (2).

Avoti: LLVV

Klauenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Rūdolves muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Kokneses pagastā.

Avoti: KV

Klauenstein   vietv., vēst., vācu val.

1. Pasta muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Olaines pagastā.

Avoti: KV

klauga   apv.

1. Vecs, vājš zirgs.

2. Pļāpa.

3. Vecs, nolietots priekšmets (piemēram, kaste, mēbele).

Avoti: KiV, MiV

Klaugas   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Klaugi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

klaugāt   apv.

1. Runāt tukšu.

Avoti: NeV

Klaugi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

Klaugys   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Klaugi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

klauģis   -ģa, v.

1. poligr. Dobs stienis, ko izmanto tukšu vietu aizpildīšanai salikumā.

2. apv. Koka gabals; sprungulis.

3. apv. Vecs, vājš zirgs.

4. apv. Lielībnieks, pļāpa, tukšvārdis.

Avoti: LLVV, ViV, NeV

Klauģis   vietv.

1. Lielais Klauģis - ezers Aronas paugurlīdzenumā, Madonas novada Lazdonas pagastā, 122,8 m vjl., platība - 7,4 ha, garums - ~400 m, lielākais platums - ~300 m, ietilpst Lazdonas ezeru Rietumu grupā.

2. Mazais Klauģis - ezers Aronas paugurlīdzenumā, Madonas novada Lazdonas pagastā, 123 m vjl., platība - 3,5 ha, garums - ~350 m, lielākais platums - ~150 m, ietilpst Lazdonas ezeru Rietumu grupā.

Avoti: LD

klauģītis   novec.

1. Dem. --> klauģis.

Avoti: LV93

klauks   apv.

1. Lieto lai atdarināt īsa klaudzienu troksni.

Avoti: LV93

klaukstēt   apv.

1. Klaudzēt, knakšķēt.

Avoti: Sin

klaukš   apv., interj.

1. Lieto, lai atdarinātu cieta priekšmeta plīšanas troksni.

Avoti: KiV

klaukšēt   parasti 3. pers., klaukš, pag. klaukšēja; intrans.; pareti.

1. Klakšķēt.

Avoti: LLVV

klaukšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; pareti

1. trans. Klakšķināt (1).

// intrans.

2. parasti 3. pers.; intrans. Klakšķināt (2).

Avoti: LLVV

klaukšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; pareti.

1. Klakšķināties.

Avoti: LLVV

klaukšķēt   parasti 3. pers., klaukšķ, pag. klaukšķēja, intrans.; pareti.

1. Klakšķēt.

Avoti: LLVV

klaukšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, pareti

1. trans. Klakšķināt (1).

// intrans.

2. parasti 3. pers.; intrans. Klakšķināt (2).

Avoti: LLVV

klaukšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.; pareti.

1. Klakšķināties.

Avoti: LLVV

klaukšķis   -ķa, v.; pareti.

1. Klakšķis.

Avoti: LLVV

klaukt   apv.

1. Lieto lai atdarinātu īsa klaudziena troksni.

Avoti: LV93

klauķis   apv.

1. Gabals.

Avoti: VV

klaunāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Klaunu māksla; uzvedums, intermēdija, ko izpilda klauni.

Avoti: LLVV

klaunisks   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Saistīts ar klaunu mākslu, klauniem, klaunu mākslai, klauniem raksturīgs.

Avoti: LLVV

klaunisms   med.

1. Nedabiskas pozas, kādas ieņem histēriski slimnieki; arī plānprātīgu, psihopātisku bērnu un šizofrēnijas slimnieku manierība.

Avoti: MSV

klauns   -a, v.

1. Cirka vai pantomīmas mākslinieks, kas tēlo komiskas lomas.

2. Komisks personāžs - viltīgs vientiesis - angļu drāmas vēsturē.

Avoti: SV99

klaupāt   apv.

1. Daudzkārt klupt.

Avoti: ME

klausība   -as, s.

1. parasti vsk.; pareti. Paklausība.

2. novec. Klaušas.

Avoti: LLVV

klausībnieks

1. Klaušinieks.

Avoti: Sin

klausīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Paklausīgs.

Avoti: LLVV

klausīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> klausīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

klausināt   novec.

1. Klaušināt, izvaicāt; prasīt.

Avoti: VkG

klausīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Darīt, izturēties pēc (kāda) gribas, padoma, norādījumiem; darīt, izturēties (pēc kāda pavēles, rīkojuma u. tml.).

// intrans.

Klausīt uz vārda (arī uz pēdām)— tūlīt klausīt.

Klausīt pakaļā— klausīt, uzklausīt, paklausīt.

// intrans.; savienojumā ar īpašvārdu. Reaģēt uz savu vārdu (par dzīvniekiem).

// intrans. Pievērst (kam) uzmanību, ievērot (ko).

// intrans.; pārn. Būt spējīgam darboties, funkcionēt kādā veidā (par ķermeni, tā daļām, norisēm tajā).

// intrans.; pārn. Būt (kādam) labi, veiksmīgi izmantojamam (par ierīcēm, iekārtām, rīkiem u. tml.).

2. Klausīties (1).

// intrans.

Avoti: LLVV, ViV

klausītājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas klausās (cita cilvēka runāto); cilvēks, kas klausās (piemēram, lekciju, koncertu).

2. Cilvēks, kas mācās (speciālā mācību iestādē, kursos u. tml., kur nodarbības galvenokārt notiek lekciju formā).

Klausītāja kultūra— indivīda apzināti kopta spēja uztvert runātāja nolūku, apzināties klausīšanās mērķi, izvēlēties klausīšanās veidu, analizēt un vērtēt dzirdēto informāciju un klausīšanās procesā ievērot neverbālās uzvedības kultūru, piemēram, nepārtraukt runātāju, uzmanīgi klausīties, izrādīt interesi arī ar mīmiku, žestiem, pozu u. c.

Avoti: LLVV

klausītava   -as, s.; pareti.

1. Auditorija (1).

Avoti: LLVV

klausīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. trans. Dzirdēt un uztvert, saprast (piemēram, teikto, dziedāto, atskaņoto); dzirdēt (skaņu avotu) un uztvert, saprast, piemēram, teikto, dziedāto, atskaņoto.

// intrans.

Klausīties sevī— iedziļināties savās domās, pārdzīvojumos.

// trans. Auskultēt.

2. trans. Piedaloties nodarbības, kas notiek lekciju formā, studēt, mācīties (ko).

3. Darīt, rīkoties, izturēties pēc (kāda) padoma; klausīt (1).

Avoti: LLVV, SLG

klausītiesprasme   val.

1. Māka uztvert informāciju ar dzirdi, to apjēgt un interpretēt atkarībā no klausīšanās mērķa, klausīšanās laikā ievērojot klausītāja kultūru.

Avoti: LdsV

klaust   apv.

1. Taujāt, prašņāt.

2. Uzmanīgi ieklausoties vai taujājot uzzināt.

3. Dzirdēt.

Avoti: LE, NeV

Klaustāle-Cellerfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Clausthal-Zellerfeld"), Lejassaksijas federālajā zemē, 12900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

klausties   apv.

1. Vairākkārt, vairākiem jautāt.

2. Posties prom.

Avoti: KiV

klaustrofilija   med.

1. Slimīga vēlēšanās būt slēgtā telpā, ieslēgties.

Avoti: TM

klaustrofobija   med.

1. Slimīgas bailes atrasties slēgtā telpā, tikt ieslēgtam.

Avoti: SV96

klausule   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Telefona aparāta daļa ar ierīci skaņu uztveršanai un nelielu mikrofonu.

2. reti. Austiņa (2).

3. sar. Fonendoskops.

Avoti: LLVV

klaušas   -šu, s.; tikai dsk.; vēst.

1. Feodālās zemes rentes forma - bezmaksas darbs, kas zemniekiem (ar savu inventāru un vilcējspēku) dzimtbūšanas laikā bija jāveic muižā.

Klaušu laiki— apzīmējums vēst. posmam Kurzemē, Zemgalē un Vidzemē 19. gs. 30.-50. gados.

Klaušu (arī muižas, kungu) gaitas— klaušu pildīšana.

Iet klaušās— pildīt klaušas.

2. Ar likumu noteikts zemes īpašnieka pienākums veikt kādu darbu, piemēram, ceļu labošanu.

Avoti: LLVV

klaušenieks   apv.

1. Lauku iedzīvotājs, kas strādāja klaušu darbus muižā.

Avoti: KnV

klauši   apv.

1. Klaušas.

Avoti: KiV

klaušinājums   -a, v.; reti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> klaušināt.

Avoti: LLVV

klaušināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.; pareti.

1. Vairākkārt, vairākiem jautāt, lai uzzinātu ko.

// trans. Vairākkārt jautāt (kādam), lai uzzinātu ko.

Avoti: LLVV

klaušināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; reti.

1. Ilgāku laiku klaušināt.

Avoti: LLVV

klaušinēt   apv.

1. Pildīt klaušas.

Avoti: KiV

klaušinieks   -a, v.; vēst.

1. Cilvēks, kas pilda klaušas.

Avoti: LLVV

klaušņāt   apv.

1. Prašņāt, iztaujāt, izprašņāt, izzināt.

Avoti: NeV

klauva   jūrn. sl.

1. Dakšveida ierīce gafeles priekšgalā ar kuras palīdzību tā slīd gar mastu un turas pie tā.

Klauvas bendzele— līne, ar kuru sasien klauvas dakšas galus, lai gafele neatrautos no masta.

Avoti: JūVM

klauvas   apv.

1. Klabeklis, klaudzeklis.

Avoti: ME

klauve   novec.

1. Īsa klaudziena troksnis.

Sirds klauve— sirds sitiens, puksts.

Avoti: LV93

klauvējiens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> klauvēt (1).

Avoti: LLVV

klauvēklis   -ļa, v.

1. Klaudzeklis.

Avoti: LLVV

klauves   -vju, vsk. klauve, -es, s.

1. Savienojumā ar "sirds"; sirdsklauves.

Avoti: LLVV

klauvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Sitot (piemēram, pie durvīm, loga, sienas), radīt troksni, lai signalizētu.

// pārn. Vairākkārt vērsties (pie kāda), parasti ar lūgumu, aicinājumu.

2. parasti 3. pers. Strauji, spēcīgi pukstēt, pulsēt.

Avoti: LLVV

klauvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi klauvēt (piemēram, pie durvīm, loga, sienas).

2. parasti 3. pers. Strauji, spēcīgi pukstēt, pulsēt; klauvēt (2).

Avoti: LLVV

klauvētuves   apv.

1. Klabeklis, klaudzeklis.

Avoti: ME

klauvfalle   jūrn. sl.

1. Falle, ar kuru paceļ un nolaiž gafeles klauvu.

Avoti: JūVM

klauza   novec.

1. Šaura ala, vientuļa mūka miteklis.

Avoti: SV33

klauze   novec.

1. Īpašs noteikums jūras tirdzniecības dokumentos (parasti čarterpartijā).

Avoti: Ang

klauzera   rel.

1. Klostera ēkas daļas nodalīšana, lai nodrošinātu pretējā dzimuma pārstāvju nošķirtību.

2. Klostera iemītnieku daļa, kuri šādi nošķirti no citiem.

Avoti: RtV

klauzula   -as, s.

1. jur. Īpašs noteikums dokumentā (piemēram, līgumā, deklarācijā, rezolūcijā).

2. literat. Dzejas rindas beigu zilbes, sākot ar pēdējo uzsvērto zilbi.

Vīrišķā klauzula— klauzula, kuru veido viena uzsvērta zilbe.

Sievišķā klauzula— klauzula, kuru veido viena uzsvērta un viena neuzsvērta zilbe.

Daktiliskā klauzula— klauzula, kuru veido viena uzsvērta un divas neuzsvērtas zilbes.

Avoti: LLVV

klauzūra   novec.

1. Ieslodzīšana, aizliegums mūkiem, bez atļaujas iziet no klostera.

2. Šādam aizliegumam pakļautās telpas.

3. Grāmatas apkalums aiztaisīšanai.

4. Rakstisks pārbaudījums bez palīglīdzekļiem slēgtā telpā vai skolotāja uzraudzībā.

Klauzūras darbs— slēgtā telpā izstrādāts pārbaudījuma darbs.

Avoti: SV11, KV

klav.   saīs.

1. Klavieres (nošu, skaņu ierakstu aprakstos).

Avoti: i1

Klāvāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ošupes pagastā.

Avoti: LC

klāvānieši

1. Madonas novada Ošupes pagasta apdzīvotās vietas "Klāvāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Klāvciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Zemītes pagastā.

Avoti: LC

klavelizācija   med.

1. Vakcinācija ar aitu baku vīrusu; ovinācija.

Avoti: TM

klāvenieki

1. Auces novada Vecauces pagasta apdzīvotās vietas "Klāvi" iedzīvotāji.

2. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Klāvi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klaves.   saīs.

1. Klavesīns (nošu, skaņu ierakstu aprakstos).

Avoti: i1

klavesīnists   -a, v.,

1. Mūziķis, kas spēlē klavesīnu; klavesīna spēlētājs.

Avoti: LLVV

klavesīns   -a, v.

1. Taustiņu stīgu mūzikas instruments, kura mehānismā stīgas ieskandina ar putna spalvas stobriņu vai īpašiem metāla elementiem.

Avoti: LLVV

klauvētājs   apv.

1. Darītājs --> klauvēt.

Klāvi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Sesavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Olaines novada Olaines pagastā.

Avoti: LC

klaviatūra   -as, s.

1. Noteiktā kārtībā novietotu (mūzikas instrumenta) taustiņu kopums.

2. Taustiņu kopums (mehānismam, piemēram, rakstāmmašīnai, datoram).

Avoti: LLVV

klavicepsīns   med.

1. Manitola glikozīds melnajos graudos.

Avoti: TM

klavicepstoksikoze   novec.

1. Dzīvnieku slimība, kas rodas, ja dzīvnieki uzņem barības līdzekļus, kas inficēti ar "Claviceps paspali" sēni, kas parazitē uz savvaļas graudaugiem.

Avoti: LxE

klavichords   novec.

1. Taustiņu stīgu mūzikas instruments; klavihords.

Avoti: LV93

klavicimbale   novec.

1. Klavieru attīstības versija ar pieaugošiem stīgu garumiem un trijstūrainu kasti, lietoja līdz 19. gs. sākumam.

Avoti: KV

klaviciterijs   novec.

1. Klavieru attīstības versija ar vertikālu kasti un vertikāli uzvilktām zarnu stīgām (16. gs.).

Avoti: KV

klavičembals   novec.

1. Trijstūrains stīgu instruments, kur katram taustiņam sava stīga.

Avoti: SV33

klavier-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais saistīts ar klaviermūziku, klavierspēli.

Avoti: LLVV

klavierdarbs   -a, v.

1. Skaņdarbs klavierēm; klavierskaņdarbs.

Avoti: LLVV

klavieres   -ru, s.; tikai dsk.

1. Taustiņu stīgu mūzikas instruments (flīģelis, pianīns), kura mehānismā stīgas ieskandina ar filcu apvilkti veserīši.

Klavieru trio— Klavieru, vijoles un čella ansamblis.

Klavieru kvartets— Klavieru, vijoles, alta un čella ansamblis.

Klavieru kvintets— Klavieru un četru stīgu instrumentu (parasti stīgu kvarteta) ansamblis.

Bungot klavieres— nemākulīgi spēlēt klavieres.

2. žarg., dsk. Spirts "Royal".

Avoti: LLVV, SLG

klavierizvilkums   -a, v.

1. Skaņdarba (piemēram, operas, simfonijas) partitūras instrumentālo partiju pārlikums klavierēm vai klavierpavadījumam.

Avoti: LLVV

klavierklase   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Mūzikas mācību iestādes nodaļa, kurā sagatavo pianistus (parasti viena klavierspēles pedagoga vadībā).

Avoti: LLVV

klavierkoncerts   -a, v.

1. Koncerts klavierēm un orķestrim.

2. Klaviermūzikas koncerts.

Avoti: LLVV

klavierliteratūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Klavierēm komponēti skaņdarbi (nošu rakstā).

Avoti: LLVV

klaviermūzika   -as, s.; parasti vsk.

1. Klavierēm komponēti skaņdarbi.

Avoti: LLVV

klaviernieks   novec.

1. Klavieru spēlētājs.

Avoti: LV93

klavierpartija   -as, s.

1. Skaņdarba sastāvdaļa, kuru atskaņo ar klavierēm.

Avoti: LLVV

klavierpavadījums   -a, v.

1. Klavierpartija instrumentālās vai vokālās galvenās balss pavadījumam.

Avoti: LLVV

klavierskaņdarbs   -a, v.

1. Skaņdarbs klavierēm; klavierdarbs.

Avoti: LLVV

klavierskolotājs   -a, v.

1. Klavierspēles skolotājs.

Avoti: LLVV

klavierspēle   -es, s.; parasti vsk.

1. Klavieru spēle.

Avoti: LLVV

klavierspirts   žarg.

1. Spirts "Royal".

Avoti: SLG

klavierstunda   -as, s.

1. Klavierspēles nodarbība.

Avoti: LLVV

klaviertehnika   -as, s.; parasti vsk.

1. Klavierspēles tehnika.

Avoti: LLVV

klaviervakars   -a, v.

1. Koncerts, kurā atskaņo (parasti viena pianista izpildījumā) skaņdarbus klavierēm.

Avoti: LLVV

klavihords   -a, v.

1. Taustiņu stīgu mūzikas instruments (no 15. gadsimta līdz 18. gadsimtam), kura mehānismā stīgas ieskandina ar metāla plāksnīti.

Avoti: LLVV

klavikul-   med.

1. Salikteņos norāda uz atslēgas kaulu.

Avoti: MSV

klavikulektomija   med.

1. Atslēgas kaula izoperēšana.

Avoti: MSV

klavikulo-   med.

1. Salikteņos norāda uz atslēgas kaulu.

Avoti: MSV

klavikulotomija   med.

1. Atslēgas kaula pārgriešana.

Avoti: TM

klavīrs   mūz.

1. Vēsturisks kopapzīmējums visai taustiņinstrumentu saimei (klavesīns, klavihords, vērdžinels, spinets, pozitīvs, ērģeles), kuras pārstāvjus varēja izmantot "baso continuo" partijas spēlei (visbiežāk kopā ar čellu).

Avoti: MūV

klaviši   apv.

1. Salmu krateklis kombainā.

Avoti: KiV

klāvs   -a, v.

1. zvejn. No koka darināts spīļveida priekšmets ūdu glabāšanai; uz šāda priekšmeta uztīta ūda.

2. apv. Kūts (Latgalē un Augšzemē).

Avoti: LLVV, LE

klavurēt   bērnu val.

1. Spēlēt klavieres.

Avoti: NeV

Klawekaln   vietv., vēst., vācu val.

1. Klavkalna muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Kosas pagastā.

Avoti: KV

klāzija   med.

1. Salikteņu otrā daļa, kas norāda uz laušanu vai sadrupšanu.

Avoti: MSV

Klāzīnavēna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Klazienaveen"), Drentes provincē, 11900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

klazmatocīts   med.

1. Zarots bazofils fagocīts jeb makrofāgs irdenajos saistaudos; histiocīts.

Avoti: TM

klazmatoze   med.

1. Sairšana fragmentos, piem., šūnas.

Avoti: TM

KLB   saīs.

1. Krievijas latviešu biedrība.

Avoti: i1

klebanija   apv.

1. Baznīcas palīgēka, kur parasti kārto administratīvus jautājumus.

Avoti: KiV

klebečēt   apv.

1. Klibot.

Avoti: KiV

klebečēties   apv.

1. Būt tādam, kam ir zudusi kustību koordinācija.

Avoti: KiV

klēbeģis   apv.

1. Neglīts, arī psihiski nepilnvērtīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV

klebencis   novec.

1. Tāds, kas labi audzis, izdevies.

Avoti: KV

kleberēt   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā, ar pūlēm, grūtībām iet, staigāt, arī lēni braukt.

2. Braukt pa nelīdzenu ceļu, radot troksni.

Avoti: ĒiV

kleberēties   apv.

1. Kustēties, ļodzīties (parasti radot troksni).

Avoti: MiV

Kleberi   vietv.

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Augstkalne" daļas "Škagališkas" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kleberīgs   apv.

1. Kustīgs, ļodzīgs.

Avoti: MiV

kleberis   apv.

1. Nolietots, klabošs transportlīdzeklis, rati.

2. Izdilis, izļodzījies kabatas nazis.

Avoti: SiV

kleberītis   apv.

1. Dem. --> kleberis.

Avoti: SiV

Kleberkalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Sēlpils pagastā.

Avoti: LC

kleberkaste   žarg.

1. Veca automašīna.

2. Cilvēks, kas nepārtraukti runā.

Avoti: Žrg

klēbēt   apv.

1. Līmēt.

Avoti: ĒiV

klēbēties   sar.

1. Līmēties.

Klēbēties klāt— labināties.

Avoti: Sin

klebsiella   lat.

1. Patogēnu slāpekļsaistītāju baktēriju ģints.

Klebsiella pneumoniae— šīs ģints suga.

Avoti: TM, LD

Klecani   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 2610 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Klēce   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kloetze"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 10300 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

klecene   novec.

1. Biezputra no miežu, rudzu, ziemas kviešu miltiem.

Avoti: KV

klecerēt   žarg.

1. Neskaidri rakstīt.

Avoti: Žrg

klecēt   sar.

1. Daudz un kāri ēst.

Avoti: Sin

Klecko   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 2700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1258. g.

Avoti: Wi

klecmers

1. Klezmers - tradicionālā ebreju mūzika; šādas mūziķu grupas dalībnieks.

Avoti: PL

Klečeva   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 4250 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1366.-1870. g. un kopš 1919. g.

Avoti: Wi

klēdonomantija   novec.

1. Zīlēšana pēc skaņām, ko dzird mājā vai ārpus tās.

Avoti: KV

kledzēt   novec.

1. Rijīgi, steigšus ēst.

Avoti: KV

klefti

1. Turku kundzības laikā Grieķijā - grieķi, kas bija aizbēguši kalnos un ar ieročiem cīnījās pret iekarotājiem; aktīvi piedalījās cīņā par Grieķijas atbrīvošanu no turku jūga 19. gs. 20. gados.

Avoti: SV69

klēga   apv.

1. Rīkle, elpvads, balsene.

2. Klaiga.

Avoti: ME

klēgāt   novec.

1. Klaigāt, gāgāt (kā zosis).

Avoti: LE

kleģerēt   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā, ar pūlēm, grūtībām iet, arī lēni braukt.

Avoti: ĒiV

kleibacis   apv.

1. Liels, neizskatīgs dzīvnieks (parasti putns).

Avoti: ĒiV

kleibāns   apv.

1. Liels, neizskatīgs dzīvnieks (parasti putns).

Avoti: ĒiV

kleid-   med.

1. Salikteņos norāda uz atslēgas kaulu, atslēgu.

Avoti: MSV

kleida   apv.

1. Logu, durvju apmale.

2. Dēlītis, ko lieto celtņu sienu apšūšanai.

Avoti: ViV, KnV

kleidartrīts   med.

1. Krūšu kaula un atslēgas kaula locītavas iekaisums.

Avoti: TM

kleiddēlis   apv.

1. Dēlis, ko lieto (celtnes) apšūšanai.

Avoti: ĒiV

kleiders   apv.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

kleidestalis   novec.

1. Smago braucamo zirgu šķirne.

Avoti: Ang

kleido-   med.

1. Salikteņos norāda uz atslēgas kaulu, atslēgu.

Avoti: MSV

kleidomantija   novec.

1. Zīlēšana ar atslēgu, biežāk lietota apsūdzētā vainas pierādīšanai.

Avoti: KV

kleidonis   apv.

1. Klaidonis.

Avoti: ViV

kleidot   apv.

1. Apšūt (celtnes sienas) ar dēļiem.

2. Klejot, klaiņot.

Avoti: ĒiV, ViV

kleidunga   apv.

1. Logu, durvju apmale.

Avoti: ĒiV

kleimavāt   apv.

1. Zīmogot (kokus, kokmateriālus).

Avoti: KiV

kleimors   vēst.

1. Plats divroku zobens, kas tika lietots Skotijā laika posmā no 1400. līdz 1700. g.

Klein-Abgulden   vietv., vēst., vācu val.

1. Veiķu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

Klein-Aisswicken   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazaizvīķu muiža, kas atradās tagadējā Priekules novada Gramzdas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Autz   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazauces muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Ukru pagastā.

Avoti: KV

Klein-Barbern   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazbārbeles muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Bārbeles pagastā.

Avoti: LPag, KV

Klein-Berken   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazberķenes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Mežmuižas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Bersen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazbērzes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

Klein-Bersteln   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazbērsteles muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Rundāles pagastā.

Avoti: KV

Klein-Brucken   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazbruknas muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Bruknas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Buschhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Meža muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Bērzmuižas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Damen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazdāmas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Aizviķu pagastā.

Avoti: KV

Klein-Dirden   vietv., vēst., vācu val.

1. Ēršu muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Bauskas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Drogen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazdrogas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Kalvenes pagastā.

Avoti: KV

Klein-Dsehrwen   vietv., vēst., vācu val.

1. Ozolu muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Dzērves pagastā.

Avoti: KV

Klein-Dueppeln   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazdupeles muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vecpils pagastā.

Avoti: KV

Klein-Duhren   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazdūres muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Blīdienas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Dursuppen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazdursupes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Zentenes pagastā.

Avoti: KV

Klein-Elley   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazelejas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Elejas pagastā.

2. Mazelejas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vircavas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Friedrichshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lipstas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Šķibes pagastā.

Avoti: KV

Klein-Gaweesen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazgaviezes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Gaviezes pagastā.

Avoti: KV

Klein-Gramsden   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazgramzdas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Gramzdas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Heiden   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazvirkus muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

Klein-Iwanden   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazīvandes muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Īvandes pagastā.

Avoti: KV

Klein-Jungfernhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazjumpravas muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Jumpravas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Kalleten   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazkalētu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Kalētu pagastā.

Avoti: KV

Klein-Kreuzburg   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazkrizberģu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Gaviezes pagastā.

Avoti: KV

Klein-Kruhten   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazkrūtes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Kalētu pagastā.

Avoti: KV

Klein-Lahnen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazlāņu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vecpils pagastā.

Avoti: KV

Klein-Laschen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazlažas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Lažas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Leepen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazlīpas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Lažas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Mesoten   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazmežotnes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Mežotnes pagastā.

Avoti: KV

Klein-Platon   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazplatones muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Lielplatones pagastā.

Avoti: KV

Klein-Potkaisen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazpatkaizes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: KV

Klein-Rahden   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazsaules muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Vecsaules pagastā.

Avoti: KV

Klein-Ranken   vietv., vēst., vācu val.

1. Plūču muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Raņķu pagastā.

Avoti: KV

Klein-Roennen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazrendas muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Rendas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Roop   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazstraupes muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Mazstraupes pagastā.

Avoti: KV

Klein-Ruhental   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazrundāles muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Rundāles pagastā.

Avoti: KV

Klein-Sahlingen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazzālītes muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Snēpeles pagastā.

Avoti: KV

Klein-Salwen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazzalves muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Mazzalves pagastā.

Avoti: KV

Klein-Sarnaten   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazsārnates muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Sārnates pagastā.

Avoti: KV

Klein-Schorstaedt   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazskursteņu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Lielvircavas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Schwethof   vietv., vēst., vācu val.

1. Klein-Swehthof - Boļu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Svētes pagastā.

Avoti: KV

Klein-Sehnen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazsēnes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Nurmuižas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Sessau   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazsesavas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Sesavas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Sonnaxt   vietv., vēst., vācu val.

1. Vilka muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Sunākstes pagastā.

Avoti: KV

Klein-Sorgen   vietv., vēst., vācu val.

1. Zorģu muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Iecavas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Strasden   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazstrazdes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Strazdes pagastā.

Avoti: KV

Klein-Strohken   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazstroķu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vecpils pagastā.

Avoti: KV

Klein-Strutteln   vietv., vēst., vācu val.

1. Skuju muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Struteles pagastā.

Avoti: KV

Klein-Sussei   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazsusējas muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Susējas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Swehthof   vietv., vēst., vācu val.

1. Boļu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Svētes pagastā.

Avoti: KV

Klein-Swirkaln   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazsvirkalnes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Rundāles pagastā.

Avoti: KV

Klein-Wangen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazvangas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Kazdangas pagastā.

Avoti: KV

Klein-Warwen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazvārves muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Tadaiķu pagastā.

Avoti: KV

Klein-Wilzen   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazvilces muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vilces pagastā.

Avoti: KV

Klein-Wirben   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazvirbes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Virbu pagastā.

Avoti: KV

Klein-Wrangelshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazbrenguļu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Dauguļu pagastā.

Avoti: LPag

Klein-Zeezern   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazcieceres muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Cieceres pagastā.

Avoti: KV

kleineniski   apv.

1. Ļodzīgā gaitā, streipuļojot.

Avoti: ĒiV

kleinis   apv.

1. Cilvēks ar līkām, nepareizi veidotām kājām.

Avoti: KV

Kleinis   vietv.

1. Ūdenskrātuve Talsu novada Ģibuļu pagastā, ietilpst Mordangas ezeru ziemeļu grupā, 39,6 m vjl., platība - >10 ha.

Avoti: LE1

kleiniski   apv.

1. Ļodzīgā gaitā.

Avoti: ViV

kleinkājis   apv.

1. Ar līkām kājām.

Avoti: KV

kleinods   vēst.

1. Bruņinieka ķiveres rotājums.

Avoti: HeL

kleins   -ais; s. -a, -ā;

1. Līks, nepareizi veidots (parasti par kājām).

Avoti: LLVV

kleinums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kleins, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kleisagra   med.

1. Podagriskas sāpes atslēgas kaula locītavās.

Avoti: TM

Kleistenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kleistes, Kleistiņu muiža, kas atradās Rīgas pilsētas lauku apkārtnē.

Avoti: KV

Kleisti   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Kurzemes rajonā, uz dienvidrietumiem no Spilves pļavām, izveidojusies bijušās Kleistu muižas teritorijā, robežojas ar Rītabuļļu (nav sauszemes savienojuma), Bolderājas, Spilves, Imantas apkaimēm, bet rietumos ar Babītes novadu un Jūrmalu.

Kleistu muiža— atrodas Rīgā, Kleistu ielā 37, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1638. g., tās kungu māja celta 18. gs. beigās guļbūves konstrukcijā uz augstiem mūra pamatiem, kā vienstāva koka ēka ar mansardu.

Avoti: LE1

kleistieši

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Kleisti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kleistogāmija   -as, s.; bot.

1. Augu pašappute, kamēr zieds vēl atrodas slēgtā, neizplaukušā stāvoklī.

Avoti: LLVV

kleistogāms

1. Tāds (zieds), kas neatveras un kurā notiek pašappute.

Avoti: LD

kleistokarpijs

1. Augļķermenis daudzām lodveida somiņu sēnēm ar nepārtrauktu apvalku, bez atverēm.

Avoti: SV69

kleistotēcijs   biol.

1. Pilnīgi slēgts dažu asku sēņu augļķermenis.

Avoti: ZTV

kleists   apv.

1. Klaidonis, slaists.

2. Psihiski un fiziski mazattīstīts cilvēks.

Avoti: SiV, KiV

kleita   -as, s.

1. Sieviešu tērps, kura augšdaļa atbilst blūzei, apakšdaļa - svārkiem.

Kleitas aste— dekoratīvs kleitas mugurpuses pagarinājums, kas skar zemi vai slīd pa zemi.

Avoti: LLVV

kleite   apv.

1. Kleita.

Avoti: ĒiV

kleiti   apv.

1. Kleita.

Avoti: ĒiV

Kleitona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Clayton"), Misūri štatā, 15900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Clayton"), Ziemeļkarolīnas štatā, 18400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Clayton"), Ohaio štatā, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Clayton"), Džordžijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Clayton"), Ņūmeksikas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

kleivāns   apv.

1. Klenderis, kleists.

Avoti: VL42

Kleivas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

Kleivēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Avoti: LC

kleja   apv.

1. Līme.

Avoti: KiV

kleja   apv.

1. Līme.

Avoti: KiV

kleja   apv.

1. Sapratne.

Avoti: KiV

kleja   apv.

1. Klenderis, kleists.

Avoti: VL42

klejāt   apv.

1. Klejot.

Avoti: KiV

klejāt   apv.

1. Līmēt.

Avoti: KiV

klejojošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> klejot.

2. Tāds, kam nav saimnieka, mājvietas (par suni, kaķi); tāds, kas klejo apkārt bez saimnieka pavadības (par suni).

3. Tāds, kas kā (piemēram, dabas parādību) iedarbības dēļ pārvietojas, maina savu atrašanās vietu (piemēram, par smilšu veidojumiem, ledu).

Klejojošā kāpa— kāpa, kas vēja iedarbības rezultātā pārvietojas.

Klejojošais ledus— ledus gabali, kas vēja vai straumju iedarbības rezultātā pārvietojas pa ūdenstilpes (parasti jūras vai okeāna) virsmu.

Klejojošā strāva— klaidstrāva.

Avoti: LLVV

klejojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, arī darbība --> klejot (1).

Avoti: LLVV

klejonis   -ņa, v.; reti.

1. Klaidonis; arī klejotājs (1).

Avoti: LLVV

klejonka   apv.

1. Vaskadrāna.

2. Stīvdrēbe.

Avoti: KiV

klejons   apv.

1. Klaidonis.

Avoti: ĒiV

klejoņa   apv.

1. Klaidonis.

Avoti: Sin

klejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Ilgāku laiku (kur) staigāt, parasti dažādos virzienos, bez noteikta mērķa (par cilvēku).

2. Ilgāku laiku doties dažādos virzienos; vairākkārt pārvietoties no vienas uzturēšanās vietas uz citu (par dzīvniekiem).

3. Vairākkārt pārvietoties, doties no vienas, piemēram, dzīvesvietas, darbavietas, uz citu.

4. parasti 3. pers. Virzīties, kustēties (par parādībām dabā).

5. parasti 3. pers. Būt nenoturīgam, nekoncentrētam, bieži mainīt objektu (piemēram, par domām, skatienu); klīst (3).

Avoti: LLVV

klejotājalbatross   -a, v.

1. Milzu albatross - albatrosu ģints suga ("Diomedea exulans").

klejotāji

1. Nomadi - tautas (ciltis), kas nodarbojas ar lopkopību un bieži maina apmešanās vietu.

Avoti: EV

klejotājnervs   -a, v.; anat.

1. Galvas smadzeņu nervs, kas inervē lielāko daļu iekšējo orgānu.

Avoti: LLVV

klejotājs   -a, v.

1. Darītājs --> klejot.

2. dsk.; vēst. Etniska vienība (piemēram, tauta, cilts), kas bieži maina apmešanās vietu.

3. Dzīvnieks, kas bieži maina apmešanās vietu.

Klejotāji putni— putni, kas rudeņos neaizceļo uz pārziemošanas vietām siltās zemēs, bet uzsāk (meklējot barību) klejojumus netālu no ligzdošanas vietām.

Avoti: LLVV

klejotājsisenis   biol.

1. Vairākas siseņu dzimtas sugas; izplatīts ir parastais klejotājsisenis ("Locusta migratoria"), kas dzīvo Eirāzijas un Āfrikas stepēs, atsevišķi indivīdi ieklīst arī Latvijā.

Avoti: ZTV

klejotājskudra   lat.

1. dsk. Kukaiņu klases plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas skudru dzimtas ģints ("Dorylinae"), mīt tropos, pūžņus neveido.

Avoti: PDE

klejotājtauta   -as, s.; vēst.

1. Tauta, kas bieži maina apmešanās vietu.

Avoti: LLVV

klejsporas   novec.

1. Endosporu veids daudzām aļģēm un zemākām sēnēm, kas kustas ūdenī ar vicu palīdzību; zoosporas.

Avoti: KV

klejšmete   apv., hip.

1. Lieto lamuvārda nozīmē, ja kas neveicas, neizdodas.

Avoti: SiV

Klekeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

klekeris   apv.

1. Slikts, neprasmīgs mūrnieks.

Avoti: KnG

kleknēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Ilgāku laiku bezdarbīgi, arī bezmērķīgi, arī nekustīgi uzturēties, atrasties (kur); dirnēt.

Avoti: LLVV

kleksēt   apv.

1. Traipīt (parasti papīru) ar tinti.

2. Veidot (ko) no māla.

3. niev. Ēst.

4. žarg. Ziest.

Avoti: KiV, SLG

kleksis   -ša, v.; sar.

1. Traips (parasti tintes, kas uzkritusi uz papīra).

Avoti: LLVV

kleķe   apv.

1. Traips.

Avoti: KiV

kleķerēt   apv.

1. Nemākulīgi zīmēt, krāsot, triept.

2. Nemākulīgi mūrēt.

Avoti: ViV

kleķerēties   apv.

1. Triepties.

Avoti: ViV

Kleķeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

Avoti: LC

kleķerieši

1. Vecpiebalgas novada Dzēbernes pagasta apdzīvotās vietas "Kleķeri" iedzīvotāji.

2. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Kleķeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kleķeris   apv.

1. Sliktas kvalitātes, arī nederīgs, nolietots priekšmets.

2. Mazvērtīgs, vecs, arī neizskatīgs dzīvnieks (parasti zirgs).

3. Cilvēks, kam patīk triepties (piemēram, ar krāsvielām, māliem).

4. Cilvēks, kas nemākulīgi (ko) dara (piemēram, zīmē, krāso).

5. žarg. Smērētājs; nemākulīgs gleznotājs.

Avoti: ĒiV, ViV, Žrg

kleķermanis   apv.

1. Cilvēks, kas slikti, neprasmīgi (ko) dara.

Avoti: ĒiV

kleķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Veidot (ko) no kleķa, arī no māliem.

Avoti: LLVV

kleķis   -ķa, v.; būvn.

1. Būvmateriāls, kas sastāv no saistvielas (piemēram, māla, kaļķu) un liesinātāja (piemēram, salmu, zāģskaidu) maisījuma.

Avoti: LLVV

klemantani

1. Dajaku cilšu grupa (sekadavi, uluajeri, selakavi, ribuni, desi, maņuki), dzīvo Kalimantānas rietumos (Indonēzijā un Malaizijā), valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, animastiski ticējumi; sauszemes dajaki.

Avoti: PZT

Klematfolsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Klamath Falls"), Oregonas štatā, 21100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

klematīns   novec.

1. Sarkana organiska azīnu krāsviela C21H21N4Cl, saukta arī par safrānīnu.

Avoti: KV

klematis   v.

1. Mežvītenis.

Avoti: MLVV

klematiss   -a, v.

1. Gundegu dzimtas vasarzaļš, dekoratīvs, koksnains vīteņaugs, arī ilggadīgs lakstaugs.

Avoti: LLVV

klemberēt   apv.

1. Lēnītēm, neveikli iet.

Avoti: KnV

klemberis   apv.

1. Cilvēks, kas iet smagiem soļiem, neveikli, streipuļodams.

2. niev. Dīkdienis, slaists.

Avoti: SiV

klembur   apv.

1. Savienojumos "klembur klemburiski" un "klembur klemburisks" - šķībi, greizi, streipuļojot.

Avoti: ĒiV

klemburiski   apv., parasti savienojumā ar "klembur"

1. Neveikli streipuļojot.

2. Šķībi greizi.

Avoti: ĒiV

klemburot   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā, ar pūlēm, grūtībām (klibojot, streipuļojot) iet.

Avoti: ĒiV

klemburs   apv.

1. Skava; āķis.

Avoti: ĒiV

Klementine   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Pededzes pagastā.

Avoti: LC

Klementinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kantinieku pagastā.

Avoti: LC

klementīns

1. Salds un sulīgs auglis, mandarīna un sarkanā apelsīna krustojums.

klements   novec.

1. Liels, stiprs, neveikls cilvēks.

Avoti: KV

klēmēt   apv.

1. Pārgatavoties un sākt bojāties.

Avoti: ME

klemete   apv.

1. Veca, nederīga lieta.

2. Vecs zirgs.

3. Klibs, vārgs cilvēks (lamuvārda nozīmē).

4. niev. Slinks cilvēks.

Avoti: SiV, ViV

klemets   apv.

1. Slinks cilvēks.

Avoti: ViV

klemme   apv.

1. Koka skava; skrūvspīles.

2. žarg., dsk. Grūtības.

Avoti: ViV, SLG

klemmēt   apv.

1. Likt, iestiprināt skavā, skrūvspīlēs.

2. žarg. Aizķerties.

Avoti: ViV, SLG

klemmklampa   jūrn. sl.

1. Ierīce, kas automātiski iespīlē aizliekamo trosi, to saspiežot.

Avoti: JūVM

klemmšotklampa   jūrn. sl.

1. Ierīce, kas automātiski iespīlē šoti starp diviem kustīgiem žokļiem.

Avoti: JūVM

Klemonsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Clemmons"), Ziemeļkarolīnas štatā, 19500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Klēmonta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Claremont"), Kalifornijas štatā, 36000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

klempere   apv.

1. Vēžu ķeramais krītiņš; klemperis.

Avoti: ME

klemperēt   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā, ar grūtībām, pūlēm iet, arī lēni braukt.

2. Vēžot, vēžus ķert.

Avoti: ĒiV, ME

klemperēties   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā, ar pūlēm, grūtībām iet, arī lēni braukt.

Avoti: ĒiV

klemperis   apv.

1. Vēžu ķeramais krītiņš.

Avoti: ĒiV

klemperis   apv.

1. Vecs, nolietots priekšmets.

2. Cilvēks, kas gausi, arī tūļīgi, pavirši strādā.

Avoti: ĒiV, SiV

klempermanis   apv.

1. Cilvēks, kas gausi, arī tūļīgi, pavirši strādā.

Avoti: SiV

klemperot   apv.

1. Ķert vēžus ar klemperi.

Avoti: ĒiV

klempneris   apv.

1. Skārdnieks.

Avoti: ViV

klempt   apv.

1. Dzert (par dzīvniekiem), aizgūtnēm ēst, rīt.

Avoti: ME

klempt   apv.

1. Ilgstoši, nogurdinoši iet.

Avoti: ME

klēms   apv.

1. Vārguļotājs, nīkulis.

Avoti: ME

klemsēt   apv.

1. Kārīgi, āizgūtnēm ēst, rīt.

Avoti: ME

klemsis   apv.

1. Apsēstības vai kaislību dzīts cilvēks.

Avoti: NeV

Klemsona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Clemson"), Dienvidkarolīnas štatā, 15100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

klemst   apv.

1. Daudz ēst; steigšus, aizgūtnēm ēst.

Avoti: ME

klemst   apv.

1. Neveikli, smagi iet, parasti pa dubļainu ceļu.

Avoti: KiV

klemst   apv.

1. Bez iemesla riet.

2. Pļāpāt, aprunāt.

Avoti: ME

klemstēt   sar.

1. Riet bez iemesla.

Avoti: Sin, ME

klemša   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: ME

klemša   apv.

1. Kāds, kas kārīgi ēd.

Avoti: ME

klemšāt   apv.

1. Daudz pļāpāt, izpļāpāties.

Avoti: ME

klemšāt   sar.

1. Daudz un kāri ēst.

Avoti: Sin

klemšāties   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: ME

klemšņas   apv.

1. Pļāpāšana, tenkas.

Avoti: ME

klemt   apv.

1. Daudz ēst.

Avoti: ME

klemzēt   apv.

1. Iet, staigāt.

Avoti: ME

klemzēt   apv.

1. Kārīgi, aizgūtnēm ēst, rīt.

Avoti: ME

klemža   apv.

1. Negausis, rīma.

Avoti: ME

Klēna   vietv.

1. Upe Francijā, Vjennas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

klence   apv.

1. Apiņu maiss.

2. Neveikls, resns cilvēks.

Avoti: ME

klence   apv.

1. Kāds, kas lēni un noguris staigā.

Avoti: ME

klencēt   apv.

1. Neveikli, klibojot iet.

2. Tūļāties, pavadīt laiku bezdarbībā.

Avoti: KV, ME

klencēt   apv.

1. Rijīgi, steigšus ēst, strēbt ar troksni.

Avoti: KV, ME

klencis   apv.

1. Liels kumoss.

Avoti: ME

klencis   apv.

1. Klaidonis, blandonis, vazaņķis.

Avoti: ME

klencis   apv.

1. Klibs, tizls zirgs.

Avoti: SiV, ME

klencīte   apv.

1. Lāpstiņai līdzīgs koks, kas savieno ratiņa paminas ar skrituli.

Avoti: ME

klenčenieki

1. Saldus novada Novadnieku pagasta apdzīvotās vietas "Klenči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klenčēt   apv.

1. Ilgāku laiku būt noslīgušam uz ceļiem, parasti baznīcā.

Avoti: KiV

klenčot   apv.

1. Klīst, klaiņot apkārt.

Avoti: ME

klenderēšana   apv.

1. Staigāšana ar grūtībām.

Avoti: KnV

klenderēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.; niev.

1. Klaiņot (1).

2. Klaiņot (2).

3. apv. Ar grūtībām staigāt.

Avoti: LLVV, KnG

klenderis   -ra, v.; sar.; niev.

1. Klaidonis; arī apkārtklīstošs dzērājs.

Avoti: LLVV

klenders   apv.

1. Vazaņķis.

Avoti: BsV

klengot   apv.

1. KLenderēt.

Avoti: ME

klenīt   apv.

1. Dzert lieliem malkiem.

Avoti: KnG

klenkāt   apv.

1. Pļāpāt, "kult tukšus salmus".

Avoti: ME

klenkeris   apv.

1. Vieglprātīgs, bezatbildīgs, slinks cilvēks.

Avoti: KnV

klenkstēt   apv.

1. Pļāpāt, aplamības glemzt.

2. Riet.

3. Tūļāties, vilcināties.

Avoti: ME

klenkšēt   apv.

1. Ilgstoši, apnicīgi (ne visai skaļi) riet.

Avoti: ĒiV

klens   novec.

1. Klans - radinieku ģints vai grupa (plašā nozīmē).

Avoti: Ang

klenst   apv.

1. Lādēt, sodīt.

Avoti: NeV

klentēšana   apv.

1. Lādēšana, sodīšana.

Avoti: NeV

klentēt   apv.

1. Lādēt, sodīt; klenst.

Avoti: NeV

Klenzen   vietv., vēst., vācu val.

1. Klenču muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Sātiņu pagastā.

Avoti: KV

kleņģereja   apv.

1. Maiznīca, konditoreja.

Avoti: ĒiV

kleņģerene   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2, ĒiV

kleņģerēt   apv.

1. Klejot, vazāties.

Avoti: ME

kleņģeris   apv.

1. Kliņģeris.

Avoti: ĒiV

kleņģers   apv.

1. Kliņģeris.

Avoti: MalV

kleņģis   apv.

1. Klendris, palaidnis.

2. Tizls cilvēks.

3. Nederīgas vai maz derīgas lietas.

Avoti: ME

kleņģot   apv.

1. Klaiņot, meimurot, klibot.

Avoti: ME

kleome   bot.

1. dsk. Kaperu dzimtas ģints ("Cleome"), viengadīga puķe, dzimtene Dienvidamerika, Latvijā audzē stādījumos, zied no jūlija līdz oktobrim sārtās, violetās, līdz 60 cm garās skarās; zirnekļpuķe.

Dzeloņainā kleome— kleomju suga ("Cleome hassleriana syn. Cleome spinosa").

Avoti: LxE, DaE

klepains   apv.

1. Tāds, kam ir ilgstošs klepus, kas slimo ar klepu.

Avoti: ĒiV, ViV

klēpāt   apv.

1. Gult gar zemi, krist veldrē.

Avoti: LE

klepējs   apv.; hip.

1. Klepotājs.

Avoti: ME

klēpenis   apv.

1. Zvejas tīkla veids.

Avoti: ME

klēpenis   apv.

1. Bērns, ko vēl glabā klēpī.

2. Mazāks klēpis.

Avoti: KV

klēpenītis

1. Luteklis.

Avoti: Sin

klēpēns   apv.

1. Neliels klēpis (2).

Avoti: ViV

kleperēties   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā, ar pūlēm, grūtībām iet, arī lēni braukt.

Avoti: ĒiV

kleperieši

1. Ludzas novada Cirmas pagasta apdzīvotās vietas "Kleperi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kleperis   -ra, v.

1. sar. Mazvērtīgs, novājējis zirgs.

2. Igaunijā izaudzētas braucamzirgu šķirnes zirgs.

Avoti: LLVV

Kleperova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

kleperovieši

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Kleperova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klepēt   apv.; hip.

1. Klepot.

Avoti: ME

klepēties   apv.

1. Pielīst; liekuļot.

Avoti: KiV

klēpines   apv.

1. Kāda augu suga.

Avoti: ME

Klepinu   vietv.; nelok.

1. Klepinu ezers - atrodas Skrudalienas paugurainē, Daugavpils novada Salienas pagastā, mežā uz austrumiem no Silenes, 177,5 m vjl., platība - 34 ha, garums - 1,0 km, lielākais platums - 0,5 km, lielākais dziļums - 5,5 m, distrofs, aizaugums - niecīgs.

Avoti: LD, La1

klēpis   -pja, v.

1. Ieloks, kuru veido augšstilbi un ķermeņa vidusdaļa (cilvēkam sēdus stāvoklī).

Klēpja bērns— mazs, auklējams bērns.

Klēpja sunītis (retāk suns)— mazs dekoratīvo šķirņu suns; arī mazs suns.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Uz rokas, arī rokās (turēt, nest kādu).

// pārn. Dzīle, dzelme.

// pārn. Apstākļi, vide (parasti ģimenē).

2. Priekšmetu, masas daudzums, ko var apņemt, nest ar abām rokām (parasti, piespiežot viduklim); siena, salmu u. tml. daudzums, ko saņem ar darbarīku, parasti dakšām.

// pārn. Liels (dūmu, dzirksteļu u. tml.) mutulis.

Avoti: LLVV

klēpiski   apv.

1. Ar abām rokām aptvert (un nest).

Avoti: ME

klēpjauts

1. Klēpja priekšauts.

Avoti: ZTV

klēpjdators

1. Viegls, pārnēsājams personālais dators ar atvāžamu plakanu displeju, parasti ar autonomu barošanas avotu; laptops.

Avoti: ZTV

klēpjot   apv.

1. Auļot.

2. Iet.

Avoti: Sin

klepot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Būt tādam, kam izraisās klepus; radīt klepum raksturīgas skaņas.

2. žarg. Aprunāt; runāt (ko) sliktu.

3. žarg. Radīt ar darbības traucējumiem saistītus trokšņus (par mehānismiem).

Avoti: LLVV, SLG

klēpot   apv.

1. Mētāties no viena darba pie otra.

Avoti: ME

klepsēt   apv.

1. Skaļi ēst (šķidru ēdienu).

Avoti: ViV

klepsidra

1. Ūdens pulkstenis - trauks, kurā pil ūdens un tā līmenis celdamies norāda pagājušo laiku.

Avoti: SV69

klepsis   apv.

1. Pārāk biezi savārīta putra, īpaši, kad kartupeļi izšķīduši.

2. Nepatīkama situācija, nepatikšanas.

Avoti: KV

klept   apv.

1. Ēst, rīt, klepsēt.

Avoti: ME

klēpt   apv.

1. Satvert klēpī.

Avoti: ME

klepti   novec.

1. Grieķu laupītāju bandas, kas piedalījās arī atsvabināšanas karā (1821.-1828. g.).

Avoti: SV33

klepto-   med.

1. Salikteņos norāda uz zagšanu.

Avoti: MSV

kleptofobija   med.

1. Bailes būt apzagtam vai apzagt kādu.

Avoti: TM

kleptokrātija

1. Pārvaldes forma, kurā valsts vara pieder nelielai korumpētu cilvēku grupai.

Avoti: Wi

kleptolagnija   med.

1. Seksuāls apmierinājums, ko iegūst zogot.

Avoti: TM

kleptomānija   -as, s.

1. Nepārvarama slimīga tieksme piesavināties svešas mantas paša zagšanas procesa dēļ.

Avoti: LLVV

kleptomāns   -a, v.

1. Cilvēks, kas slimo ar kleptomāniju.

Avoti: LLVV

klepucis   apv.

1. Puisēns, puika.

Avoti: ME

klepuča   apv.

1. Puika; klepucis.

Avoti: ME

klepus   klepus, v.; tikai vsk.

1. Reflektoriska norise, kuras laikā gaiss spēcīgu grūdienu veidā izplūst caur sašaurinātu balss spraugu, radot raksturīgas skaņas.

Dziļš klepus— klepus, ko izraisa stiprs elpošanas ceļu iekaisums.

Garais klepus— infekcijas (parasti bērnu) slimība, kurai raksturīgas ilgstošas klepus lēkmes.

Klepus atlec— klepojot izdalās krēpas.

Avoti: LLVV

klera   apv.

1. Pļāpāšana, troksnis.

2. Pļāpa, tūļa.

Avoti: ME

klērets   novec.

1. Viegls, gaišs franču vīns.

Avoti: SV33

klerikālis   -ļa, v.

1. Klerikālisma piekritējs.

2. Klerikālās partijas biedrs.

Avoti: LLVV

klerikālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Politisks virziens, kas cenšas pastiprināt baznīcas un garīdzniecības ietekmi valsts politiskajā un kultūras dzīvē.

Avoti: SV99

klerikāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar klerikālismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

klēriķis   -ķa, v.; rel.

1. Klēra loceklis.

2. Garīgā semināra audzēknis.

Avoti: LLVV

kleris   apv.

1. Pļāpa, sliņķis, tūļa, vazaņķis.

Avoti: ME

klerks   -a, v.

1. Kantorists, rakstvedis; sīks ierēdnis.

Avoti: SV99

Klērksdorpa   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā ("Klerksdorp"), Ziemeļrietumu provincē, 186500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, LpA

klerķis   novec.

1. Klerks.

Avoti: Ang

Klermonferāna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Clermont-Ferrand"), Overņas reģiona un Pijdedomas departamenta administratīvais centrs, 139900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Klērmonta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Claremont"), Ņūhempšīras štatā, 13100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

Klērmora   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Claremore"), Oklahomas štatā, 19000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

klērobskīrs   novec.

1. Gaismas un ēnu izveidojums glezniecībā.

Avoti: KV

klerodendrs   bot.

1. dsk. Verbēnu dzimtas ģints ("Clerodendrum"), dekoratīvi dārza augi ar smaržīgiem ziediem.

Skarainais klerodendrs— klerodendru suga ("Clerodendrum paniculatum").

Tomsona klerodendrs— klerodendru suga ("Clerodendrum thomsoniae").

Trīsdaļīgais klerodendrs— klerodendru suga ("Clerodendrum trichotomum").

Ugandas klerodendrs— klerodendru suga ("Clerodendrum ugandense").

Avoti: DaE, TaE

klerot   apv.

1. Radīt raksturīgas, samērā skaļas balss skaņas (par dzērvēm).

2. Daudz runāt; pļāpāt.

Avoti: ViV

klerot   apv.

1. Klejot, klaiņot.

Avoti: ViV

klers   apv.

1. Cilvēks, kas daudz runā, pļāpā; pļāpa.

Avoti: ViV

klērs   -a, v.

1. rel. Kristīgo garīdznieku un baznīcas kalpotāju kopums kristietībā (kristiešu garīdzniekus sākumā izraudzījās ar lozēšanu).

2. vēst. Lozējot iegūtā daļa Senajā Grieķijā, sevišķi zemes gabals (īpaši izplatīta šāda sistēma bija Spartā).

Avoti: SV99, VtV, KV

klērūchs   novec.

1. Lozējot iegūtās daļas (klēra) īpašnieks vai izmantotājs (lietotājs).

2. Kleruhijas iedzīvotājs ar Atēnu pilsonību, kam lozējot piešķirts klērs zemes.

Avoti: KV

kleruhija

1. Sengrieķu (gk. atēniešu) militāra apmetne (6.-4. gs. p. m. ē.), ko dibināja pakļauto un sabiedroto valstu teritorijā lai apgādātu grieķu kolonistus ar zemi un nodrošinātu militāru un politisku kontroli pār sabiedrotajiem.

Avoti: EV

klērus   novec.

1. Katoļu baznīcā garīdznieku kārtas apzīmējums, atšķirībā no pasaulniekiem, laikiem.

Avoti: SV33

klese   apv.

1. Putrai līdzīga masa.

Avoti: KV

klese   apv.

1. Rijīgs, nepieēdināms, izbadējies dzīvnieks vai cilvēks.

Avoti: SiV

klesēt   apv.

1. Rijot ēst (par cūkām, pīlēm, zosīm).

Avoti: KV

klesināt   apv.

1. Barot.

Avoti: KV

klesine   apv.

1. Rudzu miltu biezputra.

Avoti: KiV

klesinēt   apv.

1. Vāroties burbuļot (par biezu ēdienu, parasti par biezputru).

Avoti: KiV

klesinis   apv.

1. Sabiezējis, izšķīdis, izjucis (par ēdienu).

Avoti: KiV

klesis   apv.

1. Par biezu savārīts ēdiens, arī cūku ēdiens.

Avoti: KV

klesiski   apv.

1. Rijot, rijīgi.

Avoti: ME

klesmete   apv.

1. Tāds, kas ēdienu kārīgi rij.

Avoti: KV

klest   apv.

1. Neglīti, rijīgi ēst.

Avoti: LE

klesterēt   apv.

1. Streipuļot, ļodzīties.

Avoti: ME

klesteris   apv.

1. Dzenātājs, kūdītājs.

2. Vieglprātis.

Avoti: ME

kleša   mit.

1. Ezoterismā tas, no kā cilvēkam jāatbrīvojas, pirms viņš spēj izrauties no dzimšanas, dzīvošanas, miršanas un atdzimšanas loka.

2. Budisma filozofijā ilūzija, ko rada cilvēka pieci maņu orgāni un smadzenes.

Avoti: SG, MrJ

kleščas   apv.

1. Knaibles caurumu veidošanai apstrādājamā ādā, arī tās saspiešanai.

Avoti: KiV

Kleščele   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 1400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1523.-1950. g. un kopš 1993. g.

Avoti: Wi

kleškājis   apv.

1. Līkkājis.

Avoti: LE

klešķēt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: ME

klešķi   apv.

1. Saku savelkamie gali.

Avoti: ME

klešķi   apv.

1. Gabals, kunkulis, pika.

Avoti: ME

Klešniku   vietv.; nelok.

1. Klešniku purvs - dabas liegums Mudavas (Veļikajas) zemienes Zilupes līdzenumā, Ciblas novada Līdumnieku pagastā, platība - 1987 ha, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., aizņem Kļešņiku (Zabolotjes) purva lielāko daļu, tajā iekļauti arī 120 ha no Peiteļa ezera, ligzdo daudzas putnu sugas.

Avoti: LE1, La1

Kļešņiku   vietv.; nelok.

1. Kļešņiku purvs - atrodas Ciblas novada Līdumnieku pagastā, platība - 2197 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 7,8 m; Zabolotjes purvs.

Avoti: LE1, La1

klešņa   apv.

1. Kropls, slimīgs cilvēks.

2. Lielāks kājas sakropļojums.

Avoti: KiV, ME

klešņas   žarg.

1. Kājas.

Avoti: SLG

klešņāt   apv.

1. Lempīgi, lēni iet.

Avoti: ME

Klešņiki   vietv.

1. Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kļešņiki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

klešs   apv.

1. Šķībs, greizs, izliekts.

Avoti: ME

kleteks   apv.

1. Plaka, govs mēsli.

Avoti: Sin

klētene   apv.

1. Klēts.

Avoti: ME

Klētene   vietv.

1. Klētenes ezers - atrodas Valkas novada Zvārtavas pagastā, ietilpst Aumeisteru ezeru grupā, platība - 7,6 ha.

Avoti: LD

kletka   apv.

1. Būris; arī sprosts.

2. Krusteniski likts malkas grēdas gala krāvums (tā, ka katra nākošā kārta ir perpendikulāra iepriekšējai).

Avoti: KiV, ViV

klētnīca   apv.

1. Klētniece.

Avoti: KiV

Klētnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pārgaujas novada Stalbes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekuļu novada Mārsnēnu pagastā.

Avoti: LC

klētnieki

1. Pārgaujas novada Stalbes pagasta apdzīvotās vietas "Klētnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klētnieks   -a, v.

1. Klēts pārzinis.

Avoti: LLVV

kletra   bot.

1. dsk. Ēriku rindas ģints (Clethra"), vēlu ziedošs dekoratīvs krūms ar smaržīgiem ziediem un krāšņām krāsām rudenī.

Alkšņlapu kletra— kletru suga ("Clethra alnifolia").

Avoti: DaE

klēts   klēts, dsk. ģen. klēšu, s.

1. Lauksaimniecības celtne graudu uzglabāšanai.

// etn. Saimniecības celtne lauksaimniecības produktu, tekstīliju uzglabāšanai.

Drēbju klēts— klēts, kurā glabāja apģērbus.

Dvīņu klēts— divas klētis zem kopēja jumta.

Klēts gars— slāvu mitoloģijā - gars, kas dzīvo rijās un klētīs un varēja izraisīt ugunsgrēku.

Maizes klēts— klēts, kurā glabāja labību.

Rindu klēts— ēka, kurā zem kopēja jumta apvienotas vairākas klētis.

Avoti: LLVV, PmV

klētsapakša   -as, s.

1. Paklēte - telpa zem klēts grīdas.

Avoti: LLVV

klētsapukša   apv.

1. Vieta, telpa starp klēts grīdu un zemes pamatu.

Avoti: KnV

klētsapuža   apv.

1. Vieta, telpa starp klēts grīdu un zemes pamatu; klētsapakša; paklēte.

Avoti: ĒiV, ViV

klētsaugša   -as, s.

1. Telpa starp klēts griestiem un jumta segumu.

Avoti: LLVV

klētsduris   apv.

1. Klēts durvis.

Avoti: ĒiV

klētsdurvis   -vju, s.; tikai dsk.

1. Klēts durvis.

Avoti: LLVV

klētsgals   -a, v.

1. Klēts gals.

Avoti: LLVV

klētsgrīda   apv.

1. Paaugstināta grīda klēts lieveņveida izbūvē.

Avoti: ĒiV

klētskalliņš   apv.

1. Pakalns, uz kurauzcelta klēts.

Avoti: KnV

Klētskalns   vietv.

1. Kalns Vidzemes augstienē, Madonas novada Liezēres pagastā, Vecpiebalgas-Liezēres ceļa malā, 16 km no Vecpiebalgas, absolūtais augstums - 269 m vjl., relatīvais augstums - 15 m.

Avoti: LE1

klētspakaļa   apv.

1. Vieta, arī tuvākā apkārtne aiz klēts.

Avoti: ĒiV

klētspriekša   -as, s.

1. etn. Vaļēja telpa ar grīdu zem jumta pārlaiduma klēts ieejas pusē.

2. Laukums klēts priekšā.

Avoti: LLVV

klētssargs   apv.

1. Sargs, kas sargā klēti.

Avoti: ME

klētssiena   -as, s.

1. Klēts siena.

Avoti: LLVV

klētsstūris   apv.

1. Klēts stūris.

Avoti: ME

klētsvecis   apv.

1. Klēts uzraugs.

Avoti: ME

klētsvīrs   apv.

1. Klēts uzraugs.

Avoti: ME

klētsvirsus   apv.

1. Klētsaugša.

Avoti: ME

klēva   apv.

1. Kūts govīm un aitām.

Avoti: ME

Klēve   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kleve"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 48200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

kleveīts

1. Minerāls, uraninīta paveids; tā sastāvā ir retzemju elementi (galvenokārt itrijs); izmanto kā rūdu urāna un rādija iegūšanai.

Avoti: SV69

klevers   apv.

1. Āboliņš ("Trifolium").

Avoti: Aug2

klēvs   apv.

1. Kūts (Latgalē un Augšzemē).

Avoti: LE

kleze   apv.

1. Miltu biezputrai līdzīgs, negaršīgs ēdiens.

Avoti: VV

klezēt   sar.

1. Daudz un kāri ēst; ēst.

Avoti: Sin, ME

klezmers

1. Tradicionālā ebreju mūzika, kuras saknes meklējamas Vācijā un Austrumeiropā; šādas mūziķu grupas dalībnieks; klecmers.

Avoti: PL

klēzt   apv.

1. Ēst.

Avoti: ME

kleža   apv.

1. Kleinis, līkkājis.

Avoti: ME

kležāt   apv.

1. Aizklīst, aizklaiņot; kležot.

Avoti: ME

kležiski   apv.

1. Ar sagrieztām, greizām kājām.

Avoti: ME

kležkāja   apv.

1. Kleinis, līkkājis; kleža.

Avoti: ME

kležkājis   apv.

1. Kleinis, līkkājis; kleža.

Avoti: ME

kležs   apv.

1. Greizs, līks.

Avoti: ME

kležot   apv.

1. Aizklīst, aizklaiņot.

Avoti: ME

klēžot   apv.

1. Aizklīst, aizklaiņot.

Avoti: ME

klibām   apv.

1. Klibu klibām - klibojot.

Avoti: ĒiV

klibāt   apv.

1. Klibot.

Avoti: KiV

klibeķis   apv.

1. Durvju krampja paceļamais.

2. Ļodzīgs, vaļīgs nazis.

Avoti: TlV

klibēns   apv.

1. Mazliet klibs.

Avoti: ĒiV

klibes   apv.

1. Kunkuļi no miežu miltiem.

Avoti: KV

klibic   apv.

1. Lieto (parasti atkārtojumā), lai atdarinātu troksni, kas rodas, virzoties uz priekšu klibojot (atspiežoties uz nūjas).

Avoti: ĒiV

klibiķis   -ķa, v.

1. sar. Klibs cilvēks vai dzīvnieks.

2. apv. Grozīgs, nepastāvīgs cilvēks.

3. apv. Durvju krampja paceļamais.

4. apv. Ļodzīgs, vaļīgs nazis.

Avoti: LLVV, TlV

klibiķot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Klibot.

Avoti: LLVV

klibināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; sar.

1. intrans. Lēni jāt, braukt, zirgam virzoties skanīgiem soļiem.

2. parasti 3. pers.; trans. Ejot, skrienot klaudzināt (pakavus, kājas) - parasti par zirgu.

Avoti: LLVV

klibis   sar.

1. Klibotājs.

Avoti: Sin

klibkājis   sar.

1. Klibotājs.

Avoti: Sin

klibklab   apv.; izsauk.

1. Lieto atdarinot zirga soļu skaņas.

Avoti: ME

klibot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Neveikt ar kāju vai kājām normālas iešanas, skriešanas kustības (piemēram, traumas dēļ).

// pārn. Būt ar trūkumiem (piemēram, par kādu parādību, pasākumu).

Avoti: LLVV

klibs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas klibo.

// pārn. Tāds, kam kājas ir dažāda garuma, tāds, kam kādas kājas trūkst (parasti par galdu, gultu, krēslu).

Avoti: LLVV

klibt   apv.

1. Kļūt klibam, sākt klibot.

Avoti: ME

klibu   apv.; nelok.

1. Klibu klibām - klibojot.

Avoti: ĒiV

klibums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> klibs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Klīburna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cleburne"), Teksasas štatā, 29800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kliburu   apv.; nelok.

1. Savienojumā "kliburu klaburiem iet" raksturo steidzīgas, haotiskas darbības.

Avoti: ME

klibzaķis   apv.

1. Klibs, vājš, bezrakstura cilvēks.

Avoti: KV

Klica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("kluetz"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kliceņi   apv.

1. Klimpas, ko gatavoja no miežu, kviešu, retāk rudzu miltiem, vārītiem ar pienu vai gaļu; ķiļķēni.

Avoti: NeV

klicēt   apv.

1. Klabēt, klabināt.

Avoti: ME

klicka   apv.

1. Klizma 1; sīkas nepatikšanas.

2. Slikta putra.

Avoti: ĒiV, ME

klicka   apv.

1. Vista (retāk kāds cits dzīvnieks); vista, kurai ir cāļi.

Avoti: ĒiV

klicķeņi   apv.

1. Klimpas, kunkuļi.

Avoti: ME

Klicnere   vietv.

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Ērgļi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

klicnerieši

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Klicnere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kličkas   apv.

1. Atraugas, žagas.

Avoti: ME

kličkot   apv.

1. Atraugāties, žagoties.

Avoti: ME

Kličkovas   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kliškovas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kličkovys   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kliškovas" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

klīdināšana   poligr., novec.

1. Krāsu fabrikās un spiestuvēs sauso krāsu samalšana un sajaukšana ar pernicu speciālās mašīnās.

Avoti: GV

klidināt   apv.

1. Klīdināt, kliedēt.

Avoti: ME

klīdināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Kliedēt (1).

2. Dalīt, virzīt (uz vairākām pusēm, uz vairākām vietām), izjaucot (kā) vienību, veselumu; kliedēt (2).

Avoti: LLVV

klīdinātājs   poligr., novec.

1. Mazās krāsu berzējas velmes virs iekrāsojamām velmēm ātrspiedēs un vārstspiedēs.

Avoti: GV

klīdonis

1. Klaidonis.

Avoti: Sin

klīdoņa   -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.

1. Klaidonis.

Avoti: LLVV

klidot   apv.

1. Klejot.

Avoti: ME

klīdot   apv.

1. Klaiņot, blandīties.

Avoti: ME

klīdums   -a, v.; parasti vsk.

1. Plaši izkliedēts (kā) kopums.

Avoti: LLVV

klidzenes   apv.

1. Sliktas dzirnavas.

Avoti: ME

klidzenis   apv.

1. Ļodzīgs nazis.

Avoti: ME

klidzens   apv.

1. Vaļīgs, ļodzīgs (parasti par naža asmeni).

Avoti: KV

klidzēt   apv.

1. Radīt paklusu, īslaicīgu troksni (piemēram, kam saskaroties vai atsitoties pret ko); atskanēt šādam troksnim.

2. Kliegt (par vanagu).

Avoti: ViV, KV

klidzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. intrans. Virzīties sīkiem, skanīgiem soļiem (parasti par zirgu).

2. trans. Klikšķināt (1).

// intrans.

3. parasti 3. pers.; intrans. Radīt atkārtotas īsas, samērā spalgas balss skaņas (par dažiem putniem).

4. apv. Klaudzēt, grabēt, trokšņot.

Avoti: LLVV, NeV

klīdzināt   apv.

1. Kliedzināt.

Avoti: ME

Klidziņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Skrīveru novada Skrīveru pagastā.

Avoti: LC

klidzis   apv.

1. Nazis, kam vaļīgs asmens.

Avoti: KV

kliebties   apv.

1. Atgadīties, notikties; kliepties.

Avoti: ME

kliečis   apv.

1. Maizes klaipa apakšdaļa, ja šī ir sakritusi, jēla un grūta.

Avoti: TlV

kliedāmurs   jūrn. sl.

1. Kliedēšanā lietots apaļš koka āmurs ar troses diametram atbilstošu rievu.

Avoti: JūVM

kliedari   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

kliedējums   jūrn. sl.

1. Ar līni nostiprināts darvota buru auduma tinums ap virvi vai trosi.

Avoti: JūVM

kliederi   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

kliederis   apv.

1. Melnais plūškoks ("Sambucus nigra").

Avoti: Aug2

klieders   apv.

1. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

Avoti: Aug2

kliedēšana   jūrn. sl.

1. Virves vai troses aptīšana ar buru audekla līni, lai pasargātu tās no bojāšanās un atiršanas.

Avoti: JūVM

kliedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas, piemēram, migla, dūmi) kļūst mazāk koncentrēts, blīvs.

2. Dalīt, virzīt (uz vairākām pusēm, uz vairākām vietām); dalot, virzot līdzināt plānākā slānī.

// pareti. Dzenāt, dzenājot izjaukt.

Avoti: LLVV

kliedēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Kļūt mazāk koncentrētam, blīvam (piemēram, par miglu, dūmiem).

2. Refl. --> kliedēt (2).

Avoti: LLVV

kliediņš   apv.

1. Skalu siena, plāna starpsiena.

Avoti: ME

kliediņš   apv.

1. Žūšanai izklāts siens.

Avoti: KV

kliedņi

1. Iežu vai minerālu sīku atlūzu sakopojumi, kas veidojas iežu vai izrakteņu (Au, Pt, Zr, Ti, Sn, dimantu u. c. dārgakmeņu, monacīta, dzintara) cilmatradņu dēdēšanas gaitā; visbiežāk sastopami upju gultnēs.

Avoti: EV

kliedzamais   apv.

1. Tas ar ko kliedz, rīkle, mute.

2. Skaļi izkliegtas runas saturs.

Avoti: ME

kliedzējputns

1. dsk. Tirānputni - zvirbuļveidīgo putnu apakškārta ("Clamatores").

Avoti: ZvP

kliedzen   apv.

1. Lieto savienojumā ar "kliegt", lai raksturotu pastiprinātu darbību.

Avoti: ME

kliedzējs   apv.

1. Darītājs --> kliegt.

Avoti: ME

kliedzien   apv.

1. Lieto savienojumā ar "kliegt", lai raksturotu pastiprinātu darbību.

Avoti: ME

kliedzienis   apv.

1. Kliedziens.

Avoti: KiV

kliedziens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> kliegt (1).

2. Vienreizēja paveikta darbība --> kliegt (2).

3. Raksturīgs, samērā skaļš (dzīvnieka) sauciens, balss signāls.

Avoti: LLVV

kliedzīgs

1. Skaļš.

Avoti: Sin

kliedzin   apv.

1. Lieto savienojumā ar "kliegt", lai raksturotu pastiprinātu darbību.

Avoti: ME

kliedzināt

1. Likt, piespiest kliegt; brēcināt bērnu.

Avoti: ME, Sin

kliedzošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> kliegt.

2. Ļoti spilgts, intensīvs (par krāsām, to toņiem); ļoti uzkrītošs (parasti par apģērbu).

3. Tāds, kas ļoti satrauc, arī izraisa sašutumu (parasti par laktu, notikumu).

Avoti: LLVV

kliegāt   sar.

1. Klaigāt.

Avoti: Sin

kliegoņa   apv.

1. Klaigas, kliedzieni.

Avoti: ME

kliegšus   apv.

1. Lieto savienojumā ar "kliegt", lai raksturotu pastiprinātu darbību.

Kliegšus runāt— skaļi runāt.

Avoti: LV93

kliegt   kliedzu, kliedz, kliedz, pag. kliedzu;

1. intrans. Radīt skaļas balss skaņas (piemēram, bailēs, sāpēs) - par cilvēku.

Kliegt palīgos— saukt palīgā.

// pārn. Radīt skaļas skaņas (piemēram, par iekārtām, ierīcēm).

2. trans. Ļoti skaļi runāt, teikt.

// intrans.

// trans.; sar. Skaļi saukt (kādu).

// trans. Skaļi paust neapmierinātību, protestēt.

// intrans.

3. parasti 3. pers.; intrans. Radīt raksturīgus, samērā skaļus saucienus, balss signālus (par dzīvniekiem).

// trans.

Avoti: LLVV

kliegums   apv.

1. Rezultāts --> kliegt.

Avoti: ME

klieģis   apv.

1. Cilvēks, kas daudz kliedz, bļāvējs.

Avoti: ViV

kliekāt   apv.

1. Bieži klaigāt (par bērniem).

Avoti: ME

kliekt   apv.

1. Skaļi kliegt.

Avoti: ME

klieķis   apv.

1. Slidena, glīzdaina masa, samirkusi mālzeme.

2. Neizcepusies, glīzdaina maize.

Avoti: ME

kliemstēt   apv.; hip.

1. Atskanēt neskaidrai skaņai no tālienes.

Avoti: ME

klienēt   apv.

1. Palikt nepaēdušam (par mājlopiem ganībās).

Avoti: ME

klienis   apv.

1. Klons.

Avoti: ME

klienis   apv.

1. Vājulis, līkkājis; lempis (lamuvārds).

2. Putns, tārtiņu ģints suga, upes tārtiņš ("Aegialites curonicus").

Avoti: KV, ME

kliens   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Vājš, nespēcīgs (par cilvēku).

2. Kleins.

3. Paplāns, pašķidrs, parets.

Avoti: LLVV, NeV

klientēla   novec.

1. Iedzīvotāju šķira "clientes" Senajā Romā, kas bija atkarīgi no patrona.

Avoti: KV

klienti

1. vēst. Senajā Romā - brīvie cilvēki, kas atradās patronu aizgādībā un bija no tiem atkarīgi.

2. dsk. Klients.

Avoti: VjV

klients   -a, v.

1. Pircējs, pasūtītājs.

2. vsk., vēst. Klienti.

Avoti: LLVV

klientūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Klientu kopums.

Avoti: LLVV

klienums   apv.

1. Mazums, sīkums.

2. Kalsnums, vājums.

Avoti: NeV

klieņenieki

1. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Klieņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Klieņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Sesavas pagastā.

Avoti: LC

kliepties   apv.

1. Atgadīties, notikties.

Avoti: ME

kliest   kliežu, klied, kliež, pag. kliedu; trans.

1. Kliedēt (1).

2. Kliedēt (2).

Avoti: LLVV

kliest   apv.

1. Sist.

Avoti: ME

kliestes   apv.

1. Zaķa skrējiens.

Avoti: ME

kliesties   apv.

1. Izplesties, izkaisīties.

Avoti: ME

klieši   apv.

1. Zaķa skrējiens.

Avoti: ME

Klievenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Klīves muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Elejas pagastā.

Avoti: KV

Klievezers   vietv.

1. Ezers Smiltenes pilsētas dienvidu nomalē, 126,1 m vjl., platība - 3,3 ha, garums - 300 m, lielākais platums - 150 m, viens no Smiltenes ezeriem.

Avoti: LD, La1

kliezmete   apv.

1. Negausis.

Avoti: ME

klifdaivers

1. Cilvēks, kurš nodarbojas ar klifdaivingu.

klifdaivings

1. Lēkšana ūdenī no klintīm, no 12-28 m augstuma.

klifs   -a, v.; ģeol.

1. Stāva ezera vai jūras krasta krauja, kas izveidojusies abrāzijas rezultātā.

Avoti: ZTV

Kliftona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Clifton"), Kolorādo štatā, 19900 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta ASV ("Clifton"), Ņūdžersijas štatā, 85900 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Clifton"), Arizonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Clifton"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

klifts   žarg.

1. Žakete.

2. Uzvalks.

Avoti: KZ

klīgt   apv.

1. Kliegt.

Avoti: KiV

kliģaiņš   apv.

1. Tāds (audums), kura rakstu veido (dažāda lieluma) kāsīši.

Avoti: ĒiV

Kliģene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Amatas novada Zaubes pagastā.

Kliģenes muiža— Amatas novada Zaubes pagasta apdzīvotās vietas "Kliģene" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kliģenieki

1. Tukuma novada Džūkstes pagasta apdzīvotās vietas "Kliģe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kliģenieši

1. Amatas novada Zaubes pagasta apdzīvotās vietas "Kliģene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kliģerēt   apv.

1. Grozīt, kustināt u. tml. (piemēram, kādu ierīci, tās daļu).

Avoti: ViV

kliģerēties   apv.

1. Rīkoties bez zināšanām.

Avoti: EH

kliģis   apv.

1. Tītavu sastāvdaļa - ieliekts kociņš tītavu krusta koku galos, uz kura uztinas dzija.

Avoti: ĒiV

Kliģu   vietv.; nelok.

1. Kliģu ezers - atrodas Spārenes viļņotajā līdzenumā, Tukuma novada Lestenes pagastā, 56,5 m vjl., platība - 21,8 ha, garums - 590 m, platums - 450 m, vidējais dziļums līdz dūņām - 5,7 m, lielākais dziļums - 15,1 m, eitrofs, aizaugums - neliels (5-15%).

Avoti: LD

Klihnakvilča   vietv.

1. Klonakilti - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

klija   -as, s.

1. dsk. Vanagu dzimtas ģints ("Milvus"), vidēji liels putns ar platiem spārniem un garu, galā šķeltu asti, 2 sugas, abas sastopamas arī Latvijā un ir aizsargājamas.

Melnā klija— kliju suga ("Milvus migrans").

Sarkanā klija— kliju suga ("Milvus milvus"), Latvijā ļoti reta ieceļotāja.

2. vsk. Klijas.

Avoti: LLVV

klīja   apv.

1. Klija.

Avoti: ME

klijains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir kliju piejaukums.

Avoti: LLVV

klijainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> klijains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

klijāns   -a, v.

1. dsk. Vanagu dzimtas ģints ("Buteo"), vidēji liels putns ar druknu ķermeni, īsu, platu asti, āķveidīgi saliektu knābja galu un gariem, platiem spārniem, 24 s., Latvijā sastopamas 2 sugas.

Bikšainais klijāns— klijānu suga ("Buteo lagopus").

Peļu klijāns— klijānu suga ("Buteo buteo", senāk "Buteo vulgaris").

2. Lapseņu klijāns - ķīķis ("Pernis apivorus").

Avoti: LLVV, LE1, ME, LD

klījāns   apv.

1. Klijāns.

Avoti: ME

klijas   -u, vsk. klija, -as, s.

1. Graudu ārējie apvalki, ko atdala, dzirnavās iegūstot miltus un putraimus.

2. dsk. Klija.

Avoti: LLVV

klījas   apv.

1. Klijas.

Avoti: ME

klijkaija

1. dsk. Tārtiņveidīgo kārtas dzimta ("Stercorariidae"), 2 ģintis, 6 sugas, gk. brūns apspalvojums, spēcīgs, līks knābis, peldpleznas ar nagiem; zog citu putnu iegūto; Latvijā konstatētas 2 ģ., 4 s.; laupītājkaija.

Garastes klijkaija— klijkaiju suga ("Stercorarius longicaudus"); garastes laupītājkaija.

Īsastes klijkaija— klijkaiju suga ("Stercorarius parasiticus"); īsastes laupītājkaija.

Lielā klijkaija— klijkaiju suga ("Catharacta skua"); lielā laupītājkaija.

Vidējā klijkaija— klijkaiju suga ("Stercorarius pomarinus"); vidējā laupītājkaija.

Avoti: LEV, LE1

klijonis   apv.

1. Kāds, kas maldās apkārt.

Avoti: ME

klijot   apv.

1. Klejot.

Avoti: ME

klikatas   -u, s.

1. Sandales ar divdaļīgu koka zoli un ādas vai drānas virsu.

2. apv. Nelaime.

3. apv. Nelielas, klabošas vējdzirnavas.

Avoti: LLVV, KV, ViV

kliki   žarg.

1. Zobi.

Avoti: KZ

kliks   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, paklusu troksni, kas rodas, piemēram, nelieliem koka, arī metāla priekšmetiem strauji saskaroties vai atsitoties pret ko cietu; klikš; klikt.

2. žarg. Zobu protēze vai kronītis.

3. žarg. Formastērps.

Avoti: LLVV, KZ

klikstēt   parasti 3. pers., klikst, pag. klikstēja; intrans.

1. Klikšķēt.

Avoti: LLVV

klikstiens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> klikstēt.

Avoti: LLVV

klikstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Klikšķināt (1).

// intrans.

2. apv. Radīt raksturīgas, samērā spalgas, aprautas balss skaņas (par dažiem putniem).

Avoti: LLVV, KiV

klikstis   apv.

1. Žagas.

Avoti: NeV

klikš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, paklusu troksni, kas rodas, piemēram, nelieliem koka, arī metāla priekšmetiem strauji saskaroties vai atsitoties pret ko cietu; kliks; klikt.

Avoti: LLVV

klikšēt   parasti 3. pers., klikš, pag. klikšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, paklusu troksni (piemēram, par nelieliem koka, arī metāla priekšmetiem, kas strauji saskaras vai atsitas pret ko cietu); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

klikšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt klikšķ.

// intrans.

2. intrans. Lēni braukt, zirgam virzoties sīkiem, skanīgiem soļiem; virzīties sīkiem, skanīgiem soļiem, (parasti par zirgu).

// trans.

3. parasti 3. pers.; intrans. Radīt raksturīgas, samērā spalgas balss skaņas (parasti par putniem).

Avoti: LLVV

klikšis   apv.

1. Klikšķis.

Avoti: ĒiV

klikšķēt   parasti 3. pers., klikšķ, pag. klikšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, paklusu troksni (piemēram, par nelieliem koka, arī metāla priekšmetiem, kas strauji saskaras vai atsitas pret ko cietu); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

klikšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju,

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt klikšķ.

// intrans.

2. intrans. Lēni braukt, zirgam virzoties sīkiem, skanīgiem soļiem; virzīties sīkiem, skanīgiem soļiem, (parasti par zirgu).

// trans.

3. parasti 3. pers.; intrans. Radīt raksturīgas, samērā spalgas balss skaņas (parasti par putniem).

4. inf. Ātri nospiest un atlaist datorpeles pogu pēc tam, kad peles rādītājs novietots uz izvēlētā objekta vai izvēlētajā vietā.

Avoti: LLVV

klikšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, pakluss troksnis, kas rodas, piemēram, nelieliem koka, arī metāla priekšmetiem strauji saskaroties vai atsitoties pret ko cietu.

2. inf. Ātra peles pogas nospiešana un atlaišana pēc tam, kad peles rādītājs novietots uz izvēlētā objekta vai izvēlētajā vietā.

Avoti: LLVV, ZTV

klikšķstraume   inf.

1. Ceļi, ko lietotājs izmanto, klejojot pa hipertelpu.

Avoti: D3

klikt   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, paklusu troksni, kas rodas, piemēram, nelieliem koka, arī metāla priekšmetiem strauji saskaroties vai atsitoties pret ko cietu; kliks; klikš.

Avoti: LLVV

klikucis   apv.

1. Vairākkārtīgas biežas, īsas žagas.

Avoti: KiV

klikučāt   apv.

1. Vairākkārt bieži, īsi žagoties.

Avoti: KiV

klikuči   apv.

1. Žagas, spazmas.

Klikuči rauns— saka, kad nāk žagas.

Avoti: LE, MalV, KnV

klikučot   apv.

1. Žagoties.

Avoti: ME

kliķe   -es, dsk. ģen. -ķu, s.; niev.

1. Cilvēku grupa, kas apvienojusies savtīgos, arī zemiskos nolūkos.

Avoti: LLVV

klīķis   apv.

1. Gara auguma, kalsns, novājējis cilvēks.

Avoti: ME

klim.   saīs.

1. Klimats; klimatisks.

Avoti: i1

klīma   apv.

1. Kāds, kas steigšus un daudz ēd.

Avoti: ME

klimakodona   biol.

1. Bazīdiju sēņu afilloforu rindas adateņu dzimtas ģints ("Climacodon").

Ziemeļu klimakodona— šīs ģints suga ("Climacodon septentrionale").

Avoti: LPE

klimakofobija   med.

1. Slimīgas bailes no kāpnēm un kāpšanas.

Avoti: TM

klīmaks   novec.

1. Retorikā kāpinājums.

2. novec. Klimakss.

Avoti: KV

klimakss   -sa, v.

1. Pārejas vecums (cilvēkam), kurā izbeidzas dzimumdziedzeru darbība.

2. bot. Augu segas maiņas beigu stadija.

3. med. Slimības intensitātes augstākā pakāpe.

4. med. Seksuālais orgasms.

5. literat. Stilistiska figūra tradicionālajā poētikā, kas apzīmē pakāpenisku epitetu, metaforu u. c. kāpinājumu.

Avoti: LLVV, TM, DzV

klimaktērijs   -a, v.

1. Pārejas vecums (izteiktāk izpaužas sievietēm 45-50 gadu vecumā), kurā izbeidzas dzimumdziedzeru darbība.

Avoti: SV99

klimaktērisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar klimaksu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

klimaša   apv.

1. Sarežģījums, nelaime.

Avoti: KV

klīmāt   apv.

1. Steigšus un daudz ēst.

Avoti: ME

klimatfizioloģija   med.

1. Medicīniskās klimatoloģijas apakšnozare, kas pēta klimatisko faktoru izraisītās fizioloģiskās reakcijas.

Avoti: VE

klimatika   novec.

1. Mācība par klimata ietekmi uz ķermeni.

Avoti: KV

klimatips   novec.

1. Koku sugas forma, kas izveidojusies noteikta klimata apstākļos.

Avoti: LxE

klimatisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar klimatu (1), tam raksturīgs.

2. Klimatiskā ārstēšana - dabas faktoru (saules, gaisa) izmantošana ārstniecībā un profilaksē; klimatterapija.

3. Klimatiskā rajonēšana - teritorijas iedalīšana rajonos ar vairāk vai mazāk vienveidīgiem klimatiskajiem apstākļiem, Latvijā nodalīti 4 klimatiskie rajoni.

1. klimatiskais rajons— Piejūras zemiene un Zemgales līdzenums ar samērā sausu un siltu klimatu.

2. klimatiskais rajons— Kurzemes augstiene, klimats nedaudz kontinentālāks.

3. klimatiskais rajons— Vidzemes Centrālā augstiene un rajons uz ziemeļiem no tās - vismitrākais un aukstākais rajons.

4. klimatiskais rajons— Lubāna zemiene un Latgales augstiene - viskontinentālākais un siltākais rajons.

4. Klimatiskā sezona - gadalaiks, ko nodala pēc dažādām klimatiskām pazīmēm, parasti šo sezonu maiņu nosaka, ņemot vērā gaisa vidējo diennakts temperatūru.

Klimatiskā ziema— periods, kad gaisa vidējā diennakts temperatūra ir stabili zem 0 Celsija grādos.

Klimatiskā vasara— periods, kad gaisa vidējā diennakts temperatūra ir stabili virs 15 Celsija grādiem.

Klimatiskais pavasaris— periods, kad gaisa vidējā diennakts temperatūra mainās 0-15 Celsija grādu robežās.

Klimatiskais rudens— periods, kad gaisa vidējā diennakts temperatūra mainās 15-0 Celsija grādu robežās.

Avoti: LLVV, LE1, LD

klimato-   novec.

1. Salikteņos: klimata-, klimatu-.

Avoti: LME

klimatofizioloģija   med.

1. Medicīniskās klimatoloģijas nozare par klimatiskiem faktoriem, kas regulē normālās fizioloģiskās organisma funkcijas.

Avoti: MSV

klimatogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Klimataloģijas nozare kas apraksta reģionālos klimatiskos apstākļus.

Avoti: LLVV

klimatogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar klimatogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

klimatogramma

1. Diagramma, kas grafiski raksturo kādas vietas gaisa temperatūru un nokrišņu daudzumu noteiktā laika periodā (nedēļā, mēnesī, gadā).

Avoti: MetV

klimatologs   -a, v.

1. Klimatoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

klimatoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par klimatu, tā veidošanos, ģeogrāfisko izvietojumu un nozīmi.

Medicīniskā klimatoloģija— medicīnas un klimatoloģijas saskarnozare, kurā pēta klimata un laikapstākļu ietekmi uz cilvēka organismu un izstrādā metodes šo faktoru izmantošanai ārstniecībā un profilaksē.

Avoti: LLVV

klimatoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar klimatoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

klimatopatoloģija   med.

1. Medicīniskās klimatoloģijas nozare par klimatiskiem faktoriem, kas ietekmē saslimšanu.

Avoti: MSV

klimatoterapija   novec.

1. Klimatterapija - klimata īpatnību izmantošana ārstniecībā.

Avoti: SV69

klimatpatoloģija   med.

1. Medicīniskās klimatoloģijas apakšnozare, kas pēta klimatisko faktoru izraisītās patoloģiskās novirzes.

Avoti: VE

klimatrons

1. Oranžērija ar mākslīgu klimatu.

Avoti: SV96

klimats   -a, v.

1. Ilggadējs laika apstākļu režīms, kas raksturīgs kādam apvidum tā ģeogrāfiskā stāvokļa dēļ.

Kontinentāls klimats— klimats dziļi kontinenta iekšienē.

Mākslīgais klimats— mākslīgi radīti laika apstākļi.

2. Apstākļu kopums, kurā izpaužas kādas vides attieksme pret indivīdu, sabiedrības grupu.

Avoti: LLVV

klimatterapija   -as, s.; parasti vsk.

1. Dabas faktoru (saules, gaisa) izmantošana ārstniecībā un profilaksē.

Avoti: LLVV

klimaža   apv.

1. Nepatikšanas, ķeza; slimība.

Avoti: TlV

klimbēt   apv.

1. Klibot.

Avoti: ME

klimbims   novec.

1. Nevajadzīgs, lieks darbs, niekošanās.

Avoti: KV

klimbins   apv.

1. Apaļkoks, ko piesien cūkai pie kājas vai apsien ap kaklu, lai tā nevarētu ātri skriet.

2. Līdzeklis govju piesiešanai kūtī, gatavots no koka ar diviem gariem puslokiem.

3. Koks, ko kāra nikniem suņiem kaklā.

Avoti: KiV, TlV

klimbucis   novec.

1. Neliels gaļas gabals.

Avoti: KV

klimbūris   apv.

1. Vecs, vājš radījums (lieto lamuvārda nozīmē).

Avoti: SiV

Klimene   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - jūras nimfa, titāna Japeta sieva, Prometeja, Atlanta, Epimeteja un Menoitija māte.

Avoti: PmV

Klimentine   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Pededzes pagastā.

Avoti: LC

klimeris   apv.

1. Klaidonis, slaists.

2. Panīcis, nonīcis dzīvnieks vai cilvēks.

Avoti: SiV

klimerši   apv.

1. Sēņu suga - lauka atmatene ("Agaricus campester", senāk "Agaricus campestris").

Avoti: KV, ME, LD

klimināt   apv.; hip.

1. Ne visai ātri rikšot.

Avoti: ME

Klimkovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 4240 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

klimpa   -as, s.

1. Neliels, ieapaļš neraudzētas mīklas veidojums, ko vāra, piemēram, ūdenī, buljonā.

2. apv. Maize.

Avoti: LLVV, ME

klimpas

1. žarg. Klavierspēle (mācību priekšmets).

2. dsk. Klimpa.

Avoti: SLG

klimpāt   apv.

1. Lēnā gaitā, ar pūlēm, grūtībām iet, arī lēni braukt.

Avoti: ĒiV

klimpāties   apv.

1. Lēnā gaitā, ar pūlēm, grūtībām iet, arī lēni braukt.

Avoti: ĒiV

klimpenes   žarg.

1. Klavieres.

Avoti: SLG

klimperēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Nemākulīgi spēlēt (parasti klavieres).

Avoti: LLVV

klimpēt   apv.

1. Spēlēt uz naudas gabaliem, metot tos pret sienu.

Avoti: KV

klimpi   apv.

1. dsk. Klimpa (1).

Avoti: ME

klimpināt   sar.

1. Spēlēt klavieres.

Avoti: Sin

klimpiņi   apv.

1. dsk. Klimpa (1).

Avoti: ME

klimpis   apv.

1. Klimpa.

Avoti: ĒiV

klimpot   žarg.

1. Iedzert; pļēgurot.

Avoti: Žrg

klimpu   apv.

1. Savienojumā "klimpu klampu" lieto zaķa lēcienu raksturošanai.

Avoti: ME

klimst   klimstu, klimsti, klimst, pag. klimtu; intrans.

1. Klīst (1).

2. Klīst (2).

3. parasti 3. pers.; apv. Radīt samērā skaļas balss skaņas (piemēram, par putniem); klaigāt (2).

Avoti: LLVV

klimstēt   parasti 3. pers., klimst, pag. klimstēja; intrans.

1. Apnicīgi riet.

Avoti: LLVV

klimsts   apv.

1. Klaidonis.

Avoti: Sin

klimša   apv.

1. Lēnīgs cilvēks, kas bieži kaut ko uzsāk, bet nepabeidz.

Avoti: ME

klimšķināt   sar.

1. Trokšņot, klaigāt.

2. Spēlēt klavieres.

Avoti: ME

klimšķis   apv.

1. Gabals (maizes vai gaļas).

Avoti: ME

klimt   apv.

1. Nīkt.

2. Klīst.

Avoti: ViV, ME

klimtisks

1. Saistīts ar austriešu mākslinieku Gustavu aaklimtu (1862.-1918. g.), tam raksturīgs.

Avoti: Leģ-62-6

klimza   apv.

1. Rējējs, kveksis.

2. Suns, kurš daudz un ātri ēd.

Avoti: ME

klimza   apv.

1. Nepatikšanas, ķeza; slimība.

Avoti: TlV

klīn.   saīs.

1. Klīnisks.

Avoti: i1

klinartroze   med.

1. Anomāla kaulu savienojuma novirze locītavā.

Avoti: MSV

klincains   apv.

1. Ne pilnībā izcepts, negatavs.

Avoti: ME

klince   apv.

1. Apiņu maiss.

2. Neveikls, resns cilvēks.

Avoti: KV

klinciņa   apv.

1. Kaziņa - vērpjamā ratiņa spieķis starp paminām un riteni.

Avoti: ME

klincis   apv.

1. Tāds, kas klibo.

Klinču klinčiem— klibojot.

2. Ļodzīgs nazis.

3. Klaidonis.

Avoti: KV, ME, VV

klincis   apv.

1. Maizes klaipa gals; maizes klaips.

2. Kunkulis.

Avoti: KV, ME

klincis   apv.

1. Nelaika radības.

Avoti: ME, VV

klincīt   apv.; hip.

1. Iet, klīst.

Avoti: ME

klinča   jūrn. sl.

1. Ķēdes loceklis (parasti enkurķēdei), ovāls gredzens ar sprūdu (balstu) vidū.

Klinča ar sprūdu— ķēdes gredzena vidū iekalts balsts - stega jeb kontrforss, ko sauc arī par sprūdu.

2. Enkurķēdes un enkura savienojums.

Avoti: Ang, JūVM

klinčains   apv.

1. Glīzdains, slikti izcepis.

Avoti: ME

Klinči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Raunas novada Raunas pagastā.

Avoti: LC

klinčot   sar.

1. Klibot.

Avoti: Sin

klinčs   -a, v.

1. Boksā - pretinieka aptveršana, lai viņu kavētu sitienā.

2. inf. Situācija datu apstrādes sistēmā, kad divi procesi, kas pieprasa vienus un tos pašus resursus, bloķē viens otru.

Avoti: LLVV, D3

klindzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Skandināt.

// intrans.

Avoti: LLVV

Klindžāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

klīne   novec.

1. Grieķu gulta, ko lietoja arī sēdēšanai pie galda.

Avoti: KV

kling   izsauk.; parasti atkārtojumā "kling, kling" vai savienojumā "kling, klang".

1. Lieto, lai atdarinātu paaugstu skaņu, kas rodas, sitot ar ko cietu pa metāla priekšmetu, arī lai atdarinātu zvana skaņas.

Avoti: LLVV

klingas   žarg.

1. Klavieres.

Avoti: SLG

Klingava   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Klingnau"), Ārgavas kantonā, 3250 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Klinge   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Clinge"), Zēlandes provincē, 2450 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Klingenberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Akenstakas muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Mores pagastā.

Avoti: KV

Klingenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Klingenberg am Main"), Bavārijas federālajā zemē, 6200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Klingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Clingen"), Tīringenes federālajā zemē, 1050 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Klingentāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Klingenthal"), Saksijas federālajā zemē, Čehijas pierobežā (robežas pretējā pusē atrodas Čehijas pilsēta Kraslice), 9100 iedzīvotāju (2013. g.), slavens mūzikas instrumentu ražošanas un ziemas sporta centrs.

Avoti: Wi

Klingerīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LC

klingstināt

1. Radīt zvana piesitienu atsevišķas skaņas.

Avoti: Sin

klinģere   novec.

1. Kliņģerīte.

Avoti: LME

klinģerene   apv.

1. Klinģerīte.

Avoti: MalV

klinģerīte   apv.

1. Kliņģerīte.

Avoti: LME

klinģernīca   novec.

1. Kliņģerīte.

Avoti: LME

klīnicists   -a, v.

1. Ārsts, kas strādā klīnikā, izdara zinātniskus novērojumus un pētījumus.

Avoti: LLVV

klīnika   -as, s.

1. Ārstniecības iestāde, kurā stacionāro slimnieku ārstēšana saistīta ar zinātnisko un pedagoģisko darbību.

2. Privāta slimnīca vai ambulatoriska ārstniecības iestāde.

3. Ārstniecības iestāde, kas specializējusies vienā medicīnas nozarē.

Avoti: LLVV, LE1

klinis   apv.

1. Mazs auduma gabals, ko iešuj apģērba sānu daļā vai apakšdaļā tā paplašināšanai.

2. Nogriezts, pašaurs auduma gabals kleitas, svārku apakšdaļas šūšanai.

Avoti: KiV

klīnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar slima cilvēka stāvokli, ārstēšanu, kopšanu.

Klīniska aina— slimības gaita, stāvoklis, simptomu kopums.

Klīniskā nāve— periods no samaņas zuduma, sirdsdarbības un elpošanas izbeigšanās, refleksu zuduma līdz olbaltumvielu sabrukšanas sākumam.

2. Saistīts ar klīniku, tai raksturīgs.

Klīniskā farmakoloģija— farmakoloģijas nozare, kurā pēta zāļu vielu iedarbību uz veselu un slimu organismu slimnīcas apstākļos.

Avoti: LLVV

klinka   apv.

1. Pīle.

2. Kāds, kurš klibo.

Avoti: ME

klinkām   apv.

1. Savienojumā "klinku klinkām" - nevienādā lēkājošā gaitā (iet vai skriet); cilpojot.

Avoti: MiV

klinkāns   apv.

1. Klibotājs.

Avoti: ME

klinkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, ļodzīgā gaitā iet.

2. Lēkāt.

Avoti: LLVV

klinkata   sar.

1. Klibotājs.

Avoti: Sin

klinkeris   novec.

1. Klinkers.

Avoti: LME

klinkers   -a, v.

1. Izturīgs būvmateriāls, ko iegūst, apdedzinot māla masu līdz pilnīgai saķepšanai, bet nepārstiklojot.

2. Noteiktā temperatūrā apdedzināts un saķepis kaļķakmens līdz ar dažām citām izejvielām (cementa iegūšanai).

Avoti: LLVV

klinkets   jūrn.

1. Ķīļkrāns, ar ko noslēdz kuģa cauruļvadus.

Avoti: SV99

klinkkājītis   apv.

1. Klinklāviņš - nievīgs kādas personas apzīmējums.

Avoti: ME

klinkklāviņš   apv.

1. Klinklāviņš - nievīgs kādas personas apzīmējums.

Avoti: ME

klinklāviņš   apv.

1. Klibais Klāvs; nievīgs kādas personas apzīmējums.

2. Vāja rakstura un nedaudz vientiesīgs cilvēks.

Kā klinklāviņš— lieto kā lamuvārdu.

Avoti: SiV

klinklāvs   apv.

1. Vājš gara auguma cilvēks.

Avoti: SiV

klinkstēt   parasti 3. pers., klinkst, pag. klinkstēja; intrans.

1. Klinkšķēt.

Avoti: LLVV

klinkstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Klinkšķināt.

// intrans.

Avoti: LLVV

klinkša   apv.

1. Skaņa, šķinda.

Avoti: ME

klinkšens   apv.

1. Zvārgulis, ko iekar zirgam kaklā nakts ganībās.

Avoti: ME

klinkšēt   parasti 3. pers., klinkš, pag. klinkšēja; intrans.

1. Radīt paklusu skaņu (piemēram, par metāla, stikla priekšmetiem, kas strauji saskaras); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

klinkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt klinkšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

klinkšķēt   parasti 3. pers., klinkšķ, pag. klinkšķēja, intrans.

1. Radīt paklusu skaņu (piemēram, par metāla, stikla priekšmetiem, kas strauji saskaras); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

klinkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt klinkšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

klinkšoņa   apv.

1. Skaņa, klaudzieni.

Avoti: ME

klinkšs   apv.

1. Klinkšķis, klikšķis.

Avoti: ViV

klinku   apv.

1. Savienojumā "klinku klinkām" - nevienādā lēkājošā gaitā (iet vai skriet); cilpojot.

Avoti: MiV

klinķeni   apv.

1. Klimpas; kliņķeni.

Avoti: VV

klinķeris   novec.

1. Klinkers.

Avoti: LME

klinķers   novec.

1. Klinkers.

Avoti: LME

klino-   med.

1. Salikteņos norāda uz nolieci vai novirzi.

Avoti: MSV

klinocefālija   med.

1. Seglveida galva, iedzimts defekts, kas izpaužas kā paura ieliekums.

Avoti: TM

klīnocoizīts   novec.

1. Minerāla epidota ar Fe nabagā pasuga, kristalizējas monoklīnā singonijā.

Avoti: KV

klinodaktilija   med.

1. Iedzimts noliekts vai saliekts pirkstu stāvoklis.

Avoti: TM

klīnohlors   novec.

1. Hlorītu paveids, vizlām līdzīgi minerāli.

Avoti: KV

klīnohumīts   novec.

1. Humītu grupas minerāls.

Avoti: KV

klinoīds   med.

1. Tāds, kas formas ziņā atgādina gultu, piem., ķīļveida izaugums.

Avoti: TM

klinomānija   med.

1. Slimīga tieksme gulēt gultā vai atrasties guļus stāvoklī.

Avoti: TM

klinometrs

1. Ierīce, ar ko mērī nogāzes slīpumu, slāņa krituma leņķi.

2. jūrn., av. Ierīce, ar ko mērī sānsveres leņķi.

3. med. Instruments acs griešanās kustību noteikšanai, vērojot fiksētu priekšmetu ar nosacījumu, ka redzes asis ir paralēlas.

Avoti: SV99, TM

klinoskops   med.

1. Instruments acs griešanās kustību noteikšanai, vērojot fiksētu priekšmetu ar nosacījumu, ka redzes asis ir paralēlas.

Avoti: MSV

klinostatisks   med.

1. Tāds, kas novērojams tikai tad, ja slimnieks atrodas guļus.

Avoti: MSV

klinostatisms   med.

1. Ķermeņa guļus stāvoklis.

Avoti: TM

klīnostats   novec.

1. Aparāts, ar ko novēršama tā augu orgānu liekšanās, kas rodas gaismas un smaguma spēka ietekmē.

Avoti: KV

klinoterapija   med.

1. Ārstēšana ar gultas režīmu.

Avoti: TM

klīns   apv.

1. Plaisa, plīsums, lauzums.

Avoti: ME

klīns   apv.; hip.

1. Grīda, zeme, klons.

Avoti: ME

klinšains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz klinšu; tāds, ko veido klintis.

Avoti: LLVV

klinšainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> klinšains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

klinšāpši   novec.

1. Platnadži.

Avoti: KV

klinškotings

1. Kotingu dzimtas ģints ("Rupicola").

Gvajānas klinškotings— kotingu dzimtas suga ("Rupicola rupicola").

Avoti: ZvP

klinškovārnis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas vārnu dzimtas ģints ("Pyrrhocorax").

Dzeltenknābja klinškovārnis— vārnu dzimtas suga ("Pyrrhocorax graculus").

Sarkanknābja klinškovārnis— vārnu dzimtas suga ("Pyrrhocorax pyrrhocorax").

Avoti: ZvP

klinšložņa

1. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzilnīšu dzimtas suga ("Tichodroma muraria").

Avoti: ZvP

klinšots   apv.

1. Klinšains.

Avoti: ME

klinšroze

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Cistaceae"), koki, krūmi vai lakstaugi, 8 ģintis, >200 s., Latvijā konstatēta 1 ģints - saulrozīte.

Avoti: LD

klinšrozīte   dsk. ģen. -šu, s.

1. Krūma čuža.

Avoti: MLVV, DaE

Klinšu   vietv.

1. Klinšu grēda - Lielā Kaukāza ziemeļu nogāzes priekšējā kuestu grēdas rietumu un centrālā daļa, Krievijā, Krasnodaras un Stavropoles novadā, Kabardas-Balkārijas Republikā, Ziemeļosetijas-Alānijas Republikā un Ingušijas Republikā, garums - 375 km, augstums 1200-1700 m rietumos, līdz 3000 m austrumos.

2. Klinšu kalni - kalnu sistēma Kordiljeru austrumos, ASV un Kanādā, garums - ~3200 km, platums - līdz 700 km, augstākā virsotne - 4399 m, virsotnēs mūžīgie sniegi un šļūdoņi.

Klinšu kalnu tranšeja— tektoniski glaciāla ieleju sistēma Kordiljēros ("Rocky Mountains Trench") starp Klinšu kalnu Frontālo grupu un Kolumbijas, Kasiara un Ominekas kalniem, Kanādā, garums - 1900 km, platums - 8-24 km, dziļums - 1000-1500 m.

Avoti: LģE, PZT

klinšukovārņi

1. Vārnu dzimtas ģints, lieli zvirbuļveidīgo kārtas putni (masa - 260-370 g), apspalvojums melns, knābis garš, noliekts, sarkans vai dzeltens, ligzdo klintīs kolonijās, augstu kalnos Palearktiskā zooģeogrāfiskā apgabala dienvidu daļā.

Avoti: LPE

klinšumedņi

1. Fazānu apakšdzimtas ģints, spārna garums - 25-34 cm, masa - 1,6-3 kg, fitofāgi, ligzdo uz zemes, kalnos klinšainās vietās, no Kaukāza līdz Sajāniem un Himalajiem.

Avoti: LPE

Klinšupīte   vietv.

1. Loja - Gaujas labā krasta pieteka Krimuldas un Sējas novadā.

Avoti: LE1

klintaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Klintājs (1).

Avoti: LLVV

Klintaine   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novadā (līdz 2009. g. - Aizkraukles rajonā) 6 km no Pļaviņām.

2. Klintaines pagasts - pagasts Pļaviņu novadā ar administratīvo centru Stukmaņos, robežojas ar Vietalvas un Aiviekstes pagastu, Pļaviņu pilsētu, kā arī ar Kokneses novadu; bijušie nosaukumi: Stukmaņu pagasts, Pļaviņu pagasts, vāciski - Stockmannshof, krieviski - Štokmanskaja.

Klintaines pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara pagasta teritorijas iekļauta Aiviekstes pagastā un Pļaviņu pilsētā.

Klintaines sausgultne un karsta kritenes— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Daugavas labajā krastā, Rīteru ielejas dienvidaustrumu malā (gandrīz visa ieleja applūdināta), Pļaviņi novada Klintaines pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 14,9 ha, vērojamas tipiskas karsta izpausmes Daugavas svītas dolomītos.

Avoti: LPag, LC, LE1

klintainieši

1. Pļaviņu novada Klintaines pagasta apdzīvotās vietas "Klintaine" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klintains   apv.

1. Klinšains.

Avoti: ME

klintājs   -a, v.

1. Vieta, kur ir daudz klinšu; klinšaina augstiene.

2. Mākslīgs akmeņains ainavas veidojums (piemēram, dekoratīvā dārzā).

Avoti: LLVV

klintene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Cotoneaster"), dekoratīvs krūms ar tumši zaļām, spīdīgām lapām, ~200 sugu, Latvijā savvaļā 5 sugas, kā krāšņumaugi introducētas >100 sugas un dekoratīvās formas.

Agrā klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster praecox").

Austrumu klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster orientalis syn. Cotoneaster x matrensis Domokos").

Dammera klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster dammeri").

Daudzziedu klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster multiflora"), Latvijā introducēta.

Dīlsa klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster dielsianus").

Franšē klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster franchetii"), Latvijā introducēta.

Franšeti klintene— Franšē klintene.

Gludmalu klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster integerrimus").

Kārkllapu klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster salicifolius").

Klājeniskā klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster horizontalis"), Latvijā introducēta.

Košā klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster splendens").

Ķekarziedu klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster racemiflorus var. soongoricus").

Lodveida klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster bullatus").

Melnā klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster melanocarpus syn. Cotoneaster niger").

Piespiestā klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster adpressus").

Pūšļu klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster bullata"), Latvijā introducēta.

Sīklapu klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster microphyllus").

Spožā klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster lucidus").

Sterna klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster sternianus").

Uzkrītošā klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster conspicuus").

Vorda klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster wardii").

Voterera klintene— klinteņu suga ("Cotoneaster x watereri").

Avoti: LLVV, LD, DaE

klintenieki

1. Tērvetes novada Augstkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Klinti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Klinti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tērvetes novada Augstkalnes pagastā.

Avoti: LC

klintieši

1. Siguldas novada Allažu pagasta apdzīvotās vietas "Klintis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Klintona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Clinton"), Aiovas štatā, 28200 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Pilsēta ASV ("Clinton"), Jūtas štatā, 21100 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Clinton"), Misisipi štatā, 25400 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Clinton"), Ārkanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Clinton"), Konnektikutas štatā, 13100 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Clinton"), Dienvidkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Clinton"), Ilinoisas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Clinton"), Mērilendas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

9. Apdzīvota vieta ASV ("Clinton"), Mičiganas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

10. Apdzīvota vieta ASV ("Clinton"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

11. Apdzīvota vieta ASV ("Clinton"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

12. Apdzīvota vieta ASV ("Clinton"), Oklahomas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

13. Apdzīvota vieta ASV ("Clinton"), Tenesī štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

14. Apdzīvota vieta ASV ("Clinton"), Ziemeļkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

klints   klints, dsk. ģen. klinšu, s.

1. Masīva akmens krauja; ļoti liels masīvs akmens ar stāvām malām.

Klinšu kāpējs— sportists, kas specializējies klinšu kāpšanā.

Klinšu gleznojumi (zīmējumi)— seni attēli uz alu sienām un griestiem, uz atklātām klintīm.

Tarpeja klints— klints Kapitolija pakalna rietumdaļā Senajā Romā, no kura meta aizā uz nāvi notiesātos valsts noziedzniekus.

2. dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas dzīvo, uzturas klinšainās vietās (par dzīvniekiem); tāds, kas pielāgojies dzīvei klinšainās vietās.

Klinšu ērglis— tumšbrūns plēsīgs putns ar dzeltenīgu pakausi, spārnu plētums - 190-225 cm, perē klintīs vai kokos nepieejamos kalnu un piekrastes rajonos Eiropā, Āzijā, Z-Amerikā un Z-Āfrikā.

Avoti: LLVV

klintsāpši   novec.

1. Platnadži.

Avoti: KV

klintsbluķis   -ķa, v.

1. No kāda masīva atdalījies liels klints gabals.

Avoti: LLVV

klintsradze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Klints šķautnes izvirzījums.

Avoti: LLVV

klintsrags   -a, v.

1. Klints izvirzījums.

Avoti: LLVV

klintsslieksnis

1. Ledāja (šļūdoņa) ielejas gultnes slieksnis; veidojas, ledājam padziļinot upes ieleju un atsedzot gultnē cietos iežus; rīgels.

Avoti: EV

klīņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; apv.

1. Klaiņot (1).

Avoti: LLVV

kliņģelīte   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

kliņģere   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

kliņģerene   apv.

1. Dzeltenā ilzīte ("Anthemis tinctoria").

2. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

3. Bazīdiju sēņu afilloforu rindas adateņu dzimtas suga ("Hydnum repandum").

Avoti: Aug2, LPE

kliņģeres   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

kliņģeriņi   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

kliņģeris   -a, v.

1. Salds, trekns rauga mīklas cepums, parasti divu savienotu apļu formā.

2. apv. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

3. žarg. Trijnieks (atzīme skolā).

Kliņģeris ar rozīnēm— trijnieks ar plusu (atzīme skolā).

4. žarg., retāk Divnieks (atzīme skolā).

5. žarg. Astoņnieks (atzīme skolā).

Avoti: LLVV, Aug2, SLG

kliņģerīši   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

Kliņģerīši   vietv.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Klingerīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kliņģerīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Calendula"), krāšņuma un ārstniecības augs ar dzelteniem vai oranžiem ziediem.

Ārstniecības kliņģerīte— klinģerīšu suga ("Calendula officinalis").

2. apv. Dzeltenā ilzīte ("Anthemis tinctoria").

Avoti: LLVV, Aug2

kliņģerītis   apv.

1. Dem. --> kliņģeris.

Avoti: MtL

kliņģerīts   apv., hip.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

kliņģernīca   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

kliņģernieki

1. Tērvetes novada Tērvetes pagasta apdzīvotās vietas "Kliņģeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kliņģerpuķe   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

kliņģerpuķīte   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2, ViV

kliņģerpuķītes   apv.

1. Dzeltenā ilzīte ("Anthemis tinctoria").

Avoti: Aug2

kliņģēt   apv.

1. Kliņķēt.

Avoti: ME

kliņģis   apv.

1. Grozāms durvju rokturis.

Avoti: KiV

kliņķeni   apv.

1. Klimpas.

Avoti: VV

kliņķēt   apv.; parasti savienojumā ar "vaļā", "ciet"

1. Atdarīt vai aizdarīt (durvis) ar kliņķi.

Avoti: ViV

kliņķis   -ķa, v.; sar.

1. Rokturis (durvju) vēršanai, kuru veido uz leju nospiežama metāla plāksnīte durvju ārpusē un aizkabināms stienītis iekšpusē.

Līdz kliņķim— līdz pēdējam.

Nolaist līdz kliņķim— pilnīgi nolaist; izsaimniekot.

Avoti: LLVV, ViV, Žrg, SLG

Klīo   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dievu valdnieka Zeva un atmiņas dievietes Mnēmosines meita, viena no deviņām mūzām (sākumā varoņdziesmas, vēlāk - vēstures aizbildne).

Avoti: SV99, Mit

Kliodna   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija) mitoloģijā - viņsaules dieviete, kurai piederēja trīs brīnišķīgi putni, kuru dziesma iemidzināja cilvēkus nāves miegā.

Avoti: Mit

kliometrija

1. Statistikas izmantošana visu krasi svārstīgo ekonomikas elementu mērīšanā un to atainošanā ar skaitliskiem lielumiem.

Avoti: IdV

klip   izsauk.; parasti atkārtojumā "klip, klip" vai savienojumā "klip, klap".

1. Lieto, lai atdarinātu ritmisku troksni, kas rodas, piemēram, ejot pa ko cietu, sitot ar āmuru.

Avoti: LLVV

klipa   -as, s.

1. Neliela klints, arī neliels (akmens, ledus) bluķis.

2. sar. Nepatikšanas, arī neveiksme.

Avoti: LLVV

klipa   apv.; hip.

1. Kneija (2).

Avoti: ME

klīpa   apv.

1. Kāds, kas steigšus un daudz ēd.

Avoti: ME

klīpāt   apv.

1. Steigšus un daudz ēst.

Avoti: ME

klipata   sar.

1. Liksta, nelaime.

Avoti: Sin

klipe   apv.

1. Kaite.

Avoti: ME

klipe   apv.

1. Četrstūrainas sudraba monētas, kas bija apgrozībā Livonijā 16. gs.

Avoti: TlV

klipeosfērija

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma pirenomicēšu klases sfēriju rindas dzimta ("Clypeosphaeriaceae"), saprofīti uz nokaltušiem lakstaugu stublājiem, nobirušām koku lapām, Latvijā konstatētas 4 ģ., 5 sugas.

Avoti: LD

kliperis   -a, v.

1. Ātrgaitas buru kuģis.

2. Neliels un ātrs zvejas motorkuģis.

Avoti: LLVV, SV96

klipers

1. Ātrgaitas okeāna burinieks tirdzniecības un kara flotē (kara flotē arī ar tvaika palīgdzinēju).

Avoti: Ang

Klipertona   vietv.

1. Klipertona sala - atrodas Klusā okeāna austrumos ("Ile de Clipperton"), >1000 km uz dienvidaustrumiem no Meksikas piekrastes, Francijas aizjūras īpašums, platība - 9 kvadrātkilometri, pastāvīgu iedzīvotāju nav.

Avoti: PuA

klipervadnis   jūrn. sl.

1. Uz priekšu pārliekta vadņa veids.

Avoti: JūVM

klipināt   apv.

1. Jāt.

Avoti: ME

klipiņš   apv.

1. Jumstiņš.

Avoti: Sin

klipis   apv.

1. Neliels tīkls.

Avoti: TlV

klipkopa   inf.

1. Iepriekš sagatavotu grafisku attēlu kopa, kas glabājas datnē un ko izmanto teksta apstrādē un datorizdevniecībā; no šīs kopas izvēlas atsevišķus objektus un iesprauž veidojamajos dokumentos.

Avoti: ZTV

Klipleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1240 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

klipons

1. Uz parastajām brillēm ērti nostiprināms un viegli noņemamas saulesbrilles; ērti piestiprināma un noņemama lietiņa.

2. sar. Klips.

Avoti: PL, SLG

klippers   novec.

1. Kliperis.

Avoti: Ang

klips

1. Īss kinofilmas fragments (sākotnēji); īsa muzikāla vai reklāmas filma, gk. demonstrēšanai televīzijā.

Avoti: SV99

klips   apv.; izsauk.

1. Īslaicīga knakšķa atdarinājums.

Avoti: ME

klipsis   -ša, v.

1. Rotas lieta (parasti auskars), ko piestiprina saspiežot; arī sprādze.

2. novec. Neliels tīkls.

Avoti: LLVV, KV, ĒiV

klipss   novec.

1. Klipsis.

Avoti: Ang

klipstēt

1. Knakšķēt.

Avoti: Sin

klipš   apv.

1. Lieto (parasti savienojumā ar "klapš"), lai atdarinātu troksni, kas rodas, kuļot ar spriguli.

Avoti: ĒiV

klipt   apv.

1. Panīkt.

Avoti: ME

kliptawa   prūšu val.

1. Paslēptuve, patvertne.

Avoti: NeV

klipu   izsauk.; parasti savienojumā "klipu, klapu".

1. Lieto, lai atdarinātu ritmisku troksni, kas rodas, piemēram, kuļot ar spriguli.

Avoti: LLVV

klīr   apv.

1. Lieto (parasti savienojumā ar "klār"), lai atdarinātu dzērves balss skaņas.

Avoti: ĒiV

klirba   apv.

1. Maza, sīka meitene.

Avoti: ViV

klīre   apv.

1. Klīrīga meitene.

Avoti: ME

klīrenss

1. Sprauga starp divām pretējām struktūrām.

2. Atstatums starp zemes virsu un viszemāko automobiļa konstrukcijas elementu (izņemot riteņus); viens no automobiļa pārgājības rādītājiem.

3. aeron. Divkanālu radiobākas papildkanāla frekvences (fāzes) nobīde.

4. med. Iztīrīšana, kādas vielas (urīnvielas, kreatinīna, insulīna, dažu krāsvielu u. c.) izdales process no asinīm caur ekskretorisku orgānu (nierēm, aknām).

Avoti: ZTV, TM

klīrēt   apv.

1. Uzposties, greznoties.

2. Koķetēt.

Avoti: KV, ME

klīrēt   apv.

1. Kliegt (kā dzērve).

Avoti: ME

klīrēt   apv.

1. Smagi strādāt, nīkt.

Avoti: KV, ME

klīrēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Māksloti kautrēties, arī vairīties.

Avoti: LLVV

Klīrfīlda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Clearfield"), Jūtas štatā, 30500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Clearfield"), Pensilvānijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

klīrība   -as, s.; parasti vsk.; sar.

1. Mākslota kautrība, arī vairīšanās.

2. novec. Tieksme greznoties, patikt, uzpūtība.

Avoti: LLVV

klīrīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Māksloti kautrīgs, arī izvairīgs.

Avoti: LLVV

klīrīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> klīrīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

klīringcentrs   ek.

1. Institūcija, kuru tirgus dalībnieki vai uzraudzības institūcija atzinusi par drošu un kura veic klientu vērtspapīru, valūtu vai citu mantisko vērtību klīringu.

Avoti: EF

klīringhauzs

1. Iestāde, kas izdara dažādu organizāciju (gk. banku) savstarpējos norēķinus.

Avoti: Ang

klīrings   -a, v.

1. Starptautiski norēķini bez skaidras naudas (ar preču apmaiņu, savstarpēju saistību dzēšanu).

2. Pārveduma rīkojumu pārraide, salīdzināšana un, ja nepieciešams, apstiprināšana pirms norēķinu veikšanas, kā arī pārveduma rīkojuma ieskaits un tādu neto pozīciju noteikšana, saskaņā ar kurām tiks veikti norēķini.

Klīringa centrs— institūcija, kas atbild par iestāžu neto pozīciju aprēķinu un centrālā darījumu starpnieka vai norēķinu aģenta neto pozīciju aprēķinu, ja minētās institūcijas arī ir vienošanās dalībnieki un attiecīgā vienošanās paredz neto pozīciju aprēķinu.

Klīringa sistēma— procedūru kopums, ar kura palīdzību dalībnieki klīringa centrā vai citā noteiktā vietā veic ar naudas vai finanšu instrumentu pārvedumiem saistītas informācijas vai dokumentu apmaiņu.

Avoti: LLVV, JtV

klirklis   apv.

1. Pusizrāmīts lops.

Avoti: ME

klirkstēt   apv.

1. Tirkšķēt, žvadzēt.

Avoti: ME

klirkšēt   apv.

1. Radīt čirkstošas skaņas (par vistām).

Avoti: ViV

klirkšķēt   apv.

1. Tirkšķēt, žvadzēt.

Avoti: ME

klirkšķis   apv.

1. Tirkšķis.

Avoti: ME

Klīrleika   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Clearlake"), Kalifornijas štatā, 15000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Klīrvotera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Clearwater"), Floridas štatā, 110700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

klisma   novec.

1. Šķidruma ielaišana tūpļa zarnā ārstības nolūkā; klizma 2(1).

Avoti: SV33

klīsmeta   apv.

1. Negausis.

Avoti: Sin

klīsmete   apv.

1. Negausis.

Avoti: ME

Klismetes   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Klismeti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Klīsmetes   vietv.

1. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Klīsmeti" nosaukuma variants.

2. Tālās Klīsmetes - Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Klīsmeti" nosaukuma variants.

3. Tuvās Klīsmetes - Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Klismeti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Klismeti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Avoti: LC

Klīsmeti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

2. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Klismeti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

klīsmetieši

1. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Klīsmeti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Klīsmetis   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Klismeti" nosaukums latgaliski.

2. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Klīsmeti" nosaukums latgaliski.

3. Tuoleimuos Klīsmetis - Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Klīsmeti" nosaukuma variants latgaliski.

4. Tuolejuos Klīsmetis - Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Klīsmeti" nosaukuma variants latgaliski.

5. Tiveimuos Klīsmetis - Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Klismeti" nosaukuma variants latgaliski.

6. Tivejuos Klīsmetis - Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Klismeti" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

klismoss

1. Eleganta grieķu krēsla forma ar vienādi izliektām kājiņām un atzveltni.

Avoti: MtV

klīst   klīstu, klīsti, klīst, pag. klīdu; intrans.

1. Ilgāku laiku staigāt (parasti lēnām, bez noteikta mērķa); arī klaiņot (1).

2. Bieži mainīt dzīves un darba vietas.

// trans.

3. parasti 3. pers. Būt nenoturīgam, nekoncentrētam, bieži mainīt objektu (piemēram, par domām, skatienu).

4. parasti 3. pers. Kļūt mazāk koncentrētam, blīvam (piemēram, par miglu).

Avoti: LLVV

klīsterēt   apv.

1. Līmēt ar klīsteri.

Avoti: ĒiV

klīsteris   -ra, v.

1. Līme, ko gatavo no miltiem vai cietes.

2. vienk. Neizdarīgs, slinks cilvēks, uz kuru nevar paļauties.

3. žarg. Uzbāzīgs cilvēks.

Avoti: LLVV, Žrg

klistērs   novec.

1. Šķidruma ielaišana tūpļa zarnā ārstības nolūkā; klizma 2(1).

Avoti: SV33

klīsterveidīgs   apv.

1. Klīsterim līdzīgs.

Avoti: ĒiV

klistīrs   -a, v.

1. Šķidruma ievadīšana zarnās pa taisno zarnu (diagnostikai, ārstēšanai); klizma 2(1).

Avoti: LLVV

klīstīties   apv.

1. Negribīgi kapāt.

Avoti: ME

klīstīties   apv.

1. Klaiņot, klejot.

Avoti: ME

klistrons

1. Superaugsto frekvenču elektronlampa, ko lieto svārstību radīšanai, pastiprināšanai un frekvences palielināšanai.

Avoti: SV99

Klisura   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Plovdivas apgabalā, 1100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

klišānieši

1. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Kliši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klišeja   -as, s.

1. poligr. Reljefa iespiedforma (attēlu reproducēšanai).

2. niev. Paraugs, ko atkārto bez oriģinalitātes.

Avoti: LLVV

klišejisks   -ais; s. -a, -ā; niev.

1. Tāds, ko atkārto bez oriģinalitātes.

Avoti: LLVV

klišejists   -a, v.

1. Speciālists, kas gatavo klišejas.

Avoti: LLVV

klišēt   poligr., novec.

1. Pavairot klišeju vai salikuma formu galvanizējot vai stereotipējot.

Avoti: GV

Kliši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

Avoti: LC

Klišī   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Clichy"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, Parīzes ziemeļrietumu piepilsēta, osta Sēnas krastā, 58900 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Klišī pie Buā - pilsēta Francijā ("Clichy-sous-Bois"), Ildefransas reģiona Sēnas-Sendenī departamentā, 29700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, PZT

Kliškovas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

kliškovieši

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kliškova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kliškovys   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kliškovas" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

klišniks   sar.

1. Plastiskās akrobātikas numuri cirkā, kas balstās uz cilvēka ķermeņa lokanumu, plastiku.

Avoti: Leģ-15-28

Klišova   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Kļišova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

klišu   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumā un savienojumā ar "lumzu, lumzu" atdarinot vecu ratu riteņu braucot radītas skaņas.

Avoti: ME

klīt   apv.

1. Klīst.

Avoti: ME

Klitaimnēstra   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Spartas valdnieka Tindareja un Lēdas meita, kura apprecējās ar Pelopa mazdēlu Tantalu, bet Agamemnons nogalināja Tantalu un piespieda viņu kļūt par savu sievu.

Avoti: Mit

klitāji   apv.

1. Linu spaļi.

Avoti: KV

klītika   val.

1. Neuzsvērts vārds, kas runas plūsmā pieslienas blakusvārdam.

Avoti: VsV

klitions   med.

1. Kraniometrisks punkts, kas atrodas spārnkaula nogāzes priekšējās malas vidū.

Avoti: TM

klitoralģija   med.

1. Sāpes kuteklī.

Avoti: TM

klitoridektomija   med.

1. Kutekļa izoperēšana.

Avoti: MSV

klitorija   bot.

1. Pākšaugu dzimtas ģints ("Clitoria").

Ternatas klitorija— klitoriju suga ("Clitoria ternatea").

Avoti: TaE, Wi

klitoris   novec.

1. Klitors.

Avoti: LME

klitorisms   med.

1. Kutekļa hipertrofija.

2. Ilgstoša, sāpīga kutekļa erekcija.

Avoti: TM

klitorīts   novec.

1. Klitora iekaisums.

Avoti: KV

klitorotomija   med.

1. Kutekļa pārgriešana.

Avoti: TM

klitorplastika   med.

1. Plastiska kutekļa operācija.

Avoti: MSV

klitors   anat.

1. Kuteklis, seksuāli uzbudināms orgāns sievietēm starp kaunuma lūpu priekšējiem galiem.

Avoti: LEV

kliuka   apv.

1. Klijāns.

Avoti: ME

kliuks   apv.

1. Lieto lai atdarināt īsa klaudzienu troksni.

Avoti: ME

kliukstēt   apv.

1. Lieto lai raksturotu vairākkārtīgus īsu klaudzienu skaņas.

Avoti: ME

kliukstiņš   apv.

1. Putns.

Avoti: KV

kliukt   apv.

1. Lieto lai atdarinātu īsa klaudzienu troksni.

Avoti: ME

klīvars   apv.

1. Klibiķis (lamu vārda nozīmē).

Avoti: ME

klīvāt   apv.

1. Klaiņot.

Avoti: ME

klivāža

1. Iežu šķelšanās pa paralēlām plaknēm, kas orientētas leņķī pret iežu noslāņojuma virsmām; rodas tektoniska spiediena dēļ.

Avoti: SV99

klivāžs   novec.

1. Slāneklība, kas rodas iežos, tos spiežot.

Avoti: KV

Klīve   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Valdgales pagastā.

2. Apdzīvota vieta (viensētu grupa) Jelgavas novada Valgundes pagastā.

Klīves kanāls— mežu meliorācijas sistēmu ūdeņu novadkanāls uz Lielupi Tīreļu līdzenumā, garums - 19 km, platums - līdz 15 m, dziļums - līdz 3 m, kritums - 5 m, ierīkots 19. gs. beigās, atjaunots ap 1930. g., vēlāk tīrīts, savāc ūdeņus sākot no Cenas tīreļa rietumu daļas Cenas upes baseina augšdaļā.

Avoti: LC, La1, LD

klīvenieki

1. Jelgavas novada Valgundes pagasta apdzīvotās vietas "Klīve" iedzīvotāji.

2. Jelgavas novada Valgundes pagasta apdzīvotās vietas "Klīvmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klīverbomis   novec.

1. Klīverkoks.

Avoti: KV

klīverbura   jūrn.

1. Trīsstūraina burinieku priekšbura.

Avoti: LEV

klīverkoks   jūrn.

1. Burukuģa bugsprita turpinājums - apaļkoks, pie kura piestiprina priekšējās buras (klīverus).

Avoti: ZTV

klīvers   -a, v.; jūrn.

1. Slīpa trīsstūra bura, ko uzvelk fokmasta priekšā.

Avoti: LLVV

Klīversala   vietv., vēst.

1. Bijusī sala Daugavas lejtecē, Rīgā, Pārdaugavā, garums bija 0,9 km, platums - 0,4 km, augstums - līdz 2,5 m, pastāvēja līdz 19. gs., kad attekas, kas salu norobežoja no purvainajām pļavām (tagad Uzvaras parka teritorija), aizsērēja un tika aizbērtas.

Lielā Klīversala— Klīversalas nosaukums 18.-19. gs., kad tā saplūda ar Mazo Klīversalu un Kārķu salu.

Mazā Klīversala— 17. gs. no uzsērējumiem līdzās Klīversalai radusies neliela sala.

Avoti: LE1

klīverštaga   jūrn.

1. Štaga, kas no klīverbomja noka iet uz mastu, pie tās stiprina klīverburu.

Avoti: JūVM

Klīves   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Babītes novada Babītes pagastā.

Avoti: LC

Klīvi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecumnieku novada Vecumnieku pagastā.

Avoti: LC

Klīvia   vietv.

1. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Klīves" nosaukuma variants.

Avoti: LC

klīvieši

1. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Klīves" iedzīvotāji.

2. Vecumnieku novada Vecumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Klīvi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klīvija   -as, s.

1. dsk. Liliju rindas amariļļu dzimtas ģints ("Clivia"), daudzgadīgs augs ar lielām lineārām divrindu lapām un dzeltensarkaniem ziediem.

Cēlā klīvija— klīviju suga ("Clivia nobilis").

Mīnija klīvija— klīviju suga ("Clivia miniata").

Avoti: LLVV, PDE, DaE, TaE

Klīvji   vietv.

1. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Klīves" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Klīvlenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cleveland"), Misisipi štatā, 12400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Cleveland"), Ohaio štatā, pie Ēri ezera, 389500 iedzīvotāju (2014. g.).

Klīvlendas latviešu kopiena— sāka veidoties 19. un 20. gs mijā, 1930. gados bija ~1000 latviešu, 1949.-1950. g. ieceļoja ~2000 latviešu, 1980. gados Klīvlendā bija ~2000 latviešu.

Klīvlendas Latviešu kultūras centrs— uzcelts 1971. g., tur bieži rīkotas latviešu trimdas organizāciju sanāksmes, kultūras un sporta pasākumi.

3. Pilsēta ASV ("Cleveland"), Tenesī štatā, 43200 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Cleveland"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. vēst. Grāfiste Lielbritānijā ("Cleveland"), Anglijas ziemeļaustrumu daļā, pastāvēja 1974.-1996. g. tagadējās Nortjorkšīras grāfistes teritorijas ziemeļaustrumos, administratīvais centrs - Midlsbro, platība - 583,09 kvadrātkilometri, 542000 iedzīvotāju (1993. g.).

Avoti: WA16, LE1, LpA, Wi

Klīvmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Valgundes pagastā.

Avoti: LC

klīze   jūrn.

1. Kuģa priekšgala borta atvere enkura novietošanai un enkurķēdes vai tauvas izlaišanai.

2. Cauruļveida apkalums peldlīdzekļa bortā vai margsienā, kas pasargā pietauvošanās troses no pārrīvēšanās.

Slēgtā klīze— speciāla klīze, parasti izveidota kopā ar jahtas priekšgala apkalumu.

Slīpā klīze— klīze, kuras sprauga (attiecībā pret garenvirzienu) orientēta slīpā leņķī, parasti atrodas jahtas priekšgalā abos sānos.

Taisnā klīze— klīze, kurā trosi ieliek pa atvērumu, kas perpendikulārs klīzes garenvirzienam; šāda klīze parasti ir jahtas pakaļgalā.

Vaļējā klīze— metāla apkalums, kas neļauj galiem vai trosēm berzēties pret peldlīdzekļa klāju vai sāniem (bortu).

Avoti: ZTV, JūVM

klīze   med.

1. Dobuma skalošana.

Avoti: TM

klizeometrs   med.

1. Instruments, ar ko mērīt iegurņa ass nolieces leņķi pret mugurkaulu.

Avoti: MSV

klizma   -as, s.

1. Negadījums, nelaime; arī nepatikšanas.

2. apv. Brēka, aizmuguriska aprunāšana.

Avoti: LLVV, ME

klizma   -as, s.; med.

1. Šķidruma ievadīšana zarnās pa taisno zarnu (diagnostikai, ārstēšanai).

2. Ierīce, ar kuru veic šādu ievadīšanu.

Avoti: LLVV, SV99

klizmatrons

1. Datorizēta aparatūra zarnu trakta atbrīvošanai no sārņvielām; procedūra, ko veic ar klizmatronu.

Avoti: PL

klizme   apv.

1. Negadījums, nelaime; arī nepatikšanas.

2. Brēka, aizmuguriska aprunāšana.

Avoti: ME

klizmēt   apv.

1. Radīt zaudējumus, izsaukt nelaimi.

Avoti: ME

klizmēties   apv.

1. Neveikties.

Avoti: Sin

kloāka   -as, s.

1. zool. Paplašināta taisnās zarnas apakšdaļa, kurā atveras urīna un dzimumorgānu izvadkanāli (piemēram, abiniekiem, rāpuļiem, putniem, dažām zivīm, dažiem zīdītājiem).

Iedzimtā kloāka— attīstības traucējums, kura gadījumā taisnā zarna atveras uroģenitālajā traktā.

Uroģenitālā kloāka— attīstības traucējums, kura gadījumā urīnizvadkanālam un makstij ir viena kopēja atvere.

2. med. Kaula nekrozes dobums ar fistulu.

3. Kanāls netīrumu novadīšanai; atkritumu savāktuve.

4. Vieta, kur sakrājas daudz atkritumu, netīrumu.

Avoti: LLVV

kloākaiņi

1. Oldējēji - zīdītāju kārta, visprimitīvākie zīdītāji, kam ir vairākas rāpuļu pazīmes, dzimumorgānu, izvadorgānu un gremošanas orgānu izvadi atveras kloākā, 2 dz., 6 s.

Avoti: PDE

kloaks   novec.

1. Kloāka.

Avoti: LME

klobačas   apv.

1. Sniega kurpes, ar kurām vecos laikos gājuši uz medībām.

Avoti: ME

klobači   apv.

1. Lieli, nepiemēroti apavi.

Avoti: ViV

Klobāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

Kloboni   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Klobāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Klobouki   vietv.

1. Klobouki pie Brno - pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 2420 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Klobucka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 13300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1244. g.

Avoti: LpA, Wi

klobuks   rel.

1. Pareizticīgo un Grieķu Katoļu baznīcā augstākās garīdzniecības galvassega.

Avoti: GT

Klobuoni   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Klobāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

klocene   apv.

1. Lācene ("Rubus chamaemorus").

Avoti: Aug2

klocka   apv.

1. Liela, ar gaļu pildīta klimpa.

Avoti: ViV

klocka   apv.

1. Vista, kas perē.

Avoti: ViV, KnV

klocriņķis   apv.

1. Gredzens ar paaugstinājumu virspusē.

Avoti: ViV

kločāt   apv.

1. Kustināt, šūpot.

Avoti: ViV

kločkas   apv.

1. Klimpas, ko gatavoja no miežu, kviešu, retāk rudzu miltiem, vārītiem ar pienu vai gaļu; ķiļķēni.

Avoti: NeV

kločkys   apv., latg.

1. Klimpas.

Avoti: TiA

Klodava   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 6800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1430.-1867. un kopš 1925. g.

Avoti: LpA, Wi

klodzans   apv.

1. Liels, mīksts maizes gabals.

Avoti: ME

klodzens   apv.

1. Rokturis, kloķis (kā griešanai).

2. Sens atslēgas veids, no koka izgriezts garens koka klucītis.

Avoti: ME

Klodzko   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzlijas vojevodistē, 28400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1253. g.

Avoti: LpA, Wi

kloģis   apv.

1. Rokturis, kloķis (kā griešanai).

2. Sens atslēgas veids, no koka izgriezts garens koka klucītis.

Avoti: ViV, TlV

klojums   apv.

1. Klājiens.

Avoti: BsV

klok   apv.

1. Lieto (parasti atkārtojumā), lai atdarinātu perētājas vistas, arī cāļu mātes balss skaņas.

Avoti: ĒiV

klokē   tekst.

1. Austa vai adīta drāna ar burbuļainu reljefu.

Avoti: ZTV

Klokē   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cloquet"), Minesotas štatā, 12100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kloks   žarg.

1. Pulkstenis.

Avoti: SLG

klokš   apv.

1. Lieto (parasti atkārtojumā), lai atdarinātu perētājas vistas, arī cāļu mātes balss skaņas.

Avoti: ĒiV

klokšēt   apv.

1. Klukstēt.

Avoti: ViV

kloķains   apv.

1. Liels, gabalveidīgs.

Avoti: ĒiV

kloķene   žarg.

1. Kloķvārpsta.

Avoti: SLG

kloķī   žarg.

1. Piedzēries.

Avoti: SLG

kloķis   -ķa, v.

1. tehn. Izliekts veidojums (kā) griešanai vai griezes kustības uztveršanai.

Kloķa-klaņa mehānisms— mehānisms, kas virzuļa virzes kustību motora cilindrā pārvērš kloķvārpstas griezes kustībā.

2. Neliela svira (parasti slēdzim).

3. apv. Garkāta izkapts rokturis.

Avoti: LLVV, ĒiV

kloķītis   apv.

1. Dem. --> kloķis.

Avoti: KnV

kloķmehānisms

1. Stieņmehānisms, kas dzenošā locekļa (kloķa, kloķvārpstas) rotācijas kustību pārveido dzenamā locekļa (kloķa, kulises, slīdņa, svārstīklas, sviras) rotācijas kustībā, taisnvirziena turpatpakaļkustībā vai periodiskā svārstību kustībā vai otrādi.

Avoti: EV

kloķprese

1. Metālapstrādes mašīna, kuras darbierīci darbina kloķmehānisms.

Avoti: LPE

kloķurbis   -urbja, v.; tehn.

1. Urbis, kura spalam ir kloķveida izliekums.

Avoti: LLVV

kloķvārpsta   -as, s.; tehn.

1. Kloķa-klaņa mehānisma vārpsta, kuras pamatgultņi sakrīt ar tās rotācijas asi un klana gultņu rotācijas asis ir no tās nobīdītas.

Avoti: ZTV

kloķveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kloķa (1) veids, forma.

Avoti: LLVV

kloķveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kloķveida.

Avoti: LLVV

Klomostova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

Klonakilti   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Clonakilty"), Mansteras provincē, 4000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

klonalitāte   med.

1. Spēja veidot klonus.

Avoti: MSV

klonazepāms   med.

1. Nomierinošs ārstniecisks līdzeklis, trankvilizators; izmanto arī narkomāni.

Avoti: VE, KZ

kloncis   apv.

1. Pārtikas produkta gabals (parasti paliels).

Avoti: ĒiV

klončāties   apv.

1. Kutoties, skalojoties klunkšķēt (par šķidrumu traukā).

Avoti: ViV

klončkāties   apv.

1. Kustoties, skalojoties klunkšķēt (par šķidrumu traukā).

Avoti: ViV

klondaika

1. Vieta, kur lielā daudzumā atrodams, iegūstams kaut kas vērtīgs.

Avoti: SV99

Klondaika   vietv.

1. Upe Kanādā ("Klondike River"), Jukonas teritorijā, Jukonas upes labā krasta pieteka.

2. Zelta rūpniecības rajons Kanādā, Jukonas teritorijā, gk. Klondaikas upes baseinā.

Avoti: PZT

klondārzs   apv.

1. Iežogota telpa pie klona.

Avoti: KV

klondavāt   apv.

1. Klaiņot.

Avoti: KiV

klondavāties   apv.

1. Ejot nest, vilkt sev līdzi (priekšmetus); dzīt sev līdzi (dzīvniekus).

Avoti: KiV

klonderēt   apv.

1. Klibot.

Avoti: ME

Kloneites   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

klonējums   inf.

1. Funkcionāli identiska kādas ierīces, piem., datora, kopija.

Avoti: D3

klonēšana   biol.

1. Izvēlēta klona īpašībām ģenētiski identisku šūnu vai organismu veģetatīva pavairošana.

Avoti: ZTV

klonešana   med.

1. Klona veidošana.

Avoti: MSV

Klonešnīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

klonēt

1. Radīt ģenētiski identiskas šūnas vai organismus bezdzimumvairošanās ceļā.

Avoti: SV99

Kloni   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Klāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

klonis   apv.

1. Atslēga.

Avoti: ME

klonisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Straujš, vairākkārtīgs (par muskuļu saraušanos).

Avoti: LLVV

klonisms   med.

1. Klonisku krampju gatavība.

Avoti: TM

Klonkari   vietv.

1. Upe Austrālijas ziemeļu daļā ("Cloncury"), Flindersas kreisā krasta pieteka, sākas Lielās Ūdensšķirtnes grēdas rietumu nogāzē.

Avoti: PZT, LpA

klonkšēt   apv.

1. Klunkšķēt.

Avoti: ViV

Klonmela   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Clonmel"), Mansteras provincē, 15800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

klonogēns   med.

1. Tāds, kas veicina šūnu klona veidošanos.

Avoti: MSV

klonogrāfs   med.

1. Aparāts klonisku kustību reģistrācijai.

Avoti: TM

klonorhoze   med.

1. Žults izvadsistēmas un aizkuņģa dziedzera izvadu helmintoze.

Avoti: MSV

klonospazma   med.

1. Kloniski krampji.

Avoti: TM

klons   -a, v.

1. Blīva, gluda virsma, ko parasti veido sablietēts māla vai zemes slānis; grīda, kas veidota, piemēram, no sablietēta māla slāņa, cementa, ķieģeļiem.

Avoti: LLVV

klons   -a, v.

1. biol. Vienas šūnas vai organisma pēcnācēji, kas radušies bezdzimumvairošanās ceļā; augu selekcijā - ar noliekšņiem, spraudeņiem, bumbuļiem, sakneņiem pavairoti augi.

2. inf. Dators, kas ar tādu pašu programmatūru darbojas identiski kādam citam noteiktam datoram (izplatītākā ir IBM PC datoru kopēšana).

Avoti: SV99

klonuss

1. Atsevišķa muskuļa vai muskuļu grupas ritmiska raustīšanās, kas notiek spontāni vai ārēju kairinātāju iedarbībā; nervu sistēmas bojājuma pazīme.

Avoti: SV69

klonveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir klona 1 veids.

Avoti: LLVV

klonveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Klonveida.

Avoti: LLVV

kloņķis   apv.

1. Pārtikas produkta gabals (parasti paliels).

Avoti: ĒiV

kloņņiks   žarg.

1. Narkomāns, kas lieto klonazepāmu.

Avoti: KZ

klop   apv.

1. Lieto (parasti atkārtojumā), laiatdarinātu troksni, kas rodas (dzīvniekam, parasti cūkai) strauji rijot ēdienu.

Avoti: ĒiV

klopains   apv.

1. Tāds (apģērba gabals, parasti bikses), kam ir piepogājama pakaļējā daļa.

Avoti: ViV

klopāns   apv., niev.

1. Liels, neizskatīgs, arī neveikls dzīvnieks.

2. Liels, neizskatīgs, arī neveikls cilvēks.

Avoti: ĒiV

klopcjuks   apv.

1. Ministrants.

Avoti: KiV

klopcs   apv.

1. Ministrants (parasti jauns zēns).

Avoti: KiV

klopčiks   apv.

1. Puišelis.

Avoti: ViV

klopčs   apv.

1. Puišelis; klopčiks.

Avoti: ViV

klope   žarg.

1. Kautiņš.

Avoti: SLG

Klopenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Cloppenburg"), Lejassaksijas federālajā zemē, 33000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

klopers   apv.

1. Rīks putekļu izdauzīšanai no drēbēm.

Avoti: ViV

klopēt   apv.

1. Vairākkārt (stipri) sist (kādu); arī pērt.

2. Kult, putot.

3. Klauvēt.

4. Vairākkārt sist (ar kādu rīku), lai darītu plānu, mīkstu (parasti gaļu).

5. Vairākkārt sist (ar kādu rīku pa priekšmetu, arī priekšmetu pret ko), lai atdalītu ko, atbrīvotu no kā; spēcīgi purināt.

Avoti: ViV, Žrg

klopēties   apv.

1. Klaudzināties, klauvēties.

Avoti: ViV

klopi   žarg.

1. Klonazepāms.

Avoti: KZ

klopiki   žarg.

1. Klonazepāms.

Avoti: KZ

klopis   apv.

1. Uzpogājama bikšu pakaļējā daļa.

Avoti: ViV

Klopotova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

Avoti: LC

klopsēt   sar.

1. Ēst.

Avoti: SLG

klopsis   sar.

1. Sitenis (gaļas ēdiens).

Ātrais klopsis— ar sīpoliem sacepta gaļa.

2. Ēdiens.

Avoti: SLG, KnV

klopš   apv.

1. Lieto (parasti atkārtojumā), lai atdarinātu troksni, kas rodas (dzīvniekam, parasti cūkai) strauji rijot ēdienu.

Avoti: ĒiV

klopši   novec.

1. Šķērsām sagriezti liellopu gaļas gabaliņi, parasti no t. s. filē gabala.

Avoti: KV

klorals   novec.

1. Hlorāls.

Avoti: LME

klorēt   apv.

1. Balināt ar hlorkaļķiem.

Avoti: KiV

klorģis   apv.

1. Nevīžīgs, paviršs cilvēks; slikts strādātājs.

2. Nejauks cilvēks.

Avoti: SiV

kloridi   novec.

1. Hlorīdi.

Avoti: LME

klorkaļķis   apv.

1. Hlorkaļķi.

Avoti: ĒiV

klorofils   novec.

1. Hlorofils.

Avoti: KV

kloroforms   novec.

1. Hloroforms.

Avoti: LME

kloroze   novec.

1. Hloroze.

Avoti: LME

klors   novec.

1. Hlors.

Avoti: KV

klorsudrabs   novec.

1. Hlorsudrabs.

Avoti: LME

klorūdeņradis   novec.

1. Hlorūdeņradis.

Avoti: LME

Kloster   vietv., vēst., vācu val.

1. Kloster Hasenpoth - Aizputes Klostera muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Aizputes pagastā.

Avoti: KV

Klostere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Turlavas pagastā.

2. vēst. Klosteres pagasts - pastāvēja bijušajā Aizputes apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Kuldīgas novada Turlavas pagastā, neliela daļa Aizputes novada Lažas pagastā.

Avoti: LPag, LC

klostērija

1. dsk. Zaļaļģu nodalījuma konjugātu klases dzimta ("Closteriaceae"), vienšūnas zaļaļģes, kam abas simetriskās šūnas puses nodalītas ar jostu vai svītru, 1 ģ.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Closterium"), ~300 sugas, Latvijā konstatētas 48 sugas.

Avoti: LD

klosteris   -ra, v.

1. Dažu kristīgo konfesiju vai budistu mūku draudze; šīs draudzes celtnes, teritorija.

Klostera skola— klostera dibināta un pārraudzīta skola, bija agro viduslaiku skolu pamattips 6.-11. gs., galvenais uzdevums bija reliģiska satura darbu pārrakstīšana, to izplatīšana un garīdznieku gatavošana; Latvijā pie katoļu baznīcas pastāvēja līdz 19. gs. 60. gadiem, pareizticīgo - līdz 20. gs. 20. gadiem.

Klostera puķe— ārstniecības izops ("Hyssopus officinalis").

2. žarg. Internāts.

Avoti: LLVV, SLG

Klosterkalns   vietv.

1. Pilskalns Tērvetes novada Tērvetes pagastā, Tērvetes dabas parkā, Tērvetes kreisajā krastā, paugurs ar vairākām terasēm paceļas 22 m virs Tērvetes līmeņa, plakums - ~42 x 16 m, bijis apdzīvots pirms mūsu ēras sākuma.

Avoti: LE1

Klosterneiburga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Klosterneuburg"), Lejasaustrijas federālajā zemē, Vīnes ziemeļrietumu piepilsēta, 25900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

klosternieki

1. Kuldīgas novada Turlavas pagasta apdzīvotās vietas "Klostere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klosterskolas   novec.

1. Īpašas mācību iestādes klosteros, kas sadalījās iekšējās garīdzniekiem un ārējās lajiem.

Avoti: KV

klostervalsts

1. Vienas autonomās administratīvi teritoriālā iedalījuma vienības nosaukums Grieķijā, blakus 13 perifērijām.

Avoti: PuA

Klosterzande   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Kloosterzande"), Zēlandes provincē, 4600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

klostīt   apv.

1. Šķirstīt, pāršķirstīt.

Avoti: ME

klostrīdijas

1. Obligāti anaerobiskas, sporulējošas, grampozitīvas, nūjiņveidīgas baktērijas ("Clostridium"), atrodas augsnē, dūņās, gremošanas traktā.

Avoti: EV

klostridioze   med.

1. Ikviena slimība, ko ierosinājis kāds "Clostridium" ģints pārstāvis.

Avoti: MSV

klošārs   žarg.

1. Bomzis, bezpajumtnieks (angļu "clauchard").

Avoti: Str

klošteris   apv.

1. Klosteris.

Avoti: KiV

Klotene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Kloten"), Cīrihes kantonā, 18400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

klotilde   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

klotiņš   apv.

1. Zvejas rīku pludiņš; viens no tīklam gar malu piesietiem iegareniem koka (egļu) kociņiem.

Avoti: KV

Kloto   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dievietes Niktes meita, likteņa dieviete moira, vērpēja, kas vērpj cilvēka dzīves pavedienu.

Avoti: Mit

klotoīda   mat.

1. Kornī spirāle - plaknes līkne, kuras liekums aug proporcionāli loka garumam.

Avoti: EV

Klounsa   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Clones"), Olsteras provincē, 1500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kloup   apv.

1. Klūp.

Avoti: BsV

Kloveni   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Kloveņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kloveņi   vietv.

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Kloviņi" nosaukuma variants.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

Kloviņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Avoti: LC

Klovisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Clovis"), Kalifornijas štatā, 102200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Clovis"), Ņūmeksikas štatā, 39800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

klovns   novec.

1. Klauns.

Avoti: Ang

klovs   apv.

1. Kūts (Augšzemē).

Avoti: LE

kloze   sar.

1. Elegantas drēbes.

Avoti: Žrg

klozēt   apv.

1. Ar lieliem apaviem, kājas velkot iet.

Avoti: ME

klozēt   žarg.

1. Aizvērt (datora dokumentu).

Avoti: SLG

klozetpods   -a, v.

1. Kanalizācijas tīklam un ūdensvadam pievienota tualetes iekārta.

Avoti: LLVV

klozets   -a, v.

1. Tualetes telpa ar iekārtu, kas pievienota kanalizācijas tīklam un ūdensvadam.

Avoti: LLVV

klozīte   sar.

1. Apģērbs; tērps; apģērba gabals.

Avoti: Ang

KLP   saīs.

1. Kopējā lauksaimniecības politika (lauksaimniecības subsīdiju sistēma Eiropas Savienībā).

Avoti: i2

kluatrs

1. Klostera pagalms, kam apkārt galerija.

Avoti: SV99

kluazonē

1. Šūnaina emalja; posmi starp priekšmeta virsmai piekausētām smalkām metāla starpsieniņām aizpildīti ar dažādas krāsas emaljas masu.

Avoti: SV99

kluazonisms

1. Mākslas virziens, kuram bija raksturīgi intensīvi, vienmērīgi ieklāti krāsu laukumi, kurus citu no cita atdalīja stingras, tumšas līnijas, kas atgādināja gotisko vitrāžu; sākotnēji to uzskatīja par patstāvīgu virzienu, vēlāk par postimpresionisma paveidu.

Avoti: MkV

kluba   -as, s.; novec.

1. Sarīkojums ar dejām.

Avoti: LLVV

klubaks   apv.

1. Koka gabals sētas stabā, kas šķir vienu virs otras gulošās kārtis.

2. Mālu pika.

3. Maizes gabals.

Avoti: KV

klube   novec.

1. Klubs.

Avoti: Ang

klūbēšana   apv.

1. Bojāeja.

Avoti: Sin

klubežot   apv.

1. Streipuļot, smagi iet.

Avoti: KV

klubists   novec.

1. Kluba biedrs.

Avoti: Ang

klubkrēsls   -a, v.

1. Ērts polsterēts atzveltnes krēsls.

Avoti: LLVV

klubnieks   apv.

1. Dārza zemeņu šķirne.

2. Šo zemeņu oga.

Avoti: KiV

klubnīks   apv.; hip.

1. Dārza zemene ("Fragaria ananassa").

Avoti: Aug2

klubons   žarg.

1. Klubs.

Avoti: SLG

klubs   -a, v.

1. Biedrība, kurā apvienojušies noteiktu aprindu, vienas profesijas, tautības, kopīgu interešu cilvēki, lai biedrības telpās pavadītu brīvo laiku, organizētu dažādus pasākumus, nodarbotos ar sportu u. c.

Klubs 21— organizācija, kuru 1991. gadā izveidoja politikā, ekonomikā un kultūrā ietekmīgas Latvijas personas, kopskaitā 21.

Sporta klubs— sabiedriska vai privāta sportistu apvienība; komerciāls uzņēmums, kas nodarbina profesionālus sportistus un ietilpst kādā sporta veida organizācijā.

2. Šādas biedrības telpas (celtne).

3. neakt. Neliels, parasti slēgta tipa, restorāns.

Avoti: LLVV

klubuķis   apv.

1. Īpašs koks, kas balsta krastā izvilktas laivas, lai tā noturētu līdzsvaru un neaizpeldētu prom.

Avoti: TlV

kluburāt   apv.

1. Klibot, ar grūtībām tikt uz priekšu.

Avoti: ME

kluburiem   apst.; sar.

1. Neveiklā, grīļīgā gaitā; klumburiem.

Kluburu kluburiem— ātrā, neveiklā gaitā; klumburu klumburiem.

Avoti: LLVV

kluburieši

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Kluburi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kluburnieki

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Kluburi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kluburot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Klumburot.

Avoti: LLVV

kluburs   apv.

1. Koka sprungulis.

Avoti: ME

kluburs   sar.

1. Klibotājs.

Avoti: Sin

kluburu   ģen., nelok.; sar.

1. Savienojumā "kluburu kluburiem": ātrā, neveiklā gaitā; klumburu klumburiem.

Avoti: LLVV

klucaiņš   apv.

1. Tāds (audums, adījums), kura raksts atgādina klucīšus.

Avoti: ĒiV

kluceklis   apv.

1. Virtuves rīks, ar ko apmaisīja krāsnī podā gatavojamu biezputru.

Avoti: TlV

klucīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Liels, smagnējs; arī neveikls.

Avoti: LLVV

klucis   -ča, v.

1. Paresns koka stumbra nogrieznis (parasti neapstrādāts).

2. No šāda nogriežņa veidots bišu strops.

3. vēst. No šāda nogriežņa veidots soda rīks kāju, roku ieslēgšanai; sieksta.

4. Laivas malai piestiprināts koka gabals, kurā iedzendzelzs bultas, starp kurām ieliek airus.

5. Liels, masīvs (piemēram, akmens, ledus); gabals.

Augsnes kluči— lieli, sakaltuši augsnes gabali.

Zemes kluči— lieli, sakaltuši augsnes gabali.

6. apv. Klimpa.

7. sar. Neveiksme.

8. sar. Izkārnījums.

Kluci nolikt— izkārnīties; pieķēzīt.

Avoti: LLVV, SLG

klucīšslēdzene   etn.

1. No koka gatavota durvju aiztaisāmā bulta ar taisnstūrveida robiem vienā malā un slēdzene ar atbilstošiem pretrobiem; kā arī sarežģītākas konstrukcijas koka slēdzenes.

Avoti: AB1

klucītis   -ša, v.

1. Dem. --> klucis (1).

2. Kokmateriāls - tēsts, skaldīts neliels, bet samērā masīvs koka gabals.

3. Kubveida rotaļlieta.

4. Tamborēts četrstūrains gabals.

Avoti: LLVV, KnV

klučains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir daudz lielu, masīvu gabalu (parasti par augsni); tāds, kas sastāv no lieliem, masīviem gabaliem.

Avoti: LLVV

Klučborka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 24700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1252. g.

Avoti: LpA, Wi

klučelis   apv.

1. Dem. --> klucis.

Avoti: ME

kluči

1. apv. No rupjiem miltiem gatavotas palielas klimpas.

2. dsk. Klucis.

3. žarg. Bremzes.

Avoti: ViV, SLG

klučkas   apv.

1. Klimpas, ko gatavoja no miežu, kviešu, retāk rudzu miltiem, vārītiem ar pienu vai gaļu; ķiļķēni.

2. Kartupeļu klimpas.

Avoti: NeV, MiV

klučki   apv.

1. Klimpas.

Laist klučkus— ska par darbību, kad klimpas ievieto ūdenī.

Melnie klučki— melleņu ķīselis ar klimpām.

2. Kunkuļi.

Saiet klučkos— saka, kad biezputrā veidojas kunkuļi.

Avoti: MalV, KnV

klučkiņi   apv.

1. Sīkas klimpiņas (ielietas).

Avoti: KnV

klučķesele   apv.

1. Neliels (kaklā, uz pleca uzkarams) maiss, kurā ievietota pārtika - klimpas ("kluči").

Avoti: ViV

klučniks   žarg.

1. Vārtu sargs, sētnieks.

Avoti: Žrg

klučņiks   žarg.

1. Vārtu sargs.

Avoti: SLG

klučot   apv.

1. Ieķīlāt.

Avoti: ME

kludze   apv.

1. Rokas dzirnavu milns.

2. Perētāja, klukstētāja.

Avoti: ME

klūdze   apv.

1. Klūga 1.

Avoti: ME

klūdzenis   novec.

1. Koka klucis uz ragavām, uz kā, baļķus vedot, liek baļķa resno galu.

Avoti: KV

kludzens   apv.

1. Malks dzerot.

Avoti: ME

kludzēt   apv.

1. Klaudzēt, klabēt.

Avoti: ME

kludzēt   apv.

1. Klukstēt, kladzināt.

Avoti: ME

kludziens   apv.

1. Malks dzerot.

Avoti: LE

klūdziens   apv.

1. Malks dzerot.

Avoti: ME

kludzināt   apv.

1. Klunkšķēt.

Avoti: ME

klūdziņa

1. Dem. --> klūga.

Avoti: KV

kludzīt   novec.

1. Kāri rīt, piem., biezputru.

Avoti: KV

kluga   apv.

1. Koka gabals, ko uzkar sunim kaklā (lai tas neskraidītu apkārt).

2. Nievīgs apzīmējums sievietei vai govij.

3. Neveikls, netīkams cilvēks.

4. Nievīgs apzīmējums aitai, kas mēdz iet labībā.

5. Malks, guldziens; klugata.

Avoti: SiV, VV

kluga   apv.

1. Lokans, elastīgs (parasti kārkla) zars, ko izmanto pinumiem; arī kaut kā sasiešanai, saistīšanai.

Avoti: ME

klūga   -as, s.

1. Lokans, elastīgs (parasti kārkla) zars, ko izmanto pinumiem; arī kaut kā sasiešanai, saistīšanai.

Avoti: LLVV, TlV

klūga   apv.

1. Dzērve.

Avoti: ME

Klūga   vietv.

1. Ventas labā krasta pieteka Saldus un Skrundas novadā, garums - 17 km, kritums - 53 m, sākas mežu masīvā uz ziemeļrietumiem no Pampāļiem, Vārmes nolaidenumā; Grāverupe.

Avoti: LD

klugāt   apv.

1. Rīstīties.

Avoti: ME

klugāt   apv.

1. Ar klūgu nostiprināt, sasiet.

Avoti: ME

klūgāt   apv.

1. Ar klūgu piestiprināt, sasiet.

Avoti: ME

klūgāt   apv.

1. Nemitīgi dzert, strēbt.

Avoti: ME

klūgāt   apv.

1. Lempīgi, neveikli iet; iet ar kruķi.

Avoti: ME

klūgāt   apv.

1. Uztraukti, skaļi gāgināt (par zosīm); klēgāt.

Avoti: NeV

klugata   apv.

1. Malks, guldziens.

Avoti: VV

klugatāt   apv.

1. Rīstīties, klukstēt.

Avoti: ME

klūgāties   apv.

1. Trokšņaini iet, braukt.

Avoti: ME

klūgot   apv.

1. Sasaistīt ar klūgu.

Avoti: DžP

klūģerēt   apv.; hip.

1. Kleberēt.

Avoti: ME

kluģis   apv.

1. Klucītis, kociņš.

2. Rokturis zāģim, izkaptij, stūrei.

3. Koka aizšaujamais durvīm, slēģiem; koka nagla; kruķis; līks kociņš tītavām, uz kā atrodas dzija.

4. Mērs koku mērīšanai.

Avoti: KV

kluģītis   apv.

1. Dem. --> kluģis.

2. Puļķis tītavām.

Avoti: TlV, KV

Kluhora   vietv.

1. Kluhoras pārkāpe - atrodas Galvenajā Kaukāza grēdā, starp Teberdas un Kodori augšteci, uz Gruzijas un Krievijas (Stavropoles novada) robežas, augstums - 2781 m, tā ir Suhumu kara ceļa posms.

Avoti: PZT

Kluhori   vietv.

1. Karačajevska - pilsēta Krievijā, Karačajas-Čerkesijas Republikā, tās nosaukums 1944.-1957. g.

Avoti: PZT

kluicēns   apv.

1. Dzērve.

Avoti: KV

kluicens   apv.

1. Dzērve ("Gruscinerea").

Avoti: Sin, ME

kluiga   apv.

1. Ar sakni izcirsts koks.

2. Kokkāja.

Avoti: KV

kluiķis   apv.

1. Kuitala ("Numenius arquata").

Avoti: KV, ME

kluinas   apv.

1. Kāju nicīgs apzīmējums.

Avoti: ME

kluinis   apv.

1. Aplamis, tāds, kas greizs, šķībs, kā citādi nepareizs.

Avoti: NeV

kluinis   apv.

1. Kuitala ("Numenius arquata").

Avoti: ME

kluīnis   apv.

1. Cilvēks ar līkām, klibām kājām; cilvēks, kas ejot stipri klanās.

Avoti: ViV

kluīniski   apv.

1. Ļodzīgā gaitā.

Avoti: ViV

kluīnīt   apv.

1. Neveikli, brīžiem klibojot, iet.

Avoti: ViV

kluinīt   apv.

1. Daudz, lieliem malkiem dzert (gan ūdeni, pienu, gan alkoholu u. c.).

2. Ātri, steidzīgi ēst.

Avoti: NeV

Kluinmala   vietv.

1. Klonmela - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

Kluinoiša   vietv.

1. Klounsa - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

kluīns   apv.

1. Vārgs, sanīcis, vājš.

2. Līks, nepareizi veidots (parasti par kājām).

Avoti: ME, ViV

kluins   apv.

1. Šķībs, sagriezies.

Avoti: NeV

kluiņāt   apv.

1. Ļodzīties, klibot.

Avoti: ME

kluit   apv.

1. Ātri, negausīgi ēst.

Avoti: ME

kluitans   apv.

1. Kuitala ("Numenius arquata").

Avoti: ME

kluite   apv.

1. Kuitala ("Numenius arquata").

Avoti: ME

kluitēt   apv.

1. Kliegt, brēkt (par kuitalu).

Avoti: ME

kluitiņš   apv.

1. Kuitala ("Numenius arquata").

Avoti: ME

kluits   apv.

1. Kuitala ("Numenius arquata").

Avoti: ME

kluk   apv.

1. Lieto (parasti atkārtojumā), lai atdarinātu perētājas vistas, arī cāļu mātes balss skaņas.

2. Lieto (arī atkārtojumā), lai atdarinātu šķidruma rīšanas troksni.

Avoti: ĒiV

kluka   apv.

1. Pašķidrs ķīselis.

Avoti: KnG

klukats   apv.

1. Malks, klunkšķis.

Avoti: KnG

klukaziņa   apv.

1. Maza, sīka sieviete; kugaža.

Avoti: ME

klukažāt   apv.; hip.

1. Lēnām nākt uz priekšu.

Avoti: ME

kluknēt   kluknu, klukni, klukn, arī kluknēju, kluknē, kluknē, pag. kluknēju; intrans.; apv.

1. Būt, sēdēt bezdarbībā, parasti nekustīgi, salīkušā stāvoklī; kruknēt, kuknēt.

2. Glūnēt.

Avoti: LLVV, MalV

kluko   apv.

1. Augļu sula ar ūdeni; limonāde; kluku.

Avoti: ViV

klukste   -es, dsk. ģen. -stu, arī -šu, s.; sar.

1. Vista, kas perē vai vadā cāļus.

Avoti: LLVV

klukstēt   parasti 3. pers., klukst, pag. klukstēja; intrans.

1. Radīt raksturīgas ritmiskas balss skaņas (parasti par vistām, kas perē vai vadā cāļus).

// pārn.; sar. Apnicīgi runāt.

2. apv. Pukstēt (par sirdi).

Avoti: LLVV, ME

klukstētāja

1. Perētāja vista.

Avoti: Sin

kluksti   dsk., v.

1. Vistām raksturīgās skaņas.

2. apv. Žagas.

Avoti: MLVV, ME

klukstiens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> klukstēt.

Avoti: LLVV

klukstināt   apv.

1. Žagoties.

Avoti: KnV

kluksts   -a, v.

1. Klukstiens.

Avoti: LLVV

klukš   apv.

1. Lieto (parasti atkārtojumā), lai atdarinātu perētājas vistas, arī cāļu mātes balss skaņas.

Avoti: ĒiV

klukšēt   parasti 3. pers., klukš, pag. klukšēja;

1. Klukstēt.

2. Klukšķēt.

Avoti: ViV

klukšis   apv.

1. Padobjš guldzošs troksnis; kluksts.

Dzeguzes klukšis— slimība, slimīgs paradums, kad cilvēks pa brīžiem it kā ieklukstas.

Avoti: ĒiV

klukšķe   apv.

1. Klukste, klukstētāja.

Avoti: ME

klukšķēt   parasti 3. pers., klukšķ, pag. klukšķēja, intrans.

1. Klunkšķēt.

Avoti: LLVV

kluku   apv.

1. Augļu sula ar ūdeni; limonāde.

Avoti: ViV

klukucēt   apv.

1. Žagoties.

Avoti: Sin

klukucis   apv.

1. Žagas.

Avoti: ME

klukuči   sar., dsk.

1. Žagas.

Avoti: SLG

klukučot   apv.

1. Žagoties.

Avoti: Sin

klukutis   apv.

1. Žagas.

Avoti: ME

klukuūdens   apv.

1. Augļu sula ar ūdeni; limonāde; kluku.

Avoti: ViV

klukva   apv.

1. Skāba jāņogu vai kādu citu ogu sula.

Avoti: MalV

klumba   žarg.

1. Virtuves strādnieks.

Avoti: KZ

klumbaks   novec.

1. Neglīts nenoteikta veida priekšmets; kā nederīgs atlicis koka klucītis.

Avoti: KV

klumbas   apv.

1. Vienīgi no koka taisītas tupeles.

Avoti: TlV

klumbt   apv.

1. Krist.

Avoti: ME

klumburēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Klumburot.

Avoti: LLVV

klumburiem   apst.; sar.

1. Neveiklā, grīļīgā gaitā.

Klumburu klumburiem— ātrā, neveiklā gaitā.

Avoti: LLVV

klumburis   -ra, v.; sar.; niev.

1. Neveikls cilvēks.

Avoti: LLVV

klumburot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, grīļīgā gaitā iet.

Avoti: LLVV

klumburs   sar.

1. Klibotājs.

Avoti: Sin

klumburs   apv.

1. Nūjiņa, spieķītis.

Avoti: ME

klumburu   ģen., nelok.; sar.

1. Savienojumā "klumburu klumburiem": ātrā, neveiklā gaitā.

Avoti: LLVV

klummēt   apv.

1. Sist, dauzīt.

Avoti: ĒiV

klumpača   apv.

1. Plakanā pēda.

Avoti: ME

klumpačot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Klumburot.

Avoti: LLVV

klumpas   apv.

1. Koka tupeles.

Avoti: ME

klumpes   apv.

1. Koka tupeles ar ādas virsu.

Avoti: TlV

klumpēt   apv.

1. Klumburot.

Avoti: ME

klumpēties   apv.

1. Klumburot.

Avoti: ME

klumpis   apv.

1. Neveikls cilvēks; klibs, nelietojams zirgs.

Avoti: ME

klumpis   apv.

1. Gabals.

Avoti: VV

klumpu   sar.

1. Klumpu klumpām - klupšus.

Avoti: Sin

Klumstava   vietv.

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Klumstova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Klumstova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

klumšķis   apv.

1. Malks, guldziens; paņēmiens.

Avoti: VV

klumzaka   apv.

1. Neveiklis.

2. Kušķis, kunkulis, gabals.

3. Koka tupele.

4. Pēriens.

5. Lempis.

Avoti: ME

klumzaks   sar.

1. Neveiklis.

2. Kušķis, kunkulis, gabals.

3. Koka tupele.

4. Pēriens.

5. Lempis.

Avoti: Sin, ME

klumzāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.

1. Smagnēji, neveikli iet; klamzāt.

Avoti: LLVV

klumzīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Smagnējs, neveikls; klamzīgs.

Avoti: LLVV

Klūnas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Tērvetes novada Tērvetes pagastā.

Klūnu atsegums— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Skujaines labajā krastā Tērvetes pagastā pie Klūnu mājām, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 0,39 ha, atseguma apakšējo daļu veido vāji cementēti smilšakmeņi, augšējā daļā dolomītmerģeļu slāņi; Skujaines atsegums.

Avoti: LC, LE1, LD

kluncains   apv.

1. Nelīdzens, ar paresninājumiem (par dziju).

Avoti: ĒiV

kluncaiņš   apv.

1. Nelīdzens, ar paresninājumiem (par dziju).

Avoti: ĒiV

kluncēt   apv.

1. Klibot, iet klibojot.

Avoti: ME

klunciens   -a, v.; sar.

1. Malks.

Avoti: LLVV

kluncis   -ča, v.

1. Paliels (kādas vielas) gabals.

2. apv. Cilvēks kā klucis, kas nespēj daudz kustēties; resns cilvēks.

3. apv. Nievīgs apzīmējums klibam, tizlam cilvēkam.

Avoti: LV87, SiV

kluncīt   vienk.

1. Kārīgi ēst kaut ko šķidru, strēbt.

Avoti: ME

klunčāties   apv.

1. Kustoties, skalojoties klunkšķēt (par šķidrumu traukā).

2. Vilkties, lēnām iet vai braukt.

Avoti: ViV

klunči   apv.

1. Lieli, lamzīgi apavi.

Avoti: TlV

klunčkāties   apv.

1. Kustoties, skalojoties klunkšķēt (par šķidrumu traukā).

Avoti: ViV

klunčot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Neveikli, ar pūlēm iet.

Avoti: LLVV

klunčoties   apv.

1. Vilkties, lēnām iet vai braukt.

Avoti: ME

Klunderta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Klundert"), Ziemeļbrabantes provincē, 5750 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

klundurēt   sar.

1. Neveikli, klibojot iet.

Avoti: ME

klunduris   apv.

1. Klaiņotājs, līkkājis, tāds, kam vājas kājas.

Avoti: ME

klundurkāja   apv.

1. Klaiņotājs, līkkājis, tāds, kam vājas kājas.

Avoti: ME

klundurkāja   apv.

1. Klaiņotājs, līkkājis, tāds, kam vājas kājas.

Avoti: ME

klundurkājis   apv.

1. Klaiņotājs, līkkājis, tāds, kam vājas kājas.

Avoti: ME

klundzaks   apv.

1. Kušķis, kunkulis, gabals.

Avoti: ME

klundzēt

1. Guldzēt, klunkšķēt.

Avoti: Sin

klundziens   apv.

1. Malks, guldziens; paņēmiens.

Avoti: VV

klūnenieki

1. Tērvetes novada Tērvetes pagasta apdzīvotās vietas "Klūnas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

klunga   apv.

1. Klaidonis, klaiņotājs.

Avoti: ME

klungāt   apv.

1. Klaiņot.

Avoti: ME

klunieši   novec.

1. Klinī klostera (910.-1790. g., Burgundijā) mūki.

Avoti: KV

klunkas   apv.

1. Saldas mīklas bumbiņas, ceptas pelnos.

Avoti: VV

klunkāt   apv.

1. Neveikli ar pūlēm iet pa nelīdzenu ceļu.

Avoti: KiV

klunkata   apv.

1. Malks.

Avoti: Lv26

klunkstēt   parasti 3. pers., klunkst, pag. klunkstēja; intrans.

1. Klunkšķēt.

2. Burbuļot, čalot (par upi, ūdeni u. tml.).

Avoti: LLVV, ME

klunkstiens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> klunkstēt.

Avoti: LLVV

klunkstināt   apv.

1. Ļaut, likt klunkšķēt.

Avoti: ME

klunkš   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, šķidrumam strauji izplūstot no trauka, spēcīgi šļakstotie traukā u. tml.

Avoti: ĒiV

klunkšēt   parasti 3. pers., klunkš, pag. klunkšēja; intrans.

1. Padobji guldzēt (par šķidrumu, ko strauji lej no pudeles vai kas atsitas pret trauka malām); atskanēt šādam troksnim.

2. Par traukiem kuros skalinās šķidrums vai kuros lej šķidrumu.

Avoti: LLVV

klunkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju.

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt klunkšķ.

2. intrans. Guldzināt (1).

Avoti: LLVV

klunkšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi klunkšķināt (1).

2. Ilgstoši, intensīvi klunkšķināt (2).

Avoti: LLVV

klunkšis   apv.

1. Malks, guldziens; paņēmiens; klunkšķis.

Avoti: VV

klunkšķēt   parasti 3. pers., klunkšķ, pag. klunkšķēja, intrans.

1. Padobji guldzēt (par šķidrumu, ko strauji lej no pudeles vai kas atsitas pret trauka malām); atskanēt šādam troksnim.

2. Par traukiem kuros skalinās šķidrums vai kuros lej šķidrumu.

Avoti: LLVV

klunkšķiens   apv.

1. Klunkstiens - kāda šķidruma vienreizēja šļakstiena skaņa slēgtā traukā.

Avoti: ME

klunkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju,

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt klunkšķ.

2. intrans. Guldzināt (1).

Avoti: LLVV

klunkšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Ilgstoši, intensīvi klunkšķināt (1).

2. Ilgstoši, intensīvi klunkšķināt (2).

Avoti: LLVV

klunkšķis   -ķa, v.

1. Padobjš guldzošs troksnis, kas rodas, šķidrumam strauji līstot no pudeles vai atsitoties pret trauka malām.

2. sar. Malks.

Avoti: LLVV

klunkucis   apv.

1. Saldā pienā iedrupināti biezpiena gabali.

Avoti: BB

klunkurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Klumburot.

Avoti: LLVV

klunkuriem   apst.; sar.

1. Neveiklā, grīļīgā gaitā; klumburiem.

Klunkuru klunkuriem— ātrā, neveiklā gaitā; klumburu klumburiem.

Avoti: LLVV

klunkuris   -ra, v.; sar.; niev.

1. Dzērājs; neveikls cilvēks.

2. Lēciens, kūlenis.

3. Ordenis, medaļa.

Avoti: LLVV, KV

klunkurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Klumburot.

Avoti: LLVV

klunkurs   apv.

1. Klaidonis, dzērājs, neveikls cilvēks.

2. Lēciens, kūlenis.

3. Medaļa, ordenis.

Avoti: ME, Žrg

klunkuru   ģen., nelok.; sar.

1. Savienojumā "klunkuru klunkuriem": ātrā, neveiklā gaitā; klumburu klumburiem.

Avoti: LLVV

kluņģis   apv.

1. Koka gabals; sprungulis.

2. Neveikls cilvēks.

Avoti: ViV, ĒiV, ME

Kluoneitis   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kloneites" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kluonešnīki   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Klonešnīki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kluoni   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Klāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kluoveni   vietv.

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Kloviņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

klupanodonskābe   med.

1. Nepiesātināta taukskābe, kas atrodas dažās zivju eļļās.

Avoti: TM

klupatot   sar.

1. Iet.

Avoti: Sin

klūpdrāts   mil.

1. 10-20 cm virs zemes starp mietiem nostiepta stieple.

Avoti: MIL

klupe

1. Vītņgriezis - rokas instruments vītņu iegriešanai; to veido rāmis, kurā iestiprināts griezējinstruments - vītņgriezis.

Avoti: SV99

klupe   inf.

1. Aparatūras īslaicīga vai gadījumrakstura disfunkcija, ko var radīt kāda negaidīta signālu izmaiņa shēmā un kas savukārt var radīt kļūdainu datora izejas informāciju vai ekstremālā situācijā - sistēmas avāriju.

Avoti: D3

klupeīns   med.

1. Protamīns siļķes spermā; sastāv galvenokārt no arginīna.

Avoti: TM

klupeniski

1. Klupšus.

Avoti: Sin

klupeņot

1. Vairākkārt klupt.

Avoti: Sin

klupiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> klupt (1).

Avoti: LLVV

klupināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, ka (kāds) klūp, piem., aizliekot tam priekšā kāju, nūju.

2. apv. Atkārtoti klupt, streipuļot.

3. apv. Auļos jājot censties apturēt zirgu.

Avoti: MLVV, ME

klupinātājs   mil.

1. Zems stiepļu žogs uz īsiem mietiem, kur stieples nostiprinātas uz mietu galiem pa divām, vienu nostiepjot un otru atstājot vaļīgu, lai veidotos cilpas.

Avoti: MIL

klupināties   apv.

1. Nolēkt (no zirga).

Avoti: ME

klupinēt   apv.

1. Vairākkārt klupt (1).

Avoti: KiV

klupiniskis   apv.

1. Lēcieniem auļot.

Avoti: ME

klupiņu   apv.

1. Lēcieniem auļot.

Avoti: ME

klupiņu   apv.

1. Klupšus.

Avoti: ME

klupiņus   apv.

1. Klupšus.

Avoti: ME

kluplociņi   sar.

1. Kuplociņi.

Avoti: ME

klūpņāt

1. Vairākkārt klupt.

Avoti: Sin

klupņus   apv.

1. Klupšus.

Avoti: ME

klupšana   -as, s.

1. Darbība, process --> klupt.

Avoti: LLVV

klupšus   apst.

1. Klūpot, ar klupieniem.

Klupšus krišus— lielā steigā, arī satraukumā (doties, virzīties), parasti tā, ka ķeras kājas, tā, ka nevar veikli paiet; klupdams krizdams.

2. Savienojumā ar verba "klupt" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

klupt   klūpu, klūpi, klūp, pag. klupu; intrans.

1. Strauji, pēkšņi svērties uz priekšu (piemēram, aizķeroties kājai, sākot slīdēt) - par cilvēkiem.

Klupdams krizdams— lielā steigā, arī satraukumā (doties, virzīties), parasti tā, ka ķeras kājas, tā, ka nevar veikli paiet; klupšus krišus.

2. Strauji virzīties (kur zemāk), strauji liekties (uz priekšu).

3. sar. Uzbrūkot strauji tuvoties, virzīties klāt.

Avoti: LLVV

kluptin   apv.

1. Savienojumā ar verba "klupt" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

klupu   apv.

1. Daudzkārt klupt, klupšus.

Klupu, rāpu— pa galvu, pa kaklu.

Avoti: ME

klūpu   apv.

1. Klupšus, streuipuļojot.

Avoti: ME

klupurs   apv.

1. Streipuļotājs, kas iet klupdams.

Avoti: ME

klupus

1. Klupšus.

Avoti: Sin

Klurakans   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija) zemākā līmeņa mitoloģijā - punduris, vecs vīriņš, kas dzīvo vīna pagrabos un raugās, lai nesabojātos vīns un alus.

Avoti: Mit

klūrēt   sar.

1. Klaigāt (kā dzērve).

Avoti: Sin

klūrēt   apv.; hip.

1. Klaiņot, nevajadzīgi kaut kur kavēties.

Avoti: ME

klurga   apv.

1. Dzērve.

2. Ļoti gara auguma cilvēks.

Avoti: Sin, KnV

klūrga   apv.

1. Dzērve.

Avoti: ME

klūrgāt   sar.

1. Klaigāt (par dzērvi).

Avoti: Sin

klurgstēt   apv.

1. Ķērkt kā gailim, kad tas vanagu ieraudzījis.

Avoti: NeV

klurģēt   apv.

1. Neveikli klibojot iet.

Avoti: ViV

klurģis   apv.

1. Nenosvērts, pamuļķīgs cilvēks, arī zirgs.

2. Nejauks cilvēks (kā lamuvārds).

3. Dzērve.

4. Negluds koka gabals; puļķis, koka tapa.

5. Neveikls, klibs cilvēks.

6. žarg. Deguns.

Avoti: SiV, KV, ViV, SLG

klurkstēt   sar.

1. Klaigāt (gk. par dzērvi).

Avoti: Sin

klurkšēt   sar.

1. Klaigāt (gk. par dzērvi).

Avoti: Sin

klurkšķis   apv.

1. Dzērve.

Avoti: KV

klus   apv., interj.

1. Lieto, lai apklusinātu kādu.

Avoti: KiV

klusa   poēt.

1. Klusums.

Avoti: Sin

klusai   apv.

1. Klusām.

Avoti: KiV

Klusais   vietv.

1. Klusais okeāns - pasaules lielākais un dziļākais okeāns, atrodas starp Eirāziju un Austrāliju rietumos, Ziemeļameriku un Dienvidameriku austrumos, dienvidos saplūst ar Dienvidu okeāna ūdeņiem (robeža tiek nosacīti vilkta pa 60 grādu dienvidu platuma paralēli), platība - 155,5 mlj kvadrātkilometru, ~10000 salu ar kopējo platību 3,6 mlj kvadrātkilometru.

Klusā okeāna austrumu pacēlums— zemūdens grēda Klusā okeāna dienvidaustrumu daļā, garums - ~8000-9000 km, dziļums piekājē - 3500-4000 m, virs pacēluma - 2000-3500 m, vietām - ~800-1000 m, vidū Lieldienu sala.

Klusā okeāna centrālā lielieplaka— atrodas starp Markusas-Nekeras kalniem ziemeļos, Lainas grēdu austrumos, Kuka un Tokelavas grēdu dienvidos un Tuvalu, Gilberta un Māršalas salām rietumos, platība - 5700000 kvadrātkilometru, dziļums - līdz 6555 m, vietām zemūdens kalni - līdz 814 m zjl., daži paceļas virs ūdens salu veidā (Feniksa salas).

Klusā okeāna dienvidu lielieplaka— atrodas starp Jaunzēlandes salu zemūdens nogāzēm rietumos un Dienvidu un Austrumu pacēlumu dienvidos un austrumos, lielākais dziļums - 10882 m, ziemeļu daļā vulkānisku salu grupas: Kuka (Dienvidu) salas, Tubuajas salas.

Klusā okeāna dienvidu pacēlums— plašs apgabals Klusā okeāna dienvidu daļā starp Klusā okeāna Austrumu pacēlumu un Austrālijas-Antarktīdas pacēlumu, garums ~4300 km, platums 500-1500 km, vidējais dziļums - 2500-3000 m.

Klusā okeāna ziemeļaustrumu lielieplaka— plašākais okeāna gultnes pazeminājums starp Aelutu dziļvagu ziemeļos, Ziemeļrietumu grēdu, Havaju un Lainas grēdu rietumos, dziļums - līdz 7168 m.

Klusā okeāna ziemeļrietumu lielieplaka— plašs okeāna gultnes pazeminājums starp Kuriļu-Kamčatkas, Japānas un Idzu-Boninas dziļvagām rietumos un ziemeļrietumos, Ziemeļrietumu grēdu un Havaju grēdu ziemeļaustrumos un austrumos, Markusas-Nekeras kalniem dienvidos, lielākais dziļums - 6671 m.

Klusā okeāna ziemeļu straume— siltā straume Klusā okeāna ziemeļos, Kurosio straumes turpinājums (no 150 austrumu garuma grādiem), šķērso okeānu rietumu-austrumu virzienā (apm. starp 40 un 42 ziemeļu platuma grādu), ātrums - līdz 2 km/h, ap 150 rietumu garuma grādiem sadalās Aļaskas un Kalifornijas straumē.

Avoti: LģE, PZT

klusatnē   novec.

1. Klusībā, slepenībā.

Avoti: Sin

klusatne   novec.

1. Klusums.

Avoti: Sin

kluscietīgs

1. Nerunīgs.

Avoti: Sin

kluse   poēt.

1. Klusums.

Avoti: Sin

klusenītiņām   apv.

1. Pavisam klusu, lēni, slepus.

Avoti: ME

kluseņč   apv.

1. Dem. --> kluss.

Avoti: KiV

klusēt   klusēju, klusē, klusē, pag. klusēju, retāk klusu, klusi, klus, pag. klusēju; intrans.

1. Neradīt balss skaņas (nerunāt, nedziedāt, nesmieties u. tml).

2. parasti 3. pers. Neradīt skaņas (par ierīcēm, aparātiem, mašīnām u. tml.); nedarboties (par ierīcēm, aparātiem, mašīnām u. tml., kas rada skaņas).

Avoti: LLVV

klusētājs

1. Darītājs --> klusēt.

Avoti: Sin

klusgaitas   ģen., nelok.

1. Tāds (piemēram, transportlīdzeklis), kas darbojoties nerada stipru troksni.

Avoti: LLVV

klusība   -as, s.; parasti vsk.

1. vsk. lok., apst. nozīmē. Citiem nezinot; tā, ka nepievērš citu uzmanību; slepeni.

2. novec. Klusums (1).

Avoti: LLVV

klusīgs   apv.

1. Mierīgs, apdomīgs, kluss.

Avoti: ME

klusija

1. Tējasaugu rindas asinszāļu dzimtas ģints ("Clussia").

Avoti: PDE

klusinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> klusināt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> klusināt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> klusināt (3).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> klusināt (4).

Avoti: LLVV

klusīnām   apv.

1. Dem. --> klusām, klusu.

Avoti: ĒiV

klusināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Censties panākt, ka (kāds) apklust; censties pārtraukt (kādu), neļaujot turpināt runāt, dziedāt, smieties u. tml.

2. Panākt, būt par cēloni, ka (kas, piemēram, skaņa) kļūst klusāks vai kluss.

3. Panākt, būt par cēloni, ka (kas, parasti gaisma, krāsas) kļūst mazāk spilgts.

4. Vājināt, apvaldīt (psihisku stāvokli), mazināt (tā) intensitāti.

Avoti: LLVV

klusinātājs   -a, v.

1. Darītājs --> klusināt.

2. v.; tehn. Ierīce skaņas intensitātes mazināšanai (dzinējos, mehānismos u. tml.).

3. v.; mūz. Ierīce skaņas intensitātes mazināšanai vai skaņas pārtraukšanai (parasti klavierēm).

Avoti: LLVV

klusināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; pareti.

1. Kļūt klusam (3) vai klusākam.

Avoti: LLVV

klusināts

1. Kluss, maigs.

Avoti: Sin

klusīniņ

1. Klusi.

Avoti: Sin

klusīns   apv.

1. Dem. --> kluss.

Avoti: ĒiV

klusiņām   apst.

1. Dem. --> klusi; ļoti klusi.

Klusi klusiņām— ļoti klusi.

2. Citiem nezinot; paslepus.

Avoti: LLVV

klusiņi   apst.

1. Dem. --> klusi; ļoti klusi.

Klusi (arī klusu) klusītiņām (arī klusiņām, klusītēm)— ļoti klusi.

2. Citiem nezinot; paslepus.

Avoti: LLVV

klusiņš   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Dem. --> kluss; ļoti kluss.

Avoti: LLVV

klusītēm   apst.

1. Dem. --> klusi; ļoti klusi.

Klusi klusītēm— ļoti klusi.

2. Citiem nezinot; paslepus.

Avoti: LLVV

klusītiņām   apst.

1. Dem. --> klusi; ļoti klusi.

Klusi klusītiņām— ļoti klusi.

2. Citiem nezinot; paslepus.

Avoti: LLVV

klusmalis   apv.

1. Klusa, vientulīga vieta, nomale.

2. Vientuļnieks.

Avoti: ME

Kluss   vietv., vēst., vācu val.

1. Kroņa (Kluses) muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ādažu pagastā.

Avoti: KV

kluss   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir vāji dzirdams, vājš, neintensīvs (par skaņu); tāds, kas nerada stipras skaņas.

Klusi (arī klusu) klusītiņām (arī klusiņām, klusītēm)— ļoti klusi.

2. Tāds, kur nav drūzmas, dzīvas transporta kustības (parasti par vietu); arī nomaļš.

3. Mazrunīgs; arī noslēgts, apvaldīts.

4. Tāds (piemēram, psihisks stāvoklis), kas nav saistīts ar spilgtām ārējām izpausmēm.

5. apst. Citiem nezinot, neievērojot; paslepus.

Avoti: LLVV

klust   parasti 3. pers., klust, pag. klusa; intrans.; poēt.

1. Kļūt klusam vai klusākam, arī beigties (par skaņām).

2. Beigties, arī vājināties (par psihisku stāvokli).

Avoti: LLVV

klustuk   apv.

1. Neizpaužot skaļi; citiem nezinot.

Avoti: KiV

klusu   apst.

1. Klusi; ļoti klusi.

Klusu klusītiņām— ļoti klusi.

Klusu klusiņām— ļoti klusi.

Klusu klusītēm— ļoti klusi.

2. Citiem nezinot; paslepus.

Avoti: LLVV

klusuciešana   -as, s.; parasti vsk.

1. Klusēšana; neteikšana, neizpaušana.

Avoti: LLVV

klusuciešot   apst.

1. Klusējot; nesakot, neizpaužot.

Avoti: LLVV

klusums   -a, v.; parasti vsk.

1. Stāvoklis (apkārtnē, dabā), kad nav stipru skaņu vai kad nav dzirdamas skaņas.

2. Stāvoklis, kad (piemēram, nozarē, procesā) nav intensīvas darbības, ievērojamu notikumu.

3. Vispārināta īpašība --> kluss (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> kluss (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Klusuma zona— Akustikā - apgabals starp lielas intensitātes skaņas avota tiešās un anomālās dzirdamības zonām, kurā skaņa nav uztverama.

Avoti: LLVV

Kluši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

Avoti: LC

klušķe   apv.

1. Klukste.

Avoti: ME

Kluta   vietv.; novec.

1. Klūta - upe Jaunzēlandē.

Avoti: PZT

Klūta   vietv.

1. Upe Jaunzēlandes Dienvidsalas dienvidos ("Clutha"), garums - 322 km, sākas Dienvidalpos pie Aspairinga kalna, tek caur Vanakas ezeru, Otagas plato vietām aizā, ietek Klusajā okeānā.

Avoti: PZT, LpA

klūziņa   apv.

1. Klūdziņa.

Avoti: ME

Kluzone   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Clusone"), Lombardijas reģiona Bergamo provincē, 8700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kluža-Napoka   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā ("Cluj-Napoca"), Klužas žudeca administratīvais centrs, 324500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

kļača   žarg.

1. Automašīna.

Avoti: SLG

kļamka   apv.

1. Nospiežams durvju rokturis.

Avoti: KiV

kļampa   apv.

1. Nospiežams durvju rokturis.

Avoti: KiV

Kļangova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

kļapa   apv.

1. Apģērba apkakles atloks.

Avoti: KiV

kļapka   apv.

1. Apģērba apkakles atloks.

Avoti: KiV

kļāpt   apv.

1. Kārīgi ēst, ātri iedzert.

Avoti: ME

kļarka   apv.

1. Kaut kas zemisks, pretīgs.

Avoti: ME

Kļasi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

Kļasica   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

kļaščuks   apv.

1. Īsa piepogājama vai piešūta josta apģērba mugurpusē.

2. Virs apģērba (parasti piedurkņu galos) uzšūts īpaši apstrādāts auduma gabals.

Avoti: KiV

kļaustīt   apv.

1. Ēst kaut ko šķidru ar karoti.

Avoti: ME

kļaustīt   apv.

1. Dauzīt, sist.

2. Pieklauvēt.

Avoti: ME

kļaustīt   apv.

1. Labot (parasti mēbeli, ierīci).

Avoti: KiV

kļaustīties   apv.

1. Gorīties, grozīties, locīties.

Avoti: KiV, ME

kļausts   apv.

1. Tāds, kas ir piekļāvīgs.

Avoti: ME

kļaut   kļauju, kļauj, kļauj, pag. kļāvu; trans.

1. Spiest, arī virzīt, likt (ko kam cieši klāt).

2. Ņemt, tvert no vairākām vai visām pusēm.

Avoti: LLVV

kļaut   apv.

1. Sist, kraut.

Avoti: ME

kļaut   apv.

1. Kārīgi dzert.

Avoti: ME

kļautenes   apv.

1. Ļodzīgas ragavas.

Avoti: ME

kļauties   kļaujos, kļaujies, kļaujas, pag. kļāvos; refl.

1. Spiesties, virzīties, novietoties (kam cieši klāt).

2. Tikt ņemtam, tvertam no vairākām vai visām pusēm.

Avoti: LLVV

kļauza   žarg.

1. Sūdzība.

Avoti: SLG

kļava   -as, s.; bot.

1. dsk. Sapindu rindas dzimta ("Aceraceae"), kļavaugu dzimta, 2 ģ.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Acer"), koks vai krūms ar pretējām vienkāršām vai saliktām lapām un divdzimumu vai viendzimuma ziediem, 150 s., Latvijā savvaļā 1 s.

Cukura kļava— kļavu suga ("Acer saccharum").

Japānas kļava— kļavu suga ("Acer palmatum").

Kalnu kļava— kļavu suga ("Acer pseudoplatanus").

Krasta kļava— kļavu suga ("Acer ginnala").

Krūmveidīgā vārpainā kļava— kļavu suga ("Acer spicatum").

Lauka kļava— kļavu suga ("Acer campestre").

Liellapu kļava— kļavu suga ("Acer macrophyllum").

Ošlapu kļava— kļavu suga ("Acer negundo"), kas Latvijā vietām pāriet arī savvaļā.

Parastā kļava— kļavu suga ("Acer platanoides"), Latvijā savvaļā.

Pensilvānijas kļava— kļavu suga ("Acer pensylvanicum").

Rupjdzīslu kļava— kļavu suga ("Acer rufinerve").

Sarkanā kļava— kļavu suga ("Acer rubrum").

Sudraba kļava— kļavu suga ("Acer saccharinum").

Tatārijas kļava— kļavu suga ("Acer tataricum").

Avoti: LLVV, PDE, LE1, TK-41, DaE

Kļava   vietv.

1. Upe Baltkrievijā, Mogiļevas un Minskas apgabalā, Bjarezinas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

kļavaine   novec.

1. Kļavu mežs, kļavām apaugusi vieta.

Avoti: KV

Kļavaisa   vietv.

1. Palsas kreisā krasta pieteka Smiltenes novada Launkalnes un Palsmanes pagastā, garums - 20 km; Kļavaiša.

Avoti: LD

Kļavaisi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Palsmanes pagastā.

Avoti: LC

Kļavaiša   vietv.

1. Kļavaisa - Palsas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LD

Kļavas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Inčukalna novada Inčukalna pagastā.

2. Babītes novada Salas pagasta apdzīvotās vietas "Spuņciems" bijušais nosaukums.

Avoti: LC, LE1

kļavaugi

1. Sapindu rindas dzimta ("Aceraceae"), gk. vasarzaļi koki un krūmi ar staraini daivainām vai plūksnaini saliktām lapām, ziedi nelieli, ķekaros, vairogos, ~150 s., Latvijā 1 s.

Avoti: PDE

Kļaveni   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Kļaviņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kļavēnieši

1. Beverīnas novada Kauguru pagasta apdzīvotās vietas "Kļavas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kļaveņi   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Kļaviņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kļaviene   novec.

1. Kļavu mežs, kļavām apaugusi vieta.

Avoti: KV

kļāviens   apv.

1. Malks, rijiens.

Avoti: ME

kļavieši

1. Sējas novada apdzīvotās vietas "Kļavas" iedzīvotāji.

2. Beverīnas novada Kauguru pagasta apdzīvotās vietas "Kļavas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kļavinis   apv.

1. Tāds, kas ir iegūts, gatavots no kļavas koksnes.

Avoti: KiV

Kļavinski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

Kļaviņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

kļavis   novec.

1. Kļava.

Avoti: VkG

Kļaviški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LC

kļavkoks   apv.

1. Parastā kļava ("Acer platanoides").

Avoti: Aug2

kļavlapa   -as, s.; pareti.

1. Kļavas lapa.

Avoti: LLVV

kļavs   -a, v.; apv.

1. Parastā kļava ("Acer platanoides").

Avoti: LLVV

Kļavsola   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Sutru pagastā.

Avoti: LC

Kļavusala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Tilžas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

Avoti: LC

kļavusalieši

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Kļavusala" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kļavusola   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Kļavusala" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kļazma   vietv.

1. Upe Krievijā, Maskavas un Vladimiras apgabalā, nelielā posmā Ivanovas un Ņižņijnovgorodas apgabala robežupe, Okas kreisā krasta pieteka, garums - 686 km, sākas Maskavas augstienē.

Avoti: PZT

kļebujānītis   apv.

1. Muļķītis.

Avoti: ME

kļecka   apv.

1. Glīzdaina maize.

Avoti: ViV

Kļecka   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabalā, Laņas kreisajā krastā, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA

kļeiķ   žarg.

1. Nepatiesi apsūdzēt.

Kļeiķ kadri— iepazīties ar sievietēm.

Avoti: KZ

kļejonka   žarg.

1. Vaskadrāna.

Avoti: SLG

kļemēt   apv.

1. Pārgatavoties, veldrēties.

Avoti: ME

kļēmēt   sar.

1. Veldrēties.

Avoti: Sin

kļemi   apv.

1. Sēklinieki.

Avoti: ME

kļenka   apv.

1. Pļāpa, pļerza.

Avoti: ME

kļenkstēt   sar.

1. Klenkstēt.

Avoti: ME

kļēpa   apv.

1. Lietus kopā ar sniegu; slapjdraņķis.

Avoti: ViV

kļēpains   apv.

1. Slapjš, ūdeņains (par sniegu).

Avoti: ViV

kļēpāt   apv.

1. Līt lietum kopā ar sniegu.

2. Liekt pie zemes (piemēram, labību) - par lietu.

Avoti: ViV

kļera   apv.

1. Pļāpāšana, troksnis.

2. Pļāpa, tūļa; klera.

Avoti: ME

kļera   apv.

1. Klaidonis, blandoņa.

Avoti: ME

kļeris   apv.

1. Pļāpa, sliņķis, tūļa, vazaņķis; kleris.

Avoti: ME

kļerot   apv.

1. Nesakarīgi pļāpāt; klerot.

Avoti: ME

kļerot   apv.

1. Klaiņot, vazāties.

Avoti: ME

kļeruks   apv.

1. Katoļu garīgā semināra audzēknis.

Avoti: KiV

Kļeščova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

kļešņi   žarg.

1. Rikas.

Avoti: KZ

Kļešņiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

kļeva   apv.

1. Kļava.

Avoti: ME

Kļeva   vietv.

1. Kļava - upe Baltkrievijā.

Avoti: LpA

Kļičava   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Mogiļovas apgabalā, 7500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

kļička   žarg.

1. Iesauka.

Avoti: SLG

kļikons   žarg.

1. Iesauka.

Avoti: SLG

kļikuha   žarg.

1. Krimināliesauka.

Avoti: KZ

kļikurains   apv.; hip.

1. Tāds (šķidrums), kam ir daudz piemaisījumu, netīrumu.

Avoti: ME

kļima   apv.

1. Rīma, badakāsis.

Avoti: ME

kļīma   apv.

1. Rīma, badakāsis.

Avoti: ME

kļimāns   apv.

1. Liels, neveikls, nesātīgs cilvēks vai suns.

Avoti: ME

kļīmāt   apv.

1. Kārīgi ēst, rīt.

Avoti: ME

Kļimaviči   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Mogiļovas apgabalā, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

kļimka   apv.

1. Liels, rijīgs suns; liels, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

Kļimoviči   vietv.; novec.

1. Kļimaviči - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

Kļimovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 56200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kļina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabala ziemeļos, Sestras krastos, 79500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kļinci   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Brjanskas apgabalā, Turosnas krastos, 61900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kļins   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

kļišānieši

1. Ludzas novada Briģu pagasta apdzīvotās vietas "Kliši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kļiši   vietv.; vēst.

1. Kliši - apdzīvota vieta Ludzas novada Brigu pagastā.

Avoti: LE1

Kļišova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC

kļizma   žarg.

1. Trauksmes signāls kamerā.

2. Uzrauga izsaukšanas slēdzis.

Avoti: KZ

kļobene   žarg.

1. Hokejnūja.

Avoti: SLG

kļobt   apv.

1. Ātri iedzert.

Avoti: ME

kļocka   žarg.

1. Klimpa.

2. Traips.

Avoti: SLG

Kļockas   vietv.

1. Lielās Kļockas - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

2. Lielās Kļockas - Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Kļocki" bijušais nosaukums.

3. Mazās Kļockas - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

Avoti: LC

kļocki   apv.

1. Klimpas.

Avoti: VV

Kļocki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

2. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Lielās Kļockas" nosaukuma variants.

3. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Lielās Kļockas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kļockieši

1. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Kļocki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kļockys   vietv.

1. Leluos Kļockys - Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Lielās Kļockas" nosaukums latgaliski.

2. Leluos Kļockys - Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Kļocki" bijušais nosaukums latgaliski.

3. Mozuos Kļockys - Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Mazās Kļockas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kļomba   apv.

1. Apaļa puķu dobe.

Avoti: KiV

Kļona   vietv.

1. Medupe - Dubnas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LD

Kļonovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

kļoruks   apv.

1. Katoļu garīgā semināra audzēknis.

Avoti: KiV

kļoša   žarg.

1. Apģērba ieloce, kroka.

Avoti: SLG

kļošenes   žarg., dsk.

1. Bikses ar paplatinātiem galiem.

Avoti: SLG

kļošinis   apv.

1. Zvanveidīgs (par kleitu, svārkiem).

Avoti: KiV

kļošs   apv.

1. Zvanveida griezums apģērbam; bikšu galu paplatinājums; svārku apakšdaļas paplatinājums.

Avoti: KiV, SLG

Kļotčiški   vietv.

1. Daugavpils novada Laucesas pagasta apdzīvotās vietas "Kļotčišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kļotčišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Laucesas pagastā.

Avoti: LC

kļova   žarg.

1. Labi, jauki, stilīgi.

Avoti: JV

kļovais   žarg.

1. Puisis, vīrietis, kuram citi vēlas līdzināties.

Avoti: JV

kļovaja   žarg.

1. Skaista (mašīna, sieviete).

Avoti: KZ

Kļovi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

Avoti: LC

Kļovusola   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Kļavusala" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kļuča   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Ključ"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Unas-Sanas kantonā, 18700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

kļučene   žarg.

1. Atslēga.

Avoti: SLG

kļučiks   žarg.

1. Atslēga.

Avoti: SLG

Kļučniki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas pagastā.

Avoti: LC

Kļučnīki   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Kļučniki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kļučņiks   žarg.

1. Cietuma uzraugs.

Avoti: KZ

Kļuču   vietv.

1. Kļuču sopka - darbīgs vulkāns Kamčatkas pussalas centrālajā daļā, Krievijā (Kamčatkas apgabalā), augstums - 4750 m, konusa diametrs - 15 km, ~84 vulkānu sānkonusi un krāteri, pēdējo 250 gadu laikā reģistrēti >50 izvirdumi (vieni no pēdējiem 1972.-1974. g.), virsotnē ledāji.

Avoti: LģE

kļūda   -as, s.

1. Neatbilstība kādām prasībām, normām, nosacījumiem (piemēram, darbībā, tās rezultātā); neatbilstība īstenībai (piemēram, darbībā, tās rezultātā).

Darīt (arī izdarīt, nodarīt) kļūdu— pieļaut kļūdu, kļūdīties.

Drukas kļūda— iespiedkļūda.

Ielaist kļūdu— pieļaut kļūdu, kļūdīties, parasti, ko rakstot.

Ielabot kļūdas— labojot neviļus, negribēti ieviest kļūdas.

2. Starpība starp (kā) patieso lielumu un lielumu, kas konstatēts mērījumos, aprēķinos.

Kļūdu teorija— matemātiskās statistikas nozare, kurā pēta kļūdas un izstrādā metodes mērījumu rezultātu racionālai apstrādei.

Avoti: LLVV

kļūdains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir kļūdas (1).

Avoti: LLVV

kļūdainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kļūdains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kļūdīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Kļūdains.

2. Tāds, kas kļūdās.

Avoti: LLVV

kļūdīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kļūdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kļūdiņa

1. Dem. --> kļūda.

Avoti: LV93

kļūdīt   apv.

1. Cerēt nokļūt, aizkļūt līdz kaut kam.

2. Klīst, klaiņot.

3. Pieļaut kļūdas, kļūdīties.

Avoti: NeV, ME

kļūdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Pieļaut kļūdas (1).

Avoti: LLVV

kļuka   apv.

1. Netīrumi.

Avoti: ME

Kļukuški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

kļukveņņiks   žarg.

1. Baznīcu zaglis.

Avoti: KZ

kļūmains   -ais; s. -a, -ā; reti

1. Kļūmīgs.

Avoti: LLVV

kļūme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Neveiksme; arī kļūda (1).

2. Bojājums (piemēram, ierīcē, mehānismā); traucējums (piemēram, ierīces, mehānisma) darbībā.

// žarg. Dzelkšņa sitiens pa kapseli pēc bises mēlītes nospiešanas, kuram neseko sprādziens.

Avoti: LLVV, Vng

kļūmēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; reti.

1. Rasties kļūmei.

Avoti: LLVV

kļūmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir saistīts ar kļūmi (1); tāds, ko izraisa kļūme (1).

Avoti: LLVV

kļūmīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kļūmīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kļūmīte

1. Dem. --> kļūme.

Avoti: LV93

kļūms   -ais; s. -a, -ā; reti

1. Kļūmīgs.

2. novec. Nedrošs uz kājām.

3. novec. Briesmīgs, baigs.

4. novec. Liktenīgs ļaunā nozīmē.

Avoti: LLVV, LE

kļunkurs   apv.

1. Auzu ķīselis.

Avoti: VV

Kļuovi   vietv.

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Kļovi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Kļovi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kļūstīties   apv.

1. Klibot.

Avoti: ME

kļuška   žarg.

1. Hokeja nūja.

Avoti: SLG

kļūt   kļūstu, kļūsti, kļūst, pag. kļuvu; intrans.

1. Veidoties (piemēram, mācoties, iegūstot kvalifikāciju).

2. Pārveidoties (par ko citādu nekā līdz šim) - par cilvēkiem; gūt citādu īpašību, pazīmi nekā līdz šim.

3. Tikt ieceltam vai ievēlētam; uzņemties (kā) pienākumus.

4. palīgverba nozīmē; tikai 3. pers.; savienojumā ar dat. un apst. vai adj. Veidoties (stāvoklim, attieksmei).

// savienojumā ar apst. vai adj. Veidoties (stāvoklim, piemēram, apkaimē, vidē).

5. palīgverba nozīmē; savienojumā ar ciešamās kārtas pagātnes divdabi. Lieto ciešamās kārtas formu veidošanā; tikt.

6. novec. Nonākt; nokļūt.

Avoti: LLVV

kļūtas   apv.

1. Liktenis, atgadījums.

Avoti: ME, VeAT

kļūte   apv.

1. Liktenis, atgadījums.

Avoti: ME, VeAT

km   saīs.

1. Kilometrs.

Avoti: i1

KM   saīs.

1. Kultūras ministrija.

2. vietv. Komoras, valsts divburtu kods.

Avoti: i1, LpA

km/h   saīs.

1. Kilometri stundā.

Avoti: i1

km/st.   saīs.

1. Kilometri stundā.

Avoti: Wi

km2   saīs.

1. Kvadrātkilometrs (arī kv.km).

Avoti: i2

KMA   saīs.

1. Kurskas magnētiskā anomālija.

Avoti: i1

KMC   saīs.

1. Katastrofu medicīnas centrs.

Avoti: i2

kmeri   novec.

1. Khmeri.

Avoti: LPE

KMF   saīs.

1. Komoru Salu franks; Komoru Salu Savienības valūtas kods, sīknauda - netiek izmantota.

Avoti: PnR

KMT   saīs.

1. Kopējais muitas tarifs (ES).

Avoti: PnR

kmu

1. Pie kalnu moniem piederīga cilšu grupa, dzīvo atsevišķos savrupos areālos kalnos un grūti pieejamos apvidos Laosā, Mjanmas ziemeļaustumos un Taizemes ziemeļos, arī kaimiņrajonos Ķīnā un Vjetnamā, valoda pieder pie monu-khmeru saimes, izplatīti animistiski kulti.

Avoti: PZT

kn   saīs.

1. Ātruma mērvienība - mezgls (angļu "knot").

1 kn— 1852,2 m/h = 0,5145 m/s.

Avoti: i2

KN   saīs.

1. Kombinētā nomenklatūra.

Avoti: PnR

KNA   saīs., vietv.

1. Sentkitsa un Nevisa, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

KNAB   saīs.

1. Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs.

Avoti: i2

knāba   apv.

1. Knābis.

Avoti: ME

knabācis   apv.

1. Mazs puika.

Avoti: ME

knābainis   apv.

1. Pīļknābis.

Avoti: KV

knābāns   apv.

1. Jauns, vājš malkas cirtējs.

2. Vājš strādnieks.

Avoti: ME, LE

knābāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Tvert ar knābi un rīt (parasti barību); drupināt, vairākkārt sitot, cērtot, arī plēšot ar knābi.

// pārn.; sar. Ēst (par cilvēkiem).

2. Vairākkārt knābt (1).

// intrans.

// pārn.; sar. Vairākkārt teikt (kādam) ko asu, dzēlīgu.

Avoti: LLVV

knābāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku knābāt (1); laiku pa laikam knābāt (1).

// pārn.; sar. Niekoties.

Avoti: LLVV

knābeklis   apv.

1. Knābis ar asu galu.

Avoti: ME

knābeķis   apv.

1. Kaut kas ar asu galu.

Avoti: ME

knabene   apv.

1. Īsa zeķe.

2. Mazs, stāvs paugurs.

Avoti: ME, VeAT

knābiens   -a, v.

1. Sitiens, cirtiens ar knābi.

Avoti: LLVV

knābiķis   apv.

1. Kāds, kurš knābā, cērt.

Avoti: ME, VeAT

knabināt   apv.

1. Āķēt, aizķert, kabināt.

Avoti: ME

knabināties   apv.

1. Radīt nelielu troksni, piemēram, klaudzinot ar ko smailu pa cietu virsmu.

Avoti: ĒiV

knabis   apv.

1. Neliels cirvis (bērnam).

Avoti: ME

knābis   -bja, v.

1. Uz priekšu izvirzīts žokļu kaulu turpinājums, kas aptver muti un ir klāts ar ragvielu (putniem, pirmzīdītājiem).

2. apv. Āķis, ar kuru no uguns izņem gludekļa dzelzi un ievieto gludeklī.

3. sar. Deguns.

Kā vanaga knābis— saka par līku degunu.

Avoti: LLVV, ME, VeAT, Žrg, KnV

knābīte   bot.

1. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases īsvācelīšu dzimtas ģints ("Eurhynchium"), Latvijā konstatētas 6 sugas.

Platlapu knābīte— knābīšu suga ("Eurhynchium angustirete").

Nemanāmā knābīte— knābīšu suga ("Eurhynchium hians").

Avoti: LE1

knābītis

1. Dem. --> knābis.

Avoti: LV93

knābjains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (piemēram, kukainis), kam ir knābim līdzīgs veidojums.

Avoti: LLVV

knābjdelfīns

1. dsk. Zīdītāju klases vaļveidīgo kārtas zobvaļu apakškārtas dzimta ("Ziphiidae"), vidēji lieli zobvaļi (ķermeņa garums - 4,5-13 m, masa - 1-4,5 t), purns izstiepts, knābjveidīgs, 5 ģ., 18 s., Baltijas jūrā 1 s.

2. Šīs dzimtas suga ("Ziphius cavirostris"), kas sastopama arī Baltijas jūrā.

Avoti: LPE

knābjgalvji

1. Kukaiņu klases kārta ("Mecoptera"), galva knābjveidīgi pagarināta, spārni gandrīz vienādi, caurspīdīgi, plankumaini, ~300 s., Latvijā konstatētas 7 s.

Avoti: LPE, LE1

knābjveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir knābja forma, veids.

Avoti: LLVV

knābjveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Knābjveida.

Avoti: LLVV

knāblis   apv.

1. Knābis.

Avoti: DžP

knablis   apv.

1. Vadzis sienā; āķis.

2. Knābis.

Avoti: LE, TlV

knāblīties   apv.

1. Knābāties.

Avoti: ME

knabstīt   apv.

1. Knābāt.

Avoti: ME

Knabstrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1080 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

knābt   knābju, knāb, knābj, pag. knābu;

1. intrans. Sist, cirst, arī plēst ar knābi.

// trans.

// pārn.; sar. Asi, arī dzēlīgi teikt.

2. trans. Knābāt (1).

Avoti: LLVV

knābties   parasti 3. pers., knābjas, pag. knābās; refl.

1. Knābt (1) vienam otru, citam citu.

Avoti: LLVV

knabucis   apv.

1. Mazs bērns (parasti zēns).

Avoti: ViV

knābulis   apv.

1. Neliels knābis.

2. Putns.

3. Deguns.

Avoti: ME

knābuļot   apv.

1. Nedaudz knābāt.

Avoti: ME

knaburītis   apv.

1. Kādas personas nievājošs apzīmējums.

Avoti: ME, VeAT

knacaķ   žarg.

1. Skatīties.

Avoti: KZ

knadzis   apv.

1. Vecs zirgs.

2. Mazs bērns.

3. Ļoti alkatīgs, ļoti mantkārīgs cilvēks; arī ļoti naidīgs cilvēks.

Avoti: ME

knāģeris   apv.

1. Vadzis, āķis; knaģis.

Avoti: SiV

knaģēt   apv.

1. Piestiprināt (veļu pie auklas) ar knaģi.

Avoti: ĒiV

knaģis   -ģa, v.

1. sar. Spīles (žāvējamas veļas piestiprināšanai pie auklas); veļturis.

2. novec. Vadzis, āķis.

3. novec. Rokturis (parasti koka).

4. žarg. Pirksts.

5. žarg. Nags.

Avoti: LLVV, SLG

knaibeklis   apv.

1. Knaibles; kniebējs.

Avoti: SiV

knaibīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas kniebj (3); dzeļošs (1).

Avoti: LLVV

knaibīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt kniebt (1).

2. Vairākkārt, arī ilgāku laiku kniebt (2).

3. parasti 3. pers. Sāpīgi kairināt (par vēju, aukstumu u. tml.); arī kniebt (3).

Avoti: LLVV

knaibīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Vairākkārt kniebt (vienam otru, citam citu).

Avoti: LLVV

knaibles   -ļu, s.; tikai dsk.

1. Darbarīks (piemēram, kā satveršanai, saturēšanai, sadalīšanai), kas sastāv no diviem kustīgi savienotiem metāla stieņiem.

Avoti: LLVV

knaiblītes

1. Dem. --> knaibles.

Avoti: LV93

knaibulis   apv.

1. Kniebējs.

Avoti: NeV

knaidīt   apv.

1. Drupināt.

2. Kniebjot saspiest.

Avoti: Sin, ME

knaipe   sar.

1. Krogs.

Avoti: SLG

knaipīt   apv.

1. Knaibīt.

Avoti: ME

knaipīties   apv.

1. Viebties (par cilvēku).

2. Atliekt ausis atpakaļ (zirgam, kurš vālas kost).

Avoti: KiV, ME, VeAT

knairīties   apv.

1. Ar knābi knosīties spalvās.

Avoti: LE

knaisīt

1. Kasīt.

Avoti: Sin

knaisīties   apv.

1. Kasīties, skrāpēties.

Avoti: ME

knaiti   apv.

1. Pavisam.

Avoti: ME

knaji   apv.

1. Linu paliekas.

Avoti: TlV

knajs   apv.

1. Sīkums, krislis, kripata, drusciņa.

Avoti: TlV

knajsaķ   žarg.

1. Skatīties.

Avoti: KZ

knakstaža   apv.

1. Tāds, kas knakstās.

2. Zaglis.

Avoti: ME

knaksteklis   apv.

1. Tāds, kas knakstās.

Avoti: ME

knakstēt   parasti 3. pers., knakst, pag. knakstēja; intrans.

1. Knakšķēt.

Avoti: LLVV

knakstināt   apv.

1. Knakšķināt.

Avoti: ME

knakstināties

1. Knakstīties, ķerstīties.

Avoti: Sin

knakstīt   apv.

1. Uzmācīgi, netikli pieskarties.

Avoti: ME, VeAT

knakstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Uzmācīgi aizskart kādu ar rokām.

2. Nenopietni strādāt, niekoties.

Avoti: LLVV

knakstoties   apv.

1. Lakstoties; uzmācīgi aizskart kādu ar rokām.

Avoti: ME

knaksts   apv.

1. Tāds, kas knakstās.

Avoti: ME

knakstulis   apv.

1. Tāds, kas knakstās.

Avoti: ME

knakš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, paasu troksni, kas rodas, piemēram, nelieliem priekšmetiem lūstot vai atsitoties pret ko cietu, arī plaisājot, piemēram, kokam, ledum.

2. savienojumā "knikš, knakš". Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, paklusu troksni, kas rodas, piemēram, lūstot, plaisājot tieviem koka priekšmetiem, strauji saskaroties nelieliem metāla priekšmetiem.

Avoti: LLVV

knakšēt   parasti 3. pers., knakš, pag. knakšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, paasu troksni (piemēram, par nelieliem priekšmetiem, kas lūst vai atsitas pret ko cietu, arī par plaisājošu koku, ledu); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

knakšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt knakšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

knakšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi knakšķināt.

2. apv. Knakstīties.

Avoti: LLVV, ME

knakšis   apv.

1. Kāds, kurš apvaino ar vārdiem vai rīcību.

Avoti: ME, VeAT

knakšķēt   parasti 3. pers., knakšķ, pag. knakšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, paasu troksni (piemēram, par nelieliem priekšmetiem, kas lūst vai atsitas pret ko cietu, arī par plaisājošu koku, ledu); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

knakšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt knakšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

knakšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Ilgstoši, intensīvi knakšķināt.

Avoti: LLVV

knakšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, paass troksnis, kas rodas, piemēram, nelieliem priekšmetiem lūstot vai atsitoties pret ko cietu, arī plaisājot kokam, ledum.

Avoti: LLVV

knakšķītis

1. Dem. --> knakšķis.

Avoti: LV93

knakšķoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> knakšķēt.

Avoti: LLVV

knakšķoties   apv.

1. Knakstīties.

Avoti: ME

knakšt   apv., interj.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, lūstot nelieliem, trausliem priekšmetiem.

Avoti: KiV

knāķis   apv.

1. Āķis, uz kura var ko uzkārt.

2. Izliekts; līks; greizs.

Avoti: SiV

knapa   apv.; izsauk.

1. Savienojumos "knipa knapa" un "knipu knapu" lieto, lai atdarinātu biežu soļu skaņas.

Avoti: ME

knapāt   apv.

1. Ēst.

Avoti: KnG

knāpāt   apv.

1. Knābāt.

Avoti: ME

knapate   apv.

1. Maza meitene.

Avoti: ME

knapats   apv.

1. Vīzdegunīgs puisis.

Avoti: ME

knapāts   apv.

1. Vīzdegunīgs puisis, mazāks bērns.

Avoti: ME, VeAT

knāpats   apv.

1. Bezkaunīgs puisis, mazs zēns.

Avoti: ME, VeAT

knape   apv.

1. Jauns, neprecējies vīrietis.

Avoti: ME, VeAT

knāpe   apv.

1. Koku puduris.

Avoti: Sin

knapi   apst.; sar.

1. Tik tikko; trūcīgi.

Avoti: LLVV

knapība   apv.

1. Trūkums, trūcīgums, šaurība.

Avoti: ME

knapiķis   barb.

1. Skopulis.

Avoti: Sin

knapināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Censties izdot, izlietot iespējami maz (piemēram, naudas, kāda materiāla).

Avoti: LLVV

knapināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; sar.

1. Būt ļoti taupīgam, dzīvot ļoti taupīgi (parasti trūcīgos apstākļos); skopoties.

Avoti: LLVV

knāpis   apv.

1. Knābis.

Avoti: ME

knaps   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Trūcīgs (parasti par iztiku).

2. Nepietiekami liels (parasti par apģērbu, apaviem).

Avoti: LLVV

knapsaks   žarg.

1. Mugursoma.

Avoti: Žrg

knapsiereņš   apv.

1. Knapsieriņš.

Avoti: BB

knapsierīns   apv.

1. Neliels, žāvēts ķimeņu sieriņš.

Avoti: BB

knapsieriņš   apv.

1. Neliels, vējā žāvēts konusveida biezpiena sieriņš ar sāls un ķimeņu piedevām.

2. Sīks puika vai neliela auguma cilvēks.

3. Vāja rakstura cilvēks.

Avoti: SiV, NeV

knapsierītis   apv.

1. Knapsieriņš.

Avoti: BB

knapsiers   apv.

1. Neliels, vējā žāvēts konusveida biezpiena sieriņš ar sāls un ķimeņu piedevām.

Avoti: ĒiV

knapsīrs   apv.

1. Knapsiers.

Avoti: BB

knapstīties   apv.

1. Knakstīties.

Avoti: ĒiV

knāpt   apv.

1. Knābt.

Avoti: ĒiV

knapt   apv.

1. Ņemt (bitēm) medu (no stropa).

Avoti: MiV

knapu   izsauk.; savienojumā "knipu, knapu".

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, piemēram, klauvējot.

Avoti: LLVV

knapums   apv.

1. Trūkums, trūcīgums.

Avoti: ME

knapzaķis   apv.

1. Vārgulīgs cilvēks.

Avoti: ME

knarba   apv.

1. Slikts ēdājs.

Avoti: ME

knarbīties   apv.

1. Lēni ēst.

Avoti: ME

knariņš   žarg.

1. Bērns; mazs puika.

Avoti: SLG

knarkstēt

1. Čirkstēt.

Avoti: Sin

knāsis   apv.

1. Nicinošs apzīmējums greizam, salīkušam cilvēkam.

Avoti: ME, VeAT

knasks   apv.; hip.

1. Knasts.

Avoti: ME

knasts   apv.

1. Glīts, smalks.

2. Tāds, kas šaurs, stipri pieguļošs.

3. Pieguļošs, smalks, gaumīgs.

Avoti: LE

knašība   apv.

1. Vispārināta īpašība --> knašs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: ME

knašs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ātrs, straujš; arī veikls.

Avoti: LLVV

knašums   v.

1. Vispārināta īpašība --> knašs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

knatāji   apv.

1. Linu stiebru gali, kas paliek pēc pogaļu izkulšanas.

Avoti: KiV

knatas   apv.

1. Linu paliekas, knatāji.

Avoti: TlV, ME

knats   apv.

1. Dakts.

Avoti: KiV

knaucija   apv.

1. Tīruma pēterene ("Knautia arvensis").

Avoti: Aug2

knaucis   apv.

1. Knauķis, knēvelis.

Avoti: ME

knaucis   -ča, v.; apv.

1. Rieciens, maizes gabals, arī dona.

Avoti: LLVV

Knaukenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Knauķes muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Vecmoku pagastā.

Avoti: KV

knauks   izsauk.

1. Knakš.

Avoti: LLVV

knaukstēt   parasti 3. pers., knaukst, pag. knaukstēja; intrans.

1. Knakšķēt.

Avoti: LLVV

knaukš   izsauk.

1. Knakš.

Avoti: LLVV

knaukšis   apv.

1. Knakšķis.

Avoti: ME

knaukšķēt   parasti 3. pers., knaukšķ, pag. knaukšķēja, intrans.

1. Knakšķēt.

Avoti: LLVV

knaukšķiens   apv.

1. Knakšķis.

Avoti: ME

knaukšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Knakšķināt.

// intrans.

Avoti: LLVV

knaukšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Knakšķināties.

Avoti: LLVV

knaukšķis   -ķa, v.

1. Knakšķis.

Avoti: LLVV

knaukt   izsauk.

1. Knakš.

Avoti: LLVV

knauķelis   apv.

1. Bērns (parasti zēns), knēvelis; knauķis.

Avoti: ME

knauķelītis   apv.

1. Bērns (parasti zēns), knēvelis; knauķis.

Avoti: ME

knauķenieki

1. Tukuma novada Tumes pagasta apdzīvotās vietas "Knauķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

knauķis   -ķa, v.; sar.

1. Bērns (parasti zēns); knēvelis; jaunāko klašu skolnieks.

Avoti: LLVV, LE, TlV

knauķis   -ķa, v.; apv.

1. Pirksta kauls liekumā.

2. Sakaltis maizes gabals.

3. Izkapts rokturis.

4. Siena nešanai paredzēts virves galā piesiets koka gabals.

Avoti: LE, TlV, ME, VeAT

knaulēt   apv.

1. Sist.

Avoti: ME

knaulēties   apv.

1. Sisties (ar olām).

2. Kauties.

Avoti: SLG

knaupis   apv.

1. Sainis, pauna.

Avoti: ME

knaupis   apv.

1. Mazs bērns.

Avoti: ME

knausis   apv.

1. Kukainis.

2. Parastais ods ("Culex pipiens").

Avoti: LV93, ME, LD

knausīties   apv.

1. Knosīties, skrubināt.

Avoti: ME

knausītis

1. Dem. --> knausis.

Avoti: LV93

knauslis   apv.

1. Kukainis.

2. Parastais ods ("Culex pipiens").

Avoti: LV93, ME, LD

knauslis   apv.

1. Mazs puisēns, knauķis.

Avoti: ME

knauslītis

1. Dem. --> knauslis.

Avoti: LV93

knaušelis   apv.

1. Dem. --> knauslis.

Avoti: ME

knaušoties   apv.

1. Knosīties.

Avoti: ME

knautia   lat.

1. Pēterenes.

Knautia arvensis— tīruma pēterene.

Avoti: LD

knautija   novec.

1. Skabioza.

Avoti: LxE

knauzerēties   apv.

1. Skopoties.

Avoti: ViV

knauzerība   žarg.

1. Skopulība; sīkumainība.

Avoti: SLG

knauzerīgs   apv.

1. Skopulīgs; skops.

2. Sarežģīts; sīkumains, pedantisks.

Avoti: ViV, SLG

knauzeris   apv.

1. Skopulis.

Avoti: ViV

knauzers   apv.

1. Skārda trauks graudu un cigoriņu grauzdēšanai.

2. Skopulīgs, sīkumains cilvēks.

Avoti: LE

knāzaks   apv.

1. Knislis.

Avoti: MalV

knazerēt   apv.

1. Knābāt; arī dzelt, kost (par kukaiņiem).

Avoti: ViV

knazierēt   apv.

1. Kožot padarīt nemierīgu.

Avoti: ME, VeAT

kneblis   apv.

1. Ķīļveidīgi notēsts kociņš, ko uz plosta izmanto sasieto klūgu piegriešanai plostu sastiprinot.

Avoti: TlV

knēblis   apv.

1. Knābis.

Avoti: ME

knecēt   apv.

1. Ar lielu apetīti ēst.

Avoti: MiV

kneči   apv.

1. Linu paliekas.

Avoti: TlV

knēdelis   -ļa, v.

1. No vārītu kartupeļu masas vai mīklas pagatavota liela, parasti pildīta, klimpa.

Avoti: LLVV

knēdze   apv.

1. Kalsns, izžuvis cilvēks.

Avoti: ME, VeAT

knēgalītis   apv.

1. Knēvelītis.

Avoti: ME

kneģis   apv.

1. Spieķis; apdarināts koks atbalstam ejot.

2. Sitamais.

Avoti: ViV, ME

kneija   -as, s.

1. Koka elements krustenisku koku sastiprināšanai (laivu būvē).

2. novec. Trijstūru plates gabals, kas savieno kuģu kāru atsevišķos veidtēraudus.

Avoti: LLVV, KV

kneijāt   apv.

1. Iet ar spieķi, klibot.

Avoti: ME

kneipe   apv.

1. Dzertuve, krogs, traktieris.

Avoti: TlV

kneipot   žarg.

1. Dzert degvīnu.

Avoti: Žrg

kneips   apv.

1. Dzertuve, krogs, traktieris.

Avoti: TlV

kneksis   apv.

1. Medību suns, kveksis.

Avoti: ME

knekstēt   apv.

1. Klepot.

Avoti: ME

knēkšis   apv.

1. Lamuvārds kādam, kas "smalki runā".

Avoti: ME

kneķēt   apv.

1. Sist.

Avoti: ME

knellēt   apv.

1. Dzelt (par kukaiņiem).

Avoti: KnG

knemīts   med.

1. Apakšstilba kaula iekaisums.

Avoti: MSV

knemoskolioze   med.

1. Laterāls apakšstilba kaula izliekums.

Avoti: MSV

knēpe   apv.

1. Viduklis, viducis.

Avoti: ME

knēpes   apv.

1. Spiedpogas abas daļas.

Avoti: ME, VeAT

knerbis   apv.

1. Bērns (parasti zēns); zēns.

Avoti: ViV

knerkt   apv.

1. Tarkšķēt, čīkstēt.

Avoti: ME

knerpis   apv., niev.

1. Bērns (parasti zēns); knēvelis.

Avoti: ViV

Knerša   vietv.

1. Audīles kreisā krasta pieteka Gulbenes novada Daukstu un Stradu pagastā, garums - 10 km.

Avoti: LD

knervele   apv.

1. Notašķījies bērns.

Avoti: ME

knervelis   apv.

1. Mazs, vājš puika.

Avoti: ME

knese   apv.

1. Runga, nūja.

Avoti: ME

knesets

1. Izraēlas vienpalātas parlaments, ko ievēlē uz 4 gadiem.

Avoti: SV99

knētiņš   apv.

1. Dem. --> knēts; gnīdiņa.

Avoti: ME

knetka   apv.

1. Bērns (parasti zēns); knēvelis.

Avoti: ViV

knets   apv.

1. Izskatīgs, stalts, vingrs.

Avoti: LE

knēts   apv.

1. Gnīda, sīka būtne, kaut kas ļoti mazs.

2. Bezgodis, krāpnieks.

Avoti: ME, VeAT

knēvele   apv.

1. Detaļa, ar kuru piestiprina ķēdes beigu posmu.

Avoti: ME, VeAT

knēvelis   -ļa, v.; sar.

1. Bērns (parasti zēns); knauķis.

Avoti: LLVV

knēveris   apv.

1. Knēvelis.

Avoti: ME

knēvs   apv.

1. Kāds ūdensputns.

Avoti: ME

knēze   apv.

1. Sekste.

Avoti: KV

Kneža   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Kneža"), Plevenas apgabalā, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kneževa   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Kneževo"), Serbu Republikā, Baņa Lukas reģionā, 10400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kneževaca   vietv.

1. Novi Kneževaca ("Novi Kneževac") - pilsēta Serbijā, Vojvodinas Ziemeļbanatas apgabalā, 7000 iedzīvotāju (2011. g.); Terekkaniža.

Avoti: Wi, LpA

knibaslis   apv.; hip.

1. Tāds, kas visu dara lēnām, knibinās bez sekmēm.

Avoti: ME

knibāt   sar.

1. Ogot.

Avoti: Sin

knībāt   apv.

1. Ar pirktiem satvert plaukstas aukšējās daļas ādu un pavilkt uz augšu (bērnu spēle); cīpāt.

2. Lasīt, vākt kopā ko mazu, sīku (parasti ogas).

Avoti: ME, VeAT, ĒiV

knībāties   apv.

1. Rīkoties, darboties (piemēram, vācot kopā, škirojot ko mazu, sīku); knibināties.

2. Kašņāties, knābāties.

Avoti: ĒiV, ViV

knibeklains   apv.

1. Sarežģīts, knibeklīgs.

Avoti: ME

knibeklīgs   apv.

1. Tāds (darbs), kas veicams ar pirkstiem, rokām, ir saistīts ar kā sīka vākšanu, šķirošanu u. tml.

Avoti: ViV

knibeklis   apv.

1. Darbs, kas veicams ar pirkstiem, rokām, ir saistīts ar kā sīka gatavošanu; arī priekšmets, kas šādā veidā tiek gatavots.

2. Sīks, apnicīgs darbs.

3. Ierīce vēžu ķeršanai, ieplēsts koks, kurā šķērsām ielikts sprunguliņš.

4. Neliela maizes doniņa.

Avoti: LE, ME

knībeklis   apv.

1. Ierīce vēžu ķeršanai, ieplēsts koks, kurā šķērsšm ielikts sprunguliņš.

Avoti: ME

knibelītis   apv.

1. Neliela maizes doniņa.

Avoti: ME

knibena   apv.

1. Liellopa kāja.

// hip. Arī kā lamuvārds.

Avoti: ME

knibēt   apv.

1. Burzīt, skrubināt, kņudēt, kutēt. kalt.

Avoti: ME, VeAT

knibēt   apv.

1. Pilēt.

Avoti: ME

knibgalis   apv.

1. Dona, maizes klaipa gals.

Avoti: Sin, ME

knībgalis   apv.

1. Dona, maizes klaipa gals.

Avoti: ME

knibgass   apv.

1. Purva tilbīte ("Tringa glareola", senāk "Totanus glareola"); punktainā tilbīte.

Avoti: ME, VeAT

knibiķis   apv.

1. Tāds, kam nesokas darbs.

2. Tāds, kas knibina, vai kaut kas, ko knibina.

3. Nerātns bērns, kas visu aiztiek.

Avoti: LE

knibināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vairākkārt viegli skart (ko) ar pirkstiem (piemēram, burzot, grozot).

Avoti: LLVV

knibināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgāku laiku knibināt.

Avoti: LLVV

knibis   apv.

1. Neliels kāsītim, āķim līdzīgs vaidojums, izvirzījums kādā priekšmetā, detaļā; neliels izcilnis (priekšmetā).

2. Maizes klaipa galiņš.

Avoti: ViV

knībis   apv.

1. Skava, āķis poda, katla uzkāršanai.

Avoti: ME, VeAT

knīblis   apv.

1. Dona, maizes klaipa gals.

Avoti: ME

knīblis   apv.

1. Knaibles.

Avoti: ME

knibloks   apv.

1. Ķiploks.

Avoti: VV

knibs   apv.

1. Neliels, sīks.

Avoti: NeV

knibucis   -ča, v.; sar.

1. Neliels izcilnis, uz priekšu izvirzīta maza daļa (priekšmetam).

Avoti: LLVV

knibulis   -ļa, v.

1. Neliels izcilnis; sīka detaļa (priekšmetam).

Avoti: MLVV

knicis   apv.

1. Puskukulis maizes; gabals.

Avoti: NeV, VV

kniči   apv.

1. Knitāji.

Avoti: ME

knickerbocker   angļu val.

1. Nikerbokeri.

Avoti: KV

knidārija

1. Dzīvnieku valsts zarndobumaiņu nodalījuma tips ("Cnidaria").

Avoti: PDE

knīde   apv.

1. Kniede.

Avoti: KiV

knideklis   apv.

1. Tas, kas izraisa kņudēšanu, rada kairinājumu.

Avoti: ME

Knīderi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krimuldas novada Lēdurgas pagastā.

Avoti: LC

knidēt   apv.

1. Dīgstot veidot asnus.

Avoti: ĒiV

knidēt   apv.

1. Rāpot, kustēties.

2. Nieze.

Avoti: ME

knīdija

1. dsk. Čemurziežu dzimtas ģints ("Cnidium"), divgadīgi vai daudzgadīgi, retāk viengadīgi lakstaugi, lapas ar garām lapu makstīm, >20 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Mānīgā knīdija— knīdiju suga ("Cnidium dubium"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

knidināt   apv.

1. Panākt, ka dīgstot veidojas asni.

Avoti: ĒiV

knidināt   apv.; hip.

1. Knibināt.

Avoti: ME

knidināt   apv.

1. Nolīdzināt iedzītas naglas galvu.

Avoti: ME, VeAT

knīdzgāt   apv.

1. Izlasīt vai izplūkāt ar pirkstiem (kaut ko smalku, piemēram, graudus no pelavām, putekļus no drēbēm).

Avoti: ME, VeAT

knidzināt   apv.

1. Izlobīt.

Avoti: ME

knidzis   apv.

1. Mazs bērns (arī mazs dzīvnieks).

Avoti: ViV

kniebāt   apv.

1. Knaibīt.

Avoti: ME

kniebavas   apv.

1. Kalēja knaibles.

Avoti: TlV

kniebējs   žarg.

1. Mīļākais.

Avoti: SLG

kniebeklis   apv.

1. Knaibles.

Avoti: ME

kniebes   novec.

1. Knaibles.

Avoti: KV

kniebiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> kniebt (1).

2. Vienreizēja paveikta darbība --> kniebt (2).

3. Vienreizēja paveikta darbība --> kniebt (3).

4. žarg. Dzimumakts.

Avoti: LLVV, SLG

kniebīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Sāpīgi, asi sajūtams (par aukstumu, vēju).

Avoti: LLVV

kniebīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kniebīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kniebis   apv.

1. Skrūvspīles.

2. Pensnejs (degunkniebis).

3. Skava, āķis katla uzkarināšanai.

Avoti: ME, VeAT

kniebles   -ļu, s., tikai dsk.; reti.

1. Knaibles.

Avoti: LLVV

kniebsles   apv.

1. Knaibles.

Avoti: ME

kniebt   kniebju, knieb, kniebj, pag. kniebu;

1. intrans. Sāpīgi spiest, saņemot starp nagiem vai pirkstu galiem (piemēram, ādu).

// trans.

// trans.; pareti. Spiest (kopā, parasti lūpas).

2. trans. Dalīt nost (daļu no kā), saņemot starp nagiem vai pirkstu galiem.

3. parasti 3. pers.; intrans. Sāpīgi kairināt (par vēju, aukstumu u. tml.).

4. trans.; sar. Šaut.

Avoti: LLVV

kniebtavas   apv.

1. Knaibles.

Avoti: ME

kniebties   parasti 3. pers., kniebjas, pag. kniebās; refl.

1. Stipri, sāpīgi spiesties (kur) - par pirkstiem, arī nagiem.

2. žarg. Kopoties, izdarīt dzimumaktu.

Avoti: LLVV, Žrg

kniebtuves   apv.

1. Knaibles; kniebtavas.

Avoti: ME

kniede   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Detaļu savienošanai paredzēts stienis, kura vienā galā ir galviņa, bet kura otru galu pēc ievietošanas detaļās izplacina vai paplašina.

2. Auduma, ādas u. tml. gabalu sastiprināšanai vai rotāšanai paredzēts neliels metāla stienis, kura vienā galā ir galviņa, bet kura otru galu pēc ievietošanas materiālā izplacina, izpleš vai izvalcē.

3. žarg. Ēdiens; pārtika.

Avoti: LLVV, SLG

kniedējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kniedēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kniedēt (2).

Avoti: LLVV

kniedenes   -ņu, s.; tikai dsk.; sar.

1. Bikses, kuru vīles ir sastiprinātas vai izrotātas ar kniedēm.

Avoti: LLVV

kniedēšana

1. Neizjaucamu mašīnu un aparātu elementu savienojumu iegūšana, izmantojot kniedes.

Avoti: LPE

kniedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Savienot ar kniedēm (1); veidot (savienojumu) ar kniedēm (1).

2. Savienot, rotāt ar kniedēm (2).

3. žarg. Strādāt.

4. žarg. Ēst.

Avoti: LLVV, Žrg

kniedētājs   -a, v.

1. Dalītājs --> kniedēt.

2. v. Kniedēšanas aparāts.

Avoti: LLVV

kniedieši

1. Mālpils novada apdzīvotās vietas "Kniediņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kniedīgs   novec.

1. Veikls, spēcīgs.

2. Noteikts.

Avoti: LE

kniediņš   apv.

1. Aizslietnis; dēļu starpsiena.

2. hip. Veikla gaita, raits solis.

Avoti: ME

kniednagla   jūrn.

1. Četršķautnaina (vai cita profila) nagla no vara, cita nerūsoša vai pret koroziju apstrādāta materiāla, ko lieto koka laivu būvē, piekniedējot apšuves laides pie brangām.

Avoti: JūVM

kniepadata   -as, s.

1. Neliela adata ar apaļu galviņu (kā) piespraušanai vai saspraušanai.

2. Adata ar apaļu, bieži krāsainu, galviņu tērpa rotāšanai.

Avoti: LLVV

kniepe   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. sar. Kniepadata (1).

2. žarg. Spraudīte.

Avoti: LLVV, Žrg

kniepēt   žarg.

1. Piespraust.

2. Dzert degvīnu.

Avoti: SLG

kniepķens   -a, v.; etn.

1. Kreklu sakta - divas blakus sastiprinātas pogas ar piekariņiem.

Avoti: LLVV

kniepties   apv.

1. Viebties (par cilvēku).

Avoti: KiV

knierēt   apv.

1. Ar knābi kārtot (spalvas, par putnu).

2. Rūpīgi ogot.

Avoti: ME

kniesa   apv.

1. Nieze.

Avoti: ĒiV

kniesēt   parasti 3. pers., knies, pag. kniesēja; intrans.; reti.

1. Kniest.

Avoti: LLVV

kniest   parasti 3. pers., knieš, pag. kniesa; intrans.

1. Kņudēt un sūrstēt.

Avoti: LLVV

kniest   apv.

1. Knist, sākt dīgt (parasti par sēklām).

Avoti: ME

kniestēt   apv.

1. Niezēt, kniest.

Avoti: ViV

knieta   apv.

1. Nieze.

Avoti: Sin

knietēt   apv.

1. Dīgt, plaukt.

2. Likt knist (dīgt), diedzēt.

Avoti: LE

knietēt   apv.

1. Kniest 1, kņudēt un sūrstēt.

Avoti: ME

knietēt   apv.

1. Kniedēt.

Avoti: ME

knietēt   apv.

1. Lieto mēslu vaboles radītās skaņas raksturošanai.

Avoti: ME

knietēt   apv.

1. Steigšus, rijīgi ēst.

Avoti: ME

kniezerēties   apv.

1. Vilcināties, tūļāties.

Avoti: ME

kniezēt   parasti 3. pers., kniez, pag. kniezēja; intrans.; reti.

1. Kniest.

Avoti: LLVV

knifelīgs   apv.

1. Tāds, kura risināšanā nepieciešama atjautība, apķērība; āķīgs.

Avoti: ViV

knifelis   žarg.

1. Īpašs paņēmiens.

Avoti: SLG

knifēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Gatavot (parūku), ar īpašu adatu iestiprinot (tās) pamatnē katru matu atsevišķi; ar īpašu adatu iestiprināt (katru matu atsevišķi) parūkas pamatnē.

Avoti: LLVV

knifīgs   apv.

1. Tāds, kura risināšanā nepieciešama atjautība, apķērība; āķīgs; knifelīgs.

Avoti: ViV

knifofija   bot.

1. Asfodelaugu dzimtas ģints ("Kniphofia"), dekoratīvi, senlaicīgi augi, kas jāaudzē saulainā vietā.

Agrā knifofija— knifofiju suga ("Kniphofia praecox").

Avoti: DaE

knifolija   novec.

1. Liliju dzimtas dekoratīvs augs, dzimtene Āfrika, Latvijā audzē stādījumos, zālienos, ziedi vārpās sarkani, oranži, dzelteni, sārti, brūni.

Avoti: LxE

knifs   apv.

1. Kāds punkts, daļa (jautājumā, uzdevumā), kur risināšanā, atbildē nepieciešama atjautība, apķērība, arī asprātība.

2. žarg. Ķēriens; veikls gājiens; spēja.

Avoti: ViV, Žrg

knikebeins   apv.

1. Alkoholisks dzēriens no konjaka, olas dzeltenuma un liķiera.

Avoti: MtL

knikerboker   novec.

1. Nikerbokeri.

Avoti: LME

knikerbokeri   novec.

1. Nikerbokeri.

Avoti: Ang

knikerbokers   apv.

1. Alkoholisks dzēriens ar rumu un garšvielām.

Avoti: MtL

kniks   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai aprakstītu īslaicīgu paklusu troksni, knikšķi.

Avoti: ME

kniksēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Mazliet locīt celi vai ceļus, piemēram, sveicinot, pateicoties (parasti par mazām meitenēm).

Avoti: LLVV

kniksis   -ša, v.

1. Neliels ceļa palocījums, piemēram, sveicinot, pateicoties.

Avoti: LLVV

knikstēt   parasti 3. pers., knikst, pag. knikstēja; intrans.

1. Knikšķēt.

Avoti: LLVV

knīkstēt   apv.

1. Stenēt, īdēt (par zirgu).

Avoti: ME

knikstināties   apv.

1. Knakstīties.

Avoti: ME

knikstiņš   apv.

1. Kaut kas ļoti sīks.

2. dsk. Joki, kumēdiņi.

3. Niekotājs, tāds, kas ar niekiem grib gūt ievērību vai peļņu.

Knikstiņus spēlēt (arī ķert)— mest gaisā akmentiņus un tos noķert.

Avoti: ME, VeAT, LE

kniksts   apv.

1. Rotaļlieta.

Avoti: ME

knikš   izsauk.; parasti savienojumā "knikš, knakš".

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, paklusu troksni, kas rodas, piemēram, lūstot, plaisājot tieviem koka priekšmetiem, strauji saskaroties nelieliem metāla priekšmetiem.

Avoti: LLVV

knikšēt   parasti 3. pers., knikš, pag. knikšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, paklusu troksni (piemēram, par tieviem koka priekšmetiem, kas lūst, plaisā, par nelieliem metāla priekšmetiem, kas strauji saskaras); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

knikšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt knikšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

knikšināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Ilgstoši, intensīvi knikšķināt.

Avoti: LLVV

knikšķēt   parasti 3. pers., knikšķ, pag. knikšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, paklusu troksni (piemēram, par tieviem koka priekšmetiem, kas lūst, plaisā, par nelieliem metāla priekšmetiem, kas strauji saskaras); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

knikšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt knikšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

knikšķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.

1. Ilgstoši, intensīvi knikšķināt.

Avoti: LLVV

knikšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, pakluss troksnis, kas rodas, piemēram, lūstot, plaisājot tieviem koka priekšmetiem, strauji saskaroties nelieliem metāla priekšmetiem.

2. apv. Drātstārps, sprakšķu kāpurs.

Avoti: LLVV, KV

knikšķoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> knikšķēt.

Avoti: LLVV

kniķains   apv.

1. Draiskulīgs, palaidnīgs, aušīgs.

Avoti: ME

kniķēt   apv.

1. Kniebt.

2. Sist.

Avoti: ME

kniķi   apv.

1. Blēņas, aušības, joki.

Avoti: ME

kniķot   apv.

1. Draiskoties, blēņoties.

Avoti: ME

knillēt   apv.

1. Burzīt, krunkot.

Avoti: ViV

knillēties   apv.

1. Burzīties, krunkoties.

Avoti: ViV

Knina   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Knin"), Šibenikas-Kninas županijā, 15400 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Novi Knina - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 1920 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

knīnas   apv.

1. Kaņepāji.

Avoti: ME

knipa   apv.

1. Slimība, neveselība.

Avoti: ME

knipa   apv.; izsauk.

1. Savienojumos "knipa knapa" un "knipu knapu" lieto, lai atdarinātu biežu soļu skaņas.

Avoti: ME

knipa   apv.

1. Knipis.

Avoti: ME

knīpa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.

1. Maza meitene, mazs zēns.

2. Kaut kas mazs, nokniebts.

Avoti: LLVV

knipāt   apv.

1. Trenkāt; biedēt.

Avoti: ME

knīpāties   apv.

1. Rīkoties, darboties (ar pirkstiem vācot, raisot, šķirojot u. tml. ko mazu, sīku); knibināties.

2. Kašņāties, knābāties.

Avoti: ĒiV, ViV

knipe   apv.

1. Knipis.

Avoti: ME

knīpe   apv.

1. Zaglīgs cilvēks.

Avoti: ME

knīpe   apv.

1. Knīpa.

Avoti: ME

knīpe   apv.

1. Zvejas āķis, ar kuru tīkla kārts tiek nostiprināta zem ledus.

Avoti: ME, VeAT

knipele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. novec. Mežģīne.

2. apv. Runga, koks (rotaļā).

Avoti: LLVV, ViV

knīpele   apv.

1. Knīpa.

Avoti: ME

knipelēšana

1. Mežģīņu izgatavošanas metode - pavedienu ar irbuļu palīdzību aptin ap kniepadatām, kas iestiprinātas rakstā uz speciāla spilventiņa.

Avoti: LEV

knipelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Darināt mežģīnes, veidojot cilpas un sienot dažāda veida mezglus.

Avoti: LLVV

knipelis   apv.

1. Mazs puika.

Avoti: ME

knīpenes   žarg., dsk.

1. Knaibles.

Avoti: SLG

knīpens   apv.

1. Knīpa.

Avoti: ME

kniperbokeri   novec.

1. Nikerbokeri.

Avoti: Ang

knipēšana   sar.

1. Medņu gaiļa dziesmas pirmā daļa (strofa) riestošanas laikā, pēc kuras parasti seko, bet dažkārt arī neseko "korķis" un slīpēšana.

Avoti: Vng

knīpēt   apv.

1. Kniebt.

2. Ar sviru (kaut ko smagu) pamazām pavirzīt tālāk.

3. Zagt.

Avoti: ME, VeAT

knīpēties   apv.

1. Jokojot kritizēt vienam otra kļūdas un trūkumus un izjautāt.

2. Apģērbties un izturēties kā knīpai.

Avoti: ME, VeAT

kniphofia   lat.

1. Knifofijas jeb raķešpuķes.

Kniphofia praecox— agrā knifofija.

Kniphofia uvularia— knifofiju suga.

Avoti: DaE

knipināt   apv.

1. Sist knipi.

Avoti: ME

knipis   -pja, v.

1. Kustība - saliekta un kopā saspiesta īkšķa un rādītājpirksta vai viduspirksta strauja iztaisnošana vai pārvilkšana īkšķim.

2. Troksnis, ko rada ar šādu kustību.

3. novec. Mazs vīrelis.

Avoti: LLVV, LE

knīpis   apv.

1. Deguns, snīpis (bērnu runā).

Avoti: ME

knīplauks   apv.

1. Ķiploks.

Avoti: VV

kniploks   apv.

1. Ķiploks.

Avoti: KV, VV

knīploks   apv.

1. Ķiploks.

Avoti: VV

knipsēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Fotografēt.

// intrans.

Avoti: LLVV

knipsiņš   apv.

1. Neliels, vējā žāvēts sieriņš.

Avoti: BB

knipsis   apv.

1. Knipšis - maizes klaipa galiņš vai neliels gabaliņš.

Avoti: VV

knipsītis   apv.

1. Mazs daudzums (kādas vielas).

Avoti: KnV

knīpstanga   žarg.

1. Skopulis.

Avoti: Žrg

knīpstangas   -u, s., tikai dsk.; sar.

1. Knaibles.

Avoti: LLVV

knīpstengas   apv.

1. Plakanknaibles; knaibles.

Avoti: ĒiV, ViV

knipšelis   apv.

1. Maizes klaipa galiņš.

2. Kaut kas maziņš, sīks.

Avoti: TlV

knipšis   apv.

1. Maizes klaipa galiņš.

2. Kaut kas maziņš, sīks.

Avoti: TlV

knipu   izsauk.; savienojumā "knipu, knapu".

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, piemēram, klauvējot.

Avoti: LLVV

knipucītis   apv.

1. Mazs bērns.

Avoti: KnG

knirba   apv., niev.

1. Maza, sīka meitene; knīpa.

Avoti: ViV

knirbāties   apv.

1. Rīkoties, darboties (piemēram, vācot kopā, šķirojot ko mazu, sīku).

Avoti: ĒiV

knirkstēt   parasti 3. pers., knirkst, pag. knirkstēja; intrans.

1. Knikšķēt.

Avoti: LLVV

knirkšķēt   apv.

1. Knirkstēt.

Avoti: ME

knirkt   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai raksturotu īslaicīgu, ātru kustību.

Avoti: ME

knirpa   apv.

1. Tas, kas ir mazs, sīks (dzīva būtne, arī priekšmets).

Avoti: ĒiV

knirpis   -pja, v.; niev.

1. Mazs bērns.

Avoti: LLVV

knisis   apv.

1. Knislis.

2. Maza auguma cilvēks; arī mazs dzīvnieks.

Avoti: ĒiV, ViV

knisītis

1. Dem. --> knisis.

Avoti: LV93

knislis   -šļa, v.

1. dsk. Kukaiņu klases divspārņu kārtas odveidīgo apakškārtas dzimta ("Simuliidae"), >1200 sugu, Latvijā konstatētas 30 sugas.

2. dsk. Plašākā nozīmē sīks kukainis, kā odi, mušas u. c., kas, savairojušies lielos baros, traucē cilvēka un dzīvnieka mieru.

Avoti: LLVV, LE1, LLx

knislis   apv.

1. Sīks priekšmets, mazs nieciņš.

2. pārn.; niev. Bērns vai neliela auguma cilvēks, retāk dzīvnieks.

Avoti: ME

knislītis

1. Dem. --> knislis.

Avoti: LV93

knisls   apv.

1. Ļoti tuvu viena otrai uzdīgušas sēklas.

Avoti: ME, VeAT

knist   parasti 3. pers., knīt, pag. knita; intrans.

1. Sākt dīgt (parasti par sēklām).

Avoti: LLVV

knišana

1. Dīgšana.

Avoti: Sin

Knišina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 2850 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1568. g.

Avoti: Wi

Knišperka   vietv.

1. Knišperka pie Ohržes - pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 5000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

knitāji   -u, vsk. knitājs, -a, v.; apv.

1. Linu stiebru gali, kas atliek pēc pogaļu izkulšanas.

2. apv. Zirnāji.

3. apv. Uz lauka salasītas vārpatas, kas tiek sadedzinātas.

Avoti: LLVV, ME, VeAT

knitāļi   apv.

1. Knitāji.

Avoti: ME

knitas   apv.

1. Linu paliekas.

Avoti: TlV

knite   apv.

1. Mūrnieka ota.

Avoti: ME

Knitelfelde   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Knittelfeld"), Štīrijas federālajā zemē, 11500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

knitēt   apv.

1. Krāsot, balināt ar mūrnieka otu.

Avoti: ME

knitināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Diedzēt.

Avoti: LLVV

Knitlingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Knittlingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 8000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

knittelvers   literat.

1. Lauztās vārsmas - nicīgs nosaukums vācu dzejas metram ar mainīgu neuzsvērto zilbju skaitu starp iktiem, kas radās 17. gs. un sākotnēji tika uzskatītas par nedabiskām un neveiklām.

Avoti: DzV

kniuks   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, paklusu troksni, kas rodas, piemēram, lūstot, plaisājot tieviem koka priekšmetiem, strauji saskaroties nelieliem metāla priekšmetiem.

Avoti: LLVV

kniukstēt   parasti 3. pers., kniukst, pag. kniukstēja; intrans.; pareti.

1. Knikšķēt.

Avoti: LLVV

kniukstoņa   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Knikšķoņa.

Avoti: LLVV

kniukš   izsauk.

1. Knikš.

Avoti: LLVV

kniukšēt   parasti 3. pers., kniukš, pag. kniukšēja; intrans.

1. Knikšķēt.

Avoti: LLVV

kniukšķēt   parasti 3. pers., kniukšķ, pag. kniukšķēja, intrans.

1. Knikšķēt.

Avoti: LLVV

kniukšķināt   apv.

1. Sist knipi.

Avoti: ME

kniukt   izsauk.

1. Knikš.

Avoti: LLVV

knīvelīte   apv.

1. Knīpa.

Avoti: ME, VeAT

Knīveri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Priekules novada Priekules pagastā.

Avoti: LC

knīveris   sar.

1. Zēns, puisēns.

Avoti: Sin

knīvernieki

1. Priekules novada Priekules pagasta apdzīvotās vietas "Knīveri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

knīzāties   apv.

1. Plēsties, plūkties.

Avoti: ME

knīze   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

knīzene   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

knižene   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

knižka   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

KNL   saīs.

1. Korupcijas novēršanas likums.

Avoti: i2

knobis   apv.

1. Nelielam kāsim vai tapai līdzīgs veidojums, izvirzījums kādā priekšmetā, detaļā (kā sasistīšanai, aizkabināšanai).

2. Izcilnis, izvirzījums (priekšmetā).

Avoti: ĒiV, ViV

knoblakdesa   apv.

1. Ķiploku desa.

Avoti: ViV

knoblaks   apv.

1. Bērns (parasti zēns); knēvelis.

Avoti: ViV

knocēt   apv.

1. Steigšus un enerģiski ēst.

Avoti: ME

knocka   apv.

1. Gabals.

Avoti: ME

knockout   angļu val.

1. Izšķirošais sitiens boksā, "nokauts".

Avoti: LME

knoderēties   apv.

1. Tīrīt un kārtot spalvas ar knābi.

Avoti: ME

knodzele   apv.

1. Liels mezgls.

Avoti: ME

knoiza   apv.

1. Rīkste, žagars.

Avoti: ĒiV

knokaķ   žarg.

1. Atbalstīt, pakalpot.

Avoti: KZ

knok-auts   novec.

1. Nokauts.

Avoti: Ang

knokauts   novec.

1. Nokauts.

Avoti: Ang

knoķis

1. apv. Locītavas kauliņš (pirkstam); potītes kauliņš; potīte.

2. žarg. Dzērums.

Avoti: ViV, SLG

knopa   apv.

1. Uzsists zilums, uzpampums.

Avoti: ME

knope

1. jūrn. Īpašs pīts bumbiņas veida mezgls virves gala nobeigumā; nepieciešams, lai gals neizslīdētu no bloka vai no rokām un neatšķetinātos.

2. apv. Spiedpoga; arī poga.

3. apv. Uzsists zilums, uzpampums.

Avoti: ZTV, ViV, ME

knopele   apv.

1. Mazs, neattīstījies puika.

Avoti: ME, VeAT

knopēt   apv.; parasti savienojumā ar "ciet", "vaļā"

1. Aizdarīt vai atdarīt (spiedpogu vai ar spiedpogu); arī pogāt.

Avoti: ViV

knopēties   apv.

1. parasti savienojumā ar "ciet", "vaļā" Aizdarīt vai atdarīt (spiedpogas savam apģērbam); arī pogāties.

2. Ar knābi tīrīt, sakārtot spalvas, knosīties.

3. Ar zobiem kost viens otra ādā (par zirgiem).

Avoti: ViV, ME, VeAT

knopis   apv.

1. Lupatiņā ietīta rupjmaize ar cukuru, ko dod zīst zīdainim; knupis.

2. apv. Uzsists zilums, uzpampums.

Avoti: ĒiV, ME

knopka   žarg.

1. Spraudīte.

2. Poga.

Avoti: Žrg

knopkot   žarg.

1. Piespraust ar spraudītēm.

Avoti: SLG

knopočka   žarg.

1. Spraudīte.

Avoti: SLG

knopsītis   žarg.

1. Poga.

Avoti: Sin

knopši   apv.

1. Noliekts uz priekšu (pretstats "atkaru").

Avoti: ME, VeAT

knorba   apv.

1. Netīrīgs, mazs puika.

Avoti: ME, VeAT

knorbāties   apv.

1. Rīkoties, darboties (piemēram, vācot kopā, šķirojot ko mazu, sīku).

Avoti: ĒiV

knorbis   apv.

1. Bērns (parasti zēns); zēns.

Avoti: ViV

knorēties   apv.

1. Netikt galā ar darbiem.

Avoti: ME, VeAT

knorre   vēst.

1. Skandināvu tirgotāju kuģis; ap 16m garš un 5m plats, izmantoja 20 airētājus.

Avoti: VjV

Knosa

1. Sena pilsēta Krētas salas ziemeļu daļā (Grieķija), viens no Egejas kultūras centriem, 22.-16. gs. p. m. ē. tā bija liela pilsēta, Krētas valsts galvaspilsēta; izpostīja zemestrīce (ap 1470. g. p. m. ē.) un ugunsgrēks (ap 1380. g. p. m. ē.).

Avoti: LPE

knosāties   apv.

1. Knosīties.

2. Ilgāku laiku darīt (ko), parasti bez steigas, laiski, tūļīgi.

Avoti: ĒiV

knoseklis   sar.

1. Tūļa.

Avoti: Sin

knosēties   apv.

1. Knosīties; knosāties.

Avoti: ME

knosis   sar.

1. Tūļa.

Avoti: Sin

knosīt   apv.

1. Ilgāku laiku darīt (ko sīku, darbietilpīgu, arī sarežģītu u. tml.); knibināt.

Avoti: ViV

knosīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Nemierīgi grozīties (parasti guļot, retāk sēžot, stāvot); arī būt nemierīgam.

2. Ilgāku laiku darboties (kur, ap ko), parasti bez steigas, arī laiski.

Avoti: LLVV

knospiņš   apv.

1. Mazs, draiskulīgs zēns.

Avoti: ViV

knost   apv.

1. Knosīt.

2. Sakropļot kādu.

Avoti: ME, VeAT

knošāties   apv.

1. Knosīties.

Avoti: ĒiV

knotaļa   apv.

1. Linu pogaļa.

Avoti: ME

knotaļi   apv.

1. Linu paliekas.

Avoti: TlV

knoterēties   apv.

1. Tīrīt un kārtot spalvas ar knābi.

Avoti: ME

knotēt   apv.

1. Kost.

2. Sist, iekaustīt.

Avoti: ME

knotēties   apv.

1. Ilgāku laiku darboties, parasti bez steigas, laiski.

2. Tirgoties.

3. Greznoties, rotāties.

Avoti: ME

knotka   apv.

1. Rīkste, žagars.

Avoti: ĒiV

knotkāt   apv.

1. Sist, pērt (ar rīksti, žagaru).

Avoti: ĒiV

Knovu   vietv.; nelok.

1. Knovu purvs - Kņāvu purvs Viļānu un Riebiņu novadā.

Avoti: LD

know-how   angļu val.

1. Nemateriālo ieguldījumu sastāvdaļa, kas ietver tehnisko dokumentāciju, izstrādājumu paraugus, komerciāla rakstura ziņas, norādījumus par ražošanas organizāciju u. c. informāciju; pieredze, zinātība.

Avoti: GrV

knownothings   novec.; angļu val.

1. Tautas nosaukums t. s. amerikāņu partijai, dibinātai ASV 1852. g., kas sākumā bija slepena savienība, kuras locekļiem uz jautājumiem par savienības mērķiem bija jāatbild "Es nezinu".

Avoti: KV

knoza   apv.

1. Rīkste, žagars.

Avoti: ĒiV

knozeklis   apv.

1. Knābis ar neasu (plakanu) galu.

Avoti: ME

knozīt   apv.

1. Ilgāku laiku darīt (ko sīku, darbietilpīgu, arī sarežģītu u. tml.); knibināt.

Avoti: ME

KNP   saīs.

1. Korupcijas novēršanas padome.

Avoti: i2

knūbāt   apv.

1. Ar knābi tīrīt (spalvas) - par putniem; knābāt.

2. Ļaut galvai klanīties; knūbēt.

Avoti: ViV, ME

knūbāties   apv.

1. Ar knābi tīrīt (savas spalvas) - par putniem.

Avoti: ViV

knubeklis   apv.

1. Sarežģīts un smags darbs.

Avoti: ME, VeAT

knūbēt   apv.

1. Ļaut galvai klanīties.

Avoti: ME

knūbēties   apv.

1. Atrasties stāvoklī ar nolaistu, noliektu galvu.

Avoti: ME

knubiķis

1. Rupjš, neizglītots cilvēks.

2. Izcilnis.

Avoti: ME, Sin

knubināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Knibināt.

Avoti: LLVV

knubināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Knibināties.

Avoti: LLVV

knublis   apv.

1. Kaut kas saliekts, krunkains.

Avoti: ME

knubs   apv.

1. Tāds, kas izveidots šaurā leņķī.

Avoti: ME

knubt   apv.

1. Salīkt, kļūt līkam.

Avoti: ME

knubucis   apv.

1. Neliels izcilnis, izvirzījums.

Avoti: ViV

knubuķis

1. Izcilnis.

Avoti: Sin

knubulis   apv.

1. Kaut kas saliekts, sakrunkojies.

Avoti: ME

knudēt   apv.

1. Kņudēt.

Avoti: ViV

knudināt   apv.

1. Kņudināt.

Avoti: ViV

knūģe   apv.

1. Zvejniecības rīks, koka vāle vai āmurs, ar kuru sitot apdullināja zem ledus atrodošās zivis.

Avoti: TlV

knuģis   apv.

1. Laivas galu stiprinājumi, kas savieno laivas sānus.

2. Seglu priekšgals jeb purns.

3. Gabals.

4. Rokturis.

Avoti: ME, VeAT

knūģis   apv.

1. Zvejniecības rīks, koka vāle vai āmurs, ar kuru sitot apdullināja zem ledus atrodošās zivis.

Avoti: TlV

knuisis   apv.

1. Knislis, ods.

Avoti: ME

knūja   apv.

1. Nūja.

Avoti: ViV

knukstēt   knukstu, knuksti, knukst, pag. knukstēju; intrans.; reti.

1. Kunkstēt.

Avoti: LLVV

knuķis   apv.

1. Deguns.

Avoti: ME

knulle   apv.

1. Zvejniecības rīks, koka vāle vai āmurs, ar kuru sitot apdullināja zem ledus atrodošās zivis; knūģe.

Avoti: TlV

knūpēt   apv.

1. Uzmanīt, uzmanīgi klausīties.

Avoti: ME

knupis   -pja, v.

1. Zīdeklis (zīdainim vai dzīvnieku mazulim); knupītis (1).

2. apv. Knupītis (2).

3. žarg. Mazs bērns; punduris.

Avoti: LLVV, SLG

knupītis   -ša, v.

1. Zīdeklis (zīdainim vai dzīvnieku mazulim); knupis (1).

2. apv. Drānā iesiets sainis (nešanai).

Avoti: LLVV

knupjš   apv.

1. Izliekts uz labo pusi (par bojātu cirvi); ar pārāk tālu uz augšu izvirzītu galu (par izkapti).

Avoti: ME, VeAT

knupķis   žarg.

1. Mazs bērns; punduris.

Avoti: SLG

knūps   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Slīps, ieslīps.

Avoti: LLVV

knupsis   apv.

1. Sainītis.

2. Knupis.

Avoti: ME

knupt   knūpu, knūpi, knūp, pag. knupu; intrans.; reti.

1. Stipri liekties, līkt (uz priekšu un uz leju) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

knupu   apst.

1. Tā, ka ir saliecies, salīcis (uz priekšu un uz leju).

2. Slīpi (piemēram, atrasties, būt piestiprinātam).

3. Ar augšdaļu uz leju (piemēram, atrasties, būt novietotam).

Avoti: LLVV

knūpu   apst.

1. Tā, ka ir saliecies, salīcis (uz priekšu un uz leju).

2. Slīpi (piemēram, atrasties, būt piestiprinātam).

3. Ar augšdaļu uz leju (piemēram, atrasties, būt novietotam).

Avoti: LLVV

knupus   apst.

1. Tā, ka ir saliecies, salīcis (uz priekšu un uz leju).

2. Slīpi (piemēram, atrasties, būt piestiprinātam).

3. Ar augšdaļu uz leju (piemēram, atrasties, būt novietotam).

Avoti: LLVV

knūpus   apst.

1. Tā, ka ir saliecies, salīcis (uz priekšu un uz leju).

2. Slīpi (piemēram, atrasties, būt piestiprinātam).

3. Ar augšdaļu uz leju (piemēram, atrasties, būt novietotam).

Avoti: LLVV

knurbucis   apv.

1. Neliels, nokaltis augļu kokka zars.

Avoti: ME

knurga   apv.

1. Rīkste.

Avoti: ViV

Knurova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 39300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1951. g.

Avoti: Wi

knurra   apv.

1. Rīkste; knurga.

Avoti: ViV

knusināties   apv.

1. Ar knābi tīrīt, šķirstīt savas spalvas (par putniem).

Avoti: ME

knusis   apv.

1. Knislis, ods.

Avoti: ME

knūst

1. Niezēt, kņudēt.

Avoti: Sin

knusulis   apv.

1. Knislis, ods; knusis.

Avoti: ME

knušināt   apv.

1. Murmināt; pavirši strādāt; pavirši kaut ko darīt.

Avoti: ME, VeAT

knūt   apv.

1. Niezēt, kņudēt, knūst.

Avoti: ME

knuta   apv.

1. Runga, nūja.

Avoti: ME

knutāji   apv.

1. Linu paliekas.

Avoti: TlV

knūtāji   apv.; hip.

1. Linu paliekas.

Avoti: ME

knute   apv.

1. Tieva kārts salmu nostiprināšanai uz jumta.

Avoti: ME, VeAT

knutele   apv.

1. Tieva kārts salmu nostiprināšanai uz jmta.

Avoti: ME, VeAT

Knutenīca   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

knutināt

1. Kņudēt.

Avoti: Sin

Knutineica   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Knutenīca" nosaukuma variants.

Avoti: LC

knutiņa   apv.

1. Tieva kārts salmu nostiprināšanai uz jumta.

Avoti: ME, VeAT

knutka   apv.

1. Koks; rīkste.

Avoti: ViV

Knutova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

knutuoji   apv.

1. Linsēklu atkritumi.

Avoti: TiA

knūza   apv.

1. Nūja, kūja.

Avoti: ME

knūzāties   apv.

1. Ilgāku laiku darīt (ko), parasti bez steigas, laiski, tūļīgi.

Avoti: ViV

knuzināt   apv.

1. Ar knābi tīrīt, šķirstīt (spalvas) - par putniem.

Avoti: ViV

knuzināties   apv.

1. Ar knābi tīrīt, šķirstīt savas spalvas (par putniem); knusināties.

Avoti: ME

knužināt   apv.

1. Kutināt (ar spalvu vai salmu u. tml.).

Avoti: ME

kņābis   apv.

1. Knābis.

2. Rīks mucu stīpu uzvilkšanai.

Avoti: KiV

kņābt   apv.

1. Knābt.

Avoti: ME

kņada   -as, s.

1. Troksnis, kas rodas no vairāku vai daudzu cilvēku, arī dzīvnieku balsīm.

2. Drūzma, jūklis, burzma (kopā ar skaļu troksni, skaļām balss skaņām).

Avoti: LLVV

kņadas   apv.

1. Labības tīrīšanas atliekas, vai kas cits mazvērtīgs.

2. Kairinājums, jūklis, kaitināšana.

Avoti: ME, VeAT

kņadēt   apv.

1. Juku jukām runāt, kliegt, trokšņot, šaudīties.

2. Pļāpāt, tērzēt, spriedelēt.

3. Knakšķēt.

Avoti: ME

kņadīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kas ir saistīts ar kņadu; tāds, kam raksturīgs troksnis, drūzma, jūklis, burzma.

Avoti: LLVV

kņadīgums

1. Skaļums.

Avoti: Sin

kņadoņa

1. Liela kņada un juceklis, skaļa bāršanās, kliegšana, liels troksnis.

Avoti: ME

kņadot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; reti.

1. Izraisīt kņadu.

Avoti: LLVV

kņadze   apv.

1. Uzbudinājums, nemiers, trauksme.

Avoti: ME

kņadzēt   apv.

1. Skanēt.

Avoti: ME

kņadzināt   apv.

1. Čirkstēt, zobus griezt.

Avoti: ME

Kņagiņina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabalā, 7000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kņakstīties   apv.

1. Knakstīties.

Avoti: ME

kņapāt   apv.

1. Knābāt.

Avoti: KiV

kņābāt   apv.

1. Knābāt.

Avoti: ME

kņapi   apv.

1. Tik tikko; nepietiekami; trūcīgi.

Avoti: KiV

kņaps   apv.

1. Nepietiekami liels (par apģērbu, apaviem).

2. Tāds, kas pilnībā nesasniedz attiecīgo svaru, mēru.

Avoti: KiV

kņāpt   apv.

1. Knābt.

2. Knābāt.

3. iron. Vienmērīgi, nepārtraukti sist ar ko asu, smailu, skaldot, drupinot u. tml.

Avoti: KiV

kņastēņš   apv.

1. Dem. --> kņasts.

Avoti: KiV

kņasts   apv.

1. Slaids, smalks (par cilvēku).

2. Pieguļošs (par apģērbu).

Avoti: KiV

kņats   apv.

1. Dakts.

2. Deglis pulvera lādiņa aizdedzināšanai spridzināmajā akmenī.

Avoti: KiV

kņaukšēt   apv.

1. Brīkšķēt, kraukšķēt.

Avoti: ME

kņāva   apv.

1. Lielāks daudzums (piemēram, garšīgu ēdienu); labs loms, ieguvums u. tml.

Avoti: ĒiV

kņāva   apv.

1. Spieķis ar liektu galu.

Avoti: ME

Kņāvi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

2. Kņāvu purvs - atrodas Viļānu un Riebiņu novadā, platība - 2045 ha (no tiem 373 ha Riebiņu novdā), kūdras slāņa vidējais dziļums - 3,2 m, zem kūdras sapropelis.

Avoti: LC

Kņāvukalns   vietv.

1. Pilskalns Viesītes novada Rites pagastā pie robežas ar ar Elkšņu pagastu, ~20 m augsts paugurs ar stāvām nogāzēm, plakums - 60 x 40 m, bijis apdzīvots līdz ~10 gs.

Avoti: LE1

kņaze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; vēst.

1. Kņaza meita, kas nav precējusies.

Avoti: LLVV

Kņazeva   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Birjusas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

kņaziene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; vēst.

1. Kņaza sieva.

Avoti: LLVV

kņaziste   -es, dsk. ģen. -tu, s.; vēst.

1. Teritorija, kurā valda kņazs.

Avoti: LLVV

kņazs   -a, v.; vēst.

1. Karaspēka vadonis un kādas teritorijas valdnieks (slāvu un dažās citās zemēs no 9. līdz 16. gadsimtam); šī valdnieka tituls.

2. Mantojams augstākās muižniecības tituls Krievijā no 18. gs. līdz 1917. g.

Avoti: SV99

Kņažaja   vietv.

1. Upe Krievijas Kostromas apgabalā, Unžas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Kņaževaca   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Knjaževac"), Centrālās Serbijas Zaječaras apgabalā, 18100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

kņeda   apv.

1. Kņada.

Avoti: ME

kņedēt   apv.

1. Juku jukām runāt, kliegt, trokšņot, šaudīties.

2. Pļāpāt, tērzēt, spriedelēt.

3. Knakšķēt.

Avoti: ME

kņēdzgāties   apv.

1. Izvēlīgi, ar gariem zobiem ēst.

Avoti: ME

kņēga   apv.

1. Tāds, kas savu darbu dara negribīgi, aiz garlaicības.

2. Tāds, kas bez apetītes ēd.

Avoti: ME

kņēgāt   apv.

1. Nelabprāt, bez apetītes ēst.

Avoti: ME

kņerkstēt   apv.

1. Ēst bez apetītes.

Avoti: ME

kņerkstēt   apv.

1. Kliegt, brēkt.

Avoti: ME

kņerkšķis   apv.

1. Raudulīgs cilvēks.

Avoti: ME

kņerkt   apv.

1. Tarkšķēt, rūkt.

2. Činkstēt, dīkt.

3. Vārgt, sirgt.

Avoti: ME

kņērkt   apv.

1. Ēst bez apetītes.

Avoti: ME

kņērkt   apv.

1. Kliegt, brēkt.

Avoti: ME

kņeta   apv.

1. Sakaltis zars.

Avoti: ME

kņeta   apv.

1. Bērns.

Avoti: ME

kņēvelis   apv.

1. Iedomīgs, uzpūtīgs cilvēks.

Avoti: ME

kņida   apv.; hip.

1. Kņada; lieto savienojumā "kņidu kņadas" lai raksturotu pastiprinātu kņadu.

Avoti: ME

kņīdzga   apv.

1. Kāds, kas brauc ar pirkstiem ēdienā.

Avoti: ME, VeAT

kņīdzgāt   apv.

1. Ar pirkstiem plūkāt, plucināt.

2. Vāļāt maizi pa rokām, vispār aiztikt kādu ādienu ar rokām.

Avoti: ME, VeAT

kņīdzgāties   apv.

1. Vāļāt maizi pa rokām, vispār aiztikt kādu ādienu ar rokām.

2. Nodarboties ar kaut ko ilgu laiku bez panākumiem.

Avoti: ME, VeAT

kņiebt   apv.

1. Kniebt.

Avoti: ME

kņiga   žarg.

1. Cietums.

Avoti: KZ

kņīga   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

kņīpa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; niev.

1. Knīpa.

Avoti: LLVV

kņipata   apv.

1. Bērns.

Avoti: ME

kņipi   apv.; hip.

1. Kaņepāji.

Avoti: ME

kņirkstēt

1. Krikšķēt.

Avoti: Sin

kņirkstināt   apv.

1. Čirkstinātt.

Avoti: ME

kņirkšēt   apv.

1. Čirkstēt, grabēt.

Avoti: ME

kņirpis   apv.

1. Maza auguma, vājš cilvēks.

Avoti: ME

kņiška   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: Žrg

kņizene   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: Žrg

kņižene   žarg.

1. Grāmata.

Avoti: SLG

kņobīties   apv.

1. Skrubināt, kā zirgi viens otram ar zobiem loba ādu.

Avoti: ME, VeAT

kņocēt   apv.

1. Daudz ēst.

Avoti: ME

kņope   apv.

1. Āķis apģērba aizdarei.

2. žarg. Poga.

Avoti: KiV, SLG

kņopēt   apv.

1. Aizdarīt ar āķi (apģērbu).

2. žarg. Pogāt.

Avoti: KiV, SLG

kņopēt   apv.

1. Daudz ēst.

Avoti: ME

kņopēties   apv.

1. Āķēties.

Avoti: KiV

kņopka   apv.

1. Spiedpoga.

Avoti: KiV

kņopkāt   apv.

1. Pogāt ar spiedpogu.

Avoti: KiV

kņopšu   apv.

1. Uz vēdera (gulēt).

Avoti: KiV

kņosīties   apv.

1. Knosīties.

Avoti: KiV

kņubekls   apv.

1. Knubeklis.

Avoti: ME

kņubināt   apv.

1. Knubināt.

Avoti: ME

kņubināties   apv.

1. Knubināties.

Avoti: ME

kņubs   apv.

1. Par daudz liekts.

2. Tāds, kam ir par daudz šaurs leņķis starp asmeni un kātu (par izkapti).

Avoti: KiV

kņubt   apv.

1. Ieliekt.

2. Liekties, locīties.

Avoti: ME

kņubums   apv.

1. Vispārināta īpašība --> kņubs.

Avoti: KiV

kņudas   apv.

1. Nieze.

Avoti: ME

kņudēt   parasti 3. pers., kņud, pag. kņudēja; intrans.

1. Niezoši kutēt, arī niezoši smelgt, sāpēt.

Avoti: LLVV

kņudināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Būt par cēloni tam, ka kņud; arī kutināt.

Avoti: LLVV

kņudināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; refl.

1. Kņudināt.

Avoti: LLVV

kņudoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Smeldzoša sajūta, kas saistīta ar kutēšanu vai niezēšanu.

Avoti: LLVV

kņudošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> kņudēt.

2. Tāds, kas izraisa kņudēšanas sajūtu.

Avoti: LLVV

kņūpināt   apv.

1. Liekt ķermeni, salīkt.

Avoti: ME, VeAT

kņupši   apv.; hip.

1. Būt paklupušam.

Avoti: ME

kņupt   kņūpu, kņūpi, kņūp, pag. kņupu, intrans.; reti.

1. Stipri liekties, līkt (uz priekšu un uz leju) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

kņupt   apv.

1. Klupt.

Avoti: ME

kņūpt   apv.

1. Saliekušam gulēt (uz vēdera), čokurā.

Avoti: ME, VeAT

kņupu   apst.

1. Tā, ka ir saliecies, salīcis (uz priekšu un uz leju).

2. Slīpi (piemēram, atrasties, būt piestiprinātam).

3. Ar augšdaļu uz leju (piemēram, atrasties, būt novietotam).

Avoti: LLVV

kņūpu   apst.

1. Tā, ka ir saliecies, salīcis (uz priekšu un uz leju).

2. Slīpi (piemēram, atrasties, būt piestiprinātam).

3. Ar augšdaļu uz leju (piemēram, atrasties, būt novietotam).

Avoti: LLVV

kņupus   apst.

1. Tā, ka ir saliecies, salīcis (uz priekšu un uz leju).

2. Slīpi (piemēram, atrasties, būt piestiprinātam).

3. Ar augšdaļu uz leju (piemēram, atrasties, būt novietotam).

Avoti: LLVV

kņūpus   apst.

1. Tā, ka ir saliecies, salīcis (uz priekšu un uz leju).

2. Slīpi (piemēram, atrasties, būt piestiprinātam).

3. Ar augšdaļu uz leju (piemēram, atrasties, būt novietotam).

Avoti: LLVV

kņuta   apv.

1. Tieva kārts salmu nostiprināšanai jumtu jumjot.

2. Runga, nūja.

Avoti: KV, DžP

kņūta   apv.

1. Resna nūja.

Avoti: ME

kņutēt   apv.

1. Kņudēt; niezēt.

Avoti: KiV

ko-

1. Priedēklis - kopā, savstarpēji saistīts, līdz., (piem., koreferāts).

Avoti: SV99

ko   akuz.

1. Kas.

Avoti: LLVV

ko   izsauk.; parasti atkārtojumā "ko, ko".

1. Lieto, lai atdarinātu pazemas, ritmiskas putnu balss skaņas.

Avoti: LLVV

ko

1. Čitralieši - tauta Pakistānā.

Avoti: PZT

Koacakoalkosa   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Coatzacoalcos"), Verakrusas de Ignasio de la Ljaves pavalsts, osta Meksikas līča krastā, 305300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

koacervācija

1. Koacervātu izveidošanās šķīdumā.

Avoti: SV99

koacervāts

1. Ar izšķīdušo vielu bagātāks piliens koloidālā šķīdumā.

Avoti: SV99

koadaptācija   med.

1. Korelatīvas adaptācijas pārmaiņas divos savstarpēji atkarīgos orgānos.

Avoti: TM

koadjutors

1. Asistents, palīgs.

2. rel. Bīskaps, kam uzdots asistēt diecēzes bīskapam pienākumu pildīšanā, ar tiesībām kļūt par viņa pēcteci.

Koadjutora karš— Livonijas ordeņa un Rīgas arhibīskapa militāra sadursme 1556. g.

Avoti: RtV, EV

koadunācija   med.

1. Divu dažādu vielu savienojums vienā masā.

Avoti: TM

koaglutinācija   med.

1. Nespecifiska eritrocītu aglutinācija vidē, kurā notiek precipitācijas process.

Avoti: MSV

koagulācija   -as, s.; ķīm.

1. Daļiņu apvienošanās dispersās sistēmās, izraisot pārslveida nogulsnējumu izdalīšanos vai sarecēšanu.

Avoti: LLVV

koagulants   -a, v.; ķīm.

1. Viela, kas izraisa koagulāciju.

2. Tehniskais nosaukums vielām, ko lieto dzeramā ūdens attīrīšanai ar koagulācijas metodi.

Avoti: ZTV

koagulators   -a, v.; ķīm.

1. Ierīce, iekārta koagulācijai.

Avoti: LLVV

koagulāts   -a, v.; ķīm.

1. Nogulsnes, kas veidojas koagulācijas rezultātā.

Avoti: LLVV

koagulāze   med.

1. Enzīms, ko veido daži mikroorganismi un kas ierosina asinsreci.

Avoti: MSV

koagulējamība   med.

1. Sarecināmība, sliecība vai spēja sarecēt vai veidot recekļus.

Avoti: MSV

koagulējams   med.

1. Sarecināms, spējīgs sarecēt.

Avoti: MSV

koagulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; ķīm.

1. Izraisīt koagulāciju.

Avoti: LLVV

koagulinoīds   med.

1. Koagulīns, kas inaktivēts karsējot.

Avoti: TM

koagulīns   med.

1. Tromboplastīns.

2. Antiviela, kas ierosina antigēna precipitāciju.

Avoti: MSV

koagulogramma   med.

1. Grafisks asinsreces laika attēlojums novērojumu sērijā.

Avoti: MSV

koagulometrs   med.

1. Aparāts asinsreces ātruma noteikšanai.

Avoti: TM

koagulopātija   med.

1. Ikviena slimība, kas saistīta ar asinsreces traucējumiem.

Avoti: MSV

koaguls   med.

1. Receklis.

Avoti: TM

koakcija   psih.

1. Masveida akcija.

Avoti: PsA

koakcijas

1. Attiecības starp biocenozes locekļiem.

Avoti: SV96

koaks   novec.

1. Kokss.

Avoti: Ang

koaksiāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir kopēja ass.

Koaksiāls kabelis— kabelis ar metāla aptinumu (augstfrekvences enerģijas pārvadei).

Avoti: LLVV

koala   -as, v.

1. Lāčsomainis, jaunam lācēnam līdzīgs somains dzīvnieks; izplatīts Austrālijā, pārtiek tikai no eikaliptu lapām un jaunajiem dzinumiem.

Avoti: SV99

koalescence

1. Gāzē vai šķidrumā disperģētu pilienu vai burbuļu saplūšana; koagulācijas paveids.

Avoti: SV99

koalibtagoji

1. Cilšu grupa, dzīvo Sudānas dienvidos, Kordofanas plato austrumu malā, valoda veido savrupu grupu starp Kordofanas valodām, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

koalibi

1. Viena no koalibtagoju ciltīm, kas dzīvo Sudānas dienvidos, Kordofanas plato austrumu malā, valoda veido savrupu grupu starp Kordofanas valodām, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

koalīcija   -as, s.

1. pol. Līgumiska (valstu) savienība kopīgai politiskai starptautiskai rīcībai.

2. Savu identitāti saglabājušu politisku partiju, frakciju vai grupu apvienošanās uz noteiktu laiku uzdevumu veikšanai.

Koalīcijas valdība— dažādu savā starpā vienojušos politisku partiju pārstāvju valdība.

Varavīksnes koalīcija— tāda valdība vai politisko spēku apvienība, kurā ietilpst ļoti plaša spektra politiskie spēki.

3. Sadarbība kopīgu kultūras mērķu sasniegšanai.

Avoti: LLVV, PL, JtV

koana

1. Šķietami bezjēdzīgs jautājums vai mīkla, ar ko dzenbudisma reliģiskais skolotājs savam skolniekam palīdz sasniegt satori (apskaidrību); koans.

Avoti: IdV

koans

1. psih. Paradoksāls domāšanas modelis.

2. Dzenbudismā termins, ar ko apzīmē jautājumu, uz kuru nav iespējams sniegt saprātīgu atbildi.

Avoti: PsA, MkV

koaptācija   med.

1. Pielāgošana, piem., brūces malu, pārlauzta kaula galu pareiza savienošana.

Avoti: TM

koarktācija   med.

1. Sašaurināšanās.

Avoti: TM

koarktotomija   med.

1. Striktūras pārgriešana.

Avoti: TM

koartance   psih.

1. Tieksmes samazināšana.

Avoti: PsA

koartikulācija   val.

1. Līdzartikulācija - kopējā artikulācija, kas radusies, pielāgojoties blaku skaņu artikulācijai.

Avoti: VsV

koata

1. Zirnekļveida pērtiķis, tvērējastes pērtiķu ģints, sastopams Dienvidamerikas tropiskajos mežos.

Avoti: SV69

koats

1. Degunlācītis ("Nasua").

Avoti: PDE

Koatlikue   mit.

1. Acteku zemes dieviete, saules dieva Uicilopočtli māte.

Avoti: Mit

Koavila   vietv.

1. Koavila de Saragosa - Meksikas pavalsts - Brīvā un Suverēnā Koavilas de Saragosas Valsts ("Coahuila de Zaragoza" / "Estado Libre y Soberano de Coahuila de Zaragoza"), administratīvais centrs - Saltiljo, platība - 151455 kvadrātkilometri, 2495200 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA

kobalamīns

1. B12 vitamīns, kam liela nozīme asinsradīšanas procesos organismā; pēc ķīmiskās struktūras līdzīgs hemoglobīnam, bet dzelzs vietā satur kobaltu.

Avoti: SV69

kobaltīns

1. Minerāls, kobalta spīde; kobalta, sēra un arsēna savienojums; rūda, no kuras iegūst kobaltu, lieto zilās krāsvielas izgatavošanā u. c.

Avoti: SV69

kobaltlielgabals

1. Aparāts apstarošanai ar radioaktīvo kobaltu, izotopu ^60Co.

Avoti: LEV

kobaltoze   med.

1. Pneimokonioze, kas radusies, ieelpojot kobalta putekļus.

Avoti: MSV

kobalts   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - par dzelzi cietāks sudrabbalts metāls ar iesarkanu spīdumu, periodiskās sistēmas 27. elements, Co, atommasa - 58,9332, zināmi 10 izotopi, no tiem 1 stabils.

Kobalta mēsli— mikroelementu mēslojums, kas satur kobaltu, piemēram, kobalta sulfāts, kobalta hlorīds un kobalta nitrāts.

Avoti: LLVV

kobaltzilais

1. Kobalta alumināts, debeszila krāsviela (nešķīstošs pigments).

Avoti: LEV

kobas   apv.

1. Putas.

Avoti: ME

Kobdo   vietv.

1. Hovda - pilsēta Mongolijā.

Avoti: PZT

Kobe   vietv.

1. Pilsēta Japānā, Honsju salas dienvidos, osta Osakas līča krastā, Hjogo prefektūras centrs, 1,5 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

kobeja

1. dsk. Divdīgļlapju klases asteru apakšklases kāpnīšu rindas kāpnīšu dzimtas ģints ("Cobaea"), daudzgadīgs vīteņaugs, savvaļā sastopams Meksikā, Latvijā audzē kā viengadīgu krāšņumaugu un apzaļumo lapenes, sētas, balkonus, ziedi balti vai zilganvioleti.

Kāpelējošā kobeja— kobeju suga ("Cobaea scandens").

Avoti: PDE, LxE, DaE

Kobeļaki   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Poltavas apgabalā, Vorsklas labajā krastā, 10180 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

kobeļs   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: KZ

kobere   apv.

1. Pakausis, skausts.

Avoti: ME

kobēt   apv.

1. Putot.

2. Viļņojot izplatīties.

Avoti: ME, VeAT

kobevi

1. Indiāņu cilts no tukanu cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas un Kolumbijas robežrajonos, kā arī Peru ziemeļos, Ekvadoras un Kolumbijas robežrajonā, valoda pieder pie īpašas tukanu valodu saimes, spēcīgas tēvas ģints paražas, animistiski ticējumi, šamanisms.

Avoti: PZT

kobila   žarg.

1. Šļirce.

Avoti: KZ

Kobilina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 3300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1303. g.

Avoti: Wi

Kobilka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 20500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1969. g.

Avoti: Wi

kobiņš   apv.

1. Dažos apvidos varde.

Avoti: KV

kobjols   žarg.

1. Aktīvā lesbiete.

Avoti: KZ

kobla   novec.

1. Katalāniešu deju orķestris (sevišķi dejai "sardana"), kas sastāv no 5-6 misiņa pūšamiem instrumentiem, tamburīna un kontrabasa.

Avoti: KV

Koblenca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Koblenz"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, osta pie Mozeles ietekas Reinā, 109800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

koblers   -a, v.

1. Ēdiens no augļu un dārzeņu maisījuma, kas pārklāts ar pastu.

2. Ledus dzēriens, ko pagatavo, tieši glāzē sajaucot, piemēram, vīnus, liķierus, augļus ar sasmalcinātu ledu.

Avoti: MED, LLVV, MtL

koblo   žarg.

1. Pūlis.

Avoti: KZ

kobluha   žarg.

1. Pasīvā lesbiete.

Avoti: KZ

kobļica   žarg.

1. Pasīvā lesbiete.

Avoti: KZ

kobo

1. Sīknauda Nigērijas Federatīvajā Republikā, nairas simtdaļa.

Avoti: PnR

koboca   novec.

1. Ungārijā garkakla stīgu instruments ar 5-7 stīgām, kas strinkšķināmas pirkstiem.

Avoti: KV

koboldmaki   novec.

1. Puspērtiķu dzimta, pērtiķu pirmformai tuvi dzīvnieki ar lielu, apaļu galvu, visai lielām acīm, garu asti, Malaju salu mežos.

Avoti: KV

kobolds

1. mit.; dsk. Vācu tautas ticējumos zemes un mājas gars, sākumā pavarda uguns dievība.

2. poligr.; novec. Viegla vārstspiede, darbināma ar kāju vai elektrību, ar šķīvju krāsas ierīci un divām iekrāsojamām velmēm.

Avoti: KV

kobols

1. Viena no programmēšanas valodām, gk. ekonomikas un komerciālu dalu apstrādei (COBOL).

Avoti: SV99

Koboža   vietv.

1. Upe Krievijā, Novgorodas un Vologdas apgabalā, Mologas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kobra   -as, s.

1. Zvīņrāpuļu kārtas čūsku apakškārtas dzimta ("Elapidae"), vidēji lielas un lielas indīgas čūskas (garums - līdz 5,5 m) ar 1-2 pāriem indeszobu, izplatītas tropos un subtropos (izņemot Eiropu), 41 ģ., ~180 s.

Indijas kobra— kobru dzimtas suga ("Naja naja").

2. žarg. Zonde, fibrogastroskops.

3. žarg. Slikta sieviete.

Avoti: PDE, SV99, SLG, KZ

Kobra   vietv.

1. Upe Krievijas Komi Republikā un Kirovas apgabalā, Vjatkas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

kobralizīns   med.

1. Termolabils hemolītisks toksīns kobras indē.

Avoti: TM

kobrčūskas

1. Kobru dzimta.

Avoti: PDE

Kobrina   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, pie Muhavecas un Dņepras-Bugas kanāla satekas, 51200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

kobris   apv.

1. Cilvēks vai dzīvnieks, kam ir kupris.

2. Asara un ķīša apzīmējums.

Avoti: ViV, ZrvI

Kobronskansts   vietv.

1. Rīgas priekšnocietinājums Daugavas kreisajā krastā pie Mārupītes agrākās ietekas Daugavā, ko Rīgas aplenkuma laikā 1621. g. blakus Sarkanajam tornim ierīkoja zviedri, nosaukums radies no tā cēlāja zviedru pulkveža S. Kobrona vārda, mūsu dienās skansts paliekas iezīmē tikko pamanāmi reljefa veidojumi starp dzelzceļa līniju un Jelgavas ielu netālu no Dzelzceļa tilta.

Avoti: LE1

kobrs   apv.

1. Cilvēks vai dzīvnieks, kam ir kupris.

2. Asara un ķīša apzīmējums.

Avoti: ViV, ZrvI

Kobuleti   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Adžārijas Autonomajā Republikā, Melnās jūras krastā, 16500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

kobura   žarg.

1. Caurums.

Avoti: KZ

Koburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Coburg"), Bavārijas federālās zemes ziemeļos, pie Tīringenes Meža, 41000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA, PZT

koburs   žarg.

1. Maksts (revolverim).

Avoti: SLG

kobza   -as, s.

1. Bandūrai līdzīgs sens ukraiņu tautas strinkšķināmais stīgu instruments.

Avoti: LLVV

kobzars   -a, v.

1. Ukraiņu tautas dziesminieks, kas pats sev spēlē pavadījumu ar kobzu.

Avoti: LLVV

kocaca   žarg.

1. Inscenēt miesas bojājumu.

Avoti: KZ

kocaķ   žarg.

1. Taisīt vaļā durvis.

2. Siet.

3. Zagt.

Avoti: KZ

kocala   apv.

1. Govs.

Avoti: ĒiV

kocannijs   žarg.

1. Cilvēks ar tetovējumu, rētu vai citu sevišķu pazīmi.

Avoti: KZ

koce   apv.

1. Vienkoča laiva no egles vai apses koka.

Avoti: TlV

Kocebū   vietv.; nelok.

1. Kocebū līcis - atrodas Čukču jūras dienvidaustrumu daļā (angļu val. "Kotzebue Sound"), Aļaskas rietumu piekrastē, garums - 330 km, platums pie ieejas - 54 km, vidusdaļā - līdz ~130 km, neregulāras pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 0,5 m, gada lielāko daļu klāts ar ledu.

Avoti: LģE, PZT

kocele   apv.

1. Grozs no koka mizas.

Avoti: KV

kocelis   apv.

1. Neliels koks.

Avoti: ME

kocene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; sar.

1. Koka tupele.

2. Koka priekšmets (parasti laiva, muca, trauks; bišu strops).

3. Koka, neapkaltas ragavas, ecēšas u. tml., pretstatā "dzelzenēm".

4. apv. Slidas ar koka spaliem.

Avoti: LLVV, ME

kocene   apv.

1. Kaussēne.

Avoti: ME, VeAT

Kocēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) tāda paša nosaukuma novadā (līdz 2009. g. - Valmieras rajonā) 6 km no Valmieras, izveidojusies bijušās Kokmuižas ("Kokenhof") teritorijā, novada un pagasta centrs.

2. Kocēnu novads - ietver Bērzaines, Dikļu, Kocēnu, Vaidavas un Zilākalna pagastus, robežojas ar Burtnieku, Beverīnas, Priekuļu, Pārgaujas, Limbažu un Alojas novadu, kā arī ar Valmieras pilsētu.

3. Kocēnu pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, robežojas ar Vaidavas, Dikļu, Zilākalna un Bērzaines pagastu, kā arī ar Burtnieku, Beverīnas, Priekuļu un Pārgaujas novadu; bijušie nosaukumi: Kokmuižas pagasts, Koku pagasts, vāciski - Kokenhof, krieviski - Kokengofskaja.

Kocēnu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Ķieģeļu un Mujānu pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Kocēnu (Kokmuižas) pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Zilākalna pagastā.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

kocenieki

1. Jelgavas novada Vilces pagasta apdzīvotās vietas "Koki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kocēnieši

1. Kocēnu novada Kocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kocēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kocenis   apv.

1. Koka trauks; bišu strops; kocene.

Avoti: TlV

kocēns   apv.

1. Neliels koks.

Avoti: ĒiV

koceris   apv.

1. Bultu maks.

2. Kārba adatām.

3. Koka maksts.

Avoti: KV

kocēt   apv.

1. Sabiezēt, cietēt.

Avoti: ME

kochia   lat.

1. Kohijas.

Kochia heterophylla— dažādlapu kohija.

Kochia scoparia— slotiņu kohija.

Kochia siversiana— Sīversa kohija.

Avoti: LD

koci   žarg.

1. Apavi.

Avoti: KZ

kocīgs   apv.

1. Skops, sīksts.

Avoti: ME

kocinieks   -a, v.; sar.

1. Koka konstrukciju kuģis.

Avoti: LLVV

kocinis   apv.

1. Tāds, kas ir gatavs, darināts no koksnes.

Avoti: KiV

kocinītis   apv.

1. Dem. --> kocinis.

Avoti: KiV

kociņsūna

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Climaciaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ..

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Climacium"), Latvijā konstatēta 1 s.

Parastā kociņsūna— kociņsūnu suga ("Climacium dendroides").

Avoti: LD

kociņš   -a, v.

1. Dem. --> koks.

2. Tievs, samērā īss no dažāda materiāla veidots stienis (parasti norādīšanai uz ko).

Takts kociņš— takts zizlis.

// apv. Kāpslis (pieslinamām kāpnēm).

// apv. Tītavu (krija) sastāvdaļa.

3. dsk.; mūz. Sitaminstruments, skanīgu kociņu pāris ritma un koloristisku efektu atskaņošanai.

4. apv. Vientiesis, muļķis.

5. Bišu koks.

6. sar. Kortelītis.

7. sar. Cigarete.

Avoti: LLVV, KnV, MūV, ME, SLG

kociņš   apv.

1. Groziņš, kurvītis.

Avoti: ME

kocis   apv.

1. Koka trauks; kocene.

2. Pīts grozs.

3. Ratu kulba, ratu kurvis.

4. Neliels trauciņš; koka mizas kārbiņa; ķocis.

5. Bišu koks.

Avoti: TlV

kocīte   apv.

1. Koka kārbiņa, futrālis.

Avoti: ME

kocītis   apv.

1. Kārba adatām.

Avoti: KV

Kocka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 3400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1417. g.

Avoti: LpA, Wi

Kocki   vietv.

1. Meža Kocki - apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Ciblas pagastā.

2. Teiruma Kocki - apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LC

kocnieks   apv.

1. Amatnieks, kas gatavo koka traukus.

2. Cilvēks, kas spēlē koka pūšamo instrumentu.

Avoti: ViV

koč   apv., konj.

1. Kaut, kaut arī, lai gan.

Avoti: KiV

koč   apv., part.

1. Kaut.

2. Pastiprina teikumā izteikto apgalvojumu.

3. Lieto, lai īpaši norādītu uz ko starp citiem līdzīgiem.

4. Vismaz.

Avoti: KiV

koč   apv.

1. Sauciens, ar kuru aicina (piemēram, sev klāt) govis.

Avoti: ĒiV

Kočabamba   vietv.

1. Pilsēta Bolīvijā ("Cochabamba"), tāda paša nosaukuma departamenta administratīvais centrs, 603300 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: LpA

kočāli   žarg.

1. Ļoti labi.

Avoti: SLG

Kočamama   mit.

1. Kečvu (Peru, Ekvadora, Bolīvija) mitoloģijā - jūras dieviete, kurai kalnu iedzīvotāji jūras piekrastē upurēja un lūdza saglabāt tiem dzīvību un palīdzēt.

Avoti: Mit

Kočani   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Austrumu reģionā, 28300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kočani   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Austrumu reģionā, 28300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: Wi, LpA

kočans   žarg.

1. Galva.

Avoti: KZ

kočas

1. apv. Kūčas.

2. žarg. Kapeikas.

Avoti: VV, SLG

Kočavamba   vietv.

1. Kočabamba - pilsēta Bolīvijā.

Avoti: PZT

Kočečuma   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Ņižņaja Tunguskas labā krasta pieteka, garums - 733 km, sākas uz dienvidiem no Putoranas plato.

Avoti: PZT

kočegars   žarg.

1. Aktīvais pederasts.

Avoti: KZ

kočene   žarg.

1. Kopmītne.

Avoti: SLG

Kočenga   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Iļimas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kočergina   vietv.

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Kočergino" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kočergino   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

Kočerinova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Kjustendilas apgabalā, 2300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kočetara   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Birjusas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

Kočevje   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Kočevje"), Dienvidaustrumslovēnijas reģionā, 8500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

koči   žarg.

1. Sporta apavi.

Avoti: SLG

Koči   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidos ("Kochi"), Keralas štatā, Lakšadvīpu jūras krastā, 607000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Pilsēta Japānā ("Kochi"), Šikoku salā, prefektūras administratīvais centrs, 332000 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PuA, LģE, PZT

Kočina   vietv.

1. Koči - pilsēta Indijas dienvidos.

Avoti: LģE

kočiņa   apv.

1. Degvīna mērs, ko izgreba no vienkoča; kočiņš.

Lielā kočiņa— ceturtdaļa stopa.

Mazā kočiņa— astotdaļa stopa.

Avoti: TlV

kočiņš   -a, v.

1. sar. Kortelītis, kočiņa.

2. žarg. Cigarete.

Avoti: LLVV, SLG

Kočkares   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

Avoti: LC

Kočkora   vietv.

1. Kočkoras ieplaka - atrodas Iekšējā Tjanšanā, Šu upes augštecē, Kirgizstānā, garums - ~60 km, platums - lidz 20 km, augstums - 1700-2200 m.

Avoti: PZT

kočumaj   žarg.

1. Paklusē, nerunā!

Avoti: KZ

kočus   novec.

1. Degvīna mērs, kortelītis.

Lielais kočus— 1/4 litra.

Mazais kočus— 1/8 litra.

Avoti: KV

koda   -as, s.

1. mūz. Noteiktā formā veidots (skaņdarba) nobeigums.

2. literat. Piedevu vārsma noteiktu dzejas formu, parasti sonetu, nobeigumā.

3. apv. Spēks.

Avoti: LLVV, ViV

koda   apv.

1. Sprēslīca.

Avoti: AB2

koda   apv.

1. Kodes, prusaki, tārpi.

Avoti: ME

Kodaira   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kodaira"), Honsju salas austrumos, Tokijas pavadoņpilsēta, 191400 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kodaji   vietv.

1. Kodaju purvs - Sokas purvs Viduslatvijas zemienes Metsepoles līdzenumā, Ziemeļvidzemes biosfēras rezervātā, Alojas novada Staiceles pagastā (tā ziemeļu daļa ir Igaunijā); Soku purvs; Kodu-Kapzemes purvs.

Avoti: LE1, La1

kodaks   novec.

1. Firmas "Kodak" fotoaparāts vai (reti) cita kinofotoprodukcija.

Avoti: Ang

kodalēt   apv.

1. Kodīt.

Avoti: KiV

kodaliņa   novec.

1. Dem. --> kodaļa.

Avoti: LV93

kodals   apv.

1. Kodols.

Avoti: ME

kodaļa   -as, s.

1. Vērpšanai sagatavots (linu, pakulu, vilnas u. tml.) šķiedru kopums.

2. apv. Kaut kas kupls, apjomīgs, arī izspūris.

Avoti: LLVV, TlV

kodaļa   apv.

1. Uz košanu naska govs.

Avoti: ME

kodaļāt   apv.

1. Košļāt, grauzt.

Avoti: ME

kodamīns   med.

1. Opija kristālisks alkaloīds, laudanīna izomērs.

Avoti: TM

kodars   apv.

1. Guza.

Avoti: ME

Kodars   vietv.

1. Kalnu grēda Stanovoja kalnienes ziemeļaustrumos, Krievijā, Aizbaikāla novadā un Irkutskas apgabalā, garums - ~200 km, augstākā virsotne BAM smaile - 3072 m, apledojums - 15 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

kodas   apv.

1. Skrandas, vecas lupatas.

Avoti: ME

kodāt   apv.

1. Pavirši, netīrīgi veikt darbu.

Avoti: ME

kodaverīns   novec.

1. Biogens amīns, kas veidojas organismā no aminoskābābēm, tām zaudējot karboksilgrupu fermentu dekarboksilāžu ietekmē.

Avoti: LxE

Koddiack   vietv., vēst., vācu val.

1. Rozēnu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Rozēnu pagastā.

Avoti: KV

Koddiak   vietv., vēst., vācu val.

1. Alojas novada Staiceles pagasta bijušais nosaukums.

2. Rozēni.

Avoti: LPag, FV

kode   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. dsk.; zool. Tauriņu kārtas dzimta ("Tineidae"), kurā ietilpst kukaiņi, kuru kāpuri sagrauž, piemēram, augu daļas, miltus, vasku, >2000 sugu, Latvijā konstatētas 43 sugas.

Drēbju kode— kožu dzimtas suga ("Tineola bisselliella"), neliels tauriņš, kura kāpuri bojā vilnas drēbes.

Kažoku kode— kožu dzimtas suga ("Tinea pellionella").

Raibā graudu kode— kožu dzimtas suga ("Nemapogon granellus").

2. žarg. Dzērājs.

Avoti: LLVV, LE1, SLG

kodēdas   apv.

1. Kožu izēdumi drānā.

Avoti: LE

kodeila   apv., hip.

1. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: Aug2

kodeilas   apv., hip.

1. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: Aug2

kodeils   apv., hip.

1. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: Aug2

kodeīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Opija alkaloīds - pretklepus un nomierinošs līdzeklis.

Avoti: LLVV

kodējamība   psih.

1. Semantiska aizšifrējamība.

Avoti: PsA

kodējs   apv.

1. Asinssūcējs kukainis (piemēram, dundurs, ods).

2. žarg. Dzērājs.

Avoti: ĒiV, SLG

kodeks

1. Kodera un dekodera komplekss daudzkanālu sakaros telefonijā un informācijas sistēmās.

2. novec. Kodekss.

Avoti: EV, LME

kodeksoloģija

1. Zinātne, kas pēta senās grāmatas un sastāda to katalogus.

Avoti: MkV

kodekss   -sa, v.

1. jur. Sistematizēts jaunizdotu likumu krājums kādā tiesību nozarē.

2. Tradicionālu (piemēram, morāles) normu, nosacījumu kopums.

3. Sens rokraksts.

Avoti: LLVV

kodele   apv.

1. Kodaļa.

2. hip. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: KiV

kodeles   apv., hip.

1. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: Aug2

kodelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; pareti.

1. Kodīt.

Avoti: LLVV

kodeli   apv., hip.

1. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: Aug2

kodelīgs   apv.

1. Tāds, kas ir nasks uz košanu.

Avoti: ME

kodelis   apv.

1. Kodaļa.

2. hip. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: ME, Aug2

kodels   apv., hip.

1. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: Aug2

kodeļa   -as, s.

1. Kodaļa.

Avoti: LLVV

kodeļi   apv., hip.

1. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: Aug2

kodeļš   apv.

1. Kodeļa; linu, pakulu vai vilnas šķiedru kopums, kas vēl jāsavērpj; (linu) vīstoklis, ērkulis, kodaļa; vērpšanai paredzētais materiāla kopums (vērpšanai uzdotais darbs); tīstoklis, vērpšanai sagatavotie lini.

Avoti: ME, VeAT

koderēt   apv.

1. Kost (vairākkārt).

2. Pārmācīt, pērt.

Avoti: ME

koders

1. Ierīce tādai informācijas pārveidošanai, kas katram ieejas signālam piekārto noteiktu izejas signālu kombināciju.

2. Automātiska vai pusautomātiska ierīce programmu un datu kodēšanai, lai tos ievadītu datorā.

3. žarg. Programmētājs.

Avoti: SV99

kodēšana   inf.

1. Viena datu attēlojuma veida pārveidošana citā, kādiem iepriekš pieņemtiem noteikumiem atbilstošā veidā, kas pieļauj pretējo procedūru - dekodēšanu.

2. Programmas sastādīšana programmēšanas valodā.

Avoti: ZTV

Kodešs   mit.

1. Adigeju (Melnās jūras piekraste) mitoloģijā - jūras dievība, kuru iztēlojās kā lielu zivi, kas notur jūru krastos, lai tā neizplūstu.

Avoti: Mit

kodēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Informācijai piekārtot zīmju kopumu (kodējumu), kas dod iespēju šo informāciju nodot citiem, pārsūtīt vai noteiktā veidā apstrādāt; kādu informāciju pārveidot citā kodā (pārkodēt).

2. Ar psihoterapijas metodēm cilvēka apziņu ievirzīt noteiktā stāvoklī (piem., pret alkohola lietošanu).

3. Ierakstīt noteiktu kodu vienā vai vairākās automobiļa daļās; šo kodu var nolasīt tikai ar speciālu aparātu.

Avoti: SV99

kodēt   apv.

1. Rūdīt (metālu).

Avoti: ME

kodeta   mūz.

1. Dažreiz fūgā sastopams mazs melodisks posms starp tēmu un atbildi, kā tēmas papildinājums pirms nākošās balss iestāšanās.

Avoti: Mūz

kodētājs   inf.

1. Ierīce tādai informācijas pārveidošanai, kas katram ieejas signālam piekārto noteiktu izejas signālu kombināciju - kodu.

Avoti: ZTV

kodētājs-dekodētājs   inf.

1. Ierīce, kas pārveido analogsignālus diskrētos signālos un otrādi.

Avoti: D3

Kodiaka   vietv.

1. Sala Klusajā okeānā (angļu val. "Kodiak Island"), Ziemeļamerikas rietumu piekrastē, ASV Aļaskas štatā, platība - 9500 kvadrātkilometru, augstums - līdz 1353 m, no Aļaskas pussalas atdala Šeļihova šaurums; Kadjaka.

Avoti: LģE, LpA

kodicilis   novec.

1. Testamenta papildinājums.

Avoti: LME

kodicills   novec.

1. Pēdējās gribas izteikšana priekš nāves, ar ko pārgroza dažā ziņā testamentu.

Avoti: SV33

kodicils   novec.

1. Testamenta papildinājums.

Avoti: LME

kodielis   apv., hip.

1. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: Aug2

kodieļ   apv.

1. Kāpēc, pēc kā.

Avoti: BsV

kodienis   apv.

1. Kodiens.

Avoti: KiV

kodiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> kost (2); arī kodums (1).

// pārn. Ļauns darbs, arī izteikums (parasti atriebības nolūkā).

2. Ar zobiem atdalīts kumoss.

3. žarg. Iedzeršana.

4. žarg. Malks.

5. žarg. Uzrāviens (automašīnai).

Avoti: LLVV, SLG

kodificēšana   val.

1. Valodas normu izstrādāšana un fiksēšana normatīvos avotos, piemēram, gramatikās, pareizrakstības vārdnīcās.

Avoti: VsV

kodificēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apvienot (likumus, noteikumus, normas u. tml.) jaunizveidotā sistēmā, izveidojot attiecīgu kodeksu.

2. reti. Kodēt.

3. Fiksēt valodas normas.

Kodificētā norma— valodas norma, kas, pamatojoties uz valodas lietojuma sistemātisku izpēti, izstrādāta un fiksēta normatīvos avotos - oficiāli apstiprinātos noteikumos, pareizrunas un pareizrakstības vārdnīcās, gramatikās u. tml.

Avoti: SV99, VsV

kodifiēt   novec.

1. Kodificēt.

Avoti: LME

kodifikācija

1. jur. Spēkā esošo kādas tiesību nozares normatīvo aktu sistematizēšana.

2. val. Valodas normu fiksācija normatīvos avotos (piem., gramatikās, pareizrakstības vārdnīcās).

Avoti: SV99

kodifiķēt   novec.

1. Kodificēt.

Avoti: LME

kodīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izraisa sūrstošas, dedzinošas sajūtas, arī apdegumu (par vielām); stipri kairinošs (par smaržu, dūmiem).

Kodīgais nātrijs— nātrija hidroksīds.

2. Dzēlīgs, ļauni izsmejošs.

Avoti: LLVV

kodīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kodīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kodīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kodiģis   apv., hip.

1. Parastais paeglis ("Juniperus communis").

Avoti: Aug2

kodija   bot.

1. dsk. Eiforbiju dzimtas ģints ("Codiaeum").

Raibā kodija— kodiju suga ("Codiaeum variegatum").

Avoti: TaE

kodija   biol.

1. dsk. Briopsīdu rindas zaļaļģu ģints ("Codium"), laponis lodveidīgs, spilvenveidīgs vai krūmveidīgs, 5-50 cm augsts, visās jūrās, izņemot arktiskās, ~50 s.

Avoti: LPE

Kodima   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā, 8850 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Upe Ukrainā, Odesas un Nikolajevas apgabalā, Dienvidbugas labā krasta pieteka.

Avoti: PuA, Wi

kodinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kodināt 1 (1); ornaments, attēls u. tml., kas iegūts kodinot.

Avoti: LLVV

kodināšana

1. ķīm. tehnol. Materiālu un izstrādājumu virsmas ķīmiska vai elektroķīmiska apstrāde virsmas reljefa mainīšanai un korozijas produktu noņemšanai pirms krāsošanas vai citas apstrādes.

2. ādas apstr. Kažokādas pusfabrikāta apstrādāšana ar smago metālu un sāļu šķīdumiem, sagatavojot ādu krāsošanai, lai panāktu noturīgu dažādu toņu krāsojumu.

3. lauks. Sēklas materiāla apstrāde ar ķīmikālijām, piem., pret sēnīšu slimībām, utt.

4. Koksnes apdare, izmainot tās krāsu, bet saglabājot tās īpašības un tekstūru.

5. Grafikas metode attēla iegūšanai uz metāla plāksnes ar skābes palīdzību.

Avoti: ZTV, LEV

kodināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Apstrādāt (kādu materiālu, priekšmetu) ar ķimikālijām, lai iegūtu attiecīgu virsmas efektu.

// intrans.

// pareti. Balināt (matus).

2. lauks. Apstrādāt (parasti sēklas) ar ķimikālijām, lai nonāvētu slimību izraisītājus.

Avoti: LLVV

kodināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Piekodināt.

Avoti: LLVV

kodinātājs   -a, v.

1. Darītājs --> kodināt 1 (1).

2. v. Ķimikālija, ar ko kodina (1); kodne (1).

3. v. Ķimikālija, ar ko kodina (2); kodne (2).

Avoti: LLVV

kodinēt   apv.

1. Gremot, zelēt.

Avoti: ME

Kodinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnojarskas novadā, 16000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kodis   apv.

1. Kode.

Avoti: ME

kodīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt kost (ko); košļāt.

Avoti: LLVV

kodīte   novec.

1. Pundurkode.

Avoti: KV

Kodjakskaja   vietv., vēst.

1. Alojas novada Staiceles pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kodla   žarg.

1. Bars; cilvēku (parasti negatīvi vērtējamu) grupa.

2. Zagļu saiets.

Avoti: SLG, KZ

Kodlja   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Brašovas žudecā, 21700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kodls   apv.

1. Kurls.

Avoti: ME

kodne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Ķimikālija, ar ko kodina (1).

2. Ķīmikālija, ar ko kodina (2).

Avoti: LLVV

kodno   žarg.

1. Zagļu saiets.

2. Kriminālgrupa.

Avoti: KZ

kodogramma   mil.

1. Ziņojums, kas kodēts un noformēts atbilstoši pārraides noteikumiem ar tehniskajiem sakaru līdzekļiem.

Avoti: MIL

kodol-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz atoma kodolu un tam raksturīgām parādībām.

// savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar atoma kodolu un tam raksturīgām parādībām.

2. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz kodolieročiem un to izmantošanu.

Avoti: LLVV

kodolains   med.

1. Tāds, kam ir kodols.

Avoti: TM5

kodolambīcijas

1. Tieksme, pretenzijas iegūt jaunākās kodoltehnoloģijas, arī kodolieročus.

kodolatbruņošanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Kodolieroču krājumu ievērojama samazināšana vai pilnīga likvidēšana.

Avoti: LLVV

kodolatkritumi

1. Radioaktīvie atkritumi, atomelektrostaciju kodoldegvielas reakciju gala produkti.

kodolavārija   mil.

1. Jebkurš neplānots gadījums, kad tiek pazaudēti, iznīcināti vai nopietni bojāti kodolieroči vai to komponenti, kas rada vai var radīt draudus cilvēku dzīvībai vai īpašumam.

Avoti: MIL

kodolbaterija

1. Elektriskās enerģijas avots, kurā radioaktīvo izotopu sabrukšanas enerģija tiek pārvērsta elektriskajā enerģijā; atombaterija, izotopiskais ģenerators.

Avoti: LPE

kodolbrīvs

1. Bez kodolieročiem.

Avoti: LPE

kodolbruņošanās   s.

1. Kodolieroču ražošana un pavairošana.

Avoti: MLVV

kodolbumba   -as, s.; mil.

1. Aviobumba - eksplozīvas darbības kodolierocis.

Avoti: LLVV

kodoldalīšanās   fiz.

1. Kodolreakcija, kurā smags nestabils atoma kodols sašķeļas divos (vai vairākos) aptuveni vienāda lieluma vieglākos kodolos, atbrīvojot divus vai trīs neitronus un daudz enerģijas.

Avoti: IfV

kodoldegviela   -as, s.

1. Viela, kurā noteiktos apstākļos pati no sevis var noritēt atomu kodolu dalīšanās ķēdes reakcija, kas izraisa liela enerģijas daudzuma izdalīšanos.

Avoti: LLVV

kodoldraudi

1. Kodolspādziena, kodolavārijas draudi.

2. Draudēšana ar kodolieročiem.

kodoldrošība

1. Organizatorisku un tehnisku pasākumu sistēma kodolobjektu bezavārijas izmantošanai un starojumam pakļauto darbību aizsardzībai pret jonizējošo starojumu.

Avoti: LatV

kodoldzinējs   -a, v.

1. Dzinējs, ko darbina kodolenerģija.

Avoti: LLVV

kodolelektrostacija   -as, s.

1. Elektrostacija, kurā elektroenerģijas iegūšanai izmanto kodolenerģiju.

Avoti: LLVV

kodolemulsija   fiz.

1. Samērā bieza (līdz 0,5 mm) fotoemulsija, ko izmanto elementārdaļiņu un mikrodaļiņu pētīšanai kodolfizikā.

Avoti: FF

kodolenerģētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī kodolenerģijas izmantošanas iespējas.

Avoti: LLVV

kodolenerģētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kodolenerģētiku, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar kodolenerģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kodolenerģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Enerģija, kas rodas kodolreakciju procesos.

Avoti: LLVV

kodolepopeja

1. Kodolfizikas, kodolenerģētikas, kodolbruņošanās u. tml. attīstības nozīmīgu notikumu virkne.

kodolfizika   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikas nozare, kas pētī atoma kodola uzbūvi, īpašības un savstarpējas pārvēršanās procesus.

Avoti: LLVV

kodolfizikāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kodolfiziku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kodolfiziķis   -ķa, v.

1. Kodolfizikas speciālists.

Avoti: LLVV

kodolfotoefekts

1. Kodolreakcijas, ko izraisa augstas enerģijas gamma kvanti.

Avoti: LPE

kodolfotoemulsija

1. Fotoemulsija lādētu daļiņu reģistrācijai.

Avoti: LPE

kodolfotoreakcijas

1. Kodolreakcijas, ko izraisa augstas enerģijas gamma kvanti.

Avoti: LPE

kodolglābējs

1. Atomenerģijas rūpniecības avārijas dienesta darbinieks.

kodolģeoloģija

1. Ģeoloģijas nozare, kas pētī radioaktīvos procesus Zemes garozā un to saistību ar ģeoloģiskajiem procesiem.

Avoti: LPE

kodolība   s.

1. Vispārināta īpašība --> kodolīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kodoliedzimtība   -as, s.; biol.

1. Iedzimtība, ko nosaka šūnas kodolā (hrosomās) lokalizētie gēni.

Avoti: ĢT

kodoliekārta   -as, s.

1. Iekārta, kas ražo kodolenerģiju.

Avoti: LLVV

kodolierocis   -ča, v.; mil.

1. Ierocis, kura eksplozijai izmanto smago elementu dalīšanās reakcijās vai vieglo elementu sintēzes reakcijās atbrīvojušos enerģiju.

Avoti: LLVV

kodolieši

1. Smiltenes novada Smiltenes pagasta apdzīvotās vietas "Kodoli" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kodolīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā nav liekvārdības (piemēram, par rakstu, runu); saturīgs; īss, bet zīmīgs, trāpīgs.

2. apv. Tāds, kam ir kodols.

Avoti: LLVV, ME

kodolīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārinām īpašība --> kodolīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kodolincidents   mil.

1. Neparedzēts gadījums, kurā iesaistīts kodolierocis, kodolierīce vai kodolieroča daļa, bet kas nav kvalificējams par kodolavāriju.

Avoti: MIL

kodoliņš

1. Dem. --> kodols.

2. biol. Šūnas kodola organoīds.

Avoti: ZTV

kodolizmēģinājums   -a, v., mil.

1. Kodolieroču izmēģinājums.

Avoti: LLVV

kodolkarš   -a, v.; mil.

1. Karš, kurā izmanto kodolieročus.

Avoti: LLVV

kodolkoksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. Cilindriski konisks nedzīvas koksnes veidojums stumbra centrālajā daļā, kas, kokam augot, pakāpeniski paplašinās; veidojas no atmirstošām aplievas audu šūnām, kurām izzūd barības vielu rezerves, pārkoksnējas šūnapvalki un atmirst protoplasts.

Avoti: ZTV

kodolkuģis   -ģa, v.

1. Kuģis, ko darbina ar kodoldzinēju.

Avoti: LLVV

kodolķīmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kurā pēta sakaru starp vielas ķīmiskajām īpašībām un tās atomu kodolu pārvērtībām.

Avoti: ZTV

kodolķīmiķis   -ķa, v.

1. Kodolķīmijas speciālists.

Avoti: LLVV

kodolķīmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kodolķīmiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kodollādiņš   -a, v.; mil.

1. Noteikts skaldāmo materiālu vai vieglo elementu daudzums, kuru ievieto raķetē, aviācijas bumbā vai artilērijas šāviņā, lai sprādzienam izmantotu smago elementu kodolu dalīšanās reakcijās vai vieglo elementu kodolu sintēzes reakcijās atbrīvojušos enerģiju.

Avoti: LLVV

kodollaikmets   -a, v.; parasti vsk.

1. Laikposms 20. gadsimtā, kad plaši sāk izmantot kodolenerģiju.

Avoti: LLVV

kodolledlauzis   -ža, v.

1. Ledlauzis, ko darbina ar kodoldzinēju.

Avoti: LLVV

kodollielgabals   -a, v.; mil.

1. Lielgabals kodollādiņu izšaušanai.

Avoti: LLVV

kodollokomotīve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Lokomotīve, ko darbina ar kodoldzinēju.

Avoti: LLVV

kodolmateriāli

1. Materiāli, kuri satur izotopus, kas spēj dalīties, mijiedarbojoties ar neitroniem, un kuri kodoldalīšanās procesā rada jonizējošo starojumu.

Avoti: LatV

kodolmīna   mil.

1. Kodolmunīcija, kas paredzēta, lai ierīkotu kodollādiņu šķēršļus gruntī un zem ūdens.

Avoti: MIL

kodolmunīcija   mil.

1. Munīcija, kuras iznīcinošās iedarbības pamatā ir kodolsprādziena enerģijas izmantošana.

Avoti: MIL

kodolobjekts

1. Objekts, kurā tiek izmantoti kodolmateriāli.

kodolpatvertne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Patvertne, kas aizsargā pret kodolieroču iedarbību.

Avoti: LLVV

kodolpētījums   -a, v.

1. Atomu kodolu pētījums.

Avoti: LLVV

kodolpostījumi   mil.

1. Postījumi, kas radušies kodoltrieciena rezultātā.

Avoti: MIL

kodolraķete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. mil. Raķete, kurā ir kodollādiņš.

2. Raķete, kurā par dzinējspēka avotu izmanto kodolreakcijās atbrīvojušos enerģiju.

Avoti: LLVV

kodolreakcija   -as, s.

1. Atomu kodolu pārvēršanās procesi, kurus izraisa kodolu savstarpējās sadursmes vai mijiedarbība ar elementārdaļiņām un starojumu.

Avoti: LLVV

kodolreaktors   -a, v.

1. Iekārta, kurā notiek vadāma smago elementu kodolu dalīšanās ķēdes reakcijā.

Avoti: LLVV

kodolrisks   mil.

1. Risks, ko nosaka komandieris un kam uzbrukuma operācijā varētu būt pakļauti savējo spēki, ja kodolierīces sprādziens vērsts uz tuvu esošu pretinieka mērķi.

Avoti: MIL

kodols   -a, v.

1. Iekšējā (augļa, sēklas) daļa, kas ietverta cietā apvalkā.

2. Centrālā (stumbra) daļa, kas sastāv no atmirušiem audiem un ir sausāka par ārējo slāni.

3. astr. Iekšējā, centrālā (debess spīdekļa) daļa.

Komētas kodols— cietu daļiņu sablīvējums komētas galvā.

4. Iekšējā, centrālā (ieža) daļa.

5. Iekšējā, centrālā (piemēram, priekšmeta, celtnes) daļa.

6. biol. Organisma šūnas sastāvdaļa, kas atrodas protoplazmā.

7. fiz. Centrālā (atoma) daļa, kurā koncentrēta gandrīz visa atoma masa.

Kodolu dalīšanās— smago elementu atomu kodolu sadalīšanās divās vai vairākās daļās.

Kodola starojums— atoma kodola procesu izraisīts starojums; kodolstarojums.

8. Galvenā, vadošā (cilvēku) grupa (kādā kolektīvā).

9. Būtība, galvenais, raksturīgākais (problēmā, uzskatos).

Izlobīt kodolu— uztvert un izprast galveno, būtisko.

Avoti: LLVV

kodolsintēze

1. Kodoltermiskā sintēze - divu vieglāku atomu kodolu apvienošanās, izveidojot smagāku, stabilāku kodolu, kuras rezultātā atbrīvojas daudz enerģijas.

Avoti: LPE

kodolspēki   -u, vsk. kodolspēks, -a, v.

1. fiz. Spēki atoma kodolā, kuri darbojas starp nukloniem.

2. mil. Kodolieroču krājums.

Avoti: LLVV

kodolspēkstacija   -as, s.

1. Kodolelektrostacija, tvaika spēkstacija, kurā siltumu tvaika raž. dod kodolreaktors.

Avoti: LEV

kodolspektroskopija

1. Eksperimentālās kodolfizikas nozare, kas pētī atomu kodolu stāvokļu enerģiju, kvantu raksturlielumus un radioaktīvās sabrukšanas veidus un varbūtību, mērījot kodolu radioaktīvās sabrukšanas vai kodolreakciju starojuma enerģiju, intensitāti, leņķ. sadalījumu un polarizāciju.

Avoti: EV

kodolsprādziens   -a, v.

1. Sprādziens, ko izraisa smago elementu atomu kodolu dalīšanās ķēdes reakcija vai vieglo elementu kodolu sintēzes reakcija.

Avoti: LLVV

kodolsprāgstviela   -as, s.

1. Viela, kas atomu kodolu dalīšanās ķēdes reakcijas vai vieglo elementu kodolu sintēzes reakcijas rezultātā izdala lielu enerģijas daudzumu.

Avoti: LLVV

kodolstabs   mil.

1. Zemūdens kodolsprādziena radīts dobs ūdens un putu stabs, pa ko eksplozijā radušās karstas augsta spiediena gāzes nokļūst atmosfērā.

Avoti: MIL

kodolstarojums   -a, v.; fiz.

1. Atoma kodola procesu izraisīts starojums; kodola starojums.

Avoti: LLVV

kodolšāviņš   mil.

1. Pamatnozīmes šāviņu grupas liela kalibra šāviņš, kurā ievietots kodollādiņš, nevis parastās sprāgstvielas.

Avoti: MIL

kodolšķemba   fiz.

1. Kodoldalīšanās reakcijas produkts, viens vieglākajiem kodoliem, kas rodas sašķeļoties smagākam nestabilam atoma kodolam.

Avoti: IfV

kodolšūnaiņi   biol.

1. Dzīvās dabas šūnaiņu tipa organismi ("Nuclearia" jeb "Eucariota"), kuru šūnas sastāv no plazmas un ar membrānu norobežota kodola (piem., vienšūnas aļģes, sēnes, augi, dzīvnieki); eikarioti.

Avoti: LD, SV96

kodoltehnika   -as, s.; parasti vsk.

1. Tehnikas nozare, kas saistīta ar kodolenerģijas ražošanas un praktiskas izmantošanas problēmām.

Avoti: LLVV

kodoltermisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā augstā temperatūrā noris vieglo elementu atomu kodolu sintēze (par reakciju); tāds, kurā izmantota šāda sintēze; tāds, kas ir saistīts ar šādu sintēzi.

Kodoltermiskais karš mil.— karš, kurā izmanto kodoltermiskos ieročus.

Kodoltermiskā reakcija— vieglo atomu kodolu sintēzes (apvienošanās) reakcija, kuras realizēšanai nepieciešama augsta temperatūra (desmitiem miljonu grādu).

Kodoltermiskā bumba— ūdeņraža bumba.

Kodoltermiskais reaktors— atomreaktoru tips, kurā siltumu iegūst, izmantojot kodolsintēzi.

Avoti: LLVV, FF, MkV, IfV

kodoltrieciens   -a, v.; mil.

1. Kodoluzbrukums.

Avoti: LLVV

kodoluzbrukums   -a, v.; mil.

1. Uzbrukums, kurā izmanto kodolieročus.

Avoti: LLVV

kodolvalsts   -valsts, dsk. ģen. -valstu, s.

1. Valsts, kuras rīcībā ir kodolieroči.

Avoti: LLVV

kodolzemūdene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; mil.

1. Zemūdene, ko darbina ar kodoldzinēju.

Avoti: LLVV

kodolziema

1. Iespējamas ilglaicīgas plaša kodolkara sekas, kas izraisītu atmosfēras piesārņošanos, ilglaicīgu temperatūras pazemināšanos un leduslaikmeta iestāšanos.

Avoti: IdV

kodolziepes   -pju, s.; tikai dsk.

1. Ziepes, kuru sastāvā ir daudz nepārziepjotu taukskābju.

Avoti: LLVV

kodominance   -es, s.; biol.

1. Dažādu viena gēna alēļu komplementārās mijiedarbības veids, to vienlaicīga izpausme heterozigotā.

Avoti: ĢT

Kodonjo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Codogno"), Lombardijas reģiona LOdi provincē, 15400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kodonopsis   bot.

1. dsk. Pulkstenīšu dzimtas ģints ("Codonopsis"), dekoratīvi dārza augi ar zvanveida ziediem.

Mežvīteņu kodonopsis— kodonopšu suga ("Codonopsis clemantidea").

Avoti: DaE

kodons   biol.

1. Ģenētiskā koda vienība, triplets, kas sastāv no trim noteiktā secībā dezoksiribonukleīnskābes vai ribonukleīnskābes molekulā izvietotiem nukleotīdiem.

Terminējošie kodoni— ģenētiskā koda tripleti, kas norobežo katra polipeptīda kodējošo rajonu mRNS sastāvā un nodrošina polipeptīdu sintēzes termināciju.

Avoti: ZTV

Kodori   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Kodori grēda - atrodas Lielā Kaukāza rietumu daļā, Gruzijā, garums - ~75 km, augstums - līdz 3313 m, izvirdumieži, māla slānekļi, smilšakmeņi.

Avoti: LC, PZT

kodoskops

1. Projekcijas aparāts, kas uz caurspīdīgas plēves zīmētus attēlus vai rakstītu tekstu projicē uz ekrāna.

Avoti: SV99

Kodre   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Ulciņas kopienā, 880 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

Kodroipo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Codroipo"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Udīnes provincē, 15900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kodri   vietv.

1. Augstiene Moldovā, starp Reutu (Dņestras baseinā) un Prutu, garums - ~100 km, augstums - līdz 429 m (Balanešti kalns), erozijas reljefs, dziļas gravas, upju ielejas, noslīdeņi, karsta procesi.

Avoti: PZT

Kodru   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Kišiņevas rajonā, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kodru rezervāts - atrodas Kodru augstienē, Moldovas centrālajā daļā, platība - 27 kvadrātkilometri, dibināts 1961. g., lai saglabātu un pētītu Moldovas centrālās daļas dabas kompleksus.

Avoti: Wi, PuA, PZT

kods   -a, v.

1. Zīmju, simbolu, signālu sistēma informācijas pārraidei, apstrādei, glabāšanai.

Ģenētiskais (arī iedzimtības) kods— iedzimta, mantota nukleīnskābes molekulās šifrēta informācijas sistēma, kas konsekventi realizējas (dzīvnieku, augu, mikroorganismu) nukleotīdos.

2. Informācijas teorijā un semiotikā - kodēšanas sistēma; kārtulu sistēma, kas dod iespēju katrai informācijas porcijai piekārtot kodējumu - noteiktu zīmi vai zīmju kopumu (piem., valoda, ceļa zīmju sistēma).

Morzes kods— Morzes alfabēts, īsu un garu signālu kombināciju sistēma burtu un ciparu pārraidei.

Koda jaukšana— divu vai vairāku valodu izmantošana vienā mutvārdu saziņas aktā viena un tā paša runātāja tekstā, runātājam neapzinoties pāreju no vienas valodas uz otru.

Koda maiņa— apzināta pāreja no vienas valodas uz otru vienā saziņas aktā viena un tā paša runātāja (retāk - rakstītāja) tekstā.

Avoti: SV99

kods   apv.

1. Kāds.

Avoti: BsV

kods   apv.

1. Kode, kodes kodums.

Avoti: ME

kods   apv.

1. Vājš, liess.

Avoti: ME

Kodu-Kapzeme   vietv.

1. Kodu-Kapzemes purvs - Sokas purvs Viduslatvijas zemienes Metsepoles līdzenumā, Ziemeļvidzemes biosfēras rezervātā, Alojas novada Staiceles pagastā (tā ziemeļu daļa ir Igaunijā); Soku purvs; Kodaju purvs.

Avoti: LE1

koduls   apv.

1. Koka runga.

Avoti: KV

koduls   apv.

1. Kodols.

Avoti: ME

kodums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> kost (2); kožot radīta brūce, saspiedums.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kost (1).

3. apv. Vēžu ēsma.

Avoti: LLVV, ME

kodziki

1. 8. gs. sarakstīta japāņu hronika, galvenais japāņu mitoloģijas avots.

Avoti: MkV

kodzis   apv.

1. Kode; kāpurs.

Avoti: ME

kodža   žarg.

1. Dzērājs.

Avoti: SLG

Kodžaeli   vietv.

1. Izmita - pilsēta Turcijā.

2. Koadželi pussala - atrodas Mazāzijas pussalas ziemeļrietumu daļā ("Kocaeli"), starp Melno un Marmora jūru, Turcijā, garums - 75 km, platums - līdz 50 km, pauguraina, augstums - līdz 537 m.

Avoti: PZT

Kodžakeja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Dijarbakiras ilā, 5900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kodžali   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kocaali"), Sakarjas ilā, 11600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kodžasinana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kocasinan"), Kajseri ilā, 359500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kodžedo   vietv.

1. Sala Korejas arhipelāgā ("Koje-do"), Korejas dienvidu piekrastē, platība - ~300 kvadrātkilometru, augstums - līdz 562 m.

Avoti: PZT, LpA

kodžiki   rel.

1. Sintoisma raksti, kas ir senākais teksts japāņu valodā, kaut arī tas ir rakstīts, izmantojot ķīniešu personāžus; sastāv no mītiem un leģendām par pasaules radīšanu, Japānas dibināšanu, kā arī apraksta japāņu ceremonijas un paražas.

Avoti: R1

koedukācija   novec.

1. Kopaudzināšana.

Avoti: KV

koef.   saīs.

1. Koeficients.

Avoti: i1

koeficients   -a, v.

1. Ar relatīvu lielumu izteikts kvalitatīvs rādītājs (piem., lietderības k.).

2. mat. Skaitlisks reizinātājs monomā vai burtveida izteiksmē.

Binomiālais koeficients— reizinājuma koeficients Ņūtona binoma izvirzījumā.

3. mat. Matemātiska objekta vai transformācijas raksturlielums (piem., līdzības k.).

4. ķīm. Skaitlis, kas rāda, cik daudz viena veida molekulu piedalās apskatāmajā ķīmiskajā reakcijā.

5. Jēdziena kvantitatīvs raksturojums, arī salīdzinājumā.

Berzes koeficients— lielums, ar kuru kvantitatīvi raksturo berzi.

Gaismas koeficients— logu stiklu laukuma attiecība pret grīdas laukumu.

Drošības koeficients— skaitlis, kas rāda, cik reižu izturības robeža pārsniedz pieļaujamo spriegumu.

Lietderības koeficients— tehn. Skaitlis, kas rāda pievadītās un izmantotās enerģijas, spēka u. tml. attiecības.

Avoti: LLVV, ZTV

koekscitācija   med.

1. Uzbudinājums, kas rodas vienlaicīgi ar citām parādībām.

Avoti: TM

koeksistence   -es, s.; parasti vsk.

1. Līdzāspastāvēšana.

Avoti: LLVV

koeksistēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Eksistēt, būt, pastāvēt vienlaikus (ar ko citu).

Avoti: LLVV

koeleria   lat.

1. Kelērijas.

Koeleria cristata— sekstainā kelērija.

Koeleria glauca— zilganā kelērija.

Koeleria gracilis— sekstainās kelērijas "Koeleria cristata" nosaukuma sinonīms.

Koeleria grandis— dižā kelērija.

Koeleria polonica— dižās kelērijas "Keleria grandis" nosaukuma sinonīms.

Koeleria pyramidata— piramidālā kelērija.

Avoti: LD

koelreuteria   lat.

1. Kelreitērijas.

Koelreuteria bipinnata— kelreitēriju suga.

Koelreuteria elegans— kelreitēriju suga.

Koelreuteria paniculata— skarainā kelreitērija.

Avoti: PDE, DaE, Wi

koemcija   novec.

1. Senajā Romā viens no likumīgās jeb romiešu laulības noslēgšanas veidiem, ar ko sieva nokļuva vīra varā ar visu savu mantu un bērniem, kas piedzima šai laulībā.

Avoti: KV

Koenigshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Naukšēnu novada Ķoņu pagasta bijušais nosaukums.

2. Ķoņi.

3. Ķoņu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Ķoņu pagastā.

Avoti: LPag, FV

koenzīmi   ķīm.

1. Kofermenti - organisko katalizatoru jeb fermentu darbīgā sastāvdaļa, kas pati nav olbaltumviela.

Avoti: ZTV

koenzīms   med.

1. Organiska viela, kam nav peptīdu uzbūves un kas saistās ar enzīmu un nodrošina enzimātisko reakciju norisi.

Avoti: MSV

koercija   sociol.

1. Pakļaušana, piespiešana un ierobežošana.

Avoti: SsV

koercitīvs

1. Ierobežojošs.

Koercitatīva vara— vara, kuras pamatā ir koercija.

Avoti: LPE

koercitometrs

1. Aparāts feromagnētiķu koercitīvā spēka mērīšanai.

Avoti: LPE

koerģisms   med.

1. Farmakoloģiskais koerģisms - parādības (antagonisms, antidotisms, sinerģisms, summācija), kas rodas, vienlaikus lietojot divus vai vairākus medikamentus.

Avoti: ZTV

koeruni

1. Indiāņu cilts Dienvidamerikā, pieder pie vitotu grupas, dzīvo Putumajas un Kaketas baseinā (gk. Kolumbijā, daļēji Peru), valoda pieder savrupajai vitoti saimei, animistiski ticējumi, šamanisms.

Avoti: PZT

Koesfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Coesfeld"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 35800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

koevolūcija

1. Tādu vienas sugas struktūru un izturēšanās formu rašanās, kuras vislabāk izprotamas kopsakarā ar citu sugu.

Avoti: IdV

kofaktors   med.

1. Faktors, kuram jāsavienojas ar citu faktoru, lai notiktu funkcija.

2. Metāla jons vai organisks savienojums, kam nav peptīdu uzbūves un kas ir daudzu enzīmu komponents; nodrošina enzīmu bioloģisko aktivitāti.

Avoti: TM, MSV

kofani

1. Viena no indiāņu ciltīm, kas veido čibču tautu grupu Dienvidamerikā, gk. Kolumbijā.

Avoti: PZT

Kofarnihona   vietv.

1. Upe Tadžikistānā ("Kafirnigan"), Amudarjas labā krasta pieteka, garums - 387 km, sākas Hisaras grēdā.

Avoti: PuA, PZT

Kofčaza   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kirkraleri ilā, 850 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kofeinagla   jūrn. sl.

1. Tapai (naglai) līdzīgs profilēts nerūsoša metāla kalums, kas vertikāli ievietots naglu sola ligzdā.

Kofeinaglu sols— pie masta vai uz klāja novietota ietaise kustīgas takelāžas trošu nostiprināšanai (aizlikšanai), kas sastāv no dēļa (plankas) ar caurumiem, kuros pēc vajadzības ieliek īpašas tapas (kofeinaglas), ap kurām aptin aizliekamās troses.

Avoti: JūVM

kofeīnisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Spilgti izteikta patoloģiska tieksme un pieradums lietot kofeīnu; saindēšanās ar kofeīnu.

Avoti: LLVV, TM

kofeīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Galvenais kafijas pupiņu un tējas lapu alkaloīds, kas uzbudina centrālo nervu sistēmu.

Avoti: LLVV

kofeols   med.

1. Gaistoša eļļa, kas attīstās kafijas pupiņās grauzdēšanas procesā un piešķir kafijai raksturīgo smaržu; kofeons.

Avoti: TM

kofeons   med.

1. Gaistoša eļļa, kas attīstās kafijas pupiņās grauzdēšanas procesā un piešķir kafijai raksturīgo smaržu; kofeols.

Avoti: TM

koferdams

1. Tirdzniecības kuģos - šaurs, ūdensnecaurlaidīgs nodalījums, kas norobežo divus blakus esošus nodalījumus, kuros ir naftas produkti vai cita ugunsnedroša viela; drošākai izolācijai k-u var piepildīt ar ūdeni.

2. Karakuģiem - ūdensnecaurlaidīgs nodalījums gar bortiem kuģa papildu aizsardzībai pret lādiņu triecieniem.

3. Ierīce, ko lieto plombēšanas laikā zoba izolācijai no siekalām.

Avoti: ZTV

koferis   -ra, v.

1. Kastes veida soma nelielu priekšmetu pārnešanai, pārvadāšanai; čemodāns.

Avoti: LLVV

kofermenti   -u, vsk. koferments, -a, v.; biol.

1. Neolbaltumvielu dabas mazmolekulāri savienojumi - salikto fermentu sastāvdaļa.

Avoti: LLVV

kofers   žarg.

1. Soma, portfelis.

Avoti: KZ

kofoli

1. Viena no senufi tautas ciltīm, dzīvo Kotdivuāras, Mali un Burkinfaso robežrajonos, valoda pieder pie guru grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults), daļa - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

kofoloģija   med.

1. Mācība par kurlumu.

Avoti: TM

kofopedagoģija   med.

1. Kurlo apmācība.

Avoti: TM

Koforidua   vietv.

1. Pilsēta Ganā ("Koforidua"), Austrumu reģiona administratīvais centrs, 87300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

kofoterapija   med.

1. Kurluma ārstēšana.

Avoti: TM

kofrokartija

1. Tūrisma uzlīmju (viesnīcu, automašīnu u. c. uzlīmju) kolekcionēšana.

Avoti: SV08

Kofu   vietv.

1. Pilsēta Japānā, Honsju salas centrālajā daļā, Jamanaši prefektūras administratīvais centrs, 193100 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kogalima   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Hantu-Mansu autonomajā apvidū - Jurgā, 61000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kogaļas   apv.

1. Nezāles labībā.

Avoti: ME

kogans   apv.

1. Iedomīgs, uzpūtīgs cilvēks.

2. Muļķis.

Avoti: ME

kogars   apv.

1. Linu pogaļa.

Avoti: ME

koge   vēst.

1. Hanziešu kuģi, ar kuriem pārvadāja preces Rietumeiropā; kuģis būvēts no plankām ar vienu mastu un taisnām burām; kogs.

Avoti: VjV

Kogeln   vietv., vēst., vācu val.

1. Koguļu muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Matkules pagastā.

Avoti: KV

Kogeļa   vietv.

1. Upe Krievijā, Komi Republikā, Iličas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kogi   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Kogi"), administratīvais centrs - Lokodža, platība - 29833 kvadrātkilometri, 3278500 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts vidusdaļā.

Avoti: PuA

kogia   lat.

1. Pundurkašaloti.

Avoti: PDE

kogināt   apv.

1. Radīt raksturīgas balss skaņas (par gaiļiem).

Avoti: ĒiV

kogitācija   novec.

1. Domāšana.

Avoti: KV

kognācija   novec.

1. Asins radniecība.

Avoti: KV

kognāti

1. Asinsradinieki.

// vēst. Romiešu tiesībās - vīriešu vai sieviešu līnijas asinsradinieki, kas nav pakļauti attiecīgās ģimenes galvas varai.

2. val. Kopcilmes vārdi (piem., angļu "father", vācu "Vater". latīņu "pater").

Avoti: SV99

kognātisks   antrop.

1. Tāds, kas saistās ar asinsradniecību.

Avoti: SV96

kognīcija

1. Psiholoģijā izziņas un iztēles process.

Avoti: TM

kognitīvistika

1. Starpdisciplināra zinātne par izziņu (izzinātājdarbību), zināšanām un atziņām; aptver psiholoģiju, neirofizioloģiju, lingvistiku, filozofiju u. tml.

Avoti: SV99

kognitīvs

1. Ar izziņu (izzinātājdarbību) saistīts; tāds, ka pamatā ir izziņa (izzinātājdarbība).

Kognitīvā valodniecība— valodniecības virziens, kurā pēta valodas saistību ar izziņu un domāšanu, piemēram, konstatē tipveida shēmas, kas pastāv valodas lietotāju apziņā un ir pasaules valodiskās kategorizācijas pamats.

Kognitīvā lingvistika— kognitīvā valodniecība.

Kognitīvā psiholoģija— zinātne, kas pēta cilvēku un dzīvnieku kognitīvos (izziņas) procesus un šo procesu kopsakaru ar mācīšanos, atmiņu, spriešanu un valodas apguvi.

Kognitīva valoda— valodas funkcionālais paveids, kura uzdevums ir sniegt informāciju, kas klausītājam ir jauna, līdz šim nezināma; šāda valoda ir denotatīva, t. i. lieto vārdus, kuriem ir tikai jēdzieniska nozīme.

Avoti: SV99, IdV, SsV

kognomiāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz vārdu, kas veidots no uzvārda, piem., angstrēms, kirī, vats.

Avoti: MSV

Kogoleto   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cogoleto"), Ligūrijas reģiona Dženovas provincē, 9100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kogona   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā ("Kogon"), Buhāras vilojatā, Zeravšanas ielejā, 58000 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Upe Gvinejā ("Kogon"), ietek Atlantijas okeānā.

Avoti: PZT, LpA

Kogorno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cogorno"), Ligūrijas reģiona Dženovas provincē, 5600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kogs

1. Visvairāk pazīstamais 12.-16. gs. burukuģa veids, kuģis būvēts no plankām ar vienu mastu un taisnām burām; koge.

Avoti: LEV

kogulītis   apv.

1. Ķekars, pušķis, skara.

2. Sparģeļa sakne.

3. Baltās trifeles.

Avoti: ME

kogurs   apv.

1. Ķekars, pušķis, skara.

2. Sparģeļa sakne.

3. Baltās trifeles.

4. Linu pogaļa.

Avoti: KV

koģenerācija

1. Patērētājiem piegādājamās siltumenerģijas un elektroenerģijas kopīga ražošana vienā enerģētiskajā iekārtā; salīdzinājumā ar dalīto siltumenerģijas un elektroenerģijas ražošanu ievērojami samazina kurināmā patēriņu.

Avoti: ZTV

kohabitācija   med.

1. Dzimumkopdzīve.

Kohabitācijas sāpes— sāpes, kas var rasties vīrieša vai sievietes dzimumorgānu apvidū dzimumakta laikā; sievietei cēlonis var būt iekaisums intīmajā apvidū vaivēdera lejasdaļā, kā arī traucējumi maksts mitrināšanā; vīriešiem visbiežāk mēdz būt sāklinieku, sēklinieku piedēkļu vai prostatas iekaisumi vai priekšādas sašaurinājums.

Avoti: TM, MeE

Kohala   vietv.

1. Vulkāns Havajas salā, augstums - 1678 m.

Avoti: PZT

Kohedesa   vietv.

1. Štats Venecuēlas ziemeļu daļā ("Cojedes"), administratīvais centrs - Sankarlosa, platība - 14800 kvadrātkilometru, 318300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA

Kohelet   rel.; senebr.

1. Sākotnējais apzīmējums Zālamana Mācītāja grāmatai.

Avoti: RtV

Koheme   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Cochem"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kohere   vietv.

1. Upe Vācijā ("Kocher"), Bādenē-Virtembergā, Nekāras labā krasta pieteka, garums - 180 km.

Avoti: PZT, LpA

koherence   -es, s.; parasti vsk.

1. fiz. Viļņu vai svārstību spēja izraisīt savā starpā interferenci.

2. val. Teksta lingvistikā - teksta vienību saistījums, kam nav formālu izteiksmes līdzekļu un kas balstās uz iepriekš teikto vai vispārīgām zināšanām.

3. med. Garīgā sakarība, kas izpaužas rakstos un runā.

Avoti: LLVV, TM

koherents   -a, v.; fiz.

1. Optiskā kvantu ģeneratora starojums.

Avoti: LLVV

koherents   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Tāds, kam piemīt koherence; tāds, kas ir radies no viena un tā paša gaismas avota punkta.

Avoti: LLVV

koherers   vēst.

1. Aparāts elektrisko svārstību konstatēšanai un reģistrēšanai, ko lietoja pirmajos radiouztvērējos kā detektoru.

Avoti: SV69

kohēzija   -as, s.; parasti vsk.

1. Salipšana, saistīšanās; salipšanas spēks; savstarpējā pievilkšanās.

2. fiz. Molekulārā mijiedarbība starp (cietas vai šķidras vielas) daļiņām, kuras rezultātā veidojas vienota sistēma.

3. val. Teksta lingvistikā - teksta vienību saistījums, kas izteikts ar leksiskiem vai gramatiskiem līdzekļiem - saikļiem, partikulām vietniekvārdiem un vispārīgas nozīmes apstākļa vārdiem, kā arī perifrāzēm, sinonīmiem u. c.; sasaiste.

4. Kohēzijas politika - izlīdzināšanas, atšķirību samazināšanas, labākas saistības politika; Eiropas Savienības realizēts nostādņu un pasākumu kopums, lai izlīdzinātu valstu attīstības līmeni, tādējādi panākot lielāku vienotību un saistību veselumā.

Avoti: TM, LLVV, PL

Kohibaba   vietv.

1. Babas grēda Hindukuša kalnu sistēmas rietumu daļā, Afganistānas vidienē.

Avoti: PZT

kohija

1. dsk. Balandu dzimtas ģints ("Kochia"), viengadīgs lakstaugs, puskrūms, krūms; visu kontinentu mērenajās joslās ~70 s.; Latvijā konstatētas 2 Āzijas izcelsmes sinantropas un radniecīgas sugas.

Dažādlapu kohija— kohiju suga ("Kochia heterophylla").

Siversa kohija— kohiju suga ("Kochia sieversiana").

Slotiņu kohija— kohiju suga ("Kochia scoparia"), saukta arī par vasaras eglīti, Latvijā audzēta kā krāšņumaugs, vietām pārgājusi savvaļā.

Avoti: EV

Kohīma   vietv.

1. Pilsēta Indijas austrumos ("Kohīma"), Nāgālendas štata administratīvais centrs, 268000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

kohinūrs   novec.

1. Augstvērtīgs slīpēts dimants.

Avoti: KV

kohiponīms   val.

1. Viens no diviem vai vairākiem paralēliem (viena hiperonīma) hiponīmiem, blakusjēdziena nosaukums.

Avoti: VsV

kohistāņi

1. Cilšu grupa, dzīvo Pakistānas ziemeļos, kalnos starp Gilgitas un Svatas upi, valoda pieder pie indoeiropiešu saimes dardu grupas, saglabājusies ģints organizācija, reliģija - islāms (sunnisms), izplatīti senie ticējumi.

Avoti: PZT

kohleīts   med.

1. Auss gliemeža iekaisums.

Avoti: TM

kohleria   lat.

1. Kolērijas.

Kohleria amabilis— tīkamā kolērija.

Avoti: TaE

Kohlhausen   vietv., vēst., vācu val.

1. Gravas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Mēdzūlas pagastā.

Avoti: KV

Kohma   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ivanovas apgabalā, Uvodas krastos, Ivanovas piepilsēta, 29400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

kohorta   -as, s.

1. Cilvēku grupa, ko cieši saista, piemēram, uzskati, idejas.

2. vēst. Taktiska vienība senās Romas karaspēkā.

Avoti: LLVV

kohs   -a, v.

1. Kuģa pavārs; koks 2.

Avoti: LLVV

Kohtla-Jerve   vietv.

1. Pilsēta Igaunijas ziemeļaustrumu daļā, Austrumviru apriņķī, 37200 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1946. g.

Avoti: PuA, Wi

Kohtlajerve   vietv.

1. Kohtla-Jerve - pilsēta Igaunijā.

Avoti: PZT

koiba   apv.

1. Zoles gabals.

2. niev. Kāja (parasti liela, neglīta).

3. niev. Nepatīkams cilvēks.

4. Nepaklausīgs dzīvnieks (piemēram, govs, zirgs).

Avoti: ViV

koica   žarg.

1. Kāja.

Avoti: SLG

koicaks   apv.

1. Liels, neglīts, neveikls vīrietis.

Avoti: ViV

koicele   apv.

1. Liela, neglīta, neveikla sieviete.

Avoti: ViV

koicka   apv.

1. Liela, neglīta, neveikla sieviete; koicele.

Avoti: ViV

Koidu   vietv.

1. Pilsēta Sjerraleones Republikā, Austrumu provincē, 80000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

koifs   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

koiji

1. Viena no gondu cilšu grupām, dzīvo Indijas centrālajā daļā, valoda pieder pie dravīdu valodām.

Avoti: PZT

koijots   -a, v.

1. Par vilku mazliet mazāks suņu dzimtas dzīvnieks ar pelēkbrūnu apspalvojumu; gk. izplatīts Ziemeļamerikā, visbiežāk prērijās.

2. mit. Viens no populārākajiem Ziemeļamerikas pirmiedzīvotāju mītiskajiem tēliem, bieži figurē mītos kā viltīgs krāpnieks.

Avoti: SV99, PmV

koika   apv.

1. Veca, no dēļiem primitīvi darināta gulta; guļamā lāviņa.

Avoti: KnG, Žrg

koil-   med.

1. Salikteņos norāda uz iedobumu.

Avoti: MSV

koilo-   med.

1. Salikteņos norāda uz iedobumu.

Avoti: MSV

koiloma   novec.

1. Miesas dobums starp zarnām un ķermeņa sienām, izklāts ar savu epitēliju; celoms.

Avoti: KV

koilonihija   med.

1. Stāvoklis, kurā nagu sānu malas ir paceltas, bet naga centrs iespiests; novēro dzelzs deficīta anēmijās.

Avoti: TM

Koimbatura   vietv.

1. Kojamputūra - pilsēta Indijas dienvidrietumos.

Avoti: LģE

Koimbra   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Coimbra"), Mondegas labajā krastā, apgabala administratīvais centrs, 143400 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 200. g. p. m. ē.

2. Apgabals Portugālē ("Distrito de Coimbra"), atrodas valsts kontinentālās daļas vidienē, platība 3947 kvadrātkilometri, 430000 iedzīvotāju (2011. g.), ietver 17 municipalitātes, robežojas ar Aveiru, Viseu, Gvardas, Kaštelu Branku un Leirijas apgabalu, rietumos apskalo Atlantijas okeāns.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Koina   vietv.

1. Upe Krievijas Komi Republikā, Vimas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

koinaistēzija   novec.

1. Iekšējo organisko sajūtu kopums, kas noteic t. s. vispārējo sajūtu.

Avoti: KV

Koinare   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Plevenas apgabalā, 4500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ko-ināt   apv.

1. Jautājot vairākkārt teikt "ko".

Avoti: ViV

koincidence

1. biol. Interferences mērs, kuru zināmam hromosomas rajonam aprēķina, attiecinot faktisko divkāršo krustmiju biežumu pret sagaidāmmo, ja katra krustmija neatkarīgi sita no citas.

2. novec. Sakrišana.

Avoti: ĢT, KV

koincidencija   novec.

1. Kopā sakrišana.

Avoti: LME

koincidēt   novec.

1. Kopā sakrist.

Avoti: LME

koindikācija   med.

1. Papildu indikācija zāļu lietošanai.

Avoti: TM

koinē

1. vēst. Senajā Grieķijā - visas tautas valoda, kas izveidojās uz Atikas dialekta pamata, bet atšķīrās no klasiskās grieķu valodas; šajā valodā sarakstīti Jaunās Derības manuskripti.

2. val. Valoda, kas kalpo saziņai starp dažādu dialektu runātājiem; parasti tā izveidojas uz viena vai divu dialektu pamata.

Avoti: SV99, RtV

koinfekcija   med.

1. Infekcija ar dažādiem patogēniem mikroorganismiem vienlaikus.

Avoti: MSV

koino-   med.

1. Salikteņos norāda uz kopību.

Avoti: MSV

koinobijs   novec.

1. Austrumu baznīcā klosteris, kur mūki bez pašu īpašuma dzīvo kopā.

Avoti: KV

koinobits   novec.

1. Mūks, klostera iemītnieks.

Avoti: SV33

koinonifobija   med.

1. Slimīgas bailes no cilvēkiem pārpildītas telpas.

Avoti: TM

koinonija   med.

1. Kopīga darbība, piem., vienādu šūnu kopīga darbība vienādos audos.

Avoti: TM

koinozīts   med.

1. Dzīvnieku parazīts, kas spēj atdalīties no sava saimnieka; brīvs komensāls organisms.

Avoti: TM

koins   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

koira   tekst.

1. Šķiedra, kas iegūta no "Cocos nucifera" auga augļu apvalka; kokosšķiedra.

Avoti: ZTV

koisanu

1. Koisanu valodas - valodu saime D-Āfrikā (saukta par "klikšķu valodu" pēc raksturīgas klikšķa skaņas); tajā ietilpst hotentotu un bušmeņu valodas, kā arī A-Āfrikas valodas - sandave, hadzapu.

Avoti: LEV

koitars   apv.

1. Neglīts, garš cilvēks.

Avoti: ZrvI

koitofobija   med.

1. Slimīgas bailes no dzimumsatiksmes.

Avoti: TM

koitus   novec.

1. Pārošanās, dzimumakts, apaugļošana.

Avoti: LME

koituss

1. Dažādu, gan tradicionālu, gan netradicionālu, dzimumakta formu un veidu kopējs nosaukums.

Avoti: MV

Koiva   vietv.

1. Upe Krievijā, Permas novadā, Čusovajas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Koivisto   vietv.

1. Primorskas pilsēta Krievijā (Ļeņingradas apgabalā) nosaukums līdz 1949. g.

Avoti: Wi

koiza   apv.

1. Liela govs (arī cits dzīvnieks), kas ātri iet, skrien.

2. Gara auguma neizskatīga sieviete.

Avoti: ĒiV

koizaka   apv.

1. Liela govs (arī cits dzīvnieks), kas ātri iet, skrien.

2. Gara auguma neizskatīga sieviete.

Avoti: ĒiV

koizāt   apv.

1. Iet lieliem, neveikliem soļiem.

Avoti: ĒiV

koizika   apv.

1. Liela govs (arī cits dzīvnieks), kas ātri iet, skrien.

2. Gara auguma neizskatīga sieviete.

Avoti: ĒiV

koja   -as, s.

1. jūrn. Kastveida guļamvieta uz jahtas vai kuģa, iekārtota tā, lai peldlīdzeklim zvalstoties, gulētājs neizkristu.

Kojas drošības borts— bieza finiera vai brezenta gabals, kas novērš izkrišanu no kojas.

Kojas sāndēlis— nolaižams kojas ārējās puses bortdēlis, kas pasargā no izkrišanas, peldlīdzeklim zvalstoties.

Nolaižamā koja— virās iekārta koja, kuru nolaistā stāvoklī izmanto gulēšanai, bet, kad neguļ, koju paceļ un fiksē vertikāli, tādējādi iegūstot rīcības telpu.

2. žarg. Gulta; guļamā lāviņa.

3. žarg. Kopmītne.

Avoti: LLVV, SLG

koja   apv.

1. Kāja.

Avoti: BsV

Koja   vietv.

1. Ventas kreisā krasta pieteka Aizputes un Skrundas novadā, garums - 25 km, kritums - 70,2 m, iztek no mežezera "Ilziks" Kalvenes pagasta rietumu malā.

Avoti: LE1

Kojamputūra   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidrietumos ("Coimbatore"), Tamilnādas štatā, 977000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, LģE

Kojana   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Seulas piepilsēta, 924800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kojetīna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabalā, 6380 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Kojna   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Coin"), Andalūzijas autonomā apgabala Malagas provincē, 22200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kojoka   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Birjusas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

Kojulhisara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Koyulhisar"), Sivasas ilā, 4100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kojusala   vietv., vēst.

1. Bijusī Daugavas sala Rīgas dienvidaustrumu daļā, saplūdusi ar upes labo krastu, teritorijā iekārtots parks "Maskavas dārzs", 1965. g. uzcelta Nacionālā sporta manēža.

Avoti: LE1, La1

koka   -as, s.

1. Kokaīnaugu dzimtas tropu krūms, kura lapas satur kokaīnu.

2. žarg. Kokaīns.

3. novec. Kokss.

Avoti: LLVV, SLG

koka   apv.

1. Rausis; kūka.

Avoti: ME

kokābulis   apv.

1. Mežābols.

2. Ābols.

Avoti: ViV

kokagabals

1. Atsevišķa daļa no koka.

2. sar. Cietsirdis.

Avoti: Sin

kokaīnaugs   -a, v.; bot.

1. dsk. Gandreņu rindas dzimta ("Erythroxylaceae"), koki un krūmi Dienvidamerikā, kuru lapas satur kokaīnu; šīs dzimtas augi.

Avoti: LLVV, PDE

kokaīnkrūms   -a, v.; bot.

1. Kokaīnaugu dzimtas suga ("Erythroxylon coca"), Dienvidamerikā sastopams krūms, no kura lapām iegūst kokaīnu.

Avoti: PDE

kokainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kokains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kokains (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kokainidīns   med.

1. Metilkokaīns, kokas alkaloīds.

Avoti: TM

kokaīnisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Spilgti izteikta patoloģiska tieksme un pieradums lietot kokaīnu.

Avoti: LLVV

kokaīnists   -a, v.

1. Narkomāns, kas lieto kokaīnu.

Avoti: LLVV

kokainizācija   med.

1. Pakļaušana kokaīna ietekmei.

Avoti: TM

kokaīnkrūmi

1. Tropu koki un krūmi, aug Peru un Bolīvijā, lapas satur kokaīnu, indiāņi tās košļā kā stimulantus; lapu ekstraktu, kas atbrīvots no kokaīna, lieto kā sastāvdaļu kokakolas dzērienā.

Avoti: LEV

kokainomānija   med.

1. Slimīga tieksme pēc kokaīna.

Avoti: TM

kokaīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Alkaloīds, ko iegūst no kokas lapām; stimulē centrālo nervu sistēmu, rada eiforiju, halucinācijas.

Avoti: SV99

kokains   -ais; s. -a, -ā;

1. Koksnains.

2. Mazkustīgs (par cilvēku); stūrains, stīvs, arī neatraisīts (kustībās).

3. Samākslots, arī neizteiksmīgs (par vaibstiem, runu).

Avoti: LLVV

kokainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Koksnainums.

2. Vispārināta īpašība --> kokains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; kokainība (1).

3. Vispārināta īpašība --> kokains (3); kokainība (2).

Avoti: LLVV

Kokāji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Murmastienes pagastā.

Avoti: LC

koka-kola   novec.

1. Kokakola.

Avoti: Ang

kokakola   -as, s.; parasti vsk.

1. Tonizējošs dzēriens, kas satur kofeīnu un kokaīnu un ko gatavo no kokas un kolas.

Avoti: LLVV

kokakolonizācija

1. Cits apzīmējums Eiropas un pasaules amerikanizācijai; disnejifikācija; makdonaldizācija.

Avoti: MkV

Kokales   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Kokaļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kokalis   -ļa, v.

1. dsk. Neļķu dzimtas ģints ("Agrostemma"), labības nezāle, viengadīgs lakstaugs, 3 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Lauka kokalis— parastais kokalis.

Parastais kokalis— kokaļu suga ("Agrostemma githago", senāk "Githago segetum"), violeti sārti ziedi un indīgas sēklas.

Slaidais kokalis— kokaļu suga ("Agrostemma gracilis").

Avoti: LLVV, Aug2

kokālis   apv.

1. Labības nezāle ar garu stublāju 30-100 cm garumā; kokalis.

Avoti: NeV

kokālīši   apv.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: Aug2

kokālītis   apv.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: Aug2

kokalīts   apv., hip.

1. Baltais kokalīts - matainais āboliņš ("Trifolium arvense").

Avoti: Aug2

kokals   apv.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: Aug2

kokaļa   apv.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: Aug2

kokaļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir kokaļu sēklas (parasti par miltiem, maizi).

Avoti: LLVV

Kokaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Avoti: LC

kokamatniecība

1. Amatniecības nozare, kurā par izejmateriālu izmantoja koku.

Avoti: LPE

kokami

1. Indiāņu cilts Dienvidamerikā, pieder pie tupogvaranu ziemeļu zara - tupiem, valoda pieder pie tupogvaranu saimes, gk. animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

kokamidopropilbetaīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, virsmaktīva viela, izmanto ziepēs, acu dekoratīvās kosmētikas noņēmējos, šampūnos, var izraisīt kontakta dermatītu, alerģiskas reakcijas, izsitumus uz acu plakstiņiem.

Avoti: Zkp

kokamidopropildimetilamīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, antistatiķis, izmanto matu kondicionētājos, var izraisīt kontakta alerģiju, dažiem cilvēkiem arī kontakta dermatītu.

Avoti: Zkp

kokamidopropilhidroksisultaīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, virsmaktīva viela, biezinātājs, izmanto šampūnos, matu un ādas krēmos, var izraisīt alerģiskus ādas izsitumus, var saturēt nitrozamīnus.

Avoti: Zkp

kokamīdu

1. Kokamīdu DEA - kosmētikas sastāvdaļa (pussintētiska viela), emulgators, virsmaktīva viela, izmanto šampūnos, vannas putās, skūšanas gelos, var radīt alerģiskus izsitumus uz ādas, var būt toksisks asinsrites orgāniem, nierēm, gremošanas orgāniem, aknām un nervu sistēmai.

2. Kokamīdu MEA - kosmētikas sastāvdaļa (sintētiska viela), virsmaktīva viela, emulgators, iespējamais lietojums - šampūnos un matu kondicionētājos, dažiem cilvēkiem var radīt nelielu ādas alerģisku reakciju, tvaiki ir ļoti indīgi, var saturēt nitrozamīnus, bīstams apkārtējai videi.

Avoti: Zkp

Kokanada   vietv.

1. Kākināda - pilsēta Indijas dienvidaustrumos.

Avoti: PZT

Kokanda   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Fergānas vilojatā, 197500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kokanīši   vietv.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Kokiniški" nosaukuma variants.

2. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Kokinišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kokapauris   sar.

1. Muļķis.

Avoti: Sin

kokaplasts   -a, v.

1. Būvmateriāls, ko iegūst, pārklājot finiera plāksni ar karsta polistirola slāni.

Avoti: LLVV

kokapstr.   saīs.

1. Kokapstrāde.

Avoti: ZTV

kokapstrādāšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Kokapstrāde.

Avoti: LLVV

kokapstrāde   -es, s.; parasti vsk.

1. Koksnes mehāniskā apstrāde.

Avoti: LLVV

Kokapuze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Skrundas novada Rudbāržu pagastā.

Avoti: LC

kokapuža   apv.

1. Vieta zem koka.

Avoti: ViV

Kokarala   vietv.; vēst.

1. Sala Arāla jūras ziemeļu daļā, Kazahstānā, izzudusi sakarā ar Arāla jūras izžūšanu.

Avoti: PZT

kokarboksilāze   -es, s.; parasti vsk.; biol.

1. Koferments (tiamīna pirofosfāts), kas piedalās ogļhidrātu maiņas regulācijā.

Avoti: LLVV

kokarcinogēns   med.

1. Faktors, kas pats nav karcinogēns, bet pastiprina karcinogēnas vielas darbību.

Avoti: TM

kokarda   novec.

1. Kokarde.

Avoti: LME

kokarde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Metāla nozīme pie formas cepures.

Avoti: LLVV

kokards   novec.

1. Kokarde.

Avoti: LME

Kokari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Varakļānu novadā (līdz 2009. g. - Madonas rajonā) 52 km no Madonas un 1 km no Varakļāniem, izveidojusies bijušās muižas "Warklany" teritorijā, Varakļānu pagasta administratīvais centrs.

3. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Kokori" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LPag, LC, LE1

kokarieši

1. Varakļānu novada apdzīvotās vietas "Kokari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kokarovieši

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Kokarova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kokarozes   apv.

1. Malvas ("Malva").

Avoti: Aug2

kokasu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir koka asis (par transportlīdzekli).

Avoti: LLVV

kokaudze   -es, dsk. ģen. -džu, s.; mežs.

1. Mijiedarbībā saistītu koku kopums, galvenā mežaudžu sastāvdaļa.

Avoti: ZTV

kokaudzētava   -as, s.

1. Patstāvīgs mežsaimnieciskās ražošanas uzņēmums meža reproduktīvā materiāla izaudzēšanai apmežošanas un apzaļumošanas vajadzībām.

2. Saimniecība vai ražošanas nodaļa, kurā audzē augļu koku, ogulāju, dekoratīvo koku un krūmu stādus.

Avoti: ZTV

kokaugi   -u, vsk. kokaugs, -a, v.; bot.

1. Daudzgadīgi augi ar pārkoksnētām virszemes daļām (koki, krūmi, puskrūmi).

Avoti: LLVV

Kokava   med.

1. Kūkova - Veļikajas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LD, La1

Kokbērntauna   vietv.

1. Pilsēta Tērksu un Kaikosas Salās, šīs Lielbritānijas aizjūras teriorijas administratīvais centrs, 13000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

kokbetons   -a, v.; parasti vsk.

1. Betons, ko iegūst no cementa, smiltīm un koksnes atkritumiem.

Avoti: LLVV

kokbezdelīga

1. dsk. Bezdelīgu dzimtas ģints ("Tachycineta"), Latvijā nav konstatēta.

Upju kokbezdelīga— kokbezdelīgu suga ("Tachycineta bicolor").

Avoti: ZvP

kokbūve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Būve, kas veidota no kokmateriāliem.

Avoti: LLVV

kokcicefālis   med.

1. Auglis ar knābjveida galvu.

Avoti: MSV

kokcicefāls   med.

1. Kroplis ar knābjveida galvu.

Avoti: TM

kokcīdas   biol.

1. Sīkas bruņutis, kam mēdz būt praktiski izmantojami atdalījumi ("medus rasa", vaski, krāsvielas, piem., karmīns).

Avoti: SV96

kokcīdija

1. dsk. Sporaiņu tipa klase ("Coccidiomorpha"), vienšūņi (ap 100 sugām), kas parazitē dzīvnieku epitēliju šūnās un ierosina kokcidiozi.

Avoti: LD, SV99

kokcidioīdi   med.

1. Patogēnu raugveida mikroskopisko sēņu ģints.

Avoti: TM

kokcidioidīns   med.

1. "Coccidioides immitis" buljona kultūras filtrāts, ko lieto ādas raudzei šīs sēnes ierosinātās slimības diagnozes noteikšanā.

Avoti: TM

kokcidioidomikoze   med.

1. Akūta vai hroniska plaušu slimība, ko ierosina "Coccidioides immitis" sporu ieelpošana; sauc arī par ielejas vai tuksneša drudzi.

Avoti: TM

kokcidioze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. vet. Dzīvnieku (galvenokārt putnu) sezonas slimību grupa, ko izraisa sporaiņi, iznīcinot zarnu, aknu un nieru epitēlija šūnas.

2. med. Kokcīdiju ierosināta slimība.

Avoti: LLVV, TM

kokcigektomija   med.

1. Astes kaula izoperēšana.

Avoti: MSV

kokcigodīnija   med.

1. Sāpes astes kaulā un tā apvidū.

Avoti: MSV

kokcigotomija   med.

1. Astes kaula izoperēšana.

2. Astes kaula incīzija un atbrīvošana no saaugumiem.

Avoti: MSV

kokča   žarg.

1. Kokteilis.

Avoti: JV

kokčiks   žarg.

1. Kokteilis.

Avoti: SLG

Kokčetava   vietv.; novec.

1. Kekšetau - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

kokdzelējs   -a, v.

1. Kokgrebējs.

Avoti: LLVV

kokdzelums   -a, v.

1. parasti vsk. Kokgrebums (1).

2. Kokgrebums (2).

Avoti: LLVV

kokēde   apv.

1. Ķirmju grauzumi, tārpēda.

Avoti: ME

kokeļļa   -as, s.

1. Eļļa, ko iegūst no dažu lapu koku (piemēram, bērza) koksnes.

Avoti: LLVV

Kokemeenjoki   vietv.

1. Upe Somijas dienvidrietumos ("Kokemaenjoki"), ezeru plato rietumos, garums - ~400 km, sākas pie Tamperes, ietek Botnijas līcī pie Pori.

Avoti: PZT, LpA

Kokemeki   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Satakuntas reģionā, 7900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kokenberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Brentes muiža, kas atradās Valkas apriņķa Ērģemes pagastā.

Avoti: KV

Kokengofskaja   vietv., vēst.

1. Kocēnu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Kokenguzenskaja   vietv., vēst.

1. Kokneses pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Kokenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kocēnu pagasta bijušais nosaukums.

2. Kokmuiža (tagadējie Kocēni).

3. Koku muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Kokmuižas pagastā.

Avoti: LPag, FV

Kokenhusen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kokneses pagasta bijušais nosaukums.

2. Koknese.

3. Kokneses muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Kokneses pagastā.

Avoti: LPag, FV

kokenīca   apv.

1. Koka karote.

Avoti: ME

Kokeņi   vietv.

1. Lielie Kokeņi - Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Lieli Kokini" nosaukuma variants.

2. Mazie Kokeņi - Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Kokini" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kokers   jūrn. sl.

1. Caurule, kurā ievietota stūres vārpsta.

Avoti: JūVM

kokers   novec.

1. Kokerspaniels.

Avoti: Ang

koker-spaniels   novec.

1. Kokerspaniels.

Avoti: Ang

kokerspaniels

1. Neliels angļu medību suns ar mīkstu, garu apmatojumu un garām ausīm, kas nokarājas; melns, sarkans vai brūns.

Avoti: LEV

kokete   novec.

1. Sieviete, kas cenšas patikt citiem.

Avoti: LME

koketerija   novec.

1. Koķetērija.

Avoti: LME

koketēt   novec.

1. Koķetēt.

Avoti: LME

koketiķis   novec.

1. Koka etiķis.

Avoti: VL41

kokets   novec.

1. Tāds, kas cenšas patikt citiem.

Avoti: LME

kokēži   novec.

1. Tauriņu zemāko naktstauriņu grupā, ar neveiklu, samērā resnu, stipri matotu ķermeni, gariem, labi attīstītiem taustekļiem, actiņu nav, snuķītis sarucis.

Avoti: KV

kokgals   apv.

1. Koka galotne.

Avoti: ViV

kokgāzējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas zāģē, cērt kokus.

2. v. Mašīna, kas izgāž kokus, krūmus (parasti sīkmežu).

Avoti: LLVV

kokgāzis

1. Mašīna vai iekārta augošu koku gāšanai ar saknēm.

Avoti: ZTV

kokgrauzis   -ža, v.

1. Koksngrauzis; arī ķirmis.

Avoti: LLVV

kokgrauznis   novec.

1. Koksngrauzis.

Avoti: KV

kokgrebējs   -a, v.

1. Mākslinieks, kas strādā kokgrebuma tehnikā.

Avoti: LLVV

kokgrebis   poligr., novec.

1. Amatnieks, kas grebj pēc dotā parauga un strādā pa daļai ar mašīnu; reizēm tā apzīmē arī mākslinieku, kas pats zīmē un pats grebj.

Avoti: GV

kokgrebums   -a, v.

1. parasti vsk. Ksilogrāfijas veids - attēla pārnešana uz stāvšķiedras koka plātnes.

2. Šī ksilogrāfijas veida darbs.

Avoti: LLVV

kokgriezējs   -a, v.

1. Mākslinieks, kas strādā kokgriezuma tehnikā, ksilogrāfs.

2. Koktēlnieks.

Avoti: LLVV

kokgriezums   -a, v.

1. parasti vsk. Ksilogrāfijas veids - attēla pārnešana uz gluda garenšķiedras koka plātnes.

// arī dsk. Šī ksilogrāfijas veida darbs.

Faksimila kokgriezums— tieši pēc oriģināla kokā griezts attēls.

2. parasti vsk. Koktēlniecības veids - griezums kokā.

// arī dsk. Šī koktēlniecības veida darbs - skulptūra, ornaments, priekšmets.

Avoti: LLVV

koki   apv.

1. dsk. Koks 1.

2. apv. No dēļiem sanaglots rāmis ratu virsmas paplašināšanai.

Avoti: MiV

koki   -u, vsk. koks, -a, v.; biol.

1. Lodveida baktērijas, kuru diametrs nav lielāks par 1 mikrometru.

Avoti: LLVV

Kokijangvuti   mit.

1. Hopi (ASV dienvidrietumi) mitoloģijā - dievība, ko radījis pasaules radītājs, lai uz zemes būtu dažādas dzīvas būtnes.

Avoti: Mit

Kokijavila   vietv.; vēst.

1. Mbandaka - pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā), tās nosaukums līdz 1966. g.

Avoti: PZT

kokile   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; tehn.

1. Vairākkārt izmantojama (parasti tērauda) veidne metāla (piemēram, alumīnija) izstrādājumu izliešanai.

Avoti: LLVV

Kokimbo   vietv.

1. Pilsēta Čīlē ("Coquimbo"), tāda paša nosaukuma reģionā, osta Klusā okeāna krastā, 148300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

kokināt   apv.

1. Radīt raksturīgas balss skaņas (par gaiļiem).

Avoti: ViV

Kokini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

3. Lieli Kokini - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Maļinovas pagastā.

4. Mazie Kokini - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Maļinovas pagastā.

Avoti: LC

kokinieši

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Kokeni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kokiniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LC

Kokinišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

Avoti: LC

Kokīta   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - viena no upēm pazemes valstībā, kur mīt mirušo dvēseles.

Avoti: SV99

kokizstrādājums   -a, v.

1. Izstrādājums no koksnes.

Avoti: LLVV

Kokjangaka   vietv.

1. Kekdžangaka - pilsēta Kirgizstānā.

Avoti: PZT

kokkāpējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas darba uzdevumā kāpj kokā (piemēram, mežkopis, dārznieks).

2. Kokložņa.

Avoti: LLVV, ZvP

kokki   novec.

1. Koki.

Avoti: LME

kokkopis   -pja, dsk. ģen. -pju, v.

1. Speciālists, kas nodarbojas ar stādīto koku un krūmu kopšanu, vainaga veidošanu, zaru izzāģēšanu u. tml.

Avoti: MLVV

kokķauķis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas austrumķauķu dzimtas ģintis ("Dendroica" un "Setophaga").

Dzeltenais kokķauķis— kokķauķu suga ("Dendroica petechia").

Dzeltenuzastes kokķauķis— kokķauķu suga ("Dendroica coronata").

Priežmežu kokķauķis— kokķauķu suga ("Dendroica pityophila").

Sarkanastes kokķauķis— kokķauķu suga ("Setophaga ruticilla").

Svītrainais kokķauķis— kokķauķu suga ("Dendroica tigrina").

Zaļganais kokķauķis— kokķauķu suga ("Dendroica virens").

Avoti: ZvP

kokķengurs

1. Reta, izmirstoša ķenguru suga, kas sastopama tikai visgrūtāk sasniedzamos Jaungvinejas reģionos.

Avoti: IZ-73-15

koklapsene

1. dsk. Auglapseņu apakškārtas dzimta ("Argidae"), kukaiņu ķermeņa garums - 6-12 mm, parasti sastopami uz kokiem un krūmiem, Latvijā konstatētas 18 sugas.

Avoti: LD

kokle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Latviešu tautas strinkšķināmais stīgu instruments ar 5-9 stīgām.

Stīgot kokli— spēlēt kokli.

Avoti: LLVV

koklenieks   apv.

1. Koklētājs.

Avoti: ME

koklēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Spēlēt kokli.

// trans. Atskaņot ar kokli.

Avoti: LLVV

koklētājs   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē kokli; kokles spēlētājs.

Avoti: LLVV

koklete   apv.

1. Kotlete.

Avoti: MalV

koklis   apv.

1. Kakls.

Avoti: BsV

koklītājs   apv.

1. Koklētājs.

Avoti: KiV

koklīte   apv.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago", senāk "Githago segetum").

Avoti: Aug2, ME

Koklītes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Limbažu novada Skultes pagastā.

Avoti: LC

kokložņa

1. dsk. Zvirbuļveidīgo putnu kārtas tirānputnu apakškārtas dzimta ("Dendrocolaptidae"), sastopama Dienvidamerikas un Vidusamerikas mežos, 13 ģ., 52 s.

Sarkanknābja kokložņa— kokložņu dzimtas suga ("Hylexetastes perrotii").

Sārtmuguras kokložņa— kokložņu dzimtas suga ("Campylorhamphus trochilirostris").

Svītrainā kokložņa— kokložņu dzimtas suga ("Dendrocolaptes certhia").

Avoti: ZvP

kokmala   novec.

1. Tēstiem un zāģētiem materiāliem cirvja vai zāģa neskārtā koka stumbra apaļā ārējā mala.

Avoti: KV

kokmasa   -as, s.

1. Sasmalcināta koksne, ko izmanto papīra, kartona, celulozes, plātņu ražošanai, kā arī ķīmiskai pārstrādei.

Avoti: LLVV

kokmateriāli   -u, vsk. kokmateriāls, -a, v.

1. Meža izstrādē iegūtā produkcija (piemēram, baļķi, kluči).

Izžāvēts kokmateriāls— sauss, vairākus gadus telpās ar pazeminātu gaisa mitrumu nostāvējies kokmateriāls.

Avoti: LLVV, JūVM

Kokmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Auces novada Vītiņu pagastā.

2. vēst. Bijušās muižas "Kokenhof" nosaukums latviski, kuras teritorijā Kocēnu novada Kocēnu pagastā izveidojusies tagadējā apdzīvotā vieta Kocēni.

3. vēst. Kokmuižas pagasts - Kocēnu pagasta nosaukums 1925.-1936. g.

Avoti: LPag

kokmuižnieki

1. Kocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kocēni" (bijusī "Kokmuiža") iedzīvotāji.

2. Jelgavas novada Ausmas pagasta apdzīvotās vietas "Koki" iedzīvotāji.

3. Auces novada Vītiņu pagasta apdzīvotās vietas "Kokmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

koknejs

1. Londonas austrumdaļas iedzīvotājs.

2. Londonas austrumdaļas (mazizglītoto iedzīvotāju) izloksne.

Avoti: SV99

Koknese   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) tāda paša nosaukuma novadā (līdz 2009. g. - Aizkraukles rajonā), Daugavas (Pļaviņu HES ūdenskrātuves) labajā krastā 13 km no Aizkraukles, novada un pagasta centrs; pilsētas statuss 14.-17. gs.

2. Kokneses novads - novads Vidzemes dienvidu daļā, ietver Bebru, Iršu un Kokneses pagastus, robežojas ar Aizkraukles, Ogres, Ērgļu, Pļaviņu un Jaujelgavas novadu.

3. Kokneses pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, robežojas ar Bebru un Iršu pagastu, kā arī ar Aizkraukles, Ogres, Pļaviņu un Jaunjelgavas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kokenhusen, krieviski - Kokenguzenskaja.

Kokneses pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta pirmskara Viskāļu pagasta austrumu daļa.

4. vēst. Latgaļu un sēļu apdzīvots novads 12. gs. un 13. gs. sākumā, iespējams, ka aizņēma teritoriju starp Daugavu, Lokmani, Lobes ezeru un Lobi, bet dažos avotos minēta daudz lielāka teritorija, ietverot arī Madlienas un Ērgļu apkārtni.

5. Kokneses pilskalns - kopā ar viduslaiku pili un senpilsētu ir arheoloģiskais piemineklis Koknesē pie Pērses ietekas Daudavā, platība - 4,2 ha (pilskalns ar pilsdrupām 0,2 ha, priekšpils vieta 0,4 ha, pilsētas vieta 3,6 ha).

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

koknesieši

1. Kokneses novada apdzīvotās vietas "Koknese" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kokneši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aknīstes novada Asares pagastā.

Avoti: LC

koknīca   bērnu val.

1. Mežs.

Avoti: NeV

koknijs   žarg.

1. Londonietis, arī londoniešu akcents (angļu "cockney"); koknejs.

Avoti: Str

koko

1. sar. Galva.

2. mit. Mirušo senču gari Ņūmeksikā dzīvojošās zunu cilts kultos; gari tiek reprezentēti ceremoniālās dejās, kurās visi dalībnieki vīrieši valkā dievu maskas.

Avoti: SLG, R1

kokobacilis   med.

1. Ovāla mikroba šūna, vidēja starp koku un nūjiņu formām.

Avoti: TM

kokobaktērija   med.

1. Kopīgs nosaukums nūjiņveida kokiem vai lodveida baktērijām.

Avoti: TM

kokobetaīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa (iegūst no kokosriekstu eļļas, bet var būt arī sintētisks), virsmaktīva viela, izmanto šampūnos, želejās sejai un rokām, var izraisīt jutīgas ādas izsitumus.

Avoti: Zkp

kokogēns   med.

1. Tāds, kas ir koku ierosināts.

Avoti: MSV

kokogle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Koka pārogļošanās gala produkts, kas atliek, karsējot koku bez gaisa pieejas.

Avoti: LLVV

kokopoliglikoze

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt ģenētiski modificēta), virsmaktīva viela, izmanto kosmētikā, var izraisīt jutīgas ādas izsitumus.

Avoti: Zkp

Kokola   vietv.

1. Pilsēta Somijas rietumos ("Kokkola"), Viduspohjanmā reģionā, Botnijas līča krastā, 46700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kokolits   novec.

1. Platēs izveidots būvmateriāls no ģipša un kokosa šķiedrām.

Avoti: KV

kokolīts   biol.

1. Kalcija karbonāta sīkas plāksnītes, kas veido aļģu ārējo apvalku, ~0,002 milimetru diametrā.

Avoti: IZ-161-9

kokomelasma   med.

1. Granulāra ādas melanoze.

Avoti: TM

Kokomo   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kokomo"), Indiānas štatā, 57000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kokonaudēji   novec.

1. Vērpēji, tauriņu dzimta.

Avoti: KV

kokons   -a, v.; zool.

1. Smalku pavedienu apvalks, ko dažu kukaiņu kāpuri iekūņojoties auž ap sevi; apvalks, kurā ieslēgtas dažu kukaiņu vai zirnekļu olas.

Avoti: LLVV

kokontrakcija   med.

1. Antagonistisku savilcēju un izstiepēju muskuļu savstarpēja koordinācija, lai locekli noturētu taisnu.

Avoti: TM

Kokopo   vietv.

1. Pilsēta Papua-Jaungvinejā, Austrumjaunbritānijas provinces administratīvais centrs, 20300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kokoreva   vietv.

1. Balvu novada apdzīvotās vietas "Tilža" bijušais nosaukums līdz 1925. g.

2. vēst. Kokorevas pagasts - pastāvēja Jaunlatgales apriņķī līdz 1925. g., kad pārdēvēts par Tilžas pagastu.

Avoti: LPag

Kokorevskaja   vietv., vēst.

1. Balvu novada Tilžas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Kokori   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

2. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Kokari" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kokorieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Avoti: LC

kokorieši

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Kokorieši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kokorīši   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Kokorieši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kokorow   vietv., vācu val.

1. Tilža.

Avoti: FV

kokorvieši

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Kokorvieši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kokosa   vietv.

1. Sala Klusajā okeānā ("Isla del Coco"), 480 km no Centrālamerikas krastiem (Kostarikas īpašums), platība - 24 kvadrātkilometri.

Avoti: PZT

kokoseļļa   -as, s.; parasti vsk.

1. Eļļa, kas iegūta no kokosriekstiem.

Avoti: LLVV

kokospalma   -as, s.

1. dsk. Viendīgļlapju klases palmu apakšklases palmu rindas ģints ("Cocos"), kurā ir tikai 1 s.

2. Šīs ģints suga ("Cocos nucifera"), līdz 30 m augsts koks ar lieliem augļiem, kam ir biezs, sauss, šķiedrains ārējais apvalks un riekstam līdzīgs kodols, izplatīts tropos, gk. kultūrā.

Avoti: LLVV, PDE

kokospiens   -a, v.; parasti vsk.

1. Kokosrieksta sula - balts, pienam līdzīgs šķidrums.

Avoti: LLVV

kokosplūme   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints rožziežu dzimtā, "Chrysobalanus Icaco", krūmi tropiskā Amerikā un Āfrikā.

Avoti: KV

kokosrauši   novec.

1. Kokosriekstu atliekas, izspiežot eļļu.

Avoti: KV

kokosrieksts   -a, v.

1. Kokospalmas auglis.

Avoti: LLVV

kokoss   novec.

1. Kokosrieksts.

Avoti: LME

kokosšķiedra   tekst.; jūrn.

1. Koira - šķiedra, kas iegūta no auga "Cocos nucifera" augļu apvalka, izmanto arī kā tauvu materiālu.

Avoti: ZTV, JūVM

kokostauki   -u, v.; tikai dsk.

1. Augu tauki, ko iegūst no kokosriekstiem.

Avoti: LLVV

Kokosu   vietv.

1. Kokosu (Kīlinga) salas - Austrālijas teritorija Indijas okeāna ziemeļaustrumu daļā ("Cocos Islands"), platība - 14 kvadrātkilometru, sastāv no 27 koraļļu saliņām 2 atolos, 596 iedzīvotāji, administratīvais centrs - Vestailenda.

Avoti: LģE

kokosžube

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas stērstu dzimtas stērstu apakšdzimtas suga ("Pinaroloxias nivalis"), Kokossalas zemesstērste.

Avoti: ZvP

kokošņiks

1. Dekoratīva ēkas ārējās sienas augšējā pusaploces daļa, kas noslēdz tai piegulošo cilindrisko velvi un atkārto šīs velves liekto līniju; zakomaras paveids.

2. vēst. Sena precētas krievu sievietes galvassega, ko nēsāja svētkos (gk. ziemeļu guberņās), raksturīga sekstveida forma, darināja no cieta mater., rotāja ar brokātu, pozamentu, stikla zīlītēm, pērlēm, lietots līdz 19. gs.

Avoti: VmV, EV

kokot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; novec.

1. Sist (kādu) ar koku (parasti sodot).

Avoti: LLVV

kokote

1. Smalka, eleganta un dārga prostitūta, vieglas uzvedības sieviete.

Avoti: LEV, MeE

kokpakaļa   apv.

1. Vieta aiz koka (kokiem).

Avoti: ViV

kokpiepe   apv.

1. Skopulis.

Avoti: LE

kokpiesis   apv.

1. Skopulis.

Avoti: ME

kokpīle   apv.

1. Lielā gaura ("Mergus merganser", senāk "Vulpanser rutila").

Avoti: ME, VL42, LD

kokpits

1. Kastveidīgs jahtas (ledusjahtas, kutera) klāja padziļinājums, kurā atrodas stūrētājs un citi apkalpes locekļi.

Pašlencējošs kokpits— kokpits, kurā ieplūdušais ūdens pats iztek pa speciālām caurulēm.

Slēgts kokpits— jahtas klāja padziļinājums ar ūdensnecaurlaidīgām sienām.

2. Lidaparāta (gk. helikoptera) nodalījums, kurā atrodas pilots vai pilots un apkalpe.

Avoti: SV99

kokroze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Dekoratīvs malvu dzimtas lakstaugs ("Malva") ar stāvu, garu stublāju un krāšņiem dažādas krāsas ziediem lapu žāklēs.

Avoti: LLVV

kokrūpniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Kokapstrādes rūpniecība.

Avoti: LLVV

koks-   med.

1. Salikteņos norāda uz gūžas locītavu.

Avoti: MSV

koks   -a, v.

1. Daudzgadīgs augs ar koksnainu stumbru, vainagu un saknēm, segsēklis ar pārkoksnējušos stumbru un vasarzaļām vai mūžzaļām lapām; lapkoks.

Lapu koks— segsēklis ar pārkoksnējušos stumbru un vasarzaļām vai mūžzaļām lapām; lapkoks.

Skuju koks— segsēklis ar pārkoksnējušos stumbru un skujām; skujkoks.

Zaļš koks— koks ar lapām.

Dzīvības koks— dzīvības koks; tūja.

Eļļas koks— olīvkoks.

Korķa koks— korķakoks.

Rieksta koks— riekstkoks.

Pērtiķu maizes koks— tropu koks ar ļoti resnu stumbru, kuplu lapotni, miltainiem ēdamiem augļiem; baobabs.

Gāzt (arī laist) kokus— zāģēt, cirst kokus.

Koku gāžamā dakša— divzaru dakša ar īpaši izliektiem zaru galiem aizzāģēta koka gāšanai.

Koku tārpi— mizgrauži.

Dravas koks— koks, kurā ir ierīkota dore; bišu koks.

Bišu koks— koks, kurā ir ierīkota dore; dravas koks.

Kā putns kokā (arī zara galā, gaisā)— bez pienākumiem, saistībām, rūpēm.

2. Kokmateriāls.

Koku dārzs— nožogojums ūdenstilpē atpludinātajiem kokmateriāliem.

3. Priekšmets, konstrukcija, kas izgatavota no koksnes, kokmateriāla.

Bišu koks— no apaļkoka bluķa darināts bišu strops.

Skaitāmais koks— koka gabals, plāksnīte kādu lielumu apzīmējumu iegriešanai.

Koka kastītes— austrumnieciskas cilmes sitaminstrumentu komplekts ar dobju, noslēpumainu, biedīgu skaņu no senajiem tempļiem.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir iegūts, izgatavots no koksnes, kokmateriāliem.

Koka milti— ļoti sīki sasmalcināta koksne.

Koka pūšamie instrumenti— pūšamie mūzikas instrumenti, ko sākotnēji izgatavoja no koka, bet ko mūsdienās izgatavo no metāla vai plastmasas (piemēram, flauta, oboja, klarnete, fagots).

Koka (arī kokzaru) dakšas— no žuburaina koka izveidotas dakšas.

Koka darva— biezs šķidrums, ko iegūst koka sausās pārtvaices rezultātā; lieto koka impregnēšanai.

Koka galva— veidne parūku izgatavošanai, to frizēšanai.

Koka grāmatas— viduslaiku grāmatas, kurām lapas izgatavotas no koka plāksnītēm, bet attēli un teksts izgriezti kā kokgriezumā.

Koka kājas— rotaļu rīks - divas kārtis, ar kurām var staigāt, balstot kājas uz īpašiem kāpšļiem.

Koka kāja— primitīva kājas protēze.

Koka ogles— pārogļojusies koksne, iegūst koka sausās pārtvaices procesā krāvumos vai krāsnī; agrāk plaši lietoja dzelzs apstrādē.

Koka spirts— metilspirts.

Koka tupeles— apavi ar koka zoli.

4. Runga, nūja, stienis (piemēram, sišanai, rādīšanai).

Nedzīvais koks— koka pildījums starp jahtas korpusu un ķīļa apakšējo (metāla) daļu, vadņos un citās vietās.

// dsk.; vēst. Soda veids - sitieni ar nūju, rīksti vai pātagu.

5. mat., inf. Sakarīgs vienkāršs grafs, kas nesatur ciklus; izmanto datu šķirošanas un meklēšanas procedūrās.

6. aeron. Lidaparāta palīgkonstrukcija konusveidīga plūsmas novirzītajā veidā gaisa aerodinamiskās pretestības samazināšanai; atrodas pirms fizelāžas vai propellera centrālās daļas.

Avoti: LLVV, MūV, JūVM, LPag

koks   -a, v.

1. Kuģa pavārs.

Avoti: LLVV

koks   med.

1. Lodveida mikrobs; koki 2.

Avoti: TM

koks

1. žarg. Kokaīns.

2. novec. Kokss.

Avoti: SLG

Koksa   vietv.

1. Upe Krievijā, Altaja novadā un Altaja Republikā, Katuņas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi

koksagīzs   -a, v.

1. Kurvjziežu dzimtas pieneņu ģints suga ("Taraxacum kok-saghyz"), pienenei līdzīgs augs ar garu mietsakni, kas satur kaučuku.

Avoti: LLVV, PDE

koksagra   med.

1. Podagriskas sāpes gūžas locītavā.

Avoti: TM

koksalģija   med.

1. Sāpes gūžas locītavā.

Avoti: TM

koksankilometrs   med.

1. Ierīce iegurņa nolieces mērīšanai gūžas locītavas slimību gadījumā.

Avoti: TM

koksartrīts   med.

1. Koksīts - gūžas locītavas iekaisums.

Avoti: VE

koksartrolistēze   med.

1. Iegurņa sašaurināšanās gadījumā, kad locītavas iedobums iespiežas iegurnī.

Avoti: MSV

koksartropātija   med.

1. Gūžas locītavas patoloģija.

Avoti: MSV

koksartroze   med.

1. Deformējošas pārmaiņas gūžas locītavā.

Avoti: MSV

koksatroze

1. Deģeneratīva gūžas locītavas slimība.

Avoti: LPE

kokserdis   apv.

1. Cietsirdīgs, nežēlīgs.

Avoti: ME

koksēšana

1. Kurināmā (piem., akmeņogļu) rūpn. pārstrāde ar karsēšanu bez gaisa piekļuves.

Avoti: EV

koksēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Karsējot bez gaisa piekļūšanas, pārvērst (kurināmo, piemēram, akmeņogles, kūdru, naftas paliekas) koksā.

Avoti: LLVV

koksēt   žarg.

1. Šņaukt kokaīnu.

Avoti: KZ

koksēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> koksēt 1.

Avoti: LLVV

koksiellas   med.

1. Patogēnu gramnegatīvu mikroorganismu ģints, kas līdzīgas riketsijām, bet iet cauri baktēriju filtriem.

Avoti: TM

koksināt   apv.

1. Lēnām braukt ar vecu, vāju zitgu.

Avoti: ZrvI

koksināties   apv.

1. Lēnām braukt ar vecu, vāju zitgu.

Avoti: ZrvI

koksinomantija   novec.

1. Sieta tecināšana, pareģošana ar sietiņu, bij visai iecienīta senā pasaulē.

Avoti: KV

koksirdis   apv.

1. Cietsirdīgs, nežēlīgs.

Avoti: ME

koksis   apv.

1. Mazvērtīgs, vecs zirgs; zirgs.

Avoti: ĒiV

koksīts

1. Gūžas locītavas iekaisums, nereti tuberkulozs.

Avoti: SV69

kokskaida   -as, s.

1. Koka skaida.

Kokskaidu plātnes— lokšņu būvmateriāls, ko izgatavo, sasmalcinātu koksni sajaucot ar saistvielu (termoreaktīvajiem sintētiskajiem šķidrajiem sveķiem) un šo maisījumu presējot paaugstinātā temperatūrā.

Avoti: ZTV

kokskola   -as, s.

1. Kokaudzētavas nodaļa, kurā audzē koku un krūmu stādus.

Avoti: LLVV

kokskrējējs

1. dsk. Skrejvaboļu dzimtas ģints ("Calosoma"), Latvijā konstatētas 2 sugas, vaboļu ķermenis liels, plakans ar attīstītiem pakaļējiem spārniem, dzīvo gk. lapkoku mežos, kur barojas ar tauriņu un zāģlapseņu kāpuriem.

Zaļganais kokskrējējs— kokskrējēju suga ("Calosoma inquisitor").

Zeltpunktu kokskrējējs— kokskrējēju suga ("Calosoma auropunctata").

Avoti: LD

kokskrūve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Skrūve, kas iegriežama samērā mīkstos materiālos (piemēram, kokmateriālos, zāģmateriālos).

Avoti: LLVV

koksnainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> koksnains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

koksnains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir koksne (1) vai koksnei līdzīgi cieti audi (par augiem, to daļām).

Avoti: LLVV

koksnainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> koksnains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

koksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. bot. Koka stumbra galvenā daļa - audi, kas atrodas starp kambiju un serdi, cietie audi koku vai krūmu zaros, saknēs.

2. Izejviela, ko iegūst no nozāģētu koku stumbriem, retāk no zariem, saknēm.

Koksnes zinātne— mācība par koksnes īpašībām un tās pētīšanas metodēm.

Koksnes ķīmija— ķīmijas nozare, kas pētī koksnes un tās komponentu īpašības, koksnes ķīmisko pārstrādi.

Bezzaru koksne— koksne, ko iegūst no vecu koku stumbru bezzaru daļām vai atzarotiem kokiem.

Koksnes hidrolīze— koksnes celulozes pārvēršana cukurā.

Koksnes sausā pārtvaice— koksnes termiskā sadalīšana hermētiski noslēgtā iekārtā.

Plastificēta koksne— ķīmiski apstrādāta un sapresēta koksne.

Koksnes (šķiedru) plātnes (arī plates)— plātnes, ko izgatavo, saspiežot koksnes šķiedras vai koksnes skaidas.

Avoti: LLVV

koksngrauzis   -ža, v.

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Cerambycidae"), kuru kāpuri pārtiek no koksnes, ~27000 sugu, Latvijā konstatētas 102 sugas; ūsaiņu dzimta.

Divkrāsu koksngrauzis— koksngraužu dzimtas suga ("Rhamnusium virgo").

Dižais koksngrauzis— koksngraužu dzimtas suga ("Ergates faber"), Latvijā aizsargājama.

Lielais ozolu koksngrauzis— koksngraužu dzimtas suga ("Cerambyx cerdo").

Rūsganbrūnais koksngrauzis— koksngraužu dzimtas suga ("Stenocorus meridianus").

Vītolu zaļais koksngrauzis— koksngraužu dzimtas suga ("Aromia moschata").

Avoti: LLVV, LE1

koksnurbis

1. Kokurbis (2).

Avoti: LD

kokso-   med.

1. Salikteņos norāda uz gūžas locītavu.

Avoti: MSV

Koksoaka   vietv.

1. Upe Kanādā ("Riviere Koksoak"), Labradoras pussalā, garums - 1062 km, ietek Ungavas līcī, augštecē to sauc par Kaniapisko.

Avoti: PZT, LpA

koksofemorāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz augšstilbiem un gurniem.

Avoti: MSV

koksotomija   med.

1. Gūžas locītavas dobuma atvēršana.

Avoti: TM

kokspīdulis

1. dsk. Vaboļu kārtas spīduļu dzimtas ģints ("Epuraea"), vaboļu ķermenis 2-4 mm garš, plakans, visbiežāk brūns, sastopami uz ziediem, pie tekošas koku sulas, mizgraužu ejās, uz piepēm, Latvijā maz pētīti, konstatētas ~20 sugas.

Avoti: LD, LE1

kokss   -a, v.; parasti vsk.

1. Ar oglekli bagāts cietais kurināmais, ko iegūst, karsējot kurināmo, piemēram, akmeņogles, kūdru, naftas paliekas, bez gaisa piekļūšanas.

Avoti: LLVV

kokstrādnieks   -a, v.; pareti

1. Strādnieks kokrūpniecībā.

Avoti: LLVV

kokš   apv.

1. Uzsauciens govīm.

Avoti: ME

Kokša   vietv.

1. Boļšaja Kokša - upe Krievijas Kirovas un Ņižņijnovgorodas apgabalā, Vetlugas kreisā krasta pieteka.

2. Malaja Kokša - upe Krievijas Ņižņijnovgorodas apgabalā, Vetlugas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Kokšenga   vietv.

1. Upe Krievijas Vologdas un Arhangeļskas apgabalā, Ustjas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kokši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Valkas novada Valkas pagastā.

2. Kokšu ezeri - Taču ezeri Valkas novada Valkas pagasta dienvidu daļā.

Avoti: LD, La1

kokšināt   apv.

1. Lēni, sīkiem soļiem rikšot (parasti par zirgu); arī lēni braukt.

2. Aicināt (dzīvniekus, piemēram, teļus), sakot "kokš!".

Avoti: ĒiV, ViV

kokšķiedra   -as, s.

1. Šķiedrās sasmalcināta koksne.

Kokšķiedru plātnes— plātnes, kas sapresētas un salīmētas no koksnes masas; lieto kā apšuves un siltumizolācijas materiālu.

2. lopk. Grūti sagremojamu vielu komplekss, kas veido augu šūnu apvalku; galvenās sastāvdaļas ir celuloze, hemiceluloze, pentozāni un lignīns; atgremotāju priekškuņģos, kā arī zirga un truša aklajā zarnā to daļēji noārda baktērijas un infuzorijas.

Avoti: LLVV, ZTV

Koktagols   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

2. Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Kaktagals" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

koktails   novec.

1. Kokteilis.

Avoti: Ang

kokteilis   -ļa, v.

1. Alkoholisku dzērienu maisījums ar piedevām un ledu.

2. Bezalkoholisks dzēriens, ko gatavo no piena, sulām, saldējuma.

3. Maisījums, kas sastāv no dažādām vielām (parasti zāļu līdzekļiem).

Molotova kokteilis— degmaisījums, ar petroleju pildīta stikla pudele - pirmie lietojuši somi Somijas-Krievijas kara laikā 1939./1940. gadā.

Lītiskais kokteilis— kokteilis, kas pagatavots no dažādiem zāļu līdzekļiem, kas bloķē veģetatīvās nervu sistēmas funkcijas, kavē organisma homeostatiskās aizsargreakcijas un rada t. s. mākslīgās hibernācijas stāvokli.

Avoti: LLVV, PL

kokteils   novec.

1. Kokteilis.

Avoti: Ang

kokteiļapkalpošana

1. Viesu apkalpošana pie bufetes galda, piedāvājot un pasniedzot viesiem dažādus alkoholiskos vai bezalkoholiskos kokteiļus, ko var novietot uz bufetes galda, kā arī piedāvāt viesiem, iznēsājot uz paplātes.

Avoti: TvV

kokteiļbankets

1. Mielasts, kurā viesu apkalpošana notiek pie bufetes galda, piedāvājot un pasniedzot viesiem dažādus alkoholiskos vai bezalkoholiskos kokteiļus, ko var novietot uz bufetes galda, kā arī piedāvāt viesiem, iznēsājot uz paplātes.

Avoti: TvV

kokteiļglāze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Īpaša glāze, kas paredzēta kokteiļa dzeršanai.

Avoti: MLVV

kokteiļkleita   s.

1. Eleganta kleita (parasti bez piedurknēm un apkakles), ko velk, apmeklējot svinīgus sarīkojumus.

Avoti: MLVV

kokteiļvakars   v.

1. Svinības (parasti nelielas), kur tiek piedāvāts kokteilis un vieglas uzkodas.

Avoti: MLVV

koktejs   novec.

1. Kokteilis.

Avoti: Ang

koktēlītis   žarg.

1. Kokteilis.

Avoti: JV

koktēlniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Tēlniecības nozare, kurā par materiālu izmanto koku.

Avoti: LLVV

koktēlnieks   -a, v.

1. Mākslinieks, kas strādā koktēlniecībā.

Avoti: LLVV

koktēls   novec.

1. Kokteilis.

Avoti: Ang

koktīkls   inf.

1. Tīkla topoloģijas paveids, kurā ir vairāk nekā divi terminālmezgli un vismaz divi starpmezgli un kurā starp jebkuriem diviem mezgliem ir tikai viens ceļš.

Avoti: ZTV

koktirdzniecība   novec.

1. Kokmateriālu, zāģmateriālu tirdzniecība.

Avoti: KV

koktirgotājs   -a, v.

1. Kokmateriālu, zāģmateriālu tirgotājs.

Avoti: LLVV

koktoantigēns   med.

1. Antigēns, ko modificē siltumterapija.

Avoti: MSV

koktolabils   med.

1. Neizturīgs pret vārīšanu.

Avoti: TM

koktostabils   med.

1. Izturīgs pret vārīšanu.

Avoti: TM

kokts   apv.

1. Kakts.

Avoti: BsV

Koku   vietv., vēst.

1. Muižas "Kokenhof" un arī tagadējā Kocēnu pagasta nosaukums līdz 1925. gadam.

2. vēst. Koku pagasts - pastāvēja bijušajā Valmieras apriņķī līdz 1925. gadam, kad to pārdēvēja par Kokmuižas pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Kocēnu novada Kocēnu pagastā.

Avoti: LPag, LC

kokuls   apv., hip.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: Aug2

kokultivācija   med.

1. Veselu, neinficētu šūnu kultivācija kopā ar tāda paša veida inficētām šūnām.

Avoti: MSV

kokurbis   -bja, v.

1. Urbis caurumu veidošanai samērā mīkstos materiālos (piemēram, kokmateriālos, zāģmateriālos).

2. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Lymexylonidae"), 75 s., Latvijā 3 sugas, vaboļu ķermenis 6-18 mm garš, maz hitinizēts, galva liela, segspārni bez epipleirām.

Lapkoku kokurbis— kokurbju dzimtas suga ("Hylecoteus dermestoides").

Ozolu kokurbis— kokurbju dzimtas suga ("Lymexylon navale").

Skujkoku kokurbis— kokurbju dzimtas suga ("Hylecoteus flabellicornis").

Avoti: LLVV, LD, LE1

kokuts   apv.

1. Simtkājis ("Oniscus murarius"), stepes mitrene.

Avoti: ME

kokuvarde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. dsk. Bezastaino abinieku kārtas dzimta ("Hylidae"), pirkstu galos diskveida piesūcekņu, ar kuriem pieķeras pie augu lapām un zariem, 16 ģ., ~415 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Hyla"), 300-350 sugas, vislielākā abinieku ģints, Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastā kokuvarde— kokuvaržu suga ("Hyla arborea"), Latvijā aizsargājama, ar zaļgani plankumainu muguru, dzīvo kokos un krūmos ūdeņu tuvumā.

Avoti: LLVV, PDE, LD

kokv.   saīs.

1. Kokvilna.

Avoti: i1

kokvarde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Bezastaino abinieku kārtas kokvaržu dzimtas suga ("Hyla arborea"), varde ar zaļgani plankumainu muguru un apaļiem piesūcekņiem pirkstu galos, kas dzīvo kokos un krūmos ūdeņu tuvumā.

Avoti: MLVV, LE1

kokvedējautovilciens

1. Kokmateriālu transportēšanai piemērots automobilis ar piekabi vai piekabēm.

Avoti: ZTV

kokvedējs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas paredzēts apaļkoku izvešanai no cirsmas (par transportlīdzekļiem).

Avoti: LLVV

kokveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir koka (1) forma, veids.

Avoti: LLVV

kokveidā   lok., nelok.

1. Kokveidīgi.

Avoti: LLVV

kokveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kokveida.

Avoti: LLVV

kokvilna   -as, s.; parasti vsk.

1. dsk. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklases malvu dzimtas ģints ("Gossypium"), koki, krūmi, lakstaugi, no kuru sēklapvalku šķiedrām izgatavo tekstilijas, vati un citus izstrādājumus, kultivē 4 sugas.

Kokveida kokvilna— kokvilnas suga ("Gossypium arboreum").

Kokvilnas troses— no kokvilnas diegiem savītas troses, kas var būt cieta un mīksta vijuma, pēdējās ļoti noderīgas šotīm.

Lakstainā kokvilna— kokvilnas suga ("Gossypium herbaceum").

Parastā kokvilna— kokvilnas suga ("Gossypium hirsutum").

Smalkšķiedras kokvilna— kokvilnas suga ("Gossypium barbadense").

2. Šī auga sēklapvalku šķiedras.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir iegūts, izgatavots no šīs šķiedras.

Avoti: LLVV, PDE

kokvistputni   lat.

1. Vistveidīgo putnu dzimta ("Cracidae"), 8 ģ., ~45 s., sastopami Centrālajā un Dienvidu Amerikā.

Avoti: PDE, Wi

kokzāģētava   -as, s.

1. Koku mehāniskās apstrādes vieta, fabrika, cehs.

Avoti: LLVV

kokzaru   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir koka zari (par darbarīku).

Kokzaru (arī koka) dakšas etn.— no žuburaina koka izveidotas dakšas.

Avoti: LLVV

kokžņaudzējs

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Celastraaceae"), vasarzaļi vai mūžzaļi koki, krūmi vai liānas, 58 ģ., 860 s., Latvijā savvaļā konstatēta 1 ģ. - segliņš.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Celastrus"), vasarzaļš, retāk mūžzaļš vīteņaugs, vijīga divmāju liāna vai krūmi, ap 30 sugu, Latvijā kā krāšņumaugi introducētas 4 sugas.

Amerikas kokžņaudzējs— kokžņaudzēju suga ("Celastrus scandens").

Apaļlapu kokžņaudzējs— kokžņaudzēju suga ("Celastrus orbiculatus").

Avoti: LD

koķe   apv.

1. Koķis - ēdiens.

Avoti: VV

koķelis   apv.

1. Neliels, mazs koks.

Avoti: ME

koķenes   žarg.

1. Slēpes.

Avoti: SLG

koķes   apv.

1. Grūbas.

Avoti: VV

koķēt   apv.

1. Daudz ēst.

Avoti: VV

koķete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sieviete, kas ar savu izturēšanos, manierēm un tualetēm cenšas patikt vīriešiem, pievērst sev viņu uzmanību.

Avoti: SV99

koķetērija   -as, s.; parasti vsk.

1. Tieksme ar savu izturēšanos patikt kādam, izraisīt interesi par sevi.

Avoti: SV99

koķetēšana

1. Sievietes klīrīga uzvešanās, lai patiktu vīrietim.

Avoti: MeE

koķetēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Censties kādam patikt, piesaistīt sev kāda uzmanību (parasti par sievieti).

Avoti: LLVV

koķetība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> koķetīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

koķetīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas cenšas citiem patikt, piesaistīt sev citu uzmanību.

Avoti: LLVV

koķetīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> koķetīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; koķetība.

Avoti: LLVV

koķets   -ais; s. -a, -ā;

1. Koķetīgs.

Avoti: LLVV

koķetums   -a, v.; parasti vsk.

1. Koķetīgums.

Avoti: LLVV

koķi   apv.

1. Gardumi.

Avoti: VV

koķiks   žarg.

1. Kaķis.

Avoti: SLG

koķis   apv.

1. Ēdiens; tas pats kas grūdenis, arī zīdenis.

Koķa putra— kūčas.

2. Daudzēža, stūķis.

3. Beciņa, poķis (2).

Avoti: VV, ME

koķīt   apv.

1. Daudz ēst.

Avoti: VV

kol-   med.

1. Salikteņos norāda uz lokzarnu.

Avoti: MSV

kol.   saīs.

1. Kolektīvs.

2. Kolonija; koloniāls.

Avoti: i1

kolā   apv.

1. Tā, ka ir izliecies vai ieliecies, nav taisns (par dēļiem, kas žūstot ir ieliekušies vai izliekušies).

Avoti: ViV

kola   -as, s.

1. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklases malvu rindas kakaoaugu dzimtas ģints ("Cola"), tropu koks, kura augļus (riekstus) izmanto medicīnā, liķieru un kokakolas ražošanai.

Nosmailotā kola— kolu suga ("Cola acuminata").

Spožā kola— kolu suga ("Cola nitida").

Kolas koki— tropu koks Āfrikā, ko audzē sēklu - kolas riekstu dēļ; tie ir lieli, balti vai sarkani, satur kofeīnu, tos košļā kā tonizējošu līdzekli, sēklu pulveri vai ekstraktu lieto atspirdzinošos dzērienos (kokakolā u. c.) un šokolādē.

Kolas rieksts— kolas koka sēkla.

2. med. Dažu "Cola" ģints koku sēklas; darbīgās sastāvdaļas ir kofeīns un teobromīns.

Avoti: LLVV, TM

kola   apv.

1. Injekcija.

Avoti: KiV

Kola   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Murmanskas apgabalā, 1100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kolaborācija

1. Sadarbošanās (parasti lieto, runājot par sadarbošanos ar režīmu, ko iedibinājuši uzurpatori vai okupanti).

Avoti: PL

kolaboracionisms   -a, v.; parasti vsk.; vēst.

1. Sadarbība ar okupantiem, okupācijas režīmu.

Avoti: SV99

kolaboracionistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kolaboracionismu, tam raksturīgs.

Avoti: MLVV

kolaboracionists   -a, v.; vēst.

1. Tāds, kas sadarbojas ar okupantiem, okupācijas režīmu.

Avoti: LLVV

kolaborants

1. Persona, kas piekopj kolaboracionismu, iespējams, arī piespiedu kārtā.

Avoti: PV

kolaborators   novec.

1. Palīgskolotājs.

Avoti: JkV

kolaborēt

1. Sadarboties.

Avoti: PL

kolācija   med.

1. Kāšana jeb filtrēšana; šī procesa produkts.

Avoti: TM

Kolačice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 1450 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1354.-1919. g. un kopš 2010. g.

Avoti: Wi

kolagans   žarg.

1. Galva.

Avoti: KZ

kolagenoblasts   med.

1. Šūna, kas attīstās no fibroblasta un nobriestot sāk piedalīties kolagēna producēšanā; k. proliferējas hroniska iekaisuma vietā.

Avoti: MSV

kolagenocīts   med.

1. Nobriedusi šūna, kas producē kolagēnu.

Avoti: MSV

kolagenolīze   med.

1. Kolagēna norāde.

Avoti: MSV

kolagenopātija   med.

1. Jebkura saistaudu sistēmas saslimšana.

Avoti: TM

kolagenozes   -žu, vsk. kolagenoze, -es, s.; med.

1. Slimības, kuru pamatā ir organisma saistaudu sistēmas bojājumi.

Avoti: LLVV

kolagēns   -a, v.; biol.

1. Vienkārša olbaltumviela; atrodas visu daudzšūnu organismu saistaudos, ādā, asinsvados, kaulos; kolagēnšķiedru galvenā sastāvdaļa.

Avoti: SV99

kolagēnšķiedras

1. Dzīvnieku saistaudu šķiedras, kas sastāv gk. no olbaltumvielas kolagēna.

Avoti: EV

kolains   apv.

1. Tāds, kur ieviesušās kodes.

Avoti: ĒiV

kolaiņš   apv.

1. Tāds, kur ieviesušās kodes.

Avoti: ĒiV

kolakreti   novec.

1. Finanšu ierēdņi Atēnās, kas izmaksāja naudu mielastiem pritanejā, kā arī algu hēliastiem (tiesnešiem) un dažu publisko darbu strādniekiem.

Avoti: KV

kolalģija   med.

1. Sāpes lokzarnā.

Avoti: TM

kolamīns   novec.

1. Amīnoetilalkohols, dažu fosfatīdu, īpaši kefalīna šķelšanas produkts.

Avoti: KV

Kolanģi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lizuma pagastā.

Avoti: LC

Kolaņģi   vietv.

1. Gulbenes novada Lizuma pagasta apdzīvotās vietas "Kolanģi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kolapsārs

1. Relativistisks kosmisks objekts (neitronu zvaigzne, melnais caurums), kas izveidojies masīva kosmiskā ķermeņa gravitācijas kolapsa rezultātā.

Avoti: EV

kolapsēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; astr.

1. Katastrofāli saspiesties sava gravitācijas lauka ietekmē (par zvaigznēm).

Avoti: LLVV

kolapsoterapija   med.

1. Plaušu tuberkulozes ārstēšanas metodes, ar kurām panāk plaušu bojāto daļu saplakšanu.

Avoti: TM

kolapss   -a, v.

1. med. Piepešs sirds un asinsvadu vājums.

2. med. Ārkārtīga fiziska nespēka stāvoklis.

3. med. Gaisu saturoša orgāna sienu saplakšana.

4. astr. Katastrofāla (zvaigžņu) saspiešanās sava gravitācijas lauka ietekmē.

Avoti: LLVV, TM

Kolapūra   vietv.

1. Kolhāpūra - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Kolargoldfīlsa   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidos ("Kolar Gold Fields"), Karnatakas štatā, 163600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

kolargols

1. Sudraba preparāts, dezinficēšanas līdzeklis.

Avoti: SV69

kola-rieksti   novec.

1. Kakao pupām līdzīgas sēklas saturoši augļi-pogaļas, ko dod tropiskā Āfrikā augošie kola koki; satur teobromīnu un daudz kofeīna, lietoti dziedniecībā, kā b audviela un arī barībai.

Avoti: LME

kolarieši   novec.

1. Indijas pirmiedzīvotāji, kas dzīvojuši tur jau pirms dravidu ienākšanas; tumšu ādas krāsu, biezām lūpām.

Avoti: KV

kolārkrekls

1. Mācītāja amata krekls ar kolāru.

Avoti: SV96

Kolārovo   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Nitras apgabalā, 7650 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kolārs

1. Īpaša balta apkaklīte mācītāja amata kreklam.

Avoti: SV96

kolas

1. Kakaoaugu ģints, mūžzaļi, līdz 20 m augsti koki, tropiskajā Āfrikā, ~125 s.

Avoti: LPE

Kolas   vietv.; nelok.

1. Kolas pussala - atrodas Krievijas Eiropas daļas ziemeļrietumos, starp Barenca un Balto jūru (Murmanskas apgabalā), platība - ~100000 kvadrātkilometru, augstākā virsotne - 1191 m.

Avoti: LģE

kolastīns   med.

1. Kolagēna deģenerācijas produkts, kas krāsojas ar skābajām krāsvielām, kuras lieto normālu audu elastīna krāsošanai.

Avoti: TM

Kolašina   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, kopienas administratīvais centrs, 3000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi, LpA

kolaterāles   anat., novec.

1. Kolaterālie asinsvadi - savienojumi starp divu dažādu artēriju vai vēnu sistēmām.

Avoti: SV69

kolaterāls

1. Tāds, kas atrodas, noris blakus, līdztekus, paralēli.

2. Tāds, kas papildina galveno, svarīgāko; papildu.

Kolaterālie asinsvadi— papildu asinsvadi, kas savieno dažādas artēriju vai vēnu sistēmas.

3. Tāds, kas attiecas uz horizontālo asinsradniecību.

Avoti: SV99

kolāties   apv.

1. Liekties, griezties (par dēļiem, kas žūstot ieliecas vai izliecas).

2. Rādīties, kļūt redzamai (par mirāžu jūrā).

Avoti: ViV, ZrvI

kolatorija   med.

1. Siets, kāstuve.

2. Hipofīze.

Avoti: TM

kolatūra   med.

1. Izkāsts šķidrums.

Avoti: TM

kolāža   -as, s.

1. Pielīmējums vai piespraudums (piemēram, gleznai, zīmējumam).

2. Dažādu, parasti stilistiski atšķirīgu, mākslas darbu, to elementu vai izveides paņēmienu apvienojums.

3. Kompozicionāls paņēmiens, kura pamatā ir cita komponista skaņdarba (arī paša autora agrāk sarakstīta skaņdarba) fragmentu izmantošana samērā mehāniskā savienojumā.

Avoti: SV99

kolba   -as, s.

1. Stikla trauks ar apaļu vai plakanu dibenu (ķīmijas laboratorijās).

2. Šādam traukam līdzīgs stikla veidojums (piemēram, spuldzei, termosam).

Avoti: LLVV

kolbasit   žarg.

1. Slikta pašsajūta.

Avoti: JV

kolbe   novec.

1. Vīriešu matu sakārtojums 16. gs. 2. ceturksnī, ar vienmērīgi uz visām pusēm nosukātiem, pār pieres vidu, ausīm un pakausī līmeniski apgrieztiem matiem, pie tam parasti ar īsu, zem zoda līmeniski apgrieztu pilnbārdu.

Avoti: KV

Kolberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazsalacas novada Skaņkalnes pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Skulberģu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Skaņkalnes pagastā.

Avoti: LPag

Kolberga   vietv.

1. Kolobžega - pilsēta Polijā, tās senāks nosaukums.

2. Kolbergas pilskalns - Skaķalnes pilskalns Mazsalacas novada Skaņkalnes pagastā.

Avoti: IPV-101-80, LE1

kolberģieši

1. Alūksnes novada Jaunalūksnes pagasta apdzīvotās vietas "Kolberģis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kolberģis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Alūksnes novadā 5 km no Alūksnes, izveidojusies bijušās muižas "Goldbeck" teritorijā, Jaunalūksnes pagasta administratīvais centrs.

2. vēst. Kolberģa pagasts - pastāvēja bijušajā Valkas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Bejas pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Alūksnes novada Jaunalūksnes, neliela daļa - Mārkalnes pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

Kolbermūra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kolbermoor"), Bavārijas federālajā zemē, 18100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kolbierēt   žarg.

1. Darbības apzīmējums visādām izdarībām.

Avoti: Žrg

Kolbušova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 9300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1700. g.

Avoti: LpA, Wi

kolcenieki

1. Dundagas novada Kolkas pagasta apdzīvotās vietas "Kolka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kolchoznieks   novec.

1. Kolhoznieks.

Avoti: LV93

kolchozs   novec.

1. Kolhozs.

Avoti: LV93

kolčakiāde

1. Militārs režīms 1918 XI - 1920 II, ko nodibināja A. Kolčaks Sibīrijā, Urālos un Tālajos Austrumos.

Avoti: EV

kolčāt   apv.

1. Maisīt, jaukt, kult; sviestu gatavot; koļčēt.

Avoti: BB

kolčāties   apv.

1. Sajaukties.

Avoti: ME

kolčedāns

1. Kopīgs apzīmējums dzelzs, vara u. c. metālu sulfīdu minerāliem ar metālisku spīdumu, ietilpst vairākos novecojušos rūdu minerālu nosaukumos.

Avoti: ZTV

kolčerēt   apv.

1. Maisīt, jaukt, kult; sviestu gatavot; koļčēt.

Avoti: BB

Kolčestera   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Colchester"), Anglijas dienvidaustrumos, 121900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

kolda   apv.

1. Kulda.

Avoti: ME

Koldabriņa   vietv.

1. Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Kaldabruņa" nosaukuma variants.

Avoti: LC

koldaņi   apv.

1. Lopu iekšas.

Avoti: ViV

kolderēt   apv.

1. Braukt pa akmeņainu, sakņainu ceļu.

2. Maisīt, jaukt, kult, iejaukt.

Avoti: ME, VeAT

Koldica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Colditz"), Saksijas federālajā zemē, 8900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Koldinga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 54900 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

koldkrēms   novec.

1. Mīkstinošs sejas krēms.

Avoti: Ang

koldkrīms   novec.

1. Mīkstinošs sejas krēms.

Avoti: Ang

koldonas   apv.

1. Lopu iekšas; koldaņi.

Avoti: ViV

koldra   apv.

1. Austa gultas sega, kam parasti ir vilnas dzijas audi un vilnas dzijas velki vai (retumis krāsotas) vilnas dzijas audi un diedziņu velki.

Avoti: KiV

Koldvela   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Caldwell"), Aidaho štatā, 50200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Caldwell"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Koldvotera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Coldwater"), Mičiganas štatā, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Coldwater"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

kole   apv.

1. Miltu kode; kolis.

Avoti: ME

koledža   -as, s.

1. Augstākā vai vidējā mācību iestāde (gk. angliski runājošās zemēs); koledžas kā augstskolas bieži ietilpst universitātēs.

Avoti: SV99

koledžs   novec.

1. Koledža.

Avoti: Ang

kolēga   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. Kolēģis.

Avoti: LLVV

koleģialitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vadība, ko realizē kolēģija (1); attiecīgā vadības forma.

Tiesas koleģialitāte— princips tiesvedībā, kas paredz, izņemot likumā noteiktos gadījumos, lietu izskatīšanu tiesā vismaz triju līdztiesīgu tiesnešu sastāvā.

2. Lietišķi draudzīgas, saticīgas attiecības starp kolēģiem.

Avoti: LLVV

koleģiāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko veido kolēģija (1); tāds, ko veic kolēģija (1).

2. Lietišķi draudzīgs, saticīgs.

Avoti: LLVV

koleģija   novec.

1. Koledža.

Avoti: Ang

kolēģija   -as, s.

1. Oficiāli apstiprināta līdztiesīgu personu grupa - administratīva, rīcības vai padomdevēja institūcija.

2. neakt. Slēgta mācību iestāde (pirmsrevolūcijas Krievijā, Rietumeiropā).

3. Brīvprātīga vienas profesijas amatpersonu apvienība.

4. Senajā Romā - personu apvienība, kas pārzināja noteiktu amatu vai reliģisko kultu.

Avoti: LLVV, SV99

kolēģis   -ģa, v.

1. Darbabiedrs, tā paša aroda, profesijas pārstāvis.

Avoti: LLVV

koleidz   apv.

1. Tiklīdz.

Avoti: TiA

Koleinsplāta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Colijnsplaat"), Zēlandes provincē, 1560 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kolejas

1. Raibnātres, lūpziežu dzimtas lakstaugu un krūmu ģints; izplatīts arī kā istabas augs ar skaistas krāsas lapām, audzē kā viengadīgu paklājaugu.

Avoti: SV69

kolekcija   -as, s.

1. Sistematizēts (parasti ar mākslu, vēsturi, zinātņu nozarēm saistītu) vienveidīgu priekšmetu krājums.

Muzeja kolekcija— muzeja eksponātu, depozītu kopums.

Avoti: LLVV

kolekcionārisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Kolekciju veidošana.

Avoti: LLVV

kolekcionārs   -a, v.

1. Cilvēks, kas vāc un sistematizē vienveidīgus priekšmetus, veido kolekciju.

Avoti: LLVV

kolekcionēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Vākt un kārtot (ko) kolekcijā.

// intrans.

Avoti: LLVV

kolektāzija   med.

1. Lokzarnas paplašināšanās.

Avoti: TM

kolekte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; rel.

1. Brīvprātīgs ziedojums (piemēram, naudā), ko parasti vāc no vairākiem vai daudziem.

Avoti: LLVV

kolektēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; rel.

1. Vākt (ko) kolektes veidā.

Avoti: LLVV

kolektīvisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Īpašuma un ražošanas līdzekļu kopīgums (kā teorija un tās īstenojums dzīvē).

2. Uzskats, pēc kura sabiedrības intereses stādāmas augstāk par privātajām.

Avoti: LEV

kolektīvistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kolektīvismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

kolektīvists   -a, v.

1. Kolektīvisma piekritējs.

Avoti: LLVV

kolektivitāte   s.

1. Vispārināta īpašība --> kolektīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kolektivizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Sabiedriskošana.

PSRS lauksaimniecības kolektivizācija— individuālo zemnieku saimniecību vardarbīga apvienošana kolektīvās sociālistiskās saimniecībās (kolhozos).

Avoti: SV99

kolektivizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izdarīt kolektivizāciju.

2. Īpašumu u. c. nodot kolektīvam.

Avoti: SV99

kolektīvs   -a, v.

1. Cilvēku grupa, kam raksturīgs kopējs uzdevums, kopēja darbība un savstarpēja palīdzība, kontaktu pastāvīgums, noteikta organizācija; cilvēki, kurus saista kopēja darbība (piemēram, vienā un tai pašā uzņēmumā, iestādē).

Avoti: LLVV

kolektīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kolektīvu, tam raksturīgs; arī kopīgs, kopējs.

Kolektīvās vadības princips— vadības forma, kur vadību realizē pats kolektīvs.

Avoti: LLVV

kolektīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kolektīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kolektomija   med.

1. Lokzarnas daļēja vai pilnīga izgriešana.

Avoti: TM

kolektors   -a, v.

1. v.; tehn. Ierīce, ietaise, iekārta, būve (kā) savākšanai, uztveršanai, arī novietošanai.

2. v. Iestāde, kas savāc (piemēram, grāmatas, materiālus) un izdala savām pakļautības organizācijām.

3. Cilvēks, kas vāc, ieraksta sarakstos un glabā (ko, piemēram, iežu paraugus).

4. v.; tehn. Elektriskās mašīnas enkura daļa, kas sastāv no savstarpēji izolētām plāksnītēm, kuras ir savienotas ar enkura tinumu un pa kurām slīd sukas.

5. Porains vai plaisains iezis, kurā uzkrājas nafta, gāze, ūdens.

6. ģeol., novec. Ģeologa palīgs ekspedīcijā.

Avoti: LLVV, SV96

kolemanīts

1. Borātu minerāls, bezkrāsains, balts, iedzeltens, graudaini, blīvi agregāti, sferolīti.

Avoti: LPE

kolēma

1. dsk. Asku ķērpju klases lekanoru rindas dzimta ("Collemataceae"), lapu un krūmu ķērpji, 7 ģ. 150 s., Latvijā konstatētas 2 ģ., 13 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Collema"), 80 s., Latvijā konstatētas 7 s.

Avoti: LD, LE1

kolembola   -as, s.; zool.

1. dsk. Bezspārnu kukaiņu kārta ("Collembola"), kuras pārstāvjiem primāri nav spārnu; šīs kārtas kukaiņi, >4000 sugu, Latvijā konstatētas ~150 sugas.

Avoti: LLVV, LE1

kolēmija   med.

1. Palielināta asins stingrība; asiņu sabiezēšana.

Avoti: TM

kolenderis   apv.

1. Kalendārs; kalenderis.

Avoti: ViV

kolenhīma

1. Auga mehāniskie audi, kas tā orgāniem (galvenokārt jauniem, augošiem) piešķir nepieciešamo stingrumu; sastāv no dzīvām šūnām ar lokāliem šo šūnu celulozes apvalku sabiezējumiem.

Avoti: SV69

kolēns   apv.

1. Jauna kode.

Avoti: ĒiV

koleoptera   novec.

1. Vabole.

Avoti: KV

koleopterologs

1. Vaboļu pētnieks.

Avoti: PL

koleopteroloģija

1. Entomoloģijas nozare, kas pētī vaboles.

Avoti: LPE

koleopters   aeron.

1. Lidaparāts ar spārnu pareizā riņķa formā (pretskatā).

Avoti: ZTV

koleoptile

1. Graudzāļu pirmā lapa pēc dīgļlapām, tai nav plātnes, un tā attīstās kā noslēgta caurulīte, kurā ietverts jaunā auga pumpurs, stumbra un augšanas konuss.

Avoti: SV69

koleoptils   novec.

1. Pirmā dīgļlapa, kas aptver dīgļpumpuru viendīgļlapju (sevišķi graudzāļu) sēklas dīgli, aizsargā dīgpumpuru no mehāniskiem bojājumiem un sekmē asna izspraukšanos no augsnes sēklas dīgšanas laikā.

Avoti: LxE

koleosporija

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma rūsas sēņu rindas dzimta ("Coleosporiaceae"), parazītiskas sēnes ar sarežģītu attīstības cikluspermāciji un ecīdijsporas veidojas uz priežu skujām vai vizbuļu lapām, bet uredosporas un teleitosporas - uz divdīgļlapju, gk. kurvjziežu un rožu dzimtu augu lapām, 2 ģintis, Latvijā 2 ģ.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Coleosporium"), Latvijā konstatētas 11 sugas.

Avoti: LD, LE1

kolera   -as, s.; novec.

1. Holera.

Avoti: LLVV

kolērija   bot.

1. dsk. Gesnēriju dzimtas ģints ("Kohleria").

Tīkamā kolērija— kolēriju suga ("Kohleria amabilis").

Avoti: TaE

koleriķis   novec.

1. Holeriķis.

Avoti: KV

kolēt   apv.

1. Runāt juku jukām.

Avoti: ME

kolēties   apv.

1. Rādīties, kļūt redzamai (par mirāžu jūrā).

Avoti: ZrvI

kolgans   žarg.

1. Galva.

Avoti: KZ

Kolgujeva   vietv.; nelok.

1. Sala Barenca jūras dienvidaustrumos, Krievijā, platība - 5200 kvadrātkilometru, lielākais augstums - 181 m, vasarā ligzdo daudz putnu.

Avoti: LģE, PZT

Kolhāpūra   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Kolhāpur"), Mahārāštras štatā, Rietumgatu austrumu nogāzē, 889900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

kolhi

1. Gruzīnu ciltis, dzīvoja Melnās jūras DA un A piekrastē Kolhīdā, 6. gs. p. m. ē. tika izveidota Kolhīdas valsts.

Avoti: EV

kolhiceīns   med.

1. Kolhicīna kristālisks sairšanas produkts, mazāk aktīvs par kolhicīnu.

Avoti: TM

kolhicīns

1. Alkaloīds, ko iegūst no rudens vēlziedēm ("Colchicum autumnale") un izmanto medicīnā, ģenētikā, selekcijā; inde, kas kavē mitozi.

Avoti: SV99, ĢT, TM

Kolhīda   vietv.

1. Vēsturisks novads Gruzijas rietumu daļā, Melnās jūras austrumu piekraste, kur no VI gs. p. m. ē. radās grieķu kolonijas, VI-II gs. p. m. ē. pastāvēja Kolhīdas valsts, kas vēlāk ietilpa dažādās Gruzijas valstīs.

Kolhīdas rezervāts— atrodas Gruzijā, Kolhīdas zemienē, platība - 5 kvadrātkilometri, dibināts 1935. g., lai saglabātu Kolhīdas zemienes kompleksus (mežus, purvus) un pētītu meliorācijas un lauksaimnieciskās ražošanas ietekmi uz tiem.

Kolhīdas zemiene— aluviāls līdzenums Aizkaukāza rietumos, Rioni lejteces baseinā, Melnās jūras piekrastē, Gruzijā, trīsstūrveida, garums rietumu-austrumu virzienā un platums piekrastē ~100 km, augstums - līdz 150 m.

Avoti: SV33, PZT

kolhītis   žarg.

1. Kolhozs.

Avoti: SLG

kolhozā   žarg.

1. Grupā, kolektīvi.

Avoti: KZ

kolhoznieks   -a, v., vēst.

1. Kolhoza biedrs.

Avoti: LLVV

kolhozom   žarg.

1. Grupā, kolektīvi.

Avoti: KZ

kolhozs   -a, v., vēst.

1. Kolektīvā saimniecība (saīs. no krievu "kollektivnoje hozjaistvo") - lauksaimniecības vai zvejniecības kooperatīvs, kādus piespiedu kārtā izveidoja Padomju Savienība, likvidējot zemnieku saimniecības un privāto zvejniecību.

Avoti: SV99

koli-   med.

1. Salikteņos norāda uz lokzarnu.

Avoti: MSV

kolibacilēmija   med.

1. Zarnu nūjiņas asinīs.

Avoti: TM

kolibaciloze   med.

1. Zarnu nūjiņu ierosināta slimība.

Avoti: TM

kolibacilūrija   med.

1. Zarnu nūjiņas urīnā.

Avoti: TM

kolibaktērija

1. Zarnu nūjiņa ("Escherichia coli"), normālas cilvēka un dzīvnieku zarnu mikrofloras komponents.

Avoti: SV99, LE1

kolibakterioze

1. Akūta dzīvnieku infekcijas slimība, ko ierosina zarnu nūjiņas.

Avoti: LPE

koliberti   novec.

1. Ļaužu šķira Bretaņā, kas cēlusies no uzvarētām tautiņām un tiek nicināta.

Avoti: SV33

kolibri   nelok., v.

1. Putnu klases svīrveidīgo kārtas dzimta ("Trochilidae"), pie kuras pieder mazi putni ar spilgtām spalvām, pārtiek no nektāra, ko sūc no ziediem, un kukaiņiem, ~115 ģ., ~340 s.

Avoti: LLVV

kolibrijs   -a, v., vsk.; novec.

1. Kolibri.

Avoti: LLVV

kolibris   vsk.; novec.

1. Kolibri.

Avoti: LME

kolicīns   med.

1. No "Escherichia coli" iegūts antibiotiks, kas ietekmē tās pašas sugas citus celmus.

Avoti: TM

kolicistīts   med.

1. Zarnu nūjiņu ierosināts urīnpūšļa iekaisums.

Avoti: TM

kolicistopielīts   med.

1. Zarnu nūjiņu ierosināts urīnpūšļa un nieru bļodiņas iekaisums.

Avoti: MSV

kolīdz   saiklis

1. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz laika secīguma attieksmi starp tiem (palīgteikuma darbība notiek pirms virsteikuma darbības); līdzko.

Avoti: LLVV

Kolidžsteišena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("College Station"), Teksasas štatā, 103500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kolienterīts   med.

1. Ļoti lipīga zarnu nūjiņas ("Escherichia coli") patogēno celmu izraisīta zarnu slimība gk. agrīna vecuma bērniem.

Avoti: VE

koliera   novec.

1. Holera.

Avoti: LME

kolieris   apv.

1. Holera.

Avoti: ĒiV

koliers   novec.

1. Holera.

Avoti: LME

kolifāgs   med.

1. Zarnu nūjiņu bakteriofāgs.

Avoti: TM

kolifrēnija   med.

1. Stāvoklis, kurā psihiskie procesi ir stipri kavēti.

Avoti: TM

kolīgs   apv.

1. Graudains, kodolains.

Avoti: ME

koliindekss   ekol.

1. Vides fekālijpiesārņojuma rādītājs.

Avoti: ZTV

koliinfekcija   med.

1. Zarnu nūjiņas ("Escherichia coli") patogēno celmu ierosināta infekcijas slimība, ar ko slimo gk. zīdaiņi, neiznesti, kā arī mākslīgi baroti un novājināti bērni.

Avoti: PmE

kolika   novec.

1. Kolikas.

Avoti: LME

kolikas   -u, s.; tikai dsk.; med.

1. Stipras graizes vēdera dobuma orgānos.

Avoti: LLVV

Koliko   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Colico"), Lombardijas reģiona Leko provincē, 7500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kolikodīnija   med.

1. Sāpes lokzarnas apvidū.

Avoti: TM

kolikolīts   med.

1. Zarnu nūjiņu ierosināts resnās zarnas iekaisums.

Avoti: TM

kolikoplēģija   med.

1. Vienlaikus svina kolikas un zarnu paralīze.

Avoti: TM

koliktivis   apv.

1. Šūšanas ateljē.

Avoti: KiV

kolikulektomija   med.

1. Sēklas uzkalniņa izgriešana.

Avoti: TM

kolikulīts   med.

1. Sēklas uzkalniņa iekaisums.

Avoti: TM

kolikvācija   med.

1. Sašķidrināšanās, atmiekšķēšanās; šķidruma anomāla izdalīšanās; izsīkšana.

Avoti: TM

Kolima   vietv.

1. Pilsēta Meksikas rietumos ("Colima"), pavalsts administratīvais centrs, 137400 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Meksikas pavalsts - Brīvā un Suverēnā Kolimas Valsts ("Colima" / "Estado Libre y Soberano de Colima"), platība - 5627 kvadrātkilometri, 711200 iedzīvotāju (2015. g.).

3. Upe Sibīrijas ziemeļaustrumos, Krievijā (Magadanas apgabalā un Sahas Republikā (Jakutijā)), garums - 2129 km, satekupes (Kulu un Ajanjurjaha) sākas Halkanas grēdā, ietek Austrumsibīrijas jūrā.

4. Kolimas kalniene - vidēji augstu kalnu sistēma Āzijas ziemeļaustrumos, Krievijā (Magadanas apgabalā), garums - 1300 km, veido ūdensšķirtni starp Kolimas baseina un Klusā okeāna baseina upēm, augstākā virsotne - 1962 m.

5. Kolimas zemiene - zems līdzenums Kolimas lejteces un Alazejas upes baseinā, Krievijā (Jakutijā), stiepjas 750 km starp Alazejas un Jukagiru plakankalni, augstums - līdz 100 m (izolētas sopkas līdz 300 m), daudzgadīgs sasalums.

6. Vulkāns Vulkāniskajā grēdā, Meksikā, sastāv no 2 konusiem: aprimušais vulkāns "Nevada de Kolima", augstums - 4205 m, un darbīgais vulkāns "Volkandekolima", augstums - 3846 m.

Avoti: PuA, Wi, LģE, PZT

kolimācija

1. Divu virzienu sakrišana vai paralelitāte optiskajos instrumentos.

2. Starojuma plūsmas ierobežošana.

Avoti: SV99

kolimators

1. Optiska ierīce paralēlu gaismas kūļu iegūšanai; ar to pārbauda optiskus instrumentus, salīdzina leņķus un garumus.

2. Neliels tālskatis teleskopu vai citu instrumentu kolimācijas noteikšanai.

3. Radioloģiskajās iekārtās - ierīce starojuma plūsmas ierobežošanai.

Avoti: SV99

Kolimbare   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Krētas perifērijā, 5300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kolīna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, osta Labas krastos, 31030 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Kolinda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kolindra   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 3000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kolinearitāte

1. Vektoru paralelitāte vienai taisnei; divi kolineāri vektori atšķiras tikai ar skalāru reizinātāju.

Kolinearitātes nosacījums— noteikums, ka objekta punktam, projekcijas centram un ainas punktam jāatrodas uz vienas taisnes.

Avoti: EV, ĢmV

kolinefrīts   med.

1. Zarnu nūjiņu ierosināts nefrīts.

Avoti: TM

Kolinga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Coalinga"), Kalifornijas štatā, 16450 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 58000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, Wi

kolīni

1. Bioloģiski aktīvas (gan nomācošas, gan stimulējošas) vielas, ko augi izdala augšanas laikā un kas saglabājas augsnē (saknēs, augu nobirās).

Avoti: ZTV

kolinss

1. Atspirdzinošs garā malka kokteilis (alkohols, citrona vai laima sula, pūdercukurs, sodas ūdens, ledus).

Avoti: PL

Kolinsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Colinsville"), Ilinoisas štatā, 24900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kolions   med.

1. Inkrēts, kuram ir kavējoša ietekme uz kāda orgāna vai orgānu sistēmas funkciju; halons.

Avoti: TM

kolipāze   med.

1. Proteīns, aizkuņģa dziedzera lipāzes ofaktors.

Avoti: MSV

kolipeptisks   med.

1. Tāds, kas traucē vai kavē gremošanu.

Avoti: TM

kolipielīts   med.

1. Zarnu nūjiņu ierosināts pielīts.

Avoti: TM

kolipiūrija   med.

1. Strutas urīnā no zarnu nūjiņu ierosināta iekaisuma.

Avoti: TM

kolis   apv.

1. Kodols.

Avoti: ME

kolis   apv.

1. Miltu kode; kode.

2. dsk. Kukaiņi, kuru kāpuri sagrauž, piemēram, augu daļas, miltus, vasku; arī ķirmji.

3. Tārpu grauzumi.

4. Skopulis.

Avoti: LE, ĒiV, ViV

kolisepse   med.

1. Sepse, ko ierosinājušas zarnu nūjiņas.

Avoti: TM

kolistatīns   med.

1. Antibiotiska viela, aktīva pret zarnu nūjiņām; iegūta no aerobiem sporveidotājiem augsnes mikroorganismiem.

Avoti: TM

kolīt   apv.

1. Lielīt.

Avoti: KiV

kolīte   apv.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: Aug2

kolīties   apv.

1. Lielīties.

Avoti: KiV

kolititrs

1. Apkārtējās vides lekālā piesārņojuma rādītājs: mazākais substrāta (ūdens, augsnes, produktu u. c.) daudzums (ml, g), kurā iespējams konstatēt kolibaktēriju klātbūtni.

Avoti: EV

kolitoksēmija   med.

1. Zarnu nūjiņu radīta toksēmija.

Avoti: TM

kolitoksikoze   med.

1. Zarnu nūjiņu vispārējas infekcijas radīta toksikoze.

Avoti: TM

kolitoksīns   med.

1. Zarnu nūjiņu toksīns.

Avoti: TM

kolīts   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Resnās zarnas iekaisums.

Amēbu ierosināts kolīts— amēbu dizentērija.

Virspusējais cistiskais kolīts— kolīts, kuram raksturīga cistu veidošanās zarnu gļotādā.

Dziļais cistiskais kolīts— kolīts, kuram raksturīgas gļotu cistas zarnu zemgļotādas slānī.

Hemorāģiskais kolīts— kolīts, kas parasti noris bez paaugstinātas ķermeņa temperatūras ar caureju.

Polipozais kolīts— kolīts, kura gadījumā gļotāda pārklāta ar multipliem polipiem; tas parasti seko čūlainajam kolītam.

Čūlainais kolīts— idiopātisks, nespecifisks lokzarnas iekaisums; tam raksturīgi tenesmi ar gļotu, asins vai strutu piejaukumu izkārnījumiem.

Avoti: LLVV, MSV

Kolizejs

1. Milzīgs amfiteātris Senajā Romā, romiešu arhitektūras piemineklis (celts 75.-80. g.).

Avoti: SV99

kolīzija   -as, s.

1. Pretēju spēku, centienu, interešu sadursme.

Likumu kolīzija— nesaskaņas vai pretrunas starp atsevišķiem likumiem, kas reglamentē vienas un tās pašas vai radniecīgas sabiedriskās attiecības.

Kolīzijas norma— norma, kas norāda kādas valsts tiesības ir jāpiemēro starptautiskajām civilām, ģimenes, darba attiecībām t. i. attiecībām, kuru dalībnieki ir ārvalstnieks vai ārvalsts juridiskā persona.

Avoti: LLVV

Koljado   vietv.

1. Koljado Viljalba - pilsēta Spānijā ("Collado Villalba"), Madrides apgabala Madrides provincē, 47400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

koljē   nelok., v.

1. Grezns, parasti neliels, kulons.

Avoti: LLVV

kolka   apv.

1. Dziļš ūdens, dzelme, padziļinājums jūrā vai citā ūdenī.

Avoti: ĒiV, ME

kolka   apv.

1. Dziļa gramba; izrakņāta bedre.

2. Dziļš ūdens, dzelme, padziļinājums jūrā vai citā ūdenī.

3. Koku, parasti bērzu, puduris lauka vidū.

Avoti: ME, ĒiV

kolka   apv.

1. Pūču vanags.

Avoti: ME

Kolka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Dundagas novadā (līdz 2009. g. - Talsu rajonā) 73 km no Talsiem (pa autoceļu), vēstures avotos minēta jau 1050. gadā, pagasta centrs.

2. Kolkas pagasts - pagasts Dundagas novadā, robežojas ar Dundagas pagastu, kā arī ar Ventspils un Rojas novadu.

Kolkas pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Dundagas pagasta teritorijas nelielā daļā.

Kolkas bāka— atrodas Baltijas jūrā pie Kolkasraga, gaismas avots atrodas 20 m vjl., un tā gaisma sniedzas 10 jūras jūdžu (~18,5 km) attālumā.

Avoti: LPag, LC, LE1

kolkains   apv.

1. Grambains, bedrains.

Avoti: ĒiV

kolkaiņš   apv.

1. Grambains, bedrains.

Avoti: ĒiV

kolkans   apv.

1. Tītars.

Avoti: ViV

Kolkasrags   vietv.

1. Kurzemes pussalas ziemeļu gals, zems, smilšains akumulācijas līdzenums ar smilšu vaļņiem un krasta vaļņveida kāpām, turpinājums jūrā ziemeļu virzienā ir lēzens zemūdens sēklis, kurā uz mākslīgas saliņas 1884. g. uzbūvēta Kolkas bāka.

Avoti: LE1

Kolkata   vietv.

1. Kalkāta - Pilsēta Indijas austrumos (angļu val. "Calcuta"), osta Gangas-Bramaputras atzara Hugli krastā, ~140 km no Bengālijas līča, Rietumbengāles štata centrs, 4,6 mlj iedzīvotāju (2007. g.), 2. lielākā Indijas jūras osta; Kalkuta.

Avoti: PuA, LģE, LpA

kolkotars   novec.

1. Dzelzs sulfāta pārtvaices sausais pārpalikums, sarkanais dzelzs oksīds; jebkurš pārtvaices sausais pārpalikums.

Avoti: KV

kolkoznīca   apv.

1. Kolhozniece.

Avoti: KiV

kolkoznieks   apv.

1. Kolhoznieks.

Avoti: ĒiV

kolkozs   apv.

1. Kolhozs.

Avoti: ĒiV

Kolkupīte   vietv.

1. Rūjas labā krasta pieteka Rūjienas novada Lodes pagastā, augštece Igaunijā, garums - 8 km.

Avoti: LD, La1

Kolkurags   vietv.; apv.

1. Kolka, Kolkasrags.

Avoti: ME

kolkvīcija   bot.

1. dsk. Kaprifoliju dzimtas ģints ("Kolkwitzia"), dekoratīvi dārza krūmi, kas uzzied tieši tad, ka pavasara krūmi jau ir noziedējuši.

Burvīgā kolkvīcija— kolkvīciju suga ("Kolkwitzia amabilis").

Avoti: DaE

kolkwitzia   lat.

1. Kolkvīcijas.

Kolkwitzia amabilis— burvīgā kolkvīcija.

Avoti: DaE

kolla   novec.

1. Līme.

Avoti: KV

kollaborātors   novec.

1. Vecās latīņu skolās palīgskolotājs, kam nebij īpaša amata.

2. Kolaborants.

Avoti: KV, LV93

kollācija   novec.

1. Vakanta baznīcas amata piešķiršana noderīgai personai.

Avoti: KV

kollagens   novec.

1. Līmes radītāji audi, saistaudu kā arī kaulu un skrimšļu pamatvielas galvenā sastāvdaļa.

Avoti: KV

kollapss   novec.

1. Stāvoklis, kad visas dzīvības funkcijas piepeši atslābst.

Avoti: KV

kollargors   novec.

1. Želatīnā vai citā aizsargkolloīdā pagatavots koloīdāls sudrabs; lieto pret dažādām sēptiskām slimībām.

Avoti: KV

kollārs   novec.

1. Kakla rota, kaklauts ar baltām svītrām, kādu nēsā katoļu garīdznieki.

Avoti: SV33

kollaterāls   novec.

1. Sānisks, sānu.

Kollaterālie radinieki— radinieki sānu līnijā, pretēji radiniekiem taisnā (tiešā) līnijā.

Kollaterālie vadi— asinsvadi, kas rada starp citiem blakus savienojumu, pa ko asinis, ja ceļš ir ciet, tomēr nokļūst pie mērķa.

Avoti: KV

kollaurīns   novec.

1. Želatīnā vai citā aizsargkolloīdā pagatavots koloīdāls zelts; lieto pret dažādām sēptiskām slimībām.

Avoti: KV

kollāža   novec.

1. Mākslas paveids, kurā uz pamatnes apvienoti dažādi priekšmeti vai materiālu motīvi, iespaidu radīšanai; kolāža.

Avoti: LV93

Kolle   vietv.

1. Kolle di Vala d'Elsa - pilsēta Itālijā ("Colle di Val d'Elsa"), Toskānas reģiona Sjēnas provincē, 21400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kolledža   novec.

1. Koledža.

Avoti: Ang

kolledžs   novec.

1. Koledža.

Avoti: LME

Kolleferro   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Colleferro"), Lacio reģiona Romas provincē, 21600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kollēga   novec.

1. Amata biedrs.

Avoti: KV

kollēgianti   novec.

1. Ticības sekta 17. un 18. gadu simtenī, kas atmeta garīdzniecību un atļāva pašiem draudzes locekļiem sprediķot; kristīja tikai pieaugušus.

Avoti: SV33

kollēgiātiestāde   novec.

1. Domkapitulam analoga garīdznieku apvienība pie baznīcām, kas nav bīskapa katedrāles; kollegiātkapituls.

Avoti: KV

kollēgiātkapituls   novec.

1. Domkapitulam analoga garīdznieku apvienība pie baznīcām, kas nav bīskapa katedrāles.

Avoti: KV

kollēgiatūra   novec.

1. Vecos laikos studentu kopdzīve vācu un franču universitātēs.

Avoti: SV33

kollēgija   novec.

1. Iestāde, kur lietas izspriež ar balsu vairākumu.

2. Jebkurš cilvēku kopums, kas izpilda zināmu amatu vai pienākumu.

3. Vācu universitātēs profesoru priekšlasījumi un arī auditorijas, kur tie notiek.

4. Mācības iestādes, īpaši jezuītiskas.

Avoti: SV33

kollēgs   novec.

1. Vācijā augstskolas skolotāja priekšlasījums.

Avoti: KV

kollēģiālitāte   novec.

1. Draudzīgs noskaņojums starp darba biedriem; koleģialitāte.

Avoti: LV93

kollēģiāls   novec.

1. Draudzīgs, saticīgs, kollēģijai piederīgs.

Avoti: KV

kolleģija   novec.

1. Koledža.

Avoti: Ang

kollēģija   novec.

1. Vairākpersonīga institūcija valsts, pašvaldību vai baznīcas organizācijā.

Avoti: KV

kollekcija   novec.

1. Kolekcija.

Avoti: KV

kollekcionārs   novec.

1. Kolekcionārs.

Avoti: LME

kollekcionēt   novec.

1. Kolekcionēt.

Avoti: LME

Kollekjo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Collecchio"), Emīlijas-Romanjas reģiona Parmas provincē, 14100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kollekorvīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Collecorvino"), Abruco reģiona Peskāras provincē, 6000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

kollekta   novec.

1. Labprātīga dāvanu lasīšana nabagu vai kādu labdarīgu mērķu un iestāžu pabalstīšanai.

2. Liturģijā lūgšana, ko nodzied pie altāra.

Avoti: SV33

kollektānejas   novec.

1. Sakrāti izvilkumi no citu darbiem, kas domāti kā materiāls paša darbam.

Avoti: KV

kollekte   novec.

1. Liturģiska lūgšana.

2. Naudas vai dāvanu vākšana labdarīgiem nolūkiem.

Avoti: KV, LV93

kollektes   novec.

1. Brīvprātīgi ziedojumi baznīcā.

Avoti: KV

kollektēt   novec.

1. Vākt, krāt.

Avoti: KV

kollektīvisms   novec.

1. Sociālistiska mācība, ka ražošanas līdzekļi jāatņem privātīpašniekiem un jānodod ražotāju kollektīvam, kas peļņu sadala saviem locekļiem.

Avoti: KV

kollektivizācija   novec.

1. Kollektīvisma principu realizēšana kādā tautsaimniecības nozarē.

Avoti: KV

kollektīvs   novec.

1. Kopīgs, kopējs, vispārīgs, vispārējs; sakrāts.

Avoti: KV

kollektīvs   novec.

1. Kopējām interesēm apvienota personu grupa.

Avoti: KV

kollektīvsuga   novec.

1. Suga; termins lietots gadījumos, kad nepieciešams apskatīt sīkākus sugu iedalījumus.

Avoti: KV

kollektīvviļķi   novec.

1. Ērģeļu mehānisma ierīces, kas ļauj ievest spēlē uzreiz vairākus reģistrus.

Avoti: KV

kollektors   novec.

1. Ierīce elektriskā potenciāla konstatēšanai un mērīšanai zemes elektriskā lauka kādā punktā (salīdzinot ar zemes virsu).

Avoti: KV

Kollenja   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Collegno"), Pjemontas reģiona Turīnas provincē, 49300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

kollenhima   novec.

1. Koksnes šūnu veids, izodiametriskas vai garenas šūnas, kas sastopamas augošās auga daļās.

Avoti: KV

Kollepaso   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Collepasso"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 6300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

Kollereida   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Nūrtrendēlāgas filkē, 1640 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kollers   novec.

1. Smadzeņu kaite, kas skar tikai vidēja vecuma, it sevišķi smagos aukstasiņu zirgus.

Avoti: LLx

kollets   novec.

1. Balti svārki kirasieru pulkos.

2. Savāda apkakle.

Avoti: SV33

kollēža   novec.

1. Koledža.

Avoti: SV33

kolli   novec.

1. Kollijs.

Avoti: Ang

Kolliāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Colliano"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 3700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kollidēt   novec.

1. Sadurties.

Avoti: LV93

kollidīni   novec.

1. Trimetīlpiridīni, atrodami piridīnbāzēs kopā ar citiem piridīna homologiem.

Avoti: KV

kollīgs   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

kollija   novec.

1. Kollijs.

Avoti: Ang

kollijs   -a, v.

1. Dienesta suns ar garu, slaidu purnu un biezu, garu, melnbaltu vai brūni baltu apspalvojumu; attiecīgā suņu šķirne; Skotijas aitu suns.

Avoti: LLVV

kollikvācija   novec.

1. Kušana, iziršana, izšķīšana.

2. Process dažās slimībās, kur audi sāk izšķīst.

Avoti: SV33

kollimācija   novec.

1. Divu virzienu sakrišana vai paralelitāte mērīšanas instrumentā.

Kollimācijas līnija— iedomāta līnija, kas savieno tālskata objektīva centru ar okulāra pavedienu plates vidējā vertikālā un horizontālā pavediena krustošanās punktu.

Kollimācijas kļūda— kļūda, kas rodas instrumentam, ja kollimācijas līnija nav perpendikulāra horizontālajai asij, ap ko tālskatis griežas.

Avoti: KV

kollimātors   novec.

1. Tālskatis kāda virziena apzīmēšanai dažu astronomisku instrumentu pārbaudīšanai.

2. Lidotāja optiskais mērķeklis šaušanai.

3. Ierīce paralēlu gaismas staru iegūšanai.

Avoti: KV

kollirijs   novec.

1. Mīklai līdzīga ārstīga masa acīm, acu ziede.

Avoti: SV33

kollis   novec.

1. Kollijs.

Avoti: Ang

kollīzija   novec.

1. Nesaskaņas, sadursme.

Avoti: KV

kollo   novec.

1. Preču sainis, ķīpa.

Avoti: KV

kollodijs   novec.

1. Nitrocelulozes šķīdums spirta un ētera maisījumā.

Kollodija papīri— fotogrāfijā lietoti papīri attēlu kopēšanai no negatīviem.

Kollodija zīds— mākslīgā zīda veids.

Avoti: KV

kollografs   novec.

1. Hektogrāfs.

Avoti: KV

kolloidāls   novec.

1. Koloidāls.

Avoti: LME

kolloīdķīmija   novec.

1. Mācība par koloīdiem.

Avoti: KV

kolloids   novec.

1. Koloīds.

Avoti: Ang

kollokūcija   novec.

1. Kolokvijs, saruna, izrunāšanās; savāds eksāmens, kandidāta pārbaudīšanai uz kādu amatu.

2. Reliģiskas sarunas, īpaši reformācijas laikā.

Avoti: SV33

kollokvijs   novec.

1. Kolokvijs.

Avoti: KV

kolma   apv.

1. Kalme.

Avoti: ViV

kolmains   apv.

1. Tāds, kur ir kalmes.

Avoti: ViV

kolmājs   apv.

1. Vieta, kur aug kalmes.

Avoti: ViV

kolmaka   apv.

1. Liels, neizskatīgs, arī neveikls dzīvnieks.

2. Liels, neizskatīgs, arī neveikls cilvēks.

Avoti: ĒiV

kolmaks   apv.

1. Liels, neizskatīgs, arī neveikls dzīvnieks.

2. Liels, neizskatīgs, arī neveikls cilvēks.

Avoti: ĒiV

Kolmara   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Colmar"), Elzasas reģiona Augšreinas departamentā, 67600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

kolmatāža

1. Sanesu nogulsnēšana, uzpludinot sanesām bagātus upes ūdeņus, lai paaugstinātu apvidus virsmu vai arī palielinātu augsnes auglību.

2. Māla daļiņu dabiska vai mākslīga ieskalošana grunts porās.

Avoti: SV69

kolme   apv.

1. Kalme; kolma.

Avoti: ViV

Kolmenarvjeho   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Colmenar Viejo"), Madrides apgabala Madrides provincē, 62600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

kolmi   apv.

1. Parastā kalme ("Acorus calamus").

Avoti: Aug2

kolmīgs   apv.

1. Liels, neizskatīgs, parasti kaulains.

Avoti: ĒiV

Kolmusti   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Kolomosti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kolnačova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

Avoti: LC

Kolnagols   vietv.

1. Madonas novada Ošupes pagasta apdzīvotās vietas "Kalnagals" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kolnagreči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

Kolnamačulāni   vietv.

1. Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Kalnamačulāni" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Kolnamuiža   vietv.

1. Neretas novada Zalves pagasta apdzīvotās vietas "Kalnamuiža" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Kolnasāta   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Rikavas pagastā.

2. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnasēta" nosaukuma variants.

3. Apdzīvota vieta (viensēta) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā, teologa, sabiedriska darbinieka un rakstnieka Franča Trasuna memoriālais muzejs, nodibināts 1992. g. viņa vecāku dzīvojamajā mājā, kas raksturīga 19. gs. 60. gadu Latgales lauku sētai un kas ir valsts nozīmes kultūras piemineklis.

Avoti: LC, LE1

kolnasātieši

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Kolnasātu" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kolnasts   apv.

1. Kolonists.

Avoti: MiV

Kolni   vietv., nelok.

1. Kolnu meži - Baltinavas novada apdzīvotās vietas "Kolnumeži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kolno   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 10700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1425. g.

Avoti: LpA, Wi

Kolnočeva   vietv.

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Kolnačova" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kolnumeži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

kolo   nelok., s.

1. Dienvidslāvu dārziņa tipa rotaļdeja.

2. vēst. Poļu nacionālistisko partiju pārstāvju apvienība cariskās Krievijas Valsts domē un ķeizariskās Vācijas un Austroungārijas parlamentos.

Avoti: SV69

Kolo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 23000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1362. g.

Avoti: LpA, Wi

kolo-   med.

1. Salikteņos norāda uz lokzarnu.

Avoti: MSV

kolobi

1. Mērkaķu dzimtas ģints, ķermeņa garums - 50-70 cm, masa - 3-5 kg, apmatojums zīdains, dekoratīvs, dzīvo lielos baros biezos mežos.

Avoti: LPE

koloboma   med.

1. Iegūts vai iedzimts defekts, galvenokārt acs apvalkos.

Avoti: TM

Kolobuhina   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Kolobuhino" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kolobuhino   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Biķernieku pagastā.

Avoti: LC

Kolobžega   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 47000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1255. g.

Avoti: LpA, Wi

kolocentēze   med.

1. Lokzarnas punkcija.

Avoti: TM

kolocintidisms   med.

1. Saindēšanās ar kolokvinta augļiem, izpaužas kā asiņaina caureja.

Avoti: TM

kolocintīns   med.

1. Glikozīds kolokvinta augļos.

Avoti: TM

kolocints   novec.

1. Kolokinte.

Avoti: KV

kolocīts

1. Apaļš nanorobots, kas ieprogrammēts darboties grupā veicinot asins sarecēšanu un šī grupa spēj arī zibenīgi salāpīt pārplīsušu asinsvadu.

Avoti: IZ-94-49

koloda   žarg.

1. Zārks.

Avoti: KZ

kolodijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Nitrocelulozes šķīdums spirta un etilētera maisījumā.

Avoti: LLVV

kolodispepsija   med.

1. Dispepsija, ko reflektoriski rada lokzarnas patoloģija.

Avoti: TM

kolodka   žarg.

1. Krāpšanai domāta sagriezta papīra paciņa, kam abās pusēs pielikts pa vienai naudaszīmei.

Avoti: KZ

kolodkas   žarg.

1. Bremžu kluči.

Avoti: SLG

kolofiksācija   med.

1. Noslīdējušas lokzarnas nostiprināšana.

Avoti: TM

kolofonijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Dzeltena vai brūna, trausla stiklveida viela, kas paliek pēc terpentīna iztvaicēšanas no skuju koku sveķvielām.

Kolofonija līme— pilnīgi vai daļēji neitralizētas, ūdenī disperģētas kolofonijā esošās sveķskābes, kas alumīnija sulfāta vai nātrija alumināta klātbūtnē tiek fiksētas uz papīrmasā esošo šķiedru virsmas, tā veidojot gatavam papīram daļēju hidrofobitāti.

Kolofonija ziepes— sveķskābju nātrija vai kālija sāļi.

// mūz. Smērviela stīginstrumentu lociņu astru ieziešanai.

Avoti: LLVV, MūV

kolofons   vēst.

1. Dati grāmatas beigās par iespiešanas vietu, gadu, iespiedēja vārdu utt.; mūsdienās šī informācija parasti atrodas grāmatas sākumā.

Avoti: LEV

kologrāfija

1. Iespiedgrafika kolāžas tehnikā.

Avoti: SV96

Kologriva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kostromas apgabala ziemeļos, piestātne Unžas krastos, 3100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

kolohepatopeksija   med.

1. Lokzarnas piestiprināšana pie aknām.

Avoti: TM

kolohoma   med.

1. Iegūts vai iedzimts defekts, gk. acs apvalkos.

Avoti: MSV

koloidāls   -ais; s. -a, -ā; ķīm.

1. Saistīts ar koloīdiem, tiem raksturīgs; tāds, kam ir koloīdu īpašības.

Koloidālā ķīmija— koloīdķīmija.

Avoti: LLVV

koloīdi   -u, vsk. koloīds, -a, v.; ķīm.

1. Dispersas sistēmas ar ļoti lielu sasmalcinājuma pakāpi.

Avoti: LLVV

koloidīns   med.

1. Želatīnveida viela, epitēlija koloīdās deģenerācijas produkts.

Avoti: TM

koloīdķīmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikālās ķīmijas nozare, kas pētī disperso sistēmu rašanās un noārdīšanās procesus un virsmas parādības.

Avoti: LLVV

koloīdķīmisks   -ais; s. -a, -ā; ķīm.

1. Saistīts ar koloīdķīmiju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar koloīdu ķīmiskajām īpašībām, tām raksturīgs.

Avoti: LLVV

koloidofagija   med.

1. Stāvoklis, kad makrofāgi tireotropiskā hormona ietekmē resorbē koloīdvielu.

Avoti: MSV

koloidoklāzija   med.

1. Koloīdu fizikālā līdzsvara traucējums organismā ar anafilaktiskā šoka parādībām, svešiem koloīdiem (proteīniem) iekļūstot asinīs.

Avoti: TM

koloidopeksija   med.

1. Koloīdu saistīšana organismā vielmaiņas procesā (aknām piedēvēta funkcija).

Avoti: TM

koloīds   -ais; s. -a, -ā;

1. Dispersa sistēma ar dispersās fāzes daļiņu lielumu no 1-1000 nanometriem, kuras vienmērīgi izkliedētas dispersijas vidē.

2. Viela, kas nekristalizējas, bet arī neiet cauri dzīvnieku vai augu plēvēm, piem., olbaltumvielas, ciete.

Avoti: ZTV

kolokazija   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints "Araceae" dzimtā, tropiskā Āzijā.

Avoti: KV

kolokāzija   bot.

1. Viendīgļlapju klases palmu apakšklases cūkaušu rindas cūkaušu dzimtas ģints ("Colocasia"); taro 1.

Ēdamā kolokāzija— kolokāziju suga ("Colocasia esculenta").

Avoti: DaE

kolokinta   novec.

1. Rūgts gurķis, ko lietā medicīnā kā stipras caurejas zāles.

Avoti: SV33

kolokinte

1. Ķirbjaugu dzimtas augs, kura augļu ļoti rūgtais mīkstums stipri veicina caureju; izmanto arī melnās audumu krāsvielas iegūšanai; audzē Ēģiptē un Dienvideiropā.

Avoti: SV69

kolokleize   med.

1. Lokzarnas aizsprostošanās.

Avoti: TM

koloklīze   med.

1. Lokzarnas skalošana.

Avoti: TM

kolokolostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp divām lokzarnas daļām.

Avoti: TM

koloksilīns   ķīm.

1. Nepilnīgi nitrēta celuloze, ko lieto plēvju un kolodija iegūšanai.

Avoti: ZTV

Kolokša   vietv.

1. Upe Krievijā, Vladimiras apgabalā, Kļazmas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kolokviālisms

1. Vārds vai vārdu savienojums, kas raksturīgs sarunvalodai.

Avoti: SV99

kolokvijs   -a, v.

1. Zināšanu pārbaude - rakstu darbs vai mācību spēka pārruna ar studentiem.

2. Zinātniska sanāksme, kurā apspriež referātus par noteiktu tematu.

Avoti: LLVV

kolokviolekts   val.

1. Sarunvaloda.

Avoti: VsV

koloķ   žarg.

1. Pratināt, lai panāktu patiesu liecību, atzīšanos.

Avoti: KZ

kololīze   med.

1. Lokzarnas atbrīvošana no saaugumiem.

Avoti: TM

Kolomaka   vietv.

1. Upe Ukrainas Harkovas un Poltavas apgabalā, Vorsklas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kolomba   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Colombes"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, 85400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Kolombangara   vietv.

1. Viena no Jaundžordžijas salām ("Kolombangara Island"), Melanēzijā, Zālamana salu rietumos.

Avoti: PZT, Wi

Kolombangara   vietv.

1. Viena no Jaundžordžijas salām ("Kolombangara Island"), Melanēzijā, Zālamana salu rietumos.

Avoti: PZT, Wi

Kolombīna   novec.

1. Itāliešu tautas pantomīmās Arlekīna mīļākā.

Avoti: SV33

kolombo   novec.

1. Kāda Indijas auga sakne ar sīvu smaržu un sūru garšu, lieto medicīnā.

Avoti: SV33

Kolombo   vietv.

1. Šrilankas galvaspilsēta (angļu val. "Colombo"), osta Šrilankas salas rietumu pusē, 651000 iedzīvotāju (2005. g.), universitāte (dib. 1870. g.).

Avoti: LģE

kolometrija   novec.

1. Grieķu metrikā garāku strofu iedalīšana īsākās daļās jeb locekļos (kolos).

Avoti: KV

Kolomija   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ivanofrankivskas apgabalā, Prustas krastos, 61400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

kolomijka

1. Ukraiņu tautasdziesmu žanrs, kas radies 15. gs., pirmie dziesmu pieraksti 17. gadsimtā.

2. Ukrainas guculu tautas masu deja, pamatfigūra - slēgts loks.

Avoti: LPE

Kolomjē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Colomiers"), Dienvidu-Pireneju reģiona Augšgaronnas departamentā, 35200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Kolomna   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, osta pie Maskavas upes ietekas Okā, 144300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kolomosti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LC

Kolomusti   vietv.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Kolomosti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kolona

1. novec. Kolonna.

2. apv. Apaļš, virpots koks, kas piestiprināts drēbju skapja malās un vidū.

Avoti: KV, KiV

Kolona   vietv.

1. Pilsēta Panamas Republikā, provinces administratīvais centrs, osta Karību jūras krastā un Panamas kanāla galapunkts, 42100 iedzīvotāju (2000. g.).

2. Kolonas arhipelāgs - Galapagu salas.

Avoti: LpA, PuA

kolonāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.; arhit.

1. Vienādu kolonnu rinda, kas balsta siju vai arku pārsegumu; telpa, ko ierobežo kolonnu rinda.

Avoti: LLVV

kolonāts   vēst.

1. Ražošanas un tiesiskās attiecības starp lielajiem zemes īpašniekiem un sīkajiem nomniekiem (koloniem) Romas impērijā, uz kuru pamata sāka veidoties feodālās attiecības.

Avoti: SV99

koloncipars   -a, v.

1. Kolumncipars.

Avoti: LLVV

kolonels   novec.

1. Virsnieku dienesta pakāpe, pulkvedis.

2. Grāmatu spiestuvēs 7 punktu lieli burti sludinājumu salikšanai.

Avoti: KV

kolonēma   med.

1. Audzējs, kas izveidojies, lipomai difūzi gļotaini deģenerējoties.

Avoti: TM

koloniālbanka   novec.

1. Banka, ko dibina koloniālvalsts savu koloniju izmantošanai un savu kolonistu kredītēšanai.

Avoti: KV

koloniālīpašums   -a, v.

1. Koloniāls īpašums.

Avoti: LLVV

koloniālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Politika, kas vērsta uz koloniju iegūšanu vai paturēšanu.

2. Šāda politika kā forma, kādā lielākas valstis ekonomiski ekspluatē vāji attīstītas zemes.

Avoti: SV99

koloniālkaraspēks   novec.

1. Metropoles karaspēks koloniju aizsardzībai.

2. Koloniju karaspēks metropoles aizsardzībai.

Avoti: KV

koloniālpolitika   apv.

1. Koloniālā politika.

Avoti: JkV

koloniālprece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Prece, ko ieved no kolonijām (piemēram, kakao, kafija, rīsi, tēja).

Avoti: LLVV

koloniāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kolonijām (1) vai koloniālismu, raksturīgs kolonijām (1) vai koloniālismam.

Koloniāla (arī koloniju) valsts— valsts, kurai ir kolonijas.

Koloniālā revolūcija— revolūcija kolonijā, puskolonijā vai atkarīgajā zemē.

2. Saistīts ar koloniju (4), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

koloniālsistēma   novec.

1. Tirdzniecības monopolu sistēma, ko 17. gs. izveidoja Eiropa koloniālvalstis un kas pastāvēja līdz 19. gs.

Avoti: KV

koloniālstils   novec.

1. Eiropas būvstils, atdarināts aizjūras kolonijās.

Avoti: KV

koloniāltirdzniecība   novec.

1. Metropoles tirdzniecība ar savu koloniju.

Avoti: KV

koloniālvalsts   -ts, dsk. ģen. -tu;

1. Koloniju valsts.

Avoti: LLVV

kolonija   -as, s.

1. Zeme, kam nav politiskas un ekonomiskas patstāvības un kas atrodas citas valsts - metropoles - varā; arī metropoles nomale.

Koloniju (arī koloniāla) valsts— valsts, kurai ir kolonijas.

2. Pie kādas tautas piederīgi cilvēki, kas dzīvo vienkopus kādā citā zemē (apgabalā); kādas zemes (apgabala) ieceļotāju apmetne citā zemē (apgabalā).

3. Speciāla uzdevuma (parasti audzināšanas) iestāde.

Darba kolonija— speciāla valsts iestāde, kuras uzdevums ir labot un audzināt notiesātus nepilngadīgus noziedzniekus.

Labošanas darbu kolonija— speciāla valsts iestāde, kurā sodu izcieš personas, kas notiesātas ar brīvības atņemšanu un kas tiek labotas un pāraudzinātas.

4. biol. Dzīvu organismu kopa.

Avoti: LLVV

kolonimetrs   med.

1. Ierīce baktēriju koloniju saskaitīšanai uz cietas barotnes.

Avoti: TM

kolonists   -a, v.

1. Kolonijas (1) iedzīvotājs, kas ieceļojis no metropoles.

2. Cilvēks, kas pieder pie kolonijas (2).

3. Persona, kas izcieš sodu kolonijā (3).

Avoti: LLVV

kolonizācija   -as, s.

1. Darbība, process --> kolonizēt (1).

2. Darbība, process --> kolonizēt (2).

Avoti: LLVV

kolonizatorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kolonizāciju (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kolonizators   -a, v.

1. Kolonizācijas (1) realizētājs.

Avoti: LLVV

kolonizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Varmācīgi pārvērst (valsti, apgabalu) par koloniju.

2. Nometināt (cilvēkus) neapdzīvotos vai mazapdzīvotos rajonos vai atkarīgā zemē; pakļaut (kolonijas pirmiedzīvotājus) kolonizatoru varai.

Avoti: LLVV

Kolonja   vietv.

1. Pilsēta Mikronēzijā ("Kolonia"), Ponpejas štata administratīvais centrs, 5680 iedzīvotāju (2000. g.).

2. Pilsēta Mikronēzijā ("Colonia"), Japas štata administratīvais centrs, 3200 iedzīvotāju (2000. g.).

3. Kolonja Veneta - pilsēta Itālijā ("Cologna Veneta"), Venēcijas reģiona Veronas provincē, 8700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Kolonjo   vietv.

1. Kolonjo Moncenze - pilsēta Itālijā ("Cologna MOnzese"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 46200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kolonka   žarg.

1. Benzīna tvertne (degvielas uzpildes stacijā).

2. Degvielas uzpildes stacija.

3. Prostitūta.

Avoti: SLG, KZ

kolonna   -as, s.

1. arhit. Balsts (parasti ar apaļu šķērsgriezumu) pārsedzošam būvelementam (sijai, antablementam, telpas pārsegumam u. tml.).

2. Ierinda, rinda, kurā (kas, piemēram, cilvēki, transportlīdzekļi) ir novietots cits aiz cita.

// mil. Ierinda, kurā apakšvienības vai karavīri stāv cits aiz cita.

3. Pārvietojama darba vienība (parasti celtniecībā, remontdarbos).

4. Aparāts, mehānisms, kam ir cilindriska, parasti vertikāla, forma.

5. inf. Vertikāli novietota simbolu vai ierakstu virkne tabulā vai matricā (divdimensiju masīvā).

Avoti: LLVV, D89

kolonnāda   novec.

1. Simmetriski nostādītu stabu, kolonnu rinda.

Avoti: SV33

kolonnāde   novec.

1. Kolonnu rinda.

Avoti: KV

Kolonnella   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Colonnella"), Abruco reģiona Terāmo provincē, 3800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

kolonnveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kolonnas (1) forma, veids.

Avoti: LLVV

kolonnveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kolonnveida.

Avoti: LLVV

kolonopātija   med.

1. Ikviena resnās zarnas slimība vai disfunkcija.

Avoti: MSV

kolonoskopija

1. Resnās zarnas izmeklēšana.

Avoti: PL

Kolonovske   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 3400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1973. g.

Avoti: Wi

kolons   -a, v.

1. Kols, pieturzīme (:).

Avoti: LLVV

kolons   -a, v.; vēst.

1. Senajā Romā - neliela zemes gabala nomnieks, kas par nelielu zemes gabalu lietošanu atdeva daļu ražas un pildīja naturālās klaušas.

2. Feodāli atkarīgs zemnieks agrajos viduslaikos Rietumeiropā.

Avoti: LLVV

kolons   -a, v.

1. Naudas vienība Kostarikā un Salvadorā.

Avoti: EBA

kolons   literat.

1. Antīkajā dzejā retoriskajā prozā runāta teksta gabals, kurā ir viens galvenais loģiskais uzsvars, kuru no abām pusēm ietver ritmiskas pauzes.

Avoti: DzV

kolontituls   -a, v.

1. Kolumntituls.

Avoti: LLVV

kolopeksija   med.

1. Dzemdes kakla ķirurģiska nostiprināšana (latīņu "collopexia").

2. Lokzarnas piestiprināšana pie vēdera sienas (latīņu "colopexia").

Avoti: TM

kolopeksotomija   med.

1. Fiksētas lokzarnas pārgriešana, izveidojot mākslīgu tūpli.

Avoti: TM

koloplikācija   med.

1. Paplašinātas lokzarnas sakrokošanas vai ielocīšanas operācija.

Avoti: TM

koloproktīts   med.

1. Lokzarnas un taisnās zarnas iekaisums.

Avoti: TM

koloproktostomija   med.

1. Savienojuma izveidošana starp lokzarnu un taisno zarnu.

Avoti: TM

koloptoze   med.

1. Lokzarnas noslīdēšana vai prolapss.

Avoti: TM

Kolorāda   vietv.; novec.

1. Kolorādo.

Avoti: PZT

kolorado   nelok., s.

1. Savienojumā ar "vabole": vidēja lieluma dzeltena vai rūsgana vabole ar desmit melnām gareniskām svītrām uz segspārniem.

Avoti: LLVV

Kolorado   vietv.

1. Upe Patagonijas ziemeļos (sp. val. "Rio Colorado"), Argentīnā, garums - 1200 km, sākas Andos, satekot Riograndei un Barankasai, ietek Atlantijas okeāna Elrinkona līcī; Riokolorado.

Avoti: LģE

Kolorādo   vietv.

1. Štats ASV ("Colorado"), administratīvais centrs - Denvera, platība - 269602 kvadrātkilometri, 5355900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe ASV (angļu val. "Colorado"), Teksasas štatā, garums - 1450 km, sākas Ljano-Estakado plato, ietek Meksikas līcī; Austrumkolorādo.

3. Upe ASV un Meksikā (angļu val. "Colorado"), garums - 2740 km, sākas Klinšu kalnu Priekšējā grēdā, ietek Klusā okeāna Kalifornijas līcī, šķērsojot Kolorādo plato veido kanjonus; Rietumkolorādo.

4. Kolorādo plato - atrodas Kordiljeros (angļu val. "Colorado Plateau"), ASV dienvidrietumu daļā, platība - ~300000 kvadrātkilometru, augstākā virsotne - 3861 m.

Avoti: LģE

Kolorādospringsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Colorado Springs"), Kolorādo štatā, Klinšu kalnu Frontālās grēdas piekājā 1830 m vjl., 445800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, PZT

kolorāfija   med.

1. Lokzarnas šuve.

Avoti: TM

kolorāģija   med.

1. Lokzarnas asiņošana.

Avoti: TM

koloratūra   -as, s.; mūz.

1. Vokālajā mākslā - melodijas izrotājums ar pasāžām, melismiem.

2. Balss spēja, dziedātāja prasme izpildīt šādus melodijas izrotājumus; šādu melodijas izrotājumu izpildījums.

Avoti: LLVV

koloratūrdziedātāja   novec.

1. Dziedātāja, kas dziedkoloratūrsoprānu.

Avoti: KV

koloratūrsoprāns   -a, v.; mūz.

1. Soprāns, kas piemērots koloratūru izpildīšanai.

Avoti: LLVV

kolorējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kolorēt (1).

2. mūz. Paveikta darbība, rezultāts --> kolorēt (2).

Avoti: LLVV

kolorektāls   med.

1. Saistīts ar lokzarnu un taisno zarnu.

kolorēšana

1. mūz. Augšējo balsu izrotāšana ornamentālu pārveidojumu rezultātā.

2. mūz. Dažādu seno skaņkārtu elementu epizodiska parādīšanās mažora vai minora tonalitātē.

3. novec. Vienkrāsainu iespiedumu izkrāsošana ar ūdenskrāsām.

Avoti: ML, KV

kolorēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot (kam) krāsu kombinācijas.

2. mūz. Radīt (skaņdarba) skanējuma nokrāsu.

Avoti: LLVV

kolorimetrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Mācība par krāsas kvantitatīvās un kvalitatīvās noteikšanas un raksturošanas sistēmām.

2. Vielas sastāva un koncentrācijas noteikšanas metode, kurā izmanto krāsas intensitātes mērīšanu.

Avoti: SV99

kolorimetrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kolorimetriju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kolorimetrs   -a, v.

1. Aparāts krāsu intensitātes noteikšanai.

Trīskrāsu kolorimetrs— optiska ierīce krāsas mērīšanai.

2. ķīm. Ierīce šķidrumu optiskā blīvuma noteikšanai.

3. lopk. Aparāts kažokzvēru apmatojuma krāsas un nokrāsu precīzai noteikšanai.

Avoti: LLVV, ZTV

koloristika   -as, s.; parasti vsk.

1. Krāsu kombinācija.

2. mūz. Skaņdarba skanējuma nokrāsa.

Avoti: LLVV

koloristisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar koloristiku (1), tai raksturīgs.

2. mūz. Saistīts ar koloristiku (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kolorists   -a, v.

1. Gleznotājs, kura darbos galvenais ieceres realizēšanas līdzeklis ir kolorīts.

2. Audumu krāsošanas speciālists; krāsu kombināciju veidotājs audumiem.

3. poligr. Krāsaino iespieddarbu speciālists.

Avoti: LLVV

kolorītisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kolorītu 1 (1), tam raksturīgs.

2. mūz. Saistīts ar kolorītu 1 (2), tam raksturīgs.

3. Saistīts ar kolorītu 1 (3), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

kolorīts   -a, v.

1. Krāsu kombinācijas vispārīgais raksturs (piemēram, daudzkrāsainā mākslas darbā, audumā).

2. mūz. Skanējuma nokrāsa (skaņdarbam, mūzikas instrumentam, orķestrim, dziedātāja balsij, korim).

3. Vispārīgā (mākslas darba) struktūra, formas raksturīgas īpatnības.

4. Raksturīgu īpatnību kopums (piemēram, kādai vietai, tautai, nācijai, laikmetam).

Nacionālais kolorīts— kādai tautai raksturīgu īpatnību kopums (piemēram, apģērbā, sadzīves tradīcijās, tautas mākslā).

Avoti: LLVV

kolorīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt kas raksturīgs, spilgts, iespaidīgs, savdabīgs.

Avoti: LLVV

kolorītums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kolorīts, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kolorizācija

1. Krāsas piešķiršana priekšmetiem vai vielām.

Avoti: SV69

kolorpoints

1. Persijas kaķa varietāte, respektīvi, Persijas kaķis ar Siāmas kaķa krāsojumu, tiek saukts arī par Himalaju kaķi.

Avoti: PL

kolos   žarg.

1. Lieliski!

Avoti: SLG

kolosāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti liels, milzīgs.

2. sar. Ļoti labs, izcils, lielisks.

Avoti: LLVV

kolosālums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kolosāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

koloseri   apv.

1. Lieli cimdi (dūraiņi).

Avoti: ViV

kolosigmoidostomija   med.

1. Anastomozes izveidošana starp S veida zarnu un lokzarnu.

Avoti: TM

koloskopija   med.

1. Lokzarnas apskate ar koloskopu.

Avoti: TM

koloskops   med.

1. Instruments lokzarnas apskatei, izmeklēšanai.

Avoti: TM

koloss   -a, v.

1. Ļoti liela statuja.

Rodas koloss— Apollona bronzas tēls, tēlnieka Charesa 280. gadā p. m. ē. izgatavots; bija uzstādīts pie Rodas ostas ieejas un kalpoja kā bāka.

// pārn. Milzīgs priekšmets, arī dabas veidojums; liela, milzīga auguma būtne.

Avoti: LLVV

kolostomija   med.

1. Lokzarnas fistulas izveidošana.

Avoti: TM

kolostroreja   med.

1. Spontāna pirmpiena izdalīšanās.

Avoti: MSV

kolostrs   novec.

1. Zīdītājiem pirmais piens pēc atnešanās, teteriņš, kuram ir citādas īpašības nekā turpmākam pienam.

Avoti: SV33

kolostrums   novec.

1. Pirmpiens.

Avoti: LLx

kolotbnijs   med.

1. No terpentīna attīrīti priežu sveķi; lieto par plāksteru un ziežu sastāvdaļu.

Avoti: MSV

kolotīfs   med.

1. Vēdertīfs ar lokalizāciju gk. lokzarnā.

Avoti: MSV

kolotomija   med.

1. Lokzarnas atvēršana.

Avoti: MSV

kolotsja   žarg.

1. Atzīties izdarītajā noziegumā.

2. Injicēt narkotikas.

Avoti: KZ

kolotuns   žarg.

1. Aukstums.

Avoti: SLG

kolotuški   žarg.

1. Spēļu kārtis.

2. Rokas.

Avoti: KZ

Kolovrats   vietv.

1. Kolovrata kalns - augstākā virsotne Malaitas salā Klusajā okeānā Zālamana salu valsts austrumos, augstums - 1432 m.

Avoti: PZT

kolp-   med.

1. Salikteņos norāda uz maksti.

Avoti: MSV

Kolpaki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

kolpakieši

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Kolpaki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kolpalģija   med.

1. Sāpes makstī.

Avoti: MSV

Kolpaševa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tomskas apgabalā, osta Obas labajā krastā, 23100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kolpatrēzija   med.

1. Maksts iedzimts trūkums vai nepilnīga attīstība.

Avoti: MSV

kolpeirinters   med.

1. Maksts paplašinātājs.

Avoti: MSV

kolpeirlze   med.

1. Maksts paplašināšana.

Avoti: MSV

kolpektāzija   med.

1. Maksts izstiepšanās, paplašināšanās.

Avoti: MSV

kolpektomija   med.

1. Maksts izoperēšana.

Avoti: MSV

Kolpina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā ("Kolpino"), Sanktpēterburgas piepilsēta (tās dienvidaustrumos), Ižoras krastos, 139000 iedzīvotāju (2011. g.), administratīvi iekļauta Sanktpēterburgas federālajā pilsētā.

Avoti: PZT

kolpīts

1. Vaginīts - dzemdes kakla gļotādas iekaisums, ko izraisa patogēnie mikroorganismi.

Avoti: ZTV

kolpo-   med.

1. Salikteņos norāda uz maksti.

Avoti: MSV

kolpocēle   med.

1. Maksts trūce.

Avoti: MSV

kolpoceliocentēze   med.

1. Vēdera dobuma punkcija caur maksti, parasti caur mugurējo velvi.

Avoti: MSV

kolpocistīts   med.

1. Vienlaicīgs maksts un urīnpūšļa iekaisums.

Avoti: MSV

kolpocistocēle   med.

1. Urīnpūšļa trūce ar maksts priekšējās sienas izkrišanu.

Avoti: MSV

kolpocistotomija   med.

1. Urīnpūšļa atvēršana caur maksti.

Avoti: MSV

kolpocistouretrocistotomija   med.

1. Ķirurģiska operācija urīnvada atveres atvēršanai, iegriežot urīnpūšļa un maksts sienā.

Avoti: MSV

kolpocitogramma   med.

1. Dažādu šūnu tipu grafisks pieraksts, kuri novēroti no maksts gļotādas iztriepē.

Avoti: MSV

kolpohiperplāzija   med.

1. Maksts sienu anomāls biezums.

Avoti: MSV

kolpohisteropeksija   med.

1. Dislocētas dzemdes piestiprināšana maksts sienai.

Avoti: MSV

kolpokleize   med.

1. Maksts ķirurģiska noslēgšana.

Avoti: MSV

kolpokseroze   med.

1. Maksts gļotādas nenormāls sausums.

Avoti: TM

kolpolaparotomija   med.

1. Vēdera dobuma atvēršana caur maksti.

Avoti: MSV

kolpomikroskopija   med.

1. Dzemdes kakla audu pārbaude "in situ" ar kolpomikroskopu.

Avoti: MSV

kolpomikroskops   med.

1. Speciāli izveidots instruments mikroskopiskai dzemdes kakla šūnu apskatei "in situ"; tam ir lielāks palielinājums nekā kolposkopam.

Avoti: MSV

kolpopātija   med.

1. Maksts patoloģija.

Avoti: MSV

kolpopeksija   med.

1. Maksts piestiprināšana pie vēdera sienas, lai izlabotu tās atslābumu vai noslīdēšana.

Avoti: MSV

kolpoperineoplastika   med.

1. Plastiska maksts un starpenes operācija.

Avoti: MSV

kolpoperineorāfija   med.

1. Pārgrieztas vai plīsušas maksts un starpenes sašūšana.

Avoti: MSV

kolpoplastika   med.

1. Plastiska maksts operācija.

Avoti: MSV

kolpopoēze   med.

1. Mākslīgas maksts radīšana ar plastiskās ķirurģijas līdzekļiem.

Avoti: MSV

kolporāfija   med.

1. Maksts plīsuma sašūšana.

2. Maksts sienas plastiska operācija, lai to sašaurinātu.

Avoti: MSV

kolporāģija   med.

1. Asiņošana no maksts.

Avoti: MSV

kolporeja   med.

1. Gļotu izdalīšanās no maksts.

2. Baltie ziedi.

Avoti: MSV

kolporekse   med.

1. Maksts sienas plīsums.

Avoti: MSV

kolporektopeksija   med.

1. Noslīdējušas taisnas zarnas piešūšana pie maksts sienas.

Avoti: MSV

kolportāža   -as, s.

1. Preču (piem., grāmatu) pārdošana, iznēsājot tās pa mājām, darbavietām, satiksmes līdzekļiem.

Avoti: LLVV

kolporters   novec.

1. Kolportieris.

Avoti: LME

kolportēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārdot preces (piem., grāmatas), iznēsājot (tās) pa mājām, darbavietām.

Avoti: LLVV

kolportētājs   novec.

1. Kolportieris.

Avoti: LME

kolportieris   -ra, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar preču (piem., grāmatu) pārdošanu, iznēsājot tās pa mājām, darbavietām, satiksmes līdzekļiem.

2. Avīžu pārdevējs uz ielas.

3. Apkārtceļojošs sprediķotājs (kas pārdod reliģisku literatūru).

4. novec. Pārdevējs, kas preces iznēsā pa mājām.

Avoti: LLVV, LEV, LME

kolportiers   novec.

1. Kolportieris.

Avoti: LME

kolposkopija   med.

1. Maksts apskate ar kolposkopu.

Avoti: MSV

kolposkops   med.

1. Instruments maksts un dzemdes kakla apskatei; maksts spogulis.

Avoti: MSV

kolpostenoze   med.

1. Maksts sašaurinājums.

Avoti: MSV

kolpotomija   med.

1. Maksts sienas pārgriešana.

Avoti: MSV

kolpouretrocistotomija   med.

1. Urīnvada atveres atvēršana, izgriežot caur urīnpūšļa un maksts sienu.

Avoti: MSV

kolpouretrotomija   med.

1. Urīnvada iegriezums caur maksti, lai atvērtu urīnvada sašaurinājumu.

Avoti: MSV

kolrabis   apv.

1. Kolrābis - kāpostu grupas dārzenis ar apaļu kacena paresninājumu.

Avoti: VV

kolrābis   -bja, v.

1. Kāpostu sugas varietāte ("Brassica oleracea var. gongyloides"), salcietīgs divgadīgs dārzenis ar kālim līdzīgu gludu, zaļu, aplapotu virszemes kacena paresninājumu - stublāju, ko lieto pārtikā un lopbarībā.

2. Šī auga stublājs.

Avoti: LLVV, Aug2

kolrabji   apv.

1. Kolrābis - kāpostu sugas varietāte ("Brassica oleracea var. gongyloides").

Avoti: Aug2

kols   -a, v.; val.

1. Pieturzīme vai nosacīta grafiska zīme (:).

Bibliogrāfiskais kols— bibliogrāfiskajos aprakstos lietots kols ar citādām funkcijām nekā parastajā rakstu valodā.

Avoti: SV99

kols   apv.

1. Kodols; grauds.

Avoti: ĒiV

kols   apv.

1. Kalns.

Avoti: BsV

kols   apv.

1. Kurls.

Avoti: ME

kols   žarg.

1. Vieninieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

kolsterīgs   apv.

1. Vājš, kaulains.

Avoti: ViV

kolsteris   apv.

1. Vājš, kaulains cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: ViV

kolsters   apv.

1. Novājējis dzīvmieks, arī cilvēks; slikts zirgs.

Avoti: ME

kolstiķis   apv.

1. Vājš, kaulains cilvēks vai dzīvnieks; kolsteris.

Avoti: ViV

kolsts   apv.

1. Bieza oderdrāna.

Avoti: KiV

kolta   apv.

1. Ala, kur vēži mājo.

Avoti: ME

kolti   apv.

1. Kalt.

Avoti: BsV

kolts   -a, v.

1. Amerikāņu parauga revolveris.

2. žarg. Degvīna pudele.

Avoti: LLVV, SLG

Koltzen   vietv., vācu val.

1. Bīriņi.

Avoti: FV

kolumbārijs   -a, v.

1. Vieta, kur pēc kremācijas glabā urnas ar mirušo pelniem.

Avoti: LLVV

kolumbiakrāsvielas   novec.

1. Substantīvas, t. i. augu šķiedrvielas tieši krāsotājas azokrāsvielas.

Avoti: KV

kolumbieši   -u, v.

1. Nācija, Kolumbijas pamatiedzīvotāji, dzīvo arī Venecuēlā un ASV, runā spāņu valodā, ticīgie - gk. katoļi.

Avoti: LLVV

Kolumbija   vietv.

1. Kolumbijas Republika - valsts Dienvidamerikas ziemeļrietumos (sp. val. "Colombia"), platība - 1141748 kvadrātkilometri, 44205300 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Bogota, administratīvais iedalījums - 32 departamenti un 1 galvaspilsētas distrikts, robežojas ar Panamu, Venecuēlu, Brazīliju, Peru un Ekvadoru, apskalo Klusais okeāns un Karību jūra.

2. Kolumbijas distrikts - federāls distrikts ASV ("District of Columbia"), administratīvais centrs - Vašingtona, platība - 177 kvadrātkilometri, 658900 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Columbia"), Dienvidkarolīnas štata administratīvais centrs, 132000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Columbia"), Ilinoisas štatā, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta ASV ("Columbia"), Mērilendas štatā, 99600 iedzīvotāju (2010. g.).

6. Pilsēta ASV ("Columbia"), Misūri štatā, 116900 iedzīvotāju (2014. g.).

7. Pilsēta ASV ("Columbia"), Pensilvānijas štatā, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

8. Pilsēta ASV ("Columbia"), Tenesī štatā, 36000 iedzīvotāju (2014. g.).

9. Apdzīvota vieta ASV ("Columbia"), Kentuki štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

10. Apdzīvota vieta ASV ("Columbia"), Misisipi štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

11. Upe Kanādā un ASV (angļu val. "Columbia"), garums - 2250 km, iztek no ezera Klinšu kalnu piekājē 800 m vjl., ietek Klusajā okeānā, veidojot 50 km garu un 5-10 km platu estuāru.

12. Kolumbijas plato - atrodas Kordiljeros (angļu val. "Columbia Plateau"), starp Klinšu un Kaskādu kalniem, ASV, augstums - 700-1000 m, saposmo dziļas kanjonveida ielejas līdz 1500 m dziļumā.

Avoti: LģE, WA16, LpA

kolumbīne

1. Tradicionāls personāžs itāliešu delartiskajā komēdijā - kalpone, kas piedalās intrigas attīstībā.

Avoti: SV08

kolumbīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Minerāls, derīgais izraktenis, kas satur tantalu un niobiju.

Avoti: LLVV

Kolumbusa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Columbus"), Džordžijas štatā, 200900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Columbus"), Indiānas štatā, 46100 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Columbus"), pie Saito upes, Ohaio štata administratīvais centrs, 836000 iedzīvotāju (2015. g.).

4. Pilsēta ASV ("Columbus"), Misisipi štatā, 23200 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta ASV ("Columbus"), Nebraskas štatā, 22600 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Columbus"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Columbus"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Columbus"), Ņūmeksikas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

9. Apdzīvota vieta ASV ("Columbus"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE, WA16, LpA

kolumella

1. Sterils, stabiņveidīgs veidojums sūnu sporu vācelītes vidū.

2. novec. Gliemežu čaulā vidējais stabiņš (vārpsta), ap ko vijas čaula.

3. Abinieku, rāpuļu un putnu vidējā ausī iegarens kauliņš, kas savieno bungplēvīti ar iekšējās auss ovālo lodziņu, zīdītājiem sadalījies 3 dzirdes kauliņos.

Avoti: LD

kolumna   novec.

1. Grāmatu spiestuvēs veselas lappuses salikums.

Avoti: KV

kolumncipars   -a, v.

1. Cipars, kas norāda iespieddarba lappuses kārtas numuru.

Avoti: LLVV

kolumneja   bot.

1. Gesnēriju dzimtas ģints ("Columnea").

Īsmatainā kolumneja— kolumneju suga ("Columnea hirta").

Sīklapu kolumneja— kolumneju suga ("Columnea microphylla").

Avoti: TaE

kolumntituls   -a, v.

1. Uzraksts katrā grāmatas, žurnāla lappusē virs teksta (piemēram, nodaļas nosaukums, pirmais un pēdējais vārdnīcas lappuses vārds).

Avoti: LLVV

koluns   žarg.

1. Cirvis.

2. Cilvēks, kas prot panākt atzīšanos.

Avoti: KZ

Kolup   vietv., vēst., vācu val.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta bijušais nosaukums.

2. Kalupe.

3. Kalupes muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Kalupes pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

kolupieši

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Kalupe" (arī "Kolups") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kolups   vietv.

1. Daugavpils novada apdzīvotās vietas "Kalupe" nosaukuma variants.

Avoti: LPag

Kolupskaja   vietv., vēst.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kolūra   novec.

1. Kolūrs.

Avoti: KV

kolūrs

1. Debess sfēras lielais riņķis, kas iet caur ekliptikas poliem.

Saulgriežu kolūrs— kolūrs, kas iet caur saulgriežu punktiem.

Ekvinokciju kolūrs— kolūrs, kas iet caur pavasara un rudens punktiem.

Avoti: LPE

Koluški   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 13500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1949. g.

Avoti: LpA, Wi

koluteja

1. dsk. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Colutea"), vasarzaļi krūmi ar nepārī plūksnaini saliktām, pamīšus vai pušķos sakārtotām lapām, ziedi dzelteni līdz brūni, sakopoti garkātainos ķekaros, ~15 s., Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Austrumu koluteja— koluteju suga ("Colutea orientalis").

Kokveida koluteja— koluteju suga ("Colutea arborescens").

Vidējā koluteja— koluteju suga ("Colutea x media") ir abu iepriekšminēto sugu hibrīds.

Avoti: LD

kolūvijs   ģeol.

1. Nogāžu piekājes nogulumi, ko veido pa nogāzi nobrukuši, nobiruši vai noskaloti ieži dēdēšanas procesā.

Avoti: ZTV

kolūzija   psih.

1. Slēpta saikne.

Avoti: PsA

Kolva   vietv.

1. Upe Krievijā, Arhangeļskas apgabalā un Komi Republikā, Usas labā krasta pieteka (Pečoras baseinā), garums - 546 km.

2. Upe Krievijā, Permas apgabalā, Višeras labā krasta pieteka (Kamas baseinā), garums - 400 km, sākas Urālu ziemeļu daļas nogāzēs.

Avoti: PZT

Kolvezi   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā ("Kolwezi"), Lualabas provinces administratīvais centrs, 456400 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kolvila   vietv.

1. Upe ASV ("Colville"), Aļaskā, garums - 800 km, sākas Bruksa grēdā, līdz 120 m dziļā aizā šķērso krīta plato, ietek Boforta jūrā.

Avoti: PZT

Kolzen   vietv., vēst., vācu val.

1. Bīriņu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Bīriņu pagastā.

Avoti: KV

koļa   žarg.

1. Darba zābaks.

Avoti: KZ

koļada   novec.

1. Slāvu nosaukums ziemsvētkiem, ziemsvētku dziesmai, dāvanai vai apkārtgājienam, ko izdara no ziemsvētkiem līdz zvaigznes dienai, izpildot dažādus, pa daļai no pagānu kulta cēlušos rītus un rotaļas.

Avoti: KV

koļadka   literat.

1. Austrumslāvu tautasdziesma - bagātības, veselības, ražas, auglības u. c. labumu vēlējums.

Avoti: DzV

koļains   apv.

1. Tāds, kur ieviesušās kodes.

Avoti: ViV

koļaska   žarg.

1. Ratiņi (parasti bērnu ratiņi).

Avoti: SLG

koļāt   apv.; hip.

1. Jaukt, maisīt, kuļāt.

Avoti: ME

Koļbergskaja   vietv., vēst.

1. Mazsalacas novada Skaņkalnes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

koļčāt   apv.

1. Maisīt, jaukt, kult; sviestu gatavot; koļčēt.

Avoti: BB

koļčēt   apv.

1. Sviestu gatavot; maisīt, jaukt, kult.

Avoti: BB

Koļčugina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vladimiras apgabala ziemeļrietumos, Pekšas krastos, 44400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Ļeņinska-Kuzņecka - pilsēta Krievijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: Wi

koļesņica   žarg.

1. Mašīna.

Avoti: KZ

Koļesņikovs   vietv.

1. Koļesņikova ezers - Abiteļu ezers Daugavpils novada Skrudalienas pagastā.

Avoti: LE1

koļi   -u, vsk. kolis, -ļa, v.; apv.

1. Miltu ērces; kodes; koksngrauži.

Avoti: LLVV

koļi

1. Aimari - indiāņu tauta Dienvidamerikā, dzīvo Centrālajos Andos, ap Titikakas ezeru.

Avoti: PZT

Koļikjegana   vietv.

1. Upe Krievijas Tjumeņas apgabalā, Vahas labā krastā pieteka.

Avoti: PZT

koļīt   žarg.

1. Censties pievērst (sev) uzmanību, lai iepazītos.

2. Runāt muļķības.

3. Uzmākties ar jautājumiem vai pārmetumiem.

4. Pratināt, lai panāktu patiesu liecību, atzīšanos.

Avoti: SLG

koļīties   žarg.

1. Lietot narkotikas (intravenozi).

Koļīties klāt— izrādīt uzmanību, censties iedraudzēties.

2. Atzīties izdarītajā noziegumā.

Avoti: SLG

koļķēt   apv.

1. Smēķēt.

2. Vemt.

Avoti: ĒiV, Žrg

koļķētava   žarg.

1. Smēķētava.

Avoti: SLG

koļķis   žarg.

1. Vēmiens; slikta dūša.

2. Cigarete.

Avoti: SLG

koļļa   apv.

1. Tas (piemēram, viela, šķidrums), kas ir sajaukts, samaisīts, salaistīts (bez noteikta samēra, ar sliktas kvalitātes vielām u. tml.).

2. Slikta, šķidra putra.

3. Traucētājs, jaucējs.

Avoti: ĒiV, ME

koļļāt   apv.

1. Maisīt, jaukt (ko kopā, piemēram, bez noteikta samēra, arī sliktas kvalitātes vielas u. tml.).

2. Steigšus ēst.

Avoti: ĒiV, ME

koļļāties   apv.

1. Lēni, gausi (ko) darīt; rīkoties, kārtoties, veicot (sīkus) saimniecības darbus.

2. Maisīties, jaukties (pa pašķidru masu).

Avoti: ĒiV

koļosa   žarg.

1. Narkotikas tabletēs.

Gaišie koļosa— mazāk apdullinošas narkotiku tabletes.

Tumšie koļosa— vairāk apdullinošas narkotiku tabletes.

Avoti: KZ

koļosiki   žarg.

1. Zābaki, kurpes.

Avoti: KZ

Koļučina   vietv.

1. Koļučinas līcis - atrodas Čukču jūras dienvidu daļā, Čukču pussalas ziemeļu piekrastē, garums - 100 km, platums vidusdaļā - ~37 km, dziļums - 7-14 m.

Avoti: PZT

kom   žarg.

1. Nāc! Nāciet!

Avoti: SLG

kom-

1. Priedēklis - kopā, savstarpēji saistīts, līdz., (piem., komācija).

Avoti: SV99

kom.   saīs.

1. Komisija.

2. Komiteja.

Avoti: i1

komā   žarg.

1. Komats.

Avoti: SLG

koma   -as, s.

1. med. Dziļš bezsamaņas stāvoklis ar smadzeņu darbības traucējumiem.

Cukurslimības koma— koma, ko izraisa insulīna trūkums.

Diabētiskā koma— cukurslimības koma.

Urēmiskā koma— koma, ko izraisa nieru bojājums.

Avoti: LLVV

koma   -as, s.

1. fiz. Viens no attēla kropļojumiem optiskās sistēmas; punkta attēls kļūst par asimetrisku plankumiņu.

2. astr. Komētas kodola miglveidīgais apvalks, kas kopā ar cieto kodolu veido komētas galvu.

3. mūz. Mūzikas akustikā ļoti mazs intervāls, ko dzirde tikko var uztvert.

Avoti: SV99, Mūz

koma   apv.

1. Kūma.

Avoti: ME

Komādi   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hajdū-Biharas meģē, 5500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Komagatake   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Japānā ("Komaga take"), Hokaido salas Osimas pussalā, augstums - 1140 m.

Avoti: PZT

Komajagva   vietv.

1. Pilsēta Hondurasā ("Comayagua"), departamenta administratīvais centrs, 152000 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Komakja   vietv.

1. Komakjas lagūna - lagūnas ezers Itālijā ("Valli di Comacchio"), pie Adrijas jūras, uz dienvidiem no Po ietekas, tajā beidzas Po di Volanas labā atteka, dienvidu daļā tā savienota ar Reno upi.

Avoti: PZT

Komakjo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Comacchio"), Emīlijas-Romanjas reģiona Ferrāras provincē, 22400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

komaks   žarg.

1. Komisijas veikals.

Avoti: SLG

komanči

1. Ziemeļamerikas indiāņu cilts no šošonu grupas, tagad dzīvo rezervātā Oklahomā (~5000 cilv.); līdz 1870. g. tika uzskatīti par labākajiem jātniekiem prērijā, mūsdienās gk. laukstrādnieki.

Avoti: LEV, PZT

komanda   -as, s.

1. Komandiera mutvārdu pavēle, kuras teksts noteikts reglamentā.

2. Samērā neliela karavīru grupa, kas izveidota noteikta uzdevuma veikšanai.

3. mil. Pulka apakšvienība (ar īpašu specializāciju), kas ir mazāka par rotu.

4. Kuģa apkalpe (parasti, atskaitot virsniekus).

5. fizk. Sportistu grupa, ko vada kapteinis.

6. inf. Vadības signāls, kas iniciē noteiktas operācijas izpildi.

7. inf. Informācija, kas pārveidota datorā tieši izpildāmā formā.

Avoti: LLVV, ZTV

komandants   -a, v.

1. mil. Karaspēka priekšnieks (cietoksnī, nocietinātā rajonā).

2. mil. Virsnieks, kas ir atbildīgs par garnizona sardžu dienesta pareizu izpildi un karavīru disciplīnas ievērošanu sabiedriskās vietās.

Komandanta stunda— noteikts diennakts laiks (parasti karastāvoklī), kad civiliedzīvotāji drīkst uzturēties ielās tikai ar īpašu atļauju.

3. mil. Amatpersona, kas (piemēram, dzelzceļa stacijā, ostā) uzrauga militāro transportu.

4. Pārvaldnieks (celtnē, kas pieder sabiedriskai vai mācību iestādei).

Avoti: LLVV

komandantstunda   s.

1. Noteikts laiks (parasti naktīs), kad civiliedzīvotāji ielās drīkst uzturēties tikai ar īpašu atļauju.

Avoti: MLVV

komandantūra   -as, s.; mil.

1. Militāra iestāde dažādiem uzdevumiem, galvenokārt kārtības uzturēšanai un militāras drošības radīšanai aizmugures rajonos.

Avoti: LLVV

komandcīņa   -as, s.; fizk.

1. Sporta sacensība starp komandām individuālā sporta veidā.

Avoti: LLVV

komandčempionāts   -a, v.; fizk.

1. Sporta sacensība starp komandām par čempiona titula iegūšanu individuālā sporta veidā.

Avoti: LLVV

komandējums   -a, v.

1. Brauciens dienesta darīšanās; dienesta uzdevums, kas saistīts ar braucienu uz citu vietu.

Komandējuma nauda— papildu atlīdzība, kas tiek piešķirta komandētai personai.

Avoti: LLVV

komandekonomika

1. Tāda tautsaimnieciska sistēma, kur resursus ar plānošanas institūciju starpniecību sadala valsts.

Avoti: IdV

komandēšana   mil.

1. Pilnvaras, kas piešķirtas militārpersonai, lai vadītu militāros spēkus, kontrolētu tos un koordinētu to darbību.

Avoti: MIL

komandēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izteikt komandu (1).

// intrans.

2. mil. Vadīt (piemēram, karaspēka vienību, daļu, apakšvienību, militāru objektu).

Komandējošais sastāvs— kopīgs apzīm. aktīva un rezerves dienesta virsn. armija un flotē.

// pārn. Vadīt (piemēram, cilvēku grupu, ražošanas vienību, kādu darbību).

3. Norīkot (kādu), likt doties (kādam uz kurieni, kādā nolūkā).

Avoti: LLVV, LEV

komandieris   -ra, v.; mil.

1. Karaspēka vienības, daļas, apakšvienības, arī karakuģa, lidaparāta apkalpes priekšnieks.

// pārn. Vadītājs, priekšnieks.

Avoti: LLVV

komandiers   novec.

1. Komandieris.

Avoti: LME

komanditārs   novec.

1. Komanditists.

Avoti: KV

komanditists

1. Komanditsabiedrības biedrs, kura atbildība ir ierobežota ar viņa ieguldījuma apjomu.

Avoti: SV99

komandīts   ek.

1. Komandits - partnerības ar ierobežotu atbildību dalībnieks, kura mantisko atbildību ierobežo pajas lielums.

Avoti: SbV

komandits

1. Līgumsabiedrības dalībnieks, kurš atbild par līgumsabiedrības saistībām tikai proporcionāli savu iemaksu lielumam.

Avoti: SV96

komanditsabiedrība   -as, s.

1. Komandītsabiedrība.

Avoti: SV99, PP

komandītsabiedrība   -as, s.; jur.

1. Personālsabiedrība, kuras mērķis ir komercdarbības veikšana, izmantojot kopēju firmu, un kurā uz sabiedrības līguma pamata apvienojušās divas vai vairākas personas (biedri), ja vismaz viena sabiedrības biedra (komandīta) atbildība attiecībā uz sabiedrības kreditoriem ir ierobežota ar viņa ieguldījuma apmēru, bet pārējo personiski atbildīgo sabiedrības biedru (komplementāru) atbildība nav ierobežota.

Avoti: KoL

komandkapteinis   -ņa, v.

1. Virsnieka dienesta pakāpe Latvijas jūras spēkos (starp kapteiņa un jūras kapteiņa pakāpi) un dažu citu valstu karaflotēs.

Avoti: SV99

komandkarte   inf.

1. Lietotāja izvēlei piedāvājamo programmas komandu saraksts, kuru var izsaukt pēc vajadzības.

Avoti: D89

komandķēde   mil.

1. Komandējošo virsnieku secība, sākot no augstākā līdz zemākajam, kādā tiek nodotas pavēles, rīkojumi u. tml. līdz to izpildītājiem.

Avoti: MIL

Komandora   vietv.; nelok.

1. Komandora salas - salu grupa Beringa jūras dienvidrietumos, Krievijā (Kamčatkas apgabalā), ietver 4 vulkāniskas salas, kopējā platība - 1800 kvadrātkilometru, augstums - līdz 751 m.

Avoti: LģE

komandors   -a, v.

1. vēst. Viens no augstākajiem amatiem viduslaiku garīgo bruņinieku ordenī; cilvēks, kam ir šāds amats.

2. Jahtkluba priekšsēdētājs.

3. novec. Automobiļu, aerokamanu u. tml. brauciena vai lidmašīnu pārlidojuma vadītājs.

4. Virsnieka dienesta pakāpe dažu valstu flotē, atbilst pulkvedim pārējos aizsardzības spēkos.

5. Virsnieka dienesta pakāpe Pestīšanas armijā.

Avoti: LEV

komandoss

1. Speciālas desanta vienības karavīrs (ASV, Lielbritānijā un dažās citās valstīs).

2. vēst. Būru zemessardzes vienības nosaukums Angļu - būru kara laikā 1899.-1902. g.

Avoti: SV99, VtV

komandpoga   inf.

1. Spiežampoga grafiskās lietotāju saskarnes dialoglodziņā, kas iniciē tādas darbības kā izvēlētās komandas izpildi, komandas atcelšanu vai cita dialoglodziņā izspīdināšanu displeja ekrānā.

Avoti: ZTV

komandpunkts   -a, v.; mil.

1. Vieta, no kurienes kaujas apstākļos vada (piemēram, karaspēka vienības, daļas, apakšvienības, lidaparātu apkalpes).

Avoti: LLVV

komandrinda   inf.

1. Vieta ekrānā, kur noteiktā secībā tiek ievadītas komandas.

2. Komandvalodā uzrakstīts teksts, kas tiek nodots izpildīšanai komandu interpretatoram.

Avoti: ZTV

komandspēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; fizk.

1. Sporta sacensība starp komandām individuālā sporta veidā (spēlē).

Avoti: LLVV

komandtaustiņš   inf.

1. Taustiņš, kura funkcijas firmas "Apple" tastatūrās ir līdzīgas vadīšanas taustiņa funkcijām firmas "IBM" un ar tām saderīgajās tastatūrās; nospiežot šo taustiņu kopā ar kādu rakstzīmes taustiņu, var atvieglot izvēles atrašanu izvēļņu hierarhijā.

Avoti: D3

komandtiltiņš   -a, v.; jūrn.

1. Komandtilts - augsta uzbūve (kuģa vidusdaļā), no kurienes kapteinis vada kuģi, tā apkalpi.

Avoti: LLVV

komandtilts   jūrn.

1. Telpa kuģa vadīšanai; tajā atrodas navigācijas un kuģa vadīšanas aparatūra.

Avoti: ZTV

komandturnīrs   -a, v.; fizk.

1. Komandu turnīrs individuālā sporta veidā.

Avoti: LLVV

komandvaloda   inf.

1. Augsta līmeņa specializēta valoda ar ierobežotu komandu skaitu, ko tālāk apstrādā komandu interpretators.

Avoti: D3

komandvērtējums   -a, v.; fizk.

1. Komandu sasniegto rezultātu vērtējums sacensībās individuālā sporta veidā; komandu vērtējums.

Avoti: LLVV

komāngarants   novec.

1. Students, kas devis solījumu pildīt zināmu komānu.

2. Krāsnesis vai filistrs, kas uz laiku zaudējis tiesības nēsāt krāsas.

Avoti: KV

komangs   novec.

1. Komāns.

Avoti: LME

komanģirovka   žarg.

1. Komandējums.

2. Cietums.

Avoti: KZ

komāni   novec.

1. Kumāni.

Avoti: KV

komāns   novec.

1. Studentu korporāciju locekļu iekšējās un ārējās sadzīves noteikumu kopojums.

Avoti: KV

komanvīders   žarg.

1. Pankūka ar gaļas pildījumu.

Avoti: SLG

Komarina   vietv.; novec.

1. Komarina rags - Kumari rags, Indostānas pussalas galējais dienvidu punkts.

Avoti: PZT

komarka

1. Administratīvā iedalījuma vienība Spānijā u. c. valstīs, parasti ietver vairākas municipalitātes; apgabals.

Avoti: SLV, Wi

Komarnika   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Prahovas žudecā, 1200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Komarno   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ļvovas apgabalā, 3840 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Komārno   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Nitras apgabalā, 34550 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Komāroma   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Komāromas-Estergomas meģē, 19000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

komas   apv.

1. Kami - pīrādziņi no neraudzētas kviešu mīklas, parasti ar gaļas pildījumu.

Avoti: VV

komats   -a, v.

1. Pieturzīme (,), kas atdala teikuma daļas, vienlīdzīgus teikuma locekļus u. tml.

2. Zīme, ar kuru decimāldaļskaitlī atdala veselo skaitli no decimālcipara.

3. Peldošais komats - skaitļu attēlošanas forma datorsistēmās, kad jebkurš skaitlis tiek pierakstīts kā skaitļu 1,0-10,0 reizinājums ar 10 pakāpē n.

Peldošā komata notācija— skaitļa pieraksta veids, kad skaitlis tiek attēlots kā mantisas reizinājums ar attiecīgās skaitīšanas sistēmas bāzes pakāpi.

Peldošā komata aritmētika— aritmētiski operāciju izpilde ar operandiem, kas attēloti, izmantojot peldošā komāta notāciju, automātiski izlīdzinot operandu kāpinātājus.

Avoti: LLVV

komatveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir komata forma.

Avoti: LLVV

komatveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Komatveida.

Avoti: LLVV

komb.   saīs.

1. Kombināts.

2. Kombinēts.

Avoti: i1

kombaine   novec.

1. Kombains.

Avoti: Ang

kombaineris   apv.

1. Kombainieris.

Avoti: KiV

kombainieris   -ra, v.

1. Cilvēks, kas vada kombainu (2).

Avoti: LLVV

kombainis   novec.

1. Kombains.

Avoti: Ang

kombains   -a, v.

1. Darba mašīnu kopums, kas izpilda noteiktu apstrādes ciklu.

2. Lauksaimniecības agregāts, kas sastāv no savienotām mašīnu daļām, kuras vienlaicīgi veic labības vai tehnisko kultūru novākšanas un apstrādes noteiktu operāciju ciklu.

3. žarg., neakt. Mācību ražošanas kombināts; nodarbības mācību ražošanas kombinātā.

4. žarg. Virtuves strādnieks.

Avoti: LLVV, SLG, KZ

kombatanti

1. Starptautiskajās tiesībās - personas, kas ietilpst karojošo valstu bruņotajos spēkos.

2. Cīņas dalībnieks.

Avoti: LEV

Kombengi   mit.

1. Toradžu (Indonēzija, Sulavesi sala) mitoloģijā - nakts un nāves dievs, kā arī mirušo dvēseļu pavadonis ceļā uz mirušo valstību.

Avoti: Mit

kombibokss

1. Govs individuālā stāvvieta, kas vienlaikus ir arī atpūtas un ēdināšanas vieta, aizmugurē papildināta ar fiksējošu ierīci - aizmugures loku.

Avoti: ZTV

kombikorms   žarg.

1. Kombinētā lopbarība, lopbarības maisījums.

Avoti: SLG

kombiķis   žarg., neakt.

1. Mācību ražošanas kombināts; nodarbības mācību ražošanas kombinātā.

Avoti: SLG

kombinācija   -as, s.

1. Savienojums, sakopojums noteiktā kārtībā (savstarpēji nosacītiem, parasti viendabīgiem, priekšmetiem, parādībām, to sastāvdaļām).

Trīs pirkstu kombinācija— piga.

2. Paņēmienu, darbību izplānots kopums (kāda mērķa sasniegšanai).

// ek. Kapitālieguldījumu shēma, kas izveidota, izmantojot dažādus atvasinātos finanšu instrumentus un bāzes aktīvus.

3. dsk.; biol. Jauni genotipi, kas veidojas hibrīdu skaldīšanos un gēnu pārkombinēšanās rezultātā.

4. mat. Savienojumu grupa, kurā viens savienojums no otra atšķiras tikai ar pašiem elementiem.

5. fizk. Darbību izplānots kopums (piemēram, pārspēka iegūšanai, uzvaras izcīnīšanai).

Avoti: LLVV, EF

kombinatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kombināciju (1), tai raksturīgs; tāds, ko nosaka kādu parādību kopa.

Kombinatīvā spēja— līnijas vai šķirnes spēja krustojumos dot pēcnācējus ar paaugstinātu produktivitāti.

Specifiskā kombinatīvā spēja— kombinatīvā spēja, ko raksturo konkrētas līnijas hibrīdu produktivitāte.

Vispārīgā kombinatīvā spēja— kombinatīvā spēja, ko raksturo līnijas pēcnācēju vidējā prodiktivitāte daudzos krustojumos.

Avoti: LLVV, ĢT

kombinatorika   -as, s.; parasti vsk.; mat.

1. Diskrētās matemātikas nozare, kurā pēta galīgu kopu uzbūvi, to elementu un apakškopu izvēles un sakārtojuma paņēmienus.

Avoti: ZTV

kombinatorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kombināciju (1), tai raksturīgs; tāds, ko nosaka kādu parādību kopa; kombinatīvs.

2. Saistīts ar kombināciju (2), tai raksturīgs.

Kombinatoriskā loģika— matemātiskās loģikas virziens, kas analizē tādus jēdzienus, kurus klasiskās matemātiskās loģikas ietvaros pieņem bez tālākiem pētījumiem.

3. Saistīts ar kombinatoriku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kombinators   -a, v.

1. Cilvēks, kas kombinē (1).

2. Cilvēks, kas kombinē (2).

Avoti: LLVV

kombināts   -a, v.

1. Liels ražošanas uzņēmums, kurā apvienotas vairākas tehnoloģiski saistītas ražotnes vai kurā administratīvi apvienoti vienas un tās pašas nozares uzņēmumi.

2. Tehnoloģiski nesaistītu vienas nozares uzņēmumu administratīvs apvienojums.

Sadzīves pakalpojumu kombināts— sīku dažāda veida ražotņu un darbnīcu apvienība.

Mācību kombināts— iestāde, kurā gatavo kādas specialitātes strādniekus un kalpotājus vai paaugstina viņu kvalifikāciju.

Avoti: SV99

kombinē

1. Sieviešu kreklveida veļas gabals, ko valkā tieši zem kleitas, kostīma.

Avoti: LLVV

kombinēbiksītes

1. Tedijs - viduklī krokoti savilkts lenčkrekla un krokbiksīšu apvienojums kombinē līdzīgā vaļīgā viengabala apakšģērbā ar krokojošos lejasmalu gar cirkšņu līniju.

Avoti: ZTV

kombineja   -as, s.

1. Kombinē - sieviešu kreklveida veļas gabals, ko valkā tieši zem kleitas, kostīma.

Avoti: LLVV

kombinējams   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kombinēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kombinēt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> kombinēt (3).

Avoti: LLVV

kombinēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot noteiktā veselumā (no atsevišķām sastāvdaļām).

2. Veidot kombināciju (2).

3. Veidot kombināciju (4).

Avoti: LLVV

kombinēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> kombinēt (1); tikt kombinētam.

Avoti: LLVV

kombinēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> kombinēt.

2. Tāds, ko veido dažādas sastāvdaļas (par vielām).

3. Tāds, kas veic vairākas darbības, uzdevumus (piemēram, par ierīcēm, mašīnām).

Kombinētā štance— štance, kurā apvienotas vairākas operācijas.

Avoti: LLVV

kombinezons   -a, v.

1. Darba virsvalks, ko parasti veido blūzes un bikšu savienojums; šāda veida tērps, kas paredzēts noteiktam nolūkam.

Avoti: LLVV

kombitkorma   apv.

1. Kombinētā lopbarība.

Avoti: KiV

kombīze   novec.

1. Kambīze, kuģa virtuve.

Avoti: KV

kombo   mūz.

1. Neliels džeza ansamblis (3-8 mūziķi).

Avoti: SV99

kombreti

1. Divdīgļlapju klases dzimta, koki, krūmi, liānas, ziedi bieži bez vainaga, tropos un subtropos, >500 s.

Avoti: LPE

kombulieši

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kombuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kombuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Krāslavas novadā 11 km no Krāslavas, izveidojusies bijušās muižas teritorijā, pagasta centrs; latgaliski Kumbuļs.

2. Kombuļu pagasts - pagasts Krāslavas novadā, robežojas ar Aulejas, Skaistas, Krāslavas, Ūdrīšu un Izvaltas pagastu, kā arī ar Krāslavas pilsētu un Aglonas novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Krāslavas pagasta teritorijā.

3. Kombuļu ezers - atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Kombuļu pagastā, 177,5 m vjl., platība - 23,7 ha, garums - 0,6 km, lielākais dziļums - 4,8 m, eitrofs, aizaugums - ~25%.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

kombustibilijas   novec.

1. Viegli degošas vielas.

Avoti: SV33

kombustibils   novec.

1. Viegli degošs.

Avoti: SV33

komediants   -a, v.

1. Aktieris, cirka mākslinieks (līdz 18. gadsimtam); lomu tēlotājs balagānu uzvedumos.

Avoti: LLVV

komēdija   -as, s.

1. Luga, kurā attēloti konflikti un raksturi, kas izraisa smieklus; attiecīgais drāmas žanrs.

Raksturu komēdija— komēdija, kurā attēloti galvenokārt cilvēku raksturi.

Sadzīves komēdija— komēdija, kuras darbība risinās ikdienas apstākļos un kuras konflikti izriet no praktiskās dzīves un ģimenes interesēm.

Situāciju komēdija— komēdija, kur komisko efektu izraisa situācija, kurā nokļūst komēdijas tēli.

Masku komēdija— itāliešu teātris (no 16. gadsimta līdz 18. gadsimtam), kura lugām ir raksturīgs tradicionāls sižets, brīvi improvizēts teksts un četri pastāvīgi tēli.

Muzikālā komēdija— komiska rakstura muzikāls skatuves darbs ar koriem, solo dziedājumiem un dejām; arī operete.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kurā galvenokārt iestudē lugas ar jautru, satīrisku sižetu (par teātri).

Muzikālās komēdijas teātris— teātris, kurā galvenokārt iestudē operetes, muzikālās komēdijas, mūziklus.

// pārn. Smieklīgs, jocīgs notikums.

2. Senajā Grieķijā - izrāde, kurā dziedāja dziesmas karnevāla procesijās par godu dievam Dionīsam.

3. Liekulīga, maldinoša rīcība, izturēšanās.

Avoti: LLVV

komēdijisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar komēdiju (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

komēdijiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> komēdijisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

komedokarcinoma   med.

1. Krūts dziedzera vēzis, kas sastāv no ķekarveidā sakārtotiem vadiem, pildītiem ar sacietējušu sekrētu.

Avoti: TM

komedomastīts   med.

1. Krūts kanāla paplašinājums.

Avoti: MSV

komedons   med.

1. Melnā pinne, matu folikula paplašināta atvere, pildīta ar tauku sekrētu un raga zvīņām tumši brūnā vai melnā krāsā un redzama melna punkta veidā; izspiežot izdalās tārpveida masa.

Avoti: TM

komelīna

1. dsk. Komelīnu apakšklase ("Commelinidae") - viena no 4 viendīgļlapju klases apakšklasēm.

2. dsk. Komelīnu rinda ("Commelinales") - viendīgļlapju klases komelīnu apakšklases taksons, daudzgadīgi un viengadīgi lakstaugi, sukulenti, arī epifīti, tropos, subtropos, gk. Amerikā, Āfrikā.

3. dsk. Šīs rindas dzimta ("Commelinaceae"), ~40 ģ., ~600 s.

4. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Commelina"), ~200 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Patrastā komelīna— komelīnu suga ("Commelina communis").

Avoti: LPE, PDE, LE1

komelīnaugi

1. Komelīnu rindas dzimta, ~40 ģintis, ~600 sugas, no kurām vairāk pazīstamas ir tradeskancijas un zebrīnas, ko audzē kā nokarenus telpaugus.

Avoti: PDE

komeļs   žarg.

1. Galva.

Avoti: KZ

komenda

1. Komturija - bruņinieku ordeņa pils novads, pārvaldes iecirknis.

2. Kāda baznīcas amata ienākumu saņemšana, neizpildot attiecīgos amata pienākumus.

Avoti: SV99

komendācija

1. Simbolisks akts, ar ko Senajā Romā klients nonāca patricieša patronātā, bet Rietumeiropā viduslaikos karavīrs iestājās kunga karadraudzē un lēņa vīrs lēņa kunga vasaļos.

Avoti: SV99

komendors   mil.

1. Matrožu (staršinu), kas apkalpo kuģu un krasta artilērijas iekārtas, specialitāte vairāku valstu jūras kara flotēs.

Avoti: MIL

komene   žarg.

1. Komandante.

Avoti: SLG

komenes   apv.

1. Lācenes.

Avoti: MalV

Komenešti   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Bakeu žudecā, 19600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

komensālis

1. Organisms, kas dzīvo uz otra organisma rēķina, tam nekaitēdams.

Avoti: LD

komensālisms   biol.

1. Divu dažādu sugu dzīvnieku kopdzīve, kurā viens organisms (komensālis) dzīvo uz otra organisma (saimnieka) rēķina, tam nekaitēdams.

Avoti: SV99

komensāls   med.

1. Tāds, kas dzīvo uz cita organisma vai citā organismā, baudot šāda stāvokļa labumus, bet nedodot labumu un nenodarot ļaunu citam organismam.

Avoti: MSV

koment.   saīs.

1. Komentārs; komentējis; komentētājs (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

komentārs   -a, v.

1. Zinātniski pamatots izskaidrojums, paskaidrojošas piezīmes (kādam tekstam).

2. Paskaidrojums, secinājums, spriedums (par kādu notikumu, pasākumu u. tml.).

3. Publicistikas žanrs - operatīvs materiāls, kurā īsi analizēts un vērtēts kāds sabiedrisks vai politisks notikums, pasākums u. tml.

4. jur. Zinātnisks vai praktisks likuma iztulkojums, skaidrojums.

5. inf. Pirmvalodas programmas priekšraksts, ko izmanto programmas dokumentēšanai, bet ko programmas kompilēšanas procesā neņem vērā.

6. vēst. Senajā Romā - vēsturisks apcerējums.

Avoti: LLVV, ZTV

komentārskaņas   kino

1. Kinofilmas skaņas, kuru avots netiek parādīts kadrā vai kā citādi saistīts ar reālo ekrāna darbību.

Avoti: ZTV

komentārtitri   kino, telev.

1. Titri, kas parādās filmas vidusdaļā un sniedz papildu informāciju.

Avoti: ZTV

komentators   -a, v.

1. Cilvēks, kas komentē (2); komentētājs (1).

Avoti: LLVV

komentcīņa   psih.

1. Rituāla cīņa.

Avoti: PsA

komentējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> komentēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> komentēt (2).

Avoti: LLVV

komentēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Zinātniski pamatoti izskaidrot, paskaidrot (kādu tekstu).

2. Izteikt paskaidrojumu, secinājumu, spriedumu (par kādu notikumu, pasākumu u. tml.).

3. Radio vai televīzijas reportāžās stāstīt par kādu notikumu, pasākumu u. tml., īsi to analizēt vai novērtēt.

Avoti: SV99

komentētājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas komentē (2).

2. Cilvēks, kas komentē (1); komentāru autors.

Avoti: LLVV

koments   žarg.

1. Komentārs (parasti interneta portālā).

Avoti: SLG

komēr   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ME

komerc-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz tirdzniecību, ir saistīts ar tirdzniecību.

Avoti: LLVV

komerc.   saīs.

1. Komerciāls; komercija.

Avoti: i1, SV08

komercaģents   v.

1. Komersants, kas pilnvarots citas personas vārdā un labā slēgt darījumus ar trešām personām.

Avoti: MLVV

komercakts   jur.

1. Noteiktas formas adresāta dokuments, ko sastāda pārvadājuma attiecībās, konstatējot kravas iztrūkumu, bojājumu vai neatbilstību.

Avoti: JtV

komercapskate

1. Vagonu un vilcienu apskate ar mērķi noskaidrot vagonu derīgumu attiecīgās kravas pārvadāšanai un iespējas nodrošināt kravas saglabātību.

Avoti: ZTV

komercaritmētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Paņēmienu kopums, kā veikt dažādus komerciālajā praksē nepieciešamus aprēķinus.

Avoti: LLVV

komercbanka

1. Banka (parasti akciju sabiedrība), kas pieņem noguldījumus un, tos izmantodama, kreditē uzņēmumus un privātpersonas; komercbankas veic arī operācijas ar vērtspapīriem, pārskaitījumus, akreditīvu operācijas u. tml.

Avoti: SV99

komerccena   s.

1. Paaugstināta cena (precei, pakalpojumam), ko nosaka tirgotājs (parasti pastāvot paralēli arī valsts noteiktajai cenai).

Avoti: MLVV

komercčeks   ek.

1. Ceļojumčeks - bankas, tūrisma aģentūras vai citas institūcijas izdots čeks, kas ļauj par čekā norādīto summu norēķināties vai saņemt vēlamo summu skaidrā naudā.

Avoti: EF

komercdarbība   ek.

1. Saimnieciska darbība, kuru savā vārdā peļņas gūšanas nolūkā veic komersants.

Avoti: EF

komercdirektors   -a, v.

1. Direktora vietnieks, kas vada apgādi, noietu un citas saimnieciskas un finansiālas operācijas.

Avoti: LLVV

komercdokumenti   ek.

1. Īstermiņa kredītu naudas dokumentu veidi, ko izlaiž kompānijas kā alternatīvu īstermiņa bankas kredītam.

Avoti: SbV

komercializācija

1. Darbība, process --> komercializēt.

komercializēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Padarīt par tādu, no kā gūst peļņu.

Avoti: MLVV

komerciāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar komerciju (1), tai raksturīgs; tirdzniecisks.

Komerciālais akts— dokuments, kuru sastāda, ja dzelzceļa, upju, jūras vai gaisa kravu pārvadājumos atklāj trūkumus vai bojājumus.

Komerciālais aprēķins— saimniecības vadīšanas metode (uzņēmumā), kam pamatā ir ražošanas izmaksu un rezultātu novērtējums naudas izteiksmē.

Komerciālais kredīts— preču pārdošana vai pakalpojumu sniegšana uz kredīta.

Komerciālais direktors— komercdirektors.

2. neakt. Saistīts ar tirdzniecību bez kartītēm, par paaugstinātām cenām, pastāvot iedzīvotāju apgādes kartīšu sistēmai.

Avoti: LLVV

komercija   -as, s.

1. Finansiāli, gk. tirdznieciski darījumi; tirdzniecība (parasti lielā apjomā).

2. Finanšu, tirdzniecības zinātne.

Avoti: SV99

komercinstitūts   -a, v.; neakt.

1. vēst. Augstākā tirdzniecības izglītības iestāde.

Avoti: LLVV

komercizglītība   -as, s.; parasti vsk.

1. Izglītība, ko iegūst komercskolā, komercinstitūtā u. tml.

Avoti: LLVV

komerckolēģija   -as, s.; neakt.

1. Centrālā valsts iestāde, kas nodarbojas galvenokārt ar iekšējās tirdzniecības jautājumiem.

Avoti: LLVV

komerckorespondence   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Sarakste tirdzniecības un finanšu jautājumos.

Avoti: LLVV

komerckrava   jūrn.

1. Maksimāli iespējamais kravas (neto) daudzums, ko var iekraut peldlīdzeklī (konteinerā, atbilstoši tā izmēriem un kravnesībai).

Avoti: JūVM

komerckredīts   ek.

1. Kredīts, ko pārdevējs preču formā piešķir pircējam, uz laiku atliekot maksājumu par pārdotajām precēm.

Avoti: SbV

komerckultūra

1. Ļoti izplūdis jēdziens, ar ko var apzīmēt jebkura veida kultūru, kuru "ražo" pārdošanai un peļņas gūšanai.

Avoti: MkV

komercķīla   ek.

1. Saistību izpildes nodrošinājums ar vērtīgu mantu.

Avoti: LE1

komerclaiks

1. Periods, kas valstī ar likumu noteikts komercdarījumiem; Latvijā - gadā 360 dienas, mēnesī - 30 dienas.

Avoti: NlV

komerclikums   v.

1. Likums, kas sistematizē dažādus uzņēmējdarbību reglamentējošus jautājumus.

Latvijas Republikas komerclikums— Saeimas pieņemts likums, kas stājās spēkā 2002. g. 1. janvārī, aizstājot likumu "Par uzņēmējdarbību".

Avoti: MLVV

komercnoslēpums   ek.

1. Ar komersanta uzņēmumu saistītas saimnieciska, tehniska vai zinātniska rakstura lietas, un informācija, katra fiziska vai potenciāla mantiska vai nemantiska vērtība, kuras nonākšana citu personu (īpaši - konkurentu) rīcībā var radīt zaudējumus komersantam un attiecībā uz uz kuru komersants ir veicis saprātīgus slepenības saglabāšanas pasākumus.

Avoti: EF

komercpārvadājumi   jur.

1. Komercdarbība veicot pārvadājumus.

Atļauja pasažieru regulāro komercpārvadājumu veikšanai— dokuments, kas apliecina pārvadātāja tiesības veikt pasažieru regulāros komercpārvadājumus attiecīgā maršruta reisā saskaņā ar apstiprinātu kustības sarakstu.

Avoti: JtV

komercpilnvara   ek.

1. Pilnvara, kuru izdod komersants pilnvarojot kādu citu personu viņa vārdā veikt komercdarbību, slēgt noteikta veida darījumus vai arī slēgt atsevišķus darījumus.

Avoti: KsV

komercpilnvarojums

1. Kooperācijas forma, kurā pilnvaras devējs, saskaņā ar ilgtermiņa līgumsaistībām savam juridiski patstāvīgam partnerim pret samaksu dod tiesības piedāvāt noteiktu preci vai pakalpojumu, izmantojot pilnvaras devēja preču zīmi vai tirdzniecības marku.

Avoti: GrV

komercpilnvarotais

1. Uzņēmums, kas iegādājas tiesības ražot vai pārdot preces vai pakalpojumus, izmantojot komercpilnvarotāja izstrādātās darba metodes un koncepciju, kā arī zīmolu, kas parasti ir labi pazīstams tirgū.

Avoti: TvV

komercpilnvarotājs

1. Komercpilnvarojuma licences pārdevējs, kurš pret vienreizēju un/vai regulārām iemaksām licences ieguvējam piedāvā savu pieredzi, ražošanas iekārtas, metodes, produkta koncepciju, paturot kontroles tiesības par ražoto produktu kvalitāti, izgatavošanas tehnoloģijas ievērošanu utt.

Avoti: TvV

komercprocess   novec.

1. Tirdzniecības process.

Avoti: KV

komercreģistrs

1. Valsts iestāde, kurā glabājas likumā paredzētās ziņas par komersantiem un komercdarbību.

Avoti: SV99

komercrentabilitāte   ek.

1. Ienesīgums - uzņēmējdarbības efektivitātes rādītājs, kas raksturo peļņas un uzņēmuma līdzekļu proporciju.

Avoti: EF

komercsabiedrība   s.

1. Saimniecisks uzņēmums komercdarbības veikšanai; uzņēmējsabiedrība.

Avoti: MLVV

komercskola   -as, s.

1. Vidējā mācību iestāde, kas gatavo tirdzniecības un finanšu darbiniekus.

Avoti: LLVV

komercskolnieks   -a, v.

1. Komercskolas audzēknis.

Avoti: LLVV

komerctiesa   -as, s.; neakt.

1. Tiesa tirdzniecības lietu un vekseļu izskatīšanai.

Avoti: LLVV

komerctiesības   -u, vsk. komerctiesība, -as, s.; neakt.

1. Tirdzniecības tiesības; objektīvo, parasti valsts, normēto tiesisko normu kopums personām, lietām, tiesiskām attiecībām tirdzniecības jomā.

Avoti: LLVV

komerctransports

1. Automašīnas, ko lieto preču vai darbaspēka pārvadāšanai kā daļu no tirdzniecības pasākuma.

Avoti: PvV

komercveikals   -a, v.; vēst.

1. Veikals, kurā preces pārdod bez kartītēm, par paaugstinātām cenām, pastāvot iedzīvotāju apgādes kartīšu sistēmai.

Avoti: LLVV

komercvērtība   -as, s.; neakt.

1. Tirdzniecības vērtība.

Avoti: LLVV

komercviesnīca

1. Viens no viesnīcu tipiem, kuras sniedz pakalpojumus galvenokārt darījumu tūristiem un parasti ir izvietotas pilsētu darījumu centros, atbilst augstākajām kvalifikācijas kategorijām, aprīkotas darījumu tūristu vajadzībām (internets, citi sakaru līdzekļi, apspriežu telpas, darījumu centrs utt. ).

Avoti: TvV

komerczinības   dsk., s.

1. Zināšanu kopums par uzņēmējdarbību - tās uzsākšanu, vadīšanu, pilnveidošanu; studiju programma, kuras mērķis sagatavot uzņēmējdarbības speciālistus.

Avoti: MLVV

komers   žarg.

1. Stūra sitiens (futbolā).

Avoti: SLG

komersants   -a, v.

1. Fiziska vai juridiska persona, kuras saimnieciskā darbība orientēta uz peļņas gūšanu, tirdzniecību.

2. jur. Komercreģistrā ierakstīta fiziskā persona (individuālais komersants) vai komercsabiedrība (personālsabiedrība un kapitālsabiedrība).

komerss   novec.

1. Komeršs.

Avoti: KV

komeršs   -a, v.

1. Svinīgi studentu korporācijas svētki.

Avoti: LLVV

komeš   apv.

1. Kopš; kamēr.

Avoti: ME

komet   apv.

1. Kopš; kamēr.

2. Kaut cik.

Avoti: MiV

komēta   -as, s.; astr.

1. Debess ķermenis, kas Saules tuvumā sastāv no spožas daļas (galvas) un viena vai vairākiem gariem izplūstošu gāzu veidojumiem (astēm), bet tālu no Saules izskatās pēc izplūduša miglas mākoņa; asteszvaigzne.

Komētu astronomija— astronomijas nozare, kas pētī komētas.

Īsperioda komēta— komēta, kas periodiski redzama pēc samērā neilga laika.

Ilgperioda komēta— komēta, kas periodiski redzama pēc samērā ilga laika.

Komētas kodols— cietu daļiņu sablīvējums komētas galvā.

Orta komētu mākonis— hipotētisks veidojums Saules sistēmas ārējā daļā, kurā ir ļoti daudz komētu.

Avoti: LLVV, IVkV

Komētforts   vietv.

1. Nocietinājuma būve Daugavgrīvā, 1765.-1667. g. uzcelts forts ar 2 no tā atzarotiem dambjiem, kurš sava komētai līdzīgā apveida dēļ ieguva savu nosaukumu.

Komētforta dambis— hidrotehniska būve Rīgā, Daugavgrīvā, uz ziemeļiem no Daugavgrīvas cietokšņa, uzbūvēts 1780. gados, lai regulētu Daugavas gultni un ziemeļrietumu virzienā izveidotu taisnu kuģu ceļu uz jūru.

Avoti: LE1

komētīti   novec.

1. Zvaigznēm līdzīgi akmeņi ar zīmēm, kas atgādina komētas.

Avoti: SV33

kometopauze   astr.

1. Robežslānis starp komētu un starpplanētu vidi.

Avoti: ZTV

komētveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir komētas forma, veids.

Komētveida miglājs astr.— neliels, komētai līdzīgs galaktisks miglājs ar nepārtrauktu starojumu.

Avoti: LLVV

komētveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Komētveida.

Avoti: LLVV

Komfa   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamas ziemeļaustrumu daļā ("Cam Pha"), akmeņogļu izvedosta Dienvidķīnas jūras Bakbo līča krastā, 203400 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

Komfo   mit.

1. Komfo Anoče - ašantu (Ganas dienvidi) mitoloģijā - episkais varonis, kuram piemita brīnumainas īpašības - viņš prata izsaukt lietu, paredzēt notikumus, neparasts spēks, viņš kļuva par priesteri, kurš apvienoja visas ašantu ciltis.

Avoti: Mit

komfortabls   -ais; s. -a, -ā;

1. Ērts, arī labiekārtots (piemēram, par priekšmetiem, telpām).

Avoti: LLVV

komfortablums   v.

1. Vispārināta īpašība --> komfortabls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

komforts

1. Ērtības; ērtību un labierīcību kopums.

Komforta zona— optimālā vides temperatūra, kurā dzīvnieks jūtas vislabāk.

2. pārn. Labsajūta.

Avoti: SV99

komi   nelok., v.

1. Komiešu pašnosaukums.

Avoti: LLVV

komi   apv.

1. Kami - pīrādziņi no neraudzētas kviešu mīklas, parasti ar gaļas pildījumu.

Avoti: VV

Komi   vietv.

1. Komi Republika - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Eiropas daļas ziemeļos, administratīvais centrs - Siktivkara, platība - 416800 kvadrātkilometru, 958500 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

komīcijas   vēst.

1. Brīvo pilsoņu tautas sapulces Senajā Romā un citās zemēs; komīciji.

Avoti: SV99

komīciji   vēst.

1. Komīcijas - brīvo pilsoņu tautas sapulces Senajā Romā un citās zemēs.

Avoti: VtV

komieši

1. Nācija, dzīvo Komi Republikā (Krievijā), runā komiešu valodā, ticīgie - pareizticīgie.

Komiešu valoda— komiešu-zirjāņu valoda, somugru valodu saimes Permas grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

Avoti: EV

komieši-permieši

1. Tautība Krievijā, dzīvo Krievijas Federācijas Permas apgabala ziemeļrietumu daļā, runā komiešu-permiešu valodā, ticīgie - pareizticīgie.

Komiešu-permiešu valoda— somugru valodu saimes Permas grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

Avoti: EV

komijs   -a, v.

1. Pārdevējs, tirgotāja palīgs.

Avoti: LLVV

komika   -as, s.; parasti vsk.

1. Tas, kas izsmiekla veidā izraisa nosodījumu; tas, kurā izsmiekla veidā izpaužas nosodījums.

2. Komisms, komiskais.

Avoti: LLVV

komiks   nevēl.

1. Komikss.

Avoti: SV08, LeK-15

komikss   -a, v.

1. Zīmējumu sērija, kurā attēlots komiska stāsta vai piedzīvojumu žanra stāsta saturs un kurai pievienoti attiecīgi paskaidrojumi.

Avoti: LLVV

komiķis   -ķa, v.

1. Skatuves mākslinieks, komisku lomu tēlotājs (parasti teātra, cirka mākslā).

2. Cilvēks, kas ar saviem vārdiem vai izturēšanos izraisa smieklus.

Avoti: LLVV

komilitonis   -ņa, v.

1. Studiju biedrs.

Avoti: LLVV

komilitons   novec.

1. Komilitonis.

Avoti: LME

Komilla   vietv.

1. Pilsēta Banglandešas austrumos ("Comilla"), Gumti krastos, 500000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

komiltonis   -ņa, v.

1. Komilitonis - studiju biedrs.

Avoti: LLVV

komiltons   novec.

1. Komilitonis.

Avoti: LME

Komine-Varnetona   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr., vācu "Comines-Warneton", nl. "Komen-Waasten"), Valonijas reģiona Eno provincē, 17900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kominforms

1. Komunistisko partiju informācijas birojs - organizācija sadarbībai starp dažādām komunistiskajām partijām 1947.-1956. g.; radās kā Kominternes turpinājums.

Avoti: LEV

komingss

1. Lūkas apmale kuģa tilpnei; kuģa durvju apakšējā apmale.

Avoti: Ang

komīns   apv.

1. Dūmenis.

2. Kvēpenes detaļa, kurā iestiprināta dakts.

Avoti: KiV

Kominterne   vēst.

1. Komunistiskā (III) Internacionāle - starptautiska komunistisko partiju apvienība (1919-1943).

Avoti: SV99

kominterns   novec.

1. Kominterne.

Avoti: LME

komiņš   žarg.

1. Komunists.

2. Homoseksuālis.

3. novec. Komingss.

Avoti: SLG

komisariāts   -a, v.

1. Centrālo un administratīvo iestāžu nosaukums vairākās valstīs.

Avoti: SV96

komisārs   -a, v.

1. Policijas amatpersona dažās valstīs.

2. Eiropas Savienības, Apvienoto Nāciju Organizācijas amatpersona, kas koordinē darbību kādā noteiktā sfērā.

3. Starptautiskās sporta veida federācijas pārstāvis starptautiskās sacensībās.

4. vēst. Amatpersona ar politiskām, administratīvām vai citām funkcijām.

Tautas komisārs— PSRS valdības loceklis, kas vadīja tautas komisariātu ( 1917-1946).

Kara komisārs— Militārpersona, kas Padomju Savienībā vadīja kara komisariātu.

Avoti: SV99

komisija   -as, s.

1. Personu grupa, kas ir pilnvarota veikt kādu speciālu uzdevumu vai iepriekš izstrādāt kādu jautājumu.

2. Nolīgums starp, parasti divām, personām (diviem uzņēmumiem) par kādu darījumu, kuru veic pirmā persona (pirmais uzņēmums) uz otrās personas (otrā uzņēmuma) rēķina.

Pieņemt (retāk paņemt) komisijā— par zināmu atlīdzību pieņemt kādu preci pārdošanai.

Nodot komisijā— nodot starpniekam (komisionāram) pārdošanai.

3. Atlīdzība par darījumu izpildi (parasti procentos no darījuma kopsummas).

Avoti: LLVV

komisionārs   -a, v.

1. Starpnieks tirdznieciskos darījumos, persona, kas par zināmu atlīdzību veic tirdznieciskus darījumus.

Avoti: LLVV

komisjonka   žarg.

1. Komisijas veikals.

Avoti: SLG

komiskais

1. Estētikas kategorija, kas raksturo smieklīgo, izsmiekla veidā atsedz, vērtē, nosoda estētiskajam ideālam neatbilstošas parādības.

Avoti: SV99

komisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas kādiem ideāliem, normām, likumībām neatbilstošu parādību nosodījums izsmiekla veidā; saistīts ar šādu parādību nosodījumu izsmiekla veidā, tam raksturīgs.

Komiskā opera— opera, kurai ir jautrs vai satīrisks saturs un kurā muzikālie priekšnesumi mijas ar runātiem dialogiem.

2. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē; parasti vsk.; filoz. Estētikas kategorija, kurā ietverts vērtējums parādībām, kas neatbilst kādiem ideāliem, normām, likumībām un izraisa nosodījumu izsmiekla veidā; komisms (1).

3. Jocīgs, smieklīgs.

Avoti: LLVV

komiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> komisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> komisks (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

komisms   -a, v.; parasti vsk.

1. filoz. Estētikas kategorija, kurā ietverts vērtējums parādībām, kas neatbilst kādiem ideāliem, normām, likumībām un izraisa nosodījumu izsmiekla veidā; komiskais.

2. Komiskums (1).

Avoti: LLVV

komisūra   med.

1. Savienojums, saiklis.

Avoti: TM

komisurorāfija   med.

1. Savienojuma daļu sašūšana, lai samazinātu atveri.

Avoti: MSV

komisurotomija   med.

1. Komisūras vai fibrozas saites pārgriešana, piem., grieziens lūpas kaktiņā.

Mitrālā komisurotomija— mitrālā vārstuļa sašaurinātas atveres paplašināšana operācijas ceļā.

Avoti: TM

komitatīvs   val.

1. Locījums, kas izsaka pavadonību vai kopību.

Avoti: VsV

komitāts   -a, v.

1. Lielākā administratīvi teritoriālā iedalījuma vienība Ungārijā.

2. vēst. Ķeizariskā Romā un karolingu laikā franku valsts ķeizara pavadoņu un galminieku, kā arī paša galma nosaukums.

3. vēst. Frankiem grāfa amata un pārvaldes apgabala nosaukums.

4. novec. Svinīga izvadīšana, ko rīko no augstskolas aizejošam studentam viņa komīlitoņi.

Avoti: LLVV, KV

komiteja   -as, s.

1. Vēlēta vai valsts varas iecelta institūcija, kas vada kādu valstisku vai sabiedrisku darbību; personu grupa, kas pilnvarota veikt kādu uzdevumu (piem., organizācijas komiteja, rīcības komiteja).

Komiteja Latvijas brīvībai— trimdas latviešu augstākā pārstāvniecības institūcija politiskai darbībai un starptautiskiem sakariem, dibināta 1951. g., darbību izbeidza 1977. g., un politiskās funkcijas pārņēma PBLA valde.

Avoti: SV99

komitents   -a, v.

1. Persona, kas uzdod komisionāram noslēgt zināmu darījumu (piemēram, pirkšanu, pārdošanu) komisionāra vārdā, bet uz uzdevuma devēja rēķina.

Avoti: LLVV

komitete   novec.

1. Komiteja.

Avoti: Ang

komitēties   novec.

1. Atvadīties no savas studentu korporācijas aktīviem biedriem, sarīkojot komitātu.

Avoti: KV

komitets   novec.

1. Komiteja.

Avoti: Ang

komītis   žarg.

1. Komunists.

Avoti: Žrg

komitīvs   novec.

1. Rakstīta pilnvara.

Avoti: SV33

komivojažeris   novec.

1. Komivojažieris.

Avoti: LME

komivojažers   novec.

1. Komivojažieris.

Avoti: LME

komivojažieris   -ra, v.

1. Ceļojošs tirdzniecības firmas pārstāvis, kas piedāvā pircējiem preces pēc paraugiem.

Avoti: LLVV

komivojažiers   novec.

1. Komivojažieris.

Avoti: LME

Komiža   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Komiža"), Splitas-Dalmācijas županijā, 1500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

komj.   saīs., vēst.

1. Komjaunatne; komjaunietis.

Avoti: i1

komjaunatne   -es, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Padomju Savienības komunistiskās partijas jaunatnes organizācija.

Avoti: LEV

Komjaunietis   vietv.

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Tunkūni" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

komjaunietis   -ša, v.; vēst.

1. Komunistiskās Jaunatnes Savienības (komjaunatnes) biedrs.

Avoti: LLVV

Komlavila   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Combs-la-Ville"), Ildefransas reģiona Sēnas un Marnas departamentā, 21500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Komlo   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Komlo"), Baraņas meģē, Mečeka masīva ziemeļu nogāzē, 23900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

kommā   žarg.

1. Komats.

Avoti: SLG

komma

1. Ļoti mazs, ar dzirdi tikko uztverams intervāls mūzikas akustikā; skaitlis 80/81, ja divu toņu frekvences atšķiras ne vairāk kā 80/81 reizes, tad tādus toņus var pieņemt par vienādiem.

Avoti: LPE, KV

kommanda   novec.

1. Neliela kara spēka nodaļa.

2. Kara spēka pavēles visīsākais veids.

Avoti: SV33

kommandants   novec.

1. Kommandieris, kara spēka nodaļas priekšnieks.

2. Vispārim priekšnieks, vadītājs.

Avoti: SV33

kommandieris   novec.

1. Kara spēka nodaļas priekšnieks.

2. Vispārim priekšnieks, vadītājs.

Avoti: SV33

kommanditsabiedrība   novec.

1. Nepilnīga sabiedrība, kur viens vai vairāki kapitālisti piedalās ar visu mantu un personīgam pūlēm, kamēr citi tikai ar zināmu naudas summu.

Avoti: SV33

kommandors   novec.

1. Dažu ordeņu visaugstākā pakāpe.

2. Bruņinieku ordeņa galva jeb priekšnieks.

3. Jahtkluba vecākais jeb priekšsēdētājs.

Avoti: SV33

kommans   novec.

1. Korporāciju studentu uzvešanās noteikumi.

Avoti: SV33

kommas   apv.

1. Kommas vilkt - būt intīmās attiecībās.

Avoti: ME

kommasācija   novec.

1. Izkaisītu zemes gabalu savienošana vienās rokās, streijgabalu iznīcināšana un salikšana vienkop.

Avoti: SV33

kommāties   apv.

1. Dzīvot intīmās attiecībās, būt kopā.

Avoti: ME, VeAT

kommats   novec.

1. Komats.

Kommata bacilis— Koha bacilis, kas rada holeru.

Avoti: KV, SV33

kommelinācejas   novec.

1. Viendīgļlapju augu zdimta, kam ziediem izšķir vienu kausiņu un vainadziņu, gk. tropos, Latvijā sastopama kā istabas augs.

Avoti: KV

kommenda   novec.

1. Komtura pārvaldes iecirknis; komturija.

2. Viduslaikos prebendas izmantošana, kāda baznīcas amata ienākumu saņemšana, neizpildot attiecīgos amata pienākumus.

Avoti: KV

kommendācija   novec.

1. Simbolisks akts, ar ko senā Romā klients atdevās patronātā, bet viduslaikos karavīrs iestājās kāda kunga draugos un lēņa vīrs kāda lēņa kunga vasaļos.

Avoti: KV

kommendātorijs   novec.

1. Dokuments, ko bīskaps deva katoļu garīdzniekam kā amata apliecību vai kā ieteikšanas rakstu.

Avoti: SV33

kommensālis   novec.

1. Komensālis.

Avoti: KV

kommensālisms   novec.

1. Parādība dzīvnieku valstī, kad pie kāda dzīvnieka sagatavotas barības ierodas kā "galda biedri" citas sugas dzīvnieki, nenodarīdami tam kaut cik jūtamu zaudējumu.

Avoti: KV

kommentārs   novec.

1. Kāda raksta izskaidrojums, iztulkojums, piezīmes un papildinājumi pie tā.

2. Acu liecinieka vai darbinieka piezīmējumi par notikumiem, kuros viņš bijis dalībnieks vai galvenais varonis.

Avoti: SV33

kommentātors   novec.

1. Komentāra autors, iztulkotājs.

Avoti: KV

kommentēt   novec.

1. Izskaidrot svešu tekstu, sastādīt komentāru.

Avoti: KV

kommentūrs   novec.

1. Garīga bruņinieku ordeņa loceklis, kuram uzticēta vairāku ordeņa muižu pārvaldīšana; komtūrs.

Avoti: SV33

kommerc-   novec.

1. Komerc-.

Avoti: LME

kommercials   novec.

1. Komerciāls.

Avoti: LME

kommercija   novec.

1. Komercija.

Avoti: LME

kommersants   novec.

1. Komesants.

Avoti: LME

kommerss   novec.

1. Komeršs.

Avoti: LME

kommeršs   novec.

1. Komeršs.

Avoti: LME

kommijs   novec.

1. Tirdzniecības veikala ierēdnis ar cietu algu, kas rīkojas pēc veikala īpašnieka priekšrakstiem; pārdevējs veikalā.

Avoti: SV33

kommīlitonis   novec.

1. Persona, kam ar kādu citu vienāds stāvoklis; augstskolas studiju biedrs.

Avoti: KV

kommisariats   novec.

1. Komisariāts.

Avoti: LME

kommisars   novec.

1. Komisārs.

Avoti: LME

kommisija   novec.

1. Komisija.

Avoti: KV

kommisionars   novec.

1. Komisionārs.

Avoti: LME

kommiskuums   novec.

1. Īpatņu kopa, kurā ik 2 īpatņi spēj dot auglīgus pēctečus (bastardus) vai nu tieši savā starpā vai krustojoties ar trešo īpatni.

Avoti: KV

kommisūra   novec.

1. Nervu šķiedru saites, kas centrālā nervu sistēmā saista tās atsevišķās, sevišķi simetriski novietotā daļas.

Avoti: KV

kommiteja   novec.

1. Komiteja.

Avoti: LME

kommitents   novec.

1. Pilnvaras izdevējs, kas citam uztic sava veikala vadību.

Avoti: SV33

kommodāts   novec.

1. Patapinājums; romiešu līgums ar ko lietu nodeva citai personai ar noteikumu, atdot to atpakaļ tai pašā stāvoklī.

Avoti: KV

kommode   novec.

1. Mēbele skapja veidā ar vairāk atvilktnēm veļas uzglabāšanai; kumode.

Avoti: SV33

kommoditāte   novec.

1. Ērtība.

Avoti: KV

kommodors   jūrn.

1. Ikviens flotes virsnieks, kas patstāvīgi kommandē eskadru.

2. Vecākais eskadras kapteinis.

3. Jahtkluba valdes priekšsēdētājs vai prezidents.

Avoti: SV33, JūVM

kommods   novec.

1. Viss tas, kas vēlāk pievienojas pirmam prasījuma priekšmetam.

Avoti: KV

kommoners   novec.

1. Komoners.

Avoti: Ang

kommoriēnti   novec.

1. Divas vai vairāk personas, kas mirušas nedabiskā nāvē kādā nelaimē, piem., kaujā, kuģa vai lidmašīnas katastrofā u. tml.

Avoti: KV

kommūna   novec.

1. Komūna.

Avoti: KV

kommūnāls   novec.

1. Uz kommūnu attiecīgs.

Avoti: SV33

kommūnāri   novec.

1. Parīzes kommūnas atbalstītāji 1871. g.

Avoti: SV33

Kommunarska   vietv.

1. Alčevska - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

kommūnerosi   novec.

1. Tās kustības dalībnieki, kas spāniešu pilsētas sacēla pret Kārļa V. spaidiem.

2. Slepenas biedrības locekļi, kas 1821. g. atdalījās no spāniešu brīvmūrnieku sabiedrības un prasīja pilnīgu brīvību un vienlīdzību.

Avoti: SV33

kommūnicēt   novec.

1. Komunicēt.

Avoti: KV

kommūnija   novec.

1. Komūnija.

Avoti: KV

kommūnikācija   novec.

1. Komunikācija.

Avoti: KV

kommūnikants   novec.

1. Dievgaldnieks.

Avoti: SV33

kommūnisms   novec.

1. Sociāla mācība, kas atmet jebkādu privātu īpašumu, ģimeni un laulību; ik vienam jāstrādā pēc savām spējām un jāsaņem pēc savām vajadzībām.

Avoti: SV33

kommunists   novec.

1. Komunists.

Avoti: Ang

kommūtācija   novec.

1. Pārgrozība, pārmaiņa; viena soda pārvēršana otrā.

Avoti: KV

kommūtātīvs   novec.

1. Komutatīvs - pārmaināms, pārgrozāms, pārvietojams.

Avoti: LV93

kommūtātors   novec.

1. Komutators.

Avoti: KV

komo

1. Bakomi - cilšu grupa Kongo Demokrātiskajā Republikā.

Avoti: PZT

Komo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Como"), Lombardijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 83500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Itālijas province ("Provincia di Como"), Lombardijas reģionā, platība - 1288 kvadrātkilometri, 599500 iedzīvotāju (2012. g.).

3. Komo ezers - atrodas Itālijas ziemeļu daļā ("Lago di Como"), Alpu priekškalnē 198 m vjl., platība - 146 kvadrātkilometri, lielākais dziļums - 414 m.

Avoti: Wi, LpA

komocija   med.

1. Satricinājums; iekšēja orgāna funkciju traucējums no satricinājuma.

Avoti: MSV

komoda   apv.

1. Kumode.

Avoti: KiV

Komoda   vietv.

1. Sala Mazo Zunda salu grupā, starp Sumbavu un Floresu, Indonēzijā, platība - 494 kvadrātkilometri, pauguraina, augstums - līdz 735 m.

Avoti: PZT

Komodora   vietv.

1. Komodora Rivadavija - pilsēta Argentīnā, Atlantijas okeāna Sanhorhes līča krastā, 177000 iedzīvotāju (2010. g.), universitāte (dib. 1961. g.).

Avoti: PZT, Wi

komodors   -a, v.

1. Lielbritānijas un dažu citu valstu karaflotēs - virsnieka dienesta pakāpe (starp kapteiņa un kontradmirāļa pakāpi); komodoram ir tiesības patstāvīgi komandēt karakuģu vienības.

2. Jahtkluba priekšnieks, priekšsēdētājs.

Avoti: SV99

Komoe   vietv.

1. Upe Rietumāfrikā, gk. Kotdivuārā, augštece - Burkinfaso, garums - 900 km, ietek Gvinejas līcī, lejtecē Amonvo ūdenskritums.

Avoti: PZT

Komokva   mit.

1. Kvakiutlu (Kanādas rietumu piekraste) mitoloģijā - neskaitāmu bagātību saimnieks, kuru attēloja kā tuklu invalīdu, kas nekad nepieceļas no savas guļvietas.

Avoti: Mit

Komomba   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptes dienvidos ("Kom Ombo"), Nīlas labajā krastā, 335600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

komon   žarg.

1. Nāc! Nāciet!

Avoti: SLG

komoners

1. Anglijas parlamenta apakšnama loceklis.

2. Anglijā - netitulēta persona (kas nepieder pie pēriem).

Avoti: Ang

komoniers   novec.

1. Komoners.

Avoti: Ang

komonomērs   ķīm.

1. Monomērs, kas piedalās kopolimerizācijas vai kopolikondensācijas reakcijās.

Avoti: ZTV

komorbīds   med.

1. Tāds, kas attiecas uz slimību vai patoloģisku procesu, kas attīstās vienlaikus.

Avoti: MSV

komorjenvīder   žarg., nelok.

1. Ar maltu gaļu pildīta pankūka.

Avoti: Žrg

komorjenvīders   žarg.

1. Ar gaļu pildīta pankūka.

Avoti: Žrg

Komoras   vietv.

1. Komoru Savienība - salu valsts Āfrikas austrumu piekrastē, Mozambikas šauruma ziemeļos, platība - 1862 kvadrātkilometri, 669300 iedzīvotāju, galvaspilsēta - Moroni, administratīvais iedalījums - 3 autonomas salas.

Avoti: LģE, PuA

Komotine   vietv.

1. Pilsēta Grieķijas ziemeļaustrumos ("Komotinē"), Austrummaķedonoijas un Trāķijas perifērijas administratīvais centrs, 51000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

komots   novec.

1. Sakas.

Avoti: LE

komp.   saīs.

1. Komparatīvs, pārākā pakāpe.

2. Komponējis; komponēts; kompozīcija; komponists (kopā ar. uzvārdu).

Avoti: i1

kompadre   žarg.

1. Draugs.

Avoti: JV

kompaktapakšstacija   tehn.

1. Kioskapakšstacija - rūpnieciski izgatavota kompakta transformatoru apakšstacija.

Avoti: EepV

kompaktāti   novec.

1. Nolīgumi, norunas.

2. Krastbraucēju kuģu apdrošināšanas biedrība.

Avoti: SV33

kompaktdisks   inf.

1. Optiskais disks, lielas ietilpības atmiņas ierīce dažāda rakstura diskrētās informācijas uzglabāšanai.

Ierakstāms kompaktdisks— kompaktdisks, no kura informāciju var ne tikai operatīvi nolasīt, bet kurā to var arī ierakstīt.

Interaktīvais kompaktdisks— lasāmatmiņas kompaktdisks, kas paredzēts īpaši formalizētu datu, audioinformācijas un videoinformācijas uzglabāšanai un reproducēšanai personālajos datoros un televizoros.

Lasāmatmiņas kompaktdisks— kompaktdisks, ko izmanto teksta un grafikas, kā arī skaņas ierakstīšanai; lasāmatmiņas kompaktdisks piemērots lielu datu masīvu uzglabāšanai.

2. Modernas tehnoloģijas metāla skaņuplate, kuras ierakstu nolasa ar lāzera palīdzību (apzīmējums CD).

Avoti: SV96

kompaktnieks   žarg.

1. Kompaktdisku atskaņotājs.

Avoti: SLG

kompakts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura daļas, sastāvdaļas atrodas cieši kopā; arī blīvs, biezs.

2. Tāds, kurā cilvēki atrodas tuvu cits pie cita (par cilvēku grupu).

3. Spraigs, intensīvs, arī vienots (par procesu, darbību); tāds, kurā (kas) noris spraigi, intensīvi.

Avoti: LLVV

kompaktums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kompakts (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kompakts (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> kompakts (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kompaljons   žarg.

1. Biedrs.

Avoti: Žrg

kompanders

1. Ierīču komplekss traucējumaizsardzības uzlabošanai signālu pārraides traktā, izmantojot dinamisku diapazona regulēšanu.

Avoti: EV

kompānija   -as, s.

1. Komercuzņēmums; sabiedrība (piem., aviokompānija, televīzijas kompānija).

2. Cilvēki, kuri kopā pavada laiku vai kurus vieno kopīgas intereses.

Kompānijas pēc— kopā ar citiem, tikai tāpēc, ka citi tā dara.

Avoti: SV99

kompanjonāžas   vēst.

1. Slepenas zeļļu apvienības Francijā (16.-18. gs.), kuru mērķis bija organizēt savstarpēju palīdzību un cīņu ar meistariem par labākiem darba un dzīves apstākļiem.

Avoti: SV69

kompanjons   -a, v.

1. Cilvēks, kas atrodas, darbojas kopā ar kādu (kādos apstākļos); kompānijas (1) dalībnieks.

2. Dalībnieks uzņēmumā.

3. s.; vēst. Sieviete, kas tiek algota turīgu sieviešu pavadīšanai, laika kavēšanai.

Avoti: LLVV

kompaņjons   novec.

1. Kompanjons.

Avoti: LME

kompaņonāži

1. Amata zeļļu apvienības Francijā, darbojās gk. slepeni, radās 12.-13. gs. lai palīdzētu klejojošiem amatniekiem, pastāvēja līdz 19. gs., kad to vietā radās arodbiedrības.

Avoti: LPE

kompaņonnāža   novec.

1. Mācekļu, zeļļu sabiedrība Francijā, kuras sākotne sniedzas atpakaļ vidus laikos.

2. Laiks, kas jānokalpo par zelli, lai iegūtu tiesības būt par meistaru.

Avoti: SV33

kompaņons   novec.

1. Atklātas tirdzniecības sabiedrības biedrs; vispār biedrs kādā uzņēmumā; līdzstrādnieks.

Avoti: KV

komparācija   novec.

1. Salīdzināšana.

Avoti: KV

komparaskops   med.

1. Diviem mikroskopiem pievienota ierīce vienlaicīgai divu dažādu priekšmetstiklu salīdzināšanai.

Avoti: TM

komparatīvisms   -a, v.; parasti vsk.

1. val. Salīdzināmi vēsturiskā valodu pētīšana.

2. literat. Salīdzināmā daiļdarbu, daiļliteratūras parādību pētīšana.

Avoti: LLVV

komparatīvistika

1. Salīdzināmi vēsturiskā valodniecība; pētī radniecīgu valodu un dialektu rašanos un vēsturi; salīdzinot šo valodu dotumus, iespējams rekonstruēt senākās skaņas, formas, vārdu nozīmes, turklāt ne vien atsevišķām valodām, bet pat pirmvalodai.

Avoti: SV99

komparatīvistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. val. Saistīts ar komparatīvismu (1), tam raksturīgs.

2. literat. Saistīts ar komparatīvismu (2), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

komparatīvists   -a, v.

1. val. Komparatīvisma (1) speciālists.

2. literat. Komparatīvisma (2) speciālists.

Avoti: LLVV

komparatīvs   -a, v.; val.

1. Pārākā pakāpe (adjektīvam, apstākļa vārdam).

Avoti: LLVV

komparators   -a, v.

1. Mēraparāts, kurā mērījamo lielumu salīdzina ar kādu zināmu lielumu (etalonu).

2. astr. Laboratorijas iekārta divu viena un tā paša zvaigžņotās debess apgabala fotoattēlu, spektrogrammu u. tml. salīdzināšanai.

3. ģeol. Ierīce, ar ko pārbauda attāluma mērrīku garuma atbilstību nominālajam garumam un noteic faktisko garumu.

Abbes komparatora princips— princips, kas nosaka, ka mērāmajam attālumam un mērskalai jāatrodas uz vienas taisnes.

Komparatora režīms— analītiskā stereoinstrumenta darbības režīms, kurā instrumenta koordinātas pārnes attiecībā 1:1 uz ainas koordinātām.

4. Aparāts krāsotu šķīdumu krāsas salīdzināšanai.

Avoti: LLVV, SV69, ĢmV

komparence   novec.

1. Sūdzētāja vai apsūdzētā ierašanās tiesā; komparicija.

Avoti: SV33

komparēt   novec.

1. Salīdzināt.

Avoti: LME

komparicija   novec.

1. Sūdzētāja vai apsūdzētā ierašanās tiesā; komparence.

Avoti: SV33

komparijs   novec.

1. Īpatņu kopa, kurā īpatņi ir tieši vai netieši saistīti kā auglīgiem tā neauglīgiem bastardiem; ietver 1 vai vairākus kommiskuumus.

Avoti: KV

komparsa   novec.

1. Aktieris, kam nekas nav jārunā; mazāk kā statists piedalās tēlojumā.

Avoti: KV

kompartija   -as, s.

1. Komunistiskā partija.

Avoti: LLVV

kompasaugi

1. Augi, kuriem spēcīgs apgaismojums izraisa lapu kustības, kas tās izvieto ziemeļu-dienvidu virzienā, gk. stepēs un pustuksnešos; Latvijā retumis nezālienēs aug kompasa salāts.

Avoti: LPE

kompasmājiņa   -as, s.; jūrn.

1. Paliktnis, uz kura uzstāda kompasu.

Avoti: LLVV

kompass   -a, v.

1. Aparāts ģeogrāfiskā vai magnētiskā meridiāna virziena noteikšanai.

Kalnu kompass— rīks pilnīgi pareizai kalnu slāņu vai rūdas gultnes noteikšanai attiecībā uz horizontu.

Kompasa augi— augi, kuru lapu plātnes novietojas ar šķautnēm meridiāna virzienā.

Kompasa roze— kuģa kompasa skala (limbs), uz kuras atzīmēti kursa virzieni rozes formā; iedalīta 32 svītrās (rumbos), kā arī 360 grādos.

Šķidruma kompass— kompass, kura katliņš pildīts ar speciālu nesasalstošu šķidrumu, kurā uz pludiņiem peld kompasa roze.

Variācijas kompass— rīks magnētadatas novirzības noteikšanai kādā zināmā vietā.

Avoti: LEV, JūVM, SV33

Kompass

1. Neliels debess dienvidu puslodes zvaigznājs, Latvijā redzams ziemas vakaros zemu pie horizonta.

Avoti: EV

kompasts   novec.

1. Komposts.

Avoti: Ang

kompaška   žarg.

1. Kompānija.

Avoti: SLG

kompatibilitāte   med.

1. Savienojamība, saderība.

Avoti: TM

kompatibls   novec.

1. Ar kādu lietu labi savienojams.

Avoti: KV

kompaund-

1. Tāds, kurā apvienotas divas vai vairākas vienības, agregāti, sastāvdaļas u. tml.

Avoti: SV99

kompaunddzinējs

1. Kompaunds - tvaikmašīna ar diviem cilindriem, kuros tvaiks izplešas pakāpeniski.

Avoti: SV99

kompaundēšana

1. Divu vai vairāku sastāvdaļu (piem., eļļu, degvielu) ķīmiska sajaukšana, lai iegūtu produktus ar noteiktām īpašībām.

Avoti: SV99

kompaundi   ķīm.

1. Monomēru, oligomēru vai polimēru kompozīcijas, kas paredzētas elektroaparatūras vai radioaparatūras strāvu vadošu shēmu un detaļu izolēšanai, tās piesūcinot vai aizlejot.

Avoti: ZTV

kompaundmašīna

1. Kompaunds - tvaikmašīna ar diviem cilindriem, kuros tvaiks izplešas pakāpeniski.

Avoti: SV99

kompaundmotors

1. Kompaunds - līdzstrāvas mašīna (ģenerators) ar jauktu ierosmi.

Avoti: SV99

kompaunds   -a, v.; tehn.

1. Tvaika mašīna ar diviem cilindriem, kuros tvaiks izplešas pakāpeniski.

2. Līdzstrāvas mašīna (ģenerators) ar jauktu ierosmi.

3. Zemā temperatūrā kūstošs vairākkomponentu izolācijas materiāls, ko izmanto elektrotehnikā.

Avoti: LLVV

kompaunds   biol.

1. Īpatnis, kas ir heterozigotisks pēc viena lokusa divām mutantām alēlēm.

Avoti: ĢT

kompaundštance   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Kombinētā štance.

Avoti: LLVV

kompaundtrose

1. Tērauda trose, kas savīta no dažāda diametra stieplēm.

Avoti: SV99

kompaundtvaikmašīna

1. Kompaunds - tvaikmašīna ar diviem cilindriem, kuros tvaiks izplešas pakāpeniski.

Avoti: SV99

kompendijs   -a, v.

1. Pamattēžu īss izklāsts.

2. Ierīce (kinoaparātā), piemēram, filtru, blendes nostiprināšanai.

Avoti: LLVV

kompendiozs   novec.

1. Īss, saspiests; konspektīvs.

Avoti: KV

kompene   žarg.

1. Kompozīcija.

Avoti: SLG

kompensācija   -as, s.

1. Atlīdzība; atalgojums (piem., par paveikto, zaudēto); naudas summa, ar kuru kaut ko atlīdzina.

2. jur. Paņēmiens, kā pilnīgi vai daļēji izbeigt divu darījuma partneru saistības, savstarpēji ieskaitot prasījumus, ko tie viens pret otru izvirzījuši.

3. med. Izjukuša psihisko un psihofizioloģisko procesu līdzsvara daļēja atjaunošanās, izveidojoties pretējas virzības impulsiem vai reakcijām.

4. Reaktīvās elektriskās jaudas patēriņa samazināšana.

5. Tulkojumzinātnē - nepārtulkojamas avotteksta vienības vai īpatnības aizstāšana ar līdzīgu elementu citviet tulkojumā.

6. med. Kāda trūkuma vai nepietiekamības izlīdzināšana vai aizvietošana.

Avoti: LLVV, SV99, VsV, TM

kompensatorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kompensatoru 1(1), tam raksturīgs; kompensators 2(1).

2. Saistīts ar kompensatoru 1(2), tam raksturīgs; kompensators 2(2).

Avoti: LLVV

kompensators   -a, v.

1. tehn. Ierīce, iekārta, kas līdzsvaro, novērš (kā) iedarbību.

2. Orgāns, kas aizstāj, līdzsvaro cita orgāna darbību, ja tā ir traucēta.

Avoti: LLVV

kompensators   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kompensatoru 1 (1), tam raksturīgs; kompensatorisks (1).

2. Saistīts ar kompensatoru 1 (2), tam raksturīgs; kompensatorisks (2).

Avoti: LLVV

kompensēšana   val.

1. Tulkojumzinātnē - nepārtulkojamas avotteksta vienības vai īpatnības aizstāšana ar līdzīgu elementu citviet tulkojumā.

Avoti: VsV

kompensēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atlīdzināt, atalgot (piemēram, par paveikto, zaudēto); par atlīdzību izsniegt naudas summu.

2. Aizstājot, līdzsvarojot (ar ko), mazināt, novērst (kā iedarbību, arī defektu).

3. Kaut ko aizstāt ar kaut ko citu.

Avoti: SV99

kompensēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> kompensēt (1); tikt kompensētam.

2. Refl. --> kompensēt(2); tikt kompensētam.

Avoti: LLVV

kompensēts   med.

1. Izlīdzināts, līdzsvarots (trūkums, sirds vārstuļu defekts).

Avoti: MSV

kompeta   apv.

1. Konfekte.

2. Liels, garš.

Kā kompeta— saka par samērā lielu, garu priekšmetu, augu, tā daļu u. tml., kas izceļas starp citiem tā paša veida priekšmetiem.

Avoti: SiV

kompete   apv.

1. Konfekte.

Avoti: ĒiV

kompeteišens   žarg.

1. Kompetence.

Avoti: SLG

kompetence   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. tikai vsk. Lietpratība, plašas zināšanas, profesionāla pieredze, izpratne (kādā jautājumā, jautājumu kopumā); speciālista darbības joma.

2. tikai vsk. Piekritība, tiesīgums (kādā jautājumā, jautājumu kopumā), pilnvaru kopums (piemēram, iestādei, tās vadītājam); sfēra, par ko uzdota atbildība, ņemot vērā personas izglītību, spējas, zināšanas un pieredzi attiecīgajā jautājumā.

3. med. Orgānu vai audu spēja adekvāti veikt savas funkcijas.

4. med. Embrija šūnu spēja diferencēties induktoru nosacītos šūnu tipos.

Avoti: LLVV, TK-84, TM

kompetents   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir piekritība, tiesīgums (kādā jautājumā, jautājumu kopumā); arī pilnvarots.

2. Lietpratīgs, ar plašām zināšanām, profesionālu pieredzi, izpratni (kādā jautājumā, jautājumu kopumā).

Avoti: LLVV

kompetentums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kompetents (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kompetents (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kompetīcija   psih.

1. Sacensība.

Avoti: PsA

kompiķis   žarg.

1. Dators.

Avoti: SLG

kompilācija   -as, s.

1. Citu cilvēku radošā vai zinātniskā darba rezultātu izmantošana, visu datu aizgūšana no citu pētījumiem (bez patstāvīga vērtējuma).

2. Šādi veidots literārs vai zinātnisks darbs.

3. inf. Augsta līmeņa programmēšanas valodā rakstītu programmu pārvēršana mašīnkodā.

Avoti: SV99

kompilatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kompilāciju (1), tai raksturīgs; tāds, kas ir radies kompilējot.

Avoti: LLVV

kompilators   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar kompilāciju (1), kompilācijas (1) autors.

2. inf. Programma, kas veic augsta līmeņa valodā uzrakstītas programmas translēšanu mašīnvalodā (objektkodā).

Avoti: LLVV

kompilēšana   inf.

1. Augsta līmeņa valodā uzrakstītas programmas translēšana mašīnvalodā.

Avoti: D3

kompilēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Aizgūt, pārņemt (ko) bez patstāvīga viedokļa, vērtējuma; šādi veidot (kādu darbu).

2. tehn. Skaitļošanas tehnikā - kārtot iepriekš translētus segmentus, apakšprogrammas vai standartprogrammas vienotā programmā.

Avoti: LLVV

kompis   žarg.

1. Dators.

Avoti: SLG

kompiters   novec.

1. Dators, kompjūters.

Avoti: Ang

kompītis   žarg.

1. Dators.

Avoti: SLG

Kompjeņa   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Compiegne"), Pikardijas reģiona Uāzas departamentā, 40500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

kompjūterdiagnostika   psih.

1. Elektroniska izvērtēšana, resp., interpretējoša apstrāde.

Avoti: PsA

kompjūtergrafika

1. Datorgrafika - informācijas apstrāde, kurā ar atbilstošu programmu un ierīču (piem., grafisko displeju un ploteru) palīdzību var attēlot informāciju grafiskā veidā.

Avoti: ZTV

kompjuterizācija

1. Datorizācija - datoru plaša lietošana un efektīvas izmantošanas apguve dažādās sabiedrības dzīves sfērās, arī atsevišķa uzņēmuma, iestādes vai nozares apgāde ar datortehniku.

Avoti: SV99

kompjuterizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Datorizēt.

Avoti: MLVV

kompjūters   -a, v.

1. Dators, elektroniskais skaitļotājs.

Avoti: LLVV

kompjūtersistēma   s.

1. Datorsistēma.

Avoti: MLVV

kompjūterspeciālists   v.

1. Datorspeciālists.

Avoti: MLVV

kompjūtertehnika   s.

1. Datortehnika.

Avoti: MLVV

kompjūtertomogrāfija

1. Datortomogrāfija - diagnostikas metode dažādu orgānu slāņu attēlu ieguvei ar datora palīdzību (angļu "computer tomography").

Avoti: PL

kompjūtertomogrāfs   v.

1. Aparāts, ar ko veic kompjūtertomogrāfiju; datortomogrāfs.

Avoti: MLVV

komplanācija

1. novec. Laukumu aprēķināšana uz līkas virsmas ar integrālrēķinu palīdzību.

2. med. Nolīdzināšana; saplacināšana.

Avoti: TM

komplanaritāte

1. Vektoru paralelitāte vienai plaknei.

Komplanaritātes nosacījums— noteikums, ka vektoriem, kas iet no projekcijas centriem uz objekta punktu un vektoram, kas savieno projekcijas centrus (bāzi), jāatrodas vienā plaknē.

Avoti: EV, ĢmV

komplekcija   novec.

1. Ķermeņa uzbūve, sejas krāsa.

2. Mūzikā iesākums vai papildinājums, kas der par saišķi starp daļām vai arī par iesākuma atkārtojumu.

Avoti: SV33

kompleksains   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds, kam ir zems pašnovērtējums un ar to saistītas psiholoģiska rakstura problēmas.

Avoti: MLVV

kompleksija   -as, s.

1. Miesas būve, ķermeņa uzbūve.

2. med. Sejas ādas krāsa un izskats.

Avoti: SV99, TM

kompleksķīmija   novec.

1. Mācība par kompleksiem savienojumiem.

Avoti: KV

kompleksometrija

1. Ķīmiskās analīzes metode, kuras pamatā ir metālu jonu spēja veidot kompleksus savienojumus ar kompleksoniem; izmanto sakausējumu, minerālu u. c. analīzei, ūdens cietības noteikšanai.

Avoti: SV99

kompleksoni

1. Organiski savienojumi, kas ar metālu joniem veido kompleksus savienojumus; izmanto kompleksometrija, metalurģijā, lauksaimniecībā u. c.

Avoti: SV99

kompleksonometrija

1. Kompleksometrija - ķīmiskās analīzes metode, kuras pamatā ir metālu jonu spēja veidot kompleksus savienojumus ar kompleksoniem; izmanto sakausējumu, minerālu u. c. analīzei, ūdens cietības noteikšanai.

Avoti: SV99

komplekss   -a, v.

1. Kopums, kurā (piemēram, priekšmeti, parādības) veido vienību, veselumu; priekšmeti, parādības, kas veido vienību, veselumu.

2. Kopums (darbībām, procesiem), kas veido vienotu veselumu; darbības, procesi, kas veido vienotu veselumu.

3. Kopums (tēliem, idejām, izteiksmes līdzekļiem u. tml., piemēram, mākslas darbā, tekstā), kas veido ko saistītu, vienotu.

4. Slimības, fizioloģiskas norises, psihiski procesi u. tml., kas veido ko saistītu, veselu.

Avoti: LLVV, SV99, Psh

komplekss   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kompleksu 1(1), tam raksturīgs.

Kompleksie savienojumi— ķīmiskie savienojumi, kas sastāv no centrālā atoma un no atomiem vai atomu savienojumiem, kuri to ietver.

Kompleksais skaitlis— skaitlis, kas sastāv no reālām daļām un imaginārās daļas.

Kompleksie mēsli (arī minerālmēsli)— minerālmēsli, kas satur divas vai vairākas augu barības vielas.

2. Saistīts ar kompleksu 1(2), tam raksturīgs.

Kompleksā ārstēšana— dažādu metožu vienlaicīga izmantošana, lai likvidētu slimību.

3. Saistīts ar kompleksu 1(3), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

komplekssālis   novec.

1. Ķīmiskie savienojumi, sāļi kuros zūd sākotnējo vielu īpašības un to vietā rodas jauna grupa, kas šķīdumā dod citu jonu.

Avoti: KV

kompleksums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> komplekss 2 (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> komplekss 2 (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> komplekss 2 (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kompleksveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas sastāv no kompleksa 1 (1), tāds, ko veido komplekss 1 (1).

2. Tāds, kas sastāv no kompleksa 1 (2), tāds, ko veido komplekss 1 (2).

3. Tāds, kas sastāv no kompleksa 1 (3), tāds, ko veido komplekss 1 (3).

Avoti: LLVV

kompleksveidā   lok., nelok.

1. Tā, ka rodas komplekss 1 (1).

2. Tā, ka rodas komplekss 1 (2).

3. Tā, ka rodas komplekss 1 (3).

Avoti: LLVV

kompleksveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kompleksveida (1).

2. Kompleksveida (2).

3. Kompleksveida (3).

Avoti: LLVV

komplektācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, arī rezultāts --> komplektēt (1).

2. Process, arī rezultāts --> komplektēt (2).

Avoti: LLVV

komplektēšana

1. Komplekta sastādīšana; papildināšana, palielināšana līdz pilnam sastāvam.

2. Bruņoto spēku papildināšana.

Avoti: SV69

komplektēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot (kā) komplektu 1 (1).

2. Veidot (kolektīvu) no atsevišķiem cilvēkiem, kuriem ir kopīgs mērķis, uzdevums.

Avoti: LLVV

komplektētava   -as, s.

1. Vieta, cehs, kur (ko) komplektē (1).

Avoti: LLVV

komplektēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> komplektēt(2); tikt komplektētam.

2. reti. Refl. --> komplektēt(1); tikt komplektētam.

Avoti: LLVV

komplektģērbs

1. Ģērbu kopums, kuru projektē, izgatavo, pārdod, uzskaita un valkā kā vairāku nesimetriski dažādo savrupģērbu komplektu, piem., uzvalks, kostīms.

Avoti: ZTV

komplektība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> komplekts 2 (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

komplekts   -a, v.

1. Noteiktam uzdevumam paredzētu, piemēram, priekšmetu, pilnīgs sakopojums.

2. Parasti savienojumā "pilns komplekts"; maksimālais (cilvēku) skaits, kas vajadzīgs pēc noteikumiem vai štatu sarakstiem.

Avoti: LLVV

komplekts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir iekļauts komplektā 1 (1); tāds, kas veido komplektu 1 (1).

Avoti: LLVV

komplektums   mil.

1. Izstrādājumu, rezerves daļu, instrummentu, piederumu, materiālu, kā arī ekspluatācijas dokumentu daudzuma un nosaukumu atbilstība nogādei patērētājiem no ražošanas uzņēmuma.

Avoti: MIL

komplementācija   biol.

1. Mijiedarbība starp diviem celulārajiem vai virusālajiem gēnu komplektiem vienā un tai pašā šūnā vai tā, ka šūna spēj funkcionēt arī tad, ja katrs gēnu komplekts satur mutantu vai nefunkcionējošu gēnu.

Alēļu komplementācija— divu viena gēna mutanto alēļu komplementārā mijiedarbība, kuras rezultātā veidojas savvaļas tipa pazīme.

Gēnu komplementācija— savvaļas tipa pazīmes attīst'ba hibrīdiem, kuru vecāku mutantie gēni determinē viena biosintēzes procesa divus dažādus etapus.

Avoti: MSV, ĢT

komplēmentārijs   novec.

1. Kommanditsabiedrībā persona, kas veikalā ieguldījusi visu savu kapitālu un ziedo tam spēku.

Avoti: SV33

komplementaritāte

1. Divu vai vairāku gēnu kopdarbība, kas dod tādu organisma īpašību, kādu nevar dod neviens no gēniem atsevišķi.

2. Atsevišķu DNS un RNS molekulu pavedienu spēja sapāroties, veidojot dubultspirāles.

Avoti: SV99, ĢT

komplementārkrāsas   -u, vsk. komplementārkrāsa, -as, s.

1. Papildkrāsas - krāsas, kas, spektrāli sajauktas, dod balto krāsu.

Avoti: LLVV

komplementārleņķi

1. Divi leņķi, kuru summa ir 90 grādi.

Avoti: LEV

komplementārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas (ko) papildina; papildu.

2. psih. Ar pretstatu papildinošs.

Avoti: LLVV, PsA

komplementārs   -a, v.

1. Līgumsabiedrības darbinieks, kurš uzņemas pilnu atbildību par līgumsabiedrības saistībām.

Avoti: TK-5

komplementofils   med.

1. Tāds, kas spēj saistīties ar komplementu.

Avoti: TM

komplementoīds   med.

1. Komplements, kas spēj saistīties ar amboceptoru, bet nespēj (pēc karsēšanas) ierosināt līzi.

Avoti: TM

komplements

1. Olbaltumvielu komplekss, kas darbojas par dabiskās imunitātes faktoru.

2. novec. Papildinājums; papildu līdzeklis.

Avoti: SV99, KV

komplētēt   novec.

1. Papildināt, aizpildīt.

Avoti: KV

kompletorijs

1. Regulārās lūgšanas katoļu baznīcā, ko izpilda pirms gulētiešanas.

Avoti: DzV

komplēts   novec.

1. Pilns, pilnīgs.

Avoti: KV

komplēts   novec.

1. Dāmu apģērbs, kura svārki un jaka vai mētelis pagatavoti no tās pašas drānas.

Avoti: KV

kompliance   fiz., tehn.

1. Padevīgums.

Avoti: SV96

komplicēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot daudzveidīgāku, arī sarežģītāku.

2. Panākt, ka (kā) paveikšanai, atrisināšanai, izlemšanai nepieciešama samērā liela psihiska piepūle; sarežģīt.

Avoti: LLVV

komplicētība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> komplicēts (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> komplicēts (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

komplicēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; pareti.

1. Refl. --> komplicēt (1); tikt komplicētam.

2. Refl. --> komplicēt (2); tikt komplicētam.

Avoti: LLVV

komplicēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Daudzveidīgs, arī sarežģīts.

2. Tāds, kura paveikšanai, atrisināšanai, izlemšanai nepieciešama samērā liela psihiska piepūle; sarežģīts.

Avoti: LLVV

komplikācija   -as, s.

1. Sarežģījums (kādā norisē, darbībā).

// med. Pamatslimībai pievienojies patoloģisks process, kas nav pamatslimībai obligāts, tomēr ir ar to saistīts, piemēram, virusāla pneimonija gripas laikā.

Avoti: LLVV, VE

kompliķēt   novec.

1. Komplicēt.

Avoti: LME

komplimentārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Slavējošs, cildinošs.

Avoti: MLVV

kompliments   -a, v.

1. Uzslava, cildinājums, parasti, lai kādam glaimotu, izpatiktu.

Avoti: LLVV

komplots

1. Sazvērestība; slepena sabiedrošanās ļauniem nolūkiem.

Avoti: SV69, LV93

kompluvijs   novec.

1. Aila ātrija jumtā; aila dūmu novadam virs pavarda.

Avoti: KV

komplūvijs   vēst.

1. Četrstūraina atvere seno romiešu dzīvojamās mājas jumtā virs implūvija, kas kalpoja mājas centrālās daļas jeb ātrija apgaismošanai un lietusūdens savākšanai.

Avoti: MkV

komponējums   -a, v.; pareti.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> komponēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> komponēt (2).

// tehn. Iekārtu savstarpējs izvietojums kādā teritorijā.

3. Paveikta darbība, rezultāts --> komponēt (3).

Avoti: LLVV, EepV

komponentanalīze   val.

1. Vārda nozīmes elementu analīze.

Avoti: IdV

komponente   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Atsevišķa sastāvdaļa (fizikālam vai matemātiskam lielumam).

Avoti: LLVV

komponents   -a, v.

1. Sastāvdaļa (piemēram, priekšmetā, parādībā, procesā).

2. Sastāvdaļa (materiālā, vielu maisījumā).

3. Sastāvdaļa (mākslas darbā).

4. val. Atsevišķs elements (valodas vienībā).

Komponentu analīzes metode— vārda leksiskās nozīmes analīzes metode, kas balstās uz nozīmes dalījumu sēmās jeb semantiskajos elementos.

Avoti: LLVV

komponēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. mūz. Sacerēt (skaņdarbu).

// intrans. Sacerēt skaņdarbu (ar kādiem paņēmieniem, kādām metodēm, kādā stilā u. tml.).

// intrans. Būt tādam, kas sacer, arī kam piemīt spēja sacerēt skaņdarbu.

2. Apvienojot atsevišķas daļas, elementus, veidot (ko veselu, piemēram, mākslas darbu, tekstu).

3. Sastādīt (uzdevumu, etīdi, problēmu) šahā, dambretē.

Avoti: LLVV

komponists   -a, v.; mūz.

1. Skaņdarba sacerētājs; cilvēks, kas nodarbojas ar skaņdarbu sacerēšanu.

Avoti: LLVV

kompostēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Gatavot (ko) kompostam, padarīt (ko) par kompostu.

Avoti: LLVV

kompostēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; reti.

1. Refl. --> kompostēt; tikt kompostētam.

Avoti: LLVV

komposti

1. Dažādu organisko vielu (augu atlieku, kūdras, kūtsmēslu, vircas) sadalīšanās produkts.

Avoti: LPE

kompostieris   -ra, v.

1. Darītājs --> kompostrēt.

2. Kompostrētājs - ierīce kompostrēšanai.

kompostrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot kontroles zīmi, parasti caurumus (kādā dokumentā, piemēram, biļetē), lai padarītu (to) derīgu lietošanai.

Kompostrēt smadzenes— pūlēties pārliecināt (parasti par ko aplamu).

Avoti: LLVV, SLG

kompostrētājs   -a, v.

1. Darītājs --> kompostrēt.

2. v. Ierīce kompostrēšanai.

Avoti: LLVV

kompostrieris   -ra, v.

1. Kompostrētājs - ierīce kompostrēšanai.

Avoti: LLVV

kompostrs

1. Kompostrētājs - ierīce biļešu, čeku u. c. dokumentu kontrolei vai reģistrācijai.

Avoti: SV96

komposts   -a, v.

1. Mēslojums, kas rodas, sadaloties dažādām organiskām vielām, kad uz tām iedarbojas mikroorganismi.

Avoti: LLVV

kompots   -a, v.

1. Deserta ēdiens no augļiem, ogām cukursīrupā.

2. Kaltēti augļi, ogas, ko izmanto deserta ēdienu, gatavošanai.

3. Konservi - cukursīrupā sterilizēti augļi, ogas.

Avoti: LLVV

kompots   apv.

1. No dažādiem atkritumiem īpaši gatavots trūdu mēslojums.

Avoti: KnV

kompoundlokomotīve   novec.

1. Lokomotīve ar kompounda tvaikmašīnu.

Avoti: Ang

kompozīcija   -as, s.

1. mūz. Skaņdarbs.

2. Uzbūve, struktūra, arī atsevišķu daļu, elementu izkārtojums, sakars (tēlotājā mākslā, lietišķajā mākslā, arhitektūrā).

3. Struktūra, uzbūve (daiļdarbā, teātra mākslas darbā, kinofilmā).

4. Sastāvdaļu, elementu izkārtojums (vielai).

5. Uzdevums, etīde, problēma (šahā, dambretē); šādu uzdevumu, etīžu, problēmu sastādīšana.

6. mat. Attēlojumu secīga izpilde (reizināšana), kam funkciju gadījumā atbilst to superpozīcija.

7. vēst. Nozieguma un soda izpirkuma maksa.

Avoti: LLVV, ZTV

kompozicionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kompozīciju (2), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar kompozīciju (3), tai raksturīgs.

Kompozicionālā anafora literat.— līdzīgu motīvu atkārtojums noteiktu daiļdarba posmu sākumā.

3. Saistīts ar kompozīciju (4), tai raksturīgs.

4. Saistīts ar kompozīciju (5), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kompozītatslēga   inf.

1. Atslēga, kuru veido divi vai vairāki lauki datnē, kolonnas tabulā vai atribūti relāciju datu bāzē.

Avoti: D3

kompozītblīve   jūrn.

1. Jahtu un kuģu būves veids, izmantojot divus vai vairākus atšķirīgus materiālus (sastāvdaļas, kompozītus), piemēram, korpusam ir koka apšuve un metāla brangas.

Avoti: JūVM

kompozīti   novec.

1. Kurvjzieži.

Avoti: KV

kompozītkapitelis   novec.

1. No joniskā un korintiskā kapitela elementiem sastādīts kapitelis.

Avoti: KV

kompozītmateriāli

1. Heterogēni konstrukciju materiāli kas sastāv no divām vai vairākām atšķirīgām sastāvdaļām ar izteiktu robežvirsmu starp tām; tos veido nemetālisks pamatmateriāls (matrice), kurā noteiktā kārtībā izvietoti dažādas izcelsmes pastiprinošie elementi (dispersas daļiņas, monošķiedras, šķiedru kūļi u. c.).

Avoti: ZTV

kompozītorderis

1. No joniskā un korintiskā ordera elementiem radīts orderis.

Avoti: VmV

kompozitors   novec.

1. Skaņdarbu sacerētājs; komponists.

Avoti: SV33

kompozīts   -a, v.

1. Tas, kas ir salikts, savienots.

Avoti: LLVV

kompozīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Salikts, savienots.

Kompozīts orderis— orderis, kam raksturīgs galvenokārt kapitelis, kurā korintiešu kapiteļa shēmai pievienotas četras joniešu volūtas, kas balsta tās augšdaļu.

Avoti: LLVV

kompozītsecība   inf.

1. Taustiņsitienu secība, ar kuras starpniecību datorā tiek ievadītas rakstzīmes, kas nav atrodamas tās tastatūrā.

Avoti: D3

kompračikosi   vēst.

1. 13.-17. gs. - cilvēki, kas laupīja un pirka bērnus, tos sakropļoja un pārdeva par nerriem, akrobātiem u. tml.

Avoti: SV99

kompradorburžuāzija

1. Koloniju un mazattīstīto zemju uzņēmēji, kas uzstājas kā vidutāji starp nacionālo tirgu un ārzemju lielkapitālu.

Avoti: PV

kompradors   -a, v.; pol.

1. vēst. Vietējais tirgotājs Austrumu koloniālajās un ekonomiski atpalikušajās valstīs, kas ir starpnieks starp ārvalstu firmām un vietējo tirgu.

2. pārn. Ārvalsts atbalstītājs, tās aģents savā zemē.

Kompradoru buržuāzija— koloniju un ekonomiski atpalikušo valstu buržuāzijas daļa, kas bija vidutāji starp nacionālo tirgu un ārzemju kapitālu.

Avoti: SV99, VjV

komprese   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Apliekamais, pārsējs, ko uzliek ārstnieciskā nolūkā.

Avoti: LLVV

kompresibilitāte   novec.

1. Saspiežamība.

Avoti: KV

kompresibls   med.

1. Saspiežams.

Avoti: TM

kompresija   -as, s.

1. tehn. Gaisa, gāzes vai degoša maisījuma saspiešana (galvenokārt motora cilindrā vai kompresorā).

2. med. Saspiešana, arī saspiedums (kādai ķermeņa daļai, orgānam).

3. inf. Informācijas fiziskā apjoma samazināšana, kuras gaitā var notikt mazsvarīgāku datu zaudēšana.

4. filol. Divu vārda zilbju reducēšana par vienu zilbi.

Avoti: SV99

kompresors   -a, v.

1. tehn. Iekārta gāzes, gāzu maisījuma saspiešanai.

Virzuļu kompresors— kompresors, kurā virzulis saspiež gāzes vai gaisu noslēgtā cilindrā.

2. Elektroniska ierīce elektrisko signālu dinamiskā diapazona saspiešanai.

3. med. Instruments asinsvadu saspiešanai (piemēram, ķirurģiskajās operācijās).

4. med. Sašaurinātājs muskulis.

Avoti: SV99, TM

komprimēt   novec.

1. Saspiest.

Avoti: KV

kompromāts   sar.

1. Informācija, fakti u. tml., kas kompromitē.

Avoti: SV99

kompromats   žarg.

1. Kompromitējoša informācija.

Avoti: SLG

kompromisjahta   jūrn. sl.

1. Jahtu tips, kuram piederošajām jahtām ir garš, šaurs metāla ķīlis (balastķīlis), un tam vidū iebūvēts arī šverts.

Avoti: JūVM

kompromiss   -a, v.

1. Vienošanās, izlīgums (starp cilvēkiem ar pretējiem, atšķirīgiem uzskatiem, starp atšķirīgiem virzieniem u. tml.), kas panākts, savstarpēji piekāpjoties.

2. Vienošanās par šķīrējtiesu (parasti starptautiskajās tiesībās).

Avoti: LLVV

kompromitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka (kādam) rodas neslava, tiek grauta (kāda) reputācija.

Avoti: LLVV

kompromitēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Kompromitēt sevi.

Avoti: LLVV

kompross   apv.

1. Komprese.

Avoti: KiV

kompulsija

1. novec. Piespiešana.

2. med. Uzmācīga ideja, nepārvarama tieksme izdarīt kaut ko pretēji savai pārliecībai vai gribai.

Avoti: TM

kompulsīvs   med.

1. Tāds, kurš ir pakļauts kādai uzmācīgai idejai un pakļauts tieksmei izpildīt kādas darbības atkal un atkal.

kompulsorijs   novec.

1. Atgādinājuma raksts, sevišķi vienas iestādes atgādinājums otrai steidzīgi nokārtot kādu lietu.

Avoti: KV

komputacija   novec.

1. Aprēķināšana.

Avoti: SV21

Komrata   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Gagauzijas autonomās teritoriālās vienības administratīvais centrs, 26000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

koms   apv.

1. Kūma, kūms.

Avoti: ME

komsāt   apv.

1. Ēst ar patiku, ar lielu apetīti.

Avoti: KnG

komsi-komsā   žarg.

1. Šā vai tā; šaubīgi.

Avoti: Žrg

komsomols   novec.

1. Komjaunatne.

Avoti: KV

Komsomoļeca   vietv.

1. Sala Severnaja Zemļas arhipelāga ziemeļos, Krievijā, Krasnojarskas novadā, platība - 9000 kvadrātkilometru, augstums - līdz 780 m, apledojums - ~65% teritorijas.

2. Komsomoļeca līcis - atrodas Kaspijas jūras ziemeļaustrumu daļā, platība - ~15000 kvadrātkilometru, dziļums - ~1 m.

Avoti: PZT

Komsomoļska   vietv.

1. Komsomoļska pie Amūras - pilsēta Krievijā, Habarovskas novadā, 255000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Krievijā, Ivanovas apgabalā, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Ukrainā, Poltavas apgabalā, 51730 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Komsomoļske   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 11760 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

komsorgs   -a, v., vēst.

1. Komjaunatnes organizators.

Avoti: LLVV

komš   apv.

1. Kopš.

Avoti: ME

komtese   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Neprecējusies grāfiene.

Avoti: LLVV

komtesse   novec.

1. Komtese.

Avoti: LME

komtureja   novec.

1. Komturija.

Avoti: KV

komturija   -as, s.; vēst.

1. Bruņinieku ordeņa pils novads, pārvaldes iecirknis, ko vadīja komturs.

Avoti: LLVV

komturs   -a, v.; vēst.

1. Bruņinieku ordeņa pils, arī tās garnizona un komturijas priekšnieks.

Avoti: LLVV

Komugreiva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

Komultēni   vietv.

1. Komultēnu akmens - Komulteņu akmens Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LD, La1

Komulteņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

2. Komulteņu akmens - dižakmens Rēzeknes novada Sakstagala pagastā, apkārtmērs - 15 m, garums - 5 m, platums - 3 m, augstums - 1,8 m, virszemes tilpums - ~20 kubikmetri.

Avoti: LC, LD, La1

Komuļteni   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Komulteņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Komuļteņi   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Komulteņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

komun.   saīs.

1. Komunāls (kopā ar iestādes vai uzņēmuma nosaukumu).

Avoti: i1

komūna   -as, s.

1. vēst. Nacionāli teritoriāla vienība (Krievijā 1918.-1930. gados, Igaunijā, Latvijā 1919. gadā).

2. Kolektīvās lauksaimnieciskās ražošanas forma, kas saistīta ar pilnīgu ražošanas līdzekļu un procesu, patērēšanas un apkalpošanas sabiedriskošanu.

3. Mazākā administratīvi teritoriālā vienība (piemēram, Francijā, Beļģijā, Itālijā, Zviedrijā).

4. vēst. Feodālismā - pilsētas kopiena.

5. sar. Personu kolektīvs, kas apvienojies kopīgai dzīvei, ar kopēju īpašumu, kopēju darbu.

6. Zviedrijas vietējās pārvaldes vienība, ar savu valdi un tiesībām uzlikt nodokļus.

Avoti: LLVV, LEV

komunalitāte   psih.

1. Kopējo faktoru daļa.

Avoti: PsA

komunalka   žarg.

1. Komunālais dzīvoklis.

Avoti: SLG

komunālpadomnieks

1. Tituls vadošam komūnas ierēdnim Zviedrijā, kas izraudzīts uz politiskiem pamatiem; Stokholmā šis tituls ir pilsoniskais padomnieks.

Avoti: LEV

komunāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar pilsētu (vai tai līdzīgu apdzīvotu vietu), tai raksturīgs; saistīts ar pilsētas (vai tai līdzīgas apdzīvotas vietas) iedzīvotāju apgādi, nodrošināšanu.

2. vēst. Saistīts ar komūnu (4), tai raksturīgs.

Komunālā kustība— pilsētu iedzīvotāju atbrīvošanās kustība (no 10. gadsimta līdz 13. gadsimtam Rietumeiropā).

3. Saistīts ar komūnu (3), tai raksturīgs.

4. Tāds, kas ir kopējs vairākiem lietotājiem; tāds, kas ir vairāku cilvēku rīcībā, lietošanā.

Komunālais dzīvoklis— dzīvoklis, kurā dzīvo vairāk nekā viens īrnieks.

Avoti: LLVV

Komunara   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, 21200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

komunārs   -a, v.

1. vēst. Parīzes Komūnas dalībnieks 1871.

2. Komunistisko ideju atbalstītājs, cīnītājs par komunistisko iekārtu.

3. vēst. Komūnas (2) loceklis.

Avoti: LLVV

Komunarska   vietv.

1. Alčevska - pilsēta Ukrainā.

Avoti: LpA

komuneross

1. Kopienas dalībnieks.

Komunerosu sacelšanās— sacelšanās pret spāņu koloniālo kundzību Jaunajā Granadā (tag. Kolumbija) 1781. g.

Avoti: EV

komunicēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Saziņas procesā dot, sniegt informāciju, izteikt (ko); sazināties, uzturēt kontaktus.

Avoti: MLVV

komunicēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Sazināties; būt savstarpējos sakaros.

Avoti: LLVV

komūnija   -as, s.; rel.

1. Svētais vakarēdiens.

Avoti: LLVV

komunikabilitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Cilvēku spēja nodibināt un realizēt sociālos kontaktus.

Avoti: SV99

komunikabls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas veikli veido savstarpējus sakarus, savstarpējas attiecības, kam ir spēja sociāli kontaktēties.

Avoti: LLVV

komunikācija   -as, s.

1. parasti dsk. Sakari, sakaru sistēma (kādu signālu pārraidei); vadi, vadu sistēma (elektriskās strāvas, ūdens, gāzes pārvadei, kanalizācijai); satiksmes ceļi.

// mil. Satiksmes ceļi, kas saista bruņoto spēku darbības rajonu ar to bāzēm un aizmuguri.

Komunikācijas līnija— satiksmes ceļš, kas saista bruņoto spēku darbības rajonu ar to bāzēm un aizmugures rajoniem.

2. Sazināšanās; informācijas pārraide.

Komunikācijas teorija— zinātnes nozare, kas pētī sazināšanās procesu.

Masveida (arī masu) komunikācija— informācijas pārraide ar tehniskiem līdzekļiem (piemēram, ar iespieddarbiem, radio, televīziju) daudziem cilvēkiem, kas nav saistīti vietas un laika ziņā.

3. med. Savienojums; eja, atvere, kas savieno divus dobumus.

Avoti: LLVV

komunikants

1. Tas, kas piedalās komunikācijā (2).

2. rel. Dievgaldnieks.

Avoti: SV99

komunikatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar komunikāciju (2), tai raksturīgs.

Komunikatīvā komponente— lingvistisko un ekstralingvistisko zināšanu, prasmju un iemaņu kopums, kas nepieciešams valodas veiksmīgai izmantošanai saziņā atbilstoši konkrētai saziņas situācijai.

Komunikatīvais mērķtiecīgums— apzināta valodas līdzekļu izvēle saziņas atvieglošanai konkrētā ekstralingvistiskā situācijā atbilstoši sazināšanās uzdevumiem, autora komunikatīvajam nolūkam, valodas kolektīva sociālajām atšķirībām u. c.

Avoti: LLVV

komunikatīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> komunikatīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

komunikators   -a, v.

1. Tas, kas sniedz informāciju (dialogā); informācijas izplatītājs.

Avoti: LLVV

komunikāts   val.

1. val. Izteikums.

2. novec. Vienas iestādes rakstisks ziņojums citai.

Avoti: VsV, SV99

komunikē   nelok., v.; pol.

1. Oficiāls paziņojums par diplomātisku sarunu rezultātiem, par valstu savstarpējo vienošanos, par nozīmīgiem notikumiem valsts dzīvē.

Avoti: LLVV

komunikēties

1. Sazināties; apmainīties ar informāciju, dalīties domās u. tml.

Avoti: SV99

komunisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Politiskā teorija, kuras pamatā ir K. Marksa izstrādātā mācība, ka līdzšinējo vēsturi virza šķiru cīņa, bet nākotnē valdīs bezšķiru sabiedrība, kur ražošanas līdzekļi piederēs visiem kopīgi, sabiedrības locekļi būs vienlīdzīgi un darbosies princips "No katra pēc spējām, katram pēc vajadzībām".

2. Totalitāra sabiedrības forma, ko uz šīs teorijas pamata veidoja Padomju Savienībā un tās bloka valstīs.

Kara komunisms— ekonomiskā politika Krievijā 1918.-1921. g., kas ietvēra uzņēmumu nacionalizāciju, pārtikas rekvizīciju sistēmu, vispārēju darba klausību, preču - naudas apgrozības sfēras sašaurināšanu.

Avoti: SV99, VtV

komunistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar komunismu, tam raksturīgs.

2. Tāds, kā pamatā ir komunisma idejas; tāds, kas pauž komunisma idejas.

Avoti: SV99

komunists   -a, v.

1. Komunistiskās partijas biedrs.

2. Cilvēks, kas atzīst un pauž komunisma idejas.

Avoti: LLVV

komunitārisms

1. Kopienas kā būtiskākās sabiedrības struktūras un sabiedrisko attiecību elementa un kopīpašuma kā galvenās īpašuma formas atzīšana.

Avoti: PV

komūns   novec.

1. Kopējs, komunāls.

Avoti: LV93

komūnskola   vēst.

1. Mācību un audzināšanas iestāde Padomju Savienībā 1918.-1930. g.; parasti ietvēra vispārizglītojošu skolu un internātu, dažkārt arī bērnudārzu; audzēkņi strādāja lauks., rūpn. raž., darbnīcās; 1919. g. tika organizētas arī Latvijā.

2. Mācību un audzināšanas iestādes bezpajumtniekiem, bāreņiem u. c. 20. gs. 20. un 30. gados Padomju Savienībā.

Avoti: EV

komuot   apv., latg.

1. Mocīt.

Avoti: TiA

komutācija   -as, s.

1. el. Elektriskās ķēdes ieslēgšana, atslēgšana, pārslēgšana (ar ierīču, aparātu palīdzību).

2. tehn., vēst. Skaitļotāja iestādīšana noteikta uzdevuma risināšanai.

3. val. Pētīšanas metode, kas balstās uz to, ka pārmaiņas vienā valodas apakšsistēmā (piemēram, fonētikā) var izraisīt pārmaiņas citā apakšsistēmā (piemēram, semantikā).

4. vēst. Viduslaikos (galvenokārt Anglijā) - produktu un klaušu rentes nomaiņa ar feodālo naudas renti.

Avoti: LLVV

komutativitāte

1. Bināras algebriskas operācijas īpašība: darbības rezultāta neatkarība no locekļu kārtības.

Avoti: EV

komutatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Pārmaināms, pārvietojams.

Komutatīvais likums— likums, saskaņā ar kuru summa vai reizinājums nav atkarīgs no saskaitāmo vai reizinātāju kārtības.

Avoti: LLVV

komutators   -a, v.

1. el. Aparāts, ar ko ieslēdz, atslēdz, pārslēdz elektrisko ķēdi.

2. Ierīce, ko izmanto telefonijā līniju savienošanai.

Avoti: LLVV

komutēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Savstarpēji apmainīt, pārstatīt.

2. Ieslēgt, atslēgt vai pārslēgt elektriskas ķēdes daļas.

Avoti: LLVV, SV99

Komve   vietv.; novec.

1. Komoe - upe Rietumāfrikā.

Avoti: PZT

komža   rel.

1. Katoļu priestera tērps līdz ceļiem - balts ar platām piedurknēm, apdarināts ar tamborējumu vai mežģīnēm.

Avoti: GT

kon-

1. Priedēklis - kopā, savstarpēji saistīts, līdz., (piem., koncentrācija).

2. Salikteņos nozīmē "ar", "kopā ar".

Avoti: SV99, MSV

kona   apv.

1. Gandrīz.

Avoti: KiV

Kona   vietv.

1. Kona ūdenskritums - atrodas Mekongas upē ("Khone"), uz Kambodžas un Vjetnamas robežas, augstums - 21 m, platums - līdz 1,7 km.

Avoti: PZT

konācija   psih.

1. Mērķtiecīga aktivizācija.

Avoti: PsA

Konahta   vietv.

1. Vēsturiska province Īrijas rietumos (īru val. "Connacht", angļu val. "Connaught"), Atlantijas okeāna piekrastē, platība - 17100 kvadrātkilometru, administratīvais centrs - Golveja.

Avoti: PZT

Konakova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tveras apgabalā, 41400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Konakri   vietv.

1. Gvinejas galvaspilsēta (fr. val. "Conakry"), atrodas Atlantijas okeāna piekrastē, Kalumnas pussalā un Tombo salā (ar kontinentu to savieno dambis), 1494000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE, PuA

konaks

1. Turkiem un dažām citām tautām - valdības ēka, valstsiestāde; liela māja, savrupnams u. tml.

Avoti: SV69

Konans   mit.

1. Konans Plikgalvis - ķeltu mitoloģijā - karotājs un varoņa Finna līdzgaitnieks, sākotnēji attēlots kā nesavaldīgs un ļaunprātīgs cilvēks, bet vēlākos vēstījumos pārsvarā ir komisks - lielīgs, gļēvulīgs un rijīgs.

2. Konans Plikpauris - ķeltu (vēst. Īrija) mitoloģijā - varoņa Finna karotājs un līdzgaitnieks, neaprēķināms un ļaunprātīgs, vēlāk vi;nu attēloja kā komisku lielībnieku un izēdāju.

Avoti: PmV, Mit

konārijas

1. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases rinda, krūmi un kokveida liānas ar nepāra plūksnaini saliktām lapām, izplatītas tropu joslā, 1 dzimta, 24 ģintis, ~400 sugu.

Avoti: PDE

konbainis   apv.

1. Kombains.

Avoti: KiV

konc.   saīs.

1. Koncentrācija; koncentrāts; koncentrēts.

Avoti: i1

konca   apv.

1. Papēdis, kāja, stilbs; zirga papēdis.

2. Izkapts daļa, ko piestiprina pie kāta.

3. Veca, nolietota slota.

Avoti: ME, ĒiV

Konca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Konz"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 17600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

koncalājs   apv.

1. Rugājs.

Avoti: ZrvI

koncedēt   novec.

1. Piekāpties, pieļaut, atzīt.

Avoti: LV93

koncelis   apv.

1. Veci, novalkāti virssvārki (virsjaka, paīss mētelis vai kažoks).

Avoti: ZrvI

koncens   apv.

1. Tāds, kam lieli, resni kaceni, kāti stublāji; tāds (kopums), kur ir šādas augu daļas.

Avoti: ZrvI

koncentrācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, arī rezultāts --> koncentrēt (1).

Kapitāla koncentrācija— kapitāla apjoma pieaugums, uzkrājoties virsvērtībai.

Banku koncentrācija— banku galveno operāciju sakopošana nedaudzās lielākajās bankās, finanšu kapitāla veidošanās.

Ražošanas koncentrācija— process, kurā ražošana, ražošanas līdzekļi un darbaspēks tiek sakopots arvien lielākos uzņēmumos.

Koncentrācijas nometne— karagūstekņu vai citu ieslodzīto koncentrēšanas un izolēšanas vieta.

2. Process, arī rezultāts --> koncentrēt (2).

3. ķīm. Process, arī rezultāts --> koncentrēt (3).

4. kalnr. Process, arī rezultāts --> koncentrēt (4).

Avoti: LLVV

koncentrators

1. inf. Funkcionāls bloks, kas datu pārraides videi ar mazu joslas platumu ļauj apkalpot lielu datu avotu daudzumu.

2. Abonentu līniju pieslēguma bloks, kas uzstādīts ārpus telefona centrāles (iestādē, dzīvojamā ēkā, slēgtā skapī u. c.).

Avoti: ZTV

koncentrāts   -a, v.

1. Koncentrēts, parasti sauss, (pārtikas) produkts, kas ātri sagatavojams ēšanai.

2. Lopbarība ar bagātīgu barības vielu saturu, (piemēram, graudi, klijas, rauši).

3. kalnr. Bagātināšanas produkts ar paaugstinātu derīgo komponentu saturu.

Avoti: LLVV

koncentrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sakopot, uzkrāt, arī novietot (piemēram, vienā un tai pašā vietā, sistēmā).

Koncentrēt savās rokās— sakopojot, uzkrājot pakļaut sev.

2. Vērst, virzīt (parasti uzmanību, domas) uz noteiktu objektu; būt par cēloni tam, ka (parasti uzmanība, domas) vēršas, virzās uz noteiktu objektu.

3. ķīm. Palielināt vielas daudzumu (maisījumā).

4. kalnr. Bagātināt (piemēram, derīgos izrakteņus).

Avoti: LLVV

koncentrētība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> koncentrēts (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> koncentrēts (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. ķīm. Vispārināta īpašība --> koncentrēts (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> koncentrēts (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

koncentrēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Refl. --> koncentrēt (1); tikt koncentrētam.

2. Apzināti koncentrēt savu uzmanību.

3. parasti 3. pers.; ķīm. Refl. --> koncentrēt (3); tikt koncentrētam.

4. parasti 3. pers.; kalnr. Refl. --> koncentrēt (4); tikt koncentrētam.

Avoti: LLVV

koncentrēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> koncentrēt.

2. Tāds (cilvēks), kas ir koncentrējies (2).

3. ķīm. Tāds, kam ir augsta koncentrācijas, (3) pakāpe; arī sabiezināts.

Koncentrēts šķīdums— šķīdums, kur vienā tilpuma vienībā ir liels daudzums izšķīdinātās vielas.

4. Tāds, kurā ir daudz barības vielu.

Avoti: LLVV

koncentri   -u, vsk. koncentrs, -a, v.

1. Apļi (aploces), kam ir kopējs centrs, kam ir kopējs centrs, bet dažādi rādiusi.

2. Mācību kursa posmi, kuros vienu un to pašu vielu māca dažādā dziļuma pakāpē.

Avoti: LV87

koncentrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir kopējs centrs.

Koncentriskas aploces— aploces, kurām ir kopēji centri, bet dažādi rādiusi.

2. Saistīts ar koncentru (2), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

koncentriskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> koncentrisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

koncentrs   -a, v.

1. Dažāda lieluma riņķu kopums, kuriem ir kopējs centrs.

2. Apmācības pakāpe, kam ir pamatos tāds pats saturs kā citām pakāpēm, bet kas atšķiras ar vielas apjomu un sarežģītību.

Avoti: LLVV

koncepcija   -as, s.

1. Sistematizēti sakopoti uzskati par kādu parādību, procesu.

2. Uz teorētiskām atziņām balstīta priekšmeta, parādības vai notikuma būtības apraksts vai izskaidrojums; teorijas iedīglis.

3. Mākslinieka, literāta, zinātnieka vispārīgā iecere, pamatideja.

4. med. Olšūnas apaugļošana.

Avoti: SV99, TM

konceptauto

1. Automobilis - ideja (iecere).

Avoti: PL

konceptautomobilis

1. Automobilis - ideja (iecere).

Avoti: PL

konceptīvi   novec.; apst.

1. Konceptīvs.

Avoti: LV93

konceptīvs   novec.

1. Sajūtīgs, uzņēmīgs; saprātīgs, apķērīgs.

Avoti: KV

konceptpapīrs   -a, v.

1. Mazvērtīgs, zemas kvalitātes papīrs.

Avoti: LLVV

koncepts   -a, v.

1. Jēdziens, vispārināta doma.

2. novec. Uzmetums.

Avoti: LLVV

konceptuālisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Sholastiskās filozofijas virziens, pēc kura vispārīgie jēdzieni ir īpaša apziņas forma - pirmspieredzes koncepti.

Avoti: LLVV

konceptuālists   -a, v.

1. Konceptuālisma piekritējs.

Avoti: LLVV

konceptualizācija   psih.

1. Pētāmo konfrontēšana ar "formulētu" problēmu.

Avoti: PsA

konceptuāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar konceptu (1), tam raksturīgs; jēdzienisks.

Konceptuālā māksla— ASV un Eiropas mākslas virziens 20. gs. 60. gadu beigās un 70. gados; noraidīja vizuālus tēlus un ekspresīvo formas elementu nozīmi, pievērsās vispārīgiem jēdzieniem un priekšstatiem.

Konceptuālā analīze— jēdzieniskā analīze - termina jēgas pamatelementu meklēšana.

Avoti: LLVV

koncerete   apv.

1. Koncerts.

Avoti: SiV

koncerns   -a, v.

1. Akciju sabiedrību grupa, kas apvienotas mātes sabiedrību un meitas sabiedrību attiecībās.

Avoti: LEV

koncert-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar koncertu (1).

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar lielāka apjoma virtuozu skaņdarbu, parasti solo instrumentam.

Avoti: LLVV

koncertalbums   v.

1. Koncerta ieraksts albumā (piem., kompaktdiskā) ar vienu nosaukumu.

Avoti: MLVV

koncertants   -a, v.

1. Mūziķis, kas sniedz koncertu, koncertē.

Avoti: LLVV

koncertapvienība

1. Koncertu rīkotāju uzņēmums.

Avoti: LV93

koncertārija   -as, s.; mūz.

1. Ārija, kas komponēta kā patstāvīgs skaņdarbs izpildīšanai koncertos.

Avoti: LLVV

koncertariozo   nelok., v.; mūz.

1. Ariozo, kas komponēts kā patstāvīgs skaņdarbs izpildīšanai koncertos.

Avoti: LLVV

koncertbrigāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Mākslinieku grupa, kas sniedz, parasti vairākus, koncertus.

Avoti: LLVV

koncertceļojums   -a, v.

1. Ceļojums, kurā ir paredzēts sniegt koncertus.

Avoti: LLVV

koncertdarbība   -as, s.; parasti vsk.

1. Koncertu sniegšana.

Avoti: LLVV

koncertdzīve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Koncertu rīkošana; koncertu kopums (kādā laikposmā, vietā).

Avoti: LLVV

koncertestrāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Estrāde, kas paredzēta koncertiem.

Avoti: LLVV

koncertēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Sniegt koncertu, uzstāties koncertā.

Avoti: LLVV

koncertetīde   -es, dsk. ģen. -žu, s.; mūz.

1. Virtuoza etīde, kas paredzēta atskaņošanai koncertā.

Avoti: LLVV

koncertfilma   -as, s.

1. Kinofilma, kurā uzņemts koncerts vai kurā izmantoti koncerta elementi.

Avoti: LLVV

koncertflīģelis   -ļa, v.

1. Flīģelis ar kvalitatīvu konstrukciju, plašu diapazonu, ļoti labu skanējumu.

Avoti: LLVV

koncertiestudējums   -a, v.

1. Muzikāli dramatiska sacerējuma (piemēram, operas, operetes) vai daiļdarba iestudējums koncerta veidā.

Avoti: LLVV

koncertīna   -as, s.; mūz.

1. Pneimatisks mūzikas instruments ar metāla mēlītēm (vienbalsīgai muzicēšanai).

2. Sešstūraina hromatiska rokas harmonika (vienbalsīgai muzicēšanai).

Avoti: LLVV

koncertīno   nelok., v.; mūz.

1. Skaņdarbs solistam un orķestrim, līdzīgs koncertam, bet vienkāršāks un mazāk apjomīgs.

2. Solistu grupa orķestra koncertā.

3. Mūzikas instruments, kas pēc izskata līdzīgs sešrindu harmonikām.

Avoti: SV69

koncertizpildījums   -a, v.

1. Muzikāli dramatiska sacerējuma (piemēram, operas, operetes) vai daiļdarba izpildījums koncerta veidā.

Avoti: LLVV

koncertklavieres   -ru, s.; tikai dsk.

1. Klavieres ar kvalitatīvu konstrukciju, plašu diapazonu, ļoti labu skanējumu.

Avoti: LLVV

koncertlekcija   -as, s.

1. Mūzikas jautājumiem veltīta lekcija, kas parasti ir apvienota ar attiecīgo skaņdarbu vai to fragmentu izpildījumu.

Avoti: LLVV

koncertmeistars   -a, v.

1. Pirmais vijolnieks (solists) simfoniskajā orķestrī.

2. Vadošais (kādas instrumentu grupas) mūziķis simfoniskajā orķestrī.

3. Pianists, kas palīdz izpildītājiem (vokālistiem un instrumentālistiem) iestudēt viņu partijas un atskaņo pavadījumu koncertos.

Avoti: LLVV

koncertmūzika   -as, s.; mūz.

1. Mūzika, kuru mēdz atskaņot koncertos un kurai ir raksturīga, piemēram, virtuozitāte, samērā sarežģīta forma, dziļš saturs.

Avoti: LLVV

koncertnams   novec.

1. Ēka ar koncertiem nepieciešamu akustiku.

Avoti: LV93

koncertorganizācija   -as, s.

1. Organizācija, kas rīko koncertus.

2. reti. Koncertu organizēšana.

Avoti: LLVV

koncertprogramma   -as, s.

1. Skaņdarbu, daiļdarbu, deju kopums, kas veido koncertu (1).

Avoti: LLVV

koncertrepertuārs   -a, v.

1. Skaņdarbu, daiļdarbu, deju kopums, kas veido koncertu vai kas ietilpst mākslinieka, mākslinieku kolektīva repertuārā.

2. mūz. Skaņdarbu kopums, kas rakstīti kādam mūzikas instrumentam.

Avoti: LLVV

koncerts   -a, v.

1. Publisks (skaņdarbu, arī daiļdarbu, horeogrāfisku darbu) izpildījums pēc iepriekš sastādītas programmas.

2. mūz. Liela apjoma virtuozs, parasti sonātes formas, skaņdarbs dažādam izpildītāju sastāvam (piemēram, vienam vai vairākiem solo instrumentiem ar orķestri vai bez tā, balsij ar orķestri, orķestrim).

Avoti: LLVV

koncertsezona   -as, s.

1. Gada daļa, kurā intensīvi tiek rīkoti koncerti.

Avoti: LLVV

koncertskaņdarbs   mūz.

1. Viendaļīgs koncerts solistam un orķestrim.

2. Lielas formas virtuoza rakstura soloskaņdarbs, kas paredzēts koncertizpildījumam.

Avoti: ML

koncerttūre   s., sar.

1. Koncertbrauciens, koncertceļojums.

Avoti: MLVV

koncertturneja   -as, s.

1. Turneja, kuras uzdevums ir sniegt koncertus.

Avoti: LLVV

koncertuzvedums   -a, v.

1. Muzikāli dramatiska sacerējuma (piemēram, operas, operetes) vai daiļdarba uzvedums koncerta veidā.

Avoti: LLVV

koncertvalsis   -ša, v.; mūz.

1. Valsis, kuru mēdz atskaņot koncertos un kuram ir raksturīga, piemēram, virtuozitāte, samērā sarežģīta forma.

Avoti: LLVV

koncertveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir koncerta (1) veids; tāds, kas veido koncertu (1).

2. Tāds, kam ir koncerta (2) veids; tāds, kas veido koncertu (2).

Avoti: LLVV

koncertveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Koncertveida (1).

2. Koncertveida (2).

Avoti: LLVV

koncertzāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Zāle, kas iekārtota koncertiem; celtne, kurā ir šāda zāle.

Avoti: LLVV

koncesija   -as, s.

1. Līgums par valstij vai municipālām iestādēm piederošu saimniecisku objektu (piemēram, uzņēmumu, zemes gabalu, derīgo izrakteņu) nodošanu juridiskai personai (koncesionāram), kas to apsaimnieko, ievērodama līguma noteikumus.

2. Atļauja, kas dod tiesības nodarboties ar kādu arodu, rūpnieciski izmantot kādu uzņēmumu, ierīci.

3. Atlīdzība kredītiestādei, organizējot no jauna izlaistu vērtspapīru pārdošanu.

Avoti: LLVV

koncesionārs   -a, v.

1. Tas, kam ir piešķirta koncesija (1).

2. Persona, kam ir piešķirta koncesija (2).

Avoti: LLVV

koncha   novec.

1. Arhitektūrā: gliemeža veida spriešļi virs nišas vai kora, nišas veida pandantifs, niša, apsīda.

2. Viduslaikos: priesteru šķīstīšanās bļoda, eljes trauks.

Avoti: KV

konchiferas   novec.

1. Tie gliemji, kam čaulas.

Avoti: KV

konci   žarg.

1. Kājas.

Avoti: KZ

konciks   žarg.

1. Kontroldarbs.

Avoti: SLG

konciliārisms

1. R-Eiropas augstāko garīgo un laicīgo feodālu kustība 14. gs. b. - 15. gs., kuras mērķis bija panākt ekumenisko koncilu primātu pār pāvestu; cieta sakāvi Florences koncilā (1438-1445).

Avoti: EV

koncilijs   novec.

1. Koncils.

Avoti: LME

koncilis   novec.

1. Koncils.

Avoti: LME

koncils   -a, v.; rel.

1. Augstāko (katoļu vai pareizticīgo baznīcas) garīdznieku apspriede.

Avoti: LLVV

koncis   žarg.

1. Koncerts.

Avoti: SLG

koncis   žarg.

1. Kontroldarbs.

Avoti: SLG

koncīzs   nevēl.

1. Saīsināts, īss, savilkts; nenoteikts.

Avoti: LV93

koncka   apv.

1. Veca, nolietota slota.

2. Kāja.

Avoti: ĒiV, ViV

konckas   apv.

1. Dzīvnieku iekšas, arī dažādu tauku atkritumi.

Avoti: ĒiV

konclaks   apv.

1. Kāja.

Avoti: ViV

konclēģeris   žarg.

1. Koncentrācijas nometne.

Avoti: SLG

koncrets   apv.

1. Koncerts.

Avoti: ĒiV

konculājs   apv.

1. Rugājs.

2. Mizoti pupu stublāji; auga stublājs bez lapām.

Avoti: ZrvI, ME, VeAT

konča   žarg.

1. Konfekte.

Avoti: SLG

končāt   apv.

1. Maisīt klimpas katlā.

Avoti: ME, VeAT

končertato   novec.

1. Vairākbalsīgas kompozīcijas atskaņotāju solistu sastāvs 17. gs. sākumā.

Avoti: KV

konči   apv.; parasti dsk.

1. Kāpostu, biešu u. c. lapu kāti.

Avoti: ZrvI

končiks   žarg.

1. Nosmēķētas cigaretes gals.

Avoti: Žrg

končiņi   apv.

1. Klimpas.

Avoti: ME

Končosa   vietv.

1. Upe Meksikā ("Rio Conchos"), Čivavas štatā, Riograndes labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

končs   žarg.

1. Kontroldarbs.

Avoti: SLG

konda   žarg.

1. Sanāksme, saiets.

Avoti: KZ

Konda   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Hantu-Mansu autonomajā apvidū, Irtišas kreisā krasta pieteka, garums - 1097 km, līkumaina gultne, ieleja plaša, daudz purvu un ezeru.

Avoti: LģE

kondaks   mūz.

1. Bizantijas baznīcas poēzijas un mūzikas žanrs.

Avoti: ML

Kondaunīki   vietv.

1. Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Kondavnīki" nosaukuma variants.

2. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Kondavnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kondavnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

Avoti: LC

Kondavnīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

kondemnācija

1. vēst. Romiešu formulārā tiesas procesa institūts (beigudaļa formulā par to, kā pretora uzdevumā rīkoties viņa ieceltajam tiesnesim - notiesāt vai attaisnot atbildētāju).

2. jūrn. Oficiāls ekspertu atzinums, ka nelaimes gadījumā cietušo kuģi nav iespējams izlabot vai nav vērts labot.

Avoti: SV99

kondensācija   -as, s.; parasti vsk.

1. fiz. Pāreja (vielai) no gāzveida agregātstāvokļa šķidrā vai kristāliskā stāvoklī.

2. Darbība, process --> kondensēt (2).

Avoti: LLVV

kondensators   -a, v.

1. el. Ierīce, ko ieslēdz elektriskajā ķēdē kapacitātes iegūšanai.

Kondensatora kapacitāte— lielums, kas raksturo kondensatora lādiņa attiecību pret spriegumu starp tā platēm.

2. tehn. Iekārta vielu pārvēršanai no gāzveida agregātstāvokļa šķidrā vai kristāliskā stāvoklī.

Avoti: LLVV

kondensāts   -a, v.

1. Produkts, ko iegūst, pārvēršot vielu no gāzveida agregātstāvokļa šķidrā agregātstāvoklī.

Avoti: LLVV

kondensers

1. Rotējošs sieta veltnis, kas no kokvilnas jēlšķiedras atdala putekļus un sīkos piemaisījumus.

Avoti: Ang

kondensēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. fiz. Pārvērst (vielu) no gāzveida agregātstāvokļa šķidrā agregātstāvoklī.

Kondensēta sistēma— sistēma, kura sastāv tikai no cietiem ķermeņiem un šķidrumiem vai to maisījumiem.

2. Sabiezināt, sablīvēt (vielu); koncentrēt (3).

Avoti: LLVV

kondensētājs   novec.

1. Kondensators.

Avoti: LME

kondensēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. fiz. Refl. --> kondensēt (1); tikt kondensētam.

2. Refl. --> kondensēt (2); tikt kondensētam.

Avoti: LLVV

kondensors   -a, v.; fiz.

1. Apgaismošanas iekārtas sastāvdaļa, kas optiskā instrumentā sakopo gaismas starus uz apskatāmo vai projicējamo objektu.

Avoti: LLVV

kondīcija   -as, s.

1. Noteikums par (piemēram, preces, produkcijas) īpašībām, kuras nosaka līgumslēdzējas puses vai normatīvi.

// pārn. Vēlamā (kā) kvalitāte.

// lauks. Miesas stāvoklis (lauksaimniecības dzīvniekam) noteiktos ēdināšanas, turēšanas un ekspluatācijas apstākļos.

Avoti: LLVV

kondicionālis   -ļa, v.; val.

1. Vēlējuma izteiksme (darbības vārdam).

Avoti: LLVV

kondicionālisms   novec.

1. Mācība, ka pasaules parādībām un notikumiem nav nekādu īstu, radošu cēloņu, bet ir tikai nosacījumi.

Avoti: KV

kondicionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kondīciju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kondicionēšana

1. Ražojuma, materiāla vai gaisa īpašību uzlabošana, ar ko panāk tā atbilstību noteiktām normām, standartiem.

2. psih. Noteikto refleksu ievingrināšana.

Avoti: SV99, PsA

kondicionēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; tehn.

1. Panākt, ka (produkta, materiāla) īpašības atbilst normai, standartam.

Kondicionēt gaisu— radīt un automātiski uzturēt telpā vēlamo gaisa stāvokli.

2. Papildus apstrādāt (produktu, materiālu), lai uzlabotu (to) īpašības un izveidotu (tos) atbilstoši noteiktai normai.

Kondicionēt graudus— pakļaut graudus pirms malšanas ūdens un siltuma iedarbībai, lai uzlabotu miltu kvalitāti.

Avoti: LLVV

kondicionētājs   -a, v.

1. Darītājs --> kondicionēt.

2. v.; tehn. Ierīce kondicionēšanai.

Avoti: LLVV

kondicionieris   sar.

1. Kondicionētājs.

Avoti: SV99

kondicionisms   novec.

1. Mācība, ka pasaules parādībām un notikumiem nav nekādu īstu, radošu cēloņu, bet ir tikai nosacījumi; kondicionālisms.

Avoti: KV

kondikcijas   novec.

1. Sūdzības romiešu tiesībās.

Avoti: KV

kondiķis   žarg.

1. Kondensators.

Avoti: SLG

kondilartra   novec.

1. Izmirusi nagaino dzīvnieku apakšrinda, atliekas Eiropas eocēnā un vecterciārā Ziemeļamerikā.

Avoti: KV

kondilektomija   med.

1. Locītavpaugura amputācija.

Avoti: TM

kondilijs   med.

1. Apakšžokļa galviņas laterālais gals.

Avoti: TM

kondiloīds   med.

1. Līdzīgs locītavpauguram.

Avoti: TM

kondiloklāzija   med.

1. Locītavpaugura laušanas operācija, lai izlabotu kāju stāvokli "genu varum" (O veida kāju) gadījumā.

Avoti: TM, MSV

kondiloma   -as, s.; med.

1. Norobežots, papillārs ādas vai gļotādas izaugums, ko izraisa iekaisuma process.

Avoti: LLVV

kondilomatoīds   med.

1. Kondilomai līdzīgs.

Avoti: TM

kondilomatoze   med.

1. Stāvoklis, ko raksturo daudzas kondilomas.

Avoti: TM

kondilotomija   med.

1. Locītavpaugura pāršķelšana.

Avoti: TM

konditoreja   -as, s.

1. Veikals, kur pārdod pārtikas produktus ar lielu ogļhidrātu, tauku saturu un augstvērtīgām garšas un aromāta īpašībām; šāds veikals kopā ar ceptuvi, kur izgatavo šādus izstrādājumus; ceptuve, kur izgatavo šādus izstrādājumus.

2. vsk. ģen., adj. nozīmē. Saistīts ar pārtikas rūpniecības nozari, kas ražo pārtikas produktus ar lielu ogļhidrātu, tauku saturu un augstvērtīgām garšas un aromāta īpašībām, šai nozarei raksturīgs.

Konditorejas tauki— tauki, kurus izmanto šokolādes, konfekšu un miltu izstrādājumu ražošanai.

Konditorejas krāsas— krāsas, kuras izmanto konfekšu un citu konditorejas izstrādājumu iekrāsošanai.

Avoti: LLVV

konditors   -a, v.

1. Speciālists, kas gatavo konditorejas izstrādājumus.

2. novec. Ierosinātājs, dibinātājs, cēlējs.

Avoti: LLVV, KV

kondolence

1. Līdzjūtības izteikšana.

Avoti: KV

kondolents

1. Līdzjūtības izteicējs.

Avoti: LV93

kondolēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Izteikt līdzjūtību.

Avoti: LLVV

Kondoma   vietv.

1. Upe Krievijas Kemerovas apgabalā, Tomas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi

kondominācija

1. Teikuma virslocekļu savstarpējais saistījums, savstarpējā atkarība (interdependence).

Avoti: LPE

kondominantes

1. Kondominācijas komponentes - teikuma priekšmets un izteicējs.

Avoti: LPE

kondomināts   -a, v.

1. Kopīga valdīšana; kundzība (pār ko).

// jur. Divu vai vairāku valstu kopīga valdīšana kādā teritorijā.

Avoti: LLVV

kondomīnija   vietv.; novec.

1. Kondomināts.

Avoti: PZT

kondomīnijs

1. Kondomināts.

2. Kooperatīva tūristu mītne jeb laikdaļu īpašuma tūristu mītne, kurā atsevišķai personai pieder numurs viesnīcā vai mājiņa atpūtas kompleksā tikai uz noteiktu laiku, piemēram, divām nedēļām gadā; klienti var būt gan paši laikdaļu īpašnieki, gan to īrnieki.

Avoti: SV99, TvV

kondoms

1. Prezervatīvs - pretapaugļošanās līdzeklis - plāna gumijas uzmava, ko uzvelk penim.

Avoti: SV99

kondons   novec.

1. Prezervatīvs - pretapaugļošanās līdzeklis - plāna gumijas uzmava, ko uzvelk penim.

Avoti: LME

Kondopoga   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Karēlijas Republikā, 31600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kondoroša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Kondoros"), Bēkēšas meģē, 5100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kondorputni

1. Kondoru dzimta.

Avoti: PDE

kondors

1. Putnu klases dzimta ("Cathartidae"), lieli plēsīgie putni (garums - līdz 1,2 m, spārnu plētums - līdz 3 m, masa - līdz 12 kg), knābis ass, tā gals noliekts, galva un kakls bez apspalvojuma, 5 ģ., 7 s.

Andu kondors— kondoru suga ("Vultur gryphus").

Kalifornijas kondors— kondoru suga ("Gymnogyps californianus").

Avoti: PDE

kondors   -a, v.

1. vēst. Zelta vai sudraba monēta; bija apgrozībā dažās Dienvidamerikas valstīs (Čīlē, Kolumbijā, Ekvadorā) 1851.-1933. g.

Avoti: SV69

kondota   -as, s.

1. Algotņu karaspēka nosaukums 14.-16. gs. Itālijā.

Avoti: IPV-142-38

kondotelis

1. Viesnīca, kas pilnībā vai daļēji sastāv no individuālā īpašumā esošām kooperatīvajām vienībām, kuras ar to īpašnieka nolīgumu var tikt piedāvātas īslaicīgai izīrēšanai izvēlētajā laikā; kooperatīvā viesnīca.

Avoti: TvV

kondotjers   -a, v.

1. vēst. Algotņu vienību vadonis 14.-16. gs. Itālijā.

2. Bandas vadonis.

3. Cilvēks, kas gatavs cīnīties par visu ko, ja par to pienācīgi samaksāts.

Avoti: SV99, LV93

kondotjērs   -a, v.; vēst.

1. Algotņu vienību vadonis 14.-16. gs. Itālijā.

Avoti: IPV-142-38

Kondoza   apv.

1. Pilsēta Afganistānā, vilajeta administratīvais centrs, 117500 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Vilajets Afganistānas ziemeļu daļā, robežojas ar Tahāras, Baglānas, Samangānas un Balhas vilajetu, kā arī ar Tadžikistānu.

Avoti: LpA

Kondraši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

Kondrašova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

Avoti: LC

Kondrati   vietv.

1. Ciblas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Kondroti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kondrāti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

Kondroti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Ciblas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kantinieku pagastā.

Avoti: LC

Kondrova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalugas apgabalā, 15800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kondruča   vietv.

1. Upe Krievijā, Samaras apgabalā, Sokas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

konduīts

1. Sodu žurnāls, kurā ierakstīja skolēnu pārkāpumus; ieviests 19. gs. vidū Vācijas skolās.

Avoti: LPE

kondukcija   -as, s.; fiz.

1. Elektrības, arī siltuma vadīšana.

Kondukcijas strāva— elektriskā strāva konduktoros.

Kondukcijas sūknis tehn.— sūknis, kas, iedarbojoties elektromagnētiskajam spēkam, sūknē šķidrumu.

Avoti: LLVV

konduktance   novec.

1. Vadītspēja.

Avoti: KV

konduktivitāte   -es, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Elektrības vai siltuma vadītspēja.

Avoti: LLVV

konduktīvs   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Saistīts ar kondukciju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

konduktometrija   -as, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Gāzu un šķidrumu elektrovadītspējas mērīšana.

Avoti: LLVV

konduktometrs   -a, v.; fiz.

1. Mēraparāts, ar ko nosaka gāzu un šķidrumu elektrovadītspēju.

Avoti: LLVV

konduktors   -a, v.

1. Sabiedriskā transportlīdzekļa (vilciena, tramvaja, trolejbusa) pavadonis; biļešu pārdevējs pilsētas sabiedriskajā transportlīdzeklī.

2. v.; vēst. Virsdienesta karavīra (kāda speciālista palīga) dienesta pakāpe (Krievijas armijā līdz 1917.); karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

3. v.; el. Detaļa (elektrostatiskajā mašīnā), kurā uzkrājas elektrības lādiņi.

4. v.; tehn. Palīgierīce, kas nodrošina griezējinstrumenta vai agregāta pareizu orientāciju.

Avoti: LLVV

kondukts   mūz.

1. Viena no agrīnās daudzbalsības formām.

Avoti: ML

konduktstils   novec.

1. Mūzikas izpildes stils 14. gs., kas lika vairākbalsīgā kompozīcijā visām balsīm vienāda ilguma notīs soļot no zilbes uz zilbi tekstā.

Avoti: KV

kondurangīns   med.

1. Indīgs glikozīds kondurango mizā.

Avoti: TM

kondzele   apv.

1. Vēdzele; kuncele.

Avoti: VV

kondžari

1. Fori - tautība Sudānā.

Avoti: PZT

kondžene   žarg.

1. Konservatorija (mūzikas augstskola).

Avoti: SLG

kone   žarg.

1. Konfekte.

Avoti: SLG

Konecpole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ludzas novada Istras pagastā.

2. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Koņecpole" nosaukuma variants.

Avoti: LC

konekcionisms   val.

1. Valodas apguves teorija, kas skaidro valodas un domāšanas attīstību, balstoties uz neironu savienojumiem (konekcijām), kuri, runas elementiem atkārtojoties, rodas galvas smadzenēs.

Avoti: LdsV

Konektikuta   vietv.

1. Štats ASV ("Connecticut"), Jaunanglijā, administratīvais centrs - Hārtforda, platība - 14356 kvadrātkilometri, 3596700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, WA16

konektīvs   med.

1. Savienotājs, sasaistītājs.

Avoti: TM

konektors   med.

1. Sasaistītājs, nervu loka daļa starp receptoru un efektoru.

Avoti: TM

Koneljāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Conegliano"), Venēcijas reģiona Trevizo provincē, 34200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

konetabls

1. Francijā no 13. gs. sākuma līdz 17. gs. - armijas virspavēlnieks.

Avoti: SV69

konf.   saīs.

1. Konference.

Avoti: i2

konfabulācija   psih.

1. Atmiņas defektu aizpildīšana ar izdomājumiem.

2. No realitātes atsvešināti izteikumi.

Avoti: ZTV, PsA

konfarreācija   novec.

1. Romiešu likumīgās laulības vecākā forma; confarreatio.

Avoti: KV

konfederācija   -as, s.

1. Suverēnu valstu savienība, kas parasti izveidota uz starptautiska līguma pamata.

2. Apvienība, asociācija (ko veido organizācijas, biedrības).

3. Muižnieku apvienība politisku mērķu sasniegšanai (Polijā no 16. gadsimta līdz 18. gadsimtam).

Avoti: LLVV

konfederāti   vēst.

1. ASV vergturu pavalstu savienības atbalstītāji.

Konfederātu pavalstis— 11 ASV Dienvidu pavalstu savienība, kas 1861. g. atdalījās no ASV un izraisīja pilsoņu karu; karā to sakāva un atkal pievienoja ASV.

Avoti: SV99

konfederatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar konfederāciju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar konfederāciju (2), tai raksturīgs.

3. vēst. Saistīts ar konfederāciju (3), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

konfederāts   -a, v.; vēst.

1. Konfederācijas (3) dalībnieks.

Avoti: LLVV

konfederēt   novec.

1. Ar līgumu apvienot savienībā.

Avoti: LME

konfekcija   -as, s.

1. Gatavo apģērbu un veļas rūpnieciska ražošana; rūpnieciski ražoti gatavie apģērbi un veļa.

Konfekciju nams— apģērbu veikals.

Avoti: LLVV, LV93

konfekcionārs   novec.

1. Gatavu apģērbu ražotājs vai tirgotājs.

Avoti: KV

konfekšpapīrs   v.

1. Neliela formāta papīrs, kurā iesaiņota konfekte.

Avoti: MLVV

konfekte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dažādas formas konditorejas izstrādājums, ko izgatavo no dažādām masām (piemēram, pomādes, marcipāna, riekstu pralinē, želejveida augļu un ogu masas, putotās masas).

Avoti: LLVV

konferansjē   nelok., kopdz.

1. Dalībnieks (estrādes uzvedumā, koncertā u. tml.), kas vada programmu, arī sniedz patstāvīgus priekšnesumus.

Avoti: LLVV

konference   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Sanāksme, sapulce, apspriede, kurā piedalās politiski delegāti, sabiedriski darbinieki, zinātnieki vai kādu profesiju pārstāvji kādu jautājumu apspriešanai, izskatīšanai, diskutēšanai un attiecīgu lēmumu pieņemšanai.

Preses konference— valsts, politisku, sabiedrisku darbinieku tikšanās ar preses, radio un televīzijas pārstāvjiem, lai sniegtu informāciju kādā jautājumā.

2. Nacionālas vai internacionālas organizācijas vadošā institūcija.

Avoti: LLVV

konferēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; reti.

1. Kopīgi apspriest kādu (piemēram, administratīvu, politisku) jautājumu.

Avoti: LLVV

konfesija   -as, s.; rel.

1. Kādas reliģijas paveids ar tai raksturīgu rituālu; oficiāla piederība pie kādas reliģijas.

Avoti: LLVV

konfesionālis   novec.

1. Katoļu baznīcās vieta, kur grēkus izsūdz.

Avoti: SV33

konfesionālisms   -a, v.; parasti vsk.; rel.

1. Stingra savas konfesijas īpatnību ievērošana.

Avoti: LLVV

konfesionāls   -ais; s. -a, -ā; rel.

1. Saistīts ar konfesiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

konfesionārijs   novec.

1. Garīdznieks, kas noklausās grēku sūdzību.

Avoti: SV33

konfesors   rel.

1. Kristīgās draudzes loceklis, kas vajāšanas laikā mocīts, bet palicis dzīvs.

Avoti: KV

konfeti   nelok., v.

1. Mazas dažādas krāsas papīra ripiņas, ar kurām cits citu apber karnevālos, ballēs.

Avoti: LLVV

konfetti   novec.

1. Konfeti.

Avoti: LME

konfidence   -es, s.; parasti vsk.

1. Noslēpumainība, slepenība; slepens ziņojums.

2. psih. Varbūtību joma.

Avoti: LLVV, PsA

konfidencialitāte

1. Slepenība; noslēpuma neizpaušana.

2. inf. Informācijas aizsargātība pret lietotājiem, kas mēģina tai piekļūt bez atbilstoša pilnvarojuma.

Avoti: ZTV

konfidenciāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Paziņots uzticoties, neizpaužams, slepens.

Avoti: LLVV

konfidenciālums   v.

1. Vispārināta īpašība --> konfidenciāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

konfīdents   novec.

1. Tuvīns draugs, kam visu uztic.

Avoti: SV33

konfigurācija   -as, s.

1. Ārējā forma, ārējais veidojums, izskats (piemēram, celtnei, priekšmetam, ķermeņa daļai); arī apveids.

2. Savstarpējais (kā) izvietojums, kārtojums; savstarpējo (kā) attiecību kopums.

Avoti: LLVV

konfigurēšana   inf.

1. Datoru sistēmas un tās komponentu, kā arī lietojumprogrammu izvietošana un to savstarpējās sadarbības organizēšana, kas pēc iespējas pilnīgāk apmierinātu lietotāju vajadzības.

Avoti: D3

konfigurēt

1. Izvietot, izkārtot.

2. inf. Izveidot sistēmu, uzstādot aparatūru un programmatūru; uzstādīt noteiktā veidā.

Avoti: SV96

konfikss   val.

1. Kopīgs nosaukums priedēklim, interfiksam, piedēklim, galotnei - afiksiem, kas nesadala sakni un ko nesadala sakne pretstatā citiem afiksiem - cirkumfiksam, infiksam, transfiksam, kas vai nu sadala sakni, vai arī tos sadala sakne.

Avoti: VsV

konfirmācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ceremonija, ar ko kristīto cilvēku uzņem par pilntiesīgu draudzes locekli, iesvētīšana (iestiprināšana).

2. Romas pāvesta tiesība apstiprināt bīskapus.

3. Dažās valstīs - tiesas sprieduma apstiprināšana, ko izdara augstākās varas institūcijas.

4. Sakramentu teoloģijā - rituāls, ar ko Svētā Gara žēlastība jaunā veidā tiek nodota tiem, kas to jau saņēmuši kristībā.

Avoti: EV

konfirmands

1. Iesvētāmais jaunietis, jauniete.

Avoti: LV93

konfirmējums   novec.

1. Apstiprinājums.

Avoti: LME

konfirmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. rel. Iesvētīt.

2. Apstiprināt.

Konfirmēt līgumu— apstiprināt līgumu augstākajā valsts pārvaldes institūcijā.

Avoti: LLVV

konfiscēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atsavināt piespiedu kārtā bez atlīdzības (privātpersonas vai organizācijas īpašumu) par labu valstij.

2. Izņemt no apgrozības (piemēram, iespieddarbus).

Avoti: LLVV

konfiskācija   -as, s.

1. Privātpersonu vai organizāciju īpašuma atsavināšana piespiedu kārtā bez atlīdzības par labu valstij.

Speciālā konfiskācija— atsevišķu priekšmetu (piemēram, noziedzīgam darbam izlietoto rīku vai noziedzīgā darba rezultātu) atsavināšana.

2. Darbība, process --> konfiscēt (2).

Avoti: LLVV

konfiskāti   novec.

1. Lopkautuvju atkritumi, kurus veterināri sanitārā ekspertīze atzinusi par cilvēka uzturā nederīgiem.

Avoti: LxE

konfisķēt   novec.

1. Konfiscēt.

Avoti: LME

konfitēt

1. Lēni sutināt (parasti pīli vai zosi) savos taukos.

Avoti: D-29.01.2014-14

konfits

1. Pīles (vai zoss) sutinājums savos taukos.

Avoti: D-29.01.2014-14

konflagrācija   novec.

1. Pilnīga nodedzināšana; Jaunā derībā sludinātā pasaules bojā eja ugunī.

Avoti: KV

Konflāna   vietv.

1. Konflāna Sentonorīne - pilsēta Francijā ("Conflans-Sainte-Honorine"), Ildefransas reģiona Ivelīnas departamentā, 35400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

konfliktējošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izraisa konfliktu; tāds, kurā ir konflikts; tāds, starp ko ir konflikts.

Avoti: LLVV

konfliktēt

1. Būt konflikta stāvoklī; būt nesaskaņā; strīdēties.

Avoti: SV99

konflikts   -a, v.

1. Pretēju interešu, uzskatu, tieksmju sadursme; nopietnas nesaskaņas, (ass) strīds.

Avoti: LLVV, PV

konfliktsituācija

1. Sabiedrībā izveidojies stāvoklis, kur no subjektu gribas neatkarīgi apstākļi veicina viņu pretrunu saasināšanos, viņu interešu savstarpēju nesavienojamību (antagonismu) un vedina partnerus uz sadursmi.

Avoti: PV

konfluence   med.

1. Saplūšana; divu vai vairāku kaulu savienojums, kas vēlāk izveidojas par vienu.

Avoti: TM

konfluents

1. Saplūstošs.

konfokāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir kopējs fokuss 1.

Avoti: LLVV

konformācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> konformēties.

2. ķīm. Molekulu forma telpā, kas veidojas atomu vai atomu grupu iekšējās pagriešanās, saišu deformāciju un citu deformāciju rezultātā, nemainot molekulu konfigurāciju.

Avoti: ZTV

konformācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> konformēties.

2. ķīm. Molekulu forma telpā, kas veidojas atomu vai atomu grupu iekšējās pagriešanās, saišu deformāciju un citu deformāciju rezultātā, nemainot molekulu konfigurāciju.

Avoti: ZTV

konformance   inf.

1. Objekta atbilstība standartos noteiktajām prasībām.

Avoti: D3

konformēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Pielāgoties (noteiktai formai, uzdevumam, prasībām).

Avoti: LLVV

konformisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Ar personiskām ērtībām saistīta tiekšanās pēc vienveidības uzskatos ar valdošo kārtību.

2. rel. Anglikāņu baznīcas mācība; saskaņa ar šo mācību.

Avoti: LLVV

konformisti

1. Izplatīts anglikānisma piekritēju nosaukums.

Avoti: EV

konformists

1. Cilvēks, kas pasīvas ērtības un drošības interešu, arī bezprincipialitātes dēļ nekritiski, pasīvi pakļaujas valdošai kārtībai vai uzskatiem, pielāgojas noteiktām prasībām.

2. Anglikāņu baznīcas piekritējs.

Avoti: SV99

konformitāte   psih.

1. Indivīda sociālpsiholoģiskā pakļaušanās grupas ietekmei.

2. Vienādošana, pielāgošanās.

Avoti: SV99, PsA

konforms   -ais; s. -a, -ā;

1. Pielāgots, atbilstošs (noteiktai formai, uzdevumam, prasībām).

Konforms attēlojums— plaknes attēlojums sevī, kas saglabā leņķus starp visām līnijām (piem., līdzības transformācija).

Avoti: LLVV, ZTV

konfrikācija   med.

1. Drogas saberšana pulverī.

Avoti: TM

konfrontācija   -as, s.

1. jur. Divu vai vairāku personu vienlaicīga pratināšana vienā un tai pašā vietā, lai pārbaudītu (parasti pretrunīgu) liecību pareizumu.

2. Darbība, process --> konfrontēt (2).

3. med. Redzes lauku salīdzināšana bez speciāliem aparātiem.

Avoti: LLVV

konfrontējums   -a, v.

1. jur. Paveikta darbība, rezultāts --> konfrontēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> konfrontēt (2).

Avoti: LLVV

konfrontēšana

1. Divu personu vienlaicīga pratināšana par vieniem un tiem pašiem apstākļiem krimināllietā vai civillietā, ja šo personu iepriekšējās liecībās ir būtiskas pretrunas.

Avoti: EV

konfrontēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. jur. Pratināt (divas vai vairākas personas) vienlaikus vienā un tai pašā vietā, lai pārbaudītu (parasti pretrunīgu) liecību pareizumu.

2. Pretstatīt (ko, parasti krasi, atšķirīgu); būt par cēloni tam, ka (kas, parasti krasi, atšķirīgs) tiek pretstatīts.

Avoti: LLVV

konfrontēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> konfrontēt (2); tikt konfrontētam.

Avoti: LLVV

konfuciānietis   -ša, v.

1. Konfūcietis.

Avoti: LLVV

konfuciānisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Konfūcisms.

Avoti: LLVV

konfūcietis   -ša, v.

1. Konfūcisma piekritējs.

Avoti: LLVV

Konfūcijs

1. Ķīniešu domātājs (551.-479. g. p. m. ē., ķīniešu val. Kun Fudzi jeb "skolotājs Kuns"), kurš kā skolotājs mācīja visus, kas to vēlējās, neraugoties uz šo cilvēku mantisko stāvokli; viņa idejas un mācības kļuva par sociālās ētikas sistēmas pamatu, kam bija liela ietekme uz Ķīnas sabiedrības attīstību.

Avoti: R1, PmV

konfūcisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Ētiski politisku uzskatu un tradīciju sistēma (Ķīnā), kuras pamatā ir Konfūcija mācība.

Avoti: LLVV

konfūzija

1. med. Traucēta īstenības izpratne, apjukums, sajukums, apmulsums.

2. loģ. Neskaidrība, sajukums.

Avoti: SV99

konfuzors   tehn., aeron.

1. Šķidruma vai gāzes plūsmas kanāla sašaurinājums; sašaurinoši profilēts kanāls, kurā palielinās gāzes zemskaņas ātrums.

Avoti: ZTV

konfūzs   -a, v.

1. Apjukums, samulsums.

Avoti: LLVV

konfūzs   -ais; s. -a, -ā;

1. Apjucis, samulsis.

Avoti: LLVV

konga   -as, s.

1. Āfrikas horeogrāfiskās cilmes Latīņamerikas sarīkojumu deja.

Avoti: LLVV

kongas

1. Cilindriskas bungas, parasti savienotas pa pāriem; uz tām spēlē kubiešu un latīņamerikāņu melodijas; sit ar rokām.

2. apv. Stelles; kangas.

Avoti: LEV, TlV

kongenitāls   med.

1. Iedzimts.

Avoti: TM

Kongersleva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 1350 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kongestija   med.

1. Sastrēgums, satece; nenormāls asins sastrēgums kādā ķermeņa daļā vai orgānā.

Avoti: TM

kongi

1. Tauta, dzīvo Kongo lejteces apvidū (Zairā, Kongo, Angolas Z), valoda pieder pie Nigēras-Kordofanas valodām, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - kristieši.

Avoti: LPE

konglobācija   med.

1. Atsevišķu daļiņu savelšanās apaļās pikās.

Avoti: TM

konglomerācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Mehāniska, nejauša (piemēram, dažādu priekšmetu, parādību, procesu) apvienošana, savienošana.

Avoti: LLVV

konglomerātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar konglomerātu (1), tam raksturīgs.

2. ģeol. Saistīts ar konglomerātu (2), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

konglomerāts   -a, v.

1. Mehānisks, nejaušs (piemēram, dažādu priekšmetu, parādību, procesu) apvienojums, savienojums.

2. ģeol. Drupu iezis, kas parasti sastāv no sacementētiem oļiem, parasti ar smilts, grants un laukakmens piejaukumu.

3. Komercuzņēmumu apvienību veids, kas izveidojies pēc kapitālu apvienošanas; parasti sastāv no mātesuzņēmuma, kas kontrolē meitasuzņēmumus.

Avoti: LLVV, TvV

konglutinācija   med.

1. Eritrocītu salipšana.

Avoti: MSV

konglutinējošs   med.

1. Salipinošs.

Avoti: TM

konglutinēt   novec.

1. Salīmēt kopā, arī tas pats, kas konglomerēt, saraust vienā kopā, čupā.

Avoti: SV33

konglutinīns   med.

1. Nespecifisks faktors dažu dzīvnieku, piem., vērša serumā, kas izraisa eritrocītu vai citu šūnu salipšanu vai līzi pēc iepriekšējas sensibilizācijas ar antiserumu un komplementu.

Avoti: TM

kongo

1. Bakongi - tauta, dzīvo Kongo lejteces apvidū.

Avoti: PZT

kongo   novec.

1. Mākslīga sarkana krāsviela.

Avoti: SV33

Kongo   vietv.

1. Kongo Demokrātiskā Republika - valsts Centrālajā Āfrikā, platība - 2344855 kvadrātkilometri, 68692500 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Kinšasa, administratīvais iedalījums - 26 provinces, robežojas ar Kongo Republiku, Centrālāfrikas Republiku, Dienvidsudānu, Ugandu, Ruandu, Burundi, Tanzāniju, Zambiju un Angolu.

Kongo (Kinšasas)— 1966.-1971. g. lietots tagadējās Kongo Demokrātiskās Republikas teritorijas nosaukums.

Kongo (Leopoldvilas)— 1960.-1966. g. lietots tagadējās Kongo Demokrātiskās Republikas teritorijas nosaukums.

2. Kongo Republika - valsts Centrālajā Āfrikā, platība - 342000 kvadrātkilometru, 4012800 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Brazavila, administratīvais iedalījums - 12 departamentu, robežojas ar Gabonu, Kamerūnu, Centrālāfrikas Republiku un Kongo Demokrātisko Republiku, ~150 km apskalo Atlantijas okeāns.

3. Upe Centrālajā Āfrikā, garums - 4320 km, sākas Šabas plato dienvidos 1435 m vjl., ietek Atlantijas okeānā veidojot ~700 km garu un līdz 19 km platu estuāru.

4. Kongo ieplaka - atrodas Centrālajā Āfrikā (gk. Kongo Demokrātiskajā Republikā), to veido Āfrikas platformas ieliece, gk. pārpurvots līdzenums 300-500 m vjl., malās kāpļainas plakankalnes līdz ~1000 m vjl.

Avoti: LģE, PuA

kongokrāsvielas   novec.

1. Dažu fabriku substantīvo krāsvielu tirgus nosaukums.

Avoti: KV

kongosarkanā   novec.

1. Vecākā substantīvā azokrāsviela, kas tieši krāso augu šķiedrvielas, maz izturīga pret gaismu, mazgāšanu un skābēm.

Avoti: KV

kongr.   saīs.

1. Kongress.

Avoti: i1

kongregācija   -as, s.

1. rel. Katoļu organizācija (ar saviem statūtiem), kas sastāv no garīdzniekiem un laicīgām personām un ir tieši saistīta ar mūku ordeņiem.

2. rel. Vairāku klosteru apvienība ar noteiktu vadību.

3. rel. Pāvesta kūrijas nodaļa, kas pārzina noteiktus jautājumus.

4. Akadēmiska sapulce (Anglijas universitātēs), kurai ir padomdevējas tiesības.

Avoti: LLVV

kongregacionālisms

1. Protestantisma virziens, kas uzskata, ka ticīgajiem ar Dievu ir tiešas saites un nav vajadzīga garīdznieku starpniecība, un aizstāv draudžu patstāvību; radās 16. gs. otrajā pusē Anglijā, izplatīts arī ASV.

Avoti: SV99

kongregacionālists   -a, v.

1. rel. Kongregācijas (1) loceklis.

2. rel. Kongregācijas (3) loceklis.

3. Kongregācijas (4) loceklis.

4. Reliģiska virziena piekritējs (Anglijā, 16. gadsimtā arī Amerikas Savienotajās Valstīs).

Avoti: LLVV

kongregāts   novec.

1. Vāji savā starpā saistīti kristāliski ieži.

Avoti: SV33

kongrese   novec.

1. Kongress - likumdošanas institūcija (parlaments) ASV.

Avoti: Ang

kongresis   novec.

1. Kongress - likumdošanas institūcija (parlaments) ASV.

Avoti: Ang

kongresmenis   -ņa, v.

1. Amerikas Savienoto Valstu kongresa loceklis.

Avoti: LLVV

kongresmens   novec.

1. Kongresmenis.

Avoti: Ang

kongress   -a, v.

1. Plaša sanāksme, apspriede, kurā piedalās attiecīgās organizācijas, profesijas pārstāvji vai valstu pilnvaroti delegāti, lai izlemtu kādu jautājumu.

2. Nacionālas vai internacionālas organizācijas vadošā institūcija.

3. Likumdošanas institūcija divpalātu sistēmā.

4. Politiska partija vai organizācija.

Avoti: LLVV

kongrevs   novec.

1. Kongrīvs, paņēmiens vienlaicīgai daudzkrāsu iespiešanai; reljefs attēls uz izdevumu vākiem u. c. poligrāfijas izstrādājumiem.

Kongreva spiede— iespiešana kumpiem burtiem, izspiedumiem; iespiešana vairākām krāsām uz reizi.

Kongreva raķetes— aizdedzināmas raķetes kara nolūkiem.

Avoti: Ang, EV, SV33

kongrevspiedums

1. Cilspiedums - reljefa attēla iespieduma veids, kurā uz grāmatu vākiem, dokumentiem u. tml. iespiež portretus, ģerboņus, ornamentus, burtus.

Avoti: EV

kongrīvs

1. Paņēmiens vienlaicīgai daudzkrāsu iespiešanai ar saliktu iespiešanas formu.

2. Reljefs attēlojums uz izdevumu vākiem un citiem poligrāfijas izstrādājumiem (t. sauc. Kongrīva iespiedums).

Avoti: SV69

kongruence   -es, s.; parasti vsk.

1. mat. Vienādība, sakritība (piemēram, ģeometriskām figūrām).

2. val. Saskaņotība, atbilstība.

Avoti: LLVV

kongruents   -ais; s. -a, -ā;

1. mat. Saistīts ar kongruenci (1), tai raksturīgs.

2. val. Saistīts ar kongruenci (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kongruentums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kongruents, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kongruēt

1. Pilnīgi sakrist.

Avoti: LV93

kongruisms   novec.

1. Mācība, ka Dieva žēlastība un svētība savienojama ar cilvēka brīvību.

Avoti: SV33

Kongsberga   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Buskerudas filkē, 26400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kongsvingere   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Hēdmarkas filkē, 17800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kongurmuztags   vietv.

1. Kašgārijas grēda Ķīnā.

Avoti: PZT

Kongurs   vietv.

1. Kalnu masīvs un augstākā virsotne (7579 m.) Rietumkunluna Kašgārijas grēdā, Ķīnas rietumu daļā, apledojums, ziemeļu nogāzē šļūdoņi noslīd līdz 3800 m vjl., dienvidos - līdz 4500 m.

Avoti: PZT

konģenialitāte   s.

1. Vispārināta īpašība --> konģeniāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

konģeniāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Garīgi ļoti radniecisks, ar vienādām izcilām spējām (parasti par māksliniekiem, zinātniekiem).

2. Kaut kas ļoti piemērots, patīkams.

Avoti: LLVV, MkV

konģeniālums   v.

1. Vispārināta īpašība --> konģeniāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

konģenitāls   med.

1. Piedzimts.

Avoti: MSV

konģestija   novec.

1. Aktīvā jeb arteriālā hiperaimija.

Avoti: KV

konha

1. Puskupols, kas pārsedz puscilindrisku ēkas daļu (apsīdu, nišu).

2. med. Gliemežnīca; nosaukums veidojumiem, kuriem līdzība ar gliemežnīcu, piem., auss gliemežnīca, deguna gliemežnīca, spārnkaula gliemežnīca.

Avoti: EV, TM

konhidrīns   med.

1. Indīgs kristālisks alkaloīds, iegūts no plankumainajiem suņstobriem.

Avoti: TM

konhiferas   novec.

1. Tie gliemji, kam čaula.

Avoti: KV

konhiforms   med.

1. Tāds, kas izveidots līdzīgi divviru gliemežnīcas vienai pusei.

Avoti: MSV

konhilijas   novec.

1. Gliemju čaulas (ķiguļi), dažkārt (agrāk) arī gliemji.

Avoti: KV

konhilioloģija

1. Zooloģijas nozare, kas pētī gliemežus un gliemežvākus.

Avoti: SV69

konhioloģija

1. Zooloģijas nozare, kas pētī gliemežus un gliemežvākus.

Avoti: SV69

konhīts   med.

1. Deguna gliemenes iekaisums.

Avoti: TM

Konhobars   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - Olsteras valdnieks, galvenais tēls eposā "Kulaņas buļļu nolaupīšana" un bija tautas cienīts valdnieks.

Avoti: PmV

konhoīda   novec.

1. Līkne, ko iegūst no kādas citas uzdotas līknes, pamazinot vai palielinot tās radiusvektoru par konstantu lielumu.

Avoti: KV

konhoidāls   med.

1. Gliemežnīcai līdzīgs.

Avoti: MSV

konhoskops   med.

1. Spogulis deguna dobuma apskatei.

Avoti: TM

konhostraki

1. Žaunkājvēžu apakšklases lapkājvēžu kārtas apakškārta ("Conchostraca"), tikai fosilās formas, Latvijā atrod devona nogulumos; recentos šīs apakškārtas vēžus sauc par divvākčauļiem.

Avoti: LD

konhotomija   med.

1. Deguna gliemenes rezekcija.

Avoti: TM

konhotoms   med.

1. Instruments deguna gliemenes izņemšanai.

Avoti: TM

Konibodoma   vietv.

1. Pilsēta Tadžikistāna, Sugdas vilojatā, 45100 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Konica   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Epiras perifērijā, 2940 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Konice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabalā, 2860 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

konīdijas   -u, vsk. konīdija, -as, s.; bot.

1. Bezdzimuma vairošanās sporas (sēnēm).

Avoti: LLVV

konīdijnesēji

1. Īpaši micēlija izaugumi, kuru galā veidojas konīdijas.

Avoti: LD

konīdijsporas

1. Konīdijas - daudzu sēņu bezdzimumvairošanās sporas.

Avoti: LD

konidiofors   med.

1. Konīdijnesējs, sēnes micēlija zars, uz kura ir konīdijas.

Avoti: TM

Koniecpol   vietv.; poļu val.

1. vēst. Konecpoles muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Istras pagastā.

2. Koņecpola - pilsēta Polijā.

Avoti: KV, Wi

koniferas   biol.

1. Skujkoki.

Avoti: SV96

koniferi   novec.

1. Skuju koki.

Avoti: KV

koniferīns   novec.

1. Glikozīds, atrodams kambija sulā, sparģeļos, cukurbietēs u. c.

2. Skuju smaržviela.

Avoti: KV, LV93

koniīns   med.

1. Plankumaino suņstobru indīgs alkaloīds.

Avoti: TM

koniisms   med.

1. Saindēšanās ar suņstobriem: kāju, roku un elpošanas muskuļu paralīze.

Avoti: TM

konika   mat.

1. Otrās kārtas līnija, t. i., plaknes līkne, kuras vienādojums Dekarta koordinātās ir 2. pakāpes algebrisks vienādojums (piem., elipse, parabola, hiperbola).

Avoti: ZTV

konika   apv.

1. Bieza maizes rika, biezs maizes gabals, šķēle.

Avoti: ZrvI

Konila   vietv.

1. Konila de la Frontera - pilsēta Spānijā ("Conil de la Frontera"), Andalūzijas autonomā apgabala Kadisas provincē, 21700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

konilīns   med.

1. Plankumaino suņstobru toksisks alkaloīds.

Avoti: VE

konimetrs

1. Iekārta aerosolu daudzuma noteikšanai atmosfērā.

Avoti: MetV

koniofāgs   med.

1. Makrofāgs, kas saista putekļu daļiņas.

Avoti: TM

koniofibroze   med.

1. Pneimokoniozes forma, kam raksturīga saistaudu hiperplāzija plaušās, piem., azbestoze un silikoze.

Avoti: TM

koniofora

1. dsk. Himēnija sēņu afilloforu rindas dzimta ("Coniophoraceae"), augļķermeņi klājeniski, šķiedraini, ādaini, tumšbrūni vai brūni, sporām biezs, divkāršs apvalks, himēnijs krokains ar izciļņiem un seklām porām vai gluds, 8 ģ., ~50 sugu, Latvijā konstatētas 3 ģ., 5 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Coniophora"), Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LPE, LE1

koniolimfostāze   med.

1. Pneimokoniozes forma, ko ierosina putekļi, kas bloķē limfātisko sistēmu, piem., antrakoze un sideroze.

Avoti: MSV

konioloģija   med.

1. Zinātnes nozare, kas pēta atmosfēras putekļu iedarbību uz organismu.

Avoti: MSV

koniometrs   med.

1. Ierīce putekļu daudzuma noteikšanai gaisā.

Avoti: MSV

koniotomija   med.

1. Traheotomija caur gredzenskrimšļa un vairogskrimšļa saiti.

Avoti: TM

Konīota   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Conneaut"), Ohaio štatā, 12800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

konioze   med.

1. Slimība vai slimīgs stāvoklis no putekļu ieelpošanas.

2. Sīki putekļveida akmentiņi žultspūslī, žultsvados vai citur.

Avoti: TM

Konirata   vietv.

1. Kenghirota - pilsēta Uzbekistānas Karakalpakstānas Republikā.

Avoti: PuA

konis   žarg.

1. Konjaks.

Avoti: Žrg

konisks   -ais; s. -a, -ā;

1. mat. Saistīts ar konusu (1), tam raksturīgs.

Koniska virsma— tādu taišņu (veidotāju) ģeometriska vieta, kuras iet caur doto punktu un krusto doto līkni (vadītāju).

Konisks šķēlums— figūra, kuru iegūst, taisnu riņķa konusu šķeļot ar plakni (riņķis, elipse, parabola, hiperbola).

2. Tāds, kas pēc formas ir līdzīgs konusam (1).

Avoti: LLVV

koniskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> konisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

konistērijs   novec.

1. Sengrieķu ģimnāzijās smiltīm nokaisīts laukums, kur notika gk. laušanās vingrinājumi; arī telpa, kur apputekšņoja cīkstoņus pēc ādas ieeļļošanas.

Avoti: KV

konīte   žarg.

1. Konfekte.

Avoti: Žrg

konītis   žarg.

1. Konjaks.

Avoti: SLG

konj.   saīs., val.

1. Konjunkcija, saiklis.

Avoti: KiV

Konja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Konya"), ila administratīvais centrs, 967000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Konjas plato - Likaonas līdzenums Turcijā, Anatolijas plakankalnes dienvidu daļā.

Avoti: LpA, PuA

Konjaka   vietv.

1. Pilsēta Francijas dienvidrietumos ("Cognac"), Šarantas ielejā, 19200 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, Wi

konjaks   -a, v.

1. Stiprs alkoholisks dzēriens, ko iegūst, pārtvaicējot dabiskos vīnogu vīnus (no Konjaka apgabala Francijā) un destilātu nogatavinot ozolkoka traukos.

Avoti: LLVV, LV93

konjektūra   -as, s.

1. Pieņēmums, minējums.

2. Bojāta vai nesalasāma teksta izlabošana vai restaurēšana, pamatojoties uz minējumiem; izlabojamais vai restaurējamais teksts.

Avoti: LLVV

konjugācija   -as, s.

1. val. Laiku, personu un skaitļu formu sistēma (verbam).

2. bot. Darbība, process --> konjugēt (2).

3. biol. Darbība, process --> konjugēt (3); infuzoriju dzimumprocess - divu organismu īslaicīga savienošanās, apmainoties ar kodolu ģenētisko materiālu.

4. biol. Homoloģisko hromosomu vai hromosomu homoloģisko rajonu tuvināšanās mejozes profāzē (zigotēnā - pahitēnā), veidojot bivalentus vai multivalentus.

5. Gamētu vai vienšūnas organismu īslaicīga savienošanās vai pilnīga saplūšana.

Avoti: LLVV, TM, ĢT

konjugāls   med.

1. Laulības-; attiecīgs uz laulātu pāri.

Avoti: TM

konjugāta   med.

1. Iegurņa ieejas taisnais diametrs.

Avoti: TM

konjugāta   -as, s.; bot.

1. Zaļaļģu nodalījuma klase ("Conjugatophyceae"), vienšūnas vai daudzšūnu zaļaļģes, kas vairojas konjugējot, ~5000 sugu, iedalās 6 dzimtās, kas konstatētas arī Latvijā.

Avoti: LLVV, LD

konjugēšana   val.

1. Darbības vārda locīšana, t. i., gramatisko formu maiņa personās, skaitļos, laikos, kārtās un izteiksmēs.

Avoti: VsV

konjugēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. trans.; val. Locīt (verbu).

2. parasti 3. pers.; intrans.; bot. Iesaistīties dzimumprocesā, kurā savienojas divu ārēji līdzīgu veģetatīvu, šūnu saturs (par dažām aļģēm).

3. parasti 3. pers.; intrans.; zool. Iesaistīties dzimumprocesā, kurā uz laiku savienojas divi indivīdi, apmainoties ar savu kodolu daļām.

Avoti: LLVV

konjuģēt   novec.

1. Konjugēt.

Avoti: KV

konjunctivitis   novec.

1. Konjunktivīts.

Avoti: LLx

konjunkcija   -as, s.

1. val. Saiklis.

2. Stāvoklis, kad divi debess spīdekļi atrodas vienā virzienā (skatoties no Zemes).

3. loģ. Loģiska operācija - divu vai vairāku izteikumu savienošana ar saikli, kura funkcijas ir līdzīgas saikļa "un" funkcijām.

Avoti: LLVV

konjunktīva   -as, s.; anat.

1. Gļotāda, kas apklāj plakstiņa iekšējo virsmu, pāriet uz acs ābolu un sedz tā priekšdaļu līdz radzenei.

Avoti: LLVV

konjunktivīts   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Konjunktīvas iekaisums.

Folikulārs konjunktivīts— konjunktivīts ar adenoīdu audu mezgliņiem, kas atšķirībā no trahomas izzūd, neatstājot rētas.

Akūts hemorāģiskais konjunktivīts— slimība, ko izraisa enterovīrusi.

Avoti: LLVV, MSV

konjunktivodakriocistostomija   med.

1. Asaru maisa piešūšana pie iekšējā acs kaktiņa, lai novērstu asarošanu.

Avoti: TM

konjunktivoplastika   med.

1. Konjunktīvas plastiska operācija.

Avoti: TM

konjunktīvs   -a, v.; val.

1. Vēlējuma izteiksme.

Avoti: LLVV

konjunktūra   -as, s.

1. Nosacījumu kopums to savstarpējā cēloņsakarībā, radušies apstākļi, pagaidu situācija, lietu stāvoklis.

Avoti: LLVV

konjunktūrisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Konjunktūras izmantošana.

Avoti: LLVV

konjunktūrists   -a, v.

1. Bezprincipu cilvēks, kas savā labā veikli izmanto stāvokli, apstākļus, situāciju, maina savus uzskatus atkarā no tiem; konjunktūras cilvēks.

Avoti: LLVV

konka   sar.

1. Zirgu tramvajs.

Avoti: IPV-48-38

konkamerācija   med.

1. Savienotu dobumu sistēma.

Avoti: TM

konkani

1. Tautību grupa, dzīvo Indijas rietumos, Arābijas jūras piekrastes rajonos, uz dienvidiem no Khambhātas līča, runā konkanu valodas dialektos.

Konkanu valoda— indoāriešu valoda, kas pamatā izplatīta Indijas rietumu piekrastē pie Arābijas jūras, viena no 22 Indijas valsts valodām, kā arī Goa štata oficiālā valoda.

Avoti: Wi

konkasācija   med.

1. Drogu salauzīšana sīkās daļās, lai varētu vieglāk tās ekstrahēt.

2. Medikamenta sakratīšana pudelē.

Avoti: TM

konkatenācija   inf.

1. Struktūru savirknējums ķēdes veidā.

2. Loģiska datu elementu savirknēšana, lai radītu jaunu datu elementu.

3. Atvērto sistēmu sadarbības bāzes etalonmodelī - slāņa funkcija, kas nodrošina vairāku aplūkojamā slāņa protokola datu bloku attēlošanu vienā šī slāņa apakšējā blakusslāņa servisa datu bloka veidā.

Avoti: TM, D3

konkatenēšana   inf.

1. Divu vai vairāku datu virkņu secīga sasaistīšana vienā veselā; savirknēšana.

Avoti: D89

konkāvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ieliekts, iedobts.

Avoti: LLVV

Konkemeeno   vietv.

1. Upe Somijas ziemeļos, robežupe ar Zviedriju (zviedru nosaukums - Šēnšemeelvena), satekot ar Leteseno izveido Muonio (zviedru - Muonioelvenu).

Avoti: PZT

konkista   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Laikmets (15. gadsimta beigās un 16. gadsimtā), kad konkistadori iekaroja plašas teritorijas Vidusamerikā un Dienvidamerikā.

Avoti: LLVV

konkistadors   -a, v.; vēst.

1. Spāņu vai portugāļu koloniāls iekarotājs, kas 15. gadsimta beigās un 16. gadsimtā ieņēma plašas teritorijas Vidusamerikā un Dienvidamerikā.

Avoti: LLVV

konklāve   novec.

1. Aizslēgta istaba, kur sapulcējas kardināli pāvesta izvēlēšanai.

2. Kardinālu sapulce pāvesta vēlēšanai.

3. Slēgta sēde.

Avoti: SV33, LV93

konklāvists   novec.

1. Amatpersonas, kas kopā ar kardināliem atrodas konklāva telpās pāvesta vēlēšanu laikā.

Avoti: KV

konklāvs   -a, v.; rel.

1. Kardinālu padome, kas ievēl Romas pāvestu; vieta, telpa, kurā notiek šīs vēlēšanas.

Avoti: LLVV

konklinācija   med.

1. Stāvoklis, kad abas acis griežas uz iekšpusi un kad abu acu vertikālie meridiāni nav paralēli, bet konverģē augšā.

Avoti: TM

konkludents   jur.

1. Noslēdzošs.

Konkludenta darbība— darbība, kuras sekas ir līguma slēgšana, izpaužas vārdos neizteiktā gatavībā noslēgt līgumu.

Avoti: JtV

konklūzija   novec.

1. Slēdziens, secinājums; runas beigu savilkums.

Avoti: KV, LV93

konkokcija   med.

1. Sagremošanas process.

2. Ārstnieciska mikstūra, ko gatavo vārot.

Avoti: TM

konkombi

1. Gurmu tautai radniecīga cilts, kas dzīvo gk. Kotdivuāras dienvidu daļā.

Avoti: PZT

konkomitance   rel.

1. Mācība, ka Eiharistijā Kristus miesa un asinis ir klātesošas katrā no konsekrētajiem elementiem; tādējādi Komūnijas pilnība sasniedzama, saņemot pat vienu elementu.

Avoti: RtV

Konkorda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Concord"), Kalifornijas štatā, 127500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Concord"), Ņūhempšīras štata administratīvais centrs, 42400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Concord"), Ziemeļkarolīnas štatā, 85500 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Concord"), Misūri štatā, 16400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

konkordance

1. val., inf. Tekstu korpusa satura analīzes rezultāts, kas parāda pieprasījumā norādītā vārda vai vārdu savienojuma lietojumu korpusa tekstos.

2. novec. Alfabētisks kādas grāmatas vārdu rādītājs, kurā citēti teikumi vai to daļas, kur šie vārdi lietoti.

3. ģenēt. Dvīņu pazīmju sakritība attiecīgajā aspektā; indivīdu genotipiskā līdzīguma pakāpe.

4. ģeol. Iežu slāņu sagulums to pareizā vecuma secībā.

5. poligr., novec. Četru cicero, t. i. 48 punktu liela burtu vai saliekamā materiāla tipogrāfiska garuma un platuma vienība.

Avoti: SV99, GV

konkordants   novec.

1. Saskanīgs.

Avoti: KV

konkordāts   -a, v.

1. Līgums starp Romas pāvestu un kādu valsti par katoļu baznīcas stāvokli līgumslēdzējas valsts teritorijā.

Avoti: LLVV

konkordija

1. Vienprātība, saskaņa.

Konkordijas formula— noslēgta evaņģēliksi luteriskās baznīcas ticības atziņas formula; radusies 1577. gadā Bergenes klosterī pie Magdeburgas (Vācijā), tas ir ievērojamāko luteriskās baznīcas teologu kopīgs darbs.

Konkordijas grāmata— autoritatīvs luteriskās baznīcas ticības apliecību un luterisma atziņas rakstu krājums (1580. g.).

2. Romiešu mitoloģijā - personificēts un dievišķots vienprātības jēdziens.

Konkordijas laukums— pirmais plašai publikai pieejamais Parīzes laukums, ko izveidoja 1755. g. (tolaik - Luija XV laukums).

3. Studentu organizācija.

4. dsk. Latviešu studentu organizācijas, dib. 1926.; bija 4 krāsu nozīmes, kas simbolizēja Kurzemi, Zemgali, Vidzemi, Latgali; to mērķis bija veidot studentu dzīvi latviskā garā.

Avoti: KV, LEV, SV99, MkV, EV

Konkordija   vietv.

1. Pilsēta Argentīnā ("Concordia"), osta Urugvajas labajā krastā, 145200 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Konkordija Sadžitārija - pilsēta Itālijā ("Concordia Sagittaria"), Venēcijas reģiona Venēcijas provincē, 10600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Konkordija   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - dievišķots un personificēts vienprātības un saskaņas simbols.

Avoti: Mit

Konkorečo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Concorezzo"), Lombardijas reģiona Moncas un Briancas provincē, 15500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

konkrēciāņi   novec.

1. Prātnieki, kas apgalvo, ka miesa ar dvēseli saauguši, sakusuši kopā.

Avoti: SV33

konkrēcija   -u, s.

1. ģeol., parasti dsk. Minerālu veidojums, sakopojums, kas rodas nogulumu iežos un kam parasti ir apaļa vai ieapaļa forma.

2. med. Saaugšana, sabiezēšana; konkrementa veidošanās process; normāli šķirtu daļu, piem., pirkstu savienošanās.

Avoti: LLVV, TM

konkrementi   med.

1. Akmeņi, kas veidojas organisma dobumos vai audos, tur nogulsnējoties sāļiem.

Avoti: ZTV

konkrescence   med.

1. Atsevišķu ķermeņa daļu saaugums.

Avoti: TM

konkrētais   filoz.

1. Objekta vienotība, veselums tā daudzpusīgajos sakaros un attiecībās.

Avoti: EV

konkrēti   sar.

1. Patiešām.

Avoti: SLG

konkrētība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> konkrēts (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> konkrēts (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

konkrētisms   -a, v.; parasti vsk.; mūz.

1. Mūzikas virziens, kurā izmanto apkaimes skaņas, ko rada, piemēram, priekšmeti, ierīces; konkrētā mūzika.

Avoti: LLVV

konkretizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> konkretizēt (1).

2. Darbība, process --> konkretizēt (2).

Avoti: LLVV

konkretizējums   psih.

1. Pāreja no vispārīgas idejas vai priekšstata uz tā konkrētu variantu.

Avoti: Psh

konkretizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt (ko) konkrētu (1); būt par cēloni tam, ka (kas) kļūst konkrēts (1).

2. Padarīt (ko) konkrētu (2); būt par cēloni tam, ka (kas) kļūst konkrēts (2).

Avoti: LLVV

konkretizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> konkretizēt (1); tikt konkretizētam.

2. Refl. --> konkretizēt (2); tikt konkretizētam.

Avoti: LLVV

konkrēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas parādās visu īpašību, pazīmju, sakaru, attieksmju daudzveidībā.

2. Noteikts, tiešs, atsevišķs, arī zināms, pazīstams (kādā priekšmetu, parādību kopā).

Konkrētais darbs ekon.— preču ražotāju darbs, kas rada preces lietošanas vērtību.

Konkrētā mūzika mūz.— mūzikas virziens, kurā izmanto apkaimes skaņas, ko rada, piemēram, priekšmeti, ierīces; šī virziena skaņdarbi.

Avoti: LLVV

konkrētums   -a, v.; parasti vsk.

1. Konkrētība (1).

2. Konkrētība (2).

Avoti: LLVV

konkubīna   novec.

1. Sieviete, kas dzīvoja ar vīrieti konkubinātā; mīļākā; draugaļa.

Avoti: KV

konkubinārs   rel.

1. Vīrietis, kas dzīvo konkubinātā.

Avoti: RtV

konkubināts   -a, v.; vēst.

1. Vīrieša un sievietes kopdzīve bez oficiālas laulības.

Avoti: LLVV

konkubīne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; vēst.

1. Sieviete, kas dzīvo konkubinātā.

Avoti: LLVV

konkurence   -es, s.; parasti vsk.

1. Sacensība (par pārākumu, priekšrocībām kādā jomā); sacensība (par labākiem rezultātiem).

2. ekon. Uzņēmējsabiedrības stratēģija un tāda ekonomiski patstāvīgu uzņēmēju sacensība, kas efektīvi ierobežo atsevišķu uzņēmēju spēju ietekmēt vispārīgos preču apgrozības apstākļus (cenu, piedāvājumu) un veicina preču ražošanu (pakalpojumu sniegšanu) atbilstoši pieprasījumam.

3. Sacensība (starp dzīvniekiem, augiem, to daļām) dzīvības un uztura dēļ.

Avoti: LLVV, JtV

konkurents   -a, v.

1. Konkurences (1) dalībnieks.

2. ekon. Konkurences (2) dalībnieks.

3. biol. Dzīvnieks, augs, kas sacenšas ar kādu citu dzīvnieku, augu dzīvības vai uztura dēļ; konkurences (3) dalībnieks.

Avoti: LLVV

konkurēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Censties panākt pārākumu, priekšrocības (kādā jomā); sacensties (ar kādu, savā starpā) par labākiem rezultātiem.

2. ekon. Cīnīties par izdevīgākiem preču ražošanas un realizēšanas apstākļiem, par vislielākās peļņas iegūšanu (par privātiem preču ražotājiem, kapitālistiem, to apvienībām vai kapitālistiskajām valstīm).

Avoti: LLVV

konkurētnespēja   s.

1. Nespēja konkurēt.

konkurētspēja   s.

1. Spēja konkurēt (ar kādu, kādā jomā u. tml.).

2. ek. Salīdzinošs konkrētās preces patēriņa un cenas parametru raksturlielums attiecībā pret analoģisku preci.

3. biol. Ģenētiski nosacīta organisma, līnijas vai šķirnes īpašība labāk funkcionēt jauktā nekā vientipiskā kopumā.

Avoti: MLVV, SbV, ĢT

konkurētspējīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas spēj konkurēt.

Avoti: MLVV

konkūrists   -a, v.

1. Sportists, kas specializēties konkūrā.

Avoti: LLVV

konkurrence   novec.

1. Konkurence.

Avoti: SV33

konkūrs   -a, v.; parasti vsk.; fizk.

1. Jāšanas sporta disciplīna, kas saistīta ar šķēršļu pārvarēšanu.

Avoti: LLVV

konkursants   -a, v.

1. Cilvēks, kas piedalās konkursā (1).

Avoti: LLVV

konkurss   -a, v.

1. Sacensība, kuras mērķis ir noskaidrot tās labākos dalībniekus.

Izturēt konkursu— nokārtot iestājpārbaudījumus tā, ka var tikt uzņemts mācību iestādē.

Ārpus konkursa— tā, ka nav saistīts ar konkursa apstākļiem, nosacījumiem.

2. Tiesas process, kreditoru sapulce, kurā izskata maksāt nespējīga bankrotējuša parādnieka lietu, lai maksimāli apmierinātu kreditoru pretenzijas pret parādnieku.

Avoti: LLVV

konkusija   med.

1. Sakratīšana, satricinājums; grūdiens; kontūzija; slimīgs stāvoklis pēc satricinājuma.

Avoti: MSV

konkvasācija   med.

1. Satricināšana; sašķaidīšana.

Avoti: TM

konkvistadors   novec.

1. Konkistadors.

Avoti: LME

Konla   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - viens no varoņa Finna līdzgaitniekiem, ko nepazīstama sieviete aizvilināja uz Citpasauli.

Avoti: PmV

konna   apv.

1. Varde.

Avoti: ViV

konna   apv.

1. Izkapts pēda.

Avoti: ViV

konnatāls   med.

1. Tāds, kas iegūts dzimšanas laikā; kopā piedzimis.

Avoti: MSV

konne   apv.

1. Vardes nosaukums Igaunijas pierobežā.

Avoti: KV

konneksijas   novec.

1. Labas attiecības, iespaidīgi sakari.

Avoti: KV

konneksitāte   novec.

1. Tiesiska, faktiska vai loģiska sakarība starp parādībām vai lietām.

Avoti: KV

konnektīva   novec.

1. Dzīvnieku anatomijā nervu šķiedru saites starp dažāda veida ganglijām.

2. Augu anatomijā vidējā saistošā daļa starp putekšņlapas abiem apcirkņiem.

Avoti: KV

konnetabls   novec.

1. Francijā augstākā pakāpe kara dienesta līdz 1647. gadam; arī goda tituls.

Avoti: SV33

Konnorina   vietv.

1. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Cipas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

konnotācija   novec.

1. Visu to īpašību un raksturojumu kopums, kas ietilpst kādā jēdzienā, t. i. jēdziena saturs.

Avoti: KV

konnspurnis   apv.

1. Purva purene ("Caltha palustris").

Avoti: Aug2

konnūbiāls   novec.

1. Uz laulībām attiecīgs.

Avoti: KV

konnūbijs   novec.

1. Romiešu laulība kā īpaša pilsoņu tiesība, kas bija nepieciešama, lai laulība būtu likumīga.

Avoti: KV

kono

1. Vaji - tauta Libērijā un Sjerraleonē.

Avoti: PZT

konodonti   ģeol.

1. Mikroskopiski, paleozoja nogulumos izplatīti, zobiņveidīgi organogēni kalcija fosfāta veidojumi ("Conodonta, Conodontoforida"), iespējams, primitīvu mugurkaulnieku priekšteču atliekas.

Avoti: SV96, LD

konodontnesēji

1. Konodonti.

Avoti: LD

konofīts   bot.

1. Pusdienziežu dzimtas ģints ("Conophytum"), skaisti ziedošs sukulents, savvaļā Dienvidāfrikā.

Avoti: TaE

Konogoļci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

Avoti: LC

konografs   novec.

1. Instruments mehāniskai konisko līkņu (elipse, hiperbola, parabola) zīmēšanai.

Avoti: KV

konoīds

1. Virsma, ko veido taisna līnija, virzoties paralēli dotajai plaknei un krustojot doto taisni.

Avoti: SV69

konomioidīns   med.

1. Kontraktila citoplazmas viela tīklenes vālītēs.

Avoti: TM

konongi

1. Vaņamvezu tautai radniecīga cilts, dzīvo Tanzānijā.

Avoti: PZT

Kononi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

Konopa   mit.

1. Kečvu (Peru, Ekvadora, Bolīvija) mitoloģijā - gars - mājas pavarda sargātājs bez noteikta veidola, tas varēja būt akmens, neparasts priekšmets, pat auduma strēmele vai poda lauska.

Avoti: Mit

Konopecka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

konosaments

1. Transportdokuments, ko kravas pārvadātājs (kuģa kapteinis vai pilnvarots tā pārstāvis) izsniedz kravas nosūtītājam un kas apliecina, ka krava pārvadāšanai pieņemta.

2. Kuģa kravas zīme, ko izsniedz kravas pārvedējam, apliecinot kravas jeb preces pārvešanas tiesības.

Avoti: SV99, LV93

konoss   apv.

1. Konusveida kartupeļu kaudze, kas nosegta ar salmiem un apmesta ar zemi kartupeļu uzglabāšanai ziemā; stirpa.

Avoti: KiV

Konoša   vietv.

1. Konošas augstiene - morēnu pauguraine Krievijas Arhangeļskas apgabala dienvidrietumos un Vologdas apgabala ziemeļu daļā, Ziemeļu Dvinas un Oņegas baseina ūdensšķirtne, augstums - līdz 244 m.

Avoti: PZT

Konota   vietv.

1. Konahta - vēturiska province Īrijas rietumos.

Avoti: PZT

konotācija

1. Valodas vienības (vārda, vārdformas, frazeoloģisma, teikuma) jēdzieniskā satura uzslāņojums: stilistiskā nokrāsa, emocionālais saturs, pozitīvs vai negatīvs vērtējums, tēlainība, asociatīvās sēmas.

Avoti: VsV

konotatīvs   val.

1. Tāds, kas saistīts ar valodas vienības emocionālo, stilistisko u. c. ekspresīvo nokrāsu, ar nozīmes papildkomponentiem.

Konotatīva nozīme— vārda semantikas stilistisko, emocionāli ekspresīvo un citu denotatīvajā nozīmē neiekļaujamo semantisko elementu kopums.

Konotatīvais komponents— vārda leksiskās nozīmes daļa - nozīmes pamatkomponenta uzslāņojums, kas izsaka runātāja emocionālo attieksmi vai norāda vārda lietojuma sfēru.

Avoti: SV99, VsV

Konotopa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Sumu apgabalā, 88780 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Konovalova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

Avoti: LC

konovals   žarg.

1. Dakteris.

Avoti: KZ

konpiscēt   apv.

1. Konfiscēt.

Avoti: KiV

konrektors   vēst.

1. Priekšnieka biedrs; rektora biedrs.

Avoti: SV21, SV26

konringija   bot.

1. dsk. Tīrumkāpostiņš - krustziežu dzimtas ģints ("Chorispora").

Avoti: LD

Konro   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Conroe"), Teksasas štatā, 65900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kons   -a, v.

1. Konuss.

Avoti: LLVV

Kons   mit.

1. Kečvu (Peru, Ekvadora, Bolīvija) mitoloģijā - dievs, saules dēls, kas pasaules sākumā pirmais nonāca vietā, kur vēlāk dzīvoja indiāņu, radīja cilvēkus un deva tiem visu nepieciešamo sadzīvei, taču cilvēki viņu sadusmoja.

Avoti: Mit

konsaltings

1. Profesionālu konsultāciju un ieteikumu sniegšana, gk. uzņēmējdarbības jomā.

Konsaltinga firma— firma, kas sniedz konsultācijas, izstrādā ieteikumus noteiktā uzņēmējdarbības jomā.

Avoti: SV99

konsangvinitāte   antrop.

1. Bioloģiska radniecība.

Avoti: SV96

konscientālisms   novec.

1. Mācība, kas aizstāv uzskatu, ka mums pieejami vienīgi mūsu apziņas stāvokļi; to, ko sauc par neatkarīgo īstenību, arī uzskata tikai par apziņas stāvokli.

Avoti: KV

konsekrācija   rel.

1. Iesvētīšana; personu vai lietu nošķiršana kalpošanai Dievam.

2. Senā Romā akts, ar ko kādu priekšmetu vai vietu nodeva dievības īpašumā; ķeizaru laikā mirušā ķeizara vai ķeizara nama locekļa oficiāla izsludināšana par dievu.

3. Katoļu baznīcā personu vai lietu (baznīca, altāra) iesvētīšana, ko izdara bīskaps; arī maizes un vīna pārvēršanās Kristus miesā un asinīs, kas pēc katoļu mācības notiek mesas laikā.

Avoti: KV

konsekrēšana   rel.

1. Iesvētīšana; personu vai lietu nošķiršana kalpošanai Dievam.

2. Eiharistijā - darbība, kuras laikā maize un vīns kļūst par Kristus miesu un asinīm.

3. Altāru, baznīcu, Eiharistijas trauku iesvētīšana, kurā tie tiek nošķirti lietošanai dievkalpojumos.

4. Kādas personas apstiprināšana amatā, ko savu pilnvaru ietvaros veic bīskaps.

Avoti: RtV

konsekrēt   novec.

1. Iesvētīt.

Avoti: KV

konsekutīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas seko kaut kam, nāk pēc kaut kā (piem., laika ziņā).

Konsekutīvā tulkošana— tulkošana, runātājam oriģinālvalodā ieturot pauzi.

Avoti: MLVV

konsekvence   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Noteiktība, mērķtiecība, arī nelokāmība (piemēram, spriedumos, rīcībā); loģiska pamatotība, likumsakarība.

Avoti: LLVV

konsekvents   -ais; s. -a, -ā;

1. Noteikts, mērķtiecīgs, arī nelokāms (piemēram, spriedumos, rīcībā); loģiski pamatots, likumsakarīgs.

Avoti: LLVV

konsekventums   v.

1. Vispārināta īpašība --> konsekvents, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Konseliče   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Conselice"), Emīlijas-Romanjas reģiona Ravennas provincē, 9900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Konselve   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Conselve"), Venēcijas reģiona Padujas provincē, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Konseļeira   vietv.; novec.

1. Konseļeira Lafajeti - Konseļeirulafaleti.

Avoti: PZT

Konseļeirulafaleti   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Conselheiro Lafalete"), Minasžeraisas štatā 931 m vjl., 126400 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, Wi

konsenss

1. Vienprātība; vienošanās; vienbalsīgi pieņemts lēmums, kas tapis, nevienprātīgiem lēmējiem meklējot savstarpēju kompromisu iespējas.

Avoti: SV99

konsensuāls   -ais; s. -a, -ā; jur.

1. Tāds (līgums), kas dibināts uz norunu, saistīts ar vienošanos (kādā būtiskā jautājumā).

2. med. Reflektoriski uzbudināts, kairinot otru, simetrisku orgānu.

Avoti: LLVV, TM

konsensus   jur.

1. Princips, saskaņā ar kuru juridisko aktu tiesiskā pamatotība ir nosacīta galvenokārt ar ieinteresētu pušu apmierinātību ar tiem, ņemot vērā prasības, kas attiecas uz šo aktu formu un uzrādīšanas, piestādīšanas procedūru.

Avoti: JtV

Konsepsjona   vietv.

1. Pilsēta Čīlē, Biobio reģiona administratīvais centrs, 212000 iedzīvotāju (2002. g.).

2. Pilsēta Paragvajā, departamenta administratīvais centrs, 76400 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT, Wi

konseptisms

1. Literatūras stils 17. gs. Spānijā, kurā izpaudās renesanses mākslas "aristrokratizācija", galvenā uzmanība tika pievērsta literāro darbu formai (sarežģītas metaforas, negaidīti salīdzinājumi, vārdu spēle u. c.).

Avoti: LPE

konserants   novec.

1. Iesvētītājs.

Avoti: KV

konservācija   -as, s.

1. To līdzekļu un paņēmienu kopums, ar kuriem paildzina pieminekļu, mākslas darbu, grāmatu, dokumentu, arheoloģisku atradumu utt. mūžu.

2. Tehniski pasākumi materiālu, izstrādājumu, mašīnu aizsargāšanai pret koroziju ilgstošas glabāšanas vai transportēšanas laikā.

3. Tehniski pasākumi, ar kuriem nodrošina, lai kādu iemeslu dēļ darbu pārtraucis uzņēmums, atradne, raktuve vai nepabeigts būvobjekts noteiktu vai nenoteiktu laiku saglabātos drošā stāvoklī.

4. Dažādu līdzekļu un pasākumu kopums, ar kuru nodrošina asins, audu u. tml. uzglabāšanos.

Avoti: SV99

konservants   -a, v.

1. Vielas, kas noteiktos uzglabāšanas apstākļos pagarina pārtikas produktu uzglabāšanas laiku, aizsargājot no mikroorganismu izraisītas bojāšanās.

2. Speciāla piedeva ar fungicīdām īpašībām, kas novērš ūdens dispersiju atsevišķo sastāvdaļu bioloģisko noārdīšanos.

Avoti: ZTV

konservatīvisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Tieksme uz ko novecojušu, cenšanās saglabāt, atjaunot ko novecojušu; naidīgums pret jauno, progresīvo.

Avoti: LLVV

konservatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir mērens, izvairās no galējībām (piem., uzskatos, gaumē), neatbalsta straujas pārmaiņas.

Konservatīvās partijas— partijas, kas atbalsta brīva tirgus ekonomiku un privātīpašumu, iedibinātās vērtības un tradīcijas.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Konservatīvās partijas biedrs.

2. Vispārpieņemts, praksē pārbaudīts; tradicionāls, arī nemainīgs.

3. med. Tāds, kurā izmanto medikamentus, diētu, režīmu (par ārstniecības metodēm).

Avoti: LLVV, R1

konservatīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> konservatīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

konservatorija   -as, s.

1. Augstākā mūzikas mācību iestāde (Krievijā).

2. Vidējā mūzikas mācību iestāde (piemēram, vairākās Rietumeiropas zemēs).

Avoti: LLVV

konservatorists   -a, v.

1. Konservatorijas (1) students.

2. Konservatorijas (2) audzēknis.

Avoti: LLVV

konservators   -a, v.

1. Cilvēks, kas tiecas uz ko novecojušu, cenšas saglabāt, atjaunot ko novecojušu; cilvēks, kas ir naidīgs pret jauno, progresīvo.

2. pol. Konservatīvās partijas biedrs; konservatīvais.

Avoti: LLVV

konservēšana

1. Pārtikas produktu apstrāde, ar kuru pagarina ātrbojīgu produktu glabāšanas laiku, galvenokārt pasargājot tos no pūšanas un rūgšanas.

2. Materiālu, detaļu, mākslas darbu, ēku u. c. objektu apstrāde ar konservantiem, antiseptiskiem u. tml. līdzekļiem, lai pasargātu no bojāšanās; speciālu uzglabāšanas apstākļu radīšana.

Koksnes konservēšana— koksnes aizsardzības ķīmiskais paņēmiens - koksnes apstrāde ar antiseptiskām vielām, iesūcinot tās koksnes struktūrā.

Avoti: ZTV

konservēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Speciāli gatavot (piemēram, pasterizējot, sterilizējot, marinējot, sālot, skābējot, kaltējot, saldējot) ilgstošai uzglabāšanai (pārtikas produktus, barību).

2. Speciāli apstrādājot (piemēram, audus), gatavot (tos) ilgstošai uzglabāšanai.

3. Speciāli apstrādājot vai radot speciālus uzglabāšanas apstākļus, pasargāt no bojāšanās (piemēram, ierīces, koksni).

4. Pārtraucot izmantot, celt, attīstīt tālāk (piemēram, celtnes), saglabāt (tās) kādā stāvoklī.

Avoti: LLVV

konservēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> konservēt (1); tikt konservētam.

2. Refl. --> konservēt (2); tikt konservētam.

3. Refl. --> konservēt (3); tikt konservētam.

Avoti: LLVV

konservi   -u, v.; tikai dsk.

1. Pārtikas produkti, kas speciāli sagatavoti (piemēram, pasterizējot, sterilizējot, marinējot, sālot, skābējot, kaltējot, saldējot) ilgstošai uzglabāšanai.

Avoti: LLVV

konsignācija   -as, s.

1. Komisijas līguma veids, saskaņā ar kuru īpašnieks pārdod savas preces (parasti ārzemēs) ar komisionāra starpniecību.

Avoti: LLVV

konsignants   -a, v.

1. Persona, kas realizē savas preces ārzemēs ar konsignatora starpniecību.

Avoti: LLVV

konsignatārs

1. Komisionārs, kas preces tirgo konsignāciju ietvaros.

Avoti: SV99

konsignators   -a, v.

1. Komisionārs, kas pārdod preces konsignācijas darījumos.

Avoti: LLVV

konsignēt   novec.

1. Ar rakstu apliecināt, pilnvarot; apzīmogot; nodot preces konsignācijā.

Avoti: KV

konsignēts   novec.

1. Apliecināts, apzīmogots.

Avoti: KV

konsiliatori   vēst.

1. Justiniāna kodifikācijas komentētāji Rietumeiropā no 13. gs. otrās puses, kuri strādāja padomniekiem juridiskajos jautājumos pie valdniekiem; postglosatori.

Avoti: VtV

konsilijs   -a, v.; med.

1. Ārstu apspriede, lai galīgi izlemtu, noskaidrotu (piemēram, slimību, tās ārstēšanas paņēmienus); ārstu grupa, kuri piedalās šādā apspriedē.

Avoti: LLVV

konsiliums   novec.

1. Konsilijs.

Avoti: LME

konsistence   -es, s.; parasti vsk.

1. Vielas daļiņu savstarpējās saistības pakāpe, stigrība.

2. Izejvielu maisījumu un javu stāvokļa raksturojums.

3. Jēdziens laku un krāsu materiālu viskozitātes salīdzinošai raksturošanai.

4. psih. Pastāvība; sociāls izlīdzinājums; psihisko traucējumu neietekmējamības pakāpe.

5. Statistikā - iztvērumu palielināšanas noteikts precizitātes pieaugums.

Avoti: ZTV, PsA

konsistencmēris   novec.

1. Konsistometrs.

Avoti: KV

konsistents   novec.

1. Vielas īpašība: ciets, izturīgs, biezs.

Avoti: LV93

konsistometrs

1. Aparāts vielu konsistences noteikšanai.

Avoti: SV99

konsistoriāls   -ais; s. -a, -ā; rel.

1. Saistīts ar konsistoriju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar konsistoriju (2), tai raksturīgs.

3. Saistīts ar konsistoriju (3), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

konsistorija   -as, s.; rel.

1. Luterāņu baznīcā - administratīva baznīcas institūcija.

2. Katoļu baznīcā - kardinālu apspriede pāvesta vadībā.

3. Pareizticīgajā baznīcā - eparhijas bīskapam, arhibīskapam, metropolītam pakļauta iestāde.

Avoti: LLVV

konsituācija   -as, s.

1. val. Konteksta un runas situācijas kopums, kas palīdz izprast sazināšanās procesā lietotas valodas vienības nozīmi un nodrošina saprašanos arī tad, ja kaut kas nav tieši pateikts.

2. sociol. Saziņas vieta un laiks.

Avoti: SV99, SsV

konsituatīvs   -ais; s. -a, -ā, val.

1. Divd. --> konsituācija.

Konsjeržerija

1. Sens cietoksnis un cietums Parīzē, kur atrodas policijas pārvalde.

Avoti: SV96

konsjeržs   -a, v.

1. Durvju sargs vai šveicars daudzdzīvokļu namos (gk. Francijā).

2. Viesnīcas darbinieks, kurš palīdz viesiem iesaistīties dažādos pasākumos, izklaidēs un nodarbēs gan viesnīcā, gan ārpus tās; viesu aprūpētājs.

Avoti: SV99, TvV

konskripcija   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Karaspēka komplektēšana (Francijā 18. un 19. gadsimtā), kuras pamatā bija vispārējā karaklausība un kurā pieļāva arī izpirkšanu un aizstāšanu.

Avoti: LLVV

konslēģeris   žarg.

1. Koncentrācijas nometne.

Avoti: SLG

konsolācija   novec.

1. Mierinājums, iepriecinājums.

Avoti: SV33

konsolceltnis   -ņa, v.

1. Celtnis ar kustīgu vai nekustīgu konsoli, pa kuru pārvietojas celtņa ratiņi.

Avoti: LLVV

konsole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. būvn. Balstošais elements izvirzītai celtnes daļai (piemēram, balkonam, dzegai, izrotājumam).

2. tehn. Vienā galā iespīlēts un liecē slogots (celtņu vai mašīnu) elements.

3. aeron. Atvienojams spārna gals.

4. sar. Vadības pults.

5. Mazs galdiņš, sienas plauktiņš ziedu, lampas u. tml. priekšmetu novietošanai.

Avoti: LLVV, ZTV, SW86

konsole   ek.

1. Ilgtermiņa valsts aizņēmuma obligācija (Lielbritānijā).

Avoti: SV99

konsolidācija   -as, s.

1. Nostabilizēšana, nostiprināšana (parasti parādībām sabiedrībā); apvienošanās, saliedēšanās.

2. Kredītoperācija, kas valsts īstermiņa saistības pārvērš par pastāvīgiem (ilgtermiņa) parādiem.

3. med. Sacietēšana, sadzīšana.

4. ģeol. Ģeosinklinālā tektoniskā režīma nomaiņa ar platformas režīmu.

5. ģeol. Magmas sacietēšana (solidifikācija) vai nogulu pārvēršanās par nogulumiezi (litifikācija).

Avoti: LLVV, TvV, LPE

konsolidators

1. Uzņēmums vai atsevišķs darbinieks, kurš veic konsolidāciju.

2. Aviobiļešu tirdzniecības aģentūra, kas pasažieriem piedāvā īpašas lidojumu cenu atlaides lidmašīnu sēdvietu aizpildīšanai.

Avoti: TvV

konsolidējošs   med.

1. Tāds, kas veicina audu sacietēšanu.

Avoti: MSV

konsolidēšana   ek.

1. Konsolidācija.

Avoti: SbV

konsolidēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Nostabilizēt, nostiprināt (parasti parādības sabiedrībā); apvienot, saliedēt.

2. ekon. Pārvērst valsts īstermiņa saistības par ilgtermiņa vai beztermiņa saistībām.

Avoti: LLVV

konsolidēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> konsolidēt (1); tikt konsolidētam.

2. parasti 3. pers.; ekon. Refl. --> konsolidēt (2); tikt konsolidētam.

Avoti: LLVV

konsolis   novec.

1. Konsole - ilgtermiņa valsts aizņēmuma obligācija (parasti Anglijā).

Avoti: Ang

konsols   novec.

1. Konsole - ilgtermiņa valsts aizņēmuma obligācija (parasti Anglijā).

Avoti: Ang

konsomejs   novec.

1. Spēcīgs novārījums, buljons no gaļas.

Avoti: SV11

konsonance   novec.

1. Konsonanse.

Avoti: KV

konsonanse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. mūz. Divu vai vairāku skaņu labskanīga, izlīdzināta vienība, saskaņa.

2. literat. Nepilnīga atskaņa, ko veido vārdi, kuros atkārtojas līdzskaņi, bet uzsvērtie patskaņi nav vienādi.

Avoti: LLVV

konsonantisks   val.

1. Fonoloģijā - tāds, kas norāda, ka skaņas izrunā vokālajā traktā ir būtisks šķērslis, ko rada vai nu divi aktīvie runas orgāni, savstarpēji tuvojoties, vai arī viens runas orgāns, kas tuvojas kādam pasīvam runas orgānam.

Avoti: VsV

konsonantisms   -a, v.; val.

1. Līdzskaņu sistēma (piemēram, valodā, dialektā).

Avoti: LLVV

konsonantizācija

1. Fonētisks process, kurā patskaņa vai divskaņa komponents pārvēršas par līdzskani.

Avoti: LPE

konsonantizēšanās   val.

1. Fonoloģisks process, kurā galazilbes artikulācijas procesā otrais divskaņa komponents, kas to tuvina līdzskanim jeb konsonanatam vai pilnīgi pārvērš par to.

Avoti: VsV

konsonants   -a, v.; val.

1. Līdzskanis.

Avoti: LLVV

konsonēt   novec.

1. Saskanēt.

Avoti: SV11

konsorcijas   biol.

1. Dažādu sugu indivīdu grupa, kurā locekļi ir savstarpēji cieši saistīti.

Avoti: ZTV

konsorcijs   -a, v.; ekon.

1. Vienošanās, apvienība (starp vairākām bankām un/vai rūpniecības firmām) kopīgai aizņēmuma izveidošanai vai lielu komerciālu darījumu veikšanai.

Avoti: LLVV

konsorts

1. Princis konsorts - Lielbritānijā valdošās karalienes vīrs, kas pats nav karalis.

Avoti: SV08

konspektēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Īsi pierakstīt (piemēram, no teksta, runas) svarīgāko saturu.

Avoti: LLVV

konspektīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir īsi pausts (kā) svarīgākais saturs.

Avoti: LLVV

konspektīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> konspektīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

konspekts   -a, v.

1. Īss (piemēram, teksta, runas) svarīgākā satura pieraksts.

Avoti: LLVV

konspirācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Slepenības nodrošināšanas pasākumu sistēma un metodes, ko lieto nelegālas organizācijas.

2. Maskēšanās, kaut kā turēšana noslēpumā.

Avoti: SV99

konspiratīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar konspirāciju, tai raksturīgs; pakļauts konspirācijas noteikumiem.

Avoti: LLVV

konspiratīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> konspiratīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

konspirators   -a, v.

1. Cilvēks, kas zina un izmanto konspirācijas noteikumus, metodes.

Avoti: LLVV

konspirēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; parasti divdabja formā: konspirēts;

1. Glabāt slepenībā, izmantojot konspirācijas noteikumus, metodes.

Avoti: LLVV

konspirēties

1. Ievērot konspirāciju.

Avoti: MIL

konspurnis   apv.

1. Purva purene ("Caltha palustris").

Avoti: ME

Konss   mit.

1. Viens no senākajiem romiešu zemes un zemkopības dieviem.

Avoti: SV08

konst.   saīs.

1. Konstatēts; konstatējis.

2. Konstitūcija; konstitucionāls.

Avoti: LD, i1

konstablis   novec.

1. Konstebls - ierindas policists (parasti Anglijā).

Avoti: Ang

konstabls   novec.

1. Konstebls - ierindas policists (parasti Anglijā).

Avoti: Ang

konstalīns

1. Plastiska antifriktīva ziede, pamatā minerāleļļas, kas sabiezinātas ar augstāko taukskābju nātrija sāļiem.

Avoti: LPE

Konstanca   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā ("Constanta"), Melnās jūras piekrastē, žudeca administratīvais centrs, 283900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Konstanz"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 81100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

konstance

1. Pastāvība, negrozība.

2. apv. Uztveres nemainība, mainot kairinājumu.

Avoti: KV

Konstancina-Jezjorma   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 17500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1952. g.

Avoti: Wi

konstanta   novec.

1. Lielums, ko uzskata par pastāvīgu; konstante.

Avoti: SV33

konstantāns   -a, v.; parasti vsk.

1. Sudrabaini balts vara un niķeļa sakausējums, kam raksturīga maza elektriskās pretestības atkarība no temperatūras.

Avoti: SV99

konstante   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Pastāvīgs lielums.

2. fiz. Fundamentāla fizikāla lieluma vērtība (piem., elektrona lādiņš).

3. loģ. Simbols, kas formālā sistēmā apzīmē fiksētu elementu, operāciju vai attieksmi.

4. mat. Lielums, kas dotajā argumentu maiņas apgabalā nemaina savu vērtību; arī bieži lietots nemainīgs skaitlis (piem., p, e).

Avoti: ZTV

Konstantina   apv.

1. Pilsēta Alžīrijā ("Constantine"), valsts ziemeļaustrumu daļā, 544700 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

Konstantinograda   vietv.

1. Krasnohrada - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums līdz 1922. g.

Avoti: PZT

Konstantinopole   vietv.; vēst.

1. Stambula - pilsēta Turcijā, tās nosaukums 330.-1930. g.; 1453.-1918. g. Osmaņu impērijas galvaspilsēta (ar nosaukumu - Stambula).

2. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Leiši" bijušais nosaukums.

Avoti: LEV, LPE, LC

Konstantinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dagdas novadā (līdz 2009. g. - Krāslavas rajonā) 36 km no Krāslavas, izveidojusies bijušās muižas "Konstantinow" teritorijā, pagasta centrs.

2. Konstantinovas pagasts - pagasts Dagdas novadā, robežojas ar Andrupenes, Dagdas un Asūnes pagastu, kā arī ar Krāslavas novadu.

Konstantinovas pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Dagdas pagasta teritorijā un ziemeļrietumu stūris pievienots no bijušā Kapiņu pagasta teritorijas.

3. Konstantinova Ludzka - pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 17700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1830.-1870. g. un kopš 1924. g.

Avoti: LPag, LC, LE1, Wi

konstantinovieši

1. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Kostantinova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Konstantinovka   vietv.

1. Kostjantiņivka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Konstantinovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Rostovas apgabalā, piestātne Donas labajā krastā, 17500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Konstantinow   vietv., vācu val., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Dagdas novadā izveidojies Konstantinovas ciems.

Avoti: LE1

konstants   -ais; s. -a, -ā;

1. Pastāvīgs, nemainīgs (piemēram, par parādībām dabā).

Konstants (arī pastāvīgs) lielums mat.— lielums, kura skaitliskā vērtība aplūkojamajā procesā nemainās.

Konstantais kapitāls— pastāvīgais kapitāls.

Avoti: LLVV

konstantums

1. Psiholoģijā - uztveres objektu īpašību (lieluma, formas, krāsas utt.) relatīvā pastāvība, mainoties uztveres nosacījumiem (attālumam, rakursam, apgaismojumam utt.).

Avoti: LPE

Konstanzenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Stantes muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Kauguru pagastā.

Avoti: KV

konstatācija   -as, s.

1. Darbība, arī rezultāts --> konstatēt.

Avoti: LLVV

konstatējums   -a, v.

1. Empīriska un/vai loģiski atvedināta atziņa, kas atspoguļo kādu faktu; var apstiprināt vai atspēkot kādu hipotēzi; nozīmīgākos konstatējumus sauc par atklājumiem.

Avoti: SV99

konstatēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atklāt, izzināt; ievērot, arī noteikt.

Avoti: LLVV

konstatētājeksperiments   psih.

1. Pedagoģiskajā psiholoģijā - izmantojams kopā ar veidojošo eksperimentu, bet atšķirībā no tā, paredz aktuālās parādības izpēti, lai to salīdzinātu ar veidošanas rezultātiem.

Avoti: Psh

konstebls   -a, v.

1. Zemākā dienesta pakāpe policijā (Anglijā, Amerikas Savienotajās Valstīs); policists, kam ir šāda dienesta pakāpe.

2. Cietokšņa, pils komandants (Anglijā).

Avoti: LLVV

konstelācija   -as, s.

1. astr. Debess spīdekļu savstarpējais novietojums.

2. Apstākļu sagadīšanās; apstākļi, kam jāsagadās, lai kaut kas notiktu.

3. psih. Radniecisku domu grupa, ko ar pamatdomu saista kopēja emocionālā pieredze.

Avoti: SV99, MSV

konstellācija   novec.

1. Zināms apstākļu un nosacījumu sagrupējums, kas vajadzīgs, lai notiktu kāda parādība.

Avoti: KV

konstipācija   med.

1. Aizcietējums.

Avoti: TM

konstituante   vēst.

1. Francijā - satversmes sapulce, ko sasauc, lai izstrādātu vai grozītu valsts konstitūciju; pastāvēja no 1789. līdz 1791. g. - līdz Likumdošanas sapulcei, kā arī 1848.-1849. g. un 1945.-1946. g.

Avoti: SV69

konstitūcija   -as, s.

1. Valsts pamatlikums, kas nosaka tās sabiedrisko un valsts iekārtu, vēlēšanu sistēmu, valsts varas un pārvaldes institūciju organizācijas un darba principus, pilsoņu galvenās tiesības un pienākumus.

Avoti: LLVV

konstitūcija   -as, s.; biol.

1. Fizioloģisko un anatomisko īpatnību kopums (organismam), kas nosaka (tā) reakciju uz vides iedarbību.

Alerģiskā konstitūcija— pārmantota sliecība uz alerģiskām reakcijām.

Neiropātiskā konstitūcija— ķermeņa un rakstura īpatnības, kas predisponē uz nervu slimībām.

Psihopātiskā konstitūcija— sliecība uz garīgā līdzsvara zaudēšanu.

Vazoneirotiskā konstitūcija— konstitūcija, kam raksturīga vazomotorisko mehānismu labilitāte.

2. psih. Noturīgu psihofizisku īpašību kopums, resp., psihofizioloģiskā uzbūve.

Avoti: LLVV, MSV, PsA

konstitucionālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Politikas un valsts tiesību zinātnes virziens, kas par vislabāko valsts pārvaldes sistēmu atzīst konstitucionālo monarhiju.

Avoti: LLVV

konstitucionālists   -a, v.

1. Konstitucionālisma piekritējs.

Avoti: LLVV

konstitucionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar konstitūciju 1, tai raksturīgs; saskanīgs ar konstitūciju 1, tai atbilstošs.

Konstitucionālā monarhija— valsts iekārta, kurā monarha varu ierobežo konstitūcija.

Konstitucionālais monarhs— valdnieks, kura varu ierobežo konstitūcija.

Konstitucionālā tiesa— institūcija, kas veic likumu u. c. normatīvo aktu un tiesisko darbību pārbaudi, lai konstatētu to atbilstību konstitūcijai.

Avoti: LLVV

konstitucionāls   -ais; s. -a, -ā; biol.

1. Saistīts ar konstitūciju 2, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

konstitucionels   novec.

1. Konstitucionāls.

Avoti: LME

konstituents   med.

1. Indiferenta sastāvdaļa, kas medikamentam piešķir formu (mikstūra, ziede, zirnīši, tabletes u. c.).

Avoti: MSV

konstituēšana

1. Noteikšana, iedibināšana.

2. Apziņas darbība pasaulē, apziņas radošais raksturs.

Avoti: SV96

konstituēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot (parasti cilvēku grupu noteiktam uzdevumam); konstruēt (3).

Avoti: LLVV

konstituēties   parasti dsk., -ējamies, -ējaties, -ējas, pag. -ējāmies, vai vsk. 3. pers. -ējas, pag. -ējās;

1. Nodibināties, oficiāli izveidoties; sadalīt pienākumus (par organizatorisku veidojumu vadības institūcijām u. tml.).

Avoti: LLVV, SV99

konstitutīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Noteicošs; galvenais.

Avoti: LLVV

konstitūtorijs   novec.

1. Aizgādņa vai aizbildņa apliecība, ko viņam izdeva bāriņu iestāde, ieceļot vai apstiprinot amatā.

Avoti: KV

konstitūts   novec.

1. Apsolījums izpildīt jau pastāvošu saistību.

Avoti: KV

konstr.   saīs.

1. Konstruktors (kopā ar uzvārdu); konstrukcija; konstruējis.

Avoti: i1

konstrikcija   med.

1. Saspiešana, sažņaugšana, savilkšanās; slimīga žņaugšanas sajūta.

Avoti: TM

konstriktors   anat.

1. Slēdzējmuskulis.

Avoti: SV96

konstruēšana

1. Konstrukcijas izveidošana un konstruktoru dokumentācijas sastādīšana, ievērojot atbilstību tehniskajām un estētiskajām prasībām.

Avoti: ZTV

konstruēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot (piemēram, mašīnu, mehānismu, celtņu) konstrukciju, uzbūvi (projektā, aprēķinos u. tml).

2. Veidot (mākslas darbu, tā tēlus u. tml.) samāksloti, pilnīgi vai daļēji neatbilstoši īstenībai.

3. Veidot (cilvēku grupu noteiktam uzdevumam).

4. mat. Veidot (ģeometrisku figūru), izmantojot (tās) dotos elementus; veidot (līniju), izmantojot (tās) dotās īpašības.

Avoti: LLVV

konstruēties   parasti dsk., -ējamies, -ējaties, -ējas, pag. -ējāmies, vai vsk. 3. pers. -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> konstruēt (3); tikt konstruētam.

Avoti: LLVV

konstrukcija   -as, s.

1. Struktūra, uzbūve, iekārta, arī veidojums, forma (celtnei, mašīnai, priekšmetam vai to daļai, elementam).

2. parasti dsk.; tehn. Daļa, elements, iekārta, ietaise, ierīce (piemēram, celtnei, mašīnai, priekšmetam).

3. Izveidojums darba rasējumā (mašīnai, tās elementam).

4. Uzbūve, (sastāvdaļu) izkārtojums (piemēram, tekstā, mākslas darbā, jēdzienu grupā).

5. val. Valodas vienību (piemēram, vārdu) savienojums (runā, tekstā), kam ir noteiktas gramatiskās īpašības.

Avoti: LLVV

konstruktīti   apst.

1. Konstruktīvs.

Avoti: LV87

konstruktīvisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Virziens (parasti arhitektūrā, tēlotājā mākslā), kura pārstāvji par galveno uzskata formu funkcijas, konstruktīvo mērķtiecību.

Avoti: LLVV

konstruktīvists   -a, v.

1. Konstruktīvisma pārstāvis.

Avoti: LLVV

konstruktīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar konstrukciju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar konstrukciju (3), tai raksturīgs.

3. Saistīts ar konstrukciju (4), tai raksturīgs.

4. Saistīts ar konstrukciju (5), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

konstruktīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> konstruktīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

konstruktors   -a, v.

1. Speciālists, kas nodarbojas ar dažādu tehnisko sistēmu konstruēšanu.

Kuģu konstruktors— kuģubūves inženieris un arhitekts, kas izstrādā kuģu projektus.

2. Daļu, detaļu komplekts, no kā bērni veido dažādas konstrukcijas (piem., būves, figūras).

Avoti: LLVV, JūVM, SV99

konstrukts   -a, v.

1. Nosacīts, hipotētisks jēdziens, jēdziena kopa, ko pieņem kādu faktu izskaidrošanai.

Avoti: LLVV

konsubstanciācija   rel.

1. Eiharistijas mācība, ka pēc konsekrācijas maizes un vīna, resp., Kristus miesas un asiņu substance pastāv kopā savstarpējā vienībā.

Avoti: RtV

konsubstancionāle   rel.

1. Mūžīgā attiecība starp svētās Trīsvienības trim personām.

Avoti: RtV

Konsuāliji   vēst.

1. Zemes, zemkopības un auglības dievam Konsam veltīti svētki Senajā Romā, kuros tika nesti upuri, dzīvniekus rotāja ziediem, rīkotas skriešanas sacensības.

Avoti: Mit

konsulārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar konsulu, konsulātu tiesībām un darbību, konsulu, konsulātu tiesībām un darbībai raksturīgs.

Konsulāras tiesības— juridisku normu kopums, kas regulē konsulu rangus, iecelšanu, pieņemšanu, atsaukšanu, darbību, uzdevumus.

Konsulārā imunitāte— ārvalsts konsulātam un tā darbiniekiem noteiktas tiesības un privilēģijas attiecībā pret rezidences valsts tiesas un administratīvo jurisdikciju.

Avoti: LLVV

konsulāts   -a, v.

1. Kādas valsts teritorijā atvērta citas valsts pārstāvniecība, kuras uzdevums ir sargāt savas valsts un tās pilsoņu intereses.

2. vēst. Senajā Romā - konsulu valdīšanas laiks (republikas periodā).

3. Francijā - konsulu valdīšanas laiks (no 1799. gada līdz 1804. gadam).

Avoti: LLVV

konsulents   novec.

1. Konsultants.

2. Padoma devējs tieslietās; advokāts.

Avoti: KV

konsulis   novec.

1. Konsuls.

Avoti: LME

konsuls   -a, v.

1. Noteiktā kādas valsts rajonā ar šās valsts piekrišanu iecelta citas valsts amatpersona, kuras uzdevums ir aizsargāt savas valsts un tās pilsoņu intereses, veicināt abu valstu sakaru attīstību.

2. v.; vēst. Senajā Romā - viena no divām augstākajām vēlētajām amatpersonām (republikas laikā); goda tituls (impērijas laikā); cilvēks, kam ir šāds goda tituls.

3. Francijā (no 1799. gada līdz 1804. gadam) - tituls trim personām, kurām bija neierobežota izpildvara; persona, kam ir šāds tituls.

4. Rātskungs (piemēram, Rīgā līdz 19. gadsimta otrajai pusei).

Avoti: LLVV

konsulta   novec.

1. Valsts padome, sevišķi Itālijā un Spānijā.

2. Pāvesta augstākais tribunāls; līdz 1800. g. arī kardinālu kommisija pāvesta valsts pārvaldīšanai.

3. Pretlikumīga sapulce Korsikas salā 1793. g., kas salu nodeva angļiem.

Avoti: SV33

konsultācija   -as, s.

1. Padoms, paskaidrojums (ko sniedz speciālists kādā jautājumā); padoma, paskaidrojuma došana.

2. Papildu nodarbība (izglītības un kvalifikācijas celšanas sistēmā), kurā audzēkņiem tiek sniegta metodiska palīdzība, noskaidroti kādi jautājumi.

3. Iestāde vai tās nodaļa, kurā var saņemt speciālistu padomus (praktiskos jautājumos).

4. med. Ārstu apspriede, lai noteiktu slimnieka diagnozi un ārstēšanu.

5. med. Ārstnieciski profilaktiska iestāde, kas sniedz medicīnisku un profilaktisku palīdzību.

Avoti: LLVV, TM

konsultants   -a, v.

1. Speciālists, kas sniedz padomus, paskaidrojumus (kādā jautājumā).

Avoti: LLVV

konsultatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir padomdevēja tiesības (kādā jautājumā).

2. Tāds, kam ir konsultatīvs raksturs.

Avoti: LLVV, SV99

konsultēšana

1. ek. Padomu sniegšana ražotājiem un tirgotājiem par dažādiem ekonomiskiem un citiem jautājumiem, kas saistīti ar saimniecību un tiesībām, t. sk. par ārējo ekonomisko darbību.

2. psih. Tāda pieeja pacientu psihiskajām (dažkārt arī citām) problēmām, kur viņus aicina ar konsultanta atbalstu savas problēmas risināt pašiem.

Avoti: SbV, IdV

konsultēšanās

1. Padomu uzklausīšana.

2. Viedokļu apmaiņa un dialoga veidošana starp pušu pārstāvjiem, lai panāktu vienošanos.

Avoti: JtV

konsultēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sniegt (kādam) konsultāciju (1); būt par konsultantu.

2. reti. Saņemt (no kāda) konsultāciju (1).

Avoti: LLVV

konsultēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Pārrunāt, noskaidrot kādu jautājumu (ar speciālistu); saņemt padomu, paskaidrojumus (kādā jautājumā).

Avoti: LLVV

konsultors   novec.

1. Padomdevējs, piesēdētājs, piem., pāvesta kongregācijās, bīskapu padomēs.

Avoti: KV

konsumācija

1. Pakalpojums naktsklubos un bāros klienta izklaidei, kad meitene (kluba darbiniece) izklaidē klientu, kurš pasūta un apmaksā viņai īpaši dārgus dzērienus u. c.

2. novec. Pirmās dzimumattiecības starp laulātajiem un ar tām saistītie rituāli līgavas šķīstuma pierādīšanai.

konsumante

1. Meitene naktsklubā vai bārā, kas ar neformālām sarunām izklaidē klientu un vedina izmaksāt viņai īpaši dārgus dzērienus.

konsumants

1. Jauneklis naktsklubā vai bārā, kas ar neformālām sarunām izklaidē klientes un vedina izmaksāt viņam īpaši dārgus dzērienus.

konsuments   biol.

1. Heterotrofs organisms, kas patērē citu organismu veidotās organiskās vielas.

2. Patērētājs.

Avoti: SV69

konsumerisms

1. Sociāla parādība, kas patērēšanu sludina par augstāko vērtību, par īstu mūsdienu reliģiju un pilsoņu galveno pienākumu; patērēšanas kults.

Avoti: MkV

konsumēt

1. Patērēt.

Avoti: SV69

konsumpcija

1. novec. Patēriņš.

2. med. Dilonis; izdilšana; novārdzinoša slimība.

Avoti: KV, TM

konsums   novec.

1. Izlietoto preču daudzums; patēriņš.

Avoti: KV, LME

konsumtibilijas   novec.

1. Priekšmeti, ko lietojot patērē, kā barība, ziepes u. c.

Avoti: SV33

kont.   saīs.

1. Kontinentāls; kontinents.

Avoti: i1

kontāgijs

1. Infekcijas slimības izraisītājs.

Avoti: SV69

kontagionists   med.

1. Mācības piekritējs, kura atzina, ka epidēmijas izceļas galvenokārt no pielipšanas, no slimības ierosinātāju pārnešanas.

Avoti: TM

kontagiozitāte   med.

1. Lipīgums, infekciozitāte.

Avoti: TM

kontagiozs   med.

1. Lipīgs.

Avoti: SV96

kontaji

1. Siāmieši - nācija, Taizemes pamatiedzīvitāji, dzīvo arī Malaizijā, Birmā, runā taju valodā, cēlušies no ciltīm, kas sākot ar 1. gt. p. m. ē. pakāpeniski ienākuša no D-Ķīnas tagadējā Taizemes teritorijā un sajaukušās ar vietējām ciltīm, reliģija - budisms (hinjana).

Avoti: LPE

kontakt-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saskarē, saistījumā (ar ko), veido saskari, saistījumu (ar ko).

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajam ir kontakts (2), ka tas veido kontaktu (2).

Avoti: LLVV

kontaktalergēns   med.

1. Alergēna viela, kas iekļūst organismā caur ādu vai gļotādu.

Avoti: VE

kontaktants   med.

1. Viena no daudzām vielām (alergēniem), kas izraisa pārmērīgas jutības parādības, tieši pieskaroties ādai vai gļotādai.

Avoti: TM

kontaktaparatūra   -as, s.

1. Aparatūra, kurā ir kontakti (2).

Avoti: LLVV

kontaktapzeltīšana   novec.

1. Paņēmiens misiņa priekšmetu pārklāšanai ar zeltu, tos rūpīgi notīrot, pārklājot ar plānu dzīvsudraba kārtiņu, iemērcot zelta šķīdumā un tur pieskaroties tiem ar cinka vai vara stienīti.

Avoti: KV

kontaktdakša   -as, s.

1. Ierīce, ar kuru elektriskajam tīklam pievieno pārvietojamos elektriskos aparātus.

Avoti: LLVV

kontaktdarījums

1. Skaidras naudas darījums ar tūlītēju preču piegādi.

Avoti: GrV

kontaktdermatīts   med.

1. Dermatīts, kam cēlonis ir kādas vielas primārā kairinošā ietekme vai, biežāk, ādas sensibilizācija pret kādu vielu, kas atkārtoti vai ilgstoši iedarbojas uz ādu.

Avoti: MSV

kontaktdetektori   novec.

1. Detektori, kuros izmantota dažu materiālu kontakta pretestības īpatnība savas saskaršanās vietai laist elektrisko strāvu cauri tikai vienā virzienā.

Avoti: KV

kontaktekrāns   ek.

1. Datora ekrāns, kuru lietojot, operators, lai aktivizētu tirdzniecības vai jebkādu citu sistēmu, tastatūras vai citas sistēmas ievadierīces vietā ar pirkstu vai kādu priekšmetu pieskaras ekrānam.

Avoti: EF

kontaktekzēma   med.

1. Dažādu kairinātāju radīts ādas iekaisums; kontaktdermatīts.

Avoti: VE

kontaktelektrizācija   novec.

1. Elektrisko potenciālu diference, kas rodas divām dažādām vielām saskaroties.

Avoti: KV

kontaktelektrodzinējspēks

1. Divu kontaktā esošu metālu potenciālu starpība.

Avoti: ZTV

kontaktēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; pareti.

1. Būt saskarē, arī kādās attiecībās (ar kādu); kontaktēties.

Avoti: LLVV

kontaktēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; pareti.

1. Būt saskarē, arī kādās attiecībās (ar kādu); kontaktēt.

Avoti: LLVV

kontaktgredzens   el.

1. Elektriskās mašīnas rotora konstrukcijas elements, kam pievieno rotora tinuma izvadu.

Avoti: ZTV

kontaktgremošana   -as, s.; parasti vsk.; fiziol.

1. Gremošana, kas noris zarnās, dažādām vielām saskaroties ar zarnu epitēlija šūnām.

Avoti: LLVV

kontaktinde   novec.

1. Insekticīds.

Avoti: KV

kontaktions   rel.

1. Austrumu baznīcā - himna, kas veidota no strofu rindām un paredzēta liturģiskai lietošanai; īpaši izplatīti 6.-7. gs., no 8. gs. tos pakāpeniski aizstāja kanoni.

Avoti: RtV

kontaktkopēšana

1. Fotoattēlu kopēšanas veids, kurā, eksponējot pozitīvo fotomateriālu caur tam piespiestu oriģināla negatīva vai pozitīva virsmu, iegūst negatīvam identiska izmēra pozitīvas fotokopijas.

Avoti: ZTV

kontaktkopētājs   kino

1. Kopētājs, kurā attēls no negatīva uz pozitīvu tiek pārnests, abām filmām atrodoties tiešā kontaktā.

Avoti: ZTV

kontaktkopija   fotogr., kino

1. Ar kontaktkopēšanas metodi iegūta fotokopija vai filmas kopija.

Avoti: ZTV

kontaktkorozija   jūrn.

1. Metālu kontaktkorozija - peldlīdzekļu konstruktīvo elementu elektroķīmiskās korozijas (sairšanas) veids, saskaroties diviem metāliem, kam attiecīgajā korozīvajā vidē, kurā izšķīduši sāļi, skābes, sārmi, ir atšķirīgs elektropotenciāls.

Avoti: JūVM

kontaktlādiņš   mil.

1. Ārējais lādiņš, kas novietots tieši uz spridzināmā objekta.

Avoti: MIL

kontaktlēca   -as, s.

1. Lēca, ko uzliek tieši uz acs ābola (redzes optisko defektu labošanai).

Avoti: LLVV

kontaktligzda   -as, s.

1. Nekustīgi nostiprināta ierīce, kurā ievieto kontaktdakšu.

Avoti: LLVV

kontaktmetamorfisms

1. Pārmaiņas, kas intruzīvo magmatisko masu termālās vai ķīmiskās iedarbības dēļ notiek apkārtējos iežos.

Avoti: LPE

kontaktmetināšana   -as, s.

1. Elektrometināšana bez piedevu materiāliem, metināmo elementu virsmas perpendikulāri saspiežot un karsējot.

Avoti: LLVV

kontaktmīna   mil.

1. Mīna, ko uzspridzina fizisks kontakts.

Avoti: MIL

kontaktoloģija   med.

1. Oftalmoloģijas nozare, kas pētī kontaktlēcu izgatavošanu un pielāgošanu.

Avoti: MSV

kontaktors   -a, v.

1. Elektromagnētisks slēdzis darba strāvas ķēdes ieslēgšanai un atslēgšanai no atstatuma.

Avoti: LLVV

kontaktpagalms

1. Erota centra pagalms, kur tiek nodibināti kontakti un norunāti noteikumi starp klientu un prostitūtu.

Avoti: MeE

kontaktparādības

1. Fizikālas parādības, ko nosaka elektronu procesi uz kontaktā esošo materiālu (metālu, pusvadītāju) robežvirsmām termodinamiskā līdzsvara apstākļos.

Avoti: LPE

kontaktpersona

1. Persona, kuras telefons vai atrašanās vieta darīta zināma atklātībai un kura kādas personas, organizācijas, uzņēmuma u. tml. vārdā kontaktējas ar ieinteresētām personām.

Avoti: SV99

kontaktpretestība   -as, s.; parasti vsk.; el.

1. Pretestība, kas rodas elektriskās ķēdes kontakta (2) vietā.

Avoti: LLVV

kontaktreakcija   med.

1. Ādas reakcija saskares vietā ar kairinošu vielu (alergēnu).

Avoti: TM5

kontakts   -a, v.

1. Saskaršanās, cieša saskare (piemēram, priekšmetiem, vielām).

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas rodas, noris saskarē, savienojumā (ar ko) - par procesu, darbību.

2. el. Saskaršanās (starp elektriskās ķēdes vadiem); savienojums šādas saskares vietā.

3. ģeol. Atšķirīgu iežu saskaršanās virsma.

Kontakta metamorfisms— kalnu iežu pārvēršanās tur, kur sanāk kopā vulkāniskās un neptūniskas sugas.

4. Savstarpēja saistība, sadarbība, savstarpēji sakari (piemēram, starp cilvēkiem, cilvēku grupām, valstīm).

5. med. Saskare; epidemioloģijā saskare ar infekcijas avotu; persona, kas bijusi saskarē ar infekcijas avotu.

Avoti: LLVV, TM

kontaktsaderīgs   inf.

1. Īpašība, kas piemīt mikroshēmām vai citiem elektronikas komponentiem ar vienādu kontaktkājiņu skaitu un izvietojumu un kas nodrošina iespēju tās apmainīt ar citām mikroshēmām vai komponentiem, kuru iekšējās shēmas var būt atšķirīgas, bet izpildāmās funkcijas ekvivalentas.

Avoti: D3

kontaktsērskābe   novec.

1. Sērskābe, kas iegūta pēc kataliktiskās (kontakta) metodes.

Avoti: KV

kontaktskābe   novec.

1. Sērskābe, kas iegūta pēc kataliktiskās (kontakta) metodes.

Avoti: KV

kontaktsliede   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Ciets kontaktvads, no kura ar slīdošo kontaktu elektriskā dzelzceļa (metropolitēna) vagoni saņem elektrisko enerģiju.

Avoti: LLVV

kontaktstanga   -as, s.

1. Kontaktstienis.

Avoti: LLVV

kontaktstienis   -ņa, v.

1. Stienis, kas savieno elektrisko transportlīdzekli (motorvagonu, trolejbusu, tramvaju) ar kontaktvadu.

Avoti: LLVV

kontaktteorija   novec.

1. Teorija elektriskās strāvas metalliskās vadīšanas izskaidrošanai, kas pieņēma metāla atomi ir kontaktā viens ar otru tā, ka elektroni var viegli pāriet no viena atoma uz otru.

Avoti: KV

kontakttīkls   -a, v.

1. Iekārtu sistēma, kas pievada elektrisko enerģiju transportlīdzekļiem pa slīdošu kontaktu no kontaktvada.

Avoti: LLVV

kontaktvads   -a, v.

1. Kontakttīklā elastīgais vads, gar kuru slīd kontaktstieņa galviņa.

Avoti: LLVV

kontaktveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas rodas, noris ciešā saskarē (ar ko).

Avoti: LLVV

kontaktveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kontaktveida.

Avoti: LLVV

kontaktvielas   novec.

1. Katalizatori.

Avoti: KV

kontaktvirsma

1. Saskares virsma.

2. el. Elektriskās ķēdes strāvu vadošo daļu saskares virsma.

Avoti: ZTV

kontaktžāvēšana

1. Siltuma pievade žāvējamajam materiālam no karstas starpsienas, kas atdala to no siltumaģenta.

Avoti: ZTV

kontaminācija   -as, s.

1. Divu vai vairāku notikumu, parādību u. tml. apvienošana, arī sajaukšana.

2. val. Valodas vienību mijiedarbība (piemēram, formu, nozīmju tuvības dēļ), kurā rodas jauna valodas vienība; valodas vienība, kas radusies šādā veidā.

Avoti: LLVV

kontaminants   med.

1. Netīrības ienesējs, piem., svešs mikrobs tīrkultūrā.

Avoti: TM

kontamināts   val.

1. Valodas vienība, kas radusies kontaminējoties, resp., savstarpēji mijiedarbojoties (krustojoties), strukturāli, funkcionāli vai asociatīvi saistītām valodas vienībām.

Avoti: VsV

kontaminēšanās   val.

1. Valodas vienības (parasti vārda vai izteiciena) formas vai nozīmes pārveidošanās, ko izraisījusi formu, funkciju vai asociāciju tuvība un mijiedarbība ar citu šī paša līmeņa valodas vienību.

Avoti: VsV

kontaminēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apvienot, arī sajaukt (divus vai vairākus notikumus, parādības u. tml.).

2. val. Veidot ar kontamināciju (2).

Avoti: LLVV

kontaminēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> kontaminēt (1).

2. val. Refl. --> kontaminēt (2).

Avoti: LLVV

kontanavi

1. Viena no pano grupas indiāņu ciltīm, dzīvo Amazones augšteces un tās labā krasta pieteku apvidus mitrajos mežos (gk. Peru, arī Bolīvijā, Ekvadorā, Brazīlijā), vietējie tradicionālie ticējumi ar kristiānisma ietekmi.

Avoti: PZT

kontango   ek.

1. Biržu praksē - cenu attiecība, kad termiņdarījumu cenas pārsniedz reālo preču cenas, cenas precēm ar ilgākiem piegādes termiņiem.

2. Banku praksē - starpība starp termiņlīguma valūtas kursu un to kursu, kāds ir līguma slēgšanas brīdī.

Avoti: SbV

Kontē   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Conthey"), Valē kantonā, 8200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

konteinerizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Konteineru izmantošana darba procesā (gk. preču transportēšanā); pāriešana uz konteineru izmantošanu; transportēšanas sistēmas pārkārtošana darbam ar konteineriem.

Avoti: SV99

konteinerizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izmantot konteinerus (darba procesā).

Avoti: LLVV

konteinerkrava   s.

1. Krava, ko pārvieto, transportē konteinerā.

Avoti: MLVV

konteinerkuģis   -ģa, v.

1. Kuģis preču pārvadāšanai noteikta lieluma un veida (20 un 40 pēdu garās) metāla kastēs (konteineros).

Avoti: ZTV

konteinerpārvadājumi

1. Kravu beztaras pārvadāšana konteineros.

Avoti: EV

konteiners   -a, v.

1. Noteiktu izmēru un noteikta veida tilpne (kā) transportēšanai bez iesaiņojuma.

Atkritumu konteiners— tvertne atkritumu savākšanai un aizvešanai.

2. inf. Jebkurš grafiskās lietotāja saskarnes objekts, kas ietver sevī citu objektu.

Avoti: LLVV, D3

konteinersūtījums   dzc.

1. Kravas sūtījums konteinerā bez pārkraušanas no nosūtītāja līdz saņēmēja noliktavai.

Avoti: ZTV

konteinervedis

1. Specializēts transportlīdzeklis, kas piemērots konteineru pārvadāšanai.

kontējums   ek.

1. Saimniecisko darījumu atspoguļošana grāmatvedības kontos.

Vienkāršais kontējums— kontējums, kas darījumu atspoguļo viena konta debetā un otra - kredītā.

Saliktais kontējums— kontējums, kas darījumu atspoguļo viena konta debetā un vairāku kontu kredītā vai otrādi.

Avoti: GtV

kontekstneatkarība   val.

1. Viena no terminam izvirzītajām zinātniskajām prasībām, kas paredz, ka terminam jābūt ar noteiktu konkrētā nozarē fiksētu saturu (resp. termina nozīmi) jebkurā kontekstā.

Avoti: VsV

konteksts   -a, v.

1. Teksta daļa, arī teksts, kas nepieciešams, lai noteiktu (kāda teksta elementa, piemēram, vārda, teikuma) nozīmi, jēgu.

2. psih. Apkārtējās vides ietekmju kopums.

Avoti: LLVV, PsA

kontekstuāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kontekstu, tam raksturīgs.

Kontekstuālais sinonīms— vārds (vai cita valodas vienība), kas kontekstā kļūst par cita vārda (vai citas valodas vienības) sinonīmu.

Kontekstuāli saistīts izteikums— izteikums, kura pamatstruktūru ietekmējis konteksts un kurš bez šī konteksts nav saprotams.

Avoti: LLVV

kontemplācija   -as, s.

1. Vērošana, apcere, gremdēšanās sevī, kas bieži saistīta ar askētismu.

2. filoz. Ideālistiskajā filozofijā, reliģijā - intuitīva, emocionāli mistiska domas darbība, kas saista apziņu ar garīgo esamību.

Avoti: LLVV, MkV

kontemplatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kontemplāciju (1), lai raksturīgs.

2. filoz. Saistīts ar kontemplāciju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kontemplatīvums

1. Vērojošais raksturs, kas izpaužas tendencē aplūkot izziņas subjektu kā abstraktu indivīdu, ārpus sociālās vides esošu fenomenu, kura izziņas spējas nosaka tikai bioloģiski faktori.

Avoti: LPE

kontemporārs   novec.

1. Tā paša laika, vienlaicīgs.

Avoti: KV

kontene   žarg.

1. Kontūrkarte.

Avoti: SLG

kontense   novec.

1. Grāfiene.

Avoti: KV

kontentanalīze   psih.

1. Sociālās un lietišķās psiholoģijas metode, kas paredz tekstu analīzi, ņemot vērā noteiktu vārdu, izteicienu, emocionālo izpausmju sastopamības biežumu.

Avoti: Psh

kontenti   novec.

1. Atvesto preču saraksti ar kuģinieka un saņēmēju piezīmēm.

Avoti: SV33

kontese   novec.

1. Komtese.

Avoti: LME

kontestēt   novec.

1. Pieaicināt par liecinieku, apliecināt; apstrīdēt.

Avoti: KV

Kontho   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamā ("Can Tho"), valsts dienvidu daļā, osta Mekongas deltā, Basakas labajā krastā, provinces administratīvais centrs, 255100 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Konti   vietv.

1. Konti Vroclavske - pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 6300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1297. g.

Avoti: Wi

kontigitāte   psih.

1. Tuvība laikā un telpā.

Avoti: PsA

kontiguitāte   med.

1. Saskare; tuvums.

Avoti: MSV

kontigvitāte   med.

1. Saskare; tuvums.

Avoti: TM

kontinence   med.

1. Atturība, mērenība; savaldība; spēja saturēt.

Avoti: TM

kontinentāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kontinentu, tam raksturīgs.

Kontinentālas nogulas— nogulas, galvenokārt drupu ieži, arī ledāju nogulas.

Kontinentālais ledājs— ledājs, kas aizņem ievērojamu daļu sauszemes neatkarīgi no tās reljefa.

Kontinentāla nogāze— kontinenta nogāze.

Avoti: LLVV, VjV, TvV

kontinents   -a, v.

1. Liels sauszemes masīvs, ko no visām vai gandrīz no visām pusēm apņem jūras un okeāni; šāds masīvs kopā ar tam piederīgām salām.

Kontinentu dreifs— lēna kontinentu kustība (līdz dažiem cm gadā) horizontālā virzienā.

Vecais kontinents— Eiropas kontinents (pretstatā Amerikai).

Melnais kontinents— Āfrikas kontinents.

Zilais kontinents— jūra, okeāns.

Kontinenta sēklis— sekla jūras josla, kas stiepjas gar kontinenta malām.

Kontinenta nogāze— nogāze, pa kuru okeāna dibens noslīd līdz 3,6 kilometru dziļumam.

Avoti: LLVV, LPE

kontinēšana   psih.

1. Sociāla sasaiste.

Avoti: PsA

kontingence   psih.

1. Saikņu biežums.

2. Efekta atgriezeniskums.

3. Viss, par ko domā, ka tas varētu gan būt gan nebūt, vai būt kaut kādā ziņā citādāks nekā ir; pretstats nepieciešamībai, stingrai determinācijai.

Avoti: PsA, KV

kontingentēts

1. Noteiktu ietvaru ierobežots.

Kontingentēta emisija— bankas vai valsts kredītbiļešu vai papīrnaudas izlaidums, ko ierobežo noteikti ietvari vai nosacījumi (piem., prasība to nodrošināt ar zeltu).

Kontingentēti nodokļi— nodokļi, kuru kopējo summu noteic jau iepriekš un pēc tam sadala starp administratīvajām vienībām līdz pat nodokļu maksātājiem.

Avoti: SV69

kontingents   -a, v.

1. Noteiktos apstākļos viendabīgs (cilvēku) kopums, daudzums.

2. Noteikts (priekšmetu, parādību) kopums, daudzums (kādam nolūkam).

Avoti: LLVV

kontinuācija   med.

1. Nepārtraukta turpināšana; saistība.

Avoti: TM

kontinuitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Nepārtrauktība, savstarpēja saistība.

Avoti: LLVV

kontinuitīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Nepārtraukts, savstarpēji saistīts.

Avoti: LLVV

kontinuums   -a, v.

1. Nepārtraukts, secīgs kopums, veidojums.

Avoti: LLVV

kontisms   novec.

1. Ogista Konta mācība, kas teorētisku skepticismu savieno ar tikumisku pārliecību un centību pec pozitīvam un universālām pārgrozībām.

Avoti: SV33

konto   novec.

1. Konts.

Avoti: KV

kontokorents

1. Divu fizisku vai juridisku personu savstarpējo norēķinu tekošais konts, ar kura starpniecību tās savstarpēji izpilda viena otras rīkojumus, kādi paredzēti to noslēgtajā līgumā.

Avoti: SV99

kontokorrents   novec.

1. Kontokorents.

Avoti: LME

kontora   žarg.

1. Cietums.

2. Policijas iestāde.

3. Krāpšana.

4. Noziegums.

Kontoru zaģelaķ— apkrāpt; izdarīt noziegumu.

Avoti: KZ

kontorsija   novec.

1. Kāda locekļa vai muskuļu sagrozīšana vai saīsināšana ar varu.

Avoti: SV33

kontorti   novec.

1. Divdīgļlapju augu rinda, koki un lakstaugi, ar divdzimumu, gk. 5-skaitļa ziediem, ziedlapiņas apakšējā daļā saaugušas un sedz vītņveidīgi viena otras malu, pie kam tām vītnes veidā sagriezts stāvoklis arī pumpurā.

Avoti: KV

kontr-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda uz pretdarbību, pretnostatījumu, pretstatu salikteņa otrajā daļā nosauktajam.

2. savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar pretdarbību, pretnostatījumu, pretstatu.

Avoti: LLVV

kontr-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais (parasti klasifikācijā, grupējumā) ir blakus kam, pie kā.

Avoti: LLVV

kontrā   novec.

1. Dažās kāršu spēlēs, piem., bridžā, tarokā u. c. paņēmiens pretinieka uzvaras aizkavēšanai un spēles likmes divkāršošanai.

Avoti: KV

kontra

1. Kaujinieks, kas cīnījās pret sociālistiski orientēto Nikaragvas valdību (20. gs. 80. gados).

Avoti: SV99

kontra-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda uz pretdarbību, pretnostatījumu, pretstatu salikteņa otrajā daļā nosauktajam.

2. savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar pretdarbību, pretnostatījumu, pretstatu.

Avoti: LLVV

kontra-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais (parasti klasifikācijā, grupējumā) ir blakus kam, pie kā.

Avoti: LLVV

kontrabanda   -as, s.

1. Nelikumīga, slepena (preču vai citu vērtību) pārgādāšana pāri valsts robežai; šādā veidā pārgādātas preces vai citas vērtības.

Kontrabandas ceļā— nelikumīgi (izvairoties maksāt muitas nodokļus, neievērojot importa aizliegumu).

Kara kontrabanda— kara materiālu transportēšana kara laikā, pārkāpjot starptautisko tiesību normas.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir nelikumīgi, slepeni pārgādāts pāri valsts robežai (par preci vai citu vērtību).

// pārn. Slepena (kā) ieviešana (piemēram, mākslas darbā); tas, kas ir slepeni ieviests.

Avoti: LLVV

kontrabande   novec.

1. Kontrabanda.

Avoti: LME

kontrabandists   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar kontrabandu.

Avoti: LLVV

kontrābarometrs   novec.

1. Heigensa konstruēts sifona barometrs ar diviem šķidrumiem.

Avoti: KV

kontrabasists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē kontrabasu.

Avoti: LLVV

kontrabass   -a, v.

1. Vislielākais stīgu lociņinstruments ar viszemāko skaņu.

2. žarg. Kontrabanda, kontrabandas preces.

Avoti: LLVV, KZ

kontracepcija

1. Dažādu paņēmienu un līdzekļu izmantošana, lai izsargātos no grūtniecības.

Intrauterīnā kontracepcija— grūtniecības novēršana, ievietojot dzemdē kādu līdzekli vai ierīci.

Perorālā kontracepcija— metode, kad perorāli lieto kādu preparātu, parasti hormonālu savienojumu, lai apturētu ovulāciju un novērstu grūtniecības iestāšanos.

Avoti: SV99, MSV

kontraceptīvs

1. Saistīts ar izsargāšanos no grūtniecības.

Kontraceptīvie līdzekļi— pretapaugļošanās līdzekļi.

Avoti: SV99

kontraceptologs

1. Speciālists kontracepcijas jomā.

Avoti: PL

kontraceptoloģija

1. Medicīnas zinātnes nozare, kas pēta kontracepcijas metodes, līdzekļus un paņēmienus.

Avoti: LE1

kontračnieks   apv.

1. Zemnieks, kas rentēja no muižnieka zemi un renti maksāja naudā, kā arī apstrādāja muižas laukus.

Avoti: KiV

kontradanss   v.

1. 17.-18. gs. radusies angļu tautas deja, kurā partneris pretstatīts partnerim vai pāris pārim; vēlāk - populāra sarīkojumu deja.

Avoti: MLVV

kontradikcija   -as, s.; loģ.

1. Pretrunīgs spriedums, izteikums; pretruna, kas neatbilst formālās loģikas likumiem.

Avoti: LLVV

kontradiktorisks   -ais; s. -a, -ā; loģ.

1. Pretējs, pretrunīgs.

Kontradiktoriski spriedumi— spriedumi, no kuriem tikai viens var būt pareizs, bet otrs ir aplams.

Avoti: LLVV

kontradmirālis   -ļa, v.

1. Dienesta pakāpe vairāku valstu kara flotēs; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

kontradmirals   novec.

1. Kontradmirālis.

Avoti: LME

kontrafagots   -a, v.

1. Koka pūšamais mūzikas instruments, kura reģistrs ir par oktāvu zemāks nekā fagotam.

Avoti: LLVV

kontrafakcija   -as, s.

1. Literārs viltojums; patvarīga autoru tiesību pārkāpšana, pavairojot un izplatot cita autora sacerējumu.

2. Uz citu uzņēmumu precēm lietoto apzīmējumu izmantošana savās preču zīmēs nolūkā maldināt patērētāju.

Avoti: LLVV, JtV

kontrafisūra   med.

1. Pretplaisa, galvaskausa plaisa jeb lūzums, kas radies pretējā pusē vai attālu no dabūtā sitiena.

Avoti: TM

kontragents   novec.

1. Kontrahents.

Avoti: LME

kontraģents   novec.

1. Kontrahents.

Avoti: KV

kontrahents   -a, v.

1. Līgumslēdzēja persona vai iestāde, kas pēc līguma uzņēmusies zināmas saistības; ikkatra no līguma dalībniecēm (attiecībā pret otru).

Avoti: LLVV

kontrahēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. fiziol. Savilkt, saraut (piemēram, muskuļus, locekļus, orgānus).

2. val. Runas plūsmā apvienot divus patskaņus vienā patskanī vai divskanī.

Avoti: LLVV

kontrahēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Nolīgt, noslēgt.

Avoti: LLVV

kontrahēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. fiziol. Refl. --> kontrahēt 1 (1); tikt kontrahētam.

2. val. Refl. --> kontrahēt 1 (2); tikt kontrahētam.

Avoti: LLVV

kontraintuitīvs

1. Tāds, kas nesakrīt ar intuitīvi gaidīto; tāds, kas ir pretrunā ar intuīciju.

kontrakcija   -as, s.

1. fiziol. Savilkšanās, saraušanās (piemēram, muskuļiem, locekļiem, orgāniem).

2. val. Divu patskaņu apvienošana, apvienošanās runas plūsmā vienā patskanī vai divskanī.

Avoti: LLVV

kontraks   apv.

1. Kontrakts.

Avoti: ĒiV

kontraktācija   -as, s.

1. Kontraktu noslēgšana starp uzņēmumiem, kas ražo produkciju, un organizācijām, kas šo produkciju sagādā un pārdod.

Avoti: LLVV

kontraktants   -a, v.

1. Persona vai organizācija, kas uzņemas noteiktas saistības pēc kontrakta.

Avoti: LLVV

kontraktēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Noslēgt kontraktu (kā) saņemšanai vai izmantošanai; noslēgt, uzlikt saistības ar kontraktu.

Avoti: LLVV

kontraktilitāte   med.

1. Spēja savilkties, saīsinieties.

Avoti: TM

kontraktils   med.

1. Tāds, kas spēj sarauties, savilkties, atbildot uz attiecīgo kairinājumu.

Avoti: ZTV

kontraktors   novec.

1. Uzņēmējs, līguma slēdzējs.

Avoti: LV93

kontrakts   -a, v.

1. Rakstisks līgums, vienošanās (starp divām vai vairākām pusēm), kas nosaka (šo pušu) tiesības un pienākumus un kam ir noteikts termiņš.

Avoti: LLVV

kontraktūra   -as, s.; med.

1. Kustīguma ierobežojums (locītavai) sakarā ar pārmaiņām pašā locītavā vai to aptverošajos audos.

Avoti: LLVV

kontralaterāls   med.

1. Attiecīgs uz pretējo pusi.

Avoti: TM

kontralts   -a, v.; mūz.

1. Viszemākā sieviešu balss.

2. Sieviete, kurai ir šāda balss.

Avoti: LLVV

kontramarka   -as, s.; neakt.

1. Dokuments (parasti talons), kas dod tiesības bez maksas, piemēram, noskatīties izrādi teātrī, cirkā.

Avoti: LLVV

kontrapertūra   med.

1. Abscesā radīta papildatvere iepretim iepriekš izdarītam griezumam, kas atvieglina strutu atdalīšanos.

Avoti: TM

kontrapgaismība

1. Apzīmējums 18. gs. beigu un 19. gs. sākuma kustībai, kas bija vērsta pret apgaismību un noveda pie plurālisma idejas rašanās.

Avoti: MkV

kontrapgaismojums   kino, telev.

1. Filmējamās ainas apgaismojums no aizmugures.

Avoti: ZTV

kontraposts   -a, v.

1. Miera un kustības izlīdzinātība stāvoša cilvēka attēlojumā tēlotājā mākslā.

Avoti: LLVV, MkV

kontrāpozicija   novec.

1. Spriedumu konversijas veids loģikā.

Avoti: KV

kontrapunkcija   med.

1. Pretdūriens.

Avoti: TM

kontrapunktiķi

1. 14.-18. gs. komponisti, kas savās kompozīcijās attīstīja daudzbalsības principu (sk. kontrapunkts).

Avoti: SV69

kontrapunktisks   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Saistīts ar kontrapunktu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

kontrapunkts   -a, v.; mūz.

1. Daudzbalsība, kas pamatojas uz vairāku patstāvīgu, pēc noteiktiem likumiem saistītu, melodiju vienlaicīgu skanējumu un attīstību; polifonija.

2. Mācība par šo daudzbalsības veidu.

Avoti: LLVV

kontrarevolūcija   novec.

1. Kontrrevolūcija.

Avoti: LME

kontrārijs   novec.

1. Pretišķība.

Avoti: KV

kontrārs   -ais; s. -a, -ā; loģ.

1. Tāds, kas izslēdz cits citu, pretējs (piemēram, par spriedumiem, jēdzieniem).

Avoti: LLVV

kontras

1. Kontrrevolucionāru grupējumi, kas ar ASV atbalstu 20. gs. 80. gados cīnījās pret sandīnistu valdību Nikaragvā.

Avoti: LEV

kontrasignācija

1. Valsts galvas akta līdzparakstīšana, ko izdara valdības vadītājs vai atsevišķs ministrs, ar to uzņemdamies juridisku un politisku atbildību.

Avoti: SV99

kontrasignatūra

1. Valdības vadītāja vai atsevišķa ministra paraksts blakus valsts galvas parakstam uz viņa izdotā akta.

Avoti: SV99

kontrasignējums   novec.

1. Līdzparaksts.

Avoti: LME

kontrasignēt   novec.

1. Līdzparakstīt, izdarīt kontrasignāciju.

Avoti: KV

kontrastainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kontrastains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kontrastains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kontrastains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas rada kontrastu (1), tāds, kur ir kontrasts (1); tāds, kas ir krasā pretstatā, atšķirīgs.

2. Tāds, kas rada kontrastu (2); tāds, kur ir kontrasts (2) - piemēram, par gleznu, zīmējumu, fotogrāfiju.

Avoti: LLVV

kontrastainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kontrastains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; kontrastainība (1).

2. Vispārināta īpašība --> kontrastains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; kontrastainība (2).

Avoti: LLVV

kontrastduša   s.

1. Duša, kurā pārmaiņus laiž aukstu un karstu ūdens strūklu.

Avoti: MLVV

kontrastējošs

1. Tāds, kas kontrastē vai rada kontrastu.

Kontrastējoša kompozīcija— elementu salikums mākslas darbā, kas satrauc skatītāju, ir negaidīts, nenoturīgs, asimetrisks, kustīgs un sarežģīts.

Avoti: MkV

kontrastējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kontrastēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kontrastēt (2).

Avoti: LLVV

kontrastēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Radīt kontrastu (1), būt kontrastā (ar ko).

2. parasti 3. pers. Radīt kontrastu (2), būt kontrastā (ar ko).

Avoti: LLVV

kontrastēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> kontrastēt (1).

2. parasti 3. pers. Refl. --> kontrastēt (2).

Avoti: LLVV

kontrāstimulisms   novec.

1. Medicīnā vienas ķermeņa dalās uzbildināšana, lai kairinājumu novadītu no otras dalās projām.

Avoti: SV33

kontrastimuls   med.

1. Līdzeklis vai faktors, kas darbojas pretēji kādam stimulam.

Avoti: TM

kontrastīvs

1. Tāds, kas ir saistīts ar divu vai vairāku parādību salīdzināšanu dažādos aspektos.

Kontrastīvā lingvistika— sastatāmā valodniecība - divu vai vairāku valodu salīdzināšana visos valodas struktūras līmeņos.

Avoti: SV99

kontrastizmeklēšana   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Rentgenoloģiska izmeklēšana, kurā izmanto kontrastvielas.

Avoti: LLVV

kontrastkrāsas

1. Divas krāsas, kas, novietotas blakus, šķiet kāpinām savu intensitāti, piem., sarkans un zaļš, zils un oranžs.

Avoti: LEV

kontrastrežģis   psih.

1. Uztveres treniņu palīglīdzeklis - melni kvadrāti uz balta fona (dažkārt arī citās kontrastējošās krāsās).

Avoti: PsA

kontrasts   -a, v.

1. Krass pretstats; krasa atšķirība.

2. Krass pretstats (piemēram, starp krāsām, laukumiem gleznā, zīmējumā, fotogrāfijā).

Avoti: LLVV

kontrastsastatforma   mūz.

1. Formu grupa mūzikā, kam raksturīga vairākposmu būve ar ievērojamu tempa kontrastu starp tām (visbiežāk divām, bet arī vairāk) - tāda tipa salikumi kā rečitatīvs un ārija, prelūdija un fūga, čārdaša lēnais rēgojums un straujais virpulis.

Avoti: MūV

kontrastviela   -as, s.; med.

1. Viela, ko izmanto, lai izmeklētu ar parastajām rentgenoloģiskajām metodēm grūti atšķiramus orgānus.

Avoti: LLVV

kontratipēšana

1. Melnbaltā vai krāsainā fotogrāfiskā attēla (parasti oriģinālā negatīva) dublikāta (kontratipa) izgatavošana ar kontaktkopēšanas vai projekcijkopēšanas metodi.

Avoti: ZTV

kontratips

1. Melnbaltā vai krāsainā fotogrāfiskā attēla dublikāts, kas izgatavots ar kontaktkopēšanas vai projekcijkopēšanas metodi.

Avoti: ZTV

kontražūrs   -a, v.

1. Pretgaisma, fotografēšana vai filmēšana, kad uzņemamais objekts atrodas starp uzņemšanas aparātu un gaismas avotu.

Avoti: LLVV

kontrbass   mūz.

1. Kontrabass.

Avoti: MūV

kontrbilance

1. Tabula, ko sastāda, pamatojoties uz grāmatvedības datiem, lai pārbaudītu un analizētu bilanci vai kādu tās daļu; te lieto citu metodi, nevis to, kas lietota analizējamā bilancē.

Avoti: SV69

kontrdancis   -ča, v.; novec.

1. Kontrdeja.

Avoti: LLVV

kontrdanss

1. Angļu tautas deja 2/4, 6/8 taktsmērā.

Avoti: LPE

kontrdarījums   novec.

1. Biržas termiņa darījuma daļa, ko noslēdz biržas spekulants, lai viņam spekulatīvā darījuma izpildu termiņā nebūtu pašam jāpiegādā preces vai tās jānoņem.

Avoti: KV

kontrdeja   -as, s.

1. Sarīkojumu pāru deja, kurā partneris pretstatīts partnerim vai pāris pārim.

Avoti: LLVV

kontreilers

1. Kravas automobiļa puspiekabveida konteiners.

Avoti: SV99

kontrekspozīcija   -as, s.; mūz.

1. Ekspozīcijai sekojošs, otrreizējs tēmas caurvedums visās balsīs citādā secībā (fūgā).

Avoti: LLVV

kontrekstensija   med.

1. Pretstiepšana: lauzta vai izmežģīta locekļa proksimālā gala stiepšana reizē ar distālā gala ekstensiju, lai izlabotu izmežģījumu vai lai noturētu locekli vajadzīgajā stāvoklī lūzuma ārstēšanai.

Avoti: TM

kontrektācija   novec.

1. Lietas paņemšana ar nolūku to piesavināties.

Avoti: KV

kontreskarps   mil.

1. Grāvja priekšējā, t. i., pretiniekam tuvākā lēzenā mala.

2. Prettanku šķērslis - stāvs, mākslīgs uzbērums.

Avoti: SV69

kontrfagots   mūz.

1. Fagotam līdzīgs mūzikas instruments, kas skan oktāvu zemāk.

Avoti: Mūz

kontrfakcija   novec.

1. Kāda autora darbu patvaļīga pavairošana ar nolūku to izdot.

Avoti: KV

kontrforss   -a, v.; arhit.

1. Izvirzījums vertikālā sienā tās stabilitātes palielināšanai.

Avoti: LLVV

kontrfūga   -as, s.; mūz.

1. Fūga, kurā atbilde ir tēmas apvērsums.

Avoti: LLVV

kontrgambīts   novec.

1. Šaha spēlē gambīts, ko spēlētājs piedāvā atbildot pretinieka gambītam.

Avoti: KV

kontrgarde   arh.

1. Hornverks - cietokšņa priekšnocietinājums.

Avoti: AtV

kontrhods   žarg.

1. Pretsolis; kustība pretējā virzienā.

Avoti: SLG

kontribūcija   -as, s.

1. Kara laikā - piespiedu nodoklis, nodeva no okupētās teritorijas iedzīvotājiem.

2. Pēc kara - summa, ko zaudētāja valsts maksā uzvarētājai valstij.

Avoti: LLVV

kontributīvs   novec.

1. Ar kontribūciju saistīts.

Avoti: LV93

kontriķis   žarg.

1. Kontroldarbs.

2. Pretuzbrukums (sporta spēlēs).

Avoti: SLG

kontrindicēts   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Kaitīgs organismam (par zālēm, ārstēšanas paņēmieniem u. tml).

Avoti: LLVV

kontrindikācija   -as, s.; med.

1. Organisma vai slimības īpatnības, kuru dēļ nedrīkst vai nav vēlams izmantot kādu ārstēšanas veidu, medikamentu u. tml.

Avoti: SV99

kontrinsulinārs   med.

1. Tāds, kas spēj kavēt insulīna sekrēciju aizkuņģa dziedzerī.

Avoti: MSV

kontrizlūkošana   novec.

1. Pretizlūkošana.

Avoti: Lo

kontrkultūra

1. Dzīvesveids, arī kultūras, mākslas u. tml. virzība, kas atšķiras no tradicionālajām un vairākuma pieņemtajām normām un vērtībām un var būt apzināti pret tām vērsta.

Avoti: SV99

kontrmanevrs   mil.

1. Pretmanevrs, manevrs, ko izdara kā pretdarbību ienaidnieka manevram.

Avoti: SV99

kontrmaršs   mil.

1. Pretmaršs, marša manevrs, ko uzsāk, lai likvidētu ienaidnieka maršu-manevru un pēc tam to sakautu.

Avoti: SV69

kontrmina   novec.

1. Apakšzemes ala no aplenkta cietokšņa laukā, lai varētu uzmeklēt ienaidnieka ietaisītas minas vai lai ietaisītu paši savas.

Avoti: SV33

kontro

1. Bezkrāsains liķieris ar apelsīnu miziņu garšu (fr. "cointreau").

Avoti: PL

kontroktāva   -as, s.; mūz.

1. Oktāva, kas muzikālajā skalā atrodas starp lielo oktāvu un subkontroktāvu.

Avoti: LLVV

kontrol-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajā norisē, procesā tiek veikta (kā) kontrole.

Avoti: LLVV

kontrolaka   -as, s.

1. Aka (ar vāku), kurā ievadītas kanalizācijas caurules vai drenas un kurā var iekāpt un veikt pārbaudi un tīrīšanu.

Avoti: ZTV

kontrolaparatūra   s.

1. Aparatūra, ar kuru kontrolē (ko).

Avoti: LV87

kontrolaprēķins

1. Mašīnbūvē pārbaudes precizēts aprēķins, ko izdara pēc konstrukcijas izstrādes pabeigšanas, lai garantētu tās izturību vai ilgizturību.

2. inf. Atkārtots pārbaudes aprēķins, ko izdara pēc atšķirīga algoritma vai ar citiem tehniskajiem līdzekļiem, lai atklātu aprēķina sistemātiskās kļūdas.

Avoti: LPE

kontrolārsts   novec.

1. Uzticības ārsts.

Avoti: KV

kontrolasistents   -a, v.

1. Speciāli apmācīts cilvēks, kas veic vairākus īpašus darbus lopkopībā (piemēram, kontrolē piena izslaukumu, tauku saturu pienā, govju ēdināšanu, kārto iegūto datu reģistrāciju attiecīgās veidlapās); lopkopības pārraugs.

Avoti: LLVV

kontrolbilance

1. Tabula, ko sastāda, pamatojoties uz grāmatvedības datiem, lai pārbaudītu un analizētu bilanci vai kādu tās daļu.

Avoti: SV08

kontrolcipars

1. Cipars, ko pievieno skaitlim, lai nodrošinātos pret kļūdām, skaitli glabājot vai apstrādājot ar ESM.

Avoti: LPE

kontroldarbs   -a, v.

1. Pārbaudes rakstu darbs (kādā mācību priekšmetā).

Avoti: LLVV

kontroldiktāts   -a, v.

1. Pārbaudes diktāts (valodu mācīšanā).

Avoti: LLVV

kontroldiskete   jur.

1. Diskete, kurā pēc pozitīva ekspertīzes atzinuma saņemšanas ieraksta attiecīgās sistēmas programmu.

Avoti: LatV

kontrole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Uzraudzība, lai (ko) novērotu, sekotu (kā) norisei, darbībai, pārliecinātos par (kā) pareizību; pārbaude.

2. Faktiska (piemēram, teritoriju, akciju) pārvaldīšana; faktiskais (piemēram, teritoriju, akciju) īpašums.

3. sar. Iestāde, personas, kas pārbauda (piemēram, citas iestādes vai kādas atbildīgas personas darbu).

Avoti: LLVV

kontrolers   novec.

1. Kontrollers - aparāts elektromotoru ieslēgšanai un darba režīma regulēšanai.

Avoti: Ang

kontrolēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veikt kontroli (1); pārbaudīt.

2. Faktiski pārvaldīt (piemēram, teritoriju, akcijas).

Avoti: LLVV

kontrolētājs   novec.

1. Pārbaudītājs.

Avoti: LME

kontrolgrupa

1. Grupa (parasti cilvēku vai citu būtņu), ko salīdzināšanas nolūkā novēro (pārbauda) paralēli grupai, ar kuru izdara kādu eksperimentu (piem., izmēģina jaunu ārstniecības līdzekli).

Avoti: SV99

kontrolierīce   jur.

1. Ierīce, kas reģistrē kādas sistēmas darbības.

Avoti: LatV

kontrolieris   -ra, v.

1. Cilvēks, kas kontrolē (1).

2. v.; tehn. Ierīce (piemēram, ražošanā) kontroles vai reģistrācijas veikšanai.

Avoti: LLVV

kontrolimpulss

1. Magnētisks impulss, kas ierakstīts videolentes transversajā kontrolceliņā, lai iezīmētu robežu starp diviem attēliem.

Avoti: ZTV

kontrolings   ek.

1. Uzņēmuma vadības mērķtiecīgu pasākumu kopums pārvaldības procesa - plānošanas, vadīšanas, kontroles un informācijas aprites - koordinēšanā un efektivitātes paaugstināšanā.

Avoti: KsV

kontrolis   apv.

1. Kontrole.

Avoti: ĒiV

kontrolizaudzēšana

1. Jauno vaislas dzīvnieku pārbaude pēc fenotipa.

Avoti: ZTV

kontrolizslaukums

1. Piena daudzums, ko izslauc vienā slaukšanas reizē un precīzi nosver, lai aprēķinātu dzīvnieka produktivitāti zināmā laika periodā.

Avoti: ZTV

kontrolkarte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Karte, kurā ieraksta kontroles datus.

Avoti: LLVV

kontrolkartotēka   novec.

1. Kartotēka, kas rāda bibliotēkā pieņemtos klasificēšanas paņēmienus, to grozījumus un papildinājumus.

Avoti: BtV

kontrolkopija   fotogr.

1. Kontaktkopija no mazformāta negatīviem kadru iepriekšējai izvērtēšanai pirms projekcijas kopēšanas, arī arhīvu un kartotēku materiālu sistematizēšanai.

Avoti: ZTV

kontrollaiks   -a, v.

1. Laikposms, kurā jāveic noteikts uzdevums, pasākums.

Avoti: LLVV

kontrollente   jur.

1. Čeka, dienas finansiālā pārskata un kontroles izdrukas (izņemot virsrakstu) informācijas precīzs atveids uz lentes, kura paliek kases aparātā, kases sistēmā, specializētajā elektroniskajā ierīcē vai iekārtā.

Avoti: LatV

kontrolleris

1. Kontrollers.

Avoti: SV99

kontrollers   -a, v.; el.

1. Aparāts elektromotoru ieslēgšanai un režīma regulēšanai (gk. elektriskajos transportlīdzekļos).

2. Ierīce, kas vada datu apmaiņu starp datora centrālo procesoru un citiem tā funkcionālajiem blokiem (atmiņu, displeju, tastatūru printeri u. c. ārējām iekārtām), atbrīvojot no šā uzdevuma izpildes centrālo procesoru.

Avoti: ZTV

kontrollidojums

1. Apmācīta lidotāja lidojums ar dubultu vadību aprīkotā lidmašīnā (helikopterā) kopā ar instruktoru, lai pārbaudītu lidotāja pilotēšanas tehniku, pirms viņiem dod atļauju patstāvīgiem lidojumiem.

Avoti: MIL

kontrollielgabals   mil.

1. Lielgabals izvērstā baterijas ugunspozīcijā, kam ir aprēķinātas šaušanas nostates un kura koordinātas pieņem par ugunspozīcijas koordinātām.

Avoti: MIL

kontrolligzda   -as, s.; lauks.

1. Speciāli iekārtota olu dēšanas vieta, pēc kuras veic individuālu dējības uzskaiti.

Avoti: ZTV

kontrollīnija   mil.

1. Perpendikulāri kustības virzienam novilkta līnija, lai kontrolētu vienības pārvietošanos.

Avoti: MIL

kontrolnobarošana

1. Vaislas dzīvnieku pārbaude speciālās stacijās, kur pārbauda pēcnācēju ātraudzību, barības patēriņu produkcijas vienības ražošanai un kautķermeņa kvalitāti.

Avoti: ZTV

kontrolpakete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Akciju kopums, kas nodrošina to īpašniekam izšķirošu ietekmi akciju sabiedrības darbībā.

Avoti: LLVV

kontrolpalāta   novec.

1. Cariskajā Krievijā valsts kontroles provinces (guberņas) orgāns.

Avoti: KV

kontrolpārbaude   psih.

1. Vienotas uzdevumu sistēmas vai testa izmantošana, lai novērtētu mācību kursa apgūšanu un attiecīgu zināšanu vai prasmju līmeni.

Avoti: Psh

kontrolpārliecība   psih.

1. Iekšēju vai ārēju cēloņu piedēvēšana.

Avoti: PsA

kontrolpartija   s.

1. Produkcijas kopums, kas paredzēts pārbaudei, izmēģināšanai.

Avoti: MLVV

kontrolpircējs

1. Tirgvedības līdzeklis uzņēmuma pakalpojuma kvalitātes noteikšanai, kad īpašs pircējs kontroles nolūkos veic pirkumu, pēc tam par konstatēto rezultātu informē kontrolējamā uzņēmuma vadību.

Avoti: TvV

kontrolpunkts   inf.

1. Vieta datora programmā, kurā pārbauda procesa izpildes pareizību.

2. mil. Vieta, ko nosaka ar sauszemes, elektroniskiem vai astronomiskiem datiem.

Avoti: ZTV, MIL

kontrolsaime   -es, dsk. ģen. -mju, s.; biškop.

1. Kontrolstropa bišu saime.

Avoti: LLVV

kontrolsaraksts   ek.

1. Dokuments, kurā precīzi fiksēti iekraušanas-izkraušanas darbi ārējās tirdzniecības jūras pārvadājumiem.

2. Saraksts, kurā atzīmē darbinieka nostrādātās stundas.

Avoti: SbV, ALV

kontrolskaitļi   -u, vsk. kontrolskaitlis, -ļa, v.

1. Galvenie skaitliskie rādītāji (noteiktam laikposmam), ko izmanto tautas saimniecības plānošanai.

Avoti: LLVV

kontrolslaukums   -a, v.; lauks.

1. Slaukums, pēc kura aprēķina piena dzīvnieka produktivitāti noteiktā periodā.

Avoti: LLVV

kontrolsprūds   ek.

1. Pasūtījuma izsniegšanas punkts rezervju pārvaldes sistēmā.

2. Kredītvienošanās nosacījums, ar ko automātiski iestājas zināmas sekas, piemēram, prasība pirms termiņa dzēst kredītu.

Avoti: SbV

kontrolstrops   -a, v.; biškop.

1. Strops, kura saimi novēro, lai konstatētu medus ienesuma un saimes attīstību.

Avoti: LLVV

kontrolsumma   inf.

1. Visu masīva elementu summa, ko aprēķina, lai veiktu datu pārraides pareizības pārbaudi.

Avoti: ZTV

kontrolšāviens   v.

1. Šāviens, ko veic, lai konstatētu un oficiāli reģistrētu konkrētā ieroča pazīmes.

2. Papildu šāviens, ko izdara, lai būtu garantija, ka (kāds) ir nogalināts.

Avoti: MLVV

kontroltalons   -a, v.

1. Neliela papīra lapiņa ar ļoti īsu grāmatas aprakstu, šifru, inventāra numuru un dažām citām atzīmēm, ko izraksta katram grāmatas eksemplāram bibliotēkas fondu pārbaudei.

Avoti: BtV

kontrolviesis

1. Tirgvedības līdzeklis uzņēmuma pakalpojuma kvalitātes noteikšanai, kad īpašs viesis (apmeklētājs) ierodas uzņēmumā tā vadības vai konkurentu uzdevumā, lai izvērtētu uzņēmuma piedāvātos pakalpojumus un to kvalitāti.

Avoti: TvV

kontrotīmija   psih.

1. Jūtu apspiešana.

Avoti: PsA

kontroversāls

1. Tāds, kas viegli apstrīdams, diskutējams.

Avoti: LEV

kontroverse

1. Strīds, domstarpības.

Avoti: LEV

kontroversiāls

1. Strīdīgs, apstrīdams; tāds, ko apstrīd vai par ko strīdas.

Avoti: SV99

kontroversija   novec.

1. Polemika; apstrīdams jautājums.

Avoti: LV93

kontroverss   novec.

1. Apstrīdams, diskutabls.

Avoti: LV93

kontrpropaganda

1. Pretinieka propagandas atmaskošana.

Avoti: LPE

kontrpunkts   mūz.

1. Kontrapunkts.

Avoti: MūV

kontrreformācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Katoļu baznīcas politika un pasākumi, kas bija vērsti pret reformācijas kustību un protestantismu Eiropā 16.-17. gs. (ķecerības apkarošana, vēršanās pret zinātnes atklājumiem, katoļticības propaganda u. c.).

Avoti: SV99

kontrrevolūcija   -as, s.

1. Sacelšanās pret valdību, kas nodibinājusies revolūcionārā ceļā, nolūkā atjaunot valsts iekārtu, kāda pastāvējusi pirms revolūcijas.

Avoti: LLVV, KV

kontrrevolucionārs   -a, v.

1. Kontrrevolūcijas dalībnieks.

Avoti: LLVV

kontrrevolucionārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kontrrevolūciju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kontrsliede   -es, dsk. ģen. -žu, s.; tehn.

1. Sliede, kas novietota paralēli darba sliedēm (uz pārbrauktuvēm, atzarojumos), lai dotu vajadzīgo virzienu vilciena riteņiem.

Avoti: LLVV

kontrspēle   novec.

1. Dažās kāršu spēlēs, piem., bridžā, tarokā u. c. paņēmiens, ko lieto spēlētājs, ja cer pretinieka uzvaru aizkavēt, pieteicot "kontrā" (spēles likme divkāršojas).

Avoti: KV

kontrsubjekts   novec.

1. Kontrapunkts pirmā balsī, kas pavada otrā balsī pirmoreiz ievesto tēmu.

Avoti: KV

kontrtenors   v.

1. Augstākā vīriešu balss.

Avoti: MLVV

kontrtorpēdkuģis   novec.

1. Vieglo kara kuģu tips, kas paredzēti lai cīnītos ar pretinieka torpēdkuģiem un atbrīvotu ceļu saviem torpēdkuģiem.

Avoti: KV

kontrtransports   med.

1. Pretpārnese, vienlaicīga divu vielu pārnese caur šūnas membrānu pretējos virzienos, kuru nodrošina vienots pārneses mehānisms.

Avoti: MSV

kontrurbanizācija

1. Cilvēku un darba vietu pārvirzīšanās no lielpilsētām uz mazākām pilsētām un lauku ciemiem.

Avoti: IdV

kontruzbrukums   novec.

1. Stiprākā pretdarbība uzbrukumam.

Avoti: KV

kontruzgrieznis   -žņa, v.; tehn.

1. Uzgrieznis, ko uzskrūvē virs galvenā uzgriežņa uz vienas un tās pašas skrūves, lai novērstu savienojumu patvaļīgu atskrūvēšanos.

Avoti: LLVV

kontrverks   arh.

1. Hornverks - cietokšņa priekšnocietinājums.

Avoti: AtV

konts   -a, v.

1. Grāmatvedības forma, paņēmienu kopums (piemēram, uzņēmuma, iestādes) finansiālo operāciju sistemātiskai uzskaitei un kontrolei.

Kontu korespondence— savstarpējā sakarība, kādā kontos tiek atspoguļotas finansiālās operācijas.

Kontu plāns— visu tekošās grāmatvedības kontu sistematizēts saraksts, kas šifrēts noteiktā kārtībā.

Atvērt kontu— ierakstīt iepriekšējā gada konta slēguma atlikumu (saldo) jauna gada kontā.

Slēgt kontu— līdzsvarot konta debeta un kredīta kopsummu.

// parasti vsk. lok., retāk dsk. lok., apst. nozīmē; pārn. Paveiktajā, iegūtajā.

2. inf. Datoru tīkla lietotāju identificējošs ieraksts, kuru veido lietotāja vārds, parole un informācija par resursu izmantošanas tiesībām.

Avoti: LLVV, SV96, KnV

kontubernijs   vēst.

1. Kopēja telts.

2. Seno romiešu armijas apakšvienība, 8 karavīri, kas dzīvoja vienā teltī.

3. Senajā Romā vergu ārlaulības kopdzīve bez tiesiskām sekām.

Avoti: KV

Kontuma   vietv.

1. Kristālisku iežu un bazalta plakankalne Annamas kalnu dienvidu daļā Indoķīnas pussalā ar stāvu austrumu nogāzi un lēzenu rietumu nogāzi.

Avoti: PZT

kontumācija   novec.

1. Nepaklausība tiesas pavēlei ierasties noteiktā termiņā.

Avoti: KV

kontūr-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajam ir kontūra, tas veido kontūru vai to veido kontūra.

Avoti: LLVV

kontūra   -as, s.

1. Apveids (piemēram, priekšmetam); līnija, kas attēlo (kā) formu.

Avoti: LLVV

konturāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kontūru, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

konturējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> konturēt.

Avoti: LLVV

konturēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot (ko) tā, ka (tam) rodas kontūras.

// intrans. Veidot kontūras.

Avoti: LLVV

kontūrfonts   inf.

1. Fonts, ko ar matemātisku formulu palīdzību veido kā katras rakstzīmes pamatkontūru; pirms drukāšanas šos kontūras var mērogot un pārveidot par bitkartētām rakstzīmēm; vairākiem lāzerprinteru tipiem tie ir iebūvēti.

Avoti: ZTV

kontūrgrāvis   -vja, v.

1. Ūdens uztveršanas un nosusināšanas grāvis, kas novietots gar kādas teritorijas malu.

Avoti: LLVV

kontūrkanāls   -a, v.

1. Liela izmēra kontūrgrāvis, kura dziļums var būt trīs un vairāk metru un kuru izmanto liela, no malas pietekoša ūdens daudzuma uztveršanai un novadīšanai.

Avoti: LLVV

kontūrkarte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Shematizēta ģeogrāfiskā karte, kuru izmanto par pamatu kartējamo objektu iezīmēšanai (piemēram, skolās, iestādēs).

Avoti: LLVV

kontūrkrāsa   s.

1. Speciāla krāsa kontūru uzzīmēšanai, uzvilkšanai (piem., uz stikla vai zīda).

Avoti: MLVV

kontūrlīnija   -as, s.

1. Līnija, kas veido (kā) kontūras.

Avoti: LLVV

kontūrplāns   -a, v.

1. Plāns, kurā shematiski attēlo objektu izvietojuma kontūras.

Avoti: LLVV

kontūrs   -a, v.

1. el. Noslēgta elektriskā ķēde.

Svārstību kontūrs— elektriskā ķēde, kura sastāv no indukcijas spoles un kondensatora un kurā iespējamas brīvas elektromagnētiskās svārstības.

2. tehn. Noslēgta sistēma (piemēram, iekārtā, ierīcē), kurā cirkulē kāds enerģijas vai informācijas nesējs.

Avoti: LLVV

Kontursi   vietv.

1. Kontursi Terme - pilsēta Itālijā ("Contursi Terme"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 3340 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kontūrspalvas   -u, vsk. kontūrspalva, -as, s.

1. Spalvas, kas sedz (putna) ķermeni un veido tā ārējo formu.

Avoti: LLVV

kontūrzīmējums   -a, v.

1. Zīmējums, kurā ir izmantotas kontūras.

Avoti: LLVV

kontūrzīmulis   -ļa, dsk. ģen. -ļu, v.

1. Kontūrkrāsas zīmulis, kas paredzēts (piem., acs) kontūru iezīmēšanai.

Avoti: MLVV

kontušs   novec.

1. Poļu apģērbs ar pāršķeltām piedroknēm; kuntušs.

Avoti: SV33

kontuzēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izraisīt (kādam) kontūziju.

Avoti: LLVV

kontūzija   -as, s.

1. Patoloģisks stāvoklis, kas rodas no visa ķermeņa vai tā lielākās daļas spēcīga satricinājuma, kurš izraisa nervu sistēmas stipru kairinājumu.

Avoti: LLVV

kontūzis   žarg.

1. Kontroldarbs.

Avoti: SLG

kontužēt   apv.

1. Kontuzēt.

Avoti: KiV

konulārijas   novec.

1. Konveidīgi, šķērsgriezumā rombiski vai kvadrātiski bezmugurkaula dzīvnieki, kam čaula sastāv no kaļķa un hitīna, lielākie līdz 20 cm garumā, sastopami no kembrija līdz jurai, galvenā izplatība silūrā un devonā.

Avoti: KV

konungs

1. Cilts vadonis senajiem skandināviem (normaņiem) un ģermāņiem.

Avoti: SV69

konurbācija   -as, s.

1. Apdzīvota vieta, ko veido viena vai vairākas centrālās pilsētas ar priekšpilsētām vai ciematiem, kuri atrodas tuvu cits citam un ir savstarpēji saistīti.

Avoti: LLVV

konus   novec.

1. Konuss.

Avoti: LME

konusgalvīte   bot.

1. Aknu sūnu klases maršanciju apakšklases dzimta ("Conocephalaceae"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastā konusgalvīte— šīs dzimtas suga ("Conocephalum conicum"), kas bieži aug lielām grupām mitrās vietās.

Avoti: LD

konuss   -a, v.

1. mat. Ģeometrisks ķermenis, kas veidojas, taisnleņķa trijstūrim griežoties ap vienu no savām katetēm.

2. Tas (priekšmets, veidojums), kas pēc formas ir līdzīgs šādam ģeometriskam ķermenim.

Gruvešu konusi— gruvešu vēdekļveida nogulumi kalnu nogāžu pakājes.

Arteriozais konuss— sirds labā kambara konusveida paaugstinājums vietā, kur sākas plaušu stumbrs.

Atrakcijas konuss— mazs konusveida paaugstinājums uz olšūnas virsmas vietā, kurai pieskaras spermatozoīds.

Bifurkācijas konuss— konusveida struktūra dendrīta zarošanās vietā.

Avoti: LLVV, MSV

konusveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir konusa (1) forma, veids.

Avoti: LLVV

konusveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Konusveida.

Avoti: LLVV

konva   žarg.

1. Dokuments, vēstule.

Avoti: KZ

konvaks   novec.

1. Uz iekšu ieliekts.

Avoti: KV

konvalamarīns   med.

1. Maijpuķīšu glikozīds.

Avoti: TM

konvalatoksīns   med.

1. Maijpuķīšu glikozīds.

Avoti: TM

konvalescence   novec.

1. Gadījums tiesībās, kad spēkā neesošs tiesisks darījums tomēr gūst likumīgu spēku.

Avoti: KV

konvalescents   novec.

1. Slimnieks izveseļošanās periodā.

Avoti: KV

konveidīgs

1. Konusveida.

konveiers   novec.

1. Konveijers.

Avoti: Ang

konveijerapstrāde   inf.

1. Datu apstrādes tehnoloģija, ko izmanto gadījumos, kad iespējama pakāpeniska datu apstrāde un to var veikt dažādas iekārtas.

Avoti: D3

konveijerizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darba procesa organizēšana plūsmas veidā, izmantojot darba priekšmetu pārvietošanai konveijeru.

Avoti: ZTV

konveijerizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ieviest konveijerus.

Avoti: LLVV

konveijerkrāvējs   -a, v.

1. Periodiskas vai nepārtrauktas darbības mašīna kravas iekraušanai, izkraušanai un transportēšanai nelielos attālumos.

Avoti: LLVV

konveijers   -a, v.

1. Transportierīce (piemēram, lente, kausu virkne), kas, parasti nepārtrauktā kustībā, pārvieto no vienas vietas uz citu (apstrādājamos materiālus, montējamās mašīnas, elementus, viena veida kravas) ražošanas iecirknī, rūpnīcā u. tml.

Avoti: LLVV, SV99

Konveja   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Conway"), Ārkanzasas štatā, 64500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Conway"), Dienvidkalorīnas štatā, 20200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Conway"), Floridas štatā, 13500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

konvekcija   -as, s.

1. fiz. Siltuma pārvietošanās ar sakarsētām gāzes vai šķidruma masām.

Konvekcijas strāva— strāva, ko rada elektriskie lādiņi pārvietodamies.

2. Apmaiņa starp augšējiem un apakšējiem ūdens slāņiem ūdenstilpēs, kuras cēlonis ir ūdens blīvuma, temperatūras un sāļuma izmaiņas.

3. meteorol. Gaisa apmaiņa starp atmosfēras augšējiem un apakšējiem slāņiem, kuru izraisa nevienmērīga sasilšana.

Avoti: LLVV

konvekss   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Izliekts.

Konveksi konvekss— abpusēji izliekts.

Avoti: LLVV, TM

konvektīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. fiz. Saistīts ar konvekciju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar konvekciju (2), tai raksturīgs.

3. meteorol. Saistīts ar konvekciju (3), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

konvektors   -a, v.

1. Sildķermenis - apkures sistēmas elements telpu apsildīšanai; parasti ribotas caurules, pa kurām plūst siltumnesējs - karsts ūdens vai tvaiks.

Avoti: ZTV

konvencija   -as, s.

1. Starptautisks līgums, starptautiska vienošanās (kādā speciālā jautājumā).

2. Līgums (starp uzņēmumiem, organizācijām, valstīm) par ražošanas, preču realizācijas u. tml. jautājumu noregulēšanu.

3. Pieņēmums, nosacīta vienošanās (parasti zinātnē, mākslā).

Avoti: LLVV

konvencionālisms   -a, v.

1. parasti vsk.; filoz. Subjektīvi ideālistiskās izziņas teorijas princips, pēc kura zinātnes jēdzieni un teorijas neatspoguļo objektīvo īstenību, bet ir tikai zinātnieku vienošanās rezultāts.

2. Konvencionalitāte (1).

Avoti: LLVV

konvencionālistisks   -ais; s. -a, -ā; filoz.

1. Saistīts ar konvencionālismu (1), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

konvencionālists   -a, v.

1. Konvencionālisma (1) piekritējs.

Avoti: LLVV

konvencionalitāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Vispārināta īpašība --> konvencionāls (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> konvencionāls (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> konvencionāls (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

konvencionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Nosacīts, (parasti patvaļīgi) pieņemts, arī tradīcijām atbilstošs.

2. Saistīts ar konvenciju (1), tai raksturīgs.

Konvencionālā muita— muita, kas noteikta ar līgumu starp valstīm un ir atvieglota salīdzinājumā ar vispārējā tarifa likmēm.

3. Saistīts ar konvenciju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

konvencionālsods   novec.

1. Līgumsods.

Avoti: KV

konvencionels   novec.

1. Konvencionāls.

Avoti: LME

konventāļi   novec.

1. Karmelītu ubagotāju mūku ordeņa nozarojums, kas 1432. g. mīkstināja šī ordeņa noteikumus.

Avoti: KV

konvents   -a, v.

1. Likumdevēja sapulce konstitūcijas izstrādāšanai vai grozīšanai.

Nacionālais konvents— tautas sapulce Francijā (1792. gadā).

2. Pārstāvju sapulce (piemēram, valstī, dažās partijās).

3. vēst. Provinces pārvaldnieka periodiskas tiesu sēdes iecirkņu pilsētās Senajā Romā.

4. Studentu korporāciju saieta nams un sapulce; studentu korporācijas locekļu kopa.

5. vēst. Ordeņa pils brāļu sapulce.

6. rel. Garīdznieku, arī draudžu pārstāvju sapulce.

Draudzes konvents— draudzes pārvaldes institūcija Vidzemē no 17. gs. līdz 1918. g., kas pārzināja draudzes skolas un ceļus, pieņēma draudzes ārstus, vēlēja draudzes un baznīcas priekšniekus.

Avoti: LLVV, MkV

Konvents   vietv.

1. Konventa sēta - ēku komplekss Rīgā, Kalēju ielā 9/11, Vecrīgā starp Kalēju un Skārņu ielu, kopējā platība - 260 kvadrātmetri.

Avoti: LE1

konventuālis   novec.

1. Kāda klostera jeb mūku ordeņa pilntiesīgs loceklis.

2. Franciskāņu ordeņa mērenākā virziena piekritējs.

Avoti: KV

konvergence   novec.

1. Konverģence.

Avoti: LME

konvergents   novec.

1. Konverģents.

Avoti: LME

konvergēt   novec.

1. Konverģēt.

Avoti: LME

konvergiometrs   med.

1. Instruments latentas škielēšanas mērīšanai.

Avoti: TM

konverģējošs   med.

1. Kopā saejošs; sliecīgs uz kopīgu punktu, centru vai fokusu.

Avoti: TM

konverģence   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Pazīmju tuvināšanās, sakrišana (kam atšķirīgam, savstarpēji neatkarīgam).

2. biol. Līdzīgu pazīmju rašanās (neradnieciskiem organismiem), kad notiek (to) pielāgošanās līdzīgiem eksistences apstākļiem.

3. mat. Robežvērtības piemitība (rindai).

4. med. Redzes asu tuvošanās, sakrišana.

5. psih. Tuvu esoša objekta fiksēšana, redzes līnijām krustojoties acu iekšupvērstā kustībā.

Negatīvā konverģence— redzes asu nosliece uz āru, izšķiršanās.

Pozitīvā konverģence— redzes asu nosliece uz iekšu, tuvināšanās.

Avoti: LLVV, TM, PsA

konverģents   -a, v.

1. Tas, kas konverģē (1).

2. biol. Tas, kas konverģē (2).

3. mat. Tas, kas konverģē (3).

Avoti: LLVV

konverģents   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar konverģenci (1), tai raksturīgs.

2. biol. Saistīts ar konverģenci (2), tai raksturīgs.

3. mat. Saistīts ar konverģenci (3), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

konverģēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja;

1. Tuvināties, sakrist pēc pazīmēm (par ko atšķirīgu, savstarpēji neatkarīgu).

2. biol. Rasties līdzīgām pazīmēm (neradnieciskiem organismiem), kad notiek (to) pielāgošanās līdzīgiem eksistences apstākļiem.

3. mat. Būt ar robežvērtību (par rindu).

Avoti: LLVV

konversācija   -as, s.

1. Saruna (parasti sabiedrībā); māksla sabiedrībā patīkami sarunāties.

Avoti: LLVV

Konversāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Conversano"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 25800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

konversēt   žarg., iron.

1. Sarunāties, tērzēt.

Avoti: SLG

konversija   -as, s.

1. Pārmaiņa, stāvokļa izmaiņa (parādībām dabā).

Iekšējā konversija— atoma kodola pāreja no ierosināta stāvokļa stāvoklī ar mazāku enerģiju.

2. ekon. Agrāk izlaisto valsts aizņēmumu noteikumu grozīšana (piemēram, pazeminot aizņēmuma procentu, mainot dzēšanas termiņu).

3. val. Jauna vārda veidošana, mainot tā paradigmu.

4. Apgriešana; pārveidošana citā stāvoklī.

5. psih. Psihisko simptomu pārnešana fiziskās sāpēs.

6. Morālas vai garīgas ievirzes maiņa, citu reliģisko uzskatu pārņemšana.

Avoti: LLVV, MSV, PsA, R1

konversīvs   val.

1. Viens no diviem vārdiem (vai citām valodas vienībām), kas nosauc vienu un to pašu situāciju ar mainītām dalībnieku lomām.

Avoti: VsV

konvertācija

1. Pārvēršana, pārvēršanās.

Reliģiskā konvertācija— pāriešana no neticības ticībā vai no vienas ticības citā.

// ģeod. Process, kura gaitā datus, kas zīmēti, izmantojot iepriekšējās tehniskās instrukcijas, ar speciāli veidotas datorprogrammas palīdzību pārveido par datiem, kas atbilst spēkā esošajai instrukcijai.

2. Kādas valsts valūtas apmainīšana pret citas valsts valūtu (parasti atbilstoši maiņas kursam).

Avoti: AL07, SV99

konvertējams

1. Maināms.

Avoti: LEV

konvertējošs   med.

1. Tāds, kas saiet kopā; tāds, kas sliecas uz kopīgu punktu, centru vai fokusu, piem., redzes asis uz apskatāmo priekšmetu.

Avoti: MSV

konverterprocess

1. Oksidācijas process, kā rezultātā čugunā tiek samazināts oglekļa saturs, pārvēršot čugunu kaļamā tēraudā.

Avoti: LEV

konverters   -a, v.

1. tehn. Metalurģisks agregāts, kurā iegūst tēraudu no izkausēta ķeta, pūšot tam cauri gaisu vai skābekli.

2. tehn. Palīgierīce, kas dod iespēju augstākas frekvences radiosignālus uztvert ar zemākas frekvences signālu uztveršanai paredzētu radiouztvērēju.

3. inf. Pārveidotājs - ierīce vai programma, kas pārveido datus no viena formāta citā.

Avoti: LLVV, SV99

konvertēšana   mil.

1. Sākotnējā informatīvā materiāla vai informācijas pārveidošana, lai to izmantotu jaunos apstākļos un jauniem mērķiem.

Avoti: MIL

konvertēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. ekon. Izdarīt konversiju (2).

2. ekon. Apmainīt (attiecīgās valsts valūtu pret ārzemju valūtu).

3. tehn. Konverterā pūst cauri (izkausētam ķetam) gaisu vai skābekli.

Avoti: LLVV

konvertēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos, refl.

1. Pāriet no vienas konfesijas citā.

Avoti: MLVV

konvertīns   med.

1. Asinsreces faktors, kas nepieciešams protrombīna pārveidei par trombīnu; serumā atrodas tā priekštecis prokonvertīns.

Avoti: MSV

konvertīts

1. Persona, kas pārgājusi citā ticībā.

Avoti: LEV

konvertoplāns   -a, v.

1. Lidaparāts, kura dzinēju vai spārnu (arī dzinēju un spārnu) stāvoklis ir maināms; tas lido kā parasta lidmašīna, bet paceļas un nolaižas vertikāli.

Avoti: SV96

konvertors   novec.

1. Konverters.

Avoti: Ang

konverts   -a, v.; novec.

1. Aploksne.

2. Apvalks (segai), virspalags.

3. žarg. Sainis ar mantām.

Avoti: LLVV, KZ

konverzacija   novec.

1. Konversācija.

Avoti: LME

konverzēt   novec.

1. Konversēt.

Avoti: LME

konvikts   novec.

1. Audzēkņu internāts pie katoļu ģimnāzijām un teoloģiskām fakultātēm.

Avoti: KV

konvīvijs   novec.

1. Īpatņu kopa kommiskuumā, ko no citiem tā paša kommiskuuma īpatņiem atšķir (t. i. neļauj krustoties) ģeogrāfiskā izplatība, dažāds ziedēšanas laiks u. c.

Avoti: KV

konvojdienests   mil.

1. Speciāls dienests, kas apsargā un pavada (konvojē) arestētos, notiesātos, gūstekņus, valsts robežas pārkāpējus, kā arī ārvalstu kuģus, kuri nelikumīgi iebraukuši valsts teritoriālajos ūdeņos.

Avoti: MIL

konvojēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; mil.

1. Vest (kādu) konvoja (1) pavadībā, apsardzībā.

2. Vest (ko) konvoja (2) apsardzībā.

Avoti: LLVV

konvojnieks   -a, v.; mil.

1. Karavīrs, kas ietilpst konvoja (1) sastāvā.

Avoti: LLVV

konvojs   -a, v.; mil.

1. Karaspēka apakšvienība (kā) pavadīšanai, apsargāšanai.

2. Karakuģu, lidaparātu grupa, kas apsargā tirdzniecības un transporta kuģus brauciena laikā.

Avoti: LLVV

konvokācija

1. Svētās Romas valsts kārtu priekšstāvības sasaukšana ķeizara ievēlēšanai, beidzamo reizi notika 1790.

2. Angļu un amerikāņu universitāšu pilntiesīgo locekļu kopsapulce.

3. Anglijas Baznīcā - Kenterberijas un Jorkas provinces garīdznieku sinodes (koncili) līdz 1970. g., kad izveidoja Ģenerālsinodi.

Avoti: IdV

konvokants   novec.

1. Konvokācijas dalībnieks.

Avoti: KV

konvolūcija   inf.

1. Vienas elementu virknes pārvēršana citā pēc kāda algoritma.

Avoti: SV99

konvolūts   novec.

1. Rakstu tīstoklis, rakstu krājums.

2. Vairāki viens no otra neatkarīgi izdoti iespieddarbi vienā iesējumā.

Avoti: KV, BtV

konvolvulīns   med.

1. Sveķu glikozīdi, viena no galvenajām jalapas saknes sastāvdaļām.

Avoti: TM

konvulsants   med.

1. Līdzeklis, kas rada krampjus.

Avoti: MSV

konvulsijas   -u, vsk. konvulsija, -as, s.

1. Intensīvi kloniskie krampji (ķermeņa daļā vai visā ķermenī).

Centrālās konvulsijas— konvulsijas, ko izraisa centrālās nervu sistēmas bojājums.

Kloniskas konvulsijas— konvulsijas, kurās mijas muskuļu savilkšanās un atslābšana.

Koordinētas konvulsijas— konvulsijas, kurās kloniskās kustības līdzīgas dabiskām, mērķtiecīgām kustībām.

Avoti: LLVV, MSV

konvulsionāri   novec.

1. Fanātiska sekta, kas izcēlās 1730. g. Francijā aiz jansenistu vajāšanām.

Avoti: SV33

konvulsīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar konvulsijām, tām raksturīgs; krampjains (1).

Avoti: LLVV

konzekvence   novec.

1. Konsekvence.

Avoti: LME

konzekvents   novec.

1. Konsekvents.

Avoti: LME

konzervācija   novec.

1. Konservācija.

Avoti: LME

konzervatīvs   novec.

1. Konservatīvs.

Avoti: LME

konzervatorija   novec.

1. Konservatorija.

Avoti: LME

konzervēt   apv.

1. Konservēt.

Avoti: LME, ĒiV

konzervi   apv.

1. Konservi.

Avoti: LME, ĒiV

konzolidet   novec.

1. Konsolidēt.

Avoti: Lo

konzulats   novec.

1. Konsulāts.

Avoti: Lo

konzultacija   novec.

1. Konsultācija.

Avoti: Lo

konzums   novec.

1. Konsums.

Avoti: LME

koņagi

1. Rietumāfrikas iedzīvotāju cilts no tendu cilšu grupas, dzīvo Gvinejas Republikā, Senegālas un Gvinejas-Bisavas pierobežā, valoda pieder pie Atlantijas grupas, vietējie tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT

koņaks   apv.

1. Konjaks.

Avoti: VV

koņča   apv.

1. Katrā ziņā, noteikti.

Avoti: KiV

koņča   žarg.

1. Konfekte.

Avoti: SLG

Koņecpola   vietv.

1. Pilsēta Polijā ("Koniecpol"), Silēzijas vojevodistē, 6200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1443. g.

Avoti: LpA, Wi

Koņecpole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

3. Koņecpola - pilsēta Polijā.

Avoti: LC, Wi, LpA

koņecpolieši

1. Ludzas novada Istras pagasta apdzīvotās vietas "Koņecpole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Koņeva   vietv.

1. Zilupes novada Lauderu pagasta apdzīvotās vietas "Koņova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

koņi   žarg.

1. Narkotikas tabletēs.

Avoti: KZ

Koņica   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Konjic"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Hercegovinas-Neretvas kantonā, 26400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Koņice   vietv.

1. Slovenske Koņice - pilsēta Slovēnijā ("Slovenske Konjice"), Saviņas reģionā, 4900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Koņina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, Vartas krastos, 77200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1284. g.

Avoti: LpA, Wi

koņjaks   novec.

1. Konjaks.

Avoti: LME

koņķis   žarg.

1. Konfekte.

Avoti: SLG

koņņa   žarg.

1. Konfekte.

Avoti: SLG

Koņova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Lauderu pagastā.

Avoti: LC

koņs   žarg.

1. Tramvajs.

2. Persona, kas pārnēsā no kameras uz kameru aizliegtas mantas vai zīmītes.

3. Virvīte mantu pārmešanai no kameras uz kameru pa logu.

Avoti: KZ

Koņske   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Sventokšiskas vojevodistē, 20500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1748. g.

Avoti: LpA, Wi

koņuks   apv.

1. Zirgu gans muižā.

2. Zirgkopis.

Avoti: KiV

koop.   saīs.

1. Kooperatīvs (kopā ar nosaukumu).

Avoti: i2

kooperācija   -as, s.

1. Plānveidīga, organizēta (piemēram, cilvēku, uzņēmumu) sadarbība viena un tā paša darba vai vairāku savstarpēji saistītu darbu procesā.

2. Brīvprātīga apvienība (ražošanas, maiņas nozarēs); kooperatīvs 1(1).

Avoti: LLVV

kooperātisms   novec.

1. Sociāla mācība par sabiedrisku ideālu, kas sasniedzams ar kooperāciju.

Avoti: KV

kooperatīvs   -a, v.

1. Brīvprātīga apvienība (ražošanas, maiņas nozarēs); kooperācija (2).

2. sar. Šādas apvienības tirdzniecības uzņēmums.

Avoti: LLVV

kooperatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kooperāciju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

Kooperators   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ogres novada Ogresgala pagastā.

Avoti: LC

kooperators   -a, v.

1. Kooperācijas (2) darbinieks, dalībnieks.

Avoti: LLVV

kooperēšanās

1. Cilvēku apvienošanās tādā organizatoriskā veidojumā, kura ietvaros viņi varētu sadarboties un saņemt palīdzību tirdzniecībā, ražošanā, kredītu iegūšanā, dzīvokļu celtniecībā vai citās jomās.

Avoti: IdV

kooperēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. intrans. Plānveidīgi, organizēti sadarboties (ar ko) viena un tā paša darba vai vairāku savstarpēji saistītu darbu procesā; kooperēties (1).

// trans. Plānveidīgi, organizēti saskaņot (ko) viena un tā paša darba vai vairāku savstarpēji saistītu darbu procesā.

2. trans. Apvienot, iesaistīt (kādu) kooperācijā (2).

Avoti: LLVV

kooperēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Plānveidīgi, organizēti sadarboties (ar ko) viena un tā paša darba vai vairāku savstarpēji saistītu darbu procesā.

2. Apvienoties, iesaistīties kooperācijā (2).

Avoti: LLVV

kooptācija   -as, s.

1. Kādas vēlētas institūcijas papildināšana ar jauniem locekļiem bez vēlēšanām (tos ieceļot ar pašas institūcijas lēmumu).

Avoti: SV99

kooptēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iecelt (jaunu locekli vai tā kandidātu) vēlētās institūcijās ar šo institūciju lēmumu (bez papildu vēlēšanām).

Avoti: LLVV

koordinācija   -as, s.

1. Koordinēšana, darbību, kustību, norišu, jēdzienu utt. saskaņošana, to savstarpējās atbilstības radīšana.

2. Saskaņotība, tas, kā savstarpēji salāgota sistēmas atsevišķo daļu un elementu darbība.

Avoti: SV99

koordināta   -as, s.

1. Viens no diviem vai vairākiem lielumiem, kuri nosaka punkta stāvokli plaknē vai telpā.

Koordinātu sistēma— pieņemta matemātiska atskaites sistēma, pret kuru nosaka objekta stāvokli telpā.

Koordinātu tīkls— koordinātu sistēmai atbilstošs vertikālu un horizontālu līniju tīkls.

Ģeogrāfiskās koordinātas— lielumi (ģeogrāfiskais platums un ģeogrāfiskais garums), kas nosaka kāda punkta atrašanās vietu uz Zemes virsmas.

Astronomiskās koordinātas— lielumi, kas nosaka spīdekļa vai kosmiskā lidaparāta stāvokli debess sfērā.

Koordinātu ass mat.— taisne, uz kuras izvēlēts pozitīvais virziens, sākuma punkts un mērvienība.

Avoti: LLVV, ĢmV

koordināte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; sar.

1. Koordināta - viens no diviem vai vairākiem lielumiem, kuri nosaka punkta stāvokli plaknē vai telpā.

Avoti: LLVV, LeK-15

koordinātizvirpošana

1. Precīzi izvietotu caurumu izvirpošana, ko veic īpašās mašīnās, kas apgādātas ar galda precīzas pārvietošanas ietaisēm.

Avoti: LPE

koordinatogrāfs

1. Mehāniska vai elektromehāniska ierīce punktu iezīmēšanai uz virsmas pēc dotajām taisnlenķa koordinātām.

Avoti: SV99

koordinatometrs

1. Automātiska vai pusautomātiska koordinātu mērierīce, kas izraudzītu punktu koordinātas reģistrē kādā no datu nesējiem.

Avoti: LPE

koordinators

1. Persona, kas saskaņo kādas kopdarbības atsevišķo darbu norisi, savstarpēji saistītu iestāžu, darba grupu u. tml. darbību.

2. Raķetes sistēmas elements, kas raķeti automātiski virza uz mērķi.

Avoti: SV99

koordinēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Saskaņot (piemēram, darbības, norises, parādības, jēdzienus), pakārtot (tos) citu citam, radīt savstarpēju atbilstību (starp tiem).

Avoti: LLVV

koordinēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Kaut kam ar kaut ko saskaņoties, saskaņot savu darbību.

Avoti: SV99

koosifikācija   med.

1. Savienošanās, kas notiek, dažādiem audiem pārveidojoties par kaulaudiem.

Avoti: MSV

kop   apv.

1. Kopā.

Avoti: ME

kop-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir kopējs kādam parādībām, pazīmēm, apvieno tās.

2. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosaukto veic vairāki vai daudzi vai ka tajā piedalās vairāki vai daudzi.

3. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir vienots telpā, atrodas tieši blakus.

4. savienojumā ar adj.; reti. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība, pazīme attiecas uz vairākiem vai daudziem, apvieno tos.

Avoti: LLVV

kopa   -as, s.

1. Grupa, kuras sastāvdaļas saista noteiktas attieksmes, pazīmes, īpašības.

Kopu teorija— matemātikas nozare, kurā aplūko abstraktas (galvenokārt bezgalīgas) kopas un pēta to savstarpējās attieksmes un sakarības.

2. pareti. Kopiņa (1).

3. Uzbērums (parasti zemes, smilšu).

Kapa kopa (biežāk kopiņa)— zemes paaugstinājums (parasti apzaļumots) virs apbedījuma vietas.

Smilšu kopa (biežāk kopiņa)— virs apbedījuma vietas uzbērts zemes paaugstinājums.

4. apv. Kūlis, vīšķis.

5. apv. Bars, pulks.

Avoti: LLVV, ME

kopa   apv.

1. Lauku saimniecības ikdienas darbu kopums.

Avoti: ME

kopā   apst.

1. Vienuviet, vienkopus; tieši blakus, līdzās.

// savienojumā ar verbu, kam ir priedēklis sa-. Pastiprina priedēkļa sa- nozīmi.

2. Apvienojot, savienojot, veidojot vienu veselu; apvienojumā, savienojumā.

Turēt kopā— būt par cēloni tam, ka nesadalās.

// savienojumā ar verbu, kam ir priedēklis sa-. Pastiprina priedēkļa sa- nozīmi.

3. Summārā skaitā, daudzumā.

4. Noteiktās, vienojošās attiecības (starp cilvēkiem).

(Sa)derēt kopā— būt atbilstošiem, pielāgotiem cits citam (par cilvēkiem).

5. Vienlaicīgi, reizē; vienā un tajā pašā laikā un vietā.

6. savienojumā ar verbu, kas apzīmē bojāšanu, iznīcināšanu; sar. Izsaka darbības pilnīgumu, lielu intensitāti, arī pabeigtību.

Avoti: LLVV

kopābūšana   sar.

1. Kopā būšana.

kopādzīvošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Kopdzīve (2).

Avoti: LLVV

kopāgulēšana   apv.

1. Gulēšana vienā gultā.

kopaina   -as, s.

1. Kopēja, vienojoša aina; kopskats (1).

2. Vienots, apvienots faktu kopums; arī kopiespaids.

Avoti: LLVV

kopaķ   žarg.

1. Vākt materiālus saukšanai pie atbildības.

Avoti: KZ

Kopala   mit.

1. Hevsuru (Gruzijas ziemeļaustrumi) mitoloģijā - lokāla dievība, kas cīnās pret dēviemun un tos uzveic, palīdz slīcējiem vai tiem, kurus aprakusi sniega lavīna, palīdz dziedināt noburtos vai garīgi slimus cilvēkus.

Avoti: Mit

kopālasīšana   apv.

1. Lasīšana pa teikumiem.

Avoti: ViV

kopālkoks

1. Cezalpīniju dzimtas ģints ("Trachilobium"), aug Austrumāfrikā (vietām kultivē), izmanto kopāla ieguvei.

Avoti: LPE, PDE

kopāllaka   poligr., novec.

1. Kopālsveķu šķīdinājums, ko piejauc zelta iespieduma pakrāsai.

Avoti: GV

kopāls

1. Dzintaram līdzīgi tropiskās joslas koku sveķi, ko lieto laku izgatavošanai, kā arī par dzintara aizstājēju rotaslietās.

Avoti: SV99, PDE

kopālsveķi   ķīm.

1. Pārakmeņoti dienvidaugu sveķi; lieto laku izgatavošanai.

Avoti: ZTV

kopām   apv.

1. Tā, ka ir klāt pie pārējā.

Avoti: KiV

Kopana   vietv.

1. Maiju senpilsēta Hondurasā ("Copan"), apdzīvota līdz IX gs., arheoloģiskajos izrakumos atklātas piramīdu, pils (VIII gs.), tempļu, platformu, stadiona drupas, stēlas ar uzrakstiem, daudz skulptūru.

Avoti: PZT

kopantena

1. Radiotehniska iekārta, kas nodrošina ultraīsviļņu un TV raidstaciju signālu uztveršanu vienlaikus vairākiem radio un TV uztvērējiem.

Avoti: LPE

kopapdrošināšana   jur.

1. Vairāku apdrošinātāju vienošanās apdrošināt vienu un to pašu apdrošināšanas objektu viena apdrošināšanas līguma ietvaros.

Avoti: JtV

kopapiens   apv.

1. Ar sviestu sajaukts biezpiens.

Avoti: BB

kopapjoms   -a, v.

1. Vairāku vai daudzu (kā) apjomu summa.

Avoti: LLVV

kopapraksts   -a, v.

1. Apraksts, kurā sniegts faktu un materiālu apvienojums.

2. Visu bibliotēkā esošo daudzsējumu, turpinājumu vai periodiska izdevuma sējumu, numuru u. tml. apraksts, kam pamatā ir izdevuma kopējais nosaukums.

Avoti: BtV

kopapstrādāšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Apstrādāšana, ko veic vairāki vai daudzi.

Avoti: LLVV

kopars   apv.

1. Varš.

Avoti: ViV

kopartneršips   novec.

1. Līdzdalība peļņā, darbinieku atalgojuma daļēja kompensācija ar uzņēmuma akcijām.

Avoti: Ang

kopaspiens   apv.

1. Ar sviestu sajaukts biezpiens.

Avoti: BB

kopatbildība   -as, s.; parasti vsk.

1. Atbildība, kas vienlīdz attiecas uz vairākiem vai daudziem.

Avoti: LLVV

kopāties   apv.

1. Kopoties.

Avoti: ME

kopātrums   -a, v.

1. Vairāku vai daudzu (kā) ātrumu summa.

Avoti: LLVV

kopattīstība   apv.

1. Kopējā attīstība.

Avoti: ME

kopāturēšanās   ģen. -ās, akuz. -os, instr. -os, s.; parasti vsk.

1. Cenšanās pastāvīgi atrasties kopā (parasti, savstarpēji palīdzot, atbalstot citam citu).

Avoti: LLVV

kopaudzināšana   apv.

1. Kolektīvā audzināšana.

Avoti: ME

kopaudži   apv.

1. Kopā augoši; kopā izauguši.

Avoti: ME

kopauglis   -ļa, v.; bot.

1. Auglis, kas veidojies no ziedkopām vai to daļām, kurās ziedi ir ļoti cieši kopā.

Avoti: LLVV

kopautorība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vairāku vai daudzu autoru sadarbība.

Avoti: LLVV

kopbraukšana   -as, s.

1. Braukšana, kurā piedalās vairāki vai daudzi.

Avoti: LLVV

kopbūve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Būve, ko veic vairāki vai daudzi.

2. Vairāku vai daudzu celtņu komplekss.

Avoti: LLVV

kopceļš   apv.

1. Kopīgs ceļš.

Avoti: ME

kopcikls   -a, v.

1. Vairāku vai daudzu ciklu kopums.

Avoti: LLVV

Kopči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

kopčonij   žarg.

1. Cilvēks ar tumšu ādas krāsu.

2. Čigāns.

Avoti: KZ

kopčonijs   žarg.

1. Cilvēks ar tumšu ādas krāsu.

2. Čigāns.

Avoti: KZ

kopdarbenieki

1. Pāvilostas novada Vērgales pagasta apdzīvotās vietas "Kopdarbs" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kopdarbība   -as, s.

1. Vairāku vai daudzu darbība, sadarbība.

Avoti: LLVV

kopdarbnieki

1. Pāvilostas novada Vērgales pagasta apdzīvotās vietas "Kopdarbs" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kopdarbs   -a, v.

1. Darbs, kurā piedalās, kuru veic vairāki vai daudzi.

2. Rezultāts, kas ir radies vairāku vai daudzu kopīgā darbībā, sadarbībā.

Avoti: LLVV

kopdekorējums   -a, v.

1. Kopējs, vienojošs dekorējums.

Avoti: LLVV

kopdepozīts   novec.

1. Depozīta veids, kura deponenti kļuva par līdzīpašniekiem savās kvotatīvās daļās.

Avoti: KV

kopdevums   -a, v.

1. Vairāku vai daudzu veikta darba produkts, rezultāts.

Avoti: LLVV

kopdruva   -as, s.; poēt.

1. Kopīga druva.

Avoti: LLVV

kopdz.   saīs.

1. Kopdzimtes vārds.

Avoti: KiV

kopdziedāšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Dziedāšana, kurā piedalās vairāki vai daudzi.

Avoti: LLVV

kopdzimte   novec.; val.

1. Personu nosaukumi, kas apzīmē ir sieviešu, ir vīriešu dzimtes personas: auša, nepraša.

Avoti: LV93

kopdzimtes   ģen., nelok.; val.

1. Tāds (lietvārds), kas lietojams gan kā vīriešu, gan kā sieviešu dzimtes vārds.

Kopdzimtes lietvārds— lietvārds, kam ir sieviešu dzimtes forma un kas var apzīmēt gan sieviešu, gan vīriešu dzimtes būtnes.

Avoti: LLVV, VsV

kopdzimtņi

1. Divi (dvīņi) vai vairāki (trīnīši, četrīši utt.) mazuļi (bērni), kas vienās dzemdībās piedzimuši mātei, kurai parasti dzimst viens mazulis.

Avoti: EV

kopdzimuma

1. Kopdzimuma organisms - organisms, kurā ir kā sievišķie, tā vīrišķie dzimumdziedzeri.

Avoti: CaF

kopdzīve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Dzīvošana sabiedrībā, kādā kolektīvā.

2. Abu cilvēka dzimumu pārstāvju dzīvošana kopā, parasti pēc noteiktām sabiedriskām, tiesiskām u. tml. normām.

3. Dzīvnieku dzīvošana pāros.

Avoti: LLVV

kopdzīvoklis   apv.

1. Kopīgs dzīvoklis.

Avoti: ME

Kopē   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Coppet"), Vo kantonā, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kopēdināšana   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Sabiedriskā ēdināšana.

Avoti: LLVV

kopēdnīca   -as, s.

1. vēst. Sabiedriskās ēdināšanas punkts (Krievijā pilsoņu kara laikā).

2. novec. Ēdnīca.

Avoti: LLVV

Kopeiska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, 141900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

kopējams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> kopēt.

2. parasti ar noteikto galotni. Tāds, ko izmanto kopijas (3) iegūšanai.

Avoti: LLVV

kopējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ko apvieno, saista vienā un tai pašā vietā (piemēram, par celtni, telpu, priekšmetu).

2. Tāds, kas ko apvieno vienā un tai pašā laikā un vietā (par darbību, norisi).

3. Tāds, kas ir iegūts, summējot kādus lielumus.

4. Kopīgs (4).

Avoti: LLVV

kopējs   -a, v.

1. Darītājs --> kopt.

Slimnieku (retāk slimo) kopēja— sanitāre.

Dzīvnieku kopējs— cilvēks, kas kopj dzīvniekus (piemēram, zooloģiskajā dārzā, lopkopības uzņēmumā).

Avoti: LLVV

kopējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kopēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kopēt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> kopēt (3).

Avoti: LLVV

kopels

1. Vara sakausējums ar Ni (43%) un Mn (0,5%); kopā ar hromelu izmanto termopāros līdz 600 Celsija grādu temperaturā.

2. novec. Kopula, ierīce ērģelēs, kas ļauj saistīt vairākas klaviatūras.

Avoti: LPE, KV

kopenēties   apv.

1. Kopoties, savienoties, nodibināt attiecības, ar kādu dzīvot kopā.

Avoti: ME, VeAT

Kopenhāgena   vietv.

1. Dānijas Karalistes galvaspilsēta, atrodas uz Zēlandes un Amageras salas, Ēresuna (Zunda) jūras šauruma rietumu krastā, 569600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, LģE, Wi

kopenieki   apv.

1. Tādi, kas turas kopā; dalībnieki.

Avoti: LE

kopenieties   apv.

1. Būt tuvās, intīmās attiecībās.

Avoti: NeV

kopepodi   novec.

1. Airkāji, zemāko vēžu kārta, visprimitīvākie starp tiem, kam pie olveida galvas un krūšu daļas pievienojas tievāks slaids abdomens, ar 4-5 divās daļās šķeltām airējamām (krūšu) kājām, kurām kā kustības orgāns piebiedrojas arī lielākās pirmās antenas, gk. bez sirds un asinsvadiem.

Avoti: KV

Kopera   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Koper"), Slovēnijas piejūras reģionā, osta Triestes līča dienvidos, 25800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PZT, Wi

Koperaskova   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Copperas Cove"), Teksasas štatā, 32900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

koperaķivščiks   žarg.

1. Kooperatīva darbinieks.

Avoti: SLG

koperis   apv.

1. Koferis.

Avoti: ĒiV

kopernīcija

1. dsk. Viendīgļlapju klases palmu apakšklases palmu rindas palmu dzimtas vasku palmu (viena no divām) ģints ("Copernicia"), kuras vēdekļveida lapas klātas ar gandrīz 5 mm biezu vaska kārtu, no viena koka gadā iegūst 0,5-2 kg vaska.

Avoti: PDE

kopernikijs

1. Mākslīgi sintezēts ķīmiskais elements ar simbolu Cn ("Copernicium") un atomnumuru 112, stabilākā izotopa pussabrukšanas periods ~30 sekundes, pirmo reizi radīts 1996. gadā, līdz 2010. gadam konstatēti aptuveni 75 šī elementa atomi.

Avoti: IZ-62-39

Kopertīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Copertino"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 24300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kopessils   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Kāpessils" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kopēšana

1. Kopiju izgatavošana, lai dokumenta saturu padarītu pieejamu vienlaikus vairākām personām un saglabātu oriģinālu.

2. Process, kurā attēlu no fotonegatīva vai diapozitīva pārnes uz materiālu, kas pārklāts ar gaismjutīgu slāni.

3. kino Filmas kopiju izgatavošana.

Kopēšana ar mākslīgo attēlu— dzīva uzņēmuma kombinēšana ar animācijas tehnikā uzņemtiem kadriem.

Optiskā kopēšana— agrāk uzņemta un optiskā sistēmā pārveidota attēla eksponēšana uz tīrās filmas.

Pārklājošā kopēšana, kombinējošā kopēšana— divu attēlu kopēšana uz vienas tīrās filmas.

4. Apstrāde ar instrumentu, kura griezējasmens konfigurācija atbilst apstrādājamās virsmas profilam.

Kopēšanas metode— zobratu zobu veidošanas metode ar speciālu, starpzobu spraugas profilam atbilstošas formas griezējinstrumentu - modulgriezni vai modulfrēzi; izmanto rupjai vai pusgludai zobu apstrādei.

5. inf. Atmiņā glabāto datu pārrakste (reproducēšana) citā vietā vai atmiņas veidā (iespējams arī citā fiziskā formā).

Avoti: ZTV, D89

kopēšana   apv.

1. Kopēja ēšana.

Avoti: ME

kopēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atveidot līdzīgu oriģinālam (piemēram, mākslas darbu).

2. Atdarināt.

3. Ar tehniskiem līdzekļiem pavairot (oriģinālam pilnīgi atbilstoši vai līdzīgi).

Avoti: LLVV

kopēties   apv.

1. Kopoties.

Avoti: ME

kopētājs   -a, v.

1. Darītājs --> kopēt.

2. v. Ierīce, aparāts, kas kopē (3).

Avoti: LLVV

kopētava   -as, s.

1. Uzņēmuma, iestādes nodaļa, arī telpa, kurā kopē (3).

Avoti: LLVV

Kopetdags   vietv.

1. Kalnu sistēma Irānā un Turkmenistānā, Horasānas kalnu ziemeļu daļa, garums - ~650 km, platums - līdz 200 km, augstākā virsotne - 3117 m.

Avoti: LģE

kopfhens   žarg.

1. Galva (par gudru galvu).

Avoti: SLG

kopforma   -as, s.

1. Kopēja, vienojoša forma.

Avoti: LLVV

kopgaita   -as, s.; poēt.

1. Kopēja darbība, kopējs darbs.

Avoti: LLVV

kopgalā

1. Beidzot; kopā.

Avoti: Sin

kopgalds   -a, v.

1. Slēgta tipa ēdnīca (parasti skolā vai kādā iestādē).

2. Ēdiens, kura iegādē piedalās visi ēšanā iesaistītie.

Avoti: LLVV, VV

kopganības   -u, vsk. kopganība, -as, s.

1. Ganības, kur kopā ganās vairāku vai daudzu īpašnieku lauksaimniecības dzīvnieki; ganības, kas pieder vairākiem vai daudziem.

Avoti: LLVV

kopgarantētājs   jur.

1. Apakšuzņēmēja kredīta garantētājs, kas ir gatavs segt iespējamos zaudējumus savas valsts garantijas ņēmējam.

Avoti: JtV

kopgarums   -a, v.

1. Vairāku vai daudzu (kā) garumu summa.

Avoti: LLVV

kopgriezums

1. Noteikta Zemes garozas laukuma vidējais ģeoloģiskais griezums.

Avoti: LPE

kopguvums   -a, v.; parasti vsk.

1. Tas, ko ir guvuši vairāki vai daudzi (kādā darbā, darbībā).

Avoti: LLVV

kophavarija   ek.; novec.

1. Avārija, kurā cietuši divi vai vairāki transportlīdzekļi, kas savstarpēji radījuši kaitējumu viens otram.

Avoti: Ztv1

kopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Ciešs, parasti savstarpējs, saistījums, cieša, parasti savstarpēja, vienotība.

2. Cieši saistīta, vienota grupa, kopums, sistēma.

Avoti: LLVV

kopība   apv.

1. Kopšana, audzināšana, saimniekošana.

Avoti: ME

Kopičinci   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ternopiļas apgabalā, 6890 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

kopideja   -as, s.

1. Kopēja, vienojoša ideja.

Avoti: LLVV

Kopidlno   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 2150 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kopiedarbība   -as, s.; parasti vsk.

1. Iedarbība, ko rada vairāki vai daudzi.

Avoti: LLVV

kopieguve   -es, s.; parasti vsk.

1. Tas, ko ir saražojuši, izstrādājuši, izveidojuši vairāki vai daudzi (kādā darbā, darbībā); kopieguvums.

Avoti: LLVV

kopieguvums   -a, v.

1. Tas, ko ir saražojuši, izstrādājuši, izveidojuši vairāki vai daudzi (kādā darbā, darbībā); kopieguve.

Avoti: LLVV

kopiekūlums   -a, v.

1. Graudaugu, pākšaugu raža, kas iegūta pēc izkulšanas (parasti saimniecībā, rajonā).

Avoti: LLVV

kopiena   -as, s.

1. Cilvēku grupa, kas dzīvo kādā vietā un kurus vieno kopīga valoda, izcelsme, reliģija u. tml.

2. vēst. Tiešo ražotāju sociāls kolektīvs, kam bija kopīgs ražošanas līdzekļu īpašums un pilnīga vai daļēja pašpārvalde.

Zemes kopiena— zemes īpašuma forma, kad zeme ir zemnieku sīksaimniecību kolektīvā īpašumā.

Pirmatnējā kopiena— vissenākā sabiedriski ekonomiskā formācija cilvēces vēsturē.

3. Dzīvnieku grupa ar īpašu organizāciju.

Avoti: MLVV, LLVV

kopienākums   -a, v.

1. Naudas ieņēmums, kas ir iegūts vairākās vai daudzās ražošanas nozarēs, uzņēmumos u. tml.

2. Summa, ko veido kādā laikposmā iegūtais tīrais ienākums un darba samaksa; bruto ienākums.

Avoti: LLVV

kopieņēmmums   ek.

1. Kompānijas ekonomiskās peļņas palielināšanās pārskata periodā, kas atspoguļojas pārskatā par ienākumiem.

Avoti: SbV

kopierīkojums   apv.

1. Kopējs ierīkojums.

Avoti: ME

kopieskats   apv.

1. Kopējais ieskats.

Avoti: ME

kopieslodzījums   novec.

1. Vairāku apcietinātu vai notiesātu personu turēšana kopējās telpās.

Avoti: KV

kopiespaids   -a, v.

1. Kopējs, vienojošs iespaids.

Avoti: LLVV

kopiespiedums   poligr., novec.

1. Iespiedums, kur vairākas krāsas iespiestas viena uz otras.

Avoti: GV

kopievākums   -a, v.

1. Ievākums, ko ir ieguvuši vairāki vai daudzi (kādā darbā, darbībā).

Avoti: LLVV

kopīgot   inf.

1. Veikt darbības, lai noteikti resursi būtu pieejami vairākiem datortīkla lietotājiem.

Avoti: D3

kopīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pieder vairākiem vai daudziem.

Kopīgs īpašums— īpašums, kuru kopīpašnieks var izlietot vienīgi kopīgi ar pārējiem kopīpašniekiem, jo viņam nepieder atsevišķa domājamā daļa, ar kuru tas varētu patstāvīgi rīkoties.

2. Tāds, ko izmanto vairāki vai daudzi.

3. Tāds, ko veic, dara, veido vairāki vai daudzi.

4. Tāds, kas piemīt vairākiem vai daudziem, attiecas uz vairākiem vai daudziem.

Avoti: LLVV, ĢmV

kopīgs   apv.

1. Centīgs, rosīgs, kārtīgs, saimniecisks.

Avoti: ME

kopīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kopīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kopīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> kopīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> kopīgs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kopiholderi   vēst.

1. Feodālajā Anglijā - muižnieku zemes nomnieki, kas šo nomu ieguvuši mantojumā vai uz visu mūžu; pārņemdami zemes gabalu no muižnieka, kopiholderi saņēma manorijas (muižas) tiesas protokola kopiju; muižniekam viņi maksāja noteiktu naudas renti; kopiholderi vēl bija sastopami Anglijā 20. gs. pirmajā ceturksnī.

Avoti: SV69

kopiholds

1. Feodāli atkarīgo zemnieku nomas saimniecību pamatforma Anglijā viduslaiku beigās un jauno laiku sākumā.

Avoti: LPE

kopija   -as, s.

1. Oriģinālam (piemēram, mākslas darbam) līdzīgs atveidojums.

2. Atdarinājums, atveidojums (pēc parauga), parasti bez radošas pieejas, noteikta viedokļa.

3. Ar tehniskiem līdzekļiem iegūts oriģinālam pilnīgi atbilstošs vai līdzīgs atveidojums (parasti vairākos eksemplāros).

Paliekošā kopija— ekrānattēla kopija, kas iegūta ar printeri, ploteri vai tamlīdzīgu izvades bloku un ir brīvi pārvietojama.

Zūdošā kopija— skaņas vai attēla veidā izvadīts nepastāvīgs informācijas atveids.

4. Kinofilma, kas izgatavota ar kopētāju no oriģinālnegatīva vai citas kopijas.

Avoti: LLVV, TK-58, ZTV

kopija   apv.

1. Kafija.

Avoti: ĒiV

kopijbrūns   apv.

1. Kafijbrūns.

Avoti: ViV

kopiķis   apv.

1. Kopējs 2, aizbildnis.

Avoti: ME

kopilka   žarg.

1. Sievietes dzimumorgāni.

Avoti: KZ

kopināt   apv.

1. Vienot, samierināt, savienot.

Avoti: ME

kopindekss   ek.

1. Indekss, ko veido indeksējamais elements (pati parādība) un samērotājs, t. i. elements, kas būtiski kopīgs saliktās parādības atsevišķiem elementiem un tāpēc izsaka to iekšējo kopsakaru.

Avoti: EbV

kopinieki   apv.

1. Tādi, kas turas kopā; dalībnieki.

Avoti: LE

kopiņa   -as, s.

1. Kūlis (1).

2. apv. Nesasiets kūlītis.

3. Dem. --> kopa (3).

Kapa kopiņa (retāk kopa)— zemes paaugstinājums (parasti apzaļumots) virs apbedījuma vietas.

Smilšu kopiņa (retāk kopa)— virs apbedījuma vietas uzbērts zemes paaugstinājums.

Avoti: LLVV, DžP

kopīpašība   apv.

1. Kopēja īpašība, īpatnība.

Avoti: ME

kopīpašnieks   -a, v.

1. Viens no vairākiem vai daudziem (kā) īpašniekiem; līdzīpašnieks.

Avoti: LLVV

kopīpašums   -a, v.

1. Vairāku vai daudzu personu, kolektīvu u. tml. īpašums.

Daļējais kopīpašums— kopīpašums ar noteiktām daļām katram īpašniekam.

Nedalītais (arī nesadalītais) kopīpašums— kopīpašums, kam nav noteiktas katra īpašnieka daļas.

Avoti: LLVV

kopiraits   sar.

1. Autortiesības; literāra un mākslas darba autora ekskluzīvas tiesības pārdot savu darbu; līgums par autortiesībām.

Avoti: PL, SLG

kopīraits   sar.

1. Autortiesības; literāra un mākslas darba autora ekskluzīvas tiesības pārdot savu darbu; līgums par autortiesībām.

Avoti: SLG, PL

kopistaba   apv.

1. Kopēja istaba.

Avoti: ME

kopistisks   žarg.

1. Kopīgs.

Avoti: SLG

kopita   žarg.

1. Kājas.

Avoti: KZ

kopīties   apv.

1. Kopoties.

Avoti: ME

Kopiune   vietv.

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Kapūne" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kopizjūta   -as, s.

1. Kopēja, vienojoša izjūta.

Avoti: LLVV

kopiznākums   apv.

1. Kopējais rezultāts, galarezultāts.

Avoti: ME

kopizstāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Izstāde, kurā piedalās vairāki vai daudzi.

Avoti: LLVV

kopizveids   -a, v.; parasti vsk.

1. Kopējs, vienojošs izveids.

Avoti: LLVV

Kopjapo   vietv.

1. Pilsēta Čīlē, pie Panamerikas autoceļa, Atakamas reģiona administratīvais centrs, 158400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

kopjauda   -as, s.

1. Vairāku vai daudzu (kā) jaudu summa.

Avoti: LLVV

kopjēdziens   novec.

1. Ikviens jēdziens, aplūkots no apjoma viedokļa, t. i. attiecībā pret priekšmetiem, ko tas aptver.

Avoti: KV

kopka   apv.

1. Blūze.

2. Auduma jaka.

Avoti: KiV

kopkajīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Telpa uz karakuģa virsnieku kopīgai lietošanai brīvajā laikā.

2. Telpa uz (piemēram, tirdzniecības, zvejas) kuģa, kurā var uzturēties visi komandas locekļi.

Avoti: LLVV

kopkamera   -as, s.

1. Kamera vairākiem ieslodzītajiem.

Avoti: LLVV

kopkapitāls   ek.

1. Uzņēmuma kopējais kapitāls (pašu un aizņemtā kapitāla summa).

Avoti: KsV

kopkaps   -a, v.

1. Kaps, kurā (parasti vienlaicīgi) ir apbedīti vairāki vai daudzi mirušie.

Avoti: LLVV

kopkatalogs   -a, v.

1. Katalogs, kas atspoguļo vairāku bibliotēku fondus.

Avoti: LLVV

kopkins   apv.

1. Apķērība, mācīšanās spēja; kognīcija.

Kopkins strādā— saka par apķērīgu cilvēku.

Avoti: ĒiV

kopkoncerts   -a, v.

1. Koncerts, kurā uzstājas vairāki vai daudzi izpildītāji vai kolektīvi.

Avoti: LLVV

kopkonstrukcija   -as, s.

1. Kopēja, vienojoša konstrukcija.

Avoti: LLVV

kopkoris   -ra, v.

1. Koris (parasti dziesmu svētkos), kurā apvienoti vairāki vai daudzi koru kolektīvi.

Avoti: LLVV

kopkrājums   apv.

1. Kopējais uzkrājums, kopējie ietaupījumi.

Avoti: ME

kopkrava   novec.

1. Tāds beramu vai šķidru preču sūtījums, kurā transportieris sajauc vairākām personām piederošas vienas kvalitātes preces, lai ietaupītu kraušanas izdevumus.

Avoti: KV

kopkreditori   jur.

1. Vairāki kreditori, no kuriem var prasīt visu priekšmetu.

Avoti: JtV

kopkūts   -kūts, dsk. ģen. -kūšu, s.; vēst.

1. Kūts, kur ievieto vairāku īpašnieku lauksaimniecības dzīvniekus.

Avoti: LLVV

kopķēķis   apv.

1. Kopējā virtuve.

Avoti: ME

kopķēze   apv.

1. Maltas gaļas galerts.

Avoti: VV

kopķēzis   apv.

1. Galerts no cūkas galvas un kājām.

2. Maltas gaļas galerts.

Avoti: ViV, VV

kopķins   žarg.

1. Galva.

Avoti: Žrg

kopķis   žarg.

1. Galva.

Avoti: Žrg

kopla   literat.

1. Strofiskā forma spāņu dzejā, kas sastāv no 12 rindām, kuras ar atskaņu palīdzību sadalītas divās sešrindēs, turklāt 3. un 6. rinda īsāka nekā pārējās.

Avoti: DzV

kopla   literat.

1. Strofiskā forma spāņu dzejā, kas sastāv no 12 rindām, kuras ar atskaņu palīdzību sadalītas divās sešrindēs, turklāt 3. un 6. rinda īsāka nekā pārējās.

Avoti: DzV

koplaiks   -a, v.

1. Vairāku vai daudzu laika sprīžu summa (parasti sporta sacensībās).

Avoti: LLVV

koplapains   -ais; s. -a, -ā; bot.

1. Tāds (vainags), kam vainaglapas saaugušas kopā.

Avoti: LLVV

koplapas   -u, vsk. koplapa, -as, s.; bot.

1. Kopā saaugušas vainaglapas.

Avoti: LLVV

koplasījums   -a, v.

1. Teksta lasījums vairākiem klausītājiem.

Avoti: LLVV

koplasīšana   -as, s.

1. Teksta lasīšana vairākiem klausītājiem.

Avoti: LLVV

koplielums   apv.

1. Kopējais lielums.

Avoti: ME

koplieta   apv.

1. Kopējā lieta, pasākums.

Avoti: ME

koplietošana   s.

1. Kopēja lietošana.

// ģen. Tāds, ko var lietot vairāki vai daudzi.

Avoti: MLVV

koplietošanas   ģen., nelok.

1. Tāds, ko lieto vairāki vai daudzi.

Avoti: LLVV

koplietot   inf.

1. Kopīgi izmantot noteiktus resursus.

Avoti: D3

koplīgšana

1. Process, kurā vadība, kas pārstāv darba devēju, un arodbiedrība, kas pārstāv darbiniekus, pie sarunu galda vienojas par darba noteikumiem un apstākļiem.

Avoti: IdV

koplīgums

1. Uzņēmēja un uzņēmuma darbinieku rakstisks līgums par darba un sociālo vajadzību nodrošināšanu.

Avoti: GrV

kopls   apv.

1. Loks, varavīksne.

Avoti: KV

kopmācības   -u, vsk. kopmācība, -as, s.

1. Vienota mācību sistēma, kurā skolēnus nešķiro, negrupē pēc tautības, rases piederības (zemēs ar dažādu tautību, rasu iedzīvotājiem).

Avoti: LLVV

kopmaksājums

1. Naudas darījums, kurā visa summa tiek samaksāta vienā reizē.

2. Samaksa par visu kuģa kravu neatkarīgi no saņemtās kravas daudzuma.

Avoti: GrV, SbV

kopmanis   apv.

1. Biedrs.

Avoti: Sin

kopmanis   apv.

1. Tirgotājs.

Avoti: Sin

kopmanta   -as, s.

1. Vairākām vai daudzām personām, kolektīviem u. tml. piederoša manta; arī kopīpašums.

Avoti: LLVV

Kopmaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Malienas pagastā.

Avoti: LC

kopmasa   -as, s.

1. Vairāku, vai daudzu (kā) masu summa.

Avoti: LLVV

kopmēģinājums   -a, v.

1. Mēģinājums, kurā piedalās visi (koncerta, izrādes u. tml.) dalībnieki.

Avoti: LLVV

kopmetiens   -a, v.

1. Vairāku vai daudzu (iespieddarbu) metienu summa.

Avoti: LLVV

kopmielasts

1. Kopējs mielasts.

Avoti: LV93

kopmītne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Iestādes, uzņēmuma u. tml. celtne vai tās daļa, kurā dzīvojamo platību (parasti uz laiku) izmanto šīs iestādes, uzņēmuma u. tml. darbinieki, mācību iestādes audzēkņi bez tiesībām apdzīvot to pastāvīgi.

Avoti: LLVV

kopmoderniecība   -as, s.; novec.

1. Koppienotava.

Avoti: LLVV

kopna   apv.

1. Siena gabana.

Avoti: TiA

kopne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; būvn.

1. Nesošais (pārsedzošu būvkonstrukciju) elements.

2. inf. Elektrisko signālu vadītāju (vadu) komplekts, pa kuru notiek informācijas apmaiņa starp dažādiem datora funkcionālajiem blokiem.

3. Elektriskās sadales iekārtu sastāvdaļa (uz izolatoriem nostiprināti Al, Cu vai tērauda vadītāji), ko izmanto elektriskās enerģijas sadalei starp vairākām vienāda sprieguma ķēdēm.

Avoti: EV

kopniecība   apv.

1. Kopā turēšanās, sakars.

Avoti: ME

kopnieki   apv.

1. Tādi, kas turas kopā; dalībnieki.

Avoti: LE

kopnodarītājs   -a, v.

1. Viena no vairākām vai daudzām personām, kas ir vainīgas nodarījumā.

Avoti: LLVV

kopnoma   -as, s.

1. Noma, ko realizē vairāki vai daudzi nomnieki uz kopēja līguma pamata.

Avoti: LLVV

kopnomnieks   -a, v.

1. Viens no vairākiem vai daudziem nomniekiem, kas realizē kopnomu.

Avoti: LLVV

kopnorāde   -es, s.

1. Nortādes paveids, ko bibliotēkās lieto, lai ar vienu kartīti aizstātu vairākas vienveida norādes un samazinātu to skaitu.

Avoti: BtV

kopnorise   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Kopēja, vienojoša norise.

Avoti: LLVV

kopnosaukums   -a, v.

1. Kopējs, vienojošs nosaukums.

Avoti: LLVV

kopnoskaņa   -as, s.

1. Kopēja, vienojoša noskaņa.

Avoti: LLVV

kopnoskaņojums   -a, v.

1. Kopējs, vienojošs noskaņojums.

Avoti: LLVV

kopnovērtējums   -a, v.

1. Kopvērtējums.

Avoti: LLVV

kopnozveja   -as, s.; parasti vsk.

1. Zivju daudzums, ko zvejojot ir ieguvuši vairāki vai daudzi.

Avoti: LLVV

kopnumurs   -a, v.

1. Divi vai vairāki periodiska izdevuma numuri (pēc kārtas), ko izdevniecība apvienojusi vienā vienībā.

Avoti: BtV

kopodiskinēzija   med.

1. Apgrūtinātas, nepareizas kustības no pārpūles; aroda krampji, neiroze.

Avoti: TM

kopojums   -a, v.

1. Apvienojums, grupējums.

2. poligr. Lappusēs sakārtots salikums; aplauzums.

Avoti: LLVV

kopolikondensācija   ķīm.

1. Polikondensācija, kurā bez monomēriem, kas nepieciešami reakcijas norisei, piedalās vismaz vēl viens monomērs.

Avoti: ZTV

kopolimēri

1. Polimēri, kuru makromolekulās ir divu vai vairāku tipu monomēriskās elementārvienības.

Avoti: SV99

kopolimerizācija   ķīm.

1. Polimerizācija, kurā piedalās divi vai vairāki monomēri ar atšķirīgu ķīmisko sastāvu.

Avoti: ZTV

kopolimērs   med.

1. Polimērs, kas sastāv no vairāku veidu monomēriem.

Avoti: MSV

kopona   apv.

1. Kaudze, čupa; kupa.

Avoti: NeV

koporganisms   -a, v.; biol.

1. Organisms, kas izveidojies, vairākiem atšķirīgiem organismiem saliedējoties vienotā bioloģiskā kopumā.

Avoti: LLVV

Koporje   vietv.

1. Koporjes līcis - atrodas Somu līča dienvidu piekrastē, Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, iesniedzas sauszemē - 12 km, platums pie ieejas - 26 km, dziļums - līdz 30 m.

Avoti: PZT

kopošana   novec.

1. Grāmatu spiestuvēs salikto sleju sadalīšana lappusēs, pieliekot lappušu skaitļus, piezīmes utt.

Avoti: KV

kopošanās   novec.

1. Dzimumu satiksme.

Avoti: KV

kopot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Vākt vienkopus, vienot, grupēt.

Kopoti raksti— izdevums, kurā ietverti viena autora (retāk vairāku autoru) visi darbi vai nozīmīgākie no tiem.

2. poligr. Dalīt lappusēs (slejās saliktu tekstu); aplauzt.

Avoti: LLVV

kopot   apv.

1. Kapāt.

Avoti: BsV

kopotājs   novec.

1. Pie avīzēm, žurnāliem, grāmatām u. c. iespieduma darbiem ar sleju sakārtošanu lappusēs nodarbināts burtlicis.

Avoti: KV

kopotājveltnis   poligr., novec.

1. Rotāciju iespiedmašīnās iekārtota ierīce vairāku lokšņu uzkrāšanai, kuras novada izlicējā.

Avoti: GV

kopoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Refl. --> kopot (1); tikt kopotam.

2. Savienoties dzimumaktā (par cilvēkiem vai dzīvniekiem); arī pāroties (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

koppapīrs

1. Papīrs, kam uz pamatnes vienas puses uzklāta plāna kārtiņa nežūstošas krāsas; lieto kopiju izgatavošanai.

Avoti: ZTV

kopparādnieki   jur.

1. Vairāki parādnieki, no kuriem katram ir pienākums visu izpildīt.

Avoti: JtV

kopparāds   novec.

1. Saistība ar vairākiem subjektiem kreditora vai parādnieka pusē.

Avoti: KV

Koppāro   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Copparo"), Emīlijas-Romanjas reģiona Ferrāras provincē, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

koppārskats   apv.

1. Kopējais pārskats.

Avoti: ME

koppartnerība   ek.

1. Partnerība, kas rodas gadījumā, kad īpašumu apvieno personas, kas vienojušās par kopīgu uzņēmumdarbību uz komplementāras (kopīgas) un solidāras īpašuma atbildības principa pamata.

Avoti: SbV

koppasākums   apv.

1. Kopējs pasākums.

Avoti: ME

koppelni   lopk.

1. Barības sausnas neorganiskā daļa, kas paliek pēc barības līdzekļa pārpelnošanas (raksturo minerālelementu daudzumu barībā); pelnvielas.

Avoti: ZTV

koppeļņa   apv.

1. Kopējā peļņa.

Avoti: ME

koppensnellers   novec.

1. Holandiešu nosaukums malajiešu mežoņu ciltīm Borneo, Sumatras un Filipīnu salās, kam ieradums ienadnieku gūstekņiem nogriezt galvas (holandiešu "galvu griezēji").

Avoti: KV

koppienotava   -as, s.

1. Kooperatīvā pienotava.

Avoti: LLVV

koppiens   apv.

1. Sviests samīcīts kopā ar biezpienu.

Avoti: BB

kopplāns   -a, v.

1. Kopskats (kinofilmas kadram).

Avoti: LLVV

kopplāns   -a, v., vēst.

1. Plāns, kas attiecas uz vairākām vai daudzām iestādēm, uzņēmumiem, organizācijām u. tml.

Avoti: LLVV

kopplatība   -as, s.

1. Vairāku vai daudzu (kā) platību summa.

Avoti: LLVV

koppļava   apv.

1. Kopējā pļava.

Avoti: ME

kopprodukcija   -as, s.; parasti vsk.

1. Produkcija, ko ir saražojuši vairāki vai daudzi (parasti uzņēmumi); bruto produkcija.

2. Kopražojums.

Avoti: LLVV

kopprodukts   -a, v.; ekon.

1. Ražoto materiālo labumu kopums (noteiktā periodā).

Avoti: LLVV

kopprojekts   -a, v.; ekon.

1. Tāds projekts, ko veic, dara, veido vairāki vai daudzi; kopīgs projekts.

kopproteīns   lopk.

1. Specifisks zootehnisks apzīmējums slāpekli saturošo vielu kopumam barības līdzekļos; to aprēķina, analīzes noteikto slāpekļa daudzumu reizinot ar koeficientu 6,25.

Avoti: ZTV

kopr-   med.

1. Salikteņos norada uz izkārnījumiem.

Avoti: MSV

kopra   -as, s.; parasti vsk.

1. Sadalīti un izžāvēti kokosriekstu kodoli; to izmanto eļļas iegūšanai un lopbarībai.

Avoti: SV99

koprādītājs   -a, v.

1. ekon. Kopējs, vienojošs rādītājs (piemēram, ekonomikas attīstības plānos).

2. Bibliogrāfisks rādītājs, kurā ievieto ziņas par vairāku vai daudzu bibliotēku fondiem.

Avoti: LLVV

koprakstījums   val.

1. Saliktas leksiskas vai sintaktiskas vienības rakstījums vienā vārdā.

Avoti: VsV

kopraksts   -a, v.; parasti vsk.

1. Rakstīšana, savienojot burtus vienlaidus.

Avoti: LLVV

kopraksturojums   -a, v.

1. Kopējs, vienojošs raksturojums.

Avoti: LLVV

koprastazofobija

1. Bailes no aizcietējumiem.

kopraža   -as, s.

1. Kopējais ražas daudzums.

Avoti: LLVV

kopražojums   -a, v.

1. Ražojums, ko ir izstrādājuši, izveidojuši vairāki vai daudzi (kāda darbā, darbībā).

Avoti: LLVV

koprecipitīns   med.

1. Viens no diviem vai vairākiem precipitīniem serumā.

Avoti: TM

koprēdereja   vēst.

1. Īpatnējs sabiedrības tips Latvijas (1918.-1940.) jūras tiesībās, kur bija apvienoti visās Baltijas jūras valstīs, Norvēģijā un Lielbritānijā pazīstamo partu rēdereju un anonīmo sabiedrību elementi.

Avoti: LE

kopredze   -es, s.; parasti vsk.

1. Viena attēla uztvere, ko nodrošina abu acu ābolu koordinētas kustības; binokulārā redze.

Avoti: LLVV

koprēķins   -a, v.

1. Rēķins, ko veido vairāku vai daudzu rēķinu summējums.

Avoti: LLVV

koprēmija   med.

1. Toksisks stāvoklis, pastāvot ilgstošam zarnu aizcietējumam.

Avoti: TM

koprepublikānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas vienlīdz attiecas uz vairākām vai daudzām republikām.

2. Tāds, kas attiecas uz visu republiku.

Avoti: LLVV

koprezultāts   -a, v.

1. Rezultāts, ko ir ieguvuši vairāki vai daudzi (kādā darbā, darbībā).

Avoti: LLVV

koprisinājums   -a, v.

1. Kopējs, vienojošs risinājums.

Avoti: LLVV

Koprivnica   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Koprivnica"), Koprivnicas-Križevcu županijā, 30900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Koprivštica   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Sofijas apgabalā, 2300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kopro-   med.

1. Salikteņos norada uz izkārnījumiem.

Avoti: MSV

koprocesors

1. inf. Papildu procesors (piem., aritmētiskais procesors), kas darbojas kopīgi ar pamatprocesoru un paātrina vai no tā pārņem noteiktu operāciju izpildi.

Avoti: SV99

koproči   novec.

1. Koprokas dalībnieki.

Avoti: KV

koprofāgi   biol.

1. Dzīvnieki, kas pārtiek no citu dzīvnieku izkārnījumiem; mēslēdāji.

Avoti: ZTV

koprofāgija   biol.

1. Izkārnījumu ēšana.

Avoti: ZTV

koprofemija

1. Psihoseksuāla partnera stimulēšana ar necenzētiem vārdiem un teicieniem.

Avoti: MV

koprofilija   med.

1. Slimīga interese par netīrumiem, sevišķi par izkārnījumiem.

Avoti: TM

koprofils

1. Tāds, kam patīk izkārnījumi.

Avoti: PL

koprofobija   med.

1. Slimīgs riebums pret izkārnīšanos un izkārnījumiem.

Avoti: TM

koprofrāzija   med.

1. Neķītru vārdu lietošana, ko novēro psihiskās slimībās.

Avoti: TM

koprogramma   med.

1. Fekāliju laboratoriski izmeklējumi.

Avoti: ZTV

koproka   novec.

1. Viduslaiku vācu tiesībām īpatnēja personu apvienība (kopa), kas nenodibina jaunu tiesību subjektu (korporāciju), bet tikai rada jaunas tiesiskas attiecības starp dalībniekiem.

Koprokas lēņi— lēņi, ko vairāki lēņa vīri valda ar koprokas tiesībām.

Avoti: KV

koprolagnija   med.

1. Seksuāls uzbudinājums, redzot izkārnījumus vai domājot par tiem.

Avoti: TM

koprolālija   med.

1. Neķītru vārdu lietošana, ko novēro psihisku slimību gadījumā.

Avoti: MSV

koprolalomānija   med.

1. Slimīga tieksme lietot neķītrus vārdus.

Avoti: TM

koprolīts   med.

1. Pārakmeņojušies ekskrementi.

2. Izkārnījumu konkrementi zarnās.

Avoti: PL, TM

koproloģija

1. Ekskrementu (jeb fekāliju, koprolītu vai vienkārši izmetumu) pētniecība.

2. Rupjība, vulgaritāte, aizraušanas ar t. s. tualetes humoru vai "zemjostasvietas" anekdotēm, tieksme rupji lamāties.

3. Noņemšanās ar kaut ko netīru, vulgāru, neķītru.

Avoti: PL

koproma   med.

1. Izkārnījumu masa, kas sakrājusies taisnajā zarnā un atgādina audzēju.

Avoti: MSV

koproplanēze   med.

1. Izkārnījumu izdalīšanās no zarnas pa neparastiem ceļiem, piem., pa fistulu vai ievainojumu.

Avoti: TM

kopropoēze   med.

1. Izkārnījumu veidošanās resnajā zarnā.

Avoti: TM

koproporfirīns   med.

1. Bilirubīna produkts zarnās.

Avoti: TM

koproporfirinūrija   med.

1. Koproporfirīna palielināts daudzums urīnā.

Avoti: TM

koprostāns   med.

1. Steroīds ogļūdeņradis, holestāna izomērs.

Avoti: TM

koprostāze   med.

1. Izkārnījumu sastrēgums zarnās.

Avoti: TM

koprostazofobija   med.

1. Slimīgas bailes no vēdera aizcietējuma.

Avoti: TM

koprosterīns   med.

1. Piesātināts sterīns izkārnījumos, holesterīna redukcijas produkts.

Avoti: TM

koprozoji   med.

1. Protozoji, kurus atrod izkārnījumos ārpus organisma, bet kuri nedzīvo zarnās.

Avoti: TM

Kopršivnice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 22800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

kops   apv.

1. Kopiņa (labības, zemes).

Avoti: ME

kops   sar.

1. Policists (parasti ASV).

Avoti: SV99

kopsabiedrība   -as, s.

1. Uzņēmums, sabiedrība, ko organizē ar vairāku vai daudzu valstu, uzņēmumu, organizāciju u. tml. līdzekļiem.

Avoti: LLVV

kopsaime   -es, dsk. ģen. -mju, s.; poēt.

1. Ciešs, vienots kolektīvs, cilvēku grupa.

Avoti: LLVV

kopsaimniecība   -as, s.; vēst.

1. Kolhozs.

Avoti: LLVV

kopsaimnieks   -a, v.; vēst.

1. Kolhoznieks.

Avoti: LLVV

kopsakarība   -as, s.

1. Raksturīga savstarpēja sakarība, raksturīgas attieksmes (starp ko); kopsakars.

Avoti: LLVV

kopsakarīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir raksturīga savstarpēja sakarība, raksturīgas attieksmes.

Avoti: LLVV

kopsakars   -a, v.

1. Raksturīgs savstarpējs sakars, raksturīgas attieksmes (starp ko); kopsakarība.

Avoti: LLVV

kopsapulce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Sapulce, kurā aicināti piedalīties visi (kādas organizācijas, kolektīva u. tml.) locekļi.

2. Administratīva institūcija (piemēram, akciju sabiedrībā).

Avoti: LLVV

kopsāta   apv.

1. Kapsēta.

Avoti: BsV

kopsaucējs   -a, v.

1. mat. Vairāku daļskaitļu kopīgais saucējs.

2. Tas, kas vieno, tas, kas ir galvenais.

Avoti: LLVV

kopsavilkums   -a, v.

1. Koncentrēts (būtiskā, galvenā, nozīmīgākā) apkopojums.

2. Summējums, summa.

Avoti: LLVV

kopsēde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Sēde, kura piedalās vairāku vai daudzu, piemēram, iestāžu, organizāciju, pārstāvji.

Avoti: LLVV

kopsēta   -as, s.; vēst.

1. Kolhozs.

Avoti: LLVV

kopsis   apv.

1. Katliņš, kāds trauks, kurā var kaut ko ieliet.

2. Neglīts vai apdauzīts trauciņš.

3. Kartupeļu biezputra.

Avoti: VV

kopsk.   saīs.

1. Kopskaits.

Avoti: i1

kopskaits   -a, v.; parasti vsk.

1. Skaits, kas iegūts, summējot vairākus vai daudzus lielumus.

Avoti: LLVV

kopskanējums   -a, v.

1. Vienlaicīgs (vairāku vai daudzu balsu, instrumentu, arī skaņu) skanējums; kopskaņa (1).

2. Kopēja, vienojoša noskaņa (piemēram, mākslas darbā); kopskaņa (2).

Avoti: LLVV

kopskaņa   -as, s.

1. Vienlaicīgs (vairāku vai daudzu balsu, instrumentu, arī skaņu) skanējums; kopskanējums (1).

2. Kopēja, vienojoša noskaņa (piemēram, mākslas darbā); kopskanējums (2).

Avoti: LLVV

kopskare

1. Saskare.

Avoti: Sin

kopskats   -a, v.

1. Kopējs, vienojošs skats.

2. Kopējs, vienojošs apskats, aplūkojums.

Avoti: LLVV

kopslaukums   apv.

1. Piena daudzums kas ir izslaukts vienā slaukšanas reizē no visām laidara govīm.

Avoti: ME

kopsolis   -ļa, v.

1. Ar citiem gājējiem saskaņots solis.

2. Kopēja, saskaņota darbība, rīcība.

Avoti: LLVV

kopspecifikācija   -as, s.

1. Periodiska izdevuma specifikācija, ja bibliotēkā atrodas pilns šā izdevuma komplekts pa vairākiem gadiem.

Avoti: BtV

kopspēks   -a, v.; parasti vsk.

1. Vairāku vai daudzu (kā) spēku summa.

Avoti: LLVV

kopspēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Spēle, kurā ir vairāki vai daudzi dalībnieki (parasti mūziķi, aktieri).

Avoti: LLVV

kopsumma   -as, s.

1. Naudas līdzekļu (parasti vairāku vai daudzu izdevumu, ienākumu) summa.

2. vsk. lok., apst. nozīmē. Kopumā; kopā vērtējot.

Avoti: LLVV

kopsvars   -a, v.

1. Vairāku vai daudzu (kā) svaru summa; bruto svars.

Avoti: LLVV

kopš   priev. ar ģen.

1. Norāda uz noteiktu laiku, laikposmu, no kura sākot norisinās darbība, ilgst kāds stāvoklis.

// pareti. Norāda uz laiku, kad (kas) ir norisinājies, noticis; pirms.

Avoti: LLVV

kopš   saiklis.

1. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz vienlaicīguma attieksmi starp tiem.

2. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

Avoti: LLVV

Kopšamike   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Sibiu žudecā, 5400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kopšanās   apv.

1. Ikdienas darbu veikšana lauku saimniecībā.

Avoti: ĒiV

Kopšivņica   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Sventokšiskas vojevodistē, 2600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1268.-1869. g. un kopš 2001. g.

Avoti: Wi

kopt   kopju, kop, kopj, pag. kopu; trans.

1. Aprūpēt (piemēram, bērnu, slimnieku), gādājot, parasti par tīrību, ēdināšanu, ārstēšanas režīma ievērošanu.

2. Ēdināt, dzirdināt, uzturēt tīrus (dzīvniekus, parasti mājdzīvniekus).

3. Apstrādāt (parasti zemi), lai radītu kultūraugiem nepieciešamos apstākļus.

4. Tīrīt un uzturēt kārtībā (piemēram, telpas, ēku apkārtni).

5. Attīstīt, veidot (piemēram, spējas, talantu).

6. novec. Nodarboties (piemēram, ar kādu amatu).

Avoti: LLVV

koptāme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Tāme, kas attiecas uz vairākām vai daudzām iestādēm, uzņēmumiem, organizācijām u. tml.

Avoti: LLVV

koptauki

1. Izkaltētā paraugā ēterī šķīstošo vielu daudzums, kurā ietilpst visi lipīdi.

Avoti: ZTV

koptekupe

1. Upe, tās posms, kas izveidojies divām (vai vairākām) upēm satekot kopā un izveidojot kopēju gultni tālākam tecējumam (piemēram, Daugavas pieteka Berezovka).

Avoti: LE1

koptelpas   -u, vsk. koptelpa, -as, s.

1. Kolektīvai lietošanai paredzētas telpas.

Avoti: LLVV

koptēls   -a, v.

1. Kopējs, vienojošs (mākslas darba, arī tā daļas radīts) tēls, priekšstats.

Avoti: LLVV

koptendence   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Kopēja, vienojoša tendence.

Avoti: LLVV

kopti   -u, v.

1. Kristīgie senās Ēģiptes iedzīvotāji, viņu pēcteči.

Koptu valoda— rakstu valoda, ko 3. gadsimtā izveidoja kristīgie ēģiptieši un kas mūsdienās saglabājusies kā koptu baznīcas valoda.

Koptu baznīca— Ēģiptes baznīca, vairāk vai mazāk atzīta minoritāte Ēģiptē pirms islāma ieviešanas 642. gadā; tā ir Monofizītu baznīca, proti, tā noliedz mācību par Kristus cilvēcisko dabu, ko pieņēma ekumēniskais koncils Haikēdonā.

Avoti: LLVV

kopti   apv.

1. Kāpt.

Avoti: BsV

kopties   kopjos, kopies, kopjas, pag. kopos; refl.

1. Refl. --> kopt (1).

2. Veikt ikdienas darbus saimniecībā.

3. novec. Darboties (ap ko).

4. novec. Gatavoties (parasti gājienam, braucienam).

Avoti: LLVV

koptilpums   -a, v.

1. Vairāku vai daudzu (kā) tilpumu summa.

Avoti: LLVV

koptirāža   -as, s.

1. Vairāku vai daudzu (iespieddarbu) tirāžu summa.

Avoti: LLVV

koptirgus   ek.

1. Valstu savienība, kuras dalībnieku starpā atceltas visas tirdzniecības barjeras, ieviesta brīva darbaspēka un kapitāla kustība, saskaņota kopēja tirdzniecības politika attiecībā pret pārējo pasauli.

Avoti: EF

Koptirgus

1. Eiropas Ekonomiskās kopienas neoficiāls nosaukums, tika lietots arī Eiropas Kopienas apzīmēšanai un reizēm apzīmē arī Eiropas Savienību.

Avoti: IdV

koptituls   -a, v.

1. Vienotais (daudzsējumu izdevuma) nosaukums.

Avoti: LLVV

koptonis   -ņa, v.

1. Kopēja, vienojoša noskaņa.

Avoti: LLVV

koptonnāža   -as, s.

1. Reģistra tonnās izteikts (kuģu) koptilpums.

2. Tonnās izteikta kopmasa.

Avoti: LLVV

koptosistole   med.

1. Kambaru sistoles izkrišana.

Avoti: TM

koptreniņš   -ņa, v.

1. Treniņš, kurā piedalās vairāki vai daudzi.

Avoti: LLVV

kopturība   apv.

1. Kopā turēšanās, vienotība.

Avoti: ME

kopturis   būvn.

1. Jumta konstrukcijas elements.

Apakšējais kopturis— elements, kas balsta statņus un atgāžņus, uzņemot no tiem slodzi un pārnesot to tālāk uz sienām vai bēniņu pārsegumu.

Kores kopturis— elements, kas balsta spāru augšgalus, uzņemot no tiem slodzi un pārnesot to uz statņiem un atgāžņiem.

Avoti: ZTV

kopu   ģen., nelok.

1. Kopīgs, kolektīvi izmantojams.

2. Kopējs, vienots.

Avoti: LLVV

kopula   -as, s.

1. val. Saitiņa.

2. loģ. Sprieduma elements, kas saista kādās attieksmēs sprieduma locekļus.

3. novec. Ierīce ērģelēs, kas atļauj vairākas ērģeļu klaviatūras tā saistīt, ka uz vienas spēlējot nospiežas arī citu attiecīgie kauliņi un līdz ar to pievienojas tiem atbilstošo stabuļu skaņas.

Avoti: LLVV

kopulācija   -as, s.; biol.

1. Divu indivīdu savienošanās dzimumaktā.

2. Divu zemāko organismu dzimumšūnu saplūšana.

Kopulācijas orgāni— orgāni, kam ir spermas ievadīšanas funkcija (dzīvniekiem, kam raksturīga iekšēja apaugļošanās).

Avoti: ZTV

kopulatīvs   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Savienots, saistīts.

Kopulatīvie salikteņi— salikteņi ar sintaktiski neatkarīgiem un vienlīdzīgiem komponentiem.

Kopulatīvs saiklis— sakārtojuma saiklis.

Kopulatīvais cikls— savstarpēji saistīti un secīgi psihofizioloģiskie akti, kas nodrošina vairošanās funkciju.

Kopulatīvie orgāni— vīrietim spermas ievadīšanas, sievietei - spermas saņemšanas un saglabāšanas orgāni, dzimumorgāni.

Avoti: LLVV, MV

kopulēšana

1. Viens no potēšanas paņēmieniem lauksaimniecībā - mežeņa dzinuma saaudzēšana ar kultivējamās šķirnes potzaru (dzinuma daļu).

Avoti: SV69

kopulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; lauks.

1. Potēt, saaudzējot mežeņa dzinumu ar kultivējamā auga potzaru.

Avoti: LLVV

kopulis   -ļa, v.; poligr.

1. Veidne ar kopojumu (2).

Avoti: LLVV

kopumā   apst.

1. Vispārināti, apvienojoši aplūkojot; vispār; visumā.

Avoti: LLVV

kopumiņš

1. Dem. --> kopums 1.

Avoti: LV93

kopumiņš

1. Dem. --> kopums 2.

Avoti: LV93

kopums   -a, v.

1. Saistīta, vienota (kā) grupa.

Kopuma skaitļa vārds val., novec.— skaitļa vārds, kas apzīmē priekšmetu skaitu kā vienu kopumu.

2. novec. Zeme, kas atrodas kādas sabiedrības kopīgā valdījumā.

3. novec. Apvienojums, komplekss.

Avoti: LLVV

kopums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kopt (3).

Avoti: LLVV

Kopupļaides   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā.

Avoti: LC

kopus   apst.; reti.

1. adj. nozīmē. Kopu (2).

2. Kopā (1).

Avoti: LLVV

kopuška   žarg.

1. Kopmītne.

Avoti: SLG

kopuzņēmums

1. Stratēģiska savienība, kurā partneri ciešisadarbojas, parasti, izmantojot kopīgi dibinātu organizāciju, lai īstenotu kopīgās intereses.

Avoti: GrV

kopvainaglapji

1. Ziedaugi ar koplapainu zieda vainagu, ko veido stobriņā saaugušas vainaglapas.

Avoti: ZTV

kopvakariņas   apv.

1. Kopīgas vakariņas.

Avoti: ME

kopvaloda   -as, s.; val.

1. Hipotētiska valoda, kas pastāv pirms divu vai vairāku cilmes ziņā radniecīgu valodu rašanās; pirmvaloda, pamatvaloda.

2. apv. Kādas kultūras tautas dažādiem slāņiem un novadu kopīgs valodas paveids, ko lieto runā un rakstos.

Avoti: LLVV, LE

kopvārds   apv.

1. Kopējs, vienojošs nosaukums.

Avoti: ME

kopveikals   apv.

1. Kopējs veikals.

Avoti: ME

kopvērtējums   -a, v.

1. Salīdzinošs, apkopojošs vērtējums.

Avoti: LLVV

kopvērtība   -as, s.

1. Vairāku vai daudzu (kā) vērtību summa.

Avoti: LLVV

kopvirtuve   apv.

1. Kopējs galds, virtuve, ēdieni vai nu nometnēs, vai citās vietās, kur cilvēki labprātīgi vai piespiedu kārtā atrodas kopā un ēd kopā.

Avoti: VV

Kopyune   vietv.; latg.

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Kapūne" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kopzaudējums   apv.

1. Kopējais zaudējums (grāmatvedības bilancē).

Avoti: ME

kopzeme   apv.

1. Zemes kopīpašums.

Avoti: ME

kopzemis

1. Kaimiņš.

Avoti: Sin

kopzemji   apv.

1. Divi lauksaimnieki, kas kopā īrē zemi; pušelnieki.

Avoti: ME

kopzemnieks   -a, v.; vēst.

1. Kolhoznieks.

Avoti: LLVV

kopziedlapains   novec.

1. Segsēkļu ziedaugs, kam ziedlapas saaugušas savā starpā kopā; kopvainaglapis.

Avoti: KV

kopzveja   -as, s.

1. Zveja, kurā piedalās vairāki vai daudzi.

Avoti: LLVV

KOR   saīs., vietv.

1. Korejas Republika, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

kor-   med.

1. Salikteņos norāda uz zīlīti.

Avoti: MSV

kor.   saīs.

1. Korejiešu valoda.

2. Korespondents (kopā ar uzvārdu).

Kor. loc.— korespondētājloceklis (kopā ar uzvārdu).

Avoti: SV08, i1

kora   -as, s.

1. Līmeniskā (jumta) plakņu savienojuma šķautne.

2. Augšēja daļa, visaugstākā vieta (parasti kalnam).

3. apv. Trauciņš no koka mizām ogu glabāšanai.

Avoti: LLVV, TlV

kora

1. Jaunas meitenes skulpturāls atveidojums Senajā Grieķijā arhaikas periodā.

Avoti: MtV

kora   žarg.

1. Draugs, draudzene.

Avoti: JV

Kora   mit.

1. Grieķu dievietes Dēmetras meita, mītos un kultā identificēta ar Aīda sievu Persefoni.

Avoti: LEV

Kora   vietv.

1. Kora Droma Ruiška - Karika pie Šenonas, pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

Korabija   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Oltas žudecā, 16400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

korabļiks   žarg.

1. Piecdesmit latu naudaszīme.

Avoti: KZ

Korabļina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Rjazaņas apgabalā, 11500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

korains   apv.

1. Spraišļots, ar kori vidū.

2. Robains.

Avoti: KV

korakans

1. Graudzāļu dzimtas eleizīnu ģints lakstaugs, tropos un subtropos, arī kultivē pārtikai (milti, putraimi) un lopbarībai.

Avoti: LPE

koŗaki   novec.

1. Korjaki.

Avoti: KV

korakoidīts   med.

1. Iekaisuma sāpes lāpstiņas un knābjveida izauguma apvidū līdz ar deltas muskuļa atrofiju.

Avoti: MSV

korakoīds   med.

1. Knābjveida.

Avoti: TM

koralis   novec., vsk.

1. Koraļļi.

Avoti: LME

korālis   -ļa, v.; mūz.

1. Garīga dziesma vienbalsīgam vai daudzbalsīgam korim, kurai raksturīgs miers, apcerīgums, vienmērīgs akordisks izklāsts.

Korāļu grāmata— korāļu melodiju un tekstu krājums.

Korāļa prelūdija— prelūdija, kurā izmantotas kāda korāļa intonācijas; korāļprelūdija.

Avoti: LLVV

Korallen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kureles muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Lažas pagastā.

Avoti: KV

korallene

1. dsk. Himēnijsēņu klases vāleņu dzimtas ģints ("Ramaria"), Latvijā konstatētas 11 sugas.

Čemuru korallene— koralleņu suga ("Ramaria botrytis").

Dzeltenā korallene— koralleņu suga ("Ramaria flava").

Zeltainā korallene— koralleņu suga ("Ramaria aurea"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD, LE1

korallīts   novec.

1. Izrokams korallis; marmors ar tanī ieaugušiem koraļļu gabaliem.

Avoti: SV33

korals   novec., vsk.

1. Koraļļi.

Avoti: LME

Koralspringsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Coral Springs"), Floridas štatā, 128000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

korāļapstrādājums   novec.

1. Vairākbalsīga kompozīcija, kuras pamatā kāda korāļa melodija, kas vai nu brīvi citu balsu apvīta, vai arī imitēta.

Avoti: KV

koraļi   novec.

1. Koraļļi.

Avoti: LME

korāļkantāte   novec.

1. Kantāte, kuras pamatā kāda korāļa melodija.

Avoti: KV

koraļļčūskas

1. Spilgti krāsainas kobru dzimtas čūskas; gk. C-Amerikā un D-Amerikā.

Avoti: LEV

koraļļi   -u, vsk. korallis, -ļļa, v.

1. zool. Dzīvnieku valsts zarndobumaiņu tipa klase ("Anthozoa"), ko iedala 2 apakšklasēs (astoņstarainie un sešstarainie koraļļi), jūras dzīvnieki, parasti koraļļpolipi, Latvijā konstatētas tikai fosilijas.

Astoņstarainie koraļļi— koraļļu apakšklase ("Octocorallia"), kuras piederīgajiem ir 8 taustekļi, koloniāli dzīvnieki.

Sarkanais korallis— astoņstaraino koraļļu suga ("Corallium rubrum"), ko bieži izmanto rotaslietu izgatavošanai.

Sešstarainie koraļļi— koraļļu apakšklase ("Hexacorallia"), kuras piederīgajiem ir 6 taustekļi.

2. Nogulu slānis, kas radies no šo dzīvnieku skeleta kaļķu masas.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas gatavots no šo dzīvnieku skeleta kaļķu masas.

Četrstaru koraļļi— tetrakoraļļi.

Koraļļu sala— sala, ko galvenokārt izveidojuši koraļļu kaļķu skeleti.

Koraļļu rifs— rifs, ko galvenokārt izveidojuši koraļļu kaļķu skeleti.

Avoti: LLVV, PDE

koraļļpolipi   -u, vsk. koraļļpolips, -a, v.; zool.

1. Zarndobumaiņu tipa klase, pie kuras pieder jūras dzīvnieki, kas parasti dzīvo kolonijās; šīs klases dzīvnieki.

Avoti: LLVV

koraļļsakne

1. dsk. Orhideju dzimtas ģints ("Corallorhiza"), daudzgadīgi lakstaugi ar sulīgu, koraļļveidīgi sazarotu sakneni ~15 s., Latvijā sastopama viena suga.

Trejdaivu koraļļsakne— koraļļsakņu suga ("Corallorhiza trifida"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

koraļļsarkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Sarkans, kā koraļļi; koraļļu sarkanumā.

Avoti: MLVV

Koraļļu   vietv.

1. Koraļļu jūra - pusslēgtā jūra Klusajā okeānā (angļu val. "Coral Sea"), starp Austrālijas ziemeļaustrumu krastu, Jaungvineju, Zālamana, Jaunhebridu salām un Elizabetes rifu, platība - 4,07 mlj kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 2468 m, lielākais dziļums - 9174 m.

Koraļļu Jūras salas— Austrālijas ārējā teritorija (angļu val. "Coral Sea Islands"), platība kopā ar jūras akvatoriju - ~1 mlj kvadrātkilometru, salu platība - 3 kvadrātkilometri, ietver daudzas mazas salas un rifus (augstums - līdz 6 m).

Avoti: LģE

koraļļveida   med.

1. Tāds, kas zarojas kā korallis.

Avoti: TM

korāļmeldija   -as, s.

1. Korāļa meldija.

Avoti: LLVV

korāļnotis   novec.

1. Gregorisko korāļu nošu raksts pirms mensurālraksta ieviešanas.

Avoti: KV

korāļprelūdija   -as, s.

1. Prelūdija, kurā izmantotas kāda korāļa intonācijas; korāļa prelūdija.

Avoti: LLVV

korāļritms   novec.

1. Korāļnotīs rakstītu garīgu un laicīgu dziedājumu ritms.

Avoti: KV

korams   apv.

1. Bars, pulks, daudzums.

Avoti: ME

Korana   vietv.

1. Upe Horvātijā, Kupas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Korāns   -a, v.; rel.

1. Islāma svētie raksti, reliģiski dogmatisku, mitoloģisku un juridisku tekstu krājums.

Avoti: LLVV

Korata   vietv.

1. Koratas plato - atrodas Taizemes austrumu daļā (angļu val. "Khorat Plateau"), platība - ~160000 kvadrātkilometru, augstums centrālajā daļā - ~150 m, nomalēs - līdz 500 m, gar ziemeļu un austrumu malu tek Mekonga.

2. Nakonračasima - pilsēta Taizemē.

Avoti: LģE, PZT

korāteris   apv.

1. Aizbildnis; kurators.

Avoti: ĒiV

Korato   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Corato"), Apūlijas reģiona Bari provincē, 48300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

korāzija   -as, s.; parasti vsk.; ģeol.

1. Vēja, ūdens, ledus pārvietotu drupu iežu masas mehāniska iedarbība uz iežiem.

Avoti: LLVV

korazols   med.

1. Analeptisks līdzeklis, balts kristālisks pulveris, šķīst ūdenī un spirtā; uzbudina CNS, lirto, kad elpošana pavājināta vai draud apstāties.

Avoti: TM, PmE

korba   apv.

1. Mežs.

Avoti: ZrvI

Korbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Korbach"), Hesenes federālajā zemē, 23300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

korbalets   novec.

1. Kordebalets.

Avoti: KV

Korbara   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Corbara"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 2500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Korbēesona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Corbeil-Essonnes"), Ildefransas reģiona Valduāzas departamentā, 43100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Korbeta   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Corbetta"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 18000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

korbgalietis   apv.

1. Limbažu novada Umurgas pagasta Vainižu ciema ziemeļu daļas iedzīvotājs.

Avoti: ViV

korbietis   apv.

1. Limbažu novada Umurgas Vainižu ciema ziemeļu daļas iedzīvotājs; korbgalietis.

Avoti: ViV

korbikorms   apv.

1. Kombikorms.

Avoti: ĒiV

korbīskaps   novec.

1. Īpašs garīdznieka amats senā baznīcā; aptuveni bīskapa palīgs vai no cita bīskapa atkarīgs bīskaps.

Avoti: KV

Korbjēri   vietv.

1. Kroku-cilu kalni Francijas dienvidos, Pireneju ziemeļaustrumu atzars, garums - >50 km, augstums - līdz 1231 m.

Avoti: PZT

korcenis   apv.

1. Kubuls, kas izdobts no izkurtējuša koka.

Avoti: TlV

Korča   vietv.

1. Pilsēta Albānijas dienvidaustrumos, ķarkas administratīvais centrs, atrodas ieplakā ~900 m vjl., 51200 iedživotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Korčali   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ajdinas ilā, 6400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

korčs   apv.

1. Krampji.

Avoti: KiV

Korčula   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Korčula"), Dubrovnikas-Neretvas županijā, 5700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

korda   -as, s.

1. Stīga, metāla stieple.

2. Gara virve, ko izmanto, trenējot zirgus (laižot tos rikšos vai lēkšos pa apli).

Avoti: LLVV

kordaitācejas   novec.

1. Kordaīti.

Avoti: KV

kordaīti

1. Izmirusi skuju koku klases apakšklase ("Cordaitidae"), līdz 30 m augsti koki, mūsdienu skuju koku priekšteči, kas eksistēja no devona beigām līdz triasam; arī no šādu mežu atliekām veidojušies akmeņogļu slāņi.

Avoti: LD, EV

kordebalets   -a, v.

1. Baleta trupas daļa, kas izpilda grupu dejas (atšķirībā no baleta solistiem).

Avoti: LLVV

kordeballets   novec.

1. Grupās dejojoši dejotāji un dejotājas, kuri savrupējās lomās neuzstājas; kordebalets.

Avoti: SV33

kordegarde   novec.

1. Telpas sargu kareivjiem, kur mēdz ievietot arestētos.

Avoti: SV33

Kordeleina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Coeur d'Alene"), Aidaho štatā, 47900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kordēlija

1. astr. Urāna pavadonis ("Cordelia"), vidējais attālums no planētas - 49800 km, izmēri - 40 km.

Avoti: ZvD-203-27

kordeljēra   novec.

1. Savāds sieviešu kaklauts.

Avoti: SV33

kordeljeri   vēst.

1. Franciskāņu - katoļu mūku ordeņa atzarojums.

2. Politiskā kluba "Cilvēka un pilsoņa tiesību draugi", kurš atradās bijušajā kordeljeru klosterī, biedri 18. gs. beigu franču revolūcijas laikā.

Avoti: SV69

Kordenonsa   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cordenons"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Pordenones provincē, 18200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kordēt   novec.

1. Greznuma un rotas lietu izgatavošanā, iegriezt ar īpašu mašīnu sudraba vai zelta stiepules virsmā smalkas vītņveida rieviņas, lai tā līdzinās no sīkiem pavedieniem savītai aukliņai.

2. Metālu tehnikā apstrādāt darba rīku rokturus, padarot tos grubuļainus, vieglāk noturamus.

Avoti: KV

kordiāls   novec.

1. Sirsnīgs, draudzīgs.

Avoti: KV

kordiamīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Ārstniecības līdzeklis pazemināta asinsspiediena paaugstināšanai un sirdsdarbības uzlabošanai.

Avoti: LLVV

kordierīts

1. Jolīts, dihroīts, - minerāls, sastopams metamorfos iežos, bezkrāsains, zilgans, violets; dzidri zilie paveidi - dārgakmeņi, atrodams Šrilankā, Indijā, Mjanmā, Madagaskarā, Brazīlijā, Kanādā.

Avoti: EV

kordijas

1. Divdīgļlapju klases skarblapju dzimtas koki ar vērtīgu koksni, Āfrikas un Amerikas tropos un subtropos; dažas sugas arī augļu koki.

Avoti: LPE

Kordila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cordele"), Džordžijas štatā, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kordilīne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Liliju rindas agavju dzimtas ģints ("Cordyline"), augs ar stumbra galotnē sakārtotām lineārām lapām.

Dienvidu kordilīne— kordilīņu suga ("Cordyline australis").

Galotņu kordilīne— kordilīņu suga ("Cordyline terminalis").

Krūmu kordilīne— kordilīņu suga ("Cordyline fruticosa").

Sarkanā kordilīne— kordilīņu suga ("Cordyline rubra").

Avoti: LLVV, DaE, TaE

Kordiljera   vietv.

1. Centrālā Kordiljera - kalnu grēdu sistēma Spānijā un Portugālē (sp. val. "Cordillera Central"), Mesetas plakankalnes vidienē, garums - ~400 km, augstākā virsotne - 2592 m.

2. Centrālā Kordiljera - iekšējā kalnu grēda Andos, Kolumbijā, augstākā virsotne - 5750 m (Uila).

3. Kantabrijas Kordiljera - atrodas Pireneju pussalas ziemeļrietumu daļā (sp. val. "Cordillera Cantabrica"), pie Biskajas līča, Spānijā, garums - 400 km, augstākā virsotne - 2648 m.

4. Karabajas Kordiljera - kalnu grēda Andos, Peru dienvidaustrumos, garums - ~300 km, augstums - līdz 6384 m (Ausangates kalns), sniega līnija - ~5000 m vjl., virsotnēs ladāji.

5. Kordiljera Blanka - Andu Rietumkordiljeras augstākā daļa (Vaskarans 6768 m) Peru, garums - 180 km, virs 5000 m - mūžīgais sniegs (ledāji ~1000 kvadrātkilometru - lielākais ekvatoriālās joslas ledāju rajons pasaulē).

6. Kordiljera Reala - kalnu grēda Andos Bolīvijā un Peru (sp. val. "Cordillera Real"), uz austrumiem no Titikakas ezera, garums - 280 km, augstākā virsotne - 6485 m, virs 4850 m mūžīgais sniegs un ledāji.

7. Meridas Kordiljera - kalnu grēdas ziemeļrietumu Andos ("Cordillera de Merida"), Venecuēlas rietumos, garums - ~400 km, augstums - līdz 5007 m (Bolivara smaile), virs 4600 m - mūžīgais sniegs.

Avoti: LģE, PZT

kordiljeras   ģeogr.

1. Paralēlas kalnu grēdas kopā ar ielejām (ieplakām) un plato, kas stiepjas vienā virzienā.

2. Kalnu grēdu virknes Spānijā un Latīņamerikā.

Avoti: ZTV

Kordiljeras   vietv.; nelok.

1. Krasta Kordiljeras - meridionāla kalnu grēdu ķēde Andos (sp. val. "Cordillera de la Costa"), stiepjas gar Klusā okeāna piekrasti (Kolumbijā, Ekvadorā, Peru un Čīlē), augstākā virsotne - 3200 m.

Avoti: LģE

Kordiljeri   vietv.

1. Garākā kalnu sistēma pasaulē (sp. val. "Cordilleras"), stiepjas >18000 km garumā Ziemeļamerikas un Dienvidamerikas rietumu malā no Aļaskas līdz Ugunszemei.

Ziemeļamerikas Kordiljeri— Kordiljeru kalnu sistēmas ziemeļu daļa (angļu val. "Cordilleran Highlands"), garums - ~9000 km, platums - 800-1600 km.

Dienvidamerikas Kordiljeri— Andi jeb Andu Kordiljera.

Avoti: LģE

kordiriģents   -a, v.

1. Korim rakstīta skaņdarba muzikālais iestudētājs un atskaņojuma vadītājs; kora diriģents.

Avoti: LLVV

kordīti

1. Bezdūmu pulveri; sastāvā ir ar nitroglicerīnu un šķīdinātājiem plastificēta nitroceluloze ar lielu slāpekļa daudzumu, stabilizators un ūdens.

Avoti: ZTV

kordīts

1. vsk. Kordīti.

// novec. Gara pavediena veidā izgatavots brūnganas krāsas bezdūmu šaujamais pulveris.

Avoti: LME

kordoba

1. Naudas vienība Nikaragvas Republikā, apritē kopš 1912. gada.

Avoti: EpV

kordodroms   -a, v.

1. Ar stiepļu tīklu apņemts asfaltēts vai betonēts apļveida laukums aviomodelistu un automodelistu sacensībām un treniņiem.

Avoti: LLVV

Kordofana   vietv.

1. Vēsturisks novads Sudānā, kas aptuveni atbilst tagadējo Ziemeļkordofānas un Dienvidkordofānas vilāju teritorijai.

Kordofanas plato— atrodas Āfrikas ziemeļaustrumu daļā ("Kordofan"), Sudānā, uz rietumiem no Baltās Nīlas, Āfrikas platformas pacēlums ar vairākiem atliku kalniem (Temadinga - 1460 m), vidējais augstums - 500-1000 m vjl.

Kordofanas tautas— tautību un cilšu grupa, dzīvo Sudānā, Kordofanas plato austrumos un dienvidos, runā t. s. Kordofanas valodās, pēc izcelsmes Sudānas seniedzīvotāju pēcteči, ko XI-XIV gs. arābu ciltis atspiedušas kalnos.

Avoti: PZT

kordomons   apv.

1. Ingveru dzimtas tropu augļa sēklas, ko izmanto kā garšvielu; kardamons.

Avoti: VV

Kordona   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Litenes pagastā.

Avoti: LC

kordonieši

1. Gulbenes novada Litenes pagasta apdzīvotās vietas "Kordona" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kordons   -a, v.

1. mil. Robežapsardzes postenis; arī apsardze; šādam postenim, arī apsardzei paredzēta celtne.

Sanitārais kordons— pierobežas postenis, kura uzdevums ir nepieļaut epidēmiju izplatīšanos.

2. Apsardzes postenis (rezervātā vai saudzējamā zonā); šādam postenim paredzēta celtne.

3. Forma, ko piešķir augļu kokam, veidojot tā vainagu.

Avoti: LLVV

kordova

1. Nikaragvas naudas vienība, vienāda ar 100 sentavo.

Avoti: SV69

Kordova   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Cordoba"), Andalūzijas autonomajā apgabalā, provinces administratīvais centrs, 328000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Meksikā ("Cordoba"), Verakrusas de Ignasio de la Ljaves pavalstī, 218100 iedzīvotāju (2015. g.).

3. Pilsēta Argentīnā ("Cordoba"), provinces administratīvais centrs, 1319000 iedzīvotāju (2005. g.).

4. Kordovas province - Argentīnas Republikas administratīvi teritoriāla vienība ("Cordoba" / "Provincia de Cordoba"), platība - 165321 kvadrātkilometrs, 3396700 iedzīvotāju (2010. g.).

5. Kordovas grēda - atrodas Pampas ziemeļrietumu daļā (sp. val. "Sierra de Cordoba"), Argentīnā, garums - līdz 500 km, augstums - līdz 2884 m, berīlija un volframa atradnes.

Avoti: LpA, Wi, PuA, LģE

kords   -a, v.

1. Grods, ļoti izturīgs diegs.

2. Audums, ko gatavo no šāda diega.

Avoti: LLVV

kordss   novec.

1. Smags kokvilnas audekls, līdzīgs menčestram.

Avoti: SV33

korduans   novec.

1. Izmiecēta kazu āda.

Avoti: SV33

kordziesma   -as, s.

1. Dziesma, kas rakstīta kora izpildījumam; attiecīgais vokālās mūzikas žanrs.

Avoti: LLVV

kore-   med.

1. Salikteņos norāda uz zīlīti.

Avoti: MSV

kore   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Līmeniskā (jumta) plakņu savienojuma šķautne.

2. Augšējā daļa, visaugstākā vieta (parasti kalnam).

3. apv. Līkums, izliekums.

4. apv. Zigzagveida lentīte, ko uzšuj tērpam rotāšanai.

5. apv. Trauciņš no koka mizām ogu glabāšanai.

Avoti: LLVV, ME, ĒiV, TlV

Kore

1. astr. Jupitera pavadonis ("Kore"), vidējais attālums no planētas - 24543000 km, izmēri - 2 km.

Avoti: ZvD-203-25

koreāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Savienojumā "koreālas saistības": solidāras saistības (civiltiesībās), par kuru izpildīšanu ir atbildīgi visi parādnieki kopā un katrs no tiem atsevišķi.

Avoti: LLVV

Korebs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Argas pilsētas iedzīvotājs, kurš uzvarēja milzu pūķi un kļuva par Megaras pilsētas dibinātāju.

Avoti: Mit

Koreca   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Rivnes apgabalā, 7400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

koreckānieši

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Korecki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Korecki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

korediastāze   med.

1. Zīlītes paplašināšanās.

Avoti: MSV

koreferāts   -a, v.

1. Ziņojums galvenā referāta papildināšanai.

Avoti: LLVV

koreference   val.

1. Attieksme starp izteikuma komponentiem, kam ir viens un tas pats referents.

Avoti: VsV

koreferents   -a, v.

1. Cilvēks, kas lasa koreferātu.

Avoti: LLVV

koreferēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Lasīt koreferātu.

Avoti: LLVV

korefilija

1. Lesbiešu mīlestībā tieksme pēc jaunām meitenēm.

Avoti: MV

koregvahi

1. Indiāņu cilts no tukanu cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas un Kolumbijas robežrajonos, kā arī Peru ziemeļos, Ekvadoras un Kolumbijas robežrajonā, valoda pieder pie īpašas tukanu valodu saimes, spēcīgas tēva ģints paražas, animistiski ticējumi, šamanisms.

Avoti: PZT

korehidors

1. Karaļa ierēdnis feodālajā Spānijā; pilsētās un provincēs tam bija administratora un tiesneša funkcijas.

Avoti: SV69

koreika   žarg.

1. Žāvēta krūtiņa (gaļa).

Avoti: SLG

koreišīti   novec.

1. Arābu cilts, kas dzīvoja Mekā, un pie kuriem piederēja Muhameds; tās locekļi pārraudzīja Kaabu: līdz 1517 kalifs vienmēr bija no šīs cilts.

Avoti: KV

korej.   saīs.

1. Korejieši, korejiešu valoda.

Avoti: PZT

Koreja   vietv.

1. Korejas pussala - atrodas Āzijas austrumos, starp Japāņu un Dzelteno jūru, platība - ~150000 kvadrātkilometru, garums - ~600 km, platums - ~200 km, austrumu krasti stāvi, rietumu un dienvidu krasti stipri saposmoti, līčaini, augstākā virsotne - 1915 m.

2. Korejas šaurums - atrodas starp Korejas pussalu un Japānas dienvidrietumu salām (Iki, Kjusju un Honsju dienvidrietumu galu), savieno Japāņu un Austrumķīnas jūru, garums - 324 km, platums - 180-388 km, dziļums - līdz 1092 m, plūdmaiņas - līdz 3 m, pastāvīga straume plūst ziemeļu virzienā ar ātrumu 1-2 km/h.

3. Korejas Republika - Dienvidkoreja, valsts Korejas pussalas dienvidu daļā.

4. Korejas Tautas Demokrātiskā Republika - Ziemeļkoreja, valsts Austrumāzijā, daļēji Korejas pussalas ziemeļu daļā.

5. Korejas līcis - atrodas Dzeltenās jūras ziemeļaustrumu daļā, Korejas un Ķīnas piekrastē, dziļums - 50 m, pusdiennakts plūdmaiņas - ~10 m.

6. Korejas zemesšaurums - Korejas pussalas šaurākā vieta (Ziemeļkorejā), starp Korejas un Austrumkorejas līci, mazākais platums - ~160 km, rietumos - Phenjanas zemiene, vidienē - Mjohjana un Puktebona grēda, austrumos - Vonsanas līdzenums.

Avoti: LģE, PuA, PZT

korejieši   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Korejas pamatiedzīvotāji; runā korejiešu valodā; ticīgie - budisti, konfūcieši, nedaudz kristiešu.

Korejiešu valoda— ģenealoģiski izolēta valoda, ko runā gk. abās Korejas valstīs; rakstība: alfabētisks skaņu raksts.

2. arī vsk. Šis tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

korekcija   -as, s.

1. Labošana, precizēšana, arī regulēšana; labojums, precizējums, arī regulējums.

Redzes korekcija— redzes traucējumu labošana ar brillēm vai kontaktlēcām.

Korekcijas reizinātājs— skaitlis, ar kuru reizina mērījumu rezultātu, lai izslēgtu sistemātisko mērīšanas kļūdu.

Pedagoģiskā korekcija— izglītības programma, kas metodiski un organizatoriski pielāgota personām obligātās izglītības vecumā, kurām nepieciešams papildināt zināšanas pamatizglītības programmas ietvaros.

Sociālā korekcija— izglītības programma, kas metodiski un organizatoriski pielāgota personām obligātās izglītības vecumā ar sociālās uzvedības novirzēm.

Avoti: ZTV, VIL

korektība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Korektums (1).

2. Korektums (2).

Avoti: LLVV

korektīva   -as, s.

1. Labojums, precizējums.

Avoti: LLVV

korektīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar korektīvu, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

korektopija   med.

1. Zīlītes ekscentrisks, nepareizs stāvoklis.

Avoti: MSV

korektors   -a, v.

1. Darbinieks (tipogrāfijā, izdevniecībā), kas salīdzina tipogrāfiska salikuma novilkumu ar manuskriptu un labo salikuma kļūdas.

2. Krāsojoša viela (kā) nomaskēšanai, aizkrāsošanai.

3. vēst. Senās Romas mazākas provinces pārvaldnieks (gubernators).

Avoti: LLVV, MLVV, LME

korektrise   novec., s.

1. Korektors.

Avoti: LME

korekts   -ais; s. -a, -ā;

1. Precīzs, nevainojams, arī pareizs.

Korekta problēma— matemātikas problēma (parasti diferenciālvienādojuma pētīšanā), kuras atrisinājumam piemīt stabilitāte pret sākumdatu (nosacījumu) maiņu.

2. Pieklājīgs, taktisks.

Avoti: LLVV

korektums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> korekts (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> korekts (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

korektūra   -as, s.

1. Kļūdu konstatēšana un labošana tipogrāfiska salikuma novilkumā.

Korektūras zīmes— speciālas, nosacītas zīmes, ar kurām norāda labojumus salikumā.

2. Labojums, precizējums (piemēram, norisē, darbībā).

Avoti: LLVV

Korela   vietv.

1. Priozjorskas pilsētas Krievijā (Ļeņingradas apgabalā) nosaukums līdz 1611. g.

Avoti: Wi

korelācija   -as, s.

1. Sakarība, savstarpēja atbilstība, savstarpējais sakars (piemēram, starp priekšmetiem, parādībām, jēdzieniem).

2. mat. Statistiska, varbūtiska sakarība (starp divām parādībām, notikumiem), kurai nav stingri noteikts funkcionāls raksturs.

Korelācijas koeficients— skaitlis, kas rāda korelācijas pakāpi.

Avoti: LLVV

korelāti

1. Divi vai vairāki valodas sistēmas elementi, kas savstarpēji atšķiras vienā aspektā (piem., balsīgās vai nebalsīgās fonēmas).

2. mat. Objekti starp kuriem pastāv korelācija (2).

Avoti: SV99

korelativitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> korelatīvs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. mat. Vispārināta īpašība --> korelatīvs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

korelatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar korelāciju (1), tai raksturīgs.

2. mat. Saistīts ar korelāciju (2), tai raksturīgs; tāds, ko saista korelācija (2).

Avoti: LLVV

korelators

1. Ierīce (visbiežāk specializēts elektroniskais skaitļotājs) automātiskai stacionāru vai tiem pielīdzinātu (kvazistacionāru) gadījumprocesu savstarpējās korelācijas vai autokorelācijas funkcijas aprēķināšanai.

Avoti: LPE

korelāts   -a, v.

1. Viens no diviem vai vairākiem priekšmetiem, parādībām, jēdzieniem, starp kuriem pastāv korelācija (1).

2. mat. Tas, kam (ar ko) ir korelācijas (2) attieksmes.

Avoti: LLVV

korelborīns   med.

1. Glikozīds dažādās ziemziežu sugās; iedarbības ziņā līdzīgs digitālam.

Avoti: TM

korelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Būt sakarībā, savstarpēji atbilst, saistīties (piemēram, par priekšmetiem, parādībām, jēdzieniem).

// trans. Saistīt kādā sakarībā (piemēram, priekšmetus, parādības, jēdzienus).

2. parasti 3. pers.; mat. Būt statistiskā, varbūtiskā sakarībā, kurai nav stingri noteikts funkcionāls raksturs (par divām parādībām, notikumiem).

Avoti: LLVV

korelēties

1. Savstarpēji atbilst, būt sakarībā.

2. mat. Būt statistiskā, varbūtiskā sakarībā, kurai nav stigri noteikts funkcionāls sakars.

Avoti: SV99

korella

1. Papagaiļu ģints ("Cacatua") apakšģints ("Licmetis") 6 sugas, kas brīvā dabā sastopamas no Austrālijas līdz Filipīnām.

Avoti: PL

korelometrs

1. Aparāts korelācijas koeficienta automātiskai aprēķināšanai.

Avoti: SV69

korēmija

1. Sāniski saaugušu konēdijnesēju kopa.

Avoti: LD

koremorfoze   med.

1. Mākslīgas zīlītes izveidošana.

Avoti: TM

koreners   novec.

1. Koroners.

Avoti: Ang

Korenovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras novadā, 41300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Korenzālisa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kohren-Sahlis"), Saksijas federālajā zemē, 2700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

koreo-   med.

1. Salikteņos norāda uz zīlīti.

Avoti: MSV

koreometrija   med.

1. Zīlītes mērīšana.

Avoti: TM

koreometrs   med.

1. Instruments zīlītes mērīšanai.

Avoti: TM

koreoplastika   med.

1. Zīlītes plastiska operācija.

Avoti: TM

korespondenc-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar saraksti vēstuļu, pasta sūtījumu veidā.

Avoti: LLVV

korespondence   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Ziņojumi, raksti, ko laikrakstam vai žurnālam sūta tā korespondents.

2. Pasta sūtījumu kopums; vēstules, pasta un telegrāfa sūtījumi.

3. Sarakste (starp personām vai iestādēm).

4. Savstarpēja atbilstība, saskaņa; savstarpēja attieksme, sakars.

Kontu korespondence— savstarpējā sakarība, kādā kontos tiek atspoguļotas finansiālās operācijas.

Korespondences princips— atbilstības princips.

Avoti: LLVV

korespondencmācības

1. Apmācība studiju vēstuļu formā, ko skolnieki nosūta mācību iestādes skolotājiem izlabošanai.

Avoti: LEV

korespondencpartija   novec.

1. Šaha spēlē vai dambretē partija, ko pretinieki izcīna, paziņojot gājienus pa pastu.

Avoti: KV

korespondencšahs

1. Šaha spēle pa pastu, kad katru gājienu pretiniekam izsūta vēstules veidā.

korespondencturnīrs   novec.

1. Šaha turnīrs, paziņojot izcīnāmo partiju gājienus pa pastu.

Avoti: KV

korespondentattiecības   ek.

1. Starpbanku attiecību veids - sakari, kas veidojas starp maksātāja banku un saņēmēja banku, veicot naudas pārskaitījumus ar korespondentkontu palīdzību klientu vai pašas bankas uzdevumā.

Avoti: EF

korespondentbanka   fin.

1. Banka, kas saskaņā ar līgumu veic maksājumus un norēķinus citas bankas uzdevumā.

Avoti: SV99

korespondenti-loro   novec.

1. Bankas rēķina veids, kontokorentu norēķinu gadījumā, ko atver uzdevuma devējam un kas sniedz pārskatu par rīkojumu izpildīšanu.

Avoti: KV

korespondenti-nostro   novec.

1. Bankas rēķina veids, kontokorentu norēķinu gadījumā, kur grāmato otrai bankai dotos rīkojumus (uzdevumus).

Avoti: KV

korespondentkonts   fin.

1. Bankas konts, kas atspoguļo norēķinus, kurus banka veic citas bankas uzdevumā.

Avoti: SV99

korespondents   -a, v.

1. Līdzstrādnieks (piemēram, laikrakstā, žurnālā), kas sūta ziņojumus, rakstus.

2. Kalpotājs, kas kārto sarakstīšanos iestādes vai uzņēmuma darba jautājumos.

3. Persona vai iestāde, kas izpilda finanšu un komerciālus uzdevumus citai personai vai iestādei.

Avoti: LLVV

korespondēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Sarakstīties (ar personām vai iestādēm).

2. Savstarpēji atbilst, saskanēt; būt savstarpējā attieksmē, sakarā.

Avoti: LLVV

korespondētājloceklis   -ļa, v.

1. Akadēmijas vai zinātniskas biedrības loceklis, kam nav visu īstenā locekļa tiesību.

Avoti: LLVV

korestenoma   med.

1. Zīlītes sašaurinājums (anatomisks).

Avoti: TM

korēties   apv.

1. Knosīties, gorīties.

Avoti: ME

korešs   žarg.

1. Draugs.

Avoti: KZ

Korfantova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 1900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 13./14. gs.

Avoti: Wi

Korfu   vietv.

1. Kerkira - pilsēta Grieķijā.

2. Kerkira - sala Jonijas jūrā, Grieķijas teritorija.

Avoti: Wi, PZT

korga   apv.

1. Grūts un nepatīkams darbs ar dažādiem pienākumiem.

Avoti: ME, VeAT

Korgana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Korgan"), Ordu ilā, 12800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

korgāt   apv.

1. Skaļi, trokšņaini un daudz runāt.

Avoti: ME

korgāt   apv.

1. Smagi strādāt mājsaimniecības darbus.

Avoti: ME

korgijs   v.

1. Neliela auguma spēcīgs suns ar zemām kājām un lapsai līdzīgu galvu; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: MLVV

Korgorušs   mit.

1. Austrumslāvu mitoloģijā - mājas gariņa palīgs, ko iztēlojās kā kaķi uz divām kājām un prot runāt un ticēja, ka tas palīdz trūcīgajiem, atņemot krājumus un naudu bagātajiem.

Avoti: Mit

Korguna   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Korgun"), Čankiri ilā, 1900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Korģe   vietv.

1. Salacas kreisā krasta pieteka Alojas, Limbažu un Salacgrīvas novadā, garums - 23 km.

Avoti: LD

Korģeļciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Cēres pagastā.

Avoti: LC

Korģene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā.

2. Korģe - Salacas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LC, LD

korģenieši

1. Mazsalacas novada Mazsalacas pagasta apdzīvotās vietas "Korģene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Korhogo   vietv.

1. Pilsēta Kotdivuārā, Savannas reģiona administratīvais centrs, 142000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

korī   žarg.

1. Grupā (izvarošana, dzimumakts).

Avoti: KZ

Kori   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cori"), Lacio reģiona Latīnas provincē, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

koriamirtīns   med.

1. Auga "Coriaria myrtifolia" indīgs glikozīds, kas izraisa krampjus.

Avoti: TM

korianders   novec.

1. Koriandrs.

Avoti: LME

koriandra   apv.

1. Koriandrs (3) - garšviela.

Avoti: VV

koriandrs   -a, v.

1. Čemurziežu dzimtas ģints ("Coriandrum"), viengadīgs garšaugs ar nelieliem, ieapaļiem dzelteniem vai brūnganiem augļiem - sēkleņu skaldaugļiem, 2 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Sējas koriandrs— koriandru suga ("Coriandrum sativum"), sens kultūraugs, savvaļā sastopams kā dārzbēglis.

2. Šī garšauga auglis.

3. Garšvielas, ko gatavo no šī auga augļiem, sēklām, zaļumiem, eļļas.

Avoti: LLVV, VV

korians

1. Blīvs, ekoloģiski tīrs, uz akrila bāzes veidots kompozītmateriāls, kurā atšķirībā no dabiskā akmens (piemēram, marmora vai gaišā granīta) neiesūcas traipi (sarkanvīna, mērces); koriāns.

Avoti: PL

koriāns

1. Korians - blīvs, ekoloģiski tīrs, uz akrila bāzes veidots kompozītmateriāls, kurā atšķirībā no dabiskā akmens (piemēram, marmora vai gaišā granīta) neiesūcas traipi (sarkanvīna, mērces).

Avoti: PL

Koriba   vietv.

1. Koriba ezers - atrodas Īrijas rietumu daļā ("Lough Corrib"), platība - 170 kvadrātkilometru, garums - 44 km, platums - līdz 10 km, bet sažmaugā tikai 1,5 km, dziļums - līdz 50 m.

Avoti: PZT, PuA

koribanti

1. mit. Grieķu mitoloģijā - Lielās dievu mātes Rejas - Kibeles pavadoņi un kulta kalpotāji, kurus uzskatīja par dieva Apollona un mūzas Talijas bērniem.

2. vēst. Frīģiešu priesteri, kas kalpoja dievei Kibelei.

3. pārn. Komēdiju aktieri.

Avoti: Mit, SV96

koribantisks   novec.

1. Pārliecīgi, trakiski jautrs.

Avoti: SV33

koribantisms   med.

1. Maniakāls stāvoklis ar bezmiegu, satraukumu un redzes halucinācijām.

Avoti: TM

korīca   apv.

1. Koks ar stipri atliektu sakni vai atzarojumu, seno latviešu celtnēs izmatoja kā spāri; kaba.

Avoti: ME

Koričani   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabalā, 2900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

korida   novec.

1. Korrida.

Avoti: LME

Koridala   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 63400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

koridornams

1. Dzīvojamais nams, kurā dzīvokļu ieejas atrodas kopējā ar kāpņu telpu saistītā koridorā.

Avoti: LatV

koridors   -a, v.

1. Gaitenis.

Koridoru sistēma— telpu izvietojuma sistēma (celtnē), kur visu telpu durvis iziet uz kopēju koridoru.

2. pol. Šaura (kādas valsts) zemes josla, kas, šķērsodama citas valsts teritoriju, paver (tai) izeju uz jūru vai savieno (to) ar citu (tai) piederošu teritoriju.

Avoti: LLVV

korifa   lat.

1. dsk. Viendīgļlapju klases palmu apakšklases palmu rindas palmu dzimtas ģints ("Corypha").

Saulessargu korifa— saulesarga korifa ("Corypha umbraculifera"), kas sastopama Āzijas dienvidaustrumos, ziedkopas garums - 14 m, platums - 12 m.

Avoti: PDE

korifajs   novec.

1. Korifejs.

Avoti: KV

korifans   žarg.

1. Dzērājs.

Avoti: SLG

korifejs   -a, v.

1. Izcils (zinātnes, mākslas) darbinieks.

2. Vadošais dejotājs (kordebaletā).

3. Sengrieķu traģēdijā - kora vadītājs un priekšdziedātājs.

Avoti: LLVV

Korigani   mit.

1. Ķeltu (vēst. Bretaņa) mitoloģijā - zemākā līmeņa mitoloģijā avotu gari, kas mita krāšņās pazemes alās, tie parādījās virszemē skaistu sieviešu veidolā, baltos tērpos.

Avoti: Mit

koriģējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> koriģēt (1).

2. mil. Paveikta darbība, rezultāts --> koriģēt (2).

Avoti: LLVV

koriģēšana   mil.

1. Labošana, precizēšana.

2. Divu vai vairāku skaidri redzamu objektu peilējums no novērotāja skata punkta.

3. Ceļu, dzelzceļu u. c. atspoguļojums uz kartes vai plāna attiecībā pret topogrāfiskās vides detaļām.

4. Ugunsvadības jomā - jebkuri labojumi apšaudes datos, lai tuvinātu trāpījumus vai sprādziena vidējo punktu tuvāk mērķim.

5. Artilērijas šāviņu trāpījumu noviržu noteikšana, atbilstošo labojumu aprēķināšana un izmantošana, lai regulētu tēmēšanas aparatūru, laika degļus u. c. ugunsvadības ierīces.

Avoti: MIL

koriģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Labot, precizēt.

Koriģējošā vingrošana med.— ārstnieciskās fiziskās kultūras nozare, kurā ar vingrojumiem labo ķermeņa deformācijas, kā arī aizkavē to veidošanos.

2. mil. Parasti savienojumā ar "uguni": šaušanas laikā konstatēt tēmēšanas kļūdas un labot šaušanas datus.

Avoti: LLVV

Korija   vietv.

1. Korija del Rio - pilsēta Spānijā ("Coria del Rio"), Andalūzijas autonomā apgabala Seviljas provincē, 30100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Korijama   vietv.

1. Pilsēta Japānā, Honsju salā, Fukušimas prefektūrā, 329300 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

korijs

1. Mugurkaulnieku un cilvēka ādas saistaudi, pamatāda.

Avoti: ZTV

korikajs   novec.

1. Garens pagalms, arī pārsegta halle palaistrās, kur vingrinājās smiltīm vai miltiem pildītu maisu sviešanā.

Avoti: KV

Koriljāno   vietv.

1. Koriljāno d'Otranto - pilsēta Itālijā ("Corigliano d'Otranto"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 5800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Koriljāno Kalabro - pilsēta Itālijā ("Corigliano Calabro"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 39100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Korina   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 3500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Korinaldo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Corinaldo"), Markes reģiona Ankonas provincē, 5100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

korine

1. Sauszemes vai ūdens platība, kam ir Eiropas mēroga dabas aizsardzības nozīme neatkarīgi no pašreizējā aizsardzības statusa.

Avoti: LD

korinebaktērija

1. dsk. Baktēriju nodalījuma "Firmicutes" klases "Tallobacteria" ģints "Corynebacterium", aerobiskas vai fakultatīvi aerobiskas, nesporulējošas, nekustīgas grampozitīvas nūjiņas.

Avoti: LD, EV

Korinta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Corinth"), Misisipi štatā, 14800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Alvin"), Teksasas štatā, 20800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1030 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas pussalas ziemeļaustrumos, osta Korintas kanāla krastā, 58200 iedzīvotāju (2012. g.).

5. Korintas kanāls - kuģojams kanāls Korintas zemesšaurumā (angļu val. "Corinth Canal"), Grieķijas dienvidos, savieno Jonijas jūras Korintas līci ar Mirtejas jūras Saronika līci, garums - 6,3 km, platums - 25 m, dziļums - ~8 m.

6. Korintas līcis - atrodas Jonijas jūras austrumu daļā, Patras līča turpinājums (Grieķijā), garums - 130 km, platums pie ieejas - 3 km, lielākais līdz 35 km, dziļums - līdz 935 m.

7. vēst. Sengrieķu pilsēta.

Korintas stils— visdaiļākais kolonnu stils ar greznu kapiteli un akanta lapu rotājumu.

Avoti: WA16, LpA, Wi, LģE, SV33

korinte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Amelanchier"), krāšņumkrūms ar veselām, ovālām lapām, baltiem ziediem ķekaros un melniem, sulīgiem augļiem.

Alkšņlapu korinte— korintu suga ("Amelanchier alnifolia").

Gludā korinte— korintu suga ("Amelanchier laevis").

Kanādas korinte— korintu suga ("Amelanchier canadensis").

Kokveida korinte— korintu suga ("Amelanchier arborea").

Krāšņā korinte— korintu suga ("Amelanchier florida").

Ķekaru korinte— vārpainā korinte.

Lamarka korinte— korintu suga ("Amelanchier lamarckii").

Ovālā korinte— korintu suga ("Amelanchier ovalis").

Vārpainā korinte— korintu suga ("Amelanchier spicata"), kas Latvijā stādīta kopš 19. gs. beigām, aklimatizējusies un pārgājusi savvaļā.

2. Šī auga auglis.

Avoti: LLVV, DaE, LD, VV

korinte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sīka, tumša vīnoga bez kauliņa.

Avoti: LLVV, VV

korintisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar sengrieķu Korintas pilsētu, ar arhitektūras stilu, kas veidojies šajā pilsētā.

Korintiskais orderis— klasiskā ordera tips, kam raksturīgas slaidas kolonnas ar bāzi, dziļas kanelūras kolonnas stāvā un grezns kapitelis ar akanta lapu rotājumu.

Avoti: LLVV, MkV

koriolas

1. Himēniju sēņu afilloforu rindas dzimta, kas jaunākajā sistemātiskajā iedalījumā apvienota ar piepju dzimtu.

Avoti: LPE

koris   -ra, v.

1. Liels, tembrāli un skaitliski līdzsvarots dziedātāju ansamblis.

Jaukts koris— koris, kas sastāv no vīriešu un sieviešu balsīm.

Kora diriģents— korim rakstīta skaņdarba muzikālais iestudētājs un atskaņojuma vadītājs; kordiriģents.

Kora dziedāšana— muzikālā audzināšana (vispārizglītojošā skolā) - vokālo dotību izkopšana, attiecīgas kora balss iestudēšana.

Koru (arī dziesmu) karš— koru sacensības dziesmu svētkos.

Runas koris— ansamblis, kura dalībnieki vienlaikus deklamē daiļdarbu.

// dsk. lok., apst. nozīmē; pārn. Vienlaicīgi, reizē (piemēram, runāt, kliegt, smieties).

2. Skaņdarbs vai skaņdarba (piemēram, operas) fragments, kas sacerēts kora izpildījumam.

3. vēst. Sengrieķu traģēdijā un komēdijā - izpildītāju grupa, kas vienlaikus runā vai dzied.

4. Lukta.

5. Kore.

6. Kors.

Avoti: LLVV, ViV

koris   -ra, v.; apv.

1. Tūta no alkšņa mizas.

2. Uz ratiem vai ragavām liekams grozs.

Avoti: ME, ViV

koris   -ra, v.; apv.

1. Augšējā daļa, visaugstākā vieta (parasti kalnam); kore (2).

2. Uz stieņa uzlikta zīme.

Avoti: ME, VeAT

Korisija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, 1050 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

korisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kori (2), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

korists   -a, v.

1. Kora dalībnieks, dziedātājs.

Avoti: LLVV

korišs   žarg.

1. Draugs; paziņa.

Avoti: SLG

Korivertona   vietv.

1. Pilsēta Gajānā ("Corriverton"), Atlantijas okeāna piekrastē, 11500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

korjaki

1. Tauta, dzīvo gk. Korjaku autonomajā apvidū (Krievijā); runā korjaku valodā.

Korjaku valoda— čukču-kamčatkiešu valodu saimes valoda; rakstības pamatā krievu alfabēts.

Avoti: EV

Korjaku   vietv.

1. Korjaku kalniene - kalnu sistēma Āzijas ziemeļaustrumiem, Krievijā (Kamčatkas un Magadanas apgabalā), garums - 800 km, platums - līdz 270 km, augstākā virsotne - 2562 m.

2. Korjaku sopka - darbīgs vulkāns Kamčatkas pussalas Austrumu grēdājā, Krievijas Kamčatkas novadā, augstums - 3456 m, andezīti, bazalts, lava, nogāzēs šļūdoņi.

Avoti: LģE

Korjažma   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Arhangeļskas apgabalā, 38000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Korjentesa   vietv.

1. Korrjentesa - pilsēta Argentīnā.

Avoti: PZT

Korjukovka   vietv.; novec.

1. Korjukivka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Korjukivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerņigovas apgabalā, 13160 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

korka   apv.

1. Korķis 1(1).

Avoti: ME

korka   apv.

1. Grūts un nepatīkams darbs ar dažādiem pienākumiem.

Avoti: ME, VeAT

Korka   vietv.

1. Pilsēta Īrijas dienvidos (īru val. "Corcaigh", angļu val. "Cork"), Mansteras provincē, grāfistes administratīvais centrs, 119200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

korkālis   apv.

1. Kokalis.

Avoti: ME

korki

1. Tauta, dzīvo Indijas vidienē, Tapti baseinā, valoda pieder pie mundu saimes, saglabājušās ģints iekārtas paliekas, reliģija - animisma un hinduisma sajaukums.

Avoti: PZT

Korkiga   vietv.

1. Korka - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Korkina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, 36200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

korkli   apv.

1. Kārkli.

Avoti: BsV

Korklinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

3. Balvu novada Balvu pagasta apdzīvotās vietas "Kārklinieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Korkļi   vietv.

1. Alūksnes novada Ziemera pagasta apdzīvotās vietas "Kārkļi" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Korkodona   vietv.

1. Upe Krievijā, Magadanas apgabalā, Kolimas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Korkorana   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Corcoran"), Kalifornijas štatā, 22800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Korkovada   vietv.; novec.

1. Korkovado.

Avoti: PZT

Korkovado   vietv.

1. Korkovado līcis - atdala Čilojes salas dienvidu daļu no Čonosu arhipelāga un Dienvidamerikas kontinenta, savieno Kluso okeānu ar Ankudas līci.

Avoti: PZT, PuA

korkrekls   novec.

1. Korsvārki.

Avoti: KV

korkāt   apv.

1. Smagi strādāt mājsaimniecības darbus.

Avoti: ME

korkstēt   apv.

1. Kurkstēt.

Avoti: ME

korkšēt   apv.

1. Kurkstēt.

2. niev. Neapmierināti, īgni (ko) runāt, sacīt.

Avoti: ĒiV, ViV

Korkuļi   vietv.

1. Korkuļu sausgultne - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Jaunjelgavas novada Sērenes pagastā, ~1,5 km uz dienvidaustrumiem no Pļaviņu HES, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., Dešupīte tek pa 10-15 m dziļu gravu, bet ~300 m lejpus Korkuļu mājām izzūd karsta kritenēs un vēl pēc 200 m ūdens atkal izplūst virspusē.

Avoti: LE1, La1, LPag

korkungi   novec.

1. Domkapitulu un kollēgiātkapitulu, arī regulēto kanoniķu iestāžu locekļi.

Avoti: KV

Korkuta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Korkut"), Mušas ilā, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Korkuteli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Korkuteli"), Antaljas ilā, 21900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

korķains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir līdzīgs korķim (1).

Avoti: LLVV

korķakmens   novec.

1. Būvmateriāls no zirņu lielumā sasmalcinātiem korķu atkritumiem, kas saistīti ar kaļķi, māliem, darvu vai azbestu, stipri saspiesti īpašās formās un izkaltēti.

Avoti: KV

korķaudi   -u, vsk. korķauds, -a, v.; bot.

1. Audi, kuros ir korķviela.

Avoti: LLVV

korķējamais   apv.

1. Rīks pudeļu aizkorķēšanai.

Avoti: ĒiV

korķeni   apv.; hip.

1. Tīruma zilausis ("Delphinium consolida").

Avoti: Aug2

korķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. parasti savienojumā ar "ciet". Aizdarīt (ko) ar korķi.

2. parasti savienojumā ar "vaļā". Atdarīt (ko aizkorķētu).

3. žarg. Vemt.

Korķis rauj— vēmiens nāk, nelabi.

Avoti: LLVV, SLG

korķī   žarg.

1. Piedzēries.

Avoti: SLG

korķis   -ķa, v.

1. Ārējie (augu) audi, kas sastāv no plakanām, rindās novietotām un ar gaisu pildītām šūnām un aizkavē iztvaikošanu, aizsargā pret ievainojumiem; no šiem audiem iegūtais materiāls.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds (augs), kam uz stumbra un zariem veidojas biezs šādu audu slānis.

2. No šiem audiem vai arī no cita materiāla izgatavots aizbāznis (parasti pudelēm).

3. sar. Elektriskais drošinātājs.

4. apv. Pludiņš.

Avoti: LLVV, ViV, KnV

korķis   žarg.

1. Vemšana.

2. Klunkšķim līdzīga skaņa, kuru riestojošs medņu gailis parasti izdod, pārejot no knipēšanas uz slīpēšanu.

Avoti: SLG, Vng

korķis   žarg.

1. Stūra sitiens (futbolā).

Avoti: Žrg

korķis   žarg.

1. Bezizeja.

2. Galva.

Aizlaist uz korķa— sākt pļēgurot.

Avoti: SLG

korķkoks   -a, v.

1. Rūtu dzimtas ģints ("Phellodendron"), vasarzaļš divmāju krāšņumkoks ar biezu korķa slāni uz stumbra un zariem, ~10 s., Austrumāzija mērenajā un subtropu joslā.

Amūras korķkoks— korķkoku suga ("Phellodendron amurense"), ko Latvijā audzē kā dekoratīvu koku parkos.

Avoti: LLVV, LD

korķozols   -a, v.

1. Dižskābaržu dzimtas ozolu ģints suga ("Quercus suber"), mūžzaļš koks Vidusjūras apgabalā ar biezu korķa slāni uz stumbra un zariem.

Avoti: LLVV, PDE

korķviela   -as, s.; parasti vsk.

1. Viela, kas ietilpst korķa šūnu apvalkā.

Avoti: LLVV

korķviļķis   -ķa, v.

1. Rīks korķa izvilkšanai no pudeles.

Avoti: LLVV

Korleone   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Corleone"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 11200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

korma

1. Indiešu virtuves ēdiens - garšvielās cepta gaļa vai dārzeņi mērcē.

Avoti: PL

Kormale   vietv., vēst.

1. Kuldīgas novada apdzīvotās vietas "Kurmāle" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Kormalen   vietv.

1. Kuldīgas novada apdzvotās vietas "Kurmāle" nosaukuma variants, kas minēts 1253. g. dokumentos.

Avoti: LPag

kormalnieki

1. Kuldīgas novada Kurmāles pagasta apdzīvotās vietas "Kormale" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kormeistars   -a, v.

1. Kora diriģents, vadītājs (parasti muzikālajos teātros); kora diriģenta palīgs.

Avoti: LLVV

Kormeja   vietv.

1. Kormeja an Parīzi - pilsēta Francijā ("Cormeilles-en-Parisis"), Ildefransas reģiona Valduāzas departamentā, 23000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Kormiļceva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC

kormofiti

1. Augstākie augi (sūnas, papardes, ziedaugi); to organisms sastāv no saknēm, stumbra un lapām.

Avoti: SV69

Kormonsa   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cormons"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Gorīcijas provincē, 7500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kormorāns

1. dsk. Putnu klases pelikānveidīgo kārtas dzimta ("Phalacrocoracidae").

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Phalacrocorax"); garš kakls, īsi spārni un noapaļota aste; teicami peld un nirst; ēd zivis, ligzdo kolonijās; 3 ģ., 33 sugas; Latvijā retumis jūraskrauklis.

Gvano kormorāns— komorānu suga ("Phalacrocorax bougainvillei"), kas Dienvidamerikas rietumu piekrastē veido milzīgus gvano (ekskrementu) nogulumus.

Lielais kormorāns— jūraskrauklis ("Phalacrocorax carbo").

Avoti: LEV

kormorānputns

1. dsk. Putnu klases pelikānveidīgo kārtas kormorānu dzimta ("Phalacrocoracidae"), vidēji lieli un lieli putni (garums - 50-100 cm, masa - 0,8-4 kg), apspalvojums gk. melns, pārtiek no zivīm, ko ķer nirstot, 2-3 ģ., 30-33 s.

Avoti: PDE

kormus   novec.

1. Botānikā augstāko augu ķermenis, kurā izšķirams stublājs (stumbrs) ar lapām un saknes, kā pretstats zemāko augu tallum jeb laponim, kur šādi orgāni nav izšķirami.

Avoti: KV

kormuška   žarg.

1. Lodziņš kameras durvīs, caur kuru kaut ko dod.

Avoti: KZ

kornācejas   novec.

1. Divdīgļlapju augu dzimta umbellifloru rindā, koki vai krūmi, no tiem Latvijas florā grimonis.

Avoti: KV

kornaks   novec.

1. Indijā ziloņa vadonis, kas tam sēd uz kakla un ar veseri sit pa galvu, lai tas ietu uz vienu vai otru pusi.

Avoti: SV33

Korndaunaka   vietv.

1. Karndona - pilsēta Īrijā, tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Kornedo   vietv.

1. Kornedo Vičentīno - pilsēta Itālijā ("Cornedo Vicentino"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Korneiburga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Korneuburg"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 12300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kornelja   vietv.

1. Kornelja de Ļobregata - pilsēta Spānijā ("Cornella de Llobregat"), Katalonijā, Barselonas provincē, 86200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

korneris   novec.

1. Korners.

Avoti: Ang

korners   -a, v.

1. Fondu biržā noslēgts īslaicīgs nolīgums, kura mērķis ir tālākpārdošanai kopīgi uzpirkt atsevišķu sabiedrību akcijas vai arī iegūt kādas sabiedrības akciju kontrolpaketi.

2. Īslaicīgs spekulatīvs uzņēmēja nolīgums, kura mērķis ir uzpirkt noteiktu preču krājumus un paaugstināt cenu.

3. sarunv., novec. Stūra sitiens futbolā.

Avoti: SV99

Kornešti   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Ungenu rajonā, 3300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

kornete   -es, dsk. ģen. -šu, s.; mūz.

1. Augsta diapazona metāla pūšamais instruments, kas sastāv no liektām misiņa caurulēm, ventiļu mehānisma un uzliekama piemutņa.

Avoti: LLVV

Korneti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alūksnes novadā 23 km no Alūksnes, izveidojusies bijušās muižas "Alt-Laitzen" teritorijā, Veclaicenes pagasta centrs; saukta arī - Veclaicene.

Korneta ezeri— ezeru grupa Alūksnes augstienes Veclaicenes paugurainē, Alūksnes novada ziemeļos pie Igaunijas robežas, Veclaicenes aizsargājamo ainavu apvidū, Pilskalna, Dzērves, Ievas, Mazais un Raipala ezers, kā arī Mellītis, L. Baltiņš un M. Baltiņš.

Avoti: LE1

Korneti-Peļļi   vietv.

1. Dabas liegums Alūksnes augstienes Veclaicenes paugurainē, Alūksnes novada Veclaicenes pagastā un Apes novada Apes pagastā, Veclaicenes aizsargājamo ainavu apvidū, valsts aizsardzībā kopš 1962. g., platība - 797 ha, aizņem 150-500 m platās un 40-60 m dziļās Korneta un Peļļu subglaciālās iegultnes, kā arī to atzarojumus.

Avoti: LE1

kornetieši

1. Alūksnes novada Alsviķu pagasta apdzīvotās vietas "Korneti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kornetists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē korneti.

Avoti: LLVV

kornets   -a, v.

1. Zemākā virsnieka pakāpe dažu valstu kavalērijā.

Avoti: LEV

kornets   mūz.

1. Trompetei līdzīgs mūzikas instruments, lietoja gk. kara orķestros, jo tas vieglāk spēlējams nekā trompete; kornete.

2. Sevišķa, īpatnēja balss ērģelēs.

Avoti: KV

kornfleiki

1. Graudaugu (lielākoties kukurūzas) pārslas.

Avoti: PL

kornifikācija   med.

1. Pārragošanās.

Avoti: MSV

Korninga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Corning"), Ņujorkas štatā, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Corning"), Ārkanzas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Corning"), Kalifornijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

korniša

1. Gaļas vistu šķirne; Kornvolas vista.

Avoti: Ang

kornišons   -a, v.

1. Trīs līdz pieci centimetri garš gurķu auglis, kuru izmanto konserviem.

2. Šo gurķu konservi.

Avoti: LLVV, PL

kornišs   novec.

1. Korniša.

Avoti: Ang

Kornova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

Avoti: LC

Korntāle-Minhingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Korntal-Muenchingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 18600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kornūta   novec.

1. Ķīmijas laboratorijās stikla vai fajansa trauks bumbiera veidā.

Avoti: SV33

Kornvestheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kornwestheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 32200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kornvola   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Cornwall"), Ontārio provincē, osta Sentlorensas kreisajā krastā, 46300 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Pussala Lielbritānijas dienvidrietumos (angļu val. "Cornwall"), starp Bristoles līci un Lamanšu, garums - ~150 km, platums - 72 km, augstums - līdz 621 m.

3. Grāfiste Lielbritānijā ("Cornwall"), Anglijas dienvidrietumos, tāda paša nosaukuma pussalas galā, administratīvais centrs - Trūro, platība - 3563 kvadrātkilometri, 563600 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: PZT, Wi, LģE

Kornvolisa   vietv.

1. Kornvolisa sala - atrodas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, Karaliene Elizabetes salu dienvidaustrumu daļā, platība - 6915 kvadrākilometru.

Avoti: PZT

korņiks   apv.

1. Plosta stūrmanis, parasti pieredzējis plostnieks.

Avoti: TlV

koro-   med.

1. Salikteņos norāda uz zīlīti.

Avoti: MSV

koro

1. Cilšu grupa Indonēzijā, dzīvo Sulavesi salas centrālajā daļā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, ticīgie - musulmaņi, kristieši, saglabājuši arī tradicionālos ticējumus.

Avoti: PZT, EV

Koro   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlā ("Coro"), Falkonas štata administratīvais centrs, 158300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

korobats   vēst.

1. Ierīce reljefa un celtnes virsmas slīpuma noteikšanai, ko izmantoja akvaduktu būvē, līmeņrāža priekštecis, 6 m gara, solam līdzīga konstrukcija ar rievu ūdens ieliešanai virspusē un svērteņiem pie galu balstiem, lai precizētu vertikāli.

Avoti: Geo-65-43

korobka   žarg.

1. Ātrumkārba.

2. Noteikumu pārkāpums (piem., futbolā), diviem vienas komandas spēlētājiem vienlaikus no abām pusēm bloķējot kādu pretspēlētāju.

3. Veikals.

4. Kuģis.

Avoti: SLG, KZ

korobočka   žarg.

1. Vagons ar vienu izeju.

Avoti: KZ

koroborācija

1. Zemes un ēku ierakstīšana zemesgrāmatā.

Avoti: SV99

koroborējums   novec.

1. Apstiprinājums (ar tiesas lēmumu); koroborācija.

Avoti: LME

koroborēšana   ek.; novec.

1. Darbība, process --> koroborēt.

2. Apliecības izdošana par ievešanu nostiprinājuma grāmatā.

Avoti: Ztv1

koroborēt

1. Ierakstīt zemesgrāmatā.

Avoti: SV99

Koroča   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Belgorodas apgabalā, 5800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

koroče   žarg.

1. Īsāk; īsāk sakot (bieži lieto kā parazītvārdiņu).

Avoti: SLG

koročki   žarg.

1. Zābaki.

2. Kurpes.

3. Policijas dienesta apliecības.

Avoti: KZ

korodēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. tehn. Sabrukt, sairt apkārtējās vides, ķīmisko vai elektroķīmisko procesu ietekmē.

2. ģeol. Sabrukt, sadēdēt ūdens ķīmiskās un fizikālās iedarbības rezultātā (par iežiem).

3. med. Sabrukt dažādu procesu vai kodīgu vielu iedarbības rezultātā (par audiem).

Avoti: LLVV

korodēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. tehn. Korodēt (1).

2. ģeol. Korodēt (2).

3. med. Korodēt (3).

Avoti: LLVV

koroftīze   med.

1. Zīlītes progresējoša sašaurināšanās.

Avoti: TM

korokija   bot.

1. Asteru rindas ģints ("Corokia"), dekoratīvi krūmi, kas brīvā dabā sastopami Austrālijā un Jaunzēlandē, Eiropā audzē podos un siltumnīcās, tām ir mazi zvaigžņveida ziedi.

Klinteņu korokija— korokiju suga ("Corokia cotoneaster").

Avoti: DaE

korolārijs   loģ.

1. Tūlītējs secinājums; apgalvojums, kas tieši izriet no jau pierādīta apgalvojuma.

Avoti: SV96

Korolevščina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

korollārs   novec.

1. Papildinājums, konsekvence, secinājums, kas tieši izriet no kādas iepriekš pierādītas tēzes vai teorēmas.

Avoti: KV

Koroļevščina   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Korolevščina" nosaukuma variants.

Avoti: LC

koroļevščinieši

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Koroļevščina" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Koroļova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 187800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Koromandela   vietv.

1. Koromandelas krasts - Indostānas pussalas Bengālijas līča piekraste ("Coromandel") uz dienvidiem no Krišnas grīvas, Indijā, garums - 700 km, platums - 80-100 km.

Avoti: PZT

koron-   med.

1. Salikteņos norāda uz vainagu, vainagveida.

Avoti: MSV

korona   -as, s.

1. fiz. Gāzu izlāde, kas novērojama stipri nehomogēnos elektriskos laukos, pastāvot atmosfēras spiedienam.

2. fiz. Spīdošs rajons, apgabals ap metāla vadiem un smailiem elektrodiem šādā gāzu izlādē.

3. astr. Augsti jonizētas, stipri retinātas, plazmas apgabals ap Sauli; Saules vainags.

Avoti: LLVV

koronācija

1. Kronēšana - svinīga ceremonija, kurā jauno monarhu pasludina par valdnieku un viņam pasniedz valsts varas simbolus.

Avoti: SV99

Koronādo   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Coronado"), Kalifornijas štatā, 24900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

koronāls   -ais; s. -a, -ā;

1. val. Tāds (līdzskanis), kas veidojas, gaisa strāvai plūstot cauri spraugai, kuru veido cietās aukslējas un mēles muguras priekšējā daļa.

2. Vainagveida.

3. astr. Tāds, kas norisinās vai saistīts ar procesiem Saules vai citas zvaigznes koronā.

Avoti: LLVV

koronārisms   med.

1. Stāvoklis, ko raksturo vainagartēriju spazmas.

Avoti: TM

koronarīts   med.

1. Vainagartēriju iekaisums.

Avoti: TM

koronārs   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds (asinsvads), kas baro sirds muskuli; tāds, kas ir saistīts ar asinsvadu, kurš baro sirds muskuli.

Koronārā skleroze— sirds vainagartēriju pārkaļķošanās un elastības samazināšanās.

Avoti: LLVV, VE

koronārskleroze   med.

1. Vainagartēriju skleroze.

Avoti: TM

koronaturs   novec.

1. Koroners.

Avoti: Ang

Korone   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 1700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Koronela   vietv.

1. Koronela Ovjeda - Koronelovjedo, pilsēta Paragvajā.

Avoti: PZT

Koronelovjedo   vietv.

1. Pilsēta Paragvajā ("Coronel Oviedo"), Kaagvasas departamenta administratīvais centrs, 240500 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: PZT

koroners   -a, v.

1. Tiesas izmeklētājs (Anglijā, Amerikas Savienotajās Valstīs), kas izmeklē pēkšņi mirušo nāves cēloņus, ja ir aizdomas par varmācīgu nāvi.

Avoti: LLVV

Koronīda   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tesālijas lapita Flegija meita, Apollona iemīļotā un dziedniecības dieva Asklēpija māte, kas, gaidot dieva bērnu, kļuva viņam neuzticīga ar mirstīgo cilvēku Ishiju.

Avoti: Mit

koronilīns   med.

1. Vainadzīšu indīgs glikozīds.

Avoti: TM

koronions   med.

1. Kraniometrijā apakšžokļa vainagveida izauguma galotne.

Avoti: TM

koronizācija

1. Stiklaudumu augsttemperatūras apstrāde eļļotāja izdedzināšanai.

Avoti: ZTV

koronizlāde   el.

1. Gāzu izlāde, kas novērojama stipri nehomogēnos elektriskos laukos, pastāvot atmosfēras spiedienam.

Avoti: ZTV

koronji   mit.

1. Korejiešu mitoloģijā - liela čūska, kas mājā atnes bagātību un ilgu mūžu.

Avoti: Mit

koronki   žarg.

1. Zelta pulkstenis.

2. Zelta monētas.

Avoti: KZ

korono-   med.

1. Salikteņos norāda uz vainagu, vainagveida.

Avoti: MSV

koronofora

1. dsk. Asku sēņu pirenomicēšu klases rinda ("Coronophorales"), Latvijā konstatēta 2 dzimtas.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Coronophoraceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

Avoti: LD

koronogrāfs   -a, v.; astr.

1. Instruments Saules vainaga (koronas) fotografēšanai.

Avoti: LLVV

koronoīds   med.

1. Vainagveida.

Avoti: TM

Koronovo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 11400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1359. g.

Avoti: LpA, Wi

korontīns   med.

1. Asinsvadu paplašinātājs līdzeklis, lieto stenokardijas u. c. sirds vainagartēriju darbības traucējumu gadījumos.

Avoti: PmE

koropareklīze   med.

1. Zīlītes nobīdīšana sāņus radzenes daļējas necaurspīdības gadījumā, lai nostādītu to pret caurspīdīgo daļu.

Avoti: MSV

koroparelkīze   med.

1. Zīlītes nobīdīšana sāņus radzenes daļējas necaurspīdības gadījumā, nostādot to pret caurspīdīgo daļu.

Avoti: TM

koropčiķ   žarg.

1. Meklēt.

Avoti: KZ

Korora   vietv.

1. Pilsēta Klusā okeāna Palau salās, 11600 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Koropuna   vietv.

1. Vulkāns Andu Rietumkordiljerā (sp. val. "Nevado Coropuna"), Peru, augstums - 6425 km, nogāzēs tuksnesis, virs 5800 m - mūžīgais sniegs.

Avoti: LģE

Korosteņa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Žitomiras apgabalā, Užas krastos, 65500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

korosti   žarg.

1. Mazi bērni.

Avoti: KZ

Korostišiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Žitomiras apgabalā, Teterevas krastos, 25800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

korozija   -as, s.; parasti vsk.

1. tehn. Sabrukšana, sairšana apkārtējās vides ķīmisko vai elektroķīmisko procesu ietekmē.

2. ģeol. Sabrukšana, sadēdēšana (iežiem) ūdens ķīmiskās un fizikālās iedarbības rezultātā.

3. med. Sabrukšana (audiem) dažādu procesu vai kodīgu vielu iedarbības rezultātā.

Avoti: LLVV

korozijaizsardzība

1. Metožu un līdzekļu kopums metāla konstrukciju un izstrādājumu aizsardzībai pret koroziju.

Avoti: LPE

korozijizturība

1. Materiāla spēja nesabrukt agresīvo faktoru (gaisa piesārņojuma, temperatūras svārstību, mitruma, bioloģisko faktoru) iedarbībā.

Avoti: ZTV

korozijizturīgs

1. Tāds (materiāls), kas nepakļaujas korozijai.

Avoti: IZ-40-14

korozijnogurums

1. Izturības robežas samazināšanās, vienlaikus iedarbojoties uz to ar atkārtotām slodzēm un agresīvu vidi.

Avoti: EV

korozīvs

1. Saistīts ar koroziju, tai raksturīgs; tāds, kas izraisa koroziju.

Avoti: SV99

korpa   apv.

1. No kārklu klūdziņām pīts grozs.

Avoti: KiV

korpača   apv.

1. Vienkārša (ne visai rūpīgi darināta) ratu virsdaļa; (noceļama un uzliekama) ragavu rāmjveida virsdaļa ar atzveltni.

2. Ragavas ar atsevišķi darinātu (noceļamu un uzliekamu) virsdaļu un atzveltni.

Avoti: ĒiV, ViV

korpačapuža   apv.

1. Vieta zem atzveltnes ragavām.

Avoti: ViV

korpačpakaļa   apv.

1. Atzveltnes ragavu pakļējā daļa.

Avoti: ViV

korpačpriekša   apv.

1. Atzveltnes ragavu priekšējā daļa.

Avoti: ViV

korpas   apv.

1. Biezpiena rauši.

Avoti: ZrvI

korpe   apv.

1. Kurpe.

Avoti: BsV

korpēties   apv.

1. Nopūlēties, nomocīties.

Avoti: ME

korpi   apv.

1. Biezpiena rauši.

Avoti: ZrvI

korporācija   -as, s.

1. Biedrība, savienība, arī personu grupa, kuru vieno kopīgas profesionālas vai kārtas intereses un kurai ir noteiktas tiesības.

2. Sabiedrība saimnieciskas darbības veikšanai; akciju sabiedrība (ASV un dažās citās valstīs).

3. Studentu organizācija.

Avoti: LLVV

korporants

1. Korporelis - korporācijas (3) loceklis.

Avoti: SV99

korporatīvisms

1. Politiska iekārta, kur visi iedzīvotāji iedalīti dažādās apvienībās, atrodas to vispusējā kontrolē un stājas attiecībās ar valsts varu un savā starpā galvenokārt ar šo apvienību starpniecību.

2. Politiskās domas virziens un politiskā kustība, kas tiecas nodibināt šādu iekārtu.

3. Savas organizācijas atbalstīšana pat uz citu organizāciju vai personu interešu rēķina.

Avoti: SV96

korporatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar korporāciju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar korporāciju (2), tai raksturīgs.

3. Saistīts ar korporāciju (3), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

korporelis   -ļa, v.

1. Korporācijas (3) biedrs.

Avoti: LLVV

korporizācija   novec.

1. Šķidras vielas pārvēršana cietā.

Avoti: SV33

korporokavernozīts   med.

1. Briedumķermeņu iekaisums ar priapismu.

Avoti: TM

korpulence   -es, s.; parasti vsk.

1. Tuklība; pārmērīgs taukaudu daudzums ķermenī.

Avoti: LLVV

korpulents   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir tukls; tāds, kam ķermenī ir pārmērīgi daudz taukaudu.

Avoti: LLVV

korpulentums   v.

1. Vispārināta īpašība --> korpulents, šīs īpašības konkrēta izpausme.

korpus   novec.

1. Korpuss.

Avoti: SV33

Korpuskristi   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Corpus Christi"), Teksasas štatā, 320400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

korpuskula   -as, s.; fiz.

1. Ļoti sīka (kā, piemēram, vielas) daļiņa.

Avoti: LLVV

korpuskulārs   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Saistīts ar korpuskulu, tai raksturīgs; tāds, kas sastāv no korpuskulām.

Avoti: LLVV

korpuskuls   novec.

1. Korpuskula.

Avoti: KV

korpuss   -a, v.

1. Viena no vairākām celtnēm, kas atrodas uz kopēja apbūves gabala.

2. Nesošais pamatelements (mehānismam, ietaisei, ierīcei, mašīnai), pie kura piemontēti vai kurā iemontēti citi elementi vai mehānismi; elements, detaļa (mehānismam, ierīcei), pie kuras piemontētas citas detaļas.

// jūrn. Peldlīdzekļa apšuve, ķīlis un klājs.

Korpusa dubultojums— peldlīdzekļa apšuves veids, salaidbūves apšuvuma iekšpusē liekot vēl vienu apšuves kārtu, kas pagriezta 45-90 grādu leņķī attiecībā pret pirmo, tādējādi panākot teicamu korpusa izturību.

Korpusa dubultošana— korpusa dubultojums.

Korpusa konstrukcija— peldlīdzekļa uzbūve, dēļu savstarpējais izvietojums un nostiprinājums.

3. val. Tekstu un transkribētas runas krājums mašīnlasāmā formā.

Korpusa lingvistika— valodniecības apakšnozare, kas analīzei izmanto elektroniski uzkrātu tekstu korpusu.

4. mil. Karaspēka vienība, kas sastāv no vairākām divīzijām vai brigādēm.

5. Personu (parasti militārpersonu, diplomātisko darbinieku) kopums, kurām ir noteikta amata pakāpe, dienesta pakāpe, kategorija, uzdevums.

Diplomātiskais korpuss— diplomātisko pārstāvniecību vadītāji, kas akreditēti kādā to rezidences valstī; visas diplomātiskās pārstāvniecības amatpersonas.

6. vēst. Vidējā militārā mācību iestāde (pirmsrevolūcijas Krievijā).

7. poligr. Iespiedburti, kuru augstums ir 3,76 milimetri; 10 punktu burtu biezuma apzīmējums.

8. reti. Ķermenis (cilvēkam vai dzīvniekam).

Avoti: LLVV, VsV, GV

korpussistēma   poligr., vēst.

1. Sistēma, kurā korpusa biezne bija cicero līdzīga vienība.

Avoti: GV

korra   apv.

1. Liela auguma, kalsna cūka.

Avoti: ME

korrāt   apv.

1. Lēni iet, vilkties.

Avoti: ME

korrāzija   novec.

1. Iežu izgraušana un noslīpēšana ar vēja pūstām smiltīm.

Avoti: KV

Korredžo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Correggio"), Emīlijas-Romanjas reģiona Redžo nell'Emīlijas provincē, 25200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

korreferāts   novec.

1. Koreferāts.

Avoti: KV

korreferents   novec.

1. Koreferents.

Avoti: KV

korreferēt   novec.

1. Papildus ziņot, papildus referēt; koreferēt.

Avoti: LV93

korregidors   novec.

1. Spānijā karaļa iecelta tiesas vai administratīva persona pilsētā.

2. Portugālē administrators.

Avoti: SV33

korrehidors

1. Administratīva un tiesas amatpersona Spānijā (13. gs. - 1835. g.) un tās kolonijās.

Avoti: LPE

korrekcija   novec.

1. Korekcija.

Avoti: KV

korrektīvs   novec.

1. Tāds, kas pārmāca, labo: labošanas līdzeklis; labojums, papildinājums.

2. med. Atvieglināšanas līdzeklis.

Avoti: KV, LV93

korrektorijs   novec.

1. Istaba, kur ieslodzīt nogrēkojušos mūkus katoļu klosteros.

Avoti: SV33

korrektors   novec.

1. Korektors.

Avoti: KV

korrektrise   novec., s.

1. Korektors.

Avoti: LME

korrekts   novec.

1. Pareizs, bez kļūdām; kārtīgs, pieklājīgs.

Avoti: KV

korrektūra   novec.

1. Korektūra.

Avoti: KV

korrelācija   novec.

1. Korelācija.

Avoti: KV

korrelāti   novec.

1. Jēdzieni vai priekšmeti, kas ir korelācijas attiecībās.

Avoti: KV

korrelātīvisms   novec.

1. Atziņas teorijā uzskats, ka atziņas subjekts un objekts ir nešķiramā korelācijā.

Avoti: KV

korrelātīvs   novec.

1. Savstarpēji attiecīgs; tāds, kas savstarpēji viens otru papildina.

Avoti: KV, LV93

korrepetītors   novec.

1. Palīgdiriģents, kas pie klavierēm iestudē operas solistiem viņu partijas.

Avoti: KV

korrespektīvs   jur.

1. Korrespektīvs testaments - Savstarpējs testaments, kurā vienas personas iecēlums par mantinieku noticis ar nosacījumu, ka jāpastāv un jābūt spēkā otras personas iecēlumam, tā ka viens iecēlums var būt vai nebūt spēkā tikai kopā ar otru.

Avoti: LatV

korrespondence   novec.

1. Korespondence.

Avoti: KV

korrespondents   novec.

1. Korespondents.

Avoti: LME

korrespondēt   novec.

1. Korespondēt.

Avoti: LME

korrida

1. Vēršu cīņu izrāde Spānijā, Portugālē, D-Francijā un Latīņamerikas zemēs; piedalās 3 toreadori, kuriem ar zobenu katram jānogalina 2 vērši.

Avoti: LEV

Korridonija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Corridonia"), Markes reģiona Mačeratas provincē, 15500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

korridors   novec.

1. Koridors.

Avoti: LME

korriģēt   novec.

1. Izlabot kļūdas.

Avoti: KV

Korrjentesa   vietv.

1. Pilsēta Argentīnā ("Corrientes"), provinces administratīvais centrs, 369500 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Korrjentesas province - Argentīnas Republikas administratīvi teritoriāla vienība ("Corriente" / "Provincia de Corrientes"), atrodas valsts ziemeļaustrumu daļā, platība - 88199 kvadrātkilometri, 1035700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, Wi

korroborācija   novec.

1. Zemes un ēku ierakstīšana zemes grāmatā; koroborācija.

Avoti: KV

korroborēt   novec.

1. Nostiprināt kādu līgumu ar ierakstu zemes grāmatā.

Avoti: KV

korrobori   novec.

1. Austrālijas pirmiedzīvotāju deja, kuras kustības atdarina kara notikumus un medību piedzīvojumus, arī seksuālas norises, skatītājiem taktī plaukšķinot rokas vai dziedot.

Avoti: KV

korroborijs   rel.

1. Austrālijas aborigēnu ceremonija, kuras laikā notiek tautas svētku un kara dejas.

Avoti: R1

korroborisms

1. Austrālijas aborigēnu ceremoniāldeja dziesmu un mūzikas pavadījumā.

Avoti: IdV

Korropoli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Corropoli"), Abruco reģiona Terāmo provincē, 4900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

korrozija   novec.

1. Korozija.

Avoti: KV

korrumpēt   novec.

1. Samaitāt, piekukuļot, izdarīt korupciju.

Avoti: KV

korrupcija   novec.

1. Korupcija.

Avoti: KV

kors   apv.

1. Tūta.

2. Maiss, taša, kurvis.

3. Izmūrējums krāsns priekšā, kas uztver dūmus un dzirksteles, īpaši rijas krāsnīm.

4. Ar malku piepildīta krāsns.

5. Uguns pavardā.

6. Draugs.

Avoti: TlV, ZrvI, JV

korsa   apv.

1. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: Aug2

Korsakova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sahalīnas apgabalā, 32800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Korsakowo   vietv., vēst.

1. Korsakovas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Preiļu pagastā.

Avoti: KV

korsaks   novec.

1. Stepju lapsa, kurai skaists, bet neizturīgs kažoks.

Avoti: SV33

Korsāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Corsano"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 5600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

korsārs   -a, v.

1. Jūras laupītājs; jūras laupītāju kuģa kapteinis; pirāts.

Avoti: LLVV

korsāža   -as, s.

1. Sieviešu apģērba augšējā daļa līdz jostas vietai.

2. Sieviešu svārku pieguļošā daļa.

Avoti: LLVV

korsāžs   novec.

1. Korsāža.

Avoti: LME

Korsēra   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 14400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

korsešbikses

1. Staklēts korsešģērbs.

Bezstaru korsešbikses— korsešbikses no elastīgas drānas, kas, saspiežot vidukļa un iegurņa mīkstos audus, dara figūru vizuāli slaidāku; korsešbiksītes.

Stilbu korsešbikses— korsešbikses ar starām no elastīgas drānas.

Avoti: ZTV

korsešbiksītes

1. Korsešbikses no elastīgas drānas, kas, saspiežot vidukļa un iegurņa mīkstos audus, dara figūru vizuāli slaidāku; bezstaru korsešbikses.

Avoti: ZTV

korsešģērbs

1. Atsevišķas torsa daļas cieši ieskaujošs apakšģērbs, kas parasti ir darināts no elastīgas drānas, lai balstītu un pārveidotu ķermeņa virsmas mīksto audu un figūras dabisko apveidu.

Avoti: ZTV

korsete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Speciāla josta, kas saspiež krūšu kurvja lejasdaļu un vēderu, lai augumu padarītu slaidāku.

2. med. Ortopēdiska ierīce mugurkaula noturēšanai noteiktā stāvoklī vai tā deformācijas mazināšanai.

Ārstnieciskā jeb ortopēdiskā korsete— korsete mugurkaula noturēšanai noteiktā stāvoklī vai tā deformācijas samazināšanai.

Avoti: LLVV

korsets   novec.

1. Korsete.

Avoti: KV

korshikoviella   lat.

1. Harāciju dzimtas ģints.

Korshikoviella gracillipes— šīs ģints suga.

Korshikoviella limnetica— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Korsika   vietv.

1. Sala Vidusjūras ziemeļos (fr, val. "Corsa", korsikāņu val. "Corsica", pieder Francijai), platība - 8700 kvadrātkilometru, garums - 183 km, platums - līdz 85 km.

Avoti: LģE

Korsikāna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Corsicana"), Teksasas štatā, 24000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

korsikāņi   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Korsikas salas pamatiedzīvotāji; runā itāliešu valodas dialektos, franču valodā; ticīgie - katoļi.

2. arī vsk. Šis tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

Korsiko   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Corsico"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 34600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Korsikova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Avoti: LC

korso   nelok., v.; parasti savienojumā "korso brauciens".

1. Ziediem rotātu ratu rindas brauciens (itāliešu karnevālos); brauciens garā rindā citam aiz cita (parasti svētkos, svinībās).

2. fizk. Velosportā - tūrisma brauciens, kurā pēc noteiktas distances nobraukšanas tiek paziņots finišs.

Avoti: LLVV

Korsova   vietv.

1. Korsovas stacija - Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Kārsavas stacija" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Korsowka   vietv., vācu val.

1. Kārsava.

Avoti: FV

Korstenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Korstes muiža, kas atradās Valkas apriņķa Alūksnes pagastā.

Avoti: KV

korstums   apv.

1. Karstums.

Avoti: BsV

Korsuņa   vietv.; vēst.

1. Korsuņa-Ševčenkivska - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums līdz 1944. g.

Avoti: PZT

Korsuņa-Ševčenkivska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Čerkasu apgabalā, 18650 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Korsuņa-Ševčenkovska   vietv.

1. Korsuņa-Ševčenkivska.

Avoti: PZT

korsvārki   novec.

1. Katoļu garīdzniekiem no linu vai kokvilnas drānas darināts liturģisks tērps, kas sniedzas līdz ceļiem; lietoja arī kora dievkalpojumos.

Avoti: KV

Korše   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 4600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1962. g.

Avoti: LpA, Wi

Koršenbroiha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Korschenbroich"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 32300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Korši   vietv.

1. Saldus novada Novadnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kurši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Koršinīki   vietv.

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Kāršenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Koršupļeva   vietv.

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Koršupļova" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

Koršupļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

Avoti: LC

kortekss   psih.

1. Smadzeņu apvalks.

Avoti: PsA

kortelēt   apv.

1. Iekārtot dzīvot (kur, pie kāda).

Avoti: ViV

kortelēties   apv.

1. Vākties, kravāties (dzīvoklī vai no dzīvokļa).

Avoti: ViV

kortelis   -ļa, v.; apv.

1. Dzīvoklis, mītne.

Avoti: LLVV, MalV

kortelis   -ļa, v.; sar.

1. Stundas ceturtdaļa.

2. Kortelītis - ceturtdaļlitra degvīna.

3. Ceturtdaļa no pilna mēra.

Avoti: LLVV, KV, LE1

kortēlis   apv.

1. Dzīvoklis.

2. Ceturtdaļa.

Avoti: ME

kortelītis   -ša, v.; sar.

1. Viena ceturtā daļa litra vai stopa; šāda tilpuma trauks.

2. Šāda tilpuma trauks kopā ar tā saturu; šāda trauka saturs.

Avoti: LLVV

kortelnieks   apv.

1. Īrnieks.

Avoti: ME

Kortene   vietv.

1. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Pilskalns" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Kortenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Gulbenes novada Beļavas muižas un pagasta bijušais nosaukums.

2. Beļava.

Avoti: LPag, FV

Kortenhūfa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Kortenhoef"), Ziemeļholandes provincē, 6780 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kortesi   -u, v.; tikai dsk.

1. Likumdevēja sapulce, parlaments (Spānijā, arī Portugālē līdz 1911. gadam).

Avoti: LLVV

kortežs   -a, v.

1. Svinīgs gājiens vai brauciens; goda pavadonība; transportlīdzekļu rinda svinīgā braucienā.

2. inf. Sakārtota kopa, kurā ir galīgs skaits (n) elementu un kurā elementi var atkārtoties.

Avoti: LLVV, D89

kortīcija

1. dsk. Himēnijsēņu klases afilloforu rindas dzimta ("Corticiaceae"), sēņu augļķermeņi klājeniski, bieži malās atstāvoši no substrāta, Latvijā konstatētas 42 ģ., 82 sugas.

Avoti: LD

kortikalizācija

1. Funkcijas kortikalizācija - organismu vēsturiskās attīstības procesā radusies centrālās nervu sistēmas (it īpaši galvas smadzeņu garozas) dominējošā nozīme dzīva organisma funkciju regulēšanā.

Avoti: SV69

kortikāls   -ais; s. -a, -ā; anat.

1. Saistīts ar galvas smadzeņu garozu, tai raksturīgs.

Kortikālā regulācija— organisma funkciju regulācija tiešā smadzeņu garozas kontrolē.

Avoti: LLVV

kortiko-   med.

1. Salikteņos norāda uz garozu.

Avoti: MSV

kortikoadrenāls   med.

1. Attiecīgs uz virsnieru dziedzera garozu.

Avoti: TM

kortikoaferents   med.

1. Tāds, kas vada impulsus no galvas smadzeņu zemākajiem slāņiem uz augšu un iekšu, uz lielo smadzeņu garozu.

Avoti: TM

kortikoeferents   med.

1. Tāds, kas vada impulsus no lielo smadzeņu garozas uz āru un leju.

Avoti: TM

kortikofugāls   med.

1. Tāds, kas iet vai vada prom no galvas smadzeņu garozas.

Avoti: TM

kortikoīds   med.

1. Tāds, kas cēlies no virsnieru dziedzera garozas vai darbībā līdzīgs tā hormonam.

Avoti: TM

kortikopetāls   med.

1. Tāds, kas iet vai vada galvas smadzeņu garozas virzienā.

Avoti: TM

kortikosteroīdi   -u, vsk. kortikosteroīds, -a, v.; fiziol.

1. Steroīdi, kam ir noteiktas ķīmiskas vai bioloģiskas īpašības, kuras raksturīgas virsnieru dziedzeru garozas daļas hormoniem.

Avoti: LLVV

kortikosteroīds   med.

1. Steroīds, kam ir noteiktas ķīmiskas vai bioloģiskas īpašības, kas raksturīgas virsnieru dziedzera garozas hormoniem.

Avoti: TM

kortikosterons

1. Virsnieru garozas hormons, regulē gk. ogļhidrātu maiņu organismā; glikokortikoīds.

Avoti: LPE

kortikosuprarenoma   med.

1. Audzējs, kas attīstījies no virsnieru dziedzera garozas.

Avoti: TM

kortikotalāmisks   med.

1. Uz nervu ceļiem starp lielo smadzeņu garozu un redzes uzkalnu attiecīgs.

Avoti: MSV

kortikotrofisks   med.

1. Tāds, kas baro vai stimulē virsnieru garozu.

Avoti: MSV

kortikotropīns   novec.

1. Hipofīzes hormons, peptīds, kas sastāv no 39 aminoskābju atliekām.

Avoti: LxE

kortikotropocīts   med.

1. Hipofīzes priekšējās daivas šūna, kas sekretē adrenokortikotropisko hormonu.

Avoti: MSV

kortiks   -a, v.

1. Aukstais ierocis (ar īsu, slīpētu asmeni un nelielu rokturi), ko pie parādes tērpa nēsā kara flotes un aviācijas virsnieki, admirāļi, ģenerāļi.

Avoti: LLVV

Kortīna   vietv.

1. Kortīna d'Ampeco - pilsēta Itālijā ("Cortina d'Ampezzo"), Venetas reģionā, starpkalnu ielejā, Dolomītalpos 1224 m vjl., 6100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

kortizols   med.

1. Viens no virsnieru garozas glikokortikoīdu grupas hormoniem; hidrokortizons.

Avoti: VE

kortizons   -a, v.; parasti vsk.; fiziol.

1. Virsnieru dziedzeru garozas hormons.

Avoti: LLVV

Kortlenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cortland"), Ņujorkas štatā, 19200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kortona   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cortona"), Toskānas reģiona Areco provincē, 22500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kortreika   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Courtrai", nl., vācu "Kortrijk"), Flandrijas reģiona Rietumflandrijas provincē, 75200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

korts   -a, v.

1. Laukums tenisa spēlēšanai.

Avoti: LLVV

kortusa   novec.

1. Kortūza.

Avoti: LxE

kortūza   novec.

1. Prīmulu dzimtas ilggadīgs dekoratīvs lakstaugs, zied maijā, jūnijā purpursarkaniem ziediem čemuros.

Avoti: LxE

korubīns   novec.

1. Vērtīgākais no mākslīgiem korundiem, katodstaru ietekmē intensīvi spīguļo.

Avoti: KV

korugācija   med.

1. Saraukšana, sarukšana.

Avoti: TM

Koruļezers   vietv.

1. Galgauskas ezers Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LD

Korumba   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Corumba"), Matugrosu du Sula štatā, osta (izmanto arī Bolīvija) Paragvajas krastā, 103800 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Upe Brazīlijā, Gojasas štatā, Paranaibas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

korumpants

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar korupciju.

Avoti: PL

korumpējams

1. Piekukuļojams.

Avoti: Sin

korumpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izmantot dienesta stāvokli savtīgos nolūkos; uzpirkt, piekukuļot (amatpersonas, sabiedriskos un politiskos darbiniekus).

Avoti: LLVV

korumpētība

1. Pērkamība vai uzpirktība; dienesta vai sabiedriskā stāvokļa izmantošana savtīgos nolūkos.

Avoti: SV99

korumpēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ļaut sevi uzpirkt, piekukuļot (par amatpersonām, sabiedriskiem un politiskiem darbiniekiem).

Avoti: LLVV

korunds   -a, v.; parasti vsk.; min.

1. Zilgans vai dzelteni pelēks (retāk citas krāsas) oksīdu grupas minerāls, kura dārgakmeņu paveidi ir rubīns, safīrs.

Avoti: LLVV

korupcija   -as, s.; parasti vsk.

1. Dienesta stāvokļa izmantošana savtīgos nolūkos; amatpersonu, sabiedrisko un politisko darbinieku uzpirkšana, piekukuļošana; amatpersonu, sabiedrisko un politisko darbinieku pērkamība.

Avoti: LLVV

koruptants   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar korupciju; cilvēks, kas pakļaujas korupcijai.

Avoti: LLVV

koruptīvs

1. Saistīts ar korupciju, tai raksturīgs.

Avoti: SV99

korupts   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar korupciju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

Korva   vietv.

1. Alūksnes novada Alsviķu pagasta apdzīvotās vietas "Karva" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Korvalisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Corvallis"), Oregonas štatā, 55000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

korvalols   -a, v.; parasti vsk.

1. Kombinēts medikaments, ko lieto pret nervozitāti, stenokardiju, zarnu spazmām, kā arī hipertoniskās slimības ārstēšanā.

Avoti: LLVV

korvenieši

1. Alūksnes novada Veclaicenes pagasta apdzīvotās vietas "Korva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Korvenskaja   vietv., vēst.

1. Karvas pagasta vāciskā nosaukuma "Korwenhof" krieviskojums.

Avoti: LPag

korvete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Neliels sargkuģis.

2. Pretzemūdeņu un pretgaisa aizsardzībai paredzēts karakuģis 2. pasaules kara laikā.

3. vēst. Neliels buru karakuģis ar vienu lielgabalu rindu.

4. Amerikāņu sporta auto marka "Corvette", ko ražo kompānija "General Motors" kopš 1953. g.

Avoti: SV99, PL

korvolāns   vēst.

1. Mobila karaspēka vienība, kas sastāv no kavalērijas, kājniekiem un vieglās artilērijas un domāta uzbrukšanai ienaidnieka aizmugurei un komunikācijām šķirti no armijas galvenajiem spēkiem.

Avoti: SV69

Korwenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Karvas pagasta bijušais nosaukums.

2. Karva.

3. Korvas muiža, kas atradās Valkas apriņķa Karvas pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

korynetidae   lat.

1. Līķskudrulīšu dzimta.

Avoti: LD

korza   apv.

1. Cieta garoza.

Avoti: ME

korze   apv.

1. Turza.

Avoti: AB2

koržiks   žarg.

1. Paciets plācenītis.

Avoti: SLG

kos   apv., interj.

1. Lieto, lai labinātu, sauktu zirgu.

Avoti: KiV

kosa   -as, s.; bot.

1. dsk. Augstāko augu paparžaugu grupas nodalījums ("Equisetophyta"), kurā ietilpst sporaugi, kam ir izteikta regulāra paaudžu maiņa un attīstības ciklā dominē bezdzimumpaaudze - sporofīts, bet dzimumpaaudze - gametofīts - ir neliela, zaļa, daivaina plātnīte - protallijs, tikai 1 dzimta.

2. Šī nodalījuma klase ("Equisetopsida").

3. Šīs klases rinda ("Equisetales").

4. dsk. Šīs rindas dzimta ("Equisetaceae"), daudzgadīgi vienādsporu (izospori), retāk dažādsporu (heterospori) lakstaugi, kam raksturīgs stublāja dalījums posmos un mezglos, mūsdienās sastopama tikai 1 ģints.

5. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Equisetum"), daudzgadīgs lakstaugs ar ložņājošiem sakneņiem, stāvu, zarainu vai bezzaru stublāju ar dobiem posmiem, ~30 s., Latvijā konstatētas 10 s. un 3 reti sastopamas hibrīdiskas sugas.

Japānas kosa— kosu suga ("Equisetum japonicum").

Lielā kosa— kosu suga ("Equisetum telmateia syn. Equisetum maximum"), Latvijā aizsargājama.

Meldru kosa— kosu suga ("Equisetum scirpoides"), Latvijā aizsargājama.

Meža kosa— kosu suga ("Equisetum sylvaticum").

Pļavas kosa— kosu suga ("Equisetum pratense").

Purva kosa— kosu suga ("Equisetum palustre").

Raibā kosa— kosu suga ("Equisetum variegatum").

Tīruma kosa— kosu suga ("Equisetum arvense"), kas Latvijā visvairāk izplatīta.

Upes kosa— kosu suga ("Equisetum fluviatile syn. Equisetum limosum").

Zarainā kosa— kosu suga ("Equisetum ramosissimum").

Ziemzaļā kosa— kosu suga ("Equisetum hiemale").

6. apv. Jauni egļu dzenoli.

7. apv. Jauna apiņu vītne.

8. apv. Maura sūrene ("Polygonum aviculare").

Avoti: LLVV, KV, DaE, MiV, Aug, Aug2

kosa   apv.

1. Kovārnis ("Corvus monedula", senāk "Corvus moneduca").

Avoti: ME

kosa   apv.

1. Skausts zirgam; skausts.

2. Pakausis.

3. Cilnis, kumbrs.

Kalnu kosa— kalna mugura, arī kalnu grēda.

Avoti: ME

Kosa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Amatas novada Skujenes pagastā.

2. vēst. Kosas pagasts - pastāvēja bijušajā Cēsu apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Amatas novada Amatas un Skujenes pagastā, kā arī Vecpiebalgas novada Kaives pagastā.

3. vēst. Kosas muiža - Amatas novada Skujenes pagasta apdzīvotās vietas "Ģērķēni" bijušais nosaukums.

4. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, 19400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LPag, LC, Wi, PuA

kosacis   apv.

1. Zirgs, kam balti acu āboli.

2. Īsredzīgs cilvēks.

Avoti: KV

kosains   apv.

1. Bālgans.

Avoti: KV, ME

kosains   apv.

1. Apaudzis ar kosu, apklāts ar sausu zāli.

Avoti: KV, ME

kosains   apv.

1. Izdilis, spalvu nenometis.

Avoti: KV, ME

kosains   apv.

1. Ar 2 virsotnēm.

2. Divkosīgs.

Avoti: KV, ME

kosaja   žarg.

1. Tūkstoš latu.

Avoti: KZ

kosalēns   apv.

1. Jauns kovārnis.

Avoti: ME

Kosana   mit.

1. Sapoteku (vēst. Oahaka, Meksika) mitoloģijā - kopā ar Vičanu dievišķais pāris, kas ir visu lietu un būtņu pirmsākums, saistīts ar sauli un debesīm, kā zvēru un dzīvnieku radītājs ir saistīts ar medībām.

Avoti: Mit

kosars   žarg.

1. 1000 ASV dolāru.

Avoti: KZ

kosas   apv.

1. Savienojumā "acu kosas" - acs radzene.

Avoti: ME

Kosava   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, 2000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Koscežina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 23800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1398. g.

Avoti: LpA, Wi

koscinodiski

1. Kramaļģu nodalījuma dzimta ("Coscinodiscaceae"), vienšūnas un koloniju kramaļģes, šūnas cilindriskas vai diskveidīgas.

Avoti: LD

Koscjana   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 23000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1362. g.

Avoti: LpA, Wi

koscjums   apv.

1. Vīriešu uzvalks.

2. Sieviešu kostīms.

Avoti: KiV

kose   apv.

1. Zirgs.

2. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: KiV, Aug2

kosekanss   -a, v.; mat.

1. Trigonometriska funkcija, kuras vērtība ir vienāda ar sinusa funkcijas apgriezto vērtību; taisnlenķa trijstūra šaurā leņķa kosekanss ir hipotenūzas attiecība pret kateti, kas atrodas šim leņķim pretī.

Avoti: LLVV

kosekante   novec.

1. Kosekanss.

Avoti: KV

koseķ   žarg.

1. Piedzerties.

Avoti: KZ

Kosenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kosas muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Kosas pagastā.

Avoti: KV

kosēnieši

1. Amatas novada Skujenes pagasta apdzīvotās vietas "Kosa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kosens   apv.

1. Pļava, kurā aug kosa.

Avoti: ME

kosens   apv.

1. Jauns kovārnis.

Avoti: ME

Kosesa   vietv.

1. Upe Krievijā, Timas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kosēt   apv.

1. Klepot.

Avoti: BsV

kosēts   apv.

1. Svītrains.

Avoti: ME

kosi   apv.

1. Jauni egļu pumpuri.

Avoti: ME

kosi

1. Tauta DĀR, valoda pieder pie bantu saimes dienvidaustrumu grupas, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa ticīgo - kristieši.

Avoti: EV

Kosi   vietv.

1. Upe Ķīnā, Nepālā un Indijā ("Kosi"), Gangas kreisā krasta pieteka, garums - 730 km, sākas Tibetas kalnienes dienvidos, uz austrumiem no Makalu kalna dziļā aizā šķērso Himalajus.

Avoti: PZT

Kosiho   mit.

1. Sapoteku (Centrālamerika) zibens un lietus dievs, kas pielīdzināms lielajam acteku dievam Tlalokam.

Kosiho Pitao— sapoteku (vēst. Oahaka, Meksika) mitoloģijā - lietus uz zibens dievs, līdzīgs acteku Tlalokam.

Avoti: PmV, Mit

kosiķ   žarg.

1. Simulēt, izlikties par garīgi slimu.

Avoti: KZ

kosināt   apv.

1. Vilcināties, kavēties, tūļāties.

Avoti: KV

kosinēri   vēst.

1. Zemnieku karavīri, apbruņojušies izkaptīm Kosčuskas pulkos un 1831. un 1863. gadu poļu dumpjos.

Avoti: SV33

kosinus   novec.

1. Kosinuss.

Avoti: SV33, LV93

kosinuss   -a, v.; mat.

1. Trigonometriska funkcija - kustīgās leņķa malas patvaļīga punkta abscisas attiecība pret šī punkta vektora garumu; taisnleņķa trijstūra šaurā leņķa kosinuss ir šim leņķim pieguļošās katetes attiecība pret hipotenūzu.

Avoti: SV99

kosiņa   apv.

1. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: Aug2

kosis   apv.

1. Priežu jaunais dzinums.

Avoti: ViV

kosis   apv.

1. Kosacis.

Avoti: ME

kosīši   apv.

1. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: Aug2

kosīt   apv.

1. Izplucināt - plucinot sadalīt viscaur sīkāk (piemēram, vilnu).

Avoti: AB2

kosīties   apv.

1. Vienam otra skaustu (kosu) ar zobiem grūstīt (par zirgiem).

2. Ar knābi tīrīt spalvas.

Avoti: ME

kosīties   apv.

1. Grozīt (bolīt) acis no vienas puses uz otru (par zirgu).

Avoti: ME

kosītis   žarg.

1. Kiosks.

Avoti: Žrg

Kosīts   žarg.

1. Cigaretes "Kosmoss".

Avoti: SLG

Kosiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ivanofrankivskas apgabalā, 8540 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

kosja   žarg.

1. Tūkstoš latu.

Avoti: KZ

kosjaki   žarg.

1. Kleitas kabata.

Avoti: KZ

kosjaks   žarg.

1. Cigarete ar anašu (marihuānu).

2. Opija svara vienība.

Avoti: KZ

Kosjeriča   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Kosjerič"), Centrālās Serbijas Zlatiboras apgabalā, 4000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kosju   vietv.

1. Upe Krievijas Komi Republikā, Usas kreisā krasta pieteka, sākas Piepolārajos Urālos.

Avoti: LpA, PZT

Kosjva   vietv.

1. Upe Krievijā, Sverdlovskas apgabalā un Permas novadā, Kamas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

koska   apv.

1. Miza (ogām, augļiem, dārzeņu saknēm); apvalks (pākšaugiem).

2. Ar kādu vielu piesūcies ciets, sakaltis priekšmets.

Avoti: ĒiV

koskans   apv.

1. Sacietējis, izžuvis, no sviedriem un netīrumiem kļuvis stīvs.

Avoti: ZrvI

koskarņi   apv.

1. Egles mizas jumta nosegšanai.

Avoti: ME

koskārņi   apv.

1. Egles mizas jumta nosegšanai.

Avoti: ME

koskāt   apv.

1. Ilgāku laiku (ko) valkāt, lietot, kamēr piesūcas ar kādu vielu, kļūst ciets.

Avoti: ViV

koskāties   apv.

1. Piesūcinoties ar kādu vielu (piemēram, dubļiem), kļūt netīram, cietam.

Avoti: ViV

koskenieks   apv.

1. Kokmateriālu mizotājs vai mizu savācējs.

Avoti: ZrvI

koskinomantija

1. Sietiņa tecināšana - zīlēšana ar iekārtu sietiņu, ļaujot tam brīvi kustēties un norādīt īsto vietu.

Avoti: JkV

kosķi   žarg.

1. Domino.

Avoti: KZ

Koslada   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Coslada"), Madrides apgabala Madrides provincē, 88800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kosm.   saīs.

1. Kosmētiskais (~ remonts).

2. Kosmonautika (astronautika).

Avoti: i2, SV08

Kosma   vietv.

1. Upe Krievijā, Arhangeļskas apgabalā un Komi Republikā, Ciļmas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

kosmārija

1. dsk. Zaļaļģu nodalījuma desmīdiju dzimtas ģints ("Cosmarium"), vienšūnas zaļaļģes, ko iežmauga sadala 2 simetriskās pusēs, kuras nav dalītas daivās, ~2000 sugu, Latvijā konstatētas 130 s., kas izplatītas gk. augsto jeb sūnu purvu ūdeņos un starp sfagniem.

Avoti: LD

kosmati   novec.

1. Romas marmora dekoratori 12.-14. gs.

Avoti: KV

kosmeja   -as, s.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Cosmos"), sastopama tropiskajā un subtropiskajā Amerikā, 26 s., Latvijā 1 s. audzē kā krāšņumaugu.

Divplūksnu kosmeja— kosmeju suga ("Cosmos bipinnatus").

Sērdzeltenā kosmeja— kosmeju suga ("Cosmos sulphureus").

Avoti: LLVV, LD, DaE

kosmēte   novec.

1. Kosmētiķe, skaistumkopēja.

Avoti: LV93

kosmētika   -as, s.; parasti vsk.

1. Ķermeņa ādas, matu, nagu kopšanas paņēmieni; mācība par šādiem kopšanas paņēmieniem.

Ārstnieciskā kosmētika— mācība par ķermeņa ādas, matu, nagu kopšanas paņēmieniem, kā arī līdzekļiem un to pagatavošanu un lietošanu.

2. Līdzekļi, ko lieto ķermeņa, galvenokārt ādas, kopšanai.

Avoti: LLVV

kosmētiķis   -ķa, v.

1. Kosmētikas (1) speciālists.

Avoti: LLVV

kosmētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kosmētiku (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar sejas, ķermeņa izskatu, arī skaistumu.

Avoti: LLVV

kosmetologs   -a, v.

1. Kosmetoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

kosmetoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, kas pētī ādas kosmētiskos defektus, arī to ārstēšanas metodes un pareizu ķermeņa kopšanu.

Avoti: LLVV

kosmetoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kosmetoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kosmēts   novec.

1. Atēniešu efēbu uzraugs, ko balsojot vēlēja uz 1 g. no cienījamāko pilsoņu aprindām.

Avoti: KV

kosmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kosmosu, tam raksturīgs; tāds, kas norisinās ārpus Zemes atmosfēras.

Kosmiskie stari— daļiņu plūsma, kas nāk no kosmosa.

Kosmiskie putekļi— meteoru putekļi, arī vielas vissīkākās daļiņas, kas veido tumšus miglājus starpzvaigžņu telpā.

Kosmiskā medicīna— zinātņu (piemēram, medicīnas, bioloģijas) komplekss, kas pētī cilvēka dzīvības norises drošību un optimālos nosacījumus kosmiskās telpas apstākļos ārpus Zemes atmosfēras.

Kosmiskā psiholoģija— psiholoģijas nozare, kas pētī, kā kosmiskā lidojuma apstākļi ietekmē kosmonautu psihi; kosmopsiholoģija.

Kosmiskā bioloģija— bioloģijas zinātņu komplekss, kuras pētī organisma dzīvības norises kosmiskās telpas apstākļos; kosmobioloģija.

Kosmiskais ātrums— minimālais ātrums, ar kuru kustoties jebkurš Zemes ķermenis vairs neatgriežas uz Zemes.

Pirmais kosmiskais ātrums— minimālais ātrums, kas ķermenim jāsasniedz, lai tas sāktu kustēties apkārt Zemei pa riņķveida orbītu, 7,9 km/s.

Otrais kosmiskais ātrums— minimālais ātrums, ar kuru kustoties ķermenis pilnīgi pārvar Zemes pievilkšanas spēku, 11,2 km/s; paraboliskais ātrums.

Trešais kosmiskais ātrums— minimālais ātrums, ar kuru ķermenis aizlido projām no Saules sistēmas, 16,7 km/s.

Kosmiskā raķete— raķete, kas spēj pārvarēt Zemes pievilkšanas spēku.

Kosmiskais lidaparāts— lidaparāts, kas spēj lidot ārpus Zemes atmosfēras.

Kosmiskais kuģis— kosmiskais lidaparāts, kas nodrošina cilvēka lidojumu un uzturēšanos ārpus Zemes atmosfēras; kosmosa kuģis.

Kosmiskā stacija— mākslīgi radīts Zemes, arī citu planētu vai Saules pavadonis, kas paredzēts zinātniskiem pētījumiem un var noderēt par bāzi starpplanētu lidojumiem.

Kosmiskā kartogrāfija— kosmisko uzņēmumu un kosmiskās informācijas izmantošana topogrāfisko un tematisko karšu veidošanā.

// pārn. Ļoti liels; ļoti ātrs.

Avoti: LLVV

kosmo-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar kosmosu, norisinās kosmosā; norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar lidojumiem kosmosā, tā pētīšanu, apgūšanu.

Avoti: LLVV

kosmobiologs   -a, v.

1. Kosmobioloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

kosmobioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Bioloģijas zinātņu komplekss, kuras pētī organisma dzīvības norises kosmiskās telpas apstākļos; kosmiskā bioloģija.

Avoti: LLVV

kosmobioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kosmobioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kosmocentrisms

1. Pasaules skatījums, kurā par galveno uzskata kosmosu un tajā valdošo kārtību, pieņemot, ka dievi gan pastāv, taču, tāpat kā cilvēki ir pakļauti kosmosā valdošajai kārtībai, padoti tā likumiem.

Avoti: MkV

kosmodroms   -a, v.

1. Īpaši iekārtota teritorija kosmisko lidaparātu sagatavošanai lidojumam, palaišanai, to lidojuma vadībai un kontrolei.

Avoti: LLVV

kosmofizika   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikas nozare, kas pētī fizikālos procesus kosmosā un kosmiskajos ķermeņos.

Avoti: LLVV

kosmofizikāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kosmofiziku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kosmofiziķis   -ķa, v.

1. Kosmofizikas speciālists.

Avoti: LLVV

kosmogenija   novec.

1. Mācība par pasaules izcelšanos no dabas.

Avoti: SV33

kosmogonija   -as, s.; parasti vsk.

1. Astronomijas nozare, kas pētī debess ķermeņu un to sistēmu izcelšanos un attīstību.

2. mit. Mīti par pasaules radīšanu.

Avoti: LLVV, MrJ

kosmogonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kosmogoniju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kosmogrāfija   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Visuma aprakstīšana; īsu informatīva rakstura ziņu sakopojums par astronomijas, meteorolģijas, ģeogrāfijas un ģeoloģijas jautājumiem.

Avoti: EV

kosmogrāfs   novec.

1. Astronoms, debess spīdekļu pētnieks.

Avoti: LV93

kosmoķīmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par kosmisko ķermeņu ķīmisko sastāvu un ķīmiskajiem procesiem tajos.

Avoti: LLVV

kosmologs   v.

1. Kosmoloģijas speciālists.

Avoti: MLVV

kosmoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī kosmosu kā vienotu veselumu.

2. vēst. Sengrieķu filozofijā - mācība par dabu.

Avoti: LLVV

kosmoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kosmoloģiju (1), tai raksturīgs.

2. vēst. Saistīts ar kosmoloģiju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kosmon.   saīs.

1. Kosmonauts (kopā ar uzvārdu); kosmonautika.

Avoti: i1

kosmonautika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par lidaparātu lidojumiem kosmosā; šādu lidojumu teorija un prakse; astronautika.

Kosmonautikas diena— 1961. g. 12. aprīlis, pasaulē pirmais cilvēka lidojums kosmosā.

Avoti: LLVV

kosmonauts   -a, v.

1. Cilvēks, kas veic lidojumus kosmosā; astronauts.

Avoti: LLVV

Kosmonautu   vietv.

1. Kosmonautu jūra - malas jūra Atlantijas okeānā, pie Antarktīdas krastiem starp Enderbiju Zemi un Rīsera-Larsena jūru (starp 34.-48. austrumu garuma grādiem), platība - 699000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 4798 m.

Avoti: LģE

kosmonavigācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Kosmisko lidaparātu navigācija.

Avoti: LLVV

kosmonīms   val.

1. Īpašvārds, kas nosauc zvaigznāju vai kosmiskā izplatījuma zonu.

Avoti: VsV

kosmonomija   novec.

1. Mācība par likumiem, kas valda pasauli; kosmoloģija.

Avoti: SV33

Kosmonosi   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 4880 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kosmoplāns

1. Kosmosa kuģis, kas lidojuma posmus atmosfērā (pacelšanos un nolaišanos vai vienu no tiem) veic kā parasta lidmašīna.

Avoti: ZTV

kosmopolītisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kosmopolītismu, tam raksturīgs.

2. biol. Plaši izplatīts uz zemeslodes (par augiem vai dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

kosmopolītisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Ideoloģija, kas noraida nacionālu patstāvību un suverenitāti, sludina vienaldzīgu izturēšanos pret dzimteni, nacionālo kultūru, tradīcijām.

Avoti: SV99

kosmopolīts   -a, v.

1. Kosmopolītisma piekritējs; cilvēks, kas sevi neuzskata par piederīgu ne pie vienas tautas.

2. biol. Dzīvnieks vai augs, kas ir plaši izplatīts uz zemeslodes.

Avoti: LLVV

kosmopsiholoģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Psiholoģijas nozare, kas pētī, kā kosmiskā lidojuma apstākļi ietekmē kosmonautu psihi; kosmiskā psiholoģija.

Avoti: LLVV

kosmorāma   novec.

1. Savāda panorāma, kas rāda visas pasaules skatus.

Avoti: SV33

kosmosofija   novec.

1. Pasaules pazīšana ar iekšēju apcerēšanu, makrokosma pazīšana mikrokosmā.

Avoti: SV33

kosmoss   -a, v.; parasti vsk.

1. Starpplanētu, starpzvaigžņu, starpgalaktiku telpa līdz ar visiem objektiem, kas tajā atrodas, ārps Zemes robežām; visums (2).

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas noder, lai lidotu, uzturētos, strādātu šādā telpā; tāds, kas ir saistīts ar lidojumiem, uzturēšanos, darbu šādā telpā.

Kosmosa kuģis— kosmiskais lidaparāts, kas nodrošina cilvēka lidojumu un uzturēšanos ārpus Zemes atmosfēras; kosmiskais kuģis.

Kosmosa raķete— kosmiskā raķete.

Kosmosa medicīna— kosmiskā medicīna.

Avoti: LLVV, T, ZTV

kosmotelevīzija   -as, s.; parasti vsk.

1. Attēlu tieša pārraide no kosmiskā aparāta borta (kad aparāts atrodas kosmiskajā telpā vai uz citas planētas virsmas) un to uztveršana ar televīzijas sakaru tīklu; kosmovīzija.

Avoti: LLVV

kosmotrons   fiz.

1. Savulaik bieži lietots nosaukums Brukheivenas sinhofazotronam (Ņujorkas štats, ASV), kas spēj paātrināt protonus līdz 3 miljardiem elektronvoltu (3 GeV).

Avoti: MfV

kosmovīzija   -as, s.; parasti vsk.

1. Attēlu tieša pārraide no kosmiskā aparāta borta (kad aparāts atrodas kosmiskajā telpā vai uz citas planētas virsmas) un to uztveršana ar televīzijas sakaru tīklu; kosmotelevīzija.

Avoti: LLVV

kosms   -a, v.; parasti vsk.; poēt.

1. Kosmoss.

2. Kārtība, skaistums, saskaņa.

Avoti: LLVV, SV33

koso   med.

1. Kaltēti auga "Hagenia abyssinicia" ziedu čemuri.

Avoti: TM

Kosogols   vietv.

1. Huvsguls - ezers Mongolijas ziemeļos.

Avoti: PZT

kosojs   žarg.

1. Piedzēries.

Avoti: KZ

Kosona   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā ("Koson"), Kaškadarjas vilajetā, Kaškadarjas labajā krastā, 59300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PZT

Kosonē   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Cossonay"), Vo kantonā, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kosonsoja   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā ("Kosonsoy"), Namanganas vilajetā, 43700 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT

kosotoksīns   med.

1. Dzeltenīgs amorfs pulveris, koso aktīvā viela; stipra muskuļu inde.

Avoti: TM

Kosova   vietv.

1. Kosovas Republika - valsts Dienvideiropā, Balkānu pussalā (albāņu valodā "Kosova", serbu valodā "Kosovo"), platība - 10887 kvadrātkilometri, 1804800 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Priština, administratīvais iedalījums - 33 komūnas, robežojas ar Serbiju, Maķedoniju, Albāniju un Melnkalni.

2. Kosova Lacka - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 2200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1723.-1869. g. un kopš 2000. g.

3. novec. Kosiva - pilsēta Ukrainā.

4. novec. Kosava - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PuA, LģE, Wi, PZT

Kosovska   vietv.; novec.

1. Kosovska Mitrovica - Mitrovica, pilsēta Kosovā.

Avoti: PZT

KOSPAS-SARSAT   jūrn.

1. Starptautiska satelītsistēma, kas pieņem briesmu signālu SOS un atklāj kuģa avāriju 20 minūšu laikā jebkurā Pasaules okeāna daļā ar precizitāti līdz 3-5 km; darbojas no 1983. g.

Avoti: ZTV

koss   apv.

1. Dzidrs, caurspīdīgs.

2. Īsredzīgs.

Avoti: KV

kost-   med.

1. Salikteņos norāda uz ribām.

Avoti: MSV

kost   kožu, kod, kož, pag. kodu;

1. trans. Ar zobiem tvert, spiest (ko), lai atdalītu daļu (no tā), ar zobiem tvert, spiest (ko), lai (to) atdalītu (no kā).

Kost riekstu— šķelt rieksta čaulu ar zobiem.

// intrans. Spiest zobus (kur iekšā), cenšoties atdalīt daļu.

// sar. Ēst (parasti nedaudz).

2. intrans. Virzīt zobus (kur iekšā) un spiest tos kopā, cenšoties ievainot, arī nogalināt.

// trans.

// parasti divd. formā: kosts. Ar zobiem radīts (par brūci, ievainojumu).

// pārn. Skarot radīt sāpes, arī ievainot (par cietiem, asiem priekšmetiem).

// pārn. Izraisīt nepatīkamu pārdzīvojumu (piemēram, par vārdiem).

// trans.; pārn. Saldēt (parasti par salnu), arī karsēt (parasti par sauli) tā, ka (augi) kļūst nedzīvi, zaudē augšanas spējas.

// trans.; pārn. Ilgstoši iedarbojoties, bojāt (ko) - piemēram, par nelabvēlīgiem apstākļiem; būt par cēloni tam, ka iedarbojas, bojā (ko) nelabvēlīgi apstākļi.

// trans.

3. parasti 3. pers.; intrans. Radīt sūrstošu, dedzinošu sajūtu (piemēram, par dūmiem, asām garšvielām).

4. parasti 3. pers.; intrans. Būt asam lietošanas procesā (par rīku, asmeni).

// trans.; reti.

5. intrans. Cieši spiest zobus (kur), parasti sasprindzinājumā.

// trans. Cieši spiest (zobus kur), parasti sasprindzinājumā.

6. trans. Ar zobiem radīt (kur, piemēram, robu).

7. žarg. Dzert alkoholiskus dzērienus.

8. žarg. Apdzīt (par automašīnām).

Avoti: LLVV, SLG

kosta   apv.

1. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: Aug2

Kosta   vietv.

1. Kosta da Kaparika - pilsēta Portugālē ("Costa da Caparica"), Setubala apgabalā, 13400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kostabisāra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Costabissara"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 7300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kostagra   med.

1. Podagriskas ribu sāpes.

Avoti: TM

Kostajnica   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Brod"), Serbu Republikā, Baņa Lukas reģionā, 6300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

kostalģija   med.

1. Sāpes ribu apvidū; starpribu neiralģija.

Avoti: TM

Kostanaja   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Kostanajas apgabala administratīvais centrs, 222600 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1893. g.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Kostandova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Pazardžikas apgabalā, 4300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kostanjevica   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Kostanjevica ob Kirki"), Lejassavas reģionā, 750 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kostarika   vietv.

1. Kostarikas Republika - valsts Centrālajā Amerikā (sp. val. "Costa Rica" / "Republica de Costa Rica"), platība - 51060 kvadrātkilometru, 4516200 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Sanhosē, administratīvais iedalījums - 7 provinces, robežojas ar Nikaragvu un Panamu, apskalo Klusais okeāns un Karību jūra.

Avoti: LģE

kostarikāņi

1. Tauta, Kostarikas pamatiedzīvotāji, runā spāņu valodā, pēc izcelsmes spāņu ieceļotāju pēcteči ar nelielu indiāņu un nēģeru piejaukumu, ticīgie - gk. katoļi.

Avoti: LPE, PnR

koste   apv.

1. Ēdiens, pārtika, uzturs; iztika.

Avoti: KnG, Žrg

kostektomija   med.

1. Ribas izgriešanas operācija.

Avoti: TM

Kosteleca   vietv.

1. Kosteleca pie Černīmi Lesi - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 3600 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Kosteleca Hanā - pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabalā, 2930 iedzīvotāju (2012. g.).

3. Kosteleca pie Labas - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 3270 iedzīvotāju (2012. g.).

4. Kosteleca pie Orlices - pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 6250 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Kosteneca   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Kostenec"), Sofijas apgabalā, 6600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kosterjova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vladimiras apgabalā, 8700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kostermanvila   vietv.; vēst.

1. Bukavu pilsētas (Kongo Demokrātiskajā Republikā) senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Kostešti   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Riškanu rajonā, 4400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Rumānijā, Ardžešas žudecā, 10400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kostēt   apv.

1. Ēst.

Avoti: ĒiV

kostēt   apv.

1. Maksāt.

Avoti: ViV

Kosti   vietv.; novec.

1. Kūstī - pilsēta Sudānā.

Avoti: PZT

kosti-   med.

1. Salikteņos norāda uz ribām.

Avoti: MSV

kostidzieši

1. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Kostigi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kosties   kožos, kodies, kožas, pag. kodos; refl.

1. parasti 3. pers. Tikt virzītiem (kur iekšā, parasti dziļi) un spiestiem kopā, lai ievainotu, arī nogalinātu (par zobiem).

// pārn. Spiesties, griezties (kur iekšā) - par ko cietu, asu.

2. parasti 3. pers. Kost (3).

3. parasti 3. pers. Spiesties iekšā (kādā materiālā), cieši saistīties (ar to) - par vielām, parasti krāsām.

// apv. Krāsoties (par dziju, audumu).

4. parasti 3. pers. Tvert ēsmu tā, ka pieķeras pie makšķeres āķa (par zivīm).

5. Cieši spiest zobus (kur iekšā), cenšoties atdalīt daļu.

6. parasti 3. pers.; pareti. Būt nepatikai, dusmām.

7. žarg. Sacensties (ātrumā).

Avoti: LLVV, SLG

Kostigi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

Avoti: LC

kostili   žarg.

1. Kājas.

Avoti: KZ

Kostiljole   vietv.

1. Kostiljole d'Asti - pilsēta Itālijā ("Costigliole d'Asti"), Pjemontas reģiona Asti provincē, 5900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kostiļs   žarg.

1. Cietuma maizes deva.

Avoti: KZ

kostimērija   -as, s.; parasti vsk.

1. Tērpu, apavu, rotas lietu kopums (parasti skatuves mākslā).

Avoti: LLVV

kostimēties   novec.

1. Uzvilkt lomai raksturīgu apģērbu; pārģērbties skatuvei vai maskarādei.

Avoti: SV33

kostimēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir tērpts kostīmā (2); tāds, kas ir ģērbies īpašā tērpā.

Avoti: LLVV

kostīmfilma   -as, s.

1. Kinofilma, kurā galvenā vērība veltīta vēsturiski precīzam vai stilizētam ietērpam (kostīmiem, rekvizītiem, dekorācijām).

Avoti: LLVV

kostīmjaka   -as, s.

1. Kostīma (1) augšējā daļa, žakete; kostīmkleitas augšējā daļa - jaka bez oderes.

Avoti: LLVV

kostīmkleita   -as, s.

1. Divdaļīga kleita, kuras augšējā daļa ir jaka bez oderes, arī blūzveida jaka, apakšējā - svārki.

Avoti: LLVV

kostīmots   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Kostimēts.

Avoti: LLVV

kostīms   -a, v.

1. Sieviešu tērps, kas sastāv no žaketes ar oderi vai bez tās un svārkiem; arī kostīmkleita.

Ielas kostīms— kostīms ar oderi, arī ar kažokādas apkakli.

Bikšu kostīms— kostīms, kas sastāv no žaketes vai blūzveida jakas un garajām biksēm.

Klasiskais kostīms— klasiska stila kostīms, kam pamatā ir tradicionālā vīriešu uzvalka līnijas un detaļu veidojums.

Angļu kostīms— klasiskais kostīms.

2. Aktiera tērps (izrādē, kinofilmā u. tml.).

Kostīmu luga— luga, kurā galvenā vērība veltīta vēsturiski precīzam vai stilizētam ietērpam (kostīmiem, rekvizītiem, dekorācijām).

3. Apģērbs, kas ir piemērots noteiktai nodarbībai.

Avoti: LLVV

kostīmsvārki   -u, v.; tikai dsk.

1. Kostīma (1) svārki.

Avoti: LLVV

Kostinbroda   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Kostinbrod"), Sofijas apgabalā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kostjantiņivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 77000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Kostjukoviči   vietv.; novec.

1. Kascjukoviči - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

kostjums   žarg.

1. Apģērbs, tērps.

Avoti: SLG

Kostjuško   vietv.

1. Kostjuško kalns - Austrālijas augstākā virsotne (angļu val. "Mount Kosciusko"), atrodas Austrālijas Alpos, augstums - 2228 m.

Avoti: LģE

kosto-   med.

1. Salikteņos norāda uz ribām.

Avoti: MSV

kostogēns   med.

1. Cēlies no ribām, īpaši no ribu kaulu smadzenēm.

Avoti: TM

kostohondrāls   med.

1. Uz ribām un to skrimšļiem attiecīgs.

Avoti: MSV

kostoklavikulārs   med.

1. Uz ribām un atslēgas kaulu attiecīgs.

Avoti: MSV

Kostolaca   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Kostolac"), Centrālās Serbijas Braničevas apgabalā, 9600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

kostomediastināls   med.

1. Uz ribām un videni attiecīgs.

Avoti: MSV

Kostomuška   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Karēlijas Republikā, 29000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kostopiļa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Rivnes apgabalā, 31590 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

kostopleirāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz ribām un pleiru.

Avoti: MSV

kostopneimopeksija   med.

1. Plaušas ķirurģiska piestiprināšana ribai.

Avoti: MSV

Kostopole   vietv.

1. Kostopiļa - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

kostopulmonāls   med.

1. Uz ribām un plaušām attiecīgs.

Avoti: MSV

kostoskapulārs   med.

1. Tāds, kas attiecas uz ribām un lāpstiņām.

Avoti: MSV

kostospināls   med.

1. Uz ribām un mugurkaulu attiecīgs.

Avoti: MSV

kostosternāls   med.

1. Uz ribām un krūšu kaulu attiecīgs.

Avoti: MSV

kostotomija   med.

1. Ribas pārgriešana.

Avoti: TM

kostotoms   med.

1. Speciālas knaibles vai nazis ribu pārgriešanai.

Avoti: TM

kostotransversektomija   med.

1. Skriemeļa šķērsizauguma un ribas galviņas rezekcija.

Avoti: TM

kostovertebrāls   med.

1. Uz ribu un skriemeli attiecīgs.

Avoti: MSV

Kostroma   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, apgabala administratīvais centrs, osta Volgas kreisajā krastā, 273400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kostromas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas Eiropas daļas vidienē, platība - 60100 kvadrātkilometru, 692300 iedzīvotāju (2009.).

3. Upe Krievijā, Kostromas apgabalā (lejtecē arī Jaroslavļas apgabala robežupe), Volgas kreisā krasta pieteka, garums - 354 km, sākas Gaļičas-Čuhlomas augstienes ziemeļu daļā.

Avoti: PuA

Kostroma   mit.

1. Slāvu mitoloģijā - auglības simbols, salmu lelle, ko svinot pavasara atnākšanu sadedzināja ugunskurā, apbedīja, apraudāja, un pēc tam tā "atdzīvojās"; to darīja, lai būtu bagātīga nākamā raža.

Avoti: Mit

Kostruboņka   mit.

1. Slāvu mitoloģijā - vīriešu potences un auglības simbols, ko ziemas beigās vai pavasara sākumā izgatavoja kā salmu lelli, sadedzināja ugunskurā un apbedīja, lai apvidū būtu bagātīga raža.

Avoti: Mit

Kostšina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 9400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1251. g.

2. Kostšina pie Odras - pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 18100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1300. g.

Avoti: LpA, Wi

kostumbrisms

1. 19. gs. lit. virziens Spānijā un Latīņamerikā; raksturīga interese par tautas sadzīvi, ieražām, tikumiem.

Avoti: EV

Kostygi   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Kostigi" nosaukums latgaliski.

2. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Kostigi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kosuls   apv.

1. No tāss pagatavots bišu strops; strops no koka mizas vai bluķa.

2. Apaļkoka strazdu būris.

Avoti: KV, TlV

kosušņiks   žarg.

1. Sīkumu zaglis.

Avoti: KZ

kosvārna   apv.

1. Kovārnis.

Avoti: LME

kosvārnis   apv.

1. Kovārnis.

Avoti: SiV

kosveidīgie

1. Kosveidīgo klase (jeb ķīļlapjveidīgo klase), ietilpst paparžaugu nodalījumā, lakstaugi un kokveida augi, raksturīgs stumbra dalījums mezglos un posmos.

Avoti: EV

Kosviga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Coswig"), Saksijas federālajā zemē, 20600 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Coswig (Anhalt)"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 12300 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

koš   apv., interj.

1. Lieto, lai labinātu, sauktu zirgu.

Avoti: KiV

koša   apv.

1. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

Avoti: Aug2

koša   mit.

1. Ezoterismā apvalks jeb maksts, arī tilpne vai sfēra; Upanišadās esot aprakstītas 5 košas, kuras novietotas cita citā.

Iekšējā koša— fiziskais ķermenis jeb annamājākoša.

Otrā koša— prānas ķermenis, kas satur kopā fizisko ķermeni un prātu; prānamājākoša.

Trešā koša— prāta sfēra, kurā izpaužas arī jūtu ietekmes; manomājākoša.

Ceturtā koša— intelekta jeb gudrības sfēra; vidžņamājākoša.

Piektā koš— svētlaimības sfēra jeb ānandamājākoša.

Avoti: SG

Koša   vietv.; nelok.

1. Koša ezers - atrodas Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumā, Daugavas ielejā, Daugavpils novada Līksnas pagastā, 88,8 m vjl., platība - 59,2 ha, garums - 1,1 km, lielākais platums - 0,7 km, lielākais dziļums - 8 m, eitrofs, aizaugums - neliels; Kāša ezers.

Avoti: LE1, LD

košains   apv.

1. Tāds, kur ir kosas.

Avoti: ViV

košaks   žarg.

1. Kaķis.

Avoti: SLG

Košalina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 109300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1266. g.

Avoti: LpA, Wi

Košas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kocēnu novada Vaidavas pagastā.

Avoti: LC

košatņica   žarg.

1. Zagle, kas zog gaļu no letes.

Avoti: KZ

košelis   apv.

1. Zirgs.

Avoti: ME

Košeļeva   vietv.

1. Rēzeknes novada Griškānu pagasta apdzīvotās vietas "Košeļeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Košeļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

Avoti: LC

Košena   vietv.; nelok.

1. Košena ezers - Patmalnieku ezers Dagdas novada Ezernieku pagastā.

Avoti: LD

košenije   novec.

1. Kukainītis, no kura pagatavo sarkanu krāsu; pati šī krāsa; košenile.

Avoti: SV33

košenile   -es, s.; parasti vsk.

1. zool. Bruņutu sugas (Vidusamerikā, Kalifornijā, Indijā, Javā, Kanāriju salās), no kurām iegūst karmīnu.

2. Spilgti sarkana vai purpursarkana krāsviela, ko iegūst no šīm kukaiņu sugām; karmīns.

Avoti: LLVV

košenilla   novec.

1. Košenile.

Avoti: SV33

košenils

1. Pārtikas piedeva E120 (var būt dzīvnieku izcelsmes, dažās valstīs aizliegta), krāsviela (sarkana), var izraisīt astmu, anafilaksi, siena drudzi, nātreni, cilvēkiem, kas ir jutīgi pret aspirīnu, vajadzētu izvairīties.

Avoti: Zkp

košeniļa   novec.

1. Košenile.

Avoti: LME

košer-

1. Tāds (par pārtiku un vietu, kur šo pārtiku pārdod, gatavo, ēd), kas ir saskaņā ar ebreju likumiem (piem., košergaļa).

Avoti: SV99

košerēdiens

1. Ēdieni, ko saskaņā ar ebreju reliģijas noteikumiem drīkst lietot pārtikai; jūdaisma reliģija aizliedz lietot uzturā cūkgaļu, vēžveidīgos, paredz īpašu liellopu kaušanu, nav pieļauts sagatavot un ēst gaļu kopā ar jebkādu piena produktu.

Avoti: TvV

košerēt   žarg.

1. Recenzēt; kritizēt.

Avoti: SLG

košergaļa

1. Gaļa, kura iegūta no dzīvnieka, kas kauts pēc ebreju reliģijas noteikumiem un ņemta tikai no šī dzīvnieka ķermeņa priekšdaļas (līdz krusta vietai).

Avoti: KV

košerjs   žarg.

1. Pienesums arestētajam.

Avoti: KZ

košerrestorāns

1. Restorāns, kur pasniedz košerēdienus.

Avoti: TvV

košers

1. Ēdieni un produkti, ko pēc ebreju rituāla var ēst vai lietot ēdienu gatavošanai; jūdaisma reliģija aizliedz lietot uzturā cūkgaļu, vēžveidīgos, paredz īpašu liellopu kaušanu, nav pieļauts sagatavot un pasniegt gaļu kopā ar jebkādu piena produktu.

2. žarg. Ļoti labs.

Avoti: LEV, TvV, SLG

košerveikals

1. Veikals, kur pārdod košerēdienus.

Avoti: TvV

koši   apv.

1. Kovārņi.

Avoti: KV

košība   apv.

1. Skaistums, daiļums, izsmalcinātība, izcilība.

Avoti: ME

Košice   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, apgabala administratīvais centrs, 239800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

košināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Darīt (ko) košu, skaistu.

Avoti: LLVV

košināt   apv.

1. Saukt, parasti zirgu.

Avoti: ME

košiņa   apv.

1. Zirgs.

Avoti: ME

košiņš   apv.

1. Zirgs.

Avoti: ME

košis   apv.

1. Zirgs.

Avoti: ME

koška   žarg.

1. Trīsžuburains āķis virves galā, ko uzmet cietuma sētai, lai bēgot pārkļūtu tai pāri.

Avoti: KZ

koškāja   apv.

1. Baltkājis (par zirgu).

Avoti: ME

Koškina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

2. Koškina ezers - atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Aglonas novada Kastuļinas pagastā, 155 m vjl., platība - 91 ha, garums - 2,5 km, lielākais platums - 0,6 km, vidējais dziļums - 5,8 m, lielākais dziļums - 22 m, sala 1,3 ha, eitrofs, aizaugums - >10%.

3. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Koškino" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Koškino   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

Koškins   vietv.

1. Koškina ezers - atrodaS Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Aglonas novada Kastuļinas pagastā, 155 m vjl., garums - 2,5 km, lielākais platums - 0,6 km, vidējais dziļums - 5,8 m, lielākais dziļums - 22 m, eitrofs ezers, aizaugums - >10%.

Avoti: LE1

Koškovci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Avoti: LC

koškrāsains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Košās krāsās.

Avoti: LLVV

košķacis   apv.

1. Dzīvnieks (parasti zirgs), kam balti acu āboli.

Avoti: ViV

košķains   apv.

1. Tāds, kam redzama samērā liela acs ābola daļa (par acīm).

Avoti: ViV

Košķele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Burtnieku novada Vecates pagastā.

Avoti: LC

košķelieši

1. Burtnieku novada Vecates pagasta apdzīvotās vietas "Košķele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

košķenis   apv.

1. Kūka.

Avoti: VV

košļājams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> košļāt.

2. parasti ar not. galotni. Tāds, kas ir paredzēts košļāšanai.

Košļājamā gumija— konditorejas izstrādājums no staipīgas masas ilgstošai košļāšanai.

3. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Tas, kas ir paredzēts košļāšanai.

Avoti: LLVV

košļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Smalcināt ar zobiem, jaukt ar siekalām (barību) mutē, gatavojot (to) rīšanai.

// intrans.

Avoti: LLVV

košļāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.; reti.

1. Rotaļājoties viegli kost vienam otru, citam citu (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

košļene   žarg.

1. Košļājamā gumija.

Avoti: Žrg

košmēr   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ME

košņāties   apv.

1. Lēni, ar pūlēm, ar grūtībām kustēties, arī censties izkļūt (no kurienes, kur).

Avoti: ĒiV

košņi   novec.

1. Galvas sāpes un spiediens kuņģī, kas ceļas no pārēšanās.

Avoti: KV

košradznieki

1. Dundagas novada Kolkas pagasta apdzīvotās vietas "Košrags" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Košragciems   vietv.

1. Dundagas novada Kolkas pagasta apdzīvotās vietas "Košrags" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Košrags   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dundagas novada Kolkas pagastā.

Avoti: LC

košs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir spilgtas krāsas; arī krāšņs.

2. novec. Skaists.

3. apv. Caurspīdīgs, dzidrs.

Avoti: LLVV, ME

košsarkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Koši, spilgti sarkans.

Avoti: LLVV

Koštantavs   vietv.

1. Virsotne Lielā Kaukāza Sānu grēdā, Krievijā, Kabardas-Balkārijas Republikā, augstums - 5151 m, nogāzēs sniegs un firna lauki, šļūdoņi.

Avoti: PZT

Koštaņi   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 2900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Koštrōg   vietv.; līb.

1. Dundagas novada Kolkas pagasta apdzīvotās vietas "Košrags" nosaukuma variants lībiski.

Avoti: LC

košumaugs   -a, v.

1. Krāšņumaugs.

Avoti: LLVV

košumdārzs   -a, v.

1. Krāšņumdārzs.

Avoti: LLVV

košumkoks   -a, v.

1. Krāšņumkoks.

Avoti: LLVV

košumkrūms   -a, v.

1. Krāšņumkrūms.

Avoti: LLVV

košums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> košs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; arī krāšņums (1).

2. novec. Skaistums.

Avoti: LLVV

košus   apv.

1. Savienojumā ar verba "kost" formām izsaka darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

košvaigs   žarg.

1. Kosmētiskiem līdzekļiem panākts sejas izskaistinājums.

Avoti: NeV

košvārds   poēt.

1. Vārds izskaistinājumam bez kādas īpašas jēdzieniskas slodzes.

Avoti: NeV

košzaļš   -ais; s. -a, -ā;

1. Koši, spilgti zaļš.

Avoti: LLVV

košzils   -ais; s. -a, -ā;

1. Koši, spilgti zils.

Avoti: LLVV

kot   apv.

1. Ko tad.

Avoti: ME

kota

1. Sāmu mājoklis - pārnēsājama koniska telts no kārtīm, ko vasarā pārklāj ar buru audeklu, bet ziemā - ar biezu filcu.

Avoti: LEV, Leģ-117-24

kota

1. Valoda, pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, tajā runā bakoti cilšu grupas bavumbi cilts, kas dzīvo Gabonas austrumos un Kongo ziemeļrietumos.

Avoti: PZT

Kota   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Rādžastānas štatā, Čambalas krastos, 695900 iedzīvotāju (2001. g.).

2. Kota Baharu - pilsēta Malaizijā, Malakas pussalas austrumu piekrastē, Kelantanas štata administratīvais centrs, 1718000 iedzīvotāju (2015. g.).

3. Kota Kinabalu - pilsēta Malaizijā, Kalimantānas salas ziemeļu daļā, Dienvidķīnas jūras piekrastē, Sabahas štata administratīvais centrs, 452000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT, Wi

Kotabara   vietv.

1. vēst. Džajapura - pilsēta Indonēzijā, tās senāks nosaukums.

2. novec. Kota Baharu - pilsēta Malaizijā.

Avoti: PZT

Kotabara   vietv.

1. vēst. Džajapura - pilsēta Indonēzijā, tās senāks nosaukums.

2. novec. Kota Baharu - pilsēta Malaizijā.

Avoti: PZT

kotācēšana   nevēl.

1. Kotācija.

Avoti: VpJ

kotācija   -as, s.; parasti vsk.

1. fin. Darbība, process --> kotēt (1).

2. Darbība, process --> kotēt (2).

Avoti: LLVV

Kotaimalajs   vietv.

1. Augstākā virsotne Kardamona kalnmos Indijas dienvidos, augstums - 2019 m.

Avoti: PZT

kotājs   apv.

1. Dažu augu stublājs.

Avoti: KiV

kotangenss   -a, v.; mat.

1. Trigonometriska funkcija - leņķa kosinusa attiecība pret šī leņķa sinusu, apzīmē ar "ctg"; taisnleņķa trijstūra šaurā leņķa kotangenss ir šim leņķim pieguļošās katetes attiecība pret otru kateti.

Avoti: LLVV

kotangenta   novec.

1. Kotangenss.

Avoti: LME

kotangente   novec.

1. Kotangenss.

Avoti: KV

kotanģenta   novec.

1. Kotangenss.

Avoti: LME

kotanģente   novec.

1. Kotangenss.

Avoti: LME

Kotāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Kotantēna   vietv.

1. Pussala Francijas ziemeļrietumos (fr. val. "Cotentin"), pie Lamanša, starp Sēnas un Senmalo līci, augstums - līdz 191 m.

Avoti: LģE

Kotariški   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Kotoriški" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kotarnīns   med.

1. C12H13O3N, narkotīna oksidācijas produkts.

Avoti: TM

Kotavaringina   vietv.

1. Kotavaringinas nacionālais parks - atrodas Indonēzijā, Kalimantānas salas vidienē, platība - 3050 kvadrātkilometru, dibināts - 1936. g., tropu meži, purvi, mīt reti dzīvnieki - orangutani, degunpērtiķi, bantengi.

Avoti: PZT

Kotbridža   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Coatbridge"), Skotijā, 44200 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: PZT

Kotbusa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Cottbus"), Brandenburgas federālajā zemē, 99900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kotdivuāra   vietv.

1. Kotdivuāras Republika - valsts Rietumāfrikā (fr. val. "Cote d'Ivoire"), platība - 322462 kvadrātkilometri, 20617000 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Jamusukro, valdības mītne - Abidžana, administratīvais iedalījums - 19 reģionu, robežojas ar Libēriju, Gvineju, Mali, Burkinafaso un Ganu, dienvidos Atlantijas okeāns.

Avoti: LģE

kotdivuārieši

1. Kotdivuāras Republikas pamatiedzīvotāji.

Avoti: LPE, PnR

Kote   vietv.

1. Pilsēta Šrilankā, Ziemeļu provinces administratīvais centrs, 150600 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

kotedža   -as, s.

1. Individuāla vienstāva vai divstāvu dzīvojamā māja, kuras otro stāvu parasti veido mansards.

Avoti: LLVV

kotedžs   novec.

1. Kotedža.

Avoti: Ang

kotedžtipa   ģen., nelok.

1. Kotedžveida.

Avoti: LLVV

kotedžtulpes   -pju, vsk. kotedžtulpe, -es, s.

1. Vēlīno vienkāršo dārza tulpju grupa; šīs grupas tulpes.

Avoti: LLVV

kotedžveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kotedžas veids.

Avoti: LLVV

kotedžveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kotedžveida.

Avoti: LLVV

kotējums   -a, v.; parasti vsk., fin.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kotēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kotēt (2).

Avoti: LLVV

Kotela   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Kotel"), Slivenas apgabalā, 5900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kotelete   apv.

1. Kotlete.

Avoti: VV

Kotels   vietv.

1. Vieta Jeruzalemē, kur jūdaisti vaimanā par Jeruzalemes krišanu un pastāvīgajām ebreju ciešanām; Raudu mūris; Rietumu siena.

Avoti: LV93

Koteļnija   vietv.

1. Lielākā no Jaunsibīrijas salām, Anžū salu grupā, Laptevu jūrā, platība - 11700 kvadrātkilometru, augstums - līdz 374 m, polārā stacija (kopš 1933. g.).

Avoti: LģE

Koteļņiča   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kirovas apgabalā, 24400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Koteļņiki   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 39400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Koteļņikova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Volgogradas apgabalā, 20400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kotena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Cothen"), Utrehtas provincē, 3000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

koteri

1. Feodāli atkarīgie sīkzemnieki Anglijā viduslaikos un jauno laiku sākumā.

Avoti: LPE

kotērija

1. Pulciņš, saliedēta personu grupa, kurai ir šauri, savtīgi mērķi.

2. Viduslaikos - algotņu vienība.

Avoti: SV69

kotēšana

1. Process, kura gaitā īpaša biržas izpildinstitūcija (parasti kotācijas komisija) nosaka un publicē biržas biļetenos preču vai finanšu instrumentu cenas un ārvalstu valūtas kursu.

Avoti: JtV

kotēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. fin. Noteikt cenu (ārzemju valūtai, vērtspapīriem, precēm).

2. Noteikt vērtspapīru kursu fondu biržā.

Avoti: LLVV

kotēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. fin. Tikt vērtētam (par ārzemju valūtu, vērtspapīriem, precēm).

2. Tikt (kā) vērtētam (sabiedrībā, kādā cilvēku grupā u. tml.).

3. Būt apgrozībā (biržā).

Avoti: LLVV

koti

1. Bakoti - cilšu grupa Gabonas austrumos un Kongo ziemeļrietumos.

Avoti: PZT

Kotidžgrova   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cottage Grove"), Minesotas štatā, 35600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kotijons   novec.

1. Deja, sevišķi cienīta balles beigās, ar dažādiem jautriem iepinumiem; pretdeja, franksēzes paveids.

Avoti: KV

kotika   apv.

1. Maiss.

Avoti: ZrvI

kotikāda   -as, s.

1. Kotika āda (parasti kažokāda).

Avoti: LLVV

kotiks   -a, v.

1. Ausaino roņu dzimtas jūras zīdītājs ar vērtīgu kažokādu.

// sar. Kotikāda.

Avoti: LLVV

kotile   novec.

1. Neliels grieķu trauks; kā šķidruma mērs - 1/12 choja jeb 0,274 litri.

Avoti: KV

kotiledons   med.

1. Placentas lēveriņš.

2. Horija bārkšu grupa.

Avoti: TM

kotiljons   -a, v.

1. Viesību deja, kura sastāv no vairākām atsevišķām dejām (valša, mazurkas, polkas) un rotaļām.

Avoti: LLVV

kotilozauri

1. Senākā izmirušo rāpuļu kārta ("Cotylossauri").

Avoti: ZTV

kotils   novec.

1. Grieķu trauks dzeršanai vai smelšanai.

Avoti: KV

kotiļiķ   žarg.

1. Piekaut.

Avoti: KZ

kotiļons   novec.

1. Kotiljons.

Avoti: LME

kotings

1. dsk. Zvirbuļveidīgo kārtas tirānputnu apakškārtas dzimta ("Cotingidae"), gk. mežos Dienvidamerikā un Vidusamerikā, dažāda lieluma, daudziem ir spilgtas spalvas, 27 ģintis, 79 sugas.

Krāšņais kotings— kotingu dzimtas suga ("Cotinga maculata").

Avoti: ZvP, SV69

kotjols   žarg.

1. Noziedznieku kopkase, nauda, ko noziedznieki savākuši, lai palīdzētu kriminālkolēģiem.

2. Galva.

Avoti: KZ

kotka   apv.

1. Melns dzīvnieks, putns.

Avoti: ZrvI

Kotka   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Kimenlākso reģionā, Somu līča piekrastē, 54900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

Kotlasa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Arhangeļskas apgabalā, 60500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kotleri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LC

kotlete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ēdiens - cepts, retāk sautēts, parasti saplacināti ieapaļš, veidojums no maltas vai kapātas gaļas.

Avoti: LLVV

kotlets   apv.

1. Kotlete.

Avoti: KiV

kotli   žarg.

1. Pulkstenis.

Avoti: KZ

Kotlopi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā.

Avoti: LC

Kotlops   vietv.

1. Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagasta apdzīvotās vietas "Kotlopi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kotlova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

Kotļarova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

Avoti: LC

kotļarovieši

1. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Kotļarova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kotļina   vietv.

1. Sala Somu jūras līcī, Krievijā, Ļeņingradas apgabalā.

2. Kotļinas svīta - venda stratigrāfiskā vienība Latvijas austrumu daļā, biezums - līdz 60 m, nodalīta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, par tipveida griezumu Latvijā pieņemts Ludzas 15. urbuma intervāls 827,5-871,9 m dziļumā.

Avoti: LD

kotnags   apv.

1. Pakakle.

Avoti: ME

koto   novec.

1. Japāņu kokļveidīgs stīgu instruments, dažāda lieluma, ar 6-13 stīgām.

Avoti: KV

Koto   vietv.

1. Upe Centrālāfrikas Republikā ("Kotto"), Ubangi labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Kotodoņana   vietv.

1. Kotodoņanas rezervāts - atrodas Spānijas dienvidu daļā, uz rietumiem no Gvadalkiviras ietekas Kadisas līcī, platība - 250 kvadrātkilometru, dibināts 1966 g., ietver 40 km garu kāpu joslu, aiz kuras - sāļpurvs, ziemeļu daļā - savanna, mīt dažādi dzīvnieki, ziemo un pārlido daudz putnu.

Avoti: PZT

kotoki

1. Tauta, dzīvo Nigērijas austrumu daļā, Kamerūnas ziemeļos un Čadas rietumos, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu (Čadas) grupas, reliģija - islāms.

Avoti: PZT

Kotolnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LC

Kotoļnīki   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Kotolnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kotona   vietv.; novec.

1. Kotonu - pilsēta Beninā.

Avoti: PZT

kotoneļļa   novec.

1. Kokvilnas sēklu eļļa.

Avoti: KV

kotonīns

1. Lūksnes šķiedru kotonizācijas produkts vērpšanai tiklab atsevišķi, kā arī sajaukumā ar kokvilnu vai vilnu.

Avoti: SV69

kotonizācija

1. Lūksnes šķiedru (linu, kendiras, kaņepāju u. c.) apstrādāšana, lai tās pārvērstu par materiālu, kas pēc struktūras līdzīgs kokvilnai, lai vērpšana kļūtu vienkāršāka un lētāka.

Avoti: SV69

kotonizators

1. Aparāts lūksnes šķiedru ķīmiski mehāniskai pārstrādāšanai kotoninā.

Avoti: SV69

kotonmašīna   -as, s.; tekst.

1. Zeķu adāmā mašīna, ar kuru izgatavo taisnu audumu.

Avoti: LLVV

kotons   novec.

1. Groži vērpta kokvilnas dzija, apsvilināta, caur stērķeli vilkta un uz spolītēm uztīta.

2. Gluda, plāna kokvilnas drēbe ar dažādas krāsas rakstiem; katūns.

Avoti: SV33

Kotonu   vietv.

1. Pilsēta Beninā ("Cotonou"), valdības mītne un diplomātiskā galvaspilsēta, atrodas valsts dienvidos, Beninas līča piekrastē, 779300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PuA, Wi

Kotonvuda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cottonwood"), Arizonas štatā, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kotopaksi   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Andu Austrumkordiljeras rietumu nogāzē, Ekvadorā, 50 km uz dienvidiem no Kito, augstums - 5897 m, krātera diametrs - 700 m, dziļums - 366 m, virs 4700 m mūžīgais sniegs, pēdējais lielākais izvirdums 1976. g.

Avoti: LģE

Kotora   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnes dienvidrietumos ("Kotor"), osta Adrijas jūras Kotoras līča krastā, kopienas administratīvais centrs, 5300 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, PuA, Wi

Kotorvaroša   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Kotor Varoš"), Serbu Republikā, Baņa Lukas reģionā, 22000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kotoriški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Avoti: LC

Kotova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Volgogradas apgabalā, 23300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kotovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tambovas apgabalā, 31200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Ukrainā, Odesas apgabalā, 40700 iedzīvotāju (2013. g.).

3. Hinčešti - pilsēta Moldovā, tās nosaukums līdz 1991. g.

Avoti: PuA, Wi

kotransports   med.

1. Līdzpārnese, vienlaicīga divu vielu pārnese caur šūnas membrānu vienā virzienā.

Avoti: MSV

Kotrave   mit.

1. Dravīdu (Malabaru piekraste, Indija) mitoloģijā - kara, medību un uzvaras dieviete, kuru attēloja, kā asinskāru sievieti, kas stāv uz vērša galvas ar zobenu rokās.

Avoti: Mit

Kotronei   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cotronei"), Kalabrijas reģiona Krotones provincē, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kots   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - debesu dieva Urāna un zemes dievietes Gajas dēls, viens no trim hekatonheiriem, briesmonis ar 50 galvām un 100 rokām, kas Tartarā apsargā gāztos titānus.

Avoti: Mit

Kotsa   vietv.; nelok.

1. Kotsa Zeme - Antarktīdas daļa starp 20. un 32. rietumu garuma grādu, austrumos robežojas ar Karalienes Mondas Zemi, rietumos pāriet Filnera šelfa ledājā, piekrasti apskalo Vedela jūra, ledus biezums - 500-1000 m.

Avoti: LģE

kotsvaldes   novec.

1. Kotsvoldas aitas - garvilnas aitu šķirne.

Avoti: Ang

Kotuja   vietv.

1. Hatangas galvenā satekupe Krievijā (Taimiras un Evenku autonomajā apvidū), garums - 1409 km, sākas Putoranas plato, krāčaina, līkumaina.

Avoti: LģE

kotula   bot.

1. Asteru dzimtas ģints ("Cotula"), sūnām līdzīgi dekoratīvi dārza augi, pa kuriem drīkst nedaudz staigāt, ziedkopas neievērojamas, mazas, sviestdzeltenas podziņas jūlijā-augustā.

Divmāju kotula— kotulu suga ("Cotula dioica").

Retēju kotula— kotulu suga ("Cotula potentillina").

Sarainā kotula— kotulu suga ("Cotula hispida").

Skarbā kotula— kotulu suga ("Cotula squalida").

Zeltpīpeņlapu kotula— kotulu suga ("Cotula pyrethrifolia").

Avoti: DaE

Kotuleja   vietv.

1. Karena - pavalsts Mjanmas Savienībā.

Avoti: PZT

Kotura   vietv.

1. Upe Irānā, Araksas labā krasta pieteka.

2. Kotura grēda - kalnu grēda Armēnijas kalnienē ("Qutur"), uz Turcijas un Irānas robežas, garums - ~240 km, augstums - līdz 3623 m (Avrina kalns), vairāki atzari.

Avoti: PZT

koturnas   -u, vsk. koturna, -as, s.

1. Aktieru apavi ar ļoti biezu zoli (parasti antīkajā teātrī).

Avoti: LLVV

koturni   -u, vsk. koturns, -a, v.

1. Aktieru apavi ar ļoti biezu zoli (parasti antīkajā teātrī).

Avoti: LLVV

koturns   novec.

1. Priekšā ar auklu savelkami augsti mednieku zābaki, vēlāk aktieru zābaki ar ļoti biezām zolēm, lai paaugstinātu aktiera augumu.

Avoti: KV

Koubavogira   vietv.

1. Pilsēta Islandē, Reikjavikas piepilsēta, 28000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

koubba   arābu val.

1. Kupols virs marabuta (islāma svētā) kapenēm.

Avoti: Tc

koubojs   novec.

1. Kovbojs.

Avoti: Ang

koučings   nevēl.

1. Spējraisis - personiskās izaugsmes treniņš (angļu "coaching").

Avoti: T

koučs   nevēl.

1. Personiskās izaugsmes treneris (angļu "coach").

Avoti: T

koukot   apv.

1. Kapāt.

Avoti: BsV

koukums   apv.

1. Kupris.

Avoti: BsV

Kouluna   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Honkongas (Sjanganas) īpašajā administratīvajā reģionā, 2019500 iedzīvotāju (2006. g.); Dzjuluna.

Avoti: LpA

koup   apv.

1. Kūp.

Avoti: BsV

koupers   novec.

1. Kaupers.

Avoti: Ang

Kouršima   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 1850 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kouts   apv.

1. Kūts.

Avoti: BsV

Kouva   vietv.

1. Kova - pilsēta Īrijā ("Cobh"), tās nosaukums angļu valodā.

Avoti: Wi, LpA

Kouvola   vietv.

1. Pilsēta Somijas dienvidos ("Kouvola"), uz austrumiem no Lahti, Kimenlākso reģiona administratīvais centrs, 86900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PZT, Wi

Kova   vietv.

1. Pilsēta Īrijā, Mansteras provincē, 6500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kovačica   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Kovačica"), Vojvodinas Dienvidbanatas apgabalā, 6300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kovadonga   vietv.

1. Kovadongas nacionālais parks ("Covadonga") atrodas Spānijas ziemeļu daļā (Astūrijā), Kantabrijas kalnos, platība - 170 kvadrātkilometru, dibināts 1916. g., parkam vēsturiska nozīme: 718. g. spāņi šeit apturēja arābu iekarotāju tālāko virzīšanos (Rekonkistas sākums).

Avoti: PZT

kovaķ   žarg.

1. Ēst.

Avoti: KZ

Kovala   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 3500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1519.-1867. g. un kopš 1919. g.

Avoti: Wi

kovalents   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Parasti savienojumā "kovalentā saite": ķīmiskā saite, kas rodas, kad diviem vai vairākiem atomiem kāds elektrons kļūst par kopīgu sastāvdaļu.

Kovalentais rādiuss— konstante, kas ir puse no vienkāršas ķīmiskas saites garuma viena un tā paša elementa savienojumā.

Avoti: LLVV

Kovalevo   vietv.

1. Kovalevo Pomorske - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 4300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1275.-1833. g. un kopš 1929. g.

Avoti: Wi

Kovali   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Kovaļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kovališkas   vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Kovališki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kovališki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

Avoti: LC

kovališkieši

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Kovališki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kovališkys   vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Kovališki" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

kovaļcieši

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Kovaļki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kovaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

kovaļkānieši

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Kovaļki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kovaļki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

3. Daugavpils novada Laucesas pagasta apdzīvotās vietas "Ķovaļķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kovaļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC

kovaļovcieši

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Kovaļovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kovaļovieši

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Kovaļova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kovaļovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

Kovandžilara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kovancilar"), Elazīgas ilā, 22500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kovari   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 11600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1513. g.

Avoti: Wi

kovariācija   mat.

1. Divu gadījumlielumu X, Y savstarpējās atkarības (korelācijas) mērs: K(X,Y)=E((X-EX)(Y-EY)), kur EX - gadījumlieluma X vidējā vērtība.

Avoti: ZTV

kovariance   psih.

1. Divvērtīgu sadalījumu noviržu reizinājuma vidējā statistiskā vērtība.

Avoti: PsA

kovārna   apv.

1. Kovārnis.

Avoti: ViV

kovārnēns   -a, v.

1. Kovārņu mazulis.

Avoti: LLVV

kovārnis   -ņa, v.

1. dsk. Vārnu dzimtas atsevišķas suga.

Austrumāzijas kovārnis— vārnu dzimtas suga ("Corvus dauuricus").

Dzeltenknābja Alpu kovārnis— dzeltenknābja klinškovārnis ("Pyrrhocorax graculus").

Parastais kovārnis— vārnu dzimtas suga ("Corvus monedula", senāk "Corvus moneduca"), vidēji liels, plēsīgs zilganmelns putns ar pelēku pakauša un ausu apvidus apspalvojumu.

Sarkanknābja Alpu kovārnis— sarkanknābja klinškovārnis ("Pyrrhocorax pyrrhocorax").

2. Parastais kovārnis.

Avoti: LLVV, LE1, ZvP, ME

kovars

1. Dzelzs sakausējums ar Ni (29%) un Co (18%).

Avoti: LPE

Kovarska   vietv.; novec.

1. Kavarska - pilsēta Lietuvā.

Avoti: PZT

kovārži   apv.

1. Purva augi.

Avoti: ME

Kovasna   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, tāda paša nosaukuma žudecā, 10100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kovāsna   vietv.

1. Kovasna - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

kovbojfilma   -as, s.

1. Filma, kurā tēlota kovboju dzīve (parasti romantizēti un shematizēti); vesterns.

Avoti: LLVV

kovbojs   -a, v.

1. Cilvēks, kas kopj lauksaimniecības dzīvniekus un gana tos jāšus (parasti Ziemeļamerikas līdzenumos).

Avoti: LLVV

Kovdezers   vietv.

1. Ezers Krievijā, Murmanskas apgabala dienvidu daļā, platība - 294 kvadrātkilometri (kopā ar salām), lielākais dziļums - 56 m, krasta līnija ļoti izrobota, ~580 salu ar 70 kvadrātkilometru kopējo platību, 1955. g. pārvērsts HES ūdenskrātuvē ar kopējo platību 608 kvadrātkilometri.

Avoti: PZT

Kovdora   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Murmanskas apgabala dienvidrietumos, 17600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kovellīns   novec.

1. CuS, minerāls zilā krāsā, bieži kā sekundārs veidojums uz halkopirīta.

Avoti: KV

Koveļa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Volīnijas apgabalā, Turijas krastos, 68900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

kovenanteri

1. Prezbiteriešu kristieši Skotijas vēsturē, kuri, pretodamies centieniem ieviest angļu parauga liturģiju 1638. g. 28. februārī parakstīja Nacionālo derību (angļu "National Convenant").

Avoti: IdV

Koventri   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Coventry"), Anglijas vidienē, 316900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

koveriņš   -a, v.; jūrn.

1. Pārvalks (parasti brezenta), kas paredzēts uz kuģa, jahtas u. tml. esošo priekšmetu aizsargāšanai.

Avoti: LLVV

Koveriški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

koverkots   -a, v.; tekst.

1. Īpašā veidā austs blīvs (parasti vilnas vai pusvilnas) audums.

Avoti: LLVV

kovērs   apv.

1. Aploksne.

Avoti: ĒiV

koverversija

1. Kaverversija (angļu "coverversion") - dziesmas vai skaņdarba, kas atšķiras no oriģināla, un to izpilda cita grupa vai solists.

Avoti: PL

Kovilkina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Mordvijas Republikā, Mokšas kreisajā krastā, 20800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kovils   novec.

1. Graudzāļu ģints ar šaurām lapām, plašu ziedu skaru, raksturīgi stepju, prēriju un savannu augi, ~100 s.; stipa.

Avoti: KV

Koviļana   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Covilhā"), Kaštelu Branku apgabalā, Eštrelas kalnu dienvidos, 51800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kovina   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Kovin"), Vojvodinas Dienvidbanatas apgabalā, 13500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

kovis   žarg.

1. Jumta augšējā sānu daļa, jumta augšgals.

Avoti: NeV

Kovrova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vladimiras apgabala ziemeļos, piestātne Kļazmas labajā krastā, 141000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kovsakana   vietv.

1. Pilsēta Kalnu Karabahā, rajona administratīvais centrs, 8300 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kovševas   vietv.; nelok.

1. Kovševas ezers - Kovšu ezers Rēzeknes pilsētas teitorijā.

Avoti: LD

Kovšu   vietv.; nelok.

1. Kovšu ezers - atrodas Rēzeknes pilsētas teritorijas dienvidrietumu daļā, platība - 22 ha, garums - 0,8 km, lielākais platums - 0,4 km, lielākais dziļums - 3,8 m, dibens dūņains, ūdenszāles; Rēzeknes ezers, Kovševas ezers.

Avoti: LD

Kovšupe   vietv.

1. Rēzeknes kreisā krasta pieteka Rēzeknes novada Ozolaines pagastā un Rēzeknes pilsētā, garums - 10 km, iztek no Gaiduļu ezera, tek caur Kovšu ezeru.

Avoti: La1, LD

kovu   mit.

1. Ezoterismā - studēt un pētīt okultās zinības, kā arī labot tās kļūdas, kas ieviesušās ieprikšējās mācībās.

Avoti: SG

Kovža   vietv.

1. Upe Krievijā, Vologdas apgabalā, ietek Belojes ezerā.

Avoti: PZT, LpA

Kownat   vietv., vācu val.

1. Kaunata.

Avoti: FV

Kownaty   vietv., vēst.

1. Bijušās Kaunatas muižas nosaukums, kuras teritorijā Rēzeknes novadā izveidojies Kaunatas ciems.

Avoti: LE1

koz   apv.

1. Varbūt.

Avoti: MiV

koza   apv.

1. Miza (ogām, augļiem, dārzeņu saknēm); apvalks (pākšaugiem).

2. Asiņu un limfas sarecējums, kas pārklāj brūci.

3. Čaula, āda (dzīvniekam).

Avoti: ĒiV, ViV

Kozakli   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kozakli"), Nevšehiras ilā, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kozalas   apv.

1. Čaumalas, mizas.

Avoti: ME

Kozāmišleņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Baraņas meģē, 6000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kozana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kozan"), Adanas ilā, 79900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kozane   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietummaķedonijas perifērijas administratīvais centrs, 70400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi, PuA

kozaņs   žarg.

1. Cietuma priekšnieks.

Avoti: KZ

kozari   apv.

1. Tupelītes - krusteniski salikti koki uz nama jumta kores; kazuri.

Avoti: AB1

kozavs   apv.

1. Bišu strops.

Avoti: KiA

Kozeglovi   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 2500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1472.-1870. g. un kopš 1950. g.

Avoti: Wi

Kozeļska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalugas apgabala dienvidaustrumos, Žizdras krastos, 16700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kozenca   vietv.

1. Pilsēta Itālijas dienvidos ("Cosenza"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 69000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Province Itālijā ("Provincia di Cosenza"), Kalabrijas reģionā, platība 6650 kvadrātkilometru, 734400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kozeņice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 18400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1326. g.

Avoti: LpA, Wi

kozeris   apv.

1. Spēļu kārts.

Avoti: ViV

kozers   apv.

1. Spēļu kārts.

Avoti: ViV

kozi   apv.

1. Varbūt; koz.

Avoti: MiV

kozin   apv.

1. Varbūt.

Avoti: ME

Kozindi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

Avoti: LC

Kozīne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Vecumu pagastā.

Avoti: LC

Kozine   vietv.

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Kozīne" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kozinieši

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Kozine" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kozjatina   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Vinnicas apgabalā, 24250 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Kozjmodemjanska   vietv.

1. Kozmodemjanska - pilsēta Krievijā.

Avoti: PZT

kozjols   žarg.

1. Pasīvais pederasts.

2. Informators, "aktīvists".

Avoti: KZ

Kozle   vietv.; vēst.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, pilsētas tiesības kopš 1298. g., 1975. g. apvienota ar Kendzežinu un izveidota Kendzežina-Kozle.

Avoti: PZT

Kozliškas   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Kozliški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kozliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

Avoti: LC

Kozliškys   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Kozliški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kozlodjorka   žarg.

1. Režīma dienests, "apsardze".

Avoti: KZ

Kozloduja   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Kozloduj"), Vracas apgabalā, 14700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kozlova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas pagastā.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

7. Mičurinska - pilsēta Krievijā, Tambovas apgabalā, tās nosaukums līdz 1932. g.

Avoti: LC, PZT

kozlovieši

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Kozlova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kozlovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

3. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Kozlova" nosaukuma variants.

4. Pilsēta Krievijā, Čuvašijas Republikas ziemeļaustrumos, 9400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LC, Wi, PZT

Kozlovski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Ciblas pagastā.

Avoti: LC

Kozluka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kozluk"), Batmanas ilā, 22500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kozļiķ   žarg.

1. Dot liecību par līdzdalībnieku.

Avoti: KZ

kozļiskieši

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Kozļiškas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kozmina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 6700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1315. g.

Avoti: LpA, Wi

Kozmodemjanska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Marijelas Republikā, 20800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kozori   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolmuižas pagastā.

Avoti: LC

kozorieši

1. Rēzeknes novada Ozolnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kozori" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kozsola   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Murmastienes pagastā.

Avoti: LC

Kozubērži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

Avoti: LC

Kozubierži   vietv.

1. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Kozubērži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kozubka   vietv.

1. Kozupe - Maltas labā krasta pieteka.

Avoti: LD

Kozudaune   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Kozudauņa" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kozudauņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

Kozudavņa   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Kozudauņa" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kozukolni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mērdzenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

Avoti: LC

Kozukolns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

2. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Kazukalns" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kozuleiši   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Kazulīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kozuli   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

2. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kozuļi" nosaukums latgaliski.

3. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kozuļņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kozulinieši

1. Krustpils novada Atašienes pagasta apdzīvotās vietas "Kozuliņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kozuliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

Avoti: LC

Kozuliškas   vietv.

1. Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta apdzīvotās vietas "Kozuliški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kozuliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

Kozuliškys   vietv.

1. Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta apdzīvotās vietas "Kozuliški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kozuls   apv.

1. Bišu strops no koka mizas vai bluķa.

2. Apaļkoka strazdu būris.

Avoti: TlV

Kozuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

2. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kozuļņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kozuļni   vietv.

1. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kozuļņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kozuļņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Stabulnieku pagastā.

Avoti: LC

Kozuori   vietv.

1. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Kozori" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Kozori" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kozupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

2. Maltas labā krasta pieteka Rēzeknes novada Lūznavas, Mākoņkalna un Maltas pagastā, garums - 8 km; Kazupe; Kozubka.

Avoti: LC, La1

Kozupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LC

kozupieši

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Kozupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kozupīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Nīcgales pagastā.

Avoti: LC

Kozupka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

kozuris   apv.

1. Cepures nags.

2. Dažu transportlīdzekļu (piemēram, kamanu, līnijdroškas, ragavu) priekšpuses izliekums.

Avoti: KiV

kozuris   apv.

1. Trumpis.

Avoti: KiV

Kozusola   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

2. Varakļānu novada Varakļānu pagasta apdzīvotās vietas "Kazusala" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kozyndi   vietv.

1. Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Kozindi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kož   apv.

1. Sauciens (parasti atkārtojumā), ar kuru mīlinot aicina klāt zirgu.

2. Varbūt.

Avoti: ĒiV, ME

koža   apv.

1. Ēdamais; ēdiens; uzturs; apetīte.

Avoti: ViV, NeV

koža

1. apv. Zirgs, kumeļš.

2. žarg. Kabatas portfelis, maks.

3. žarg. Naudas paciņa.

4. žarg. Ādas mētelis.

Avoti: ĒiV, KV, KZ

kožaka   apv.

1. Soma.

Avoti: ME

kožaks   apv.

1. Ēdamais; ēdiens; uzturs.

Avoti: ViV

kožaks   žarg.

1. Ādas jaka.

Avoti: SLG

kožalāt   apv.

1. Kožļāt.

Avoti: ME

kožamais   sar.

1. Ēdiens.

Avoti: Sin

kožanka   žarg.

1. Kabatas portfelis, maks.

2. Naudas paciņa.

3. Ādas mētelis.

Avoti: KZ

Kožanki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

Avoti: LC

kožans   žarg.

1. Kabatas portfelis, maks.

2. Naudas paciņa.

3. Ādas mētelis.

Avoti: KZ

kožaņiks   žarg.

1. Ādas jaka.

Avoti: SLG

Kožas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LC

Kožikode   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Keralas štatā, osta Lakšadīvu jūras krastā, 436500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kožlani   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 1380 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kožliskieši

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Kožliški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kožļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Košļāt.

Avoti: LLVV

kožļene   žarg.

1. Košļājamā gumija.

Avoti: SLG

kožņa   apv.

1. Krājums.

2. Kodelīgs dzīvnieks, kodelīga ķēve.

Avoti: ME

kožņāt   apv.

1. Košļāt, kodīt.

Avoti: ME, Sin

kožņi   apv.

1. Laužņi.

Avoti: ME

kožodiņi

1. Kukaiņu klases divspārņu kārtas odveidīgo apakškārtas dzimta ("Psychodidae"), ļoti sīki (garums - 1,8-4 mm) odveidīgie, Latvijā maz pētīti.

Avoti: LD, LE1

kožs   apv.

1. Košs.

Avoti: ME

kožtinēji

1. Tauriņu kārtas dzimta ("Choreutidae"), nelieli tauriņi (spārnu plētums - 9-17 mm), aktīvi dienā saulainā laikā, bieži aplido ziedus, sūc nektāru, Latvijā konstatētas 8 sugas.

Avoti: LD

kožuha   žarg.

1. Kabatas portfelis, maks.

2. Naudas paciņa.

3. Ādas mētelis.

Avoti: KZ

Kožuhova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 9700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1273. g.

Avoti: LpA, Wi

Kožurki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

KP   saīs.

1. vietv. Korejas Tautas Demokrātiskā Republika (Ziemeļkoreja), valsts divburtu kods.

2. Ventspils uzņēmums "Kālija parks".

3. Konkurences padome.

4. Kredītpunkts.

5. Kontrolpunkts (sportā).

6. Komunistiskā partija.

Avoti: LpA, i2

kp.   saīs.

1. Kredītpunkts (arī KP).

Avoti: i2

Kpalime   vietv.

1. Pilsēta Togo Republikas dienvidrietumos, 71400 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: LpA, PuA

kpelli

1. Tauta, dzīvo Libērijas vidienē un Gvinejas Republikas dienvidaustrumos, valoda pieder pie mandu valodu mandefu grupas, izplatīti vietējie tradicionālie ticējumi (senču un dabas spēku kults).

Avoti: PZT

kpesi

1. Kpelli - tauta Libērijā un Gvinejā.

Avoti: PZT

KPFSR   saīs., vēst.

1. Krievijas Padomju Federatīvā Sociālistiskā Republika.

Avoti: i1

KPI   saīs., vēst.

1. Kolhozu projektēšanas institūts (raj.).

Avoti: i1

KPK   saīs.

1. Kreisā partija - komunisti (Zviedrijā).

Avoti: i1

Kpk   saīs.

1. Kriminālprocesa kodekss.

Avoti: i1

KPP   saīs.

1. Kopējā primārā produktivitāte (bioloģijā).

Avoti: i2

KPW   saīs.

1. Ziemeļkorejas vona; Korejas Tautas Demokrātiskās Republikas valūtas kods, sīknauda - čons.

Avoti: PnR

Kr   saīs.

1. Kriptons (ķīm. elements).

Avoti: i1

KR   saīs., vietv.

1. Korejas Republika (Dienvidkoreja), valsts divburtu kods.

2. vēst. Kirgīzijas Republika.

Avoti: LpA, i1

kr.   saīs.

1. Krāces (kartogrāfijā).

2. Kreisais (kr. krasts, kr. pieteka).

3. Krievu-; krievu valoda.

Avoti: i2

Kra   vietv.

1. Zemesšaurums Taizemes dienvidu daļā, starp Andamanu jūru un Siāmas līci, savieno Malakas pussalu ar pārējo Indoķīnas pussalu, šaurākās vietas platums - ~40 km, augstums - līdz 500 m.

Avoti: PZT

krā   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu, parasti vārnu, kovārņu, kraukļu, balss skaņas.

Avoti: LLVV

krabac   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai raksturotu pēkšņu grābienu, lēcienu.

Avoti: ME

krabačas   apv.

1. Vecas, nederīgas lietas, priekšmeti.

Avoti: ĒiV

krabačka   apv.

1. Veca gulta.

Avoti: ViV

krabainis   -ņa, v.,

1. Vēzis.

Avoti: LLVV

krābainis   -ņa, v.; sar.

1. Vēzis.

Avoti: LLVV

krābants   apv.

1. Liels vēzis.

2. Liels, neglīts, noliesējis, vecs zirgs.

Avoti: KV

krabas   apv.

1. Liesas butes.

Avoti: KV

krābāt   apv.

1. Līst četrrāpus.

Avoti: KV

krabažas   apv.

1. Grabažas, kravažas.

Avoti: ME

Krabendeike   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Krabbendijke"), Zēlandes provincē, 4400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

krabēt   apv.

1. Grabēt.

Avoti: ViV

krābēties   apv.

1. Neveikli kustēties.

Avoti: KV

krabi   apv.; dsk.

1. Krabis.

Avoti: KV

krabic   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, (parasti sunim, kaķim) ko strauji saķerot, sagrābjot.

Avoti: ĒiV

krabiķis   apv.

1. No koka taisīts daikts ar 3 kājām, ar ko atbalsta malā izvilktas zvejas laivas.

Avoti: KV, ME

krabiķis   apv.

1. Zemē iedzīts zarains miets, uz kā laukā žāvē labību.

Avoti: KV, ME

krābiķis   apv.

1. Tāds, kas lien četrrāpus, piem., vēzis, vabole.

Avoti: KV

krabināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Grabināt.

// intrans.

2. apv. Pamazām, lēnām (ko) darīt.

Avoti: LLVV, ĒiV

krabināties   apv.

1. Pamazām, lēnām (ko) darīt; lēni rīkoties, darboties (ar ko, ap ko).

2. Grabināties.

Avoti: ĒiV

krabiņš   apv.

1. Vecs, noliesējis zirgs.

Avoti: KV

krābiņš   apv.

1. Vecais spīļu arkls.

Krābiņu arkls— vecais spīļu arkls.

Avoti: KV

krabis   -bja, v.

1. dsk.; zool. Rāpotājvēžu apakškārtas nodalījums ("Brachyura"), vēži ar platām galvkrūtīm un spēcīgām spīlēm, 17 dzimtu, ~4500 sugu, Latvijā konstatētas 2 dz., 2 sugas.

Krasta krabis— krabju nodalījuma suga ("Carcinus maenas").

Ķīnas krabis— krabju nodalījuma suga ("Eriocheir sinensis").

2. žarg. Pulkstenis ar metāla aproci.

3. žarg. Aizspiednis.

Avoti: LLVV, LE1, KZ

krabjēdājmakaks

1. Makaku ģints pērtiķu suga, kas dzīvo gk. mangrovju audzēs un nebaidās no ūdens.

Avoti: IZ-81-46

krabjzirneklis

1. dsk. Zirnekļu kārtas dzimta ("Thomisidae"), nelieli un vidēji lieli (ķermeņa garums - 3-7 mm) zirnekļi ar raksturīgi saplacinātu ķermeni un īpatnēju sānisku pārvietošanās veidu, Latvijā konstatētas 20 sugas.

Avoti: LD

krabs   apv.

1. Krabis.

Avoti: LME

krācains   apv.

1. Tāds, kur ir krāces.

Avoti: ME

krāce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Posms (upē, strautā u. tml), kurā ūdens strauji plūst lejup pa nelīdzenu klinšainu vai akmeņainu gultni.

2. apv. Ūdenskritums.

Avoti: LLVV, KnV

Krāce   vietv.

1. Rēzeknes novada apdzīvotās vietas "Feimaņi" dažkārt lietots nosaukums.

Avoti: LE1

Krācējgrāvis   vietv.

1. Dienvidsusējas labā krasta pieteka Neretas novadā, garums - 12 km, kritums - 11 m.

Avoti: LD

krācēji   apv.

1. Iekšējie deguna caurumi.

Avoti: KV

krācējs   apv.

1. Cilvēks, kas (parasti miegā) krāc.

Avoti: KiV

krācējumi   apv.

1. Iekšējie deguna caurumi.

Avoti: KV

krācenēt   apv.

1. Krākt, ķērkt.

Avoti: ME

kraceris   žarg.

1. Skrāpis.

Avoti: SLG

kracers   apv.

1. Rupja kurpnieka vīle tapiņu galu novīlēšanai.

Avoti: ViV

Krāces   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Krāču pilskalns— atrodas Gulbenes novada Lejasciema pagastā, Gaujas kreisajā krastā pie Lejaskrāču mājām, līdz 17 m augsts reljefa pacēlums, ko austrumu un rietumu pusē norobežo gravas, dienvidu pusē - Gaujas senleja, plakums - ~130 x 25-30 m, bijis apdzīvots 1. gt.

2. Krāču kalni - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, ir seno, domājams, Litorīnas jūras stadijas kāpu virkne Jelgavas novada Valgundes pagastā un Babītes novada Salas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1962. g., platība - 78,16 ha.

Avoti: LC, LE1

kracēt   žarg.

1. Kasīt, skrāpēt (piem., veco krāsu).

Avoti: SLG

krācienis   apv.

1. Krāciens.

Avoti: KiV

krāciens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> krākt (1).

2. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> krākt (2).

3. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> krākt (3).

Avoti: LLVV

krācieši

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Krāce" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kracināt   apv.

1. Krākt, ķērkt.

Avoti: ME

kracis   apv.

1. Laukā zemē iedzīts miets ar krustiski piestiprinātiem šķērskokiem labības žāvēšanai.

Avoti: KV, ME

kracis   apv.

1. Skalu siets pelavu atdalīšanai no graudiem.

Avoti: KV, ME

kracis   apv.

1. Dzijas uztīšanas rīks, kuru izmantoja, lai sagatavotu dziju aušanai, pirms dzijas tīšanas uz tītavām.

2. Apgaismes rīks zvejošanai ar žebērkli naktī.

3. Vieta, kas rada skaļu troksni ūdens plūsmā.

Avoti: TlV, NeV

krācis   apv.

1. Izveidojusies grava.

2. Neliels ūdenskritums upē vai grāvī.

Avoti: ME, VeAT

krācīte

1. Dem. --> krāce.

Avoti: LV93

Krācīte   vietv.

1. Mazičas - Ičas kreisā krasta pietekas nosaukums tās augštecē.

Avoti: LD

Krācnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Padures pagastā.

Avoti: LC

krācnieki

1. Ventspils novada Zlēku pagasta apdzīvotās vietas "Krācnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krāčainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> krāčains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

krāčainis   apv.

1. Krāčains.

Avoti: KiV

krāčains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz krāču.

Avoti: LLVV

krāčainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> krāčains.

Avoti: LLVV

kračas   apv.

1. Krači - siena un salmu maisījums.

Avoti: AB1

krāčenieki

1. Kuldīgas novada Padures pagasta apdzīvotās vietas "Krāči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krači   apv.

1. Kopā sakratīti salmi un siens lopbarībai.

2. Zārdi, sastatīti koki āboliņa, zirņu u. c. žāvēšanai klajā laukā.

Avoti: LE, ME

krači   apv.

1. Specifiskas dzijas tītavas.

Avoti: ME

krači   apv.

1. Sastatnes.

2. Koka statne veļas mazgāšanai ar 4 kājām no 2 krusteniski saliktiem dēļiem.

Avoti: LE, ME, VeAT

krāčnieki

1. Kuldīgas novada Padures pagasta apdzīvotās vietas "Krāči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kračot   apv.

1. Atdalīt pelavas no graudiem ar skalu sietu (kraci).

Avoti: ME

Krāču   vietv.; nelok.

1. Krāču kalni - senu, domājams, Litorīnas jūras stadijas kāpu virkne Jelgavas novada Volgundes pagastā un Babītes novada Salas pagastā, aizsargājams ģeoloģiskais objekts (kopš 1962. g.), platība - 175 ha, garums - 9 km, platums - 70-150 m, augstākais punkts Ložmetējkalns (23 m virs apkārtējiem purvu masīviem).

Avoti: LD

krāčsūna

1. dsk. Zaļsūnu apakšklases potiju dzimtas ģints ("Cinclidotus").

Donavas krāčsūna— krāčšūnu suga ("Cinclidotus danubicus"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LE1

krāčupe   -upes, dsk. ģen. -upju, s.; poēt.

1. Krāčaina upe.

Avoti: LLVV

Krāčupe   vietv.

1. Gaujas labā krasta pieteka Strenču un Burtnieku novada robežupe, Lielupes un Andrupes satekupe, garums kopā ar Lielupi - 19 km.

Avoti: La1, LD

Krāčupīte   vietv.

1. Krāčupe - Gaujas labā krasta pieteka Burtnieku un Strenču novada robežupe.

Avoti: La1

Kradzes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Grobiņas novada Gaviezes pagastā.

Avoti: LC

kradzināt   apv.

1. Krācināt.

Avoti: ME

kradzis   apv.

1. Laukā zemē iedzīts miets ar krustiski piestiprinātiem šķērskokiem (arī zarains miets) labības žāvēšanai; kracis; krabiķis.

Avoti: ME

Kraemershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Krēmera muiža, kas atradās Rīgas pilsētas lauku apkārtnē.

Avoti: KV

kraftpapīrs

1. No sulfātcelulozes ražots brūns ietinamais papīrs.

Avoti: LEV

krāga   -as, s.; apv.

1. Apkakle.

Avoti: LLVV, KnV

Kragenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Tūjas muiža, kas atradās Valkas apriņķa Alsviķa pagastā.

Avoti: KV

Kragerē   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Tēlemarkas filkē, 10600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

krāgs   žarg.

1. Apkakle.

Avoti: Žrg

Kragujevaca   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Kragujevac"), Centrālās Serbijas Šumadijas apgabalā, 150800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, Wi

krāģarkls   apv.

1. No zaraina koka izgatavots arkls.

Avoti: ME

krāģēties   apv.

1. Jāteniski vai ar vēderu kādam likies virsū.

2. Slepeni rīkoties, zagt.

Avoti: ME, VeAT, EH

krāģīgs   apv.

1. Stingrs, stabils.

Avoti: ME

kraģis   -ģa, v.; sar.

1. Neliels sols; arī ķeblis.

2. Statīvs, paliktnis.

3. apv., parasti dsk. Tupelīte - krusteniski salikti koki uz nama jumta kores.

Avoti: LLVV, AB1

kraģis   apv.

1. Ādenis, vecs zirgs.

2. Vecs cilvēks.

Avoti: ME

krāģis   -ģa, v.,

1. Neliels sols; arī ķeblis.

2. apv. Statīvs, paliktnis (statīvs maizes abrai; balsts zāģēšanai; rāmis izšūšanai).

3. apv. Robots dzelzs rats aušanas stellēm.

4. apv. Dakšveidīgs koka gabals, ar kura palīdzību valna tiek turēta atstatu no bišu stropa skrejas.

5. sar. Apkakle.

Avoti: LLVV, ME, VeAT, Žrg

Kraģišķi   vietv.

1. Rucavas novada Rucavas pagasta apdzīvotās vietas "Katuži" otrs nosaukums.

Avoti: LC

krāģītis   žarg.

1. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

krahs   -a, v.

1. Pilnīga neveiksme, bojāeja.

2. Bankrots, izputēšana.

3. žarg. Troksnis.

4. žarg. Nolaidies cilvēks.

Avoti: LLVV, Žrg, KZ

Kraienhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kreijas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Šķibes pagastā.

Avoti: KV

Kraihtāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kraichtal"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 14400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kraikšķēt

1. Krikšķēt, tarkšķēt, čīkstēt.

Avoti: Sin, ME

krailis   apv.; hip.

1. Ošņātājs, spiegs, izokšķerētājs.

Avoti: ME

krails   apv.

1. Saliekts.

Avoti: KV

Krailsheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Crailsheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 32800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

krainietes   apv.

1. Bišu šķirne.

Avoti: LLx

krainīt   apv.

1. Vilkt, ņemt (no šķidruma).

2. Nosmelt krējumu no virsas.

3. Iebērt.

Avoti: KnG, BB, KnV

krainzia   lat.

1. Krainzia guelzowiana - Gelzova mamilārijas ("Mammillaria guelzowiana") nosaukuma sinonīms.

2. Krainzia longiflora - garziedu mamilārijas ("Mammillaria longiflora") nosaukuma sinonīms.

Avoti: TaE

kraipans   apv.

1. Nosmērējies, netīrs cilvēks.

2. Lamuvārds, ar kuru izsmej vājāko.

Avoti: KnG, ME, VeAT

kraipīt   apv.

1. Saviebt, saraukt, locīt.

Avoti: ME

kraipīties   apv.

1. Neglīti, nepieklājīgi smieties.

2. Gorīties, šķobīties.

Avoti: KV

kraislers

1. ASV ražota automobiļu marka.

Avoti: EpV

Kraistčērča   vietv.

1. Pilsēta Jaunzēlandē, Dienvidsalā, Kenterberijas reģiona administratīvais centrs, 178500 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

kraistēt   apv.

1. Kraistīt.

Avoti: BB

kraistījums   apv.

1. Krējums; krējuma kārtiņa, kas paliek virs rūgušpiena pēc krējuma nosmelšanas.

Avoti: VV

kraistīt   -u, -i, -a, pag. -īju, pārej.

1. Smelt, smalstīt (ko) no kāda šķidruma virsmas.

// apv. Krejot.

2. apv. Darīt kaut ko pavirši.

Avoti: LV87, ViV, ME, VeAT

kraiška   apv.

1. No nostādināta piena vai sarūguša pilnpiena virsas nosmeltais krējums.

2. Sieviete, kas nosmalstīja ar karoti krējumu no nostādināta vai sarūguša pilnpiena.

Avoti: BB, KiV

kraiškas   apv.

1. Krējuma paliekas piena podā pēc krējuma nosmelšanas ar karoti.

Avoti: BB

kraiškāt   apv.

1. Kraistīt.

Avoti: BB

kraiški   apv.

1. No nostādināta piena vai sarūguša pilnpiena virsas nosmeltais krējums.

Avoti: BB

kraišks   apv.

1. No nostādināta piena vai sarūguša pilnpiena virsas nosmeltais krējums.

Avoti: BB

kraišķēt   apv., vēst.

1. Smalstīt ar karoti krējumu no nostādināta vai sarūguša pilnpiena.

Avoti: KiV

kraitāt   apv.

1. Taisīties krist, bet nepakrist; streipuļot.

Avoti: KV, LE

kraitons

1. Mašīna kokvilnas irdināšanai (vertikālais irdinātājs); tās galvenā daļa ir vertikāls veltnis, uz kura uzmaukti diski ar nažiem, kas izliekti uz dažādām pusēm un sairdina garām slīdošo kokvilnu; kreitons.

Avoti: SV69

kraitvedis   apv.

1. Līgavas pūra vedējs.

Avoti: KV

krāj.   saīs.

1. Krājums.

Avoti: i1

krāja   -as, s.

1. mežs. Koksnes daudzums augošos kokos.

2. reti. Krājums, ietaupījums.

Avoti: LLVV

krājaizdevu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas kārto kredītdarījumus un citas finansiālas operācijas, darbojoties uz kooperatīviem pamatiem (par iestādi, organizāciju).

Avoti: LLVV

krājaka   -as, s.; hidrotehn.

1. Apakšzemes tvertne ūdens uzkrāšanai.

Avoti: LLVV

krājbanka   novec.

1. Uzņēmums, kas pieņem naudas kapitāla noguldījumus, tirgojas ar to, kā arī izdara citas finanšu operācijas; krājkase.

Avoti: KV

krājbaseins   -a, v.; hidrotehn.

1. Tilpne, kurā satek kanalizācijas vai drenāžas ūdens.

Avoti: LLVV

krājdepozīts   ek.

1. Krājnoguldījums - viens no kredītiestāžu depozīta veidiem.

Avoti: SbV

krājēja   s.

1. Krājējs.

Avoti: LV87

krājējs   v.

1. Tas, kas (ko) krāj.

Avoti: LV87

Krajenka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 3800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1430. g.

Avoti: Wi

krājgrāmatiņa   -as, s., vēst.

1. Īpaša grāmatiņa sīko noguldījumu iemaksu un izmaksu ierakstiem, krājkasē noguldīto līdzekļu uzskaitei.

Avoti: LLVV

krājība   novec.

1. Taupība.

Avoti: Sin

krājiestāde   ek.

1. Viens no kredītiestāžu veidiem, kas apkalpo galvenokārt iedzīvotājus, pieņemot noguldījumus un piedāvājot kredītus.

Avoti: EF

krājīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti

1. Taupīgs, arī skopulīgs.

2. Tāds, kas daudz, ar aizrautību krāj (2).

Avoti: LLVV

Krajina   vietv.

1. Vēsturiski ģeogrāfiski novadi bijušajā Dienvidslāvijā.

Jūlijas Krajina— reģions Slovēnijas rietumos, pie Itālijas robežas, ko pēc Ropallo līguma 1920. g. nodeva Itālijai, bet 1947. g. - Dienvidslāvijai (izņemot Triesti).

Bosnijas un Horvātijas Krajina— atrodas starp Savas labā krasta pietekām Vrbasu, Unu un Kupu, Dināru priekškalnē.

Timokas Krajina— atrodas Saerbijas austrumos pie Rumānijas un Bulgārijas robežas, Donavas un Timokas ielokā.

Avoti: PZT

krājinstitūcijas   ek.

1. Bankas un asociācijas, kas tiek izveidotas fizisko personu personīgo termiņdepozītu piesaistei un kurās fiziskās personas saņem ienākumus procentu veidā.

Avoti: SbV

krājkartīte   apv.

1. Īpaša kartīte krājmarku uzlīmēšanai.

Avoti: KV

krājkase   -es, dsk. ģen. -su, s., vēst.

1. ekon. Kredītiestāde, kas koncentrē iedzīvotāju uz laiku brīvos naudas līdzekļus, izdara dažādas norēķinu operācijas.

2. Telpas, kurās atrodas šī iestāde.

3. neakt. Uzņēmums, kas pieņem naudas kapitāla noguldījumus, tirgojas ar to, kā arī izdara citas finanšu operācijas.

4. apv. Kārba, kurā pa īpašu spraugu var iemest naudas zīmi, monētu (uzglabāšanai, sakrāšanai).

Avoti: LLVV

krājkasīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Naudas krāšanai paredzēts (piemēram, keramikas, metāla, koka) veidojums ar tukšu vidu un šauru spraugu monētu, naudas zīmju iemešanai.

Avoti: LLVV

krājkastīte   dsk. ģen. -šu, s.

1. Naudas krāšanai paredzēts noslēgts trauks ar šauru spraugu monētu, naudaszīmju iemešanai.

Avoti: LV87

krājkonts   v.

1. Naudas uzkrājuma konts.

Avoti: MLVV

krājmarka   novec.

1. Īpaša zīme, kas apliecināja nelielas summas iemaksu valsts aizņēmumam (piem., 1931. g. ceļu aizņēmumam).

Avoti: KV

krājnoguldījums   ek.

1. Viens no kredītiestāžu depozīta veidiem; krājdepozīts.

Avoti: SbV

Krajova   vietv.

1. Pilsēta Rumānijas dienvidrietumos ("Craiova"), Dolžas žudeca administratīvais centrs, 269500 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

krajs   žarg.

1. Novads; apkaime.

2. Puse (3).

Avoti: SLG

krājtvertne

1. Vertikāla riņķveida, taisnstūru vai daudzstūru tilpne birstošu materiālu (piem., cementa) glabāšanai.

Avoti: ZTV

krājulība   apv.

1. Sīkumaina taupība, sīkstulība.

Avoti: ME

krājulis   apv.

1. Taupītājs, sīkstulis.

Avoti: ME

krājumiņš

1. Dem. --> krājums.

Avoti: LV93

krājums   -a, v.

1. Turpmākai lietošanai īpaši sagādāts materiālu vērtību kopums.

2. Dabas bagātību resursi, kopums.

3. Garīgu vērtību, ideju, atmiņu kopums (indivīdam, cilvēku grupai).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> krāt (3); arī ietaupījums.

5. Paveikta darbība, rezultāts --> krāt (2); kolekcija.

6. Grāmata, kurā (parasti pēc noteikta principa) ir apvienoti vairāki daiļdarbi, raksti, dokumenti, gleznu reprodukcijas u. tml.

7. Paveikta darbība, rezultāts --> krāt (1).

Avoti: LLVV

krāka   apv.

1. Kāds, kas krāc.

2. Raudulīgs bērns.

Avoti: ME

Krāka   vietv.

1. Krākas avoti - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Madonas novada Mārcienas pagastā, Svētes ezera rietumu krastā, Krustkalnu dabas rezervātā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., aizsargājamā platība - 2,3 ha, 30 m platā joslā zemes virspusē izplūst vismaz 7 avoti, kas atrodas 2,5-3 m virs ezera līmeņa, ūdens noplūst uz Svētes ezeru pa īsu, oļainu strautu.

Avoti: LE1

krākalēt   apv.

1. Krākt.

Avoti: Sin

krākas   novec.

1. Krēpas.

Avoti: LE

krākāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; reti.

1. Vairākkārt vai ilgstoši krākt (1).

2. parasti 3. pers. Vairākkārt vai ilgstoši krākt (2).

3. parasti 3. pers. Vairākkārt vai ilgstoši krākt (3).

4. apv. Gārgt.

Avoti: LLVV

Krakatau   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Zunda šaurumā (indon. val. "Krakatau"), starp Javas un Sumatras salu, Indonēzijā, tā virsūdens daļa veido salu, kuras platība - 10500 kvadrātkilometru, augstums - līdz 813 m, kalderas diametrs - 4-5,5 km.

Avoti: LģE

Krakatavs   vietv.; novec.

1. Krakatau - darbīgs vulkāns Zunda šaurumā.

Avoti: PZT

krākāties   apv.

1. Krekšķināt, smagi elpot ar iesnainu degunu, krākt.

Avoti: ME

krākažiņas   apv.

1. Krācēji.

Avoti: ME

krākelgailis   apv.

1. Medņu teteris, abu šo putnu krustojums.

Avoti: KV

krakelūra

1. Gleznas krāsu slāņa plaisājums, kas rodas gk. tikko pabeigtā darbā, nevienmērīgi žūstot krāsai, un aptver visu gleznas virsmu.

Avoti: EV

krakeris   inf.

1. Cilvēks, kura vaļasprieks ir iekļūt aizsargātās datoru sistēmās, lai veiktu tajās izmaiņas, bieži nevēlamas.

Avoti: SV96

krakināt   apv.

1. Kliegt "kra, kra".

Avoti: ME

kraklē   nelok., v.

1. Dekoratīvs sīku ieplaisājumu tīkls uz keramikas veidojumu glazētas virsmas.

Kraklē stikls— īpaši sagatavota sasprēgājusi stikla masa.

Kraklē glazūra— sīku plaisu tīkls, ko īpašam dekoratīvam efektam izveido glazētā keramikas izstrādājuma virsmā.

Avoti: LLVV, MkV

krākle   apv.

1. Rīkle.

2. Brēkulis, bļāvējs.

Avoti: ME

krāklis   apv.

1. Krācējs.

Avoti: ME

krākonis   apv.

1. Krācējs.

Avoti: ME

krākoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> krākt (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> krākt (2).

3. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> krākt (3).

Avoti: LLVV

krākoņa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; sar.

1. Cilvēks, kas krāc.

Avoti: LLVV

krākot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; reti.

1. Krākāt (1).

2. parasti 3. pers. Krākāt (2).

3. parasti 3. pers. Krākāt (3).

Avoti: LLVV

Krakova   vietv.

1. Pilsēta Polijas dienvidu daļā, Vislas augšgalā, Mazpolijas vojevodistes administratīvais centrs, 758500 iedzīvotāju (2012. g.), universitāte (dibināta 1364. g.), pilsētas tiesības kopš 1257. g.

Avoti: LģE, PuA, Wi, LPE

Krakovamzē   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Krakow am See"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

krakovjaks   -a, v.

1. Poļu tautas deja divu ceturtdaļu taktsmērā; šīs dejas mūzika.

2. Salona deja (augstmaņu galmos) īpašā izpildījuma manierē; sarīkojumu deja ar vienkāršotu horeogrāfiju.

3. Raksturdeja baletā.

Avoti: LLVV

krak-process   novec.

1. Krekings - viegli gaistošas degvielas ieguves process no smagajiem naftas produktiem.

Avoti: Ang

kraks   izsauk.

1. Krakš.

Avoti: LLVV

kraks   novec.

1. Dāņu un zviedru trijmastu kuģis Baltijas jūrā.

2. Pasakains briesmeklis, kurš mītot jūrā ap Norvēģiju un aprijot kuģus.

Avoti: SV33

Kraks   mit.

1. Rietumslāvu mitoloģijā - Krakovas pilsētas dibinātājs, kurš nosita Vavela kalna pūķi un uzcēla tur pilsētu.

Avoti: Mit

krāks   apv.; izsauk.

1. Lieto krāciena vai ķērciena atdarināšanai.

Avoti: ME

kraksīši   apv.

1. Cildotais krokuss ("Crocus sativus x cultorum").

Avoti: Aug2

krakstēt   parasti 3. pers., krakst, pag. krakstēja; intrans.

1. Krakšķēt.

Avoti: LLVV

krakstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Krakšķināt.

Avoti: LLVV

krakstīties   apv.

1. Rīstīties.

2. Ākstīties, grimases šķobīt, ļodzīties.

Avoti: ME

krakstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Krakšķoņa.

Avoti: LLVV

kraksts   -a, v.

1. Krakšķis.

Avoti: LLVV

krakš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, asu, samērā spēcīgu troksni, kas rodas, piemēram, ja kas ciets strauji saskaras ar ko vai tiek spiests, liekts, lauzts.

Avoti: LLVV

krākšana

1. Skaņas, kas parasti izceļas, mēlei miegā atkrītot atpakaļ pret mīkstajām aukslējām un rīkles mugurējo sienu.

Avoti: LEV

krakšēt   parasti 3. pers., krakš, pag. krakšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, asu, samērā spēcīgu troksni (piemēram, par ko cietu, kas strauji saskaras ar ko vai tiek spiests, liekts, lauzts); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

krakšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt krakšķ.

2. apv. Klauvēt, klaudzināt.

Avoti: LLVV, ME

krakšķēt   parasti 3. pers., krakšķ, pag. krakšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, asu, samērā spēcīgu troksni (piemēram, par ko cietu, kas strauji saskaras ar ko vai tiek spiests, liekts, lauzts); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

krakšķiens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> krakšķēt.

Avoti: LLVV

krakšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt krakšķ.

2. apv. Klauvēt, klaudzināt.

Avoti: LLVV, ME

krākšķināt   apv.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt krakšķ.

2. Klauvēt, klaudzināt.

Avoti: ME

krakšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, ass, samērā spēcīgs troksnis, kas rodas, piemēram, ja kas ciets strauji saskaras ar ko vai tiek spiests, liekts, lauzts.

2. apv. Klepus, krikšķis.

3. apv. Degvīns.

Avoti: LLVV, ME

krakšķis   apv.

1. Pļāpa, melis.

Avoti: ME

krakšķoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> krakšķēt.

Avoti: LLVV

krākt   krācu, krāc, krāc, pag. krācu; intrans.

1. Radīt raksturīgas paskaļas, vibrējošas skaņas mutes, rīkles dobumā (parasti miegā, arī bezsamaņā, krampju lēkmē).

// pārn.; sar. Gulēt miegā.

2. parasti 3. pers. Radīt spēcīgu, nevienmērīgu troksni (parasti par strauji plūstošiem, bangojošiem ūdeņiem).

3. parasti 3. pers. Radīt spēcīgu, nevienmērīgu, zemu troksni (par mašīnām, ierīcēm u. tml.).

Avoti: LLVV

Krāku   vietv.; nelok.

1. Krāku ezeri - atrodas Latgales augstienē, Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā, 150 m vjl., lielākā Krāku ezera platība - 18,7 ha, garums - 0,7 km, vidējais dziļums - 2,2 m, eitrofs, stipri aizaudzis, zivīm bagāts, ziemeļu pusē no tā neliels ezeriņš.

Avoti: LD

krakulis   apv.

1. Karakuls.

Avoti: KiV

krākuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; reti.

1. Krākāt (1).

Avoti: LLVV

krakusi   novec.

1. Iregulārs poļu jātnieku pulks, ko sastādīja 1812. gadā Krakovā un arī 1831. gadā.

Avoti: SV33

Kraķēha   vietv.

1. Pilsēta Kambodžā, tāda paša nosaukuma provinces administratīvais centrs, 28900 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: LpA, PuA

kraķelis   apv.

1. Dem. --> kraķis 1.

Avoti: ME

kraķene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

kraķens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

kraķēt   apv.

1. Likt, kraut kraķī, zārdā.

Avoti: ME

kraķināt   apv.

1. Likt, kraut kraķī, zārdā; kraķēt.

Avoti: ME

kraķis   -ķa, v.

1. sar. Vecs, vājš zirgs; kleperis (1).

2. vienk. Vecs, vārgs, arī slims cilvēks.

Avoti: LLVV

kraķis   -ķa, v.

1. sar. Neliels sols.

2. sar. Statīvs, paliktnis.

3. apv. Zārds.

4. apv. Nelielas tītavas dziju sagatavošanai aušanai.

5. apv. Jumtgales smailes.

Avoti: LLVV, AB2, ME, VeAT

kraķis   žarg.

1. Akordeons.

2. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

krāķis   apv.

1. Sīlis ("Garrulus glandarius").

Avoti: KV, ME

kraķiski   apv.

1. Kūleņiem, velteniski u. tml. (gāzties, virzīties, krist).

Kraķu kraīski— kūleņu kūleņiem.

Avoti: ViV

kraķītis

1. Dem. --> kraķis.

2. Koka mizas gabaliņš, uz kura tiek uztīta dzija.

3. žarg. Glāzīte degvīna.

Avoti: ME, VeAT, Žrg

kraķot   apv.

1. Tīt dzijas uz kraķiem.

2. Likt, kraut kraķī, zārdā.

Avoti: ME

Krālīki   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 4450 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kraliņš   apv.

1. Trusis.

Avoti: KV

kralītis   apv.

1. Trusis.

Avoti: KV

Kraljevica   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Kraljevica"), Piejūras-Kalnu županijā, 4600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kralovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 3500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

krāls   -a, v.

1. Dienvidaustrumāfrikas lopkopju tautu apmetne - riņķveidīgi izvietotas dzīvojamās mītnes, kuru kopīgajā iekšējā pagalmā sadzen lopus.

Avoti: SV99

Kralupi   vietv.

1. Kralupi pie Vltavas - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 17850 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Krāluva   vietv.

1. Krāluva Dvura - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 7270 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kraļa   apv., niev.

1. Skaista, slinka sieviete.

Avoti: KiV

Kraļeva   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Kraljevo"), Centrālās Serbijas Raškas apgabalā, pie Ibaras ietekas Zapadna Moravā, 68700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Krāļovski   vietv.

1. Krāļovski Hlmeca - pilsēta Slovākijā, Košices apgabalā, 7700 iedzīvotāju (2012. g.); Kirājhelmeca.

Avoti: LpA, Wi

krama   novec.

1. Kraupa, kreve.

Avoti: KV

kramā   žarg.

1. Piedzēries.

Avoti: SLG

krāma   apv.

1. Liksta, nelaime, slimība.

Avoti: ME

kramagalva   apv.

1. Tāds, kam ir kraupaina galva.

Avoti: ME

kramainis   -ņa, v.; parasti vsk.

1. Silīcija dioksīds.

Avoti: LLVV

kramains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur kramu.

Avoti: LLVV

kramains   apv.

1. Kraupains, kreveļains.

Avoti: ME

kramakmens   -akmens, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Krams.

Avoti: LLVV

kramaļģe   -aļģes, dsk. ģen. -aļģu, s.

1. biol., dsk. Zemāko aļģu nodalījums ("Bacillariophyta"), mikroskopiskas vienšūnas vai koloniju aļģes ar krama un pektīna apvalku, ~320 ģ., 20 tk sugu, Latvijā konstatētas 440 sugas; diatomeja.

Centriskās kramaļģes— kramaļģu iedalījuma klase ("Centrophyceae"), kurām vāciņi ir radiāli bez rafes, mīt jūrās un saldūdeņos gk. planktonā un ir nekustīgas.

Plūksnainās kramaļģes— kramaļģu iedalījuma klase ("Pennatophyceae"), kas mīt galvenokārt saldūdeņos, to vāciņiem raksturīga divpusējā simetrija, un tās spēj aktīvi pārvietoties.

Avoti: LLVV, LE1

kramāns   apv.

1. Kaut kas liels.

Avoti: ME

kramaslis   apv.

1. Nekaunīgs cilvēks, cilvēks, kas jaucas citu lietās.

Avoti: ME

Kramatorska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 164250 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA

kramausis   apv.

1. Lamuvārds cilvēkam un novājējušam lopam.

Avoti: SiV

kramauzis   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: ME

kramavecis   apv.

1. Kraupains vecis.

Avoti: ME

krambambulis   novec.

1. Kāds sens ļoti stiprs Dancigā gatavots ķiršu degvīns, vēlāk vispār stiprāks alkoholisks dzēriens.

Avoti: KV

krambe   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. dsk. Krustziežu dzimtas ģints ("Crambe"), viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi, Kanāriju salās un Madagaskarā arī puskrūmi, ~20 s., Latvijā konstatēta 1 s. - jūrmalas krambe.

Jūrmalas krambe— krambju suga ("Crambe maritima"), saukta arī par jūras kāpostu, tās izbalinātus lapu kātus var ēst kā dārzeņus.

Sirdslapu krambe— krambju suga ("Crambe cordifolia").

Avoti: LLVV, LD, DaE

kramenes   apv.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: Aug2

kramenīca   -as, s.; vēst.

1. Šautene ar krama aizslēgu.

2. Sens rokas šaujamierocis, kas tika aizdedzināts, uzsitot kramu pret tēraudu.

Avoti: LLVV, LEV

kramenis   novec.

1. Silīcijs.

Avoti: KV

krameņpuķe   apv.

1. Baltā krameņpuķe - tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: Aug2

krāmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. trans.; sar. Izvietot (vairākus vai daudzus priekšmetus) noteiktā kārtībā; kārtot (kādu vietu, telpu).

2. intrans.; vienk. Sist (kādam).

Avoti: LLVV

krāmētājs   apv.

1. Cilvēks, kas (ko) krauj.

Avoti: ĒiV

krāmēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Kārtot vai pārcilāt ko (kādā vietā vai telpā).

2. Darboties (ar ko), veikt (ko, parasti nepatīkamu).

Avoti: LLVV

Krāmfoša   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vesternorlandes lēnē, 6000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

kramgāliņa   apv.

1. Dem. --> kramagalva.

Avoti: ME

kramgalviņš   apv.

1. Dem. --> kramgalvis.

Avoti: ME

kramgalvis   novec.

1. Tāds, kam kraupaina galva.

2. Neattapīgs, neapķērīgs cilvēks, kam grūti padodas mācības; arī nepaklausīgs, stūrgalvīgs cilvēks.

Avoti: KV, ViV

kramgalvnieks

1. Stūrgalvis.

Avoti: Sin

krāmi   -u, vsk. krāms, -a, v.; sar.

1. Lietas, priekšmeti (parasti nederīgi, nevajadzīgi, nolietoti u. tml.).

Krāmu tirgus— vieta, kur privātpersonas pārdod dažādus, parasti lietotus, priekšmetus.

Krāmu tirgotājs— tirgotājs, kas pārdod dažādus, parasti lietotus, priekšmetus.

// pārn.; vienk. Cilvēki (parasti veci, vārgi).

Avoti: LLVV

krāmīgs   apv.

1. Zaglīgs.

2. Nederīgs; slikts.

3. Tāds, kas slikti prot vai pārzin (veicamo darbu).

4. Tāds, kas saistīts ar nepatikšanām, rūpēm u. tml.

Avoti: ME, SLG

kramija   novec.

1. Sausa izkaltusi pļava.

Avoti: KV

kramiņš   novec.

1. Dažkārt borsdorfas ābols (sīpoliņš).

Avoti: KV

kramis   apv.

1. No vienāda lieluma kastītēm izveidots nesamais uz muguras; pauna, kurā atradās sīkas preces.

2. Vecas, nevērtīgas lietas.

Avoti: KiV

krāmnieks   sar.

1. Sīktirgotājs, grabažnieks.

Avoti: Sin

kramola   žarg.

1. Ķecerība.

Avoti: SLG

kramošanās

1. Sekundāra iežu bagātināšanās ar dažādām SiO2 modifikācijām - opālu, halcedonu, kvarcu.

Avoti: LPE

kramots   apv.

1. Kreveļains.

Avoti: ME

krampa   apv.

1. Krampis (parasti durvīm, vārtiem, logam).

Avoti: KiV

krampāboliņš   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

2. Brūču pērkonamoliņš ("Anthyllis vulneraria").

Avoti: Aug2

krampakausis   sar.

1. Stūrgalvis.

Avoti: Sin

krampakši   apv.

1. Ēkas stūru būvēšanas veids (ceļot guļbūvē).

Avoti: KnV

Krampani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LC

Krampāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā.

Avoti: LC

krampas   apv.

1. Biezas gļotas.

Avoti: ME

krampausis   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: ME

krampbaļķis   apv.

1. Krancbaļķis - viens no ēkas skeleta gulenisko baļķu joslas baļķiem, uz kā balstās grīdas un griestu dēļi.

Avoti: AB1

krampējs   apv.

1. Zaglis.

Avoti: ME

Krampenes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

krampēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. parasti savienojumā ar "ciet". Stiprināt ar krampi (aizvērtu logu, durvis u. tml.).

2. parasti savienojumā ar "vaļā". Atdarīt (ko ar krampi nostiprinātu).

3. apv. Kampt; tvert.

4. apv. Zagt.

Avoti: LLVV, ViV

krampētājs   apv.

1. Zaglis; krampējs.

Avoti: ME

krampēties   apv.

1. Aizdarīt, nostiprinot ar krampi (aizvētu logu, durvis), parasti no iekšpuses.

2. Cieši, stingri ķerties (pie kā).

Avoti: ĒiV, ViV

krampi   apv.

1. Krampji.

Avoti: KnV

krampiens   apv.

1. Darbības rezultāts --> krampt.

Avoti: ĒiV

krampīgs   apv.

1. Stiprs, enerģisks, spēcīgs.

2. Stingrs.

Avoti: ViV, SLG

Krampines   vietv.

1. Balvu novada Krišjāņu pagasta apdzīvotās vietas "Krampiņas" nosaukuma variants.

2. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Krampenes" nosaukuma variants.

Avoti: LC

krampinīte   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

Krampiņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Krišjāņu pagastā.

Avoti: LC

krampis   -pja, v.

1. Vienā galā āķveidīgi izliekts un otrā galā kustīgi nostiprināts metāla stienis (parasti durvju, vārtu, logu vērtņu) nostiprināšanai aizvērtā vai atvērtā stāvoklī.

Vilkt krampjus— spēkoties, satverot ar vienu pirkstu pretinieka saliektu pirkstu un cenšoties to atliekt.

// parasti vsk.; pārn.; sar. Spēks.

2. novec. Vecs, liess zirgs.

Avoti: LLVV

krampis   -pja, v., vsk.

1. Krampji.

Avoti: LLVV

krampis   -pja, v.; sar.

1. Vecs, vājš zirgs.

2. Sīksts, neatsaucīgs cilvēks.

3. Sīkstulis.

4. Spēcīgs cilvēks.

Avoti: ME, SLG

krampiski   apv.

1. Ar kopā saliktām rokām, ar kopā saspiestiem pirkstiem.

Avoti: ME, VeAT

krampītis

1. Dem. --> krampis.

2. sar. Glāzīte degvīna.

Avoti: Žrg

krampjainība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Sasaistītība, arī samākslotība (parasti mākslas darbā).

Avoti: LLVV

krampjains   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar krampjiem, tiem raksturīgs.

2. Ļoti sasprindzināts (par kustībām, ķermeņa stāvokli).

3. Sasaistīts, arī samākslots (parasti par mākslas darbu, tā elementiem).

Avoti: LLVV

krampjainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> krampjains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

krampji   -pju, vsk. krampis, -pja, v.

1. Nepatvaļīga lēkmjveidīga vai pastāvīga muskuļu saraušanās, ko, piemēram, izraisa nervu sistēmas bojājumi, tās darbības traucējumi, arī pārpūle.

Bērnu krampji— spazmofilija.

Galvas krampji— zirgu slimība - sāpes galvā.

Kloniski krampji— krampji, kam raksturīga strauja, vairākkārtīga muskuļu saraušanās.

Stinguma (arī stīvuma) krampji— tetānija.

Toniski krampji— krampji, kam raksturīga lēna, ilgstoša muskuļu saraušanās.

Avoti: LLVV

Krampji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Apes novada Trapenes pagastā.

Avoti: LC

krampjstrāva   tehn.

1. Caur cilvēka ķermeni plūstošās strāvas vērtība, kuru pārsniedzot iestājas muskuļu krampji, kas traucē cietušajam atbrīvoties no satvertās strāvu vadošās daļas.

Avoti: EepV

krampjveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas līdzīgs krampjiem.

Avoti: LLVV

krampjveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Krampjveida.

Krampjveidīgas sāpes— pēkšņas sāpes, kas periodiski atkārtojas.

Avoti: LLVV

kramplauzējs   apv.

1. Kramplauzis, zaglis, kas uzlauž un apzog slēgtas telpas, arī seifus.

Avoti: ME

kramplauzis   -ža, v.

1. Zaglis, kas uzlauž un apzog slēgtas telpas, arī seifus.

2. inf. Tāds urķis, kas cenšas nesankcionēti piekļūt datoru sistēmai vai tīklam; ļaunprātīgs sistēmu aizsardzības līdzekļu uzlauzējs.

Avoti: LLVV

kramponmaigles   med.

1. Maigles metāla stieples locīšanai.

Avoti: ZTV

Krampova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

kramppuķe   apv.

1. Gundegas ("Ranunculus").

2. Dzeltenā ilzīte ("Anthemis tinctoria").

3. Baltā kramppuķe - tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: Aug2

krampt   apv.

1. Tvert, kampt ar zobiem (par dzīvniekiem).

2. Ātri ķert, grābt.

3. parasti 3. pers. Būt par mazu, šauru un traucēt kustības (par apģērbu, apģērba gabaliem); spiest.

4. Zagt.

Avoti: ĒiV, ViV, ME

krampuķe   apv.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: ME

krampuķes   apv.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: Aug2

krampzāle   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

krams   -a, v.; parasti vsk.

1. Ciets, dažādas krāsas oksīdu un hidroksīdu grupas minerāls (kvarca paveids); šī minerāla gabals.

Ciets kā krams— ļoti ciets.

Ciets (arī sīksts, stiprs) kā krams— Ļoti spēcīgs, izturīgs (par cilvēku).

Krama rīki— darbarīki un ieroči no krama, kas bija izplatīti akmens laikmetā, senākie no tiem bija čoperi, rupji apskaldīti dūrescirvji un dažādi cērtamie rīki.

2. apv. Kramgalvis.

3. apv. Cieta vieta kokā.

Avoti: LLVV, ME

krams   apv.

1. Negatava oga vai auglis.

2. Lamuvārds.

Avoti: ME

krams   apv.

1. Galvaskauss, pauris.

Avoti: ME

krāms   apv.

1. vsk. Krāmi.

Kā krāms— saka par vecu, vārgu cilvēku vai dzīvnieku.

Avoti: SiV

kramsīt   apv.

1. Ar zobiem sadalīt, drupināt.

Avoti: ME

kramskābe   -es, s.; parasti vsk.

1. Silīcijskābe.

Avoti: LLVV

kramslīgs   apv.

1. Aizkustinošs, aizraujošs, kārs.

Avoti: ME, VeAT

kramslis   apv.

1. Zaglis.

2. Daudzēdājs.

Avoti: LE

kramstikls   novec.

1. Stikls optisko lēcu un prizmu izgatavošanai ar noteiktu svina (kalija, cinka, barija) saturu ar kramskābes (borskābes vai fosforskābes) saturu.

Avoti: LME

kramstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; pareti.

1. Vairākkārt, ilgāku laiku krimst.

2. apv. Grauzt kaut ko cietu vai sīkstu, skrubināt.

3. apv. Drupināt, saēst; darīt sāpes.

Avoti: LLVV, NeV, ME

kramstīties   apv.

1. Ķerstīt ar zobiem (kā zirgs).

2. Slepeni paņemt, zagt.

Avoti: LE, ME

kramsts   apv.

1. Kāds, kas kaut kotver, ķer ar zobiem, meklē kaut ko ēdamu.

Avoti: ME, VeAT

kramšāt   apv.

1. Skrāpēt (kā kaķis).

Avoti: ME

kramšināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.

1. Radīt ķērcošas, parasti ritmiskas, balss skaņas (piemēram, par kraukli, kovārni).

Avoti: LLVV

kramšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Vairākkārt, ilgāku laiku krimst, grauzt.

Avoti: LLVV

kramšķināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja, intrans.

1. Radīt ķērcošas, parasti ritmiskas, balss skaņas (piemēram, par kraukli, kovārni).

Avoti: LLVV

kramšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.; reti.

1. Vairākkārt, ilgāku laiku krimst, grauzt.

Avoti: LLVV

kramšķins   apv.

1. Krauklis.

Avoti: ME

kramšķis   apv.

1. Zaglis.

Avoti: ME

kramšļi   apv.

1. Salmu vai siena atbiras.

Avoti: ME

kramt   apv.

1. Žūstot kļūt cietam.

Avoti: ME

kramt   apv.

1. Grauž.

Avoti: BsV

kramtāt   apv.

1. Grauzt kaut ko cietu vai sīkstu, skrubināt.

2. Drupināt, saēst; darīt sāpes.

Avoti: NeV

krāmtirgotājs   -a, v.

1. Krāmu tirgotājs.

Avoti: LLVV

kramtīt   apv.

1. Grauzt kaut ko cietu vai sīkstu, skrubināt.

2. Drupināt, saēst; darīt sāpes.

Avoti: NeV

kramzeme   -es, s.; parasti vsk.

1. Smiltis, kristāli u. tml., kas sastāv no silīcija dioksīda un skābekļa savienojuma.

Avoti: LLVV

Krana   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Stara Zagoras apgabalā, 3380 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kranajs   mit.

1. Mitoloģisks Atēnu karalis.

Kranaja dēli— atēnieši.

Avoti: KV

Krānas   mit.

1. Spāņu zemākā līmeņa mitoloģijā - fejas, kuras iztēlojās kā brīnumskaistas garmatainas maza auguma sievietes, kas dzīvoja alās un avotos.

Avoti: Mit

Kranca   vietv.

1. Zeļenogradskas pilsētas Krievijā (Kaļiņingradas apgabalā) nosaukums līdz 1947. g.

Avoti: PZT

krancains   apv.

1. Ar svītru ap kaklu.

Avoti: KV

krancaiņš   apv.

1. Tāds (suns), kam ir balta pakakle vai balta josla ap kaklu.

Avoti: ĒiV

krancbaļķis   apv.

1. Vainagbaļķis; vainagkoks.

Avoti: ViV

Kranciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā.

Kranciema dolomīta atradne— augšdevona Daugavas svītas dolomīta iegula Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā, 6 km uz ziemeļiem no Ogres.

Avoti: LC, LD

krancīgs   apv.

1. Izveicīgs, zaglīgs.

Avoti: ME

krancināt   apv.

1. Kliegt, ķērkt.

2. Krākt.

3. Kaitināt, ķircināt.

Avoti: ME, NeV

krancināt   apv.

1. Rotāt, izgreznot.

Avoti: ME

krancis   -ča, v.

1. sar. Suns (parasti bezšķirnes).

2. apv. Kvadrātveidā salikta baļķu kārta.

3. novec. Suns, kam ap kaklu visapkārt gaišāku spalvu svītra, it kā vainags (vācu "Krantz").

4. novec. Saku silksnis.

5. apv. Ratu sastāvdaļa - uz ratu priekšējās ass piestiprināts metāla riņķis, lai ratu priekšdaļa varētu grozīties.

6. apv. Vecs, vājš dzīvnieks vai cilvēks.

Avoti: LLVV, LE, ĒiV, ME, VeAT

krancis   apv.

1. Vainags.

Avoti: SiV

kranči   apv.

1. Kausētu tauku pārpalikumi.

Avoti: ME

Krančkalns   vietv.

1. Panūtas kalns - pilskalns Pārgaujas novada Straupes pagastā; Panūtes kalns.

Avoti: LE1, La1

krančoties   apv.

1. Uzvesties kā piedzērušam.

2. Nepieklājīgi, neparasti uzvesties.

Avoti: ME

krančumi   apv.

1. Dažādi atkritumi, pārpalikumi.

Avoti: ME

krandzināt   apv.

1. Krancināt.

Avoti: ME

krani

1. Tauta Kotdivuāras dienvidrietumos un Libērijas dienvidaustrumos, valoda pieder pie mandu saimes Gvinejas grupas kru apakšgrupas.

Avoti: PZT

krani-   med.

1. Salikteņos norāda uz galvaskausu.

Avoti: MSV

kraniāls   -ais; s. -a, -ā; anat.

1. Tāds, kas atrodas tuvāk galvai (par ķermeņa daļu); pretstats: kaudāls.

Avoti: LLVV

kraniamfiktomija   med.

1. Grieziens apkārt galvaskausam; dekompresijas metode.

Avoti: TM

Kranide   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 4400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kraniektomija   med.

1. Galvaskausa trepanācija, izņemot bojātos kaula gabalus un atstājot kaulā defektu.

Avoti: TM

Kranihfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kranichfeld"), Tīringenes federālajā zemē, 3450 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

krāniņš

1. Dem. --> krāns.

2. žarg. Vīrieša dzimumloceklis.

Avoti: SLG

kranio-   med.

1. Salikteņos norāda uz galvaskausu.

Avoti: MSV

kraniodidīms   med.

1. Kroplis ar divām galvām.

Avoti: TM

kraniofaringeoma   med.

1. Hipofīzes audzējs, cēlies no Ratkes kabatas epitēlija atliekām.

Avoti: TM

kraniofaringioma   med.

1. Pakāpeniski progresējošs hipofīzes audzējs, kas cēlies no Ratkes kabatas epitēlija atliekām; slimība sākas bērnībā vai jaunībā; augšanas aizkavēšanās, galvassāpes, redzes traucējumi, adipozoģenitālā distrofija.

Avoti: MSV

kraniofenestrija   med.

1. Iedzimti kaulu defekti galvaskausa velvē.

Avoti: MSV

kraniofors   med.

1. Ierīce galvaskausa balstīšanai, izdarot kraniometriskus pētījumus.

Avoti: TM

kraniognomija   med.

1. Galvaskausa formas pētīšana.

Avoti: TM

kraniogrāfija   med.

1. Galvaskausa un sejas kaulu rentgenogrāfija.

2. novec. Galvas kausa un viņa daļu aprakstīšana.

Avoti: MSV, SV33

kraniografs   novec.

1. Ierīce galvaskausa kontūru projicēšanai uz kādas virsmas.

Avoti: KV

kraniogramma   novec.

1. Galvaskausa kontūru zīmējums.

Avoti: KV

kranioklasts   med.

1. Instruments augļa galviņas sadragāšanai patoloģiskās dzemdībās.

Avoti: TM

kranioklāzija   med.

1. Augļa galvaskausa sadragāšana ar kranioklastu, lai dzemdības padarītu iespējamas.

Avoti: TM

kranioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Antropoloģijas, zooloģijas nozare, kas pētī cilvēku un dzīvnieku galvaskausus.

Avoti: LLVV

kranioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kranioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kraniomalācija   med.

1. Galvaskausa kaulu atmiekšķēšanās.

Avoti: TM

kraniomantija   novec.

1. Zīlēšana ar galvaskausu.

Avoti: KV

kraniomeningocēle   med.

1. Smadzeņu apvalku izspiešanās pa galvaskausa defektu.

Avoti: TM

kraniometrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Antropoloģijas, zooloģijas metode cilvēku un dzīvnieku galvaskausu mērīšanai.

Avoti: LLVV

kraniometrs   med.

1. Ierīce galvaskausa dimensiju mērīšanai.

Avoti: TM

kraniopāgs   med.

1. Dvīņu kroplība, kurā dvīņu galvaskausi saauguši kopā.

Avoti: TM

kraniopātija   med.

1. Galvaskausa saslimšana.

Avoti: TM

kranioplastika   med.

1. Galvaskausa defektu labošana, galvaskausa plastiska operācija.

Avoti: TM

kraniorahishīze   med.

1. Galvaskausa un mugurkaulāja kanāla iedzimta šķeltne.

Avoti: TM

kraniosakrāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz galvaskausu un krustu kaulu.

2. Tāds, kas attiecas uz parasimpātiskajiem nerviem.

Avoti: MSV

kranioshīze   med.

1. Galvaskausa iedzimta šķeltne.

Avoti: TM

kraniosinostoze   med.

1. Galvaskausa šuvju priekšlaicīga slēgšanās.

Avoti: TM

kranioskleroze   med.

1. Galvaskausa kaulu sabiezējums, parasti kā rahīta sekas.

Avoti: TM

kranioskopija   med.

1. Galvaskausa apskate diagnostikas nolūkā.

Avoti: TM

kraniospināls   med.

1. Uz galvaskausu un mugurkaulu attiecīgs.

Avoti: MSV

kraniostenoze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Galvaskausa šuvju priekšlaicīga saaugšana.

Avoti: LLVV

kraniostoze   med.

1. Galvaskausa un tā šuvju iedzimta priekšlaicīga pārkaulošanās.

Avoti: TM

kraniotabess   med.

1. Pakauša kaula zvīņas atmiekšķēšanās zīdaiņiem; cēloņi - rahīts, sifiliss vai marasms.

Avoti: TM

kranioti   novec.

1. Kopnosaukums dzīvniekiem ar galvaskausu.

Avoti: KV

kraniotomija   med.

1. Ikviena galvaskausa operācija.

2. Augļa galviņas perforācija patoloģiskās dzemdībās.

Avoti: MSV

kraniotoms   med.

1. Kraniotomijas instruments.

Avoti: TM

kraniotonoskopija   med.

1. Galvas auskultatīva perkusija; Gabričevska auskultācijas metode galvaskausa kaulu pārmaiņu un biezuma noteikšanai pēc skaņas, lietojot speciālu izmeklētāja mutē ievietotu rezonatoru (pneimatoskopu).

Avoti: TM

kraniotopogrāfija   med.

1. Attiecību pētīšana starp galvaskausa virsmu un dažādām zem tās esošām smadzeņu daļām.

Avoti: TM

kraniotripēze   med.

1. Galvaskausa trepanācija.

Avoti: TM

kranīties   apv.

1. Uzbāzties, būt uzmācīgam, uzmākties ar lūgumiem.

Avoti: ME, VeAT

kranīts   med.

1. Galvaskausa kaulu iekaisums.

Avoti: TM

kranka   novec.

1. Slikta, liesa govs.

Avoti: KV

kranknauzis   apv.

1. Slimnīca.

Avoti: ViV

kranks   apv.

1. Gruzis, šķemba, puteklis.

Avoti: ME

krankšķināt   apv.

1. Apzīmējums kraukļa balsij.

Avoti: LE

krankšķins   apv.

1. Krauklis.

Avoti: KV

krankūzis   apv.

1. Slimnīca.

Avoti: ĒiV

kranovšķiks   žarg.

1. Celtņa vadītājs.

Avoti: SLG

krāns   -a, v.

1. Hidrauliska ierīce no ūdensvada, kāda trauka u. tml. plūstoša šķidruma daudzuma regulēšanai.

2. Pagriežams (kā) plūsmas relejveida sadalītājs.

Avoti: LLVV

krāns   -a, v.; parasti savienojumā "ceļamais krāns".

1. Celtnis.

Avoti: LLVV

krāns   apv.

1. Krāsns.

Avoti: ME

krānsmatas   apv.

1. Krāsmatas.

Avoti: ĒiV

krantains   apv.

1. Stāvs, ar stāvu krastu.

Avoti: ME

krante   novec.

1. Stāvs upes krasts, krastmala.

Avoti: KV

kranti   žarg.

1. Beigas! Gals klāt!

2. Bezizejas stāvoklis.

Avoti: SLG, KZ

krantiks   žarg.

1. Nāve par nodevību.

Avoti: KZ

krantmale   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; reti.

1. Stāva krastmala.

Avoti: LLVV

krants   krants, dsk. ģen. kranšu, s.

1. Stāvs krasts; stāva nogāze.

2. Stāva, arī asa mala.

Avoti: LLVV

krānts   apv.

1. Krāsns.

Avoti: ME

kraņa   apv.

1. Vecs noliesējis zirgs.

2. Lamuvārds, attiecībā uz sievišķā dzimuma dzīvu būtni.

Avoti: LE, ME, VeAT

Kraņa   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijas ziemeļos ("Kranj"), Goreņskas reģionā, Savas krastos, 37200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PZT, Wi

kraņģēt   apv.

1. Zagt (kādu sīkumu); nošmaukt.

Avoti: ME

kraņģēties   apv.

1. Jaukt, musināt.

Avoti: ME

kraņķēties   apv.

1. Rakņāt, apsmulēt.

2. Uzmākties, uzbāzties.

Avoti: ME

kraņķis   apv.

1. Smulis, sušķis, trašķis.

2. Ādenis.

Avoti: ME

krao

1. Indiāņu cilts no žesu cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas ziemeļaustrumos, saglabājušās matriarhāta paliekas, reliģija - kristiānisms un pirmatnējo ticējumu sajaukums.

2. Kru - tautu grupa Libērijā.

Avoti: PZT

Krapa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Gulbenes novada Daukstu pagastā.

Krapas pilskalns— atrodas Gulbenes novada Daukstu pagastā, savrups, ~20 m augsts paugurs (~250 x 150 m) ar stāvām nogāzēm, rietumu nogāzē 2 terases, plakums - 80 x 40 m, bijis apdzīvots 1. gadu tūkstotī.

Krapas krusta priede— aug Gulbenes novada Daukstu pagastā, 200 m no Krapas senkapiem, stumbra apkārtmērs - 2,8 m, vainaga augstums - 12,5 m, vainaga projekcija - 13,2 x 14,7 m, pēc senas paražas, ceļā uz kapiem krusta priedē iegrieza krustu, lai mirušais nenāktu atpakaļ uz mājām.

Avoti: LC, LE1, LD

krapačas   apv.

1. Vecas, nederīgas lietas, priekšmeti.

Avoti: ĒiV

krapači   apv.

1. Vecas, nederīgas lietas, priekšmeti.

Avoti: ĒiV

krapačkas   apv.

1. Vecas, nederīgas lietas, priekšmeti.

Avoti: ĒiV

krapainis   apv.

1. Vecs, nevarīgs cilvēks; vecs, vājš zirgs.

Avoti: ViV

krāpaļāt   apv.

1. Sīki blēdīties, mazliet krāpt.

Avoti: ME

krapānieši

1. Ilūkstes novada Dvietes pagasta apdzīvotās vietas "Krapānišķis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krapāniški   vietv.

1. Ilūkstes novada Dvietes pagasta apdzīvotās vietas "Krapānišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krāpāniški   vietv.

1. Ilūkstes novada Dvietes pagasta apdzīvotās vietas "Krapānišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krapānišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Dvietes pagastā.

Avoti: LC

krapānišķieši

1. Ilūkstes novada Dvietes pagasta apdzīvotās vietas "Krapānišķis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krapants   apv.

1. Vājš, noliesējis zirgs.

2. Arestants.

3. Grūts, smags darbs.

Avoti: KV

krāpāt   apv.

1. Krekšķēt, krimšķināt.

Avoti: ME

krapata   apv.

1. Drusciņa, pilīte.

Avoti: ME

krapcu   apv.

1. Lieto, lai norādītu, ka kas tiek strauji, ātri sagrābts, saķerts.

Avoti: ViV

krapčene   apv.

1. Skrandaina sieviete, ubadze.

Avoti: ME

Krape   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ogres novadā 38 km km no Ogres, izveidojusies bijušās muižas "Krappenhof" teritorijā, pagasta centrs.

2. Krapes pagasts - pagasts Ogres novadā, robežojas ar Madlienas pagastu, kā arī ar Kokneses, Aizkraukles, Skrīveru un Lielvārdes novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Krappenhof, krieviski - Krappenskaja.

Krapes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta liela daļa pirmskara Viskāļu pagasta teritorijas, savukārt neliela daļa pirmskara Krapes pagasta pievienota tagadējam Lielvārdes novada Lēdmanes pagastam.

Avoti: LPag, LC, LE1

krapeči   apv.

1. Piedegums katliņa apakšā.

Avoti: ME, VeAT

krāpējs   apv.

1. Krāpnieks.

Avoti: ME

krapēnieši

1. Gulbenes novada Daukstu pagasta apdzīvotās vietas "Krapa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krapesmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novada Krapes pagastā.

Avoti: LC

krapēt   apv.

1. Izveidot žoga stabā rievotu padziļinājumu.

Avoti: ME, VeAT

krāpība   apv.

1. Neuzticamība, blēdīgums.

Avoti: ME

krāpiens   apv.

1. Viltība, piekrāpšana.

Avoti: ME

krapieši

1. Ogres novada Krapes pagasta apdzīvotās vietas "Krape" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krāpīgs   apv.

1. Neuzticams, blēdīgs.

Avoti: LV93

Krapina   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Krapina"), Krapinas-Zagorjes županijā, 12500 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Upe Horvātijā, Savas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi, LpA

krāpināt

1. Atkārtoti nedaudz apkrāpt.

Avoti: Sin

Krapiškas   vietv.

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Karpiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krapiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Avoti: LC

Krapiškys   vietv.

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Kapriški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

krapkarmīns   novec.

1. Kraplaka, sarkana krāsa, alizarīna un purpurīna savienojums ar alluminija oksida hidrātiem.

Avoti: SV33

Krapkovice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 17100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1275. g.

Avoti: LpA, Wi

kraplaka   novec.

1. Sarkana krāsa, alizarīna un purpurīna savienojums ar alluminija oksida hidrātiem; krapkarmīns.

Avoti: SV33

kraplakas   poligr., novec.

1. Raibas iespiežamās krāsas, ko iegūst no madaras ("rubia tinctorium L.") samaltas saknes, kurā ir dažādas krāsvielas: alizarīns, purpurīns, karbonskābe u. c.

Avoti: GV

kraplaks   -a, v.; parasti vsk.

1. No rubijas novārījuma un alauna izgatavota sarkana krāsa (gleznošanai).

Avoti: LLVV

krapmalēt   apv.

1. Stīvināt ar cieti (apģērba gabalu).

Avoti: KiV

krapmals   apv.

1. Ciete.

Avoti: KiV

krāpnīca   apv.

1. Krāpniece.

Avoti: KiV

krāpniecība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Krāpšana (1).

Avoti: LLVV

krāpniecīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas krāpj (1); blēdīgs.

Avoti: LLVV

krāpnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas krāpj (1).

2. Cilvēks, kas krāpj (2).

3. Cilvēks, kas krāpj (3).

Avoti: LLVV

krapņīt   apv.

1. Zagt.

Avoti: ĒiV

Krappenhof   vietv., vēst.

1. Ogres novada Krapes pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Krappenskaja   vietv., vēst.

1. Ogres novada Krapes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kraps   izsauk.

1. Krapš.

Avoti: LLVV

kraps   apv.

1. Drusciņa, pilīte.

Avoti: ME

kraps   novec.

1. Senatnē pazīstama sarkana krāsviela un literatūrā sastopams nosaukums krāsu augam "Rubia tinctorum", no kura saknes šo krāsu ieguva; vēlāk to aizvieto ar mākslīgo krāsvielu alizarīnu.

Avoti: KV

krapst   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, (parasti sunim, kaķim) ko strauji saķerot, sagrābjot.

Avoti: ĒiV

krapstāds   novec.

1. Dienvidu augs "Rubia tinctorum", no kura saknēm ieguva sarkanu krāsvielu.

Avoti: LME

krapstēt   parasti 3. pers., krapst, pag. krapstēja; intrans.

1. Krapšķēt.

Avoti: LLVV

krapstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Krapšķināt.

Avoti: LLVV

krapstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Krapšķoņa.

Avoti: LLVV

krapš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, samērā skaļu troksni, kas rodas, piemēram, dzīvnieku nagiem saskaroties ar ko cietu, lūstot sīkiem priekšmetiem.

Avoti: LLVV

krāpšana   -as, s.

1. Darbība, process --> krāpt (1); arī blēdība (2).

2. Darbība, process --> krāpt (2).

3. Darbība, process --> krāpt (3).

Avoti: LLVV

krapšēt   parasti 3. pers., krapš, pag. krapšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, samērā skaļu troksni (piemēram, par dzīvnieku nagiem, kas saskaras ar ko cietu, par lūstošiem sīkiem priekšmetiem); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

krapšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt krapšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

krapšķēt   parasti 3. pers., krapšķ, pag. krapšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, samērā skaļu troksni (piemēram, par dzīvnieku nagiem, kas saskaras ar ko cietu, par lūstošiem sīkiem priekšmetiem); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

krapšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt krapšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

krapšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, samērā skaļš troksnis, kas rodas, piemēram, dzīvnieku nagiem saskaroties ar ko cietu, lūstot sīkiem priekšmetiem.

2. apv. Kampiens, tvēriens.

Avoti: LLVV, ME

krapšķoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> krapšķēt.

Avoti: LLVV

krāpšu   apv.

1. Savienojumā ar verba "krāpt" formām izsaka darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

krāpšus   apv.

1. Savienojumā ar verba "krāpt" formām izsaka darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

krapt   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu strauju kustību, darbību (parasti tvērienu, ķērienu).

Avoti: LLVV

krāpt   krāpju, krāp, krāpj, pag. krāpu; trans.

1. Mānīt, maldināt (kādu), lai iegūtu sev materiālu labumu.

// intrans.

2. Maldinot (melojot, izliekoties u. tml.) mānīt (kādu).

// intrans.

// intrans.

// intrans. Būt nepareizam, neprecīzam (par mērinstrumentiem, mēraparātiem).

3. Būt neuzticīgam (laulības dzīvē, arī draudzībā).

// intrans.

Avoti: LLVV

krapte   apv.

1. Spēks.

Avoti: ViV

krāpties   krāpjos, krāpies, krāpjas, pag. krāpos; refl.

1. Krāpt (1), parasti vairākkārt.

2. Krāpt (2), parasti vairākkārt.

Avoti: LLVV

krapu   izsauk.; parasti savienojumā "kripu krapu".

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, piemēram, dzīvnieku nagiem saskaroties ar ko cietu, lūstot sīkiem priekšmetiem.

Avoti: LLVV

krāpulība   apv.

1. Blēdība.

Avoti: ME

krāpulīgs   apv.

1. Blēdīgs, viltīgs.

Avoti: ME

krās.   saīs.

1. Krāsains, krāsaina.

Avoti: i2

krasa   -as, s.; meteorol.

1. Asa vēja brāzma, kas rodas, pēkšņi pieaugot vēja ātrumam vai mainoties tā virzienam, un ko parasti pavada nokrišņu gāzmas.

Avoti: LLVV

krāsa   -as, s.

1. Redzamās gaismas noteikta garuma viļņu izraisīta redzes sajūta, uztvere.

Spektra krāsa— sarkana, oranža, dzeltena, zaļa, zila (gaišzila, tumšzila) vai violeta krāsa.

Krāsas tonis— nianse (parasti vienai un tai pašai spektra, arī melnai, pelēkai, baltai) krāsai.

Dzīva krāsa— krāsa, kas izraisa dzīvesprieku, možumu; spilgta krāsa.

Krāsu redze— acu spēja izšķirt objekta krāsas.

Krāsu aklums med.— redzes defekts - acu nespēja atšķirt vienu spektra krāsu vai visas spektra krāsas; daltonisms.

// pārn. Īpatnība, kvalitāte (piemēram, psihiskam stāvoklim, kādai norisei, notikumam).

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Krāsains (3).

2. Ar redzi uztverama (kā virsmas) īpašība, ko rada atstarota gaisma.

Bez krāsas— bāls.

// pārn. Īpatnība, raksturīga pazīme (piemēram, kādam laikmetam, videi).

3. Viela, ar kuru pārklāj, piesūcina, sajauc (ko), lai (tas) atstarotu vai absorbētu noteikta garuma redzamās gaismas viļņus.

Eļļas krāsa— krāsa, kurā par saistvielu izmantota eļļa.

Emaljas krāsa— krāsa, kas satur pigmentus un sintētiskos vai dabiskos sveķus.

Līmes krāsa— krāsa, kurā par saistvielu izmantota līme.

Lūpu krāsa— lūpu pomāde.

Krāsu zīmuļi— zīmuļi, kurus izmanto krāsaino attēlu, grafiku u. tml. veidošanai.

Krāsu augs— augs, kuru izmanto krāsošanai; augs, no kura iegūst krāsvielas.

4. parasti dsk. Īstenības mākslinieciskā atveidojuma īpatnības, nianses, arī izteiksmes līdzekļi (mākslas darbā).

5. parasti dsk. Krāsains (piemēram, valsts, organizācijas, sportistu komandas) simbols.

Nēsāt (kā) krāsas— valkāt apģērba gabalu, piederumu tādās krāsās vai ar tādu krāsu rotājumu, kas simbolizē, piemēram, valsti, organizāciju, sportistu komandu.

Aizstāvēt (kā) krāsas fizk.— Piedalīties sacensībās (kādas komandas sastāvā).

// arī vsk.; pārn. Pārliecība, uzskats (parasti politikā); pārliecības, uzskata simbols (parasti politikā).

Avoti: LLVV, JūVM

krāsainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> krāsains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> krāsains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> krāsains (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> krāsains (5), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

krāsainis   apv.

1. Krāsains.

Avoti: KiV

krāsains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir vairākās vai daudzās krāsās.

2. Tāds, kas ir vienā vai vairākās spektra krāsās; tāds, kas nav balts, pelēks vai melns.

3. Tāds (attēls), kas ir dažādās krāsās, starp kurām ir viena vai vairākas spektra krāsas; tāds, ko veido šādi attēli (piemēram, par kinofilmu); pretstats: melnbalts.

4. parasti ar not. galotni. Tāds, kas nepieder pie baltās rases (par cilvēku, cilvēku grupu).

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē; sar. Cilvēks, kas nepieder pie baltās rases.

5. Tāds, kam ir spilgts, daudzveidīgs salms, forma (par mākslas darbu, tā sastāvdaļu).

Avoti: LLVV

krāsainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> krāsains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; krāsainība (1).

2. Vispārināta īpašība --> krāsains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; krāsainība (2).

3. Vispārināta īpašība --> krāsains(3), šīs īpašības konkrēta izpausme; krāsainība (3).

4. Vispārināta īpašība --> krāsains (5); šīs īpašības konkrēta izpausme; krāsainība (4).

Avoti: LLVV

krāsaiņš   apv.

1. Krāsains.

Avoti: ĒiV

krāsapuža   apv.

1. Iedobums, vieta zem krāsns mūra; krāsnsapuža.

Avoti: ViV

krāsāt   apv.

1. Krāsot (audumus, dziju, diegus u. tml.).

2. Izdaiļot (seju, tās daļas) ar kosmētiskiem līdzekļiem, kas satur krāsu.

3. Būt tādam, kas, viegli atdaloties no tā krāsai, notraipa (ko).

Avoti: KiV

krāsātājs   apv.

1. Krāsotājs.

Avoti: KiV

krāsāties   apv.

1. Izdaiļot savu seju, tās daļas ar kosmētiskiem līdzekļiem, kas satur krāsu.

2. Būt tādam, kas, viegli atdaloties no tā krāsai, notraipa (ko).

Avoti: KiV

krāsaugi

1. Dažādu dzimtu augi, kuru orgānos (saknēs, stumbrā, lapās, ziedos, augļos) un audos (koksnē, mizā) veidojas krāsvielas.

Avoti: LPE

krāsaugša   apv.

1. Krāsns virsējā daļa; krāsnsaugša.

Avoti: ViV

krasavāt   apv.

1. Izdaiļot (seju, tās daļas) ar kosmētiskiem līdzekļiem, kas satur krāsu.

Avoti: KiV

krasavāties   apv.

1. Izdaiļot savu seju, tās daļas ar kosmētiskiem līdzekļiem, kas satur krāsu.

Avoti: KiV

krasavčiks   žarg.

1. Skaistulis.

2. Brašulis.

Avoti: SLG

Krasavina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vologdas apgabalā, piestātne Severnaja Dvinas kreisajā krastā, 6400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

krāsbedre   apv.

1. Krāsns bedre rijā.

Avoti: ME

krāsberzis   poligr., novec.

1. Krāsu veltnis, krāsu ierīces tērauda, dzelzs vai misiņa daļa, kas pārnes uz pārējām velmēm griezeniskās kustības.

Avoti: GV

krāscaurums   apv.

1. Krāsns mute.

Avoti: ME

krāsduris   apv.

1. Krāsns durvis.

Avoti: ME

krāsdurvis   apv.

1. Krāsns durvis.

Avoti: ME

krāse   apv.

1. Ērkšķis, dzelonis.

Avoti: ME

krāsgrāmatas   inf.

1. Grāmatas, kurās publicēta informācija par standartiem vai cita nozīmīga informācija (parasti iesietas noteiktas krāsas vākos).

Avoti: D3

krāsgulis   apv.

1. Tāds, kas daudz laika pavada guļot uz krāsns.

2. Kaķa epitets.

Avoti: ME

Krasilova   vietv.; novec.

1. Krasiļiva - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Krasiļiva   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Hmeļņickas apgabalā, 19740 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

krāsiņi   bērnu val.

1. Krāsainie krītiņi.

Avoti: NeV

krāsis   gr.

1. Maisījums.

2. Grieķu gramatikā viena vārda beigu patskaņa savilkums ar sekojošā vārda sākuma patskani.

Avoti: KV

krāsis   apv.

1. Krāsns.

Avoti: ME

krasjuka   žarg.

1. Skaists cilvēks.

Avoti: KZ

krasjuks   žarg.

1. Skaists cilvēks.

Avoti: KZ

kraska   žarg.

1. Sarkandaugava - rajons Rīgā.

Avoti: KZ

krāskakts   apv.

1. Krāsns kakts.

Avoti: ME

krāskodne   novec.

1. Krāsojoša kodne, beice.

Avoti: LME

krāskungs   apv.

1. Krāsns kungs, kaķis.

Avoti: ME

krāskuris   apv.

1. Krāsns kūrējs, kurinātājs.

Avoti: ME

Kraslau   vietv., vācu val.

1. Krāslava.

Avoti: FV

Krāslava   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Latgales dienvidaustrumu daļā, no 2009. g. - novada centrs (1950.-2009. g. rajona centrs, 1947.-1949. g. apriņķa centrs, 1777.-1946. g. Daugavpils apriņķī) 265 km no Rīgas un 44 km no Daugavpils, pilsētas tiesības kopš 1923. gada, miesta tiesības no 1729. gada.

Krāslavas Augusta akmens— ģeoloģisks un kultūrvēsturisks piemineklis Krāslavā, garums - 2,8 m, platums - 2,2 m, augstuma 0,7 m, sānos nolīdzinātā 130 x 55 cm virsmā iekalts kronis, līnijas un skaitlis 1729.

Krāslavas perspektīvais smilts laukums— atrodas Krāslavas austrumu malā, platība - 400 ha, derīgā slāņa vidējais biezums - 12 m.

2. Krāslavas novads - novads Latvijas dienvidaustrumos, ietver Aulejas, Indras, Izvaltas, Kalniešu, Kaplavas, Kombuļu, Krāslavas, Piedrujas, Robežnieku, Skaistas un Ūdrīšu pagastus, kā arī Krāslavas pilsētu, robežojas ar Daugavpils, Aglonas un Dagdas novadu, kā arī ar Baltkrieviju.

3. Krāslavas pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā ar administratīvo centru Ezerkalnā, robežojas ar Ūdrīšu, Kombuļu, Skaistas, Kalniešu un Kaplavas pagastu, kā arī ar Krāslavas pilsētu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kreslau, krieviski - Kreslavskaja.

Krāslavas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu rezultātā aizņem ceturto daļu pirmskara Krāslavas pagasta teritorijas, pārējā iekļauta tagadējā Ūdrīšu, Kombuļu un Kalniešu pagastā.

4. vēst. Krāslavas rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra (1995. g.) Krāslavas un Dagdas pilsētu, Andrupenes, Andzeļu, Asūnes, Aulejas, Bērziņu, Dagdas, Ezernieku, Grāveru, Indras, Izvaltas, Kalniešu, Kaplavas, Kastuļinas, Kombuļu, Konstantinovas, Krāslavas, Ķepovas, Piedrujas, Robežnieku, Skaistas, Svariņu, Šķaunes, Šķeltovas un Ūdrīšu pagastu, robežojās ar Daugavpils, Preiļu, Rēzeknes un Ludzas rajonu, kā arī ar Baltkrieviju.

5. Stacija "Krāslava" - apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

6. Krāslavas stacija - Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Stacija "Krāslava"" nosaukuma variants.

7. ģeol. Krāslavas slāņkopa - venda statigrāfiskā vienība Latvijas dienvidaustrumu daļā, biezums - līdz 95,5 m, nodalīta Krāslavas 104. urbuma intervālā 669,5-765,0 m dziļumā.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, LC, LE1

krāslavieši

1. Krāslavas pilsētas iedzīvotāji.

2. Krāslavas novada Krāslavas pagasta iedzīvotāji.

Avoti: V1

krāslente   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Krāsu saturoša lente, ko izmanto, piemēram, rakstāmmašīnas rakstu zīmju nospiedumu fiksēšanai uz papīra.

Avoti: LLVV

Kraslice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, Vācijas pierobežā (robežas pretējā pusē atrodas Vācijas pilsēta Klingentāle), 6950 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

krāslis   apv.

1. Kosmētiska krāsa sejai.

Avoti: KV

krāsmala   apv.

1. Krāsns mala.

Avoti: ME

krāsmata   apv.

1. Iznīkušas ēkas krāsns vieta.

2. Drupas.

3. Akmeņu kaudze.

Avoti: LE

krāsmatas   -u, vsk. krāsmata, -as, s.

1. Drupas, gruveši (parasti nodegušu, sagrautu celtņu vietā).

2. apv. Kaudze (parasti akmeņu).

Avoti: LLVV

krāsmente   novec.

1. Grāmatu spiestuvēs koka rokturī iestiprināts, uz apakšu plats nazis krāsu maisīšanai un izberšanai pirms iespiešanas.

Avoti: KV

krāsmeta   apv.

1. Akmeņu kaudze.

2. Iznīkušas ēkas krāsns vieta.

Avoti: ME

krāsmūrītis   apv.

1. Krāsns mūrītis.

Avoti: ME

krāsmute   apv.

1. Krāsns mute - krāsns atvere, ko izmanto kurināmā ievietošanai un papildināšanai.

Avoti: LV93

Krasna   vietv.

1. Upe Rumānijā ("Crasna"), Selažas un Satumares žudecā, lejtece Ungārijā, kur saucas - Kražna, Tisas kreisā krasta pieteka.

2. Krasna Hora pie Vltavas - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 1020 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, LpA

Krasnā   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Krasnoje" nosaukuma variants.

Avoti: LC

krāsnaita   apv.

1. Akmeņu kaudze, kas pa daļai ar zemēm apaugusi; senu ēku pamati.

2. Kaļķu cepļa krāsns.

Avoti: ME

krāsnaite   apv.

1. Akmeņu kaudze, kas pa daļai ar zemēm apaugusi; senu ēku pamati.

2. Kaļķu cepļa krāsns.

Avoti: ME

Krasnaja   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Krasnoje" nosaukuma variants.

Avoti: LC

krasnajieši

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Krasnaja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krasnasalieši

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Krasnaja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krasnasola   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Krasnoje" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

krāsnata   apv.

1. Akmeņu kaudze, kas pa daļai ar zemēm apaugusi; senu ēku pamati.

2. Kaļķu cepļa krāsns.

Avoti: ME

krāsnate   apv.

1. Akmeņu kaudze, kas pa daļai ar zemēm apaugusi; senu ēku pamati.

2. Kaļķu cepļa krāsns.

Avoti: ME

krāsnaugša   apv.

1. Krāsnsaugša, krāsns virsējā daļa.

Avoti: ME

krāsncaurums   apv.

1. Krāsns mute.

Avoti: ME

krāsnduris   apv.

1. Krāsns durvis.

Avoti: ME

krāsndurvis   apv.

1. Krāsns durvis.

Avoti: ME

Krasne   vietv.

1. Krasne Ūdoli - pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 430 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

krāsne   apv.

1. Krāsns.

Avoti: ĒiV

krāsnesis   -ša, v.

1. Korporelis, kam ir tiesības nēsāt savas korporācijas krāsas.

Avoti: LLVV

krāsngulis   apv.

1. Tāds, kas daudz laika pavada guļot uz krāsns.

2. Kaķa epitets.

Avoti: ME

krāsnguļa   apv.

1. Tāds, kas daudz laika pavada guļot uz krāsns.

2. Kaķa epitets.

Avoti: ME

krāsnība   apv.

1. Krāšņums, skaistums.

Avoti: ME

Krasnijholma   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tveras apgabala ziemeļaustrumos, Ņeļedinas krastos, 5400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Krasnijkuta   vietv.

1. Pilsēta Krievijā ("Krasny Kut"), Saratovas apgabala dienvidos, Jeruslanas labajā krastā, 14400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Krasnijlimana   vietv.

1. Limana - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT, Wi

Krasnijluča   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā, 82750 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Krasnijsuļina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Rostovas apgabala rietumos, Kundrjučjas kreisajā krastā, 39500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

krāsninieks   apv.

1. Kāds, kas atrodas krāsnī.

Avoti: ME

krasnieši

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Krasnaja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krasnikuta   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Saratovas apgabalā, 14500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

krāsniņa   -as, s.

1. Dem. --> krāsns.

2. Neliela, parasti pārvietojama, metāla krāsns, ko lieto, piemēram, dažādās pagaidu mītnēs.

Taupības krāsniņa— neliela krāsns, kas patērē samērā maz kurināmā.

Avoti: LLVV

Krasnistava   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 19600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1394. g.

Avoti: LpA, Wi

krāsnkakts   apv.

1. Krāsns kakts.

Avoti: ME

krāsnkungs   apv.

1. Krāsns kungs, kaķis.

Avoti: ME

krāsnkuris   -a, v.

1. novec. Kurinātājs (1).

2. pareti. Kurinātājs (2).

Avoti: LLVV

krāsnmala   apv.

1. Krāsns mala.

Avoti: ME

krāsnmata   apv.

1. Akmeņu kaudze.

2. Iznīkušas ēkas krāsns vieta.

Avoti: ME

krāsnmūrītis   apv.

1. Krāsns mūrītis.

Avoti: ME

krāsnmute   apv.

1. Krāsns mute - krāsns atvere, ko izmanto kurināmā ievietošanai un papildināšanai.

Avoti: ME

Krasno   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 750 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Krāsno   vietv.

1. Krāsno pie Kisucas - pilsēta Slovākijā, Žilinas apgabalā, 6800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Krasnoarmeiska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, Vorjas krastos, 26600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Krievijā, Saratovas apgabala dienvidos, 23700 iedzīvotāju (2014. g.), 1926.-1942. g. saucās Baļcera, līdz 1926. g. - Golijkaramiša.

3. Krasnoarmijska - pilsēta Ukrainā.

4. Tajinša - pilsēta Kazahstānā, tās nosaukums līdz 1991. g.

Avoti: Wi, PZT

Krasnoarmijska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 64900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Krasnobroda   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 3100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1576.-1869. un kopš 1995. g.

Avoti: Wi

Krasnodara   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, novada administratīvais centrs, 805700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Krasnodaras novads - Krievijas Federācijas subjekts, platība - 76000 kvadrātkilometru, 5142000 iedzīvotāju (2009. g.), robežojas ar Rostovas apgabalu, Stavropoles novadu, Karačajas-Čerkesijas Republiku, kā arī ar Gruziju (Abhāziju), apskalo Melnā un Azovas jūra, kā anklāvu ietver Adigejas Republiku.

Avoti: LpA, PuA

Krasnodona   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā, Kamenkas kreisajā krastā, 44280 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Krasnoe   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Piedņestrā, 3500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Krasnogļinka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Laucesas pagastā.

Avoti: LC

Krasnogorka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LC

Krasnogorovka   vietv.; novec.

1. Krasnohorivka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Krasnogorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 132000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta Krievijā, Sahalīnas apgabalā, Tatāru šauruma krastā.

Avoti: Wi, PZT

Krasnograda   vietv.; novec.

1. Krasnohrada - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Krasnogvardeiska   vietv.; vēst.

1. Bulungura - pilsēta Uzbekistānā, tās nosaukums līdz 1991. g.

Avoti: PZT

Krasnohorivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 15900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Krasnohrada   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Harkovas apgabalā, Berestovajas krastos, 21300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Krasnohradska   vietv.

1. Krasnohrada - pilsēta Ukrainā.

Avoti: Wi

Krasnojarska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Austrumsibīrijā, osta Jeņisejas krastos, novada administratīvais centrs, 927200 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Krasnojarskas novads - Krievijas Federācijas subjekts, platība - 2339700 kvadrātkilometru, 2890000 iedzīvotāju (2009.).

3. Krasnojarskas ūdenskrātuve - mākslīga ūdenskrātuve Jeņisejas upē, izveidojusies pēc Krasnojarskas HES aizsprosta uzcelšanas, aizpildīta 1967.-1970. g., platība - 2000 kvadrātkilometru, garums - 388 km, platums - līdz 15 km, ūdens līmeņa svārstības 18 m.

Avoti: LģE, PuA

Krasnoje   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Biķernieku pagastā.

2. Krasnoje Selo - apdzīvota vieta Krievijā, Sanktpēterburgas federālās pilsētas sastāvā, kas agrāk bija atsevišķa pilsēta, atrodas Sanktpeterburgas dienvidu daļā, 44300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LC, Wi

Krasnokamenska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Aizbaikāla apgabalā, 54600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Krasnokamska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas apgabalā, piestātne Kamas labajā krastā, 53700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Krasnokokšaiska   vietv.

1. Joškarola - pilsēta Krievijā, tās nosaukums 1919.-1927. g.

Avoti: PZT

Krasnoļenka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

Avoti: LC

krasnoļenkieši

1. Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Krasnoļenka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krasnoperekopska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Krimas Autonomajā Republikā, Perekopa šaurumā, Starojes ezera krastā, 29800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

Krasnopole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

Avoti: LC

krasnopolieši

1. Dagdas novada Šķaunes pagasta apdzīvotās vietas "Krasnopole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krasnorečka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Laucesas pagastā.

Avoti: LC

Krasnoslobodska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Volgogradas apgabala dienvidaustrumos, Volgas kreisajā krastā, 16700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Krievijā, Mordvijas Republikā, Mokšas kreisajā krastā, 9700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

krāsnot   apv.

1. Rotāt, pušķot, greznot.

Avoti: ME

Krasnoturjinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabala ziemeļrietumos, Turjas krastos, 58900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Krasnoufimska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabala dienvidrietumos, Ufas labajā krastā, 39300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Krasnouraļska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabala rietumos, 23900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Krasnoviršerska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas apgabalā, piestātne Višeras kreisajā krastā, 15900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Krasnovodska   vietv.

1. Tirkmenbaši - pilsētas nosaukums padomju laikā.

2. Krasnovodskas līcis - atrodas Kaspijas jūras dienvidaustrumu daļā, iesniedzas sauszemē - 40 km, platums pie ieejas - 18 km, vidusdaļā - 46 km, dziļums - 3,5 m.

3. Krasnovodskas plato - atrodas Krasnovodskas pussalā, Kaspijas jūrā starp Krasnovodskas un Garabogaza līci, Turkmenistānā, augstums - līdz 308 m, lēzenas augstienes, plaši pazeminājumi.

4. Krasnovodskas pussala - atrodas Kaspijas jūras austrumu piekrastē, Turkmenistānā, garums - 85 km, platums - 80-140 km, augstums - līdz 308 m.

5. Krasnovodskas rezervāts - atrodas Turkmenistānā, Kaspijas jūras dienvidaustrumu piekrastē, platība - 2700 kvadrātkilometru, dibināts 1932. g., lai saglabātu putnu ziemošanas vietas (ziemo >160 putnu sugu).

Avoti: LpA, PZT

Krasnozavodska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabala ziemeļaustrumos, Kuņjas krastos, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Krasnoznamenska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 38400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Krievijā, Kaļiņingradas apgabalā, Šešupes kreisajā krastā, 3360 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

krāsnpriekša   apv.

1. Krāsns priekša.

Avoti: ME

krāsns   krāsns, dsk. ģen. krāšņu, s.

1. Slēgta kurināmā ierīce.

// pareti. Cepeškrāsns.

2. Ietaise, kurā tiek dedzināts kurināmais, lai ar iegūto enerģiju sakarsētu ūdeni (piemēram, tvaika dzinēja darbināšanai, centrālapkurei).

3. Iekārta, kurā norisinās kāds ar apdedzināšanu saistīts ražošanas procesa posms.

4. Iekārta, kurā norisinās kāds ar kausēšanu vai karsēšanu saistīts ražošanas procesa posms.

Avoti: LLVV

krāsns   novec.

1. Krāšņs, skaists.

Avoti: LE

Krāsns

1. Debess D puslodes zvaigznājs; Latvijā paceļas nedaudz virs horizonta ziemas vakaros.

Avoti: EV

krāsnsapuža   apv.

1. Iedobums, vieta zem krāsns mūra.

Avoti: ViV

krāsnsaugša   -as, s.

1. Mūrētas krāsns (1) augša.

Avoti: LLVV

krāsnskuris   -ra, v.; novec.

1. Kurinātājs (1).

Avoti: LLVV

krāsnsmala   apv.

1. Krāsns virsas malējā daļa.

Avoti: ĒiV

krāsnspakaļa   apv.

1. Vieta aiz krāsns; aizkrāsne.

Avoti: ĒiV

krāsnspriekša   -as, s.

1. Laukums uz grīdas pie krāsns kurtuves durvīm.

Avoti: LLVV

krāsnums   apv.

1. Krāšņums, skaistums.

Avoti: ME

Krasnuosola   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Krasnoje" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

krasnušņiks   žarg.

1. Preču vagonu apzadzējs.

Avoti: KZ

krāsnutiņa   apv.

1. Dem. --> krāsns.

Avoti: ME

Krasņika   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 36000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1377.-1878. g. un kopš 1918. g.

Avoti: LpA, Wi

krāsojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> krāsot (1).

2. Krāsas tonis vai vairāku toņu kombinācija, kas rodas, ja ko krāso.

3. Krāsa (2).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> krāsot (2).

5. reti. Krāsa (4).

6. mat. Grafa virsotņu kopas sadalījums tādās klasēs (krāsu kopās), ka nekādas divas ar šķautni savienotas virsotnes neatrodas vienā klasē.

Avoti: LLVV

krāsoklis   apv.

1. Ota; tas, ar ko krāso.

Avoti: ME

krāsošana

1. Mehāniski un fizikālķīmiski procesi, ar ko iegūst noturīgu materiālu krāsojumu.

Avoti: EV

krāsot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Klāt, piesūcināt, jaukt (ko) ar krāsu (3).

// intrans.

// intrans.

// divd. formā: krāsots. Tāds, kam piemīt krāsa (2); tāds, ko raksturo krāsa (2).

2. Izdaiļot (parasti seju vai tās daļas) ar kosmētikas līdzekļiem, kas satur krāsvielas.

// divd. formā: krāsots. Tāds (cilvēks), kas ir (parasti pārmērīgi) lietojis šādus kosmētikas līdzekļus.

Avoti: LLVV

krāsotais   žarg.

1. Panks.

Avoti: SLG

krāsotājs   -a, v.

1. Darītājs --> krāsot.

2. Krāsošanas darbu speciālists.

Avoti: LLVV

krāsotava   -as, s.

1. Darbnīca, cehs, kur kraso (1).

Avoti: LLVV

krāsoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. parasti 3. pers. Mainīt vai iegūt krāšu (2) kādā norisē.

2. parasti 3. pers. Parādīties, būt redzamam (par ko krāsainu).

3. Izdaiļot savu seju vai tās daļas ar kosmētikas līdzekļiem, kas satur krāsvielas; lietot kosmētikas līdzekļus, kas satur krāsvielas.

Avoti: LLVV

krāspakaļa   apv.

1. Aizkrāsne; krāsnspakaļa.

Avoti: ViV

krāspriekša   apv.

1. Vieta krāsns priekšā.

Avoti: ViV

krāsredzis   apv.

1. Cilvēks, kam ir bagātīgi izkopta krāsu uztvere.

Avoti: ME

krāss   apv.

1. Krāsns.

Kā rijas krāss— saka par lielu, resnu, apjomīgu cilvēka ķermeņa daļu.

Avoti: SiV

krass   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti skaidri uztverams, spilgts.

2. Intensīvs, straujš (piemēram, par kā pieaugumu, palielināšanos).

Avoti: LLVV

krāsspārnis

1. dsk. Krāšņspārnis - nelielas spāres ar metāliski spīdīgiem zilganiem vai zaļganiem spārniem.

Avoti: LEV

krāstabula   inf.

1. Vērtību tabula, kurā katrai krāsai, kas glabājas datora atmiņā un var tikt attēlota displeja ekrānā, piekārtots noteikts skaitlisks lielums.

Avoti: D3

krastains   apv.

1. Tāds, kam ir stāvi krasti.

Avoti: ME

krastājs   apv.

1. Garš piekrastes posms.

Avoti: ME, VeAT

krastaprūpe

1. Peldošā transporta krasta apkalpes infrastruktūra.

Krastaprūpes rēķins— rēķins, kurā ietilpst kuģa aģentēšanas izdevumi (disbursmenta rēķins) un visas ar kuģa aprūpi saistītās izmaksas.

Avoti: JtV

krastapuža   apv.

1. Pakraste, piekraste.

Avoti: ViV

krastaugša   apv.

1. Stāva krasta augšējā mala.

Avoti: ViV

krastene

1. dsk. Ceļteku dzimtas ģints ("Littorella"), daudzgadīgi lakstaugi, vienmājas augi, viendzimuma ziedi pa 3-5 vārpveida ziedkopās, 3 sugas, Latvijā sastopama 1 suga.

Vienzieda krastene— krasteņu suga ("Littorella uniflora"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

krastēnieši

1. Neretas novada Mazzalves pagasta apdzīvotās vietas "Krasti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krāstēvs   novec.

1. Krāsnesis vai filistrs, kas rūpējas par kāda savas korporācijas zēna audzināšanu līdz uzņemšanai speciālā konventā.

Avoti: KV

Krasti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Vestienas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Neretas novada Mazzalves pagastā.

Avoti: LC

krastiņi   apv.

1. Parastais zirgkastanis ("Aesculus hippocastanum").

Avoti: Aug2

krastieši

1. Lielvārdes novada Jumpravas pagasta apdzīvotās vietas "Krasti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krastinieks   -a, v.; pareti

1. Cilvēks, kas dzīvo krastā; cilvēks, kas atrodas krastā.

Avoti: LLVV

krastīt   apv.

1. Nosmalstīt.

Avoti: BB

krāstīt   apv.

1. Uzkraut.

2. Taupīt, paglabāt.

Avoti: ME

krāstīties   apv.

1. Kustoties parādīties, piem., spoki krāstās.

Avoti: KV, ME

krāstīties   apv.

1. Mētāties rokām.

Avoti: KV, ME

krastkaņepe   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Eupatorium"), ~600 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Lielā krastkaņepe— krastkaņepju suga ("Eupatorium cannabinum"), augs ar purpursārtiem, sīkiem ziediem, kurš parasti aug ūdenstilpju tuvumā, no lapām un sakneņiem var iegūt melnu un zilu krāsvielu.

Plankumainā krastkaņepe— krastkaņepju suga ("Eupatorium maculatum").

Purpursarkanā krastkaņepe— krastkaņepju suga ("Eupatorium purpureum"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Rievainā krastkaņepe— krastkaņepju suga ("Eupatorium rugosum").

Avoti: LLVV, LD, DaE

krastmala   -as, s.

1. Zemes josla gar ūdenstilpi (parasti gar upi, ezeru, jūru); krasts (1).

2. Stāvs krasta nostiprinājums; josla (parasti īpaši izveidota) gar šādu nostiprinājumu.

3. Saskares līnija starp ūdenstilpi un sauszemi; krasts (2).

4. reti. Ūdenstilpes josla gar sauszemi.

Avoti: LLVV

krastmale   apv.

1. Krastmala.

Avoti: KiV

krastmalnieks   -a, v.; pareti

1. Cilvēks, kas dzīvo krastā; krastinieks.

Avoti: LLVV

krastmuša

1. dsk. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Ephydridae"), sīki, retāk vidēji lieli (ķermeņa garums - 0,9-7 mm) tumšas krāsas mušveidīgie, visbiežāk sastopami ūdenstilpju krastos, Latvijā nav pētīta.

Avoti: LD

krastnāji   apv.

1. Parastais zirgkastanis ("Aesculus hippocastanum").

Avoti: Aug2

krastods

1. dsk. Kukaiņu klases divspārņu kārtas odveidīgo apakškārtas dzimta ("Ptychnopteridae"), nelieli un vidēji lieli odveidīgie (ķermeņa garums - 5-11 mm), kāpuri mīt stāvošu un lēni tekošu ūdeņu seklumā, divi pēdējie ķermeņa posmi veido garu elpcauruli, pa kuru tie var elpot, pārvietojoties pa dūņām vai ūdensaugiem, Latvijā nav pētīta.

Avoti: LD

krastolis   apv.

1. Kastrolis.

Avoti: ViV

krāstonis   -ņa, v.

1. Krāsas tonis.

Avoti: LLVV

krasts   -a, v.

1. Zemes josla gar ūdenstilpi (parasti gar upi, ezeru, jūru).

2. Sauszemes mala (ūdenstilpei); saskares līnija starp ūdenstilpi un sauszemi.

Krasta artilērija— artilērija, ko uzstāda cīņai ar pretinieka karakuģiem, kā arī piekrastes apsardzībai un savu karakuģu darbības atbalstīšanai.

Kāpt krastā— Iet ārā no ūdens uz sauszemi.

Nākt krastā— tikt izsviestam no ūdens uz sauszemi.

// pārn. Robeža, robežlīnija.

3. Sauszeme (pretstatā jūrai).

4. Zeme, apvidus ūdenstilpes (parasti upes, ezera, jūras) tuvumā; sauszemes platība ūdenstilpes tuvumā.

// poēt. Novads.

Tēvu krasts— dzimtene.

5. reti. Ūdenstilpes josla sauszemes tuvumā.

Krasta zveja— zveja sauszemes tuvumā.

Avoti: LLVV, SLG

Krasts   vietv.

1. Krasta ciems - apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Kalnciema pagastā.

Avoti: LC

krāsts   apv.; hip.

1. Krāsns.

Avoti: ME

krastskrējējs

1. dsk. Skrejvaboļu dzimtas ģints ("Elaphrus"), Latvijā konstatētas 4 sugas, vaboļu ķermenis 6-10 mm garš, bronzas krāsā, ar zaļganu spīdumu, stridulācijas laukumi segspārnu galos, sastopami ūdeņu krastos, kur aktīvi medī citus kukaiņus.

Avoti: LD

krastulis   apv.

1. Kastrolis.

2. Kastanis.

Avoti: ĒiV, ViV

krastuļkoks   apv.

1. Kastaņa.

Avoti: ViV

krastvabole

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Georyssidae"), 45 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

2. Šīs dzimtas suga ("Georyssus crenulatus"), ķermenis 1-2 mm garš, uzpūsts, melns, uz segspārniem palielu punktu rindas, dzīvo dažādu ūdeņu krastos, to ķermenis parasti klāts ar dūņu kārtiņu.

Avoti: LD

krasula   bot.

1. dsk. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases akmeņlauzīšu rindas biezlapjaugu dzimtas ģints ("Crasula"), ko Latvijā audzē telpās.

Olveida krasula— krasulu suga ("Crassula ovata").

Šmita krasula— krasulu suga ("Crasula schmidtii").

Avoti: PDE, TaE

krasums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> krass (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> krass (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Krasutina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

krāsviela   -as, s.

1. Viela, kas, ietilpstot (kā) sastāvā, rada vai daļēji nosaka (tā) krāsu (2).

2. Viela, kas kopā ar saistvielu veido krāsu (3) vai kas ar krāsojamo materiālu dod krāsainus savienojumus.

Dabiskās krāsvielas— krāsvielas, ko iegūst no augu vai dzīvnieku valsts izejvielām.

Avoti: LLVV

krāszēns   novec.

1. Jauns krāsnesis, kas vēl nav izturējis zināmu pārbaudījumu vai kam trūkst vajadzīgo semestru.

Avoti: KV

krāsziedis   poligr., novec.

1. Sēņveida rīks, ar mīksu ādu pārvilkta pusapaļa koka ripa kātā, ar ko senie grāmatspiedēji pirms velmju izgudrošanas iekrāsoja burtu formu.

Avoti: GV

krāszieds   -a, v.

1. Krāsu kopums, krāsu kombinācija (parasti gleznā, gleznotāja daiļradē, kāda glezniecības virziena darbos).

Avoti: LLVV

krāšāt   apv.

1. Pavirši krāsot.

Avoti: ME

kraši   apv.

1. Kraši rati - grezni rati; kariete.

Avoti: ME, VeAT

kraška   apv.

1. Klētsaugša.

2. Vieta skurstenī, kur senāk žāvēja šķiņķi un desas.

Avoti: KV

krāška   apv.

1. Sieviete, kas krejo.

Avoti: BB

krāška   apv.

1. Vieta skurstenī, kur senāk žāvēja šķiņķi un desas.

Avoti: ME

krāšks   apv.

1. Krājums, ietaupījums; krējuma krājums.

Avoti: BB, KiV

krāšļi   -u, vsk. krāslis, -šļa, v.; sar.

1. Kosmētikas līdzekļi, kas satur krāsvielas.

Avoti: LLVV

krāšļojums   -a, v.; sar.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> krāšļot.

Avoti: LLVV

krāšļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Krāsot (2).

Avoti: LLVV

krāšļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Krāsoties (3).

Avoti: LLVV

krāšmata   apv.

1. Akmeņu kaudze.

2. Iznīkušas ēkas krāsns vieta.

Avoti: ME

krāšmatas   -u, vsk. krāšmata, -as, s.; pareti.

1. Krāsmatas (1).

Avoti: LLVV

krāšmats   apv.

1. Akmeņu kaudze.

Avoti: ME

krāšnaita   apv.

1. Veca krāsns vieta; akmens kaudze; gruveši.

Avoti: TlV

krāšņa   apv.

1. Daiļums, greznība.

Avoti: ME

krāšņaita   apv.

1. Veca krāsns vieta; akmens kaudze; gruveši.

Avoti: TlV

krāšņatas   -u, vsk. krāšņata, -as, s.; pareti.

1. Krāsmatas (1).

Avoti: LLVV

krāšņblakts

1. dsk. Blakšu kārtas dzimta ("Coreidae"), vidēji lielas blaktis (garums - 6-16 mm), ķermenis drukni ovāls līdz iegarens, dzeltenbrūns līdz melns, retāk sarkans, var būt vienkrāsains vai ornamentēts, gk. mitrās vietās un ūdeņu malā, pārtiek gk. no augu sulas, ~2000 s., Latvijā konstatētas ~16 sugas.

Avoti: LD

krāšņgalvītis

1. dsk. Ķauķu apakšdzimtas ģints ("Regulus"), ļoti sīki dziedātājputni (masa - 5-6 g), Eirāz., Z-Āfrikā, Z-Amerikā; 5 s., Latvijā 2 s.: zeltgalvītis un sārtgalvītis (ieklīst).

Avoti: EV

krāšņkuris   apv.

1. Krāsnkuris.

Avoti: ME

krāšņlapsene

1. dsk. Plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas dzimta ("Chrysididae"), nelieli (garums - 4-12 mm), ļoti koši, zilgani, sarkanīgi, parasti metāliski spīdīgi kukaiņi, Latvijā konstatētas 42 sugas.

Avoti: LPE, LE1

krāšņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. pareti. Rotājot darīt (ko) krāšņu.

2. parasti 3. pers. Būt par (kā) rotājuma elementu; būt par cēloni tam, ka (kas) ir krāšņs.

3. parasti 3. pers.; intrans.; pareti. Krāšņoties (2).

Avoti: LLVV

krāšņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Rotāties (piemēram ar greznumlietām).

2. parasti 3. pers. Izcelties ar savu krāšņumu; saistīt uzmanību ar savu krāšņumu.

Avoti: LLVV

krāšņpūcīte

1. dsk. Tauriņu kārtas pūcīšu dzimtas apakšdzimta ("Plusiinae"), tauriņu priekšspārni ar metāliski spīdošu, zeltainu vai sudrabainu plankumveida zīmējumu, retāk bez tā, Latvijā konstatēta 21 suga.

Linu krāšņpūcīte— krāšņpūcīšu suga ("Autographa gamma").

Ozoliņu krāšņpūcīte— krāšņpūcīšu suga ("Plusidia cheiranthi"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD, LE1

krāšņs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir izcils (formu, krāsu, līniju u. tml.) bagātīgums, skaistums.

Krāšņais pupuķis— koši rūsgans pupuķveidīgo kārtas putns ar melnbaltiem, šķērssvītrotiem spārniem un gaiļa sekstei līdzīgu lielu sakļaujamu cekulu.

2. Tāds, kam ir vērtīgs, bagāts saturs; pilnvērtīgs.

Avoti: LLVV

krāšņspāre

1. dsk. Vienādspārnu spāru apakškārtas dzimta ("Coenagrionidae syn. Agrionidae"), ķermenis parasti košā krāsā, bet spārni bezkrāsaini, sastopamas pie dažādiem ūdeņiem, Latvijā konstatētas 6 ģintis.

Avoti: LD

krāšņspārīte

1. dsk. Krāšņspāru dzimtas ģints ("Coenagrion"), Latvijā konstatētas 6 sugas, ķermenis 22-30 mm garš, raibs, krāsa un zīmējums bieži mainīgi, attīstās dažādās ūdenstilpnēs, arī purvos.

Avoti: LD

krāšņspārnis

1. dsk. Vienādspārnu spāru apakškārtas dzimta ("Calopterygidae"), nelielas spāres ar metāliski spīdīgiem zilganiem vai zaļganiem spārniem, Latvijā konstatētas 2 s.; krāsspārnis.

Strauta krāšņspārnis— krāšņspārņu suga ("Calopteryx virgo").

Upes krāšņspārnis— krāšņspārņu suga ("Calopteryx splendens").

Avoti: LEV, LD

krāšņumaugs   -a, v.

1. Augs, ko audzē skaistas formas, skaistu lapu, ziedu, augļu vai patīkamas smaržas dēļ; dekoratīvs augs.

Avoti: LLVV

krāšņumdārzs   -a, v.

1. Dārzs, kas ierīkots dekoratīvu augu audzēšanai.

Avoti: LLVV

krāšņumkoks   -a, v.

1. Koks, ko audzē skaistas formas, skaistu lapu, ziedu, augļu vai patīkamas smaržas dēļ; dekoratīvs koks.

Avoti: LLVV

krāšņumkrūms   -a, v.

1. Krūms, ko audzē skaistas formas, skaistu lapu, ziedu, augļu vai patīkamas smaržas dēļ; dekoratīvs krūms.

Avoti: LLVV

krāšņums   -a, v.

1. Vispārināta īpašība --> krāšņs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Dekoratīvs (par augiem).

2. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> krāšņs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Rotājums, izgreznojums; skaists (dabas) veidojums.

// parasti dsk.; iron. Skaistas (sievietes) ķermeņa formas.

Avoti: LLVV

krāšņumzivs   -zivs, dsk. ģen. -zivju, s.

1. Zivs, ko audzē dekoratīviem mērķiem.

Avoti: LD

krāšņvabole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Buprestidae"), metāliski mirdzoša vabole, >13000 sugu, Latvijā konstatētas ~35 sugas.

Lielā krāšņvabole— krāšņvabolu dzimtas suga ("Buprestis mariana syn. Calcophora mariana").

Avoti: LLVV, LD

krāšņvārna

1. dsk. Krāšņvārnveidīgo kārtas dzimta ("Coraciidae"), drukni putni (masa - 100-200 g) ar lielu galvu un īsu kaklu, spēcīgu knābi, 11 s., Latvijā tikai zaļā vārna.

Avoti: LPE, LE1

krāšņvārnveidīgie   biol.

1. Putnu kārta ("Coraciiformes"), gk. tropos; 10 dz., 45 ģ., 198 s.; Latvijā 4 dz.: zivjdzenīšu, kukaiņdzeņu, krāšņvārnu, pupuķu dzimta.

Avoti: EV

krāšņžubīte

1. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta ("Estrildidae"), nelieli putni (masa - 8-60 g), sastopami Āfrikā un no Āzijas dienvidaustrumiem līdz Austrālijai, 28 ģ., 127 sugas.

Etiopijas krāšņžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Estrilda ochrogaster").

Garastes krāšņžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Poephila acuticauda").

Granātu krāšņžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Uraeginthus granatina").

Gredzena krāšņžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Poephila bichenovii").

Guldas krāšņžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Chloebia gouldiae").

Kalnu krāšņžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Lonchura montana").

Lāsumainā krāšņžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Lonchura punctulata").

Maskainā krāšņžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Poephila personata").

Plankumainā krāšņžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Poephila guttata").

Purvu krāšņžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Neochmia ruficauda").

Smailastes krāšņžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Lonchura striata").

Trīskārtainā krāšņžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Lonchura malaccara").

Viļņainā krāšņžubīte— krāšņžubīšu dzimtas suga ("Estrilda astrild").

2. Žubīšu dzimtas ģints ("Pytilia") atsevišķu sugu nosaukums.

Raibā krāšņžubīte— žubīšu dzimtas suga ("Pytilia melba").

Avoti: EV, ZvP

krašu   apv.

1. Krašu rati - groza rati, mizotu klūgu rati.

Avoti: ME, VeAT

krāt   krāju, krāj, krāj, pag. krāju; trans.

1. Vākt (atsevišķus elementus, sastāvdaļas), lai veidotu kopumu, veselumu, daudzumu.

2. Kolekcionēt.

3. Atlicināt, neiztērēt, lai vairotu (naudu, arī citas materiālas vērtības); atlicinot, neiztērējot vairot.

Krāt (arī likt) kapeiku pie kapeikas— krāt naudu (parasti ar grūtībām, ļoti taupot).

// intrans.

// pārn. Pakāpeniski padarīt spēcīgāku (psihisku, parasti negatīvu, stāvokli).

Avoti: LLVV

krātains   apv.

1. Rūtains (par apģērba audumu).

Avoti: ME

krātaiņi   apv.

1. Atveres, kas savieno deguna dobumu ar mutes dobumu.

Avoti: ME

krataļa   apv.

1. Siets, kuru jākrata.

Avoti: ME

krataļiņa   apv.

1. Dem. --> krataļa.

Avoti: ME

kratas   apv.

1. Petrolejas lampas detaļa - maza metāla ripa ar caurumiem gaisa ieplūdei.

Avoti: KiV

kratas   apv.

1. Vecas, saplīsušas drēbes.

2. Drebuļi; nelabuma sajūta.

Avoti: ME, KnG, MiV

krāte   apv.

1. Vieta, tvertne.

Avoti: LV93

krātejas   apv.

1. Atveres, kas savieno deguna dobumu ar mutes dobumu; krātaiņi.

Avoti: ME

krātēji   apv.

1. Atveres, kas savieno deguna dobumu ar mutes dobumu; krātaiņi.

Avoti: ME

kratekles   apv.

1. Ar salmiem sajaukts siens lopbarībai.

Avoti: KV

krateklīgs   apv.

1. Tāds, kas daudz kustas, lēkā, skraida.

2. Tāds, kas saistīts ar lēkšanu, kratīšanos (piemēram, par deju).

Avoti: ViV

krateklis   -ļa, v.

1. Ierīce (kuļmašīnā) salmu atdalīšanai no izkultiem graudiem un pelavām.

2. novec. Lielais rijas siets.

3. novec. Liels grābeklis, ar ko krata ārā graudus no izkultiem salmiem.

4. žarg. Ātra, moderna deja.

5. žarg. Dzelzceļa vilciens; satiksmes līdzeklis.

Avoti: LLVV, KV, Žrg

kratelēt   apv.

1. Bārstīt.

Avoti: KiV

krātēļi   apv.

1. Atveres, kas savieno deguna dobumu ar mutes dobumu; krātaiņi.

Avoti: ME

kratenis   apv.

1. Ar salmiem sajaukts siens lopbarībai.

2. Dažādi ēdieni, sajaukti kopā.

Avoti: KV, NeV

krateniski   apv.

1. Kratot, nevienmērīgi.

Avoti: ME, VeAT

krāteņš   apv.

1. Krātiņš.

Avoti: KiV

krāteris   -ra, v.

1. Kausveida vai piltuvveida padziļinājums (vulkāna galotnē vai nogāzēs), pa kuru notiek vulkāna izvirdumi.

Krāteru ezers— ūdens piepildīts apdzisuša vulkāna krāteris.

2. Ieapaļš padziļinājums (zemes virsmā), ko rada, piemēram, meteorīti, sprādzieni.

3. Gredzenveida ieplaka (uz Mēness virsmas).

Krāteru jūra— daudzu krāteru sablīvējums noteiktā Mēness virsmas rajonā.

4. Viena no galvenajām grieķu klasiskās keramikas trauku formām, ko parasti izmantoja vīna atšķaidīšanai ar ūdeni - olveida ķermenis ar zemu kāju, platu kaklu un divām nelielām osām pamatkorpusa augšdaļā vai arī apakšā.

Avoti: LLVV, MtV

krāterizācija   med.

1. Krāterveida gabala izgriešana no kaula.

Avoti: TM

krāters

1. Viena no galvenajām grieķu klasiskās keramikas trauku formām, ko parasti izmantoja vīna atšķaidīšanai ar ūdeni - olveida ķermenis ar zemu kāju, platu kaklu un divām nelielām osām pamatkorpusa augšdaļā vai arī apakšā.

2. novec. Krāteris.

Avoti: MtV, LME

krāterveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir krātera (1) veids, forma.

Avoti: LLVV

krāterveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Krāterveida.

Avoti: LLVV

kratienis   apv.

1. Pakaiši.

Avoti: KiV

krāties   parasti 3. pers., krājas, pag. krājās;

1. Refl. --> krāt (1); tikt krātam.

2. Refl. --> krāt (3); tikt krātam.

// pārn. Pakāpeniski kļūt spēcīgākam (par psihisku, parasti negatīvu, stāvokli vai fizioloģisku stāvokli, tā izpausmi).

3. apv. Pildīties (par šķidrumu).

Avoti: LLVV, KiV

kraties   žarg.

1. Ej prom!

Avoti: Žrg

kratījumi   -u, vsk. kratījums, -a, v.

1. lauks. Rupjās barības, parasti siena un salmu, maisījums salmu ēdamības uzlabošanai.

2. apv. Ēdiens no zirņiem ar sīpoliem.

Avoti: LLVV, ME

kratījums   apv.

1. Maisījums.

2. Kratenis - dažādi ēdieni sajaukti kopā.

3. vsk. Kratījumi.

Avoti: ME, VV

kratīklis   -ļa, v.

1. Sietveida ierīce lielāko (kā) daļu atšķiršanai no sīkajām, smalkajām.

2. apv. Kuļmašīnas sastāvdaļa, kas virza ārā salmus.

3. Īpašs grābeklis ar gariem zariem labības kratīšanai un apvēršanai, kuļot rijā.

Avoti: LLVV

kratīlas   apv., dsk.

1. Aukslējas.

Avoti: KiV

kratīli   apv., dsk.

1. Aukslējas; kratīlas.

Avoti: KiV

kratināt

1. Atkārtoti kratīt, krēst.

Avoti: ME

kratine   apv.; hip.

1. Kratenis.

Avoti: ME

kratinis   apv.

1. Kratenis.

Avoti: ME

krātiņš   -a, v.

1. Miteklis (parasti plēsīgiem dzīvniekiem), kas veidots no metāla vai koka režģiem; sprosts; būris.

// biškop. No koka veidota novietne, mītne, kurā ievieto bišu māti pirms nometināšanas jaunā bišu saimē.

// pārn.; sar. Cietuma kamera.

Avoti: LLVV

krātiņš   -a, v.

1. Miteklis (parasti plēsīgiem dzīvniekiem), kas veidots no metāla vai koka režģiem; sprosts; būris.

// biškop. No koka veidota novietne, mītne, kurā ievieto bišu māti pirms nometināšanas jaunā bišu saimē.

// pārn.; sar. Cietuma kamera.

Avoti: LLVV

kratīšana   -as, s.

1. parasti vsk. Darbība, process --> kratīt.

2. jur. Izmeklēšanas darbība, ko veic, pārmeklējot, piemēram, personu, vietu, priekšmetus, lai atrastu tādus noslēptus pierādījumus, kuriem ir nozīme krimināllietā.

Avoti: LLVV

kratīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt, spēcīgi un bieži kustināt (satvertu priekšmetu) noteiktā virzienā šurp turp samērā nelielā attālumā.

2. parasti 3. pers. Būt par cēloni tam, ka (parasti braucēji, priekšmeti) šādā veidā kustas augšup lejup (parasti par braucošiem transportlīdzekļiem).

// intrans.

// intrans.

3. parasti 3. pers. Būt par cēloni tam, ka (piemēram, koki, krūmi, to zari) vairākkārt, spēcīgi un bieži svārstās (parasti par vēju).

4. parasti 3. pers. Būt par cēloni tam, ka (cilvēks, tā ķermenis) dreb, trīc (par fizioloģisku vai psihisku stāvokli).

5. Pārmeklēt (piemēram, personu, vietu, priekšmetus) ar likumu noteiktā kārtībā, lai atrastu tādus noslēptus pierādījumus, kuriem ir nozīme krimināllietā.

Avoti: LLVV

kratītājs   -a, v.

1. Darītājs --> kratīt.

2. v. Kratīklis.

3. v. Krateklis.

4. Cilvēks, kas ar likumu noteiktā kārtībā pārmeklē (piemēram, personu, vietu, priekšmetus), lai atrastu tādus noslēptus pierādījumus, kuriem ir nozīme krimināllietā.

5. apv. Drudža drebuļi.

Avoti: LLVV, ME

kratītavas   apv.

1. Iekārta labības vētīšanai, ar sietu, ks kratās.

Avoti: ME

kratīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Refl. --> kratīt (1).

2. reti. Vēcināties (ar rokam).

3. Virzoties vairākkārt, spēcīgi un bieži kustēties augšup lejup samērā nelielā attālumā (parasti par braucošiem transportlīdzekļiem).

4. sar. Braukt transportlīdzeklī, kas krata.

5. Spēcīgi, intensīvi drebēt, trīcēt (par cilvēku, tā ķermeņa daļām).

6. vienk. Dejot (parasti modernās sarīkojumu dejas).

Avoti: LLVV

krātnieks   apv.

1. Krājējs.

2. Glabātava.

Avoti: ME

kratņa   apv.

1. Tāds, kas nav valdāms.

2. Vecs, nelietojams apģērba gabals.

Avoti: KV

kratomānija   med.

1. Lielummānija, tieksme iegūt varu pār citiem.

Avoti: MSV

kratons   ģeol.

1. Liela, mazkustīga Zemes garozas daļa, kam raksturīgs lēns lielu izmēru krokojums un biezs dziļu lūzumu tīkls.

Avoti: ZTV

kratoņa   apv.

1. Darbība, process --> kratīt.

Avoti: ME

Kratova   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Ziemeļaustrumu reģionā, 6900 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: Wi, LpA

krāts   -a, v.

1. reti Krātiņš (1).

2. apv. No koka veidota novietne, mītne, kurā ievieto bišu māti pirms nometināšanas jaunā bišu saimē.

3. pārn.; sar. Cietuma kamera.

4. apv. Upes gultne.

5. apv. Igvāts.

6. apv. Tabakas doze.

Avoti: LLVV, ME, VeAT

kratulis

1. apv. Lielais siets rijas piedarbā; vētījamais siets.

2. apv. Režģis.

3. sar. Ātra, moderna deja.

4. sar. Dzelzceļa vilciens; satiksmes līdzeklis.

5. Etvija, tabakas doze.

Avoti: LE, ViV, ME, VeAT, Žrg

kratūņa   apv.

1. Tāds, kas nav valdāms, nerātnis.

Avoti: ME

krātuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Vieta, telpa, iekārta, kur (ko) novieto, lai uzkrātu; vieta, telpa, iekārta, kur glabājas (kas) uzkrāts.

// pārn. Tas, kur koncentrējas (piemēram, kultūras vērtības); kā koncentrēta kopums.

// pārn. Tas, kur koncentrējas zināšanas, psihiski stāvokļi u. tml.; zināšanu, psihisku stāvokļu un tml. kopums.

// inf. Funkcionāls bloks, kurā var novietot un saglabāt datus un no kura tos var izgūt.

Avoti: LLVV, TK-58

Kratzen   vietv., vēst., vācu val.

1. Krāču muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Padures pagastā.

Avoti: KV

kraucelēt   novec.

1. Šad tad viegli kāsēt.

Avoti: LE

kraucenis   apv.

1. Klepotājs, plaušu slimnieks.

2. Velnēns.

Avoti: ME

kraucināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.

1. Radīt raksturīgas pazemas balss skaņas (par dažiem putniem).

2. apv. Atklepot krēpas, vemt.

Avoti: LLVV, ME

krauči   apv.

1. Darba rati; ratu augšējā daļa.

2. Nekustīgi nostiprināta kaste vai grozs zem ratu sēdekļa.

Avoti: TlV

kraudzināt   apv.

1. Kraucināt (par putniem).

Avoti: ME

kraugatot   apv.

1. Ieklepoties, klepot.

Avoti: ME

krauja   -as, s.

1. Vertikāla vai ļoti slīpa nogāze.

Avoti: LLVV

krauja   apv.

1. Kaudze.

Avoti: ME

krauja   apv.

1. Izkapts biezākā mala.

Avoti: ME

Krauja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

kraujains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir kraujas.

Avoti: LLVV

kraujammetrs   novec.

1. Kraujmetrs; sters.

Avoti: LV93

Kraujas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Aknīstes novada Gārsenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Ģibuļu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (viensēta) Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā.

Krauju akmeņu saliņa— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, akmeņu sēklis jūrā ~200 m no krasta Piejūras zemienes Vidzemes piekrastē, Vidzemes akmeņainās jūrmalas dabas lieguma teritorijā, Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 2001. g.

Lielais Krauju jūrakmens— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas jūrā ~300 m no krasta, ~150 m no Krauju akmeņu saliņas, Vidzemes akmeņainās jūrmalas dabas lieguma teritorijā, Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., garums - 5,2 m, platums - 4,8 m, augstums - 4 m.

4. Krauju akmens - Vandzenes dižakmens Talsu novada Vandzenes pagastā.

Avoti: LC, LE1

kraujelis

1. Vēja radīta krasta krauja pie ūdenskrātuves.

Avoti: ME, VeAT

kraujels

1. Vēja radīta krasta krauja pie ūdenskrātuves.

Avoti: ME, VeAT

Kraujeļmi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā.

Avoti: LC

kraujieši

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Krauja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kraujlaukums   -a, v.

1. Īpaši iekārtots laukums dažādu materiālu nokraušanai.

Avoti: LLVV

kraujmala   apv.

1. Kraujas, nogāzes mala.

Avoti: ME

kraujmērs

1. Kokmateriālu krautnes kopējais aizņemtais tilpums, ko nosaka pēc ārējiem izmēriem, ieskaitot ar gaisu un piejaukumiem aizpildītās spraugas.

Avoti: ZTV

kraujmetrs   novec.

1. Sters; krāvummetrs.

Avoti: KV

kraujs   apv.

1. Stāva nogāze.

Avoti: KnV

kraujš   -ais; s. -a, -ā;

1. Vertikāls vai ļoti slīps (parasti par nogāzi, krastu).

Avoti: LLVV

kraujš   apv.

1. Kaudze.

Avoti: ME

kraujums   -a, v.

1. Vispārināta īpašība --> kraujš, šīs īpašības konkrēta izpausme; vertikāls vai ļoti slīps zemes virsmas veidojums.

Avoti: LLVV

Kraujveideres   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā.

Avoti: LC

krauka   apv.

1. Tas, kas kraukā.

2. Tas, kas krekšķ un vienmēr izspļauj krēpas un siekalas.

Avoti: SiV

kraukains   apv.

1. Apspļaudīts, ar krēpām nosmulēts.

Avoti: ME

kraukaļas   apv.

1. Krēpas, spļaudekļi.

Avoti: ME

kraukas   -u, s.; tikai dsk.

1. Krēpas.

Avoti: LLVV

kraukāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Radīt raksturīgas skaņas atklepojot; arī atklepot; kraukāties.

2. parasti 3. pers.; reti. Radīt raksturīgas asas balss skaņas (par dažiem putniem).

Avoti: LLVV

kraukatas

1. Krēpas.

Avoti: Sin

kraukāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Radīt raksturīgas skaņas atklepojot; arī atklepot.

Avoti: LLVV

krauklenāji   apv.

1. Vārpainā krauklene ("Actaea spicata").

Avoti: Aug2

krauklene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Gundegu dzimtas ģints ("Actaea"), daudzgadīgs indīgs lakstaugs ar plūksnaini saliktām lapām un sīkiem, baltiem ziediem ķekaros; parastie velnakrēsli, ~10 sugu, Latvijā konstatēta 1 suga.

Vārpainā krauklene— kraukleņu suga ("Actaea spicata").

2. žarg. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: LLVV, Aug2, SLG

krauklēnieši

1. Cesvaines novada Cesvaines pagasta apdzīvotās vietas "Kraukļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krauklēns   -a, v.

1. Kraukļu mazulis.

Avoti: LLVV

krauklēt   apv.

1. Ķērkt, apzīmējums kraukļa balss skaņām.

Avoti: LE

Kraukli   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Kraukļi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Kraukļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

krauklieši

1. Ilūkstes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Kraukļi" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Kraukļi" iedzīvotāji.

3. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Kraukļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krauklis   -ļa, v.

1. dsk. Zvirbuļveidīgo kārtas vārnu dzimtas sugu grupa.

Baltvēdera krauklis— vārnu dzimtas suga ("Corvus albus").

Parastais krauklis— vārnu dzimtas suga ("Corvus corax"), putns ar melnu apspalvojumu un spēcīgu, melnu, mazliet liektu knābi, Latvijā sastopams samērā bieži.

Tuksneša krauklis— vārnu dzimtas suga ("Corvus ruficollis").

2. Parastais krauklis ("Corvus corax").

// pārn.; niev. Nekrietns cilvēks.

3. Jūras krauklis - liels pelikānveidīgo kārtas ūdensputns.

Avoti: LLVV, KnV

Krauklis

1. Neliels zvaigznājs uz dienvidiem no debess ekvatora, Latvijā redzams pavasara vakaros.

Avoti: EV

Krauklis   mit.

1. ASV un Kanādas ziemeļrietumu piekrastes inuītu mitoloģijā - nozīmīgs tēls, kultūrvaronis un krāpnieks.

Avoti: Mit

krauklītis

1. Dem. --> krauklis.

Avoti: LV93

kraukļavieši

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Kraukļava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kraukļeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

kraukļevieši

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Kraukļava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kraukļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Malienas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

3. vēst. Kraukļu pagasts - pastāvēja bijušajā Madonas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Cesvaines pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

7. Kraukļu aiza - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Siguldā, Gaujas kreisās pietekas Vējupītes sāngravas nogāzē, 400 m uz dienvidaustrumiem no Gleznotāju kraujas, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1974. g., platība - 8,03 ha.

8. Kraukļu purvs - augstais purvs Salas novada Ābeļu pagastā, platība - 924 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 4,5 m, centrālajā daļā daudz sīku akaču.

Avoti: LC, LPag

Kraukļova   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Kraukļeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kraukļukalns   vietv.

1. Kraukļukalna iezis - augšdevona Gaujas svītas smilšakmeņu krauja Braslas labajā krastā, Krimuldas novada Krimuldas pagastā, aizsargājams ģeoloģiskais objekts, garums - ~400 m, augstums - līdz 20 m.

Avoti: LD

krauks   izsauk.

1. Kraukš.

Avoti: LLVV

kraukstēt   parasti 3. pers., kraukst, pag. kraukstēja; intrans.

1. Kraukšķēt.

Avoti: LLVV

kraukstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Kraukšķināt.

Avoti: LLVV

kraukstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> kraukstēt.

Avoti: LLVV

kraukš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, asu, paklusu troksni, kas rodas, ja lūst vai tiek spiests, piemēram, kas plāns, ciets, trausls.

Avoti: LLVV

kraukšēt   parasti 3. pers., kraukš, pag. kraukšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, asu, paklusu troksni (piemēram, par ko plānu, cietu, trauslu, kas lūst vai tiek spiests); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

kraukšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) atkārtoti kraukšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

kraukšķene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

kraukšķēt   parasti 3. pers., kraukšķ, pag. kraukšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, asu, paklusu troksni (piemēram, par ko plānu, cietu, trauslu, kas lūst vai tiek spiests); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

kraukšķiens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> kraukšķēt.

Avoti: LLVV

kraukšķīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas kraukšķ.

Avoti: LLVV

kraukšķīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kraukšķīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kraukšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) atkārtoti kraukšķ.

// intrans.

Avoti: LLVV

kraukšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, ass, pakluss troksnis, kas rodas, piemēram, ja lūst vai tiek spiests kas plāns, ciets, trausls.

2. sar. Neliels daudzums stipra alkoholiska dzēriena (parasti degvīna).

3. apv. Ēdamais, kas ēdot kraukšķ mutē.

Avoti: LLVV, VV

kraukšķoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> kraukšķēt.

Avoti: LLVV

kraukt   parasti 3. pers., krauc, pag. krauca; intrans.

1. Radīt raksturīgas pazemas balss skaņas (parasti par kraukļiem).

Avoti: LLVV

Kraukupe   vietv.

1. Vadakstes labā krasta pietekas Alkšņupes otrs nosaukums.

Avoti: LD

krauķis   -ķa, v.

1. Zvirbuļveidīgo kārtas vārnu dzimtas suga ("Corvus frugilegus"), liels putns ar melnu apspalvojumu ar zilganvioletu spīdumu.

Avoti: LLVV, LE1

kraulains   apv.

1. Tāds, kur ir stāvas nogāzes.

Avoti: ME

kraulēt   apv.

1. Stāvēt, būt sardzē.

Avoti: ViV

Krauli   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Krauļi" nosaukums latgaliski.

2. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Krauļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Krauli   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Crowley"), Luiziānas štatā, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Crowley"), Teksasas štatā, 14600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

krauli   apv.

1. Melnplauka ("Tilletia caries").

Avoti: ME

kraulis   apv.

1. Stāvs krasts, stāva kalna mala.

2. Sapuvis koka gabals, saknes gabals.

3. Akmeņu krāvums; akmeņu kaudze.

4. Melnplauka ("Tilletia caries").

Avoti: KV, ViV, ME

kraulis   apv.

1. Sardze.

Avoti: ViV

kraulmala   apv.

1. Krauļmala - kraujas, nogāzes mala.

Avoti: ME

krauls   -a, v.

1. Peldēšana uz krūtīm, peldētājam darbojoties ar rokām un kājām, rokas pēc kārtas izceļot no ūdens.

Avoti: LLVV

krauls   apv.

1. Stāvs krasts, stāva kalna mala.

Avoti: ME

Krauļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

krauļmala   apv.

1. Kraujas, nogāzes mala.

Avoti: ME

kraume   apv.

1. Liels vairums.

Avoti: KV

krauna   apv.

1. Bars, kaudze.

2. Izkapts asmens augšējā, biezā mala.

Avoti: KV

krauna   vēst.

1. Piecu šiliņu monēta.

Avoti: DzS

Krauna   vietv.

1. Kreuna - upe Ilūkstes novada Prodes pagastā.

Avoti: LD

kraunis   apv.

1. Akmeņu krāvums; akmeņu kaudze.

Avoti: ViV

Kraunpointa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Crown Point"), Indiānas štatā, 28600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Crownpoint"), Ņūmeksikas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

krauns   apv.

1. Cūkas snuķa augšējā, cietā daļa.

2. Izkapts asmenim pretējā neasā mala.

Avoti: KiV

krauomānija   med.

1. Tiks ritmisku kustību veidā, piem., balansēšana, galvas grozīšana u. c.

Avoti: TM

kraupa   apv.

1. Sabiezējusi un sasprēgājusi ādas virskārta ādas slimību gadījumos.

2. Atrāvusies koka miza.

3. Bumbulis vai mezglains izaugums, kas izveidojas uz bojātas vietas augošā kokā.

Avoti: KV, ME, VeAT

kraupains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas slimo ar kraupi (1).

2. Tāds, kas slimo ar kraupi (2) - par augiem, to daļām; tāds, kur ir kraupja (2) bojājumi.

Avoti: LLVV

kraupaiņš   apv.

1. Tāds, kas slimo ar kraupi, tāds, kam ir kraupis.

2. Tāds (auglis, bumbulis), kam ir negluda, parasti slimības bojāta, miza.

Avoti: ĒiV

kraupas   apv.

1. Krēpas.

Avoti: KV

kraupe   apv.

1. Krēpas.

2. Raupja, nelīdzena miza.

3. Gundega ("Ranunculus").

4. Lamuvārds.

Avoti: ME

kraupele   apv.

1. Mēslu bedre.

Avoti: ME

Kraupeli   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Kraupeļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kraupeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

kraupes   apv.

1. Sabiezējusi un sasprēgājusi ādas virskārta ādas slimību gadījumos.

2. Atrāvusies koka miza.

3. Bumbulis vai mezglains izaugums, kas izveidojas uz bojātas vietas augošā kokā.

Avoti: ME, VeAT

kraupēt   apv.

1. Kļūt raupjam, sasprēgājušam; repēt.

Avoti: ViV

kraupgalvis   apv.

1. Tāds, kam ir kraupaina galva.

Avoti: ME

kraupis   -pja, v.; parasti vsk.

1. med. Lipīga ādas slimība, ko izraisa īpaša sēne.

2. Augu slimība, kas uz augļu, bumbuļu, lapu vai sakņu virsmas rada plankumus, kreveles.

3. apv. Zirgu kašķis.

4. apv. Krupis; niecināms cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: LLVV, LE, KV

kraupjainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> kraupjains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kraupjains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas slimo ar kraupi (1).

2. Tāds, kas slimo ar kraupi (2) - par augiem, to daļām; tāds, kur ir kraupja (2) bojājumi.

Avoti: LLVV

kraupjainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kraupjains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kraups   novec.

1. Nelīdzens, rupjš, kraupains.

Avoti: LE

kraupt   apv.

1. Kļūt nelīdzenam, kreveļainam.

Avoti: ME

kraupulis   -ļa, v.; reti.

1. Sarepējams, raupja, kraupjaina vieta.

Avoti: LLVV

krauroze   med.

1. Ādas un gļotādu pirmsvēža progresējoša sacietēšana un sarukšana, ko pavada nieze.

Avoti: TM

krause   apv.

1. Bumbiere.

2. Mājas bumbiere ("Pyrus communis").

3. Dzelkšņi ("Carduus").

Avoti: Aug2

krausēt   apv.

1. Grūst, mīdīt kājām; ar kuļamo velteni uz klona grūst miežu akotus; beržot dalīt nost (parasti akotus).

Avoti: KV, ViV

krausīklis   apv.

1. Kuļmašīnas ierīce, kas noberž no graudiem akotus (arī sēnalas).

Avoti: ĒiV

krausis   apv.

1. Bumbieris; bumbiere, parasti nepotēta bumbiere, mežene.

Kraušu koks— bumbiera koks.

Avoti: KV, VV

krausīt   apv.

1. Beržot dalīt nost (parasti akotus).

Avoti: ĒiV

kraustelēt   apv.

1. Mazliet iekraut, likt kaudzītē.

Avoti: ME, VeAT

kraustīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; reti.

1. Vairākkārt kraut (parasti nekārtīgi).

Avoti: LLVV

kraustīties   apv.

1. Čamdīties, ķerstīties.

Avoti: NeV

krausts   apv.

1. Grausts.

2. Nasta, balasts.

Avoti: ME

kraut   krauju, krauj, krauj, pag. krāvu;

1. trans. Likt, novietot citu uz cita vai citu pie cita (parasti daudz ko samērā lielu, smagu).

// pārn. Uzņemties (pienākumu, atbildību, vainu u. tml.); panākt, ka (pienākumu, atbildību, vainu u. tml.) uzņemas cits, arī novirzīt (atbildību, pienākumu, vainu u. tml.) uz citu.

2. intrans.; vienk. Spēcīgi sist.

3. žarg. Dzert.

Avoti: LLVV, SLG

krauta   apv.

1. Krauja, stāvs krasts.

Avoti: ME

kraute   apv.

1. Skelets.

2. (Zirga) plecu daļa.

Avoti: VV

krautene   apv.

1. Krautuve.

Avoti: ViV

krautes   apv.

1. Darba rati; ratu augšējā daļa.

2. Nekustīgi nostiprināta kaste vai grozs zem ratu sēdekļa.

Avoti: TlV

Krautheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Krautheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 4500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

krauties   parasti 3. pers., kraujas, pag. krāvās; refl.

1. Virzoties novietoties citam uz cita vai citam pie cita.

// pārn.; sar. Cieši drūzmēties (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

krautin   apv.

1. Savienojumā ar "kraut" lieto darbības pastiprināšanas raksturošanai.

Avoti: ME

krautiņi   apv.

1. Darba rati; ratu augšējā daļa.

2. Nekustīgi nostiprināta kaste vai grozs zem ratu sēdekļa.

Avoti: TlV

krautiņš   apv.

1. Darba rati; ratu augšējā daļa.

2. Nekustīgi nostiprināta kaste vai grozs zem ratu sēdekļa.

Avoti: TlV

krautis   apv.

1. Darba ratu augšējā daļa.

Avoti: ME

krautne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Noteiktā kārtībā veidots (piemēram, būvmateriālu) krāvums.

Zāģmateriālu krautne— uz starplikām precīzi sakrauti zāģmateriāli.

2. Kravas platforma (automobilim).

Avoti: LLVV

krautuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Vieta, kur saved un krauj kokmateriālus tālākai transportēšanai vai apstrādei.

Augšgala krautuve mežs.— vieta, kurā koncentrē cirsmā sagatavotos stumbrus izvešanai.

Lejasgala (arī lejas) krautuve mežs.— vieta, kurā no meža izvestos stumbrus mehāniski apstrādā un iekrauj transportlīdzekļos; lejaskrautuve.

Avoti: LLVV

krauzēnieši

1. Ogres novada Ogresgala pagasta apdzīvotās vietas "Krauzas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krava   -as, s.

1. Ar transportlīdzekli pārvadājami priekšmeti, masa; šādu priekšmetu, masas kopums, daudzums transportlīdzeklī.

Uzņemt kravu— ievietot kravu transportlīdzeklī.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Saistīts ar priekšmetu, masas transportēšanu.

Beramā krava— krava, kas sastāv no birstošas masas un tiek pārvadāta neiesaiņota (smiltis, graudi un cita līdzīga krava).

Kravas kaste— automobiļa platforma ar bortiem (kravas pārvadāšanai).

Kravas līnija— kuģa sānos pret vidu ūdenslīnijas augstumā, uzkrāsota balta kravas markas līnija, kas norāda kuģa pieļaujamo iegrimi, kad to piekrauj.

Kravas pārvietošanās— rodas, ja krava nav pietiekami nostiprināta, pie lielas viļņošanās tās var pārvietoties - slīdēt, kas ir sevišķi bīstami.

Kravas tīkls— izturīga materiāla tīkls, kas nostiepts starp kuģa bortu un krastu pie kravas lūkas, lai novērstu lādējamo preču nejaušu iekrišanu ūdenī.

2. apv. Nieki, grabažas.

Avoti: LLVV, JūVM, ME

krava   apv.

1. Krasts, kraulis.

Avoti: ME

krāva   apv.

1. Kaudze.

Avoti: Sin

kravalāt   apv.

1. Ātri un nesaprotami runāt.

Avoti: ME

Kravali   vietv.

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Kravaļi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Kravaļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kravalieši

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Kravaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kravaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

Kravans   vietv.

1. Kalni Kambodžas dienvidrietumos un Taizemes dienvidos ("Kravanh"), sastāv no vairākiem masīviem, ko veido smilšakmeņi, granīti un gneisi, augstums - 700-1200 m, augstākā virsotne - 1813 m (Orala kalns).

Avoti: PZT

Kravarže   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 6740 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kravaszīme   ek.

1. Dokuments, kas nosaka līguma noteikumus starp kravas nosūtītāju un transporta kompāniju, saskaņā ar kuru krava jānogādā uz noteiktu vietu par noteiktu samaksu.

Avoti: EF

kravāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Likt, novietot vienkopus, noteiktā vietā.

Avoti: LLVV

krāvāt   apv.

1. Kravāt.

2. Kārtojot nolikt, novietot.

Avoti: ME

kravata   apv.

1. Kaudze, krāvums.

2. Kaut kas nederīgs.

Avoti: SiV

kravate   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Kaklasaite.

// vēst. Kakla apsējs, ko 17. gs. sāka nēsāt vīrieši Eiropā, sākotnēji kā šalles veida lakatu, ko nostiprināja ar pušķī sasietu lenti, 18. gs. to sāka dēvēt par kaklasaiti, bet 19. gs. otrajā pusē tas sāka pieņemt mūsdienu kaklasaites formas.

Avoti: LLVV

kravāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Ilgāku laiku kravāt.

Avoti: LLVV

kravažas   apv.

1. Krāmi, vecas lietas.

Avoti: LE

krāvažas   apv.

1. Veci, nolietoti priekšmeti (piemēram, mēbeles, darba rīki), to daļas.

Avoti: ME

Kravažas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LC

kravažāties   apv.

1. Krāmēties, rakņāties.

Avoti: ME

Kravcovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mērdzenes pagastā.

Avoti: LC

Kravčonki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

kravdevējs   novec.

1. Persona, kas slēdz jūras transporta darījumu ar transportieri; parasti kravas īpašnieks.

Avoti: KV

krāvējierice

1. Ierīce kravu iekraušanai un izkraušanai.

Avoti: ZTV

krāvējs   -a, v.

1. Darītājs --> kraut.

2. Cilvēks, kas veic kraušanas darbus (piemēram, ostā, preču stacijā).

3. v. Kraušanas ietaise, ierīce.

Avoti: LLVV

kravella

1. Zvejas kuģu tips 16. gs., atbilst spāņu karavellai.

Avoti: LEV

kraveši   apv.

1. Sakaltuši vai sasaluši dubļi.

Avoti: KnG

krāviens   vienk.

1. Sitiens.

Avoti: Sin

kravierīce   novec.

1. Ceļamās ierīces uz kuģiem.

Avoti: KV

kravietilpība   -as, s.; parasti vsk.

1. Transportlīdzekļa kravas telpu ietilpība.

Avoti: LLVV

kravinieks   novec.

1. Kravas, smagais automobilis.

Avoti: LV93

kravis   apv.

1. Grava, aiza.

Avoti: ME

kravkoks   -a, v.; jūrn.

1. Grozāma sija ar trīšiem un vinčai uztinamu trosi.

Avoti: LLVV

kravmērs   novec.

1. Sevišķs mērogs, kas rāda kravas vairumu kuģī pie dažādām iegrimēm.

Avoti: KV

kravnesība   -as, s.; parasti vsk.

1. Spēja (transportlīdzeklim) pārvadāt normētu masu; vestspēja.

Avoti: LLVV

kravņemis   novec.

1. Persona, kas kravas saņēmēja uzdevumā izpilda izkraušanas darbu komerciālo pusi.

Avoti: KV

kravsvars   novec.

1. Kravas svars.

2. Pārvadāšanai pieļaujamais svars.

Avoti: TV, LV93

krāvumi   apv.

1. Ledus gabali, kas sadzīti cits uz cita.

Avoti: KnV

krāvummetrs

1. Sters, kubikmetrs - meža taksācijas tilpuma mērvienība, ko lieto grēdās krauto materiālu tilpuma izteikšanai.

Avoti: ZTV

krāvums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kraut (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> krauties.

Avoti: LLVV

kravvedējs   novec.

1. Transportieris; kravas transportētājs.

Avoti: KV

krazaks   apv.

1. Maskotas grupas dalībnieks, kas Ziemassvētku vakaros dodas no vienas saimes pie otras.

Krazakos iet— maskotā gājienā doties no vienas saimes pie otras.

Avoti: ME, VeAT

krāzija   med.

1. Salikteņu beigu daļa, kas norāda uz temperamentu vai konstitūciju.

Avoti: MSV

krāzītis   novec., hum.

1. Varde.

2. Vēzis.

3. Mazs, liess zirgs.

Avoti: KV

krazvankas   apv.

1. Statnis ratu vai ragavu paplašināšanai.

Avoti: KV

kražani   apv.

1. Skrandas, lupatas.

Avoti: ME

Kražna   vietv.

1. Upe Ungārijā ("Krazsna"), Sabolča-Satmāra-Berega meģē, Tisas kreisā krasta pieteka, augštece Rumānijā, kur saucas - Krasna.

Avoti: PZT, LpA

kre-   rel.

1. Tāds, kam sakars ar radīšanu, radību.

Avoti: RtV

kreāciānisms   novec.

1. Aristoteļa nodibinātā un baznīcas tēvu pabalstīta mācība, ka cilvēku dvēseles Dievs radot bērna iedzemdināšanas brīdī un tad arī tās savienojot ar miesu.

2. Arī uzskats, ka dzīvnieku sugas nav pamazām attīstījušās, bet ir Dieva radītas; kreacionisms.

Avoti: SV33

kreacionisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Koncepcija, ka dzīvās dabas daudzveidība ir radīšanas akta rezultāts.

2. rel. Mācība, ka katram cilvēkam ieņemšanas vai piedzimšanas brīdī tiek radīta jauna dvēsele.

Avoti: ZTV, RtV

Kreaco   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Creazzo"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kreat-   rel.

1. Tāds, kam sakars ar radīšanu, radību.

Avoti: RtV

kreatināze   med.

1. Ferments, kas katalizē kreatīna pārvēršanos urīnvielā un amonjakā.

Avoti: TM

kreatinēmija   med.

1. Kreatīna daudzuma palielināšanās asinīs.

Avoti: TM

kreatīnfosfāts

1. Kreatīna fosforilēšanās produkts, ar enerģiju bagāts, nestabils savienojums; sadalās līdz kreatīnam; veidojas gk. muskuļu un nervu audos; fosfokreatīns.

Avoti: LPE

kreatinināze   med.

1. Ferments, kas katalizē kreatinīna sašķelšanu urīnvielā un sarkozīnā.

Avoti: TM

kreatinīns   med.

1. Kreatīna anhidrīds; asiņu un urīna normāla sastāvdaļa.

Avoti: TM

kreatīns

1. Kristāliska viela, šķīst karstā ūdenī, skābā vidē pārvēršas par kreatinīnu, sārmainā vidē sadalās; atrodas mugurkaula muskuļos, aknās, nervu u. c. audos kreatīnfosfāta veidā; liela nozīme bioenerģētikā.

Avoti: LPE

kreatinūrija   med.

1. Kreatīna daudzuma palielināšanas urīnā.

Avoti: TM

kreativitāte

1. Radošums - radošs spēks, spēja izgudrot, ideju bagātība.

Avoti: LEV

kreatīvs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Radošs, radītspējīgs.

Avoti: LLVV

kreatofagija   novec.

1. Kreofagija, gaļas lietošana barībai, gaļas ēšana.

Avoti: SV33

kreatons   med.

1. Kreatīna derivāts muskuļos.

Avoti: TM

kreatoreja   med.

1. Nesagremotu muskuļu šķiedras izkārnījumos.

Avoti: TM

kreatotoksisms   med.

1. Saindēšanās ar bojātu gaļu.

Avoti: TM

kreatūra   -as, s.

1. Ietekmīgas personas ieliktenis, kas paklausīgi izpilda sava aizgādņa gribu.

2. niev. Nožēlojams radījums.

3. novec. Radība, radījums; cilvēks, dzīvnieks.

Avoti: LLVV, LV93

krēba   apv.

1. Vājš strādātājs.

Avoti: ME

krebināt   apv.

1. Lēnām braukt.

2. Skaļi veikt kādu sīku darbu.

3. Grebt.

Avoti: ME, ViV

krebrūrija   med.

1. Bieža urinēšana.

Avoti: TM

krebulaiņš   apv.

1. Grubuļains, nelīdzens.

Avoti: ĒiV

krebulēt   apv.

1. Kļūt raupjam, sasprēgājušam; repēt.

Avoti: ViV

krebulis   apv.

1. Nejēga, netārpis.

Avoti: ME

krēbulis   apv.

1. Fiziski vājš cilvēks.

Avoti: ME

krebuļains   apv.

1. Raupjš, grubuļains, nelīdzens.

Avoti: ViV

krebuļi   apv.

1. Raupjumi, repējumi, kreveles (uz ādas, ķermeņa daļas).

2. Grubuļi, kruveši.

Avoti: ViV

krecalmi   apv.

1. Rupjākas sastāvdaļas kādā masā (piemēram, izkārnījumos vai dzīvnieku barībā).

Avoti: ME

krece   apv.

1. Kaut kas sabiezējis, kunkuļains, galertveidīgs.

Avoti: ME, VeAT

krecējums   apv.

1. Krece, kaut kas sabiezējis, kunkuļains, galertveidīgs.

Avoti: ME

kreceklis   apv.

1. Sabiezējums, galerts.

Avoti: ME

kreceklis   apv.

1. Kasīklis.

Avoti: ME

krecekļains   apv.

1. Galertveida, galertu saturošs.

Avoti: ME

krecele   apv.

1. Galerts.

Avoti: ME

krecele   apv.

1. Spirāle, gredzens.

2. Korķu viļķis.

3. Kaut kas līkumots.

4. Ieroču uzlādes rīks ar korķu viļķi.

5. Ieskābis vīns.

Avoti: MalV, ViV, ME, EH, VeAT

krecelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Nevīžīgi, nekārtīgi, arī neglīti rakstīt; kricelēt.

2. apv. Krekšķināt, nedaudz klepot; atkāsēt.

Avoti: LLVV, KnG, LE

krecelīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. sar. Nevīžīgs, nekārtīgs, arī neglīts (par rakstītu tekstu, rokrakstu); kricelīgs.

2. apv. Klepojošs, aizsmacis.

Avoti: LLVV, ME

krecelis   apv.

1. Cilvēks, kas pastāvīgi klepo, kāsē.

Avoti: SiV

krecelis   apv.

1. Korķviļķis.

Avoti: ME

krecenis   apv.

1. Galerts.

Avoti: ME

krecēt   apv.

1. Recēt, cietēt.

Avoti: LE

krecēt   apv.

1. Kļūt aizsmakušam.

Avoti: ME

krecēties   apv.

1. Kļūt kunkuļainam, gabalainam.

Avoti: ME

krecila   apv.

1. Korķviļķa vītne.

Avoti: ME

krecināt   apv.

1. Radīt paklusas, mazliet ķērkstošas skaņas (par cilvēku).

2. Radīt aprautas, čērkstošas skaņas (par dažiem putniem).

Avoti: ĒiV

krecināt   apv.

1. Sarecināt.

Avoti: ME

krēcināt   apv.

1. Ķērkt, krākt.

Avoti: ME

krecis   apv.

1. Skābs vīns.

Avoti: ME

krecumi   apv.

1. Cietas vielas sīkas daļas šķidrumā; biezumi; arī izēdas.

2. Atliekas.

3. Varžu kurkuļi.

4. Netīrumi, atkritumi; metāla kausējuma atbiras.

Avoti: ĒiV, ViV, KV, LV93

krečot   apv.

1. Tīt dziju tītavās.

Avoti: ME

kredīt-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar kredītu (1).

Avoti: LLVV

kredītanalītiķis   ek.

1. Kredītiestādes darbinieks, kas analizē klienta aizdevuma pieprasījumu un novērtē klienta spēju pildīt saistības kredīta izsniegšanas gadījumā līdz saistību dzēšanai.

Avoti: EF

kredītbanka   novec.

1. Banka, kas izsniedz kredītus.

Avoti: LE

kredītbiedrība   -as, s.; vēst.

1. Kredītiestāde, kuras mērķis bija sagādāt kredītlīdzekļus saviem biedriem, kas nodarbojās ar tirdzn., rūpn. un piepils. lauks.

Avoti: EV

kredītbiļete   -es, dsk. ģen. -šu, s.; neakt.

1. Valsts bankas vai valsts kases izdota īpaša naudas zīme.

Avoti: LLVV

kredītbirojs   ek.

1. Organizācija, kas sniedz informāciju par klientu, kura nepieciešama viņa kredītspējas analīzei, un kas darbojas kā kredītu dokumentu klīringcentrs.

Avoti: EF

kredītdarījumi   novec.

1. Darījumi, kas nodibina kredīta saistības.

Avoti: KV

kreditēšana

1. Naudas līdzekļu novirzīšana no viena saimniecības posma citam posmam uz atmaksājamības pamata.

Avoti: EV

kreditēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Dot kredītu (1).

2. Ierakstīt summu konta kredītā.

Avoti: LLVV

kreditēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; reti.

1. Ņemt kredītu (no kā).

Avoti: LLVV

kredīthipotēka   novec.

1. Hipotēka, kas nodrošina prasījumus, kuri var rasties nākotnē no parādniekiem atklāta kredīta.

Avoti: KV

kredītiespēja   ek.

1. Īstermiņa kredīts, ko banka noteiktas summas robežās izsniedz norēķinu konta īpašniekam virs viņa kontā esošā līdzekļu atlikuma uz termiņu, kas nav ilgāks par 12 mēnešiem.

Avoti: EF

kredītiestāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Iestāde, kas dod kredītu (1).

Avoti: LLVV

kredītinspektors   ek.

1. Krājaizdevu sabiedrības amatpersona, kas izskata biedru aizdevuma pieprasījumus krājaizdevu sabiedrības noteiktās kredītpolitikas robežās.

Avoti: EF

kreditīvs   novec.

1. Akreditīvs.

2. Dokuments, ar ko kāda firma otrai firmai dod pilnvaru viņas vārdā izmaksāt naudas summas.

Avoti: KV, SV33

kredītkarte

1. Kartītes formas dokuments, kurā ierakstīta informācija par personas bankas kontu; tā dod iespēju ātri un vienkārši norēķināties par pirkumiem, pakalpojumiem un saņemt skaidru naudu bankomātā.

Avoti: SV99

kredītkase   novec.

1. Kase, iestāde, kas dod kredītu (1).

Avoti: LV93

kredītkomisija   ek.

1. Aizdevēja organizācijas, parasti bankas, ekspertu grupa, kas regulāri izskata kredītu pieprasījumus un pieņem lēmumus par kredītu izsniegšanu.

Avoti: EF

kredītkonts

1. Bankas konts, kuru banka atver katram aizņēmējam un kurā tiek parādītas izsniegto aizdevumu, kā arī atmaksātās summas.

Avoti: GrV

kredītkooperatīvi   novec.

1. Kooperatīvas kreditēšanas iestādes, kas Latvijas teritorijā sāka dibināties 19. gs. vidū un pastāvēja līdz 1940. g.

Avoti: LE

kredītlimits   ek.

1. Maksimālā summa, ko aizdevējs ir gatavs aizdot noteiktam aizņēmējam uz abpusēji pieņemtiem noteikumiem.

Avoti: EF

kredītlīnija   fin.

1. Vienā kredītā noformēts aizdevums, ko dalīti piešķir zināmā laika posmā.

Avoti: SV99

kredītnauda

1. Banknote.

Avoti: LPE

kredītoperācija   -as, s.

1. Operācija (piemēram, bankā, krājkasē), kas saistīta ar kredīta izsniegšanu, dzēšanu u. tml.

Avoti: LLVV

kreditors   -a, v.

1. Organizācija, uzņēmums, atsevišķa persona, kas dod kredītu (piemēram, naudu, preces).

Avoti: LLVV

kreditorvalsts   novec.

1. Valsts kuras ārējā kapitāla bilancē ir aktīva pārsniegums.

Avoti: TV

kredītpolitika   ek.

1. Kredītiestādes darbības plānošana kreditēšanas jomā, kā arī kredītu izmantošanas kontroles organizēšana.

Avoti: SbV

kredītportfelis   ek.

1. Kredītu skaita un veidu kopums, ko apkalpo viena organizācija vai indivīds.

Avoti: EF

kredītprocenti   dsk., v.

1. Reāli procenti, kurus kredīta ņēmējs maksā kredīta devējam par piešķirto kredītu vai aizdevumu.

Avoti: MLVV

kredītpunkts

1. Noteikta studiju kursa apjoma apguves uzskaites vienība.

Avoti: SV99

kredītreitings

1. Aizņēmēja kredītspējas novērtējums, kas tiek izteikts ar speciālu indeksu vai burtu kombināciju un kas apzīmē riska pakāpi.

Avoti: SV99

kredītresursi   ek.

1. Resursi, ko kredītiestāde piesaista, atverot depozītu kontus vai arī izmantojot citus avotus.

Avoti: SbV

kredītrīkotājs   -a, v.

1. Iestādes vai organizācijas vadītājs, kam ir tiesības rīkoties ar budžetā apstiprinātajiem asignējumiem.

Avoti: LLVV

kredītrisks   ek.

1. Kreditora iespēja ciest zaudējumus, aizdodot naudas līdzekļus, ja parādnieks (debitors) nepilda aizdevuma līgumā noteiktās saistības pret kreditoru, t. i. nespēj vai nevēlas atmaksāt noteikto kredīta summu noteiktā laikā.

Avoti: EF

kredīts   -a, v.

1. Naudas līdzekļu, preču, pakalpojumu sniegšana uz parāda, uz nomaksu; šādā veidā sniegti naudas līdzekļi, preces, pakalpojumi.

Komerciālais kredīts— preču pārdošana vai pakalpojumu sniegšana ar pagarinātu samaksas termiņu.

2. Grāmatvedības grāmatā - konta labā lappuse, kurā ieraksta izmaksātās summas.

Avoti: LLVV

kredītsabiedrība   ek.

1. Kooperatīva tipa depozītu finanšu iestāde, ko organizē arodbiedrības, baznīcas, lielas kompānijas.

Avoti: SbV

kredītsistēma

1. Kredīta sistēma, pastāvošo kredītattiecību (kredīta formu un metožu) kopums.

Avoti: EV

kredītspēja   -as, s.

1. Iespēja saņemt kredītu (piemēram, aizņēmuma nomaksas garantijas dēļ).

Avoti: LLVV

kredītspējīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas var saņemt kredītu (piemēram, aizņēmuma nomaksas garantijas dēļ).

Avoti: LLVV

kredītvērtējums   ek.

1. Aizņēmēja maksātspējas novērtējums atbilstoši noteiktai vērtējuma sistēmai.

Avoti: EF

kredītvēstule

1. Preču vai pakalpojumu pircēja vārdā bankas izsniegts dokuments, kas ļauj tajā minētajai personai saņemt noteiktu naudas summu.

Avoti: TvV

kredītvēsture   jur.

1. Dokumentāri fiksētas ziņas par kredītiem, ko kāda persona ir ņēmusi un atdevusi.

Avoti: LatV

kredītzīme

1. Vērtspapīrs, kas līdzīgs valsts aizņēmuma obligācijām.

Avoti: SV99

kredo   nelok., v.

1. Pārliecība, uzskats.

2. rel. Ticības apliecinājums.

3. rel. Katoļu mises trešā daļa.

Avoti: LLVV

Krēfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Krefeld"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 222100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

krefte   žarg.

1. Spēks.

Avoti: SLG

kreftīgs   žarg.

1. Stiprs; spēcīgs.

2. Ass, pikants (par ēdienu).

Avoti: SLG

kreftīgums   žarg.

1. Asums, pikantums (ēdienam).

Avoti: SLG

kregale   apv.

1. Paspārne - vieta, telpa zem jumta pārkares.

Avoti: ME

kregalis   apv.

1. Paspārne - vieta, telpa zem jumta pārkares.

Avoti: ME

kregalis   apv.

1. Krekla apakšējā daļa.

Avoti: ME

kregālis   apv.

1. Krekls.

Avoti: ME

kregi   novec.

1. Jaunākā terciāra (pliocēna) nogulumi Anglijā, sastāv gk. no gliemju čaulu gruvešiem.

Avoti: KV

Kreglingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Creglingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 4700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kregona   vietv.

1. Mauntbeljū - pilsēta Īrijā ("an Creagan"), tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

krēgot   apv.

1. Klepot, ieklepoties.

Avoti: ME

Kreicburga   vietv., vēst.

1. Krustpils senāks nosaukums.

Avoti: LME

Kreicburgskaja   vietv., vēst.

1. Krustpils pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kreicene   žarg.

1. Kreiča dāma (kārtīs).

Avoti: Žrg

kreiceris   vēst.

1. Sīka monēta Austroungārijā un Dienvidvācijā līdz 19. gs. beigām.

Avoti: SV69

kreicēšana   jūrn.

1. Buru peldlīdzekļa pārvietošanās uz vēja (virsvēja) pusi, kas notiek pa lauztu līniju (zigzagveidā), ejot kursā cieši pie vēja un mainot halzes ar caurgriešanas manevru (ar iešanu pār štagu).

Avoti: JūVM

kreicēt   jūrn.

1. Mainot halzes kursā cieši pie vēja, ar buru peldlīdzekli pa zigzagveida līniju pārvietoties uz vēja (virsvēja) pusi; kreicēt pret vēju.

Avoti: JūVM

Kreici   vietv.

1. Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Kreiči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kreicieši

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Kreiči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kreicis   -ča, v.; sar.

1. Krusts (5).

Avoti: LLVV

Kreiclingene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Kreuzlingen"), Turgavas kantonā, 20800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kreicnagleņa   apv.

1. Krustnagliņa.

Avoti: KiV

kreicnaglīna   apv.

1. Krustnagliņa.

Avoti: ĒiV

kreicnagliņa   žarg.

1. Krustnagliņa.

Avoti: Žrg

kreicnegliņa   apv.

1. Krustnagliņa.

Avoti: ViV

Kreicnaha   vietv.; novec.

1. Bādkreicnaha - pilsēta Vācijā ("Bad Kreuznach").

Avoti: PZT

kreicpolka   apv.

1. Krustpolka.

Avoti: ĒiV

kreicrublis   vēst.

1. Krievijas rublis ar četrkārt krusta formā salikta krievu burtu "g" zīmi, kas tika izlaists cara Pāvila valdīšanas laikā (1796.-1801. g.).

Avoti: AB1

kreicskola   apv.

1. Apriņķa skola.

Avoti: ViV

Kreictāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kreuztal"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 30900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kreičānieši

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Kreiči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kreiči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Blontu pagastā.

3. Kreiču purvs - dabas liegums Mudavas (Veļikajas) zemienes Zilupes līdzenumā Ciblas novada Blontu pagastā un Kārsavas novada Goliševas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 2273 ha, ligzdo daudzas putnu sugas, arī aizsargājamas.

4. Kreiču strauts - Straujas labā krasta pieteka Ciblas un Kārsavas novadā, garums - 7 km.

Avoti: LC, LE1

kreičpolka   apv.

1. Krustpolka; kreicpolka.

Avoti: ViV

kreičskola   apv.

1. Apriņķa skola; kreicskola.

Avoti: ViV

kreigijas   med.

1. Vicaiņu ģints, kuras divas sugas parazitē zarnās un rada dizentērijai līdzīgus simptomus.

Avoti: TM

Kreija   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Creil"), Pikardijas reģiona Uāzas departamentā, 33600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

kreijāt   apv.

1. Smelt, smalstīt; zvejot (ar smeļamrīku).

Avoti: ViV

kreijenieki

1. Dobeles novada Bērzes pagasta apdzīvotās vietas "Kreijas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kreijoklis   apv.; hip.

1. Krējuma smalstāmā karote.

Avoti: BB

kreijot   apv.

1. Krejot.

Avoti: BB

kreīki   apv.

1. Pakaiši, paklāsts.

Avoti: ME

kreilība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis (cilvēkam), kad vadošā ir ķermeņa kreisā puse.

Avoti: LLVV

kreilis   -ļa, v.

1. Cilvēks, kam vadošā ir ķermeņa kreisā puse.

Avoti: LLVV

kreilisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas adījuma labajā pusē ir izadīts uz kreiso pusi (piemēram, par valdziņu, adījuma kārtu).

Avoti: LLVV

kreilums   novec.

1. Kreilība.

Avoti: KV

kreiļgliemezis

1. dsk. Gliemežu klases kātacu plaušgliemežu kārtas dzimta ("Physidae"), Latvijā konstatētas 2 ģ., 2 s.

Burbuļu kreiļgliemezis— kreiļgliemežu suga ("Physa fontinalis").

Dūkstāja kreiļgliemezis— kreiļgliemežu suga ("Aplexa hypnorum").

Avoti: LD

Kreiļi   vietv.

1. Kreiļu purvs - dabas liegums Ziemeļvidzemes (Tālavas) zemienes Burtnieku līdzenumā Kocēnu novada Kocēnu pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - ~180 ha.

2. Kreiļu ezers - atrodas Vidzemes augstienes ziemeļu daļā, Raunas novada Drustu pagastā, 168,6 m vjl., platība - 29,5 ha, garums - >1 km, lielākais platums - 450 m, lielākais dziļums - 3 m, līčaina ezerdobe, rietumu gals smails, iesniedzas purvā, eitrofs, puse platības aizaugusi; Zundu ezers.

Avoti: LE1

kreimains   apv.

1. Tāds, kas notriepts ar krējumu.

2. Tāds, kas satur krējumu; tāds, kam pievienots (daudz) krējuma.

Avoti: ĒiV

kreimaiņš   apv.

1. Tāds, kas notriepts ar krējumu.

2. Tāds, kas satur krējumu; tāds, kam pievienots (daudz) krējuma.

Avoti: ĒiV

kreimalaišķis   apv.

1. Krējumlaizis, rādītāja pirksts.

Avoti: BB

kreimalaizis   apv.

1. Krējumlaizis, rādītāja pirksts.

Avoti: BB

kreimalēties   apv.

1. Spēlēties, skraidelēt, citam citu ķerstīt.

Avoti: ME

kreimališķis   apv.

1. Krējumlaizis, rādītāja pirksts.

Avoti: BB

kreimāt   apv.

1. Krejot.

Avoti: BB

kreimbļoda   apv.

1. Neliels trauks krējuma pasniegšanai galdā.

Avoti: BB

kreimbombonga   apv.

1. Krējuma konfekte.

Avoti: ViV

kreimburka   apv.

1. Burka ar krējumu.

Avoti: BB

kreimele

1. Kreimules ("Pinguicula").

2. Parastā kreimule ("Pinguicula vulgaris").

Avoti: Aug2

kreimelene   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: ĒiV, Aug2

kreimelēties   apv.

1. Muļķoties; niekoties.

Avoti: MiV

kreimelis   apv.

1. Tas, kas muļķojas, niekojas.

Avoti: MiV

kreimelīte   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

kreimeļi   apv.

1. Muļķības; nieki.

Avoti: MiV

kreimene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Liliju dzimtas ģints ("Convallaria"), daudzgadīgs lakstaugs ar eliptiskām lapām, baltiem, smaržīgiem ziediem vienpusējā ķekarā; maijpuķīte.

Parastā kreimene— kreimeņu suga ("Convallaria majalis").

2. apv. Naktsvijole ("Platanthera").

3. apv. Krējuma konfekte.

Avoti: LLVV, Aug2

kreimenīte   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: BB, Aug2

kreimeņš   apv.

1. Krējums.

Avoti: BB

kreimīgs   apv.

1. Krējumains.

Avoti: BB

kreimine   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: KiV

kreimīns   apv.

1. Krējums.

Avoti: BB

kreimiņš   apv.

1. Krējums.

Avoti: BB

kreimkanna   apv.

1. Kanna ar krējumu.

Avoti: BB

kreimkompete   apv.

1. Krējuma konfekte.

Avoti: ViV

kreimkrūze   apv.

1. Krūze ar krējumu.

Avoti: BB

kreimķērne   apv.

1. Ķērne ar krējumu.

Avoti: BB

kreimlaišķis   apv.

1. Rādītājpirksts.

Avoti: ME

kreimlaizis   apv.

1. Rādītājpirksts.

Avoti: BB

kreimlaizītis   apv.

1. Rādītājpirksts.

Avoti: BB

kreimlaiža   apv.

1. Tas, kam garšo krējums, krējuma kārotājs.

Avoti: BB

kreimliķētājs   apv.

1. Rādītājpirksts.

Avoti: BB

kreimlišķis   apv.

1. Rādītājpirksts.

Avoti: BB

kreimmaize   apv.

1. Krējummaize - ar krējumu apziesta maize.

Avoti: BB

kreimot   apv.

1. Krejot (parasti ar karoti).

Avoti: ĒiV

kreimots   apv.

1. Krējumains.

Avoti: BB

kreimpudele   apv.

1. Pudele ar krējumu.

Avoti: BB

kreimpuķe   apv.

1. Smaržīgā naktsvijole.

Avoti: BB

kreims   apv.

1. Krējums.

Avoti: ĒiV

kreimtrauks   apv.

1. Neliels trauks krējuma pasniegšanai galdā.

Avoti: BB

kreimule   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Pūsleņu dzimtas ģints ("Pinguicula"), daudzgadīgs kukaiņēdājs lakstaugs ar dziedzermatiņiem klātām lapām rozetē, zili violetiem vai baltiem ziediem, 46 s., Latvijā konstatētas 2 s., abas aizsargājamas.

Parastā kreimule— kreimuļu suga ("Pinguicula vulgaris"), Latvijā aizsargājama.

Alpu kreimule— kreimuļu suga ("Pinguicula alpina").

Avoti: LLVV, Aug2

kreimules   apv.

1. Parastā kreimule ("Pinguicula vulgaris").

Avoti: Aug2

kreimzāle   apv.

1. Mīkstā madara ("Galium mollugo").

Avoti: BB

kreimzoste   apv.

1. Krējuma mērce.

Avoti: BB

kreinīt   apv.

1. Noņemt pienam krējumu.

Avoti: BB

Kreipāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

kreisākrasta   ģen., nelok.

1. Kreisā krasta.

Kreisburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Creuzburg"), Tīringenes federālajā zemē, 2400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kreise   apv.

1. Apriņķis.

Avoti: ViV

Kreisene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Creussen"), Bavārijas federālajā zemē, 4800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kreiserātrums   -a, v.

1. Optimālais (transportlīdzekļa) ātrums.

Avoti: LLVV

kreiseris   -ra, v.

1. mil. Karakuģis pretinieka kuģu un piekrastes objektu iznīcināšanai, kuģu un desantu apsargāšanai.

2. Liela sacīkšu vai ceļojumiem paredzēta jahta.

Šēru kreiseris— galvenokārt ziemeļu zemēs izplatīta jahtu klase, kam raksturīgs šaurs, zems un garš korpuss.

Avoti: LLVV, TvV, JūVM

kreiserjahta   jūrn.

1. Sacīkstēm un pārbraucieniem (ceļojumiem) paredzēta jahta.

Okeāna sacīkšu kreiserjahta— jahta, kas būvēta tā, lai ilga okeāna brauciena laikā komandai būtu elementāras ērtības.

Sacīkšu kreiserjahta— jahta, kas būvēta tā, lai ilgu laiku varētu piedalīties tāljūras sacīkstēs.

Avoti: JūVM

kreisēšana

1. aeron. Gaisakuģa horizontāls lidojums ar optimāliem lidojuma parametriem (uzplūdes leņķi, degvielas patēriņu u. c.).

Kreisēšanas līmenis— lidojuma augstuma līmenis, kas tiek saglabāts ilgāko lidojuma laiku.

2. jūrn. Burukuģa iešana pret vēju pa lauztu līniju (lavēšana).

3. jūrn., mil. Atsevišķa karakuģa vai eskadras braukāšana noteiktā rajonā, lai izlūkotu vai apsargātu krastu un uzbruktu pretinieka kuģiem.

Avoti: ZTV

kreisēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; mil.

1. Braukt, veicot izlūkošanu, apsargājot krastu vai kuģus, uzbrūkot pretinieka kuģiem (par kuģi, tā apkalpi).

Avoti: LLVV

kreisie

1. Radikālas, tagad gk. sociālistiskas, agrāk arī liberālas partijas; nosaukums radās franču revolūcijas laikā 1789, kad radikāļi parlamentā ieņēma vietas pa kreisi no parlamenta priekšsēdētāja.

Avoti: LEV

kreisisks   apv.

1. Kreilisks.

Avoti: ME

kreisrociņa   apv.

1. Kreilis.

Avoti: ME

kreisrocis   apv.

1. Kreilis.

Avoti: LE

kreiss   -ais; s. -a, -ā;

1. ar not. galotni. Tāds, kas atrodas tajā (cilvēka) ķermeņa pusē, kurā ir sirds (par cilvēka ķermeņa daļām); pretstats: labais.

// ar nenot. galotni. Savienojumā "pa kreisi" - tā, ka atrodas šajā pusē, ja tiek aplūkots virzienā uz priekšu; tā, ka virzās šādā virzienā uz priekšu.

2. ar not. galotni. Savienojumā ar "puse": virspusei, ārpusei pretējā puse (piemēram, audumam, kažokādai, apģērbam); pretstats: labā puse.

3. pol. Komunistisks, sociālistisks (par politisku virzienu, partiju, tās pārstāvjiem, darbību u. tml.).

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Komunistisks, sociālistisks politisks darbinieks.

4. žarg. Nelikumīgs; neatļauts.

5. žarg. Nesaprātīgs; pastulbs.

Avoti: LLVV, FF, SLG

kreisums   -a, v.; parasti vsk.; pol.

1. Kreisais novirziens sabiedriski politiskajos uzskatos.

Avoti: LLVV

kreiši

1. Tauta Centrālāfrikas Republikā un Čadā, valoda pieder pie Centrālās Sudānas un Austrumsudānas tautu valodām.

Avoti: PZT

kreitals   apv.

1. Rasaskrēsliņš.

Avoti: KV

kreitāls   apv.

1. Rasaskrēsliņš.

Avoti: ME

kreitiņš   apv.

1. Krātiņš.

Avoti: ME

kreitons

1. Mašīna kokvilnas irdināšanai (vertikālais irdinātājs); tās galvenā daļa ir vertikāls veltnis, uz kura uzmaukti diski ar nažiem, kas izliekti uz dažādām pusēm un sairdina garām slīdošo kokvilnu; kraitons.

Avoti: SV69

kreitulis   apv.

1. Rupjacu siets.

Avoti: DžP

kreitulis   apv.

1. Rasaskrēsliņš.

Avoti: ME

kreivene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

kreizene   žarg.

1. Psihiatriskā slimnīca.

Avoti: SLG

kreizi   žarg., nelok.

1. Nenormāls, traks.

2. Muļķīgi, dumji; traki; negatīvi vērtējama situācija.

3. Nesaprātīgs; nepareizs.

4. Jocīgs; dīvains.

Avoti: SLG, JV

kreizī   žarg., nelok.

1. Nenormāls, traks.

2. Muļķīgi, dumji; traki; negatīvi vērtējama situācija.

3. Nesaprātīgs, nepareizs.

4. Pārgalvīgs; tāds, kas darīts, cerot uz lielu veiksmi.

Avoti: SLG, JV

kreizīgs   žarg.

1. Nenormāls; traks.

Avoti: SLG

kreizīmens   žarg.

1. Nenormāls cilvēks; dīvains cilvēks.

Avoti: SLG

kreja   apv.

1. Neliels kāsēju vai lamatu tipa zvejas rīks.

Avoti: ME

Krejāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Avoti: LC

Krejanka   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Krejāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

krejāt   apv.

1. Krejot.

Avoti: BB

krejmene   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

krējms   apv.

1. Krējums.

Topētais kreims— uzsildīts krējums.

Avoti: BB

krejoklis   apv.

1. Krējuma smalstāmā karote.

2. Labības siets.

Avoti: BB

krejot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Separējot dalīt (pienu) krējumā un vājpienā.

2. apv. Sijāt, vētīt.

3. apv. Slaucīt.

Avoti: LLVV, ME

krējot   apv.

1. Krejot.

Avoti: BB

krējotava   apv.

1. Krejotava.

Avoti: BB

krejotava   -as, s.

1. Pienrūpniecības pārstrādāšanas uzņēmuma daļa, kur pieņem pienu, to separē, pasterizē, atdzesē, uzglabā un nosūta krējumu un vājpienu patērētājiem vai pārstrādei, arī ražo sieru, biezpienu, sviestu.

Avoti: LLVV

krejoties   apv.; pārn.

1. Izvirzīties; gūt panākumus.

Avoti: BB

krejulis   apv.

1. Kāds, kas sijā, vētī.

Avoti: ME

krējumains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur krējumu; tāds, kam ir krējuma piedeva.

2. Tāds, kas ir pārklāts ar krējumu; tāds, kas ir aptraipīts ar krējumu.

Avoti: LLVV

krējumcepts   apv.

1. Krējumā cepts.

Avoti: BB

krējumdzeltens   apv.

1. Balta krāsa ar nelielu dzeltenīgi brūnganu nokrāsu.

Avoti: BB

krējumelis   apv.; ar mazvērtīguma nokrāsu

1. Dem. --> krējums.

Avoti: BB

krejumene   apv.

1. Kreimene.

Avoti: SiV

krējumeņš   apv.

1. Dem. --> krējums.

Avoti: BB

krējumes   apv.; hip.

1. Dzeltenās pīpenes.

Avoti: BB

krējumīgs   apv.

1. Krējumains.

Avoti: BB

krējumīns   apv.

1. Dem. --> krējums.

Avoti: BB

krējumiņš   apv.

1. Dem. --> krējums.

Avoti: BB

krējumkanna   apv.

1. Kanna, kurā glabā vai transportē krējumu.

Avoti: BB

krējumkrāsa   -as, s.

1. Krēmkrāsa - balta krāsa ar nelielu dzeltenīgi brūnganu nokrāsu.

Avoti: LLVV

krējumkrūzīte   apv.

1. Krūzīte ar krējumu.

Avoti: BB

krējumķērne   apv.

1. Ķērne ar krējumu.

Avoti: BB

krejumlaišķis   apv.

1. Rādītājpirksts.

Avoti: BB

krējumlaišķis   apv.

1. Rādītājpirksts.

Avoti: BB

krejumlaizis   apv.

1. Rādītājpirksts.

Avoti: BB

krējumlaizis   -ža, v.

1. Tas, kam garšo krējums, krējuma kārotājs.

2. v.; sar. Rādītāja pirksts.

Avoti: LLVV

krejumlaiža   apv.

1. Rādītājpirksts.

Avoti: BB

krējumlaiža   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. Krējumlaizis (1).

2. sar. Krējumlaizis (2).

Avoti: LLVV

krējumlaižka   apv.

1. Tas, kam garšo krējums.

Avoti: BB

krējummaize   apv.

1. Ar krējumu apziesta maize.

Avoti: BB

krejummaize   apv.

1. Ar krējumu apziests maizes rieciens.

Avoti: BB

krējummērce   -es, dsk. ģen. -ču, s.; reti.

1. Krējuma mērce.

Avoti: LLVV

krējumnīca   apv.

1. Krejotava.

Avoti: BB

krējumnieks   apv.

1. Krējuma trauks, ķērne.

Avoti: BB

krējumot   apv.

1. Atdalīt krējumu no piena.

Avoti: BB

krējumoties   pārn.

1. Bieži parādīties dažādos bagātu ļaužu saietos, piedalīties "sabiedrības krējuma" rīkotajos pasākumos.

Avoti: BB

krējumots   apv.

1. Krējumains.

Avoti: BB

krejumpuķe   apv.

1. Madara.

Avoti: BB

krējumpuķe   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

krejumroka   apv.

1. Kāršu spēlē pirmā persona pēc tā, kas kārtis dala.

Avoti: BB

krejums   apv.

1. Krējums.

Avoti: BB

krējums   -a, v.

1. Piena tauku koncentrāts, kurā ir arī citas piena sastāvdaļas.

Saldais krējums— nesaskābis krējums.

Skābais krējums— saskābis krējums.

Putu krējums— Saputots saldais krējums.

Kafijas krējums— krējums ar samērā nelielu piena tauku koncentrāciju.

Krējuma mērce— mērce ar lielu krējuma piedevu.

Avoti: LLVV

krējumsabiedrība   iron.

1. Sabiedrības krējums - cilvēki, kam ir izcils, privileģēts stāvoklis.

Avoti: BB

krējumsiers   apv.

1. Siers, ko iegūst, ar teļa glumenieku saraudzējot pienu, to uzsildot un atdalot sūkalas.

Avoti: BB

krējumtiņš   apv.

1. Dem. --> krējums.

Avoti: BB

krējumtrauks   -a, v.

1. Neliels trauks krējuma pasniegšanai galdā.

Avoti: LLVV

krējumveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ir līdzīgs krējumam, tāds, kas atgādina krējumu.

Avoti: LLVV

krējumveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Krējumveida.

Avoti: LLVV

krēkāt   apv.

1. Kraukāties.

Avoti: ME

Krekeli   vietv.

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Krekeļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

krekelieši

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Krekeļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krekeliškas   vietv.

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Krekeļi" nosaukuma variants.

2. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Krekeliški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krekeliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

Avoti: LC

krekeliškieši

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Krekeliški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krekeliškys   vietv.

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Krekeļi" nosaukums latgaliski.

2. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Krekeliški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Krekeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Avoti: LC

krekers

1. Plāns, sauss cepums, kura mīklu gatavo ar taukvielām, bet bez cukura; pēc izcepšanas virsmu pārklāj ar garšvielām (sāli, sieru u. c.).

Avoti: ZTV

krekingprocess   -a, v.

1. Krekings - process, kurā iegūst viegli gaistošas degvielas no smagajiem naftas produktiem.

Avoti: LLVV

krekings   -a, v.

1. Process, kurā galvenokārt iegūst viegli gaistošas degvielas no smagajiem naftas produktiem, sadalot smago ogļūdeņražu molekulas augstas temperatūras un spiediena iedarbībā.

2. Iekārta naftas produktu pārstrādei.

Avoti: LLVV

kreklājā   apv.; nelok.

1. Kreklā.

Avoti: ME

kreklinieks   apv.

1. Kāds (bērns), kurš tikai kreklā apģērbies.

Avoti: ME

krekliņš   -a, v.

1. Dem. --> krekls.

Avoti: LLVV

krēklis   apv., vulg.

1. Vecs, slimīgs cilvēks.

Avoti: KiV

krekls   -a, v.

1. Virs apakšveļas valkājams auduma (vīriešu) apģērba gabals ar garām vai īsām piedurknēm, kas parasti sniedzas pāri jostas vietai; arī virskrekls.

2. Apakšveļas gabals, kas sniedzas pāri jostas vietai.

Apukšas krekls— apakškrekls.

Brūtes krekls— līgavas krekls.

Sporta krekls— triko krekls bez rokām ar lielu kakla un muguras izgriezumu.

3. žarg. Vīrietis (parasti kādai grupai piederīgs).

4. žarg. Slikts cilvēks.

5. žarg. Zēns.

Avoti: LLVV, PL, SLG, KnV

kreklveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir krekla forma, veids.

Avoti: LLVV

kreklveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kreklveida.

Avoti: LLVV

krekot   apv.

1. Klepot.

Avoti: ME

krekprocess   novec.

1. Augstmolekulāru ogļūdeņražu skaldīšana karstumā vienkāršākos produktos.

Avoti: KV

kreks

1. Narkotiska viela, ko iegūst no kokaīna; smēķē vai iešņauc.

Avoti: LEV

krekstēt   krekstu, kreksti, krekst, pag. krekstēju; intrans.

1. Krekšķēt (1).

2. trans. Čerkstošā balsī runāt (ko).

3. Būt ar čerkstošiem blakustrokšņiem (par balsi).

4. parasti 3. pers. Krekšķēt (2).

Avoti: LLVV

krekstis   apv.

1. Klepotājs, krekšis.

2. Klepus, krekšķis.

Avoti: ME

krekšans   apv.

1. Cilvēks, kas bieži krekšķ, klepo, kāsē.

Avoti: SiV

krekšēt   krekšu, krekši, krekš, pag. krekšēju; intrans.

1. Īsi, aprauti, samērā klusi klepot.

// trans. Čerkstošā balsī runāt (ko).

2. parasti 3. pers. Radīt raksturīgas čerkstošas, aprautas balss skaņas (par dažiem dzīvniekiem).

3. žarg. Runāt; teikt.

Avoti: LLVV

krēkšēt   apv.

1. Krekstēt.

Avoti: ME

krekšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Vairākkārt krekšķēt (1).

2. parasti 3. pers. Vairākkārt krekšķēt (2).

Avoti: LLVV

krekšis   apv.

1. Cilvēks, kas bieži krekšķ, klepo, kāsē.

Avoti: SiV

krekšķēt   krekšķu, krekšķi, krekšķ, pag. krekšķēju, intrans.

1. Īsi, aprauti, samērā klusi klepot.

// trans. Čerkstošā balsī runāt (ko).

2. parasti 3. pers. Radīt raksturīgas čerkstošas, aprautas balss skaņas (par dažiem dzīvniekiem).

3. žarg. Runāt; teikt.

Avoti: LLVV

krekšķīgs   apv.

1. Tāds, kas ir līdzīgs krekšķiem.

Krekšķīgi smieties— smieties ar krekšķošām skaņām.

Avoti: ME

krekšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, intrans.

1. Vairākkārt krekšķēt (1).

2. parasti 3. pers. Vairākkārt krekšķēt (2).

Avoti: LLVV

krekšķis   -ķa, v.

1. Īsa, aprauta ieklepošanās.

Krekšķis kaklā— saka, ja kaklā ir iekaisums, kas izraisa klepu.

Avoti: LLVV

krekt   apv.

1. Krikšķināt, ķiķināt.

Avoti: ME

krēkt   apv.

1. Apzīmējums dažādu putnu (vārnas, kraukļa, pīles u. c.) balsīm.

2. Radīt skaļu troksni, skaļi smieties (par cilvēku).

Avoti: LE, NeV

kreķe   apv.

1. Jaunpiens.

2. Jaunpiene.

Kreķes piens— jaunpiens.

Avoti: BB, VV

kreķelieši

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Krekeļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kreķeliškieši

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Krekeliški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kreķena   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

kreķenes   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

kreķens   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

kreķins   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

kreķis   apv.

1. Tītavām līdzīgs rīks, ko lieto audekla apmešanai; dzijas uztinamais.

Avoti: KV

krēķis   -ķa, v.

1. Riekstrozis ("Nucifraga caryocatactes").

2. apv. Sīlis.

Avoti: LLVV, ME, LE

krēķis   -ķa, v.; apv.

1. Plūme ("Prunus").

2. Mājas plūme ("Prunus domestica").

3. Mazā plūme ("Prunus insitita").

Avoti: Aug2, ME

krellaine   apv.

1. Ar krellēm rotājusies sieviete.

Avoti: ME

krellainīša   apv.

1. Ar krellēm rotājusies sieviete.

Avoti: ME

krellainīte   apv.

1. Dem. --> krellaine.

Avoti: ME

krellains   apv.

1. Ar krellēm rotāts.

Avoti: ME

krelles   kreļļu, s.

1. dsk. Kaklarota, kas darināta no virtenē savērtām nelielām, parasti apaļīgām, detaļām (piemēram, pērlēm, dzintara gabaliņiem, stikla lodītēm).

Lūgšanu krelles rel.— krelles, ar kurām kontrolē lūgšanu rituāla pareizu izpildi.

2. Šīs kaklarotas atsevišķas detaļas.

Avoti: LLVV

krellīte

1. Dem. --> krelle.

2. Pērlīte.

Avoti: Sin

kreļļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir izgreznojies ar krellēm.

Avoti: LLVV

kreļļots   novec.

1. Kreļļains.

Avoti: LV93

kreļļveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kreļļu (1) forma, veids.

Avoti: LLVV

kreļļveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kreļļveida.

Avoti: LLVV

Krema   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Crema"), Lombardijas reģiona Kremonas provincē, 33600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

krēma   apv.

1. Plāna smērējuma kārta.

Avoti: ME, VeAT

krēmā   apv.

1. Bāli dzeltens; krēmkrāsā.

Avoti: ViV

kremācija   -as, s.

1. Apbedīšanas veids - mirušo sadedzināšana, parasti speciālā krāsnī.

Avoti: LLVV

kremajēri   novec.

1. Robaini izgriezumi cietokšņa valnī, lai būtu ērtāka šaušana sāniski.

2. Mazs robains stienītis, kas dažādos instrumentos savienots ar grozāmu zobratu kādas ietaises daļas, piem., rādītāja virzīšanai.

Avoti: SV33

kremala   apv.

1. Veca govs.

Avoti: MalV

Kremaste   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, 4400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kremātorēt   novec.

1. Kremēt.

Avoti: VpJ

krematorija   -as, s.

1. Celtne, kurā izdara mirušo sadedzināšanu, kremāciju speciālā krāsnī.

Avoti: LLVV

krematorijs   novec.

1. Krematorija.

Avoti: KV

kremātorizēt   nevēl.

1. Kremēt.

Avoti: VpJ

kremavs   apv.

1. Krēmbalts.

Avoti: KiV

krēmbalts   -ais; s. -a, -ā;

1. Balts ar krēmdzeltenu nokrāsu.

Avoti: LLVV

krembles   apv.

1. Dažas glumas sēņu sugas.

Avoti: KV

krēmdzeltens   -ais; s. -a, -ā;

1. Gaiši dzeltens ar nelielu brūnganu nokrāsu.

Avoti: LLVV

krēmē   apv.

1. Bāli dzeltens; krēmkrāsā.

Avoti: ViV

kremelde   apv.

1. Lauka atmatene ("Agaricus campester").

Avoti: ME

kremele   apv.

1. Literatūrā sastopams nosaukums cietai bērzlapei.

2. Krimilde.

3. Brunču apakšējā mala; piešuvums pie sieviešu brunčiem.

Avoti: KV, VV

kremeļi   apv.

1. Subprodukti.

Avoti: MiV

Kremenčuga   vietv.; novec.

1. Kremenčuka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Kremenčuka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Poltavas apgabalā, 225900 iedzīvotāju (2013. g.).

Kremenčukas ūdenskrātuve— HES aizsprosta ūdenskrātuve Dņeprā (14 km augšpus Kremenčukas), Ukrainā, Kirovohradas, Poltavas un Čerkasu apgabalā, izveidota 1959. g., platība - 2250 kvadrātkilometru, garums - 185 km, lielākais platums - 30 km, vidējais dziļums - 6 m, ūdenslīmenis svārstās līdz 5 m.

Avoti: LpA, Wi

Kremeneca   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ternopiļas apgabalā, 21700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Kremennaja   vietv.; novec.

1. Kreminna - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Kremenšeta   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Birjusas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

Kremeņeca   vietv.; novec.

1. Kremeneca - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Krēmeri   vietv.

1. Dabas liegums Rīgā, Pārdaugavā, Kurzemes rajona ziemeļu daļā, Daugavas kreisajā krastā, valsts aizsardzībā kopš 1993. g., platība - 15 ha, tā centrā atrodas ar niedrēm un vilkvālītēm aizaugusi ūdenskrātuve, ligzdo daudzas putnu sugas, arī aizsargājamas.

Avoti: LE1

kremēslis   apv.

1. Kāds, kas jaucas citu lietās.

Avoti: ME

kremēsls   apv.

1. Kāds, kas jaucas citu lietās.

Avoti: ME

kremēšana

1. Nelaiķa mirstīgo atlieku sadedzināšana; zārks tiek sadedzināts ļoti karstā gaisā, tādējādi mirušā ķermenis nenonāk saskarsmē ar atklātu uguni; ķermeņa pelni tiek atsijāti no zārka pelniem un ievietoti urnā.

Avoti: LEV

kremēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apbedījot sadedzināt (mirušo), parasti speciālā krāsnī.

Avoti: LLVV

krēmēt   apv.

1. Brīvam, liekam būt.

Avoti: ME

krēmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir krēma (1) konsistence.

2. Tāds, kas ir viegli iedzeltens vai iesārts.

Avoti: MLVV

kremināties   apv.

1. Uzmācīgi virsū līst.

Avoti: ME

Kreminna   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā, 20300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

kremīgs   apv.

1. Stiprs, spēcīgs.

Avoti: ME

kremīzere   apv.

1. Zirgu slimība, sērga grauzt sili.

Avoti: ME

kremīzeris   apv.

1. Siles grauzējs.

Avoti: ME, ULW

Kremjonki   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalugas apgabalā, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

krēmkrāsa   -as, s.

1. Balta krāsa ar nelielu dzeltenīgi brūnganu nokrāsu.

Avoti: LLVV

kremle   apv.

1. Brunču apakšējā mala; lieks piešuvums pie sieviešu brunčiem.

Avoti: TlV

krēmliķieris

1. Uz spirta bāzes gatavots dzēriens ar saldo krējumu un dažādām garšvielu un saldumu piedevām.

Avoti: DĒ-30-26

kremlis   -ļa, v.; vēst.

1. Nocietināts centrs (Krievijas feodālajās pilsētās).

2. pārn., ar lielo sāk. b. Krievijas valdība.

Avoti: LLVV, SV99

kremļoloģija

1. PSRS politiskās vadības studēšana.

Avoti: LEV

Kremmene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kremmen"), Brandenburgas federālajā zemē, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kremnica   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabalā, 5500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kremnofobija   med.

1. Patoloģiskas bailes no bezdibeņiem, kraujām.

Avoti: TM

krēmometrs   novec.

1. Instruments krējuma satura noteikšanai pienā.

Avoti: SV33

Kremon   vietv., vēst., vācu val.

1. Krimuldas pagasta bijušais nosaukums.

2. Krimulda.

3. Krimuldas muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Krimuldas pagastā.

Avoti: LPag, FV

Kremona   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cremona"), Lombardijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 72100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Province Itālijā ("Provincia di Cremona"), Lombardijas reģionā, platība - 1771 kvadrātkilometrs, 365100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Kremonskaja   vietv., vēst.

1. Krimuldas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kremortartars   novec.

1. Skābais vīnsābais kālijs.

Avoti: KV

krēmot   apv.

1. Atdalīt krējumu no piena.

Avoti: BB

krempas   apv.

1. Siekalas, atkrēpojumi, tuberkulozes izdalījumi.

Avoti: ME

krempas   apv.

1. Krunkas, grumbas.

Avoti: ME

krempāt   apv.

1. Krunkoties.

Avoti: ME

krempāt   apv.

1. Krēpāt.

Avoti: ME

krempāt   apv.

1. Nošmaukt, zagt.

Avoti: ME

Krempe   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Krempe"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 2400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

krempelis   apv.

1. Neliels, sauss klepus.

Avoti: ME

krempiski   apv.

1. Pamīšus.

Avoti: ME

kremplīns   novec.

1. Krimplēns.

Avoti: Ang

krempt   apv.; hip.

1. Grauzt; krimst, skrubināt.

Avoti: ME

krems   apv.

1. Krams.

Avoti: ME

krēms   -a, v.

1. Saputota saldā krējuma vai sviesta un dažādu piedevu (piemēram, olu, augļu, cukura, želatīna, garšvielu) stinga masa (saldēdienam, ēdienu rotāšanai, pildīšanai).

2. Kosmētiska ziede.

3. Parasti savienojumā ar "apavu"; ziede apavu kopšanai.

4. Liķierim līdzīgs (piemēram, no šokolādes vai olām pagatavots) pabiezs alkoholisks dzēriens.

5. apv. Krējums.

Avoti: LLVV, BB

Kremsa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Krems an der Donau"), Lejasaustrijas federālajā zemē, osta Donavas kreisajā krastā, 24000 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi, LpA

krēmsiers   -a, v.

1. Krēmveida siers, ko parasti gatavo no biezpiena.

Avoti: T

kremsli   novec.

1. Tas, kas nokrimsts.

2. Paliekas.

Avoti: LE

kremslot   apv.

1. Klepot, šķaudīt.

Avoti: ME

kremsloties   apv.

1. Klepot, šķaudīt.

Avoti: ME

kremst   parasti 3. pers., kremš, pag. kremta; trans.

1. Krimst (2).

// intrans.

Avoti: LLVV

kremstele   apv.

1. Gaisa (vēsmas) rīkle; skrimslis.

Avoti: KV

kremsties   kremšos, kremties, kremšas, pag. kremtos; refl.

1. Paust savu neapmierinātību, dusmas; arī kurnēt.

2. parasti 3. pers. Krimsties.

Avoti: LLVV

kremstīt   apv.

1. Grauzt; krimst, skrubināt.

Avoti: ME

kremšķināt   apv.

1. Klepot, pakāsēt.

2. Saka par kraukļa balss skaņām.

Avoti: ME, NeV

kremšķis

1. Klepus.

Avoti: Sin

kremšļāt   apv.

1. Klepot, krēpot.

Avoti: ViV

kremšļāties   apv.

1. Klepot, krēpoties.

Avoti: ViV

kremšļot   apv.

1. Klepot, krekšķēt.

Avoti: Sin

krēmšnite   žarg.

1. Krēmkūka.

Avoti: Žrg

kremt   sar.

1. Izjust raizes.

Avoti: Žrg

krēmveida   ģen., s.

1. Tāds, kam ir krēma konsistence, īpašības.

Avoti: MLVV

kremzt   apv.

1. Kremst.

Avoti: ME

krēmzupa   s.

1. Krēmveida zupa, kas gatavota no viendabīgā masā sajauktām sastāvdaļām; biezzupa.

Avoti: MLVV

krenācija   med.

1. Eritrocītu sarukšana, ko panāk, pakļaujot tos gaisa ietekmei vai ievietojot hipertoniskā nātrija hlorīda šķīdumā; to izskats sāk atgādināt zobratu.

Avoti: MSV

krencelains   apv.

1. Līks, nelīdzens, grubuļains.

Avoti: ME

krencele   apv.

1. Čemurs, ķekars.

2. Līks koks.

3. Veca, vāja govs.

Avoti: KV

krencelēt   apv.

1. Viegli kāsēt.

Avoti: LE

krencelis   apv.

1. Neliels, sauss klepus.

2. Kāds, kas sausi klepo.

Avoti: ME

krencelis   apv.

1. Čemurs, ķekars.

2. Līks koks.

3. Veca, vāja govs.

Avoti: ME

krencumi   apv.

1. Tauku cietās daļiņas, kas pārpaliek taukus kausējot.

Avoti: ME

krendzelains   apv.

1. Robains, zarains.

Avoti: ME

krenēt   apv.

1. Vārguļot, sirgt.

Avoti: ME

krēnēt   apv.

1. Ilgi kaut ko veltīgi gaidīt.

2. Nīkt bezdarbībā.

Avoti: KV

kreni   apv., hip.

1. Mārrutks ("Amoracia rusticana").

Avoti: Aug2

krenklis   apv.

1. Krekls.

Avoti: ME

krenklītis   apv.

1. Krekliņš.

Avoti: ME

krenkls   apv.

1. Krekls.

Avoti: ME

krenkstēt   apv.

1. Krekstēt.

Avoti: ME

krenkšķināt   apv.

1. Krekstēt.

Avoti: ME

krenocitoze   med.

1. Roboti eritrocīti asinīs.

Avoti: TM

krenocīts   med.

1. Robots erotricīts.

Avoti: TM

krenoloģija   med.

1. Zinātne par dziednieciskiem avotiem un avotu floru un faunu.

Avoti: TM, KV

krenoterapija   med.

1. Minerālūdeņu lietošana terapijā.

Avoti: TM

krens   apv.

1. Mārrutks (augs).

2. dsk. No mārrutka saknes gatavota ēdiena piedeva.

Avoti: KiV

kreņa   apv.

1. Govs mēslu pļecka.

Avoti: ME

kreņģelēt   apv.

1. Vīties, skriet pa apli (kā zirgam).

2. Grozot vārdus izvairīties no atbildes.

Avoti: ME

kreņģeliņi   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

kreņģelis   apv.

1. Kliņģeris.

Avoti: ME

kreņģelītes   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

kreņķēt   apv.

1. Būt par cēloni tam, ka rodas raizes, bēdas, neapmierinātība; arī īgnums, dusmas.

Avoti: ĒiV

kreņķēties   apv.

1. Raizēties, bēdāties, būt neapmierinātam, arī īgnoties, dusmoties.

Avoti: ĒiV

kreņķi   apv.

1. Raizes, bēdas, neapmierinātība, arī īgnums, dusmas.

Avoti: ĒiV

kreņķīgs   apv.

1. Noraizējies, nobēdājies, neapmierināts, arī īgns, dusmīgs.

Avoti: ĒiV

Kreņova   vietv.

1. Kreņovas purvs - zemais purvs Ciblas novadā, platība - 1362 ha, kūdras vidējais dziļums - 1,1 m, lielākai sdziļums - 4 m.

Avoti: LD

kreo-   novec.

1. Salikteņos nozīmē gaļas.

Avoti: KV

kreodonti   novec.

1. Apakšrinda plēsīgo zīdītāju rindā, izmiruši gaļēži, kam daudz līdzības ar somainiem tā arī īstiem plēsīgiem.

Avoti: KV

kreofagija   novec.

1. Gaļas ēšana; tā luterisma pretinieki sauc luterisma mācību par vakarēdienu.

Avoti: KV

kreofāgisms   med.

1. Gaļas lietošana uzturā.

Avoti: TM

kreoli   -u, v.

1. Pirmo eiropiešu ieceļotāju (galvenokārt spāņu un portugāļu) ģenētiskie pēcteči Latīņamerikā.

2. Krievu un aleutu, indiāņu vai eskimosu jaukto laulību pēcnācēji Aļaskā no 18. gadsimta līdz 19. gadsimta 2. pusei.

Kreoliskā valoda— valoda, kas no pidžina dabiskā veidā ir izveidojusies par kāda etnosa dzimto valodu, salīdzinot ar pidžinu papildus iegūstot sociolingvistiskās funkcijas, plašāku vārdu krājumu un savu gramatisko struktūru.

Avoti: SV99, LLVV

kreolīns   -a, v.

1. Tumši brūns, eļļains dezinficējošs šķīdums; krezola un ziepju šķīdums.

Avoti: LLVV

kreolisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kreoliem, tiem raksturīgs.

2. Tāds, kas izveidojies divu valoda mijiedarbībā (parasti par valodu kolonijās).

Kreoliska valoda— jaukta valoda, kas izveidojusies no pidžina, tam kļūstot par kāda etnosa dzimto valodu.

Avoti: LLVV, SV99

kreolizācija   val.

1. Process, kurā pēc ilgāka dabiska attīstības posma no pidžina izveidojas kreoliskā valoda, kas kļūst par etnosa dzimto valodu.

Avoti: VsV

Kreonts   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tēbu reģents, kas šajā godā pabija divreiz, pēc Lāja un pēc Eteokla nāves.

2. Grieķu mitoloģijā - Korintas valdnieks, kas piešķīra patvērumu Jāsonam un Mēdejai, kad tos izraidīja no Iolkas.

Avoti: Mit

kreotoksīns   med.

1. Gaļas inde jeb ptomaīns, ko rada baktērijas.

Avoti: TM

kreozols   med.

1. Metilpirokatehīna monometilēteris, viena no galvenajām kreozota sastāvdaļām.

Avoti: TM

kreozoteļļa   -as, s.; parasti vsk.

1. Kreozots.

Avoti: LLVV

kreozots   -a, v.

1. Caurspīdīgs, iedzeltens eļļains šķidrums, ko iegūst, pārstrādājot koksni vai akmeņogles.

Avoti: LLVV

krēpa   apv.

1. Neliels, garens veidojums, piemēram, kupena, siena vāls u. tml.

Avoti: ME

krēpačas   apv.

1. Krēpas.

Avoti: ME

krēpainis   -ņa, v.

1. Dzīvnieks, kam ir krēpes.

Avoti: LLVV

krēpains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir krēpas; tāds, kas satur krēpas.

2. Tāds, kas ir notraipīts ar krēpām; tāds, kas ir pārklāts ar krēpām.

Avoti: LLVV

krēpains   apv.

1. Tāds, kam ir lielas krēpes, pinkas.

Avoti: ME

krēpala   apv.

1. Gļotas, siekalas, spļaudekļi.

Avoti: ME

krēpala   apv.

1. Meitene ar pinkainiem matiem.

Avoti: ME

krēpaļāt

1. Kraukāties, spļaudīt gļotas.

Avoti: ME

krēpaļāties   apv.

1. Bieži kraukāties.

Avoti: ME

krepas   apv.

1. Krēpas.

Avoti: ME

krēpas   -u, s.; tikai dsk.

1. Gļotaini, serozi vai strutaini izdalījumi no elpošanas ceļiem, plaušām.

Avoti: LLVV

krepasts   apv.

1. Nostiprinājums, balsts.

Avoti: KnG

krēpāt   novec.

1. Atklepot krēpas; krēpot.

Avoti: LV93

krēpāties   apv.

1. Atklepot un izspļaut krēpas.

Avoti: ĒiV

krēpauzas   apv.

1. Krētainā auza ("Avena orientalis").

Avoti: Aug2

krepdešīns   -a, v.

1. Viegls, smalks zīda audums, kas austs no grodi savērptiem diegiem.

Avoti: LLVV

krepecis   apv.

1. Gļotains šķidrums, kas izdalās no deguna.

Avoti: KiV

krepečāties   apv.

1. Būt tādam, kam no deguna izdalās daudz gļotaina šķidruma.

Avoti: KiV

krepeči   novec.

1. Krēpas.

2. Veci krāmi.

Avoti: LE

krepečot   apv.

1. Krēpot.

Avoti: MiV

krepējums   apv.

1. Krevele.

Avoti: ĒiV

krēpele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Taukos vārīts pīrāgs.

Avoti: LLVV

krepeles   apv.

1. Kaut kas netīrs, notašķīts.

Avoti: ME

krēpeles   apv.

1. Taukos un sviestā vārīts mīklas izstrādājums, parasti bumbiņu formā.

2. dsk. Krēpele.

Avoti: VV

krēpelēt   apv.

1. Krēpaļāt.

Avoti: ME

Krēpelīne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kroepelin"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 4750 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

krepelis   apv.

1. Krevele.

Avoti: ĒiV

krēpeļi   -u, v.; apv.

1. Taukos un sviestā vārīts mīklas izstrādājums, parasti bumbiņu formā.

Avoti: VV

krēpenes   novec.

1. Auzas ar vienpušu skaru; krēpauzas.

Avoti: KV

krēpes   -pju, s.; tikai dsk.

1. Garš apmatojums uz kakla, skausta, galvas (dzīvniekiem, piemēram, zirgam, lauvam).

// pārn. Šādam apmatojumam līdzīgs veidojums (parādībām dabā).

// pārn.; niev. Gari, parasti izspūruši, mati (cilvēkam).

Avoti: LLVV

krepēšana

1. Krokotas struktūras veidošana papīram, lai padarītu to mīkstāku, palielinātu uzsūkšanas spēju un izstiepjamību (līdz pārtrūkšanai).

Avoti: ZTV

krepēt   apv.

1. Kļūt raupjam, sasprēgājušam; repēt.

Avoti: ViV

krēpēt   apv.

1. Kļūt raupjam, sasprēgājušam; repēt.

Avoti: ME

krēpidoma   novec.

1. Antīkā arhitektūrā pabūve zem monumentālām celtnēm, parasti ar 3 pakāpieniem.

Avoti: KV

krepināt   apv.

1. Bakstot tīrīt.

Avoti: ME

krepis   apv.

1. Cietpienes ("Crepis").

Avoti: Aug2

krepīt   apv.

1. Stiprināt.

Avoti: KnV

krepitācija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Gurkstošu, čirkstošu skaņu kopums (piemēram, plaušās, kaulu locītavās).

Avoti: LLVV

krepitējošs   med.

1. Gurkstošs, čirkstošs.

Avoti: TM

krepitēt   med.

1. Gurkstēt, čirkstēt.

Avoti: TM

krēpjains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir krēpes (par dzīvniekiem).

// pārn. Tāds, kas ir līdzīgs krēpēm (par parādībām dabā).

// pārn.; niev. Tāds, kam ir gari, parasti izspūruši, mati (par cilvēkiem); ar gariem, parasti izspūrušiem, matiem (par galvu).

Avoti: LLVV

krēpjauzas   apv.

1. Auzu šķirne ar lielām skarām.

Avoti: ViV

Krepliņi   vietv., vēst.

1. Talsu novada lielciema Vandzene daļa, kas līdz 20. gs. vidum bija atsevišķs ciems un dzelzceļa stacija.

Avoti: P35, LpmE, KV

krēpļains   apv.

1. Smurguļains, puņķains.

Avoti: ME

krepons   novec.

1. Vispārīgs nosaukums zīda un puszīda krepa audumiem.

Avoti: KV

Kreposte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā.

Avoti: LC

krepostgrāmata   novec.

1. Zemes grāmata.

Avoti: KV

krepostnodaļa   novec.

1. Zemes grāmatu nodaļa.

Avoti: KV

krepostnodeva   novec.

1. Atsavināšanas nodeva 5% apmērā no nekustamas mantas, iegūstot to pirkuma ceļā, izsolē vai uz noilguma pamata.

Avoti: KV

krēpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Atklepot krēpas.

Avoti: LLVV

krēpotava   apv.

1. Spļaujamtrauks.

Avoti: ME

kreppapīrs   -a, v.

1. Krokots, elastīgs papīrs, kas atgādina krepu.

Avoti: LLVV

kreps   -a, v.

1. Sīkgrubuļains (zīda, vilnas, kokvilnas) audums, kas austs no grodi savērptiem diegiem.

2. Dabiskais kaučuks (ar grumbuļainu virsmu), ko iegūst lateksa koagulācijas procesā nātrija sulfīta klātbūtnē.

Avoti: LLVV

krēps   apv.

1. Nodriskāts, netīrs, pinkains.

Avoti: ME, VeAT

krepsatīns   -a, v.

1. Smalkgraudains kokvilnas audums, kas austs no grodi savērptiem diegiem.

Avoti: LLVV

Krepši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

krepšķi   apv.

1. Putni, dūkuru suga.

Avoti: KV

krept   apv.

1. Pārklāties ar netīrumiem, kļūt netīram.

Avoti: ME

krepte   apv.

1. Stiprums.

Avoti: ĒiV

kreptīgs   žarg.

1. Stiprs; spēcīgs.

// pārn. Izteiksmīgs; sulīgs.

2. Ass, pikants (par ēdienu).

3. Sātīgs.

4. Rupjš (par vārdiem, izteicieniem).

Avoti: SLG

krepucis   apv.

1. Tas, kas kraukā, atklepo.

Avoti: SiV

krepučas   apv.

1. Krēpas.

Avoti: ME

krepučāt   apv.

1. Izspļaut biezas krēpas.

Avoti: ME

krepuči   apv.

1. Krēpas.

2. Veci krāmi.

3. Raupji, negludi, rēpuļaini veidojumi.

Avoti: LE

krēpuči   apv.

1. Krēpas.

Avoti: Sin

krēpulis   apv.

1. Pārslains sniegs, sniedziņš, plāna sniega kārta.

Avoti: KV

krēpuļi   apv.

1. Gļotas no deguna.

Avoti: KV

krēpuļot   apv.

1. Kraukāties, spļaudīt gļotas.

Avoti: ME

krepžoržets   -a, v.

1. Viegls, ļoti smalks zīda audums, kas austs no grodi savērptiem diegiem.

Avoti: LLVV

krese   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Tropaeolaceae"), 2 ģintis, ~80 sugu.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Tropaeolum"), no kuras Latvijā vairākas sugas audzē kā viengadīgus kāpelētājaugus ar nekārtniem oranžiem, dzelteniem vai sarkaniem ziediem un ieapaļām lapām.

Garā krese— krešu suga ("Tropaeolum peltophorum").

Lielā krese— krešu suga ("Tropaeolum majus").

Mazā krese— krešu suga ("Tropaeolum minus").

Svešzemju krese— krešu suga ("Tropaeolum peregrinum").

Vairoga krese— lielā krese.

Avoti: LLVV, Aug2, LE1

kresenes   apv.

1. Kreses ("Tropaeolum").

2. Lielā krese ("Tropaeolum majus").

Avoti: KV, Aug2

kresēt   apv.

1. Kāsēt, klepot.

2. Elsāt.

Avoti: ME

Kresīda

1. astr. Urāna pavadonis ("Cressida"), vidējais attālums no planētas - 61800 km, izmēri - 80 km.

Avoti: ZvD-203-27

kresināties   apv.

1. Pamazām, lēnām atveseļoties (bez ārsta palīdzības).

Avoti: ME

kresiņas   apv.

1. Garā krese ("Tropaeolum peltophorum").

Avoti: Aug2

kresīt   apv.

1. Kratīt, purināt, (no)traukt; trīcēt, trīcināt.

2. Nesātīgi ēst.

3. Kāsēt.

Avoti: NeV

krēsla   -as, s.

1. Izkliedēta saules gaisma neilgi pēc saulrieta vai pirms saullēkta.

Krēslas dzīvnieks— dzīvnieks, kura aktivitāte palielinās krēslas laikā.

Krēslas stāvoklis med.— akūts aptumšotas apziņas stāvoklis.

2. Vāja, patumša gaisma.

Avoti: LLVV

krēsla   apv.

1. Plāna kārtiņa.

Avoti: ME

krēslaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Krēslaina vieta.

Avoti: LLVV

krēslaini   apst.

1. Krēslains.

Avoti: LV87

krēslainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> krēslains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; arī krēsla (1).

2. Vispārināta īpašība --> krēslains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; arī krēsla (2).

Avoti: LLVV

krēslains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kad ir krēsla (1).

2. Vāji apgaismots (par vietu, telpu).

3. Vājš, patumšs (par gaismu, apgaismojumu).

Avoti: LLVV

krēslainums   v.

1. Krēslains.

Avoti: LV87

krēslapuža   apv.

1. Vieta zem krēsla.

Avoti: ViV

Kreslau   vietv., vācu val.

1. Krāslava.

Avoti: FV

Krēsle   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

2. Aiviekstes labā krasta pieteka Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā, garums - 19 km, kritums - 3,8 m, sākas Adzeles pacēluma galā, 5-7 km uz austrumiem no Gaigalavas, agrāk bija Rēzeknes labā krasta pieteka, bet veidojot Lubāna hidrotehnisko sistēmu, lejtece novadīta uz Aivieksti; Krēslīte.

Avoti: LC, LD

Kreslen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kreslu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kuldīgas pagastā.

Avoti: KV

krēslgulta

1. Atpūtas krēsls, kas pārveidojams par guļvietu.

Avoti: ZTV

kresli   apv.

1. Atliekas no kausētiem taukiem.

Avoti: KV

krēslība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Krēslainība (1).

2. Krēslainība (2).

Avoti: LLVV

krēslīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Krēslains (1).

2. Krēslains (2).

3. Krēslains (3).

Avoti: LLVV

krēslinieks   -a, v.

1. Galdnieks, kas izgatavo krēslus.

Avoti: LLVV

krēsliņa

1. Dem. --> krēsla.

Avoti: LE

krēsliņa   apv.

1. Plāna kārtiņa.

Avoti: ME

krēsliņi   apv.

1. Pamīšlapu pakrēslīte ("Chrysosplenium alternifolium").

2. Saulkrēsliņi ("Thalictrum").

Avoti: Aug2

krēsliņš

1. Dem. --> krēsls 1(1).

2. apv. Ozolīšu saulkrēsliņš ("Thalictrum aquilegifolium").

3. Vairāku augu sugu nosaukumu sastāvdaļa.

Bišu krēsliņš— biškrēsliņš.

Rasas krēsliņš— rasaskrēsliņš.

4. žarg. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: LLVV, Aug2, LE, KV, SLG

kreslis   apv.

1. Uz ragavām uzliekams un noņemams atzveltnes sēdeklis.

2. Rāmis ratu virsmas paplašināšanai; drēģis.

3. Vērpjamā ratiņa trijkāja slīpais sols.

Avoti: KV, MalV, LE

krēslīt   apv.

1. Krēslot; aust (gaisma).

Avoti: ME

Krēslīte   vietv.

1. Krēsle - Aiviekstes labā krasta pieteka.

Avoti: LD

krēslojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Rezultāts --> krēslot.

Avoti: LLVV

krēslot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Būt krēslainam (parasti pēc saulrieta); iestāties krēslai (1).

Avoti: LLVV

krēsloties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Krēslot.

Avoti: LLVV

krēslpakaļa   apv.

1. Vieta aiz krēsla.

Avoti: ViV

krēslpriekša   apv.

1. Vieta krēsla priekšā.

Avoti: ViV

krēsls   -a, v.

1. Sēdēšanai paredzēta mēbele, kas sastāv no atzveltnes un vienvietīga sēdekļa, kurš balstās parasti uz vairākām kājām.

Krēsls Nr. 14— Vīnes mēbeļu meistara M. Toneta radītais krēsls, ko pirmo sāka ražot rūpnieciski (1859. g.).

Vīnes krēsls— mūsdienās ražota krēsla Nr. 14 nosaukums.

Atpūtas krēsls— īpašas konstrukcijas ērts krēsls, kurā var novietoties pusguļus.

Atzveltnes krēsls— krēsls ar platu, ērtu atzveltni.

Goda krēsls— Krēsls (parasti appušķots), kurā sēdina godināmo.

Stomatoloģiskais krēsls— stomatoloģijā lietojams krēsls ar galvas un roku balstiem un regulējamu sēdekli.

Elektriskais krēsls— ierīce nāves soda izpildīšanai ar elektrisko strāvu (parasti Amerikas Savienotajās Valstīs).

// pārn. Ieņemamais amats.

2. būvn. Konstrukcija, kas balsta jumta klāja seguma slodzes.

3. apv. Ragavu sastāvdaļa - iekšpusē pie mietnēm piestiprināta izliekta balsta dzelzs.

Avoti: LLVV, ViV

krēsls   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Krēslains (1).

2. Krēslains (2).

3. Krēslains (3).

Avoti: LLVV

krēslums   apv.

1. Krēslainība, ēnains.

Avoti: ME

Kresna   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Kresna"), Blagojevgradas apgabalā, 3650 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kresni   apv.

1. Atliekas no kausētiem taukiem.

Avoti: KV

kresns   apv.

1. Plecīgs, drukns.

Avoti: ME

kressalāts

1. Dārza cietķērsa - krustziežu dzimtas cietķērsu ģints suga ("Lepidium sativum"), viengadīgs lapu dārzenis, garšaugs, kura lapās daudz vitamīnu.

Avoti: SV99

kresse   apv.

1. Rūgtā ķērsa ("Cardamine amara").

Avoti: Aug2

krest   apv.

1. Neapdomīgi, nevajadzīgi tērēt (mantu, naudu).

2. Kratīt, purināt, (no)traukt; trīcēt, trīcināt.

3. Nesātīgi ēst.

4. Kāsēt.

Avoti: KiV, NeV

krēst   apv.

1. Kratīt.

2. Kāri ēst.

3. Paspīdēt (rūsai).

4. Klepot.

5. Atbrīvot sevi.

Avoti: KV, ME

Krestena   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 4900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

krēsties   apv.

1. Kratīt, purināt, (no)traukt; trīcēt, trīcināt.

2. Nesātīgi ēst.

3. Kāsēt.

Avoti: NeV

Krestlaina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Crestline"), Kalifornijas štatā, 10700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Krestvjū   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Crestview"), Floridas štatā, 22950 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kreša   apv.

1. Kāds, kas bieži dodas pasēdēt.

2. Gardēdis un liels ēdājs reizē.

3. Kāds, kurš nevērīgi izturas pret savām lietām.

Avoti: VV, ME, VeAT

kreša   apv.

1. Neliels solis.

Avoti: ME

krešāt   apv.

1. Aptraipīt, apbružāt (apģērbu).

Avoti: ME

krešaugi

1. Gandreņu rindas dzimta, viengadīgi un daudzgadīgi lakstaugi ar vairogveida lapām, ziedi nekārtni, ar garu piesi, izplatīti Amerikā, 2 ģ., Latvijā dārzos audzē 2 sugas, kuru augļus un ziedus izmanto par garšvielu.

Avoti: PDE

krešdaiss

1. Leduskross, jauns sporta veids (radies 2000. gadā, angļu "Crashed Ice"), nobrauciens uz slidām hokejista formā un bruņās.

krešendo   mūz.

1. Crescendo - pakāpenisks skaņas pastiprinājums.

Avoti: Mūz

krešers

1. Neliels cilindrisks metāla serdenis, pēc kura deformācijas nosaka spiediena lielumu, kādu gāzes rada eksplozijā.

Avoti: SV96

Kreševa   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Kreševo"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Centrālās Bosnijas kantonā, 5600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

krešķi   apv.

1. Netīrumi.

Avoti: ME

krēšļāties   apv.

1. Virzīties (kam) priekšā, atrasties, kustēties (kā) priekšā, radot ēnu, traucējot redzamību.

Avoti: ViV

krēšļot   apv.

1. Krēslot.

Avoti: ME

krēšļoties   apv.

1. Krēsloties.

Avoti: ME

Krēta   vietv.

1. Kalnaina sala Vidusjūras austrumu daļā (pieder Grieķijai), garums - 260 km, platums - 12-55 km, ~624 tūkstoši iedzīvotāju (2005. g.).

Krētas kultūra— viena no Egejas kultūras izcilākajām sastāvdaļām, pastāvēja no 27. līdz 15. gs. p. m. ē.

Krētas vērsis— grieķu mitoloģijā - liels, skaists vērsis, ko Poseidons bija dāvājis Mīnojam, kad Krētas valdnieks bija svinīgi apsolījis jūram dievam upurēt to radību, kas izpeldēs no jūras.

Avoti: MkV, MitJ

krētains   apv.

1. Ar garām krēpēm.

Avoti: KV

kretals   apv.

1. Liels, garš siets, vēteklis.

Avoti: TlV

kretāt   apv.

1. Ejot stipri grīļoties un krist.

Avoti: KiV

krētāt   apv.

1. Meklēties (par govīm).

Avoti: ME

krēte   apv.

1. Slepena telpa.

Avoti: ME

krēte   apv.

1. Sekste.

2. Krēpes.

Avoti: KV

Krēteija   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Creteil"), Ildefransas reģiona Valduāzas departamentā, 90000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

kreteklis   apv.

1. Liels, garš siets, vēteklis.

Avoti: TlV

kretēliņš   apv.

1. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: Aug2

kretelis   apv.

1. Rīma, āmrija; lamuvārds.

Kaņepju kretelis— nemierīgs bērns.

Avoti: ME

krētelis   apv.

1. Rīma, āmrija; lamuvārds.

Avoti: ME

kretels   apv.

1. Liels, garš siets, vēteklis.

Avoti: TlV

kreteļlapa   apv.

1. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: Aug2

kreteņi   apv.

1. Šķilas sētas izveidei.

Kreteņu sēta— sēta, kur šķilas cita uz citas saliktas virsū; šķilu žogs.

Avoti: ME

kretēt   apv.

1. Sarecēt.

2. Kurtēt.

Avoti: ME

kreteņlapa   apv.

1. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: Aug2

krētes   novec.

1. Zirga krēpes.

Avoti: LE

krētieši   -šu, v., dsk.

1. Grieķijas salas Krētas pamatiedzīvotāji.

Avoti: MLVV

Kretinga   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Klaipēdas apriņķī, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 19050 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1609. g.

Avoti: LpA, PuA

krētiks   novec.

1. Grieķu (un romiešu) metrikā piecu moru pēda; krētiskais pantmērs.

Avoti: KV

kretināt   apv.

1. Barot, uzturēt.

Avoti: ME

kretināt   žarg.

1. Radīt riebumu.

Avoti: SLG

kretīnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. med. Saistīts ar kretīnismu (1), tam raksturīgs.

2. vienk. Muļķīgs; bezjēdzīgs.

Avoti: LLVV

kretīnisms   -a, v.; parasti vsk.

1. med. Iedzimta fiziska vai garīga atpalicība vairogdziedzera trūkuma vai pavājinātu funkciju dēļ.

2. vienk. Muļķība; bezjēdzība.

Avoti: LLVV

kretinoīds   med.

1. Līdzīgs kretīnam vai kretīnismam.

Avoti: TM

kretīns   -a, v.

1. Cilvēks, kas slimo ar kretīnismu (1).

2. vienk. Muļķis; nejēga.

Avoti: LLVV

krētis   apv.

1. Krēpes.

Avoti: Sin

krētīties   apv.

1. Apzīmējums dažādu putnu (vārnas, kraukļa, pīles u. c.) balsīm.

2. Radīt skaļu troksni, skaļi smieties (par cilvēku); krēkt.

Avoti: NeV

kretons   -a, v.

1. Blīvs, stingrs kokvilnas (kaņepāju un linu) audums (mēbeļu apvilkšanai, drapēšanai).

2. apv. Katūns.

Avoti: LLVV, ViV

kretulāt   apv.

1. Ar kretuli sijāt.

Avoti: ME

kretulis   -ļa, v.

1. Siets graudu sijāšanai.

Avoti: LLVV

kretulot   apv.

1. Ar kretuli sijāt.

Avoti: ME

kretuls   novec.

1. Rupjš lūka slokšņu, auklu vai stiepļu siets rijas piedarbā, ar ko atdala graudus no salmu un rupjāku pelavu piejaukuma.

Avoti: LE

kretuļāt   apv.

1. Ar kretuli sijāt.

Avoti: ME

kretuļot   apv.

1. Vētīt labību (ar sietu vējā, caurvējā).

Avoti: AB2

kreucers   novec.

1. Kreiceris.

Avoti: SV33

kreukšēt   apv.

1. Klepot, krekšķēt.

Avoti: ViV

kreukšs   apv.

1. Klepus, krekšķis.

Avoti: ViV

Kreuna   vietv.

1. Upe Ilūkstes novada Prodes pagastā un Lietuvā, garums - Latvijā 6 km, sākas Augšzemes augstienes Ilūkstes paugurainē, 3 km uz ziemeļaustrumiem no Subates, ietek Sartu ezerā Lietuvā; Krauna; Lietuvā Kriauna.

Avoti: LD

Kreutzburg   vietv., vācu val.

1. Krustpils.

Avoti: FV

Kreuzberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Krustkalna muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Embūtes pagastā.

Avoti: KV

Kreuzburg   vietv., vēst., vācu val.

1. Krustpils pagasta bijušais nosaukums.

2. Krustpils.

Avoti: LPag, FV

kreva   apv.

1. Krevele.

Avoti: KiV

krevains

1. Kraupjains, kreveļains.

Avoti: ME

Krevalkore   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Crevalcore"), Emīlijas-Romanjas reģiona Boloņas provincē, 13400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kreve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Atmirušo audu slānis, kas veidojas kokaugu stumbra virspusē no peridermas un mizas šūnām.

2. Krevele.

Avoti: ZTV

krevelaiņš   apv.

1. Nelīdzens, grubuļains.

Avoti: ĒiV

krevele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Raupja, atmirusi norobežota ādas vai gļotādas kārta; sarecējušu, sakaltušu asiņu, arī atmirušu audu kārta virs dzīstoša ievainojuma.

2. Sarepējis, červeļains veidojums (piemēram, uz auga daļām).

Avoti: LLVV

kreveles   apv.

1. Sēnes, kas sauktas arī par ķēvpupiem vai rumpučiem ("Verpa bohemica"; "Verpa conica").

Avoti: VV

krevelis   apv.

1. Parastā bisīte.

Avoti: ĒiV

krevelis   apv.

1. Krevele.

Avoti: ĒiV

krēvelis   apv.; hip.

1. Knēvelis.

Avoti: ME

kreveļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, uz kura ir krevele (1) vai kreveles.

2. Tāds, uz kura ir krevele (2) vai kreveles; sarepējis, červeļains.

Avoti: LLVV

kreveļainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kreveļains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kreveļi   apv.

1. Sēnes, kas sauktas arī par ķēvpupiem vai rumpučiem ("Verpa bohemica"; "Verpa conica").

Avoti: VV

kreveļot   apv.

1. Lasīt kreveļus (bisītes).

Avoti: ĒiV

krevete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Neliels desmitkāju kārtas jūras vēzis; garnele.

Avoti: LLVV

Krevi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

Avoti: LC

Kreviļenta   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Crevillente"), Valensijas apgabala Alikantes provincē, 28400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

krevulains   apv.

1. Kreveļains.

Avoti: ME

Krewing   vietv., vēst., vācu val.

1. Krievu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Īles pagastā.

Avoti: KV

Krewy   vietv., vēst.

1. Krievu muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Silajāņu pagastā.

Avoti: KV

Krēza   vietv.

1. Upe Francijā, Vjennas labā krasta pieteka, garums - 267 km.

Avoti: PZT

krēze   apv.

1. Plēve ar taukiem starp kuņģi un zarnām (lopiem).

Avoti: ViV

krezele   apv.

1. Vāja gājēja, nespējniece.

Avoti: ME

krezente   apv.

1. Krizantēma.

Avoti: ViV

krēzīgs   žarg.

1. Muļķīgs, stulbs.

Avoti: SLG

krezils   med.

1. Vienvērtīgs krezola radikālis.

Avoti: TM

krezināt   apv.

1. Dziedēt, ārstēt.

Avoti: ME

krezināties   apv.

1. Atspirgt, atgūt spēkus.

Avoti: ME

krezofuksīns   med.

1. Zilpelēks pulveris, krāsviela histoloģijā; ūdens šķīdumā tas ir sarkans, spirtā - zils.

Avoti: TM

krezolftaleīns   med.

1. Indikators, bezkrāsains pie pH 7,2 un sarkans pie pH 8,8.

Avoti: TM

krezols   -a, v.

1. Organisks fenolu rindas savienojums, ko satur akmeņogļu, kūdras, arī kokogles darva.

Avoti: LLVV

krezomānija   med.

1. Psihiska slimnieka iedoma, ka viņš ir lielu bagātību īpašnieks.

Avoti: TM

krezorcīns   med.

1. Krezola derivāts, dzeltena krāsviela; indikators (pH 4-6).

Avoti: TM

krēzs   -a, v.

1. Lielu bagātību īpašnieks.

Avoti: LLVV

kri-   med.

1. Salikteņos norāda uz aukstumu.

Avoti: MSV

kri

1. Ziemeļamerikas indiāņu algonkinu cilšu grupas ziemeļaustrumu teritoriālās grupas cilts, dzīvo dienvidos un dienvidrietumos no Hudzonas līča ASV un Kanādā, tagad rezervātā.

Avoti: PZT, LEV

krianestēzija   med.

1. Nejutība pret aukstumu.

Avoti: TM

kribas   apv.

1. Zedeņi, riķi, kociņi, stibas.

2. Saistīti stieņi, kas veido zemnieka ragavu pamatni.

Avoti: TlV, ME, VeAT

Kriauna   vietv.

1. Upe Lietuvā, sākas Latvijā, Ilūkstes novadā, kur saucas - Kreuna, ietek Sartu ezerā.

Avoti: PZT

kribeklis   apv.

1. Niekulības, sasmalcinājumi.

Avoti: ME

kribeķis   apv.

1. Niekulības, sasmalcinājumi.

Avoti: ME

kribele   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

kribes   apv.

1. Kopā sasieti zedeņi, kas veido pamatni uz kā pārvadāt celtniecības materiālus.

Avoti: ME

kribināt   apv.

1. Dalīt nost (ar zobiem) gaļas paliekas (no kaula); grauzt.

2. Radīt troksni, ko graužot; grauzt.

3. Vairākkārt viegli skart (ko) ar pirkstiem; knibināt.

4. Pamazām, lēnām (ko) darīt.

Avoti: ĒiV, ViV

kribināties   apv.

1. Radīt troksni, ko graužot; lēni ēst, grauzt.

2. Pamazām, lēnām (ko) darīt; lēni rīkoties, darboties (ar ko, ap ko).

3. Ilgāku laiku knibināt, knibināties.

4. Grabināties.

Avoti: ĒiV, ViV

kribiņas   apv.

1. Sīkumi, paliekas.

Avoti: TlV

kribiņi   apv.

1. Sīkumi, paliekas.

2. Zedeņi.

Avoti: TlV, ViV

kribiņsēta   apv.

1. Zedeņu žogs.

Avoti: ViV

kribiņš   apv.

1. Mazums.

Avoti: Sin

kribis   apv.

1. Mazumiņš, drusciņa.

Avoti: KV

kribrārija   biol.

1. dsk. Gļotsēņu nodalījuma gļotsēņu klases dzimta ("Cribrariaceae"), saprofīti, sastopami gk. uz trupošas skuju koku koksnes, lapām, sūnām, 3 ģ., 28 sugas, Latvijā konstatētas 3 ģ., 8 s.

Avoti: LD

kricelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Nevīžīgi, nekārtīgi, arī neglīti rakstīt; krecelēt.

Avoti: LLVV

kricelīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Nevīžīgs, nekārtīgs, arī neglīts (par rakstītu tekstu, rokrakstu); krecelīgs.

Avoti: LLVV

krīcēnieši

1. Vecumnieku novada Valles pagasta apdzīvotās vietas "Krīči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krīcis   apv.

1. Grozs.

Avoti: KV

krics

1. Cieta, poraina dzelzs masa (parasti ar nelielu C, Mn, Si, S un P piemaisījumu), kuras poras un dobumus aizpilda sārņu ieslēgumi.

Avoti: LPE

kričaķ   žarg.

1. Runāt.

Avoti: KZ

kričalas   apv.

1. Slidas, slēpes, sniega kurpes.

Avoti: ME

kričas   apv.

1. Slidas, slēpes, sniega kurpes.

Avoti: ME

kričāt   apv.

1. Nekārtīgi, pavirši vērpt.

Avoti: ViV

Kričava   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Mogiļovas apgabalā, Sožas labajā krastā, 27100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

kričene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Kričeva   vietv.; novec.

1. Kričava - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

kriči   apv.

1. Svētbildes.

Avoti: ME

Krīči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecumnieku novada Valles pagastā.

Avoti: LC

Kričima   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Kričim"), Plovdivas apgabalā, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kričiņš   apv.

1. Saliekamā gulta ar krustveida kājām un pienaglotu stipru drēbi.

Avoti: TlV

krička   apv.

1. Lāpstveida koka dakšas vētīšanai.

Avoti: ME

krīčka   apv.

1. Krīklis.

Avoti: ME

kričole   apv.

1. Slida.

Avoti: TlV

krīčoles   apv.

1. Slidas.

Avoti: ME

kričolēt   apv.

1. Slidot.

Avoti: TlV

kričot   apv.

1. Raugāties, žagoties.

Avoti: ME

kridārs   novec.

1. Maksātnespējas parādnieks.

Avoti: KV

kriedelis   apv.

1. Grozs.

Avoti: ME

Krīdeners   vietv.

1. vēst. Krīdenera dambis - hidrotehniska būve Rīgā, kas uzbūvēta 18. gs. 2. pusē Daugavas labajā krastā, lai regulētu Daugavas straumi un pasargātu no plūdiem Maskavas priekšpilsētu, savienoja Daugavas krastu ar Kojusalu, Zvirgzdu salu un Lībiešu salu, kuras laika gaitā saplūdušas ar sauszemi, dambja vietu iezīmē tagadējā iela "Krīdenera dambis".

Avoti: LE1, La1

kridzināt   apv.

1. Izkult.

2. Radīt troksni ar koka grabekli.

Avoti: ME

kridzis   apv.

1. Maza piciņa.

Avoti: KV

kridžuklis   apv.

1. Koka dakšas labības vētīšanai; kridžuks.

Avoti: TlV

kridžuks   apv.

1. Koka dakšas labības vētīšanai.

Avoti: TlV

kriecis   apv.

1. Zivju nesamais grozs, ap 0,75 m garš un 0,30 m plats, mucveidīgs, ar vienu plakanu malu, pie kuras piestiprinātas 2 siksnas vai auklas nešanai uz muguras.

Avoti: KV

kriečene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krieči   apv.

1. Skalu pinumi, ar ko apsit sienas pirms tās apmet ar kaļķiem.

Avoti: ME

kriečis   apv.

1. Zivju nesamais grozs, ap 0,75 m garš un 0,30 m plats, mucveidīgs, ar vienu plakanu malu, pie kuras piestiprinātas 2 siksnas vai auklas nešanai uz muguras; kriecis.

Avoti: KV

Kriejāni   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Krejāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

krieķene   apv.

1. Plūme, "Prunus insititia" auglis.

Avoti: ME

krieķene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krieķis   apv.

1. Plūmju "Prunus insititia" koks ar augļiem krieķenēm.

Avoti: KV, ME

krieķis   apv.

1. Pīts grozs; zivju grozs.

2. Vēžu tīkls.

3. Koka pīpe.

Avoti: KV, ME

Krieķupīte   vietv.

1. Krimeldes kreisā krasta pieteka Saldus novada Lutriņu pagastā, garums - 7 km.

Avoti: LD

Kriemeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

kriems   apv.

1. Krējums.

Avoti: BB

kriena   apv.

1. Plāna ādiņa vai garoza uz šķidruma virsas.

Avoti: KV

kriene   apv.

1. Plāna ādiņa vai garoza uz šķidruma virsas.

Avoti: BB

kriens   apv.

1. Cena vai tās simbols, ar ko pastāvot pirkuma laulībai līgavainis atpirka līgavu no viņas dzimts.

Avoti: KV

kriens   apv.

1. Plāna ādiņa vai garoza uz šķidruma virsas.

Avoti: KV

krienums   apv.

1. Labākais un skaistākais kādā lietā.

Avoti: KV

Kriepaste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aizputes novada Aizputes pagastā.

Avoti: LC

kriepostnieki

1. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Krieposte" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kriestēzija   med.

1. Paaugstināta jutība pret aukstumu.

Avoti: TM

kriešu   apv.; nelok.

1. Kriešu zāle - ziepenītes ("Polygala").

Avoti: ME

kriet   apv.

1. Noņemt pienam krējumu.

Avoti: KV

krietele   apv.

1. Mazs no saknēm vai skaliem pīts groziņš, kurā nesa zirgiem miltus.

Avoti: KV

krieti   apv.

1. Krietni.

Avoti: ME

krietiņš   apv.

1. Vēžu tīkls; krītiņš.

Avoti: KV, ViV

krietnai   apv.

1. Diezgan daudz, samērā lielā pakāpē.

Avoti: KiV

krietnība   -as, s.; parasti vsk.

1. Krietnums.

Avoti: LLVV

krietns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas labi, apzinīgi veic savu darbu, izpilda sava pienākumu; arī godīgs.

2. Samērā apjomīgs, liels.

3. Tāds, kas samērā labi atbilst, ir piemērots noteiktām lietošanas, izmantošanas prasībām.

// sar. Samērā stiprs (par alkoholiskiem dzērieniem).

4. Tāds, kam ir raksturīga samērā pastiprināta (norises, procesa, arī stāvokļa) izpausme.

// apst. Savienojumā ar adjektīvu vai apstākļa vārdu vai arī ar to nozīmē lietotu vārdu norāda, ka minētā pazīme ir samērā palielināta, pastiprināta.

Avoti: LLVV, KnV

krietnums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> krietns (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kriets   apv.

1. Krītiņš (vēžu, zivju ķeramais rīks); krietiņš.

Avoti: ViV

kriets   apv.

1. Krietns.

Avoti: ME

krievābols   apv.

1. Gurķis.

2. Ķirbis.

Lielais krievābols— ķirbis.

Avoti: VV

Krievbirze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ošupes pagastā.

Avoti: LC

Krievbūdas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Ziru pagastā.

Avoti: LC

krievciemieši

1. Pļaviņu novada Aiviekstes pagasta apdzīvotās vietas "Krievciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krievciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Turlavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā.

Krievciema dolomīta atradne— augšdevona Daugavas svītas dolomīta iegula Aiviekstes labajā krastā, derīgais slānis 6-7 m biezs.

Avoti: LC, LD

krievele   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krievelēns   apv.

1. Krievu tautības bērns.

Avoti: KiV

krievene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

2. Krieviete.

Avoti: SLG

Krievēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

krievgalieši

1. Bauskas novada Gailīšu pagasta apdzīvotās vietas "Krievgaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krievgaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Gailīšu pagastā.

Avoti: LC

Krievija   vietv.

1. Krievijas Federācija - valsts Eirāzijas ziemeļu daļā (krievu valodā "Rossija"), plešas no Baltijas jūras rietumos līdz Klusajam okeānam austrumos un no Ziemeļu Ledus okeāna ziemeļos līdz Lielajam Kaukāzam dienvidos, galvaspilsēta - Maskava, administratīvais iedalījums - 83 federācijas subjekti (46 apgabali, 21 republika, 9 novadi, 4 autonomi apvidi, 1 autonoms apgabals, 2 federālas nozīmes pilsētas), robežojas ar Ziemeļkoreju, Ķīnu, Mongoliju, Kazahstānu, Azerbaidžānu, Gruziju, Ukrainu, Baltkrieviju, Poliju, Lietuvu, Latviju, Igauniju, Somiju un Norvēģiju, kā arī ar Ziemeļu Ledus un Kluso okeānu.

2. Krievijas līdzenums - Austrumeiropas līdzenums.

3. Krievijas plāte - Austrumeiropas platformas centrālā daļa, kas pārklāta ar nogulumiežu segu, Latvija atrodas tās rietumu daļā.

Avoti: PuA, LģE

krievināt   apv.

1. Pārkrievot.

Avoti: ME

krievinieks   apv.

1. Pareizticīgs latvietis.

2. Krievu zirgs.

Avoti: ME

krievīns   apv.

1. Neliels, žāvēts ķimeņu sieriņš.

Avoti: BB

krieviņi   -u, v.

1. Dem. --> krievi.

2. vēst. Etniska grupa Latvijā, votu tautas piederīgie, kas 15. gadsimtā kā karagūstekņi nometināti Bauskas apkārtnē.

Avoti: LLVV

Krieviņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Sarkaņu pagastā.

Avoti: LC

krieviskām   apv.

1. Krieviski.

Avoti: KiV

krieviskis   apv.

1. Krieviski.

Avoti: ĒiV

krieviskojums   val.

1. Citas valodas vārda vai nosaukuma pārveide atbilstoši krievu valodas izrunai vai rakstībai.

krievisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir rakstīts, runāts krievu valodā; raksturīgs krievu valodai, saistīts ar to; raksturīgs krieviem.

Avoti: LLVV

krievisms   val.

1. Rusisms - aizguvums no krievu valodas.

Avoti: VsV

Krievkalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzkalnes pagastā.

Avoti: LC

Krievlauki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Tārgales pagastā.

Avoti: LC

Krievmala   apv.

1. Krievijas robeža, Krievija.

Avoti: ME

Krievmale   apv.

1. Krievijas robeža, Krievija.

Avoti: ME

krievnieks

1. apv. Cilvēks, kas, pārejot pareizticībā, saņēmis nelielu zemes gabalu.

2. žarg. Krievs.

Avoti: ViV, SLG

krievpoga   apv.

1. Dzeltenā krievpoga - dzeltenā skabioza, skabiozu suga ("Scabiosa ochroleuca"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: Aug2

krievradznieki

1. Talsu novada Ķūļciema pagasta apdzīvotās vietas "Krievrags" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krievragciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Ķūļciema pagastā.

Avoti: LC

Krievrags   vietv.

1. Talsu novada Ķūļciema pagasta apdzīvotās vietas "Krievragciems" nosaukuma variants.

Avoti: LC

krievs   -a, v.

1. dsk., v. Tauta, Krievijas Federatīvās Republikas pamatiedzīvotāji; runā krievu valodā, ticīgie - pareizticīgie, nedaudz vecticībnieku.

Krievu valoda— ide valodu saimes slāvu valodu grupas valoda; lieto krievu rakstu.

Krievu raksts— kirilicas modifikācija, kas attīstības gaitā vienkāršojusies un grafiski pārveidojusies.

Krievu filoloģija— zinātne par krievu valodu, literatūru un folkloru to savstarpējā saistībā ar krievu dzīvi, kultūru un vēsturi.

2. arī dsk. Šīs tautas piederīgais.

3. apv. Pareizticīgais.

4. dsk. lok.; sar. Dienests PSRS armijā.

Aiziet krievos— sākt dienēt armijā (parasti par padomju laiku).

Noņemt krievos— iesaukt armijā.

Avoti: LLVV, VsV, ViV

krievs   apv.

1. Līks, līkumots.

Avoti: ME

krievticība   novec.

1. Pareizticība.

Avoti: LME

Krievu   vietv.; nelok.

1. Krievu kalns - pilskalns Skrundas novada Skrundas pagastā, ~2 km uz austrumiem no Skrundas, Ventas senkrasta labajā malā, ~10 m augsts paugurs, plakums - ~60 x 50 m, postīts ar 1. un 2. pasaules kara ierakumiem.

2. Krievu sēta - krievu tirgotāju apmešanās vieta viduslaiku Rīgā no 1212 g., pēc pētnieku uzskatiem atradusies kvartālā starp tagadējo Aldaru, Jēkaba, L. Trokšņu un M. Trokšņu ielu, likvidēta Livonijas kara laikā.

3. Krievu purvs - atrodas Līvānu un Vārkavas novadā, platība - 5183 ha, centrālajā daļā augstais purvs, gar malām zemais purvs, kūdras slāņa lielākais dziļums - 8,4 m.

4. Krievu purvs - dzērvenāju liegums Smiltenes novada Launkalnes pagastā, purva platība - 154 ha, dzērvenāju segums 50-70%.

Avoti: LE1

Krievu-Jersikas   vietv.; nelok.

1. Krievu-Jersikas purvs - Krievu purvs Līvānu un Vārkavas novadā.

Avoti: LD

Krievukalns   vietv.

1. Kalns Vaiņodes novada Embūtes pagastā, 2,5 km uz dienvidrietumiem no Embūtes, augstākā virsotne Rietumkursas augstienē - 189,5 m vjl., relatīvais augstums - 20 m, ziemeļrietumu nogāze stāva; Radiņkalns.

Avoti: LE1

Krievupe   vietv.

1. Lielās Juglas labā krasta pieteka Garkalnes, Ropažu un Siguldas novadā, garums - 48 km, kritums - 70 m, sākas mežā netālu no Allažiem, Mazo Kangaru ziemeļaustrumu galā.

2. Garkalnes novada apdzīvotās vietas "Makstenieki" bijušais nosaukums.

Avoti: LE1, LC

krievuša   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krievuška   žarg.

1. Krieviete.

Avoti: SLG

krievvalodīgie   val.

1. Latvijā - lingvistiska minoritāte, kas aptver krievu nacionālās minoritātes valodas kolektīvu un tos citu etnosu pārstāvjus, kas savstarpējā saziņā lieto galvenokārt krievu valodu un valodas ziņā identificējas ar krievu nacionālo minoritāti, bet dažādā pakāpē saglabā etnisko kultūru un etniskās piederības apziņu.

Avoti: VsV

krievvalodīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (Latvijas iedzīvotājs), kurš runā krievu valodā un saziņā lieto tikai krievu valodu.

// ar not. galotni Tas, kurš runā krievu valodā un saziņā lieto tikai krievu valodu.

Avoti: MLVV

krieze   apv.

1. Galvas augšējā daļa.

Avoti: ME

kriezes   apv.

1. Zarnas, ķidas.

Avoti: ME

kriezīte   apv.

1. Mežģīnes.

Avoti: ME

kriezlene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krifele   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krifelene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krifene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Krīgāns   vietv.

1. Krīgānu ezers - atrodas Augšzemes augstienes Sēlijas paugurvalnī, Viesītes novada Rites pagastā, 85,3 m vjl., garums - 1,55 km, lielākais platums - 0,5 km, lielākais dziļums - 2,1 m, eitrofs ezers, aizaugums - 80%.

Avoti: LE1

krīgalieši

1. Amatas novada Nītaures pagasta apdzīvotās vietas "Krīgaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krīgera   vietv.

1. Krīgera nacionālais parks - atrodas Dienvidāfrikas Republikas ziemeļaustrumos ("Kruger National Park"), limpopo un Mpimalanas provinces austrumu daļā, pie Mozambikas robežas, platība - 18200 kvadrātkilometru, dibināts 1898. g. kā rezervāts, nacionālā parka statuss kopš 1926. g.

Avoti: PZT

Krīgersdorpa   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā ("Krugersdorp"), Ziemeļrietumu provincē, 140600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

krija   -as, s.

1. Koka (parasti liepas) miza.

Kriju kukaiņi— mizgrauži.

2. apv., vēst. No liepas mizas pagatavots cilindrisks trauks vilnas, linu, pakulu uzglabāšanai.

3. apv. No liepas mizas pagatavota ierīce siena izvilkšanai no mitrām pļavām.

4. apv. Sarepējis, červeļains veidojums uz auga daļām.

5. apv. Krevele.

Avoti: LLVV, KiV

Krija   vietv.

1. Krija Vrise - pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 11000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

krijājoga

1. Jogas novirziens, kas sastāv no trijām daļām, kurās apgūst kontroli pār ķermeni, prātu un garīgajām prasībām.

Avoti: SG

krijāt   apv.

1. Dīrāt, mocīt.

2. Plēst, atdalīt liepu lūkus.

3. Tīt dziju ar tītavām.

4. Krejot.

Avoti: ME, TlV, BB

krijgrauzis   apv.

1. Mizgrauzis.

Avoti: KV

krijoklis   apv.

1. Koka dakšas labības vētīšanai; kridžuks.

Avoti: TlV

krijs   apv.

1. Īpaša veida tītavas, uz kurām uztin audekla velkiem domātos pavedienus.

2. Labības pļaujamās mašīnas spārns.

3. Sviesta kuļamās mašīnas sastāvdaļa.

4. Krija, liepu miza.

Avoti: KnV, LV93

krijš   apv.

1. Krija, liepu miza.

Avoti: LV93

krijums   apv.

1. Koka dakšas labības vētīšanai; kridžuks.

2. Krējums.

Avoti: TlV, BB

krik   izsauk.

1. Krikš.

Avoti: LLVV

krika   -as, s.; parasti vsk.; sar.

1. Asas sāpes (mugurā krustu apvidū vai locekļos).

Avoti: LLVV

krika   -as, s.; parasti vsk.; apv.

1. Smējējs.

Avoti: ME

krikēmi   apv.

1. Druskas; pārpalikumi; krikumi.

Avoti: VV

krikets   -a, v.; parasti vsk.

1. Komandu sporta spēle, kurā ar īpašu koka āmuru cenšas ieraidīt bumbu pretinieka vārtos.

Avoti: LLVV

krīki

1. Muskogu valodā runājošas indiāņu ciltis ASV dienvidaustrumos, dzīvoja gk. Džordžijas un Alabamas štatos, XIX gs. 30. gados pārvietoti uz Oklahomu.

Avoti: LEV, PZT

krikits   novec.

1. Krikets.

Avoti: Ang

krīklēns   apv.

1. Krīklis.

Avoti: ĒiV, KV

krīklēns   apv.

1. Krūklītis.

Avoti: ĒiV

krīkliņš   apv.

1. Nīkulīgs, vājš cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: ME

krīklis   -kļa, v.

1. Pīļu dzimtas suga ("Anas crecca"), vismazākais putns šajā dzimtā, pelēkbrūnā vai melnbrūnā krāsā ar baltu vēderpusi.

Avoti: LLVV

krīklis   apv.

1. Vājš, kalsns cilvēks (ar tievu kaklu).

Avoti: ViV

krīklis   apv.

1. Bērns (parasti zēns), kas skaļi klaigā, trokšņo.

Avoti: ViV

krīklītis   -ša, v.

1. Dem. --> krīklis.

2. Krīklis.

Avoti: LLVV

krīklītis   -ša, v.; apv.

1. Krūklītis.

Avoti: ViV

krīkļoties   apv.

1. Rijīgi ēst.

Avoti: ME

kriknausls   žarg.

1. Čakls.

Avoti: NeV

krikoderma   med.

1. Ādas slimība, ko raksturo gredzenveida infiltrāti ap centrālu sacietējumu.

Avoti: TM

krikoīdektomija   med.

1. Gredzenskrimšļa izgriešana.

Avoti: TM

krikoīdodīnija   med.

1. Sāpes gredzenskrimslī.

Avoti: TM

krikotireotomija   med.

1. Gredzenskrimšļa un vairog- skrimšļa pārgriešana.

Avoti: TM

krikotomija   med.

1. Gredzenskrimšļa pārgriešana.

Avoti: TM

krikotraheotomija   med.

1. Traheotomija caur gredzenskrimslī.

Avoti: TM

Krikova   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Kišiņevas rajonā, 8700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

krīks   ģeogr.

1. Austrālijā - periodiski izsīkstoša upe, kas sausā gadalaikā sadalās atsevišķās, savā starpā nesaistītās ūdenstilpēs.

2. Anglijā - neliels līcis.

3. Ziemeļamerikā - pieteka vai strauts.

Avoti: ZTV

kriks   izsauk.

1. Krikš.

Avoti: LLVV

kriksis   -ša, v.

1. pareti Ļoti mazs (kā) gabals, daudzums.

2. dsk. Vaboļu kārtas pelējumgraužu dzimtas ģints ("Thelmatophilus"), Latvijā konstatētas 3 sugas, vaboļu ķermenis 1,5-3 mm garš, iegarens, melns, brūnganmelns vai dzeltenbrūns, virspuse punktota, sastopami uz ūdensaugiem.

Vilkvālīšu kriksis— krikšu suga ("Thelmatophilus typhae").

Avoti: LLVV, LD

kriksītis   -ša, v.

1. Ļoti mazs, niecīgs (kā) gabals, daudzums; dem. --> kriksis.

Avoti: LLVV, LV93

krikstēt   parasti 3. pers., krikst, pag. krikstēja; intrans.

1. Krikšķēt.

Avoti: LLVV

krikstēties   apv.

1. Krikšķēt.

Avoti: KiV

krikstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Krikšķināt.

Avoti: LLVV

krikstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> krikstēt.

Avoti: LLVV

kriksts   -a, v.; reti.

1. Krikšķis.

Avoti: LLVV

krikš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, asu, paklusu troksni, kas rodas, piemēram, ja kas ciets saskaras ar ko vai tiek spiests, liekts, lauzts.

Avoti: LLVV

krikšēt   parasti 3. pers., krikš, pag. krikšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, asu, paklusu troksni (piemēram, par ko cietu, kas saskaras ar ko vai tiek spiests, liekts, lauzts); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

Krikši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pureņu pagastā.

Avoti: LC

krikšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt krikšķ.

Avoti: LLVV

krikšins   apv.

1. Kāds, kurš mēģina apspiest smieklus; krikškans.

Avoti: ME

krikšis   apv.

1. Raudulis, krācējs.

2. Raudulība.

Avoti: ME

krikšis   apv.

1. Drusciņa, mazumiņš.

Avoti: ME

krikškans   apv.

1. Kāds, kurš mēģina apspiest smieklus.

Avoti: ME

krikšķe   novec.

1. Krīklis.

Avoti: LME

krikšķene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krikšķēt   parasti 3. pers., krikšķ, pag. krikšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, asu, paklusu troksni (piemēram, par ko cietu, kas saskaras ar ko vai tiek spiests, liekts, lauzts); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

krikšķiens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> krikšķēt.

Avoti: LLVV

krikšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt krikšķ.

Avoti: LLVV

krikšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, ass, pakluss troksnis, kas rodas, piemēram, ja kas ciets saskaras ar ko vai tiek spiests, liekts, lauzts.

Avoti: LLVV

krikšķis   apv.

1. Drusciņa, mazumiņš; neliela alkohola porcija.

Avoti: ME

krikšķoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> krikšķēt.

Avoti: LLVV

kriku   apv.

1. Uzsauciens.

Avoti: ME

kriku   apv.

1. Uzsauciens.

Avoti: ME

krikumains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir krikumi (1).

Avoti: LLVV

krikumi   apv.

1. Druskas; pārpalikumi.

2. Mazi, sacepti gaļas gabaliņi.

Avoti: VV, KnV

krikumiņš   apv.

1. Dem. --> krikums.

Avoti: BB

krikumot   apv.

1. Lēnām, pa sīkam gabaliņam, košļāt; negribīgi un nemākulīgi ēst.

Avoti: VV

krikums   -a, v.

1. Ļoti mazs (kā) gabals, ļoti sīka daļiņa, niecīgs daudzums; druska.

2. parasti dsk. Mazi, sīki priekšmeti.

3. žarg. Zagļu darbarīks; mūķis.

Avoti: LLVV

krikutas   apv.

1. Druskas; pārpalikumi; krikumi.

Avoti: VV

krikuti   apv.

1. Druskas; pārpalikumi; krikumi.

Avoti: VV

krikutiņi   apv.

1. Mazi, sacepti gaļas gabaliņi; krikumi.

Avoti: KnG

krikuža   apv.

1. Rotaļlieta, kuras tukšā vidū atrodas akmentiņi, zirņi u. c.

Avoti: KV, TlV

krikūži   apv.

1. Strauteņu kāpuri.

Avoti: ME

kriķāji   apv.

1. Sējas griķi ("Fagopyrum esculentum").

Avoti: Aug2

kriķene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

kriķes   apv.

1. Zediņi.

Avoti: ME

kriķēties   apv.

1. Lielīties, dižoties, plātīties.

Avoti: ME

kriķi   apv.

1. Dažādu sīkumu čupa.

2. apv. Griķi.

Avoti: KV

kriķis   -ķa, v.

1. Krīklis.

2. apv. Sējas griķi ("Fagopyrum esculentum").

3. apv. Ūdenspipars ("Polygonum hydropiper"), sūreņu suga.

Avoti: LLVV, Aug2

kriķis   apv.

1. Kūsis, apmatojums pie dzimumorgāniem.

Avoti: ME, KV

krīķis   apv.

1. Riekstrozis ("Nucifraga caryocatactes").

Avoti: ME

krīķis   apv.

1. Mazā plūme ("Prunus insitita").

Avoti: ME

kriķoties   apv.

1. Lielīties, dižoties, plātīties.

Avoti: ME

krilces   apv.

1. Lievenis.

Avoti: KnG

krilcis   apv.

1. Pakāpieni durvju priekšā.

Avoti: MalV

krīle   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krilene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: Žrg

krilis   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krilla   apv.

1. Novājējis, novārdzis cilvēks.

Avoti: ME

krillene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krils   biol.

1. Sīki vēžveidīgie planktonā atklātos okeāna ūdeņos, dažu vaļu sugu galvenā barība.

Avoti: Ox

kriluška   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Kriļona   vietv.

1. Kriļona pussala - atrodas Krievijā, Sahalīnas salas dienvidu daļā, starp Tatāru šaurumu rietumos un Aņivas līci austrumos, augstums - līdz 588 m.

Avoti: PZT

Krima   vietv.

1. Pussala Eiropas dienvidaustrumos, Ukrainā, starp Melno un Azovas jūru, platība - 27000 kvadrātkilometru, lielākais augstums - 1545 m.

2. Krimas Autonomā Republika - Ukrainas administratīvi teritoriāla vienība, platība - 26100 kvadrātkilometru, 1967300 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais centrs - Simferopole, robežojas ar Hersonas apgabalu un Sevastopoles pilsētu.

3. Krimas kalni - atrodas Krimas pussalas dienvidu daļā, Ukrainā, garums - ~150 km, platums - līdz 50 km, veido vairākas grēdas, augstākā virsotne - 1545 m.

Avoti: LģE

krimala   novec.

1. Vairāku sēņu nosaukums.

Avoti: KV

krimaldiņa   apv.

1. Krimelde.

Avoti: ME

krimaldiņš   apv.

1. Krimelde.

Avoti: ME

krīmalka   apv.

1. Rīma.

Avoti: VV

krimbīteris   apv.

1. Siles grauzējs.

Avoti: ME, ULW

krimčaki

1. Tautība, dzīvo galvenokārt Krimas pilsētās (Simferopolē, Sevastopolē, Kerčā u. c.), valoda pieder pie tjurku grupas, ticīgie - jūdaisti, etnoģenēze neskaidra, domājams, ka cēlušies no Krimas seniedzīvotājiem, kam vēlāk piejaukušies ebreji, tjurki, varbūt arī itāļi (dženovieši).

Avoti: PZT

krimelde   apv.

1. Himēnijsēņu klases pūkainsēņu dzimtas piltuveņu ģints suga ("Clitocybe fragrans").

Avoti: ME

Krimelde   vietv.

1. Cieceres labā krasta pieteka Saldus novada ziemeļu daļā, garums - 25 km, kritums - 18 m.

Avoti: LD

krimele   apv.

1. Krimelde.

Avoti: KV, ViV

krimelte   apv.

1. Krimilde.

Avoti: VV

krimiķis   žarg.

1. Detektīvromāns.

2. Detektīvfilma.

3. Noziedznieks.

Avoti: SLG

krimilda   apv.

1. Krimelde.

Avoti: ME

krimilde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Bērzlapju dzimtas pienaiņu ģints 6 sugu grupa, ēdamas sēnes ar pelēcīgi brūnu cepurīti un baltu kātu.

Baltā krimilde— pienaiņu suga ("Lactarius bertillonii syn. Lactarius vellereus").

Dzeltenā krimilde— pienaiņu suga ("Lactarius scrobiculatus"), saukta arī par egleni.

Meduszvīņu krimilde— pienaiņu suga ("Lactarius repraesentaneus").

Piparu krimilde— pienaiņu suga ("Lactarius piperatus").

Saldā krimildes— pienaiņu suga ("Lactarius volemus").

Sīvā krimilde— pienaiņu suga ("Lactarius pergamenus").

Avoti: LLVV, LD, ME

krimiezis   apv.

1. Krimelde.

Avoti: ME

krimildiņš   apv.

1. Krimelde.

Avoti: ME

krimilzis   apv.

1. Krimilde.

Avoti: ĒiV

krimilzītis   apv.

1. Krimelde.

Avoti: ME

krimilži   novec.

1. Vairāku sēņu nosaukums.

Avoti: KV

krimināl-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar noziegumu.

Avoti: LLVV

kriminālaborts   -a, v.; jur.

1. Grūtniecības mākslīga pārtraukšana ārpus ārstniecības iestādēm, ko izdarījusi persona, kurai nav atbilstošas medicīniskās izglītības, vai arī pastāv kontrindikācijas aborta izdarīšanai.

Avoti: LLVV, JtV

kriminālantropoloģija   novec.

1. Hipotētiska mācība par noziedznieku garīgām un fiziskām savādībām, mēģinājumi izskaidrot noziedzību ar iedzimtām noziedzīgām tieksmēm.

Avoti: KV

kriminālatbildība   -as, s.; parasti vsk.; jur.

1. Atbildība par darbību, kas krimināllikumā kvalificēta par noziegumu.

Avoti: LLVV

kriminālbioloģija   novec.

1. Bioloģijas nozare, kuras mērķis bija izpētīt katra konkrēta noziedznieka iedzimto un iegūto fizisko īpašību kopumu.

Avoti: KV

kriminālfilma   -as, s.

1. Piedzīvojumu filma, kuras sižeta pamatā ir nozieguma atklāšana.

Avoti: LLVV

kriminālhronika   -as, s.

1. Noziegumu hronika.

Avoti: LLVV

kriminālistika   -as, s.; parasti vsk.

1. Tiesību zinātnes nozare, kas pētī pierādījumu atrašanas, izņemšanas, fiksēšanas un zinātniskās izpētes līdzekļu un metožu izstrādāšanu un to izmantošanu saskaņā ar kriminālprocesa likumu, lai atklātu un novērstu noziegumus.

Avoti: LLVV

kriminālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kriminālistiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kriminālists   -a, v.

1. Krimināltiesību speciālists; kriminālistikas speciālists.

Avoti: LLVV

kriminalitāte   -es, s.; parasti vsk.; jur.

1. Noziegumu esamība (kur); noziedzība.

Avoti: LLVV

kriminālkodekss   -a, v.; jur.

1. Likumdošanas akts, kurā noteiktā sistēmā sagrupētas tiesību normas, kas nosaka, kādas darbības ir kvalificējamas par noziegumiem un kādi sodi piemērojami noziegumus izdarījušām personām.

Avoti: LLVV

kriminālkolēģija   jur.

1. Latvijas Republikas apgabaltiesas sastāvā ietilpstoša tiesvedības instance, kas izskata svarīgākās Kriminālprocesa kodeksā norādītās krimināllietas kā pirmās instances tiesa, bet kā apelācijas instance - sūdzības un protestus par rajona, pilsētas tiesas spriedumiem vai spriedumiem, ko tiesnesis taisījis vienpersoniski.

Avoti: JtV

krimināllieta   -as, s.; jur.

1. Tiesas lieta, kas saistīta ar noziegumu.

2. Izmeklēšanas un izziņas iestāžu, kā arī tiesas savāktie materiāli par noziegumu un personām, kas vainīgas nozieguma izdarīšanā.

Avoti: LLVV

krimināllikums   -a, v.; jur.

1. Likums, kas ietver tiesiskās normas, kuras nosaka kriminālatbildības pamatus un robežas, kā arī darbības, kas kvalificējamas par noziegumiem, un attiecīgo sodu veidus un mērus.

Avoti: LLVV

kriminālliteratūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Piedzīvojumu literatūras žanrs, kura darbos sižetu veido nozieguma atklāšana.

Avoti: LLVV

kriminālmeklēšana   -as, s.; parasti vsk.; jur.

1. Operatīva darbība, ko veic milicija, lai novērstu un atklātu noziegumus, atklātu noziedzniekus, nolaupītās mantas u. tml.

Avoti: LLVV

kriminālmuzejs   novec.

1. Muzejs priekšmetiem, kas lietoti noziegumu pastrādāšanai vai devuši iespēju noziegumu atklāt.

Avoti: KV

kriminālnodarījums   jur.

1. Bīstams ar nodomu vai aiz neuzmanības izdarīts nodarījums (darbība vai bezdarbība), kurš paredzēts Krimināllikumā un par kura izdarīšanu draud kriminālsods; noziedzīgs nodarījums.

Avoti: KtJ

kriminālnoziedzniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Kriminālnoziedznieks.

Avoti: LV87

kriminālnoziedznieks   mil.

1. Persona, kas izdarījusi kriminālnoziegumu.

Avoti: MIL

kriminālnoziegums   sar.

1. Kriminālnodarījums.

kriminālpārkāpums

1. Noziedzīgs nodarījums, kuram, salīdzinot ar noziegumu, piemīt mazāka bīstamība, piem., miesas bojājums aiz neuzmanības, atstāšana bez palīdzības, negodīga konkurence, maldinoša reklāma u. c. nodarījumi.

Avoti: KtJ

kriminālpolicija   -as, s.; parasti vsk.; neakt.

1. Policija, kas atklāj un izmeklē noziegumus.

Avoti: LLVV

kriminālpolicists   -a, v.; neakt.

1. Kriminālpolicijas ierēdnis.

Avoti: LLVV

kriminālpolitika   novec.

1. Zinātne, kas vērtē spēkā esošās krimināltiesības pēc to spējām cīnīties ar noziegumiem un izstrādā šo tiesību reformas projektus.

Avoti: KV

kriminālprāva   -as, s.

1. Kriminālprocess (2).

Avoti: LLVV

kriminālprocess   -a, v.; jur.

1. Likumā noteikta izmeklēšanas institūciju, prokuratūras un tiesas darbību sistēma krimināllietu izmeklēšanā un izlemšanā.

Kriminālprocesa kodekss— likumdošanas akts, kurā sistematizētas kriminālprocesa tiesību normas un kurš nosaka krimināllietu izskatīšanas un tiesas spriedumu izpildes kārtību.

2. Krimināllietas izskatīšana tiesā.

Avoti: LLVV

kriminālprocesuāls   -ais; s. -a, -ā; jur.

1. Tāds, kas attiecas uz kriminālprocesu.

Kriminālprocesuālās tiesības— tiesību nozare, kas regulē krimināllietu ierosināšanas, pirmstiesas izmeklēšanas un iztiesāšanas kārtību, kā arī nosaka tiesas, prokuratūras, iepriekšējās izmeklēšanas, izziņas iestāžu un procesu dalībnieku tiesības un pienākumus, izmeklējot un iztiesājot krimināllietas.

Avoti: LLVV

kriminālpsiholoģija   novec.

1. Tiesu psiholoģijas daļa, kas pētī noziedznieka apziņas dzīvi un nozieguma atklāšanas metodes.

Avoti: KV

kriminālpsihopatoloģija   novec.

1. Psihopatoloģijas nozare, pētī noziegumu psihopātiskos cēloņus un formas.

Avoti: KV

kriminālreģistrācija

1. Speciāli izstrādātas noteiktu kategoriju personu, dzīvnieku, priekšmetu uzskaites sistēma, kas tiek veidotas, lai veicinātu noziegumu atklāšanu, atsevišķu objektu identifikāciju un noziegumu profilaksi.

Avoti: MIL

kriminālromāns   -a, v.

1. Piedzīvojumu romāns, kura sižeta pamatā ir nozieguma atklāšana.

Avoti: LLVV

krimināls   -ais; s. -a, -ā; jur.

1. Tāds, kas attiecas uz krimināltiesībām.

2. Tāds, kas attiecas uz noziegumiem; arī noziedzīgs.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē; sar. Noziedznieks.

3. žarg. Ļoti slikts; nepieņemams.

4. žarg. Labs.

5. žarg. Ļoti liels.

6. žarg. Ļoti (par ko nevēlamu, nepieņemamu).

Avoti: LLVV, SLG

kriminālsižets   -a, v.

1. Sižets (kinofilmā, daiļdarbā), kam pamatā ir nozieguma atklāšana.

Avoti: LLVV

kriminālsocioloģija   novec.

1. Socioloģijas nozare, pētī noziegumu sabiedriskos faktorus.

Avoti: KV

kriminālsods

1. Sods, ko piespriež tiesa saskaņā ar attiecīgas valsts kriminālkodeksu par izdarītu kriminālnoziegumu.

Avoti: MIL

kriminālspriedums   jur.

1. Valsts varas akts, kuru tiesa kā jurisdikcijas realizēšanas institūcija taisa krimināllietā un pasludina valsts vārdā; jurisdikcijas akts, ar kuru tiesas sēdē tiesa izlemj celto apsūdzību, nosakot sodu, ja tiesājamā vainu atzīst par pieradītu.

Avoti: JtV

kriminālstāsts   -a, v.

1. Piedzīvojumu stāsts, kura sižeta pamatā ir nozieguma atklāšana.

Avoti: LLVV

kriminālstatistika   novec.

1. Statistikas daļa, kas sniedz ziņas: par tiesu sastāvu un to darbību; par noziedzīgo nodarījumu skaitu, veidu un vainīgām personām.

Avoti: KV

krimināltaktika   novec.

1. Mācība par lietderīgu rīcību noziegumu atrisināšanā.

Avoti: KV

krimināltehnika   novec.

1. Mācība par zinātnes un tehnikas sasniegumu izmantošanu noziegumu atklāšanā.

Avoti: KV

krimināltiesa   -as, s.; neakt.

1. Tiesa, kas izskata krimināllietas.

Avoti: LLVV

krimināltiesāšana   novec.

1. Kriminālprocesa tiesas darbību kopums.

Avoti: KV

krimināltiesības   -u, s.; tikai dsk.; jur.

1. Tiesību nozare, kuras normas nosaka, kādas darbības kvalificējamas par noziegumiem un kādi sodi piemērojami personām, kas izdarījušas noziegumus.

Krimināltiesību zinātne— tiesību zinātnes nozare, kas izstrādā un zinātniski pamato cīņas metodes un pasākumus noziegumu izskaušanai.

Avoti: LLVV

krimināltiesisks   -ais; s. -a, -ā; jur.

1. Saistīts ar krimināltiesībām, tām raksturīgs.

Avoti: LLVV

krimināluzraugs   -a, v.; novec.

1. Kriminālmeklēšanas inspektors.

Avoti: LLVV

kriminālvajāšana   -as, s.; parasti vsk.; jur.

1. Darbību kopums, kas kriminālprocesuālos likumos paredzēts noziegumu atklāšanai, krimināllikumu piemērošanai personai, kas izdarījusi noziegumu.

Avoti: LLVV

kriminālžanrs   -a, v.; parasti vsk.

1. Piedzīvojumu literatūras, kinomākslas žanrs, kura darbos sižeta pamatā ir nozieguma atklāšana.

Avoti: LLVV

kriminogēnisks

1. Tāds, kas izraisa noziegumus.

Avoti: SV08

kriminogēns

1. Tāds, kas izraisa noziegumus.

Avoti: SV99

kriminoģenēze   -es, s.; parasti vsk.; jur.

1. Cēloņi, kas ir izraisījuši noziegumu.

Avoti: LLVV

kriminologs   -a, v.

1. Kriminoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

kriminoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Tiesību zinātnes nozare, kas pētī noziedzību, tās cēloņus, noziedznieka personību, kā arī izstrādā pasākumus noziedzības profilaksei.

Avoti: LLVV

kriminoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kriminoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kriminoze   med.

1. Patoloģisks stāvoklis, kurā slimnieka rīcība uzrāda noziedzīgas tieksmes.

Avoti: TM

Krimla   vietv.; novec.

1. Krimle.

Avoti: PZT

Krimle   vietv.

1. Krimles ūdenskritums - atrodas Austrijā (vācu val. "Krimmler Wasserfaelle"), Krimlerahes upē, Augstajā Tauernā, atrodas 1450 m vjl., augstums - 380 m, ūdens krīt 3 pakāpēs.

Avoti: LģE

Krimmičava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Crimmitschau"), Saksijas federālajā zemē, 19400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

krimo-   med.

1. Salikteņos norāda uz salu vai aukstumu.

Avoti: MSV

krimodīnija   med.

1. Reimatiskas sāpes aukstā, drēgnā laikā.

Avoti: TM

krimpa   apv.

1. Kaulains zirgs.

2. Vāja sieviete (kā lamuvārds).

Avoti: LE

krimpa   apv.

1. Čupa.

Avoti: ME

Krimpena   vietv.

1. Krimpena pie Eiselas - pilsēta Nīderlandē ("Krimpen aan den Ijssel"), Dienvidholandes provincē, 28900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Krimpena pie Lekas - pilsēta Nīderlandē ("Krimpen aab de Lek"), Dienvidholandes provincē, 6500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

krimpis   apv.; hip.

1. Līkums.

Avoti: ME

krimplēns   -a, v.; parasti vsk.

1. Poliestera šķiedras audums.

Avoti: LLVV

krimplins   novec.

1. Krimplēns.

Avoti: Ang

krimsagīzs   -a, v.

1. Daudzgadīgs kurvjziežu dzimtas lakstaugs, kam saknes satur kaučuku un kas savvaļā aug Krimā.

Avoti: LLVV

Krimska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras novadā, Agadumas krastos, 57100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

krimsla   apv.

1. Kaut kas apgrauzts, ēdiena paliekas; skrimslis; dzīslaina gaļa.

2. Cieta drupata.

Avoti: KV, NeV

krimslains   apv.

1. Skrimšļains.

Avoti: ME

krimslis   -šļa, v.

1. Skrimslis.

2. apv. Cieta drupata.

Avoti: LLVV, NeV

krimslītis

1. Dem. --> krimslis, skrimslis.

Avoti: LV93

krimsls   apv.

1. Neliels gabaliņš maizes vai gaļas.

Avoti: ME

krimst   kremtu, kremt, kremt, pag. krimtu; trans.

1. Ēst (cietu barību), ar zobiem drupinot, smalcinot (par dzīvniekiem); grauzt.

2. parasti 3. pers. Ilgstoši nomākt (piemēram, par psihisku stāvokli), nedot miera, izraisīt ilgstošu nepatīkamu pārdzīvojumu (piemēram, par domu).

// intrans.

Avoti: LLVV

krimstala   -as, s.

1. reti Skrimslis.

2. apv. Cieta drupata.

3. apv. Kaut kas apgrauzts.

Avoti: LLVV, NeV

krimstalains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Skrimšļains.

Avoti: LLVV

krimstale   apv.

1. Skrimslis.

2. Kaut kas apgrauzts.

Avoti: ME

krimstelains   apv.

1. Skrimšļains.

Avoti: ME

krimstele   apv.

1. Skrimslis.

2. Kaut kas apgrauzts.

Avoti: ME

krimsties   parasti 3. pers., kremtas, pag. krimtās; refl.; reti.

1. Ilgstoši, intensīvi krimst (2).

Avoti: LLVV

krimstiņa   apv.

1. Drupata.

Avoti: Sin

krimša   apv.

1. Mēlnesis, apmelotājs.

Avoti: ME

krimšana   apv.

1. Gaisa rīšana zirgiem, netikums ko tie mācās viens no otra, īpaši, ja tiem par maz rupjas barības; noved pie kuņģa-zarnu slimībām.

Avoti: KV

krimšēt   parasti 3. pers., krimš, pag. krimšēja; intrans.

1. Krikšķēt.

Avoti: LLVV

krimšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju. trans.

1. Ilgāku laiku krimst, grauzt ar raksturīgu troksni.

2. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt krimšķ.

Avoti: LLVV

krimšķēt   parasti 3. pers., krimšķ, pag. krimšķēja, intrans.

1. Krikšķēt.

Avoti: LLVV

krimšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Ilgāku laiku krimst, grauzt ar raksturīgu troksni.

2. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt krimšķ.

3. apv. Atkāsēties.

4. apv. Apzīmējums žagatas un kraukļa balsij.

Avoti: LLVV, LE

krimšķis

1. Mazums.

Avoti: Sin

krimšļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Skrimšļains.

Avoti: LLVV

krimtējs   novec.

1. Zirgs, kas piekopj krimšanu.

Avoti: KV

krimtele   apv.

1. Skrimslis.

Avoti: KiV

krimtelēt   apv.

1. Grauzt kaut ko cietu vai sīkstu, skrubināt.

2. Drupināt, saēst; darīt sāpes.

Avoti: NeV

krimteļainis   apv.

1. Skrimšļains.

Avoti: KiV

krimtiks   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krimtināt   apv.

1. Ļaut krimst.

Avoti: ĒiV

krimtīt   apv.

1. Grauzt kaut ko cietu vai sīkstu, skrubināt.

2. Drupināt, saēst; darīt sāpes.

Avoti: NeV

krimts   apv.

1. Ciets, sīksts.

Avoti: NeV

krimulda   apv.

1. Krimelde.

Avoti: ME

Krimulda   vietv.

1. Siguldas pilsētas daļa Gaujas senlejas labajā krastā, līdz 12. gs. bija Gaujas lībiešu apdzīvotā Kubeseles novada centrs, 1953. g. pievienota Siguldas pilsētai.

Krimuldas pils ("Cremun")— uzcelta 13. gs. 2. pusē vai 14. gs. sākumā, 1601. g. Polijas-Zviedrijas kara laikā nopostīta.

2. Krimuldas novads - novads Vidzemē ar administratīvo centru Raganā, ietver Krimuldas un Lēdurgas pagastus, robežojas ar Limbažu, Pārgaujas, Līgatnes, Siguldas, Inčukalna un Sējas novadu.

3. Krimuldas pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā ar administratīvo centru Raganā, robežojas ar Lēdurgas pagastu, kā arī ar Pārgaujas, Līgatnes, Siguldas, Inčukalna, Sējas un Limbažu novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kremon, krieviski - Kremonskaja.

Krimuldas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta lielākā daļa pirmskara Turaidas pagasta teritorijas, pirmskara Bīriņu pagasta austrumu daļa un neliela teritorija no bijušā Siguldas pagasta, savukārt neliela daļa pirmskara Krimuldas pagasta pievienota Siguldas pilsētai.

4. Krimuldas novada Krimuldas pagasta apdzīvotās vietas "Sunīši" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

krimulde   apv.

1. Krimelde.

Avoti: ME

krimuldieši

1. Krimuldas novada Krimuldas pagasta apdzīvotās vietas "Krimulda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krimūnas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Dobeles novadā 10 km no Dobeles, pagasta centrs.

2. Krimūnu pagasts - pagasts Dobeles novadā, robežojas ar Dobeles pilsētu, Bērzes un Auru pagastu, kā arī ar Jelgavas un Tērvetes novadu.

Krimūnu pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Auru, Šķibes, Dobeles un Zaļenieku pagasta teritorijā.

Avoti: LPag, LC, LE1

krimūnieki

1. Dobeles novada Krimūnu pagasta apdzīvotās vietas "Krimūnas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krina   apv.

1. Cūka, netīrelis.

Avoti: ME

krīna   apv.

1. Cūka.

2. Lamuvārds.

Avoti: ME

Krindačovka   vietv.; vēst.

1. Krasnijluča - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums līdz 1929. g.

Avoti: PZT

krīne   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krīnēt   apv.

1. Būt brīvā, bez darba.

Avoti: KV

kringliņi   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

Krinida   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, 3400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

-krīnija   med.

1. Salikteņu beigu daļa, kas norāda uz izdalīšanos, ekskrēciju vai sekrēciju.

Avoti: MSV

krīnija

1. dsk. Amariļļu dzimtas ģints ("Crinum"), daudzgadīgi sīpolaugi, 150 s., Latvijā dažas sugas audzē kā telpu puķes.

Pauela krīnija— krīniju suga ("Crinum powelii").

Avoti: LPE, DaE

krinīns   med.

1. Viela, kas veicina dziedzeru sekrēciju.

Avoti: TM

krinītis   apv.

1. Neliels, četrstūrains, tītaviņām līdzīgs koka darinājums.

Avoti: MiV

krinka   apv.

1. Māla pods, kas parasti tiek izmantots piena uzglabāšanai.

2. Lamuvārds.

Avoti: VV, ME

Krinka   vietv.

1. Upe Ukrainā un Krievijas Rostovas apgabalā, Miusas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

krinkariņš   apv.

1. Nicinošs personas apzīmējums.

Avoti: ME

Krinki   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 2550 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1569.1950. un kopš 2009. g.

Avoti: Wi

krinkstēt   apv.

1. Diedelēt, uzmācīgi dīkt.

Avoti: NeV

krinkšēt   apv.

1. Kraukšķot plaisāt.

2. Raudāt (par mazu bērnu).

Avoti: ME

krinkšķēt

1. Krikšķēt.

Avoti: Sin

krinogēns   med.

1. Sekrēcijas ierosinātājs vai veicinātājs.

Avoti: TM

krinoideji

1. Adatādaiņu klase ("Crinoidea"), piecstaraini, simetriski, sāļu jūru dzīvnieki, ādā ir kaļķa skelets, ķermenis kausveidīgs, Latvijā atrodami gk. fosilijās silūra nogulumos.

Avoti: LD

krinoīdi   novec.

1. Kustoņi, tā sauktās jūras lilijas.

Avoti: SV33

krinolīns   -a, v.

1. Kupli, gari svārki uz tievām tērauda stīpām (19. gadsimta vidū).

2. vēst. Apakšsvārki, kas austi no grodi savērptas dzijas un zirgu astriem; valkāja zem kleitas, lai tai būtu plata zvanveida forma.

3. tekst. Stīvs, apretēts kokvilnas vai linu audekla pinuma audums.

Avoti: LLVV, SV99, ZTV

krinoliņš   apv.

1. Krinolīns.

Avoti: SiV

Krīnsa   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Kriens"), Lucernas kantonā, 27000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

krintele   apv.

1. Skrimslis.

Avoti: ME

krinulīns   apv.

1. Krinolīns; krinolīna stīpa.

Avoti: ĒiV

kriņģele   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

kriņģelene   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

kriņģeliņi   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

kriņģelis

1. apv. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

2. sar. Kliņģeris.

Avoti: Aug2, SLG

kriņģelīte   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

kriņģelītes   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

2. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

Avoti: Aug2

kriņģelītis   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

kriņģeļpuķe   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

Kriņica   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

2. Kriņica Morska - pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 1350 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1233. g.

3. Kriņica Zdroja - pilsēta Polijā ("Krynica-Zdroj"), Mazpolijas vojevodistes dienvidos pie Slovākijas robežas, Sončas Beksidos, balneoloģiskais kūrorts, ziemas sporta un tūrisma centrs, 11200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1889. g.

Avoti: LC, LpA, Wi

Kriņicazdroja   vietv.

1. Kriņica Zdroja - pilsēta Polijā.

Avoti: Wi

krio-

1. Salikteņu daļa - saistīts ar aukstumu, aukstuma-, ledus- (piem., krioloģija, krioterapija).

Avoti: SV99

krioablācija   med.

1. Audu ablācija ar aukstumu.

Avoti: MSV

krioaeroterapija   med.

1. Ārstēšana ar aukstu gaisu.

Avoti: TM

krioanalgēzija   med.

1. Sāpju sajutās mazināšana, lietojot aukstu aplikāciju.

Avoti: MSV

krioanestēzija   med.

1. Vietēja anestēzija aukstuma ietekmē, radot attiecīgajā ķermeņa daļā temperatūru, kas tuva sasalšanas temperatūrai.

Avoti: MSV

kriobioloģija   biol.

1. Bioloģijas nozare, kurā pēta zemas temperatūras ietekmi uz dzīvajiem organismiem.

Avoti: ZTV

krioekstrakcija   med.

1. Kataraktas operācija, kurā izmanto zemu temperatūru un speciālu ierīci - kriozondi.

Avoti: MSV

krioelektronika

1. Elektronikas virziens, kas aptver pētījumus par elektriskā un magnētiskā lauka mijiedarbību ar elektroniem cietā vielā kriogēnā temperatūrā un elektronierīču izveidošanu uz šo pētījumu bāzes.

Avoti: EV

kriofibrinogenēmija   med.

1. Kriofibrinogēns asinīs.

Avoti: TM

kriofibrinogēns   med.

1. Fibriogēnam līdzīgs proteīns asinīs, kas izpārslo no plazmas aukstumā.

Avoti: TM

kriofilaktisks   med.

1. Izturīgs pret zemu temperatūru, piem., dažas baktērijas.

Avoti: TM

kriofili   biol.

1. Organismi, kuru augšanai un attīstībai nepieciešama zema vides temperatūra.

Avoti: ZTV

kriofors   novec.

1. Aparāts zemu temperatūru sasniegšanai, liekot kādam šķidrumam strauji iztvaikot.

Avoti: KV

kriogēnisks

1. Saistīts ar ļoti zemu temperatūru, tai raksturīgs.

Avoti: SV08

kriogēns   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ļoti zemu temperatūru, tai raksturīgs.

Kriogēnā morfoskulptūra— veidojas sala dēdēšanas, nivācijas, soliflukcijas, termokarsta, uzledojuma, ciļņošanās u. c. procesos mūžīgā sasaluma apgabalos.

Kriogēnā tehnika— aukstumtehnikas nozare, kas nodarbojas ar kriogēno temperatūru iegūšanu, uzturēšanu un izmantošanu.

Avoti: SV99

krioglobulinēmija   med.

1. Patoloģisks stāvoklis, kad asinīs ir krioglobulīns; novērots leikozē, multiplajā mielomā u. c.

Avoti: TM

krioglobulīns   med.

1. Patoloģisks asiņu globulīns, kas izpārslo no seruma aukstumā.

Avoti: TM

krioģenēze

1. Fizisko, ķīmisko, bioķīmisko u. c. procesu kopums, kuri norisinās kriosfērā un kuros veidojas ledus.

Avoti: LPE

kriohidrāts   med.

1. Eitektisks maisījums, īpaši tāds, kurā ietilpst ūdens.

Avoti: TM

kriokardioplēģija   med.

1. Miokarda kontrakciju apstāšanās, lietojot aukstumu sirds ķirurģijā.

Avoti: TM

kriokautērija   med.

1. Piededzināšana ar ogļskābes sniegu.

Avoti: TM

kriokauters   med.

1. Ar kristālisku ogļskābo gāzi pildīts pildspalvai līdzīgs instruments, kam ir apmaināmi dažādas formas uzgaļi, kuri atdziest līdz -80 Celsija grādu temperatūrai.

Avoti: VE

kriokonīts   novec.

1. Atmosfēras vai pa daļai arī kosmiskie meteoru putekļi, kas polāros apgabalos pārklāj ledāju virsu pelēka pulvera veidā, dažreiz virāk mm biezā kārtā.

Avoti: KV

krioķirurģija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Ķirurģiska ārstēšana, izmantojot zemas temperatūras.

Avoti: LLVV

kriolitozona

1. Kriosfēras daļa, Zemes garozas virsējais slānis, kurā visu gadu vai arī īsāku laiku ir negatīva iežu un augsnes temperatūra.

Avoti: EV

kriolīts

1. Minerāls, nātrija alumīnija fluorīds, ko lieto stikla rūpniecībā un alumīnija ražošanā.

Avoti: LEV

kriologs   -a, v.

1. Krioloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

krioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par aukstuma iedarbību uz fiziskiem ķermeņiem.

Avoti: LLVV

krioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar krioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

krioļisms   novec.

1. Literārs virziens Latīņamerikā, kas izceļ kreolu nacionālās īpatnības.

Avoti: KV

kriometrs   med.

1. Termometrs ļoti zemas temperatūras mērīšanai.

Avoti: MSV

Krionere   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 5000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kriopātija   med.

1. Aukstuma radīta slimība vai slimīgs stāvoklis.

Avoti: TM

krioplanktons   novec.

1. Organismu kopa, kas mīt sniega virsējā kārtā, sevišķi polārapgabalos un kalnu augstumos.

Avoti: KV

krioplāns

1. Lidaparāts, kura spēka iekārtā izmanto kriogēno degvielu.

Avoti: ZTV

krioprecipitācija   med.

1. Vielas izgulsnēšana, pazeminot šķīduma temperatūru.

Avoti: MSV

krioprezervācija   med.

1. Ekstirpētu audu vai orgānu dzīvotspējas paildzināšana, glabājot tos ļoti zemā temperatūrā.

Avoti: MSV

krioprotektors   biol.

1. Viela vai proteīni, kas stiprina šūnas struktūras un pazemina organisma šķidrumu saslšanas temperatūru.

Avoti: IZ-108-68

krioproteīns   med.

1. Ikviens asins proteīns, kas izgulsnējas pēc atdzesēšanas.

Avoti: MSV

kriosfēra   -as, s.; parasti vsk.

1. Zemeslodes nevienlaidu apvalks atmosfēras, hidrosfēras un litosfēras mijiedarbības zonā, kurām raksturīga ledus klātbūtne vai iespēja tā pastāvēšanai.

Avoti: LLVV

krioskopija

1. Fizikālķīmiska molekulmasas noteikšanas metode, kuras pamatā ir vielas šķīduma sasalšanas temperatūras pazemināšanās salīdzinājumā ar tīra šķīdinātāja sasalšanas temperatūru.

Avoti: EV

krioskops

1. Iekārta šķidrumu sasalšanas temperatūras noteikšanai ar augstu precizitāti (pienam - līdz 0,002 Celsija grādiem).

Avoti: ZTV, TM

kriosoliflukcija   ģeol.

1. Soliflukcija - lēna grunts vai augsnes noplūšana pa nogāzi smaguma spēka un temperatūras maiņu iespaidā.

Avoti: ZTV

kriostats   -a, v.; fiz.

1. Termostats ļoti zemas temperatūras uzturēšanai.

Avoti: SV99

krioterapija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Zemu temperatūru izmantošana ārstniecībā.

Avoti: LLVV

kriotilaktisks   med.

1. Izturīgs pret zemu temperatūru, piem., dažas baktērijas.

Avoti: MSV

kriotrons   -a, v.; fiz.

1. Ierīce elektriskās pretestības maiņai, izmantojot strāvas radīto magnētisko lauku un supravadītāju fizikālās īpašības.

Avoti: LLVV

kripata   -as, s.

1. Sīka, niecīga (parasti ēdiena) daļa; arī drupata, druska.

Līdz pēdējai kripatai— visu (ēdienu, pārtiku) bez atlikuma.

// pareti. Druska (1), drumstala.

2. parasti vsk.; sar. Ļoti mazs, niecīgs (kā, piemēram, kādas cilvēka īpašības) daudzums.

Avoti: LLVV

kripatiņa   -as, s.

1. Dem. --> kripata.

Avoti: LLVV

kripatiņš   apv.

1. Dem. --> kripata.

Avoti: ME

kripats   apv.

1. Kripata.

Avoti: ME

kripele   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

kripene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

kripēt   apv.

1. Kripšķēt.

Avoti: ME

krīplene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krīplis   apv.

1. Krīklis ("Anas crecca").

Avoti: LME, ME

krips   izsauk.

1. Kripš.

Avoti: LLVV

krīps

1. Grunts lēna slīdēšana pa nogāzi.

Avoti: SV99

kripse   bot.

1. dsk. Viendīgļlapju klases graudzāļu dzimtas ģints ("Crypsis"), Latvijā konstatēta 1 adventīva suga.

Melnceru kripse— kripšu suga ("Crypsis schoenoides").

Avoti: LD

kripsis   apv.

1. Neliels gabaliņš.

Avoti: ĒiV

kripslītis

1. Mazums.

Avoti: Sin

kripstēt   parasti 3. pers., kripst, pag. kripstēja; intrans.

1. Kripšķēt.

Avoti: LLVV

kripstināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Kripšķināt.

Avoti: LLVV

kripš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, klusu troksni, kas rodas, piemēram, cietiem, sīkiem priekšmetiem saskaroties citam ar citu.

Avoti: LLVV

kripša   apv.

1. Krīklis.

Avoti: KV

kripšēt   parasti 3. pers., kripš, pag. kripšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, klusu troksni (piemēram, par cietiem, sīkiem priekšmetiem, kas saskaras cits ar citu); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

kripšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ilgāku laiku krimst, grauzt ar raksturīgu troksni.

Avoti: LLVV

kripšis   apv.

1. Kripata.

2. Rīks, ar kuru nokasa mīklu.

3. Skursteņslauķis.

Avoti: ME

krīpšķe   apv.

1. Krīklis ("Anas crecca").

Avoti: LME, ME

kripšķēt   parasti 3. pers., kripšķ, pag. kripšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, klusu troksni (piemēram, par cietiem, sīkiem priekšmetiem, kas saskaras cits ar citu); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

kripšķiens   -a, v.

1. Īslaicīgs vienreizējs troksnis --> kripšķēt.

Avoti: LLVV

kripšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Ilgāku laiku krimst, grauzt ar raksturīgu troksni.

Avoti: LLVV

kripšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, kluss troksnis, kas rodas, piemēram, cietiem, sīkiem priekšmetiem saskaroties citam ar citu.

Avoti: LLVV

kripšķoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu trokšņu kopums --> kripšķēt.

Avoti: LLVV

kripšot   apv.

1. Skolā nogaršot savu skolas biedru ēdienu.

Avoti: ME, VeAT

kript   izsauk.

1. Kripš.

Avoti: LLVV

kript   apv.

1. Sasting, notirpt.

2. Sakalst, sačokurot.

Avoti: ME

kript-   med.

1. Salikteņos norāda uz kriptu vai uz kaut ko apslēptu, nezināmu.

Avoti: MSV

kripta

1. Senajiem grieķiem un romiešiem - klintī izcirsta eja ar velvēm.

2. Viduslaikos - kapliča zem baznīcas grīdas (parasti zem altārdaļas).

3. med. Šaurs padziļinājums, lakūna.

Dentālā kripta— telpa, kurā attīstās zobs.

Sinovālā kripta— kabata locītavas sinovālajā apvalkā.

Avoti: SV99

kriptaistēzija   novec.

1. Apslēpta, nenoskaidrota maņa cilvēkā, kādu pieņem metapsihika (parapsiholoģija, okultisms), lai izskaidrotu lielo skaitu liecību, ka dažreiz cilvēkam nenoskaidrotā ceļā gluži tieši var kļūt zināmi notikumi, no kuriem viņš atdalīts gan laikā, gan telpā; atšķiroties no telepātijas ar tiešo notikuma uztvērumu, kamēr telepātija paredz otra cilvēka apziņas pārdzīvojumu, kas tiek uztverts.

Avoti: KV

kriptante   bot.

1. dsk. Bromēliju dzimtas ģints ("Cryptanthus"), dekoratīvs augs, kas pārdošanā sastopams arī ar nosaukumu - zemes zvaigzne.

Joslainā kriptante— kriptašu suga ("Cryptanthus zonatus").

Avoti: TaE

kripte   novec.

1. Kristīgas ticības pirmajos laikos maza baznīciņa apakš zemes; vēlāk apakš baznīcām spraislis, kurā uzglabāja relikvijas; kripta.

Avoti: SV33

kriptektomija   med.

1. Kriptas izgriešana vai aizaudzēšana.

Avoti: TM

kriptestēzija

1. med. Nojauta, intuīcija.

2. psih. Iemācīta uztveres izsmalcināšana.

Avoti: TM, PsA

kriptijas

1. Soda ekspedīcijas (arī soda vienības) Senajā Spartā, ko regulāri rīkoja pret helotiem.

Avoti: LPE

kriptiķi   novec.

1. Luterāņu baznīcas pārstāvji 17. gs., kas uzskatīja, ka Kristus, kļūdams par cilvēku, arī zemes dzīvē bijis ar dievišķām īpašībām, tikai tās bijušas paslēptas.

Avoti: KV

kriptīts   med.

1. Kriptas iekaisums.

Avoti: TM

kripto-

1. Salikteņu daļa - apslēpts, slepen-, slepens (piem., kriptofīti, kriptogrāfija).

Avoti: SV99

kriptoanalīze   inf.

1. Šifrēta teksta atšifrēšana, kurā izmanto dažādus speciālus analīzes paņēmienus.

Avoti: SV99

kriptobioze

1. Ekstremāls anabiozes stāvoklis, kad dzīvība atrodas gaidstāves režīmā un vielmaiņas procesi samazinās līdz 0,01% no parastā apjoma.

Avoti: IZ-37-66

kriptocefālis   med.

1. Auglis ar neizveidotu, apslēptu galvu.

Avoti: MSV

kriptocefāls   med.

1. Kroplis ar neizveidotu un apslēptu galvu.

Avoti: TM

kriptodepresija

1. Slēgta ieplaka, ko aizņem ezers, kura dibens atrodas zemāk par okeāna līmeni, bet ezera ūdenslīmenis ir augstāks par to (piem., Baikāla ezera ieplaka).

Avoti: EV

kriptodidīms   med.

1. Dvīņu kroplības veids, kurā viens no dvīņiem atrodas otra ķermenī.

Avoti: TM

kriptoempiēma   med.

1. Empiēma, kuru neizdodas atklāt ar punkciju.

Avoti: TM

kriptofānskābe   med.

1. Skābe, kas nelielā daudzumā atrodama cilvēka urīnā.

Avoti: TM

kriptoficeja

1. dsk. Pirofītu kārtas klase ("Cryptophyceae").

Avoti: PDE

kriptofītaļģes

1. Zemāko augu nodalījums ("Cryptophyta"), mikroskopiskas, kustīgas, dorsiventrālas vienšūnas aļģes, ~100 s., Latvijā konstatētas 23 sugas.

Avoti: LD

kriptofīts   -a, v.; bot.

1. Daudzgadīgs lakstaugs, kam virszemes orgāni ziemā vai sausā laikā atmirst, bet pumpuri, no kuriem nākamajā gadā attīstās jauni dzinumi, atrodas dziļi zemē vai ūdenī.

Avoti: LLVV

kriptofonija

1. Telefona sarunas, kurās izmantots šifrs.

Avoti: SV69

kriptofons   novec.

1. Elektrisks instruments aizsardzībai pret kuģu sadursmēm naktīs un miglā, telpu apsargāšanai attālumā u. tml., kas uztver pēc mikrofona principa jebkuru satricinājumu (kuģa skrūves troksni, kustību telpā utt.) un pārraida uz novērošanas vietu.

Avoti: KV

kriptoftalmija   med.

1. Attīstības anomālija, kurā acs ābolu aizsedz āda, kas sniedzas tam pāri no vaiga līdz pierei.

Avoti: TM

kriptoftalms   med.

1. Pārmantotas kombinētas anomālijas: pilnīgi vai daļēji trūkst acu spraugas, uzacu un skropstu aplāzija.

Avoti: MSV

kriptogāmi

1. Viena no augu valsts divām galvenajām grupām, kurās augus iedalīja K. Linnejs (otra ir fanerogāmi); ziedi nav redzami, vairojas ar sporām (papardes, sūnas).

Avoti: LEV, LV93

kriptogēns

1. Nezināmas izcelsmes.

Avoti: TM

kriptoglioma   med.

1. Tīklenes gliomas stadija, kurā tās augšanu maskē ciklīts un acs ābola sarukšana.

Avoti: TM

kriptogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Informācijas teorijas nozare, kas pētī ziņojumu kodēšanas un dekodēšanas metodes aizsardzībai pret nevēlamu nolasīšanu; kriptoloģija.

2. Slepena, šifrēta rakstība; slepenraksts.

Avoti: SV99

kriptogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kriptogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kriptogrāfs   -a, v.

1. Kriptogrāfijas speciālists.

Avoti: LLVV

kriptograma   novec.

1. Kriptogramma.

Avoti: LME

kriptogramma   -as, s.

1. Kodēta vai šifrēta informācija.

Avoti: LEV

kriptohidisms   novec.

1. Vīrišķo dzīvnieku iedzimta anomālija, kad viens vai abi sēklinieki nav ieslīdējuši sēklinieku maisiņā, bet aizturējušies vēdera dobumā vai cirkšņa kanālos.

Avoti: LxE

kriptokalvīnisti   novec.

1. Tie Melanchtona piekritēji, kas nepievienojās luteriskai svētvakarēdiena mācībai, ka ar maizi un vīnu pasniedz Kristus miesu un asinis, bet, līdzīgi kalvīnistiem, uzlūkoja maizi un vīnu par Kristus miesas un asiņu simbolu.

Avoti: KV

kriptokarpisks   novec.

1. Kriptokarpiski augi - tādi augi, kuriem augļi nav ārēji redzami.

Avoti: SV33

kriptokoki   med.

1. Nepilnīgo sēņu ģints.

Avoti: TM

kriptokokoze   med.

1. Hroniska vai subakūta mikoze, kas lokalizējas galvenokārt centrālajā nervu sistēmā un plaušās, skar arī ādu.

Avoti: TM

kriptokristālisks

1. Tāds (piem., ieži), ko veido ar neapbruņotu aci neatšķirami, ļoti sīki kristāliņi.

Avoti: SV99

kriptoksantīns   med.

1. Karotinoīds kukurūzas graudos, kas organismā pārvēršas A vitamīnā.

Avoti: TM

kriptolīts   med.

1. Konkrements, kas izveidojies kriptā.

Avoti: TM

kriptoloģija

1. Kriptogrāfija - zinātne par datu šifrēšanu un atšifrēšanu, par informācijas kodēšanu.

Avoti: PL

kriptols   novec.

1. Materiāls elektriskās strāvas pretestībām, grafita, mālu un karborunda vaļējs graudains maisījums, kas spēj sakarst pāri par 2500 grādiem.

Avoti: KV

kriptomenoreja   med.

1. Menstrualo atdalījumu aizture, kuras cēlonis ir iedzimts vai iegūts maksts sašaurinājums.

Avoti: TM

kriptomērija   -as, s.

1. Purvciprešu dzimtas ģints ("Cryptomeria"), mūžzaļš (līdz 45 metriem augsts) skuju koks ar piramidālu vainagu (Japānā, Ķīnā).

Japānas kriptomērija— kriptomēriju suga ("Cryptomeria japonica").

Avoti: LLVV, DaE

kriptomicēte

1. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases facīdiju rindas dzimta ("Cryptomycetaceae"), Latvijā konstatētas 2 ģintis, 3 sugas.

Avoti: LD

kriptomnēzija   med.

1. Apslēptas atmiņas, kas uzpeld apziņā, kad tieši vai netieši uz tām aizrāda (asociāciju izraisītas atmiņas); arī atmiņas, kas līdz apziņai nenonāk, bet, zemapziņā pastāvēdamas, kā nosacījuma reflekss izraisa emocionālu pārdzīvojumu; grūtības atšķirt pagātnes reālu notikumu no lasītā, dzirdētā vai redzētā.

Avoti: TM

kriptonauda

1. Maiņas līdzeklis (nauda), kas izmanto kriptogrāfiju, lai aizsargātu darījumus un kontrolētu jaunu vienību emisiju, darījumi tiek fiksēti publiskā žurnālā (blokķēdē).

Avoti: Wi

kriptonēmija

1. dsk. Sārtaļģu nodalījuma florideju klases rinda ("Cryptonemiales"), visās jūrās, sevišķi tropos, >900 s., Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LPE, LD

kriptonīms   val.

1. Īpašvārds, ko lieto maskēšnās nolūkā.

2. Daži burti, kuri neveido vārdu, bet to aizstāj.

3. Personvārds, kas tiek aizstāts ar pseidonīmu; arī personvārds, kuru iešifrē tekstā.

Avoti: VsV

kriptons   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements Kr - cēlgāze.

Avoti: LLVV

kriptopīns   med.

1. Opijā un dažās lauztās sirds ("Dicentra") sugās atrasts alkaloīds, kas iedarbības ziņā līdzīgs papaverīnam.

Avoti: TM

kriptopodija   med.

1. Stiprs apakšstilba lejasgala un pēdas virsas satūkums; pēda zaudē savas kontūras.

Avoti: TM

kriptorhidektomija   med.

1. Nenoslīdējuša sēklinieka izoperēšana.

Avoti: MSV

kriptorhidopeksija   med.

1. Nenoslīdējuša sēklinieka nostiprināšana sēklinieku maisiņā.

Avoti: TM

kriptorhids   novec.

1. Kriptorhisms, patoloģisks stāvoklis vīrietim, kad abi sēklinieki neatrodas normālā vietā.

2. Pusērzelis.

Avoti: KV

kriptorhisms

1. Attīstības traucējums, kurā sēklinieki nenoslīd sēklinieku maisiņā, bet paliek vēdera dobumā vai cirkšņu kanālā.

Avoti: TM

kriptoskopija   novec.

1. Gaišredzība, pēc okulistu apgalvojumiem iespēja nojaust ar t. s. sestā prāta palīdzību telpā attālinātas, noslēptas, parastai maņai nepieejamas lietas un apstākļus kā arī pagājušus notikumus.

Avoti: KV

kriptotoksisks   med.

1. Tāds, kam ir apslēptas toksiskas īpašības, piem., šķīdums, kas normāli nav toksisks, bet var tāds kļūt, ja traucēts tā koloīdu līdzsvars.

Avoti: TM

kriptovalūta

1. Kriptonauda.

Avoti: Wi

kriptozoīts   med.

1. Malārijas sporozīts audos pirms pārejas asinīs un nokļūšanas eritrocītos.

Avoti: TM

kriptozojs

1. Prekembrijs - senākais Zemes garozas attīstības vēstures posms un šajā laikā izveidojušos iežu komplekss (pirms ~570 miljoniem gadu un agrāk).

Avoti: SV99

kripu   izsauk.; parasti savienojumā "kripu krāpu".

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, piemēram, dzīvnieku nagiem saskaroties ar ko cietu, lūstot sīkiem priekšmetiem.

Avoti: LLVV

Kriri   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 2420 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

krisa

1. apv. Žurka.

2. žarg. Zaglis, kas apzog savējos.

Avoti: KZ

Krisburga   novec.

1. Krustpils senāks nosaukums.

Avoti: LME

krisceles   apv.

1. Krustceles.

Avoti: KnG

Krisceļnīki   vietv.

1. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Kristceļnīki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krisčensteda   vietv.

1. Pilsēta ASV Virdžinās, 2640 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

krisdole   žarg.

1. Ērkšķoga.

2. Vecmeita.

3. Veca govs.

Avoti: Žrg

kriselēns   apv.

1. Žurkulēns.

Avoti: KiV

Krishna   novec.

1. Krišna.

Avoti: LME

kriskaņiks   žarg.

1. Zaglis, kas apzog savējos.

Avoti: KZ

kris-kros   novec.

1. Kris-kross.

Avoti: Ang

kris-kross

1. Recesīvās pazīmes iedzimšana no mātes dēliem un dominantās pazīmes iedzimšana no tēva meitām.

Avoti: Ang

krislis   novec.

1. Drusciņa, krikums.

Avoti: LE

krislītis   -ša, v.

1. Kriksītis.

2. reti. Puteklītis, pūciņa.

Avoti: LLVV

krisls   apv.

1. Drupata, sīkums.

Avoti: TlV

krispēns   novec.

1. Komiska persona vecā franču teātrī, kalps melnā tērpā, ar mazu apaļu cepuri, platu dzeltenu ādas jostu un īsu zobenu.

Avoti: KV

krispīnade   novec.

1. Labdarība uz cita rēķinu (pēc sv. Krispīna, kas esot zadzis ādu, lai nabagiem pagatavotu apavus).

Avoti: SV33

Krispjāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Crispiano"), Apūlijas reģiona Taranto provincē, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kriss   novec.

1. Malajiešu duncis ar vairāk nekā pusmetru garu un lielāko tiesu čūskveidīgi izlocītu, abpusēji griezīgu asmeni.

Avoti: LME

krist   krītu, krīti, krīt, pag. kritu; intrans.

1. Virzīties gaisā lejup smaguma spēka ietekmē (par priekšmetiem).

// parasti divd. formā ar not. galotni: kritušais. Tāds, kas pēc bojājuma vai nogatavošanās ir atdalījies no augļu koka (par augli).

// pārn. Rasties (par rasu, salnu).

// parasti savienojumā ar "sirdī", "dvēselē"; pārn. Izraisīt jūtas; rasties, tikt izraisītam (par psihisku, parasti emocionālu, stāvokli).

// pārn. Paiet (par laikposmu).

2. Zūdot līdzsvaram, balstam, pārvietoties no (parasti) vertikāla stāvokļa horizontālā, tupus u. tml. stāvoklī (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

Klupdams krizdams— lielā steigā, arī satraukumā (doties, virzīties), parasti tā, ka ķeras kājas, tā, ka nevar veikli paiet; klupšus krišus.

3. Veikt strauju kustību, strauji mesties (kur).

Krist pie kājām— strauji pāriet stāvoklī uz ceļiem pie (kāda) kājām.

Krist ceļos (arī uz ceļiem)— strauji pāriet stāvoklī uz ceļiem (parasti kā priekšā).

Krist (arī mesties) ap kaklu— strauji skaut, liekot rokas ap kaklu.

Krist apkampienos— strauji piekļauties (kādam) un ļaut sevi apkampt.

Krist pie rokas (arī piedurknes)— strauji noliekties un skūpstīt (roku, piedurkni).

4. parasti 3. pers. Tikt strauji virzītam lejup (parasti par paceltu roku, plecu); strauji, arī nespēkā liekties lejup (par galvu).

// pārn. Tikt izdarītam, parasti virzienā uz leju (par sitienu, cirtienu).

// pārn. Tikt izteiktam (parasti skarbi).

// pārn. Atrasties, būt novietotam stāvus lejup (parasti par ceļu); būt ļoti stāvam (piemēram, par kalnu).

5. parasti 3. pers. Nokarāties, arī nokarāties un skart (ko), atrasties vertikāli vai slīpi (uz kā, pāri kam) - par matiem, audumu u. tml.

Priekškars krīt— priekškars tiek nolaists (parasti strauji).

6. parasti 3. pers. Spīdēt (no kurienes, uz ko u. tml.) - par gaismu; mest atspīdumu (kur).

// pārn. Tikt vērstam (uz ko) - par skatienu.

7. parasti 3. pers. Kļūt ar zemāku līmeni, plakt (par šķidrumu); kļūt zemākam (par šķidruma, ūdenstilpes līmeni); kristies (1).

8. parasti 3. pers. Pazemināties (parasti par temperatūru, spiedienu); kristies (2).

Barometrs krīt (arī krītas)— saka, ja barometrs rāda atmosfēras spiediena pazemināšanos.

Tvaiks krīt (arī krītas)— saka, ja samazinās tvaika radītais spiediens.

9. Iet bojā (karā, kaujā).

// reti. Tikt nošautam, parasti medībās (par dzīvnieku).

10. Nobeigties (par, parasti daudziem, dzīvniekiem).

// pareti. Mirt (parasti epidēmijā) - par cilvēkiem.

11. Nonākt (nevēlamā stāvoklī).

12. Tikt ieņemtam kaujā, nonākt pretinieka varā (piemēram, par pilsētu).

// pareti. Zaudēt varu, augstu amatu, stāvokli.

13. parasti 3. pers. Tikt (kādam), nākt (kāda) rīcībā, parasti pēkšņi vai nejauši.

Krīt sešnieks (arī piecnieks, četrinieks utt.)— kauliņu spēlē - tiek uzmests un rada noteiktu stāvokli (par ciparu).

14. parasti 3. pers.; parasti savienojumā ar "ciet". Strauji vērties ciet, tikt strauji vērtam ciet.

15. parasti 3. pers.; parasti savienojumā ar "nost". Nepiegult, neturēties stingri klāt un slīdēt nost, atdalīties.

16. parasti savienojumā ar "ārā". Neturēties stingri (kur) iekšā, nespēt noturēties (kur) iekšā un velties, slīdēt ārā (no turienes) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

17. parasti 3. pers.; parasti savienojumā ar "ārā". Nebūt stingri iestiprinātam un neturēties iekšā, atdalīties, slīdēt ārā.

18. sar. Tikt ņemtam ārā (no kāda veseluma, kopuma), netikt ievietotam, iekļautam (kādā veselumā, kopumā).

19. parasti 3. pers.; sar. Attiekties (uz kādu), skart (kādu) - piemēram, par aizdomām, izvēli.

20. sar. Mesties virsū, uzbrukt (kādam) - par cilvēkiem; uzbrūkot strauji ķerties (kādam, piemēram, drēbēs) - par cilvēkiem.

Krist matos— strīdoties sākt raustīt, plēst aiz matiem; sākt kauties.

21. parasti savienojumā ar "virsū"; sar. Sākt bārt, rāt (kādu), sākt pārmest (kādam).

// parasti savienojumā ar "starpā", "vidū". Sākt runāt, pārtraucot citu runātāju.

22. sar. Strauji mesties (pie ēdiena) un sākt steidzīgi ēst.

23. sar. Ļoti aizrauties (ar kādu), iemīlēties (kādā), censties iegūt (tā) simpātijas.

Krīt kā mušas uz medu (retāk zirga)— saka, ja daudzas neprātīgi aizraujas (ar kādu), iemīlas (kādā), uzmācīgi cenšas iegūt (tā) simpātijas.

24. parasti 3. pers.; sar. Kaitīgi iedarboties.

Avoti: LLVV

Krista   vietv.; nelok.

1. Krista purvs - zemais purvs Varakļānu novada Varakļānu pagastā, platība - 542 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 3 m, zem kūdras līdz 0,7 m biezs sapropeļa slānis.

Avoti: LD

kristabas   apv.

1. Kristības.

Avoti: KiV

kristabērns   apv.

1. Krustbērns.

Avoti: KiV

kristabnieks   apv.

1. Kristībnieks - kristību dalībnieks, viesis.

Avoti: ME

Kristacalms   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Krustacelms" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kristacelms   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Krustacelms" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kristaceļš   apv.

1. Krustaceļš (katoļu dievkalpojuma daļa).

2. Garīgo dziesmu kopums par Jēzus Kristus ciešanu un nāves upuri.

Avoti: KiV

kristadelfiāņi   rel.

1. Kristiešu sekta, kuru ASV nodibināja Džons Tomass (1805.-1871. g.), noliedz mācību par Trīsvienību, Kristus piedzimšanu cilvēka veidā, uzskata Bībeli par nemaldīgu, nav mācītāju.

Avoti: LV93

Kristadienas   apv., rel.

1. Laikposms maija mēnesī, kad katoļticīgie lūdz Dievu, parasti pie ceļmalu krustiem.

Avoti: KiV

kristadīns   vēst.

1. Radiotehnikas attīstības sākumposmā lietots detektoruztvērējs, ko baro neliela baterija.

Avoti: SV69

kristainis   apv.

1. Sīkrūtains (par audumu, apģērbu).

Avoti: KiV

kristains   apv.

1. Krustains.

Avoti: KnV

Kristakrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

Avoti: LC

Kristala   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Crystal"), Minesotas štatā, 22600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kristāla   vietv.

1. Kristāla salaktītu ala - Krivčenskas salaktītu ala.

Avoti: PZT

kristalainis   apv.

1. Kristālisks (par vielu).

Avoti: KiV

kristalbumīns   med.

1. Proteīns acs lēcas ūdens ekstraktā.

2. Kristalizējamo albumīnu kopīgs nosaukums.

Avoti: TM

kristālcukurs   -a, v.; parasti vsk.

1. Attīrīts smalkais cukurs ar izteiktu kristālisku struktūru.

Avoti: LLVV

kristāldzidrs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti dzidrs, skaidrs; kristālskaidrs (1).

2. Ļoti dzidrs (par mirdzumu, spožumu).

3. Ļoti dzidrs (par skaņu).

Avoti: LLVV

kristāldzidrums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kristāldzidrs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; kristālskaidrums (1).

2. Vispārināta īpašība --> kristāldzidrs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> kristāldzidrs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kristalfibrīns   med.

1. Proteīns, kas ekstrahēts no acs lēcas ar sālsskābi.

Avoti: TM

kristālfizika   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikas nozare, kas pētī kristālu īpašības.

Avoti: LLVV

kristālfizikāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kristāliiziku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kristālfiziķis   -ķa, v.

1. Kristālfizikas speciālists.

Avoti: LLVV

kristālfosfori

1. Neorganiski kristāliski luminofori - pusvadītāji un dielektriķi, kuros ievadīti luminiscences centri.

Avoti: ZTV

kristālhidrāts   -a, v.; ķīm.

1. Neorganiska kristāliska viela, kas satur kristalizācijas ūdeni, piem., ģipsis.

2. Kristāliska viela, kas sastāv no savstarpēji saistītām ogļūdeņražu un ūdens molekulām.

Avoti: ZTV

kristāli

1. Cietviela, kurā daļiņas (atomi, joni, molekulas) izvietotas stingri noteiktā kārtībā.

2. žarg. Efedrīna, teofedrīna jēlviela.

Avoti: EV, KZ

kristalīns

1. Salikto jaukto minerālmēslu granulas ar 4 veidu barības elementu attiecībām.

2. med. Vitelīnu klases proteīns, atrodams acs lēcā.

Avoti: LPE, TM

kristāliski   apst.

1. Kristālisks (2).

Avoti: LV87

kristālisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura atomi, molekulas ir izvietotas stingri noteiktā, regulārā kārtībā un veido kristālrežģi (par vielu).

2. Raksturīgs kristālam (2).

Avoti: LLVV

kristāliskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kristālisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kristalīti

1. Maza izmēra kristāli, kam nav skaidri izteiktas kristalogrāfisku daudzskaldņu formas.

Avoti: SV08

kristalīts

1. Kristāliskās uzbūves daļa, kurai piemīt viena kristālisko režģu orientācija.

Avoti: ZTV

kristalizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. fiz. Vielas pāreja kristāliskā stāvoklī.

Kristalizācijas ūdens— ūdens, kas ir tā saistīts ar kristāla (1) iekšējo uzbūvi, ka kristāls sabrūk, ja šo ūdeni atņem (izkarsē).

2. Process --> kristalizēties (2), kristalizēt (2).

Avoti: LLVV

kristalizators   -a, v.

1. Trauks, aparāts (vielas) kristalizācijai.

Avoti: LLVV

kristalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka (viela) pāriet kristāliskā stāvoklī.

2. pareti. Veidot ļoti skaidri (piemēram, domu, priekšstatu); ļoti stingri vērtēt šķirojot, atlasot.

Avoti: LLVV

kristalizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Pāriet kristāliskā stāvoklī (par vielu).

2. Veidoties ļoti skaidri, iegūt ļoti skaidru formu (piemēram, par domu, priekšstatu).

Avoti: LLVV

kristālķīmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī ķīmisko saiti starp atomiem un to telpisko izvietojumu kristālos.

Avoti: LLVV

kristālķīmiķis   -ķa, v.

1. Kristālķīmijas speciālists.

Avoti: LLVV

kristālķīmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kristālķīmiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kristallāts   novec.

1. Viela, kas izdalās kristālu veidā karstam piesātinātam šķīdumam atdziestot.

Avoti: KV

kristāllauks

1. Elektriskais un magnētiskais lauks, ko kristālā rada tā sastāvā ietilpstošās lādētās daļiņas (elektroni, kodoli).

Avoti: LPE

kristallcukurs   novec.

1. Parastā cukura šķirne, ko iegūst tieši no labi tīrītas biešu cukura sulas, ietvaicējot, kristallizējot, attīrot no sīrupa un žāvējot.

Avoti: KV

kristalldetektors   novec.

1. Detektors ar kādu zināmu kristālisku vielu kā strāvas taisnotāju.

Avoti: KV

kristallfizika   novec.

1. Fizikālā kristalogrāfija, kas apskata kristālu formas, struktūru un fizikālo īpašību savstarpējo sakarību.

Avoti: KV

kristallglazūras   novec.

1. Keramikas izstrādājumu dekoratīvās glazūras ar sastāvu, kas atdziestot kristalizējas.

Avoti: KV

kristalli   novec.

1. Homogeni, anizotropi ķermeņi, kas labvēlīgos rašanās apstākļos iegūst pareizu, plaknēm ierobežotu, gk. no iekšējās struktūras atkarīgu formu.

Avoti: KV

kristallisks   novec.

1. Kristālisks.

Avoti: LME

kristallīti   novec.

1. Īpatnēji sīki mikroskopiski veidojumi stiklinos iežos, kas iezīmē amorfas vielas (stikls) pāreju kristāliskā.

Avoti: KV

kristallizācija   novec.

1. Kristālu rašanās un augšana, kas norisinās, gāzveidīgai vai šķidrai vielai pārejot cietā agregātstāvoklī.

Avoti: KV

kristallizators   novec.

1. Veltenisks aparāts cukura fabrikās ar divkāršām sienām un īpašu maisītāju vakuumaparātos ietvaicētas cukura masas izkristalizēšanai.

Avoti: KV

kristallizēšana   novec.

1. Kristālu radīšana un audzēšana laboratorijās vai rūpnieciski.

Avoti: KV

kristallizēt   novec.

1. Kristalizēt.

Avoti: LME

kristallizēties   novec.

1. Kristalizēties, pārvērsties krstālos.

Avoti: LV93

kristallķīmija   novec.

1. Ķīmijas nozare, kas pētī kristālu formas, struktūru un ķīmisko īpašību savstarpējo sakarību.

Avoti: KV

kristallofizika   novec.

1. Kristallfizika.

Avoti: KV

kristallogenija   novec.

1. Mācība par kristālu veidu izcelšanos.

Avoti: SV33

kristallografija   novec.

1. Minerālu kristālu formu mērīšana un aprakstīšana.

Avoti: KV

kristallografs   novec.

1. Kristalogrāfs.

Avoti: LME

kristalloīdi   novec.

1. Vielas, kas kristalizējas.

Avoti: KV

kristalloīds   novec.

1. Kristaloīds.

Avoti: LME

kristalloloģija   novec.

1. Mācība par kristāliem un to ģeometriskām, fizikālām un ķīmiskām īpašībām.

Avoti: KV

kristallomantija   novec.

1. Pareģošana ar kristālu (lodi, spoguli).

Avoti: KV

kristallometrija   novec.

1. Mācība par kristālu mērīšanu un aprēķināšanu.

Avoti: KV

kristallometrs   novec.

1. Kristālu plakņu leņķu mērīšanas rīks.

Avoti: LME

kristalloptika   novec.

1. Kristalloloģijas daļa, kas pētī optiskās parādības kristālos.

Avoti: KV

kristallotehnija   novec.

1. Vāpēšanas, glazēšanas māksla.

Avoti: SV33

kristalls   novec.

1. Kristāls.

Avoti: LME

kristālluminiscence   fiz.

1. Spīdēšana, kas novērojama, dažas kristāliskas vielas saskaldot.

Avoti: SV69

kristālmasa

1. No attīrīta, iebiezināta cukura sīrupa vārīta pārsātinātas koncentrācijas masa, kurā, pievienojot kristalizācijas centrus (pūdercukuru), veidojas cukura kristāli.

Avoti: ZTV

kristalofobija   med.

1. Slimīgas bailes no stikla priekšmetiem.

Avoti: TM

kristalogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī kristālus un to īpašības.

Avoti: LLVV

kristalogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kristalogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kristalogrāfs   -a, v.

1. Kristalogrāfijas speciālists.

Avoti: LLVV

kristaloīds   med.

1. Līdzīgs kristālam; nekoloīds.

Avoti: TM

kristaloķīmija

1. Atomu ķīmisko saistību un to telpiskā novietojuma pētīšana kristālos.

Avoti: TM

kristalometrija   med.

1. Kristālu leņķu mērīšana; arī kristālu fizikālo, piem., optisko, īpašību mērīšana.

Avoti: TM

kristalometrs   novec.

1. Kristālu leņķu mērīšanas rīks.

Avoti: LME

kristāloptika   -as, s.; parasti vsk.

1. Optikas nozare, kas pētī gaismas izplatīšanās likumsakarības kristālos.

Avoti: LLVV

kristāloptiķis   -ķa, v.

1. Kristāloptikās speciālists.

Avoti: LLVV

kristāloptisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kristāloptiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kristālporcelāns

1. Keramikas materiāls, kura drumstalai ir lielāka ūdens uzsūce nekā porcelānam; izgatavo saimniecības traukus un sanitāri tehnisko keramiku; pusporcelāns.

Avoti: ZTV

kristālrežģis   -ģa, v.; fiz.

1. Jonu, atomu vai molekulu sistēma, kurai raksturīgs šo daļiņu regulārs telpisks izvietojums, kas periodiski atkārtojas trijās dimensijās.

Avoti: LLVV

kristāls   -a, v.

1. Kristāliskas vielas atsevišķa daļiņa, atsevišķs gabals.

Ideālie kristāli fiz.— kristāli, kuros joni, atomi un molekulas novietotas ideāli pareizā kārtībā.

Reālie (arī neideālie) kristāli fiz.— kristāli, kuros joni, atomi un molekulas nav novietotas ideāli pareizā kārtībā.

Kristālu defekti— novirzes no atomu vai molekulu regulārā telpiskā izvietojuma kristālā.

2. Stikls, kam raksturīgs sevišķs caurspīdīgums, īpašs spīdums, skaista, dzidra skaņa un spēja stipri lauzt gaismas starus; attiecīgā stikla šķirne; kristālstikls.

3. parasti vsk. Īpašas šķirnes degvīns; attiecīgā degvīna šķirne.

Avoti: LLVV

kristālskaidrība   s.

1. Vispārināta īpašība --> kristālskaidrs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kristālskaidrs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti skaidrs, dzidrs; kristāldzidrs (1).

2. Ļoti skaidrs (parasti par skaņu).

3. Tāds, kam ir ļoti augstas morālās īpašības; tāds, kurā izpaužas šādas īpašības; kristāltīrs (3).

Avoti: LLVV

kristālskaidrums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kristālskaidrs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; kristāldzidrums (1).

2. Vispārināta īpašība --> kristālskaidrs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> kristālskaidrs(3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kristālspektri

1. Optiskie absorbcijas, atstarošanās, izkliedes, luminiscences spektri, ko iegūst ar kristālu spektroskopijas metodēm.

Avoti: LPE

kristālstikls   -a, v.

1. Stikls, kam raksturīgs sevišķs caurspīdīgums, īpašs spīdums, skaista, dzidra skaņa un spēja stipri lauzt gaismas starus; attiecīgā stikla šķirne.

Avoti: LLVV

kristāltīrs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti tīrs, skaidrs, dzidrs; kristālskaidrs (1), kristāldzidrs (1).

2. Ļoti tīrs, dzidrs (par skaņu).

3. Tāds, kam ir ļoti augstas morālās īpašības; tāds, kurā izpaužas šādas īpašības; kristālskaidrs (3).

Avoti: LLVV

kristālūdens

1. Ūdens, kas saistīts kristāla sastāvā kristālhidrātu veidā.

Avoti: ZTV

kristāluridroze   med.

1. Urīna sāļu izdalīšanās ar sviedriem un kristalizēšanās uz ādas.

Avoti: TM

kristalūrija   med.

1. Kristāli urīnā, kas rada nieru kairinājumu, piem., sulfonamīdu kristāli.

Avoti: TM

kristāluztvērējs   -a, v.; vēst.

1. Radiouztvērējs, kurā izmantots kristāla detektors.

Avoti: LLVV

kristamāte   apv.

1. Krustmāte.

Avoti: KiV

kristambērns   apv.

1. Bērns, kurš tiek kristīts.

Avoti: KnV

kristameita   apv.

1. Krustmeita.

Avoti: KiV

kristāmkleita   s.

1. Kristības ceremonijai šūta kleita, kristību tērps.

Avoti: MLVV

kristāmtrauks

1. Trauks bērnu kristīšanai, parasti no akmens, metāla, koka vai stikla.

Avoti: LEV

kristāmvārds   v.

1. Vārds, kurā bērnu vai pieaugušo nosauc kristību ceremonijā; kristītais vārds.

Avoti: MLVV

kristamzīme   -es, dsk. ģen. -mju, s.; rel.

1. Dzimšanas apliecība, ko izdod baznīcā pēc kristības.

Avoti: LLVV

kristāmzīme   -es, dsk. ģen. -mju, s.; rel.

1. Dzimšanas apliecība, ko izdod baznīcā pēc kristības.

Avoti: LLVV

Kristaps

1. Lielais Kristaps - viduslaiku Rīgā folklorizējies Sv. Kristofora (tiltu, pārcēlāju, plostnieku, nastu nesēju, mazo un neaizsargāto ļaužu patrona) tēls.

2. Lielais Kristaps - 2,63 m augsta koka skulptūra darināta 1682. g., bārdains milzis basām kājām, kas glabājas Rīgas Vēstures un kuģniecības muzejā, 2001. g. Rīgā, Poļu gātes galā uzstādīta skulptūras kopija.

3. Lielais Kristaps - Latvijas nacionālā filmu skate, kā arī tajā piešķirtā balva - Lielā Kristapa statuete.

Avoti: PL

kristatella   lat.

1. Vainagtaustekļaiņu tipa sūneņu klases bezmugurkaulnieku ģints ("Cristatella").

Gļotainā kristatella— šīs ģints suga ("Cristatella mucedo").

Avoti: LD

kristbērns   apv.

1. Krustbērns.

Avoti: ME

kristceles   apv.

1. Krustceles.

Avoti: KiV

Kristceli   vietv.

1. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Kristceļi" nosaukums latgaliski.

2. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Kristceļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kristcelieši

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Kristceles" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Kristceles" iedzīvotāji.

3. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Kristceļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kristceļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kantinieku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

Avoti: LC

Kristceļnieki   vietv.

1. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Kristceļnīki" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kristceļnīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Pušas pagastā.

Avoti: LC

kristdēls   apv.

1. Krustdēls.

Avoti: KiV

kristdiena   apv.

1. Krustdiena.

Avoti: ME

kristdūrienis   apv.

1. Krustdūriens.

Avoti: KiV

Kristiānija   vietv.

1. Oslo - Norvēģijas galvaspilsēta, tās nosaukums 1624.-1924. g.

Avoti: PZT

kristiānisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Reliģija, kuras pamatā ir ticība Jēzum Kristum un kura radās Romas impērijā mūsu ēras 1. gadsimtā; kristietība.

Avoti: LLVV

kristianizācija   s.

1. Kristietības ieviešana, pievēršana kristietībai.

Avoti: MLVV

kristianizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Panākt, ka kļūst par kristiešiem; pievērst kristietībai.

Avoti: MLVV

Kristiansanna   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā ("Kristiansand"), Vestagderes filkes administratīvais centrs, osta Skageraka ziemeļu piekrastē, Utras grīvā, 86000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Kristiansunna   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Mēres un Rumsdāles filkē, 24400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kristības   -u, vsk. kristība, -as, s.; rel.

1. Rituāla šķīstīšanas ceremonija, pēc kuras persona tiek uzņemta reliģiskā draudzē.

Dzert kristības— svinēt kristības.

// parasti vsk. Reliģiska darbība, ar ko atbrīvo cilvēku no grēka un padara par baznīcas locekli.

Avoti: LLVV

kristībnieks   -a, v.; novec.

1. Kristību dalībnieks, viesis.

Avoti: LLVV

kristībvārds   novec.

1. Priekšvārds, personas vārds.

Avoti: LV93

kristībzīme   novec.

1. Pēc kristību ceremonijas baznīcas izsniegta apliecība ar kristīšanas apstiprinājumu.

Avoti: LV93

kristiem   apv.

1. Krusteniski.

Avoti: KiV

kristies   krītos, krīties, krītas, pag. kritos; refl.

1. parasti 3. pers. Kļūt ar zemāku līmeni, plakt (par šķidrumu); kļūt zemākam (par šķidruma, ūdenstilpes līmeni); krist (7).

2. Pazemināties (parasti par temperatūru, spiedienu); krist (8).

Barometrs krītas (arī krīt)— saka, ja barometrs rāda atmosfēras spiediena pazemināšanos.

Tvaiks krītas (arī krīt)— saka, ja samazinās tvaika radītais spiediens.

Avoti: LLVV

kristietība   -as, s.; parasti vsk.

1. Reliģija, kuras pamatā ir ticība Jēzum Kristum un kura radās Romas impērijā mūsu ēras 1. gadsimtā; kristiānisms.

Avoti: LLVV

kristietis   -ša, v.

1. Kristietības piekritējs; kristīgās baznīcas loceklis.

Avoti: LLVV

kristietisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kristietību, tai raksturīgs.

Avoti: MLVV

kristietisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Kristietība, kristiānisms.

Avoti: LLVV

kristīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kristietību, tai raksturīgs.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, kura reliģija ir kristietība.

2. sar. Vienlīdzīgs, taisnīgs, brālīgs (par sadalījumu).

Avoti: LLVV

kristīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kristīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kristin   apst.

1. Savienojumā ar verba "krist" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu; krišus (2).

Avoti: LLVV

Kristīnehamna   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā ("Kristinehamn"), Vermlandē, osta Vēnera ezera ziemeļaustrumu krastā, 17800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Kristīnestāde   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Pohjanmā reģionā, 7100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kristinga   apv.

1. Krustenisks.

Avoti: ME

kristinis   apv.; hip.

1. Ārstniecības ziepjusakne ("Saponaria officinalis").

Avoti: Aug2

kristinišķi   apv.

1. Krusteniski.

Avoti: KiV

kristinki

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kristinki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kristinkieši

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kristinki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kristiņkas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

Kristiņki   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kristiņkas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kristiņkys   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kristiņkas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kristiņš   rel.

1. Kristus.

Avoti: GT

kristīšana

1. Kristiešu sakraments, ar ko jaunkristīto uzņem draudzē, kulta darbība - rituāla šķīstīšana ar ūdeni, apslakot ar to vai iegremdējot tajā.

Avoti: EV

kristīt   kristīju, kristī, kristī, arī kristu, kristi, krista, pag. kristīju; trans.

1. rel. Veikt (kā) kristības ceremoniju; pakļaut (ko) kristībai.

Kristītais (arī kristāmais) vārds— vārds, kurā (bērns) nosaukts kristības ceremonijā.

2. sar. Atšķaidīt (kādu šķidrumu) ar surogātu, piemaisīt (kādai vielai) surogātu.

Avoti: LLVV, KnV

kristītais   rel.

1. Cilvēks, kas ir saņēmis kristības sakramentu.

Avoti: GT

kristīties   kristījos, kristījies, kristījas, arī kristos, kristies, kristās, pag. kristījos; refl.; rel.

1. Tikt kristītam (1).

Avoti: LLVV

Kristjānsanna   vietv.; novec.

1. Kristiansanna - pilsēta Norvēģijā.

Avoti: PZT

Kristjānstade   vietv.; novec.

1. Krišanstade - pilsēta Zviedrijā.

Avoti: PZT

Kristjānsunna   vietv.; novec.

1. Kristiansunna - pilsēta Norvēģijā.

Avoti: PZT

kristmāte   apv.

1. Krustmāte.

Avoti: ME

kristmeterām   apv.

1. Šķībi un greizi.

Avoti: KiV

kristniecība   apv.

1. Kristīgums.

Avoti: ME

kristnieks   apv.

1. Kristietis.

Avoti: ME

Kristobala   vietv.

1. Kristobala Kolona smaile - augstākā virsotne Kolumbijā, Ziemeļrietumu Andos, augstums - 5775 m.

Avoti: PZT

kristobalīts

1. Minerāls, silīcija dioksīda SiO2 polimorfa modifikācija, augsttemperatūras (virs 1470 Celsija grādiem) silīcija dioksīda paveids, kas kristalizējas silikātmateriālos.

Avoti: ZTV

kristobieši

1. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Krištobi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kristocentrisks   rel.

1. Tāds teoloģiskās domāšanas virziens, kas savu uzskatu centrā izvirza kristoloģiju.

Avoti: RtV

Kristofers   mit.

1. Kristietības mitoloģiskajā tradīcijā un leģendās - moceklis, kas dzīvoja imperatora Decija valdīšanas laikā ap 250. g., bijis labsirdīgs milzis un drosminieks, kas meklē varenāko valdnieku, lai tam kalpotu.

Avoti: Mit

kristoloģija   rel.

1. Mācība par Jēzus Kristus personu un darbu.

Avoti: RtV

Kristovala   vietv.; novec.

1. Kristovala Kolona kalns - Kristobala Kolona smaile.

Avoti: PZT

Kristpurs   vietv.

1. Purvs Talsu novada Valdgales pagastā, ~8 km uz ziemeļrietumiem no Talsiem, platība - 559 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 1,7 m, lielākais dziļums - 5 m, vietām zem kūdras sapropelis; Kristu purvs.

Avoti: La1, LD

krists   apv.

1. Krusts.

2. rel. Krucifikss.

3. rel. Kristīšana, kristību ceremonija.

4. Divas līnijas, kas krusto viena otru.

5. Smags darbs; smagi dzīves apstākļi.

6. Spēļu kārts ar shematisku āboliņa lapas zīmi.

7. Cilvēka ķermeņa apvidus mugurpusē ap jostas vietu; dzīvnieka muguras apvidus ap gūžām.

8. Dažu priekšmetu, ierīču, mehānismu detaļa, piemēram, tītavu detaļa - krusteniski salikti koka stieņi.

Avoti: SiV

kristtēvs   apv.

1. Krusttēvs.

Avoti: KiV

Kristu   vietv.; nelok.

1. Kristu purvs - Kristpurs Talsu novada Vldgales pagastā.

Avoti: LD, La1

kristums   apv.

1. Krišana, kritums, lejupslīde.

Avoti: NeV

Kristurusekujeska   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Hargitas žudecā, 9650 iedzīvotāju (2011. g.); Sēkejkerestūra.

Avoti: Wi, PuA

kristus   rel.

1. Grieķu vārds, kas atbilst vārdam mesija; sākotnēji to attiecināja uz Jēzu no Nācaretes, bet vēlāk tas sāka funkcionēt vairāk kā Jēzus vārds un nevis tituls.

Avoti: R1

kristus   apv.

1. Krusteniski.

Avoti: ME

Kristus

1. Kristiešu tradīcijā kristietības pamatlicējs, dievcilvēks; Jēzus Kristus; vārda "mesija" tulkojums sengrieķu valodā.

Avoti: LPE

Kristužāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LC

kriša   žarg.

1. Jumts.

2. Aizsegs, kriminālgrupa, kas it kā pasargā biznesmeņus no citu kriminālapdraudējumiem.

3. Policijas darbinieks, kas pasargā kriminālgrupu no atmaskošanas.

Kriša pajehala, arī kriša pojehala, arī aizbrauc kriša— sajuka prātā; traks palika.

Avoti: SLG

krišana

1. Materiāla objekta brīva vertikālā kustība smaguma spēka iespaidā.

Avoti: ZTV

Krišana   vietv.

1. Vēsturisks novads Rumānijas ziemeļrietumu pierobežā, no X gs. vaivadija Ungārijas karalistē, no 1451. g. - Transilvānijas satāvdaļa, tagad - Bihoras un daļēji - Aradas žudecs.

Avoti: PZT

Krišani   vietv.

1. Balvu novada Krišjāņu pagasta apdzīvotās vietas "Krišjāņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krišāni   vietv.

1. Balvu novada Krišjāņu pagasta apdzīvotās vietas "Krišjāņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krišanstade   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā ("Kristianstad"), Skones lēnes administratīvais centrs, 35700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, PZT

Krišbarona   žarg.

1. Krišjāņa Barona iela (Rīgā).

Avoti: SLG

kriši   apv.

1. Vārpainā krauklene ("Actaea spicata").

Avoti: Aug2

kriši   apv.

1. Dažādi atkritumi.

Avoti: ME

krišjānieši

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Krišjāņi" iedzīvotāji.

2. Balvu novada Krišjāņu pagasta apdzīvotās vietas "Krišjāņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krišjāņenieki

1. Dobeles novada Dobeles pagasta apdzīvotās vietas "Krišjāņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krišjāņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Balvu novadā 50 km no Balviem, izveidojusies bijušās Ruskulovas muižas ("Ruskuly") teritorijā, pagasta centrs.

2. Krišjāņu pagasts - pagasts Balvu novada dienvidu daļā, robežojas ar Bērzpils un Tilžas pagastu, kā arī ar Kārsavas un Rēzeknes novadu.

Krišjāņu pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Tilžas pagasta teritorijas dienvidrietumu daļā.

Avoti: LPag, LC, LE1

kriška

1. Griška.

2. žarg. Kritisks stāvoklis.

3. žarg. Beigas, cauri, gals.

Avoti: ĒiV, Žrg, JV

Kriškalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā.

Avoti: LC

kriškalnieši

1. Pļaviņu novada Aiviekstes pagasta apdzīvotās vietas "Kriškalni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kriškanāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Dunavas pagastā.

Avoti: LC

Kriškāni   vietv.

1. Aknīstes novada Aknīstes pagasta apdzīvotās vietas "Ancīši" bijušais nosaukums.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

kriški   apv.

1. Krāsns vilkmes nosprostotājs, dūmvada aizdare (vāks, metāla plāksne).

Avoti: KnG

Kriškināni   vietv.

1. Jēkabpils novada Dunavas pagasta apdzīvotās vietas "Kriškanāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kriškinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

Avoti: LC

krišķāns   apv.

1. Kristietis.

Avoti: ME

krišķis   apv.

1. Neliela alkohola porcija.

Avoti: ME

Krišna   vietv.

1. Upe Indostānas pussalas vidienē (angļu val. "Krishna"), Indijā, garums - 1400 km, sākas Rietumgatos 1337 m vjl., 64 km no Arābijas jūras piekrastes, ietek Bengālijas līcī.

Avoti: LģE

Krišna   mit.

1. Dievība hinduismā; sākotnēji to pielūdza kā dieva Višnu iemiesojumu.

Starptautiskā Krišnas apziņas biedrība— mūsdienu hinduistu bhakti kults, kas ir ļoti izplatīts Eiropā un Amerikā, ticīgie dzeltenās drānās un noskūtām galvām dzied mantru "Harē Krišna", kas ļauj viņiem sasniegt ekstātisku vienotību ar Dievu.

Avoti: SV99, MrJ

krišnaīti   rel.

1. Krišnas pielūdzēji.

2. Starptautiskās Krišnas apziņas biedrības locekļu neoficiāls apzīmējums.

Avoti: RtV, IdV

krišnaīts   v.

1. Hinduisma dievības Krišnas pielūdzējs; 1966. gadā ASV dibinātās reliģiskās kustības Krišnas apziņas biedrības draudzes loceklis.

Avoti: MLVV

krišņas   apv.

1. Dažādi atkritumi; kriši.

Avoti: ME

krīšņāt   apv.

1. Bieži krist.

Avoti: ME

krišņi   apv.

1. Dažādi atkritumi; kriši.

Avoti: ME

Krištobi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Stabulnieku pagastā.

Avoti: LC

krištobieši

1. Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Krištobi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krištopeni   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Krištopeņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Krištopeņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Krišupīte   vietv.

1. Piejūras zemienes Vidzemes piekrastes upe Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā, ietek Rīgas līcī pie Kuivižiem, garums - 10 km, kritums - 21 m, ietekā zvejas kuģu piestātne.

Avoti: LD

krišus   apst.

1. Krītot.

Klupšus krišus— lielā steigā, arī satraukumā (doties, virzīties), parasti tā, ka ķeras kājas, tā, ka nevar veikli paiet; klupdams krizdams.

2. Savienojumā ar verba "krist" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

Krita   mit.

1. Gada pirmais ceturksnis vai vēdisko laikmetu jugu cikla pirmais periods.

Avoti: SvN

krītains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur krītu.

2. Tāds, kas ir noziests, notraipīts ar krītu.

Avoti: LLVV

kritajuga   mit.

1. Indiešu mitoloģijā - ideālais laiks, kas ildzis 1728000 gadu, kad cilvēki dzīvojuši bez rūpēm un nepazinuši slimības, un visi zemojušies tikai vienam dievam.

Avoti: MitJ

krītaka   -as, s.; hidrotehn.

1. Izbūve aizsprostam pāri krītošo ūdeņu uztveršanai.

Avoti: LLVV

kritala   -as, s.

1. Kritis, satrunējis koks.

2. apv. Kāda dzīvnieka maita, trūdēt sācis ķermenis.

Avoti: LLVV

kritals   apv.

1. Nokritis zemē, sapuvis koks vai koku kārta.

2. Kāda dzīvnieka maita, trūdēt sācis ķermenis.

Avoti: NeV

kritaļa   apv.

1. Nokritis zemē, sapuvis koks vai koku kārta.

2. Kāda dzīvnieka maita, trūdēt sācis ķermenis.

Avoti: NeV

krītaļa   apv.

1. Bedres veida lamatas.

Avoti: ME

kritaļāt   apv.

1. Bieži, nelielā daudzumā krist.

Avoti: ME

krītaļāt   apv.

1. Bieži, nelielā daudzumā krist.

Avoti: ME

krītamais   sar.

1. Epilepsija.

Avoti: Sin

krītams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> krist.

2. sar. Savienojumā ar "kaite": epilepsija.

Krītamais širmis— izpletnis.

Avoti: LLVV, KV

krītamvaina   apv.

1. Epilepsija.

Avoti: ViV

krītāties   apv.

1. Izklīst, nozust, pazust.

Avoti: ME

krīte   apv.

1. Krīts.

Avoti: ME

kriteklis   novec.

1. Izplētnis.

Avoti: LV93

kritelis   apv.

1. Nokritis zemē, sapuvis koks vai koku kārta.

2. Kāda dzīvnieka maita, trūdēt sācis ķermenis.

Avoti: NeV

kritene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Zemes iegruvums (ieplakas, iedobuma formā), kas izveidojies, pazemes ūdeņiem izskalojot iežu slāni.

Avoti: MLVV

kritenis   -ņa, v.

1. Kritala.

2. celtn. Gropē ielaists būvkoks (piemēram, durvju, žogu konstrukcijās).

3. apv. Žogs, kura šķērskoku gali balstās stabu gropēs.

4. Slazds, lamatas.

Avoti: LLVV, TlV

krītenis   -ņa, v.

1. Kritala.

2. celtn. Gropē ielaists būvkoks (piemēram, durvju, žogu konstrukcijās).

3. apv. Žogs, kura šķērskoku gali balstās stabu gropēs.

4. novec. Izpletnis.

Avoti: LLVV, ME

kritenisks   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Statenisks.

Avoti: LLVV

kriteņi

1. Kritalas.

Avoti: Sin

kritērijs   -a, v.

1. Noteicošā būtiskā pazīme, kas atšķir, norobežo priekšmetus, parādības.

Patiesības kritērijs filoz.— kritērijs, ko izmanto, lai noteiktu, piemēram, sprieduma, hipotēzes atbilstību objektīvajai īstenībai.

2. fizk. Velotreka sacensību paveids ar īpašu punktu skaitīšanas sistēmu.

Avoti: LLVV

kritēties   apv.

1. Grozīties gultā.

Avoti: ME

krītēties   apv.

1. Nobriest, nogatavoties.

Avoti: ME

kriticēt   novec.

1. Kritizēt.

Avoti: LME

kriticisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Kantisms - I. Kanta un viņa piekritēju t. s. kritiskā filozofija, arī sekotāju attīstītie filozofijas virzieni.

2. Filozofiska metode - pirms izziņas procesa analizēt domāšanas iespējas un izziņas robežas.

Avoti: SV99

kritienis   apv.

1. Kritiens.

Avoti: KiV

kritienleņķis   mil.

1. Leņķis starp trajektorijas pieskari kritienpunktā un šaušanas līmeni.

Avoti: MIL

kritienlīnija   mil.

1. Trajektorijas pieskare kritienpunktā.

Avoti: MIL

kritienpunkts   mil.

1. Trajektorijas krustpunkts ar šaušanas līmeni (horizontālu plakni, kas iet caur izlidošanas punktu).

Avoti: MIL

kritiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> krist (1).

Brīvais kritiens— kritiens lēcienā ar izpletni līdz izpletņa atvēršanās momentam.

2. Vienreizēja paveikta darbība --> krist (2).

3. Vienreizēja paveikta darbība --> krist (11).

4. Vienreizēja paveikta darbība --> krist (14).

Avoti: LLVV

kritīgs   apv.

1. Grēcīgs, maldīgs.

Avoti: ME

kritika   -as, s.

1. parasti vsk. Salīdzinoša analīze, vērtējums (izceļot pozitīvo un norādot uz trūkumiem).

2. Mākslas zinātņu nozare, kas nodarbojas ar sava laika mākslas darbu, tās procesu analīzi un vērtēšanu.

Avoti: LLVV

kritiķēt   novec.

1. Kritizēt.

Avoti: LME

kritiķis   -ķa, v.

1. Kritikas (2) speciālists.

2. reti. Cilvēks, kas kritiski analizē, vērtē kādu parādību, procesu.

Avoti: LLVV

kritin   apv.

1. Savienojumā "kritin krist" izsaka darbības "krist" pastiprinājumu.

Avoti: ME

kritināt   apv.

1. Paklupināt, nogāzt.

2. Nomelnot, kritizēt.

Avoti: ME

krītiņš   -a, v.

1. Dem. --> krīts (2).

Krāsainais krītiņš— pasteļa tehnikā izmantojamā sausā krāsa, ko iegūst, sapresējot krāsu pigmentus ar krītu (arī ģipsi, talku u. tml.) un īpašu līmes maisījumu; pasteļkrāsa.

Avoti: LLVV, KV

krītiņš   -a, v.

1. Īpašs lokveida (tīkla auduma vai stiepļu) tīkls (vēžošanai) ar detaļu ēsmas piestiprināšanai.

Avoti: LLVV

kritis   sar.

1. Paklīdis, izvirtis.

Avoti: Sin, KnV

kritisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur kritiku (1); tāds, kurā izpaužas kritika (1).

Kritiskais reālisms— Filozofijas virziens (19. gadsimtā Vācijā), kas teoloģiski interpretēja dabas zinātņu atziņas.

2. Saistīts ar kritiku (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kritisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Bīstams, sarežģīts, smags.

2. Tāds, kas izraisa krasas pārmaiņas.

Kritiskais stāvoklis— termodinamisks stāvoklis, kad zūd atšķirība starp vielas gāzveidīgo un šķidro fāzi.

Kritiskā masa— vismazākā skaldāmo materiālu masa, kurā iespējama kodolu dalīšanās ķēdes reakcija.

Avoti: LLVV

kritiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kritisks 1(1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kritiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kritisks 2(1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kritisks 2(2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kritizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Analizēt, apspriest, novērtēt (izceļot pozitīvo un norādot uz trūkumiem).

Avoti: LLVV

kritizētājs   -a, v.

1. Darītājs --> kritizēt.

2. Savienojumā "kritizētājs reālisms": reālisma forma (sākot ar 19. gadsimta vidu), kam raksturīga sabiedrības dzīves un cilvēku psihes daudzveidības, sarežģītības atspoguļojums, sasniedzot augstu vispārinājuma pakāpi.

Avoti: LLVV

krītne   novec.

1. Tektonisks traucējums, kur ar lūzuma plaisu zemes garozā viens slāņu komplekss jeb blāķis pārmainījis savu stāvokli attiecībā pret otru, nokrītot uz leju, paceļoties uz augšu vai sabīdoties sāniski.

Avoti: KV

kritnis   -ņa, v.; hidrotehn.

1. Ūdensvades būve, kas paredzēta lielu slīpumu pārvarēšanai, koncentrējot gultnes kritumu iespējami īsā ceļa posmā un izvairoties no garu gultnes posmu nostiprināšanas.

Avoti: EV

kritņus   apv.

1. Krītot, krišus.

Avoti: ME

kritofonoskops   novec.

1. Aparāts, kas pārveido redzamos vai dzirdamos signālos kriptofona pārraidītos signālus.

Avoti: KV

krītojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> krītot (1).

Avoti: LLVV

krītomantija   novec.

1. Pareģošana ar miežu graudiem.

Avoti: KV

krītonis   apv.

1. Cilvēks, kas slimo ar epilepsiju jeb krītamo kaiti.

Avoti: ME

kritons   apv.

1. Katūns.

Avoti: ĒiV

krītot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pārklāt ar maisījumu, kas gatavots no atduļķota krīta, un līmes ūdens.

2. tekst. Skalot audumus ar nogulsnēta krīta un ūdens maisījumu.

Avoti: LLVV

krītpapīrs   -a, v.

1. Īpaši apstrādāts papīrs ar ļoti baltu, gludu virsmu (parasti attēlu iespiešanai).

Avoti: LLVV

krīts   -a, v.

1. Organiskas izcelsmes, parasti balts, nogulumiezis.

Krīta periods— mezozoja ēras trešais (pēdējais) periods un sistēma pirms ~137-67 mlj gadu.

Krīta formācija— krīta periods.

2. No šī ieža iegūts materiāls (gabals, pulveris, šķīdums), ko izmanto, piemēram, celtniecībā, krāsu gatavošanā, stikla rūpniecībā.

Bāls kā krīts— ļoti bāls.

Krīta bālumā— ļoti bāls.

Balts kā krīts— ļoti balts.

Krīta baltumā— ļoti balts.

3. parasti vsk. Glezniecības tehnika, kurā izmanto krāsainos kātiņus (pasteļkrāsas); pasteļtehnika.

// poligr. Estampa tehnikas paņēmiens, kurā izmanto litogrāfijas krītu.

Avoti: LLVV

krīts   novec.

1. Vēžu tīkls, parasti ķesele.

2. Tīkls zivju ķeršanai vienam cilvēkam.

3. Tīkla soma zivju nešanai.

Avoti: KV

krītširmis   -mja, v.; novec.

1. Izpletnis.

Avoti: LLVV

krituļi   apv.

1. Kritalas, kritaļi.

Avoti: ME

kritumi

1. Kritalas.

Avoti: Sin

kritumiņš   novec.

1. Dem. --> kritums.

Avoti: LV93

kritums   -a, v.

1. Stāvus lejupejošs (parasti ceļa, kalna, upes gultnes) slīpums.

2. Starpība (parasti starp līmeņiem).

Strāvas kritums— sprieguma starpība starp diviem elektriskās ķēdes punktiem.

3. Posms, kurā ir krītošais intervāls vai pakāpeniski klusināta dinamika (piemēram, melodijā).

4. Spēja (kā) samazināšanās, zudums (parasti pēc spraiga, aktīva posma).

Avoti: LLVV

kritums   -a, v.; reti.

1. dsk. Kritalas.

2. Nobeidzies dzīvnieks.

Avoti: LLVV

kritungs   apv.

1. Katūns.

Avoti: ĒiV

kritušais   -ā, v.

1. Cilvēks, kas ir nonāvēts karā, kaujā.

Avoti: LLVV

kriučene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

kriuklene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

kriuks   izsauk.

1. Kriukš.

Avoti: LLVV

kriukstēt   parasti 3. pers., kriukst, pag. kriukstēja; intrans.

1. Kriukšķēt.

Avoti: LLVV

kriukš   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu īslaicīgu, asu troksni, kas rodas, piemēram, ja kas ciets, sakaltis tiek kosts, spiests.

Avoti: LLVV

kriukščene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

kriukšēt   parasti 3. pers., kriukš, pag. kriukšēja; intrans.

1. Radīt īslaicīgu, asu troksni (piemēram, par ko cietu, sakaltušu, kas tiek kosts, spiests); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

kriukšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt kriukšķ.

Avoti: LLVV

kriukšis   apv.

1. Degvīna mēriņš.

Avoti: ME

kriukšķene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

kriukšķēt   parasti 3. pers., kriukšķ, pag. kriukšķēja, intrans.

1. Radīt īslaicīgu, asu troksni (piemēram, par ko cietu, sakaltušu, kas tiek kosts, spiests); atskanēt šādam troksnim.

Avoti: LLVV

kriukšķīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas kriukšķ.

Avoti: LLVV

kriukšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) vairākkārt kriukšķ.

Avoti: LLVV

kriukšķis   -ķa, v.

1. Īslaicīgs, ass troksnis, kas rodas, piemēram, ja kas ciets, sakaltis tiek kosts, spiests.

2. sar. Neliels alkoholiska dzēriena daudzums.

3. žarg. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: LLVV, SLG

kriuķene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

kriupene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

kriuzene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Kriva   vietv.

1. Kriva Palanka - pilsēta Maķedonijā, Ziemeļaustrumu reģionā, 14600 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: Wi, LpA

Krivacnīki   vietv.

1. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Krivoki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

krivada   apv.

1. Negadījums, nepatikšanas; ķibele; ķeza.

Avoti: ME

Krivaja   vietv.

1. Upe Bosnijā un Hercogovinā, Bosnas labā krasta pieteka (Donavas baseinā).

2. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Cipas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA, Wi

Krivaki   vietv.

1. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Krivoki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krivanda   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Krivandu purvs— Krīvandas purvs.

Avoti: LC, LD, La1

Krīvandas   vietv.; nelok.

1. Krīvandas purvs - zemais purvs Ciblas novada Līdumnieku pagastā, platība - 1258 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 2,7 m, 415 ha nosusināti; Krivandu purvs.

Avoti: La1, LD

krivandieši

1. Ciblas novada Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Krivanda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krivāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

Krīvāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

2. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Krivāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

krivānieši

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Krīvāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krīvānieši

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Krīvāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krivasi   apv.

1. Sasalušas zemes kukuržņi.

Avoti: TiA

Krivašeji   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Krivošeji" nosaukuma variants.

Avoti: LC

krivažains   apv.

1. Kruvešains.

Avoti: ViV

krivaži   apv.

1. Kruveši.

Avoti: ViV

krivčene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Krivčenska   vietv.

1. Krivčenskas salaktītu ala - salaktītu ala Ukrainā, Podolijas augstienē, alas labirintu garums - 18,8 km.

Avoti: PZT

kriveķ   žarg.

1. Piedzerties.

Avoti: KZ

krivele   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krīvene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Krīveni   vietv.

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Krīveņi" nosaukums latgaliski.

2. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Krīveņi" nosaukums latgaliski.

3. Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Krīviņi" nosaukums latgaliski.

4. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Krīveņi" nosaukums latgaliski.

5. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Krīveni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

krīvenieki

1. Tukuma novada Tumes pagasta apdzīvotās vietas "Krīvi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krīvēnieši

1. Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Krīvi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krīveniškas   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Krīviņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krīveņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

4. Dagdas novada Asūnes pagasta apdzīvotās vietas "Rusački" otrs nosaukums.

5. Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Krīviņi" nosaukuma variants.

6. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Krīviņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

krivezis   apv.

1. Kruvesis.

Avoti: ME

krivežains   apv.

1. Kruvešains; krivažains.

Avoti: ViV

kriveži   apv.

1. Kruveši; krivaži.

Avoti: ViV

Krīvi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Cēsu novada Vaives pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Tumes pagastā.

Avoti: LC

Krivica   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Crivitz"), Viskonsinas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

Krīvica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Crivitz"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 4940 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kriviči   -u, v.; vēst.

1. dsk., v. Austrumslāvu cilšu grupa (no 6. gadsimta līdz 9. gadsimtam) Dņepras, Volgas un Daugavas augšteces apgabalos.

2. arī vsk. Šīs cilšu grupas piederīgais.

Avoti: LLVV

Krivijriha   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Dņepropetrovskas apgabala rietumu daļā, pie Saksagaņas ietekas Inguļecā, 656000 iedzīvotāju (2013. g.); Krivojroga.

Avoti: LģE

Krivini   vietv.

1. Lielie Krivini - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Biķernieku pagastā.

Lelī Krivini— Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Krivini" nosaukums latgaliski.

Boļšije Krivini— Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Krivini" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krīvini   vietv.

1. Lelī Krīvini - Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Krivini" nosaukums latgaliski.

2. Mozī Krīvini - Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Krīviņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

krivinieši

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Krivini" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krīvinieši

1. Rēzeknes novada Ozolnieku pagasta apdzīvotās vietas "Krīviņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krīviniški   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Krīviņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

krivinišķi

1. Daugavpils novada Medumu pagasta apdzīvotās vietas "Krivinišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krivinišķieši

1. Daugavpils novada Medumu pagasta apdzīvotās vietas "Krivinišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krīviņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolmuižas pagastā.

3. Lielie Krīviņi - Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Krivini" nosaukuma variants.

4. Mazie Krīviņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

krīvīte   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Krīvkolns   vietv.

1. Balvu novada Bērzkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Krievkalns" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

krivkšķene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krivķene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Krīvmaizes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

Avoti: LC

Krīvmaizis   vietv.

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Krīvmaizes" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Krivodola   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Krivodol"), Vracas apgabalā, 3260 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Krivoje   vietv.

1. Ezers Augšdaugavas pazeminājumā, Krāslavas novada Kaplavas pagastā, 127,6 m vjl., platība - 45 ha, garums - 1,9 km, lielākais platums - 0,3 km, lielākais dziļums - 10,6 m, eitrofs, aizaugums - ~30%, daudz ūdensputnu; Krivojes ezers.

Avoti: La1, LD

Krivojroga   vietv.; vēst.

1. Krivijriha - pilsēta Ukrainā, tās nosaukums krieviski.

Avoti: LģE, Wi

Krivoki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Sutru pagastā.

Avoti: LC

Krīvore   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

Krivoseļci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Avoti: LC

krivoseļcieši

1. Krāslavas novada Piedrujas pagasta apdzīvotās vietas "Krivoseļci" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krivošejeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Biķernieku pagastā.

Avoti: LC

krivošejevieši

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Krivošejeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krivošejevka   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Krivošejeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krivošeji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Krivošejeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

krivpene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Krivs   mit.

1. Austrumslāvu mitoloģijā - kriviču ciltstēvs, saistīts ar zemi.

Avoti: Mit

krīvs   -a, v.; vēst.

1. Seno prūšu, lietuviešu, latviešu priesteris, zintnieks.

Krīvu krīvs— pēc dominikāņu mūka Simona Grūnava apraksta, Romoves valdnieks, kam bijuši pakļauti citi krīvi un priesteri.

Avoti: LLVV, KV

krivule   apv.

1. Prūšu priesteru varas zīme, greizi izliekta nūja; krivulis.

Avoti: TlV

krivūle   novec.

1. Prūsijā un Lietuvā zizlis (spieķis ar saknes gabalu rokturim), ar ko krīvs, vai kāds cits tautas priekšnieks nodeva savam vēstniekam pilnvarojumu aiznest viņa vēsti ciemam, pagastam vai plašākam novadam; arī nododot to kopā ar vēsti no rokas rokā.

Avoti: KV

krivulis   apv.

1. Prūšu priesteru varas zīme, greizi izliekta nūja.

Avoti: TlV

Krīvuore   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Krīvore" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

krīvuška   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Kriwinischek   vietv., vēst., vācu val.

1. Krivinišķu muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Kurcuma pagastā.

Avoti: KV

Kriwiszi   vietv., vēst.

1. Krivinskas muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Andrupenes pagastā.

Avoti: KV

krizantēma   -as, s.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Chrysanthemum"), augs ar lieliem, parasti apaļiem, dažādas krāsas ziediem kurvīšos, >100 sugu, Larvijā kā krāšņumaugus audzē 3 sugas.

Cildotā krizantēma— krizantēmu suga ("Chrysanthemum indicum"), kas ir pamatā visām krustošanas ceļā iegūtajām mūsdienu krizantēmu šķirnēm.

Daudzstumbru krizantēma— krizantēmu suga ("Chrysanthemum multicaule").

Krastmalu krizantēma— krizantēmu suga ("Chrysanthemum paludosum").

Krūmu krizantēma— krizantēmu suga ("Chrysanthenum frutescens").

Ķīļveida krizantēma— krizantēmu suga ("Chrysanthemum carinatum").

Roksburga krizantēma— krizantēmu suga ("Chrysanthenum roxburgii").

Sējuma krizantēma— krizantēmu suga ("Chrysanthemum segetum").

Trejkrāsu krizantēma— ķīļveida krizantāma.

Vainaga krizantēma— krizantēmu suga ("Chrysanthemum coronarium").

Avoti: LLVV, Aug2, PDE, DaE, TaE, LE1

Krīzberga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Grobiņas novada Gaviezes pagastā.

Avoti: LC

Krizburga   vēst.

1. Krustpils senāks nosaukums.

Avoti: KV

krīzdaugs   apv.

1. Krīzdogs - trīsstūrī sienams galvas vai plecu lakats.

Avoti: ME

krīzdogs   apv.

1. Trīsstūrī sienams galvas vai plecu lakats.

Avoti: LE

krizdolaji   apv.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

krizdolāji   apv.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

krizdole   dsk. ģen. -ļu, s.; apv.

1. Ērkšķoga.

Avoti: MLVV

krizdolenes   apv.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

krizdoles   -ļu, vsk. krizdole, -es, s.; apv.

1. dsk. Ērkšķogas (1).

2. Ērkšķogas (2).

Avoti: LLVV

krizdoļogas   apv.

1. Ērkšķogas ("Grossularia").

Avoti: Aug2, LD

krizdore   apv.

1. Ērkšķoga.

Avoti: VV

krīzdrāna   apv.

1. Liels lakats.

Avoti: ME

krīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Bīstams, sarežģīts, smags stāvoklis; sarežģīts pārejas stāvoklis.

2. ek. Ekonomikas stāvoklis, kurā strauji pazeminās galvenie ekonomikas attīstības rādītāji (samazinās ražošana, pieaug bezdarbs, deformējas finanšu sistēma u. tml.).

3. med. Piepešs bīstams pavērsiens slimības gaitā; strauja temperatūras krišanās dažādu slimību (piem., pneimonijas) gadījumā.

4. žarg. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SV99, SLG

krīzene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

krizi

1. Tautība, dzīvo Azerbaidžānas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie dagestāņu grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

krīzītes   apv.

1. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

Avoti: Aug2

krizoļi   apv.

1. Ērkšķogas.

Avoti: ME

krizotēma   bot.

1. Gesnēriju dzimtas ģints ("Chrysothemis").

Jaukā krizotēma— krizotēmu suga ("Chrysothemis pulchella").

Avoti: TaE

krizulis   apv.

1. Pelavu dakšas.

Avoti: KV

krizuļains   apv.

1. Krāsains, raibi izrotāts.

Avoti: ME

krīža   apv.

1. Lepns, iedomīgs cilvēks.

Avoti: ME

krīždrāna   apv.

1. Liels lakats.

Avoti: ME

krīžene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Križevci   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Križevci"), Koprivnicas-Križevcu županijā, 21100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Križevnīki   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Križevņiki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Križevņiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā.

Avoti: LC

krīži   novec.

1. Ērkšķogas.

Avoti: KV

Križina   vietv.

1. Križina grēda - atrodas Austrumsajānos, Krievijā, Krasnojarskas novadā, Kiziras un Kaziras ūdensškirtne, garums - ~200 km, augstums - līdz 2922 m, virsotne klinšainas, nelieli šļūdoņi.

Avoti: PZT

križināt   apv.

1. Vētīt ar križukli.

Avoti: ME

Križini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

Avoti: LC

krīžot   apv.

1. Rakstīt ar krītu.

Avoti: KV, ME

krīžot   apv.

1. Lasīt ērkšķogas (krizdoles, krīžus).

Avoti: KV, ME

Križovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

2. Jaunā Križovka - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

3. Vecā Križovka - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

4. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Gubaniški" daļa, agrāk bija atsevišķs skrajciems.

Avoti: LC

križuka   apv.

1. No saknēm vai zariem pīts neliels groziņš.

Avoti: KV

križuklis   apv.

1. Vairākzaru dakšas vētīšanai.

Avoti: ME

križuļi   apv.

1. Dažādas piestiprināmas rotaslietas.

Avoti: ME

Križuta   vietv.

1. Križuti - apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Cirmas pagastā.

Avoti: LC

Križuti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Cirmas pagastā; Križuta.

2. Križutu ezers - atrodas Latgales augstienes Rēzeknes pazeminājumā, Ludzas novada Cirmas pagastā, 144,4 m vjl., garums - 1,4 km, lielākais platums - 0,6 km, lielākais dziļums - 4,3 m, eitrofs, maz aizaudzis.

3. Križutu strauts - Rēzeknes labā krasta pieteka Rēzeknes novada Griškānu pagastā, garums - 12 km.

Avoti: LC, La1, LE1, LD

krjašeni

1. Kazaņas tatāru etnogrāfiska grupa, XVI-XVIII gs. piespiedu kārtā pareizticībai pievērsto tatāru pēcteči, dzīvo gk. Krievijas Tatarstānas Republikā.

Avoti: PZT

krjostnijs   žarg.

1. Cietuma drošības dienesta, kriminālpolicijas darbinieks.

2. Izmeklētājs.

3. Organizētas kriminālgrupas vadonis.

Avoti: KZ

Krjuleni   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, 9800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Krka   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Krk"), Piejūras-Kalnu županijā, 6300 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Sala Dalmācijas salu ziemeļu grupā (Horvātijā), platība - 408 kvadrātkilometri, austrumu daļa kalnaina, augstums - līdz 569 m.

3. Upe Slovēnijā, Savas labā krasta pieteka.

4. Upe Bosnijā un Hercegovinā un Horvātijā, ietek Adrijas jūrā.

Avoti: Wi, LpA, PZT

Krkonoše   vietv.

1. Kalni (čehu val. "Krkonoše", poļu val. "Karkonosze"), Sudetu ziemeļu daļa uz Polijas un Čehijas robežas, garums - ~40 km, augstākā virsotne - 1602 m (Sņežka).

Avoti: PZT

Krnova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabalā, 24650 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Kroacija   vietv.

1. Kroātija - Horvātijas nosaukums dažās valodās.

Avoti: PZT

kroati   novec.

1. Horvāti.

Avoti: KV

Kroatija   vietv.

1. Horvātija, tās nosaukums vācu, angļu, franču un dažās citās valodās.

Avoti: PZT

krobains   apv.

1. Nelīdzens, grubuļains.

Avoti: ME

krobas   apv.

1. Grumbuļi, nelīdzenumi.

Avoti: ME

krobelains   apv.

1. Grubuļiem līdzīgs, grumbuļains, nelīdzens.

Avoti: ME

krobi

1. Viena no lagūnu ciltīm, dzīvo Kotdivuāras dienvidu piekrastē, valoda pieder pie Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

Krobja   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 4200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1286. g.

Avoti: Wi

krobulēt   apv.

1. Kļūt raupjam, sasprēgājušam; repēt.

Avoti: ViV

krobulis   apv.

1. Koka virsmas nelīdzenums.

Avoti: ME

krobuļains   apv.

1. Raupjš, grbuļains, nelīdzens.

Avoti: ViV

krobuļi   apv.

1. Raupjumi, repējumi, kreveles (uz ādas, ķermeņa daļas).

2. Grubuļi, kruveši.

Avoti: ViV

kroceīni   novec.

1. Skābas diazokrāsvielas, kas vilnu krāso skābes klātbūtnē, bet kokvilnu, papīru - ar alaunu sarkanā krāsā.

Avoti: KV

krociņa

1. Dem. --> kroka.

Avoti: LV93

kroča   novec.

1. Sarkanais kardināla mētelis.

Avoti: SV33

kroda   apv.

1. Dažādi bezjēdzīgi sīkumi.

2. Saknes, koka gabali.

Avoti: ME

krodains   apv.

1. Pilns ar grabažām, pilns ar saknēm.

Avoti: ME

krodzenieks   apv.

1. Krodzinieks.

Kaktu krodzenieks— cilvēks, kas tirgojas ar kandžu.

Avoti: SiV

Krodzinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novada Lauberes pagastā.

Avoti: LC

krodzinieki

1. Ogres novada Lauberes pagasta apdzīvotās vietas "Krodzinieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krodzinieks   -a, v.

1. Kroga īpašnieks vai nomnieks, kas arī apkalpo viesus.

// sar. Cilvēks, kas apkalpo viesus vietās, kur pārdod alkoholiskos dzērienus.

2. s. Kroga īpašnieka sieva.

Avoti: LLVV

krodziņš

1. Dem. --> krogs.

Avoti: LV93

krodzniecība   ek.; novec.

1. Saimnieciskās darbības nozare, kas saistīta ar viesu apkalpošanu krogos, traktieros u. tml.

Avoti: Ztv1

krodznieks   apv.

1. Krodzinieks.

Avoti: KV

Krofordsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Crawfordsville"), Indiānas štatā, 16000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

krofteri

1. Sīkie fermeri Holandē, nomnieki.

Avoti: SV69

Kroga   vietv.; nelok.

1. Kroga ezers - atrodas Raunas novada Drustu pagastā, 173 m vjl., platība - 10,7 ha, garums - ~0,7 km, lielākais platums - ~0,3 km; Krogus.

Avoti: LD, La1

krogabrālis   sar.

1. Dzērājs.

Avoti: Sin

Krogasēta   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

Avoti: LC

krogasētieši

1. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Krogasēta" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krogāt   apv.

1. Kroģēt.

Avoti: ME

Kroglio   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Croglio"), Tičīno kantonā, 880 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

krogot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; vēst.

1. Tirgoties krogā (1) - parasti par krodzinieku.

Kroģējamā (arī krogojamā) istaba— kroga telpa, kurā pērk un arī patērē nopirkto.

Avoti: LLVV

krogpakaļa   apv.

1. Vieta aiz kroga; kroga sētas puse.

Avoti: ViV

krogs   -a, v.

1. vēst. Celtne ceļotāju un zirgu atpūtai; alkoholisko dzērienu, arī dažu citu preču pārdotava un dzertuve, izpriecu vieta.

Kroga brālis— dzērājs; krogusbrālis.

2. sar. Restorāns, kafejnīca, bufete.

Avoti: LLVV, KnV

Krogsētas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Kuldīgas novada Snēpeles pagastā.

2. Krogsētu valks - Sprincupes labā krasta pieteka Kuldīgas novada Kurmāles un Pelču pagastā, garums - ~7 km.

Avoti: LD, La1

krogsētnieki

1. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Krogsēta" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krogsils   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ķekavas novada Ķekavas pagastā.

Avoti: LC

krogus   -us, v.

1. vēst. Celtne ceļotāju un zirgu atpūtai; alkoholisko dzērienu, arī dažu citu preču pārdotava un dzertuve, izpriecu vieta.

Krogus paps (arī papus, papa)— krodzinieks.

Krogus mamma— krodziniece.

Krogus brālis— dzērājs; krogusbrālis.

2. sar. Restorāns, kafejnīca, bufete.

Avoti: LLVV

Krogus   vietv.; nelok.

1. Krogus ezers - atrodas Raunas novada Drustu pagastā, 173 m vjl., platība - 10,7 ha, garums - ~0,7 km, lielākais platums - ~0,3 km; Kroga ezers.

Avoti: La1, LD

krogusbrālis   -ļa, v.; sar.; iron.

1. Dzērājs.

Avoti: LLVV

krogzemis   novec.

1. Zemnieks, kas apkopa krogus zemi.

Avoti: KV

Krogzemji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kocēnu novada Kocēnu pagastā.

Avoti: LC

kroģelis   apv.

1. Dem. --> krogs.

Avoti: ME

kroģeris   -ra, v.; apv.

1. Krodzinieks.

Avoti: LLVV

kroģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, intrans.; vēst.

1. Tirgoties krogā (1) - parasti par krodzinieku.

Kroģējamā (arī krogojamā) istaba— kroga telpa, kurā pērk un arī patērē nopirkto.

Avoti: LLVV

kroģētājs   apv.

1. Krodzinieks.

Avoti: ME

krohobors   žarg.

1. Kameras vecākais.

2. Sīkumzaglis.

3. Skopulis.

Avoti: KZ

Krohten   vietv., vēst., vācu val.

1. Krotes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Krotes pagastā.

Avoti: KV

Kroidona   vietv.

1. Lielbritānijas galvaspilsētas Londonas administratīvs rajons ("Croydon"), atrodas pilsētas daļā uz dienvidiem no centra.

Avoti: PZT, Wi

kroiķ   žarg.

1. Mānīt, izmānīt naudu.

Avoti: KZ

kroisejs   novec.

1. Zelta monēta ap 8 g svarā, karaļa Kroisa laikā Mazāzijā 6. gs. p. m. ē.

Avoti: KV

Kroja   vietv.

1. Abavas labā krasta pieteka Ugāles pagastā, garums - 9 km.

2. Mūšas (Mūsas augšteces) labā krasta pieteka Lietuvā, Šauļu apriņķī, garums - 60 km.

3. ģeol.; vēst. Krojas svīta - Elejas svītas nosaukums 1959.-1981. g.

4. ģeol.; vēst. Krojas pasvīta - Elejas svītas nosaukums 1954.-1959. g.

Avoti: LD, LPag

kroji

1. Tauta Indonēzijā, pieder pie redžanglampongiem, dzīvo Sumatras salas dienvidu piekrastē, valoda pieder austronēziešu saimes indonēziešu grupai, tuva malajiešu valodai, reliģija - islāms (sunnisms šafiisms), animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

krojs   apv.

1. Piegrieztne.

Avoti: KiV

kroka   -as, s.

1. Nelīdzens viļņveida (virsmas) veidojums.

2. Atkarens, nokarens (ādas) veidojums; rieva (ādā).

3. med. Galvas smadzeņu puslodes vai smadzenīšu virsmas daļa, kas atrodas starp divām rievām.

4. ģeol. Viļņveida (ieža slāņa) izliekums.

Kroku kalni— kalni, ko veido iežu krokas.

Avoti: LLVV, TM

kroka   apv.

1. Krīklis ("Anas crecca").

2. Gārgale ("Gavia").

Avoti: ME

krokaine   apv.

1. Krokaini sieviešu svārki.

Avoti: ME

krokainīši

1. apv. Krokaini sieviešu svārki.

2. dsk. Krokainītis.

Avoti: ME

krokainītis

1. dsk. Vaboļu kārtas sēņmīļu dzimtas ģints ("Enicmus"), Latvijā konstatētas 11 sugas, vaboļu kermenis 1,0-2,2 mm garš, plakans, brūns līdz brūnganmelns, sastopami uz piepēm u. c. sēnēm, putnu ligzdās, kūtīs (uz pūstošām organiskām atliekām).

Mazais krokainītis— krokainīšu suga ("Enicmus minutus").

Brūnais krokainītis— krokainīšu suga ("Enicmus transversus").

Ligzdu krokainītis— krokainīšu suga ("Enicmus nidicola").

Avoti: LD

krokains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir krokas (1); tāds, kas ir sakārtots krokās (1).

2. Grumbains (1).

3. Tāds, kur ir krokas (3).

Avoti: LLVV

krokainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> krokains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> krokains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> krokains (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

krokāni

1. Antifeodālās zemnieku kustības dalībnieki 16. gs. b. - 17. gs. Francijā.

Avoti: LPE

krokāt   apv.

1. Krokot.

Avoti: LV93

krokauts   apv.

1. Krokots lakats.

Avoti: ME

krokbiksītes

1. Greznas sieviešu apakšveļas vaļīgas, piejostā savilktas bezstaru biksītes, kas darinātas no zīdaina izskata drānas, parasti ar krokojošos lejasmalu gar cirkšņa līniju.

Avoti: ZTV

krokete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dažādu (piemēram, gaļas, dārzeņu) attiecīgi sagatavotu produktu masas apaļš vai iegarens veidojums.

Avoti: LLVV

krokets   -a, v.; fizk.; parasti vsk.

1. Sporta spēle, kurā ar koka āmuriem vada bumbiņu cauri vairākiem noteiktā kārtībā izvietotiem vārtiņiem.

Avoti: LLVV

krokidolīts   -a, v.

1. Ribekita paveids - minerāls ar šķiedrainu uzbūvi, iezilganu krāsu; zilais azbests.

Avoti: LLVV

krokijs

1. Uzmetums - neliels grafikas, glezniecības vai tēlniecības darbs brīvā, ātrā izpildījuma manierē.

2. Apvidus plāns, kas izgatavots pēc acumēra.

Avoti: LPE

krokits   novec.

1. Krokets.

Avoti: KV

krokla   apv.

1. Kroka.

Avoti: ME

kroklapa   apv.

1. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: Aug2

kroklapas   apv.

1. Rasaskrēsliņi ("Alchemilla").

2. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: Aug2

kroklēt   apv.

1. Krokot.

Avoti: ME

krokmels   apv.

1. Stērķele.

Avoti: TiA

krokodilāda   -as, s.

1. Krokodila āda (parasti izstrādāta).

Avoti: LLVV

krokodilis   novec.

1. Krokodils.

Avoti: LME

Krokodilrifīra   vietv.

1. Upe Dienvidāfrikas Republikā ("Krokodilriver"), Limpopo labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

krokodīls   žarg.

1. Neglīta meitene.

2. Automašīna KRAZ.

3. Saspraude ar rievotām malām; knaģis.

Avoti: SLG

krokodils   -a, v.

1. dsk.; zool. Rāpuļu klases kārta ("Crocodilia"), kuras pārstāvjiem raksturīgs garš rumpis, ļoti īsas kājas, ragvielas un kaula bruņas uz muguras un astes, 3 dzimtas.

2. Šīs kārtas dzimta ("Crocodilidae"), kurā ir 3 ģ., 13 s.

3. Šīs dzimtas ģints ("Crocodilus"), kurā ir 11 s.

Nīlas krokodils— krokodilu suga ("Crocodilus niloticus").

Šķautngalvas krokodils— krokdilu suga ("Crocodilus porosus").

Avoti: LLVV

krokoģils   žarg.

1. Tualetes pods.

Avoti: KZ

krokojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> krokot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> krokot (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> krokot (3).

Avoti: LLVV

krokosmija   bot.

1. Viendīgļlapju klases liliju apakšklases skalbju dzimtas ģints ("Crocosmia"), kuras atsevišķas sugas Latvijā audzē kā krāšņumaugu; montbrēcija.

Avoti: LD

krokoss   apv.

1. Safrāna krokuss ("Crocus sativus").

Avoti: KnV

krokošanās   ģeol.

1. Zemes iežu slāņu izliekšanās sānspiediena rezultātā, uz augšu izliektās krokas sauc par antiklinālēm, uz leju ieliektās par sinklinālēm; vairākums kalnu grēdu ir veidojušās krokošanās rezultātā.

Avoti: LEV

krokošs   žarg.

1. Neglīts cilvēks.

Avoti: SLG

krokot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kam) veidojas, rodas krokas (1).

2. pareti. Grumbot (piemēram, seju).

3. parasti 3. pers. Būt par cēloni tam, ka (kam) veidojas, rodas krokas (3).

Avoti: LLVV

krokoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Būt tādam, kam veidojas, rodas krokas (1).

2. pareti. Grumboties.

3. Būt tādam, kam veidojas, rodas krokas (3).

Avoti: LLVV

krokots   -ais; s. -a, -ā;

1. Krokains (1).

2. Krokains (3).

Krokota zona— sarežģīta tektoniskā struktūra, ko nav iespējams tieši kartografēt.

Avoti: LLVV

krokpīle   apv.

1. Krīklis ("Anas crecca"); kroka 2(1).

2. Gārgale ("Gavia"); kroka 2(2).

Avoti: ME

kroksardzene   bot.

1. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas atmateņu dzimtas sēņu ģints ("Leucocoprinus"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Avoti: LE1

kroksene   žarg.

1. Maza auguma meitene.

Avoti: SLG

kroksis

1. apv. Vecs, vājš, kaulains zirgs.

2. žarg. Maza auguma cilvēks.

Avoti: ViV, SLG

krokšķis   apv.

1. Liekulis; viltnieks.

Avoti: MiV

krokšķoties   apv.

1. Neskaidri, izvairīgi, niekojoties runāt.

2. Niekoties.

3. Izlikties; blēdīties; mānīties.

Avoti: LE, SiV, MiV

krokti   apv.

1. Krākt.

Avoti: BsV

krokus   apv.

1. Cildotais krokuss ("Crocus sativus x cultorum").

Avoti: Aug2

krokusi   apv.

1. Krokuss ("Crocus").

2. Cildotais krokuss ("Crocus sativus x cultorum").

Avoti: Aug2

krokusiņi   apv.

1. Cildotais krokuss ("Crocus sativus x cultorum").

Avoti: Aug2

krokuss   -a, v.

1. dsk. Skalbju dzimtas ģints ("Crocus"), daudzgadīgs lakstaugs ar dažādas krāsas zvanveida ziediem, ~100 sugu, selekcijā izveidotas >230 šķirnes.

Cildotais krokuss— krokusu suga ("Crocus x cultorum").

Dārza krokuss— safrāna krokuss.

Dažādkrāsu krokuss— krokusu suga ("Crocus versicolor").

Dzeltenais krokuss— cildotais krokuss.

Jauktais krokuss— krokusu suga ("Crocus pulchellus").

Krāšņais krokuss— krokusu suga ("Crocus speciosus").

Korsikas krokuss— krokusu suga ("Crocus corsicus").

Pavasara krokuss— krokusu suga ("Crocus vernus").

Safrāna krokuss— krokusu suga ("Crocus sativus").

Sējas krokuss— safrāna krokuss.

Tomazini krokuss— krokusu suga ("Crocus tommasinianus").

Zalcmana krokuss— cildotais krokuss.

Zeltziedu krokuss— krokusu suga ("Crocus chrysanthus").

Avoti: LLVV, PDE, KnV, LE1, Aug2, DaE

krokuss   -a, v.

1. Abrazīvs materiāls, ko izmanto metālu un stikla pulēšanai.

Avoti: LLVV

krokvācelīte

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Aulacomniaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Aulacomnium"), Latvijā konstatētas 2 sugas.

Purva krokvācelīte— krokvācelīšu suga ("Aulacomnium palustre").

Avoti: LD

kroķains   apv.

1. Krokains.

Avoti: ViV

kroķauts   apv.

1. Krokots lakats.

Avoti: ME

kroķe   sar.

1. Ieloce, kroka.

Avoti: Sin

kroķe   apv.

1. Krīklis ("Anas crecca"); kroka 2(1).

2. Gārgale ("Gavia"); kroka 2(2).

Avoti: ME

kroķēt   apv.

1. Krokot.

Avoti: ME

kroķete   apv.

1. Krokete.

Avoti: MtL

kroķis   apv.

1. Kroka.

Avoti: ME

kroķīt   apv.

1. Dot (ko izmantošanai, lietošanai), parasti neapdomīgi.

Avoti: ViV

kroķītis   apv.

1. Trauka osa.

Avoti: ME

kroķlapas   apv.

1. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: ME

kroķlapiņa   apv.

1. Rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: ViV

kroķlapiņas   apv.

1. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: Aug2

kroķulapas   apv.

1. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: ME

krolēties   apv.; hip.

1. Muļķoties darbā.

Avoti: ME

Kroleveca   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Sumu apgabalā, Retas krastos, 23570 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Kroli   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Crawley"), Anglijas dienvidu daļā, uz dienvidiem no Londonas, 106600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

krolis   apv.

1. Saku polsterējuma, parasti ādas, brezenta, kirzas, pārvalks.

Avoti: KiV

krolis   apv.

1. Rīma, nesātis.

Avoti: ME

Krolīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunjelgavas novada Sērenes pagastā.

Avoti: LC

krolīt   apv.

1. Daudz ēst, baroties.

Avoti: ME

Kroļauka   vietv.

1. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Kroļovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kroļavka   vietv.

1. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Kroļovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kroļeveca   vietv.; novec.

1. Kroleveca - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Kroļovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Sutru pagastā.

Avoti: LC

kromāda   apv.

1. Hromāda.

Avoti: KiV

Kromani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

Kromāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Konstantinovas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

3. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Kromani" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kromaniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Svariņu pagastā.

Avoti: LC

kromanjonietis   -ša, dsk. ģen. -šu, v.

1. Vēlā paleolīta cilvēks, kas parādījies Eiropā pirms 50 000 gadu un pieder pie mūsdienu cilvēka sugas; Kromaņonas cilvēks.

Avoti: MLVV

kromaņjonieši   vēst.

1. Mūslaiku tipa cilvēki, kuri dzīvoja Eiropā paleolīta beigās un krasi atšķīrās no neandertāliešiem. Tā paliekas pirmo reizi atrastas Kromaņjonas alā Francijā.

Avoti: VjV

Kromaņona   vietv.

1. Ala Francijā (franču "Cro-Magnon"), kur 1868. g. atrastas seno cilvēku fosilijas.

Kromaņonas cilvēks— saprātīga cilvēka pirmatnēja forma, dzīvojis vēlajā akmens laikmetā pirms 30-35 tūkstošiem gadu, augums līdz 190 cm, smadzenes līdz 1800 kubikcentimetru, galvenā nodarbošanās - medības, radīja alu zīmējumus.

Avoti: PDE

kromaņonieši   antrop.

1. Pirmie homo sapiens pārstāvji, cilvēki, kuru skeletus pirmoreiz atrada 1868. g. Kromaņonā, Francijā un kurus uzskata par eiropiešu senčiem; Kromaņonas cilvēki.

Avoti: SV96

Kromaņu   vietv.

1. Kromaņu kalns - Kromonu kalns Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: La1, LD

kromavs   apv.

1. Tāds, kas ir gatavots no hromādas.

Avoti: KiV

kromene   apv.

1. Pļavas spulgnaglene ("Coronaria flos-cuculi").

Avoti: Aug2

Kromenī   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Krommenie"), Ziemeļholandes provincē, 17400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kromeržīža   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabalā, 28900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

kromlehs

1. Neolīta un bronzas laikmeta celtne, viens no megalītu veidiem; sakrāla celtne no 6-7 m augstām akmens plātnēm un stabiem viena vai vairāku koncentrisku apļu veidā.

Avoti: EV

Kromms   mit.

1. Kromms Kruahs - ķeltu (vēst. Īrija) mitoloģijā - dievība, kas bija izveidota zelta elka izskatā, kuram apkārt novietoti dievpadsmit mazāki elki.

Avoti: Mit

Kromoni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

2. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Kromani" nosaukuma variants.

3. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Kromāni" nosaukuma variants.

4. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Kromāni" nosaukuma variants.

5. Otrie Kromoni - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā (agrāk - Kromoni).

Avoti: LC

Kromoniškas   vietv.

1. Dagdas novada Svariņu pagasta apdzīvotās vietas "Kromaniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kromoniškys   vietv.

1. Dagdas novada Svariņu pagasta apdzīvotās vietas "Kromaniški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kromonova   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Ezernieki" daļa.

Avoti: LC

Kromonu   vietv.

1. Kromonu kalns - atrodas Latgales augstienē, Rēzeknes novada Kaunatas pagastā, 1 km uz rietumiem no Lielā Liepukalna, absolūtais augstums - 271,1 m vjl., relatīvais augstums - ~50 m, ļoti stāvas dienvidu un ziemeļaustrumu nogāzes.

Avoti: La1, LD

Krompahi   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Košices apgabalā, 8900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Krompāni   vietv.

1. Madonas novada Dzelzavas pagasta apdzīvotās vietas "Krampāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kroms   apv.

1. Hroms.

2. Hromāda.

Avoti: KV, KiV

Kromuoni   vietv.

1. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Kromani" nosaukums latgaliski.

2. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Kromāni" nosaukums latgaliski.

3. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Kromāni" nosaukums latgaliski.

4. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Kromoni" nosaukums latgaliski.

5. Ūtrī Kromuoni - Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Kromoni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kromvela   vietv.

1. Kromvela straume - zemvirsas starppasātu pretstraume Klusā okeāna austrumos, plūst zem Dienvidpasātu straumes no 154-150 rietumu garuma grādiem līdz Galapagu salām aptuveni 2 grādu joslā abpus ekvatoram, garums - >6500 km, platums - ~300 km, plūst 100-400 m dziļumā ar ātrumu līdz 150 cm/s.

Avoti: PZT

krona   vēst.

1. Naudas vienība Čehijā, Dānijā, Islandē, Norvēģijā un Zviedrijā.

2. vēst. Naudas vienība Igaunijā un Slovākijā pirms eiro ieviešanas.

3. vēst. Sudraba vai zelta monēta, kas senāk bija apgrozībā Anglijā, Francijā un dažās citās zemēs.

4. novec. Kronis.

Avoti: SV99, LME

Kronaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kronach"), Bavārijas federālajā zemē, 16900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

kronains   apv.

1. Tāds, kam ir raiba galva (par govīm).

Avoti: ĒiV

kronaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir raiba galva (par govīm).

Avoti: ĒiV

kronala   apv.

1. Govs vārds.

Avoti: ME

kronarcija

1. dsk. Rūsas sēņu rindas dzimta ("Cronartiaceae"), parazītiskas sēnes ar sarežģītu attīstības ciklu, to ierosinātās augu slimības sauc par stabiņrūsām; Latvijā konstatētas 2 ģintis, 3 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Cronartium"), no kuras Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LD

Kronberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kronberg on Taunus"), Hesenes federālajā zemē, 18100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

krone   novec.

1. Kronis.

Avoti: LME

Kronenberg   vietv., vēst.

1. Bijušās Lorupes muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Siguldas novada Siguldas pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Peltes.

Avoti: LE1

Kronenewurzau   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Jelgavas novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Vircava.

Avoti: LE1

kronenieks   apv.

1. Zemnieks, kas strādāja valsts (kroņa) muižā.

Avoti: KV

kronēšana

1. Reliģiska ceremonija, monarham kāpjot tronī.

Avoti: LEV

kronēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Īpašā ceremonijā pasludināt par monarhu, pasniedzot monarha varas simbolus.

2. pārn. Pasludināt par visizcilāko, vislabāko.

3. apv. Vainagot.

Avoti: LLVV, ME

kronēties   apv.

1. Vainagoties.

Avoti: ME

kronglass   novec.

1. Vienkāršs stikls, no kura kopā ar flintglasu izgatavo ahromatiskus stiklus.

Avoti: SV33

krongo

1. Viena no kaduglikrongi grupas ciltīm, dzīvo Kordofānā (Sudānā), valoda pieder pie Kordofānas valodu savrupas grupas, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: PZT

Kronhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kroņa muiža, kas atradās Talsu apriņķa Ārlavas pagastā.

Avoti: KV

Kroni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

Avoti: LC

kronieši

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Kroņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kroniji   novec.

1. Krona svētki, ko Atēnās svinēja Hekatombaiona mēnesī (jūlija beigās), atbilst romiešu sāturnālijiem.

Avoti: KV

kronika   -as, s.

1. Hronika (1).

2. Hronika (2).

3. Hronika (3).

4. Hronika (4).

Avoti: LLVV

kronikāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Hronikāls.

Avoti: LLVV

kroniņš   apv.

1. Kuitala ("Numenius arquata").

Avoti: KV, ME

kronis   -ņa, v.

1. Dārgakmeņiem greznota zelta vai sudraba (parasti vainagveida) galvas rota - (arī citu dižciltīgo) varas simbols.

2. vēst. Valsts vara, valdība (monarhistiskā valstī).

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir tieši pakļauts valsts varai, valdībai (monarhistiskā valstī).

Kroņa palāta— finanšu ministrijas institūcijas valsts īpašumu un finanšu pārvaldīšanai (Krievijā līdz 1917. g.).

Kroņa tiesa— īpašs nodoklis Vidzemē zviedru poļu kara laikā.

Kroņa muiža— valsts muiža feodālisma laikā, ko varēja pārdot, ieķīlāt, dāvināt vai iznomāt; Latvijā pastāvēja 16. gs. - 1919. g.

3. sar. Vainags.

// apv. Vainagveida vijums, pinums.

// apv. Koka luktura pamatdaļa, kas piestiprināta kātam un var brīvi grozīties.

// pārn. Augstākais sasniegums; tas, kas ir pārāks par ko citu.

4. sar. Vainags (kokam).

5. sar. Briežu buļļu ragu stieņa augšējā daļa.

6. Kokgriezumu vainagveida rotājums skapja augšējai malai.

7. anat. Mutē redzamā zoba daļa.

8. žarg. Beigas; neveiksme.

Avoti: LLVV, Vng, SLG

kronisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Hronisks.

Avoti: LLVV

kronists   -a, v.

1. Hronists (1).

2. Hronists (2).

Avoti: LLVV

Kronīši   vietv.

1. Pārgaujas novada Stalbes pagasta apdzīvotās vietas "Jurģi" otrs nosaukums.

Avoti: LC

kronīšnieki

1. Talsu novada Ārlavas pagasta apdzīvotās vietas "Kronīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kronītis   -ša, v.

1. Dem. --> kronis.

2. anat. Zirga naga daļa starp vēzīša kaulu un naga kaulu.

3. bot., novec. Vainaglapu kopums ziedam.

4. žarg. Trijnieks (atzīme skolā).

Avoti: LLVV, KV, SLG

Kronoku   vietv.

1. Kronoku līcis - atrodas Kamčatkas pussalas austrumu krastā, starp Šipunska un Kronoku pussalām (Krievijā), iesniedzas sauszemē - 68,5 km, platums pie ieejas - 231 km, dziļums - līdz 1500 m, plūdmaiņas neregulāras - ~2 m.

2. Kronoku pussala - atrodas Krievijā, Kamčatkas pussalas austrumos, starp Kronoku un Kamčatkas līci.

3. Kronoku rezervāts - atrodas Krievijā, Kamčatkas novadā, Kronokku pussalā, platība - 9640 kvadrātkilometru, augstums - līdz 3528 m, dibināts 1934. g., lai saglabātu vienu no Kamčatkas vulkāniskajiem rajoniem (~15 vulkānu), geizeru ieleju, krātera ezerus, relikto baltegļu audzi, vietējos sabuļus un brūnos lāčus.

4. Kronoku sopka - darbīgs vulkāns Kamčatkas pussalas Austrumu grēdājā, Krievijā, augstums - 3528 m, pēdējais izvirdums 1922.-1923. g.

Avoti: PZT, LģE

kronoloģija   novec.

1. Hronoloģija.

Avoti: KV

Kronoss   novec.

1. Seno grieķu mitoloģijā Urāna (debess) un Gajas (zemes) dēls, debesu valdnieks, kamēr viņa dēls tam neatņēma troni.

Avoti: SV33

krons

1. Dzeltena krāsviela, kas sastāv no hromskābes svina sāls.

2. Tirdzniecībā lietots nosaukums dzeltenai, zaļai un violetai dažāda sastāva minerālkrāsvielai.

Avoti: SV69

Krons   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - titāns, dievietes Gajas (zemes) un dieva Urāna (debesu) dēls, kurš kļuva par debesu valdnieku, līdz viņu gāza viņa dēls Zevs; orfismā - Hrons.

2. Khmeru (Kambodža) mitoloģijā - gars, kas radījis zemi un balsta to, dažkārt viņu iztēlojās kā krokodilu.

Avoti: PmV, Mit

Krons-Roennen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kroņrendas muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Rendas pagastā.

Avoti: KV

Kronstate   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikas vidienē ("Kroonstad"), Frīsteitas provincē, 97800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

kronstikls   -a, v.

1. Optisks stikls ar noteiktu gaismas laušanas koeficientu.

Avoti: LLVV

Krons-Wuerzau   vietv., vēst., vācu val.

1. Kroņa Vircavas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vircavas pagastā.

Avoti: KV

Krons-Wuerzausche   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada Vircavas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Kronšlote   vietv., vēst.

1. Kronštate - cietoksnis Krievijā, tā nosaukums līdz 1723. g.

Avoti: PZT

kronšnepe   apv.

1. Kuitala.

Avoti: LE

kronšņepe   apv.

1. Kuitala.

Avoti: KV

Kronštate   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, kas administratīvi iekļauta Sanktpēterburgas federālās pilsētas sastāvā, atrodas Somu līča austrumos (Kotļinas salā), 43000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

kronšteins   -a, v.

1. No vertikālas plaknes izvirzīta detaļa (piemēram, kā novietošanai, balstīšanai); balstenis.

Avoti: LLVV

kronuļa   apv.

1. Govs vārds.

Avoti: ME

kronverks

1. Hornverks - cietokšņa prieksnocietinājums.

Avoti: SV96

Kroņa   vietv., vēst.

1. Atsevišķu Latvijas vietvārdu sastāvdaļa, kas norāda uz agrāko piederību cara varas tiešai pārvaldībai.

2. Kroņa Vircava - tagadējā Jelgavas novada apdzīvotās vietas "Vircava" bijušais nosaukums.

3. Kroņa Vircavas pagasts - pastāvēja bijušajā Jelgavas apriņķī līdz 1925. gadam, kad tika pārdēvēts par Vicavas pagastu.

Avoti: LC

kroņains   apv.

1. Tāds, kam ir (balt)raiba galva (par govīm).

Avoti: ViV

Kroņauce   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Tērvetes novada Tērvetes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dobeles novada Auru pagastā.

Avoti: LC

kroņaucenieki

1. Tērvetes novada Tērvetes pagasta apdzīvotās vietas "Kroņauce" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kroņaucnieki

1. Tērvetes novada Tērvetes pagasta apdzīvotās vietas "Kroņauce" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kroņenieki

1. Kuldīgas novada Rendas pagasta apdzīvotās vietas "Kroņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kroņi   vietv.

1. Talsu novada Ārlavas pagasta apdzīvotās vietas "Kroņmuiža" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kroņinieks   -a, v.; vēst.

1. Valsts muižas zemnieks.

Avoti: LLVV

kroņlukturis   -ra, v.; novec.

1. Liela, grezna vairākžuburu lustra, arī svečturis.

Avoti: LLVV

Kroņmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Ārlavas pagastā.

Avoti: LC

kroņnese   apv.

1. Pļavas spulgnaglene ("Coronaria flos-cuculi").

Avoti: Aug2

kroņnieki

1. Kuldīgas novada Rendas pagasta apdzīvotās vietas "Kroņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kroņot   apv.

1. Likt vainagu (galvā), rotāt ar vainagu.

Avoti: ViV

kroņprincese   dsk. ģen. -šu, s.

1. Princese, kurai ir tiesības mantot kroni, kļūt par valdnieci; kroņprinča sieva.

Avoti: MLVV

kroņprincis   -ča, v.

1. Troņmantnieka tituls (dažās monarhijās); troņmantnieks, kam ir šāds tituls.

Avoti: LLVV

Kroņrenda   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Rendas pagastā.

Avoti: LC

kroņrendnieki

1. Kuldīgas novada Rendas pagasta apdzīvotās vietas "Kroņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kroņstikls   novec.

1. Grūti kūstošs, pilnīgi bezkrāsains kālija silikātu stikls ar borskābes vai fosforskābes piedevu, ko izmanto optisko rīku un ķīmisko laboratoriju trauku izgatavošanai.

Avoti: LME

kroņsusējieši

1. Viesītes novada Rites pagasta apdzīvotās vietas "Kroņa Susēja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kroņvircava   vietv., vēst.

1. Kroņvircavas pagasts - Vircavas pagasta nosaukums līdz 1925. gadam, arī Kroņa Vircavas pagasts.

2. Kroņvircavas muiža - Jelgavas novada Vircavas pagasta apdzīvotās vietas "Vircava" bijušais nosaukums.

Avoti: LE1

krope   apv.

1. Neliels padziļinājums, sprauga.

Avoti: ME

kropi   apv.

1. Parastā dille - diļļu suga ("Anethum graveolens").

Avoti: Aug2, KiV

Kropija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 30300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kropiškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LC

Kropiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC

Kropiškys   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kropiškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kropivnicka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, apgabala administratīvais centrs, 234300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi, LeK-1-16/9

kropka   apv.

1. Aizbāznis (parasti pudelēm).

Avoti: KiV

kroplains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Kropls (1).

2. Kropls (2).

Avoti: LLVV

kroplaiņš   apv.

1. Kropls (par augiem).

Avoti: ĒiV

kroplība   -as, s.

1. Vispārināta īpašība --> kropls (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kropls (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> kropls (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kroplīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir nevēlamas novirzes no normālās organisma, tā daļu uzbūves (par cilvēkiem vai dzīvniekiem); kropls (1).

2. Tāds, kas nevēlami neatbilst parastajām formām (parasti par priekšmetiem); tāds, kam ir defekti; arī sabojāts; kropls (2).

3. Tāds, kas nevēlami neatbilst sabiedrībā pieņemtajām morāles, estētikas u. tml. normām, atziņām; kropls (3).

Avoti: LLVV

kroplīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kroplīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; kroplums (1).

2. Vispārināta īpašība --> kroplīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; kroplums (2).

3. Vispārināta īpašība --> kroplīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme; kroplums (3).

Avoti: LLVV

kroplis   -ļa, v.

1. Kropls cilvēks vai dzīvnieks.

2. Sabojāts, daļēji iznīcināts priekšmets.

3. Cilvēks, kas nevēlami neatbilst sabiedrībā pieņemtajām morāles, estētikas u. tml. normām, atziņām.

Avoti: LLVV

Kroplis   žarg., vēst.

1. Kinoteātris "Akropole" (Rīgā, Čiekurkalnā, 20. gs. 30. gados).

Avoti: SLG

kroplītis   žarg.

1. Mazs bērns.

2. Trešdaļlitra alus pudele.

Avoti: JV, SLG

kroplot   novec.

1. Kropļot.

Avoti: LV93

kropls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir nevēlamas novirzes no normālās organisma, tā daļu uzbūves (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

2. Tāds, kas nevēlami neatbilst parastajām formām (parasti par priekšmetiem); tāds, kam ir defekti; arī sabojāts.

3. Tāds, kas nevēlami neatbilst sabiedrībā pieņemtajām morāles, estētikas u. tml. normām, atziņām.

4. žarg. Slikts; nejauks.

Avoti: LLVV, SLG

kroplums   -a, v.

1. Vispārināta īpašība --> kropls (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; kroplība (1).

2. Vispārināta īpašība --> kropls (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; kroplība (2).

3. Vispārināta īpašība --> kropls (3), šīs īpašības konkrēta izpausme; kroplība (3).

Avoti: LLVV

kropļains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Kropls (1).

2. Kropls (2).

Avoti: LLVV

kropļojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kropļot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kropļot (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> kropļot (3).

Signālu kropļojumi— nevēlama signālu formas maiņa, kas var rasties, signālus pārvadot dažādās radiotehniskās ierīcēs.

Avoti: LLVV

kropļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Darīt kroplu (1).

2. Darīt kroplu (2).

3. Darīt kroplu (3).

Avoti: LLVV

kropņīt   žarg.

1. Ēst.

Avoti: Žrg

Kropotkina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras apgabalā, Kubaņas labajā krastā, 80000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kropotkina kalns - augstākā virsotne Oļokmas Stanovikā, Krievijas Aizbaikāla novada austrumos, augstums - 1911 m.

Avoti: Wi, PZT

Kroppenhof   vietv., vācu val.

1. Krape.

2. Krapes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Krapes pagastā.

3. Kropes muiža, kas atradās Madonas apriņķa Galgauskas pagastā.

Avoti: FV, KV

Kroppenštete   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kroppenstedt"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 1450 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

krops   apv.

1. Šuvums, ar kādu piešuj stulmiem zābaku pēdas virsdaļu.

2. vsk. Kropi.

Avoti: ViV

krors

1. Vairākās Dienvidaustrumu Āzijas zemēs - vienība lielas rūpiju summas skaitīšanai (1 krors = 10 milj. rūpiju).

Avoti: SV69

krosasambleris   inf.

1. Asamblera translators, kurš datorā ģenerē programmu cita tipa datora komandās.

Avoti: D3

krosbrīdings

1. Ģenētiski dažādu šķirņu vai līniju krustošana.

Avoti: SV99

krosenes   žarg.

1. Sporta apavi.

Avoti: Žrg

krosingovers

1. Korpuskulārajā ģenētikā - savstarpēja daļu apmaiņa starp homologām hromosomām; noteic jaunu gēnu kombināciju izveidošanos.

Avoti: SV69

krosings

1. Sportā - ceļa aizšķērsošana distancē.

Avoti: SV99

krosists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies krosā; krosa dalībnieks.

Avoti: LLVV

kroskompilators   inf.

1. Kompilators, kas viena tipa datorā ģenerē programmu, kura paredzēta izpildei cita tipa datorā.

Avoti: SV99

kroskontri   novec.

1. Kross - sporta disciplīna.

Avoti: Ang

kroskulturāls   antrop.

1. Tāds, kas attiecas uz dažādām kultūrām; divas vai vairākas atšķirīgas kultūras salīdzinošs.

Avoti: SV96

Krosno   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, Vislokas kreisajā krastā, 47300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1342. g.

2. Krosno Odžaņske - pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 4600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1238. g.

Avoti: LpA, PZT, Wi

krosns   apv.

1. Krāsns.

Avoti: BsV

Krosņevice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 4600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1442.-1870. g. un kopš 1926. g.

Avoti: Wi

krosopterigijas   novec.

1. Kaula zivju rinda, raksturīga ar otiņas veida pāru spurām, kas vidējā daļā pārklātas zvīņām, ar samērā lielām, apaļām vai rombiskām zvīņām, varbūt abiniekiem radnieciska grupa, ar līdzīgu galvas kausu kaulu grupējumu un zobu uzbūvi.

Avoti: KV

Krosrivera   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Cross River"), administratīvais centrs - Kalabara, platība - 20156 kvadrātkilometri, 2889000 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts dienvidaustrumos.

Avoti: PuA

kross   -a, v.; fizk.

1. Sporta disciplīna - skriešana, braukšana vai jāšana apvidū, kurā ir dabiski šķēršļi; sacensības šajā sporta disciplīnā.

Avoti: LLVV

kross   -a, v.

1. tehn. Elektrosakaros, telefona (telegrāfa) centrāļu iekārta līnijas vadu un centrāles vadu savienošanai; arī telpa, kurā izvietota šī iekārta.

2. lopk. Saderīgu līniju kombinācija produktīvu pēcnācēju ieguvei.

3. Tenisā - slīps sitiens pie tīkla.

Avoti: SV99

krostīni

1. Grilētas, ar ķiploku ierīvētas itāļu minimaizītes, kas viegli apslacītas ar olīveļlu un pārklātas ar garšvielām, dārzeņiem u. tml.

Krosvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Crossville"), Tenesī štatā, 11300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kroška   žarg.

1. Drupača.

2. Mazs bērns.

3. Meitene.

Avoti: SLG

Kroški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

Avoti: LC

krošķi   apv.

1. Nieki, blēņas.

Avoti: SiV

krošķis   apv.

1. Pļāpa; muļķīgs cilvēks.

Avoti: SiV

krošķīties   apv.

1. Draiskoties.

Avoti: ME

krošķoties   apv.

1. Draiskoties.

Avoti: ME

krota   apv.

1. Robeža starp piekrates nogāzi un līdzenumu; kalnu grēdas virsotne, kas redzama tālumā.

Avoti: ME

krotafions   med.

1. Kraniometrisks punkts spārnkaula līelā spārna augšējā stūrī.

Avoti: TM

krotalārijas

1. Tauriņziežu dzimtas ģints, daudzgadīgi, retāk viengadīgi lakstaugi, puskrūmi, krūmi; tropos, subtropos, >500 s.

Avoti: EV

krotālija

1. Dzīvnieku apzīmēšanas elements - ausī iestiprināma metāla vai plastmasas plāksnīte ar identifikācijas numuru.

Avoti: ZTV

krotalīns   med.

1. Proteīns klaburčūsku indē; lietots imunizēšanai pret čūsku kodieniem un epilepsijas ārstēšanai.

Avoti: TM

krotalons   novec.

1. Antīks, spāniešu kasteņetēm līdzīgs klabināms instruments, grieķi un romieši to lietoja kā pavadītājinstrumentu dejām.

Avoti: KV

krotalotoksīns   med.

1. Klaburčūskas inde.

Avoti: TM

Krote   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Priekules novada Bunkas pagastā.

Krotes Brūveru avots— atrodas Priekules novada Bunkas pagastā, izrakumos atrastas rotaslietas, kas datējamas ar 11.-13. gs., senākais droši datētais kulta avots Latvijā.

2. vēst. Krotes pagasts - pastāvēja bijušajā Liepājas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Priekules novada Bunkas pagastā un neliela daļa Aizputes novada Kalvenes pagastā.

Avoti: LPag, LE1, LC

krote

1. Mala, krasts.

Avoti: Sin

krotele   apv.

1. Krietele - no saknēm pīts groziņš, ko zirgiem pasniegt miltus.

Avoti: TlV

Kroten   vietv., vēst.

1. Liepājas apriņķa Krotes pagasta bijušais nosaukums vāciski; teritorija mūsu dienās ietilpst gk. Priekules novada Bunkas pagastā.

Avoti: LPag

krotenieki

1. Priekules novada Bunkas pagasta apdzīvotās vietas "Krote" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krotenskaja   vietv., vēst.

1. Liepājas apriņķa Krotes pagasta bijušais nosaukums krieviski; teritorija mūsu dienās ietilpst gk. Priekules novada Bunkas pagastā.

Avoti: LPag

krotonaldehids   novec.

1. Šķidrums ar ļoti asu smaku, gaistošs ar ūdens tvaikiem, rodas divām acetaldehida molekulām kondensējoties dažādu vielu ietekmē.

Avoti: KV

krotonaldehids   novec.

1. Šķidrums ar ļoti asu smaku, gaistošs ar ūdens tvaikiem, rodas divām acetaldehida molekulām kondensējoties dažādu vielu ietekmē.

Avoti: KV

Krotone   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Crotone"), Kalabrijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 59300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Province Itālijā ("Provincia di Crotone"), Kalabrijas reģionā, platība - 1717 kvadrātkilometru, 170800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

krotoneļļa   novec.

1. Dzeltenbrūna bieza eļļa, ko iegūst no "Croton Tiglium L." sēklām, krāso lakmuspapīru sarkanu un šķīst absolūtā spirtā, pēc sastāva zemāko un augstāko glicerīnu maisījums, tanī ir brīvās taukskābes un 10% sveķu, lieto dziedniecībā.

Avoti: KV

krotoni   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints vilkpieņu dzimtā, tropu koki, krūmi, lakstaugi; izmanto ārstnieciski.

Avoti: KV

krotonisms   med.

1. Saindēšanās ar krotoneļļu; izpaužas kā hemorāģisks gastroenterīts.

Avoti: TM

krotonkondensācija

1. Divu viena aldehīda molekulu kondensācijas reakciju vai dažādu aldehīdu kondensācijas reakciju 1. un 2. pakāpe.

Avoti: LPE

krotons

1. Tropisku eiforbiju dzimtas augu ģints augs ar pienainu sulu.

Avoti: SV69

Krotošina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 29600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1415. g.

Avoti: LpA, Wi

krototoksīns   med.

1. Neirotoksīns klaburčūskas "Crotalus terrificus" indē.

Avoti: TM

krouls   novec.

1. Krauls - peldēšanas stils.

Avoti: Ang

Krovlija   vietv.; nevēl.

1. Kroli - pilsēta Lielbritānijā ("Crawley").

Avoti: PZT

krovņaks   žarg.

1. Maizes uzturdeva.

2. Cietuma ēdiens.

Avoti: KZ

kroza   apv.

1. Krevele.

Avoti: ViV

krozains   apv.

1. Kreveļains.

Avoti: ViV

kroze   apv.

1. Krūze 1.

Avoti: MiV

Krozē   vietv.

1. Krozē lielieplaka - atrodas Indijas okeāna dienvidu daļā, starp Rietumindijas un Centrālo Indijas grēdu, dziļums - līdz 5625 m.

2. Krozē salas - atrodas Indijas okeāna dienvidrietumu daļā ("Iles Crozet"), Francijas Dienvidjūru un Antarktikas Zemēs, 5 vulkāniskas bazalta salas, augstums - līdz 1987 m.

Avoti: PZT

Krozija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Crosia"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 9700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kroža   apv.

1. Salīcis un lēni ejošs cilvēks.

Avoti: ME

krožāt   apv.

1. Lēni un salīkušam staigāt.

Avoti: ME

krsitalloze   novec.

1. Mākslīga saldumviela, saharīna natrija sāls.

Avoti: KV

Krško   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Krško"), Lejassavas reģionā, 7000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Krtīša   vietv.

1. Veļki Krtīša - pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabalā, 12600 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

KRTS   saīs.

1. Kuģu remonta tehniskā stacija.

Avoti: i1

kru

1. Tautu grupa Libērijā, valoda pieder pie kva valodām; saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa ticīgo - kristieši.

Avoti: EV

krū   izsauk.

1. Lieto, parasti atkārtojumā "krū, krū", lai atdarinātu dzērvju balss skaņas.

Avoti: LLVV

Krū   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Crewe"), Anglijas rietumos, 72900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Kruā   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Croix"), Noras-Padekalē reģiona Noras departamentā, 20700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Nfī

kruasāns

1. Rauga vai kārtainās mīklas baltmaizes radziņš.

Avoti: SV99

krubas   apv.

1. Līki koki ragavu paplašināšanai, lai tur varētu uzlikt vairāk malkas.

2. Zedeņi, riķi, kociņi, stibas.

Avoti: KV, TlV

krubes   apv.

1. Zedeņi, riķi, kociņi, stibas.

Avoti: TlV

krubezis   apv.

1. Kruvesis.

Avoti: ME

krubežains   apv.

1. Kruvešains.

Avoti: ME

krubināt   apv.

1. Dalīt nost (ar zobiem) gaļas paliekas (no kaula); grauzt.

2. Radīt troksni, ko graužot; grauzt.

3. Pamazām, lēnām (ko) darīt.

Avoti: ĒiV

krubināties   apv.

1. Radīt troksni, ko graužot; lēni ēst, grauzt.

2. Grabināties.

3. Pamazām, lēnām (ko) darīt; lēni rīkoties, darboties (ar ko, ap ko).

Avoti: ĒiV, ViV

krubučains

1. Nelīdzens.

Avoti: Sin

krubulēt   apv.

1. Kļūt raupjam, sasprēgājušam; repēt.

Avoti: ViV

krubuļains   apv.

1. Raupjš, grbuļains, nelīdzens.

Avoti: ViV

krubuļi   apv.

1. Raupjumi, repējumi, kreveles (uz ādas, ķermeņa daļas).

2. Grubuļi, kruveši.

Avoti: ViV

krūce   apv.

1. Ar izaugumiem un celmiem bagāta vieta.

Avoti: ME, VeAT

krucelīgs   apv.

1. Kaislīgs, dedzīgs.

Avoti: ME

kruceņš   apv.

1. Dem. --> kruks.

Avoti: KiV

kruci-   rel.

1. Tāds, kas saistīts ar krustu.

Avoti: RtV

kruciferi   novec.

1. Krustzieži.

Avoti: KV

krucificēt   novec.

1. Sist krustā.

Avoti: LV93

krucifiks   novec.

1. Krucifikss.

Avoti: LME

krucifikss   -a, v.; rel.

1. Krustā sistā Jēzus Kristus, parasti skulpturāls, attēls.

Avoti: LLVV

krūcis   apv.

1. Cinis.

Avoti: KnG

krucīt   apv.

1. Krāpt.

Avoti: KiV

krucīties   apv.

1. Uzdzīvot.

Avoti: KiV

kručenijs   žarg.

1. Afērists, blēdis.

Avoti: KZ

Kručiņiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LC

Kručki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LC

kručkovatijs   žarg.

1. Uzpirktais.

Avoti: KZ

kručoks   žarg.

1. Policists, detektīvs.

Avoti: KZ

kruda   apv.

1. Pārestība.

Avoti: KiV

krūda   apv.

1. Zaudējums, bojājums.

Avoti: ME

krudīt   apv.

1. Darīt (kādam) pāri.

Avoti: KiV

krudze   apv.

1. Cirta, cilpa, mezgls dzijā.

Avoti: ME

krudzele   apv.

1. Cirta, cilpa, mezgls dzijā.

Avoti: ME

kruga   apv.

1. Karpa.

Avoti: KiV

Krūgasola   vietv.

1. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Krogasēta" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krūgeri   vietv.

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Krūģeri" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

krugļaks   žarg.

1. Narkomāns, kas lieto dažādas apdullinošas vielas.

Avoti: KZ

Krūģeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LC

kruģis   apv.

1. Līks koks kā drēbju pakaramais.

Avoti: ME

kruhans   žarg.

1. Krūze 1.

Avoti: KZ

Kruhten   vietv., vēst., vācu val.

1. Krūtes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Bārtas pagastā.

Avoti: KV

kruiklis   apv.

1. Strīda uzsācējs.

Avoti: ME

kruikšķene   žarg.

1. Krievu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

kruilis   apv.

1. Nepieēdināms cilvēks vai dzīvnieks; negausis, rīma.

2. Lamuvārds, kreilis.

3. Strīdnieks, strīda uzsācējs.

Avoti: ME, SiV

kruisteklis   apv.

1. Cilvēks, kas ķeras pie kā aizliegta, neatļauta vai arī alkst, tīko pēc kā.

Avoti: SiV

kruistīties   apv.

1. Ķerties pie kā aizliegta, neatļauta vai arī alkt, tīkot pēc kā.

Avoti: SiV

kruities   apv.

1. Uzmākties.

2. Rūpēties, raizēties par kādu.

Avoti: NeV

kruiza   novec.

1. Kruīzs.

Avoti: Ang

kruizers   novec.

1. Kruīzs.

Avoti: Ang

kruīzs

1. Izklaides ceļojums, kurš sākas un beidzas vienā un tai pašā vietā un kura laikā tūristi parasti nakšņo transporta līdzeklī.

2. Transportlīdzekļa kustība ar ekonomisku ātrumu.

Avoti: SV99

kruja   apv.

1. Uzmācīgs cilvēks.

2. Lempis, lamzaks.

Avoti: LE

krujāties   apv.

1. Neveikli, ar grūtībām pārvietoties.

2. Tiekties, censties, pūlēties.

Avoti: ME, LE

krujīgs   apv.

1. Centīgs, cītīgs.

Avoti: ME

krujkalnieši

1. Limbažu novada Vidrižu pagasta apdzīvotās vietas "Krujkalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krujš   apv.

1. Krujš cilvēks - kroplis.

Avoti: ME

krūka   -as, s.

1. Keramikas (parasti māla) krūze vai krūzei līdzīgs trauks dzērienu ieliešanai.

Avoti: LLVV

krukānieši

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Kruki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krūkas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta, izzudusi) Kuldīgas novada Pelču pagastā.

Krūku pilskalns— atrodas Kuldīgas novada Pelču pagastā, Ventas kreisajā krastā, ~200 m no bijušajām Krūku mājām, ~10 m augsts paugurs, tā rietumu un dienvidu nogāzes veido Ventas stāvkrasts, neregulāras formas plakums - ~70 x 10-25 m, kultūrslānis nav konstatēts.

Avoti: LE1

krukāt   apv.

1. Smēķēt.

Avoti: ME

kŗuki   novec.

1. Krievu baznīcas mūzikas senā nošu raksta nosaukums, identiski ar Bizantijas 12.-13. gs. nošu rakstu.

Avoti: KV

Kruki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

krūkiņas   apv.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: Aug2

krūkla   apv.

1. Paliels māla trauks; krūka.

Avoti: ViV

krūklands   apv.

1. Krogzemis.

Avoti: KV

Krūklanti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Launkalnes pagastā.

Avoti: LC

krūkle   apv.

1. Trauslais krūklis ("Frangula alnus").

2. Sarkanais plūškoks ("Sambucus racemosa").

3. apv. Plūškoku suga ("Sambucus ebulus").

Avoti: Aug2, ME

krūklenāji   apv.

1. Sarkanais plūškoks ("Sambucus racemosa").

Avoti: Aug2

krūklenājs   apv.

1. Trauslais krūklis ("Frangula alnus").

2. Sarkanais plūškoks ("Sambucus racemosa").

3. Irbenājs.

Avoti: KV, Aug2, ViV

krūklene   apv.

1. Irbene (oga).

2. Vilkoga.

Avoti: ViV, KV

krūklenes   apv.

1. Trauslais krūklis ("Frangula alnus").

2. Sarkanais plūškoks ("Sambucus racemosa").

Avoti: Aug2

krūklinājs   apv.

1. Krūklis.

Avoti: KV

krūkliņas   apv.

1. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

2. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: Aug2

krūkliņi   apv.

1. Vilkoga.

Avoti: KV

krūklis   -ļa, v.

1. dsk. Pabērzu dzimtas ģints ("Frangula"), krūms ar plati eliptiskām lapām un vasarā sarkanām, rudenī spoži melnām ogām, ~50 sugu, Latvijā savvaļā konstatēta 1 auga.

Parastais krūklis— krūkļu suga ("Frangula alnus syn. Rhamnus frangula").

Pērša krūklis— krūkļu suga ("Frangula purshiana"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Trauslais krūklis— parastais krūklis.

2. apv. Kazene ("Rubus caesius").

3. apv. Pabērzs ("Rhamnus").

4. apv. Sarkanais plūškoks ("Sambucus racemosa").

Avoti: LLVV, Aug2

krūklis   apv.

1. Kruiklis - strīda uzsācējs.

Avoti: ME

krūklis   apv.

1. Elpvads, traheja.

Avoti: ME

krūklītis   apv.

1. Mazā plūme (piemēram, būka, krēķis).

2. Šī augļu koka auglis.

Avoti: ĒiV

krūklkoks   apv.

1. Trauslais krūklis ("Frangula alnus").

Avoti: Aug2

krūkļa   apv., hip.

1. Trauslais krūklis ("Frangula alnus").

Avoti: Aug2

krūkļi

1. apv. Kazenes ("Rubus caesius").

2. apv. Sarkanais plūškoks ("Sambucus racemosa").

3. dsk. Krūklis.

Avoti: Aug2

kruknēt   kruknu, krukni, krukn, arī kruknēju, kruknē, kruknē, pag. kruknēju; intrans.; apv.

1. Būt, sēdēt bezdarbībā, parasti nekustīgi, salīkušā stāvoklī; kluknēt, kuknēt.

2. apv. Tupēt, sēdēt un drebināties aukstumā.

Avoti: LLVV, KnV

kruknis   apv.

1. Sēne, kāda "Helvella" ģints suga.

2. Cilvēks, kas krukn(ē) - bezdarbīgi, gaidot (nekustīgi) sēž.

Avoti: KV

krukņa   apv.

1. Cilvēks, kas ar lielu pacietību sēž pie kāda darba.

Avoti: KV

krukņas   apv.

1. Sēnes lāčpurni jeb "kārveles" ("helvella"); krukņi.

Avoti: VV

krukņi   apv.

1. Sēnes lāčpurni jeb "kārveles" ("helvella").

Avoti: VV

kruks   apv.

1. Liekto stulmu zābaks.

Avoti: KiV

kruks   apv.

1. Stienis viras uzkarināšanai.

2. Metāla āķis ilkss galā.

3. Kalēja kruķis ogļu rušināšanai.

Avoti: KiV

krukšināt

1. Rukšķēt, rukšināt.

Avoti: Sin

krukšķināt

1. Rukšķēt.

Avoti: Sin

kruķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Apvērst, kārtot ar kruķi.

2. apv. Jaukt, maisīt, bīdīt (ar kruķi); tīrīt (ko) nost (ar kādu rīku).

3. žarg. Griezt; grozīt.

Avoti: LLVV, ĒiV, SLG

kruķēties   apv.

1. Ar kruķu palīdzību virzīties uz priekšu.

Avoti: ME

kruķiķ   žarg.

1. Arestēt.

Avoti: KZ

kruķis   -ķa, v.

1. Metāla stienis ar saliektu galu kurināmā apvēršanai, kārtošanai krāsnī.

2. Ortopēdiska ierīce, kas atvieglo iešanu un stāvēšanu, ja pilnīgi vai daļēji zaudēta kājas balsta funkcija.

Lēkt uz kruķiem— pārvietoties ar kruķiem.

3. žarg. Policists; milicis.

4. žarg. Vieninieks (atzīme skolā).

5. žarg. Pluss (pie skolas atzīmes).

Avoti: LLVV, SLG

kruķīt   žarg.

1. Griezt, grozīt; darbināt.

2. Rādīt kinofilmu.

3. Darboties; darīt (parasti ko neatļautu, nelikumīgu).

4. apv. Dot (ko izmantošanai, lietošanai), parasti neapdomīgi.

5. Iepazīties, lai iedzertu uz sveša rēķina un aizietu nesmaksājot.

6. Izvairīties no parādu nomaksas vai kādas darbības.

Kruķīt ģelas— darboties; darīt (biežāk ko neatļautu, nelikumīgu).

Avoti: SLG, ViV, KZ

kruķīties   žarg.

1. Griezties.

2. Grozīties (par cilvēku).

3. Izmanīgi darboties.

Avoti: SLG

kruķot   apv.

1. Kruķēt.

Avoti: ME

Krulevska   vietv.

1. Krulevska Huta - Hožova, pilsētas Polijā nosaukums līdz 1934. g.

Avoti: PZT

krulītis   apv.

1. Varde.

Avoti: ME

krūlis   apv.

1. Sapuvis koka gabals.

Avoti: KV

krullēt   apv.

1. Cirtot, sprogāt.

Avoti: ME

krūmaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Krūmājs (1).

Avoti: LLVV

krūmainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> krūmains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

krūmains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir krūmi.

Avoti: LLVV

krūmainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> krūmains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

krūmājieši

1. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Krūmāji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krūmājķauķis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas ķauķu apakšdzimtas suga ("Scotocerca inquieta").

Avoti: ZvP

krūmājs   -a, v.

1. Krūmu audze, krūmu puduris; ar krūmiem apaugusi vieta.

Krūmāju (arī plēsuma) arkls— traktoram uzkarināms speciāls arkls ar krūmiem apaugušas zemes apstrādāšanai.

2. pareti. Krūms (1).

3. Ekosistēma, kuras galvenie organiskās masas ražotāji ir krūmi un nelieli koki; zemāki par mežu un parasti nav augstāki par 3 m.

Avoti: LLVV, EV, LD

krūmājsīlis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas krūmājstrazdu apakšdzimtas ģints ("Garrulax").

Baltcekula krūmājsīlis— šīs ģints suga ("Garrulax leucolophus").

Milzu krūmājsīlis— šīs ģints suga ("Garrulax maximus").

Svītrainais krūmājsīlis— šīs ģints suga ("Garrulax lineatus").

Avoti: ZvP

krūmājstrazds

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas krūmājstrazdu apakšdzimtas ģints ("Timalia").

Rudgalvas krūmājstrazds— šīs ģints suga ("Timalia pileata").

Avoti: ZvP

Krumāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

Krumani   vietv.

1. Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Krumāni" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

krūmapuža   apv.

1. Vieta zem krūma, krūmiem.

Avoti: ViV

krumba   apv.

1. Krunka, grumba.

Avoti: ME

Krumbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Krumbach im Schwaben"), Bavārijas federālajā zemē, 12500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

krumbains   apv.

1. Grumbains, rievots.

Avoti: ME

krumbakains   apv.

1. Zarains.

Avoti: ME

krūmbērns   apv.

1. Ārlaulības bērns.

Avoti: ViV

krumbēt   apv.

1. Sarukt.

Avoti: ME

krūmcidonija   -as, s.

1. Henomele ("Chaenomeles") - rožu dzimtas krūms ar spilgtiem, parasti oranžiem, ziediem un skābiem, aromātiskiem, apaļīgiem augļiem.

Avoti: LLVV

krūmcīrulis

1. Cīruļu dzimtas ģints ("Mirafra").

Lielareāla krūmcīrulis— krūmcīruļu suga ("Mirafa javanica").

Zvirbuļveida krūmcīrulis— krūmcīruļu suga ("Mirafa passerina").

Avoti: ZvP

krūmčakste   lat.

1. Čakstu dzimtas ģints ("Telophorus").

Kalnu krūmčakste— krūmčakstu suga ("Telophorus dohertyi").

Varavīksnes krūmčakste— krūmčakstu suga ("Telophorus multicolor").

Avoti: ZvP

krūmčivulis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas apakšdzimtas ģints ("Chamaea").

Svītrainais krūmčivulis— šīs ģints sugas ("Chamaea fasciata").

Avoti: ZvP

krumeni

1. Kru - tautu grupa Libērijā.

Avoti: PZT

Krūmēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Avoti: LC

krūmgliemezis

1. Gliemežu klases kātacu plaušgliemežu kārtas dzimta ("Bradybaenidae syn. Eulotidae"), Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

Eiropas krūmgliemezis— krūmgliemežu suga ("Bradybaena fruticum").

Avoti: LD

krūmgriezējs   -a, v.

1. Krūmgriezis.

Avoti: LLVV

krūmgriezis   -ža, v.

1. Mehānisms krūmu vai sīkmeža nogriešanai.

Avoti: LLVV

krūmiene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; apv.

1. Krūmājs (1).

Avoti: LLVV

krūmiens   -a, v.; apv.

1. Krūmājs (1).

Avoti: LLVV

krūmine   apv.

1. Pašdarināts degvīns.

Avoti: Sin

krūminieši

1. Neretas novada Mazzalves pagasta apdzīvotās vietas "Krūmiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krūmīte

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Thamniaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Thamnobryum"), Latvijā konstatēta 1 suga, kas ir aizsargājama.

Lapsastu krūmīte— krūmīšu suga ("Thamnobryum alopecurum").

Avoti: LD

krūmķauķis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas ķauķu apakšdzimtas divas ģintis ("Bradypterus" un "Cettia").

Īsastes krūmķauķis— ķauķu apakšdzimtas suga ("Cettia squameiceps").

Krastmalu krūmķauķis— ķauķu apakšdzimtas suga ("Cettia cetti").

Ķīnas krūmķauķis— ķauķu apakšdzimtas suga ("Bradypterus tacsanowskius").

Lāsumainais krūmķauķis— ķauķu apakšdzimtas suga ("Bradypterus thoracicus").

Lielais krūmķauķis— ķauķu apakšdzimtas suga ("Bradypterus major").

Piejūras krūmķauķis— ķauķu apakšdzimtas suga ("Cettia diphone").

Avoti: ZvP

krumlins

1. Morēnuvāls - lancetiski iegareni pauguri vai vaļņi, kuri stiepjas ledāja kustības virzienā un kuru garenasis atšķirībā no drumliniem sakļaujas ledāja kustības virzienā.

Avoti: ZTV

krūmmala   -as, s.

1. Krūmu audzes mala; krūmu audzes tuvākā apkārtne.

Avoti: LLVV

krūmmale   apv.

1. Krūmmala.

Avoti: LV93

krūmmalis   apv.

1. Krūmmala.

Avoti: ME

krūmmellene   dsk. ģen. -ņu, s.

1. Melleņu kultivētā, krūmveida forma.

Avoti: MLVV

krūmogulājs   -a, v.

1. Krūmveida ogulājs.

Avoti: LLVV

krūmošana   novec.

1. Cerošana.

Avoti: KV

krūmot   apv.

1. Krūmveidīgi augt, krūmu riest.

Avoti: ME

krūmoties   apv.

1. Augot veidoties par krūmu.

Avoti: ME

krūmots   apv.

1. Tāds, kur ir krūmi.

Avoti: KiV

Krumovgrada   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Krumovgrad"), Kardžali apgabalā, 4930 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Krumovica   vietv.

1. Upe Bulgārijas dienvidu daļā, Kardžali apgabalā, Ardas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

krumpa   apv.

1. Kroka; ieloce; negludums (apģērbā).

2. Grumba (parasti sejā).

Avoti: ViV, Žrg

krumpains   apv.

1. Krokots.

2. Saburzīts, negludināts.

3. Krunkains, rievots.

Avoti: ViV

krumpaiņi   -u, v.; tikai dsk.; novec.

1. Vīriešu svārki ar ielocēm.

Avoti: LLVV

krumpaiņš   apv.

1. Krokots.

2. Saburzīts, negludināts.

3. Tāds, kam (sejā) ir grumbas.

Avoti: ĒiV

krūmpakaļa   apv.

1. Vieta aiz krūmiem.

Avoti: ViV

Krumpāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LC

krumpāt   apv.

1. Krokot.

2. Darīt negludu, burzīt.

Avoti: ĒiV, ViV

krumpāties   apv.

1. Kļūt negludam, burzīties.

Avoti: ViV

krumpe   apv.

1. Grumba (sejā); krumpa.

2. Ieloce.

Avoti: ME, Žrg

krumpene   apv.

1. Kruzulis, riša.

Avoti: ME

krūmpērlīte   žarg., hum.

1. Pašbrūvēts degvīns.

Avoti: SLG

krumpēt   apv.

1. Plisēt.

Avoti: ME

krumpināt   apv.

1. Plisēt.

Avoti: ME

krūmplatkājis   apv.

1. Krūma čuža - retēju suga ("Potentilla fruticosa").

Avoti: Aug2

krumpot   apv.

1. Grumbot.

Avoti: Sin

krūmpupa   apv.

1. Krūmu pupiņa ("Phaseolus vulgaris; var. nanus").

Avoti: Aug2

krūmputns

1. dsk. Zvirbuļveidīgo kārtas lirastputnu apakškārtas dzimta, nelieli (ķermeņa garums - 17-22 cm), tumšbrūni putni ar īsiem spārniem un garu asti, lido slikti, nelabprāt, krūmājos un mežos Dienvidaustrālijā, 1 ģ., 2 s.

Brūnvēdera krūmputns— krūmputnu suga ("Atrichornis clamos").

Rudvēdera krūmputns— krūmputnu suga ("Atrichornis rufescens").

Avoti: LPE, ZvP

krumpūzis   apv.

1. Parastais rasaskrēsliņš ("Alchemilla vulgaris").

Avoti: Aug2

krūmroze   bot.

1. dsk. Vairāku dekoratīvu rožu šķirņu kopējs nosaukums.

Avoti: DaE

krūms   -a, v.

1. Daudzgadīgs augs ar vairākiem ilggadīgiem koksnainiem virszemes stumbriem (bez viena galvenā stumbra).

Ērkšķu krūms— krūms ar ērkšķainiem zariem.

Krūmu ķirbis— kabacis.

2. tikai dsk. Krūmu audze, krūmu puduris; vieta, kur aug krūmi; krūmājs (1).

Krūmu (arī plēsuma) arkls— krūmāju arkls.

Krūmu vista— mājas vistām līdzīgs savvaļas putns (Indijā).

3. Kupls (dažu lakstaugu) cers.

Avoti: LLVV, SLG

krumslains   apv.

1. Skrimšļains.

2. Paugurains, nelīdzens.

Avoti: ViV, ME

krumslata   apv.

1. Krimstala.

Avoti: ME

krumslis   -šļa, v.; apv.

1. Pirksta locītava; kājas potīte.

2. Skrimslis.

3. Nelīdzenums; paugurs; izcilnis.

Avoti: LLVV, ViV, KV

krumstalas   apv.

1. Skrimslis pie kaula.

Avoti: KV

krūmsūrene

1. Dižsūrene.

Avoti: LD

krūmsvilpējs

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas ķauķu apakšdzimtas ģints ("Gerygone").

Dzeltenkrūšu krūmsvilpējs— krūmsvilpēju suga ("Gerygone sulphurea").

Jaunzēlandes krūmsvilpējs— krūmsvilpēju suga ("Gerygone igata").

Avoti: ZvP

krumšķēt   apv.

1. Sprakšķēt, knakšķēt.

Avoti: ME

krumšķināt   apv.

1. Dzirdami grauzt, krimst.

Avoti: LE

krumšļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Nelīdzens, ar izciļņiem.

Avoti: LLVV

krumšļi   apv.

1. Nelīdzenumi.

2. Pirkstu locītavas; kāju potītes.

Avoti: KV

krumuldi   apv.

1. Līki koki, ko liek uz ragavām, lai varētu uzkraut lielāku vezumu.

2. Koka palīgierīce pie cūku kaušanas.

3. Grumbas, līkumi.

Avoti: TlV

krumulti   apv.

1. Līki koki, ko liek uz ragavām, lai varētu uzkraut lielāku vezumu.

2. Koka palīgierīce pie cūku kaušanas.

3. Grumbas, līkumi.

Avoti: TlV

krumults   apv.

1. Izliekts koks ragavu pagarināšanai.

Avoti: ME

krumuļains

1. Nelīdzens.

Avoti: Sin

Krūmupe   vietv.

1. Druve - Ezeres labā krasta pieteka Saldus un Auces novadā; Melnupe.

Avoti: LD

krūmveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir krūma veids, forma.

Avoti: LLVV

krūmveidā   lok., nelok.

1. Krūma veidā, formā.

Avoti: LLVV

krūmveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Krūmveida.

Avoti: LLVV

krūmzarīte

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases potiju dzimtas ģints ("Eucladium"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Tufa krūmzarīte— krūmzarīšu suga ("Eucladium verticillatum"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

kruncele   apv.

1. Ar mežģīņu adatām izgatavotas mežģīnes.

Avoti: ME

krunculains   apv.

1. Salokāms.

Avoti: ME

Krungtepa   vietv.

1. Taizemes galvaspilsētas Bangkokas nosaukums taizemiešu valodā "Krung Thep".

Avoti: LģE

krunka   -as, s.

1. Rieva (parasti sejas ādā); grumba (1).

2. Rieva (dzīvnieka ādā).

3. Nejauši radusies kroka, negludums (piemēram, apģērbā, apavos).

4. Īpaši izveidota kroka, savilkums (piemēram, apģērbā).

Avoti: LLVV

krunka   žarg.

1. Spēks.

Avoti: SLG

krunkainais   žarg.

1. Tēvs.

Avoti: JV

krunkainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> krunkains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

krunkainis   apv.

1. Tāds, kam ir grumbas, krokas.

Avoti: ME

krunkainītis

1. dsk. Strautvaboļu dzimtas ģints ("Helophorus"), Latvijā konstatētas 10 sugas, vaboļu ķermenis 10 mm garš, pelēcīgi melns vai brūns, sastopami dažādās ūdenstilpnēs, arī peļķēs.

Parastais krunkainītis— krunkainīšu suga ("Helosporus aquaticus").

Mazais krunkainītis— krunkainīšu suga ("Helosporus granularis").

Avoti: LD

krunkains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir izveidojušās krunkas (parasti par sejas ādu); ar daudzām krunkām (piemēram, par seju, tās daļām); grumbains (1).

2. Tāds, kur ir radušās krunkas, negludumi (piemēram, par apģērbu, apaviem).

Avoti: LLVV

krunkainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> krunkains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

krunkas   apv.

1. Sieviešu svārku krokas.

Krunku krunkām— saka, ja svārki ļoti sakrokoti.

Avoti: KnV

krunkāt   apv.

1. Krunkot; krokot.

Avoti: LV93

krunkāties   apv.

1. Veidot krokas.

Avoti: ME

krunkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Raukt krunkās (seju, tās daļas); būt par cēloni tam, ka rodas krunkas (sejā, tās daļās); grumbot.

2. Burzīt, gumzīt (ko), tā ka veidojas krunkas (2).

Avoti: LLVV

krunkotains   apv.

1. Krunkains.

2. Rūtains.

Avoti: ME

krunkoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Raukties, tikt rauktam krunkās (piemēram, par seju, tās daļām); pārklāties ar krunkām (par ādu); grumboties.

2. Rauties krunkās (par drēbi, apģērbu, apaviem).

Avoti: LLVV

krunkots   -ais; s. -a, -ā;

1. Krunkains (1); grumbains (1).

2. Krunkains (2).

Avoti: LLVV

krunkuļains   apv.

1. Krunkains.

Avoti: ME

Krūnstade   vietv.; novec.

1. Kronstate - pilsēta Dienvidāfrikas Republikā.

Avoti: PZT

Krūnuberja   vietv.

1. Lēne Zviedrijā, platība - 8466 kvadrātkilometri, 184000 iedzīvotāju (2011. g.), administratīvais centrs - Vekše.

Avoti: Wi

kruņķēt   apv.

1. Krunkot, krokot; burzīt.

Avoti: ViV

kruņķēties   apv.

1. Krunkoties, krokāties; burzīties.

Avoti: ViV

kruntains   apv.

1. Krokains.

Avoti: ME

Kruoslovys   vietv.; latg.

1. Kruoslovys staceja - Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Stacija "Krāslava"" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Krupaņa   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Mačvas apgabalā, 4500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

krupčatka   apv.

1. Augstākā labuma, parupji kviešu milti.

Avoti: KiV

krupduramais   apv.

1. Vecs, nolietots nazis (arī cits griežamais rīks).

Avoti: ViV

krupe   novec.

1. Tautas dziesmās sīka, skaista meiča.

Avoti: KV

krūpe   apv.

1. Vista ar īsām kājām.

Avoti: ME

krupene   apv.

1. Pakrūte; krūteža.

Avoti: SiV

krūpene   apv.

1. Krūteža.

Avoti: ME

krūpenis   apv.

1. Krūteža; krūpene.

Avoti: ME

Krupeniškas   vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Krupeniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krupeniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (viensēta) Riebiņu novada Rušonas pagastā, netālu no Feimaņu pagasta Krupenišku ciema.

Krupenišku pilskalns— atrodas Riebiņu novada Rušonas pagastā, netālu no Krupenišku (Krupenišķu) mājām, Zolvas ezera ziemeļu krastā, aizņem gara, šaura paugura daļu, plakums - 70 x 25 m, atdalīts ar aizsarggrāvjiem, rietumu un austrumu nogāzes stāvas.

Avoti: LC, La1, LE1

Krupeniškys   vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Krupeniški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

krupēt   apv.

1. Krupt.

Avoti: ME

Krupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

Avoti: LC

krupieši

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Krupi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krupina   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabalā, 8000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

krupināt   apv.

1. Sakropļot.

Avoti: ME

krūpinis   apv.

1. Vieta zem kakla līdz krūtīm (cilvēkam, dzīvniekam).

2. Vērpjamā ratiņa sastāvdaļa.

Avoti: KnV

krūpins   apv.

1. Krūteža; krūpene.

Avoti: VV

krupīns   novec.

1. Dzelzs un niķeļa kausējums, ar lielu elektrisko pretestību; izlieto reostatiem un pretestībām.

Avoti: KV

krūpiņš   apv.

1. Rūķītis.

2. Vistu šķirne.

3. Pundurs.

Avoti: Sin, ME

krupis   -pja, v.

1. dsk. Bezastaino abinieku kārtas dzimta ("Bufonidae"), vardei līdzīgs dzīvnieks ar raupju, kārpainu ādu, 41 ģ., ~450 s., Latvijā konstatēta 1 ģints.

2. Šīs dzimtas ģints ("Bufo"), Latvijā konstatētas 3 sugas.

Parastais krupis— krupju suga ("Bufo bufo").

Smilšu krupis— krupju suga ("Bufo calamita"), Latvijā aizsargājams.

Zaļais krupis— krupju suga ("Bufo viridis").

3. Surinamas krupis - bezmēļu dzimtas suga ("Pipa pipa"), kuras mātīte olas iznēsā uz muguras īpašās perēšanas kanniņās.

4. apv., hip. Zirga nagu slimība.

5. žarg. Apsauka.

Avoti: LLVV, ViV, PDE, KnV

krūpis   apv.

1. Pundurītis, rūķītis.

2. Vārgulis, kroplis.

Avoti: LE, Sin, ME

krupiski   apv.

1. Četrrāpus.

Avoti: ME

krūpīte   apv.

1. Ar rīkles slimību saslimusi vista.

Avoti: ME

krupītis

1. Dem. --> krupis.

2. apv. Sīka auguma cilvēks.

Avoti: KV

krūpītis   apv.

1. Punduris, kverplis.

Avoti: ME

krupjduramais   apv.

1. Vecs, nolietots nazis (arī cits griežamais rīks).

Avoti: ViV

krupjē   nelok., v.

1. Spēļu namos - bankas turētājs, kas uzrauga spēli, izsniedz laimēto un iekasē pazaudēto naudu.

Avoti: LLVV

Krupka   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 14430 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Krupki   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabalā, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Krupmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Durbes novada Durbes pagastā.

Avoti: LC

krupmuižnieki

1. Durbes novada Durbes pagasta apdzīvotās vietas "Krupmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krupnieks   apv.

1. No miežu putraimiem vārīta šķidra putra ar pienu vai gaļu.

Avoti: KiV

krupons

1. Izturīgākā, vienmērīgākā un biezākā, vērtīgākā jēlādas daļa, kas iegūta no dzīvnieka ādas muguras daļas.

Avoti: ZTV

krupozs   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, ko izraisa pneimokoki un kas saistīts ar šķidruma veidošanos audos (par plaušu karsoni).

Avoti: LLVV

krups   -a, v.; med.

1. Balsenes difterija.

Neīstais krups— iekaisuma procesa izraisīts balsenes gļotādas pietūkums.

2. apv. Sīks, mazs (augums).

Avoti: LLVV, LE

krupšināt   apv.

1. Krimst, grauzt.

Avoti: ME

krupšķināt   apv.

1. Dzirdami grauzt, krimst; krumšķināt.

Avoti: LE

krupt   apv.

1. Nīkt, saraukties.

2. Nekustīgi bez darba sēdēt.

Avoti: LE

krūrāls   novec.

1. Tāds, kas attiecas uz gurniem.

Avoti: KV

krurotarzs   vēst.

1. Hipotētisks aizvēsturisks rāpulis, dinozauru priekštecis, kas dzīvojis uz zemeslodes pirms ~250-200 miljoniem gadu.

Avoti: IZ-88-56

krusa   -as, s.; parasti vsk.

1. Nokrišņi - blīvas ledus daļiņas, kas siltajā periodā izveidojas spēcīgos lietus gubu mākoņos.

2. Liels daudzums (izšautu ložu, skrošu, mestu akmeņu u. tml.).

3. Ļoti daudzi (vārdi, izteikumi), kas seko cits citam.

Kā krusa— ļoti, ārkārtīgi daudz.

Avoti: LLVV, MiV

Krūsāri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Amatas novada Zaubes pagastā.

Avoti: LC

krūsārieši

1. Amatas novada Zaubes pagasta apdzīvotās vietas "Krūsāri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krusasgāze

1. Spēcīga, brāzmaina krusa, ar neparasti lielām ledus daļiņām.

Avoti: IZ-98-42

Krusāta   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aizputes novada Kalvenes pagastā.

Avoti: LC

Krusātdroga   vietv.

1. Aizputes novada Kalvenes pagasta apdzīvotaš vietas "Krusāta" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

krusātnieki

1. Aizputes novada Kalvenes pagasta apdzīvotās vietas "Krusāti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kruschkaln   vietv., vēst., vācu val.

1. Krūškalna muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Bēnes pagastā.

Avoti: KV

krusene   apv.

1. Ābolu dzēriens.

Avoti: ME

krūsene   apv.

1. No āboliem gatavots dzēriens.

Avoti: ME

krusenieki

1. Vecumnieku novada Skaistkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Krusas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krusiene   apv.

1. Ābolu dzēriens.

Avoti: ME

krūsiene   apv.

1. Ābolu dzēriens.

Avoti: ME

krusis   apv.

1. Strūgu krievs.

Avoti: KV

krūslis   apv.

1. Cinis.

Avoti: KiV

krūsniņa   apv.

1. Dem. --> krūts.

Avoti: ME

krusot   apv.

1. Krist krusai.

Avoti: ME

Krussat-Drogen   vietv., vēst., vācu val.

1. Krusātdrogas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Kalvenes pagastā.

Avoti: KV

Krussen   vietv., vēst., vācu val.

1. Krusas muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Slates pagastā.

Avoti: KV

krustā   apv.

1. Krustveidā.

Avoti: KnV

krustabas   -u, s.; tikai dsk.; apv.

1. Kristības.

Avoti: LLVV

krustābele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Vilkābele ("Crataegus").

Divirbuļu krustābele— divirbuļu vilkābele ("Crataegus laevigata").

2. apv. Trauslais krūklis ("Frangula alnus").

Avoti: LLVV, Aug2

krustabnieks   -a, v.; apv.

1. Kristību dalībnieks, viesis.

Avoti: LLVV

krustācejas   novec.

1. Čaulainie, zooloģijā vēži.

Avoti: KV

krustaceji   novec.

1. Kustoņi ar čaumalām, vēžveidīgie.

Avoti: SV33

krustacelmieši

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Krustacelms" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krustacelms   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

krustaceļš   -a, v.; rel.

1. Katoļu dievkalpojums, kas veltīts Jēzus Kristus ciešanu un nāves apcerei.

Avoti: LLVV

krustaine   -es, s.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Senecio"), viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi (nezāles, pļavu augi, arī dekoratīvi telpu augi), ~1500 s., Latvijā konstatētas 8 sugas.

Birztalu krustaine— krustaiņu suga ("Senecio nemorensis").

Jēkaba krustaine— krustaiņu suga ("Senecio jacobea"), divgadīgs vai daudzgadīgs lakstaugs; lakstos ir indīgi alkaloīdi jakobīns, jakodīns, jakonīns; lakstus lieto tautas medicīnā menstruāciju regulēšanai, urīnceļu slimību ārstēšanai, pret mazasinību, dzelti.

Krastmalu krustaine— krustaiņu suga ("Senecio paludosus").

Lipīgā krustaine— krustaiņu suga ("Senecio viscosus").

Meža krustaine— krustaiņu suga ("Senecio sylvaticus").

Parastā krustaine— krustaiņu suga ("Senecio vulgaris"), nezāle ar dzeltenām, pienenēm līdzīgām ziedkopām zaru galos.

Pavasara krustaine— krustaiņu suga ("Senecio vernalis").

Purva krustaine— krustaiņu suga ("Senecio congestus", arī "Senecio paluster").

Platlapu krustaine— krustaiņu suga ("Senecio platyphyllus"), sakneņos un lakstos ir alkaloids platifilīns; lieto par nomierinātāju un spazmolītisku līdzekli.

Upes krustaine— krustaiņu suga ("Senecio fluviatilis").

2. apv. Pelēkā krustaine - cinerārija.

3. apv. Krusta zīme.

4. Zvaigznes diena.

5. Debesbraukšanas diena.

Avoti: LLVV, LE1, Aug2, TM, ME

krustainisks   apv.

1. Krustenisks, krustveida.

Avoti: ME

krustainīte   apv.

1. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

Avoti: Aug2

krustains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (priekšmets, materiāls u. tml.), kura ornamenti, to elementi veido divas līnijas, kas krusto viena otru.

2. Tāds (priekšmets), kam ir krusta (4) forma.

Avoti: LLVV

krustaiņš   apv.

1. Rūtains.

Avoti: ĒiV

krustakarš   apv.

1. Krusta karš; ticības karš.

Avoti: ME

krustakmenieši

1. Gulbenes novada Lejasciema pagasta apdzīvotās vietas "Krustakmens" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krustakmens   -akmens, dsk. -akmeņi, v.; vēst.

1. Zīme zemes gabala robežpunktu iezīmēšanai - liels zemē ierakts akmens, kura virszemes daļā ir iekalts krusts.

Avoti: LLVV

Krustakrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

Avoti: LC

krustakupols

1. Kristiešu kulta ēkas kupola tips, kas sastāv no galvenā kupola un četriem mazākiem kupoliem virs ēkas atzarojumu velvēm.

Avoti: VmV

krustala   apv.

1. Govs vārds.

Avoti: ME

Krustalīce   vietv.

1. Pededzes labā krasta pieteka Gulbenes novadā, garums - 24 km, kritums - 44 m.

Avoti: LE1, La1, LD

krustām   apst.

1. Perpendikulāri vai slīpi pāri.

Avoti: LLVV

krustamāte   apv.

1. Krustmāte.

Avoti: KnV

krustāms   apv.

1. Tagadnes divdabis ("Part. Praes.") no "krustīt".

Krustāms bērns— kristāms bērns.

Avoti: ME

krustamzīme   -es, dsk. ģen. -mju, s.; apv.

1. Kristamzīme.

Avoti: LLVV

krustāmzīme   -es, dsk. ģen. -mju, s.; apv.

1. Kristamzīme.

Avoti: LLVV

krustāniski   apv.

1. Krusteniski.

Avoti: ĒiV

krustāniskis   apv.

1. Krusteniski.

Avoti: ĒiV

krustānisks   apv.

1. Krustenisks.

Avoti: ViV

krustapuķe

1. Dekoratīvs elements gotiskajā arhitektūrā; stilizēta puķe ar krustveidā izkārtotām ziedlapām.

Avoti: VmV

krustāre   -es, dsk. ģen. -ru, s.; novec.

1. Vieta, kur robežojas vairāku zemnieku saimniecību lauki.

Avoti: LLVV

krustārijs   novec.

1. Amatnieks, kas nodarbojas ar izcilu attēlu izgriešanu.

Avoti: SV33

krustbērns   -a, v.

1. Krustdēls vai krustmeita attiecībā pret savu krusttēvu (1) vai krustmāti (1).

2. Krustdēls vai krustmeita attiecībā pret savu krusttēvu (2) vai krustmāti (2).

3. sar. Vīrietis vai sieviete (parasti jaunietis vai jauniete) attiecībā pret cilvēku, kas ievada viņu savā arodā, profesijā.

Avoti: LLVV

krustbūve   apv.

1. Celtne, kuras daļas (vidū) savienotas krustveidā.

Avoti: ViV

krustceles   -ļu, s.; tikai dsk.

1. Ceļu krustojums; krustceļš (1).

2. Stāvoklis, kad nepieciešams izšķirties (piemēram, starp divām vai vairākām iespējām, dažādiem uzskatiem); krustceļš (2).

Avoti: LLVV

krustceļi   novec.

1. Ceļu krustojums; krustceles; krustceļš.

Avoti: LV93

krustceļnieki

1. Rucavas novada Dunikas pagasta apdzīvotās vietas "Krustceļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krustceļš   -a, v.

1. Ceļu krustojums; krustceles (1).

// dsk. formas vsk. formu nozīmē.

2. Stāvoklis, kad nepieciešams izšķirties (piemēram, starp divām vai vairākām iespējām, dažādiem uzskatiem); krustceles (2).

Avoti: LLVV

krustcirtnis   -ņa, v.

1. Šaurs cirtnis atslēdznieku darbiem.

Avoti: LLVV

krustdancis   apv.

1. Tautas deja.

Avoti: LV93

krustdegunis   novec.

1. Krustknābis.

Avoti: KV

krustdēls   -a, v.

1. Zēns, jaunietis, vīrietis attiecībā pret savu krusttēvu (1) vai krustmāti (1).

2. Zēns, jaunietis, vīrietis attiecībā pret savu krusttēvu (2) vai krustmāti (2).

3. sar. Vīrietis (parasti jaunietis) attiecībā pret cilvēku, kas viņu ievada kādā arodā, profesijā.

Avoti: LLVV

krustdiena   apv.

1. Debesbraukšanas diena.

Avoti: ViV

krustdūrieni   -u, vsk. krustdūriens, -a, v.

1. Izšūšanas tehnikas paņēmiens - sīku krustu veidošana; izšuvuma raksts, ko veido šādi krusti; atsevišķs krusts šai rakstā.

Avoti: LLVV

krusteja   -as, s.

1. Galerija ap klostera pagalmu sakrālai procesijai un telpu savienošanai.

Avoti: ZTV

krustēm   apv.

1. Krustām.

Avoti: ME

krustene   apv.

1. Plankumainā asinszāle ("Hypericum maculatum").

Avoti: Aug2

krustenes   apv.

1. Asinszāles ("Hypericum").

2. Divšķautņu asinszāle ("Hypericum perforatum").

3. Pūkainā asinszāle ("Hypericum hirsutum").

4. Krustaines ("Senecio").

5. Parastā krustaine ("Senecio vulgaris").

Avoti: Aug2

krustenes   apv.

1. Savienojumā "krustu krustenes" - krustveidīgi, krustām.

Avoti: ME

krustenis   -ņa, v.; tehn.

1. Ierīce sliežu krustojumā transportlīdzekļa novadīšanai pa vēlamo sliežu ceļu.

2. Ierīce, elements, detaļa, kam ir krusta (4) veids.

Avoti: LLVV

krusteniskis   apv.

1. Krusteniski.

Avoti: ĒiV

krustenisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas atrodas krustām pāri; arī krustveida.

Krusteniskās atskaņas— atskaņu izkārtojums rindās tā, ka atskaņota pirmā ar trešo, otrā ar ceturto rindu utt.

Krusteniskās taisnes— taisnes, kas krustojas.

Avoti: LLVV

krustenkurs   apv.

1. Celtnes pamatu stūru saistījums, kas veidots, liekot krusteniski pamatu akmeņus.

Avoti: ViV

krustēvs   apv.

1. Krusttēvs.

Avoti: KnV

Krusti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kantinieku pagastā.

Avoti: LC

krusti   -u, v.; tikai dsk.

1. Cilvēka muguras apakšējā vai dzīvnieka muguras pakaļējā daļa - apvidus starp abiem gūžu kauliem.

Krustu bedrītes— bedrītēm līdzīgi padziļinājumi jostasvietas skriemeļu apovidū, sevišķi sievietēm.

Krustu kauls— kauls, kurā saauguši krustu un astes skriemeļi.

2. apv. Lauka sadalījums, stādot kartupeļus krustveidā.

3. apv. Griežamo velku koku sastāvdaļa.

Avoti: LLVV

krustības   -u, s.; tikai dsk.; apv.

1. Kristības.

Avoti: LLVV

krustībnieks   apv.

1. Kristībnieks.

Avoti: ME

krustiem   apst.; apv.

1. Krustām.

Avoti: LLVV

krustiķis   žarg.

1. Krusttēvs.

Avoti: SLG

krustim   apv.

1. Krustām.

Avoti: ME

krustīm   apv.

1. Krustām.

Avoti: ME

krustinieks   apv.

1. Kāds, kas vienmēr pie krusta zvēr un žēlojas.

Avoti: ME, VeAT

krustinieši

1. Krimuldas novada Lēdurgas pagasta apdzīvotās vietas "Krustiņi" iedzīvotāji.

2. Inčukalna novada Inčukalna pagasta apdzīvotās vietas "Krustiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krustinis   apv.

1. Savienojumā ar "krustu" - krustām, šķērsām.

Avoti: ME

krustiņa   novec.

1. Kristības.

Avoti: ME

Krustiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Inčukalna novada Inčukalna pagastā, saukta arī "Sēnīte".

Avoti: LC

krustiņš   v.

1. Dem. --> krusts.

2. Rotaslieta - krustveida piekariņš.

3. apv. Čemurneļķe ("Dianthus barbatus").

4. apv. Krija (tītavu) sastāvdaļa.

Avoti: MLVV, Aug2, KnV

krustis   apv.

1. Krustām, šķērsām.

Avoti: Sin

krustisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Krustenisks.

Avoti: LLVV

krustīšana   novec.

1. Krusta mešana, cilvēku, dzīvnieku un priekšmetu apzīmēšana ar krusta zīmi, sens kristiešu paradums, saistīts ar maģisku ticību krusta zīmes spēkam.

Avoti: KV

krustīt   krustīju, krustī, krustī, arī krustu, krusti, krusta, pag. krustīju; trans.

1. rel. Ar žestu veidot krusta zīmi (pār kādu, pār ko).

2. apv. Kristīt (1).

Krustamais (arī krustāmais) vārds— kristītais vārds.

Avoti: LLVV

krustīties   krustījos, krustījies, krustījas, arī krustos, krusties, krustās, pag. krustījos; refl.

1. rel. Ar žestu veidot krusta zīmi (pār sevi).

2. apv. Kristīties.

Avoti: LLVV

Krustkalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ķekavas novada Ķekavas pagastā.

2. Krustkalnu dabas rezervāts - īpaši aizsargājama dabas teritorija Austrumlatvijas zemienes Aronas paugurlīdzenuma Madonas-Trepes valnī un Dūku-Svētes ieplakā, Madonas novadā, izveidots 1977. g., lai saglabātu apvidum raksturīgo mežu un ūdeņu kompleksu, retās augu sugas, kā arī ainaviskās un kultūrvēsturiskās vērtības, platība - 2915 ha, noteiktas stingrā un regulējamā režīma zonas.

Avoti: LC

krustkarš   apv.

1. Krusta karš; ticības karš.

Avoti: LV93

krustknābis   -bja, v.

1. dsk. Zvirbuļveidīgo kārtas žubīšu dzimtas ģints ("Loxia"), putns ar krusteniski izliektu knābi, 4 sugas, Latvijā konstatētas 3 sugas.

Baltsvītru krustknābis— krustknābju suga ("Loxia leucoptera"), Latvijā rets ieceļotājs.

Egļu krustknābis— krustknābju suga ("Loxia curvirostra").

Mazais krustknābis— egļu krustknābis.

Priežu krustknābis— krustknābju suga ("Loxia pytyopsittacus").

Avoti: LLVV, LD

krustkrāvums   -a, v.

1. Malkas grēdas galu nostiprinājums, malkas pagales grēdu galos novietojot horizontālās kārtās krusteniski vienu virs otras.

Avoti: LLVV

krustkrustām

1. Krustām un šķērsām, juku jukām.

Avoti: ME

krustkrustains   apv.

1. Krustveida.

Avoti: ME

krustkrustēm

1. Krustām un šķērsām, juku jukām; krustkrustām.

Avoti: ME

krustkrustenes   apv.

1. Krustveidīgi, krustām.

Avoti: ME

krustkrustiem

1. Krustām un šķērsām, juku jukām; krustkrustām.

Avoti: ME

krustkrustim

1. Krustām un šķērsām, juku jukām; krustkrustām.

Avoti: ME

krustkrustīm

1. Krustām.

Avoti: Sin

krustkrustinis   apv.

1. Krustām un šķērsām, juku jukām; krustkrustām.

Avoti: ME

krustkrustumis

1. Krustām un šķērsām, juku jukām; krustkrustām.

Avoti: ME

krustkrustums

1. Krustām un šķērsām, juku jukām; krustkrustām.

Avoti: ME

krustlapji   apv.

1. Krustaines ("Senecio").

Avoti: Aug2

krustleņķis   -ķa, v.; mat.

1. Viens no diviem leņķiem leņķu pārī, kuri veidojas, krustojoties divām taisnēm tā, ka viena leņķa malas ir otra leņķa malu turpinājums.

Avoti: LLVV

krustmadara

1. dsk. Rubiju dzimtas ģints ("Cruciata"), daudzgadīgi lakstaugi ar stāvu vai pacilu, četršķautņainu stublāju, lapas mieturos pa 4, Eiropā 6 sugas, Latvijā konstatētas 2 adventīvas sugas.

Kailā krustmadara— krustmadaru suga ("Cruciata glabra").

Skropstainā krustmadara— krustmadaru suga ("Cruciata laevipes").

Avoti: LD

krustmāmiņa

1. Dem. --> krustmāte.

Avoti: LV93

krustmāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sieviete, kas ir klāt bērna kristību ceremonijā un apņemas nepieciešamības gadījumā palīdzēt vecākiem to audzināt.

2. Sieviete, kas piedalās bērna vārda došanas svinībās un apņemas nepieciešamības gadījumā palīdzēt vecākiem to audzināt; kūma (2).

3. Radiniece (piemēram, tēva vai mātes māsa); sieviete attiecībā pret bērnu vai gados ievērojami jaunāku cilvēku.

4. sar. Sieviete, kas ievada kādu (parasti jaunieti) savā arodā, profesijā.

Avoti: LLVV

krustmeita   -as, s.

1. Meitene, jauniete, sieviete attiecībā pret savu krusttēvu (1) vai krustmāti (1).

2. Meitene, jauniete, sieviete attiecībā pret savu krusttēvu (2) vai krustmāti (2).

3. sar. Sieviete (parasti jauniete) attiecībā pret cilvēku, kas viņu ievada kādā arodā, profesijā.

Avoti: LLVV

krustmeitiņa

1. Dem. --> krustmeita.

Avoti: LV93

krustmija   biol.

1. Process, kurā notiek homoloģisko hromosomu pavedienu (hromatīdu) fermentatīva šķelšanās un fragmentu savienošanās, tiem savstarpēji apmainoties; ģenētiskais pārkrustojums; krosingovers.

Mejotiskā krustmija— krustmija, kas notiek mejozes profāzē.

Miotiskā krustmija— krustmija, kas notiek mitozes laikā, tās rezultātā heterozigotiskie lokusi var kļūt homozigotiski.

Nereciprokā krustmija— krustmija, kuras rezultātā divi dažādi rekombinantie pēcnācēji rodas nevienādā skaitā.

Nevienādā krustmija— krustmija, kurā homoloģisko hromosomu hromatīdu pārraušana notiek neidentiskās vietās, tāpēc rodas neidentisku iecirkņu apmaiņa un vienā no krustmijā iesaistītajām hromosomām veidojas duplikācija, bet otrā - delēcija.

Reciprokā krustmija— krustmija, kuras rezultātā rodas vienāds divu dažādu rekombinanto pēcnācēju skaits.

Avoti: LPE, ĢT

krustnagliņas   -u, vsk. krustnagliņa, -as, s.

1. Neizplaukuši žāvēti nagliņkoka ziedu pumpuri ar raksturīgu smaržu un garšu.

Avoti: LLVV

krustneļķe   apv.

1. Ārstniecības ziepjusakne ("Saponaria officinalis").

Avoti: Aug2

krustneši   -u, vsk. krustnesis, -ša, v.; vēst.

1. Garīga bruņinieku ordeņa locekļi; bruņinieki, kas piedalījās krusta karā.

Avoti: LEV

krustojummodulācija   kino

1. Amplitūdas skaņas celiņam raksturīgs skaņas kropļojums filmas negatīvā.

Krustojummodulācijas tests— tests, lai panāktu maksimālu amplitūdas skaņas celiņa blīvumu, līdz ar to - minimālu skaņas defekta iespēju.

Avoti: ZTV

krustojums   -a, v.

1. Vieta, kur saiet kopā, krustojas divi vai vairāki ceļi, ielas.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> krustot 1(2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> krustot 1(1).

4. dzc. Sliežu ceļa virsbūves metāla konstrukcija, kas paredzēta ceļu krustošanai bez ritošā sastāva pārejas no viena ceļa uz otru.

Avoti: LLVV

krustojums   -a, v.; biol.

1. Dzīvnieks, kas iegūts, krustojot dažādu šķirņu vai sugu dzīvniekus; hibrīds.

// pārn. Divu vai vairāku mākslas virzienu, veidu u. tml. apvienojums.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> krustot (1).

3. Augs, kas iegūts, krustojot dažādu šķirņu, sugu vai ģinšu augus; hibrīds.

4. Paveikta darbība, rezultāts --> krustot (2).

Balsu krustojumi— tādas vietas vairākbalsīgā kompozīcijā, kur zemākā balss (piem., alts) dzied augstākas balss skaņas nekā augstākā (piem., soprāns).

Avoti: LLVV, KV

krustošana   -as, s.; biol.

1. Divu ģenētiski atšķirīgu vecākorganismu iedzimtības faktoru savienošana (pārojot, apputeksnējot, sapludinot somatisko šūnu kodolus u. tml.); hibridizācija.

Avoti: LLVV, ĢT

krustošanās   tehn.

1. Sakaru līnijas pāreja no elektrolīnijas vienas puses uz otru pusi.

Avoti: EepV

krustot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Likt, novietot (ko) perpendikulāri vai slīpi (vienu pāri otram, citu pāri citam).

2. parasti 3. pers. Būt, atrasties krustām pāri (kam).

3. Ejot, braucot virzīties perpendikulāri vai slīpi pāri (ielai, laukumam, laukam u. tml.).

4. parasti 3. pers. Šķērsot (piemēram, laukumu, platību) - par upi, ceļu u. tml.; būt izvietotam šķērsām pāri (telpai, platībai).

5. Aizšķērsot (piemēram, ceļu).

Avoti: LLVV

krustot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; biol.

1. Pārot (dažādu šķirņu vai sugu dzīvniekus) jaunas šķirnes ieguvei, šķirnes uzlabošanai; hibridizēt.

2. Mākslīgi apputeksnēt (dažādu šķirņu, sugu vai ģinšu augus) jaunas šķirnes ieguvei, šķirnes uzlabošanai; hibridizēt.

Avoti: LLVV

krustotājelastība   novec., ekon.

1. Zināmas preces pieprasījuma procentuālo pārmaiņu attieksme pret kādas citas preces cenas procentuālām pārmaiņām.

Avoti: TV

krustoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Savstarpēji krustot 1(2) (vienam otru, citam citu).

2. Tikt krustotam 1(1).

3. Mīties, īsu brīdi sastapties (par skatieniem).

4. Mīties, savstarpēji saskarties (par atšķirīgām, arī pretējām, idejām, domām, uzskatiem u. tml.).

Avoti: LLVV

krustoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; biol.

1. Refl. --> krustot 2 (1); tikt krustotam.

2. Refl --> krustot 2 (2); tikt krustotam.

Avoti: LLVV

krustots   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Krustains (1).

Avoti: LLVV

krustozoliņi   apv.

1. Parastā irbene ("Viburnum opulus").

Avoti: Aug2

krustozoliņš   apv.

1. Vietumis irbenājs.

Avoti: KV

krustpakši   apv.

1. No apaļbaļķiem guļbūves konstrukcijā celtas ēkas pakši, kur baļķi krusteniski savienoti tā, ka paliek apmēram 20-30 cm brīvi gali.

Avoti: ViV

krustpilieši

1. Jēkabpils pilsētas daļas Krustpils iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krustpils

1. Jēkabpils pilsētas daļa (no 1962. g.) Daugavas labajā krastā, 1920.-1962. g. pilsēta Daugavas labajā krastā iepretim Jēkabpilij, 1950.-1962. g. - rajona centrs, no 13. gs. pils Daugavas labajā krastā, ap kuru vēlāk izveidojās miests; bijušais nosaukums Kreicburga.

2. Krustpils novads - novads Daugavas labajā krastā ar administratīvo centru Jēkabpilī, ietver Atašienes, Krustpils, Kūku, Mežāres, Variešu un Vīpes pagastus, robežojas ar Pļaviņu, Madonas, Varakļānu, Riebiņu, Līvānu un Jēkabpils novadu.

3. Krustpils pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā ar administratīvo centru Spunģēnos, robežojas ar Variešu un Kūku pagastu, kā arī ar Pļaviņu un Jēkabpils novadu un Jēkabpils pilsētu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kreuzburg, krieviski - Kreicburgskaja.

Krustpils pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara pagasta teritorijā izveidojies arī Kūku un Variešu pagasts, savukārt pirmskara Aiviekstes pagasta austrumu daļa, kas atradās Aiviekstes kreisajā krastā pievienota tagadējam Krustpils pagastam.

4. Krustpils sala - neliela akumulatīva, neapdzīvota sala Daugavā, Jēkabpils teritorijā. garums - 500 m, platums - līdz 100 m, pilsētas masu pasākumu vieta, pavasarī, ledus sastrēguma laikā applūst; Ādamsona saliņa.

Avoti: LPil, AtvL, LE1, LPag, LD

krustpuķe   apv.

1. Ārstniecības ziepjusakne ("Saponaria officinalis").

Avoti: Aug2

krustpunkts   -a, v.

1. Punkts, vieta, kurā kas (piemēram, divas taisnes, ceļi) krusto viens otru, cits citu.

Avoti: LLVV

krusts   -a, v.

1. Ornamentāls simbols, reliģiska zīme - divas (arī vairākas) taisnes, kas krusto viena otru (cita citu); šādas zīmes (skulpturāls, grafisks u. tml.) attēls.

Apzīmēt ar krustu (arī ar krusta zīmi), arī (pār)mest krustu, arī (aiz)mest krustu (priekšā)— ar žestu veidot šādu zīmi (pār kādu, pār ko).

2. Ordenis, kas pēc formas ir līdzīgs šādai reliģiskai zīmei.

3. Zīme, ornamenta elements, ko pamatos veido divas līnijas, kuras krusto viena otru.

Pieci (arī četri, trīs) ar krustu— šāda zīme aiz sekmju vērtējuma cipara (neoficiāls vērtējama palielinājums).

Lietuvēna krusts— zīme, ko veido divi trīsstūri, kuri savstarpēji krustojas.

4. Veidojums (piemēram, priekšmets, konstrukcija) no diviem elementiem, kas pārlikti viens otram perpendikulāri vai slīpi.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas veidots no diviem elementiem, kuri pārlikti viens otram perpendikulāri vai slīpi.

Krusta velve— velve, kurā viena caur otru apvienotas divas cilindra velves.

5. Spēļu kāršu suga, ko apzīmē ar āboliņa lapas vai ozolzīles shematizētu attēlu; šīs sugas kārts.

6. vēst. Stabs ar šķērskoku augšdaļā nāves soda izpildīšanai, pienaglojot vai piesienot pie tā sodīto.

Sist krustā— pienaglot sodīto pie krusta.

7. sar. Grūtības, ciešanas; kavēklis, traucēklis.

8. novec. Krustojums 1 (1).

9. ar lielo sāk. b. Debess dienvidu puslodes zvaigznājs Piena Ceļā, Latvijā nav novērojams; Dienvidu Krusts.

10. žarg. Zaglis.

Avoti: LLVV, EV, SLG

krustsēja   -as, s.; parasti vsk.; lauks.

1. Sēja, kurā pusi sēklu sēj lauka garenvirzienā, bet otru pusi - šķērsvirzienā.

Diagonālā krustsēja— šāda sēja pa lauka diagonālēm.

Avoti: LLVV

krustspole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; tekst.

1. Spole dzijas krustveida uztīšanai.

Avoti: LLVV

krustsvītrojums   ras.

1. Atsevišķu detaļu iesvītrojums ar krustveidā izvietotām svītrām.

Avoti: LKv

krustšķērsām   apv.

1. Krustām un šķērsām.

Avoti: ME

krustšķērsu   apv.

1. Krustām un šķērsām.

Avoti: ME

krusttētiņš

1. Dem. --> krusttēvs.

Avoti: LV93

krusttēvs   -a, v.

1. Vīrietis, kas ir klāt bērna kristību ceremonijā un apņemas nepieciešamības gadījumā palīdzēt vecākiem to audzināt.

2. Vīrietis, kas piedalās bērna vārda došanas svinībās un apņemas nepieciešamības gadījumā palīdzēt vecākiem to audzināt; kūma (2).

3. Radinieks (piemēram, tēva vai mātes brālis); vīrietis attiecībā pret bērnu vai gados ievērojami jaunāku cilvēku; tēvocis.

4. sar. Vīrietis, kas ievada kādu (parasti jaunieti) savā arodā, profesijā.

5. žarg. Cietuma drošības dienesta darbinieks, kriminālpolicijas darbinieks.

6. žarg. Izmeklētājs.

7. sar. Organizētas kriminālgrupas vadonis; mafijas boss.

Avoti: LLVV, KZ, PL

krustu   apst.; savienojumos "krustu šķērsu", "krustu un šķērsu".

1. Tā, ka ir pāri cits citam, parasti nekārtīgi, dažādos virzienos.

2. Dažādos virzienos, daudz (iet, braukt u. tml.).

Krustu kauls— skeleta kauls, ko veido pieci kopā saauguši skriemeļi; mugurkaula daļa, kas ietilpst iegurnī.

3. No dažādiem viedokļiem, daudz (domāt, runāt u. tml.).

Avoti: LLVV

krustubas   apv.

1. Kristības.

Avoti: ĒiV

krustūbas   apv.

1. Kristības.

Avoti: ME

krustubnieks   apv.

1. Kristību viesis.

Avoti: ĒiV

krustugunis   mil.

1. Mērķa vienlaicīga apšaude no vairākiem virzieniem.

Avoti: MIL

krustuguns   -uguns, dsk. ģen. -uguņu, s.

1. Mērķa vienlaicīga apšaude no diviem vai vairākiem virzieniem.

Avoti: LLVV

krustus   apv.

1. Krustveidā; krusteniski.

Avoti: ĒiV

krustvārdu   ģen., nelok.

1. Savienojumā "krustvārdu mīkla"; burtu vai zilbju mīkla, kurā atminamos vārdus izvieto horizontālās un vertikālās līnijās, kas krustojas savā starpā.

Avoti: LLVV

krustvecāki   -u, v.; tikai dsk.

1. Vīrietis un sieviete, kas ir klāt bērna kristību ceremonijā un apņemas nepieciešamības gadījumā palīdzēt vecākiem to audzināt.

2. Vīrietis un sieviete, kas piedalās bērna vārda došanas svinībās un apņemas nepieciešamības gadījumā palīdzēt vecākiem to audzināt; kūmas (2).

Avoti: LLVV

krustveidā   apst.

1. Krusta (4) veidā, formā.

Avoti: LLVV

krustveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir krusta (4) veids, forma.

Avoti: LLVV

krustveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Krustveida.

Avoti: LLVV

krustvieta

1. "Krustvietu" kustība aizsākās Somijas Ziemas kara (PSRS-Somijas kara) laikā 1939.-1940. g., kad zviedri "adoptēja" Somijas apdzīvotās vietas, cita starpā sniedzot ekonomisko palīdzību un uzņemot kara apdraudētos bērnus.

Avoti: LEV

krustziedainie   apv.

1. Krustzieži.

Avoti: KV

krustziedaiņi   apv.

1. Krustzieži.

Avoti: ME

krustziedīte   apv.

1. Krustaines ("Senecio").

Avoti: Aug2

krustzieži   -u, vsk. krustziedis, -ža, v.; bot.

1. Divdīgļlapju klases augu dzimta ("Brassicaceae syn. Cruciferae"), pie kuras pieder lakstaugi, retumis puskrūmi, kam ziedā ir četras krusteniski sakārtotas vainaglapas (piemēram, kāposti, kāļi, rutki, lefkojas, pērkones), 375 ģ., ~3200 sugu, Latvijā konstatētas 47 ģ., 90 s. (no tām 40 ir vietējās floras sugas, 45 adventīvas sugas un 5 sugas - dārzbēgļi).

Avoti: LLVV

krušainis   apv.

1. Tāds, kam grumbuļaina miza (par koku).

Avoti: KiV

krūšaugstums   -a, v.

1. Attālums no kāju pēdām līdz krūtīm (cilvēkam).

2. Mērvienība augošu koku stumbru mērīšanai - 1,3 metri no zemes.

Avoti: LLVV

krūšautiņš   -a, v.

1. Bērnu priekšauts, kura saites liek ap kaklu.

Avoti: LLVV

krūšbomis   apv.

1. Aužamo stāvu sastāvdaļa - veltnis, pār kuru virzās noaustais audekls.

Avoti: ViV

krūšbruņas   -u, s.; tikai dsk.; zool.

1. Bruņas, kas sedz krūtis (vēžveidīgajiem).

Avoti: LLVV

krūšdobums   -a, v.

1. Krūšu dobums.

Avoti: LLVV

Kruševa   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Pelagonijas reģionā, 5300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kruševaca   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Kruševac"), Centrālās Serbijas Rasinas apgabalā, 58700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

krūšgals   -a, v.

1. Krūtsgals.

Avoti: LLVV

kruši   apv.

1. Tūlīt, nekavējoties; ātri, veikli.

Avoti: KnG, NeV

kruška   žarg.

1. Krūze 1.

Avoti: SLG

krūškabata   -as, s.

1. Kabata apģērba krūšu daļā; krūšu kabata.

Avoti: LLVV

krūškalnieši

1. Auces novada Bēnes pagasta apdzīvotās vietas "Krūškalne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Krūškalns   vietv.

1. Vaļņveida oss Viduslatvijas zemienes Zemgales līdzenuma dienvidrietumu malā, Auces novadā, 4 km uz dienvidiem no Bēnes, garums - 7,5 km austrumu-rietumu virzienā, platums - 150-175 m, relatīvais augstums - 10 m, augstākā virsotne - 89 m vjl.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Auces novada Bēnes pagastā.

Avoti: LE1, LC

krūškauls   -a, v.

1. Krūšu kauls.

Avoti: LLVV

kruški   apv.

1. Krāsns aizšaujamie dūmejas nosprostošanai un siltuma saglabāšanai.

Avoti: MalV

krūškoks

1. Kumbrs - klucis ar virspusē ietēstiem robiem, ko nostiprina uz plosta airu balstīšanai.

Avoti: ZTV

krūškorsešbiksītes

1. Bezstaru biksīšgrācija - krūšturkorsetes un bezstilbu korsešbikšu apvienojums vienā korsešģērbā, kas pārveido figūras mīksto audu dabisko formu, tos saspiežot un polsterējot.

Avoti: ZTV

krūškorsete

1. Krūštura un korsetes apvienojums viengabala korsešģērbā, kas pārveido rumpja dabisko formu joslā no virskrūšu līmeņa līdz kājstakles līmenim.

Īsā krūškorsete jeb īsgrācija— līdz viduklim saīsināta krūškorsete.

Avoti: ZTV

krūškurvis   -vja, v.

1. Rāpuļu, putnu, zīdītājdzīvnieku un cilvēka ķermeņa skeleta daļa, ko veido mugurkaula krūšdaļa, ribas un krūšu kauls.

Avoti: ZTV

krūšļainis   apv.

1. Ciņains.

Avoti: KiV

krūšmērs   apv.

1. Mērvienība augošu koku stumbru mērīšanai - 1,3 m no zemes; krūšaugstums.

Avoti: ĒiV

krūšmētalas   apv.

1. Mētru suga, krūzmētras.

Avoti: KV

krūšmētra   apv.

1. Krūzmētra.

Avoti: KV

krušņa   apv.

1. Gruvešu vai sakaltušu zaru kaudze; mežā biezā kārtā sakrituši koki.

Avoti: KV, NeV

krušņa   apv.; hip.

1. Stāva nogāze, krauja.

Avoti: ME

krušņiks   apv.

1. Treknums starp cūkas kaklu un priekškājām.

Avoti: VV

krušons

1. Baltā vīnogu vīna maisījums ar rumu vai konjaku.

2. Limonādes paveids.

Avoti: SV99

krušs   apv.

1. Saulei atklātākā un cietākā egles puse.

2. Grumbulis, parasti koka virsmā.

Avoti: ME, KiV

krūšsega   novec.

1. Zemes uzbērums no kājnieku ierakuma uz pretinieka pusi, kas kopā ar ierakuma grāvja priekšējo nogāzi aizsarga strēlnieku no pretinieka lodēm.

Avoti: KV

krūštēls   -a, v.

1. Krūšutēls.

Avoti: LLVV

krūšturis   -ra, v.

1. Sieviešu veļas gabals, kas apņem krūtis.

Avoti: LLVV

krūšturītis

1. Krūšturis.

Avoti: LV93

krūšukurvis   -vja, v.

1. Krūškurvis - skeleta daļa, ko veido mugurkaula krūšdaļa, ribas un krūšu kauls.

Avoti: LLVV

krūšutēls   -a, v.

1. Cilvēka ķermeņa augšdaļas skulpturāls attēls; biste.

Avoti: LLVV

Krušvica   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 9200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1422. g.

Avoti: LpA, Wi

kruta   žarg.

1. Ļoti labi.

2. Moderni; stilīgi.

Avoti: SLG

krutā   žarg.

1. Simpātiska, iekārojama meitene.

Avoti: JV

krūtacis   apv.

1. Cūkas pakakles gabals, kurā ir dūruma vieta.

Avoti: ĒiV

krūtaine   apv.

1. Krūteža.

2. Tāda (sieviete), kurai ir lielas krūtis.

Avoti: ME

krūtainis   apv.

1. Tāds, kas slimo ar kādu krūšu vainu.

2. Būtne, piemēram, zirgs, ar platām krūtīm.

Avoti: ME

krūtains   apv.

1. Tāds, kas slimo ar tuberkulozi vai astmu.

2. Tāds, kam ir lielas krūtis.

3. Ciņains, nelīdzens.

Avoti: ĒiV

krūtaiņš   apv.

1. Tāds, kas slimo ar tuberkulozi vai astmu.

Avoti: ĒiV

krutais   žarg.

1. Saka par cilvēku, kurš kaut kādā ziņā ir pārāks par citiem.

2. Dižs.

3. Kriminālautoritāte, noziedznieks, kas savu mērķu sasniegšanai var izdarīt jebko.

Avoti: SLG, KZ

krutanuķ   žarg.

1. Aizturēt.

Avoti: KZ

Krutaruča   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

krūtaša   žarg.

1. Vieta starp sievietes krūtīm, kurā sabirst ēdiena paliekas, esot pusatsegtām krūtīm.

Avoti: NeV

krutavāt   apv.

1. Ļoti veikli, veicīgi ko darīt.

Avoti: KiV

krūtaža   -as, s.; novec.

1. Vīriešu apģērba gabals, kas sedz krūšu daļu un ko valkā zem svārkiem.

2. Apģērba (piemēram, kleitas vai virskrekla) krūšu daļa.

3. Krūšu apvidus (dzīvniekiem).

4. novec. Koks, kurā iestiprinātas vērpjamā ratiņa kājas.

Avoti: LLVV

krūte   apv.

1. Krūts.

2. Kaudze.

3. Atsevišķi liekama priekšdaļa kreklam.

Avoti: ME, ViV

Krūte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Grobiņas novada Bārtas pagastā.

2. Krūtes pilskalns - atrodas Priekules novada Kalētu pagastā, reljefa pacēlumā pie Vārtājas ietekas Bārtā, plakums - trapecas formā 70-100 x 40 m, paceļas 8 m virs upju līmeņa.

Avoti: LC, LE1

krūteklis   apv.

1. Nervozs kašķis; krūtelis.

Avoti: ME

Kruteli   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Kruteļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

krūtelis   apv.

1. Nervozs kašķis.

Avoti: ME

Kruteļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

krūtene   apv.

1. Krūteža.

Avoti: ME

krūtenieki

1. Grobiņas novada Bārtas pagasta apdzīvotās vietas "Krūte" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krūtenis   apv.

1. Ar vati pildīta vīriešu ziemas cepure.

Avoti: ME

krūtens   apv.

1. Tāds, kam ir lielas krūtis.

Avoti: ME

krutēt   apv.

1. Spēt, varēt ko darīt; būt tādā veselības stāvoklī, ka ir iespējams strādāt.

Avoti: KiV

krūtēzis   apv.

1. Krūšu daļa (dzīvniekam).

Avoti: ViV

krūteža   -as, s.; novec.

1. Vīriešu apģērba gabals, kas sedz krūšu daļu un ko valkā zem svārkiem.

2. Apģērba (piemēram, kleitas vai virskrekla) krūšu daļa.

3. Krūšu apvidus (dzīvniekiem).

4. novec. Koks, kurā iestiprinātas vērpjamā ratiņa kājas.

Avoti: LLVV

krūtežnieks   apv.

1. Krūšu daļa, krūšu apvidus.

Avoti: KiV

Kruti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Liepnas pagastā.

Avoti: LC

krūties   apv.

1. Uzmākties, uzplīties.

Avoti: ME

krūtīgs   apv.

1. Tāds, kam ir platas, spēcīgas krūtis; plecīgs.

Avoti: ME

krutināt   apv.

1. Lēni, vienmērīgi braukt ar zirgu.

Avoti: KiV

krūtiņa   s.

1. Dem. --> krūts.

2. apv. Vērpjamā ratiņa daļa, kurā iestiprinātas kājas un skrūve.

Avoti: MLVV, ViV

krūtis   novec.

1. Rumpja priekšējā daļa ar krūškurvi, kuru cilvēkam un zīdītājiem no vēdera šķir diafragma.

2. Kopīgs apzīmējums abiem piena dziedzeriem (pupiem) pie sievietes krūšu kurvja.

3. Vidējais no trijiem nodalījumiem kukaiņu ķermenī.

Avoti: LME, ViV, Wi

krutka   žarg.

1. Pašgatavots degvīns (parasti atšķaidīts spirts).

2. No avīzē ietītas tabakas paštaisīts smēķis.

Avoti: SLG

krutnai   apv.

1. Veikli, izveicīgi.

Avoti: KiV

krutns   apv.

1. Veikls, izveicīgs.

Avoti: KiV

kruto   žarg.

1. Ļoti labi.

Avoti: SLG

krutois   žarg.

1. Kriminālautoritāte, noziedznieks, kas savu mērķu sasniegšanai var izdarīt jebko.

Avoti: KZ

krutoni   novec.

1. Grauzdētas maizītes, bieži figūriņu veidā.

Avoti: KV

Krutoruča   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Krutoruča" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krutoruči   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Krutoruča" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Krutova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vectilžas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

krutovieši

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Krutova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kruts

1. apv. Stāvs, kraujš.

2. apv. Straujš, ātrs.

3. apv. Straujš, ass (ceļa pagrieziens).

4. žarg. Ļoti labs.

5. žarg. Moderns; stilīgs.

Avoti: MalV, KnV, SLG

krūts   krūts, dsk. ģen. krūšu, s.

1. parasti dsk. Ķermeņa priekšējā daļa no kakla līdz viduklim (cilvēkiem vai mugurkaulniekiem).

Krūšu kurvis— krūšu dobuma (nodalījuma) skelets.

Krūšu kauls— plakans kauls krūšu kurvja priekšējā virsmā.

Krūšu reģistrs— cilvēka balss diapazona zema josla.

Krūšu balss— balss, kurai raksturīgs krūšu reģistrs.

Krūšu nozīme— nozīme piespraušanai pie apģērba krūšu daļas.

Iecirst galvu krūtīs— strauji noliekt un piespiest galvu pie krūtīm.

(Staigā) krūtis izgāzis— saka, ja kādam ir pašapzinīga, iedomīga poza.

Pie dabas krūts hum.— brīvā dabā.

// sar. Plaušas (cilvēkam).

// pārn. Šī ķermeņa daļa (parasti sirds apvidū) kā vieta, kur izjūtamas dažas iekšējās reakcijas uz psihiskiem, parasti emocionāliem, stāvokļiem.

2. Pāra orgāns piena sekrēcijai (sievietēm); krūts dziedzeris.

(Ie)dot bērnam krūti— (pa)ēdināt bērnu ar krūti.

3. Priekšējā daļa no kakla līdz viduklim (apģērbam).

Krūšu kabata— kabata apģērba krūšu daļā.

Avoti: LLVV

krūtseža   apv.

1. Krūtaža.

Avoti: ME

krūtsgabals   -a, v.

1. No dzīvnieka kautķermeņa krūšu daļas izcirsts, izgriezts gaļas gabals.

Avoti: LLVV

krūtsgals   -a, v.

1. Uz āru izvirzīts, pigmentēts krūts dziedzera veidojums.

Avoti: LLVV

kruva   apv.

1. Kaudze, grēda.

2. Paaugstinājums, nelīdzenums.

3. Sakaltušu mēslu čupa.

Avoti: LE, KiV

kruva   apv.

1. Nemierīga govs.

Avoti: ME

kruvesainis   apv.

1. Kruvešains.

Avoti: KiV

kruvesi   apv.

1. Sakaltuši vai sasaluši dubļi.

Avoti: KiV

kruvešains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pārklāts ar kruvešiem.

Avoti: LLVV

kruveši   -u, vsk. kruvesis, -ša, v.

1. Sasaluši, arī sacietējuši dubļi (piemēram, uz ceļa, lauka); sasalušu, arī sacietējušu dubļu gabali.

Avoti: LLVV

kruvuļains   apv.

1. Kruvešains.

Avoti: ME

krūza   apv.

1. Krūze 1.

Avoti: LE

krūza   apv.

1. Kruzulis, riša.

Avoti: ME

kruzado

1. Naudas pamatvienība Brazīlijā 1986.-1990. g.

2. Portugāles zelta nauda 15. gs., ar krustu mugurpusē, vēlāk arī sudraba nauda.

Avoti: SV99

krūzains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Krūzots.

2. Cirtains, sprogains.

Avoti: LLVV

krūzans   apv.

1. Cirtains, sprogains.

Avoti: ME

krūzāt   apv.

1. Cirtot, sprogot; krūzēt.

Avoti: ME

krūze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Cilindriskas, arī saplacinātas formas (parasti keramikas) trauks ar osu (parasti šķidrumu ieliešanai).

2. Samērā neliels, parasti cilindriskas formas (keramikas vai metāla) dzeramais trauks, bieži ar osu; tase, krūzīte.

3. apv. Sproga.

Avoti: LLVV, MiV

krūze   apv.

1. Kruzulis, riša.

Avoti: ME

kruzeiro

1. Naudas pamatvienība Brazīlijā 1942.-1986. g., vienāda ar 100 sentavo.

Avoti: SV99

kruzele   apv.

1. Krūze 1.

Avoti: ME

krūzele   apv.

1. Krūze 1.

Avoti: VV

kruzeles   apv.

1. Cirtas.

2. Kruzuļi, rišas.

Avoti: ME

kruzelēties   apv.

1. Taisīt kruzeles, matu cirtas.

Avoti: ME

kruzeļains   apv.

1. Viļņots, cirtains.

Avoti: ME, VeAT

krūzenājs   apv.

1. Rasaskrēsliņš.

Avoti: ĒiV

krūzene   apv.

1. Krūzmētra ("Mentha spicata", senāk "Mentha crispa").

2. Dzēriens no mežāboliem.

Avoti: KV, ME

krūzēnieši

1. Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Krūzes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

krūzens   apv.

1. Cirtains, sprogains.

Avoti: ME

Krūzenšterna   vietv.

1. Krūzenšterna ceļš - Cusimas šaurums, Korejas šauruma austrumu daļa.

2. Krūzenšterna šaurums - atrodas Kuriļu salu loka ziemeļu daļā, starp Lovušku salām (Kamennije Lovuški) un Raikokes salu, platums - 55 km, dziļums - līdz 1764 m.

Avoti: PZT

Krūzes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Burtnieku novada Burtnieku pagastā.

2. Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Jaunpiebalga" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LC

krūzēt   apv.

1. Cirtot, sprogot.

Avoti: ME

kruzēts   apv.

1. Sīki viļņots; krokots, cirtots; kruzuļains.

Avoti: SiV

krūzgalvis   apv.

1. Sprogainis.

Avoti: ME

krūziņa   apv.

1. Dem. --> krūze 1.

Avoti: VV

krūzīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Neliels, parasti cilindriskas formas (keramikas vai metāla) dzeramais trauks, bieži ar osu; tase.

Avoti: LLVV

krūzmēteres   apv.

1. Krūzmētra ("Mentha spicata").

Avoti: Aug2

krūzmētra   -as, s.

1. apv. Mētras ("Mentha").

2. Mētru suga ("Mentha spicata", arī "Mentha crispa" un "Mentha viridis"), ļoti smaržīgs lūpziežu dzimtas ārstniecības augs ar viļņainām lapu malām; mētru suga.

Avoti: LLVV, LD

krūzot   apv.

1. Cirtot.

Avoti: MiV

krūzoties   apv.

1. Cirtoties; sprogoties.

Avoti: ViV

krūzots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir sīki viļņots (piemēram, par lapām, ziediem); tāds, kam, piemēram, lapas, ziedi, ir sīki viļņoti (par augiem).

Krūzotie kāposti— krustziežu dzimtas kāpostaugu grupas krāšņumaugs un dārzenis, lapas labi attīstītas, krokotas, gaiši zaļas ar brūnganu vai violetu nokrāsu.

// apv. Sprogains, cirtains.

Avoti: LLVV, MiV

krūzs   apv.

1. Sprogains.

Avoti: ME

kruzulaiņš   apv.

1. Kruzuļains; krokots.

Avoti: ĒiV

kruzules   apv.

1. Viļņveidīgi drānas krokojuma rotājumi.

Avoti: ME

krūzulis   apv.

1. Viļņojums, cirtas.

Avoti: ME

kruzulīši

1. Dem. --> kruzuļi.

Avoti: LV93

kruzulītes   apv.; s.

1. Dem. --> kruzuļi.

Avoti: ME

kruzulītis

1. Dem. --> kruzulis.

Avoti: LV93

kruzuļainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> kruzuļains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kruzuļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir kruzuļi (1) - parasti par audumu.

2. Cirtains, sprogains.

Avoti: LLVV

kruzuļainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kruzuļains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kruzuļi   -u, v.

1. Sīkas krokas (parasti audumā).

2. Cirtas, sprogas.

Avoti: LLVV

kruzuļots   -ais; s. -a, -ā;

1. Kruzuļains (1).

2. Kruzuļains (2).

Avoti: LLVV

kruzuļzirnekļi

1. Zirnekļu kārtas dzimta ("Dictynidae"), nelieli, 2-4 mm gari zirnekļi, dažas sugas sastopamas uz koku un krūmu lapām, kā arī uz lakstaugiem, citas - tikai zemsedzē, Latvijā konstatētas 6 sugas.

Avoti: LD

krūzveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir krūzes forma.

Avoti: LLVV

krūzveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Krūzveida.

Avoti: LLVV

krūžele   apv.

1. Dem --> krūze 1.

Avoti: ME

kružka   apv.

1. Krūze 1.

2. Krūzes saturs.

Avoti: KiV

Krūžkalns   vietv.; novec.

1. Krūškalns.

Avoti: AB1

kružļi   apv.

1. Gružļi.

Avoti: ME

KRW   saīs.

1. Dienvidkorejas vona; Korejas Republikas valūtas kods, sīknauda - izņemta no apgrozības, senāk - čons.

Avoti: PnR

Krystacalms   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Krustacelms" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Krystužāni   vietv.

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Kristužāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kryškynova   vietv.

1. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Kriškinova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kryuts   apv.

1. Cinis.

Avoti: TiA

Kryvašeji   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Krivošeji" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kryzbork   vietv., vēst.

1. Krustpils muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Krustpils pagastā.

Avoti: KV

Kryževnīki   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Križevņiki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kryžyni   vietv.

1. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Križini" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

KS   saīs.

1. Krājaizdevu sabiedrība.

2. Kinematogrāfistu savienība.

3. Komponistu savienība.

Avoti: i1

ksabi   dsk.

1. Kasba.

Avoti: KV

Ksani   vietv.

1. Upe Gruzijā, Kūras kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

ksant-

1. Salikteņos norāda uz dzeltenu krāsu.

Avoti: MSV

ksantalīns   med.

1. C20H19NO5, opija alkaloīds, papaverīna atvasinājums, balta kristāliska viela, tās sāļi ir dzeltenas vielas.

Avoti: TM5

ksantāns

1. Ksantāna sveķi - pārtikas piedeva E415 (var būt ģenētiski modificēti), biezinātājs, emulgators, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: Zkp

Ksante   vietv.

1. Pilsēta Grieķijas ziemeļaustrumos ("Xanthi"), Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, 70900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

ksantelazma   med.

1. Dzelteni, plakani, apaļi vai ovāli mezgliņi plakstiņu ādā, perēkļaini holesterīna nogulsnējumi kā lipīdmaiņas traucējumu sekas, piem., diabēta, aknu slimību gadījumā.

Avoti: TM5

ksantelezmatoze   med.

1. Stāvoklis, kam raksturīgas multiplas ksantelazmas.

Avoti: MSV

ksantēmija   med.

1. Dzeltens serums, piem., karotinēmijas, holēmijas gadījumā.

Avoti: MSV

Ksantene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Xanten"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 21200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ksantēns   med.

1. C13H10O, heterociklisks savienojums ar diviem benzola gredzeniem, kas saistīti ar metilēna vai skābekļa tiltu; krāsvielu fluoresceina un rodamīna sintēzes izejviela.

Avoti: TM5

ksanthematīns   med.

1. Dzeltena viela, ko iegūst, hematīnu šķīdinot atšķaidītā slāpekļskābē.

Avoti: TM5

ksanthidrols   med.

1. C13H10O2, organisks savienojums, kas viegli saistās ar urīnvielu, veidojot nešķīstošas kristāliskas nogulsnes (diksantilurīnvielu); lieto urīnvielas noteikšanai, sevišķi histoķīmijā.

Avoti: TM5

ksantīdija

1. dsk. Zaļaļģu nodalījuma desmīdiju dzimtas ģints ("Xanthidium"), pagarinātas vienšūnas aļģes, ko dziļa iežmauga sadala 2 simetriskās pusēs (pusšūnās), Latvijā konstatētas 12 sugas, kas aug gk purvos.

Avoti: LD

ksantīds   med.

1. Ksantīna atvasinājums.

Avoti: TM5

ksantilgrupa   med.

1. C13H9O, vienvērtīga grupa.

Avoti: TM5

ksantīnoksidāze   med.

1. Enzīms, kas katalizē purīnbāžu ksantīna un hipoksantīna oksidēšanu par urinskābi; plaši izplatīta dabā, iegūst no aknām, piena.

Avoti: TM5

ksantinolīts   med.

1. Nierakmens, kas sastāv no ksantīna.

Avoti: MSV

ksantīns

1. Dzīvnieku audos un dažos augos sastopama purīnbāze, kas veidojas no guanīna, tam hidrolītiski dezaminējoties, vai no hipoksantīna, tam oksidējoties.

Avoti: LPE

ksantinūrija   med.

1. Palielināts ksantīna daudzums urīnā.

Avoti: TM5

Ksantipe

1. Grieķu filozofa Sokrata sieva, kuras vārds kļuvis par ļaunas un ķildīgas sievietes apzīmējumu.

Avoti: SV69

ksantisms   med.

1. Autosomāli recesīvi pārmantota okulokutānā albīnisma forma, sastopama melnās rases pārstāvjiem, raksturīga sarkana vai sarkanbrūna ādas un matu krāsa un mazliet caurspīdīga varavīksnene; fotofobija un nistagms ir izteikti mēreni, redzes asums normāls vai gandrīz normāls.

Avoti: MSV

ksanto-

1. Salikteņos norāda uz dzeltenu krāsu.

Avoti: MSV

ksantociānopija   med.

1. Krāsu redzes traucējums, kura gadījumā uztver dzeltenu un zilu krāsu, bet neredz sarkanu.

Avoti: MSV

ksantocīts   med.

1. Šūna, kas uzkrāj vai producē dzeltenu pigmentu.

Avoti: MSV

ksantodermija   med.

1. Imbibīcijas dermatoze, difūza dzeltena ādas krāsa, piem., ko rada karotīna pārmērīga lietošana vai arī palielināts holesterīna daudzums organismā, piem., diabēta gadījumā.

Avoti: MSV

ksantoeritrodermija   med.

1. Dzeltenīgi sarkana ādas nokrāsa.

Avoti: MSV

ksantofāns   med.

1. Dzeltens pigments tīklenes vālītēs.

Avoti: MSV

ksantofibroma   med.

1. Audzējs ar ksantomas šūnu grupām un saistaudiem; bieži lokalizējas locītavu kapsulās, cīpslu makstīs un ādā.

Avoti: MSV

ksantofills   novec.

1. Dzeltenā krāsviela augu lapās; ksantofils.

Avoti: LV93

ksantofils   -a, v.; bot.

1. Augu dzeltenais pigments.

Avoti: LLVV

ksantofors   med.

1. Dzeltens hromatofors.

Avoti: TM5

ksantofoze   med.

1. Redzes traucējums, kas izpaužas ar dzeltenu plankumu rašanos redzes laukā.

Avoti: MSV

ksantogenāti

1. Ditioogļskābes esteri un skābo esteru sāļi.

Avoti: LPE

ksantogenāts   med.

1. Ksantogēnskābes sāls; lieto minerālu bagātināšanai par flotācijas reaģentu.

Avoti: TM5

ksantogenēšana   ķīm.

1. Sārmainās celulozes apstrādāšana ar sēroglekli (CS2).

Avoti: ZTV

ksantogēnskābe   med.

1. C2H5OCSSH, ditioogļskābes monoetilesteris.

Avoti: TM5

ksantogranulomatoze   med.

1. Holesterīna granulomas plakanajos kaulos; ja tās lokalizējas galvaskausa kaulos, var pievienoties eksoftalms vai bezcukura diabēts.

Avoti: MSV

ksantohromija   med.

1. Pazīme, kas liecina, ka muguras smadzeņu šķidrumam ir asins piejaukums: dzeltenīgs, viegli brūngans likvors.

Avoti: MSV

ksantokrāsvielas   novec.

1. Karbonija grupas organiskas krāsvielas, piem., pironīns, akridīnsarkanā, rodamīns.

Avoti: KV

ksantokreatinīns   med.

1. C5H10N4O, indīgs leikomaīns, kas rodas nogurušos muskuļos; veido dzeltenus kristālus; rada depresiju, miegainību, caureju, vemšanu.

Avoti: TM5

ksantoma   med.

1. Dzeltēs plakani vai mezglaini veidojumi ādā vai gļotādā. Histoloģiski atrod ksantomšūnas jeb putainās šūnas, kuru citoplazmā ir holesterīna kristāli.

Avoti: MSV

ksantomatoze   med.

1. Stāvoklis, kam raksturīgas multiplas ksantomas, biežāk sievietēm vidējos gados.

Avoti: MSV

ksantomicīns   med.

1. Antibiotiskas vielas, kas izolētas no streptomicēšu kultūras.

Avoti: TM5

ksantons   med.

1. C13H8O2, ksantēna ketonatvasinājums; dažas krāsvielas un ziedu dzeltenais pigments ir tā atvasinājumi.

Avoti: TM5

ksantoproteīns   med.

1. Dzeltens savienojums, kas rodas, proteīnu apstrādājot ar koncentrētu slāpekļskābi.

Avoti: TM5

ksantopsidrācija   med.

1. Sīkas dzeltenas (holesterīnu u. c. lipoīdus saturošas) pūtītes vai pustulas uz ādas.

Avoti: MSV

ksantopsija   med.

1. Stāvoklis, kad visi priekšmeti izskatās dzelteni; novēro dažos saindēšanās gadījumos, piem., ar santonīnu.

Avoti: MSV

ksantopsīns   med.

1. Redzes dzeltenais pigments, kas rodas, gaismas stariem iedarbojoties uz rodopsīnu - sarkano redzes pigmentu.

Avoti: TM5

ksantopterīns   med.

1. C6H5N5O2, dzeltens pigments dzīvnieku organismos; k. atlikums ietilpst folijskābē; veicina zīdītāju hematopoēzi, atrodams zīdītāju un cilvēka urīnā.

Avoti: TM5

ksantoramnīns   novec.

1. Olīvdzeltena organiska krāsviela no "Rhamnus" augu ogām (labākās no Persijas); lietoja audumu, papīru, ādu un konditorejas preču krāsošanai.

Avoti: KV

ksantoreja   med.

1. Dzelteni strutaini maksts izdalījumi.

Avoti: MSV

ksantorijas

1. Asku ķērpju klases telošistu dzimtas ģints, raksturīgs lapveida laponis, 15 sugas, Latvijā konstatētas 5 sugas.

Avoti: LD

ksantosarkoma   med.

1. Cīpslas maksts vai aponeirozes milzu šūnu sarkoma, kurā ir ksantomšūnas.

Avoti: MSV

ksantoze   med.

1. Dzeltena pigmentācija.

Avoti: MSV

ksantozīns

1. Nukleozīds, sastāv no purīnbāzes ksantīna un D-ribozes, veidojas guanozīnam dezaminējoties.

Avoti: LPE

ksanturēnskābe   med.

1. C10H7NO4, zaļgandzeltens pigments, hinolīna atvasinājums; atrodams dzīvnieku urīnā piridoksīna deficīta gadījumā; triptofāna maiņas produkts.

Avoti: TM5

ksar   arābu val.

1. Apcietināts ciems Atlasa kalnājos.

Avoti: KV

Ksar   vietv.

1. Ksar el Kebīra - pilsēta Marokas ziemeļrietumos ("Ksar el Kebir"), 110000 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

Ksaverina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

2. Krāslavas novada Kaplavas pagasta apdzīvotās vietas "Saulkrasti" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Ksaverinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Vārkavas pagastā.

Avoti: LC

Ksaverova   vietv.

1. Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kseverova" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

KSDSP   saīs., vēst.

1. Krievijas Sociāldemokrātiskā strādnieku partija.

Avoti: i1

ksen-   med.

1. Salikteņos norāda uz svešu vai neparastu.

Avoti: MSV

ksendzs   -a, v.

1. Katoļu garīdznieks (parasti Polijā).

Avoti: LLVV

ksenelazija   novec.

1. Ārvalstnieku izraidījums.

Avoti: KV

ksenentēze   med.

1. Svešas vielas ievadīšana ķermenī.

Avoti: MSV

ksenijas   biol.

1. P paaudzes tēvauga genotipa dominantajiem gēniem atbilstošas segsēkļu hibrīdisko sēklu endospermas pazīmes.

Avoti: KV

kseniji

1. Senajiem grieķiem un romiešiem - dāvanas, ko mājastēvs par viesmīlības zīmi pasniedza viesiem.

2. Īsi dzejoļi epigrammu un aforismu veidā.

Avoti: SV99

ksenilgrupa   med.

1. C6H5C6H4, vienvērtīga grupa.

Avoti: TM5

kseno-   med.

1. Salikteņos norāda uz svešu vai neparastu.

Avoti: MSV

ksenodiagnostika   med.

1. Starpsaimnieka vai pārnēsātāja organisma izmantošana, lai pavairotu izmeklējamo parazītu un noteiktu tā sugu vai īpašības.

Avoti: TM5

ksenofilija

1. Mīlestība pret svešiniekiem, sveštautiešiem.

Avoti: SV96

ksenofobija

1. Dziļa nepatika pret svešiniekiem, sveštautiešu nīšana; bailes no nepazīstamām personām; nepatika pret svešo.

Avoti: PL

ksenofonija   med.

1. Balss pārmaiņa līdz nepazīšanai.

Avoti: MSV

ksenoftalmija   med.

1. Svešķermeņa izraisīts acābola iekaisums.

Avoti: TM5

ksenoftamija   med.

1. Svešķermeņa izraisīts acs ābola iekaisums.

Avoti: MSV

ksenogāmija

1. Svešappute - auga ziedu apputeksnēšanās ar cita savas vai svešas sugas auga putekšņiem.

Avoti: SV99

ksenoglosija   novec.

1. Runāšana vai rakstīšana pašam citādi nesaprotamā valodā, novērojama parasti transā.

Avoti: KV

ksenogrāfija   novec.

1. Prašana rakstīt svešās valodas.

Avoti: SV33

ksenoģenēze   med.

1. Heteroģenēze.

2. Pēcnācēju rašanās, kas nelīdzinās vecākiem.

Avoti: MSV

ksenokarpija   novec.

1. Augļu attīstīšana pēc ksenogāmijas, krustiskas apputekšņošanas.

Avoti: KV

ksenokratija   novec.

1. Svešinieku valdība, svešu virskundzība.

Avoti: KV

ksenolīts   ģeol.

1. Cita ieža atlūzu ieslēgums magmatiskā iezī.

Avoti: SV96

ksenoloģija   med.

1. Parazitoloģijas nozare, kas pētī attiecības starp parazītiem un to saimniekiem (starpsaimniekiem, definitīvajiem saimniekiem).

Avoti: TM5

ksenomanija   novec.

1. Pārliecīga tieksme pēc visa svešā, ārzemnieciskā.

Avoti: KV

ksenomēnija   med.

1. Vikarējoša menstruācija.

Avoti: MSV

ksenons   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - cēlgāze, periodiskās sistēmas 54. elements, simbols Xe, atommasa - 131,30, zināmi 24 izotopi, no kuriem 9 ir stabili.

Avoti: LLVV

ksenoparazīts   med.

1. Ekozīts, kas kļūst parazītisks tikai tad, ja pavājinās saimniekorganisma pretestība.

Avoti: MSV

ksenotafijs   novec.

1. Svešinieku kaps senajā Grieķijā.

Avoti: SV33

ksenotransplantācija   med.

1. Audu pārstādīšana no citas sugas indivīda.

Avoti: MSV

ksenotransplantāts   med.

1. Transplantāts no citas sugas indivīda.

Avoti: TM5

ksenozīts   med.

1. Parazīts svešā, tam neparastā orgānā vai saimniekā.

Avoti: MSV

kser-   med.

1. Salikteņos norāda uz sausumu.

Avoti: MSV

kserafions   med.

1. Susinošs kaisāmais pulveris.

Avoti: TM5

kserantēma   novec.

1. Kurvjziežu dzimtas viengadīga puķe, ziedi sarkanos kurvīšos 2-3 cm diametrā.

Avoti: LxE

ksērions   novec.

1. Sauss ārstniecības līdzeklis, kaisāms pulveris.

Avoti: SV33

ksero-   med.

1. Salikteņos norāda uz sausumu.

Avoti: MSV

kserocīts   med.

1. Eritrocīts, kas zaudējis daļu ūdens un katjonu palielinātas membrānas caurlaidības dēļ.

Avoti: TM5

kseroderma

1. Patoloģisks ādas sausums.

Avoti: SV99

kserofāgija

1. med. Uztura režīms ar stipri ierobežotu ūdens patēriņu; lieto diagnostikā un ārstniecībā.

2. rel. Daļējs gavēnis, atturēšanās no gaļas, buljona un sulīgiem augļiem.

Avoti: MSV, RtV

kserofilija   novec.

1. Īpatnēja augu morfoloģiska un sevišķi fizioloģiski anatomiska izveidošanās, lai varētu iztikt ar mazu ārienē pieejamu ūdens daudzumu.

Avoti: KV

kserofils   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pielāgojies dzīvei sausā vidē (par augiem, dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

kserofīts   -a, v.

1. Augs, dzīvnieks, kas ir pielāgojies dzīvei sausā vidē.

Avoti: LLVV

kseroforms   ķīm.

1. Bismuta atvasinājums, dzeltens pulveris, ko lieto par antiseptisku līdzekli.

Avoti: SV99

kseroftalmija   med.

1. Acs konjunktīvas un radzenes epitēlija sausums A vitamīna trūkuma dēļ; var kļūt par akluma cēloni.

Avoti: SV99

kserogels   med.

1. Gels, kurā ir maz šķidruma.

Avoti: TM5

kserogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Elektrofotogrāfijas paņēmiens - attēlu iegūšana, izmantojot elektriski uzlādētas selēna plāksnes (vai veltņa) gaismjutīgumu.

Avoti: LLVV, EV

kserogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kserogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kserogrāfs   -a, v.

1. Aparāts attēlu iegūšanai, izmantojot elektriski uzlādētas selēna plāksnes gaismjutīgumu.

Avoti: LLVV

kseroheilija   med.

1. Lūpu sausums; heilīta forma.

Avoti: MSV

kserokopēšana

1. Attēlu kopiju izgatavošana, izmantojot elektriski uzlādētas selēna plāksnes gaismjutīgumu.

kserokopija   -as, s.

1. Kserogrāfiski iegūta kopija.

Avoti: LLVV

kserokss   sar.

1. Kserokopēšanas aparāts.

Avoti: SV99

kserokstomija

1. Sausuma sajūta mutē.

Avoti: SV08

ksēroma   novec.

1. Kseroze, visdrīzāk acs sausums.

Avoti: KV

kseromēnija   med.

1. Menstrualo asiņu nepietiekama izdalīšanās vai trūkums; "sausās mēnešreizes".

Avoti: MSV

kserometrs   novec.

1. Nožuvuma mērītājs, instruments kaltējot zaudētā svara mērīšanai.

Avoti: KV

kseromiktērija   med.

1. Deguna gļotādas sausums.

Avoti: MSV

kseromorfija   novec.

1. Īpatnēja augu morfoloģiska un sevišķi fizioloģiski anatomiska izveidošanās, lai varētu iztikt ar mazu ārienē pieejamu ūdens daudzumu.

Avoti: KV

kseromorfisms

1. Augu uzbūves īpatnības, kas tos dara sausumizturīgus.

Avoti: SV96

kseromorfs

1. Tāds, kura anatomiskās un morfoloģiskās pazīmes radušās, pielāgojoties sausas vides apstākļiem.

Avoti: LD

kserostomija   med.

1. Mutes sausums nepietiekamas siekalu sekrēcijas dēļ.

Avoti: MSV

kseroze   med.

1. Ādas vai gļotādu sausums.

Avoti: MSV

Kseverova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

ksi   val.

1. Ksī.

Avoti: MrJ

ksī   val.

1. Grieķu alfabēta 14. burta nosaukums.

Avoti: PP

ksif-   med.

1. Salikteņos norāda uz līdzību ar šķēpu vai krūšu kaula smaili.

Avoti: MSV

ksifīns   med.

1. Protamīns zobenzivs "Āiphias gladius" spermā.

Avoti: TM5

ksifo-   med.

1. Salikteņos norāda uz līdzību ar šķēpu vai krūšu kaula smaili.

Avoti: MSV

ksifoīdalģija   med.

1. Primāra vai sekundāra šķēpveida izauguma neiralģija; sāpes šķēpveida izauguma apvidū, jūtamas arī dziļi aiz krūšu kaula. Sekundāras k. gadījumā biežākās pamatslimības ir poliartrīts, kuņģa, zarnu, žultspūšļa slimība.

Avoti: MSV

ksifoidīts   med.

1. Krūšu kaula smailes iekaisums.

Avoti: MSV

ksifopagotomija   med.

1. Ksifopāga pārdalīšana divos indivīdos.

Avoti: MSV

ksifopāgs   med.

1. Dvīņu kroplības veids, kad dvīņi saauguši šķēpveida izauguma apvidū (līdz nabai).

Avoti: MSV

ksifozūras   novec.

1. Vēžiem tuva bezmugurkaula dzīvnieku grupa ar ģinti "Limulus".

Avoti: KV

ksil-   med.

1. Salikteņos norāda uz sakarību ar koku (koksni).

Avoti: MSV

ksilāns   med.

1. Hemiceluloze, atrodama pārkoksnētos augu šūnapvalkos, kviešu salmos, saulgriežu sēklu mizās u. c.; hidrolizējot ar skābi, rodas ksiloze.

Avoti: MSV

ksilārija

1. dsk. Asku sēņu pirenomicēšu klases rinda ("Xylariales"), Latvijā konstatēta 2 dzimtas.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Xilariaceae"), saprofīti uz koku stumbriem, celmiem, zariem, koksnes, dzīvnieku ekstrementiem, Latvijā konstatētas 11 sugas.

3. Šīs dzimtas ģints ("Xylaria"), no kuras Latvijā konstatētas 3 sugas.

Avoti: LD

ksilēma

1. Augu vadaudu pārkokotā daļa; vada ūdeni un neorganisko sāļu šķīdumus no saknēm uz lapām.

Avoti: SV69

ksilenoli   novec.

1. Spēcīgi dezinficējoši līdzekļi, oksiloli, dimetīlfenoli, īpašībās līdzīgi fenolam un krezoliem, bet apmēram 15 reizes stiprāki kā dezinficētāji.

Avoti: KV

ksilenols   med.

1. C6H3(CH3)2OH, dimetilfenols, bezkrāsaina kristāliska viela, pastāv sešu izomēru veidā; tās salicilāti lietoti pret reimatismu.

Avoti: TM5

ksilenzilā   novec.

1. Skāba zilas krāsas karbonija grupas organiska krāsviela.

Avoti: KV

ksilidīni

1. Organiski aromātiskās rindas savienojumi, kas satur NH2 grupu; iegūst, reducējot dažus nitrosavienojumus, lieto sintētisko krāsvielu ražošanā.

Avoti: SV69

ksilidīns   med.

1. C6H3(CH3)2NH2, dimetilanilīns; lieto krāsvielu sintēzē.

Avoti: TM5

ksililbromīds   med.

1. CH3C6H4CH2Br, metilbenzilbromīds, pastāv ortoizomēru, metaizomēru un paraizomēru veidā; izomēru maisījumu lieto par asaru gāzi.

Avoti: TM5

ksililēndiamīns   med.

1. C6H4(CH2NH2)2, viela, ko izmanto krāsvielu iegūšanai.

Avoti: TM5

ksililgrupa   med.

1. CH3C6H4CH2 vienvērtīgs ogļūdeņraža atlikums.

Avoti: TM5

ksilils

1. Trinitroksilols - cieta, kristāliska viela; iegūst, nitrējot ksilolu; ksilils ir stipra sprāgstviela.

Avoti: SV69

ksilīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Piecvērtīgais spirts, bezkrāsaina, salda, kristāliska viela, pārtikas piedeva E967, mitrumuzturētājs, stabilizētājs; lieto par saldvielu diabētiķu uzturā, izmanto ķīmiskajā rūpniecībā.

Avoti: ZTV

ksilo-   med.

1. Salikteņos norāda uz sakarību ar koku (koksni).

Avoti: MSV

ksilofiti   biol.

1. Dzīvnieki, kas ēd koksni.

Avoti: SV96

ksilofons   -a, v.

1. Sitamais mūzikas instruments ar hromatiski skaņotām koka plāksnītēm, pa kurām sit ar koka āmuriņiem.

Avoti: LLVV

ksilogliptika   novec.

1. Koku izgriešanas māksla.

Avoti: SV33

ksilogrāfija   -as, s.

1. parasti vsk. Mākslas vai poligrāfijas nozare, kurā attēlu (retāk tekstu) iegrebj koka platē, lai no tās iegūtu novilkumus; attiecīgā darba tehnika.

2. Šādā tehnikā veidots mākslas darbs; kokgriezums, kokgrebums.

Avoti: LLVV

ksilogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ksilogrāfiju (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

ksilogrāfs   -a, v.

1. Mākslinieks, kas strādā ksilogrāfijas tehnikā.

Avoti: LLVV

ksilogravīra   poligr., novec.

1. Kokgrebuma un metāla kodinājuma apvienojums.

Avoti: GV

ksiloidīns   novec.

1. Spridzināma viela, dabū kokvielas izšķīdinot salpetra skābē.

Avoti: SV33

ksilokaīns   med.

1. Medikaments, ko lieto neliela virspusēja apdeguma gadījumā.

Avoti: VE

Ksilokastra   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 5700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

ksiloketozūrija   med.

1. Ksiluloze urīnā.

Avoti: TM5

ksiloli   ķīm.

1. Aromātiski ogļūdeņraži, dimetilbenzoli, ko iegūst no akmeņogļu darvas vai naftas riforminga procesos.

Avoti: ZTV

ksilolīns   novec.

1. Koka audums, audekla atvietojums, izgatavots no kokvilnas velkiem un cieši savērptām, plānām kokvilnas papīra strēmelītēm kā audiem.

Avoti: KV

ksilolīts

1. Mākslīgs būvmateriāls, kas sastāv no magneziālcementa, zāģu skaidu, azbesta u. c. pildmateriālu maisījuma.

Avoti: SV96

ksiloloģija   novec.

1. Mācība par koku uzbūvi un viņu aprakstīšana.

Avoti: SV33

ksilols

1. Organisks savienojums, aromātiskās rindas ogļūdeņradis, ko iegūst, uztverot gāzveidīgos koksēšanas produktus; lieto kā šķīdinātāju, organisko krāsvielu ražošanā u. c.

Avoti: SV69

ksilometazolīns   med.

1. Pretiesnu līdzeklis.

Avoti: VE

ksilometrs   novec.

1. Speciāls aparāts koksnes tilpuma noteikšanai.

Avoti: KV

ksiloterapija   med.

1. Suģestijterapijas veids, pieliekot slimnieka ķermenim noteiktas sugas koka koksni.

Avoti: TM5

ksiloze   med.

1. Aldopentoze, augos atrodama ksilāna sastāvā; medicīnā lieto par cukura aizstājēju diabēta slimnieku uzturā.

Avoti: MSV

ksilozīds   med.

1. Ksilozes glikozīds.

Avoti: TM5

ksilozūrija   med.

1. Ksiloze urīnā.

Avoti: MSV

ksiluloze   med.

1. C5Hl0O5, ketopentoze, ko atrod urīnā pentozūrijas gadījumā.

Avoti: TM5

ksimi

1. Šlehu tautas cilšu grupa Marokā, dzīvo Augstā Atlasa rietumos un Antiatlasā, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes berberu grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

ksirospazma   med.

1. "Skūšanās spazma" rokai sastingstot tādā stāvoklī, kā skujoties.

Avoti: TM5

ksiva   žarg.

1. Dokuments, vēstule.

Avoti: KZ

ksive   novec.

1. Blēžu žargonā slepena sarakste cietumnieku vai cietumnieku un ārpus cietuma esošu personu starpā; kasibers.

Avoti: KV

Ksjonža   vietv.

1. Ksjonža Velkopolska - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 2800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1407. g.

Avoti: Wi

KSK   saīs.

1. Kultūras un sporta komplekss.

Avoti: i1

ksolo

1. Suņu šķirne, sauc arī par meksikāņu kailo suni (nav apmatojuma); uzskata, ka šiem suņiem piemīt ārstnieciskas, ciešanas remdējošas spējas; ksoloitckvintls; šoloītkvintlijs.

Avoti: PL

ksoloitckvintls

1. Ksolo - suņu šķirne, sauc arī par meksikāņu kailo suni (nav apmatojuma); uzskata, ka šiem suņiem piemīt ārstnieciskas, ciešanas remdējošas spējas; šoloītkvintlijs.

Avoti: PL

KST   saīs.

1. Krievijas sabiedriskā televīzija (arī ORT).

Avoti: i2

Kstova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ņižņijnovgorogdas apgabalā, osta Volgas labajā krastā, 66800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

ksur   arābu val.

1. Apcietināti ciemi Atlasa kalnājos.

Avoti: KV

Kšanovice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 2200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1265.-1945. un kopš 2001. g.

Avoti: Wi

kšatriji

1. Viena no četrām galvenajām varnām Senajā Indijā, pie kuras piederēja militārā aristokrātija, augstākie ierēdni un valdnieki maharadžas.

Avoti: SV99

Kščeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LC

kščevieši

1. Daugavpils novada Medumu pagasta apdzīvotās vietas "Kščeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kšeņa   vietv.

1. Upe Krievijā, Kurskas un Orlas apgabalā, vidustecē ~10 km posmā ir šo apgabalu robežupe, bet lejāk ~25 km Orlas un Ļipeckas apgabala robežupe, Sosnas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

Kšepice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 4500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1357. g.

Avoti: Wi

Kšešovice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 10300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1933. g.

Avoti: Wi

Kšitigarbha   mit.

1. Budisma mitoloģijā - bodhisatva, kura īpašā sūtība bija glābt būtnes, kas atradās ellē; viņu uzskata arī par ceļotāju, bērnu un karavīru aizstāvi.

Avoti: Mit

Kšiviņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 1630 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1257. g.

Avoti: Wi

Kšiža   vietv.

1. Kšīža Velkopolska - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 6200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1936. g.

Avoti: Wi

Kšna   vietv.

1. Upe Polijā, Bugas kreisā krasta pieteka, garums 116 km.

Avoti: PZT, LpA

KTDR   saīs.

1. Korejas Tautas Demokrātiskā Republika; Ziemeļkoreja.

Avoti: i1

Kteats   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - viens no Molionīdiem, Siāmas dvīņiem no Elīdas, Aktora un Moliones dēliem, kas bija apveltīti ar milzīgu spēku un bija lieliski karotāji.

Avoti: MitJ

ktenante   bot.

1. dsk. Marantu dzimtas ģints ("Ctenanthe"), kas sastopama Dienvidamerikā, Eiropā tiek audzēta kā dekoratīvi telpaugi.

Lubersa ktenante— ktenanšu suga ("Ctenanthe lubbersiana").

Matainā ktenante— ktenanšu suga ("Ctenanthe pilosa").

Openheima ktenante— ktenanšu suga ("Ctenanthe oppenheimiana").

Avoti: TaE

ktenoforas   biol.

1. Zarndobumaiņu klase ("Ctenophora") - jūras dzīvnieki ar maisveidīgu, dzidru, caurspīdīgu ķermeni.

Avoti: ZTV

ktenofors   vsk., biol.

1. Ktenoforas.

Avoti: Geo-47-85

Ktesifona   vietv.

1. Senpilsēta pie Tigras ("Ctesiphon"), uz dienvidaustrumiem no Bagdādes (Irākā), dibināta III gs. p. m. ē., no I gs. p. m. ē. Partas valsts galvaspilsēta, vēlāk pēdējo Sasanīdu galvaspilsēta, arābi nopostījuši VII gs. m. ē.

Avoti: PZT

ktetoloģija   med.

1. Bioloģijas nozare, kas pētī organisma iegūtās īpašības.

Avoti: TM

ktetosoma   med.

1. Papildu hromosoma.

Avoti: TM

ktitors

1. Pareizticīgo baznīcas vecākais.

Avoti: SV69

ku   apv.

1. Kur.

Avoti: ME

ku   apv.

1. Ka.

Avoti: ME

Ku   saīs.

1. Kurčatovijs, ķīmiskā elementa rezerfordija simbols, kas tika lietots bijušajā PSRS līdz 1997. gadam.

Avoti: i1

Ku   mit.

1. Polinēziešu kara dieva havajiešu variants, citur saukts par Tu.

Avoti: PmV

Kua-Fu   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - tēls, kas saistīts ar tumsas valstību, pazemes valdnieka Hou-Tu mazdēls.

Avoti: Mit

Kualalumpura   vietv.

1. Malaizijas galvaspilsēta ("Kuala Lumpur"), atrodas Malakas pussalas dienvidrietumos, 1,5 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Kualatrengana   vietv.

1. Kuala Terenganu - pilsēta Malaizijā ("Kuala Terengganu").

Avoti: PZT

Kuanda   vietv.

1. Kvando - upe Āfrikā.

Avoti: PZT

Kuanga   vietv.

1. Kvango - upe Āfrikā, Angolā un Kongo Demokrātiskajā Republikā.

Avoti: LģE

kuanjina   rel.

1. Ķīniešu vārds, kas apzīmē lielo bdhisatvu Avalokitešvaru, īpaši tad, ja bodhisatva tiek attēlota sievišķā formā.

Avoti: R1

Kuantana   vietv.

1. Pilsēta Malaizijā, Pahanas štata administratīvais centrs, 354400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

Kuanza   vietv.

1. Kvanza - upe Āfrikā, Angolā.

Avoti: LģE

Kuarta   vietv.

1. Kuarta de Pobleta - pilsēta Spānijā ("Cuart de Poblet"), Valensijas apgabala Valensijas provincē, 25400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kub.   saīs., novec.

1. Saīsinājumos - kubik-.

Kub. m.— kubikmetrs.

Avoti: LME

Kuba   vietv.

1. Kubas Republika - valsts Vestindijā, aizņem Kubas, Huventudas salu un >1600 sīku salu Lielo Antiļu salu grupā, platība - 110860 kvadrātkilometru, 11477000 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Havana, administratīvais iedalījums - 14 provinču un 1 īpaša minicipalitāte, apskalo Atlantijas okeāns, Karību jūra un Meksikas līcis.

2. Sala Lielo Antiļu salu grupas ziemeļrietumos, platība - 105000 kvadrātkilometru, garums - 1250 km, platums - 31-191 km, augstākā virsotne - 2005 m.

3. Guba - pilsēta Azerbaidžānā, senāk lietots tās nosaukuma variants.

Avoti: LģE, PZT, PuA

kūba   apv.

1. Vecs mētelis, virssvārks.

Avoti: ZrvI

kubači

1. Dargu tautas etnogrāfiska grupa, dzīvo gk. Kubaču ciemā Dagestānas dienvidaustrumos (Krievijas Dagestānas Republikā), runā dargu valodas dialektā, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

Kubanga   vietv.; novec.

1. Kubango - Okavango upes augšteces nosaukums Angolā.

Avoti: PZT

Kubango   vietv.

1. Okavango upes augšteces nosaukums Angolā.

Avoti: LģE

kubans   novec.

1. Minerāls, CuFe2S4, kristalizējas kubiskā singonijā, dabā atrodams Kubā un Zviedrijā, bieži kopā ar halkozīnu un kobalta spīdumu.

Avoti: KV

Kubaņa   vietv.

1. Upe Ziemeļkaukāzā, Krievijā, Karačajas-Čerkesijas Republikā, Stavropoles un Krasnodaras novadā, garums - 870 km, satekupes Ullukama un Učkulana sākas no Elbrusa masīva šļūdoņiem, gandrīz 3000 m vjl., ietek Azovas jūrā (agrāk ietecēja Melnajā jūrā, bet XX gs. sākumā mainīja gultni).

2. Kubaņas zemiene - Kubaņas-Pieazovas zemiene.

Avoti: LģE, PZT

Kubaņas-Pieazovas   vietv.

1. Kubaņas-Pieazovas zemiene - atrodas Rietumpriekškaukāzā, uz ziemeļiem no Kubaņas lejteces, Krievijas Krasnodaras un Stavropoles novadā, kā arī Rostovas apgabala dienvidu daļā, augstums - 100-150 m, nolaidenums uz Azova jūru.

Avoti: PZT

Kubari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LC

Kubas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

Avoti: LC

kubasīns   žarg.

1. Autobuss.

Avoti: NeV

Kubatana   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā, Sanpaulu štatā, Sanpaulu piepilsēta, 127000 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

kubatūra   -as, s.

1. Kubikvienībās izteikts (kā) tilpums.

Avoti: LLVV

kubaturiķ   žarg.

1. Domāt.

Avoti: KZ

kubeba   med.

1. Kaltēts "Piper cubeba L." nenogatavojies auglis, kurā ir ēteriska eļļa un organiska skābe.

Avoti: TM

kubebisms   med.

1. Saindēšanās ar kubebu (akūta gastroenterīta aina).

Avoti: TM

kubebskābe   med.

1. Balta vaskveida masa, kas gaismā kļūst brūna un ko iegūst no kubebas; šķīst alkoholā, ēterī un sārmainos šķīdumos.

Avoti: TM

Kubena   vietv.

1. Upe Krievijā, Arhangeļskas un Vologdas apgabalā, ietek Kubenas ezerā.

2. Kubenas ezers - atrodas Krievijā, Vologdas apgabalā 100 m vjl., platība - 648 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - ~3 m, garums - ~60 km, platums - līdz 15 km, ietek ~30 upju.

Avoti: PZT, LpA

Kubera   mit.

1. Hindu mitoloģijā - bagātības dievs, kuram bija kroplīgs ķermenis - trīs kājas un milzīgs vēders; par uzticību un godīgumu Brahma viņu padarīja par dievu un pazemes bagātību un ziemeļu sargātāju.

Avoti: Mit

Kuberle   vietv.

1. Boļšaja Kuberle - upe Krievijā, Rostovas apgabalā, Salas kreisā krasta pieteka.

2. Malaja Kuberle - upe Krievijā, Rostovas apgabalā, Salas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kubesele   vietv.

1. Kubeseles ala - atrodas Krimuldas novada Krimuldas pagastā, Gaujas labā krasta pietekas Runtiņa labajā krastā, ir aizsargājams ģeoloģiskais objekts (kopš 1974. g.), ~7 x 5 m liela telpa ar 3 m augstiem griestiem un mākslīgi veidotu ieeju; Runtiņa ala.

Avoti: LD

kubi

1. Cilšu grupa un viena no šīs grupas ciltīm, dzīvo Indonēzijā, Sumatras dienvidaustrumos, tropu mežu apvidos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, Indonēzijas aborigēnu pēcteči, saglabājuši ģints kopienas tradīcijas, reliģija - islāms, arī seni animistiski ticējumi.

2. Bakubi - tauta Kongo Demokrātiskajā Republikā.

Avoti: PZT

kubiciņš   v.

1. Dem. --> kubiks (1); neliels kubveida priekšmets.

Avoti: MLVV

kubieši   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Kubas pamatiedzīvotāji; runā spāņu val., ticīgie - gk. katoļi.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

kubik-

1. Salikteņu daļa - (gk. tilpuma mērvienību nosaukumos) kubveidīgs, kubisks, kāpināts kubā.

Avoti: SV99

kubika   apv.

1. Kubikase.

Avoti: ĒiV

kubikaršina

1. Tilpuma mērs 19. gs. Krievijas mēru sistēmā - 0,359728 kubikmetri.

Avoti: MsL

kubikase   apv.

1. Tilpuma (parasti malkas) mērvienība - aptuveni 9,7 kubikmetri.

Avoti: ĒiV

kubikass   apv.

1. Tilpuma (parasti malkas) mērvienība - aptuveni 9,7 kubikmetri.

Avoti: ĒiV

kubikcentimetrs   -a, v.

1. Viena miljondaļa kubikmetra.

Avoti: LLVV

kubikcolla   vēst.

1. Tilpuma mērs 19. gs. Krievijas mēru sistēmā - 16,3871 kubikcentimetri.

Parīzes kubikcolla— 19,8356 kubikcentimetri.

Angļu kubikcolla— 16,387064 kubikcentimetri.

Avoti: MsL

kubikdecimetrs   -a, v.

1. Viena tūkstošdaļa kubikmetra.

Avoti: LLVV

kubikkilometrs   -a, v.

1. Miljards kubikmetru.

Avoti: LLVV

kubiklīnija

1. Tilpuma mērs 19. gs. Krievijas mēru sistēmā - 16,3871 kubikmilimetri.

Avoti: MsL

kubikmērs   apv.

1. Tilpuma mērs.

Avoti: LKv

kubikmetrs   -a, v.

1. Tilpuma mērvienība starptautiskajā mērvienību sistēmā - tāda kuba tilpums, kura šķautnes garums ir viens metrs.

Avoti: LLVV

kubikmilimetrs   -a, v.

1. Viena miljarddaļa kubikmetra.

Avoti: LLVV

kubiknolīdzinājums   novec.

1. Kubikvienādojums.

Avoti: LME

kubikpēda   apv.

1. Tilpuma (parasti malkas) mērvienība (kubs ar pēdu garām šķautnēm) - aptuveni 0,027 kubikmetri.

Avoti: ĒiV, LV93

kubiks   -a, v.

1. Priekšmets, kam ir kuba vai kubam līdzīga forma.

Kubiks rubiks— Rubika kubs - ungāru izgudrotāja Ernē Rubika 1974. g. radīta loģikas rotaļlieta.

2. sar. Kubikmetrs.

3. apv. Tilpuma mērvienība - aptuveni 9,7 kubikmetri.

Avoti: LLVV, EpV, KiV

kubiksakne   novec.

1. Zināma skaitļa trešās pakāpes sakne jeb skaitlis, kas kāpināts trešjā pakāpē dod zināmo skaitli.

Avoti: LME

kubiksažens

1. Tilpuma mērs 19. gs. Krievijas mēru sistēmā - 9,71268 kubikmetri.

Avoti: MsL

kubikularijs   novec.

1. Seniem romiešiem vergs, kas pārzināja istabas.

2. Vidus laikos kambarsulainis, īpaši pāvesta.

Avoti: SV33

kubikveršoks

1. Tilpuma mērs 19. gs. Krievijas mēru sistēmā - 87,8244 kubikcentimetri.

Avoti: MsL

kubikvienādojums   mat.

1. Vienādojums, kura nezināmā augstākā pakāpe ir trešā pakāpe.

Avoti: LME

kubikvienība   -as, s.

1. Tilpuma mērvienība, kuras pamatā ir kubs ar noteikta guruma šķautni.

Avoti: LLVV

Kubīna   vietv.

1. Dolni Kubīna - pilsēta Slovākijā, Žilinas apgabalā, 19400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

kubināt   apv.

1. Segt, apsegt.

Avoti: ME

Kubinka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 21500 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 2004. g.

Avoti: Wi

kubis   apv.

1. Zīdaiņa knupis.

Avoti: ME

kubisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir kuba forma.

2. mat. Saistīts ar skaitļa trešo pakāpi.

Kubiskais vienādojums— vienādojums, kura nezināmā augstākā pakāpe ir trešā pakāpe.

Kubiskā interpolācija— vērtības noteikšana izvadattēla pikselim, atrodot svērto vidējo pikseļa vērtību no ievadattēla 16 pikseļiem.

Kubisks skaitlis— tāds skaitlis, kuru dabū kādu skaitli pašu ar sevi divreiz vairojot, jeb paceļot kubā jeb trešā pakāpē, kamēr pašu vairojamo skaitli sauc par kubiksakni.

Avoti: LLVV, ĢmV, SV33

kubisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Virziens tēlotājā mākslā (20. gadsimta sākumā), kas reālās pasaules atveidu shematizēja, izmantojot ģeometriskus laukumus un apjomus.

Avoti: LLVV

kubistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kubismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

kubists   -a, v.

1. Kubisma pārstāvis.

Avoti: LLVV

kubiška   žarg.

1. Sakrātie materiālie līdzekļi.

Avoti: KZ

kublains   apv.

1. Dobjš.

Avoti: Sin

kublasoli

1. Kubla krāsvielu leikosavienojumu sērskābes esteru nātrija vai kālija sāļi.

Avoti: LPE

kublinieks   apv.

1. Mucinieks.

Avoti: ME

kubliņa   apv.

1. Koka piena spainis, neliels kubliņš ar vāku.

Avoti: AB2

kubliņš   apv.

1. Dem. --> kubls.

2. Neliels (augšgalā sašaurināts) koka trauks ar vāku pārtikas produktu (sviesta, krējuma) uzglabāšanai.

Avoti: ViV

kublis   apv.

1. Kubuls.

Avoti: VV

kubls   -a, v.

1. Liels konusveida, arī cilindrveida koka trauks, parasti ar vāku.

2. Liels trauks (kā) rūpnieciskai pārstrādei, apstrādei.

Kubla kausi— palīgierīce betona padošanai būvlaukumā no automašīnām ar celtni tieši uz iestrādes vietu.

Kubla krāsvielas— ūdenī nešķīstošas organiskas krāsvielas, kas bāziskā vidē reducējas ar Na2S2O4 par šķīstošiem leikosavienojumiem.

Avoti: LLVV

Kubņa   vietv.

1. Upe Krievijā, Čuvašijas Republikā un Tatarstānas Republikā, Svijagas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Kubolta   vietv.

1. Upe Moldovā ("Cubolta"), Reutas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kubomānija   med.

1. Slimīga tieksme uz azartspēlēm.

Avoti: TM

kubonīts   ķīm.

1. Borazons - bora nitrīda alotropija; elbors.

Avoti: Wi

Kubrata   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Kubrat"), Razgradas apgabalā, 7700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kubriks   -a, v.; jūrn.

1. Kopējā dzīvojamā telpa kuģa komandas ierindas sastāvam.

Avoti: ZTV

kubs   -a, v.

1. mat. Regulārs sešskaldnis.

2. Priekšmets, kam ir regulāra sešskaldņa vai tam līdzīga forma.

Rubika kubs— ungāru izgudrotāja Ernē Rubika 1974. g. radītā loģikas rotaļlieta, kuras ikviena skaldne sastāv no 9 krāsainiem kvadrātiņiem, un spēlētāja uzdevums ir, grozot kustīgās kuba daļas, sabīdīt laukumiņus tā, lai uz katras skaldnes atrastos tikai vienas krāsas laukumiņi.

3. mat. Trīs vienādu reizinātāju reizinājums, skaitļa trešā pakāpe.

Kāpināt skaitli kubā— reizināt skaitli ar sevi divas reizes.

Kuba sakne— trešās pakāpes sakne no skaitļa.

Vilkt kuba sakni— konstatēt skaitli, kas, reizināts ar sevi divas reizes, dotu zemsaknes skaitli.

4. žarg. Kubikmetrs.

Avoti: LLVV, SLG

kubsakne

1. 3. pakāpes sakne; skaitlis, kura kubs ir dotais skaitlis.

Avoti: EV

kubucis   apv.

1. Vanags.

Avoti: KV, ME

kubucis   apv.

1. Liela ciba.

2. Koka dzeramais trauks (Latgalē).

3. Bērza tāss trauks ar vāku, ogām vai tabakai.

4. Neliels cinis; zemes kukurznis.

Avoti: KV, ME

kubucis   apv.

1. Biezpiens saldā pienā.

2. Gabals; tas kurā izdalās atsevišķi gabali (piemēram, biezpiens).

Avoti: ME, BB

kubulavieši

1. Ciblas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Kubulava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kubuleņi   apv.

1. Pulkstenītes ("Campanula").

Avoti: Aug2

kubuleņš   apv.

1. Dižā pulkstenīte ("Campanula persicifolia").

Avoti: Aug2

Kubuli   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Balvu novadā 7 km no Balviem; saukta arī "Balvu stacija".

2. Kubulu pagasts - pagasts Balvu novadā ar administratīvo centru Kurnā, robežojas ar Vīksnas, Bērzkalnes un Balvu pagastu un Balvu pilsētu, kā arī ar Rugāju, Gulbenes un Alūksnes novadu.

Kubulu pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, aizņem daļu pirmskara Balvu pagasta teritorijas un pirmskara Vīksnas pagasta ziemeļu daļu.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

kubulieši

1. Balvu novada Kubuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kubuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kubulīni   vietv.

1. Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Kubuliņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kubuliņi   apv.

1. Pulkstenītes ("Campanula").

2. Kamolainā pulkstenīte ("Campanula glomerata").

Avoti: Aug2

Kubuliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

Kubulova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

kubulovieši

1. Ciblas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Kubulava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kubuls   -a, v.

1. Kubls - liels, apaļš, uz augšu nedaudz sašaurināts koka trauks.

Avoti: LLVV, TlV

Kubuļi   vietv.

1. Kubuļu pagasts - dažkārt rakstos lietots Kubulu pagasta nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kubuļniškas   vietv.

1. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Kubuļniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kubuļniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Konstantinovas pagastā.

Avoti: LC

Kubuļniškys   vietv.

1. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Kubuļniški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kuburis   apv.

1. hip. Izliekums, izcilnis.

2. Slikti pieguloša vieta uzvalkā.

Avoti: ME

kuburoties   apv.

1. Slikti piegulošs (par uzvalku).

Avoti: ME

kubveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kuba (1) forma.

Avoti: LLVV

kubveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kubveida.

Avoti: LLVV

kubvienādojums

1. Algebrisks vienādojums, kura nezināmā augstākā pakāpe ir trešā pakāpe.

Avoti: LEV

kuce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Suņu mātīte.

2. žarg. Slikta sieviete; netikumīga sieviete (bieži lieto kā lamuvārdu).

Kuces bērns— lieto kā lamuvārdu.

Kuces dēls— lieto kā lamuvārdu.

Avoti: LLVV, SLG

kūce   apv.

1. Labības, akmeņu u. tml. kaudze.

2. No grūstiem kviešu graudiem vārīts ēdiens, ko parasti ēd Ziemassvētku priekšvakarā; kūķes.

Avoti: ME

kuceklis   apv.

1. Varžu oliņas.

Avoti: KV

kucelēns   apv.

1. Kucēns.

Avoti: KiV

kucenīce   apv.

1. Grūsna kuce.

Avoti: ME

kucēniņš

1. Dem. --> kucēns.

2. apv. Matainais āboliņš ("Trifolium arvense").

Avoti: LV93, Aug2

kucēnpuika   sar., niev.

1. Zēns.

Avoti: Sin

kucēns   -a, v.

1. Suņu mazulis; jauns suns, kas nav vēl sasniedzis dzimumgatavību.

Avoti: LLVV

kūcens   apv.

1. Piebūve cūkas turēšanai.

Avoti: ME

kūcēns   apv.

1. Uz pannas cepta kūka bez pildījuma un garnējuma.

Avoti: KnG

kucentiņš   novec.

1. Dem. --> kucēns.

Avoti: KV

kucēt   apv.

1. Izkurtēt.

Avoti: ME

kūcināt   apv.

1. Vēdināt.

Avoti: ME

Kucines   vietv.

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Kuciņi" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kuciņas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kucini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

Avoti: LC

kucinieši

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kucini" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Kucini" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kucinis   vietv.

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Kuciņi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kuciņas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kucins   apv.

1. Kucēns.

Avoti: ME

Kuciņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

Kuciņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

2. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kuciņas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kuciņš   apv.

1. Dem. --> kucis.

Avoti: ME

kucis   apv.

1. Suns.

Avoti: ME

kucīte   apv.

1. Dem. --> kuce.

2. Rokas dzirnavu klanis.

3. Klanis, piemēram, pļaujmašīnai, kombainam.

4. Kociņš, kas piestiprināts pie paminas un darbina vērpjamo ratiņu.

Avoti: KiV, KnV

Kuckucks-Berg   vietv., vācu val.

1. Dzegužkalns.

Avoti: FV

Kucopode   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 3600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kucovlahi

1. Aromūni - seno romanizēto ilīriešu un trāķiešu cilšu pēcteči.

Avoti: PZT

Kucupe   vietv.

1. Dubnas kreisā krasta pieteka Vārkavas novada Rožkalnu pagastā un Līvānu novada Jersikas pagastā, garums - ~8 km.

Avoti: LD, La1

Kucyni   vietv.

1. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Kucini" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kuč   apv.

1. Uzsauciens sunim.

Avoti: ME

kuča   apv.

1. Kucēns; arī neliels suns.

Avoti: ME

kuča   apv.

1. Villaine zaļā krāsā.

2. Liels daudzums.

Avoti: ME, TlV, SLG

kūča   apv.

1. Latgaliešu Ziemassvētku sesatdienas vakara ēdiens, ko vāra no piestā grūstiem miežiem, kamēr graudi piebrieduši un viss ūdens novārījies, tad šo biezeni saldina ar medu vai cukuru un ēd kā našķi.

Avoti: MtL

kūča   žarg.

1. Liels daudzums.

Avoti: SLG

Kučana-Mešheda   vietv.

1. Kučanas-Mešhedas ieplaka - atrodas Turkmēnijas-Horasanas kalnos, starp Kopetaga grēdu (ziemeļos) un Nišapūras kalniem (dienvidiem), Irānas ziemeļaustrumos, garums - ~275 km, platums - 15-30 km, augstums - 900-1350 m vjl.

Avoti: PZT

kučaniski   apv.

1. Pa galvu un kaklu, kūleniski.

Avoti: ME

kučāniski   apv.

1. Pa galvu un kaklu, kūleniski; kučaniski.

Avoti: ME

kučars   apv.

1. Kučieris; kučērs.

Avoti: ME

kučārs   apv., vēst.

1. Kučieris.

Avoti: KiV

kučas   apv.

1. Kūčas.

Avoti: VV

kūčas   apv.

1. Ziemassvētku, arī Meteņa u. c. svētku reižu ēdiens, ka gatavots no piestā grūstiem miežiem vai kviešiem, kam nolobīta čaumala.

Avoti: NeV, VV

Kučaviva   mit.

1. Čibču-muisku (Kolumbija, Venecuēla) mitoloģijā - varavīksnes iemiesojums varena vīrieša tēlā.

Avoti: Mit

Kučenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Vīpes pagastā.

Avoti: LC

kučeniski   apv.

1. Pa galvu un kaklu, kūleniski; kučaniski.

Avoti: ME

kučeņi   apv.

1. Kūleņi.

Avoti: ME

kučērs   apv.

1. Kučieris.

Avoti: ĒiV

Kučers   vietv.

1. Kaučera Gailīši - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

kučers

1. apv. Uz ēšanai pasniegta biezpiena uzlikta sviesta gabaliņš (vai kārta).

2. žarg. Vispārējais zagļu apzīmējums.

Avoti: BB, KZ

Kučeva   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Kučevo"), Centrālās Serbijas Braničevas apgabalā, 3950 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

kūči   apv.

1. No grūstiem kviešu graudiem vārīts ēdiens, ko parasti ēd Ziemassvētku priekšvakarā.

Avoti: KiV

kučierēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; novec.

1. Vadīt pajūgu.

Avoti: LLVV

kučieris   -ra, v.

1. Pajūga vadītājs; cilvēks, kas nodarbojas ar pajūga vadīšanu.

2. apv. Uz ēšanai pasniegta biezpiena uzlikta sviesta gabaliņš (vai kārta).

Avoti: LLVV, BB

Kučiļagrande   vietv.

1. Augstiene Brazīlijas plakankalnes dienvidos ("Cuchilla Grande"), Urugvajā, augstums - līdz 377 m.

Avoti: PZT

Kučina   vietv.

1. Pilsēta Malaizijā ("Kuching"), Kalimantānas salā, Saravakas štata administratīvais centrs, 134300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

Kučinga   vietv.; novec.

1. Kučina - pilsēta Malaizijā.

Avoti: PZT

kučiņdrups   apv.

1. Ar sadrupinātu rupjmaizi, krējumu un cukuru sajaukts biezpiens.

Avoti: BB

kučiņš   apv.

1. Kucēns.

Avoti: DžP

kučka   apv., niev.

1. Kuce.

Avoti: KnG

kučkāniski   apv.

1. Kūleņiem.

Avoti: ĒiV

kučkāniskis   apv.

1. Kūleņiem.

Avoti: ĒiV

Kučkauški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LC

kučkeniski   apv.

1. Kūleņiem.

Avoti: ĒiV

kučkeniskis   apv.

1. Kūleņiem.

Avoti: ĒiV

kučkis   apv.

1. Kūleniski.

Avoti: ME

kučkiski   apv.

1. Kūleņiem.

Avoti: ViV

kučkoks   apv.

1. Koka gabals.

Avoti: ME

kučkoties   apv.

1. Vingrot, izpildīt vingrinājumus ar kūleni.

Avoti: ME

kučkurlops   apv.

1. Nevaldām, lētticīgs vientiesis, īsts lops.

Avoti: ME, VeAT

kučkus   apv.

1. Kūleniski; kučkis.

2. Kopā, barā, jūklī, arī klūpot, kūleņojot (par vairākiem, daudziem).

Kučkus dzīt— ar īkšķi, kas atrodas starp rādītājpirkstu un vidējo pirkstu, vilkt pa skaustu no lejas uz augšu.

Avoti: ME, ĒiV, VeAT

kučogs   apv.

1. Koka gabals.

Avoti: ME

kūčot   apv.

1. Diedelēt, ubagot.

2. Steidzīgi sagrābt kaut ko, kas tiek piedāvāts.

Avoti: ME, VeAT

Kučuka   vietv.

1. Upe Krievijā, Altaja novadā, ietek Kučuka ezerā.

2. Kučuka ezers - atrodas Krievijā, Altaja novadā, platība - ~200 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT, LpA

kučurs   apv.

1. Kučieris; kučērs.

Avoti: ME

KUD   saīs.

1. Kontroles un uzraudzības daļa.

Avoti: i2

Kūdaicīši   vietv.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Kudeiki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kude   apv.

1. Vieta upē, kur zivis nārsto.

Avoti: KV

kūde   apv.

1. Kacens, kāpostu kāts.

Avoti: ME

Kudeiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

2. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Doļnaja" daļa.

Avoti: LC

Kudekerke   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Koudekerke"), Zēlandes provincē, 3500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kūdeni   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Kudino" nosaukums latgaliski.

2. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kūdiņi" nosaukums latgaliski.

3. Kolna Kūdeni - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Kalna Kudiņi" nosaukums latgaliski.

4. Lejis Kūdeni - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Lejas Kudiņi" nosaukums latgaliski.

5. Upis Kūdeni - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Upes Kudiņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kūdeņi   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Kudino" nosaukuma variants.

2. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kūdiņi" nosaukuma variants.

3. Kalna Kūdeņi - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Kalna Kudiņi" nosaukuma variants.

4. Kolna Kūdeņi - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Kalna Kudiņi" nosaukuma variants.

5. Lejas Kūdeņi - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Lejas Kudiņi" nosaukuma variants.

6. Upes Kūdeņi - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Upes Kudiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kudeņš   apv.

1. Dem. --> kuds; vājiņš, noliesējis.

Avoti: KiV

Kuderi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LC

kudēt   apv.

1. Kutēt.

2. Kļūt vājam.

Avoti: ME, KiV

kudēties   apv.

1. Nārstot, laist ikrus.

Avoti: ME

kudi   apv.

1. Zivju ikri.

Avoti: ZrvI

kudī

1. apv. Lieto, lai norādītu uz ko ļoti lielu, tālu, apjomīgu.

2. žarg. Kurp?

Avoti: ĒiV, SLG

kūdi   apv.

1. Lēns, lēni.

Avoti: ME

kudī-ka-ka   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu vistas balss skaņas, tai bailēs kladzinot.

Avoti: ĒiV

kūdījums   apv.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kūdīt.

Avoti: ME

Kudimkara   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas novadā, pie Kuvas ietekas Iņvā, 30500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

kūdinājums   apv.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kūdīt.

Avoti: ME

kudināt   apv.

1. Kutināt.

2. Uzmundrināt, paskubināt.

Avoti: ME

kūdināt   apv.

1. Kūdīt.

Avoti: ĒiV

Kudinava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Liepnas pagastā.

Avoti: LC

kudinavieši

1. Alūksnes novada Liepnas pagasta apdzīvotās vietas "Kudinava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kudino   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Biķernieku pagastā.

Avoti: LC

Kūdiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

2. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Kudino" nosaukuma variants.

3. Upes Kūdiņi - Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Upes Kudiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kudiņi   vietv.

1. Kalna Kudiņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

2. Lejas Kudiņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

3. Upes Kudiņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

4. Kudiņu muiža - Vecpiebalgas novada Taurenes pagasta apdzīvotās vietas "Bānūži" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Kudirkas   vietv.

1. Kudirkas Naumieste - pilsēta Lietuvā, Marijampoles apriņķī, Šešupes krastos, 1900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

kudiš   žarg.

1. Daudz.

Avoti: SLG

kūdīšana

1. Atklāta aicināšana uz noziedzīgu darbību, pilsoņu pienākumu nepildīšanu vai nepaklausību varas iestādēm.

Avoti: LEV

kudīt   apv.

1. Kūdīt.

Avoti: ME

kūdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Rosināt, mudināt uz kādu (parasti neatļautu, negodīgu) rīcību.

Avoti: LLVV

kūdītājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas kūda uz (parasti neatļautu, negodīgu) rīcību.

Avoti: LLVV

kudīties   apv.

1. Sataisīties, doties ceļā.

2. Dzīties, steigties.

3. Rūpēties.

Avoti: ME

kūdīties   apv.

1. Lēnām virzīties uz priekšu.

Avoti: ME

Kudkerka   vietv.

1. Kudkerka Branša - pilsēta Francijā ("Coudekerque-Branche"), Noras-Padekalē reģiona Noras departamentā, 22500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

kudla   apv.

1. Pinkaina, savēlusies spalva dzīvniekiem.

Kā kudla— saka par sievieti, kam ir nekārtīgi un nesukāti mati.

Avoti: KV

kudlainis   apv.

1. Pinkains (parasti par suni).

Avoti: KiV

kudlains   novec.

1. Pinkains, savēlies.

Avoti: KV

kudlāts   apv.

1. Pinkains (parasti par suni).

Avoti: KiV

Kudli   vietv.

1. Preiļu novada Aizkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Kudļi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Kudļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kudling   vietv., vēst., vācu val.

1. Bānūžu muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Sērmukšu pagastā.

Avoti: KV

kudlis   apv.

1. Pinkaina galva, ļoti sapinkoti mati.

Avoti: ME

kudlis   apv.

1. Melis.

Avoti: ME

kudlot   apv.

1. Gāzelēdamies iet.

Avoti: ME

kudls   apv.

1. Čirkains, sprogains.

Avoti: VkG

kudļāt   apv.

1. Gāzelēdamies iet.

Avoti: ME

Kudļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

kudonija

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšsu klases zemesmēlīšu dzimtas ģints ("Cudonia"), no kuras Latvijā konstatēta 1 suga.

Avoti: LE1

kudot   apv.

1. Nārstot.

Avoti: ZrvI

Kudovazdroja   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 10300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1945. g.

Avoti: Wi

Kudovodižs   mit.

1. Mariešu (Turkmenistānas dienvidaustrumi) mitoloģijā - gars, mājas un ģimenes pavarda aizgādnis un sargātājs, kas sargā cilvēkus no slimībām.

Avoti: Mit

kūdra   -as, s.; parasti vsk.

1. Organiskas izcelsmes iezis, kas veidojas pārmērīgi mitrās vietās no augu atliekām, kuras ir vairāk vai mazāk sadalījušās; atsevišķs šī ieža gabals.

Kūdras plate— no kūdras gatavots siltumizolācijas materiāls celtniecībā.

Kaļķainā kūdra— mēslojums - ar kaļķiem sajaukta kūdra.

Avoti: LLVV

Kūdra   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Aizputes novada Aizputes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Babītes novada Salas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Vecsaules pagastā.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Engures novada Smārdes pagastā.

5. Jūrmalas pilsētas daļa un dzelzceļa stacija 40,3 km no Rīgas.

Avoti: LC, LPil

kūdraine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; pareti.

1. Kūdrājs.

Avoti: LLVV

kūdrains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur daudz kūdras; tāds (apvidus, zemes gabals), ko klāj kūdras slānis.

Avoti: LLVV

kūdrainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kūdrains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kūdrājas   apv.

1. Efeju sētložņa ("Glechoma hederaceae").

Avoti: Aug2

kūdrājs   -a, v.

1. Kūdraina vieta; kūdraina augsne.

Avoti: LLVV

Kūdras   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Kursīšu pagastā.

Avoti: LC

kūdrāt   apv.

1. Trūdēt, kļūt irdenam, veidoties par kūdru.

Avoti: ME

kūdraugsne

1. Augsne, kas veidojusies purvainā vietā.

Zemā purva kūdraugsnes— augsnes, kas veidojas zemākās reljefa vietās, kur saplūst ar minerāliem bagāti ūdeņi, sastopamas gk. starppauguru ieplakās, kā arī slikti drenētos līdzenumos.

Pārejas purva kūdraugsnes— veidojas, zemā purva kūdraugsnei tālāk attīstoties - palielinoties kūdras slāņa biezumam un samazinoties minerālvielām bagāto gruntsūdeņu ietekmei uz augu barošanos.

Avoti: LD

kudravieši

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kudrava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kudre   apv., hip.

1. Rācenis - kāpostu ģints suga ("Brassica rapa", var. "rapifera").

Avoti: Aug2

Kudrefīne   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Cudrefin"), Vo kantonā, 1430 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kūdrējs   apv.

1. Kūdrains, purvains.

Avoti: ME

kūdrenieki

1. Aizputes novada Aizputes pagasta apdzīvotās vietas "Kūdra" iedzīvotāji.

2. Jūrmalas pilsētas apdzīvotās vietas "Kūdra" iedzīvotāji.

3. Engures novada Smārdes pagasta apdzīvotās vietas "Kūdra" iedzīvotāji.

4. Saldus novada Kursīšu pagasta apdzīvotās vietas "Kūdras" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kūdrenis   -ņa, dsk. ģen. -ņu, v.

1. Mežs, kas izveidojies nosusinātā kūdras augsnē.

Avoti: MLVV

kūdreņi   mežs.

1. Meži nosusinātās kūdras augsnēs.

Avoti: ZTV

kudrevieši

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Kudrava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kūdrieši

1. Bauskas novada Vecsaules pagasta apdzīvotās vietas "Kūdra" iedzīvotāji.

2. Jūrmalas pilsētas apdzīvotās vietas "Kūdra" iedzīvotāji.

3. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Kūdras" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kudrikas   vietv.

1. Kudrikas Naumieste - pilsēta Lietuvā, apriņķī, Šaķu rajona pašvaldībā, 1640 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1668. g.

Avoti: PuA, Wi

Kudrikas   vietv.

1. Kudrikas Naumieste - pilsēta Lietuvā, apriņķī, Šaķu rajona pašvaldībā, 1640 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1668. g.

Avoti: PuA, Wi

kūdrinieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas strādā kūdras rūpniecībā.

Avoti: LLVV

kūdrošanās   biol.

1. Process, kas noris pastāvīga lieka mitruma apstākļos, kur šiem apstākļiem piemēroto augu atliekas lēni noārdās un veidojas kūdra.

Avoti: ZTV

kūdrot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iestrādāt (parasti ieart) augsnē kūdru.

Avoti: LLVV

kūdrot   apv.

1. Padarīt irdenu, izkūdrot.

Avoti: ME

kuds   apv.

1. Vājš, noliesējis.

Avoti: KiV

kūds   apv.

1. Kalsens, vājš.

Avoti: ME

Kudšu   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - mīlas un auglības dieviete, viņu uzskatīja arī par debesu dievieti un visu dievu pavēlnieci.

Avoti: Mit

kudu

1. Divas antilopju sugas (lielais un mazais kudu) ar spirālveidīgiem, līdz 1 m gariem ragiem (tikai tēviņiem), sarkanbrūnu vai pelēkbrūnu apmatojumu ar vertikālām baltām svītrām uz sāniem.

Avoti: LEV

Kuduga   vietv.; novec.

1. Kudugu - pilsēta Burkinafaso.

Avoti: PZT

Kudugu   vietv.

1. Pilsēta Burkinafaso ("Koudougou"), 81500 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

kudulis   apv.

1. Sapals.

Avoti: ME

kūdumieši

1. Pārgaujas novada Raiskuma pagasta apdzīvotās vietas "Kūdums" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kūdummuiža   vietv.

1. Pārgaujas novada Raiskuma pagasta apdzīvotās vietas "Kūdums" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kudums   apv.

1. Kaudze, vairums.

Avoti: KV, ME

kudums   apv.

1. Precinieks, pielūdzējs.

Avoti: KV, ME

kudums   apv.

1. Nodoms, iecere, nolūks.

Avoti: KV, TlV

kudums   apv.

1. Vispārināta īpašība --> kuds; šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: KV

kūdums   apv.

1. Kalsenums, liesums.

Avoti: ME

Kūdums   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Pārgaujas novada Raiskuma pagastā.

2. vēst. Kūduma pagasts - pastāvēja bijušajā Cēsu apriņķī 1925.-1949. g., teritorija mūsu dienās ietilpst Pārgaujas novada Raiskuma un Stalbes pagastā.

Avoti: LPag, LC

Kūdupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Pededzes pagastā.

2. Veļikajas kreisā krasta pieteka Alūksnes novadā un Krievijā, garums - 83 km (Latvijā 17 km), kritums - 22,1 m; Krievijā saucas Kudeba.

Avoti: LC, LD

kūdupieši

1. Alūksnes novada Pededzes pagasta apdzīvotās vietas "Kūdupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kudurāties   apv.

1. Kavēties, tūļāties.

Avoti: ME

kudurītis   apv.

1. Šķūnītis, taisīts no stāvus saslietiem kokiem un appīts ar žagariem.

Avoti: KV

kudzulmains   apv.

1. Mezglains, sapinkojies.

Avoti: ME

kudzulmojs   apv.

1. Mezglains, sapinkojies.

Avoti: ME

kudzulmots   apv.

1. Nelīdzens, ciņains.

Avoti: MiV

kudzulms   apv.

1. Dzergzde, mezgls dzijā.

2. Nelīdzenums; izcilnis (pļavā, tīrumā); cinis.

Avoti: ME, MiV

kudzulna   apv.

1. Nelīdzenums, izaugums kokā.

2. Līks koks.

Avoti: ME

kudzulnojs   apv.

1. Nelīdzens, grubuļains.

Avoti: ME

kudzum   apv.

1. Savienojumā "kudzum kudzumiem" - nelīdzeni.

Avoti: MiV

kudzumiem   apv.

1. Savienojumā "kudzum kudzumiem" - nelīdzeni.

Avoti: MiV

kudzums   apv.

1. Puns, izaugums.

Avoti: ME

kudža   apv.

1. Silta villaine, plecu lakats.

Avoti: ME

Kudžira   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Albas žudecā, 21400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kuehneromyces   lat.

1. Pacelmenes.

Kuehneromyces mutabilis— mainīgā pacelmene.

Avoti: LD

kueisms   psih.

1. Pašsuģestijas metode.

Avoti: PsA

Kuenluns   vietv.

1. Kunluns - kalnu sistēma Āzijā.

Avoti: PZT

Kuerbis   vietv., vēst., vācu val.

1. Aderkasa muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Salacas pagastā.

Avoti: KV

kuesta   ģeol.

1. Asimetriska grēda ar gandrīz nesaposmotu līdzenu vienu nogāzi un klinšainu stāvu otru nogāzi, kas veidojusies denudācijas un erozijas ietekmē, dažādas cietības iežu slāņiem lēzeni krītot vienā virzienā.

Avoti: ZTV

kufa   novec.

1. Buru kuģis piekrastes braucieniem, apaļiem galiem, stāvu uz augšu paceltu bugspritu; buras kā šoneriem.

Avoti: KV, SV33

Kufalja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 8100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kufeja   bot.

1. Vējmietiņu dzimtas ģints ("Cuphaea"), dekoratīvi augi ar maziem sarkaniem cauruļveida ziediem ar dzeltenu malu.

Izoplapu kufeja— kufeju suga ("Cuphea hyssopifolia").

Avoti: DaE, Wi

Kufra   vietv.

1. Oāžu grupa Lībijas tuksneša vidienē, Lībijas dienvidaustrumos, autoceļš savieno ar Bengazi ostu, audzē dateļpalmas, graudaugus, dārzeņus, lielākā oāze - Džaufra.

Avoti: PZT

Kufšteina   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Kufstein"), Tiroles federālajā zemē, 17900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kugarta   vietv.

1. Upe Kirgizstānā un Uzbekistānā, Kardarjas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kūgatnis   apv.

1. Gugatnis.

Avoti: ME

kūgatnis   apv.

1. Skārda panna kūku cepšanai.

Avoti: ME

kugatns   apv.

1. Gugatnis.

Avoti: KV

kugaža   apv.

1. Maza, sīka sieviete.

Avoti: ME

kugele   apv.

1. Pankūka, rausis (parasti slikti izcepts).

Avoti: ViV

kugelis   apv.

1. Cepeškrāsnī cepti rīvēti kartupeļi kopā ar sagrauzdētu žāvētu gaļu, sīpoliem, olu, miltiem; kuģelis (2).

Avoti: VV

Kuginīki   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Kuģenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kugra   apv.

1. Kārpa, uzaugums uz ādas.

2. Karūsa.

Avoti: NeV

kugre   apv.

1. Karūsa.

Avoti: NeV

Kugriņi   vietv.

1. Kugriņu purvs - zemais purvs Kārsavas novadā (neliela daļa Balvu novadā), platība - 1337 ha, kūdras slāņa dziļums - līdz 3,5 m, zem kūdras 5 m biezs sapropeļa slānis.

Avoti: LD

kugriņš   apv.

1. Metamā tīkla veids.

Avoti: KV

kuguārs   -a, v.

1. Puma.

Avoti: LLVV

Kugujumo   mit.

1. Mariešu (Turkmenistānas dienvidaustrumi) mitoloģijā - augstākais dievs, kas dzīvo debesīs, kur viņam pieder lieli lopu ganāmpulki, dievu saimes valdnieks.

Avoti: Mit

kugulis   apv.

1. Gailis (retāk vista, cālis).

2. Jaunpiena sacepums.

Avoti: ĒiV, BB

kugurains   apv.

1. Pogaļains.

Avoti: ViV

kugurs   apv.

1. Pogaļa.

Avoti: ViV

kuguža   apv.

1. Maza, sīka sieviete; kugaža.

Avoti: ME

kugužiņa   apv.

1. Dem. --> kuguža.

Avoti: ME

kugzna   apv.

1. Guza.

Avoti: KV

kugzne   apv.

1. Guza.

Avoti: ME

kugznis   apv.

1. Guza.

Avoti: ME

kuģapuika   -as, v.

1. Pusaudzis, kas uz kuģa mācās par matrozi, kā arī veic dažādus darbus; junga.

Avoti: LLVV

kuģbūve   apv.

1. Kuģu būve.

Avoti: ME

kuģbūvniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Kuģu būvniecība.

Avoti: LLVV

kuģe   apv.

1. Kuģis.

Avoti: ME

kuģele   apv.

1. Vārpas grauda apvalks, kurā ir grauds.

Avoti: ME, VeAT

kuģēlis   apv.

1. Cepeškrāsnī cepti rīvēti kartupeļi kopā ar sagrauzdētu žāvētu gaļu, sīpoliem, olu, miltiem; kuģelis (2).

Avoti: VV

kuģelis   -ļa, dsk. ģen. -ļu, v.

1. niev. Mazs, arī nolietots kuģis.

2. apv. Rīvētu kartupeļu sacepums.

3. apv. Jaunpiena sacepums.

Avoti: MLVV, BB

Kuģenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Tilžas pagastā.

Avoti: LC

kuģenieks   apv.

1. Kuģinieks.

Avoti: ME

kuģēt   apv.

1. Iet, doties (kur).

Avoti: ViV

kuģēvele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Ēvele ieliektu vai izliektu koka virsmu apstrādāšanai.

Avoti: LLVV

Kuģinieki   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Kuģenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kuģinieks   -a, v.

1. Kuģa apkalpes loceklis; jūrnieks (1).

Avoti: LLVV

Kuģinīki   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Kuģenieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kuģis   -ģa, v.

1. Samērā liels ūdens transportlīdzeklis noteiktu (piemēram, saimniecisku, zinātniski pētniecisku, militāru) uzdevumu veikšanai.

Kara kuģis— apbruņots kuģis, kas var veikt noteiktus kaujas uzdevumus, kam ir sava kaujas komanda un valsts jūras kara karogs; karakuģis.

Kuģu modelisms— sporta veids - kuģu modeļu konstruēšana, būvēšana un sacensības ar tiem.

Kāpt uz kuģa— doties kuģī.

Braukt uz kuģa (arī uz kuģiem)— strādāt par jūrnieku.

Kuģu lādēšana— spēle, kuras dalībnieki pēc kārtas nosauc vārdus, kas sākas ar vienu un to pašu skaņu.

Mācību kuģis— peldlīdzeklis, uz kura jūras praksi apgūst jūrskolu audzēkņi.

Lidmašīnu bāzes kuģis— karakuģis, kur bāzējas, paceļas un nolaižas lidaparāti.

2. Lidaparāts (parasti liels).

Kosmiskais (arī kosmosa) kuģis— kosmiskais lidaparāts, kas nodrošina cilvēka lidojumu un uzturēšanos kosmosā.

3. apv. Cepeškrāsnī cepti rīvēti kartupeļi kopā ar sagrauzdētu žāvētu gaļu, sīpoliem, olu, miltiem; kuģelis (2).

Avoti: LLVV, JūVM, KnV

kūģis   apv.

1. Siena guba.

Avoti: ME

kuģītis   -ša, v.

1. Dem. --> kuģis.

2. Mazs kuģis kā, parasti pasažieru, pārvadāšanai nelielos attālumos pa upēm, ezeriem.

3. Šujmašīnas elements, kas krusto augšējo un apakšējo diegu.

4. apv. Pļaujmašīnas detaļa, kas darbina izkapti.

Avoti: LLVV, ĒiV

kuģniecība   -as, s.

1. parasti vsk. Satiksme pa ūdenstilpēm ar kuģiem.

2. Organizācija (dienests), kas vada šādu satiksmi.

Kuģniecības likums— likums, kas regulē attiecības jūras kuģniecībā.

Kuģniecības zinātne— zinātnes un tehnikas nozaru kopums, kas saistīts ar kuģu un citu peldlīdzekļu konstruēšanu, būvēšanu un izmantošanu kravas un pasažieru pārvadāšanai, militāriem nolūkiem, pētījumiem, atpūtai un sportam; tajā ietilpst navigācija, jūras prakse, meteoroloģija, jūras tiesības, matemātika, fizika, ģeogrāfija, medicīna.

Avoti: LLVV, JūVM

kuģnieks   apv.

1. Kuģinieks.

Avoti: ME

kuģojamība   jūrn.

1. Ūdensceļa piemērotība kuģošanai.

Avoti: JūVM

kuģojams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> kuģot.

2. Tāds, kur ir iespējams kuģot (1); navigācijas zīmēm aprīkota un zināma lieluma peldlīdzekļiem droša akvatorija.

3. Tāds, ar ko ir iespējams kuģot (1).

Avoti: LLVV, JūVM

kuģojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kuģot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kuģot (2).

Avoti: LLVV

kuģot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Virzīties, pārvietoties pa ūdenstilpēm (parasti ar kuģi); vadīt kuģi, jahtu vai citu peldlīdzekli.

Kuģošanas noteikumi— prasības un nosacījumi kuģošanas drošības nodrošināšanai.

// pārn.; hum. Peldēt.

2. Strādāt par kuģa komandas locekli.

Avoti: LLVV

kuģotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas veic, parasti nozīmīgu, braucienu ar kuģi, laivu u. tml.

Avoti: LLVV

kuģotspēja   jūrn.

1. Peldlīdzekļa īpašības komplekss, kas ļauj droši ekspluatēt to jebkuros laikapstākļos.

Avoti: JūVM

kuģubūve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Zinātnisku un tehnisku nozaru komplekss, kas pētī ūdens transportlīdzekļu uzbūves un projektēšanas jautājumus; transporta mašīnbūves nozare, kas būvē ūdens transportlīdzekļus.

Avoti: EV

kuģubūvētājs   -a, v.

1. Kuģu būvētājs.

Avoti: LLVV

kuģubūvētava   -as, s.

1. Kuģu būvētava.

Avoti: LLVV

kuģuceļš   jūrn.

1. Ar navigācijas zīmēm norādīts kuģošanas ceļš upēs, ezeros, jūras šaurumos un līčos; fārvaters.

Kuģuceļa ugunis— navigācijas signālugunis (vadlīnijas, ar gaismas signāliem aprīkotas bojas un stoderes), kas norāda un norobežo kuģuceļu (fārvateru).

Avoti: JūV, JūVM

kuģutārps

1. Urbējgliemeņu dzimtas jūras gliemeņu suga ("Teredo navalis"), 15-20 cm garš, tārpveidīgs ķermenis, ar rudimentārās čaulas palīdzību kokā urbj ejas, bojājot kuģus, zemūdens konstrukcijas u. tml.

Avoti: LEV

kūh   novec.

1. Kalns.

Avoti: KV

Kuhališki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

Kuhlmannshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kūlu muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Jaunsaules pagastā.

Avoti: KV

Kuhmo   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Kainū reģionā, 9300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kuhņa   žarg.

1. Virtuve.

Avoti: SLG

Kuhruds   vietv.

1. Galvenā kalnu grēda Vidusirānas kalnos ("Kuhrud"), Irānas vidienē, garums - ~900 km, vidējais augstums - 2000-3000 m, augstākā virsotne - 4420 m (Hezara kalns).

Avoti: PZT

kuhs   žarg.

1. Magoņu salmiņi.

Avoti: KZ

Kuhtiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

Kuhulins

1. Īru sāgu, t. s. Uladu cikla centrālais varonis, leģendārs Olsteras karotājs, kuram piemita spēja pārvērsties, par ko vien viņš vēlējās.

Avoti: SV08, Mit

Kuhva   vietv.

1. Kūkova - Veļikajas kreisā krasta pietekas nosaukums Krievijā.

Avoti: LD, La1

kuiba   apv.

1. Āda no roņa, suņa u. c. dzīvnieku kājām.

2. dsk. Pastalas no šīs ādas.

Avoti: KV

kuibana   apv.

1. Āda no suņa vai citu dzīvnieku kājām; kuiba.

2. dsk. Pastalas no šīs ādas.

Avoti: ME

kuibena   apv.

1. Āda no suņa vai citu dzīvnieku kājām; kuiba.

2. dsk. Pastalas no šīs ādas.

Avoti: ME

kuibene   apv.

1. Āda no suņa vai citu dzīvnieku kājām; kuiba.

2. dsk. Pastalas no šīs ādas.

Avoti: ME

kuibenes   apv.

1. dsk. Pastalas no dzīvnieku kāju ādas.

Avoti: ME

Kuibiševa   vietv.

1. vēst. Samaras pilsētas nosaukums 1935.-1991. g.

2. Kuibiševas ūdenskrātuve - atrodas Volgas upē Krievijā, izveidojusies pēc Volgas HES izbūves 1955.-1957. g., platība - 5900 kvadrātkilometru, garums - 510 km, lielākais platums - 27 km, ūdens līmeņa svārstības līdz 5,7 m.

3. Pilsēta Krievijā, Novosibirskas apgabalā, 44500 iedzīvotāju (2014. g.).

4. vēst. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikā, piestātne Kuibiševas ūdenskrātuves krastā, 9000 iedzīvotāju (1970. g.).

5. Apdzīvota vieta Krievijā, Rostovas apgabalā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Kuibiševas ūdenskrātuve - HES aizsprosta ūdenskrātuve Krievijā, Uļjanovskas un Samaras apgabalā, Tatarstānas Republikā, Marijelas Republikā, Čuvašijas Republikā, izveidota 1955. g., platība - 6450 kvadrātkilometru, garums (pa Volgas gultni) - 580 km, lielākais platums - 30 km, vidējais dziļums - 9 m, lielākais - 39 m.

Avoti: LģE, Wi, PZT

Kuibiševka-Vostočnaja   vietv.; vēst.

1. Belogorska - pilsēta Krievijā, Amūras apgabalā, tās nosaukums 1935.-1957. g.

Avoti: PZT

Kuicjina   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Honkongas (Sjanganas) īpašajā administratīvajā reģionā, 276900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

kuices   apv.

1. Kūķi - svētku ēdiens.

Avoti: ME

Kuiču   mit.

1. Inku varavīksnes dievs, viens no Saules dieva Inti un mēness dievietes Mamakiljas pavadoņiem.

Avoti: PmV

kuidas   apv.

1. Pūles, smags darbs.

Avoti: ME

kuidēt   apv.

1. Dot tik, lai ir pietiekami, lai būtu nodrošināts, lai būtu gana.

2. Dzīt, mudināt (uz kaut ko), raidīt.

Avoti: NeV

kuidīt   apv.

1. Dot tik, lai ir pietiekami, lai būtu nodrošināts, lai būtu gana.

2. Dzīt, mudināt (uz kaut ko), raidīt.

Avoti: NeV

kuiga   apv.

1. Laucis ("Fulica atra").

2. Ķikuts ("Gallinago media", senāk "Scolopax major").

Avoti: KV, ME, LD

kuika   apv.

1. Slikts zirgs.

Avoti: ME

Kuiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

Kuiķule   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā.

Avoti: LC

Kuiķulis   vietv.

1. Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagasta apdzīvotās vietas "Kuiķule" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kuilaniski   apv., niev.

1. Līkumaini (kā kuilim ejot).

Avoti: ViV

kuilene   novec.

1. Vidēji liela laba ēdama lapiņsēne, zilganmēļu cepurīti, kātiņu un galu, parasta skuju un jauktos mežos, sevišķi zālainās vietās.

Avoti: LE

kuilenītis   apv.

1. Dem. --> kuilis.

Avoti: ME

kuilēns   apv.

1. Jauns kuilis.

Avoti: ĒiV

kuilips   apv.

1. Kuitala ("Numenius arquata").

Avoti: KV, LD

kuilis   -ļa, v.

1. Mājas cūku tēviņš.

2. žarg. Donžuāns; pavedējs.

Avoti: LLVV, Žrg, KnV

kuilis   apv.

1. Kropls bumbuļveida izaugums (uz kāpostu saknēm un stublāja), kura dēļ (kāposti) pārstāj augt, dzeltē vai iznīkst.

Avoti: ĒiV

kuīlis   apv.

1. Kuitala ("Numenius arquata").

Avoti: ViV

Kuilitavs   vietv.

1. Kalnu grēda Centrālajā Tjanšanā, starp Kuili upi un Učkelas upi, Kirgizstānā, garums - ~500 km, augstums - līdz 5203 km.

Avoti: PZT

kuiļoties   apv.

1. Divgadīgam augam ziedēt jau pirmajā gadā.

Avoti: KV

Kuipe   vietv.

1. Mūsas labā krasta pieteka Lietuvā, garums - 41 km.

Avoti: LD

kuisiens   apv.

1. Meža biezoknis, krūmu, meža biezums; čūkslājs; purvājs.

Avoti: NeV

Kui-Sins   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - dievība, ko uzskatīja par literatūras dieva Veņ-Čana palīgu.

Avoti: Mit

kuislis   apv.

1. Mazs suņu ods, trīsuļods.

Avoti: ME, VeAT

kuitala   -as, s.

1. Lielā kuitala - tārtiņveidīgo kārtas sloku dzimtas suga ("Numenius arquata", senāk "Scolopax major"), putns ar garām kājām, garu, tievu, uz leju noliektu knābi, Latvijā sastopams reti, aizsargājams.

Avoti: LLVV, LD, ME

kuitenis   apv.

1. Biezoknis mežā, sevišķi, kur nocirsts vecs mežs.

Avoti: KV

kuiti   apv.

1. Krūmājs.

Avoti: Sin

kuitiens   apv.

1. Biezoknis mežā, sevišķi, kur nocirsts vecs mežs.

Avoti: KV

Kuito   vietv.

1. Kuito ezeri - trīs savstarpēji savienoti ezeri (Augšējais, Vidējais un Apakšējais ezers) Krievijas Karēlijas Republikā, Kemas baseinā.

Augšējais Kuito ezers— atrodas 103 m vjl., platība - 198 kvadrātkilometri, ietek Pista.

Vidējais Kuito ezers— atrodas 101 m vjl., platība - 257 kvadrātkilometri.

Apakšējais Kuito ezers— atrodas 100 m vjl., platība - 141 kvadrātkilometrs, iztek Kema.

Avoti: PZT

kuits   apv.

1. Meža biezoknis, krūmu, meža biezums; čūkslājs; purvājs.

Avoti: NeV

kuivižnieki

1. Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagasta apdzīvotās vietas "Kuiviži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kuja   apv.

1. Liela siena vai labības kaudze.

Avoti: ME

Kuja   vietv.

1. Aiviekstes labā krasta pieteka Madonas un Cesvaines novadā, garums - 77 km, kritums - 133 m, iztek no Liezēra.

Avoti: LD

kūja   -as, s.

1. Īpaša, atbalstam paredzēta, spieķim līdzīga nūja, arī jebkura nūja, ko izmanto atbalstam (ejot, stāvot).

Avoti: LLVV

Kujaba   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Cuiaba"), Matugrosu štata administratīvais centrs, 520000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

kūjaki   apv.

1. Koka kājas.

Avoti: ME

kūjāki   apv.

1. Koka kājas.

Avoti: ME

Kujaļnika   vietv.

1. Kujaļnikas limāns - viens no Odesas limāniem Melnās jūras piekrastē, Ukrainā, Odesas apgabalā.

Avoti: PZT

kūjāt   apv.

1. Sist ar nūju.

Avoti: ĒiV

kujāteris   apv.

1. Teātris.

Avoti: ViV

kujauska   apv.

1. Blēdība, krāpšana.

Avoti: ViV

kujāvi

1. Rietumslāvu ciltis, kas senatnē dzīvoja Kujāvijā (starp Vislas vidusteci un Notecas augšteci), piedalījās poļu tautības etnoģenēzē (10. gs.).

Avoti: LPE

Kujāvija   vietv.

1. Vēsturisks novads Polijas vidienē, starp Vislas kreiso krastu un Notecas augšteci (Goplo ezers), kur senatnē dzīvoja kujāvi, 1194.-1327. g. - kņaziste ar galvaspilsētu Krušvicu, vēlāk - Inovroclavu.

Avoti: PZT

kujavjaks   mūz.

1. Mazurkai līdzīga poļu deja mierīgā tempā.

Avoti: Mūz

Kujen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kujas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Lazdonas pagastā.

Avoti: KV

kūjenieks   -a, v.

1. etn. Nelūgts viesis (parasti kāzās masku tērpā).

2. apv. Cilvēks, kuram nepiederēja zirgs un kurš pārvietojās kājām.

3. novec. Cilvēks, kas staigā ar kūju, parasti ubagodams; ubags, nabags.

Avoti: LLVV, KnV

kujēnieši

1. Madonas novada Sarkaņu pagasta apdzīvotās vietas "Kujasmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kujeravaperi   mit.

1. Tarasku (vēst. Meksika) mitoloģijā - Lielā dieviete, visu dievu māte, dieva Kukrikaveri māsa un sieva, dieva Šaratangi māte.

Avoti: Mit

Kujerci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

kuji

1. Tauta, pieder pie kalnu kmeriem, dzīvo gk. Taizemē un kaimiņrajonos Kambodžā, valoda pieder pie monkmeru saimes, reliģija - budisms, animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

kūjinieks   -a, v.

1. etn. Nelūgts viesis (parasti kāzās masku tērpā).

2. novec. Cilvēks, kas staigā ar kūju, parasti ubagodams; ubags, nabags.

Avoti: LLVV

kūjnieks   -a, v.

1. etn. Nelūgts viesis (parasti kāzās masku tērpā).

2. novec. Cilvēks, kas staigā ar kūju, parasti ubagodams; ubags, nabags.

Avoti: LLVV

Kujņona   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamā, Dienvidķīnas jūras piekrastē, 203300 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

kujononi

1. Viena no Filipīnu kalniešu ciltīm, dzīvo Palavanas salas kalnu rajonos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, saglabājušies tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT

Kujudžaka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kuyucak"), Ajdinas ilā, 7600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kujuni   vietv.

1. Upe Venecuēlā un Gajānā ("Cuyuni"), Esekibo kreisā krasta pieteka tās lejtecē.

Avoti: PZT, LpA

Kujuvini   vietv.

1. Upe Gajānā ("Kuyuwini"), Esekibo kreisā krasta pieteka tās augštecē.

Avoti: LpA

kūjvakts   apv.

1. Muižas ziņnesis, kas paziņoja, kad jāiet uz muižu darbā.

Avoti: ĒiV

KUK   saīs.

1. Komunālo uzņēmumu kombināts (reģ.).

Avoti: i2

kuka   apv.

1. Maize (bērnu val.).

Avoti: ME

Kuka   vietv.; nelok.

1. Kuka kalns - Jaunzēlandes augstākais kalns (angļu val. "Mount Cook"), augstums - 3754 m, Dienvidalpos, netālu no Dienvidsalas rietumu piekrastes.

2. Kuka līcis - atrodas Klusā okeāna ziemeļu daļā, Aļaskas pussalas dienvidu piekrastē, uz rietumiem no Kenajas pussalas, garums - 370 km, platums - 18-111 km, dziļums - 22-78 m, pusdiennakts plūdmaiņas līdz 12 m, spēcīga straume - līdz 15,5 km/h.

3. Kuka salas - arhipelāgs Klusā okeāna centrālajā daļā (angļu val. "Cook Islands"), Polinēzijā, Jaunzēlandes valdījums, platība - 236700 kvadrātkilometru, stiepjas 2400 km garā virknē.

4. Kuka šaurums - atrodas starp Jaunzēlandes Ziemeļsalu un Dienvidsalu (angļu val. "Cook Strait"), savieno Tasmāna jūru ar Kluso okeānu, garums - 107 km, platums - 22-91 km, dziļums - līdz 1092 m.

Avoti: LģE

kūka   -as, s.

1. Neliels konditorejas izstrādājums, ko gatavo no saldas mīklas (parasti ar saldu pildījumu un garnējumu).

Kūku lāpstiņa— galda piederums - plātne ar rokturi kūku paņemšanai.

// sar. Torte.

// apv. Pankūka.

2. vienk. Neizskatīga, nesimpātiska, parasti paveca, sieviete.

Avoti: LLVV, ĒiV

kukaburra   biol.

1. Austrālijā dzīvojošs papagaiļu kārtas putns, kura dziesma līdzinās smiekliem.

Avoti: SD-14.02.2014-48

kukačās   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: Sin

Kukai   rel.

1. Japāņu budisma skolotājs (dzīv. 774.-835. g.), kurš centās savienot budismu un sintoismu.

Avoti: R1

kūkailis   apv.

1. Kažoks bez virsdrēbes.

2. Aitāda ar vilnu.

3. Lamuvārds slinkam cilvēkam.

Avoti: ME

kukainis   -ņa, v.

1. dsk.; zool. Posmkāju klase ("Insecta"), dzīvnieks ar trīsdaļīgu ķermeni, trim pāriem kāju un diviem pāriem vai vienu pāri spārnu, kas dažos gadījumos var arī nebūt.

// sar. Šāds parazitējošs dzīvnieks (parasti uts).

2. sar. Būtne, radījums (parasti cilvēks).

3. apv. Mājlops; kustonis.

Avoti: LLVV, MiV

kūkainis   apv.

1. Snaudoņa, miega pūznis (arī lamuvārds).

Avoti: ME

kukainītis

1. Dem. --> kukainis.

Avoti: LV93

kūkainītis   apv.

1. Mazs, sīks cilvēks.

Avoti: ME

kukaiņappute   -es, s.; parasti vsk.

1. Appute, kurā ziedputekšņus pārnes kukaiņi.

Avoti: LLVV

kukaiņciems   apv., hum.

1. Kapsēta.

Avoti: ViV

kukaiņdzenis   biol.

1. dsk. Krāšņvārnveidīgo putnu kārtas dzimta ("Meropidae"), mazi un vidēji lieli putni ar spilgtu apspalvojumu, gk. tropos Āfrikā, arī Eirāzijā un uz DA līdz Austrālijai, 3 ģ., 24 s., Latvijā ļoti reti ieklīst Eiropas kukaiņdzenis jeb bišudzenis.

2. Bišudzenis ("Merops apiaster"), kukaiņdzeņu suga.

Avoti: EV, LE1

kukaiņdzeņputni

1. Putnu klases zaļnvārnveidīgo kārtas dzimta ("Meropidae"), nelieli putni (garums - 15-30 cm, masa - līdz 100 g) ar diezgan spilgtu apspalvojumu, izplatīti gk. tropos un subtropos, 3 ģ., 26 s., Latvijā kā rets ieceļotājs 1 s.

Avoti: PDE

kukaiņēdājs   -a, v.

1. dsk., v.; zool. Zīdītāju klases kārta ("Insectivora"), kuras pārstāvjiem raksturīgs smails purns, sīki un asi zobi (piemēram, kurmji, eži, ciršļi); šīs kārtas dzīvnieki, 7-10 dz., 72 ģ, ~400 sugu, Latvijā konstatētas 3 dz (4 ģ., 5 s.) - ežu, kurmju un ciršļu dzimta.

2. Tas (tāds), kura galvenā barība ir kukaiņi (piemēram, par sikspārņiem, putniem, rāpuļiem).

3. Tas (tāds), kas barībai izmanto kukaiņu organisma slāpekļa savienojumus, kukaiņus ķerot ar pārveidotām lapām (par augiem).

Kukaiņēdāji augi— daudzgadīgi lakstaugi, kam papildu barība ir kukaiņi, piem., rasenes, pūslenes, kreimules.

Avoti: LLVV

kukaiņēdējs   novec.

1. Kukaiņēdājs.

Avoti: KV

kukaiņēži   novec., dsk.

1. Kukaiņēdājs.

Avoti: KV

kukaiņi   dsk.

1. Kukainis.

Avoti: KV

kukaiņkalniņš   apv., hum.

1. Kapsēta.

Avoti: ViV

kukaiņķērājs

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas apakšdzimta ("Platysteirinae"), kas satopama gk. Āfrikā.

Melnrīkles kukaiēdājs— kukaiņēdāju suga ("Platysteira peltata").

Avoti: ZvP

kukaiņlapsene

1. dsk. Iežmauglapseņu apakškārtas dzimta ("Bethylidae"), ķermeņa garums - 2,5-7 mm, parazitē augsnē, koksnē, augu stiebros un sēklās dzīvojošos kukaiņu kāpuros, Latvijā nav pētītas.

Avoti: LD, LE1

kukaiņpelējums

1. dsk. Aļģsēņu nodalījuma zigomicēšu klases rinda ("Entomophthorales"), Latvijā konstatēta 1 dzimta.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Entomophthoraceae"), sēņu micēlijs sairst t. s. hifu ķermeņos, kas vairojas daloties, kukaiņu, nematožu, vienšūņu, retāk sēņu, paparžu protalliju un aļģu parazīti, Latvijā konstatētas 2 ģ., 8 sugas.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Entomophthora"), Latvijā konstatētas 7 sugas.

4. Kukaiņpelējumu suga ("Empusa musca").

Avoti: LPE, PDE

kukaiņvalstība   apv., hum.

1. Kapsēta.

Avoti: ViV

kūkalas   apv.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: Aug2

Kukalēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aknīstes novada Gārsenes pagastā.

Avoti: LC

kukalzēs   apv.

1. Kukaraggās.

Avoti: ME

kūkaļi   apv.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: Aug2

kūkānieši

1. Krustpils novada Kūku pagasta apdzīvotās vietas "Kūkas" iedzīvotāji.

2. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Kūkas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kūkans   apv.

1. Apaļš vai garens tortveidīgs, slāņains cepums.

Avoti: VV

kukāns   apv.

1. Formā cepts biskvīts, torte; kūka.

2. Ļoti, pilnīgi (mīksts, irdene, drupans).

Avoti: SiV

kukans   žarg.

1. Padarīts atkarīgs, apkrāpts.

Avoti: KZ

kukaprecē   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: Sin

kukaragā   apst.

1. Kukaragās.

Avoti: LV87

kukaragās   apst.

1. Tā (nest, ņemt u. tml.) uz muguras, ka nesamais cilvēks apņem rokām nesēja kaklu un nesējs saņem nesamā kājas.

Avoti: MLVV

kukaragas   -u, s., tikai dsk.; parasti dsk. lok.

1. Tā (nest, ņemt u. tml.) uz muguras, ka nesamais cilvēks apņem rokām nesēja kaklu un nesējs saņem nesamā kājas.

Avoti: LLVV

kukaragos   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: ME

kukarda   apv.

1. Īpaši sasieta lente apģērba, arī matu rotāšanai.

Avoti: KiV

kukarēs   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: ME

kukarēt   apv., iron.

1. Gatavot ēdienu.

Avoti: KiV

kukargā   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: ME

Kukari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

kukarigās   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: ME

kukarka   apv.

1. Pavāre, saimniece, kas godos, viesībās gatavo ēdienus.

Avoti: KiV

kukārs   apv.

1. Pavārs.

Avoti: KiV

kukarzēs   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: ME

kūkas   pārt.

1. Mazi mīkstie miltu konditorejas gabalizstrādājumi ar lielu cukura, tauku un olu daudzumu.

Bezē kūkas— kūkas, ko gatavo bez miltiem, cukuru saputojot ar olas baltumu.

Biskvīta kūkas— kūkas, kuru mīklā galvenās sastāvdaļas ir putotas olas, cukurs un milti; ļoti porainas (irdenas), elastīgas.

Kārtainās kūkas— kūkas no kārtainās mīklas ar krēma vai augļu pildījumu.

Mandeļu kūkas— kūkas no saberztām mandelēm, miltiem, cukura un olas baltuma.

Plaucētās kūkas— kūkas no plaucētiem miltiem ar sviestu, sāli un olām; cepoties kūku iekšpusē veidojas tukšums, jo plaucēšanas procesā klīsterizētā ciete veido uz kūkas virsmas blīvu garozu, kas nelaiž cauri ūdens tvaikus.

Ruma kūkas— ar cukura sīrupu, kam pievienota ruma esence, piesūcinātas k.

Smilšu kūkas— no smilšu mīklas gatavotas k.

Avoti: ZTV

Kūkas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Krustpils novadā 15 km no Jēkabpils, pagasta centrs.

2. Kūku pagasts - pagasts Krustpils novadā, robežojas ar Krustpils, Variešu, Mežāres un Vīpes pagastu, kā arī ar Jēkabpils pilsētu un Jēkabpils novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Krustpils pagasta austrumu daļā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

kukāt   apv.

1. Kūkot 1.

Avoti: ME

kūkāt   apv.

1. Kūkot (par dzeguzi).

Avoti: KiV

kūkāt   apv.

1. Sēžot snaust.

Avoti: KiV

kukāte   bērnu val.

1. Krustmāte.

Avoti: NeV

kukaža   -as, s.

1. novec. No vecuma salīkusi sieviete; kukažiņa.

2. apv. Neizskatīga, nevīžīgi ģērbusies sieviete.

Avoti: LLVV, KiV

kukažās   novec.

1. Kukaragās.

Avoti: LV93

kukažiņa   -as, s.; novec.

1. No vecuma salīkusi sieviete; kukaža.

Avoti: LLVV

Kukenana   vietv.

1. Upe Venecuēlā, Orinoko labā krasta pietekas Karoni pieteka.

Kukenanas ūdenskritums— atrodas šajā upē (sp. val. "Cuquenan"), Roraimas kalna nogāzē, augstums - 610 m.

Avoti: LģE

kūkēns   apv.

1. Kūka, torte.

Avoti: KnG

Kukers   mit.

1. Slāvu mitoloģijā - auglības simbols, kuru pavasara pavadīšanas svētkos attēloja vīrietis, kas bija tērpts kazas ādā, galvā maska ar ragiem, rokās nūja, kas bija izveidota kā penis.

Avoti: Mit

kukersīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Gaiši vai tumši brūns degakmens, kas izveidojies no zilzaļajām aļģēm un ko izmanto, piemēram, par kurināmo.

Avoti: LLVV

kuki

1. Viena no kukičini grupas tautībām, dzīvo gk. kalnu rajonos Indijas austrumos un Birmas ziemeļrietumos, valodas pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas.

Avoti: PZT

Kūki   vietv.

1. Krustpils novada Kūku pagasta apdzīvotās vietas "Kūkas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kukičini

1. Tautību un cilšu grupa (manipuri, čini, lušeļi, tado, kuki, lakeri, peti, maringi, sokti, mari u. c.), dzīvo gk. kalnu rajonos Indijas austrumos un Birmas ziemeļrietumos, valodas pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, animiskiskie ticējumi, daļa - hinduisti vai kristīgie.

Avoti: PZT

kukināt   apv.

1. Dzeguzes kūkošanai līdzīgi smieties.

Avoti: ME

kūkins   apv.

1. Pankūka.

2. Kūka.

Avoti: ĒiV, MalV

kukiņa   apv.

1. Virtuve.

Avoti: KV, ME

kukiņa   apv.

1. Vista.

Avoti: KV, ME

Kukkern   vietv., vēst., vācu val.

1. Kukuru muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Sniķeres pagastā.

Avoti: KV

kukla   žarg.

1. Lelle.

2. Imitācija, pakaļdarinājums.

3. Viltotas naudas vai sagriezta papīra paka, kas cietušajam tiek iemānīta kā nauda.

Avoti: SLG, KZ

kūklaksklens   novec.

1. Kuklaksklans.

Avoti: KV

Kuklena   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Plovdivas apgabalā, 2400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kukli   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Kukļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kukliškas   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Kuklišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kukliški   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Kuklišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kukliškys   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Kuklišķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kuklišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

kukluksklanietis   -ša, v.

1. Kukluksklana loceklis, dalībnieks.

Avoti: LLVV

kukluksklans   -a, v.; parasti vsk.

1. Slepena teroristiska, rasistiska organizācija Amerikas Savienotajās Valstīs, kas dibināta Tenesijā 1867. g. ar nolūku saglabāt balto virskundzību pār melnādainajiem.

Avoti: LLVV

ku-kluks-klon   novec.

1. Kukluksklans.

Avoti: Ang

ku-klux-klan   novec.

1. Kukluksklans.

Avoti: KV

Kukļi   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Kurmi" daļa, agrāk bija atsevišķs skrajciems.

Avoti: LC

kuknēt   kuknu, kukni, kukn, arī kuknēju, kuknē, kuknē, pag. kuknēju; intrans.; apv.

1. Būt, sēdēt bezdarbībā, parasti nekustīgi, salīkušā stāvoklī; kluknēt, kruknēt.

Avoti: LLVV

kuknis   apv.

1. Virtuve; kukņa.

Avoti: ME

kukns   apv.

1. No kārtīm saslieta virtuve (pagalmā).

Avoti: ViV

kukņa   -as, s.

1. Virtuve.

2. žarg. Maza, netīra dzīves vieta.

Avoti: LLVV, Žrg

kukņāties   apv.

1. Salīkt, savilkties čokurā.

2. Nesekmīgi pūlēties piecelties.

Avoti: ME

kūkņāties   apv.

1. Censties piecelties.

Avoti: ME

kukņot   apv.

1. Kuknēt.

Avoti: ME

kukņoties   apv.

1. Kuknēt.

Avoti: ME

kūkojeņš   apv.; hip.

1. Ārstniecības žodzene ("Sisymbrium officinale").

Avoti: Aug2

Kūkoji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

3. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Kokāji" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kūkojiens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> kūkot 1.

Avoti: LLVV

kūkojieši

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Kūkoji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kūkojums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kūkot 1.

Avoti: LLVV

kūkolis   apv.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: Aug2

kūkols   apv.

1. Lauku kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: KiV

kukoļņiks   žarg.

1. Krāpnieks, kas krāpj, izmantojot imitācijas (viltotas naudas paku u. tml.).

Avoti: KZ

kukot   apv.

1. Kūkot 1.

Avoti: ViV

kukot   apv.

1. Kūkot 2.

Avoti: ME

kūkot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Radīt raksturīgas balss skaņas (par dzeguzi).

Avoti: LLVV

kūkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Ilgāku laiku bezdarbīgi sēdēt, arī uzturēties (kur).

2. Ēst kūkas.

Avoti: LLVV, T

Kūkova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

2. Veļikajas kreisā krasta pieteka Kārsavas, Baltinavas un Viļakas novadā, kā arī Krievijā, garums - 104 km, kritums - 107 m, iztek no Nūmirņas ezera, divos posmos (katrs ~10 km) ir Latvijas un Krievijas robežupe; Kokava; Kuhva.

Avoti: LC, LD, La1

Kukris   vietv.

1. Ezers Valkas novada Ērģemes pagastā, Turnas ezeru grupā, platība - 21,9 ha, garums - 650 m, lielākais platums - >400 m, lielākais dziļums - 5,4 m; Kukuru ezers; Kūrīļu ezers.

Avoti: LD, La1

Kukruze   vietv.

1. Apdzīvota vieta Igaunijas ziemeļos, Kohtla-Jerves apriņķī.

2. ģeol. Kukruzes horizonts - vidusordovika statigrāfiskā vienība Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā, Latvijā biezums - 7-30 m, nodalīts Ziemeļigaunijā.

Avoti: LD

Kuks   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - viena no divām pirmatnējām (otra - Kaukete) dievībām, kas simbolizē tumsu un piederēja pie astoņu pirmatnējo dievību grupas - ogdoādes.

Avoti: Mit

kuksa   novec.

1. Vērtspapīrs, kas apliecina tā īpašnieka dalības tiesības kādā kalnrūpniecības uzņēmumā, kura pamatkapitāls parasti sadalās 100-1000 daļās (vācu "Kux", angļu "share in a mine").

Avoti: KV

Kukschen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kukšu muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Zemītes pagastā.

Avoti: KV

kukse   apv.

1. Noguris, novārdzis cilvēks.

Avoti: KiV

kuksēt   apv.

1. Grūti, ar pūlēm, nogurdinoši ko darīt.

Avoti: KiV

kuksēties   apv.

1. Grūti, ar pūlēm, nogurdinoši ko darīt.

Avoti: KiV

Kukshāfene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Cuxhaven"), Lejassaksijas federālās zemes ziemeļos, Elbas estuāra dienvidu krastā pie Ziemeļjūras, 48300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA, PZT

kuksis   apv.

1. Aizsainis, nasta.

2. Kāda puķe.

3. Īkšķis.

Avoti: ME

kuksis   apv.

1. Sarkanīgi dzeltens zirgs.

Avoti: ME

kuksīt   apv.

1. Lēnām iet.

Avoti: ME

kuksīte   apv.

1. Norobežojums.

Avoti: ME

kuksnis   apv.

1. Koku grupa, koku puduris.

Avoti: KV

kūksnīties   apv.

1. Mēģināt piecelties.

Avoti: ME, VeAT

kukstere   apv.

1. Mugura.

Avoti: ME

kukstēt   kukstu, kuksti, kukst, pag. kukstēju; intrans.; apv.

1. Kunkstēt, stenēt.

Avoti: LLVV

kukša   apv.

1. Kūkums.

2. Kuprainis.

Avoti: ME

kūkša   apv.

1. Kuprainis.

Avoti: ME

kūkša   apv.

1. Virēja, sieviete, kas gatavo ēdienu.

Avoti: ME

Kukša   vietv.

1. Vēdzele - Abavas kreisā krasta pieteka Kandavas un Tukuma novadā.

Avoti: LD

Kukšas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Tukuma novada Jaunsātu pagastā.

2. Kukšu ezers - atrodas Kurmāles paugurainē, Alsungas novadā, 63,8 m vjl., platība - 42 ha, garums - 1,3 km, platums - līdz 0,5 km, lielākais dziļums - 4,6 m, eitrofs, aizaugums - 5%.

Avoti: LC

kukšāt   apv.

1. Grūti, ar pūlēm, nogurdinoši ko darīt.

Avoti: KiV

kukšenieki

1. Tukuma novada Jaunsātu pagasta apdzīvotās vietas "Kukšas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kukšināt   apv.

1. Kladzināt.

Avoti: ME

kukšins   apv.

1. Petrolejas trauks.

Avoti: KiV

kukšņāties   apv.

1. Locīties uz priekšu un atpakaļ, neveikli kustēties.

Avoti: ME, VeAT

kūkšņāties   apv.

1. Ar visu ķermeni pēc kaut kā tiekties; salīkušam (kaut ko) neveikli darīt.

Avoti: ME, VeAT

kukšot   sar.

1. Iet.

Avoti: Sin

Kukšupe   vietv., vēst.

1. Senāk lietots Pitragupes nosaukums tās vidustecē Dundagas novadā.

2. Kukšupes krasti - Pitragupes krasti, aizsargājams ģeoloģiskais objekts Dundagas novada Kolkas pagastā.

3. Vēdzeles augšteces nosaukums Kandavas un Tukuma novadā.

Avoti: LD, La1, LE1

kukt   apv.

1. Salīkt, uzmest kūkumu, tupēt.

Avoti: ME

kūkt   apv.

1. Uzpūsties, pietūkt.

Avoti: ME

kūkt   apv.

1. Mirēja gārgšana.

Avoti: ME

kukties   apv.

1. Noliekties, locīties.

Avoti: ME

kūkties   apv.

1. Uzpūsties, pietūkt.

Avoti: ME

kukū   nelok.

1. izsauk. Lieto, lai atdarinātu dzeguzes balss skaņas.

2. žarg. Nenormāls; jucis.

3. žarg. Nenormālība; nenopietnība.

Avoti: LLVV, SLG

ku-kū   žarg., nelok.

1. Nenormāls; jucis.

2. Nenormālība; nenopietnība.

Ņi ku-kū— saka, ja nekā nesaprot.

3. Lieto, kādu saucot, meklējot.

Avoti: SLG

kukucieši

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Kukuči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kukucis   apv.

1. Krupis; rupucis.

Avoti: TlV

kūkucis   apv.

1. Kuprītis, tāds, kas salīcis staigā.

Avoti: ME

kukučās   apv.

1. Kukuragās.

Avoti: ME

kukuči   apv.

1. Purva vaivariņš ("Ledum palustre").

Avoti: Aug2

Kukuči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Brunavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

kukudži   apv.

1. Purva vaivariņš ("Ledum palustre").

Avoti: Aug2

Kukujeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

Avoti: LC

Kukuli   vietv.

1. Lelī Kukuli - Ludzas novada Ņukšu pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Kukuļi" nosaukums latgaliski.

2. Mozī Kukuli - Ludzas novada Ņukšu pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Kukuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kukulēns   apv.

1. Zemes kukurznis.

Avoti: ME

kūkuliņš   apv.

1. Parastais kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: ME

kukulis   -ļa, v.

1. Cepšanai sagatavots vai izcepts paliels, parasti apaļš vai garens (maizes) mīklas veidojums; arī klaips.

2. novec. Ciemakukulis.

3. Nauda vai materiāla vērtība, ko dod (parasti amatpersonai), lai (tā) darītu ko devēja interesēs.

Izspiest kukuli— panākt, ka (kāds) iedod kukuli.

4. sar. Apaļš, arī iegarens veidojums (piemēram, muskulis).

5. apv. Kūlenis.

Avoti: LLVV, ME

kukulītis   apv.

1. Dem. --> kukulis.

Avoti: ME

Kukulkans   mit.

1. Maiju (vēst. Meksika, Jukatanas pussala) mitoloģijā - viena no galvenajām dievībām, kura personificēja ar lietus kultu saistītos ticējumos (mākoņu pūķi).

Avoti: Mit

kukulksnis

1. Palielāks kukurznis.

Avoti: ME

kukulsnis   apv.

1. Kukurznis.

Avoti: ME

kukulznis

1. Kukurznis.

Avoti: Sin

kukuļāt   apv.

1. Dot (parasti amatpersonai) naudu vai materiālas vērtības, lai (tā) darītu ko devēja interesēs.

Avoti: KnV

kukuļdevējs   -a, v.

1. Persona, kas dod kukuli (3).

Avoti: LLVV

kukuļdošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Nelikumīga darbība, kas izpaužas materiāla vai citāda labuma nodošanā valsts amatpersonai par kādas darbības izdarīšanu vai neizdarīšanu kukuļdevēja interesēs, kas šai amatpersonai jāizdara, izmantojot savu dienesta stāvokli.

Avoti: LLVV, JtV

Kukuļi   vietv.

1. Lielie Kukuļi - apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

2. Mazie Kukuļi - apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

Avoti: LC

kukuļmaize   -es, s.; parasti vsk.; novec.

1. Saldskābmaize.

Avoti: LLVV

kukuļmodē   apv.

1. Kukulim līdzīgā formā, veidā.

Avoti: ĒiV

kukuļnauda   -as, s.

1. reti. Nauda, kas tiek dota vai ņemta kā kukulis (3).

Avoti: LLVV

kukuļniecība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Nodarbošanās ar kukuļu (3) došanu vai ņemšanu.

Avoti: LLVV

kukuļnieks   apv.

1. Kukuļotājs, kukuļdevējs.

Avoti: ME

kukuļņēmējs   -a, v.

1. Persona, kas ņem kukuli (3).

Avoti: LLVV

kukuļņemšana   -as, s., parasti vsk.

1. Parādība - kukuļu (3) ņemšana.

Avoti: LLVV

kukuļošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Tās personas rīcība, kura dod (kādam) kukuli (3).

Avoti: LLVV

kukuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Dot (kādam) kukuli (3).

2. apv. Uzpirkt, piekukuļot.

Avoti: LLVV, ME

kukuļotājs   apv.

1. Kukuļdevējs.

Avoti: ME

kukuļveidīgs

1. Tāds, kura izskats atgādina kukuli; iegarens veidojums ar apaļīgām formām.

Avoti: LE1

Kukumacs   mit.

1. Kiču (Gvatemala) mitoloģijā - dieviete, dievietes - mātes vīrs, kam ir liela nozīme Visuma un cilvēku radīšanā.

Avoti: Mit

kūkumainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> kūkumains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kūkumains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir kūkums (1) (par cilvēka vai dzīvnieka muguru).

2. Tāds, kam ir izliekumi, paaugstinājumi, izciļņi (parasti par kalnu, zemes virsmu).

3. Nelīdzens, ar pacēlumiem, grumbuļiem (parasti par priekšmeta virsmu).

Avoti: LLVV

kūkumainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kūkumains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kūkumiņš

1. Dem. --> kūkums.

Avoti: LV93

kūkumiski   apv.

1. Pa galvu, pa kaklu.

Avoti: ME

kūkumošanās

1. Grunts izplešanās gruntsūdenim sasalstot vai spiedienūdenim atduroties pret saslušu slāni; uzblīdums.

Avoti: LPE

kūkumoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; pareti.

1. Veidot kūkumus (3); būt ar kūkumiem (3).

Avoti: LLVV

kūkums   -a, v.

1. Īslaicīgs muguras izliekums uz āru (cilvēkam vai dzīvniekam), plecu saliekums (cilvēkam).

(Uz)mest kūkumu— (sa)liekt, izliekt muguru.

(Sa)mesties kūkumā, retāk (sa)mest kūkumu— (sa)liekt muguru.

(Sa)celt (arī (uz)celt, (sa)sliet) kūkumu— (iz)liekt muguru (parasti par dzīvniekiem).

// sar. Mugura.

// reti. Kupris (1).

2. Izliekums (kalnam, zemes virsmai), paaugstinājums, izcilnis (zemes virsmā).

3. Nelīdzenums, pacēlums, grumbulis (kā virsmā).

Avoti: LLVV

Kukunors   vietv.

1. Beznoteksāļezers Centrālajā Āzijā (ķīn. val. "Kuku Nur"), Naņšaņā 3205 m vjl., Ķīnas rietumu daļā, platība - mainīga 4200-5700 kvadrātkilometru, garums - 105 km, lielākais platums - 65 km, dziļums - 38 m, vairākas salas, ietek 23 upes; Cinhai.

Avoti: LģE

Kūkuoji   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Kūkoji" nosaukums latgaliski.

2. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Kokāji" nosaukums latgaliski.

3. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Kūkoji" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kukuputns   apv.

1. Dzeguze.

Avoti: ViV

kukuragā   apv.

1. Uz muguras (nest bērnu).

Avoti: KnV

kukuragās   apst.

1. Tā (nest, ņemt u. tml.) uz muguras, ka nesamais cilvēks apņem rokām nesēja kaklu un nesējs saņem nesamā kājas.

Avoti: MLVV

kukuragas   -u, s., tikai dsk.; retāk; parasti dsk. lok.

1. Tā (nest, ņemt u. tml.) uz muguras, ka nesamais cilvēks apņem rokām nesēja kaklu un nesējs saņem nesamā kājas.

Avoti: LLVV

kukuragos   apv.

1. Kukuragās.

Avoti: ME

kukurags   apv.

1. Izliekta mugura, kūkums.

Avoti: NeV

kukurains   apv.

1. Grubuļains.

Avoti: ME

kukurains   apv.

1. Pogaļām bagātīgs (par liniem).

Avoti: ME

kukurakā   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: ME

Kukurbeta   vietv.

1. Augstākā virsotne Bihori kalnos Karpatu kalnu sistēmā Rumānijas rietumos - 1848 m vjl.

Avoti: PZT

kukure   apv.

1. Linu pogaļa.

Avoti: ZrvI

kukurē   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: ME

kukurēs   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: ME

kukurēt   apv.

1. Salīkušam sēdēt, snaust.

Avoti: ME

kukurēties   apv.

1. Uzmest kūkumu itkā saraujoties aukstumā; četrrāpus kaut ko meklēt, īpaši dzērumā.

Avoti: ME

kukurgās   apv.

1. Kukuragās.

Avoti: ME

kukuriņi   apv.

1. Linu un āboliņa sēklu čaulas.

Avoti: ME

kukuris   apv.

1. Salīcis, sakumpis cilvēks.

Avoti: SiV

kūkuris   apv.

1. Tītars; kukurs.

Avoti: VV

kukuriski   apst.; apv.

1. Kūleniski.

Avoti: LLVV

kukurksnis   apv.

1. Kukurznis.

Avoti: ME

kukurlādē   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: ME

kukurni   apv.

1. Pumpuri.

Avoti: ME

kukurnieki

1. Auces novada Bēnes pagasta apdzīvotās vietas "Kukuri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kukurniski   apv.

1. Kūleniski; kukuriski.

Avoti: ME

kukurņot   apv.

1. Palikt saliektā stāvoklī.

Avoti: ME

kukurot   apv.

1. Atdalīt pogaļas no liniem.

Avoti: ME

kukurot   apv.

1. Palikt saliektā stāvoklī, tupuļot.

2. Līkāties.

Avoti: ME

kūkurot

1. Skriet.

Avoti: Sin

kukurs   -a, v.; apv.

1. Kūkums (1).

2. Kūlenis 1(1).

3. Zemes kukurznis.

Avoti: LLVV, ME

kukurs   -a, v.; apv.

1. Linu pogaļa.

Avoti: KV, ME

kukurs   -a, v.; apv.

1. Tītars.

Avoti: VV

kūkurs   apv.

1. Tītars; kukurs.

Avoti: VV

kukursnis   apv.

1. Kukurznis.

Avoti: ME

Kukuru   vietv.; nelok.

1. Kukuru ezers - Kukris Valkas novada Ērģemes pagastā, Turnas ezeru grupā.

Avoti: LD

kukuruza   apv.

1. Kukurūza ("Zea mays").

Avoti: Aug2

kukurūza   -as, s.; parasti vsk.

1. Graudzāļu dzimtas ģints ("Zea"), tās vienīgā suga pazīstama tikai kultūrā.

Parastā kukurūza— kukurūzas suga ("Zea mays"), viengadīgs lakstaugs ar garu un resnu posmainu stiebru, platām lapām un graudiem vālītēs, nodalītas 8 varietāšu grupas, >22000 šķirņu, Latvijā nozīmīgākas ir 2 varietāšu grupas - kramveida un zobveida kukurūza, kā arī to hibrīdi.

2. Šī auga sēklas, graudi.

Kukurūzas eļļa— eļļa, kas izspiesta no kukurūzas graudu dīgļiem.

Avoti: LLVV, LD

kukurūze   apv.

1. Kukurūza ("Zea mays").

Avoti: Aug2

kukuruzņiks   sar.

1. Neliela vienkārša lidmašīna, kādu padomju gados parasti izmantoja lauksaimniecības aviācijā.

Avoti: PL

kukurūži   apv.

1. Kukurūza ("Zea mays").

Avoti: Aug2, ĒiV

kukuružņiks   sar.

1. Trokšņaina krievu lidmašīna (Otrā pasaules kara laikā).

2. Kukurūzas miltu maize.

Avoti: SLG

kukurzās   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: Sin

kukurzēs   apv.

1. Kukaragās; kukurzās.

Avoti: ME

kukurznīca   apv.

1. Zemes pinkulis.

Avoti: ME

kukurznis   -žņa, v.

1. Blīvas (parasti sacietējušas) augsnes pika, gabals.

2. Blīvs (parasti sacietējis, sasalis) zemes gabals (piemēram, uz ceļa, lauka).

3. tikai dsk. Cilas.

Avoti: LLVV, Sin

kukurznītis

1. Dem. --> kukurznis.

Avoti: LV93

kukuržās   apv.

1. Kukaragās; kukurzās.

Avoti: ME

kukuržņainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> kukuržņains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kukuržņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir kukuržņi.

Avoti: LLVV

kukuržņainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kukuržņains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kukuržņots   -ais; s. -a, -ā;

1. Kukuržņains.

Avoti: LLVV

Kūkusiliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

Kukušili   vietv.

1. Kalnu grēda Austrumkunluna dienvidu daļā ("Kukushili"), Ķīnā, garums - ~800 km, augstums - 4500-6000 m, rietumu un centrālās daļas virsotnēs ledāji.

Avoti: PZT

kukušņi   apv.

1. Kukuržņi.

Avoti: ME

kukušpiens   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

Kukuta   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas Republikā ("Cucuta"), Ziemeļsantanderas departamenta administratīvais centrs, 582300 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

kukuzis   apv.

1. Purva vaivariņš ("Ledum palustre").

Avoti: Aug2

kukūzis   bērnu val.

1. Dzeguze.

Avoti: NeV

kukuži   apv.

1. Purva vaivariņš ("Ledum palustre").

Avoti: Aug2

kukužīte   apv.

1. Purva vaivariņš ("Ledum palustre").

Avoti: Aug2

kukužni   apv.

1. Purva vaivariņš ("Ledum palustre").

Avoti: Aug2

kukužņi   apv.

1. Kukuržņi.

Avoti: ME

kukužņi   apv.

1. Purva vaivariņš ("Ledum palustre").

Avoti: ME

Kukvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Cookeville"), Tenesī štatā, 31300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kūķas   apv.

1. No grūstiem kviešu graudiem vārīts ēdiens, ko parasti ēd Ziemassvētku priekšvakarā; kūķes.

Avoti: KiV

kuķelis   novec.

1. Sunītis.

Avoti: KV

kuķērs   apv.

1. Kučieris.

Avoti: ME

kūķes   apv.

1. No grūstiem kviešu graudiem vārīts ēdiens, ko parasti ēd Ziemassvētku priekšvakarā.

Avoti: KiV

kuķēties   apv.

1. Ar grūtībām braukt pa sliktu ceļu.

Avoti: ME

kūķi   apv.

1. Ziemassvētku, arī Meteņa u. c. svētku reižu ēdiens, ka gatavots no piestā grūstiem miežiem vai kviešiem, kam nolobīta čaumala; kūčas.

Avoti: NeV, VV

kuķis   apv.

1. Dakša.

Avoti: AB2

kūķis   apv.

1. Izkapts, lāpstas u. tml. rokturis.

2. Biezputra, ko sauca arī par grūdeni.

Kūķu vakars— Ziemassvētku priekšvakars, kad tika vārīts un ēsts īpašs ēdiens: grūdenis jeb zīdenis ar cūkas ausi.

3. Vārīti kviešu graudi, sajaukti ar medu vai sīrupu.

Avoti: TlV, VV

kūķis   apv.

1. Slapja, gubā saaugusi labība.

Avoti: ME

kūķītis   apv.

1. Siena čupa.

Avoti: KV

kūķītis   apv.

1. Rokas dzirnavu daļa.

Avoti: KV

kūķītis   apv.

1. Pundurs.

2. Putns, paceplītis.

3. Mazs bērns ietīts jostā no galvas līdz kājām.

Avoti: KV

kūl   sar.

1. Labi.

Avoti: SLG

kul.   saīs.

1. Kulinārija.

Avoti: LLVV

kula   mit.

1. Viena no ietekmīgākajām vāmačaras - "kreisās rokas" tantrisma - sektām, kas izplatīta Indijas Asamas, Rietumbengālas un Kašmiras štatos.

Avoti: MrJ

Kula   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Kula"), Vidinas apgabalā, 3200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Serbijā, Vojvodinas Rietumbačkas apgabalā, 17900 iedzīvotāju (2011. g.).

3. Pilsēta Turcijā ("Kula"), Manisas ilā, 24700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

kulā   apv.

1. Kopā.

Avoti: Sin

kūla   apv.

1. Kulšana.

2. Neattīrītas labības kaudze pēc kulšanas, kopā ar pelavām.

Avoti: ME

kūla   -as, s.; parasti vsk.

1. Pērnā gada zāle.

// reti. Vilkakūla.

2. Vecs apmatojums (dzīvniekam).

// sar. Mati, apmatojums (cilvēkam).

3. apv. Nomesta čūskas āda.

4. apv. Kacens, stumbrs (kāpostiem).

Avoti: LLVV, ViV

kūla   apv.

1. Tūļīgs cilvēks, grabažnieks.

Avoti: ME

kulace   apv.

1. Maza un resna sieviete.

Avoti: ME

kulace   apv.

1. Rijas piebūve (uz statņiem), kur tiek glabāti dažādi priekšmeti.

Avoti: ME, VeAT

kulaciņa   apv.

1. Maza un resna sieviete; kulace.

Avoti: ME

kulačkiņa   apv.

1. Maza un resna sieviete; kulace.

Avoti: ME

kūlaine   apv.

1. Atmata.

Avoti: Sin

kulainieks

1. Dūrainis.

Avoti: ME

kulainis   apv.

1. Dūrainis, cimds, kas ietver kopēji visus pirkstus izņemot lielo.

2. Tarakāns (virtuves prusaks) ar olu kapsulu.

Avoti: KV, ME, VeAT

kulainis   apv.

1. Putni: kuitala, laucis.

Avoti: KV, ME

kulainis   apv.

1. Augumā sīks cilvēks.

Avoti: KV, ME

kūlainis   apv.

1. Vājš dzīvnieks, kam vēl ir iepriekšējā gada apspalvojums.

2. Vilka epitets.

3. hip. Kūlas iedzīvotājs, čūskas epitets.

4. Vairākus gadus nepļauta pļava, ko klāj kūla; ar kūlu un sūnām klāts izcirtum mežā.

Avoti: ViV, ME

kulains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas pēc izskata, formas atgādina kuli (1).

Kulaini cimdi— dūraini cimdi.

2. apv. Tāds, kam nav aproces (par piedurkni).

Avoti: LLVV, ĒiV

kūlains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir klāts ar kūlu (1).

// pārn. Tāds, kas atgādina kūlu (1).

2. Tāds, kas ir klāts ar kūlu (2).

Avoti: LLVV

kulaiņi   -ņu, vsk. kulainis, -ņa, v.; pareti.

1. Dūraiņi.

Avoti: LLVV

kūlaiņi   apv.

1. Baļķi, kas satur jumstiņu (lubu) jumtu.

Avoti: ME, VeAT

kūlaiņš   apv.

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir vēl iepriekšējā gada spalva.

Avoti: ĒiV

kulaiņš   apv.

1. Dūrains (cimds).

2. Tāds, kam nav aproces (par piedurkni).

Avoti: ĒiV

kūlais   žarg.

1. Puisis, vīrietis, kuram citi vēlas līdzināties.

2. Lielisks, stilīgs.

Avoti: JV

kulāji   apv.

1. Izkulti linu stiebri bez linsēklām.

2. Izkulti īsi salmi.

Avoti: ME

kūlāji   apv.

1. Kaņepju, linu, griķu, zirņu salmi; linu stiebri bez pogaļām.

Avoti: KV

kūlājs   -a, v.

1. Ar kūlu (1) klāta vieta.

Avoti: LLVV

kulaka   novec.

1. Kulaks, dūre.

Avoti: VkG

kulakāt   apv.

1. Sist ar dūri.

Avoti: ME

Kulakiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

kulakot   apv.

1. Sist ar dūri.

Avoti: ViV

Kulakova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ķepovas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

Avoti: LC

kulaks   -a, v.; sar.

1. Dūre.

(Pa)rādīt kulaku— (pa)rādot (kādam) dūri, draudēt, paust dusmas, neapmierinātību.

2. apv. Kuļmašīnas riteņa, arī kuļmašīnas rata riteņa izcilnis.

Avoti: LLVV, KiV

kulaks   -a, v.; niev.

1. Sākotnēji nievājošs bagāta krievu zemnieka nosaukums; kolektivizācijas laikā 20. gs. 30. gados tā dēvēja gandrīz visus zemniekus, kam piederēja mājas un patstāvīga saimniecība.

Avoti: LEV

kulakvaronis   apv.

1. Kauslis.

Avoti: ViV

Kulali   vietv.

1. Lielākā no četrām Tjuļeņju salām Kaspijas jūras ziemeļaustrumos, Kazahstānā, platība - 68 kvadrātkilometri.

Avoti: PZT

kulangi

1. Tauta Kotdivuāras ziemeļaustrumos, pieder pie bantu saimes guru grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku kults), daļa - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

kūlaniski   apv.

1. Kūleniski.

Avoti: ViV

kulans   -a, v.

1. Zirgu ģints suga ("Equus hemionus") savvaļas dzīvnieks ar lielu galvu, garām ausīm, īsām, stāvām krēpēm un astru pušķi astes galā, sastopams reti, ir vairākas pasugas.

Tipiskais kulans— kulanu sugas pasuga ("Equus hemionus hemionus").

Avoti: PP, LLVV, PDE

kulāns   apv.

1. Kulans.

Avoti: LLVV, PP

kulāns   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: ME

kūlans   apv.

1. Klijāns.

Avoti: KV

kūlans   apv.

1. Kūla, veca zāle.

Avoti: KV

kūlāns   apv.

1. Vālodze.

Avoti: ME

kūlāns   apv.

1. Izspūrusi galva, pinkainis.

Avoti: ME

kulāņi   apv.

1. Dūraiņi bez īkšķiem.

Avoti: ME

kūlāt   apv.

1. Dzeltēt, kalst, vīst.

Avoti: ĒiV

kūlāties   apv.

1. Kļūt tādam, kas (parastajā laikā) neatbrīvojas no iepriekšējā gada apspalvojuma (par dzīvniekiem).

Avoti: ViV

kūlāties   apv.

1. Kūļāties.

Avoti: ME

Kulaurga   vietv.

1. Ķulaurga, Svētupes kreisā krasta pieteka Salacgrīvas novadā.

Avoti: LD

kūlava   apv.

1. Vieta, kur daudz kūlas.

Avoti: ME

kulavs   apv.

1. Kuls, klons.

Avoti: KV

kulaža   apv.

1. Maza un resna sieviete.

Avoti: ME

kulāža   novec.

1. Šķidruma zudums no iesaiņojuma transportējot, kas ceļas no grūti novēršamas un tikko manāmas izsūkšanās, iztecēšanas u. tml., tirdzniecības darījumos ar likumu pieļauts zudums.

Avoti: KV

kulba   -as, s.

1. Rati, ragavas ar segtu virsu.

2. apv. Ilkss saliektais gals, ko aizkabina aiz ragavu mietnes vai uzmauc uz ratu ass.

3. apv., hum. Acs plakstiņš.

4. apv. Iedobums krāsns priekšā.

Avoti: LLVV, KV, ME

kulbārdis   apv.

1. Ķīsis.

Avoti: KV

kulbāt   apv.

1. Rijīgi, daudz ēst, strēbt.

Avoti: ME

kulbāties   apv.

1. Braukt ratos vai ragavās ar kulbu.

Avoti: ME

kulbenes   apv.

1. Plaukšķenes ("Silene").

2. Platlapu plaukšķene ("Silene vulgaris").

3. No zirga ādas taisītas pastalas.

Avoti: Aug2, KV

kulbenīca   apv.

1. Jaunās sievas humoristisks apzīmējums, gadījumā, kad jaunais pāris brauc kulbā.

Avoti: ME

kulbenieks   apv.

1. Kāds, kurš pārvietojas kulbā.

Avoti: ME

kulbinieks   apv.

1. Kāds, kurš pārvietojas kulbā.

Avoti: ME

kulbnieks   apv.

1. Kāds, kurš pārvietojas kulbā.

Avoti: ME

kulbotājs   apv.

1. Kāds, kurš pārvietojas kulbā.

Avoti: ME

kulbpakaļa   apv.

1. Kulbas pakaļējā daļa.

Avoti: ViV

kulbpriekša   apv.

1. Kulbas priekšējā daļa.

Avoti: ViV

kulcenēt   apv.

1. Streipuļojot, kūleņojot virzīties uz priekšu.

Avoti: ME

kulcenēties   apv.

1. Brīvi valstīties un pārvietoties.

Avoti: ME

kulcenis   apv.

1. Gulošs, no bluķa izcirsts bišu strops; gulinis.

2. Koka baļķis, kas bluķa vilkšanas laikā tiek piesiets ragavām.

3. Lamuvārds maza auguma neveiklam cilvēkam.

4. No koka bluķa gatavota strazdu māja.

Avoti: ME, VeAT

kulcenis   apv.

1. Dzēriens, gatavots no rupjiem rudzu miltiem; kultenis.

Avoti: ME

kulcens   apv.

1. Ļoti mazs cilvēks.

2. Kāds, kas iet streipuļojot, kūleņojot.

Avoti: ME

kulcerēt   apv.

1. Kustināt.

Avoti: ME

kulcerēties   apv.

1. Kustēties, šūpoties šurp un turp.

Avoti: ME

kulciens   apv.

1. Malks.

2. Dunka.

Avoti: ME

kulcināt   apv.

1. Kustināt, svaidīt; luncināt.

2. Lēnītēm iet, braukt.

3. Streipuļojot, kūleņojot virzīties uz priekšu.

4. Jaukt (šķidrumu).

Avoti: ĒiV, KnG, ME

kulcinēt   apv.

1. Vairākkārt kustināt šurp turp, šūpot (parasti kājas).

2. Maisīt šķidrumā (miltus).

Avoti: KiV

kulcinēties   apv.

1. Kūleņot.

2. Šļakstīties (par šķidrumu traukā).

3. Lēni braukt ar zirgu.

Avoti: ME, KiV

kulčeklis   apv.

1. Maisāmais koks, ar ko miltus ūdenī iejauc.

Avoti: ME

kulčināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti.

1. Skalināt, skalot.

2. apv. Šļakstīties ūdenī.

Avoti: LLVV, ME

kulčot   apv.

1. Skalināt, skalot.

2. Šļakstīties ūdenī.

Avoti: ME

kulda   -as, s.

1. Paplašinājums kurtuves abos sānos (ārpus krāsns mutes).

// reti Pavards.

2. apv. Maizes vai rijas krāsns priekšējā daļa, kur ierauš ogles.

3. apv. Velvjveida vai piramīdveida tvaika uztvērējs (virs pavarda).

Avoti: LLVV, ViV, KiV, ME

kulda   apv.

1. Kabata.

Avoti: ME

kulda   apv.

1. Rīma, rīlis.

Avoti: ME

kuldainis   apv.

1. Tāds, kam ir vairākas kabatas (par apģērba gabalu).

Avoti: KiV

kuldains   apv.

1. Tāds (apģērbs), kam ir kabatas.

Avoti: ME

kuldains   apv.

1. Bedrains, ar padziļinājumiem.

Avoti: ME

kuldains   apv.

1. Ķidu ēdiens, kas tiek dalīts dienu pirms kāzām.

Avoti: ME, VeAT

kuldeņi   apv.

1. Sīkos gabaliņos sagriezti kautas aitas gaļas pārpalikumi, ko pēc attīrīšanas izmantoja zupas vārīšanai.

Avoti: VV

kuldīdznieki

1. Kuldīgas pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kuldīga   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Kurzemes vidienē, no 2009. g. - novada centrs (1950.-2009. g. rajona centrs, 1819.-1949. g. apriņķa centrs) 150 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1378. gada.

2. Kuldīgas novads - nodibināts 2009. g., ietver Kuldīgas pilsētu, Ēdoles, Gudenieku, Īvandes, Kabiles, Kurmāles, Laidu, Padures, Pelču, Rendas, Rumbas, Snēpeles, Turlavas un Vārmes pagastu, robežojas ar Ventspils, Talsu, Kandavas, Saldus, Brocēnu, Aizputes, Pāvilostas un Alsungas novadu.

3. vēst. Kuldīgas pagasts - pagasts Kuldīgas apriņķī līdz 1949. gadam, 1990. g. atjaunojot pagastus, tā teritorijas lielāko daļu Ventas labajā krastā aizņem Rumbas pagasts, bet Ventas kreisā krasta teritorija iekļauta Pelču pagastā.

4. vēst. Kuldīgas rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra Kuldīgas pilsētu un Skrundas pilsētu ar lauku teritoriju, Alsungas, Ēdoles, Gudenieku, Īvandes, Kabiles, Kurmāles, Laidu, Nīkrāces, Padures, Pelču, Raņķu, Rendas, Rudbāržu, Rumbas, Snēpeles, Turlavas un Vārmes pagastu, robežojās ar Ventspils, Talsu, Tukuma, Saldus, un Liepājas rajonu.

5. vēst. Kuldīgas apriņķis - pastāvēja 1819.-1949. g., ietvēra (1935. g.) Cieceres, Gaiķu, Ivandes, Kabiles, Kuldīgas, Kurmāles, Kursīšu, Lutriņu, Padures, Pampāļu, Planicas, Raņķu, Rendas, Saldus, Sātiņu, Skrundas, Snēpeles, Turlavas, Vārmes un Zvārdes pagastu, robežojās ar Ventspils, Talsu, Tukuma, Jelgavas, Liepājas un Aizputes apriņķi.

6. ģeol. Kuldīgas lūzumzona - Rietumkurzemes izciļņa robežās izsekojamā nomatu sērija ar iegrimušu dienvidu un dienvidaustrumu spārnu, garums - ~60 km, nomatu amplitūda 60-200 m, visintensīvāk veidojusies silūra beigās un devona sākumā.

7. Kuldīgas struktūra - valnis Rietumkurzemes izcilnī, ~25 km uz dienvidrietumiem no Kuldīgas, konstatēts pamatklintāja un Kaledonijas struktūrkompleksa iežos, izmēri 15 x 5 km, orientēts rietumu - austrumu virzienā.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, P35, LD

kuldīgs   apv.

1. Tāds, kas šūpojas, plivinās.

Avoti: ME

kuldināt   apv.

1. Atkārtoti kult.

2. Pērt.

3. Ļaut pērt vai kult.

Avoti: ME

kuldinēt   apv.

1. Iet ļodzīdamies un pastiepjoties uz augšu.

Avoti: ME, VeAT

kuldīt   apv.

1. Atkārtoti sist, pērt, kratīt (par šķidrumu).

Avoti: ME

kuldo-   med.

1. Salikteņos norāda uz kabatu, iedobumu.

Avoti: MSV

kuldocentēze   med.

1. Dūriens taisnas zarnas un dzemdes iedobumā, lai atsūktu šķidrumu no vēderplēves dobuma (eksudātu, asinis u. c.).

Avoti: TM

kuldoņa   apv.

1. Negausis.

Avoti: Sin

kuldoskopija   med.

1. Sieviešu mazā iegurņa orgānu apskate ar kuldoskopu, kas ievadīts iegurņa dobumā caur maksts mugurējo velvi.

Avoti: MSV

kuldoskops   med.

1. Endoskops kuldoskopijas veikšanai.

Avoti: MSV

kuldot   sar.

1. Iet.

Avoti: Sin

kuldurēt   apv.

1. Kratīt, šūpot turp un atpakaļ.

Avoti: ME, VeAT

kuldurēties   apv.

1. Kratīties, kustēties.

Avoti: ME, VeAT

kulduris   apv.

1. Nemierīgs cilvēks, vējagrābslis.

Avoti: ME

kuldziens

1. Malks.

Avoti: Sin

Kuldža   vietv.; novec.

1. Guldža - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

kūldžezs   mūz.

1. Džeza mūzikas stils, kam raksturīgs mierīgs, atturīgs skanējums; radās 20. gs. 50. gadu sākumā.

Avoti: SV99

kule   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Neliels (parasti auduma, arī papīra) maiss.

2. novec. Kabata.

3. apv. Murda gals.

4. vulg. Vīrieša sēklinieki.

Izšaut kuli— nodarboties ar seksu.

Avoti: LLVV, KnV

kūle   apv.

1. Kāpostgalvas serde, kodols.

2. Kālis.

Avoti: ME

kūlējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas kuļ labību (piemēram, ar spriguli); cilvēks, kas strādā pie kuļmašīnas.

2. v. Kuļmašīna.

3. apv. Pērējs.

Avoti: LLVV, KnV

Kulemborga   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Culemborg"), Gelderlandes provincē, 27500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kulēna   apv.

1. Kulīte.

Avoti: ME

kūlene   apv.

1. Līdaka, kas nārsto ledus iešanas laikā; ledus līdaka; straumes līdaka.

Avoti: KV

kulenes   apv.

1. Dūdas, dūkas.

Avoti: ME

kūlenes   apv.

1. Kūlenis 2, bluķis, ko uzsien uz ragavām baļķu vešanai.

Avoti: ME

kūlenēt   apv.

1. Kūleņot.

Avoti: ME

kūlenīca   apv.

1. Kūlnīca - ar kūlu apaugusi pļava.

Avoti: ME

kulenieki   novec.

1. Dūraiņi.

Avoti: KV

kūlenis   -ņa, v.

1. Strauja kustība - pārmešanās pār galvu (piemēram, no tupus stāvokļa, arī lēcienā).

// pārn. Straujš kritums, tecējums (piemēram, ūdenim).

// pārn. Krasa pārvērtība, pārmaiņa.

2. dsk. bezpriev. instr., arī savienojumā "kūleņu kūleņiem", apst. nozīmē. Nevienādā gaitā, klūpot, krītot, parasti steigā (iet, skriet u. tml.).

Avoti: LLVV

kūlenis   -ņa, v.; novec.

1. Bluķis, ko uzsien uz ragavām baļķu vešanai; klūdzenis.

2. Kuļamais bluķis - paprāvs koka bluķis ar tapām vai gareniski rievotu virsmu, kas veļas ap rāmī iestiprinātu dzelzs asi un zirga vilkts pa piedarba kulu izdauza graudus no vārpām.

Avoti: LLVV, LE

kūleniski   apst.

1. Tā (piemēram, krist), ka pārmetas pār galvu.

2. Tā (iet, skriet u. tml.), ka klūp, krīt.

Avoti: LLVV

kūleniskus   apv.

1. Kūleniski.

Avoti: ME

kulens   apv.

1. Kuitala.

Avoti: ME

kūleņģis   apv.

1. Kūlenis.

2. Kāds, kas veļas kūleniski.

Avoti: ME

kūleņi   apv.

1. Pēriens.

2. Labības klājiens, metiens kulšanai rijā.

Avoti: ME

kūleņiem

1. Kūleniski.

Avoti: Sin

kūleņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Vairākkārt pārmesties pār galvu (piemēram, no tupus stāvokļa, arī lēcienā).

// pārn. Brāzties (parasti par vēju); strauji, nevienmērīgi plūst (par miglu, ūdeni, dūmiem u. tml.).

2. Nevienādā gaitā, krītot un ceļoties, virzīties.

Avoti: LLVV

kūleņotājvabole

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Eucinetidae"), 30 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Tumšā kūleņotājvabole— kūleņotājvaboļu dzimtas suga ("Eucinetus haemorrhous"), tās ķermenis iegareni ovāls, ~3 mm garš, dzīvo zem koku mizas, briesmu gadījumā izdara kūleņveida kustības un cenšas paglābties.

Avoti: LD

kūleņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Nevienādā gaitā, krītot un ceļoties, virzīties; kūleņot (2).

// reti. Pārvietoties (tumsā, miglā u. tml), tā ka nevar skaidri saredzēt.

Avoti: LLVV

kulērs   novec.

1. Vispār krāsa vai vai kāda sevišķa, piem., kādas studentu biedrības krāsa.

2. Sīrupa konsistences tumši brūna grauzdēta cukura masa, ko lieto ruma, alus, liķieru, etiķa u. c. dzērienu un arī ēdienu krāsošanai.

3. Zilas stikla krāsas vidēji smalkā šķirne.

4. Kāršu spēlē vienas sugas kāršu kopums.

Avoti: KV

kūlers

1. Vieglo kokteiļu veids, kura sastāvā ir stiprs alkoholiskais dzēriens, citronu sula, grenadīna sīrups, ingveralus vai limonāde; pasniedz ar ledu.

Avoti: TvV

kūles   novec.

1. Kāļi.

Avoti: LLx

kulēša   žarg.

1. Neveikls, lēns.

Avoti: KZ

kulēt   apv.

1. Adot veidot cilpas un valdziņus.

Avoti: ME, VeAT

kūlēt   apv.

1. Kūlāt - dzeltēt, kalst, vīst.

Avoti: ME

kūlēties   apv.

1. Nemierīgi pārvietot šurp un turp bez reālas vajadzības.

Avoti: ME

kuletīte   apv.

1. Dem. --> kule.

Avoti: ME

kulēži   apv.

1. Cilvēki, kas klaušu laikā ņēma savu pārtiku no viena maizes maisa.

Kulēžos iet— veikt intīmas darbības, netikli izturēties, kopīgi darīt kādu lietu.

Avoti: ME, VeAT

kuli   apv.

1. Sauciens, ar ko aicina tītarus.

2. Linsēklu pelavas; izkulti linu kūlīši.

3. Zupas biezenis; kulije.

Avoti: ViV, TlV, VV

kūli   novec.

1. Kūlijs.

Avoti: Ang

kulicīds

1. Līdzeklis odu iznīdēšanai.

Avoti: TM

kulicifūgs

1. Līdzeklis, kas aizsargā pret odiem.

Avoti: TM

kuličs   -a, v.

1. Maize, kas gatavota no saldas raudzētas mīklas ar rozīnēm un mandelēm un ko parasti ēd pareizticīgo Lieldienās.

Avoti: LLVV

Kūlidža   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Coolidge"), Arizonas štatā, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kūlienis   apv.

1. Kūlenis.

Avoti: KiV

kūlienis   apv.

1. Kūlenis.

2. Koka klucis (ar padziļinājumu virsmā), kuru šķērsām uzliek uz ragavām un uz kura novieto baļķa galu.

Avoti: KiV

kūliens   -a, v.

1. sar. Pēriens.

2. reti. Labības klājiens, metiens; arī kūlums.

Avoti: LLVV

kūliens   apv.

1. Kūlenis.

2. Koka klucis (ar padziļinājumu virsmā), kuru šķērsām uzliek uz ragavām un uz kura novieto baļķa resnāko galu.

Avoti: ME

kūliens   apv.

1. Vanagu suga; varžu vanags.

Avoti: ME

kūliens   apv.; hip.

1. Krūmiņš, cers.

Avoti: ME

kulieris

1. Šķidra dedzinātā cukura masa, ko izmanto konditorijas izstrādājumu gatavošanā un alkohola ražošanā; dabiska pārtikas krāsviela.

Avoti: PL

kuligāns   apv.

1. Huligāns.

Avoti: KiV

kūlīgi   žarg.

1. Ļoti jauki; lieliski.

Avoti: JV

kulīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas ir par platu, arī pārāk plats (piemēram, par apģērbu).

Avoti: LLVV

kūlīgs

1. žarg. Labs; jauks; lielisks.

2. žarg. Moderns; stilīgs.

Avoti: JV, SLG

kulije   apv.

1. Zupas biezenis.

Avoti: VV

kūlijs   -a, v.

1. Nesējs, krāvējs, melnstrādnieks, rikša (Indijā, Ķīnā, Japānā, Indonēzijā).

Avoti: LLVV

Kulikora   vietv.; novec.

1. Kulikoro - pilsēta Mali Republikā ("Koulikoro").

Avoti: PZT

Kulikoro   vietv.

1. Pilsēta Mali Republikas dienvidrietumos ("Koulikoro"), osta Nigēras kreisajā krastā, 43200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, LpA, PuA

kuliks   apv.

1. Mazs tītars.

Avoti: ME

kulinārija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ēdienu gatavošanas māksla; arī ēdienu gatavošana.

Kulinārijas tauki— tauki, kurus izmanto ēdienu gatavošanā.

2. Tirdzniecībā - ēdienu pusfabrikātu vai gatavu ēdienu kopums, kas paredzēts pārdošanai.

Avoti: LLVV

kulinārisks   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Saistīts ar kulināriju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kulinārs   -a, v.

1. Kulinārijas (1) speciālists.

Avoti: LLVV

kulinārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kulināriju (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kulināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.; reti

1. Kūļāt (1).

// intrans.

2. Kult (2).

Avoti: LLVV

kulināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos, refl.; reti.

1. Kūļāties (1).

2. parasti 3. pers. Maisīties, jaukties, kulties (parasti par ko šķidru).

3. Kūļāties (2).

Avoti: LLVV

kulinēt   apv.

1. Vairākkārt kustināt šurp turp, šūpot (parasti kājas).

2. Kustināt, luncināt (asti).

3. Bērt miltus putrā un maisīt.

Avoti: KiV, VV

kulinieks   apv.

1. Paunu nēsātājs, ubags; ķekatnieks.

Avoti: ME, VeAT

Kulinigola   vietv.

1. Upe Krievijas Tjumeņas apgabalā, Vahas labā krastā pieteka.

Avoti: PZT

kūlinis   apv.

1. Kūlenis.

Avoti: ME

kūlinis   apv.

1. Klucis ar iedobumiem uz ragavām baļķu nostiprināšanai.

Avoti: MalV

Kuliniškas   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Kuliniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kuliniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LC

Kuliniškys   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Kuliniški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kūliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā.

2. Kūliņu pilskalns - atrodas Viesītes novada Viesītes pagastā, savrups, ~34 m augsts, kokiem apaudzis paugurs ar dabīgi stāvām nogāzēm, kurās izveidotas terases, bijis apdzīvots līdz ~13. gs.

3. Kūliņu akmens - atrodas Salas novada Salas pagastā, garums - 5 m, platums - 4,5 m, augstums - 1,3 m, virszemes tilpums - ~15 kubikmetri, plakana, tīrīta virsa, dziļi iegrimis zemē.

Avoti: LC, LE1, LD

kuliņš   apv.

1. Kaudze, kaudzīte.

Avoti: ME

kūliņš   apv.

1. Kūlenis.

2. Uzragavām liekams klucis, kas nepieciešams baļķu vešanai.

3. Statiņš.

4. Kūlis; vairāki kūļi saslieti viens uz otra, veidojot kaudzi.

5. Baļķis jumta konstrukcijā, pie kura piestiprina lubas.

6. Klūgu pinums zemnieku ragavām.

Avoti: ViV, ME, VeAT

kūliņš   apv.

1. Krūms, cers.

Avoti: ME

kūliņu   apv.

1. Kūleniski.

Avoti: ME

kūliņus

1. Kūleniski.

Avoti: Sin

kulirēšana   tekst.

1. Pavediena izliekšana cilpā.

Avoti: ZTV

kulis   apv.

1. Tītars.

2. Kūlijs.

3. Kāds, kam ir sajaukti mati.

Avoti: ĒiV, Ang

Kulis   vietv.

1. Ezers Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Skaistas pagastā, 148,6 m vjl., platība - 35,8 ha, garums - 1,6 km, lielākais platums - 0,3 km, vidējais dziļums - 8,1 m, lielākais dziļums - 21 m, 2 nelielas salas, eitrofs, aizaugums - 5%.

Avoti: LD

kūlis   -ļa, v.

1. Sasiets, arī savelts (nopļautas labības, noplūktu linu) stiebru klēpis.

Siet kūli— sienot veidot kūli.

// pareti Saišķis, (priekšmetu) kopa.

2. Viendabīga, vienmērīga (parasti gaismas staru) plūsma, kas izplatās no viena punkta, avota noteiktā virzienā.

// fiz. Ar īpašām ierīcēm izdalīta (daļiņu, starojuma) plūsma, kam ir samērā neliels šķērsgriezums un kas izplatās vienā un tajā pašā virzienā.

3. apv. Pēc kulšanas kopā savākta labības un pelavu kaudze.

4. apv. Kūlenis, kūleniski.

5. apv. Klucis ragavās, uz kā tiek balstīts baļķa resnākais gals.

6. apv. Garš klucis, ar kura palīdzību tiek nostiprināti jumstiņi lubu jumtos.

7. apv. Kacens, stumbrs (kāpostiem).

8. apv. Gaļas gabals.

Avoti: LLVV, ViV, ME, VeAT

kūlis   apv.

1. Pērnā gada zāle.

2. Vecs apmatojums (dzīvniekam).

3. Nomesta čūskas āda.

Avoti: ME

kūlis   apv.

1. Apdarināts, garens koka klucis, ko piestiprina pie ragavām baļķu novietošanai vedot.

Avoti: ViV

kulise   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Garens, iekārts auduma gabals, garens, ar audumu apvilkts ietvars, arī garena koka vai metāla plāksne, ko novieto skatuves, estrādes sānos paralēli rampai (sānu aizsegšanai, dekorācijas papildināšanai).

2. lauks. Aizsargjosla, ko veido vairākas aukstumizturīgu kultūraugu rindas.

Kulišu lauks— ar kulisēm norobežots lauks.

Kulišu papuve— melnās papuves paveids (sausa klimata rajonos), kur slejās audzē kultūraugus ar augstu stublāju.

3. tehn. Elements (mehānisma, mašīna), kas svārstās un kam ir sprauga, pa kuru virzās cita elementa tapa vai slīdenis.

4. mūz. Pūšaminstrumentu bīdāmā daļa (piem. bazūnei, trombonam) skaņas augstuma mainīšanai.

Avoti: LLVV

kulisjē   novec.

1. Privāts biržas mākleris Parīzē, kurš savus veikalus nokārto plie biržas ieejas.

Avoti: SV33

kūliski   apv.

1. Kūleniski.

Avoti: Sin

kulisveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kulises (1) forma, veids.

2. Tāds, kam ir kulises (2) veids.

Avoti: LLVV

kulisveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kulisveida (1).

2. Kulisveida (2).

Avoti: LLVV

kūlīšsējējs   -a, v.

1. Labības pļaujmašīna, kas nopļauj labību un sasien kūlī.

2. Linu kombaina sastāvdaļa, kas sasien linu stiebrus kūļos.

Avoti: LLVV, LPE

kulīte   apv.

1. Dem. --> kule.

Avoti: ViV

kūlīte   apv.

1. Dem. --> kūlis.

2. Pērnā gada zāle.

3. Vecs apmatojums (dzīvniekam).

4. Nomesta čūskas āda.

Avoti: ME

kulitiņa   apv.

1. Dem. --> kule.

Avoti: ME

kulītiņa   apv.

1. Kulīte.

Avoti: ViV

kūlītis   -ša, v.

1. Dem. --> kūlis.

2. Sasiets (novāktu, parasti nelielu, augu) saišķis.

3. biol. Saistīta (piemēram, audu, šūnu) kopa.

Avoti: LLVV

kulītīte   apv.

1. Dem. --> kule.

Avoti: ME

Kuljakana   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Culiacan"), Sinaloas pavalsts administratīvais centrs, 605300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

kulka   apv.

1. Gramba uz ceļa.

2. Dziļa vieta upē.

Avoti: ME

kulkains   apv.

1. Grambains, bedrains.

Avoti: ME

kulksa   apv.; hip.

1. Vijole.

Avoti: ME

kulksna   apv.

1. Bedre ar ūdeni.

Avoti: ME

kulksna   apv.; hip.

1. Gurns (cūkas).

Avoti: ME

kulksnains   apv.

1. Bedrains.

Avoti: ME

kulksnis   apv.

1. Gurns, ķūlis, ciska.

2. Potīte, locītava.

3. Kāja, pēda.

4. Mazs zēns ar izgāztu vēderu.

5. Zirga saku polsterējums.

Avoti: LV93, DžP, NeV, ME

kulkstēt   apv.

1. Burbuļot pa šauru spraugu no trauka, mutuļot.

Avoti: NeV

kulkstīt   apv.

1. Kulstīt (linus).

Avoti: ME

kulksts   apv.

1. Koka ecēšu sastiprināmais šķērskoks pie kura piesietas egļu pusšķilas ar 1-2 pēdas gariem nosmailinātiem zariem.

Avoti: TlV

kulkša   apv.

1. Bedre uz ceļa.

Avoti: ME

kulkša   apv.

1. Gūža, ciska.

Avoti: ME

kulkšņa   apv.

1. Apakšdelms.

Avoti: ME

kulkt   apv.

1. Teikt, runāt (ko bezjēdzīgu, nesakarīgu).

2. Klukstēt.

3. Pļukstēt.

4. Burbuļot pa šauru spraugu no trauka, mutuļot.

Avoti: ME, ULW, NeV

Kullara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kullar"), Kodžaeli ilā, 13200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kullaža   apv.

1. Liels vēders, pilna guza.

Avoti: ME

Kullervo   mit.

1. Somu un karēļu eposā - varonis atriebējs, kurš neslīka ūdenī un nedega ugunī.

Avoti: Mit

kulmāji   apv.

1. Kaņepju, linu, griķu, zirņu salmi; linu stiebri bez pogaļām; kūlāji.

Avoti: KV

kulmāji   apv.

1. Kukuržņi uz lauka aršanas un ecēšanas laikā.

Avoti: ME

kūlmaks   apv.

1. Liela žurka.

Avoti: ME

kulmans

1. Universāla rasēšanas ierīce.

Avoti: SV99

kulmastis   mit.

1. Burvis, kas nāk gavēņa laikā, ceturtdienām izejot, un cērp aitas.

Avoti: ME

Kulmbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kulmbach"), Bavārijas federālajā zemē, 26200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

kulminācija   -as, s.

1. Visaugstākā pakāpe, vislielākais kāpinājums (kā) attīstībā.

Kulminācijas punkts— galējā, maksimālā kāpinājuma moments.

// literat. Vissasprindzinātākā (daiļdarba darbības, konflikta) attīstības pakāpe, kurai seko atrisinājums.

// mūz. Vissasprindzinātākais darbības vai muzikālās dinamikas attīstības moments (skaņdarbā vai tā daļā).

2. astr. Stāvoklis, arī moments, kad (debess spīdeklis) atrodas uz novērotāja meridiāna.

Augšējā kulminācija— kulminācija, kurā debess spīdekļa augstums virs horizonta ir vislielākais.

Apakšējā kulminācija— kulminācija, kurā debess spīdekļa augstums virs horizonta ir vismazākais.

Avoti: LLVV

kulminēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Būt tādam, kas ir sasniedzis kulmināciju (1).

2. astr. Atrasties uz novērotāja meridiāna (par debess spīdekli).

Avoti: LLVV

kulmīt   apv.

1. Sist, dauzīt.

Avoti: NeV

kulmīti   novec.

1. Pārakmeņojušies augu stiebri.

Avoti: SV33

kulms   novec.

1. Vairākus simtus m bieza glūdaini smilšaina slānekļu rinda apakšējā akmeņogļu formācijā.

Avoti: KV

kulna   apv.

1. Papēdis.

2. Roka.

Avoti: NeV

Kulna   vietv.

1. Pilsēta Bangladešas dienvidrietumos (angļu val. "Khulna"), osta Gangas deltas attekas krastā, apgabala centrs, 830000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LģE

kulne   apv.

1. Papēdis.

2. Roka.

Avoti: ME

kulnica   apv.

1. Pļava ar sliktu zāli, kūlu aizaugusi.

Avoti: ME

kulnieks   apv.

1. Paunu nēsātājs, ubags.

2. Ķekatnieks.

Avoti: ME, VeAT

kuloārs   novec.

1. Eja, kas savieno divas istabas; pastaigas telpa, it sevišķi parlamentos.

Avoti: SV33

kulometrs   novec.

1. Kulonmetrs.

Avoti: KV

kulonmetrs   el.

1. Mēraparāts elektrības daudzuma mērīšanai.

Avoti: ZTV

kulonometrija

1. Elektroķīmiskās analīzes metode, kuras pamatā ir vielas elektroķīmiskai reakcijai nepieciešamā elektrības daudzuma mērīšana.

Avoti: EV

kulons   -a, v.

1. Elektrības daudzuma mērvienība (starptautiskajā mērvienību sistēmā), C; 1 C ir elektrības daudzums, kas tiek pārnests caur vadītāja šķērsgriezumu 1 sekundē, ja vadītājā plūst 1 A stipra strāva.

Avoti: LLVV

kulons   -a, v.

1. Kaklarota - ķēdītē (arī dekoratīvā auklā, metāla stīpā) pakārts, piemēram, dārgakmens (dārgakmeņi), pusdārgakmens (pusdārgakmeņi).

Avoti: LLVV

kulorumi   mit.

1. Ievērojamas slepenas, mistiskas Filipīnu sektas biedri.

Avoti: MrJ

kuloseri   apv.

1. Lieli cimdi (dūraiņi); koloseri.

Avoti: ViV

kūlot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; reti.

1. Kļūt sausam, kalst (par zāli).

Avoti: LLVV

kūloties   apv.

1. Kūļāties.

Avoti: ME

Kulpa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kulp"), Dijarbakiras ilā, 11200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kulpene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

2. Kulpenes ezers - atrodas Viļakas novada Susāju pagastā, platība - 13 ha, garums - ~600 m, lielākais platums - ~300 m; Kulpines ezers.

Avoti: LC

Kulpenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kulpju muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Jaunsvirlaukas pagastā.

Avoti: KV

kulpes   apv.

1. Pēdas.

Avoti: ME, VeAT

Kulpine   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Kulpene" nosaukuma variants.

Kulpines ezers— Kulpenes ezers.

Avoti: LC, LD

kulpīši   apv.

1. Dažādi tauku atkritumi.

Avoti: ME

Kulpji   vietv.

1. Kulpju sādža - Jelgavas novada Vircavas pagasta apdzīvotās vietas "Āriņi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kuls   -a, v.

1. Klons 1.

2. apv. Rijas piedarbs.

3. apv. Labības šķūnis.

Avoti: LLVV, KiV, ME

kuls   -a, v.; apv.

1. Kaudze, čupa; bars.

Kulos lēkt— iet ķekatās.

Avoti: SiV, ME, VeAT

kūls   apv.

1. Kuls 1(1), klons 1(1).

2. Labības kaudze pēc kulšanas, kopā ar pelavām.

3. Cieta purva zāle.

Avoti: ME

kūls   žarg.

1. Labs.

2. Moderns, stilīgs.

3. Kūldžezs.

Avoti: SLG, Ang

kulsams   apv.

1. Izkultā labība.

2. Uz kuļamklona kulšanai izklāta labība.

Avoti: ME, VeAT

Kulsans   mit.

1. Etrusku (vēst. Vidusitālija) mitoloģijā - romiešu Jānam līdzīgs dievs ar četrām sejām, kas simbolizēja četrus debesu reģionus.

Avoti: Mit

Kulsari   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Atirau apgabalā, rajona administratīvais centrs, 55700 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 2001. g.

Avoti: PuA, Wi

Kulsdorf   vietv., vēst., vācu val.

1. Blomes muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Vitrupes pagastā.

Avoti: KV

kulsma   apv.

1. Kulšanai izklāta labība.

2. Klājiena vieta.

3. Izkultie salmi.

Avoti: LV93

kulsms   apv.

1. Metiens jeb klājiens, sagatavots kulšanai; kārta, daudzums.

2. Klājiena vieta, kurā sabirst graudi; piedarbs.

3. Izkulta, nevētīta labība; izkultie salmi.

Avoti: TlV

kulsnains

1. Bedrains.

Avoti: Sin

kulstāmais   apv.

1. Darbarīks, ierīce linu, kaņepāju kulstīšanai.

Avoti: ĒiV

kulstāmmašīna   -as, s.

1. Kulstāmā mašīna; mašīna (linu, vilnas u. c. šķiedru) kulstīšanai - ar rotējošiem adatu vai nažu veltņiem (kulstīklām) rada biežus triecienus pa šķiedrām.

Avoti: ZTV

kulstamnieks   apv.

1. Rāmis uz kura izklāj linus kulstīšanai.

2. Linu kulstāmais koks.

3. Pļāpa, tenkotājs.

4. Nemierīgs cilvēks, kas labrāt klaiņo apkārt.

5. Kulstavnieks.

Avoti: ME

kulstaunīca   apv.

1. Rāmis uz kura izklāj linus kulstīšanai.

2. Linu kulstāmais koks.

3. Pļāpa, tenkotājs.

4. Nemierīgs cilvēks, kas labprāt klaiņo apkārt.

Avoti: ME

kulstava   apv.

1. Rāmis uz kura izklāj linus kulstīšanai.

2. Linu kulstāmais koks.

3. Pļāpa, tenkotājs.

Mēle (iet) kā kulstava— saka, ja kāds daudz, ātri runā.

4. Nemierīgs cilvēks, kas labrāt klaiņo apkārt.

Avoti: ME, SiV

kulstave   apv.

1. Linu kulstāmais koks.

Mēla (iet) kā kulstave— saka, ja kāds daudz, ātri runā.

(Iet, klab u. tml.) kā kulstave— saka par cilvēku, kas daudz runā (parasti ko nevajadzīgu, bezsaturīgu).

Avoti: SiV

kulstavnīca   -as, s.; apv.

1. Kulstīkla.

2. Nekārtīga sieviete, kas kuļas ap vīriešiem.

Avoti: LLVV, ME

kulstekle   apv.

1. Rāmis uz kura izklāj linus kulstīšanai.

2. Linu kulstāmais koks.

3. Pļāpa, tenkotājs.

4. Nemierīgs cilvēks, kas labprāt klaiņo apkārt.

5. Klaidone, vieglas uzvedības sieviete.

Avoti: ME

kulsteklis   apv.

1. Linu kulstāmā lāpstiņa; kulstīkla.

Avoti: MalV, ViV

kulstikla   apv.

1. Roku darbarīks (piemēram, linu) šķiedras atspaļošanai; linu kulstāmais koks.

Avoti: ME

kulstīkla   -as, s.

1. apv. Roku darbarīks (piemēram, linu) šķiedras atspaļošanai; linu kulstāmais koks.

2. apv. Pļāpa, tenkotājs.

3. apv. Nemierīgs cilvēks, kas labprāt klaiņo apkārt.

4. apv. Lempīga sieviete; netikla sieviete.

Avoti: LLVV

kulstīkle   apv.

1. Kulstīkla (1).

Avoti: ME

kulstīklis   apv.

1. Rāmis uz kura izklāj linus kulstīšanai.

2. Linu kulstāmais koks.

3. Pļāpa, tenkotājs.

4. Nemierīgs cilvēks, kas labprāt klaiņo apkārt.

Avoti: ME

kulstīšana   lauks.

1. Linu, vilnas u. c. šķiedru apstrādes operācija, ko veic pēc irdināšanas un pirms kāršanas - pilnīgāk uzirdina šķiedras un atdala lielākos piemaisījumus.

Avoti: ZTV

kulstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atspaļot ar attiecīgu ierīci (piemēram, linu) šķiedru.

Kulstāmā mašīna— mašīna (piemēram, linu) šķiedras atspaļošanai.

Kulstāmais trumulis— kulstītājtrumulis.

Kulstāmais galdiņš— statnis, uz kura liek, piemēram, linus, tos kulstot ar kulstīklu.

2. Vairākkārt, arī ilgāku laiku sist (ko); kult (3).

3. Vairākkārt, arī ilgāku laiku kustināt, šūpot (ķermeņa daļas, parasti kājas, spārnus, asti); arī kūļāt (1).

4. sar. Vairākkārt, arī ilgāku laiku pērt.

Avoti: LLVV

kulstītājs   -a, v.

1. Darītājs --> kulstīt.

2. v. Kulstāmā mašīna.

Avoti: LLVV

kulstītājtrumulis   -ļa, v.

1. Darbīgā (kulstāmās mašīnas) daļa, kas atspaļo šķiedru.

Avoti: LLVV

kulstītava   apv.

1. Rāmis uz kura izklāj linus kulstīšanai.

2. Linu kulstāmais koks.

3. Pļāpa, tenkotājs.

4. Nemierīgs cilvēks, kas labrāt klaiņo apkārt.

5. Kulstavnieks.

Avoti: ME

kulstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> kulstīt (1); tikt kulstītam.

2. Raustīties, plivināties (vējā).

3. Refl. --> kulstīt (3).

Avoti: LLVV

kulstoņa   apv.

1. Staigule, izlaidīga sieviete.

Avoti: ME

kulsts   apv.

1. Kāds, kas šūpojas kā linu kulsteklis.

Avoti: ME

kulstuve   apv.

1. Izlaidīga sieviete.

Avoti: ME

kulsums   apv.

1. Izkultā labība.

2. Uz kuļamklona kulšanai izklāta labība.

Avoti: ME, VeAT

kulša   apv.

1. Gurns, ciska, kāja; kulksnis.

Avoti: VV

kulšana   lauks.

1. Graudu atdalīšana no vārpām, skarām, pākstīm, labību sitot vai izberžot; 19. gs. beigās Latvijā kulšanai sāka lietot kuļmašīnas, bet no 20. gs. 50. gadiem visu labību kuļ ar kombainiem.

Kulšanas talka— Labības kulšana kopējiem spēkiem, iesaistoties tajā tuvākajiem kaimiņiem un kuļot pie katra pēc kārtas.

Avoti: ZTV

kulšēt   apv.

1. Gāzelēdamies rikšot.

Avoti: ME

kulšināt   apv.

1. Kratīt (trauku ar šķidrumu).

Avoti: ME

kulšņains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Izbraukts, izdangāts (parasti par ceļu).

Avoti: LLVV

kulšņāties   apv.

1. Ar pūlēm, pārvarot kavēkļus, pārvietoties, virzīties.

Avoti: ME

kulšus   apv.

1. Sitot; veļot, lai pastiprinātu kulšanu.

Avoti: ME, VeAT

kult   kuļu, kul, kuļ, pag. kūlu; trans.

1. Ar kāda rīka, ierīces sitieniem, triecieniem panākt, ka atdalās graudi, sēklas no vārpām, skarām, pākstīm u. tml.

Kult riju— kult labību, kas iesērta rijā.

Kuļamais laiks— laiks, kad kuļ labību.

// intrans.

Kult rakstā— kult (ar spriguļiem) ritmiski.

// pārn. Sist ar knābi graudus, sēklas laukā no vārpām, skarām, pākstīm u. tml. (par putniem).

2. Strauji maisīt (ko), piemēram, lai (tas) pārvērstos viendabīgā masā, arī lai (tas) sadalītos.

Kult sviestu— skalināt, strauji maisīt krējumu, lai iegūtu sviestu.

Sviesta kuļamā mašīna— mašīna sviesta kulšanai.

3. Vairākkārt, arī ilgāku laiku sist (ko); kulstīt (2).

4. parasti 3. pers. Vairākkārt, arī ilgāku laiku luncināt (asti), vēcināt (spārnus); arī kūļāt (1).

5. sar. Pērt.

// intrans.

6. apv. Sist (ar vāli, rungu) tā, ka (audums) kļūst mīksts, gluds.

Avoti: LLVV

kulta   nelok., ģen.

1. Tāds, ko pielūdz, par ko daudz runā noteiktās aprindās.

Avoti: PL

kultakmens

1. Akmens, kuru izmantoja kā pielūgšanas vietu vai kurš simbolizēja kādu pārdabisku būtni.

Avoti: MkV

kultava   apv.

1. Sviesta gatavošanas ierīce.

Avoti: BB

kultene   apv.

1. Miltu putra.

2. Dzēriens, gatavots no rupjiem rudzu miltiem.

Avoti: LV93, NeV

kultene   apv.

1. Vāle (veļas velēšanai).

Avoti: ME

kultenis   -ņa, v.

1. Ēdiens no sakultām olām un piena vai ūdens, kurus karsē uz pannas un sarecējušo masu savelk nelielās pikās.

2. apv. Skābs raudzēts dzēriens no karstā ūdenī iekultiem rudzu miltiem.

Avoti: LLVV

kultenītis

1. Dem. --> kultenis.

Avoti: LV93

kulteņmuca   apv.

1. Neliela muca kulteņa uzglabāšanai.

Avoti: ĒiV

kulteve   apv.

1. Linu kulstāmais koks.

Avoti: ME

kulties   kuļos, kulies, kuļas, pag. kūlos; refl.

1. parasti 3. pers. Šķaidīties, jaukties (piemēram, par ūdeni).

2. sar. Ar pūlēm, pārvarot kavēkļus, pārvietoties, virzīties.

3. sar. Klīst, klaiņot.

4. sar. Dzīvot trūcīgi, eksistēt, pārvarot grūtības.

5. sar. Ilgāku laiku rosīties, kustēties (ap kādu), neatkāpties (no kāda).

6. parasti 3. pers.; reti. Refl. --> kult(1); tikt kultam.

Avoti: LLVV

kultin   apv.

1. Savienojumā ar "kult" lieto darbības pastiprinājuma raksturošanai.

Avoti: ME

kultisks   rel.

1. Individuāls reliģiskas iedvesmas stāvoklis.

2. Ar kultu saistīts.

Avoti: GT, LV93

kultivācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> kultivēt (2).

Avoti: LLVV

kultivārs   -a, v.

1. Kultūraugs.

Avoti: LD

kultivators   -a, v.

1. Augsnes virskārtas apstrādes rīks, ar kuru augsni irdina, drupina, jauc.

Avoti: LLVV

kultivēšana

1. Augsnes virspusēja apstrāde, kurā ietilpst augsnes irdināšana, drupināšana, cilu un nezāļu iznīcināšana; lieto kultivatorus, arī atsperu un šķīvju ecēšas.

Rindstarpu kultivēšana— rušināmaugu apkopšana.

Vienlaidu kultivēšana— arumu sagatavošana sējai.

2. med. Mikroorganismu audzēšana laboratorijas apstākļos.

Avoti: ZTV, TM

kultivēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Audzēt (augus).

// biol. Radot labvēlīgus (mākslīgos) apstākļus, panākt, ka (mikroorganismi) aug un attīstās.

2. Uzlabot, iekopt (augsni).

// intrans.

// parasti divd. formā: kultivēts. Tāds, kuru īpaši ierīko, izveido un kopj (par zālāju, ganībām u. tml.); pretstats: dabisks.

// parasti divd. formā: kultivēts. Tāds, kurā zivis īpaši audzē, kopj (parasti par zivsaimniecību).

3. Veicināt, atbalstīt (kā) pastāvēšanu un attīstību; būt par cēloni tam, ka (kas) pastāv un attīstās.

Avoti: LLVV

kultorgs   -a, v.; vēst.

1. Kultūras darba organizators (darba vai mācību kolektīvā).

Avoti: LLVV

kults   -a, v.

1. Reliģiska (kā) pielūgšana, uzskatīšana par svētu, par dievību; arī reliģija.

Kulta pieminekļi— dabas objekti, ko cilvēki senatnē izmantoja reliģiski maģiskiem rituāliem (upurēšanai, dievu pielūgšanai).

2. Pārspīlēta (kā) uzskatīšana par vissvarīgāko, visnozīmīgāko, par galveno; arī dievināšana.

Avoti: LLVV

kultupis   apv.

1. Nemierīgs cilvēks, klaiņotājs; kā lamuvārds.

Avoti: ME

kultūra   -as, s.

1. Vēsturiski nosacīts sabiedrības un cilvēka dzīves un darbības organizācijas tipu un formu, kā arī sabiedrības un cilvēka materiālo un garīgo vērtību kopums (cilvēcei, cilvēku grupām, arī kādam laikposmam, sabiedriski politiskai formācijai); cilvēku garīgās dzīves sfēra.

Materiālā kultūra— sabiedrības un cilvēka materiālās darbības un tās rezultātu kopums (piemēram, ražošanas līdzekļi, mītnes, apģērbs, transporta un sakaru līdzekļi).

Garīgā kultūra— sabiedrības un cilvēka garīgās darbības un tās rezultātu kopums (izziņa, tikumība, audzināšana un izglītība, tiesības, filozofija, ētika, estētika, zinātne, māksla, mitoloģija, reliģija).

Kultūras mantojums— iepriekšējos vēstures laikposmos radītās kultūras vērtības.

Kultūras piemineklis— materiāls objekts, kam ir liela kultūrvēsturiska, vērtība.

Kultūras tauta— tauta ar augsti attīstītu kultūru.

Fiziskā kultūra— sabiedrības kultūras sastāvdaļa, kas aptver cilvēku fiziskās audzināšanas sistēmu, sporta pasākumu un sasniegumu kopumu; cilvēka veselības nostiprināšana un vispusīga fizisko spēju attīstīšana ar fiziskiem vingrinājumiem.

// arheol. Arheoloģijas pieminekļu kopums, kuri attiecas uz vienu un to pašu laikposmu, teritoriju un kuriem ir kopīgas tipiskas pazīmes.

Švīkātās keramikas kultūra— vēlā bronzas laikmeta un agrā dzelzs laikmeta baltu arheoloģiskā kultūra, bija izplatīta 1. gt. 1. pusē p. m. ē. - 1. gt. vidum m. ē. tagadējā Latvijas, Lietuvas un Ziemeļbaltkrievijas teritorijā, tās pārstāvji dzīvoja gk. nocietinātās apmetnēs un pilskalnos, saimniecības pamats bija lopkopība un zemkopība, palīgnozares - medniecība un zvejniecība.

Auklas keramikas un kaujas cirvju kultūra— viena no plašākajām vēlā neolīta un eneolīta (3. gt. 2. puse - 2. gt. vidus p. m. ē.), arheoloģiskajām kultūrām Eiropā, tās pārstāvji bija indoeiropieši, kas nodarbojās ar lopkopību, medniecību, kā arī ar primitīvo zemkopību, šīs kultūras ietvaros tiek nodalītas vairākas lokālās grupas: laivascirvju, Fatjanovas, Žucevas (Piemares), Vidusdņepras un savrupkapu kultūra.

2. lauks. Paveids, suga (kultūraugiem); šī paveida, sugas augi.

Tehniskās kultūras— kultūras, no kurām iegūst izejvielas rūpniecībai.

Darbietilpīgās kultūras— lauksaimniecības kultūras, kuru audzēšanai un novākšanai jāpatērē daudz darba.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir uzlabots cilvēka darbības rezultātā (par augiem, retāk dzīvniekiem).

// vsk. lok. Cilvēka radītajos audzēšanas apstākļos.

3. biol. Cilvēka radītajos apstākļos izaudzēta (mikroorganismu) kolonija.

Avoti: LLVV

kultūrainava   -as, s.

1. Ainava, kas pilnīgi vai daļēji izveidojusies cilvēka apzinātas darbības rezultātā.

Avoti: LLVV

kultūraizguvums   val.

1. Avotteksta vārds, izteiciens, frazeoloģisms, kas, nerodot piemērotu mērķteksta ekvivalentu, tiek burtiski pārcelts (vienāda alfabēta gadījumā - transliterēts, atšķirīga alfabēta gadījumā - transkribēts) mērķtekstā.

Avoti: VsV

kultūraizstāšana   val.

1. Paņēmiens, kas tulkojot tiek lietots, lai mērķvalodas kultūrā aprakstītu nepazīstamu avotvalodas tekstā minētu objektu, parādību vai procesu: tulkotājs izmanto kādu no funkcionāli līdzīgu mērķvalodas reāliju nosaukumiem, aprakstiem u. tml.

Avoti: VsV

kulturālība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kulturāls (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; kulturālums (1).

2. Vispārināta īpašība --> kulturāls (3), šīs īpašības konkrēta izpausme; kulturālums (2).

Avoti: LLVV

kulturāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kultūru (1), tai raksturīgs.

2. Izglītots, garīgi bagāts.

3. Tāds, kas atbilst izglītota, garīgi bagāta cilvēka prasībām.

// nevēl. Labiekārtots, komfortabls.

Avoti: LLVV

kulturālums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kulturāls (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; kulturālība (1).

2. Vispārināta īpašība --> kulturāls (3), šīs īpašības konkrēta izpausme; kultūrālība (2).

Avoti: LLVV

kultūrantropoloģija

1. Kultūru un sabiedrību salīdzinoša pētniecība.

Avoti: SV96

kultūrarkls   -a, v.

1. Vispārīgas nozīmes arkls ar vērstuvēm un priekšlobītāju kultivētu augšņu aršanai.

Avoti: LLVV

kultūraršana   -as, s.; parasti vsk.

1. Aršana ar kultūrarklu.

Avoti: LLVV

kultūratašejs

1. Vēstniecības darbinieks, kas nodarbojas ar kultūras un informācijas jautājumiem.

Avoti: LEV

kultūrattieksme

1. Attieksme pret pasauli, ko nosaka piederība pie tās vai citas kultūras; vispārīgākie veidi - piemērošanās pasaulei (konfuciāniskā un daoiskā tradīcija), bēgšana no pasaules (hinduistu un budistu tradīcija) un centieni pasauli pārveidot (jūdiski kristietiskā tradīcija).

Avoti: MkV

kultūraugs   -a, v.

1. Augs, ko cilvēks pārveidojis, pielāgojot savām vajadzībām, un mērķtiecīgi audzē ražas iegūšanai.

Avoti: MLVV

kultūraugsne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. Iekultivēta, ielabota augsne.

Avoti: LLVV

kultūrcenoze

1. Mākslīgi radīta, komplicēta kultūraugu kopdzīves forma; agrofitocenoze.

Avoti: LPE

kultūrekoloģija   antrop.

1. Antropoloģijas nozare, kurā pēta attiecības starp iedzīvotājiem un vidi kādā noteiktā teritorijā.

Avoti: SV96

kultūrene   žarg.

1. Kultūras nams.

Avoti: SLG

kultūrezers   -a, v.

1. Ezers, kurā zivis īpaši audzē, kopj.

Avoti: LLVV

kultūrfilma   -as, s.; novec.

1. Dokumentāla kinofilma ar izglītojošu saturu.

2. Dokumentāla kinofilma par kultūras tematiem.

Avoti: LLVV

kultūrforma   -as, s.

1. Kultūras paveids (augiem).

Avoti: LLVV

kultūrinženieris   novec.

1. Speciālists ar inženiera izglītību meliorācijas darbu projektēšanā un izpildīšanā.

Avoti: KV

kulturis   apv.

1. Ziedojumu ievācējs baznīcā.

Avoti: ME

kultūrisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Fizisku vingrinājumu sistēma, kuras mērķis ir attīstīt spēku un palielināt muskuļu masu.

Avoti: LLVV

kultūrists   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar kultūrismu.

Avoti: LLVV

kultūrizglītība   s.

1. Pasākumu kopums, lai nodrošinātu bērnu, jauniešu un pieaugušo izglītošanos kultūras jomā, viņu radošo spēju attīstīšanu gan mācību iestādē, gan ārpus tās, kā arī sagatavotu kultūras darba speciālistus.

Avoti: MLVV

kultūrizglītības   ģen., nelok.

1. Saistīts ar kultūras un izglītības darbu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

kultūrizglītojošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kultūrizglītības.

Avoti: LLVV

kultūrkanons   psih.

1. Kultūrvides noteikta kolektīva uzvedība.

Avoti: PsA

kultūrkapitāla   jur.; nelok.

1. Kultūrkapitāla fonds - valsts bezpeļņas akciju sabiedrība, kas darbojas saskaņā ar normatīvajiem aktiem un saviem statūtiem, kurus apstiprina Ministru kabinets.

Avoti: LatV

kultūrkonflikts   sociol.

1. Situācija, ko rada spriedze starp aktuālām vērtībām un saskarsmes modeļiem no vienas puses un tradicionālām normām, reliģiskiem vai ideoloģiskiem priekšrakstiem no otras puses.

Avoti: SsV

kultūrmorfoloģija   antrop.

1. Skatījums uz kultūru kā ar dvēseli apveltītu veselumu, kas iziet noteiktu attīstības ciklu no dzimšanas līdz nāvei.

Avoti: SV96

kulturoloģija

1. Kultūras un kultūrvēstures pētniecība; attiecīgais mācību priekšmets.

Avoti: SV99

kultūrpolitika   -as, s.; parasti vsk.

1. Kultūras politika.

Avoti: LLVV

kultūrpolitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kultūras politiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kultūrpreces   -ču, vsk. kultūrprece, -es, s.

1. Tirdzniecībā vai rūpniecībā - preces, kas paredzētas cilvēku kultūras vajadzību apmierināšanai.

Avoti: LLVV

kultūrrelatīvisms   sociol.

1. Dažādu nāciju un etnisko grupu kultūru salīdzinošās analīzes balstīšana uz atziņu, ka nacionālās kultūras ir ekvivalentas, taču grūti salīdzināmas un novērtējamas, jo veidojas ciešā kopsakarā ar katras tautas dzīvesveidu un mentalitāti.

Avoti: SsV

kulturs   apv.

1. Stūres rokturis.

Avoti: ME, VeAT

kultūrsaimniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar sociālekonomisko attīstību un kultūru.

Avoti: LLVV

kultūrslānis   -ņa, v.; arheol.

1. Zemes slānis, kurā var atrast arheoloģiskos pieminekļus.

Avoti: LLVV

kultūrsubstrāts

1. Mākslīgi izveidots substrāts (2).

Avoti: LatV

kultūršķirne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Cilvēka izkopta, izveidota (augu) šķirne.

// pareti. Cilvēka izkopta, izveidota (dzīvnieku) šķirne.

2. pareti. Augstas kvalitātes (piemēram, papīra) šķirne.

Avoti: LLVV

kultūršoks

1. Apjukuma, apmulsuma stāvoklis, kādā cilvēks nonāk, saskardamies ar svešu kultūru, svešu dzīvesveidu.

Avoti: SV99

kultūrtauta   -as, s.

1. Tauta ar augsti attīstītu kultūru; kultūras tauta.

Avoti: LLVV

kultūrtechnika   novec.

1. Kultūrtehnika.

Avoti: LV93

kultūrtechniski   novec.

1. Kultūrtehniski.

Avoti: LV93

kultūrtechnisks   novec.

1. Kultūrtehnisks.

Avoti: LV93

kultūrtehnika   -as, s.; parasti vsk.

1. Pasākumu kopums lauksaimniecībā neizmantojamu zemju pārvēršanai par lauksaimniecībā izmantojamām; arī augsnes ielabošna.

Avoti: LLVV

kultūrtehniķis   novec.

1. Speciālists ar tehniķa izglītību meliorācijas darbu projektēšanā un izpildīšanā.

Avoti: KV

kultūrtehnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kultūrtehniku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kultūrtrēģeri   -u, vsk. kultūrtrēģeris, -ra, v.; iron.

1. Kolonizatori, kas savas darbības attaisnošanai izmanto kultūrtrēģerismu.

Avoti: LLVV

kultūrtrēģerība   -as, s.; parasti vsk.; iron.

1. Kultūrtrēģerisms.

Avoti: LLVV

kultūrtrēģeris

1. Nosaukums, ko lieto ironiskā nozīmē, runājot par svešzemniekiem, kolonizatoriem, kas sagrābto zemju tautu pakļaušanu maskē ar paziņojumiem par kultūras attīstīšanu.

Avoti: SV69

kultūrtrēģerisks   -ais; s. -a, -ā; iron.

1. Saistīts ar kultūrtrēģerismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

kultūrtrēģerisms   -a, v.; parasti vsk.; iron.

1. Teorija, kas kolonizēto zemju pakļaušanu attaisno kā palīdzību šo zemju kultūras attīstībā.

Avoti: LLVV

kultūrvajadzība

1. Konkrētas vajadzības izraisīta nepieciešamība apgūt noteiktu kultūras sasniegumu.

Avoti: MkV

kultūrvaloda   -as, s.

1. Kultūras tautas valoda.

Avoti: LLVV

kultūrvalsts   -valsts, dsk. ģen. -valstu, s.

1. Valsts ar augsti attīstītu kultūru.

Avoti: LLVV

kultūrvaronis   mit.

1. Personāžs, kas iegūst vai rada cilvēkiem dažādus kulta priekšmetus (uguni, kultūraugus, darbarīkus), māca tiem amatus, medību paņēmienus u. c.

Avoti: SV08

kultūrvērstuve   lauks. tehn.

1. Vērstuve kultivētu augšņu aršanai.

Avoti: ZTV

kultūrvērtības   -u, vsk. kultūrvērtība, -as, s.

1. Kultūras vērtības.

Avoti: LLVV

kultūrvēsture   -es, s.; parasti vsk.

1. Kultūras vēsture.

Avoti: LLVV

kultūrvēsturisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kultūras vēsturi, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kultūrvēsturnieks   -a, v.

1. Zinātnieks, kas pētī kultūras vēsturi.

Avoti: LLVV

kultūrvide   -es, s., vsk.

1. Apkārtējo apstākļu, īpatnību kopums, kas nosaka, raksturo kādu kultūru.

Avoti: MLVV

kultuve   apv.

1. Sviesta gatavošanas ierīce.

Avoti: BB

kultuve   apv.

1. Klaidone.

Avoti: ME, VeAT

Kulu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kulu"), Konjas ilā, 21200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kuluāri   -u, v.; sar. arī vsk.

1. Atpūtai un neoficiālām sarunām paredzētas telpas (piemēram, pie parlamenta sēžu zālēm).

// pārn. Neoficiālas situācijas un apstākļi, arī neoficiālas tikšanās (parasti vienlaicīgi ar kādu oficiālu pasākumu).

Avoti: LLVV

kuluārpolitika

1. Politiska taktika, kad runā un vienojas ar lēmuma piepēmējiem ārpus oficiālām sēdēm.

Avoti: LEV

kuluārs   novec.

1. Savienotāja eja starp 2 telpām, pastaigas eja.

2. Kalnākāpēju valodā stāva šaura grava, kuras dibenā parasti sniegs, ledus, klinšu drumslas.

3. Kuģniecībā šaura caurbrauktuve.

4. Mašīnbūvē metāla sietiņš pumpja sūcējcaurules galā.

Avoti: KV

Kululu   mit.

1. Šumeru-akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - pazemes pasaules okeāna dieva Enki pavadonis, pa pusei cilvēks, pa pusei zivs.

Avoti: Mit

kūlumiņš

1. Dem. --> kūlums.

Avoti: LV93

kūlums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kult (1); kuļot iegūtais graudu, sēklu kopums.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kult (2).

Avoti: LLVV

Kulunda   vietv.

1. Upe Krievijā, Altaja novadā, ietek Kulundas ezerā.

2. Kulundas ezers - atrodas Krievijas Altaja novadā, Kulundas līdzenumā 98 m vjl., sekls, rūgti sāļš, bez notekas, platība - 728 kvadrātkilometri, lielākais dziļums - 4 m, glaubersāls ieguve.

3. Kulundas līdzenums - atrodas Rietumsibīrijas līdzenuma dienvidu daļā, uz austrumiem no Irtišas, Krievijā un Kazahstānā, platība - ~100000 kvadrātkilometru, paugurains līdzenums, augstums - līdz 250 m.

Kulundas stepe— Kulundas līdzenums.

Avoti: LģE, PZT

Kulundžaka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kuluncak"), Malatjas ilā, 2300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kuluška   apv.

1. Maisiņš; kulīte.

Avoti: SiV

kulvāji   apv.

1. Linu paliekas.

Avoti: TlV

kūlvāršus   apv.

1. Kūleniski.

Avoti: Sin

kūlvārzu   apv.

1. Kūleniski.

Avoti: ME

Kulvēni   vietv.

1. Tukuma novada Sēmas pagasta apdzīvotās vietas "Sēme" bijušais nosaukums.

Avoti: LpmE

kulvenieki

1. Tukuma novada Sēmes pagasta apdzīvotās vietas "Kulveni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kulwen   vietv., vēst., vācu val.

1. Kulves muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Sēmes pagastā.

Avoti: KV

kuļa   apv.

1. Tītars.

Avoti: ĒiV

kūļa   apv.

1. Spieķis, nūja.

Avoti: ME

Kuļaba   vietv.

1. Keloba - pilsētas nosaukums padomju laikā.

Avoti: LpA

kuļainis   apv.

1. Tāds, kas pēc formas atgādina kuli (parasti par zarnām).

Avoti: KiV

kuļamais   apv.

1. Rīks, ar kura palīdzību tiek sakulti olu dzeltenumi vai baltumi.

2. Labība kulšanai.

Avoti: VV, ME

kuļamklons   -a, v.; pareti.

1. Īpaši iekārtota kuļamvieta.

Avoti: LLVV

kuļamlaiks   apv.

1. Kulšanas laiks.

Avoti: ME

kuļammašīna   novec.

1. Kuļmašīna.

Avoti: KV

kuļammašiņa   apv.

1. Kuļmašīna; kuļammašiņš.

Avoti: ViV

kuļammašiņš   apv.

1. Kuļmašīna.

Avoti: ViV

kuļammuca   novec.

1. Kuļmuca, muca sviesta kulšanai, parasti statīvā, ar rokturi mucas griešanai.

Avoti: KV

kuļams   apv.

1. Tāds, kurš pelnījis pērienu.

2. Labība kulšanai.

Avoti: ME

kuļamtalka   apv.

1. Labības kulšana kopējiem spēkiem, iesaistoties tajā tuvākajiem kaimiņiem un kuļot pie katra pēc kārtas.

Avoti: TlV

kuļamvieta   -as, s.

1. Vieta, kur kuļ.

Avoti: LLVV

kuļaparāts   -a, v.

1. Kuļmašīnas vai kombaina daļa, kurā atdala graudus, sēklas no vārpām, skarām, pākstīm u. tml.

Avoti: LLVV

kuļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vairākkārt kustināt šurp turp, šūpot (parasti kājas).

// intrans.

// intrans.

2. parasti 3. pers. Raustīt, plivināt (par vēju); sist (pret ko).

3. pareti. Vairākkārt sist.

Avoti: LLVV

kūļāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, trans.

1. Vairākkārt kustināt šurp turp, šūpot (parasti kājas).

// intrans.

// intrans.

2. parasti 3. pers. Raustīt, plivināt (par vēju); sist (pret ko).

3. pareti. Vairākkārt sist.

Avoti: LLVV

kūļāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos, refl.

1. Kustēties šurp turp, no vienas puses uz otru, šūpoties (par ķermeņa daļām).

2. Nokarājoties svārstīties, šūpoties (parasti, pret ko atsitoties) - par priekšmetiem.

// pareti. Virzoties, pārvietojoties nevienmērīgi svārstīties, šūpoties; virzīties, pārvietoties nevienmērīgi, neritmiski.

// pareti. Svaidīties šurp turp, no vienas puses uz otru.

Avoti: LLVV

kuļāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Kustēties šurp turp, no vienas puses uz otru, šūpoties (par ķermeņa daļām).

2. Nokarājoties svārstīties, šūpoties (parasti, pret ko atsitoties) - par priekšmetiem.

// pareti. Virzoties, pārvietojoties nevienmērīgi svārstīties, šūpoties; virzīties, pārvietoties nevienmērīgi, neritmiski.

// pareti. Svaidīties šurp turp, no vienas puses uz otru.

Avoti: LLVV

kuļāts   apv.

1. Tāds, kas pēc formas atgādina kuli (parasti par zarnām).

Avoti: KiV

Kuļbova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Avoti: LC

Kuļči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

Avoti: LC

Kuļebaki   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabalā, 34000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kuļera   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Cullera"), Valensijas apgabala Valensijas provincē, 23300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kuļeredo   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Culleredo"), Galisijas autonomā apgabala Akoruņas provincē, 29200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kuļičs   apv.

1. Veidnē cepts rauga mīklas salds cepums ar rozīnēm.

Avoti: MtL

kuļināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; reti

1. Kūļāt (1).

// intrans.

2. Kult (2).

3. apv. Skalināt, kratīt, jaukt.

4. apv. Kustināt.

Avoti: LLVV, KnG

kūļizlāde

1. Koronas izlādes īpaša forma, ko var uzskatīt arī par dzirksteļizlādi no smailes.

Avoti: LPE

kuļka   apv.

1. Vīriešu svārki.

Avoti: KiV

kuļkurvis   -vja, v.

1. Cilindriski izliekta kuļaparāta detaļa, kas no apakšas daļēji aptver kuļtrumuļa virsmu.

Avoti: LLVV

kuļķapki   žarg.

1. Rokas.

Avoti: KZ

kuļķene   žarg.

1. Maisiņš (parasti iepirkumiem).

2. Soma.

Avoti: Žrg

kuļķenēt   apv.

1. Sīkiem solīšiem lēnām rikšot, čunčināt.

2. Kustināt, svaidīt, luncināt.

Avoti: ME

kuļķēt   apv.

1. Pīpēt (pīpi), smēķēt.

Avoti: ME

Kuļķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Variņu pagastā.

Avoti: LC

kuļķis   apv.

1. Slikta (māla) pīpe.

2. Netīrs māla trauks.

3. Tāds loceklis, kam daļa amputēta.

Avoti: ME

kuļķīši   apv.

1. Kunkuļi, pikas.

Avoti: ME

kuļķot   apv.

1. Sīkiem rikšiem skriet, rikšot.

Avoti: ME

kuļmašīna   -as, s.

1. Pārvietojama vai stacionāra lauksaimniecības mašīna augu sēklu un graudu izkulšanai un atdalīšanai no salmiem un pelavām.

Avoti: ZTV

kuļmašīns   apv.

1. Kuļmašīna.

Avoti: ĒiV

kuļmuca   -as, s.

1. Trauks vai tilpne, kurā krējumu sakuļ sviestā.

Avoti: LLVV

kuļmuciņa   apv.

1. Dem. --> kuļmuca.

Avoti: BB

kuļņāt   apv.

1. Vairākkārt kustināt šurp turp, šūpot (parasti kājas), kūļāt.

Avoti: ME

Kuļņevskaja   vietv., vēst.

1. Bērzpils pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kūļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; apv.

1. Kūļāties (1).

2. Kūļāties (2).

Avoti: LLVV

Kuļpine   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Kulpene" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kuļsprauga   -as, s.

1. Sprauga starp kuļtrumuli un kuļkurvi, kurā graudi, sēklas atdalās no vārpām, skarām, pākstīm u. tml.

Avoti: LLVV

kuļtpahods   žarg.

1. Kolektīvs gājiens (uz kultūras pasākumu, arī ekskursijā).

// pārn., hum. Kopīgs gājiens (piem., uz veikalu).

Avoti: SLG

kuļtpohod   žarg., nelok.

1. Kolektīvs gājiens (uz kultūras pasākumu, arī ekskursijā).

// pārn., hum. Kopīgs gājiens (piem., uz veikalu).

Avoti: SLG

kuļtrumulis   -ļa, v.

1. Kuļaparāta detaļa, kas atrodas virs kuļkurvja un sastāv no vārpstas ar nostiprinātiem diskiem un gredzeniem.

Avoti: LLVV

kuma   apv.

1. Koka kaste dzīvu zivju glabāšanai un pārvadāšanai, parasti laivas vai trijstūra veida ar visapkārt izurbtiem caurumiņiem un vāku vienā galā; igvāts.

2. Atkritumu kaste.

3. Ūdens bedre.

Avoti: KV, ME

Kuma   vietv.

1. Pilsēta Irānā, tāda paša nosaukuma ostāna administratīvais centrs, 959100 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Upe Krievijā, Stavropoles novadā, Kalmikijas Republikā un Dagestānas Republikā, garums 802 km, ietek Kaspijas jūrā.

3. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Hantu-Mansu autonomajā apvidū, Kondas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA, PuA, PZT

Kuma   mit.

1. Jaruru (Venecuēla) mitoloģijā - mēness dieviete un saules sieva, kas radīja pasauli un pirmos cilvēkus.

Avoti: Mit

kūma   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. novec. Viens no krustvecākiem (1); krusttēvs (1), krustmāte (1).

Stāvēt (retāk būt) kūmās— būt par kūmu (parasti kristībās).

2. Vīrietis, sieviete, kas piedalās bērna vārda došanas svinībās un apņemas nepieciešamības gadījumā palīdzēt vecākiem to audzināt.

3. apv. Palaidnis, viltnieks.

Avoti: LLVV, ViV

kumaceja

1. Kumacejvēzis.

Avoti: LD

kumacejvēzis

1. Augstāko vēžu kārta ("Cumacea"), ķermeņa garums parasti - 1 cm, reti - līdz 3,5 cm, gk. jūrās, dažas sugas saldūdeņos, dzīvo ierakušās mīkstā gruntī, reizēm naktī peld, ēd detrītu un apauguma mikroorganismus, ~600 s., Latvijā konstatēta 1 s., kas samērā reti sastopama jūrā Kurzemes piekrastē; kumaceja.

Avoti: LD

kumačs

1. Spilgti sarkana krāsviela, pārtikas piedeva E124, var veicināt astmu, siena drudzi, nātreni.

2. Spilgti sarkans vai raibs kokvilnas audums.

Avoti: SV33

Kumada   vietv.

1. Amatas kreisā krasta pieteka Līgatnes un Amatas novadā, garums - 13 km, iztek no Asaru ezera Nītaures pagastā; Kumāda; augštecē - Kumadiņa.

Avoti: LD

Kumāda   vietv.

1. Kumada, Amatas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LD

Kumadiņa   vietv.

1. Kumadas augšteces nosaukums Amatas un Līgatnes novadā.

Avoti: LD

Kumagaja   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kumagaya"), Honsju salas vidienē, 198400 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

Kumalāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LC

Kumamoto   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kumamoto"), Kjusju salas rietumos, prefektūras administratīvais centrs, 670100 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kumana   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlā ("Cumana"), Sukres štata administratīvais centrs, 235300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

kumani

1. Neliela tauta dienvidluo tautu grupā, kas dzīvo Ugandas ziemeļrietumos, arī Zairas ziemeļaustrumos un Sudānas dienvidos, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - musulmaņi.

Avoti: PZT

kumāni   vēst.

1. Turku tauta, kas no Kumas stepes (Āzijā) ap 11. gs. bij iebrukusi Eiropā un apmetusies Uralas un Volgas lejgala baseinā.

Avoti: KV

Kumanova   vietv.

1. Pilsēta Maķedonijā, Ziemeļaustrumu reģionā, 70800 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, Wi

Kumarbi   mit.

1. Hurriešu (vēst. Anatolijas līdzenums, Turcija) mitoloģijā - dieva Anu dēls, dievu tēvs, arī graudu dievs; viņam varu atņēma viņa dēls Tešubs.

Avoti: Mit

Kumari   vietv.

1. Kumari rags - Indostānas pussalas galējais dienvidu punkts.

Avoti: PZT

kumariķ   žarg.

1. Smēķēt narkotikas.

Avoti: KZ

kumarīns   -a, v.; ķīm.

1. Organisks savienojums - smaržīga viela, ko satur daži augi (piemēram, amoliņš, miešķi, smaržzāle).

Avoti: LLVV

kumaronindēnsveķi

1. Sintētiski sveķi, ko iegūst, termiski (200-600 C) vai iniciatoru klātbūtnē polimerizējot kumaronu un indēnu, iepriekš tos neizdalot no naftas solventfrakcijas.

Avoti: LPE

kumarons

1. Heterociklisks savienojums C8H6O, bezkrāsains šķidrums ar īpatnēju smaržu, iegūst no akmeņogļu darvas.

Avoti: LPE

kumaronsveķi   novec.

1. Polimerizācijas produkts, ko iegūst, apstrādājot akmeņogļu darvas frakciju 155-185 grādu temperatūrā ar nedaudz sērskābes vai dažām sālīm, pie kam polimerizējas gk. šai esošie kumaroni un indēni.

Avoti: KV

Kumasi   vietv.

1. Pilsēta Ganā ("Kumasi"), reģiona administratīvais centrs, 1170300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Kumas-Maničas   vietv.

1. Kumas-Maničas ieplaka - tektonisks pazeminājums, kas atdala Austrumeiropas līdzenumu no Priekškaukāza, platums - 20-30 km (centrālajā daļā - 1-2 km), tā ir pieņemtā robeža starp Eiropu un Āziju.

Avoti: PZT

kumāss   apv.

1. Kumoss.

2. Zemes kunkulis.

Avoti: ĒiV

kumāte   bērnu val.

1. Krustmāte.

Avoti: NeV

kumauni

1. Tauta, viena no paharu tautu grupas Indijas ziemeļos un Nepālā, runā indoeiropiešu saimes indoāriešu grupas paharu valodas dialektā, ticīgie - hinduisti.

Avoti: PZT

kumba   apv.

1. Bruka (slimība).

Avoti: ME

Kumba   vietv.

1. Pilsēta Kamerūnā, Dienvidrietumu reģionā, 125600 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kumbakonama   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidos ("Kumbhakonam"), Tamilnādas štatā, 140200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

kumbāt   apv.

1. Saritināt turzas veidā; gumbāt.

Avoti: ME

kumbata   apv.

1. Turza; gumbata.

Avoti: KV

Kumbele   vietv.

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Kumbuļi" bijušais nosaukums.

Avoti: LE1

Kumbern   vietv., vēst.

1. Bijušās Kumbru muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Saldus novada Saldus pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Druva.

Avoti: LE1

Kumbha   mit.

1. Kumbha Melā - plašākie reliģiskie svētki pasaulē, kas notiek Indijā, saistīti ar senu hindu mītu par dievu cīņu ar dēmoniem (asurām), lai iegūtu zelta kausu ar nemirstības dzērienu amitra.

Avoti: MrJ

kumbhandas   mit.

1. Budisma mitoloģijā - kroplīgi gari vai punduri, kas parasti ir naidīgi cilvēkiem.

Avoti: Mit

kumbhaka   mit.

1. Ezoterismā īpašs elpošanas veids ar elpas aizturi starp ieelpu un izelpu.

Avoti: SG

kumbis   novec.

1. Koka kaste dzīvu zivju glabāšanai un pārvadāšanai, parasti laivas vai trijstūra veida ar visapkārt izurbtiem caurumiņiem un vāku vienā galā; kuma; igvāts.

Avoti: KV

kumbitmaka   sanskr.

1. Sievietes ārējo dzimumorgānu kairināšana ar lūpām un mēli, lai izraisītu sievietes orgasmu, kunilings.

Avoti: MV

Kumbo   vietv.

1. Pilsēta Kamerūnā, Ziemeļrietumu reģionā, 116500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kumbora   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Hrcegnovi kopienā, 1100 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

kumbra   apv.

1. Līka mugura.

Avoti: ME

kumbrabluķis   apv.

1. Uz plosta pirmās un pēdējās plenes nostiprināts resns baļķēns, kura izgriezumā iestiprināta drigalka jeb plosta airis.

Avoti: IZ-64-36

kumbračās   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: ME

kumbrains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kam ir izliekumi, izaugumi (piemēram, par augiem, to daļām).

Avoti: LLVV

kumbrāt   apv.

1. Stūrēt (kādu pārvietošanās līdzekli).

Avoti: ME

kumbrenieki

1. Saldus novada Saldus pagasta apdzīvotās vietas "Kumbri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kumbri   vietv., vēst.

1. Saldus pagasta apdzīvotās vietas "Druva" bijušais nosaukums.

Avoti: LE1, LC

kumbriņš

1. Dem. --> kumbrs.

Avoti: LV93

kumbris   -ra, v.

1. Skausts.

Kakla kumbrs— skausts.

2. Ieapaļa virsotne (kalnam); izliekums (zemes virsmai).

// pareti. Izaugums, arī izliekums (augiem, to daļām).

Avoti: LLVV, ZTV

kumbrs   -a, v.

1. Skausts.

Kakla kumbrs— skausts.

2. Ieapaļa virsotne (kalnam); izliekums (zemes virsmai).

// pareti. Izaugums, arī izliekums (augiem, to daļām).

3. mežr. Klucis ar virspusē ietēstiem robiem, ko nostiprina uz plosta airu balstīšanai, krūškoks.

Avoti: LLVV, ZTV

kumbt   apv.

1. Līkam kļūt, sarukt.

2. hip. Saritināt turzas veidā; gumbāt.

Avoti: ME

Kumbule   vietv.

1. Upe Augšzemes augstienes Skrudalienas paugurainē, Daugavpils novada Skrudalienas un Demenes pagastā, garums - 18 km, kritums - 24,4 m, iztek no Bruņu ezera, tek cauri Kumbuļu ezeram, ietek Jāņuciema ezerā.

2. Kumbules ezers - Kumbuļu ezera senāks nosaukums.

Avoti: LE1

kumbulieši

1. Daugavpils novada Kalkūnes pagasta apdzīvotās vietas "Kumbuļi" iedzīvotāji.

2. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Kumbuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kumbuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Kumbuļu ezers— atrodas Augšzemes augstienes Skrudalienas paugurainē, Daugavpils novada Demenes pagastā, 145 m vjl., garums - 2 km, lielākais platums - 0,7 km, lielākais dziļums - 2 m, eitrofs, aizaugums - 70%, sapropeļa iegulas.

Avoti: LC

kumbuļot   apv.

1. Satīstīt cieši drēbēs.

Avoti: ME

Kumbuļs   vietv.

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Kombuļi" nosaukuma variants.

2. Krāslavas novada apdzīvotās vietas "Kombuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kumburains   apv.

1. Zarains, bumbuļains, pilns ar izaugumiem.

Avoti: ME

kumburis   apv.

1. Neliels izaugums uz līdzenas virsmas.

Avoti: ME

kumburs   apv.

1. Izaugums, puns, paugurs.

Avoti: ME

kumdināt   apv.

1. Iedvesmot, uzmundrināt, dzīt.

Avoti: ME

kumedenčiks   apv.

1. Jokdaris, klauns.

Avoti: KnG

kumēdīni   apv.

1. Joki, smieklīgas, aušīgas, dīvainas izdarības, ākstības.

2. Teātra, cirka izrāde.

Avoti: ĒiV

kumēdiņi   -u, v.; tikai dsk.

1. sar. Joki, smieklīgas, aušīgas, dīvainas izdarības, ākstības.

Taisīt (arī rādīt) kumēdiņus— uzvesties smieklīgi, dīvaini, ākstīgi (parasti, lai kādu apmānītu, pārliecinātu par ko nepatiesu).

2. novec. Īpaši demonstrēti joki, cirka numuri u. tml.

Kumēdiņu rādītāji— cirka mākslinieki, aktieri.

Spēlēt kumēdiņus— tēlot teātra izrādē.

Avoti: LLVV

kumēdiņš   apv.

1. Jokdaris, āksts, komediants.

Avoti: SiV

kumekaķ   žarg.

1. Apsvērt, apspriest.

Avoti: KZ

kumela   novec.

1. Vēdzele.

Avoti: LE

kumele   apv.

1. Ķimenes.

2. Kumelītes ("Matricaria").

3. Ārstniecības kumelīte ("Matricaria recutita").

4. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

5. Baltā kumele - tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

6. Lauka kumele - tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

7. Lauku kumele - dzeltenā ilzīte ("Anthemis tinctoria").

8. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: VV, Aug2

kumele   apv.

1. Liels sieviešu dzimuma kumeļš.

Avoti: ME

kumelēks   apv.

1. Mazs, jauns kumeļš.

Avoti: KiV

kumelene   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

2. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

kumelenes   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

Avoti: Aug2

kumelēns   -a, v.

1. Kumeļš (parasti jauns, mazs).

Avoti: LLVV

kumeles   apv.

1. Kumelītes.

2. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

3. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: LME, Aug2

kumelīce   apv.

1. Jauna grūsna ķēve.

Avoti: KV

kumelīdze   apv.

1. Grūsna ķēve.

Avoti: KV

kumelīns   apv.

1. Dem. --> kumeļš.

Avoti: ĒiV

kumelīns   apv.

1. Kumelīte.

Avoti: ĒiV

kumeliņas   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

Avoti: Aug2

kumeliņi   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

2. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: ViV, Aug2

kumeliņš   -a, v.

1. Dem. --> kumeļš.

2. poēt. Kumeļš (2).

3. apv. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: LLVV

kumelis   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

Avoti: Aug2

kumelišes   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

Avoti: Aug2

kumelīši   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

2. Ārstniecības kumelīte ("Matricaria recutita").

3. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

kumelīštēja   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

Avoti: Aug2

kumelīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Matricaria"), viengadīgs smaržīgs lakstaugs ar vairākkārt plūksnaini dalītām lapām, dzelteniem stobrziediem un baltiem mēlziediem kurvīšos, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Ārstniecības kumelīte— kumelīšu suga ("Matricaria recutita", arī "Matricaria chamomilla"), kuru Latvijā audzē dārzos, retumis sastopama arī kā dārzbēglis.

Cūku kumelīte— maura kumelīte.

Maura kumelīte— kumelīšu suga ("Matricaria discoides", arī "Matricaria matricarioides").

Nesmaržīgā kumelīte— kumelīšu suga ("Matricaria perforata", arī "Matricaria inodora").

2. Dzeltenā ilzīte ("Anthemis tinctoria").

3. apv. Baltā kumelīte - tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: LLVV

kumelītes   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

2. dsk. Kumelīte.

Avoti: Aug2

kumelītis   apv.

1. Dem. --> kumeļš.

2. Mazs kumeļš.

3. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: ME

kumelnīca   apv.

1. Grūsna ķēve.

2. Kumelīte ("Matricaria").

Avoti: KiV, MiV

kumelnicas   apv.

1. Ārstniecības kumelīte ("Matricaria recutita").

Avoti: Aug2

kumelnīce   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

Avoti: Aug2

kumeltīni   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

Avoti: Aug2

kumeltiņi   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

2. Maura kumelīte ("Matricaria discoidea").

Avoti: Aug2

kumeļāda   -as, s.

1. Kumeļa āda (parasti kažokāda).

Avoti: LLVV

kumeļaploks   apv.

1. Aploks kumeļu turēšanai un ganīšanai.

Avoti: ĒiV

kumeļi

1. apv. Ārstniecības kumelīte ("Matricaria recutita").

2. dsk. Kumeļš.

Avoti: Aug2

kumeļkāja   apv.

1. Bise.

Avoti: ME

kumeļkodējs   apv.

1. Vilks.

2. Ļauns, mežonīgs cilvēks; arī ierāvējs.

Avoti: ViV

kumeļkupris   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: ME

kumeļmāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ķēve, kam ir kumeļš.

Avoti: LLVV

kumeļmēles   apv.

1. Ārstniecības suņmēle ("Cynoglossum officinale").

Avoti: Aug2

kumeļnīca   apv.

1. Kumeļmāte, ķēve.

2. Ārstniecības kumelīte ("Matricaria recutita").

Avoti: KV, Aug2

kumeļnīcas   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

Avoti: Aug2

kumeļots   apv.

1. Ar kumeļiem bagāts.

Avoti: ME

kumeļpēda   -as, s.

1. Aristolohiju dzimtas ģints ("Asarum"), daudzgadīgi lakstaugi ar ložņājošu sakneni, ~100 sugu, Latvijā konstatēta 1 suga.

Astainā kumeļpēda— kumeļpēdu suga ("Asarum caudatum").

Parastā kumeļpēda— kumeļpēdu suga ("Asarum europaeum"), kas konstatēta arī Latvijā.

2. apv. Māllēpe ("Tussilago farfara").

3. apv., dsk. Pelargonijas ("Pelargonium").

Avoti: LLVV, LD, DaE, Aug2

kumeļpēdiņas   apv.

1. Parastā kumeļpēda ("Asarum europaeum").

Avoti: Aug2

kumeļpēdiņš   apv.

1. Parastā kumeļpēda ("Asarum europaeum").

Avoti: Aug2

kumeļpeka   apv.

1. Ziemciete ("Pyrola"), zemeņu suga.

Avoti: Aug2

kumeļrāmiķis   apv.

1. Kumeļu kastrētājs.

Avoti: ViV

kumeļš   -a, v.

1. Zirgu mazulis.

Dancināt kumeļu— likt kumeļam skriet aplī.

Kumeļa (arī gaiļa) gadi— pusaudža vecums.

2. t. poēt. Zirgs (parasti stalts).

Avoti: LLVV

kumeļtēja   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

Avoti: Aug2

kūmenieks   apv.

1. Krusttēvs, kūms.

Avoti: ME

kumēr   apv.

1. Kamēr.

Avoti: ME

kumerēt   apv.

1. Aicināt, vilināt.

Avoti: ME

Kumertau   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Baškortostānas Republikā, 61900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kumertava   vietv.; novec.

1. Kumertau - pilsēta Krievijā.

Avoti: Wi

kumet   apv.

1. Kad?.

Avoti: ME

kūmetrs

1. Labuma mērītājs - radiomēraparāts, ko lieto svārstību kontūra, spoles un kondensatora labuma Q noteikšanai; Q-metrs.

Avoti: LPE

Kumi   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Kjonsanpukto provincē, 391900 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

kūmi   apv., dsk.

1. Kūmas (krusttēvs un krustmāte).

Avoti: KV

kūmība   apv.

1. Krusttēva (krustmātes) pienākumi.

Avoti: ME

kumidaņčiks   apv.

1. Klauns.

Avoti: ViV

kūmiene   apv.

1. Krustmāte, kūma.

Avoti: ME

kumierēt   apv.

1. Aicināt, vilināt, kumerēt.

Avoti: ME

Kumiho   mit.

1. Korejiešu mitoloģijā - viltības simbols - veca lapsa ar deviņām astēm, kas spēj pārvērsties arī par cilvēku.

Avoti: Mit

kumiki   -u, v.

1. dsk., v. Tautība Dagestānā (Krievijā); runā kumiku valodā, ticīgie - musulmaņi.

Kumiku valoda— altajiešu valodu saimes tjurku valodu grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautības piederīgais.

Avoti: LLVV

Kumilla   vietv.

1. Pilsēta Bangladešā, 168400 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

kumins

1. Indijā augošās baltās ķimenes ("Cuminum cyminum"), to aromātiskās sēklas ir nozīmīgs garšaugs dažādu tautu virtuvē, izmanto arī ārstniecībā.

Avoti: PL

kūmiņi   apv.

1. Krusttēvs ar krustmāti, krustību liecinieki.

Avoti: TlV

kūmiņš   -a, v.

1. parasti savienojumā "lapsa kūmiņš", arī "lapsas kūmiņš", retāk "lapsu kūmiņš"; folkl. Lapsa.

// pārn. Viltīgs cilvēks, viltnieks.

2. vsk. Kūmiņi.

Avoti: LLVV

kumis   apv.

1. Kuma.

Avoti: LE

kumiss   -a, v.

1. Dzēriens, ko gatavo no ķēves piena, to saraudzējot ar pienskābes baktērijām un īpašu raugu.

Avoti: LLVV

kūmīte   apv.

1. Kūma, lapsas epitets.

2. Viltnieks, blēdis.

Avoti: ME

kumitete   novec.

1. Komiteja.

Avoti: Ang

Kumkerghona   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Surhondarjas vilajetā, Surhondarjas labajā krastā, ~10000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT, LpA

Kumkurgāna   vietv.

1. Kumkerghona - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

kumkvats

1. Neliels apaļš vai ovāls citrusauglis ar skābenu mīkstumu un saldu mizu.

2. Rūtaugu dzimtas ģints "Fortunella" krūms vai koks, kas šos augļus ražo.

Avoti: PL

Kumla   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Erebrū lēnē, 14100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

kumlene   apv., hip.

1. Nesmaržīgā kumelīte ("Matricaria perforata").

Avoti: Aug2

kumliņi   apv., hip.

1. Nesmaržīgā kumelīte ("Matricaria perforata").

Avoti: Aug2

Kumlu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kumlu"), Hatajas ilā, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kumludža   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kumluca"), Antaljas ilā, 33200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kumma   novec.

1. Koka kaste dzīvu zivju glabāšanai un pārvadāšanai, parasti laivas vai trijstūra veida ar visapkārt izurbtiem caurumiņiem un vāku vienā galā; kuma; igvāts.

Avoti: KV

Kummeln   vietv., vēst., vācu val.

1. Kumbuļu muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Silenes pagastā.

Avoti: KV

kummiņš   apv.

1. Igvāts, bļoda, māla trauks ar stāvām malām.

Avoti: ME

kūmnieks   -a, v.

1. Kūma (1).

Avoti: LLVV

kumodapuža   apv.

1. Vieta zem kumodes.

Avoti: ViV

kumode   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Pazema, skapim līdzīga mēbele ar atvilktnēm (galvenokārt drēbju glabāšanai).

Tualetes kumode— skapītis ar spoguli un nodalījumiem tualetes piederumiem.

Avoti: LLVV

kumols

1. Izopropilbenzols, aromātisks ogļūdeņradis, arēns, bezkrāsains šķidrums, sastopams akmeņogļu darvā, lieto fenola, acetona ražošanā.

Avoti: EV

kumosiņi   apv.

1. Mazi gabaliņi (par kartupeļiem u. tml.).

Avoti: KnV

kumoss   -a, v.

1. Gabals (kā ēdama), kuru var nokost ar vienu kodienu vai ieņemt mutē vienā reizē.

Rūgts kumoss (arī rūgtums, kamols) (kāpj, arī metas) kaklā— saka, ja rodas spiediena sajūta kaklā (aiz pārdzīvojuma, arī aiz pretīguma).

Kumoss (arī ēdiens) iespriežas (arī iespiežas, iesprūst) kaklā (arī rīklē)— saka, ja pēkšņi nevar vairs ieēst, norīt (aiz pārdzīvojuma).

// parasti vsk.; pārn. Ēdiens.

// parasti vsk.; pārn. Pārtika, iztikas līdzekļi.

Avoti: LLVV

kūmoties   apv.

1. Atrasties kūmu attiecībās, iegūt jaunus draugus.

Avoti: ME

kumpa   -as, s.

1. Kūkums (mugurā); izvirzījums uz āru, izliekums (ķermeņa daļā).

2. apv. Gabals, pika, kunkulis.

Avoti: LLVV, ME

kumpacis   apv.

1. Gabals, pika.

2. Salīcis, sažuvis, kuprains.

Avoti: ME

kumpača   apv.

1. Salīcis, sažuvis, kuprainss.

Avoti: ME

kumpainis

1. Kuprainis.

Avoti: Sin

kumpains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir kumpa vai kumpas (par ķermeņa daļu).

Avoti: LLVV

kumpainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kumpains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kumpaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir kumpa; tāds, kur ir kumpa.

Avoti: ĒiV

kumpalas   žarg., dsk.

1. Lietoti apģērbi.

Avoti: SLG

Kumpāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salacgrīvas novada Liepupes pagastā.

Avoti: LC

Kumpani   vietv.

1. Salacgrīvas novada Liepupes pagasta apdzīvotās vietas "Kumpani" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kumpanija   apv.

1. Viesību, arī kāzu viesi.

Avoti: KiV

kumpāt   apv.

1. Saritināt.

Avoti: ME

kumpāt   apv.

1. Saritināt.

Avoti: ME

kumpāties   sar.

1. Salīkušam iet, līkņāt.

Avoti: ME, Sin

kumpe   apv.

1. Salīcis, greizs kuprītis.

2. Gabals.

3. Bišu strops mežā, lai ievilinātu bites.

Avoti: ME

kumpelis   apv.

1. Draugs.

2. Liela auguma zēns.

3. Žāvēts cūkgaļas šķiņķis; kumpis (2).

4. Duncis, tutenis, līks zonbens; kumpis (3).

Avoti: SLG, VV

kumpels   žarg.

1. Draugs.

2. Liela auguma zēns.

Avoti: SLG

Kumpeni   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Kumpiņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kumpēt   apv.

1. Pumpēt.

Avoti: ME

kumpete   žarg.

1. Konfekte.

Avoti: SLG

kumpiķis   apv.

1. Kāds, kurš staigā sakumpis, salīcis.

Avoti: ME

Kumpiniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalkūnes pagastā.

Avoti: LC

Kumpinišķi   vietv.

1. Lielais Kumpinišķu ezers - atrodas Augšzemes augstienes Ilūkstes paugurainē, Daugavpils novada Medumu pagastā uz Latvijas un Lietuvas robežas, 134,3 m vjl., garums - 1,9 km, lielākais platums - 0,7 km, vidējais dziļums - 3 m, lielākais dziļums - 13,1 m, eitrofs ezers, aizaugums - ~30%.

Avoti: LE1

kumpinišķieši

1. Daugavpils novada Medumu pagasta apdzīvotās vietas "Kumpinišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kumpiņa

1. Dem. --> kumpa.

Avoti: LV93

Kumpiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

Avoti: LC

kumpis   apv.

1. Kūkums.

2. Šķiņķis.

3. Līks duncis, tutenis.

Avoti: ĒiV, LV93, NeV, ME

kumpis   apv.

1. Pumpis.

Avoti: ME

kumpmuguris   sar.

1. Kuprainis, līkmuguris.

Avoti: Sin

Kumpota   vietv.

1. Laucesas labā krasta pieteka Daugavpils novadā, garums - 48 km (Latvijā - 30 km), kritums - 59,9 m (Latvijā 33 m); Rumpace.

Avoti: LE1

Kumpoti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LC

kumprains   apv.

1. Kuprains.

Avoti: ME

kumprs   apv.

1. Deformēts, greizs, izliecies, kuprains.

Avoti: ME

kumps   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir kumpa (par ķermeņa daļu).

Avoti: LLVV

kumpt   kumpstu, kumpsti, kumpst, pag. kumpu; intrans.; pareti.

1. Liekties, liekt muguru; būt salīkušam (par cilvēku); līkt (par muguru).

2. apv. Mugura.

Avoti: LLVV, ME

kumpums   -a, v.

1. Rezultāts --> kumpt; kumpa (ķermeņa daļā); kūkums.

Avoti: LLVV

Kumrāna

1. Apdzīvota vieta pie Nāves jūras.

Kumrānas raksti— virkne jūdu sektas (domājams, esenu) rokrakstu, kas 1947.-1965. g. tika atrasti alās netālu no Kumrānas.

Avoti: RtV

Kumru   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kumru"), Ordu ilā, 12800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kums   apv.

1. Koka kaste dzīvu zivju glabāšanai un pārvadāšanai, parasti laivas vai trijstūra veida ar visapkārt izurbtiem caurumiņiem un vāku vienā galā; kuma; igvāts.

Avoti: KV

kums   apv.

1. Kamols, kaudze.

Avoti: ME

kums

1. Sīknauda Mauritānijas Islāma Republikā, ugijas simtdaļa.

Avoti: PnR

kūms   -a, v.

1. novec. Krusttēvs (1).

// dsk. Krustvecāki (1).

2. Vīrietis, kas piedalās bērna vārda došanas svinībās un apņemas nepieciešamības gadījumā palīdzēt vecākiem to audzināt; kūma (2).

3. žarg. Cietuma drošības dienesta darbinieks.

4. žarg. Lietas izmeklētājs.

5. žarg. Kriminālpolicists.

Avoti: LLVV

kumste   apv.

1. Dūre.

Avoti: NeV

kumš   apv.

1. Kopš.

2. Kamēr, tik ilgi.

3. Cik sen.

Avoti: ME

kumšķains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no kumšķiem (par apmatojumu); tāds, kas veido kumšķi; arī savēlies.

Avoti: LLVV

kumšķis   -ķa, v.

1. Atsevišķs, neliels tuvu kopā saaudzis (augu, to daļu) kopums; arī kušķis.

Avoti: LLVV

kumt   apv.

1. Kļūt greizam, ar kupri.

Avoti: ME

kumt   apv.; hip.

1. Slepeni un steigā (kaut ko) darīt.

Avoti: ME

kumūde   apv.

1. Kumode.

Avoti: BsV

Kumula   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļrietumu daļā ("Kumul"), Siņdzjanas Uiguru autonomajā reģionā, 140700 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

kumulācija   -as, s.; parasti vsk.

1. med. Atkārtoti lietotu (parasti zāļu) vielu uzkrāšanās organismā, arī vidē.

2. fiz. Enerģijas koncentrēšanās noteiktā virzienā.

Kumulatīvā dividende— dividende, ko izmaksā priekšrocību akciju īpašniekiem blakus parastai dividendei vai pa notecējušiem gadiem, kaut arī pārējie akcionāri nebūtu saņēmuši nekādu dividendi.

Avoti: LLVV, KV

kumulāta   stat.

1. Kumulatīvās variācijas rindas grafisks attēls, kas rāda diskrētas un intervālu variācijas rindas, kuru variantes ir saistītas ar uzkrātajiem biežumiem.

Avoti: ZTV

kumulatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. med. Saistīts ar kumulāciju (1), tai raksturīgs.

2. fiz. Saistīts ar kumulāciju (2), tai raksturīgs.

Kumulatīvā variācijas rinda— sakārtota variācijas rinda, kuras absolūtie vai relatīvie biežumi ir uzkrāti.

Kumulatīvais efekts— sprādziena darbības koncentrēšanās kādā noteiktā virzienā.

Avoti: LLVV, ZTV, SV99

kumulēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. med. Kumulēties (1).

2. fiz. Kumulēties (2).

Avoti: LLVV

kumulēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. med. Krāties organismā, arī vidē (par atkārtoti lietotām, parasti zāļu, vielām).

2. fiz. Koncentrēties noteiktā virzienā (par enerģiju).

Avoti: LLVV

kumulis   apv.

1. Dadzītis jeb ciglis ("Carduelis carduelis").

Avoti: KV

kumulis   apv.

1. Mākonis.

Avoti: KV

kumuļains   apv.

1. Pārklāties ar izkaisītiem mākoņiem.

Avoti: ME

kumuļāt   apv.

1. Lēnā gaitā virzīties, kustēties.

Avoti: MiV

kumuļāties   apv.

1. Lēnā gaitā virzīties, kustēties.

2. Vāļāties; ķepuroties.

Avoti: MiV

kumuļot   apv.

1. Apmākties.

Avoti: ME

kumuļot   apv.

1. Iet salīkušā stāvoklī grīļojoties, streipuļojot.

2. Lēnā gaitā virzīties, kustēties; kumuļāt.

Avoti: SiV, MiV

kumuļoties   apv.

1. Lēnā gaitā virzīties, kustēties.

2. Vāļāties; ķepuroties.

Avoti: MiV

kumums   apv.; hip.

1. Viltnieks, gudrinieks.

Avoti: ME

kumums   apv.

1. Paaugstinājums, nelīdzenums, uzkūkums.

Avoti: ME

kumurains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Nelīdzens; tāds, kam ir kumuri (1).

Avoti: LLVV

kumuris   apv.

1. Neliels paaugstinājums uz līdzenas virsmas.

Avoti: ME

kumurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Nedrošā, neveiklā, nevienmērīgā gaitā iet; arī klumburot.

2. Locīties, krampjaini raustīties (par cilvēkiem vai dzīvniekiem); arī ķepuroties.

Avoti: LLVV

kumuroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Kumurot (1).

2. Kumurot (2).

Avoti: LLVV

kumurs   -a, v.; pareti.

1. Neliels ieapaļš veidojums; arī čemurs (3).

2. parasti vsk. lok., apst. nozīmē. Tā, ka ir saliecies, savilcies; čokurā.

Avoti: LLVV

kumza   apv.

1. Koka izaugums.

Avoti: ME

kumzumi   apv.

1. Kukuržņi.

Avoti: KnG

kumzurs   apv.

1. Resnākā vieta kokam.

Avoti: ME

Kun   mit.

1. Kun Fudzi - "skolotājs Kuns", ķīniešu domātājs, plašāk pazīstams kā Konfūcijs.

Avoti: Mit

kuna

1. Naudas vienība Horvātijas Republikā, sīknauda - lipa.

2. Naudas vienība Senajā Krievzemē 10.-15. gs. sāk.; tā sauca arī dirhemus, Rietumeiropas denārijus, krievu serebrjaņikus; nosaukta dārgākās kažokādas - melnās caunas - vārdā.

Avoti: PnR, EV, KV

Kuna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Kuna"), Aidaho štatā, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

kūna   apv.

1. Miesa, ķermenis; tāds, kam ir noteikta forma; kāpurs.

2. Dzīvnieks, kustonis, būtne.

3. Tūļa.

Avoti: TlV

kunains   apv.

1. Mezglains.

2. Nelīdzens, tāds, kam ir nelieli izcilņi.

Avoti: ME

kūnains   apv.

1. Nelīdzens, tāds, kam ir nelieli izcilņi.

Avoti: ME

Kunajala   vietv.

1. Kunajalas komarka - Panamas pamatiedzīvotāju komarka ("Kuna Yala" / "Comarca Kuna Yala"), administratīvais centrs - Elporvenira, platība - 2393 kvadrātkilometri, 31570 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA

kunami

1. Tauta, dzīvo Etiopijas ziemeļrietumos, valoda pieder pie Austrumsudānas tautu valodām, vienano senākajām Etiopijas tautām, reliģija - islams (sunnisms), daļa - kristīgie, saglabājušies arī vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults u. c.).

Avoti: PZT

Kunašira   vietv.

1. Sala Kuriļu salu dienvidrietumos, Krievijā, platība - 1500 kvadrātkilometru, ziemeļu daļā darbīgs vulkāns, augstums - 1819 m.

Avoti: LģE

kunaiņi   apv.

1. Izkultu linsēklu čaulas.

Avoti: ME

kunalaji   apv.

1. Kūlāji.

Avoti: ZrvI

kunāriks   apv.

1. Āksts, jokdaris.

Avoti: ME

kūnāties   apv.

1. Lēni iet, tūļāties.

Avoti: TlV

kunca   apv.

1. Vēdzele.

Avoti: KV

kuncala   apv.

1. Vēdzele; kuncele.

Avoti: VV

kunce   apv.

1. Vēdzele; kunca.

Avoti: ME

kuncele   apv.

1. Vēdzele.

Avoti: KV

kuncelis   apv.

1. Vēdzele; kuncele.

Avoti: VV

kuncis   apv.

1. Vēdzele.

2. Lucis.

3. Pārtikas produkta gabals (parasti neliels).

Avoti: KV, ViV, ĒiV

kuncīts

1. Dārgakmens gaiši rozā, violētā krāsā, atklāts 1902. gadā ASV.

Avoti: EpV

Kunčeta   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Birjusas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

kunči   apv.

1. Žāvēta siļķe.

Avoti: ME

Kunči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekuļu novada Priekuļu pagastā.

Avoti: LC

kunda   apv.

1. Klients.

Avoti: KiV

Kunda   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Rietumviru apriņķī, somu līča krastā, 3420 iedzīvotāji (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

2. Upe Igaunijas ziemeļu daļā, ietek Somu jūras līcī.

Kundas kultūra— agrā un vidējā mezolīta kultūra Ziemeļeiropā, bija izplatīta 8.-6. gt. p. m. ē., pirmoreiz izrakumos atklāta 1930. gados pie Kundas grīvas.

3. ģeol. Kundas horizonts - apakšordovika stratigrāfiskā vienība Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā, Latvijā biezums - 5-39 m.

Avoti: LE1

kundalini   rel.

1. Hinduisma priekšstatos - dzīvības enerģijas plūsma, kas strāvo ikvienā ķermenī.

Avoti: IdV

kunde   apv.

1. Pastāvīgs pircējs vai pasūtītājs; klients.

Avoti: ĒiV, Žrg

kundenieki

1. Kuldīgas novada Snēpeles pagasta apdzīvotās vietas "Kundi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kundēties   apv.; parasti savienojumā ar "klāt"

1. Censties iegūt (kāda) labvēlību; pielabināties.

Avoti: ViV

kundi   sanskr.

1. Vīriešu un sieviešu dzimumorgānu vai to attēlu kopīgs nosaukums senindiešu tantrisma kultā.

Avoti: MV

Kundi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Snēpeles pagastā.

2. Kundu pilskalns - Turlavas pilskalns Kuldīgas novada Turlavas pagastā.

Avoti: LC, LE1

kundināt   apv.

1. Paskubināt (uz sliktu), kūdīt.

Avoti: ME

kundnieki

1. Kuldīgas novada Snēpeles pagasta apdzīvotās vietas "Kundi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kundrati   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Zeltiņu pagastā.

Avoti: LC

Kunduks   vietv.; novec.

1. Kunduka ezers - Sasiks, sāļūdens limāns Ukrainā, Odesas apgabalā.

Avoti: PZT

Kunduza   vietv.

1. Kondoza - upe Afganistānā.

Avoti: PZT

kundze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Uzrunas forma (runājot ar, parasti precētu, sievieti; arī vecāku neprecētu sievieti); cieņas izteikšanas forma.

// savienojumā ar uzvārdu vīriešu vai sieviešu dzimtē vai savienojumā ar vārdu.

2. Dzīvesbiedre.

3. Sieviete.

4. Saimniece, darba devēja (attiecībā pret padoto); saimniecības, uzņēmuma u. tml. īpašniece.

5. Dižciltīgu vai turīgu aprindu sieviete.

Avoti: LLVV

kundzele   apv.

1. Vēdzele; kuncele.

Avoti: VV

kundzelēns   apv.

1. Kundzēns.

Avoti: KiV

kundzene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; novec.

1. Kundze (5).

2. Kundze (4).

3. Dzīvesbiedre.

4. Jauna, neprecēta sieviete; jaunkundze.

5. apv. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: LLVV, Aug2

kundzenisks   apv.

1. Kundzisks.

Avoti: ME

kundzenīte

1. Dem. --> kundzene.

Avoti: LV93

kundzēns   -a, v.

1. neakt. Saimnieka, darba devēja nepieaudzis dēls; kundziņš (2).

// dsk. Saimnieka, darba devēja bērni.

2. novec. Dižciltīgu vai turīgu aprindu cilvēku nepieaudzis dēls; kundziņš (3).

// dsk. Dižciltīgu vai turīgu aprindu cilvēku bērni.

3. niev. Iedomīgs jauns cilvēks; bērns ar kundziskām manierēm.

Avoti: LLVV

kundzešs   apv.

1. Kungs, uzrunas forma (uzrunājot vīrieti).

Avoti: KiV

kundzēties   apv.

1. Izlikties par kungu, uzvesties kā pie kungiem.

Avoti: ME

kundzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vara, kas balstās uz (kādas tautas, šķiras u. tml.) apspiešanu, izmantošanu; stāvoklis, kam raksturīga šāda vara.

2. Pakļaušana (savai varai, gribai); noteicošs stāvoklis (pār kādu).

Avoti: LLVV

kundzieši   apv.

1. Kungu bērni.

Avoti: ME

kundzīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Kundzisks (1).

2. Kundzisks (2).

Avoti: LLVV

kundzinieši

1. Siguldas novada Siguldas pagasta apdzīvotās vietas "Kundziņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kundziniškas   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kundzinišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kundziniški   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kundzinišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kundziniškieši

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kundziniški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kundzinišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

kundziņi   apv.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: Aug2

Kundziņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Mazsalacas novada Ramatas pagastā.

Avoti: LC

Kundziņkrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Codes pagastā.

Avoti: LC

Kundziņsala   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Ziemeļu rajonā, sala Daugavas lejtecē starp Daugavas galveno gultni, Mīlgrāvi un Sarkandaugavas atteku, platība - ~180 ha, garums - 2,7 km, platums - 1 km, augstums - līdz 5 m virs upes līmeņa, pievienota Rīgas pilsētai 1917. g.

Avoti: LE1

kundziņsalieši

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Kundziņsala" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kundziņš   -a, v.

1. Dem. --> kungs.

2. Saimnieka, darba devēja nepieaudzis dēls.

// dsk. Saimnieka, darba devēja bērni.

3. novec. Dižciltīgu vai turīgu aprindu cilvēku nepieaudzis dēls.

// dsk. Dižciltīgu vai turīgu aprindu cilvēku bērni.

4. niev. Izlutināts, slinks vīrietis.

5. niev. Labi ģērbies vīrietis (ar tieksmi uz pārspīlējumiem tērpā un uzvedībā).

6. niev. Vīrietis, arī zēns (parasti ar kādu nevēlamu īpašību).

7. apv. Neliels, žāvēts sieriņš.

8. apv. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: LLVV, BB, Aug2

kundzisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir raksturīga (parasti nepamatota) pārākuma apziņa, nevērīga, arī nievājoša attieksme pret citiem cilvēkiem.

2. Tāds, kas ir raksturīgs dižciltīgu vai turīgu aprindu cilvēkiem, viņu dzīves veidam; pārspīlēti grezns, dārgs, lepns.

Avoti: LLVV

kundziskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kundzisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kundzisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kundzišķs   apv.

1. Kundzisks.

Avoti: KiV

kundzīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> kundze.

2. neakt. Saimnieka, darba devēja nepieaugusi meita.

3. novec. Dižciltīgu vai turīgu aprindu cilvēku nepieaugusi meita.

4. niev. Izlutināta, slinka sieviete.

Avoti: LLVV

Kuneja   vietv.; novec.

1. Kuneo - pilsēta Itālijā.

Avoti: PZT

Kunene   vietv.

1. Upe Āfrikā (port. val. "Cunene"), Angolā, lejtecē Angolas un Namībijas robežupe, garums - 945 km, sākas Biē plakankalnē, ietek Atlantijas okeānā.

Avoti: LģE

Kuneo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cuneo"), Pjemontas reģionā, provinces administratīvais centrs, 55600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Province Itālijā ("Provincia di Cuneo"), Pjemontas reģionā, platība - 6903 kvadrātkilometri, 595200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

kunfu

1. Kungfu - ķīniešu cīņas sporta veids un kara māksla, kas radās pirms vairāk nekā 500 gadiem; daudzas kustības imitē dzīvniekus.

Avoti: PL

Kungadrivas   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Kungadruvas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kungadruvas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

Kungadryvys   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Kungadruvas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kungarankalpas   mit.

1. Austrālijas aborigēnu vārds pirmsencēm un varonēm - septiņām māsām.

Avoti: PmV

kungass

1. Liela japāņu un korejiešu laiva bez klāja un bez motora, izplatīta Tālo Austrumu jūrās.

Avoti: SV69

kungāties   apv.

1. Saukt kādu par kungu.

Avoti: KiV

Kungejalatavs   vietv.

1. Kalnu grēda Ziemeļtjanšanā, Kirgizstānā un daļēji Kazahstānā, Isikula ieplakas ziemeļu robeža, garums - ~280 km, augstums - līdz 4770 m, apledojums (237 kvadrātkilometri) gk. ziemeļu nogāzē.

Avoti: PZT

Kungelva   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vesterjētlandes lēnē, 22800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

kungfu

1. Ķīniešu cīņas sporta veids un kara māksla, kas radās pirms vairāk nekā 500 gadiem; daudzas kustības imitē dzīvniekus; kunfu.

Avoti: LEV

kungot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. sar. Uzrunāt ar vārdu "kungs"; kungoties.

2. reti. Valdīt.

Avoti: LLVV

kungoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Uzrunāt ar vārdu "kungs".

Avoti: LLVV

Kungrada   vietv.; novec.

1. Kenghirota - pilsēta Karakalpakstānas Republikā Uzbekistānā.

Avoti: PZT

kungs   -a, v.

1. Uzrunas forma (runājot ar vīrieti); cieņas izteikšanas forma.

(Godātās) dāmas un kungi!— saka, svinīgi uzrunājot.

2. Vīrietis.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas paredzēts vīriešiem.

3. Saimnieks, darba devējs (attiecībā pret padoto); saimniecības, uzņēmuma u. tml. īpašnieks.

4. novec. Valdnieks (piemēram, karalis), kam ir vienpersonīga vara.

Kungs un ķeizars (arī ķēniņš, retāk valdnieks, pavēlnieks)— lieto, uzrunājot valdnieku vai godbijīgi runājot par viņu.

5. Cilvēks, kam ir vara (pār ko), noteicējs, pavēlnieks; cilvēks, kam ir tiesības vai iespēja noteikt (ko).

Būt kungam un ķeizaram (arī ķēniņam, retāk valdniekam, pavēlniekam)— būt pilnīgam noteicējam.

Ir (pats) savs (arī pats par sevi) kungs— rīkojas brīvi, neatkarīgi no citiem.

Pats kungs un ķeizars (arī ķēniņš, retāk valdnieks, pavēlnieks)— saka, ja var rīkoties neatkarīgi no citiem.

6. neakt. Dižciltīgu vai turīgu aprindu vīrietis.

Kungs kas kungs— saka par grezni, dārgi, moderni, arī pārspīlēti ģērbušos vīrieti.

// dsk. Šādu aprindu cilvēki.

7. rel. Dieva uzrunas forma (parasti lūgšanā); cieņas izteikšanas forma, runājot par dievu, arī Jēzu Kristu.

8. Spēļu kārts ar vecāka vīrieša (parasti valdnieka) attēlu.

9. apv. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: LLVV, Aug2

Kungsbaka   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Hallandes lēnē, 19100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

kungt   apv.

1. Kunkstēt, kurkstēt.

Avoti: ME

Kungu   vietv.

1. Pilsēta Majotas salā, 6700 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kungudrivas   vietv.

1. Aknīstes novada Aknīstes pagasta apdzīvotās vietas "Kungudruvas" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Kungudruvas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aknīstes novada Aknīstes pagastā.

Avoti: LC

kungulains   apv.

1. Kunkuļains, pikains, kukuržņains.

Avoti: ME

kungulis   apv.

1. Kunkulis.

Avoti: ME, BB

kunguļoties   apv.

1. Kunkuļoties.

Avoti: ME

Kungura   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas novadā, pie Ireņas un Šakvas ietekas Silvā, 66700 iedzīvotāju (2014. g.).

Kunguras ledus ala— atrodas Krievijā, Permas novadā, Vidusulāros, Silvas labajā krastā, Kunguras tuvunmā, pilnīgāk izpētītās daļas ~5 km, alā ~60 grotu un >30 ezeru.

Avoti: Wi, PZT

Kungusa   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novada dienvidu daļā, Agulas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

kunģišķs   apv.

1. Kundzisks.

Avoti: KiV

Kunheģesa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Kunhegyes"), Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģē, 7700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kuni

1. Viena no indiāņu ciltīm, kas veido čibču tautu grupu Dienvidamerikā, gk. Kolumbijā.

Avoti: PZT

kunials

1. Vara sakausējumi ar Ni (5-15%) un Al (1-3%), raksturīga korozijizturība, augsta stiprība, labas elektriskās īpašības.

Avoti: LPE

kunigaikstis   novec.

1. Leišiem kunga nosaukums.

Avoti: KV

kunigaite   -es, dsk. ģen. -šu, s.; vēst.

1. Kunigaiša sieva.

Avoti: LLVV

kunigaitis   -ša, v.; vēst.

1. Karavadonis, apgabala, novada valdnieks (feodālajā Lietuvā).

Avoti: LLVV

kunigaitiste   -es, dsk. ģen. -stu, s.; vēst.

1. Teritorija, kurā valda kunigaitis.

Avoti: LLVV

kunigs   novec.

1. Kungs.

Avoti: KV

kunika   apv.

1. Bieza maizes rika, biezs maizes gabals, šķēle.

Avoti: ZrvI

kunilings

1. Sievietes ārējo dzimumorgānu kairināšana ar muti (lūpām, mēli).

Avoti: SV99

kunilinkcija   med.

1. Sievietes ārējo dzimumorgānu laizīšana.

Avoti: MSV

kuniņa   apv.

1. Vērpjamā ratiņa piederums - kociņš, pa kura caurumotiem galiem tiek izlaists pavediens.

Avoti: TlV

kūniņa   -as, s.

1. Kukaiņu attīstības stadija (starp kāpuru un pilnīgi attīstītu īpatni), kuras laikā tie atrodas apvalkā; kukainis šādā attīstības stadijā.

Avoti: LLVV

kūniņēdēji   novec.

1. Divspārnu mušveidīgi kukaiņi, ar cietu, kaulainu, plakani saspiestu ķermeni, mazu galvu un īsiem taustekļiem, dzīvnieku parazīti.

Avoti: LLx

kūnis   apv.

1. Miesa, ķermenis; tāds, kam ir noteikta forma; kāpurs.

2. Kukaiņa kūniņa.

3. Dzīvnieks, kustonis, būtne.

4. Tūļa.

5. Kūniņas apvalks.

Avoti: TlV, AB2

kunkainītis   apv.

1. Kunkulis.

Avoti: ME

Kunkelhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kunkuļu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Durbes pagastā.

Avoti: KV

kunkelmosis   apv.

1. Vārīts jaunpiens.

Avoti: BB

kunksla   apv.

1. Pampums, tulzna, augonis.

2. Nelīdzena vieta dzijā.

Avoti: ME

kunkslains   apv.

1. Nelīdzens, mezglains.

Avoti: ME

kunkolis   apv.

1. Kunkulis.

Avoti: ĒiV

kunkslis   apv.

1. Augonis.

Avoti: ME

kunkstas   apv.

1. Stenēšana, smilkstēšana.

Avoti: ME

kunkstēt   kunkstu, kunksti, kunkst, pag. kunkstēju;

1. intrans. Aizturēti vaidēt, stenēt (parasti aiz sāpēm, arī bēdām).

2. trans. Žēlabaini, raudulīgi, arī aizturēti vaidot, stenot, runāt, teikt.

Avoti: LLVV

kunkstiens   -a, v.

1. Kunksts.

Avoti: LLVV

kunkstinēt   apv.

1. Kunkstēt.

Avoti: ME

kunksts   -a, v.

1. Aizturētam vaidam līdzīga (parasti aiz sāpēm, arī bēdām radīta) īsa skaņa.

Avoti: LLVV

kunkt   apv.

1. Kunkstēt.

Avoti: ME

kunktators

1. Iesauka, ko romieši bija devuši karavadonim un diktatoram Kvintam Fabijam Maksimam (miris 203. g. pr. m. ē.) otrā pūniešu kara laikā (218.- 202. g. pr. m. ē.) par viņa ārkārtīgi piesardzīgo un nedrošo rīcību karā ar Hanibalu.

2. pārn. Gauss cilvēks.

Avoti: SV69

kunkucis   apv.

1. Zemas pinkulis.

Avoti: ME

kunkučains   apv.

1. Kunkuļanns, pikains, kukuržņains.

Avoti: ME

kunkulains   apv.

1. Kunkuļains.

Avoti: ĒiV

kunkulaiņš   apv.

1. Kunkuļains.

Avoti: ĒiV

kunkulēt   apv.

1. Kļūt kunkuļainam, padarīt kunkuļainu.

Avoti: ME

kunkulēt   apv.

1. Ļoti silti ģērbt; vairākām kārtām, arī nekārtīgi tīt (parasti ap ķermeni, tā daļu).

Avoti: ME

kunkuliņš   apv.

1. Tabuizēts apzīmējums, arī mīļvārds mazam bērnam.

Avoti: NeV

kunkulis   -ļa, v.

1. Sabiezējusi, sarecējusi neliela pika (šķidrumā, masā, piemēram, ēdienā).

// pārn. Mazs bērns.

Avoti: LLVV

kunkulītis

1. Dem. --> kunkulis.

Avoti: LV93

kunkulmosis   apv.

1. Piena zupa ar jaunpienā iejauktām klimpiņām.

Avoti: BB

kunkulmozis   apv.

1. Piena vai jaunpiena zupa ar sīkām klimpiņām; kunkuļmozis.

Avoti: VV

kunkuļainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> kunkuļains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kunkuļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir kunkuļi (parasti par ēdienu).

Avoti: LLVV

kunkuļainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kunkuļains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kunkuļi   apv.

1. dsk. Kunkulis.

2. Ēdiens, kur piena putraimu zupai pieliek klāt gabalos sarūgušu pienu.

Avoti: NeV

kunkuļmosiņš   apv.

1. Piena zupa ar jaunpienā iejauktām klimpām.

Avoti: BB

kunkuļmoze   apv.

1. Piena zupa ar jaunpienā iejauktām klimpām.

Avoti: BB

kunkuļmozis   apv.

1. Piena vai jaunpiena zupa ar sīkām klimpiņām.

Avoti: VV

kunkuļnieki

1. Durbes novada Durbes pagasta apdzīvotās vietas "Kunkuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kunkuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Lēni, ar grūtībām, nedrošā, nevienmērīgā gaitā virzīties.

2. apv. Apmākties ar nelieliem mākoņiem.

Avoti: LLVV, ME

kunkuļoties   apv.

1. Kavēties, tūļāties.

2. Ielaisties, pīties (arī kopoties) ar kādu.

Avoti: ME

kunkuļots   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Kunkuļains.

Avoti: LLVV

kunkuļpiens   apv.

1. Rūgušpiens.

2. Pienā (arī rūgušpienā, paniņās) iedrupināts biezpiens.

Avoti: BB

kunkuļputra   apv.

1. Skābputra.

Avoti: BB

kunkuļzupa   apv.

1. Pienā iedrupināts biezpiens.

Avoti: BB

kunkurot   apv.

1. Ņurdēt, murmināt, gausties.

Avoti: ME, VeAT

kunkurot   apv.

1. Nest kukaragās.

Avoti: ME

kunkurprece   apv.

1. Kukaragas.

Avoti: ME

kunkursnis   apv.

1. Kukurznis.

Avoti: ME

Kunluns   vietv.

1. Garākā kalnu sistēma Āzijā ("Kunlunshan"), Tibetas kalnienes ziemeļos, Ķīnā, garums - ~2700 km, platums - 100 km rietumos, līdz 600 km austrumos, augstums - 5500-6000 m, augstākā virsotne - 7723 m (Ulugmuztags).

Avoti: PZT

Kunmina   vietv.; novec.

1. Kuņmina - pilsēta Ķīnas dienvidos.

Avoti: PZT

kunna   apv.

1. Pļavu varde (pretstatā zaļajai vardei).

Avoti: ĒiV, ME

kunna   apv.

1. Izkapts pēda.

Avoti: KV, ME

kunna   apv.

1. Uzpampums no sitiena.

Avoti: KV, ME

kunnacis   apv.

1. Varžacs.

Avoti: ME

kunnalaji   apv.

1. Kūlāji.

Avoti: ZrvI

kunne   apv.

1. Vardes nosaukums gar igauņu robežām; konne.

Avoti: KV

kunnēns   apv.

1. Neliela, jauna pļavu varde.

Avoti: ĒiV

kunnilinkcija   med.

1. Sievietes ārējo dzimumorgānu laizīšana.

Avoti: TM

kunnīna   apv.

1. Dem. --> kunna 1.

Avoti: ĒiV

kunningamella

1. dsk. Aļģsēņu nodalījuma zigomicēšu klases dzimta ("Cunninghamellaceae"), saprofīti, kas plaši izplatīti uz augu atliekām un augsnē, 6 ģ., 16 s., Latvijā konstatētas 2 sugas, kas atrastas augsnē.

Avoti: LD

kunniņš   apv.

1. Kurkulis.

2. Platgalve (zivs).

Avoti: ME, KV

kunnulāji   apv.; hip.

1. Izkulta āboliņa stublāji; pākšaugu stublāji.

Avoti: ĒiV

kunnulēns   apv.

1. Neliela, jauna pļavu varde.

Avoti: ĒiV

Kunova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Sventokšiskas vojevodistē, 3150 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1365.-1869. un kopš 1990. g.

Avoti: Wi

Kunovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabalā, 5500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Kunoža   vietv.

1. Upe Krievijas Vologdas apgabalā, Unžas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Kunpho   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Seulas piepilsēta, 275400 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

kūns   apv.

1. Miesa, ķermenis; tāds, kam ir noteikta forma; kāpurs.

2. Dzīvnieks, kustonis, būtne.

3. Tūļa.

Avoti: TlV

Kunsana   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā, "Kunsan"), osta Kimganas grīvlīča labajā krastā, netālu no Dzeltenās jūras, 278500 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

Kunsentmārtona   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģē, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kunsentmikloša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bāčas-Kiškunas meģē, 8400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kunste   žarg.

1. Māksla.

Avoti: SLG

kunstkamera

1. Vēsturisks nosaukums vēstures, mākslas, dabaszinātņu u. c. retumu kolekcijām un krātuvēm.

Avoti: EV

kunstštiks   žarg.

1. Triks.

Avoti: SLG

Kunštāta   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 2740 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

kunštiks   žarg.

1. Triks.

Avoti: SLG

Kuntana   vietv.

1. Kuntana grēda - kalnu grēda Taizemes ziemeļu daļā, garums - ~450 km, augstums - līdz 2024 m (Pates kalns).

Avoti: PZT

kuntens   apv.

1. Tukls.

Avoti: ME

Kuntī   mit.

1. Hindu mitoloģijā un eposā "Mahābhārata" - valdnieka Vasudevas māsa un Pāndu sieva.

Avoti: Mit

kuntine   apv.

1. Sieviešu lakats.

Avoti: TlV

kuntušs   novec.

1. Kontušs, poļu apģērbs ar pāršķeltām piedroknēm, ko tie patapinājuši no Krimas tatāriem.

Avoti: SV33

kuntuži   apv.

1. Veci, nonēsāti apģērba gabali.

Avoti: TlV

kunulāji   apv.

1. Izkulti linu pogulāji; kaņepju galviņas.

Avoti: TlV

kūņa   apv.

1. Sainis, pauna, klēpis.

Avoti: ME

kūņa   apv.

1. Kūniņa.

Avoti: KV

kuņa

1. apv. Vērpjamā ratiņa piederums - kociņš, pa kura caurumotiem galiem tiek izlaists pavediens.

2. apv. Pie dzirnavām augšā šķērskoks ar caurumu, kurā iebāzts milnas gals.

3. žarg. Kuce.

4. žarg. Slikta sieviete; netikumīga sieviete (bieži lieto kā lamuvārdu).

Kuņas bērns— lieto kā lamuvārdu.

Kuņas dēls— lieto kā lamuvārdu.

Avoti: TlV, SLG

kuņaste   apv.

1. Kuces aste.

Avoti: ME

kūņāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Kūņoties (1).

2. Kūņoties (2).

3. Kūņoties (4).

Avoti: LLVV

kuņauklis   apv.

1. Galos sasieta dubulta virve, ko izmanto rokas dzirnavās augšējā dzirnakmens nostiprināšanai un attāluma starp dzirnakmeņiem regulēšanai, lai varētu iegūt dažāda rupjuma malumu.

Avoti: AB2

Kuņdziniškys   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Kundzinišķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kuņģains   apv.

1. Nevienāds, nelīdzens, ar paresninājumiem (par dziju, pavedienu).

Avoti: ViV

Kuņģēļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Burtnieku novada Burtnieku pagastā.

Avoti: LC

kuņģis   -ģa, v.

1. Gremošanas trakta paplašinājums starp barības vadu un tievo zarnu.

Kuņģa dziedzeri— ārējās sekrēcijas dziedzeri kuņģa gļotādā, kas izstrādā kuņģa sulu.

Kuņģa sula— sekrēts, ko izstrādā kuņģa gļotādas šūnas.

Kuņģa jēlums— kuņģa sienas bojājums; kuņģa čūla.

Kuņģa zonde— caurule, ko pa barības vadu ievada kuņģī diagnostikas nolūkā vai lai izskalotu kuņģi saindēšanās gadījumā.

2. apv. Izvirzītā daļa, izvirzījums, izlaidums (priekšmetam).

3. apv. Paresninājums, negludums (dzijā, pavedienā).

4. žarg. Skolas soma.

Avoti: LLVV, ViV, Žrg

kuņģspindele

1. dsk. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Gasterophilidae"), vidēji lieli un lieli (garums - 9-13 mm) mušveidīgie, kuru kāpuri attīstās zālēdāju kuņģī, Latvijā nav pētītas, varētu būt 4-5 sugas.

Avoti: LD

kuņi   apv.

1. Rudzu apakšējie gali, rudzu kūļa resgaļi.

Avoti: ME

kuņīna   apv.

1. Dem. --> kuņa.

2. Vērpjamā ratiņa sastāvdaļa, kas savieno paminu ar ratu un griež to.

3. Pļaujmašīnas sastāvdaļa, kas darbina izkapti.

Avoti: ĒiV

kuņiņa   apv.

1. Dem. --> kuņa.

2. Kociņš ar cauru vidu un caurumiņiem galos nātnas dzijas tīšanai.

Avoti: ME, ViV

Kuņja   vietv.

1. Upe Krievijā, Pleskavas, Tveras un Novgorodas apgabalā, Lovates labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kuņķains   apv.

1. Tāds, kam ir pieņi (par zivīm), pieņains.

2. Nevienāds, nelīdzens, vietām stingri, cieši, vietām vaļīgi noadīts (par adījumu); nevienāds, nelīdzens (par dziju, pavedienu).

Avoti: ĒiV

kuņķis   apv.

1. Kuņģis.

2. Zivju pieņi.

Avoti: ĒiV, ME

Kuņluņs   vietv.

1. Viena no garākajām un augstākajām kalnu sistēmām Āzijā (ķīm. val. "Kunlun Shanmai"), Ķīnā, garums - ~2700 km, platums - līdz 600 km, augstākā virsotne - 7723 m.

Avoti: LģE

Kuņmina   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas dienvidu daļā (angļu val. "Kunming"), Juņnaņas kalnienē, Djanči ezera ziemeļu krastā 1800 m vjl., Juņnaņas provinces administratīvais centrs, 1,1 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

kūņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Kūņoties (1).

Avoti: LLVV

kūņoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. sar. Lēnā, neveiklā gaitā virzīties.

2. sar. Izdarīt dažādas (parasti haotiskas) kustības (ar rokām, kājām); ķepuroties.

Kūņoties (bērnu) autiņos (retāk autos) hum.— Būt zīdaiņa vecumā.

3. parasti savienojumā ar "laukā", "ārā". Šķelt apvalku un līst ārā no kūniņas; atbrīvoties no kūniņas.

// pārn. Attīstīties, pārvērsties.

// sar. Līst ārā (no kāda pārsega, čaulas u. tml.), atbrīvojoties (no tā).

4. sar. Neveikli, nemākulīgi, arī tūļīgi, gausi ko darīt.

Avoti: LLVV

Kuokali   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Kokaļi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Kuokalis   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Kokaļi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Kuokanīši   vietv.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Kokiniški" nosaukums latgaliski.

2. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Kokinišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kuokeni   vietv.

1. Lelī Kuokeni - Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Lieli Kokini" nosaukums latgaliski.

2. Mozī Kuokeni - Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Kokini" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kūolka   vietv.

1. Dundagas novada Kolkas pagasta apdzīvotās vietas "Kolka" nosaukums lībiski.

Avoti: LC

Kuonamka   vietv.

1. Boļšaja Kuonamka - Anabaras upes Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), augšteces otrs nosaukums.

2. Malaja Kuonamka - upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Anabaras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kuopessyls   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Kāpessils" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kuopia   vietv.; novec.

1. Kuopio - pilsēta Somijā.

Avoti: PZT

Kuopio   vietv.

1. Pilsēta Somijas vidienē pie Kallavesi ezera, Ziemeļsavo reģiona administratīvais centrs, 106500 iedzīvotāju (2014. g.), universitāte, pareizticīgo arhibīskapa sēdeklis.

Avoti: LpA, PuA, Wi, LEV

kuorīns   med.

1. Fosfolipīds, iegūts no sirds muskuļa.

Avoti: TM

Kuorklinīki   vietv.

1. Balvu novada Balvu pagasta apdzīvotās vietas "Kārklinieki" nosaukums latgaliski.

2. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Korklinīki" nosaukums latgaliski.

3. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Korklinīki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kuornova   vietv.

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Kornova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kuorsova   vietv.

1. Kuorsovys stacerja - Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Kārsavas stacija" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kuoršinīki   vietv.

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Kāršenieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kuoršupļova   vietv.

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Koršupļova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kuoštrōg   vietv.; līb.

1. Dundagas novada Kolkas pagasta apdzīvotās vietas "Košrags" nosaukuma variants lībiski.

Avoti: LC

Kuotāni   vietv.

1. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Kotāni" nosaukums latgaliski.

2. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kotāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kupa   apv.

1. Kaudze, čupa.

Avoti: NeV

Kupa   vietv.

1. Upe Horvātijā ("Kupa"), Savas labā krasta pieteka, garums - 256 km, sākas Dināru kalnienē, lejtece līdzenumā.

Avoti: PZT

kupača   apv.

1. Zīme zemes gabala robežpunktu nostiprināšanai; kupica.

2. Zemes uzbērums; kurmja rakumi.

Avoti: KV, TlV

kupačās   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: ME

kupačpiens   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

Kupagana   vietv.

1. Upe Krievijā, Orenburgas apgabalā, Sakmaras kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA, Wi

kūpains   apv.

1. Dūmains, kūpošs, apkvēpis, sutīgs.

Avoti: ME

kūpaiņi   apv.

1. Dūmi, tvaiki.

Avoti: ME

kupalači   apv.

1. Kukaragas.

Avoti: ME

kupaļa   apv., hip.

1. Birztalu nārbulis ("Melampyrum nemorosum").

Avoti: Aug2

kupana   apv.

1. Kupena.

2. Kaudze, čupa.

Avoti: KiV, NeV

kupaprece   apv.

1. Kukaragas.

Avoti: ME

kupare   apv.

1. Pūralāde.

Avoti: TlV

kupariņš   apv.

1. Pistons (2).

Avoti: ME

kupars   apv.

1. Pūralāde.

Avoti: ME

kupāt   apv.

1. Plesties, palielināties apjomā.

2. Tapt par piku, kunkuli, būt ar izliekumu, ar muguriņu.

3. Ļaut saiet, panākt, ka saiet kunkuļos (piemēram, skābs piens par biezpienu).

4. Stipri, lielā kārtā snigt.

5. Kļūt bagātākam, pārtikušākam, vairot kaut ko.

Avoti: NeV

kupata   apv.

1. Vienkopus sakrauts siens, retumis labība; gabana.

Avoti: KiV

kupati   -u, v.; tikai dsk.

1. Pēc izskata desai līdzīgs gruzīnu nacionālais ēdiens no gaļas (parasti cūkgaļas), sīpoliem, ķiplokiem un garšvielām.

Avoti: LLVV

kupāties   žarg.

1. Peldēties.

Avoti: SLG

kupāža

1. Kupažēšana - vairāku šķirņu vīna, tējas utt. sajaukšana noteiktā attiecībā, lai iegūtu produktu ar jaunām īpašībām.

Avoti: SV99

kupažēšana   pārt.

1. Pārtikas produktu sastāvdaļu sajaukšana noteiktās attiecībās un noteiktā secībā, lai uzlabotu un stabilizētu produktu kvalitāti; lieto dzērienu, tējas u. c. produktu ražošanā.

Avoti: ZTV

kupcis   -ča, v.

1. novec. Tirgotājs (parasti cariskajā Krievijā).

// apv. Uzpircējs (parasti lopu).

Avoti: LLVV, KnG

kupča   apv.

1. Uzpircējs, tirgotājs.

Avoti: ViV

kupčiks   žarg.

1. Vidēja stipruma tēja.

Avoti: KZ

Kučini   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Jedinecas rajonā, 9300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Kupčinki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

kupčis   apv.

1. Tirgotājs.

Avoti: ME

Kupčiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalkūnes pagastā.

Avoti: LC

kupčošana   apv.

1. Darbība --> kupčot.

Avoti: ME

kupčot   apv.

1. Negodīgi tirgoties, blēdīties, augļot.

Avoti: ME

kupčotājs   apv.

1. Negodīgs tirgotājs, augļotājs.

Avoti: ME

kupčoties   apv.

1. Negodīgi tirgoties, blēdīties, augļot.

Avoti: ME

kupčs   apv.

1. Uzpircējs, tirgotājs; arī pircējs.

Zivju kupčs— zivju uzpircējs.

Avoti: KiV

kupčus   apv.

1. Tirgotājs.

Avoti: ME

kupē

1. Kupeja - vieglā automobiļa virsbūves tips (divas durvis un divi sēdekļi).

Avoti: PL

kupecs   žarg.

1. Vidēja stipruma tēja.

Avoti: KZ

kupeja   -as, s.

1. Slēgts vagona nodalījums, kas paredzēts nedaudziem (parasti diviem vai četriem) pasažieriem.

2. Slēgta (vieglā automobiļa) virsbūve ar divām durvīm; kupē.

Avoti: LLVV, PL

kūpeklis   apv.

1. Tas, kas kūp (parasti viela).

Avoti: ĒiV

kūpekļains   apv.

1. Tāds, kur ir kūpoša viela; putekļains.

Avoti: ViV

kūpekļi   apv.

1. Dūmojoši objekti, kā aizsardzības līdzeklis pret knišļiem.

2. Lampas kvēpi uz sienām un griestiem.

3. Kūpoša viela; putekļi.

Avoti: ViV

kupele   apv.

1. Lampas kupols.

Avoti: ĒiV

kupelēšana

1. Sudraba un citu cēlmetālu atdalīšana no svina u. c. piejaukumiem.

Avoti: SV69

kupelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; tehn.

1. Atdalīt (cēlmetālus) no (parasti svina) piejaukumiem.

Avoti: LLVV

kupelis   apv.

1. Lampas kupols.

Avoti: ĒiV

kupella   novec.

1. Neliels porozs trauciņš, šķelta kona veidā, ar puslodes veida iedobumu, ko lieto cēlmetālu kausējumu raudzes noteikšanai.

Avoti: KV

kupellampa   apv.

1. Lampa ar kupolu.

Avoti: KnV

kupellēt   novec.

1. Noteikt sudraba vai vispār cēlmetālu saturu kādā kausējumā, sajaucot analizējamo paraugu ar zināmu daudzumu svina un karsējot, kamēr visi necēlie metāli oksidējas.

Avoti: KV

kūpelnīca   apv.

1. Ierīce bišu dūmošanai.

Avoti: KiV

kupels   apv.

1. Lampas daļa - gaismas izkliedētājs.

Avoti: KnV

kupena   -as, s.

1. Sniega kaudze, kas izveidojusies parasti vēja iedarbībā.

2. pārn. Irdena (piemēram, lapu, smilšu) kaudze.

3. pārn. Sniega kaudzei līdzīgs (piemēram, ziedu) kopums; kupls (parasti ziedošs) krūms vai koks.

4. pārn. Necaurredzams, parasti ieapaļš (piemēram, miglas) veidojums.

Avoti: LLVV, KnV

kupenains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kur ir daudz kupenu.

Avoti: LLVV

kupene   apv.

1. Kupena (1).

Avoti: ME

Kupenheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kuppenheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 8100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kupenice   apv.

1. Iezīmēta robežvieta; robežakmens.

2. Zemes uzbērums; kurmja rakumi.

Avoti: TlV

kupenis   apv.

1. Kupena (1).

2. Lampas kupols.

Avoti: ĒiV

kūpenis   apv.

1. Pūpēdis.

Avoti: KV

kupenpiens   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

kupeņains   apv.

1. Kupenains; tāds, kur ir daudz kupenu.

Avoti: ViV

kūpeņains   apv.

1. Tāds, kur ir kūpoša viela; putekļains; kūpekļains.

Avoti: ViV

kūpeņi   apv.

1. Kūpoša viela; putekļi; kūpekļi.

Avoti: ViV

kuperēt   apv.

1. Cirtot.

Avoti: ViV

kuperis   apv.

1. Lampas kupols.

Avoti: ViV

kuperoze

1. Ādas defekts: kapilāru tīklojuma skarta āda (redzamas t. s. asinsvadu zvaigznītes).

Avoti: PL

kupers   novec.

1. Kaupers.

Avoti: Ang

Kūperskrīka   vietv.

1. Sezonāla upe (krīks) Austrālijas vidienē (angļu val. "Cooper's Creek"), garums - 1420 km, tikai uzplūdienos sasniedz Eira ezeru.

Avoti: LģE

Kūpervīka   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Rūgalannes filkē, 8200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kupēšana

1. Astes saīsināšana noteiktu šķirņu suņiem dzīves pirmajās dienās.

Avoti: PL

kupēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sajaukt vairākas (piemēram, vīna, tējas) šķirnes, lai iegūtu produktu ar noteiktām jaunām īpašībām.

2. med. Pārtraukt (piemēram, psihisku stāvokli, sāpes) ar efektīvu ārstniecības metožu vai medikamentu lietošanu.

3. apv. Griezt, nogriezt; pārcelt kārtis pirms izdalīšanas, arī kārti sist.

4. apv. Labi uzziedēt; kupt.

Avoti: LLVV, KV, ME

kupēt   apv.

1. Vārīties.

Avoti: ME

kūpēt   parasti 3. pers., kūp, pag. kūpēja; intrans.

1. Plūst (no kā degoša) un celties uz augšu (par dūmiem).

// pārn.; sar. Smēķēt.

// pārn.; sar. Beigt pastāvēt.

2. Plūst (no kā) un celties uz augšu (par tvaiku, miglu u. tml.).

3. Celties augšup un izplatīties uz visām pusēm (par ko vieglu, par kā sīkām, smalkām daļiņām u. tml.); arī putēt.

4. Rasties un izplatīties (par smaržu).

Avoti: LLVV

Kupferberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kupferberg"), Bavārijas federālajā zemē, 1030 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kupferhammer   vietv., vēst., vācu val.

1. Kaparāmura muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ikšķiles pagastā.

Avoti: KV

kupi   apv.

1. Kaudzes, gubas.

2. Ziepju burbuļi.

Avoti: ME

kūpi   apv.

1. Ziepju burbuļi.

Avoti: ME

kupica   -as, s.

1. Zemes gabala robežpunkta zīme - konusveida zemes vai akmeņu kopiņa ar mietu vidū.

2. apv. Zemes uzbērums; kurmja rakumi.

Avoti: LLVV, TlV

kupice   apv.

1. Iezīmēta robežvieta; robežakmens.

2. Zemes uzbērums; kurmja rakumi.

Avoti: TlV

Kupidons

1. Romiešu mitoloģijā - mīlestības dievs.

2. astr. Urāna pavadonis ("Cupid"), vidējais attālums no planētas - 74800 km, izmēri - 10 km.

Avoti: SV99, ZvD-203-27

Kupīdons

1. mit. Romiešu mīlas dievs, grieķu Erota analogs.

2. astr. Kupidons - Urāna pavadonis.

Avoti: PmV, MitE

kupiere   apv.

1. Krokojums, viļņojums (audumā); krokots garena auduma gabals, ko izmanto tērpa rotāšanai.

Avoti: ĒiV

kupierēt   apv.

1. Ar īpašām šķērēm veidot krokojumu, viļņojumu (audumā).

2. Cirtot (matus ar cirtojamām šķērēm).

Avoti: ĒiV

kupieris   apv.

1. Krokojums, viļņojums (audumā); krokots garena auduma gabals, ko izmanto tērpa rotāšanai.

Avoti: ĒiV

kūpietītis   apv.

1. Kaudzīte.

Avoti: ME

kupina   apv.

1. Kaudze, guba.

Avoti: ME

Kupina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Novosibirskas apgabalā, 14200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kūpinājumi

1. Kūpināti, no sālītiem gaļas izstrādājumiem (šķiņķa, muguras gabaliem, krūtiņas, ruletes, filejas u. c.) izgatavoti pārtikas produkti.

Avoti: LPE

kūpināšana   pārt.

1. Pārtikas produktu (parasti gaļas, zivju, siera) konservēšana, apstrādājot ar īpašām dūmgāzēm, lai palielinātu produktu glabāšanās laiku un radītu specifisku garšu.

Avoti: ZTV

kupināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Sildot recināt.

Kupināt pienu— sildīt rūgušpienu, lai iegūtu biezpienu.

Kupināts piens— biezpiens.

2. apv. Plesties, palielināties apjomā.

3. apv. Tapt par piku, kunkuli, būt ar izliekumu, ar muguriņu.

4. apv. Stipri, lielā kārtā snigt.

5. apv. Kļūt bagātākam, pārtikušākam, vairot kaut ko.

Avoti: LLVV

kūpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) kūp (1).

// pārn.; sar. Smēķēt.

// intrans.

2. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) kūp (2).

3. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) kūp (3).

4. Žāvēt dūmos (zivis, gaļas produktus).

Avoti: LLVV

kūpinātājs   sar.

1. Smēķētājs.

Avoti: Sin

kūpinātava   -as, s.

1. Celtne, ierīce (zivju, gaļas produktu) žāvēšanai dūmos.

2. sar. Smēķējamā istaba.

Avoti: LLVV

kupināties   apv.

1. Veidoties (par biezpienu sildīšanas procesā); recēt.

Avoti: ViV

kupinātpiens   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

kupinātspiens   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

kūpinis   apv.

1. Pūpēdis.

Avoti: KV

kupinis   apv., hip.

1. Naktsvijole ("Platanthera").

Avoti: Aug2

kupīņas   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

kupīra   -as, s.

1. Saīsinājums, izlaidums (tekstā, skaņdarbā).

Avoti: LLVV

kupīra   -as, s.

1. Vērtspapīrs, arī daļa (piemēram, kupons) no lielāka vērtspapīra.

2. Aizņēmuma obligācija.

3. Naudas biļete, akcija, obligācija vai cits vērtspapīrs ar norādītu nominālvērtību uz tā; skaidra nauda.

Avoti: LLVV

kupirēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Saīsināt, izlaist (ko tekstā, skaņdarbā).

Avoti: LLVV

kupis   apv.

1. Kaudze, čupa; kupa.

2. Biezpiens.

Avoti: NeV, ME

kūpis   novec.

1. Putns, ceru vistiņa; ūdensvistiņa.

Avoti: KV

Kupišķi   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Panevēžas apriņķī, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 7000 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1791.-1792. g.

Avoti: PuA, Wi

Kupjanska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Harkovas apgabalā, Oskolas krastā, 29500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

kupķēzis   apv.

1. Maltas gaļas galerts.

Avoti: VV

kuplai   apv.

1. Tā, ka ir plats, krokots (par apģērbu).

2. Tā, ka ir uz visām pusēm izpleties (par augiem, to daļām).

Avoti: KiV

kuplains   apv.

1. Biezs, biezi salapojis.

Avoti: ME

kuplastis   -ta, v.

1. Dzīvnieks ar kuplu asti.

Avoti: LLVV

kuplaški   apv.

1. Trejlapu puplaksis ("Menyanthes trifoliata").

Avoti: Aug2

kuplašķi   apv.

1. Puplaksis.

Avoti: KV

kuplaža   novec.

1. Divu vārpstu savienojums kustības pārnešanai no vienas uz otru (sajūgs).

Avoti: LME

kuplažs   novec.

1. Divu vārpstu savienojums kustības pārnešanai no vienas uz otru (sajūgs).

Avoti: LME

kupldzija   -as, s.

1. Dzija (trikotāžas izstrādājumiem), ko iegūst, sajaucot tekstilšķiedras, kurām ir dažādas saraušanās īpašības.

Avoti: LLVV

kupleja   -as, s.; mūz.

1. Satīriska estrādes žanra dziesma ar aktuālu saturu.

Avoti: LLVV

kuplenš   apv.

1. Dem. --> kupls.

Avoti: KiV

kuplēt   novec.

1. Saistīt pa divi.

Avoti: LME

kupletists   -a, v.

1. Mākslinieks, kas dzied kuplejas.

Avoti: LLVV

kuplets   -a, v.; mūz.

1. Dziesmas posms, kurā ietverta visa melodija un viena dzejas teksta strofa.

Avoti: LLVV

kuplība   apv.

1. Vispārināta īpašība --> kupls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: ME

kuplinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kuplināt (2); papildinājums.

Avoti: LLVV

kuplināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt kuplu vai kuplāku (piemēram, matu sakārtojumu).

2. Padarīt daudzveidīgāku, bagātāku (ar izteiksmes līdzekļiem, kādām sastāvdaļām u. tml); papildināt.

Avoti: LLVV

kuplināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās; pareti.

1. Refl. --> kuplināt (2).

Avoti: LLVV

kuplis   apv.

1. Lampas kupols; kuperis.

Avoti: ViV

kuplmatains   apv.

1. Tāds, kam ir kupli mati.

Avoti: ME

kuplmatis

1. Cilvēks ar kupliem matiem.

2. Matiem apaudzis.

Avoti: LV93

kuplociņi   apv.

1. Ķiploku sīpols, sīpolu ģints suga ("Allium scorodoprasum").

Avoti: KV, ME

kuplojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kuplot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kuplot (2); papildinājums.

Avoti: LLVV

kuplot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Būt kuplam, spēcīgi, kupli augt (par augiem).

2. Kļūt daudzveidīgākam, bagātākam (ar izteiksmes līdzekļiem, kādām sastāvdaļām u. tml.), arī plašākam.; papildināties.

Avoti: LLVV

kuplots   apv.

1. Tāds, kas augot kļuvis kupls.

Avoti: ME

kupls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, (koks, krūms), kam ir biezi saauguši zari, bieza lapotne, tāds (lakstaugs), kam ir biezs cers, daudz lapu, ziedu, rogu.

// parasti ar not. galotni. Tāds (augs), kam ir pildīti ziedi.

// pārn. Biezs, blīvs (par dūmiem, mākoņiem, dzirkstelēm u. tml.).

2. Tāds, kam ir biezs un samērā garš apmatojums, apspalvojums (par dzīvniekiem, to ķermeņa daļām).

3. Plats, arī krokains (par apģērbu, tā daļām).

4. Bagāts, bagātīgs; arī liels, plašs.

Kupls skaits— liels, ievērojams skaits.

Kuplas laimes!— daudz laimes (vēlējumā).

Avoti: LLVV

kuplums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kupls (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kupls (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> kupls (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> kupls (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kuplunga   novec.

1. Divu vārpstu savienojums kustības pārnešanai no vienas uz otru (sajūgs).

Avoti: LME

kuplungs   novec.

1. Divu vārpstu savienojums kustības pārnešanai no vienas uz otru (sajūgs).

Avoti: LME

Kūpmaņi   vietv.

1. Alūksnes novada Malienas pagasta apdzīvotās vietas "Kopmaņi" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

kupole   novec.

1. Spraislis, kas apsedz ēku, ar apaļu vai daudzstūrainu pamatu, līdzīgi uz acīm apgāztam podam.

Avoti: SV33

kupolpaugurs   ģeol.

1. Daugulis - ieapaļš vai iegarens kupolveida vai konusveida paugurs, kas veidojies ledāja mēļu sateces zonā.

Avoti: ZTV

kupols   -a, v.

1. Velve ar puslodes virsmu vai puslodei līdzīgu virsmu.

Debess kupols— debess forma, kāda tā šķiet novērotājam no kādas planētas; debess velve.

2. Abažūrs (parasti puslodes veidā).

3. Puslodei līdzīgs (parasti stikla) veidojums kā nosegšanai.

4. Pilotāžas figūra - augstuma uzņemšana vertikālajā plaknē līdz pilnīgai ātruma zaudēšanai un sekojoša krišana uz leju ar korpusa pagriezienu uz vienu vai otru pusi un pāreju stāvā pikējumā.

5. ģeol. Ieapaļas formas antiklināle, kuras garums ir ne vairāk kā divas reizes lielāks par platumu, ledāja, augstā purva vai sāls tektonikas radīts uzvelvējums.

6. arhit. Telpisks ēkas vai inženierbūves pārsegums, kura ārējā forma parasti ir izliekta rotācijas virsma.

7. žarg. Galva.

Avoti: LLVV, ZTV, EV, KZ

kupolveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kupola (1) forma, veids.

Kupolveida kapenes— kapenes, segtas ar kupolu; slavenas ir Mikēnu kupolveida kapenes Grieķijā (ap 1500-1300 pr. Kr.).

Avoti: LLVV

kupolveidā   lok., nelok.

1. Tā, ka ir kupola (1) formā, veidā.

Avoti: LLVV

kupolveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kupolveida.

Avoti: LLVV

kūpoļot   apv.

1. Dūmot, kūpēt.

Avoti: ME

kuponiņš

1. Dem. --> kupons.

Avoti: LV93

kupons   -a, v.

1. Nogriežams talons (parasti vērtspapīriem).

2. Procentu summa par vērtspapīru iepriekš noteiktā laika posmā.

Avoti: LLVV, EF

kūpoņa   meteorol.

1. Miglas veidošanās aukstā gaisa masā virs siltākas ūdens virsmas.

Avoti: MetV

kupot   apv.

1. Putot, rūgt.

Avoti: ME

kuprainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> kuprains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kuprainis   -ņa, v.

1. Cilvēks, kam ir kupris (1); kuprītis.

2. Dzīvnieks, kam ir kupris (2).

3. Kamielis, kam ir kupris (3) vai kupri.

Avoti: LLVV

kuprainītis   žarg.

1. Divnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

kuprains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir kupris (1).

// pārn. Tāds, kam (virsmā) ir izliekums, paaugstinājums, negludums.

2. Tāds, kam ir kupris (2).

Kuprainais lasis— kuprlasis.

3. Tāds, kam ir kupris (3) - par kamieli.

Avoti: LLVV

kuprainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kuprains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kupraiņš   apv.

1. Kuprains.

Avoti: ĒiV

kuprāt   apv.

1. Ar uzmestu kūkumu strādāt, iet.

Avoti: KiV

kuprāti   ķīm.

1. Varu saturošu elementorganisko savienojumu klase.

Avoti: ZTV

kuprāties   apv.

1. Ar uzmestu kūkumu strādāt, iet.

Avoti: KiV

Kuprava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (lielciems) Viļakas novadā (līdz 2009. g. - Balvu rajonā) 22 km no Balviem, izveidojusies 20 gs. 20. gados pie Kupravas dzelzceļa stacijas (tolaik līnija Rīga-Jaunlatgale), pagasta centrs.

3. Kupravas pagasts - pagasts Viļakas novadā, robežojas ar Susāju pagastu un Balvu novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Abrenes (Jaunlatgales) apriņķa Liepnas pagasta teritorijā.

4. Kupravas liepu audze - botāniskais liegums Alūksnes novada Liepnas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 33 ha, dažāda vecuma liepu audzes mistrojumā ar ošiem, ozoliem, kļavām, gobām un eglēm.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

kupravieši

1. Viļakas novada Kupravas pagasta apdzīvotās vietas "Kuprava" iedzīvotāji.

2. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Kuprava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kuprejs   zool.

1. Vēršu ģints izmirusi suga.

kuprēmija   med.

1. Varš asinīs.

Avoti: TM

kuprens   novec.

1. Kondensētu ogļūdeņražu maisījums.

Avoti: KV

Kupresa   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Kupres"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Kantonā 10, 5600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

kuprēt   apv.

1. Staigāt salīkušam.

Avoti: ME

kupri-   novec.

1. Priedēklis divvērtīga vara savienojumu apzīmēšanai.

Avoti: KV

kuprība   s.

1. Vispārināta īpašība --> kuprs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kuprināties   apv.

1. Saliekties, uzmest kupri.

Avoti: ME

kupris   -ra, v.

1. Izteikts leņķveidīgs mugurkaula izliekums vai krūšu kurvja izliekums uz mugurpusi.

// pārn. Izliekums, paaugstinājums, negludums (kādā virsmā).

2. Kūkums, izliekums (kādā ķermeņa daļā).

(Uz)mest (arī (iz)celt, (sa)sliet) kupri— (iz)liekt muguru uz augšu (parasti par kaķi).

3. Tauku krājums uz (kamieļa) muguras.

Avoti: LLVV

Kupriši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LC

kuprītis   -ša, v.

1. Cilvēks, kam ir kupris (1).

Avoti: LLVV

kuprīts

1. Oksīdu klases minerāls, sarkans vai pelēcīgi melns dabiskais vara oksīds; to izmanto par vara rūdu.

Avoti: SV99

kupriūrija   med.

1. Vara klātiene urīnā.

Avoti: MSV

kuprlasis   -ša, v.

1. Lašu dzimtas suga ("Oncorhynchus gorbuscha"), zivs ar smalkām zvīņām (Klusā okeāna ziemeļu daļā); gorbuša.

Avoti: LLVV, LD

kuprmuša

1. dsk. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Phoridae"), ļoti sīki un sīki (garums - 0,6-5 mm) tumšas krāsas mušveidīgie ar it kā sakumpušu ķermeni, Latvijā nav pētītas, konstatētas dažas sugas.

Avoti: LD

kuprors   novec.

1. Zelta krāsā alumīnija bronza mākslas priekšmetiem, sastāv no 94,2% vara un 5,8% alumīnija.

Avoti: KV

kuprot   apv.

1. Līkņāt.

Avoti: ME

kuprotipija   poligr., novec.

1. Gaismas gravīrai līdzīgs attēls un tā gatavošanas process: pigmenta attēlu kopē zem negatīva, pārnes uz graudotas vara plātnes un kodina ar dzelzs hlorīdu, pēckodinājumā iegūst pustoņa klišeju izcilspiedumam.

Avoti: GV

kuprots   apv.

1. Izliekts.

Avoti: ME

kuprs   -a, v.; pareti.

1. Kupris (1).

2. Kupris (2).

Avoti: LLVV

kuprs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Kuprains (1).

2. Kuprains (2).

Avoti: LLVV

kuprums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kuprs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kuprvalis

1. Joslvaļu dzimtas suga ("Megaptera novae-angliae syn. Megaptera nodosa, Megaptera boops"), ķermeņa garums - 10-18 m, masa - 20-45 tonnas, muguras spura plata un zema, veido it kā kupri, reizēm ieceļo Baltijas jūrā, saglabājušās nedokumentētas ziņas, ka 1578 gada maijā izskalots Dundagas piekrastē; kuprainais valis.

Avoti: LD

kups   apv.

1. Neass.

Avoti: ME

kupsa   apv.

1. Neliels koku puduris, atstatu no meža.

Avoti: ME

kupsna   apv.

1. Biezs lapu koku puduris.

Avoti: TiA

kupsis   apv.

1. Neliels koku puduris, atstatu no meža; kupsa.

Avoti: ME

kupsnis   apv.

1. Kušķis, pušķis.

Avoti: ME

kupss   apv.

1. Koku, krūmu puduris.

2. Augu cers, blīvs kopums.

Avoti: KiV

kupša   apv.

1. Tirgotājs.

Avoti: ME

kupšists   žarg.

1. Tirgotājs.

Avoti: NeV

kupšot   žarg.

1. Tirgot.

Avoti: NeV

kupšs   žarg.

1. Tirgotājs.

Avoti: NeV

kupt   apv.

1. Salīkt, sagumt.

2. Sildot recināt.

3. Labi uzziedēt; kupēt.

Avoti: NeV, BB, ME

kūpt   parasti 3. pers., kūp, arī kūpst, pag. kūpa; intrans.; reti.

1. Kūpēt (1).

2. Kūpēt (2).

3. Kūpēt (3).

Avoti: LLVV

kupuce   apv.

1. Iezīmēta robežvieta; robežakmens.

Avoti: ME

kupucis   apv.

1. Kupica.

Avoti: KnG

kupucīte   novec.

1. Kāda puķe.

Avoti: KV

kupučains   apv.

1. Kunkuļains.

Avoti: KnG

kupučot   apv.

1. Rūgt, celties augšup.

Avoti: ME

kupučs   apv.

1. Iezīmēta robežvieta; robežakmens; kupuce.

Avoti: ME, KnV

kupulometrija   med.

1. Vestibulāro funkciju pārbaudes metode.

Avoti: MSV

kupure   apv.

1. Pūralāde.

Avoti: ME

kupuriņš   apv.

1. Joks, jociņš.

Avoti: TlV

kupurs   apv.

1. Pūralāde.

2. Joks.

3. Varš.

Avoti: TlV, KnG

kupuša   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: ME

kupušpiens   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

kupušs   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: ME

kur   apst.

1. jautājuma teikumos. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu (kā atrašanās, darbības) vietu, par ko izteikts jautājums.

// pareti. Norada uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu (darbības) veidu, kas parasti saistīts ar kādu vietas nojēgumu un par ko izteikts jautājums.

2. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu (kā atrašanās, darbības) vietu.

Kaut kur— Kādā, tieši nenoteiktā vietā.

Kur citur, arī citur kur— citā vietā.

Kur nekur— kaut kur.

Kur tur— kaut kur.

3. parasti izsaukuma teikumos vai retoriskajos jautājuma teikumos. Norāda uz (kā, parasti ar vietas nojēgumu saistīta) noliegumu, neiespējamību.

Kur nu!— lieto, lai izteiktu noliegumu, neiespējamību.

Kur tad— lieto, lai pastiprinātu izteikumā šaubu, neiespējamības nokrāsu.

// part. nozīmē. Lieto, lai izteikumam piešķirtu pastiprinājuma nokrāsu.

4. savienojumā ar verba personas formu, tā divdabi ar izskaņu "-dams" un "lai". Norāda uz darbības, norises, atrašanās vietas pieļāvumu.

// parasti savienojumā ar verba nenoteiksmi. Norāda uz vietu, ar kuru saistīta verbā nosauktā darbība.

5. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz subjekta attieksmi starp tiem.

6. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz predikatīvo attieksmi starp tiem.

7. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

// novec. Kad 1(7).

8. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz objekta attieksmi starp tiem.

9. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz vietas attieksmi starp tiem.

// savienojumos "kur vien", "kur tik vien".

10. savienojumā "lai kur", "lai arī kur", "lai nu kur", "lai vai kur"; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz pieļāvuma attieksmi starp tiem un pastiprinot nojēgumu par šo attieksmi.

11. saikļa nozīmē. Saista divus relatīvi patstāvīgus teikuma komponentus; tur.

Avoti: LLVV

kur.   saīs.

1. Kūrorts.

Avoti: i2

kura   s.; vietn.

1. Kurš.

Avoti: LLVV

kura   apv.

1. Apkure, kurināšana.

2. Krāsns.

Avoti: ME

kura   apv.

1. Ķura - ēdiens, iebiezināta putra no maizes garozām.

Avoti: VV

kūra   apv.

1. Izkulti graudi, kas vēl nav atdalīti no pelavām.

Avoti: ME

Kūra   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (fr. "Coire", vācu "Chur", it. "Coira", retoromāņu "Cuira"), Graubindenes kantona administratīvais centrs, 34400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Turcijā, Gruzijā un Azerbaidžānā (turku val. "Kura", gruz. val. "Mtkvari", azerb. val. "Kuer"), garums - 1364 km, sākas Turcijā, Armēnijas kalnienē, 2742 m vjl., ietek Kaspijas jūrā.

3. Kūras ieplaka - starpkalnu depresija Aizkaukāzā, starp Lielo un Mazo Kaukāzu, Lihas grēdu un Kaspijas jūru, Azerbaidžānā un Gruzijā, neogēna un kvartāra jūras un aluvālo nogulumu pildīta sinklināle.

Avoti: LpA, PuA, LģE, PZT

kurabjē

1. Eļļains, salds cepums no smilšu mīklas, visbiežāk zieda veidā.

Avoti: SV08

kurācija   med.

1. Ārstēšana; apkopšana, gādība.

Avoti: TM

kuračkiņas   apv.

1. Zemnieku ragavas ar grozu, pārjumti rati vai kamanas.

Avoti: ME, VeAT

kurāds   apv.

1. Kāds, kāda veida, kādējāds.

Avoti: ME

Kuraha   vietv.

1. Upe Krievijas Dagestānas Republikā, Gjuļgeričajas labā satekupe, sākas Lielā Kaukāza Samuras grēdas austrumu nogāzē.

Avoti: PZT

Kurahova   vietv.; novec.

1. Kurahove - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Kurahove   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 20100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

kurais   -ā, v.; vietn.; reti

1. jaut. vietn. Norāda uz dzīvu būtni (no noteiktas grupas, daudzuma), par ko izteikts jautājums.

2. jaut. vietn.; parasti izsaukuma teikumos vai retoriskajos jautājuma teikumos. Norāda uz (kā, parasti ar dzīvas būtnes nojēgumu saistīta) noliegumu, neiespējamību.

3. nenot. vietn. Norāda uz nenoteiktu dzīvu būtni (parasti no noteiktas grupas).

4. nenot. vietn.; savienojumā ar verba personas formu, tā divdabi ar izskaņu "-dams" un "lai"; pareti. Norāda uz dzīvas būtnes pieļāvumu.

5. nenot. vietn. Norāda uz nenoteiktu (priekšmeta, parādības, norises) kārtu, secību, pazīmi (starp līdzīgiem priekšmetiem, parādībām, norisēm).

// akuz.: kuro, retāk kuru; parasti savienojumā ar "jau" un, piemēram, "reizi", "dienu", "gadu". Ne pirmo, ne vienu vien.

6. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem.

7. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz predikatīvo attieksmi starp tiem.

8. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

9. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem.

10. attieksmes vietn.; savienojumā "lai kurš"; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz pieļāvuma attieksmi starp tiem un pastiprinot nojēgumu par šo attieksmi.

Avoti: LLVV

kuraiši   rel.

1. Muhameda cilts, kas bija pievērsusies elkdievībai un tika sakauti Muhameda uzbrukumā Mekai 630. gadā.

Avoti: R1

Kuraja   vietv.

1. Kurajas grēda - kalnu grēda Altaja dienvidaustrumu daļā, Krievijas Altaja Republikā, Baškausas un Čujas ūdensšķirtne, garums - ~140 km, augstums - līdz 3412 m.

2. Kurajas stepe - ieplaka Altaja dienvidaustrumos, Čujas vidustecē, Krievijas Altaja Republikā, 1500-1600 m vjl., garums - 25 km, platums - līdz 20 km.

Avoti: PZT, LpA

Kurama   vietv.

1. Kuramas grēda - kalnu grēda Rietumtjanšanā, Uzbekistānā un Tadžikistānā, ziemeļrietumos norobežo Fergānas ieleja, garums - ~170 km, augstums - līdz 3769 m.

Avoti: PZT

kuramais   apv.

1. Sausa, sasmalcināta malka, ko lieto ātrākai iekurināšanai, arī tāss u. tml.

Avoti: LV93

kuramējs   apv.

1. Kam piederīgs; kura.

Avoti: ViV

kuramie   novec.

1. Kurināmās vielas.

Avoti: KV

Kuranahjurjaha   vietv.

1. Upe Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā), Omolojas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Kūrāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Vīpes pagastā.

Avoti: LC

kurante

1. Itāļu cilmes galma deja, sākotnēji 2/4 vēlāk 3/4 taktsmērā.

2. Svītas otrā daļa (gk. 18. gs.).

Avoti: SV99

kuranti   -u, v.; tikai dsk.

1. Torņa pulkstenis vai liels istabas pulkstenis ar zvanu komplektu noteiktā toņu secībā.

Avoti: LLVV

kurapatka   apv.

1. Irbe.

Avoti: KiV

kuraraji

1. Indiāņu cilts no sapari grupas, dzīvo Ekvadoras austrumos un Peru ziemeļos, animistiskie ticējumi, daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

kurāre   -es, s.; parasti vsk.

1. Spēcīga inde, ko iegūst no dažiem Dienvidamerikas augiem; paralizē skeleta muskulatūru.

Avoti: LLVV, TM

kurāremimētisks   med.

1. Tāds, kas līdzīgi indei urārei pārtrauc uzbudinājuma pārraidi no motorisko nervu galiem uz skeleta muskulatūru.

Avoti: MSV

kurarīni

1. Alkaloīdi, atrodas strihnīnkokos un hondrodendronos, ietilpst D-Amerikas indiāņu bultu indē (kurārē).

Avoti: LPE

kurarizācija   med.

1. Kurāres ievadīšana slimniekam, kamēr iestājas terapeitisks efekts - skeleta muskulatūras atslābums.

Avoti: TM

kurās   apv.; izsauk.

1. Ārā, laukā (komanda sunim).

Avoti: ME

Kūras-Araksas   vietv.

1. Kūras-Araksas zemiene - aluviāls līdzenums, Aizkaukāza austrumos, Kūras un Araksas lejteces baseinā, starp Lielo un Mazo Kaukāzu, Azerbaidžānā, garums - 250 km, platums - 150 km, sauss subtropu klimats.

Avoti: PZT

kurasao   novec.

1. Apelsīnu liķieris, ko gatavo Kurasao salā.

Avoti: SV33

Kurasiki   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kurashiki"), Honsju salas dienvidos, 483600 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: PZT

kuraste   apv.

1. Apaļš, ap 2 m garš iestīpots tīkls, kam abi gali smaili, viens no tiem ar cilpu aiztaisīšanai; lietoja sazvejoto zivju uzglabāšanai ūdenī.

Avoti: KV

kūrasts   apv.

1. Apaļš, ap 2 m garš iestīpots tīkls, kam abi gali smaili, viens no tiem ar cilpu aiztaisīšanai; lietoja sazvejoto zivju uzglabāšanai ūdenī.

Avoti: KV

kurata   apv.

1. Velns.

Avoti: ZrvI

kuratāt   apv.

1. Runāt igauniski; peratāt.

Avoti: ME

kurāteris   apv.

1. Aizbildnis; kurators.

Avoti: ĒiV

kurati   apv.

1. Igauņi.

Kurati perati— lieto, stāstot par runāšanu igauņu valodā.

Avoti: ViV

kuratorija   -as, s.; novec.

1. parasti vsk. Aizbildnība, aizgādnība.

2. Iestāde, kas nodrošina aizbildnību, aizgādnību.

Avoti: LLVV

kurators   -a, v.

1. Persona, kurai uzdots vadīšanas un audzināšanas nolūkos sekot kāda darbam, mācībām, uzvedībai.

2. Persona, kas profesionāli organizē kādu mākslas, muzejniecisku vai cita rakstura pasākumu un pārrauga tā norisi (piemēram, izstādes kurators).

3. v.; vēst. Krievijā līdz 1917. g. - persona, kas kādā apgabalā pārzināja valstij pakļautu darbības jomu (piemēram, skolas).

Avoti: LLVV, PL

kurats   apv.

1. Velns.

Avoti: ZrvI

kurāts

1. Palīgmācītājs katoļu draudzē.

Avoti: SV99

kurāža   -as, s.; parasti vsk.

1. Drosme, pārgalvība; lielīga drosme.

2. apv. Spēks, enerģija.

3. sar. Pārmācība; mācība.

Avoti: LLVV, KnV, Žrg

kuraža   apv.

1. Ragavas ar kurvi.

2. Statnis ar atzveltni, ko lika uz ragavām, lai būtu ērtāk sēdēt.

Avoti: KV, KnG

kuraža   apv.

1. Spītība.

2. Spēks, enerģija.

3. Lielīšanās.

4. sar. Peļņa.

Avoti: KiV, KnV, KZ

kuražas   apv.

1. Ragavas ar kurvi, arī statnis ar koka atzveltni, ko liek uz ragavām, lai būtu ērtāka sēdēšana.

Avoti: TlV

kuraži   apv.

1. Ragavas ar kurvi, arī statnis ar koka atzveltni, ko liek uz ragavām, lai būtu ērtāka sēdēšana.

Avoti: TlV

kurāžīgs   apv.

1. Enerģisks, drosmīgs, uzņēmīgs.

Avoti: ViV

kuražīgs   apv.

1. Enerģisks, uzņēmīgs, neatlaidīgs; tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: ĒiV

kuražīties   apv.

1. Spītēt.

Avoti: KiV

kuražnieks   apv.

1. Ragavu gatavotājs.

Avoti: ME

kuražns   apv.

1. Spītīgs.

2. Lepns, iedomīgs.

Avoti: KiV

kurba   novec.

1. Kopvārds vairākām pārmaiņām zirga lecamās locītavas pakaļpusē, no kā izmainās kājas kontūra.

Avoti: KV

Kurbads   mit.

1. Ķēves dēls cilvēka izskatā latviešu pasakās.

Avoti: MkV

Kurbān-Beirams   novec.

1. Muhamedāņu svētki par piemiņu Ābrahamam, kad tas Dievam upurēja savu dēlu Ismaēlu.

Avoti: SV33

Kurben   vietv., vēst., vācu val.

1. Kurbes muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Dundagas pagastā.

Avoti: KV

kurbete

1. Jājamzirga lēciens ar pievilktām kājām.

Avoti: SV99

kurbetēt   novec.

1. Lielmanīgi jāt, zirgu dancināt.

2. Verdziski glaimot.

Avoti: SV33

Kurbevuā   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Courbevoie"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, 87500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

kurbulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. sar. Iedarbināt (motoru) ar kloķi.

2. vienk. Mudināt (kādu), nelikt mieru (kādam).

Avoti: LLVV

kurbulis   -ļa, v.; sar.

1. Kloķis motora iedarbināšanai.

2. apv. Grozs.

3. apv. Neliela restota kastīte, kur glabāt bišu māti.

4. žarg. Satraukums; uzbudinājums.

Avoti: LLVV, KnG, SLG

kurcaimi   apv.

1. Varžu oliņas.

Avoti: KV

kurcaklis   apv.

1. Varžu oliņas; kurcaimi.

Avoti: KV

kurceklis   apv.

1. Varžu oliņas; kuceklis.

Avoti: KV

kurcekls   apv.

1. Varžu, krupju kurkulis.

Avoti: KiV

kurceknains   apv.

1. Pāraudzis, kokains, porains.

Avoti: ME, VeAT

kurceknis   apv.

1. Kaut kas pāraudzis, kokains, porains.

Avoti: ME, VeAT

kurcenis   apv.

1. Urbums bērzā sulu tecināšanai pavasarī.

Avoti: ME

kurcenis   apv.

1. Kurceknis.

Avoti: ME, VeAT

kurcens   apv.

1. Bērzā izcirsts robs (pavasarī), lai krātos sula.

Avoti: NeV

kurcēt   apv.

1. Kurtēt.

Avoti: ViV

kurcēt   apv.

1. Krākt.

Avoti: ME

kurciemi   apv.

1. Svētku dienas.

2. Balle; saviesības.

Avoti: TlV

kurciens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> kurkt.

Avoti: LLVV

kurcija

1. dsk. Sūnu klases jungermanniju apakšklases zvīņlapju dzimtas ģints ("Kurzia"), ~20 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Zvīņlapu kurcija— kurciju suga ("Kurzia pauciflora").

Avoti: LD

kurcināt   apv.

1. Nelikt mierā.

Avoti: ME

kurcīns   med.

1. Toksalbumīns, rīcina analogs kurkasa sēklās.

Avoti: TM

kurcīte   apv.

1. Varde.

Avoti: KV

kurcumi   apv.

1. Bērzu sulu putas; netīrumu virskārta, kas rodas, sulām tekot.

2. Caurums, ko ieurbj kokā sulu tecināšanai.

3. Kruveši.

4. Gan laiks senajā latviešu gada ciklā (nedēļa pirms gavēņa), gan ļaudis, kas maskējušies par lāčiem, kazām, āžiem, vilkiem u. c. gājuši, pēc tautas nostāstiem, taujādami: "Kur ciemi, kur ciemi?".

Avoti: ME, TlV, DzV

kurcumieši

1. Daugavpils novada Medumu pagasta apdzīvotās vietas "Kurcums" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kurcums   apv.

1. Svētku dienas.

2. Balle; saviesības.

Avoti: TlV

kurcums   apv.

1. Tukšumi jeb paslēpenes dzīvniekiem.

Avoti: ME

Kurcums   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā 8 km no Medumiem.

3. vēst. Kurcuma pagasts - pastāvēja Ilūkstes apriņķī līdz 1949. gadam, teritorija mūsu dienās ietilpst Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LC

Kurcumskaja   vietv., vēst.

1. Daugavpils novada Medumu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kurcyns   apv.; latg.

1. Tītaru tēviņš.

Avoti: TiA

Kurčatova   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Austrumkazahstānas apgabala ziemeļu daļā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1948. g.

2. Pilsēta Krievijā, Kurskas apgabalā, 40000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1983. g.

Avoti: PuA, Wi

kurčatovijs

1. Mākslīgā transurāna ķīmiskā elementa rezerfordija nosaukums bijušajā PSRS, līdz 1997. gadam; tika lietots simbols Ku (Kurchatovium).

Avoti: SV99

kurda   apv.

1. Kurināšana vecā virtuvē.

Avoti: ME

Kurdaine   žarg.

1. Bēgļu nometne Olainē.

Avoti: SLG

Kurdalagons   mit.

1. Osetīnu (Aizkaukāzs, Gruzija) mitoloģijā - kalēju aizgādnis, debesu kalvis, kas izgatavo kaujas ratus, kaļ zobenus un labo pat kaujās iedragātos varoņu galvaskausus.

Avoti: Mit

kurdi   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, etniski tuva irāņiem, Kurdistānas (aizņem daļu Turcijas, Irānas, Irākas, Sīrijas) pamatiedzīvotāji, runā kurdu valodā; ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Kurdu valoda— ide valodu saimes irāņu valodu grupas valoda, rakstība ir Irānā (pamatā arābu alfabēts), kā arī Aizkaukāzā un Vidusāzijā (krievu alfabēts).

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

kurdināt   apv.

1. Kurināt.

Avoti: ME

Kurdistāna   vietv.

1. Kurdu apdzīvots novads Rietumāzijā (angļu val. "Kurdistan"), gk. Armēnijas un Irānas kalnienēs, Irakas, Irānas, Sīrijas un Turcijas teritorijā.

2. Kurdistānas reģions - Irākas Republikas administratīva vienība, kurā ietilpst 3 muhāfazas (Dahūka, Erbīla un Suleimānīja), administratīvais centrs - Erbīla, platība - 38650 kvadrātkilometru, 3941500 iedzīvotāju (2007. g.), valoda - kurdu, ticīgie - musulmaņi sunnīti.

3. Kurdistānas kalni - atrodas Āzijas dienvidrietumos (angļu val. "Kurdistan Range"), Turcijā, Irānā un Irākā, garums - līdz 400 km, lielākais augstums - 4168 m, augstākajās grēdās šļūdoņi; Kurdu kalni.

Avoti: PZT, LģE

kurdīt   apv.

1. Skubināt, mudināt.

Avoti: ME

kurdjukaitas   lopk.

1. Gaļastauku virziena rupjvilnas un pusrupjvilnas šķirņu aitas, kurām krustu rajonā ir tauku maiss - kurdjuks.

Avoti: ZTV

kurdjuks   lopk.

1. Zemādas tauku rezerves dažu rupjvilnas un pusrupjvilnas šķirņu aitām divu lielu spilvenu veidā uz krustu pakaļējās daļas pie astes saknes; tā masa var sasniegt 20-30 kg.

Avoti: ZTV

kurdls   apv.

1. Kurls.

Avoti: ME

Kurdu   vietv.; nelok.

1. Kurdu kalni - Kurdistānas kalni Āzijas dienvidrietumos.

Avoti: LģE

kure   apv.

1. Kura.

Avoti: ME

Kure   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kure"), Honsju salas dienvidrietumos, osta Seto jūras krastā, 228000 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

kūre   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Pilns (piemēram, ārstēšanās) kurss, apjoms.

2. žarg. Mācība; pārmācība.

Avoti: LLVV, Žrg

kūre   apv.

1. Cilvēku grupa, ko vieno kopēja negatīva darbība.

2. Cilvēku grupa, ko vieno kopējs darbs.

3. Karūsa.

Avoti: KV

Kureika   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Jeņisejas labā krasta pieteka, garums - 888 km, sākas Putoranas plato dienvidu nogāzē.

Avoti: PZT

kurejāds   apv.

1. Kāds, kādējāds.

Avoti: ME

kūrējs   -a, v.

1. Darītājs --> kurt.

Avoti: LLVV

kureklis   apv.

1. Smalka, sasmalcināta malka, ko lieto ātrākai iekurināšanai, arī tāss u. tml.

Avoti: LV93

kurēklis   apv.

1. Vieta, kur deg uguns.

2. Uguns apgaismojums.

Avoti: ME

kurelieši

1. Latviešu militāra vienība, kas darbojās 1944 VII - XI Rīgas un Ventspils apriņķos ģenerāļa J. Kureļa vadībā.

Avoti: EV

kurelnieki

1. Aizputes novada Lažas pagasta apdzīvotās vietas "Kurele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kurenam   apv.

1. Savienojumā "līdz kurenam" - līdz tam laikam.

Avoti: ME

kurene   apv.

1. Kuriene.

Avoti: ME

Kūrēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

Kuresāre   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Sāmsalas dienvidos, Sāremā apriņķa administratīvais centrs, 13200 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1563. g.

Avoti: LpA, PuA

kurēt   apv.

1. Kurt, kurināt.

2. Smēķēt.

Avoti: KiV

kūrēt   sar.

1. Pārraudzīt, sekot darbam, norisēm kādā nozarē, resorā u. tml.

Avoti: SV99

kurēti   mit.

1. Grieķu mitoloģijā saules dieva Hēlija un zemes dievietes Gajas bērni, Rejas - Kibeles pavadoņi, dēmoni.

Avoti: Mit

kurēties   parasti 3. pers., -as, pag. -ējās; refl.

1. Būt tādam, kurā deg kurināmais (par krāsni, pavardu, ugunskuru); kurties.

Avoti: LLVV, KnV

kūrfirstiene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; vēst.

1. Kūrfirsta sieva vai meita.

Avoti: LLVV

kūrfirsts   -a, v.; vēst.

1. Laicīgais vai garīgais zemes valdnieks (feodālajā Vācijā), kam ir tiesības piedalīties ķeizara vēlēšanās.

Avoti: LLVV

Kurgaldžins   vietv.

1. Ezers Kazahstānā, Akmolas apgabala dienvidu daļā, blakus Tengiza ezeram.

2. Kurgaldžina rezervāts - atrodas Kazahstānā, Akmolas apgabala dienvidos, platība - 1852 kvadrātkilometru, dibināts 1968. g., lai aizsargātu un pētītu ūdensputnu ligzdošanas un apmešanās vietas.

Avoti: PZT

Kurgāna   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, apgabala administratīvais centrs, 325700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kurgānas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Rietumsibīrijas dienvidrietumu daļā, platība - 71000 kvadrātkilometru, 952700 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

kurgāns   -a, v.

1. Augsts uzbērums uz tatāru un slāvu senlaiku kapa (no 4. gt. p. m. ē. līdz 14.-15. gs. m. ē.).

2. Uzkalns, paugurs.

Avoti: LLVV

Kurgantibe   vietv.

1. Kergontepa - pilsētas Tadžikistānā nosaukums padomju laikā.

Avoti: LpA

Kurgaņinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras apgabalā, Labas labajā krastā, 48500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

kurgt   apv.

1. Kurkstēt.

Avoti: ME

Kurģis   novec.

1. Kara dievs.

Avoti: KV

kuri

1. Cilšu grupa Indonēzijā, Jaungvinejas salas rietumu piekrastē un tuvējās salās, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms (sunnisms), saglabājušies tradicionālie ģints ticējumi.

Avoti: PZT

kūri   -u, v.; vēst.

1. dsk., v. Kurši (1).

2. arī vsk. Kurši (2).

Avoti: LLVV

kūriālisms   novec.

1. Katoļu baznīctiesiskā sistēma, kas pāvesta ideju un varu uztver un baznīcpolītiski izmanto vienpusīgas centralizācijas virzienā, koncentrējot visu noteikšanu Romas kūrijas rokās.

Avoti: KV

kuriāls   -ais; s. -a, -ā; pol.

1. Saistīts ar kūriju (1), tai raksturīgs.

Kuriālā vēlēšanu sistēma— nelīdztiesīga vēlēšanu sistēma, kuras pamatā ir vēlēšanu kūrijas.

Avoti: LLVV

kurica   žarg.

1. Vista.

2. Tas, ko seksuāli pazemo, izmantojot kā pasīvo pederastu.

Avoti: KZ

kuriemējs   apv.

1. Kuriem piederīgs; kuru.

Avoti: ViV

kuriene   -es, s.; tikai vsk.; parasti savienojumā "no kurienes", "uz kurieni", "līdz kurienei".

1. jautājuma teikumos; apst. nozīmē. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu vietu, kurā sākas vai beidzas kāda virzība un par kuru izteikts jautājums.

// pareti. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu virzības veidu, kas parasti saistīts ar kādu vietas nojēgumu un par ko izteikts jautājums.

2. savienojumā ar "kaut"; apst. nozīmē. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu vietu, kur sākas vai beidzas kāda virzība.

3. savienojumā ar verba personas formu, tā divdabi ar izskaņu "-dams" un "lai"; apst. nozīmē. Norāda uz virzības sākuma vai beigu vietas pieļāvumu.

// parasti savienojumā ar verba nenoteiksmi; pareti. Norāda uz vietu, kur sākas vai beidzas kāda virzība.

4. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz subjekta attieksmi starp tiem.

5. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

6. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem.

7. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas parasti konkretizē šajā teikuma komponentā minēto apstākļa vārdu, un vienlaikus norāda uz vietas attieksmi starp tiem.

Avoti: LLVV

kurienietis   apv.

1. No kurienes nācis, kurai vietai piederīgs.

Avoti: ME

kūriens   apv.

1. Malkas daudzums, ko izlieto vienā reizē krāsns kurināšanai.

Avoti: ĒiV

kuriesināt   apv.

1. Bieži jautāt "kur iesi?".

Avoti: ME

kūrija   -as, s.

1. pol. Vēlētāju grupa vai kategorija ar noteiktu šķirisku, nacionālu vai mantisku pazīmi (dažās vēlēšanu sistēmās).

2. Senajā Romā - 10 patriciešu dzimtu kopums; ēka, kur sanāca senāts; provinces senāts.

3. Romas pāvesta varas centrālo iestāžu kopums; baznīcas administrācijas iestāžu kopums.

4. Laicīgās varas vai baznīcas varas sēdeklis.

5. Viduslaikos - senjora padome un tiesa, kuru locekļi bija senjora vasaļi.

6. vēst. Livonijas valstu un kārtu pārstāvju nogrupējums Livonijas landtāgā.

Avoti: LLVV, SV99

Kurijamurija   vietv.

1. Kurijamurijas salas - atrodas Arābijas pussalas dienvidu piekrastē ("Kuria Muria"), Jemenas Republikā, 5 tuksnešainas klinšu salas, lielākā - Hallanija, platība - 76 kvadrātkilometri, augstums - līdz 502 m.

Avoti: PZT

kurijs   novec.

1. Karijs.

Avoti: Ang

kurika   apv.

1. Malkas skaldāmā vāle.

Avoti: ME

Kurika   vietv.

1. Pilsēta Čīles centrālajā daļā ("Curico"), Maules reģionā, 137000 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Pilsēta Somijā ("Kurikka"), Dienvidpohjanmā reģionā, 14400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kurikaveri   mit.

1. Tarasku (vēst. Meksika) mitoloģijā - saules un uguns dievs, pats varenākais un dāsnākais dievs, pēc kura gribas cilvēki dzīvo un iegūst visu dzīvei nepieciešamo.

Avoti: Mit

kurīķe   apv.

1. Ugunskurs.

Avoti: ME

kuriķis   apv.

1. Kurinātājs.

Avoti: ViV

Kuriļska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sahalīnas apgabalā, Iturupas salā (Kuriļu salas), 1800 iedzīvotāju (2014. g.), līdz 1946. g. - Sjana (Japānas sastāvā).

Avoti: Wi

Kuriļu   vietv.; nelok.

1. Kuriļu salas - vulkānisku salu arhipelāgs starp Kamčatkas pussalu un Hokaido salu, Krievijā, Sahalīnas apgabalā, atdala Ohotskas jūru no Klusā okeāna, kopējā platība - ~1170 kvadrātkilometru, kalnains reljefs, augstums - līdz 2339 m.

2. Kuriļu straume - aukstā straume Klusā okeāna ziemeļrietumos, plūst no ziemeļiem gar Kuriļu salu un Hokaido austrumu krastiem, sastopoties ar silto Kurosio straumi, rada virpuļveida riņķojumu un grimst, veidojot sākumu Klusā okeāna Ziemeļu straumei.

3. Kuriļu šaurumi - atrodas starp Kuriļu salām, savieno Ohotskas jūru ar Kluso okeānu, 26 šaurumi, gk. sedlienes starp vulkānu konusiem, platums - no 1,8 km līdz 55 km.

Avoti: LģE

Kūrīļu   vietv.; nelok.

1. Kūrīļu ezers - Kukris, Valkas novada Ērģemes pagastā, Turnas ezeru grupā.

Avoti: LD

Kuriļu-Kamčatkas   vietv.; nelok.

1. Kuriļu-Kamčatkas dziļvaga - atrodas Klusā okeāna rietumu daļā, lielākais dziļums - 10542 m zjl., trešā dziļākā dziļvaga pasaulē.

Avoti: LpA

kurināmais   siltumt.

1. Dabisks vai mākslīgs organiskas dabas materiāls, kuru sadedzinot, iegūst siltuma enerģiju.

Avoti: ZTV

kurināmierīce

1. Apkures ierīce.

kurināms   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> kurināt.

2. ar not. galotni. Tāds, kurā ko dedzina, lai iegūtu siltumu, siltuma enerģiju.

3. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Dabā atrodama vai mākslīgi iegūta viela, ko dedzina, lai iegūtu siltumu, siltuma enerģiju.

Avoti: LLVV

kurināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Dedzinot kurināmo, panākt, ka (krāsns, pavards, ugunskurs) silst, izstaro siltumu, gaismu.

// intrans. Dedzināt kurināmo, lai radītu siltumu, gaismu.

2. Rosināt (kādu) darbībai; kūdīt (kādu); censties izraisīt (piemēram, naidu, karu).

3. žarg. Ātri braukt.

4. žarg. Smēķēt.

Avoti: LLVV

kūrināt   apv.

1. Kurināt.

Avoti: ME

kurinātājs   -a, v.

1. Darītājs --> kurināt.

2. Speciālists, kas apgādā kurtuvi ar kurināmo, regulē un uzrauga apkurināšanas gaitu.

Avoti: LLVV

kurinātava   -as, s.

1. Telpa, celtne, kurā atrodas apkures ierīces.

Avoti: LLVV

kurināties   apv.

1. Kurināt (uguni pavardā, krāsnī); veikt ar kurināšanu saistītus darbus (sagatavot kurināmo).

Avoti: ĒiV

Kuringa   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Curinga"), Kalabrijas reģiona Katandzāro provincē, 6700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kurinis   apv.

1. Malkas daudzums, ko izlieto vienā reizē krāsns kurināšanai.

Avoti: KnG

kuriņš   -a, v.; apv.

1. Namiņš zivju žāvēšanai.

2. Krogus mājiņa tirgū.

Avoti: LLVV, ME

kūriņš   apv.

1. Uzbāzīgs cilvēks, kas cenšas ieņemt kāda vietu.

Avoti: ViV

Kūriņš   vietv.

1. Kiuriņš - ezers Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Lielais Kūriņa ezers— Lielais Kiuriņš.

Mazais Kūriņa ezers— Mazais Kiuriņš.

Avoti: LE1, La1

kūrions   novec.

1. Kūrijas galva senajā Romā.

Avoti: SV33

kuriozitāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dīvainība, ačgārnība; kuriozs fakts, kurioza parādība.

Avoti: SV99

kuriozs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saista uzmanību ar neparastumu (parasti ačgārnību); jocīgs, dīvains.

Avoti: LLVV

kuriozs   -a, v.

1. Tas, kas saista uzmanību ar neparastumu (parasti ačgārnību); tas, kas ir jocīgs, dīvains.

Avoti: LLVV

kuriozums   -a, v.; pareti.

1. Kuriozitate.

Avoti: LLVV

kuris   apv.

1. Kurmis.

Avoti: ME

kuris   apv.

1. Kurš.

Avoti: ME

kūris   -ra, v.; apv.

1. Liels murds reņģu zvejai.

2. Zivju sālītava jūrmalas ciemos.

Avoti: LLVV, KV

kūris   -ra, v.; apv.

1. Labības un pelavu guba, sadzīta pēc kulšanas.

Avoti: KV

kūriš   apv.

1. Tosts aicinot uz iedzeršanu.

Avoti: VV

Kuriša   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novada dienvidu daļā, Kanas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

Kurišhafs   vietv., novec.

1. Kuršu līcis.

Avoti: MIL

kurīt   apv., izsauk.

1. Lieto, lai pievērstu uzmanību kam redzamam.

Avoti: KiV

kurīt

1. apv. Kurināt.

2. žarg. Smēķēt.

Avoti: SLG

Kuritiba   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā (port. val. "Curitiba"), Kubatanas plato 908 m vjl., Paranas štata administratīvais centrs, 1797000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE, LpA

Kurjanišķu   vietv.; nelok.

1. Kurjanišķu ezers - Kirjaņiška, ezers Skrudalienas paugurainē, Daugavpils novada Salienas pagastā.

Avoti: LD, La1

Kurjanova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

2. Kurjanovas ezers - atrodas Mudavas (Veļikajas) zemienes Zilupes līdzenumā, Ciblas novada Līdumnieku pagastā, 111,4 m vjl., platība - 128 ha, garums - 1,6 km, lielākais platums - 1,2 km, lielākais dziļums - 5,8 m, 1 sala (0,2 ha), dibenā ~5 m biezs sapropeļa slānis, eitrofs, aizaugums - neliels.

Avoti: LC, LE1

Kurjanowo   vietv., poļu val., vēst.

1. Kurjanovas (Kurjanavas) muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Ciblas pagastā.

Avoti: KV

kurjatņiks   žarg.

1. Mazgabarīta dzīvoklis.

2. Sieviešu kompānija.

3. Kamera, kurā dzīvo notiesātie, kas pazaudējuši cieņu, tikuši izmantoti kā pasīvie pederasti.

4. Sieviešu cietums.

Avoti: SLG

kurjeris   novec.

1. Kurjers.

Avoti: LME

kurjerpasts

1. Īpašs diplomātiskais pasts, ko sūta ar kurjeru un ko nedrīkst pārbaudīt.

2. Pasta pakalpojumu veids, kas nodrošina sūtījumu piegādi adresātam ar kurjeru.

Avoti: LEV

kurjers   -a, v.

1. Persona, kas nogādā, parasti ko steidzamu, arī slepenu.

Diplomātiskais kurjers— ārlietu resora darbinieks, kas pārvadā diplomātisko pastu.

Avoti: LLVV

kurjervilciens   novec.

1. Ātrvilciens.

Avoti: KV

kurka   apv.

1. Korķis.

2. Tas, kas kurc; kurnētājs.

3. Tītaru mātīte.

Avoti: ME, SiV, TiA

Kurka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

kurkata   apv.

1. Mazi darba rati rati; čīkstoņa (no ratu ass).

Avoti: ME

Kurkiks   mit.

1. Kurkiks Džalali - armēņu eposā "Sasunas Dāvids" - brīnumains zirgs, varoņu palīgs un padomdevējs, kas kaujas laukā darbojās ar kājām kā ar kaujas vālēm un pūta no nāsīm liesmas.

Avoti: Mit

kurkins   apv.

1. Tītaru tēviņš.

Avoti: KiV

kurkļi   apv.

1. Varžu oliņas; kurcaimi.

Avoti: KV

kurkstēt   parasti 3. pers., kurkst, pag. kurkstēja; intrans.

1. Radīt īsas, paskarbas, parasti ritmiskas, balss skaņas (piemēram, par vardēm, krupjiem).

// apv. Rukšķēt.

2. Urkšķēt (par vēderu).

Avoti: LLVV, KiV

kurkstiens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> kurkstēt (1).

2. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> kurkstēt (2).

Avoti: LLVV

kurkstināt   apv.

1. Saka par gaiļa un citu putnu balss skaņām miegā vai pusmiegā.

Avoti: NeV

kurkstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> kurkstēt (1).

2. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> kurkstēt (2).

Avoti: LLVV

kurkšēt   parasti 3. pers., kurkš, pag. kurkšēja; intrans.

1. Kurkstēt (1).

2. Kurkstēt (2).

Avoti: LLVV

kurkšķēt   parasti 3. pers., kurkšķ, pag. kurkšķēja, intrans.

1. Kurkstēt (1).

2. Kurkstēt (2).

3. apv. Saka par dzērvju balss skaņām.

Avoti: LLVV, NeV

kurkšķis   žarg.

1. Koris.

Avoti: SLG

kurkt   parasti 3. pers., kurc, pag. kurca; intrans.

1. Kurkstēt (1).

2. apv. Ņerkstēt; rubināt.

3. apv. Rūkt.

Avoti: LLVV

kurkt   apv.

1. Kurtēt.

Avoti: ME

kurkties   apv.

1. Pāroties, apvaisloties (par cūkām).

Avoti: ME

kurkulēniņš

1. Dem. --> kurkulēns.

Avoti: LV93

kurkulēns   -a, v.

1. Abinieku (varžu, krupju) kāpurs.

Avoti: LLVV

kurkulis   -ļa, v.

1. Bezastaino abinieku kāpurs.

2. Pļāpa, pļāpātājs.

3. Kāds ēdiens, kviešu miltu klimpas.

Avoti: ZTV, ME

kurkulis   žarg.

1. Biogrāfija, dzīves gājums (latīņu "Curriculum vitae").

Avoti: SLG

kurkulītis

1. Dem. --> kurkulis 1.

Avoti: LV93

kurkuļi   vsk. kurkulis, -ļa, v.

1. Iznērsti ikri (piem., abiniekiem, zivīm) recekļainā apvalkā.

Avoti: LV87

kurkuma

1. Ingveraugu dzimtas lakstaugu ģints ("Curcuma"), kas sastopama Dienvidamerikā un Indijā.

Cedoārijas kurkuma— kurkumu suga ("Curcuma zedoaria").

Garā kurkuma— kurkumu suga ("Curcuma longa").

Mājas kurkuma— garā kurkuma.

2. Žāvēta un pulverī saberzta šī augu sakne, kas satur dzeltenu krāsvielu, ko lieto pārtikas produktu un audumu krāsošanai.

Avoti: LEV, TaE

kurkumi   apv.

1. Zivju ikri.

2. Raudzētas bērzu sulas.

3. Kurkumu zāles, kumeļpēdas ("Asarum").

4. Dzeltena, siekalām līdzīga masa uz pļavu stiebrzāles.

Avoti: ME

kurkumīns   med.

1. Dzeltens pigments, ko iegūst no kurkuma un lieto kā garšvielu, tinktūru kā indikatoru (sārmainā vidē kļūst brūna); pārtikas uzlabotājs E100, piemīt daudzpusīga labvēlīga ietekme uz veselību, var izraisīt ādas kairinājumu.

Avoti: TM, Wi, Zkp

kurkyns   apv., latg.

1. Tītaru tēviņš.

Avoti: TiA

kurķaks   žarg.

1. Virsjaka, pusmētelis.

Avoti: KZ

kurķe   apv.

1. Tītara mātīte.

2. hip. Krīklis ("Ana crecca").

Avoti: KiV, ME

kurķēt   apv.

1. Dzīt, gaiņāt.

2. Sagraut, sadauzīt ar kurķi (4).

Avoti: ME

kurķis   apv.

1. Varžu dīķis.

2. Pīpe, kas smēķējot kurc.

3. Vārpstas pie stellēm.

4. Koka āmurs pāļu dzīšanai.

Avoti: ME

Kurlais   vietv.; nelok.

1. Kurlais ezers - Idaņa, ezers Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LD, La1

Kurland   vietv., vācu val.

1. Kurzeme.

Avoti: FV

kūrlāt   apv.

1. Saka par dzērves balss skaņām.

Avoti: NeV

kurlausis   apv.

1. Nedzirdīgs, pakurls cilvēks.

Avoti: SiV, ViV

kurlausīte   apv.

1. Parastā mušmire.

Avoti: ME

kurlene   apv.

1. Kapmirte.

Avoti: ME

kurlība   apv.

1. Kurlums.

Avoti: KV

kurliks   apv.

1. Ķīris ("Larus"), kaiju apakšdzimtas ģints.

Mazais kurliks— mazais ķīris ("Larus minutus").

2. Lielais ķīris ("Larus ridibundus").

Avoti: KV, ME

kurlinovieši

1. Dagdas novada Asūnes pagasta apdzīvotās vietas "Kurlinova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kurliņupe   vietv.

1. Piejūras zemienes Vidzemes piekrastes upe Limbažu novada Viļķenes pagastā un Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā, ietek Rīgas līcī pie Rankuļraga, garums - 10 km, kritums - 8,7 m; Oltūža.

Avoti: LD

kurlis   apv.

1. Kurls cilvēks.

Avoti: LV93

kurlmēmība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Kurlmēmums.

Avoti: LLVV

kurlmēms   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir iedzimts vai agrā bērnībā iegūts kurlums un tā izraisīts runas trūkums.

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, kam ir iedzimts vai agrā bērnībā iegūts kurlums un tā izraisīts runas trūkums.

Avoti: LLVV

kurlmēmums   -a, v.; parasti vsk.

1. Iedzimts vai agrā bērnībā iegūts kurlums un tā izraisīts runas trūkums.

Avoti: LLVV

kurlops   apv.

1. Vientiesīgs, muļķīgs cilvēks.

Avoti: ME

Kurloviči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

kurls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam trūkst dzirdes vai tā ir ļoti pasliktinājusies (par cilvēkiem).

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, kas nedzird vai ļoti slikti dzird.

2. Tāds, kas nevēlas ko dzirdēt, uzklausīt.

Avoti: LLVV

Kurludufuši   vietv.

1. Pilsēta Maldīvijas ziemeļu daļā, Matiuru provinces administratīvais centrs, 7000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PuA, LpA

kurlums   -a, v.; parasti vsk.

1. Dzirdes trūkums vai tās pasliktināšanās tā, ka runas valodas uztvere nav iespējama.

2. Nevēlēšanās ko dzirdēt, uzklausīt.

Avoti: LLVV

kūrlūzis   apv.

1. Panīcis cilvēks.

Avoti: ME

kurļaks   apv.

1. Iebūvietis, mazmājnieks, 3-15 pūrvietu lielas saimniecības īpašnieks.

Avoti: ME

Kurļinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

Avoti: LC

Kurļova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vladimiras apgabalā, 6400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kurļukšāt   apv.

1. Pusklibam staigāt.

Avoti: ME

Kurma   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

2. Kurmas ezeri - atrodas Latgales augstienē, Ludzas novada Pildas pagastā; Kurma ezeri.

Lielais Kurmas ezers— atrodas 143,9 m vjl., platība - 83,8 ha, garums - 2,1 km, platums - 0,7 km, lielākais dziļums - 6,4 m.

Mazais Kurmas ezers— atrodas 143,5 m vjl., platība - 59,8 ha, garums - 1,7 km, platums - 0,6 km, lielākais dziļums - 9,4 m.

Avoti: LC, LD

Kūrma   vietv.

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Kurma" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Kūrma   mit.

1. Indiešu mitoloģijā - bruņurupucis, dieva Višnu otrā avatāra (inkarnācija), kas balstīja uz savas muguras Mandaras kalnu okeāna sakulšanas laikā, ko sarīkoja devas un asuras.

Avoti: PmV

Kurmahlen   vietv., vēst.

1. Kuldīgas novada Kurmāles pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Kurmāles muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kurmāles pagastā.

Avoti: LPag

kūrmāja   -as, s.

1. Sabiedriska ēka (sanāksmēm, koncertiem u. tml.) kūrortā.

Avoti: LLVV

kurmalas   apv.

1. Platas ragavas ar atzveltni; kurmankas.

Avoti: MiV

Kurmale   vietv.

1. Kuldīgas novada apdzīvotās vietas "Kurmāle" nosaukuma variants.

Avoti: LPag

Kurmāle   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novadā 5 km no Kuldīgas.

2. Kurmāles pagasts - pagasts Kuldīgas novadā ar administratīvo centru Vilgālē, robežojas ar Kuldīgas pilsētu un Pelču, Snēpeles, Turlavas, Gudenieku, Īvandes un Padures pagastu; bijušie nosaukumi: Kūrmales pagasts, vāciski - Kurmahlen, krieviski - Kurmaļenskaja.

Kurmāles pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauts viss pirmskara Planicas pagasts un daļa Turlavas pagasta teritorijas.

3. Kurmāles pauguraine - dabas apvidus Rietumkursas augstienes ziemeļu daļā, platība - 52000 ha, garums ziemeļu dienvidu virzienā - 30 km, platums - 24 km, ziemeļrietumos robežojas ar Piejūras zemienes Piemares līdzenumu, ziemeļos - ar Kursas zemienes Ugāles līdzenumu, austrumos - ar Pieventas līdzenumu, dienvidos plašs pazeminājums to atdala no Bandavas pauguraines, dienvidrietumos - ar Apriķu līdzenumu.

4. Kurmāles pilskalns - atrodas Kuldīgas novada Kurmāles pagastā, ~4 km uz rietumiem no Kuldīgas, ~5 m augsts zemes izvirzījums starp 2 gravām Meņģupītes labajā krastā, kura apliec pilskalnu no 3 pusēm, plakums - ovāls ~35 x 20 m.

Avoti: LPag, LC, LE1

Kūrmale   vietv., vēst.

1. Kuldīgas novada apdzīvotās vietas "Kurmāle" bijušais nosaukums.

2. Kūrmales pagasts - Kuldīgas novada Kurmāles pagasta bijušais nosaukums.

Avoti: LPag

Kurmalen   vietv.

1. Kuldīgas novada apdzīvotās vietas "Kurmāle" nosaukuma variants, kas minēts 1383. g. dokumentos.

Avoti: LPag

kurmālnieki

1. Kuldīgas novada Kurmāles pagasta apdzīvotās vietas "Kurmāle" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kurmaļenskaja   vietv., vēst.

1. Kuldīgas novada Kurmāles pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kurmana   apv.

1. Platas ragavas ar atzveltni.

Avoti: ME

kurmanas   apv.

1. Platas ragavas ar atzveltni; kurmankas.

Avoti: MiV

kurmanci

1. Kurdu valodas dialekts.

kurmānieši

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Kurma" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kurmanieši

1. Vecumnieku novada Kurmenes pagasta apdzīvotās vietas "Kurmene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kurmankas   apv.

1. Platas ragavas ar atzveltni.

Avoti: MiV

kurmāt   apv.

1. Tūļāties.

Avoti: ME

Kurmen   vietv., vēst.

1. Vecumnieku novada Kurmenes pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Kurmenes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Kurmenes pagastā.

Avoti: LPag

Kurmene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Vecumnieku novadā (līdz 2009. g. - Aizkraukles rajonā) 47 km no Aizkraukles, izveidojusies bijušās muižas "Kurmen" teritorijā, pagasta centrs.

2. Kurmenes pagasts - pagasts Vecumnieku novadā, robežojas ar Skaistkalnes, Bārbeles un Valles pagastu, kā arī ar Neretas novadu un Lietuvu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kurmen, krieviski - Kurmenskaja.

Kurmenes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Taurkalnes un Skaistkalne pagasta teritorijas, kā arī nelielu daļu bijušā Bārbeles pagasta platības, savukārt daļa pirmskara Kurmenes pagasta teritorijas pievienota tagadējam Mazzalves pagastam.

Avoti: LPag, LC, LE1

kurmenieši

1. Vecumnieku novada Kurmenes pagasta apdzīvotās vietas "Kurmene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kurmenskaja   vietv., vēst.

1. Vecumnieku novada Kurmenes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kurmēr   apv.

1. Gandrīz, apmēram; kaut cik.

Avoti: ME

kurmērējs   apv.

1. Aptuvens.

Avoti: ME

kurmērība   apv.

1. Tuvinājums.

Avoti: ME

kurmērt   apv.

1. Gandrīz, apmēram; kaut cik.

Avoti: NeV

kurmet   apv.

1. Gandrīz, apmēram; kaut cik.

Avoti: NeV

kurmēt   apv.

1. Gandrīz, apmēram; kaut cik.

Avoti: NeV

kurmetām   apv.

1. Gandrīz, apmēram; kaut cik.

Avoti: NeV

kurmetiņ   apv.

1. Gandrīz, apmēram; kaut cik.

Avoti: ME

kurmī   novec.

1. Cieši kopā, barā.

Sadzīt lopus kurmī— panākt, ka ganāmpulks saspiežas cieši kopā.

Avoti: KV

Kūrmi   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Kurmi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kurmi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

3. Gulbenes novada Lejasciema pagasta apdzīvotās vietas "Sinole" daļa.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LC

kurmieši

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Kurma" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kurmiņa   apv.

1. Pūlis, bars.

Avoti: ME

kurmis   -mja, v.

1. dsk. Zīdītāju klases kukaiņēdāju kārtas dzimta ("Talpidae"), 12-18 ģ., 19-31 s., Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

2. Šīs dzimtas suga ("Talpa europaea"), neliels, pelēcīgi melns dzīvnieks, kas dzīvo augsnē un kam ir raksturīgs masīvs ķermenis un lāpstveida priekškājas; Eiropas kurmis.

Kurmja rakums— augsnes kaudzīte, ko, rokot eju, kurmis izmet virs zemes.

Kurmja cēlums— kurmja rakums.

3. sar. Labi nomaskējies ienaidnieka spiegs.

4. sar. Bezbiļetnieks.

Avoti: LLVV, LE1, JV

kurmis   apv.

1. Bars, pūlis; kamols.

Avoti: ME

Kurmīšupīte   vietv.

1. Kamaldas lbā krasta pieteka Smiltenes novada Bilskas pagastā, garums - ~9 km.

Avoti: LE1, La1, LPag

kurmītis

1. Dem. --> kurmis.

Avoti: LV93

kurmjāda   -as, s.

1. Kurmja āda (parasti kažokāda).

Avoti: LLVV

kurmjala   -as, s.

1. Augsnē izveidots kurmja alai līdzīgs kanāls (drenāžai).

Avoti: LLVV

kurmjarkls   -a, v.

1. Arkls kurmjalu veidošanai.

Avoti: LLVV

Kurmji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

kurmjķirzaka   zool.

1. Ajolots.

Avoti: IZ-31-90

kurmjsomaiņi   lat.

1. Zīdītāju klases somaiņu kārtas dzimta ("Notoryctidae"), mīt augsnes alās.

Avoti: PDE

kurmjveidīgie

1. Kukaiņēdāju kārtas dzimta, sīki zvēriņi (ķermeņa garums - 5-23 cm, masa - 9-170 g), kas mīt augsnē pašraktās alās, 22 s., Latvijā 1 s.

Avoti: PDE

kurmkasis   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: ME

kurmkausis   apv.

1. Kurmja rakums.

Avoti: Sin

kurmols   apv.

1. Meža bišu šūnu kopa.

Avoti: ME

kurms   apv.

1. Bars, pūlis; kaudze, guba; kamols.

Avoti: ME

kurmucis   apv.

1. Dzīva, panīkusi, kropla, no aukstumma vai slimības čokurā sarāvusies būtne.

Avoti: ME, VeAT

kurmucis   apv.

1. Kamols, gabals, pika, kunkulis.

Avoti: ME

kurmulēt   apv.

1. Pārvietoties lēnām (kā kurmis).

Avoti: ME

kurmulis   apv.

1. Pūlis, masa, bars.

2. Neliela daļa no kādas nevērtīgas lietas.

Avoti: SiV

kurmulis   apv.

1. Panīkusi, kroplīga, vecuma vai slimības dēļ salīkusi dzīva būtne.

2. Nederīgs maza auguma cilvēks.

Avoti: SiV

kurmulis   apv.

1. Kurmis.

Avoti: ME

kurmuls   apv.

1. Kurmis.

Avoti: TiA

kurmuļot   apv.

1. Lēnām kustēties, niekoties.

Avoti: ME

kurmuļoties   apv.

1. Niekoties, lēnām kustēties, ķepuroties.

Avoti: ME

Kurna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Balvu novadā 5 km no Balviem, izveidojusies bijušās Balvu muižas "Bolowsk" teritorijā, Kubulu pagasta administratīvais centrs.

2. Bolupes labā krasta pieteka Balvu novadā, garums - 26 km, kritums - 22 m.

Avoti: LPag, LC, LE1, La1

Kurnalina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

Avoti: LC

Kurnaļina   vietv.

1. Ludzas novada Ņukšu pagasta apdzīvotās vietas "Kurnalina" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kūrnams   novec.

1. Kūrmāja, kūrvieta.

Avoti: LV93

kurnas   apv.

1. Ņurdoņa, kurnoņa.

Avoti: ME

kurne   apv.

1. Zvejas tīkla veids.

Avoti: ME

kurne   apv.

1. Kurmis.

Avoti: ME

Kurnetesauda   vietv.

1. Kurnetesaudas kalns - augstākā virsotne Libāna grēdā ("Qurnet es Sauda"), Libānas ziemeļos, augstums - 3083 m, kaļķakmeņi, rietumos - terasveida nogāzes.

Avoti: PZT

kurnēt   kurnu, kurni, kurn, pag. kurnēju; intrans.

1. Izteikt neapmierinātību, protestu.

// trans.

Avoti: LLVV

kurnētājs   apv.

1. Cilvēks, kas vienmēr ar kaut ko ir nemierā.

Avoti: KnV

kurnieši

1. Balvu novada Kubuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kurna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kurnīgs   apv.

1. Saīdzis.

Avoti: ME

kurnis   apv.

1. Kašķīgs, saīdzis.

Avoti: ME

kurnis   apv.

1. Kurmis.

Avoti: ME

kurnis   žarg.

1. Dzēriens, kas sastāv no 0,5 l alus un 50 ml balzama.

Avoti: NeV

kurnoņa   apv.

1. Ņurdoņa, neapmierinātība.

Avoti: ME

kurns   apv.

1. Kurls, nedzirdīgs.

Avoti: ME

Kurns   mit.

1. Nivhu (Sahalīnas ziemeļi) mitoloģijā - Visuma saimnieks, kurš radījis zemi, upes un mežus, apbraukājot Visumu briežu pajūgā.

Avoti: Mit

kurņāties   apv.

1. Rakņāties.

Avoti: MiV

Kurņika   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 7400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1395. g.

Avoti: Wi

kuronismi   novec.

1. Latviešu vārdi, kuros sastopami ar normālo latviešu skaņu attīstības pakāpi nesaskanīgi elementi, kas savukārt saskan ar kuršu valodas skaņām, piem., dzintars, kaķis, leitis.

Avoti: LE

kuroreiz   apst.

1. Kuru reizi.

Avoti: LLVV

kurorofi

1. Džukuni - tauta Nigērijā.

Avoti: PZT

kurortologs   -a, v.

1. Kurortoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

kurortoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Medicīnas nozare, kas pētī dabisko dziedniecisko faktoru ārstnieciskās īpašības, to iedarbību uz cilvēka organismu un izmantošanu slimību ārstēšanā un profilaksē.

Avoti: LLVV

kurortoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kurortoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kūrortpilsēta   -as, s.

1. Pilsēta, kurā ir kūrorts.

Avoti: LLVV

kūrortpoliklīnika   -as, s.

1. Specializēta poliklīnika kūrortā.

Avoti: LLVV

kūrorts   -a, v.

1. Apvidus, kur ir dabiski dziedniecības faktori (klimats, minerālavoti, dūņas u. tml.) un kur uzceltas ārstniecības iestādes.

Kūrortu meži— meži (ap kūrortiem) ar veselības aizsardzības un dziedniecības nozīmi.

Avoti: LLVV

kurorts

1. novec. Kūrorts.

2. žarg. Soda izolators.

Avoti: KZ

kūrortterapija   -as, s.; parasti vsk.

1. Kūrorta apstākļu izmantošana slimību ārstēšanā un profilaksē.

Avoti: LLVV

kūrortviesnīca

1. Tūristu mītne ar viesnīcai raksturīgo infrastruktūru, kur sniedz ārstēšanas, rehabilitācijas vai rekreācijas pakalpojumus, parasti iekārtotas apvidos ar dabiskiem dziedniecības faktoriem (labvēlīgs klimats, ārstnieciskās dūņas, minerālūdeņi) vai arī vietās, kur ir izveidota atbilstīga infrastruktūra.

Avoti: TvV

Kurosio   vietv.

1. Kurosio straume - silto straumju sistēma Klusajā okeānā ("Kuro-Shio"), pie Japānas dienvidu un austrumu krastiem, no Austrumķīnas jūras izplūstošās Ziemeļpasātu straumes turpinājums, platums ~170 km, dziļums - līdz 700 m, ātrums - ~6 km/h, ziemeļu daļā - 1-2 km/h.

Avoti: PZT

kurosivo   novec.

1. Silta jūras strāva Klusajā okeānā, kura apskalo dažādas japāņu salas.

Avoti: SV33

kuross

1. Kaila jaunekļa attēlojums Senās Grieķijas arhaiskā laika tēlniecībā (7.-6. gs. pr. m. ē.).

Avoti: MtV

Kurovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, Ņerskas krastos, 21400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

kurp   apst.

1. jautājuma teikumos. Norāda uz nezināmu, nenoteiktu, arī vēl neminētu vietu, uz kuru kas virzās un par kuru izteikts jautājums.

2. savienojumā ar verba personas formu, tā divdabi ar izskaņu "-dams" un "lai". Norāda uz kā virzības vietas pieļāvumu.

// parasti savienojumā ar verba nenoteiksmi. Norāda uz vietu, ar kuru saistīta verbā nosauktā virzība.

3. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz subjekta attieksmi starp tiem.

4. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

5. saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz objekta attieksmi starp tiem.

6. saikļa nozīmē; pareti. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas parasti konkretizē šajā teikuma komponentā minēto apstākļu vārdu, un vienlaikus norāda uz vietas attieksmi starp tiem.

Avoti: LLVV

kurpe   apv.

1. Būvniecībā dzelzs čaula, kas uzmaukta koka vai dzelzs konstrukcijas apakšējai, parasti uz mūra atbalstāmai daļai, lai aizsargātu to no bojājumiem vai sadalītu tās spiedienu vienmērīgi uz plašāka laukuma.

2. Metāla uzmava ar āķi galā (ilkss piekabināšanai pie ratiem).

3. vsk. Kurpes.

Dzeguzes kurpe— ilggadīgs viendīgļlapju augs orhideju dzimtā ar 3-4 eliptiskām gaišzaļām lapām un 1 vai 2, retāk arī 3 un 4 skaistiem ziediem, kuros citrondzeltenā apakšējā ziedlapiņa (lūpa) izveido koka tupelei līdzīgu kurpīti.

Avoti: KV, ViV, LLVV

kurpene   apv.

1. Kurpīte ("Aconitum").

Avoti: Aug2

Kurpeniškas   vietv.

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Kurpenišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kurpeniški   vietv.

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Kurpenišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kurpeniškys   vietv.

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Kurpenišķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Kurpenišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Maļinovas pagastā.

Avoti: LC

kurpenīte   novec.

1. Kurpīte (2).

Avoti: LLx

kurpes   -pju, vsk. kurpe, -es, s.

1. Apavi, kas izgatavoti no stingra materiāla (piemēram, ādas) ar papēžiem un cietām zolēm un ietērpj pēdu ne augstāk par potīti.

Baleta kurpes— speciāli baletdejotāju apavi ar cietu purngalu; baletkurpes.

Naglu kurpes— speciāli sportistu apavi ar naglām, kas iestiprinātas zolē ar aso galu uz ārpusi.

2. tehn. Detaļas, kurās kas balstās.

Avoti: LLVV

kurpēt   apv.

1. Kurtēt.

Avoti: ME

kurpinieki

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Kurpinieki" iedzīvotāji.

2. dsk. Kurpinieks.

Avoti: V1

kurpinieks   apv.

1. Kurpnieks.

2. vsk. Kurpinieki.

Avoti: KiV

Kūrpinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Rikavas pagastā.

2. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Kurpnieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kurpiņ   apv.

1. Kurp, uz kurieni.

Avoti: ME

kurpiņa   apv.

1. Kurpīte ("Aconitum").

Avoti: Aug2

kurpiņīki

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Kurpinieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kurpis   apv.

1. Cietpienes ("Crepis").

Avoti: Aug2

kurpīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> kurpe.

2. dsk. Gundegu dzimtas ģints ("Aconitum"), daudzgadīgs indīgs lakstaugs ar zarainu stumbru, staraini šķeltām lapām, parasti zili violetiem, ziediem ķekaros; ziemeļu puslodē, ~300 s., Latvijā 2 sugas.

Divkrāsu kurpīte— kurpīšu suga ("Aconitum x cammarum").

Dzeltenā kurpīte— kurpīšu suga ("Aconitum lasiostomum").

Henrija kurpīte— kurpīšu suga ("Aconitum henryi").

Kārmaikla kurpīte— kurpīšu suga ("Aconitum carmichaelii").

Lamarka kurpīte— kurpīšu suga ("Aconitum lamarckii").

Zilā kurpīte— kurpīšu suga ("Aconitum napellus").

3. apv. Tīruma zilausis ("Delphinium consolida").

Avoti: LLVV, DaE, Aug2

kurpītes   apv.

1. Kurpīte ("Aconitum").

2. Zilā kurpīte ("Aconitum napellus").

3. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

4. Tīruma zilausis ("Delphinium consolida").

Avoti: Aug2

kurpjknābis   biol.

1. Reti sastopams un neparasts putns ("Balaeniceps rex", angliski saukts "Shoebill"), ar savu masīvo knābi tas izskatās līdzīgs mītiskajam putnam dodo, pelikānam vai stārķim, mīt purvainos mežos Āfrikas vidienē, tā pastāvēšana apdraudēta, tiek uzskatīts, ka savvaļā dzīvo tikai 5000-8000 indivīdu; vaļgalvis.

Avoti: delf-07.01.2014

kurpniecība   novec.

1. Īpaša amatniecības nozare, kas pagatavo apavus.

Avoti: KV

Kurpnieka   vietv.; nelok.

1. Kurpnieka ezers - Ķiruma ezers Burtnieku novada Vecates pagastā.

Avoti: LD

Kurpnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

2. Kurpnieku sala - neliela akumulatīva sala Daugavas lejtecē, iekšējās deltas paplašinājumā, lejpus Kundziņsalas, garums - 0,9 km, platums - 0,3 km, augstums - līdz 2,5 m, lielākajā daļā - līdz 1 m, neapdzīvota, purvaina, apaugusi ar krūmiem un niedrām.

Avoti: LC, LD

kurpnieki

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Kurpinieki" iedzīvotāji.

2. Ventspils novada Užavas pagasta apdzīvotās vietas "Kurpnieki" iedzīvotāji.

3. dsk. Kurpnieks.

Avoti: V1

kurpniekmeistars   -a, v.

1. Kurpnieka amata meistars.

Avoti: LLVV

kurpnieks   -a, v.

1. Amatnieks, kas gatavo vai labo apavus.

2. dsk., v. Spēle, kurā starp dalībniekiem un centrālo personu noris dialogs, pēc kura tā nomet nūju un visi mainās vietām.

Iet kurpniekos— spēlēt šādu spēli.

3. vsk. Kurpnieki.

Avoti: LLVV

kurpniekzellis   apv.

1. Kurpnieka māceklis.

Avoti: ViV

Kurpnīki   vietv.

1. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Kurpnieki" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Kūrpinīki" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

kurppuķe   apv.

1. Kurpīte ("Aconitum").

Avoti: Aug2

kurpretī   saiklis

1. Saista divus relatīvi patstāvīgus salikta teikuma komponentus; turpretī, turpretim.

Avoti: LLVV

kurpretim   saiklis

1. Saista divus relatīvi patstāvīgus salikta teikuma komponentus; turpretī, turpretim.

Avoti: LLVV

kurpu   apv.

1. Kurp.

Avoti: ME

kurpus   apv.

1. Lieto, jautājot par atrašanos vienā vai otrā pusē (kam).

Avoti: ĒiV

kurradi   apv.

1. Velna.

Avoti: ZrvI

kurrata   ig.

1. Velns.

Avoti: ĒiV

kurratas   žarg.

1. Igauņi.

Avoti: Žrg

kurratāt   apv.

1. Runāt igauņu valodā; runāt, bieži lietojot vārdu "kurrata".

Avoti: ĒiV

kurrats   sar.

1. Igaunis.

2. Velns.

Avoti: SLG

kurreiz   apv.

1. Ikreiz; katru reizi.

Avoti: ĒiV

kurreizējs   apv.

1. Katrreizējs, ikreizējs.

Avoti: ME

kurs   apv., pron.

1. Ievada jautājuma teikumu, jautājot par dzīvām būtnēm, priekšmetiem; kurš.

2. Izsaka nenoteiktu nozīmi, norāda gan uz personu, gan uz priekšmetu.

3. Saista virsteikumu ar apzīmētāja palīgteikumu.

Avoti: KiV

kurs   apv.

1. Kurināmā vieta senajā virtuvē.

2. Vienas malkas porcijas sadegšana krāsnī.

3. Kurināmais.

4. Pavards, uguns.

Avoti: ME

kūrs   -a, v.

1. vsk. Kūri.

2. Zivju metamais tīkls; kūris.

Avoti: LLVV, TlV

kursa   apv.

1. Turza.

Avoti: ME

Kursa   vietv.

1. Poētisks Kurzemes nosaukums, kuru lieto gk. runājot par vēlā dzelzs laikmeta kuršu apdzīvotajām zemēm, kas aptvēra daļu tagadējās Lietuvas teritorijas, un viduslaiku Kurzemi.

2. Miera Kursa - 13. gs. krustnešu dots nosaukums apgabalam, kas aptvēra teritoriju starp Popi, Puzi, Ugāli un Rīgas līci, kā arī Abavas baseinu un Tukuma novadu, ar latīņu nosaukumiem ("Vredecuronia, Vredecuren") minēta 1253. g. Kurzemes dalīšanas līgumos, domājams, ka nosaukums radies pēc 1230. g., kad 9 Vanemas zemes novadi noslēdza miera līgumu ar Rīgas Domkapitulu, rāti un Zobenbrāļu ordeni.

3. ģeol. Kursas svīta - augšdevona Famenas stāva stratigrāfiskā vienība Latvijas dienvidrietumu daļā, biezums - 18-23 m, atsegumi Tebras, Ventas, Imulas, Amulas, Svitenes krastos, par tipveida griezumu pieņemts Sniķeres urbuma intervāls 99-117 m dziļumā.

4. Kursas zemiene - dabas rajons Rietumlatvijā, platība - 271200 ha, garums ziemeļu dienvidu virzienā - 90 km, platums - no 48 km ziemeļu daļā līdz 16 km dienvidu daļā, iedala 2 dabas apvidos - Ugāles līdzenumā un Pieventas līdzenumā.

Kursas Staburags— Kauķa kalns Kandavas novada Matkules pagastā.

Avoti: LE1

kursacnieki

1. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Kursakas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kursakciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Lībagu pagastā.

Avoti: LC

kursaķ   žarg.

1. Runāt zagļu žargonā, argo.

Avoti: KZ

kursants   -a, v.,

1. Cilvēks, kas mācās kursos.

2. v. Militāras vidējās speciālās mācību iestādes audzēknis.

3. v. Jūrskolas audzēknis.

Avoti: LLVV

kursabiedrs   -a, v.

1. Cilvēks, ar kuru kopā (kāds) mācās vai ir mācījies vienā un tajā pašā kursā; kursa biedrs.

Kūrseiši   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Kurtiši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kursenieki

1. Latviešu etnogrāfiska grupa, kas dzīvoja Kuršu kāpās un Klaipēdas apkaimē tagadējā Lietuvā.

Kursenieku valoda— reģionāls latviešu valodas paveids, ko runāja latviešu izceļotāju pēcteči Kuršu kāpās (tagadējā Lietuvā un Krievijā).

2. Kultūrvēsturiskā apgabala Kursa jeb Kurzeme (Ventspils, Liepājas, Talsu, Kuldīgas, Tukuma, Saldus rajonu) iedzīvotāji.

Avoti: KV, VsV, V1

kursēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Veikt regulārus braucienus, reisus (pa noteiktu maršrutu) - par transportlīdzekļiem.

Avoti: LLVV

kursi

1. Īslaicīgs lekciju cikls, kurā sistemātiski izklāsta kādas zinātnes, ražošanas nozares vai praktiskas disciplīnas pamatus, māca valodas.

2. Īpaša mācību iestāde.

Avoti: SV99

kursi   apv.

1. Kurši.

Avoti: ME

Kursi   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cursi"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 4230 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kursieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

kursieši

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Kursīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kursiķis   žarg.

1. Kursa darbs.

Avoti: SLG

kursinieki   apv.

1. Kursenieki.

Avoti: ME

kursiņš   apv.

1. Alkšņa mizas turza ogu lasīšanai.

Avoti: ME

kursisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Raksturīgs kuršu valodai, saistīts ar to; raksturīgs kuršiem.

Kursiskās izloksnes— latviešu valodas izloksnes, kurās ir kuršu valodas iezīmes.

Avoti: LLVV

kursisku   apv.

1. Kursisks.

Avoti: ME

kursisms   -a, v.; val.

1. Aizguvums no kuršu valodas.

Avoti: LLVV

kursiste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. vēst. Augstāko sieviešu kursu audzēkne Krievijā (līdz 1917. g.).

2. Kursu audzēkne, kursu klausītāja.

Avoti: SV99

kursists   -a, v.

1. novec. Kursants - kursu audzēknis, kursu klausītājs.

Avoti: LLVV

Kursīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Limbažu novada Skultes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (lielciems) Saldus novadā 22 km no Saldus, izveidojusies bijušās muižas "Kursiten" teritorijā, pagasta centrs.

4. Kursīšu pagasts - pagasts Saldus novadā, robežojas ar Novadnieku, Zvārdes, Rubas, Ezeres, Zaņas un Pampāļu pagastu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kursiten, krieviski - Kursitenskaja.

Kursīšu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Novadnieku pagastā.

5. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Kurtiši" nosaukuma variants.

6. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kursīši" nosaukuma variants.

7. Ceļa Kūrsīši - Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Ceļa Kurtiši" nosaukuma variants.

8. Meža Kūrsīši - Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Meža Kurtiši" nosaukuma variants.

9. Lielie Kūrsīši - Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Lielkursīši" nosaukuma variants.

Lelī Kūrsīši— Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Lielkursīši" nosaukums latgaliski.

10. Mazie Kūrsīši - apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Mozī Kūrsīši— Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Kūrsīši" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kursīšnieki

1. Saldus novada Kursīšu pagasta apdzīvotās vietas "Kursīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kursiten   vietv., vēst., vācu val.

1. Saldus novada Kursīšu pagasta bijušais nosaukums.

2. Kursīši.

3. Kursīšu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Kursīšu pagastā.

Avoti: LPag, FV

Kursitenskaja   vietv., vēst.

1. Saldus novada Kursīšu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

kursivēt

1. Lietot slīpus iespieduma burtus; kādu teksta daļu izcelt ar slīpiem iespieduma burtiem.

Avoti: SV99

kursīvs   -a, v.; poligr.

1. Slīps (uz labo pusi) tipogrāfisks raksts; slīps (uz labo pusi) burts.

Avoti: LLVV

kursīvs   -ais; s. -a, -ā; poligr.

1. Saistīts ar kursīvu 1, tam raksturīgs.

2. Ātrraksta veids latīņu un grieķu rakstībā.

Avoti: LLVV

Kurska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, apgabala administratīvais centrs, 431200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Kurskas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas rietumu daļā, platība - 29800 kvadrātkilometru, 1155000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: LpA, PuA

kursls   apv.

1. Kurls.

Avoti: KiV

kursma   apv.

1. Kurināmā daudzums, kas vienā reizē piepilda kurtuvi.

Avoti: LV93

kursme   apv.

1. Kursma - kurināmā daudzums, kas vienā reizē piepilda krāsni.

Avoti: ME

kursmis   apv.

1. Kursma - kurināmā daudzums, kas vienā reizē piepilda krāsni.

Avoti: ME

kursms   apv.

1. Kursma - kurināmā daudzums, kas vienā reizē piepilda krāsni.

Avoti: ME

kursogrāfs   -a, v.; jūrn.

1. Navigācijas aparāts, kas automātiski atzīmē kuģa kursu un žirokompasa rādījumus.

Avoti: LLVV

kursorbumba   inf.

1. Ievadierīce, ar kuru displeja ekrānā pārvieto kursoru, grozot šajā ierīcē iebūvētu lodveida manipulatoru.

Avoti: ZTV

kursors   inf.

1. Pārvietojams simbols, kas displeja ekrānā rāda, kurā vietā parādīsies ievadāmā zīme.

2. Zīmulim vai pildspalvai līdzīga ierīce, ko izmanto grafikas planšetēs.

Avoti: ZTV

kursorsvira   inf.

1. Kursora pozicionēšanas ierīce, kas dod iespēju lietotājam pārvietot kursoru displeja ekrānā, kustinot vertikālu stienīti. Sk. arī kursorbumba.

Avoti: ZTV

kursortaustiņi   inf.

1. Taustiņi, ar kuriem pa displeja ekrānu pārvieto kursoru; bulttaustiņi un paplašinātās tastatūras taustiņi: sākumvietas taustiņš, beigvietas taustiņš, tabulēšanas taustiņš, augšupšķiršanas taustiņš un lejupšķiršanas taustiņš.

Avoti: ZTV

kursprogrammatūra   inf.

1. Programmatūra, kas paredzēta izglītošanās vai mācību procesa datorizācijai.

Avoti: D3

kurss   -a, v.

1. Kustības virziens (transportlīdzeklim); leņķis starp transportlīdzekļa garenisko asi un meridiānu.

Izlīdzināt kursu— ievadīt transportlīdzekli paredzētajā kursā, parasti pēc novirzīšanās no tā.

Īstais kurss— leņķis pie kompasa rozes centra, skaitot (pulksteņa rādītāju kustības virzienā) no īstā meridiāna ziemeļu gala līdz peldlīdzekļa diametrālajai plaknei - no 0 līdz 360 grādiem.

// pārn. Došanās virziens (cilvēkiem vai dzīvniekiem).

2. Virziens politikā.

3. Mācību pakāpe (augstākajā mācību iestādē, vidējā speciālajā mācību iestādē).

Kursa darbs— augstāko mācību iestāžu studenta vai vidējo speciālo mācību iestāžu audzēkņa patstāvīgi uzrakstīts darbs izvēlētajā specialitātē (beidzot attiecīgo mācību pakāpi).

Kursa projekts— augstāko mācību iestāžu studenta vai vidējo speciālo mācību iestāžu audzēkņa patstāvīgi izstrādāts darbs (beidzot attiecīgo mācību pakāpi), kas sastāv no rasējumiem un aprēķiniem.

4. Kādas zinātņu nozares vai atsevišķu tās daļu sistemātisks izklāsts (piemēram, augstākajā mācību iestādē).

5. Zināšanu kopums, ko apgūst kādā mācību iestādē.

6. dsk. Apmācības cikls kvalifikācijas celšanai, amata, kādu iemaņu apgūšanai.

7. med. Ārstniecības procedūras, medikamenta lietošanas cikls.

8. Nacionālās naudas vienības cena, kas izteikta citu valstu naudas vienībās.

9. Cena, par kādu tiek pārdotas akcijas, obligācijas un citi vērtspapīri kredītu finanšu tirgos.

10. vēst. Vērtspapīru cena, ko nosaka speciāli valsts normatīvie akti (Padomju Savienībā).

Avoti: LLVV, JūVM

kurstīt   apv.

1. Vairākkārt kurt.

Avoti: ViV

kurst   apv.

1. Aprimt, izbeigt.

Avoti: ME

kursts   apv.

1. Meža pudurītis.

Avoti: ZrvI

kursuls   apv.

1. No dēļiem gatavots grozs grants vešanai.

Avoti: ME

kurš   vietn., -a, v.

1. jaut. vietn. Norāda uz dzīvu būtni (no noteiktas grupas, daudzuma), par ko izteikts jautājums.

2. jaut. vietn.; parasti izsaukuma teikumos vai retoriskajos jautājuma teikumos. Norāda uz (kā, parasti ar dzīvas būtnes nojēgumu saistīta) noliegumu, neiespējamību.

3. nenot. vietn. Norāda uz nenoteiktu dzīvu būtni (parasti no noteiktas grupas).

Kurš kuru— saka par tiem, kas cīnās, līdz viens uzvar.

Kaut kurš— jebkurš cilvēks.

4. nenot. vietn.; savienojumā ar verba personas formu, tā divdabi ar izskaņu "-dams" un "lai"; pareti. Norāda uz dzīvas būtnes pieļāvumu.

5. nenot. vietn. Norāda uz nenoteiktu (priekšmeta, parādības, norises) kārtu, secību, pazīmi (starp līdzīgiem priekšmetiem, parādībām, norisēm).

// akuz.: kuro, retāk kuru; parasti savienojumā ar "jau" un, piemēram, "reizi", "dienu", "gadu". Ne pirmo, ne vienu vien.

6. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem.

7. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz predikatīvo attieksmi starp tiem.

8. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

9. attieksmes vietn.; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem.

10. attieksmes vietn.; savienojumā "lai kurš"; saikļa nozīmē. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz pieļāvuma attieksmi starp tiem un pastiprinot nojēgumu par šo attieksmi.

Avoti: LLVV

Kuršaba   vietv.

1. Upe Kirgizstānā, Karadarjas kreisā krasta pieteka, garums 157 km, sākas Altaja grēdas ziemeļu nogāzē, vasarā bieži lejtecē izsīkst, jo ūdens tiek izmantots apūdeņošanai.

Avoti: PZT

kuršenieki

1. Saldus novada Novadnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kurši" iedzīvotāji.

2. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kurši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kuršēni   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Šauļu apriņķī, Šauļu rajona pašvaldībā, 11600 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1946. g.

Avoti: PuA, Wi

Kurši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Novadnieku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Ģibuļu pagastā.

3. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Gekeļi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

kurši   -u, v.; vēst.

1. dsk., v. Viena no baltu ciltīm, vēlāk tautībām, kas mūsu ēras sākumā apdzīvoja Kurzemi un daļu Lietuvas un 16. un 17. gadsimtā asimilējās ar latviešiem un lietuviešiem.

Kuršu valoda— ide valodu saimes baltu valodu grupas valoda; līdz 15.-16. gs. tajā runāts tag. Lietuvas ZR - līdz Klaipēdai, Kurzemē vēl 16. gadsimtā; tās pēdas saglabājušās vietvārdos, liet. val. žemaišu dialektā un latv. val. kursiskajās izloksnēs.

Kuršu ķoniņš— kuršu dižciltīgais Livonijas ordeņa vasalis Kuldīgas apkaimē.

2. arī vsk. Šīs cilts, tautības piederīgais.

Avoti: LLVV, VV

kuršināt   apv.

1. Izpētīt, papētīt.

Avoti: ME

kuršlauķnieki

1. Rucavas novada Rucavas pagasta apdzīvotās vietas "Kuršlauķu ciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kuršu   vietv.

1. Kuršu joma - Baltijas jūras piekrastes lagūna Lietuvā un Krievijā (Kaļiņingradas apgabalā), garums - 93 km, vidējais platums - 17,3 km, lielākais dziļums - 7 m, ziemeļu daļā ar jūru savieno 390 m plats šaurums.

Kuršu līcis— Kuršu joma.

2. Kuršu kāpas - šaura, gara smilšu kāpu strēle Baltijas jūras austrumu piekrastē, Lietuvā un Krievijā (Kaļiņingradas apgabalā), atdala Kuršu jomu no Baltijas jūras, garums - 98 km, platums - līdz 3,8 km, augstums - līdz 70 m.

Kuršu nērija— Kuršu kāpas.

Avoti: LģE

Kuršumlija   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Kuršumlija"), Centrālās Serbijas Toplicas apgabalā, 13300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kuršumlijska   vietv.

1. Kuršumlijska Baņa - pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Toplicas apgabalā, 100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Kuršunlu   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Čankiri ilā, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kurt   kuru, kur, kur, pag. kūru; trans.

1. Dedzinot kurināmo, panākt, ka (krāsns, pavards, ugunskurs) silst, izstaro siltumu, gaismu; kurināt (1).

2. Rosināt (kādu) darbībai; kūdīt (kādu); censties izraisīt (piemēram, naidu, karu); kurināt (2).

Avoti: LLVV

Kurtalana   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Kurtalan"), Siirtas ilā, 30100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kurtamiša   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kurgānas apgabalā, 16900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kurtatone   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Curtatone"), Lombardijas reģiona Mantujas provincē, 14600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kurtava   vietv.

1. Kurtavas ezers - atrodas Austrumlatvijas zemienē, Teiču purva rietumu malā, Madonas novada Mētrienas pagastā, 105,2 m vjl., platība - 74 ha, garums - 1,2 km, lielākais platums - 0,8 km, lielākais dziļums - 1,2 m.

2. Kurtavas purvs - Teiču purva rietumu daļas nosaukums ap Kurtavas ezeru, Madonas novada Mētrienas pagastā.

Avoti: LE1, La1, LPag

kurtāža   -as, s.

1. Atlīdzība māklerim par starpniecību darījumā.

Avoti: LLVV

kurtažs   novec.

1. Kurtāža.

Avoti: LME

kurtene   žarg.

1. Vējjaka.

Avoti: SLG

Kurtenhof   vietv., vēst.

1. Stopiņu pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Stopiņu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Stopiņu pagastā.

Avoti: LPag, KV

Kurteni   vietv.

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Kurtiņi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Kurteņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kurtēns   apv.

1. Jauns kurts.

Avoti: ME

Kurteņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

2. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Kurtiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kurtes   apv.

1. Āķi un cilpiņas pie vecmodīgiem vīriešu svārkiem.

Avoti: ME

kurtēt   parasti 3. pers., kurtē, pag. kurtēja; intrans.

1. Pāraugot kļūt sausam, šķiedrainam, arī ar tukšu vidu (par augiem, to daļām).

2. Kūstot kļūt irdenam (parasti par sniegu, ledu).

Avoti: LLVV

Kurtiča   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Aradas žudecā, 7500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kurties   parasti 3. pers., kuras, pag. kūrās; refl.

1. Būt tādam, kurā deg kurināmais (par krāsni, pavardu, ugunskuru); kurēties.

Avoti: LLVV

kurtīne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; vēst.

1. Nocietinājuma daļa starp diviem bastioniem vai diviem fortiem.

Avoti: LLVV

Kurtiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

2. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Kurteņi" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

kurtis   apv.

1. Laukirbe ("Perdix perdix", senāk "Perdix cinereal").

Avoti: ME

Kurtiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

3. Ceļa Kurtiši - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

4. Meža Kurtiši - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

kurtizāne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Pērkama eleganta sieviete, kurai ir labvēļi augstākajā sabiedrībā.

Avoti: LLVV

kurtizānis   novec.

1. Galminieks.

2. pārn. Lišķis.

Avoti: LME

kurtizāns   novec.

1. Galminieks.

2. pārn. Lišķis.

Avoti: LME

Kurtja   vietv.

1. Kurtja de Ardžeša - pilsēta Rumānijā, Oltas žudecā, 27400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kurtjē   nelok., v.

1. Mākleris, tirdzniecības aģents (1).

Avoti: LLVV

kurtka   žarg.

1. Vējjaka.

Avoti: Žrg

kurtne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; pareti.

1. Kurtuve (1).

Avoti: LLVV

kurtnieks   novec.

1. Vidzemē zviedru laikos muižas naktssargs.

Avoti: KV

Kurtoša   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

2. Kurtoša pilskalns - atrodas Riebiņu novada Rušonas pagastā, iegarens, ~10 m augsts paugurs (garums - ~150 m, platums - ~100m), ko no 3 pusēm apņem zemas, purvainas pļavas, ziemeļu pusē Lielais Kurtoša ezers.

3. Kurtoša ezeri - divi ezeri Feimaņu pauguraines ieplakā, Riebiņu novada Rušonas pagastā, 151 m vjl., ~400 m viens no otra, abpus Kurtoša ciemam.

Lielais Kurtoša ezers— atrodas Riebiņu novada Rušonas pagastā, ~300 m no Rušonu ezera ziemeļrietumu krasta, platība - 48,8 ha, garums - ~1 km, lielākais platums - ~0,6 km, lielākais dziļums - 1,8 m.

Mazais Kurtoša ezers— atrodas uz rietumiem no Lielā Kurtoša ezera, platība - 8,1 ha, garums - ~400 m, platums - ~200 m.

Avoti: LC, LE1, La1

Kurtoška   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Kurtoša" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kurts   -a, v.

1. Medību suns, kam raksturīga maza galva, smails purns, platas krūtis un tievas, garas kājas; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: LLVV

kurtuāzs

1. Pieklājīgs.

Kurtuāzā literatūra— bruņinieku un galma literatūra 12.-14. gs. R-Eiropā.

Avoti: LPE

kurtums   apv.

1. Iedobums.

2. Dzelme.

Avoti: ĒiV, ME

Kurtušibina   vietv.

1. Kurtušibinas grēda - kalnu grēda Rietumsajānos, Krievijā, uz Krasnojarskas novada un Tivas Republikas robežas, garums ~200 km, augstums - līdz 2492 m (Bedeligs), grēdas vidusdaļu šķērso Abakanas-Kizilas autoceļš.

Avoti: PZT

kurtuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Apkures ierīces (piemēram, plīts, krāsns) daļa, kurā dedzina kurināmo.

2. Kurinātava.

Avoti: LLVV

Kuru   vietv.

1. Pilsēta Franču Gviānā ("Kourou"), Atlantijas okeāna piekrastē, 25200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kuručešme   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kodžaeli ilā, 12100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kurudžašile   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Bartinas ilā, 1700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kuruha   žarg.

1. Cilvēks, kas sadarbojas ar policiju.

Avoti: KZ

Kurukšetra   mit.

1. Indiešu mitoloģiskajā tradīcijā - svētais līdzenums netālu no Deli Panipatas, kur norisinājās slavenā kauja starp pandaviem un kauraviem, kas ilga astoņpadsmit dienas.

Avoti: Mit, MitJ

Kuruktags   vietv.

1. Kalnu grēda Austrumtjanšanā ("Kuruk Tagh"), Ķīnā, garums - ~350 km, augstums - līdz 2809 m, nogāzes kraujas, klinšainas.

Avoti: PZT

kurultajs   vēst.

1. Mongoļu feodāļu sanāksme, kurā apsprieda nozīmīgus jautājumus.

Avoti: SV99

kurumbi

1. Grusu tautas cilts, dzīvo Burkinfaso dienvidos un Ganas ziemeļos, valoda pieder pie bantu saimes guru grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults), neliela daļa - kristīgie vai musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

kurumčini

1. Austrumsibīrijas iedzīvotāju ciltis ~6.-10. gs. ap Baikālu un Ļenas augšteci.

Avoti: LPE

Kurume   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kurume"), Kjusju salas ziemeļu daļā, 304500 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

kurumēr   apv.

1. Gandrīz, apmēram; kaut cik.

Avoti: ME

kurumet   apv.

1. Gandrīz, apmēram; kaut cik.

Avoti: ME

kurums   ģeol.

1. Haotisks dažāda izmēra akmens blāķu un atlūzu sablīvējums kalnu nogāzēs, šaurās ielejās, gravās, kas lēnām pārvietojas virsmas krituma virzienā; akmeņplūsma.

Avoti: ZTV

kūrums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kurt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kurt (2).

Avoti: LLVV

Kurunčana   vietv.

1. Kočečuma - upe Krievijā.

Avoti: PZT

kurup   apv.

1. Kurā virzienā, kurp.

Avoti: ME, VeAT

Kurusa   vietv.

1. Upe Brazīlijā, Žavari labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

kurušs

1. Sīknauda Turcijā, monēta, vienāda ar 0,01 liru.

Avoti: SV96

kurva   apv.

1. Nolaidīga, nevīžīga sieviete.

2. Netikle, paklīdene.

3. žarg. Prostitūta.

Avoti: SiV, KZ

kurvatūra

1. Līkums; izliekums, loks; noapaļojums.

2. Seno grieķu arhitektūrā novērojamā pabūves pacila, kas līmenisko līniju atvieto ar viegli izliektu līniju.

Avoti: TM, KV

kurvdroška   apv.

1. Izbraucamo ratu veids.

Avoti: KnV

kurve   novec.

1. Līkne.

Avoti: LV93

kurvenīcas   apv.

1. Pārjumtas ragavas, ragavas ar grozu.

Avoti: ME, VeAT

kurvenieks   apv.

1. Grozu izgatavotājs.

Avoti: ME

kūrviesis   -sa, v.

1. Cilvēks, kas ārstējas vai atpūšas kūrortā.

Avoti: LLVV

kūrvieta   -as, s.

1. Kūrorts - apvidus, kur ir dabiski dziedniecības līdzekļi (īpašs klimats, minerālavoti, dūņas u. tml.) un kur uzceltas ārstniecības iestādes.

Avoti: SV69

kurvimetrs   -a, v.

1. Instruments līku līniju garuma mērīšanai.

Avoti: LLVV

kurvis   -vja, v.

1. Grozs (1).

Krūšu kurvis anat.— krūšu dobuma (nodalījuma) skelets.

2. apv. Kastei līdzīga ratu virsdaļa.

Avoti: LLVV, ViV, SLG

kurvītis   -ša, v.

1. Dem. --> kurvis.

2. bot. Ziedkopa, kurā ziedi atrodas uz paplašinātas ziedgultnes, ko apņem kopējs vīkals.

Avoti: LLVV

kurvji   dsk.

1. Kurvis.

Avoti: LLx

kurvjzieži   -u, vsk. kurvjziedis, -ža, v.; bot.

1. Didīgļlapju klases augu dzimta ("Compositae syn. Asteraceae"), pie kuras pieder lakstaugi, retāk krūmi vai koki, kam lapas ir bez pielapēm, ziedi sakopoti kurvīšos un auglis ir sēklenis, šīs dzimtas augi, dzimtā 1150-1300 ģintis, >22000 sugu, Latvijā konstatētas 65 ģ., ~190 s.; asteru dzimta.

Avoti: LLVV

kurvvāģi   apv.

1. Rati ar kastei līdzīgu, nekustīgi nostiprinātu virsdaļu.

Avoti: ĒiV

kurza   apv.

1. No koka mizas pagatavots trauciņš ogu lasīšanai.

2. Kartupeļu grozs, grezele.

3. Nasta.

4. Mezgls audumā, dzergzde, cirtas dzijā, pinkulis, kunkulis.

5. Līkums, ieliekums.

6. Pīta kulba, ko liek uz ragavām.

Avoti: TlV, ME

kurzains   apv.

1. Sabozies.

Avoti: ME

kurzaka   apv.

1. Mezgls audumā, skrudze.

Avoti: ME

kurzas   apv.

1. Sliktas ragavas.

Avoti: ME

kurzāt   apv.

1. Slikti šūt, lāpīt.

Avoti: ME

kurzāties   apv.

1. Garlaikoties, klīst bez mērķa.

Avoti: ME, VeAT

kurze   apv.

1. Turza - tūta no koka mizas ogu lasīšanai.

Avoti: AB2

kurzeme   apv.

1. Aizkrāsne rijā.

Avoti: ME

Kurzeme   vietv.

1. Latvijas kultūrvēsturisks apgabals, no 13. gs. ietver tās kuršu apdzīvotās teritorijas, kas tika iekļautas Livonijas ordeņa valstī un Kurzemes bīskapijā, aptuvenu austrumu robežu iezīmē līnija Ezere-Saldus-Tukums.

2. Saldus novada Zirņu pagasta apdzīvotās vietas "Būtnāri" bijušais nosaukums padomju laikā.

3. vēst. Kurzemes bīskapija - valsts Livonijas konfederācijā, ko nodibināja 1234. g. un pastāvēja līdz 1560. g., kad tās vietā izveidojās Piltenes apgabals.

4. ģeol. Kurzemes apledojums - otrais viduspleistocēna apledojums Latvijā, kura morēnas nogulumi sākotnēji nodalīti un nereti sastopami atsegumos Rietumkurzemē.

5. ģeol. Kurzemes litosfēras miniplātne - hipotētisks, vēlajā arhajā pirms ~2,6 mld gadu radies litosfēras bloks, ko veidoja agrā arhaja Eiropas protokontinenta atlūza - tagadējais Kurzemes megabloks un tajā laikā jaunizveidojusies okeāniskā tipa Zemes garoza.

6. ģeol. Kurzemes plutons - liels plutons, kas Rietumlatvijā aizņem pamatklintāja lielāko daļu (~25000 kvadrātkilometru).

7. Kurzemes pussala - Rietumlatvijas ziemeļu daļa starp Baltijas jūru un Rīgas līci, dienvidu robeža ir Rīgas līča dienvidu krasta līnijas turpinājums sauszemē pa līniju Kauguri - Ziemupe.

Avoti: LC, LD, VV

kurzemisks   apv.

1. Tāds, kas ir raksturīgs Kurzemei, atbilst kurzemnieku paražām; kurzemniecisks.

Avoti: ME

kurzemniecisks   apv.

1. Tāds, kas ir raksturīgs Kurzemei, atbilst kurzemnieku paražām.

Avoti: ME

Kurzemnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Kandavas pagastā.

Kurzemnieku strauts— Abavas labā krasta pieteka Kandavas novadā, garums - 11 km.

Avoti: LC

kurzemnieki   -u, v.

1. Kurzemes pamatiedzīvotāji.

Avoti: LLVV

kurzemnieks   -a, v., vsk.

1. Kurzemes pamatiedzīvotājs.

2. žarg. 1/8 litra degvīna pudele.

Avoti: Žrg

kurzia   lat.

1. Kurcijas.

Kurzia pauciflora— zvīņlapu kurcija.

Avoti: LD

kurzītis   apv.

1. Somiņai līdzīgs trauciņš, kas gatavots no četrkantaina lazdas vai jauna alkšņa mizas gabala, kas gareniski vidū pārliekts uz pusēm.

Avoti: AB2

kurznēt   apv.

1. Vārgt, slimot.

Avoti: ME

kurzuliņi   apv.

1. Klimpas, ķiļķeni no rupjiem miežu vai kviešu miltiem.

Avoti: ME

kurzulis   apv.

1. Raudulīgs, gražīgs bērns.

Avoti: ME

kurzulis   apv.

1. Neliela, čokurā sarāvusies būtne.

Avoti: ME, VeAT

kurzulis   apv.

1. Ragavas ar kulbu.

Avoti: ME

kurzuls   apv.

1. Krava, nasta, slogs.

Avoti: ME

kūrzuls   apv.

1. No bluķa gatavots bišu strops.

Avoti: ME

Kurzum   vietv., vēst., vācu val.

1. Daugavpils novada Medumu pagasta bijušais nosaukums.

2. Kurcums.

3. Kurcuma muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Kurcuma pagastā.

Avoti: LPag, FV

kurža   apv.

1. Grozs, kurvis.

2. Uzmācīgs cilvēks (lamuvārda nozīmē).

Avoti: SiV

kuržas   apv.

1. Sliktas ragavas.

Avoti: ME

kurželes   apv.

1. Pinkas.

Avoti: ME

Kuržima   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 10900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Kusa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Madonas novada Aronas pagastā 7 km no Madonas, izveidojusies bijušās muižas "Kussen" teritorijā.

Kusas muiža— bijusī muiža Madonas novada Aronas pagastā, kuras teritorijā izveidojies Kusas ciems; nosaukums vāciski "Kussen".

2. vēst. Kusas pagasts - pastāvēja bijušajā Madonas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Madonas novada Aronas pagastā.

3. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, 17900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LC, LE1, Wi

kūsa   apv.

1. Kaunuma mati.

Avoti: ME

Kūsa   vietv.

1. Upe ASV ("Coosa River"), Dienvidkarolīnas un Alabamas štatā, Alabamas labā satekupe, garums 364 km.

Avoti: PZT, LpA, Wi

Kusaira   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē ("Al Qusayr"), osta Sarkanās jūras krastā, ~50000 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Sīrijā ("Al Qusayr"), Homsas muhāfazā, 29800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PZT

kusaks   žarg.

1. Gabals; kumoss.

// pārn. Ceļa gabals.

2. 1000 rubļu.

3. Apakšvirsnieks krievu armijā.

Avoti: SLG

Kūsamo   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ziemeļpohjanmā reģionā, 16200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kūsankoski   vietv.

1. Pilsēta Somijas dienvidos ("Kuusankoski"), Kimijoki krastos, uz austrumiem no Lahti, transporta mezgls, 19700 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PZT, Wi

Kusari   vietv.; novec.

1. Gusara - pilsēta Azerbaidžānā.

Avoti: PZT

Kusars   mit.

1. Ksars Va Husass - rietumsemītu mitoloģijā - dievs - kultūrvaronis, amatnieks, galvenokārt kalējs un ieroču meistars.

Avoti: Mit

kūsāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju, intrans.

1. parasti 3. pers. Strauji vāroties, radīt daudz burbuļu; būt tādam, kur kas, strauji vāroties, rada daudz burbuļu (par trauku).

2. parasti 3. pers. Viļņojoties, strauji plūstot, radīt daudz burbuļu (piemēram, par ūdenstilpi).

3. Ar savu izturēšanos spēcīgi paust jūtas, gribu, enerģiju (par cilvēku).

4. parasti 3. pers. Strauji, spraigi norisināties (par procesu, parādību).

Dzīve kūsā— saka par spraigu, darbīgu dzīvi.

Avoti: LLVV

kūsāt   apv.

1. Atkust, iesilt.

Avoti: ME

Kūsbeja   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Coos Bay"), Oregonas štatā, 16000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kuseira   vietv.; novec.

1. Kusaira - pilsēta Ēģiptē.

Avoti: PZT

Kuseni   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Kusiņi" nosaukums latgaliski.

2. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kusiņi" nosaukums latgaliski.

3. Lelī Kuseni - Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Kusiņi" nosaukums latgaliski.

4. Mozī Kuseni - Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Kuseņi" nosaukums latgaliski.

5. Mozī Kuseni - Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Kusiņi" nosaukums latgaliski.

6. Zascennyje Kuseni - Daugavpils novada Ambeļu pagasta apdzīvotās vietas "Zastennije Kuseņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kusenieši

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Kuseņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kusēnieši

1. Madonas novada Aronas pagasta apdzīvotās vietas "Kusa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kuseņi   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Kusiņi" nosaukuma variants.

2. Mazie Kuseņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

3. Zastennije Kuseņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

4. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kusiņi" nosaukuma variants.

5. Lielie Kuseņi - Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Kusiņi" nosaukuma variants.

6. Mazie Kuseņi - Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Kusiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kūsēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, intrans.

1. parasti 3. pers. Strauji vāroties, radīt daudz burbuļu; būt tādam, kur kas, strauji vāroties, rada daudz burbuļu (par trauku).

2. parasti 3. pers. Viļņojoties, strauji plūstot, radīt daudz burbuļu (piemēram, par ūdenstilpi).

3. Ar savu izturēšanos spēcīgi paust jūtas, gribu, enerģiju (par cilvēku).

4. parasti 3. pers. Strauji, spraigi norisināties (par procesu, parādību).

Avoti: LLVV

kūsēt   apv.

1. Virzīties lielos baros.

Avoti: ME, VeAT

kusi   apv., izsauk.

1. Lieto, lai rīdītu suni.

Avoti: KiV

kusi   apv., izsauk.

1. Lieto, lai rīdītu suni.

Avoti: KiV

kusīgs   apv.

1. Tāds, kas (ātri) kūst.

Avoti: ĒiV

Kusinada   mit.

1. Kusinada Hime - japāņu mitoloģijā - vētras dieva sieva, kuras septiņas māsas bija aprijis astoņgalvainais pūķis.

Avoti: Mit

Kusinadahime   mit.

1. Japāņu mitoloģijā - vētras dieva Susano sieva ("nelobīto rīsu princese"), bija jaunākā no astoņām māsām, no kurām septiņas aprija astoņgalvu pūķis Jamato Oroči.

Avoti: PmV

kusināt   apv.

1. Nogurdināt.

2. Kausēt.

Avoti: ME, KnV

kūsināt   apv.

1. Vārošu šķidrumu maisīt un laistīt, lai novērstu kūsāšanu.

Avoti: MiV

kusinēt   apv.

1. Rīdīt (suni).

2. Radīt, izraisīt naidu (starp cilvēkiem).

Avoti: KiV

Kusini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

Avoti: LC

kusinieši

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Kuseņi" iedzīvotāji.

2. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Kusini" iedzīvotāji.

3. Krāslavas novada Krāslavas pagasta apdzīvotās vietas "Kusini" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kusiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

3. Lielie Kusiņi - Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

4. Mazie Kusiņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

Avoti: LC

Kusiro   vietv.; novec.

1. Kuširo - pilsēta Japānā.

Avoti: PZT

kusis   apv.

1. Maza zivtiņa.

Avoti: KV

kūsis   apv.

1. Dzimumorgānu apmatojums.

Kūšu bārzdiņš— bārdainais akmeņgrauzis ("Cobitis barbatula" arī "Nemachilus barbatulus").

Avoti: ME

kuska   apv.

1. Galvas lakats, visbiežāk no zīda.

Avoti: TlV

kuskad   apv.

1. Kaut kad (jau) sen.

Avoti: ZrvI

Kuskatansingo   vietv.

1. Pilsēta Salvadorā, 67900 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

Kusko   vietv.

1. Pilsēta Peru ("Cuzco") 3800 m vjl., tāda paša nosaukuma reģiona administratīvais centrs, 348900 iedzīvotāju (2007. g.).

2. vēst., mit. Inku valsts galvaspilsēta un vieta, kur atrodas lielais templis, kas celts par godu Saules dievam; pēc leģendas, paklausot Saules dieva norādījumiem, Kusko dibinājis pirmais inku valdnieks Manko Kapaks.

Avoti: LpA, PuA, R1

Kuskokvima   vietv.

1. Upe Aļaskā, garums - 1300 km, sākas Aļaskas grēdas ziemeļu nogāzē satekot Nortforkai un Īstforkai, šķērsojot Kuskokvimu kalnus, ietek Beringa jūrā, veidojot garu estuāru.

2. Kuskokvimas līcis - atrodas Beringa jūras austrumu daļā, Aļaskas dienvidrietumu piekrastē, ieplūst Kuskovimas upe.

3. Kuskovimas kalni - kalnu masīvs Kordiljeros, Aļaskas dienvidrietumu daļā, uz rietumiem no Aļaskas grēdas, garums - >1000 km.

Avoti: LģE

Kuskokvimi   vietv.; novec.

1. Kuskokvimas kalni.

Avoti: PZT

kus-kus

1. Ēdiens Ziemeļāfrikā, gatavots no kviešu graudiem, sakņaugiem un ceptas gaļas ar pikantu mērci, pasniedz kā pamatēdienu vai kopā ar augļiem kā desertu; kuskuss.

kuskuss

1. No smalkiem kviešu miltiem sagatavotas granulas.

2. dsk. Somaiņu kārtas dzimta ("Phalangeridae"), ķermeņa garums - 6-65 cm, apmatojums mīksts, blīvs, no balta un pelēka līdz sarkanbrūnam un melnam, mežos, parasti dzīvo kokos, aktīvi naktī, Austrālijā, Jaungvinejā un apkārtējās salās; posumu dzimta.

Plankumainais kuskuss— kuskusu dzimtas suga ("Phalanger maculatus").

Avoti: LEV, LPE, Wi

kuskūta   novec.

1. Mašīna āboliņa sēklu tīrīšanai.

2. Vija, āboliņa zīds, parazītiska ziemojoša nezāle.

Avoti: LLx

kuslens   apv.

1. Maza zivtiņa.

Avoti: ME

kuslēns   apv.

1. Maza zivtiņa.

Avoti: KV

kuslība   s.

1. Vispārināta īpašība --> kusls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kuslis   apv.

1. Maigais, knēvelis.

2. Glaimotājs.

Avoti: ME, VeAT

Kuslītis   vietv.

1. Kuslīša kalns - atrodas Vidzemes augstienē, Madonas novada Liezēres pagastā, paugurs 0,5 km diametrā, absolūtais augstums - 252,9 m vjl., relatīvais augstums - 52 m; Kušļa kalns.

Avoti: LD

kusls   -ais; s. -a, -ā;

1. Vārgs (par cilvēkiem vai dzīvniekiem, to ķermeņa daļām).

Avoti: LLVV

kūsls   apv.

1. Noguris.

Avoti: ME

kuslums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kusls, šīs īpašības konkrēta izpausme; vārgums.

Avoti: LLVV

kusmenis   apv.

1. Tāds, kam lokana mēle, kas ar to prot vajadzīgo izdabūt.

Avoti: NeV

kusmens   apv.

1. Tāds, kam lokana mēle, kas ar to prot vajadzīgo izdabūt.

Avoti: NeV

Kusmurins   vietv.

1. Ezers Kazahstānā, Kustanajas apgabalā, Turgajas garenieplakas ziemeļu daļā 103 m vjl., platība - 210 kvadrātkilometru (līmenim svārstoties, platība stipri mainās), vidējais dziļums 1-3 m, cauri plūst Obaghana.

Avoti: PZT, LpA

Kusmuruns   vietv.; novec.

1. Kusmurins - ezers Kazahstānā.

Avoti: PZT

kūsnīgs   apv.

1. Kaislīgs, dedzīgs.

Avoti: ME

kusnis   vsk.

1. Kušņi.

Avoti: KV

kūsnīties   apv.

1. Gribēt kaut ko izdarīt, bet pagurt, atkal sākt un atkal piekust; kūsnot.

2. Steigties, traukties.

Avoti: NeV

kusnot   apv.

1. Nemierīgi vaidēt, stenēt.

Avoti: ME

kūsnot   apv.

1. Gribēt kaut ko izdarīt, bet pagurt, atkal sākt un atkal piekust.

Avoti: NeV

kuso   med.

1. Kaltēti auga "Hagenia abyssinicia" ziecu čemuri; koso.

Avoti: TM

kusoks   žarg.

1. Tūkstoš latu vai ASV dolāru.

Avoti: KZ

Kusona   vietv.

1. Pilsēta Korejas Tautas Demokrātiskajā Republikā (Ziemeļkorejā), tās ziemeļrietumu daļā, 196500 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, Wi

kusonis   apv.

1. Cilvēks vai dzīvnieks, kurš ātri pagurst.

Avoti: ME, VeAT

kūsot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. parasti 3. pers. Strauji vāroties, radīt daudz burbuļu; būt tādam, kur kas, strauji vāroties, rada daudz burbuļu (par trauku).

2. parasti 3. pers. Viļņojoties, strauji plūstot, radīt daudz burbuļu (piemēram, par ūdenstilpi).

3. Ar savu izturēšanos spēcīgi paust jūtas, gribu, enerģiju (par cilvēku).

4. parasti 3. pers. Strauji, spraigi norisināties (par procesu, parādību).

Dzīve kūsā— saka par spraigu, darbīgu dzīvi.

Avoti: LLVV

kūss   apv.

1. Īsredzīgs.

Avoti: ME

Kussen   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijusī Kusas muiža Madonas novada Aronas pagastā, kuras teritorijā izveidojies Kusas ciems.

2. Kusa.

Avoti: LPag, LC, LE1, FV

kust   kūstu, kūsti, kūst, pag. kusu; intrans.

1. parasti 3. pers. Siltuma un spiediena iedarbībā pāriet no cieta agregātstāvokļa šķidrā.

// pārn. Kļūt nesaskatāmam; arī gaist.

// pārn. Nemanot, pakāpeniski tikt izdotam (parasti par naudu).

// pārn. Kļūt mazākam (piemēram, par kopumu, apjomu).

// pārn. Zust (par psihisku stāvokli, tā izpausmi).

2. parasti 3. pers. Šķidruma, arī mitruma iedarbībā šķīst, dalīties (par vielu).

3. Kļūt ļoti maigam, sirsnīgam; kļūt ļoti laipnam.

Avoti: LLVV

kust   kūstu, kūsti, kūst, pag. kusu; intrans.

1. Gurt (1).

Avoti: LLVV

kustainis   apv.

1. Kustonis.

Avoti: ViV

kustampauti   apv.

1. Cepts jaunpiens.

Avoti: BB

kustams   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (īpašums), kas nav tieši saistīts ar zemi un ir pārvietojams.

Avoti: LLVV

Kustanaja   vietv.; novec.

1. Kostanaja - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

Kustars   vietv.

1. Kustaru ezers - atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Aglonas novada Kastuļinas pagastā, 155,4 m vjl., platība - 144 ha, garums - 3,4 km, lielākais platums - 0,9 km, lielākais dziļums - 24 m, krasti slīpi, vietām 10-12 m augsti, 4 kokiem apaugušas salas (kopējā platība - 2,7 ha), eitrofs, virsūdens aizaugums - 12%.

Avoti: LE1, La1, LPag

kustelība   apv.

1. Kustīgums.

Avoti: ME

kustelīgs   apv.

1. Kustīgs.

Avoti: ME

kusterni   apv.

1. Kustoņi.

Avoti: ME

kustēt   kustu, kusti, kust, pag. kustēju; intrans.

1. Kustēties (1).

Kust (arī kustas) kā ūdenszāle— saka par kustīgu, veiklu cilvēku.

2. parasti 3. pers. Kustēties (2).

Avoti: LLVV

kustēties   kustos, kusties, kustas, pag. kustējos; refl.

1. Pārvietoties, virzīties (parasti kādā virzienā, samērā lēni) - par dzīvām būtnēm.

Kustas (arī iet) kā adata (arī kā mazā adatiņa)— saka par kustīgu, darbīgu cilvēku.

Kustas (arī kust) kā ūdenszāle— saka par kustīgu, veiklu cilvēku.

2. parasti 3. pers. Pārvietoties, virzīties (parasti kādā virzienā, samērā lēni) - piemēram, par transportlīdzekļiem, peldošiem priekšmetiem.

// pārn. Ritēt (par laiku, laikposmu).

Avoti: LLVV

kusti   mit.

1. Svētā josta, kura saskaņā ar Zaratustras norādījumiem jāvalkā katram pieaugušam zooastrietim - gan vīrietim, gan sievietei.

Avoti: MrJ

Kūstī   vietv.

1. Pilsēta Sudānā, Baltās Nīlas vilājā, 246300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

kustība   -as, s.

1. vsk.; fiz. Materiālo objektu stāvokļa maiņa (arī deformēšanās) telpā un laikā pret citiem materiālajiem objektiem.

2. vsk. Priekšmeta, šķidruma, gāzes, elementārdaļiņu u. tml. pārvietošanās kādā virzienā.

Brauna kustība— nepārtraukta, haotiska ļoti sīku (mikroskopisku) daļiņu kustība, kas novērojama šķidrumos un gāzēs.

Rotācijas kustība— ķermeņa kustība (griešanās) ap kādu punktu vai asi.

Translācijas kustība— ķermeņa kustība, kurā visiem tā punktiem ir vienādi ātrumi un paātrinājumi.

3. vsk. Dzīvu būtņu pārvietošanās kādā virzienā.

Iedzīvotāju dabiskā kustība— iedzīvotāju skaita un sastāva izmaiņas sakarā ar dzimstību un mirstību.

4. Dzīvu būtņu ķermeņa, tā daļu stāvokļa maiņa.

Brīvās kustības fizk.— kustību savienojumi (vingrošanā), kurus izpilda noteiktā ritmā un kompozīcijā.

Kustību rotaļa— rotaļa, kuras pamatā ir aktīvas dabiskās kustības.

Skatuves kustības— aktiera darbības ārējā, ķermeniskā izpausme uz skatuves.

5. Darbība, norise (sabiedrībā), kas virzīta uz noteiktu mērķu, centienu sasniegšanu.

Avoti: LLVV, FF

kustīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas daudz, arī veikli pārvietojas, maina stāvokli dažādos virzienos (par dzīvām būtnēm); arī darbīgs.

2. Tāds, kas atrodas kustībā (2).

Avoti: LLVV

kustīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kustīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kustīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kustināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Mainīt (ķermeņa, tā daļu) stāvokli telpā, attiecībā pret ko (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

2. Panākt, būt par cēloni, ka mainās (kā) stāvoklis telpā, attiecībā pret ko.

3. reti. Emocionāli saviļņot.

Avoti: LLVV

kustināties   apv.

1. Kustēties.

Avoti: ĒiV

kustiņi   apv.

1. Mājdzīvnieki.

Avoti: KiA

kustode   novec.

1. Vecās grāmatās katras lappuses apakšējā malā zem teksta iespiests nākošās lappuses pirmais vārds vai zilbe.

Avoti: KV

kustodijas   novec.

1. Kastītes, kurās ielika pie senajām grāmatām līdzdotos vaska, metāla vai lakas zīmogus.

2. Apsardzība.

Avoti: SV33

kustods

1. Senajās ar roku rakstītajās un iespiestajās grāmatās - lappuses beigās ierakstītais vai iespiestais nākamās lappuses pirmais vārds vai pirmā zilbe; aizstāj kolumnciparu.

Avoti: SV69

Kustonači   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Custonaci"), Sicīlijas reģiona Trapāni provincē, 5400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kustonis   -ņa, v.

1. Dzīvnieks.

// sar. Parazītisks kukainis.

Avoti: LLVV

kustonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzīvniecisks (1).

2. Dzīvniecisks (2).

Avoti: LLVV

kustoniskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kustonisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kustonisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kustoņa   -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; novec.

1. Kustonis.

2. apv. Kukaiņi.

3. apv.; niev. Mājputnu, mājdzīvnieku kopa.

Avoti: LLVV

kustoņi   novec.

1. Parasti četrkājainu dzīvnieku mājlopu nosaukums.

Avoti: LE

kustoņkāvējs   apv.

1. Lopu kāvējs.

Avoti: ĒiV

kustoņkopējs   apv.

1. Lopu kopējs.

Avoti: ViV

kustoņzāle   apv.

1. Efeju sētložņa ("Glechoma hederaceae").

Avoti: Aug2

kustu   apv.

1. Bērnu spēles ar akmentiņiem.

Uz kustu spēlēt— mest gaisā mazus akmentiņus un uzlasīt zemē guļošus akmentiņus, pie tam, satverot drīkst vairākiem guļošiem akmeņiem.

Uz nekustu skolā— no zemes drīkst pacelt tikai vienu akmentiņu, pārējiem nepieskartoties.

Avoti: ME, VeAT

kustūne   apv.

1. Knišļi, mušas, odi.

Avoti: TiA

kusulis   apv.

1. Mazs, maigs bērns.

Avoti: ME

kūsuls   apv.

1. Vērpete.

Avoti: ME

kuš   izsauk.; sar.

1. Lieto, lai pamudinātu izturēties klusāk vai pilnīgi apklust.

2. apv. Sargvieta, vērotava.

Avoti: LLVV, ME

Kuša   vēst.

1. Vēsturisks novads Ēģiptes dienvidos un Sudānas ziemeļos, tā nosaukums līdz X gs., vēlākā Nūbija.

2. sar., novec. Etiopija.

Avoti: PZT, KV

kušā   apv.

1. Lieto, lai pamudinātu izturēties klusāk vai pilnīgi apklust.

2. Sargvieta, vērotava.

Avoti: ME

Kušadasi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Ajdinas ilā, 70100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Kušaiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Skrundas novada Skrundas pagastā.

Avoti: LC

kušāk   sar.

1. Klusāk.

Avoti: SLG

kušāki   apv.

1. Klusāk.

Avoti: ME

kušalas   apv.

1. Pelavas ar graudiem, ko atdod cūkām ēdienā.

Avoti: ME

kušana   -as, s.; parasti vsk.

1. Vielas pāreja no cieta agregātstāvokļa šķidrā agregātstāvoklī, kas saistīta ar enerģijas patēriņu, kuru raksturo kušanas siltums.

Avoti: LLVV

kušēt   apv.

1. Klusināt.

Avoti: ME

kušete   -es, dsk. ģen. -tu, s.

1. Mēbele (mazāka par dīvānu) gulēšanai vai sēdēšanai ar polsterētu paaugstinājumu vienā galā.

Avoti: LLVV

kušetīte

1. Dem. --> kušete.

Avoti: LV93

kušināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.

1. Mudināt (kādu) runāt, izturēties klusāk.

2. apv. Mierināt, sakot "kuš, kuš!".

Avoti: MLVV, ViV

kušināties   sar.

1. Rakņāties.

Avoti: Sin

kušings   sar.

1. Kušinga sindroms - slimība, ko rada hidrokortizona un virsnieru androgēno hormonu pastiprināta ražošana un ieplūšana asinīs virsnieru hiperplāzijas vai audzēja dēļ.

Avoti: EpV

kušiņām   apv.

1. Klusu, mierīgi.

Avoti: ME

Kuširo   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Kushiro"), Hokaido salas austrumu daļā, osta Klusā okeāna krastā, 174900 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, Wi

kušīt   žarg.

1. Ēst.

Avoti: Žrg

kušīti

1. Etiopijas (Kušas) iedzīvotāji.

Kušītu valodas— semītu-hamītu valodu saimes grupa, izplatības teritorija - Etiopija, Somālija, Sudāna, Kenija, Tanzānija, Džibuti; tipoloģiski daudzveidīgas, attīstīts konsonantisms (faringālās skaņas), attīstīta locīšanas sistēma.

Avoti: KV, LPE

Kuška   vietv.; vēst.

1. Serhetabata - pilsēta Turkmenistānas dienvidos, tās nosaukums padomju laikā.

Avoti: PZT, Wi

kušķains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no atsevišķiem kušķiem; tāds, kur ir kušķi.

Avoti: LLVV

kušķelis   apv.

1. Dem. --> kušķis.

Avoti: ME

kušķis   -ķa, v.

1. Atsevišķs, neliels tuvu kopā saaudzis (augu, to virszemes daļu) kopums; neliels (piemēram, zāles, siena) kopums, ko aptuveni var saņemt saujā.

// sar. Paliels (naudas) kopums; žūksnis.

Avoti: LLVV

kušķītis   apv.

1. Dem. --> kušķis.

2. Knupis.

Avoti: ME

Kušļa   vietv.; nelok.

1. Kušļa kalns - Kuslīša kalns Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LD

Kušļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Avoti: LC

kūšļoties   apv.

1. Kustēt, kustēties.

Avoti: ME

Kušmuruns   vietv.; novec.

1. Kusmurins - ezers Kazahstānā.

Avoti: PZT

Kušneri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

2. Garie Kušneri - Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kušņeri" daļas nosaukums, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

3. Īsie Kušneri - Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kušņeri" daļas nosaukums, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

Avoti: LC

kušnerieši

1. Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kušneri" iedzīvotāji.

2. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Kušneri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kušnerova   vietv.

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Kušņerova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kušņa   apv.

1. Kušņa zāles - parastais daglītis ("Echium vulgare").

Avoti: ME

kūšņa   apv.

1. Dievkociņš ("Artemisia abrotanum").

Avoti: Aug2, VV

kušņāt   apv.

1. Kustināt.

Avoti: ME

kušņāt   sar.

1. Rakņāt.

Avoti: Sin, ME

kušņāties   apv.

1. Lēni, ar pūlēm, ar grūtībām kustēties, arī censties izkļūt (no kurienes, kur).

Avoti: ĒiV

kušņāties   sar.

1. Rakņāties.

Avoti: Sin, ME

kūšņāties   apv.

1. Rakņāties, vandīties.

Avoti: ME

Kušņeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

2. Garie Kušneri - Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kušņeri" daļas, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems, nosaukums latgaliski.

3. Eisī Kušneri - Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kušņeri" daļas, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems, nosaukums latgaliski.

4. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Kušneri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kušņerova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LC

kušņerovcieši

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Kušņerova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kušņerovieši

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Kušņerova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kušņi   -u, vsk. kusnis, -šņa, v.; tehn.

1. Vielas, ko pievieno rūdām, tās kausējot domnās, lai samazinātu kušanas temperatūru un attīrītu ķetu no piemaisījumiem.

2. Vielas, ko izmanto metināšanā, lodēšanā, lai izšķidrinātu radušos oksīdu kārtu.

3. Viegli kūstošas vielas, ko izmanto keramikas izstrādājumu pārklāšanai pirms apdedzināšanas.

Avoti: LLVV

kūšots   apv.

1. Ar kūsi apveltīts.

Avoti: ME

kušs   žarg.

1. Labs ķēriens, liela naudas summa.

Avoti: KZ

kūšs   apv.

1. Košs.

Avoti: BsV

kušu   apv.

1. Sauciens, ar kuru liek apklust, aicina ievērot klusumu.

Avoti: ĒiV

Kušva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabala rietumos, 29300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kut   apv.

1. Kur tad (nu).

Avoti: ĒiV

Kūta   vietv.

1. Pilsēta Irākā ("Al Kūt"), Vāsitas muhāfazas administratīvais centrs, 296300 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

kutains   apv.

1. Cekulains, pušķains.

Avoti: ME

Kutaisi   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Imeretijas mhares administratīvais centrs, 189700 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kutaja   vietv.; vēst.

1. Mahakama - upe Indonēzijā, Kalimantānas salā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

kūtaļa   apv.

1. Tulzna, pūte.

Avoti: ME

Kutangs   vietv.

1. Virsotne Lielajos Himalajos, Nepālā, ~100 km uz ziemeļrietumiem no Katmandu, augstums - 8126 m.

Avoti: PZT

kutānreakcija   novec.

1. Diloņslimniekiem ādas sarkanumi un tulznojumi 1-2 dienas pēc tuberkulīna iepotēšanas.

Avoti: KV

kutāns   novec.

1. Uz ādu attiecīgs, ādai piederīgs.

Avoti: KV

kutaris   apv.

1. Viensēta (pēc 1920. gada).

2. Zemes gabals, ko ieguva viensētnieks.

Avoti: KiV

kūtaris   apv.

1. Lopu dunduru kāpurs; anksteris.

Avoti: KV

kutarnieks   apv.

1. Viensētnieks.

Avoti: KiV

kutars   novec.

1. Indiešu duncis ar vienu vai diviem asmeņiem.

Avoti: SV33

kūtars   apv.

1. Kāpurs, kukaiņu kūniņa, dundura kāpurs.

Avoti: ME, VeAT

kutas   apv.

1. Šķutumi - žagaru kaudzes dedzināšanai, lai nolīstajos laukos izkaisītu pelnus; netīrumi, drazas.

Avoti: TlV

kūtāt   apv.

1. Laiski gaidīt, vilcināties.

Avoti: ME, VeAT

kutazs   apv.

1. Bārksts.

Avoti: KiV

kutba   arābu val.

1. Ināma teiktais tradicionālais piektdienas sprediķis.

Avoti: Tc

kuteklis

1. Klitors.

Avoti: KV

Kutelamara   vietv.

1. Kūta - Pilsēta Irākā.

Avoti: PZT

kutelēt   apv.

1. Nedaudz niezēt, kutēt.

Avoti: ME

kutelība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kutelīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; kutelīgums (1).

Avoti: LLVV

kutelīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ļoti kut.

2. sar. Tāds, kam nepieciešama īpaša uzmanība, piesardzība (piemēram, par jautājumu, situāciju).

Avoti: LLVV

kutelīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kutelīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; kutelība.

2. Vispārināta īpašība --> kutelīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kūtene   apv.

1. Kūts, kūtiņa, stallis.

2. Kūts atslēga.

Avoti: TlV, ME, DžP

kūtenis   apv.

1. Kūts, stallis.

Avoti: ME

kutere   novec.

1. Kuteris - neliels kuģis (kara, satiksmes vai zvejas) ar tvaika vai iekšdedzes dzinēju; speciāla motorlaiva (satiksmei, dažādiem dienestiem, sportam).

Avoti: Ang

kūteri   novec.

1. Lopu dunduru kāpuri; kūtari.

Avoti: KV

kuteris   -ra, v.

1. Neliels motorkuģis ar pilnīgi vai daļēji slēgtu korpusu kuģošanai ostās, reidā, upēs, ezeros.

2. Vienmasta jahtu tips.

3. vēst. Divmastu zvejas kuģis ar slīpām burām XIX gs. Baltijā un Ziemeļjūrā.

Avoti: ZTV, JūVM

kuteris   novec.

1. Desu ražošanā - mašīna gaļas sasmalcināšanai un sajaukšanai ar citiem desu masas komponentiem.

Avoti: Ang

kuters   novec.

1. Kuteris - neliels kuģis (kara, satiksmes vai zvejas) ar tvaika vai iekšdedzes dzinēju; speciāla motorlaiva (satiksmei, dažādiem dienestiem, sportam).

Avoti: Ang

kūters   apv.

1. Dundura kūniņa, kāpurs.

Avoti: ME

kutertakelējums   jūrn.

1. Buru kutera virsklāja aprīkojuma elementu kopums.

Klasiskais kutertakelējums— tajā bija četrstūraina grotbura ar gafeli, topbura, štagbura, klīvers un ārējais klīvers (flīgers).

Modernais kutertakelējums— lieto trīsstūrainu augsttakelētu grotburu, štagburu un klīveru.

Avoti: JūVM

kutēt   parasti 3. pers., kut, pag. kutēja; intrans.

1. Būt tādam, kura ādā kas, vairākkārt viegli pieskaroties, izraisa specifisku (parasti nepatīkamu) satraucošu sajūtu (par ķermeņa daļām).

// pārn. Būt tādam, kurā šķietami izpaužas nepacietība, vēlēšanās (par ķermeņa daļām).

Avoti: LLVV

kuthasta   mit.

1. Ezoterismā augstākais es, daļa no tā, kas stāv pāri visam, kas ir mainīgajā pasaulē.

Avoti: SG

Kūthila   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Cootehill"), Olsteras provincē, 1600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kuti   apv.

1. Cekuls, pušķis.

Avoti: ME

Kutiala   vietv.

1. Pilsēta Mali Republikā, Sikaso reģionā, 99300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: PuA, LpA

kutīgs   apv.

1. Kutelīgs.

Avoti: ViV

kutikula   -as, s.

1. bot. Vaskveida plēve, kas pārklāj auga mizu, aizkavējot ūdens iztvaikošanu.

2. zool. Ektodermas šūnu izdalīts slānis ķermeņa virspusē (tārpiem, posmkājiem).

Avoti: LLVV

kutikularizācija   med.

1. Ādiņas veidošanās uz čūlas vai brūces.

Avoti: TM

kutikulārveidojumi   novec.

1. Veidojumi, kas ceļas no kutikulārvielas, tai stipri attīstoties.

Avoti: KV

kutikulārviela   novec.

1. Zooloģijā vienslāņainā epitēlija atdalīta viela, kas sacietē un sedz epitēliju.

Avoti: KV

kutikuls

1. Ienadži.

Avoti: PL

kutiloīds   novec.

1. Apretūras līdzeklis no 95,4% ūdens un 4,6% sausnes, gk. augu līmes, tannīna un olbaltumvielām.

Avoti: KV

kutils   novec.

1. Blīva kokvilnas drāna.

Avoti: SV33

kūtinasaugša   apv.

1. Kūtsaugša.

Avoti: ĒiV

kutināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas, parasti ķermeņa daļa) kut.

// intrans.

Avoti: LLVV

kutinizācija   med.

1. Dobuma, piem., kaula fistulas izklāšana ar ādu operatīvā ceļā.

Avoti: TM

kutīns   med.

1. Vaskam līdzīga viela, kas kopā ar celulozi veido augu ādiņu.

2. Liellopu zarnas muskuļslāņa izstrādājums, ko lieto ketguta vietā.

Avoti: TM

Kutina   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Kutina"), Sisakas-Moslavinas županijā, 22800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

kūtiņa

1. Dem. --> kūts.

Avoti: LV93

kutisektors   med.

1. Biopsijas instruments mazu ādas gabaliņu izgriešanai mikroskopiskas izmeklēšanas vai pārstādīšanas nolūkā.

Avoti: TM

kutizācija   med.

1. Gļotādas pārveidošana par pamatādu.

Avoti: TM

Kutjevo   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Kutjevo"), Požegas-Slavonijas županijā, 6200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

kutka   apv.

1. Kažokāda.

2. Aizvainojoša palama stīvai, slimai būtnei.

Avoti: ME

Kutka   vietv.

1. Medupe - Dubnas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LD

kutkailis   apv.

1. Kažoks bez virsdrēbes.

2. Aitāda ar vilnu.

3. Lamuvārds slinkam cilvēkam.

Avoti: ME

kūtkailis   apv.

1. Kažoks bez virsdrēbes.

2. Aitāda ar vilnu.

3. Lamuvārds slinkam cilvēkam.

Avoti: ME

Kutkājas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā.

2. Kutkāju rags - zemesrags Rīgas līča Vidzemes piekrastē, Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagasta dienvidu daļā, netālu no Kutkāju mājām.

3. Kutkāju dižakmens - atrodas Slacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā, Vidzemes piekrastē, mežā iepretī Kutkāju ragam, 100 m no akmeņainās jūrmalas (dabas liegums), garums - 6 m, platums - 3 m, augstums - 2 m, virszemes tilpums - ~16 kubikmetri, stipri sadēdējis, saplaisājis, ar vertikālām malām, šķautnains.

Avoti: LD, La1

Kutkašena   vietv.

1. Gebele - pilsēta Azerbaidžānā, tās nosaukums līdz 1991. g.

Avoti: PZT

Kutki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Dubnas pagastā.

Avoti: LC

kutkieši

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Kutki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kutlērijas

1. Brūnaļģu izogenerātu klases rinda, laponis plakans, daivains, līdz 15 cm augsts, siltajās jūrās.

Avoti: LPE

Kutlofca   vietv.

1. Montana - pilsēta Bulgārijā, turku valodā lietotais tās nosaukums līdz 1890. g.

Avoti: Wi

Kutlovica   vietv.

1. Montana - pilsēta Bulgārijā, tās nosaukums līdz 1890. g.

Avoti: Wi

kutls   apv.

1. Kutelīgs.

Avoti: ME

Kutna   vietv.

1. Kutna Hora - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 20350 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

kūtniece   apv.

1. Lopkopēja.

Avoti: ME

kūtnieks   apv.

1. Strādnieks, kas veic darbus kūtī; lopkopējs.

Avoti: ME

Kutno   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 46000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1386. g.

Avoti: LpA, Wi

kutols   novec.

1. Alumīnija borotannāts, gaiši brūns pulveris; lieto pret ādas slimībām un gonoreju.

Avoti: KV

kutravāt   apv.

1. Kutināt; paskubināt vai uzmundrināt.

Avoti: ME

kūtrība   -as, s.; parasti vsk.

1. Kūtrums (1).

2. Kūtrums (2).

3. novec. Inerce.

Avoti: LLVV, KV

Kutro   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cutro"), Kalabrijas reģiona Krotones provincē, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Kutrofjāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Cutrofiano"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 9100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kūtrot

1. Slinkot.

Avoti: Sin

kūtrs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lēns, gauss, arī slinks (par cilvēku).

// pārn. Tāds, kas norisinās šķietami ilgi (par parādībām dabā).

2. Palēnināts, pavājināts (piemēram, par orgānu darbību).

Avoti: LLVV

kūtrums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kūtrs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kūtrs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kūts   kūts, dsk. ģen. kūšu, s.

1. Celtne lauksaimniecības dzīvnieku mitināšanai.

Dziļā kūts— kūts, kurā kūtsmēsli tiek uzkrāti padziļinājumā zem dzīvnieku stāvvietas.

Seklā kūts— kūts, kurā nav īpaša padziļinājuma kūtsmēslu uzkrāšanai.

Kūts solis— darbu kopums, kas jāveic kūtī, kopjot lauksaimniecības dzīvniekus; šo darbu veikšana; kūtssolis.

Izbrist kūti— ilgāku laiku strādāt smagus darbus kūtī.

Avoti: LLVV

kūtsaugša   -as, s.

1. Telpa starp kūts griestiem un jumta segumu.

Avoti: LLVV

kūtsduris   apv.

1. Kūts durvis.

Avoti: ĒiV

kūtsdurvis   -durvju, s.; tikai dsk.

1. Kūts durvis.

Avoti: LLVV

kūtsgals   -a, v.

1. Kūts gals.

Avoti: LLVV

kūtsmeita   apv.

1. Govju kopēja un slaucēja.

Avoti: ĒiV

kūtsmēsli   -u, v.; tikai dsk.

1. Lauksaimniecības dzīvnieku ekskrementu un pakaišu maisījums, ko izmanto mēslojumam.

Avoti: LLVV

kūtspakaļa   apv.

1. Vieta, tuvākā apkārtne aiz kūts (parasti netīra, nekārtīga).

Kā kūtspakaļa— ļoti netīrs, notraipīts, notraipījies; nekārtīgs.

2. Pašaudzēta tabaka.

Avoti: ĒiV, SiV

kūtspriekša   -as, s.

1. Laukums kūts priekšā.

Avoti: LLVV

kūtssāni   apv.

1. Vieta, tuvākā apkārtne pie kūts sāniem.

Avoti: ĒiV

kūtssolis   -ļa, v.

1. Darbu kopums, kas jāveic kūtī, kopjot lauksaimniecības dzīvniekus; šo darbu veikšana; kūts solis.

Avoti: LLVV

kūtsstāve   -es, s.; parasti vsk.

1. Lauksaimniecības dzīvnieku ilgstoša turēšana kūtīs (parasti ziemas periodā).

Avoti: LLVV

kūtsture

1. Lauksaimniecības dzīvnieku turēšanas sistēmas veids, kad dzīvnieki visu gadu vai noteiktu periodu atrodas mītnēs vai laukumos ar ēdināšanas, dzirdināšanas, slaukšanas u. c. iekārtām.

Avoti: LPE

kūtsvidus   apv.

1. Kūts vidējā daļa.

Avoti: ĒiV

kutteris   novec.

1. Desu ražošanā - mašīna gaļas sasmalcināšanai un sajaukšanai ar citiem desu masas komponentiem.

Avoti: Ang

kutuhta   novec.

1. Augstākais priesteris mongoļu budistiem, kam līdz ar to pieder augstākā administratīvā vara.

Avoti: SV33

kutulis   apv.

1. Nieze.

Avoti: ME

Kutuluka   vietv.

1. Upe Krievijā, Orenburgas un Samaras apgabalā, Boļšojkineļas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

kūturis   apv.

1. Lopu dunduru kāpurs; kūtars.

Avoti: KV

kuturņāt   apv.

1. Kaut ko lēnītēm darīt; lēnītēm kustēties.

Avoti: KnG

kutūzis   apv.

1. Maza un nepietiekama telpa.

2. Cietums.

Avoti: ME

kutot   apv.

1. Novalkāties, izdilt.

Avoti: ME

Kuva   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā ("Quva"), Fergānas vilajetā, 37000 iedzīvotāju (2015. g.).

2. Apdzīvota vieta Krievijā, Permas novada Komi-Permiešu apvidū, 10000 iedzīvotāju.

3. Upe Krievijā, Permas novada ziemeļrietumu daļā, Iņvas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

kuvāda   novec.

1. Paraža, ka pēc bērna dzemdībām tēvs liekas gultā un uzņemas kopt bērnu, ko parasti dara māte.

Avoti: KV

kuvāde   antrop.

1. Paraža, saskaņā ar kuru dzemdētājas sievietes vīrs ievēro vairākus rituālus aizliegumus un nereti imitē dzemdības.

Avoti: SV96

kuvads

1. Ģimenes rituāls, kas radies jau pirmatnējā sabiedrībā, dzemdību laikā nākamais tēvs uzvedas tāpat kā dzemdētāja: vaid, lokās, tēlo dzīšanās sāpes utt., bet pēc mazuļa piedzimšanas vīrs turpina gulēt gultā, ievēro diētu, kopā ar sievu pieņem apsveikumus.

Avoti: MV

Kuvaja   vietv.

1. Upe Krievijā, Orenburgas apgabalā, Samaras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

kuvalda   žarg.

1. Uzsitējveseris.

2. Liels cirvis.

Avoti: SLG

kūvalda   žarg.

1. Uzsitējveseris.

2. Liels cirvis.

Avoti: SLG

Kuvandika   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Orenburgas apgabalā, 25000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kuvasaja   vietv.; novec.

1. Kuvasoja - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

Kuvasoja   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā ("Quvasoy"), Fergānas vilajeta dienvidaustrumos, 71500 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA, Wi

kuvašs

1. Suņu šķirne, izcils sargsuns; dzimtene Ungārija.

Avoti: PL

kūve   apv.

1. Draiskošanās, lakstošanās, ķircināšanās; zirgu jautra spriņģošana; nārstošana.

Avoti: ME

Kuveita   vietv.

1. Kuveitas Valsts - valsts Āzijā ("Al Kuwayt"), Arābijas pussalas ziemeļaustrumos, ietver Būbijānu un mazākas salas Persijas līcī, platība - 17818 kvadrātkilometru, 2692500 iedzīvotāju (2009. g.), administratīvais iedalījums - 6 muhāfazas, robežojas ar Saūda Arābiju un Irāku.

2. Kuveitas Valsts galvaspilsēta, atrodas Kuveitas līča dienvidu krastā, 67000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Kuveitas līcis - atrodas Persijas līča ziemeļu daļā, garums - ~50 km, platums pie ieejas - ~20 km.

Avoti: LģE, PuA

kuveitieši

1. Kuveitas Valsts pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

Kuvena   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Couvin"), Valonijas reģiona Namīras provincē, 13900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kuvērs   -a, v.

1. Galda piederumi vienai personai.

2. novec. Segas pārvalks.

3. novec. Aploksne.

Avoti: SV69

kuvertīra   novec.

1. Kakao sviestā iejaukts šokolādes pulveris konfekšu, piparkūku, kēksa, pralinē u. c. pārvilkšanai.

Avoti: KV

kūvēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; apv.

1. Skraidīt, lēkāt, parasti pēc ilgstošas uzturēšanās kūtī (par lauksaimniecības dzīvniekiem).

2. Kņudēt, kniest.

Avoti: LLVV, ME

kūvēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; apv.

1. Draiskuļoties, rotaļāties citam ar citu (parasti par mājdzīvniekiem).

Avoti: LLVV

kuvēze

1. Ierīce priekšlaikus dzimuša bērna novietošanai.

Avoti: SV69

kūvīgs   apv.

1. Aušīgs, ekstravagants.

Avoti: ME

kūvist   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu pūces balss skaņas.

Avoti: ĒiV

Kūvordena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Coevorden"), Drentes provincē, 35600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Kuvšinova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tveras apgabalā, Osugas krastos, 9600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

kuz   apv.

1. Pievilināšanas sauciens (atkārtojumā) zirgam, kumeļam.

Avoti: ME

kuza   apv.

1. Putna guza; plašāk - kuņģis, vēders.

2. Saspiedums, salīkums.

Avoti: VV, KV

kuza   apv.

1. Sēklas miziņa (piemēram, zirnim, pupai, gurķim).

2. Plēvīte virs piena.

3. Kreve rētai.

Avoti: VV, KV

kuzā   apv.

1. Čokurā.

Avoti: KiV

kūza   apv.

1. Nūja, runga, vica.

Avoti: ME

kūzava   apv.

1. Dobums, koks ar bišu dobumu.

Avoti: ME

kuzavs   apv.

1. Putnu būris.

2. Bišu strops koka dobumā.

Avoti: KiV, KnG

Kuzbass   vietv.; saīs.

1. Kuzņeckas akmeņogļu baseins.

Avoti: PZT

kuze   apv.

1. Kumeļš.

2. Pievilināšanas sauciens (atkārtojumā) zirgam, kumeļam.

Avoti: ME

kūze   apv.

1. Nūja, runga, vica.

Avoti: ME

Kūzele   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Kusel"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 5000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kūzerīte   apv.

1. Stipri izspūrusi, izjukusi, sprogaina frizūra.

Avoti: ME

kuzi   apv.

1. Saīsinājums no "kuzin", ko zina, varbūt.

Avoti: ME

kuziks   apv.

1. Hibrīdkālis - kāpostu ģints suga ("Brassica napus", var. "napobrassica").

Avoti: Aug2

kūziks   -a, v.

1. Divgadīgs krustziežu dzimtas lopbarības sakņaugs.

2. Šī auga sakne.

Avoti: LLVV

kuziķis   apv.

1. Cilvēks, kam līka mugura, kūkums mugurā.

Kuziķu kuziķiem— ļoti salīcis; salīkušā stāvoklī, arī pieklibojot.

Avoti: ViV

kuzin   apv.

1. Varbūt.

Avoti: ME

kuzināt   apv.

1. Saucot "kuz, kuz" aicināt zirgu.

Avoti: ME

kuzīnija   bot.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Cousinia"), Latvijā konstatēta 1 adventīva suga.

Avoti: LD

kūzinieks   apv.

1. Kāds, kas staigā ar nūju, rungu.

2. Nelūgts viesis.

3. Sargs, kurš nūju kā sardzes zīmi nodod nākamajam, kura kārta ir pienākusi.

Avoti: ME, VeAT

kuziņa   apv.

1. Kumeliņš, arī zirgs bērnu valodā.

Avoti: ME

kuzis   apv.

1. Maza zivs, kas dzīvo dūņainos ezeros.

Avoti: KV

Kuzjuga   vietv.

1. Upe Krievijas Kirovas apgabalā, Molomas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

kuzka   novec.

1. Labības vabolīte, plākšņtaustekļaino vaboļu dzimtas maijvaboļu apakšdzimtas suga.

Avoti: KV

kuzla   apv.

1. Guza.

Avoti: ME

kuzla   apv.

1. Sēklas miziņa (piem., pupai, zirnim).

2. Plēvīte virs piena.

3. Kreve rētai.

Avoti: KV

kuzma   apv.

1. Guza.

2. Kūkums, kupris.

Avoti: KV, ME, ViV

kuzma   apv.

1. Sēklas miziņa (piem., pupai, zirnim).

2. Plēvīte virs piena.

3. Kreve rētai.

Avoti: KV, ViV

kuzmains   apv.

1. Kuprains, kūkumains.

Avoti: ViV

Kūzmi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

kuzmieši

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Kuzmi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kuzmina   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Kuzmino" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kuzminci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

Avoti: LC

Kuzmini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

Kuzminka   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Tasejevas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

Kuzmino   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

kuzmis   apv.

1. Kūkums.

Avoti: ME

kuzmomandi

1. Puštunu (afgāņu) nomandu cilšu grupas daļa, kas dzīvo līdzenumos Pakistānas ziemeļrietumos un Afganistānas austrumos (Halberas pārejas raj.), reliģija - islāms (sunnisms); līdzenuma nomandi.

Avoti: PZT

kuzms   apv.

1. Pumpa uz muguras vai krūtīm.

Avoti: ME

kuzna   apv.

1. Guza.

Avoti: KV, ME

kuzna   apv.

1. Sēklas miziņa (piem., pupai, zirnim).

2. Plēvīte virs piena.

3. Kreve rētai.

Avoti: KV

kūznāties   apv.

1. Vairākkārt noliekties un iztaisnoties; kūznīties.

Avoti: ME

Kuznecovska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Rivnes apgabalā, 41500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

kūznieks   apv.

1. Kāds, kas staigā ar nūju, rungu.

Avoti: ME

kūznīties   apv.

1. Vairākkārt noliekties un iztaisnoties.

Avoti: ME

kuzņa   apv.

1. Kalve.

Avoti: KiV

Kuzņa   vietv.

1. Kuzņa Raciborska - pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 5500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1967. g.

Avoti: Wi

Kuzņecka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Penzas apgabala austrumos, Trujevas krastos, 86100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Novokuzņeckas pilsētas nosaukums līdz 1932. g., Krievijā, Kemerovas apgabalā.

3. Kuzņeckas akmeņogļu baseins - viena no nozīmīgākajām akmeņogļu bāzēm Krievijā, atrodas Krievijas Kemerovas apgabalā, daļēji arī Novosibirskas apgabalā un Altaja novadā, garums - 330 km, platums - līdz 100 km.

4. Kuzņeckas Alatau - kalnu grēda Sibīrijas dienvidos, Krievijā, garums - ~300 km, platums - līdz 150 km, vidējais augstums - 1000-1200 m, augstākā virsotne - 2178 m.

Kuzņeckas Alatavs— Kuzņeckas Alatau.

5. Kuzņeckas ieplaka - atrodas Sibīrijas dienvidos, Krievijā, starp Salairas skraustu un Kuzņeckas Alatau, garums - 400 km, platums - 100-120 km, augstums - 200-500 m, vidusdaļā skrausti 600-700 m.

Avoti: PZT, LģE

Kuzņecova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

2. Konakova - pilsēta Krievijā, tās nosaukums līdz 1930. g.

Avoti: LC, PZT

kuzovs   žarg.

1. Virsbūve (automašīnai).

Avoti: SLG

kuzu   novec.

1. Kukusi.

Avoti: KV

kūzulains   apv.

1. Izspūris, izplūkāts.

Avoti: ME

kuzuliņi   apv.

1. Kviešu vai miežu klimpas.

Avoti: ME

kuzuliņš   apv.

1. Guza.

Avoti: ME

kuzulis

1. apv. Zivs.

2. žarg. Virsbūve (automašīnai).

Avoti: KV, SLG

kūzuls   apv.

1. Bišu strops no koka mizas vai bluķa.

2. Apaļkoka strazdu būris.

Avoti: TlV

kuzuls   apv.

1. Vienkoča bišu strops.

2. Putnu būris.

Avoti: KiV

kuzums   apv.

1. Bumbulis uz krūtīm.

Avoti: ME

Kuzupči   vietv.

1. Kuzupči tuksnesis - Ordosas plato ziemeļu daļa Huanhes labajā krastā ("Kuzupchi"), Ķīnā, garums - 370 km, platums - 25-80 km, augstums - 1100-1700 m, smiltis, barhani (15-30 m augsti), ieplakās - solončaki, takiri, ezeri.

Avoti: PZT

kuž   apv.

1. Sauciens (parasti atkārtojumā), ar kuru mīlinot aicina klāt zirgu.

Avoti: ĒiV

kuža   apv.

1. Zirgs, kumeļš.

2. Grabažas, muļķīgas, nevajadzīgas lietas, blēņas, lupatas.

Avoti: ĒiV, ME

kužā   apv.

1. Kas to zina, varbūt.

Avoti: ME, VeAT

kužāk   apv.

1. Sliktāk, nepatīkamāk.

Avoti: KiV

kužas   žarg.

1. Lēnīgi cilvēki.

2. Laucinieki.

Avoti: Žrg

kužāt   apv.

1. Saukt, aicināt zirgu.

2. Skaļa rūkšana, smiešanās.

Avoti: ME

kužbārdis   apv.

1. Neliela zivs.

Avoti: ME

kužbārzdis   apv.

1. Neliela zivs.

Avoti: ME

kuželains   apv.

1. Pinkains, savēlies.

Avoti: ME

kuželēt   apv.

1. Savandīt, izplūkāt.

Avoti: ME

kuželis   apv.

1. Pinkains suns.

Avoti: ME

kuži   apv.

1. Varbūt.

Avoti: ME

kužināt   apv.

1. Aicināt, pievilināt zirgu.

Avoti: ME

kužināt   apv.

1. Čubināt (piemēram, guļasvietu).

2. Irdināt (zemi), ārdīt.

3. Kutināt.

4. iron. Traucēt.

Avoti: ME, KiV

kužināties   apv.

1. Grozīties, knosīties (sēžot, guļot).

Avoti: KiV

kužiņa   apv.

1. Mīļvārdiņš zirgam.

Avoti: ME

kužīgs   apv.

1. Lempīgs, nodriskāts.

Avoti: ME

kužlains   apv.

1. Pinkains.

Avoti: ME

kužļi   apv.

1. Pinkas, kudla.

Avoti: ME

Kužmi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

kužmis   apv.

1. Kupris.

Avoti: ME

kužms   apv.

1. Kupris.

Avoti: ME

kūžņāties   apv.

1. Neveikli kaut ko darīt.

Avoti: ME

kužņot   apv.

1. Uzbudināties, kustēties (galvenokārt no erekcijas, par vīrišķo locekli).

Avoti: ME, VeAT

kužņoties   apv.

1. Neveikli kustēties.

Avoti: ME

kužoties   apv.

1. Neveikli kustēties.

Avoti: ME

kužs   apv.

1. Slikts, nepatīkams.

Avoti: KiV

kužu   apv.

1. Pievilināšanas sauciens (atkārtojumā) zirgam, kumeļam.

Avoti: ME

Kužuhs   mit.

1. Hurriešu (vēst. Sīrija, Palestīna) mitoloģijā - mēness dievs, ko attēloja ar pusmēnesi uz galvas.

Avoti: Mit

kV   saīs.

1. Kilovolts.

Avoti: i2

kv.   saīs.

1. Kvadrāt-.

Avoti: LME

kv.km   saīs.

1. Kvadrātkilometrs.

kv.m   saīs.

1. Kvadrātmetrs (100 kv.m); arī m2.

Avoti: i2

kvā   izsauk.; parasti atkārtojumā.

1. Lieto, lai atdarinātu vardes balss skaņas.

Avoti: LLVV, T

kVa   saīs.

1. Kilovoltampērs.

Avoti: LEV

kva   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu vardes balss skaņas.

Avoti: ĒiV

kva   ģen., nelok.

1. Kva valodas - Nigēras-Kongo valodu grupas valodas, izolējošas valodas, divcentru labiovelāras skaņas, toņa augstuma atšķirības diferencē vārdu nozīmes; Ganā, Beninā, Nigērijā, Togo, Libērijā, Ziloņkaula Krastā.

Avoti: LPE

kvacīt   apv.

1. Kaitēt; būt kaitīgam.

Avoti: KiV

kvača

1. Malāvijas kvača - naudas vienība Malāvijas Republikā, sīknauda - tambala.

2. Zambijas kvača - naudas vienība Zambijas Republikā, sīknauda - ngvē.

Avoti: PnR

kvaders   novec.

1. Kvadrs.

Avoti: KV

kvadi

1. Ģermāņu ciltis, kas 1. gs. p. m. ē. dzīvoja uz Z no Donavas vidusteces, kā arī Elbas un Oderas augšteces apvidū, 5.-6. gs. pārvietojās uz Spāniju un Itāliju, sajaucās ar citām ģermāņu ciltīm.

Avoti: LPE

kvadra   apv.

1. Mēness fāze.

Avoti: KiV

kvadracikls   sar.

1. Motociklam līdzīgs četrriteņu transportlīdzeklis ar iekšdedzes motoru.

kvadrāgēna   novec.

1. Katoļu baznīcā 40 dienu gavēnis; quadragena.

Avoti: KV

kvadranss   vēst.

1. Senās Romas sīka monēta.

kvadrantdzelzs   novec.

1. Stieņu profildzelzs ar šķērsgriezumu ceturtdaļaploces formā, ko lieto apaļu stabu sastādīšanai.

Avoti: KV

kvadrantektomija   med.

1. Daļēja mastektomija, kuras gadījumā audzēju izoperē vienā krūts kvadrantā, ietverot lielā krūšu muskuļa fasciju un ādu.

Avoti: MSV

kvadrantīdas

1. Viena no galvenajām meteoru plūsmām, kuras radiants atrodas uz robežas starp Vēršu Dzinēju un Pūķi; aktivitātes periods 2.-4. janvārī; maksimumā 3. janvārī ap 45-250 meteoru stundā.

Avoti: EV

kvadrants   -a, v.

1. ģeom. Ceturtā (piemēram, plaknes, riņķa) daļa.

Plaknes kvadrants— plaknes daļa, ko ierobežo divas savstarpēji perpendikulāras taisnes.

Riņķa kvadrants— riņķa ceturtā daļa; sektors, kura centra leņķis ir vienlīdzīgs 90 grādiem (aptuveni 1,571 radiānam).

2. astr. Senlaicīgs instruments debess spīdekļa augstuma mērīšanai.

3. mil., vēst. Artilērijā - ierīce leņķu mērīšanai vertikālā tēmējumā (šaujot no aizsega).

Avoti: LLVV, SV99

kvadrāt-   salikteņu daļa

1. Kāpināts otrajā pakāpē (gk. par laukuma mērvienībām).

2. Tāds, kam ir kvadrāta forma, kam raksturīgi taisni leņķi (piem., kvadrātligzda, kvadrātiekavas).

Avoti: SV99

kvadrātaršina

1. Platības mērs 19. gs. Krievijas mēru sistēmā - 0,5058 kvadrātmetri.

Avoti: MsL

kvadrātcentimetrs   -a, v.

1. Viena desmittūkstošā dala kvadrātmetra.

Avoti: LLVV

kvadrātcolla

1. Platības mērs 19. gs. Krievijas mēru sistēmā - 6,4516 kvadrātcentimetri.

Avoti: MsL

kvadrātdecimetrs   -a, v.

1. Viena simtdaļa kvadrātmetra.

Avoti: LLVV

kvadrātdzelzs   novec.

1. Stieņu dzelzs ar kvadrāta šķērsgriezumu.

Avoti: KV

kvadrātfunkcija   mat.

1. Kvadrāttrinoms - otrās pakāpes polinoms y=ax2+bx+c.

Avoti: ZTV

kvadrātiekavas   -u, vsk. kvadrātiekava, -as, s.

1. Iekavas ar taisniem leņķiem ([]).

Avoti: LLVV

kvadrātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir kvadrāta forma.

Avoti: LLVV

kvadrātjūdze   novec.

1. Laukuma mērvienība vienāda ar 2,58989 kvadrātkilometriem.

Avoti: KV

kvadrātkilometrs   -a, v.

1. Miljons kvadrātmetru, laukums, kas atilst tāda kvadrāta laukumam, kura malas garums ir viens kilometrs.

Avoti: LLVV

kvadrātligzdas   -u, s.

1. Sējumu vai stādījumu sistēma, kas veidojas, ja sēklas iesēj (dēstus iestāda) vienādā attālumā gan lauka gareniskā virzienā, gan šķērsvirzienā.

Avoti: LLVV

kvadrātlīnija

1. Platības mērs 19. gs. Krievijas mēru sistēmā - 0,064516 kvadrātcentimetri.

Avoti: MsL

kvadrātmatrica

1. Matrica, kuras rindu skaits ir vienāds ar aiļu (kolonnu) skaitu.

Avoti: EV

kvadrātmēri

1. Laukuma mēri.

Avoti: SV69

kvadrātmetrs   -a, v.

1. Laukuma mērvienība starptautiskajā mērvienību sistēmā - tāda kvadrāta laukums, kura malas garums ir viens metrs.

Avoti: LLVV

kvadrātmilimetrs   -a, v.

1. Viena miljondaļa kvadrātmetra - tāda kvadrāta laukums, kura malas garums ir viens milimetrs.

Avoti: LLVV

kvadrātnolīdzinājums   novec.

1. Kvadrāttrinoms.

Avoti: KV

kvadrātpēda   apv.

1. Laukuma mērvienība = ~0,0929 m^2.

Avoti: T

kvadrātplūdmaiņas   jūrn.

1. Plūdmaiņas ar minimāliem plūdmaiņu lielumiem, novērojamas pirmā un pēdējā ceturkšņa periodā, kad tās veidojošie Saules un Mēness spēki darbojas savstarpēji perpendikulāri.

Avoti: JūV

kvadratrise   mat.

1. Plaknes līkne - to punktu ģeometriskā vieta, kur krustojas taisne, kas vienmērīgi griežas ap fiksētu punktu, un taisne, kura vienmērīgi pārvietojas paralēli pati sev; kvadratrise pieder pie pazīstamām līknēm: ar tās palīdzību senatnē aprēķināja riņķa kvadratūru (sk. kvadratūra) un izdarīja leņķa trisekciju.

Avoti: SV69

kvadrāts   -a, v.

1. ģeom. Taisnstūris, kam visu malu garums ir vienāds.

2. Tas, kam ir šāda taisnstūra forma.

3. mat. Divu vienādu reizinātāju reizinājums, skaitļa otrā pakāpe.

Kāpināt skaitli kvadrātā— reizināt skaitli ar sevi vienu reizi.

4. poligr. Garuma mērvienība šriftu, salikuma formāta, malu u. c. mērīšanai; vienāda ar 48 punktiem jeb aptuveni 18 mm.

Avoti: LLVV, LLx, SV99

kvadrātsakne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; mat.

1. Otrās pakāpes sakne no skaitļa.

Vilkt kvadrātsakni— konstatēt skaitli, kas, reizināts ar sevi vienu reizi, dotu zemsaknes skaitli.

Avoti: LLVV

kvadrātsažens

1. Platības mērs 19. gs. Krievijas mēru sistēmā - 4,5522 kvadrātmetri.

Avoti: MsL

kvadrāttočka

1. Platības mērs 19. gs. Krievijas mēru sistēmā - 0,064516 kvadrātmilimetri.

Avoti: MsL

kvadrāttrinoms   mat.

1. Otrās pakāpes polinoms y=ax2+bx+c; kvadrātfunkcija.

Avoti: ZTV

kvadratūra   -as, s.

1. Kvadrātvienībās izteikts (kā) laukums.

Riņķa kvadratūra— Kvadrāts, kura laukums ir vienāds ar dotā riņķa laukumu.

Avoti: LLVV

kvadratūrplūdmaiņas   jūrn.

1. Plūdmaiņas ar minimāliem plūdmaiņu lielumiem; novērojamas Mēness fāžu pirmā un pēdējā ceturkšņa periodā, kad plūdmaiņas veidojošie Saules un Mēness spēki darbojas savstarpēji perpendikulāri.

Avoti: ZTV

kvadrātveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir kvadrāta (1) forma.

Avoti: LLVV

kvadrātveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kvadrātveida.

Avoti: LLVV

kvadrātversts   -versts, dsk. ģen. -verstu, s.

1. Laukuma mērvienība - 1,13802 kvadrātkilometru (vecajā krievu mērvienību sistēmā).

Avoti: LLVV, KV

kvadrātveršoks

1. Platības mērs 19. gs. Krievijas mēru sistēmā - 19,7580 kvadrātcentimetri.

Avoti: MsL

kvadrātvienādojums   -a, v.; mat.

1. Vienādojums, kura nezināmā augstākā pakāpe ir otrā pakāpe.

Avoti: LLVV

kvadrātvienība   -as, s.

1. Laukuma mērvienība, kuras pamatā ir kvadrāts ar noteikta garuma malu.

Avoti: LLVV

kvadri-   med.

1. Salikteņos nozīmē "četri" vai "četras reizes".

Avoti: MSV

kvadricikls

1. Četrriteņu mehānisks transportlīdzeklis ar iekšdedzes motoru.

Avoti: LatV

kvadriennāle

1. Pasākums (piem., izstāde, festivāls), kas notiek reizi četros gados.

Avoti: SV99

kvadriga

1. Romiešu divriči ar atvērtu aizmuguri, kurus velk četri zirgi.

Avoti: LEV

kvadrigāts   novec.

1. Romas republikas denārijs ar kvadrigas attēlu.

Avoti: KV

kvadrika   mat.

1. Otrās kārtas virsma, t. i., virsma, kuras vienādojums Dekarta koordinātās ir otrās pakāpes algebrisks vienādojums (piem., elipsoīds, hiperboloīdi, paraboloīdi).

Avoti: ZTV

kvadriljons   -a, v.

1. Skaitlis, ko raksta ar sešpadsmit cipariem (1 000 000 000 000 000; miljons miljardu; tūkstotis triljonu) krievu, franču, amerikāņu skaitīšanas sistēmā.

2. Skaitlis ko raksta ar divdesmit pieciem cipariem vācu, angļu skaitīšanas sistēmā.

Avoti: LLVV

kvadrināle

1. Kvadriennāle - pasākums, kas notiek reizi četros gados.

Avoti: PL

kvadrinnāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Kvadriennāle - pasākums (piemēram, izstāde, sacensības), kas notiek reizi četros gados.

Avoti: LLVV, PP

kvadrinoms   novec.

1. Lielums ar 4 locekļiem.

Avoti: SV33

kvadriplekss   -a, v.; biol.

1. Poliploīds, kam ir četras kāda gēna dominantās alēles.

Avoti: ĢT

kvadrirēma   vēst.

1. Romiešu kaujas kuģis, kam abās malās bija četras airu rindas.

Avoti: SV99

kvadrirēmi   novec.

1. Romiešiem kara kuģis ar 4 rindām airu.

Avoti: SV33

kvadrīvijs   vēst.

1. Viduslaiku skolā - paplašināts izglītības kurss, kurā ietilpa četri priekšmeti: mūzika, aritmētika, ģeometrija un astronomija.

2. novec. Vieta, kur krusojas četri ceļi; krustceļš.

Avoti: SV69

kvadro

1. Saistīts ar kvadrofoniju, tāds, kam raksturīga elektroakustiskā signāla četrkanālu realizācija.

Avoti: SV99

kvadro-

1. Salikteņu daļa - saistīts ar kvadrofoniju, kvadrofonisks (piem., kvadroatskaņotājs).

Avoti: SV99

kvadroatskaņotājs   -a, v.

1. Četrkanālu ierakstu atskaņotājs.

Avoti: LLVV

kvadrofonija   -as, s.; parasti vsk.

1. Četrkanālu skaņu ierakstu veidošana un atskaņošana.

Avoti: LLVV

kvadrofonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kvadrofoniju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

kvadrokopters   tehn.

1. Helikoptera paveids ar četriem vertikālajiem propelleriem, kas izvietoti četrstūra veidā, parasti radiovadāms un neliels.

Avoti: PlN-6-2

kvadrs   -a, v.; būvn.

1. Regulāra paralēlskaldņa formā aptēsts akmens.

Avoti: LLVV

kvadrumani   novec.

1. Četrroči, kustoņi ar 4 rokām, pērtiķi.

Avoti: SV33

kvadrupedi   novec.

1. Četrkājaini kustoņi.

Avoti: SV33

kvadrupla   novec.

1. Spānijas 18. gs. zelta 4 pistoļu monēta; quadrupla.

Avoti: KV

kvadrupls   novec.

1. Veca zelta monēta Spānijā: 4 dukāti.

Avoti: SV33

kvadrupolmoments   fiz.

1. Kvadrupola kvantitatīvais raksturojums, kas raksturo kvadrupola elektriskā lauka un ārējā elektriskā lauka mijiedarbības potenciālo enerģiju.

Avoti: MfV

kvadrupols

1. Simetriska elektriski lādētu daļiņu sistēma, kuras pilnais elektriskais lādiņš ir vienāds ar nulli un kuru vispārējā gadījumā var uzskatīt par otrās kārtas multipolu.

Avoti: EV

kvadrupolstarojums   fiz.

1. Elektromagnētiskais starojums, kas rodas kvadrupolmomentam mainoties laikā.

Avoti: MfV

kvaga

1. Zirgu ģints suga ("Equus quagga"), stepes zebra, iznīcināta 19. gs.; pēdējā nobeigusies 1883. g. Amsterdamas zooloģiskajā dārzā.

Avoti: LD, LEV

Kvakenbrika   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Quakenbrueck"), Lejassaksijas federālajā zemē, 12900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kvakers   novec.

1. Kvēkers.

Avoti: Ang

kvakiutli

1. Indiāņu cilts Kanādas rietumu piekrastē, pieder pie vakaši cilšu grupas, valoda - pie algonkinvakašu saimes, reliģija - kristiānisms (protestantisms), saglabājušies arī tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT

kvakstēt   parasti 3. pers., kvakst, pag. kvakstēja; intrans.

1. Kvakšķēt.

2. Pēkšķēt.

Avoti: LLVV, Sin

kvākstēt

1. Pēkšķēt.

Avoti: Sin

kvakšēt   parasti 3. pers., kvakš, pag. kvakšēja; intrans.

1. Kurkstēt (1).

Avoti: LLVV

kvākšēt   apv.

1. Kurkstēt, pēkšķēt.

Avoti: ME

kvakšināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.

1. Vairākkārt vai ilgstoši kvakšķēt.

2. Vairākkārt vai ilgstoši radīt raksturīgas balss skaņas (par dažiem putniem).

Avoti: LLVV

kvakšķēt   parasti 3. pers., kvakšķ, pag. kvakšķēja, intrans.

1. Kurkstēt (1).

2. Ilgstoši, apnicīgi riet.

Avoti: LLVV, KnV

kvākšķēt   apv.

1. Pēkšķēt.

Avoti: Sin

kvakšķināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja, intrans.

1. Vairākkārt vai ilgstoši kvakšķēt.

2. Vairākkārt vai ilgstoši radīt raksturīgas balss skaņas (par dažiem putniem).

Avoti: LLVV

kvākt   apv.

1. Kurkstēt, ķērkt (par vārnu).

Avoti: ME

kval.   saīs.

1. Kvalitāte.

Avoti: i1

Kvāleja   vietv.

1. Sala Norvēģu jūrā, Skandināvijas pussalas ziemeļrietumu piekrastē, Norvēģijā, platība - 738 kvadrātkilometri, kalnains reljefs, augstums - līdz 1045 m, fjordi, kalnu tundra, pļavas.

Avoti: PZT

Kvaliāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Qualiano"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 24800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kvalificēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atzīt, raksturot par atbilstošu noteiktai grupai, kategorijai, veidam.

2. Atzīt par atbilstošu kādam darbam, arodam, parasti, piešķirot attiecīgas tiesības.

Avoti: LLVV

kvalificēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Tikt atzītam, raksturotam par atbilstošu noteiktai grupai, kategorijai, veidam.

Avoti: LLVV

kvalificēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> kvalificēt.

2. Tāds, kam ir noteikta kvalifikācija (1).

3. Tāds, kura veikšanai nepieciešama noteikta kvalifikācija (1), zināšanas, prasme; tāds, kam ir augsta kvalitāte; augstvērtīgs.

Kvalificēts darbs— darbs, kura veikšanai nepieciešama speciāla sagatavotība.

Avoti: LLVV

kvalifikācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Sagatavotības pakāpe (kāda darba) veikšanai.

2. Atzīšana par atbilstošu kādam darbam, arodam, parasti, piešķirot attiecīgās tiesības.

3. Iedalīšana noteiktā grupā, kategorijā, veidā.

Avoti: LLVV

kvalifikātors   novec.

1. Inkvizīcijas tiesas loceklis, kura uzdevums bija atklāt noziegumu.

Avoti: SV33

kvalimetrija   tehn.

1. Metroloģijas nozare, kurā pēta ražojumu kvalitātes skaitliskās novērtēšanas metodes, paņēmienus un līdzekļus.

Avoti: ZTV

kvalimetrs   novec.

1. Instruments rentgenstaru "cietuma" noteikšanai.

Avoti: KV

kvalitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. filoz. Priekšmeta, būtnes, parādības būtiska noteiksme, kas padara to tieši par šo un nevis kādu citu priekšmetu, būtni, parādību.

2. Būtiska pazīme, īpašība, kas atšķir vienu priekšmetu, būtni, parādību no citām; šādu pazīmju, īpašību kopums.

Skaņas kvalitāte— īpatnības, kas saistītas ar valodas skaņas izrunas veidu un tembru.

3. Derīguma, vērtības atbilstība kādiem nosacījumiem, normām.

4. Šaha spēlē - starpība starp laidņa vai zirga un torņa vērtību.

Avoti: LLVV

kvalitatīvs   -ais; s. -a, -ā; filoz.

1. Saistīts ar kvalitāti (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar kvalitāti (2), tai raksturīgs.

Kvalitatīvā analīze ķīm.— saliktas vielas sastāva pētīšana, tās elementu noteikšana.

Kvalitatīvais (arī kādības) īpašības vārds val.— īpašības vārds, kas nosauc īpašību, kura priekšmetam, būtnei, parādībai var piemist lielākā vai mazākā mērā.

Kvalitatīvais (arī kādības) apstākļa vārds val.— apstākļa vārds, kas apzīmē darbību vai stāvokli kvalitatīvi.

3. Tāds, kam ir laba kvalitāte (3).

Avoti: LLVV

kvalitatīvums

1. Vispārināta īpašība --> kvalitatīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kvalkšēt   apv.

1. Skaļi riet, skaļā balsī runāt.

Avoti: ME

kvalkšis   apv.

1. Tāds, kas skaļu balsi rej vai runā; troksnis.

Avoti: ME

kvalkšķēt   apv.

1. Skaļi, nemitīgi riet.

2. Skaļu balsi runāt.

Avoti: NeV

kvalkšķis   apv.

1. Tāds, kas skaļu balsi rej vai runā; troksnis.

Avoti: NeV

kvalles   apv.

1. Krekla apšuves.

Avoti: TlV

kvampa   novec.

1. Maza, paresna, bet dūšīga cilvēka vai dzīvnieka nosaukums.

Avoti: LE

kvanadi

1. Baguli - tautība Dagestānā, Krievijā.

Avoti: PZT

kvancis   apv.

1. Mazs šunelis.

2. Suns, kas īsi, aprauti rej; suns, kas mēdz apriet (gājējus).

3. Trokšņains, palaidnīgs bērns, pusaudzis, kas mēdz (vārdos) aizskart citus.

Avoti: LE, ViV

kvancītis   apv.

1. Varde.

Avoti: KV

Kvando   vietv.

1. Upe Āfrikā ("Kwando"), Angolā un Namībijā, Namībijas un Zambijas, kā arī Botsvānas un Namībijas robežupe, Zambezi labā krasta pieteka, garums - ~800 km, sākas Bje plakankalnē.

Avoti: PZT, PuA

Kvandžu   vietv.

1. Pilsēta Dienvidkorejas dienvidos (angļu val. "Kwangju"), provinces centrs, veido atsevišķu administratīvu vienību - Kvandžu apgabalu, 1413400 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Kvango   vietv.

1. Upe Āfrikā (angļu val. "Kwango", port. val. "Cuango"), Angolā un Kongo Demokrātiskajā Republikā, Kasai kreisā krasta pieteka, garums - ~1200 km, sākas Lundas plato; Kuanga.

Avoti: LģE

kvanksis   apv.

1. Kurts.

Avoti: ME

kvankstēt   parasti 3. pers., kvankst, pag. kvankstēja; intrans.; sar.

1. Kvankšķēt.

2. apv. Šņukstēt.

Avoti: LLVV

kvankšēt   parasti 3. pers., kvankš, pag. kvankšēja; intrans.; sar.

1. Ilgstoši, arī apnicīgi riet smalkā balsī (par suni); kvekšķēt.

2. apv. Šņukstēt.

Avoti: LLVV

kvankšķēt   parasti 3. pers., kvankšķ, pag. kvankšķēja, intrans.; sar.

1. Ilgstoši, arī apnicīgi riet smalkā balsī (par suni); kvekšķēt.

2. apv. Šņukstēt.

Avoti: LLVV

kvankšķis   apv.

1. Tas, kas kvankš.

Avoti: ME

Kvanmjona   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), Seulas piepilsēta, 313000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Kvanmobons   vietv.

1. Augstākā virsotne Ziemeļkorejas kalnos, atrodas Korejas Tautas Demokrātiskajā Republikā, Hamgjona grēdā, augstums - 2540 m.

Avoti: PZT, LpA

kvant.   saīs.

1. Kvantitāte.

Avoti: i1

kvanta   novec.

1. Lielums, daudzums.

Avoti: LME

kvante   novec.

1. Lielums, daudzums.

Avoti: LME

kvantēšana

1. Pāreja no klasiskām (makroskopiskām) likumsakarībām uz kvantiskām (mikroskopiskām) sakarībām; klasiskā sistēmas apraksta aizstāšana ar kvantisku aprakstu.

2. Elektriskā analogsignāla pārvēršana kvantētā elektriskā signālā vai diskrēta elektriska signāla pārvēršana elektriskā ciparsignālā.

Avoti: SV99

kvantēt

1. Kvantēts elektrisks signāls - elektrisks signāls, kas ir nepārtraukts laikā, bet kura līmenim var būt tikai atsevišķas, stingri noteiktas vērtības.

Avoti: SV99

kvantificēšana

1. Loģikā - daudzuma vai skaita norādīšana ar tā sauktajiem kvantoriem.

Avoti: IdV

kvantificēt   psih.

1. Uzrādīt izmērāmos lielumos.

Avoti: PsA

kvantifikācija   novec.

1. Loģikā daudzuma vai skaita norādīšana spriedumos, ievedot norādījumus vai predikāts attiecināms uz subjektu visā apjomā vai tikai daļā.

Avoti: KV

kvantimetrija   med.

1. Rentgenstarojuma kvantitātes un intensitātes mērīšana.

Avoti: MSV

kvantisks

1. Saistīts ar kvantiem.

Avoti: SV99

kvantitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. filoz. Priekšmetu, būtņu, parādību noteiksme, kas var mainīties attiecīgo priekšmetu, būtņu, parādību kvalitātes (1) ietvaros; kategorija, kas raksturo priekšmetus, būtnes, parādības pēc to apjoma, skaita un attīstības pakāpes.

2. Daudzums.

3. val. Atšķirības (valodas vienību) ilgumā, kurām valodā ir noteiktas funkcijas.

Avoti: LLVV

kvantitatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. filoz. Saistīts ar kvantitāti (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar kā daudzumu, skaitu, apjomu u. tml.

Kvantitatīvā analīze ķīm.— vielas sastāvdaļu daudzuma noteikšana.

Avoti: LLVV

kvantitatīvums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kvantitatīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kvantors   loģ.

1. Matemātiskās loģikas operācijas Ax ("visiem x") un Ex ("eksistē x"), kas raksturo predikāta P(x) patiesuma kopu.

Avoti: ZTV

kvantpastiprinātājs   -a, v.; fiz.

1. Iekārta, kurā elektromagnētiskais starojums, ejot cauri vielai, palielina savu enerģiju, saglabājot iepriekšējo viļņa garumu, izplatīšanās virzienu, polarizāciju.

Avoti: LLVV

kvants   -a, v.; fiz.

1. Kvantēta fizikāla lauka struktūras elements, kas ir šā lauka īpašību nesējs; kāda fizikāla lieluma (kas var pieņemt tikai diskrētas vērtības) minimālā deva.

Kvantu mehānika— teorētiskās fizikas nozare, kurā pēta mikrodaļiņu (molekulu, atomu, neitronu, protonu, elektronu utt.) un to sistēmu uzbūvi, mijiedarbību un kustību.

Kvantu ķīmija— teorētiskās ķīmijas nozare, kas izmanto kvantu mehānikas principus un metodes.

Kvantu elektrodinamika— fizikas nozare, kas pētī dažādus elektromagnētiskos procesus no kvantu mehānikas un relativitātes teorijas viedokļa.

Kvantu radiofizika— radiofizikas nozare, kas pētī elektromagnētiskā starojuma rašanos, pastiprināšanu un reģistrāciju, izmantojot kvantu likumsakarības.

Kvantu elektronika— kvantu radiofizika.

Kvantu fizika— fizikas nozare, kas pētī mikrodaļiņas.

Kvantu mehānika— Fizikas nozare, kas pētī mikrodaļiņu kustības un mijiedarbības likumus.

Kvantu ģenerators— monohromatisku elektromagnētisko viļņu avots, kurā izmanto kvantu sistēmu (atomu, molekulu, kristālu) inducēto starojumu.

Kvantu sistēma— mikrodaļiņu sistēma, kuras apraksta pēc kvantu mehānikas likumiem.

Kvantu pastiprinātājs— kvantpastiprinātājs.

Gamma kvants— fotons, kura enerģija >100 KeV.

Gaismas kvants— fotons, kura enerģija 100 keV.

Kvantu hromodinamika— stiprās mijiedarbības teorija, kuras vienādojumi ir līdzīgi kvantu elektrodinamikas vienādojumiem, bet viena fotona vietā ir astoņi gluoni ar krāsas lādiņiem, kas spēj mijiedarboties paši ar sevi.

Kvantu lauka teorija— relatīvistiska elementārdaļiņu un to mijiedarbības teorija, kas katram fizikālajam laukam piekārto noteiktas elementārdaļiņas, ko panāk ar attiecīgā lauka kvantēšanu.

Kvantu pulkstenis— iekārta precīzai laika mērīšanai, kas izmanto atomāro vai molekulāro frekvences kvantu standartu.

Kvantu skaitļi— veseli vai pusveseli skaitļi, kas raksturo mikrodaļiņu sistēmas stacionāro stāvokli.

Kvantu statistika— statistiskās fizikas nozare, kas pamatojas uz pieņēmumu, ka daļiņām, no kurām sastāv viela, spēkā ir kvantu mehānikas likumi.

Kvantu šķidrums— šķidrums, ko veido hēlija izotopi, ja temperatūra ir zemāka par 2 K.

2. novec. Lielums, daudzums.

Avoti: LLVV, FF, LME

kvantskaitļi   fiz.

1. Četri kvantu skaitļi, kas viennozīmīgi raksturo elektronu un tā stāvokli atomā.

Galvenais kvantskaitlis— norāda elektrona galveno enerģijas līmeni.

Orbitālais kvantskaitlis— norāda elektrona impulsa momentu.

Magnētiskais kvantskaitlis— norāda elektrona enerģiju magnētiskajā laukā.

Spina kvantskaitlis— norāda elektrona spina virzienu.

Avoti: IdV

kvantums   -a, v.

1. Daudzums.

Avoti: LLVV

Kvantuna   vietv.

1. Guandunas pussala.

Avoti: PZT

kvanza

1. Naudas vienība Angolas Republikā, sīknauda - santīms.

Avoti: PnR

Kvanza   vietv.

1. Upe Āfrikā (port. val. "Cuanza"), Angolā, garums - 960 km, sākas Bje plakankalnē, ietek Atlantijas okeānā; Kuanza.

Avoti: LģE

kvaņķis

1. apv. Liels maizes gabals.

2. žarg., niev. Mazs bērns, parasti raudulīgs.

Avoti: Žrg

kvapa   apv.

1. Mazs, tukls un resns dzīvnieks.

Avoti: ME

Kvara   vietv.

1. Štats Nigērijā ("Kwara"), administratīvais centrs - Ilorina, platība - 36825 kvadrātkilometri, 2371100 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts rietumu daļā.

Avoti: PuA

kvarcdiorīts

1. Intruzīvs, vidēji skābs magmatiskais iezis, kas satur >5% kvarca, pelēks, parasti vidējgraudaina struktūra, masīva tekstūra.

Avoti: LPE

kvarcīts   -a, v.

1. Metamorfisks iezis, kura galvenā sastāvdaļa ir kvarcs un kuram ir graudaina struktūra.

Avoti: LLVV

kvarcot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apstarot ar kvarca spuldzi.

Avoti: LLVV

kvarcporfīrs

1. Paleotipa efuzīvais iezis, gaišpelēks vai pelēks, dažreiz brūngans vai iesārts; raksturīga porfīrstruktūra ar kvarca vai kvarca un laukšpatu fenokristāliem, masīva vai poraina tekstūra.

Avoti: LPE

kvarcs   -a, v.; parasti vsk.

1. Oksīdu grupas minerāls, kas sastāv no caurspīdīgiem, dažreiz arī dzeltenīgiem vai citas krāsas kristāliem; silīcija dioksīds.

Kvarca smiltis— smiltis, kas sevišķi bagātas ar kvarcu.

Kvarca stikls— stikls, ko iegūst no kausēta kvarca.

Kvarca spuldze— spuldze, kuras apvalks ir izgatavots no kvarca stikla un neabsorbē ultravioletos starus.

Kvarca lampa— kvarca spuldze.

Kvarca pulkstenis— pulkstenis, kura gaitu regulē kvarca plāksnītes svārstības elektriskajā laukā.

Kvarca ģenerators— ģenerators, kurā svārstību frekvenci stabilizē, izmantojot pjezokvarca plāksnītes svārstības (pjezoefektu) periodiskā elektriskajā laukā, kura frekvence atbilst kvarca plāksnītes pašsvārstību frekvencei.

Avoti: LLVV, MfV, FF

kvarčināt   apv.

1. Iztaujāt, tincināt.

Avoti: ME

Kvareli   vietv.

1. Pilsēta Gruzijas austrumos, Alazani ielejā, 7700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

kvari

1. Agavi tautu grupai piederīga tauta, dzīvo Etiopijas ziemeļrietumu daļā, valoda pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas, ticīgie - musulmaņi, daļa - kristīgie (monofizīti), jūdaisti (falaši).

Avoti: PZT

kvarils

1. Jauns materiāls, ko lieto santehnikas (vannu, izlietņu u. tml.) izgatavošanai, tiek saukts arī par polimērbetonu; izgatavo no kvarca un akrila.

Avoti: PL

Kvarkeni   vietv.

1. Kvarkena šaurumi - Norrakvarkens un Sedrakvarkens.

Avoti: PZT

kvarki   fiz.

1. Vairāku paveidu daļiņas, no kādām sastāv elementārdaļiņas, kas piedalās stiprajā mijiedarbībā.

Avoti: SV99, FF

kvarkstēt   apv.

1. Kurkstēt, ķērkt, ņerkstēt, pēkšķēt, brēkt.

Avoti: ME

kvārkstēt   apv.

1. Kurkstēt, ķērkt, ņerkstēt, pēkšķēt, brēkt.

Avoti: ME

kvārkstoņa   apv.

1. Spēcīgs krāciens, skaļa gārdzoņa.

Avoti: ME

kvarkšēt   parasti 3. pers., kvarkš, pag. kvarkšēja; intrans.

1. Radīt griezīgas, skarbas dažāda augstuma un skaļuma balss skaņas (parasti par dažiem putniem).

Avoti: LLVV

kvārkšēt   apv.

1. Kurkstēt, ķērkt, ņerkstēt, pēkšķēt, brēkt.

Avoti: ME

kvarkšķēt   parasti 3. pers., kvarkšķ, pag. kvarkšķēja, intrans.

1. Radīt griezīgas, skarbas dažāda augstuma un skaļuma balss skaņas (parasti par dažiem putniem).

Avoti: LLVV

kvārkšķēt   apv.

1. Kurkstēt, ķērkt, ņerkstēt, pēkšķēt, brēkt.

Avoti: ME

kvarkšķis   apv.

1. Kāds, kas daudz kvarkšķ.

Avoti: ME

kvarkt

1. Kurkstēt.

Avoti: Sin

kvārkt   apv.

1. Kurkstēt, ķērkt, ņerkstēt, pēkšķēt, brēkt.

Avoti: ME

Kvarners   vietv.

1. Šaurums Adrijas jūrā, Horvātijas piekrastē, Dalmācijas salās, starp Istras pussalu un Cresnas salu, garums - ~50 km, platums - 5-20 km, dziļums - līdz 51 m, savieno Rijekas līci ar Adrijas jūru.

Avoti: PZT, PuA

kvarpucis   apv.

1. Vārgulis, nespējnieks.

2. Mazs bērns, kas nevar pamosties.

Avoti: ME

Kvarrata   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Quarrata"), Toskānas reģiona Pistoijas provincē, 25500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

kvaršināt   apv.

1. Iztaujāt, tincināt, pratināt.

Avoti: ME

kvarta   -as, s.

1. mūz. Intervāls - četri, pieci vai seši pustoņi.

Tīrā kvarta— intervāls - pieci pustoņi.

Līdiskā kvarta— mažors ar augstu ceturto pakāpi.

Pamazinātā kvarta— intervāls - četri pustoņi.

Palielinātā kvarta— intervāls - seši pustoņi.

2. literat. Četrrindu pants.

Avoti: LLVV, MūV

kvarta

1. Šķidrumu un beramu vielu tilpuma mērs angļu mēru sistēmā; šķidruma kvarta Lielbritānijā (1,136 l), ASV (0,946 l), beramu vielu kvarta ASV (1,1 l).

2. vēst. Šķidruma mērs Prūsijā un Bavārijā (0,267 l).

3. Cilindrisks skārda trauks (ar osu), kura tilpums ir 0,75, 0,5 vai 1 litrs.

4. apv. Naudas vienība - viena ceturtā daļa no rubļa jeb 25 kapeikas.

Avoti: SV99, TlV

kvarta

1. Paukošanā - ceturtā pozīcija (viens no atvairīšanas un izklupiena paņēmieniem).

Avoti: SV99

kvartācija   novec.

1. Paņēmiens sudraba atdalīšanai no zelta, vārot kausējumu slāpekļskābē, kur sudrabs izšķīst, bet zelts nē; pilnīgai atdalīšanai nepieciešama 1 daļa zelta uz 3 daļām sudraba, tāpēc sudrabu īpaši piekausē klāt, ja tā bija mazāk.

Avoti: KV

kvartalis   novec.

1. Kvartāls.

Avoti: LME

kvartāls   -a, v.

1. Mazākā (pilsētas, pilsētciemata, ciemata) daļa, ko no četrām pusēm norobežo ielas.

2. mežs. Platība (mežā), kas parasti ir taisnstūrveidīga un ko ierobežo stigas vai ceļi.

Kvartālu stabs— 1,5 m virs zemes augsts koka, retāk akmens stabs ar ietēsumiem augšgalā, kur uzraksta kvartālu numurus, stigu krustojumos un uz ārējās meža robežas līnijas starp diviem kvartāliem.

3. Gada ceturksnis; trīs mēnešu ilgs laikposms.

Avoti: LLVV

kvartālstiga   -as, s.; mežs.

1. Viena no stigām, kas norobežo kvartālu (2).

Avoti: LLVV

kvartārģeoloģija   ģeol.

1. Ģeoloģijas nozare par kvartāra veidojumiem un vides attīstības vēsturi kvartāra periodā.

Avoti: ZTV

kvartārs   -a, v.; parasti vsk.; ģeol.

1. Kainozoja ēras pēdējais periods, kas sākās aptuveni pirms 1,7 miljoniem gadu un turpinās arī mūsdienās.

Avoti: LLVV, MetV

kvartārs   -ais; s. -a, -ā; ģeol.

1. Saistīts ar kvartāru 1, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

kvartārtektonika   novec.

1. Tektoniskas kalnu kustības kvartārā periodā.

Avoti: KV

kvarte   novec.

1. Kvarta.

Avoti: LME

Kvarteira   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Quarteira"), Faru apgabalā, 21800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

kvarteris   novec.

1. Augšējā klāja paceltā (par 0,8-1 m) daļa kuģa pakaļgalā.

Avoti: Ang

kvarteris   novec.

1. Kvarters.

Avoti: Ang

kvarterklājs   jūrn.

1. Augšējā klāja paceltā (par 0,8-1 m) daļa kuģa pakaļgalā.

Avoti: Ang

kvarteronis   novec.

1. Pēcnācējs jauktā laulībā, balto un mulatu krustojums.

Avoti: LME

kvarterons

1. Pēcnācējs no balto laulības ar terceroniem - balto un mulatu bērniem.

Avoti: SV69

kvarters   novec.

1. Beramu vielu tilpuma mērs angļu mēru sistēmā (291 l).

2. Masas mērvienība angļu mēru sistēmā (12,7 kg).

Avoti: SV99

kvarters   novec.

1. Grīdums.

Avoti: KV

kvarterzirgs

1. Zirgu šķirne, kas 18. gs. izveidota ASV un tiek uzskatīta par pirmo īsto Amerikas zirgu šķirni.

Avoti: NGL-18-98

kvartēšana

1. Paņēmiens, pēc kāda ņem beramo ķermeņu paraugus analīzei: paraugus, kas ņemti no dažādam kastēm, vietām u. tml., sajauc, nober vienādā slānī un sadala krusteniski 4 daļās (kvartē); no tām divas pretējās aizvāc, bet divas palikušās vēlreiz sajauc un vēlreiz sadala 4 daļās; tā dara, līdz daudzums samazinās līdz pārbaudei nepieciešamajam daudzumam.

Avoti: SV69

kvartets   -a, v.; mūz.

1. Instrumentāls skaņdarbs četriem instrumentiem, vokāls skaņdarbs četrām balsīm; ansamblis, kura sastāvā ir četri izpildītāji.

Klavieru kvartets— klavieru, vijoles, alta un čella ansamblis; skaņdarbs šādam izpildītāju ansamblim (parasti sonātes cikla formā).

Avoti: LLVV

kvartile   stat.

1. Sakārtotas variācijas rindas pētāmās pazīmes vērtības, kas dala rindu četrās vienādās daļās tā, ka katrā no tām nonāk 25% kopas vienību.

Pirmā kvartile— pazīmes vērtība, par kuru sakārtotā variācijas rindā 25% no kopas vienībām ir reģistrētas mazākas vērtības.

Otrā kvartile— pazīmes vērtība, par kuru sakārtotā variācijas rindā 50% kopas vienībām ir reģistrētas mazākas vērtības; vienāda ar mediānu.

Trešā kvartile— pazīmes vērtība, par kuru sakārtotā variācijas rindā 75% kopas vienībām ir reģistrētas mazākas vērtības.

Avoti: ZTV

kvartils   psih.

1. Statistisko mērījumu rindas ceturtā daļa.

Avoti: PsA

kvartīrjeri   novec.

1. Karaspēka komandiera izsūtīti vienību priekšstāvji, kam jāizrauga norādītā rajonā vai apdzīvotā vietā pagaidu vai pastāvīgas mītnes savām vienībām; vietraudži.

Avoti: KV

kvartīrmeistars

1. Persona, kas pārzina karaspēka izvietošanu pa dzīvokļiem (atbilstošā militārās pārvaldes nozare - kvartīrmeistaru dienests; vairākās armijās šā dienesta funkcijas pakāpeniski paplašinājās, ietverdamas dažādus karaspēka apgādes jautājumus, pārgājienu organizēšanu u. c.).

2. Dažās armijās - persona, kas vada štāba operatīvo nodaļu (ģenerālkvartīrmeistars).

3. Krievijas flotē līdz 1910. g. - jaunākais apakšvirsnieks.

Avoti: SV69

kvartisternals   med.

1. Tāds, kas attiecas uz krūšu kaula segmentu pret ceturto ribstarpu telpu.

Avoti: MSV

kvartnieks   apv.

1. Muižas kalps Vidzemē pirms Pirmā pasaules kara (pelnīja kvartu dienā, t. i. 1/4 rubļa jeb 25 kapeikas).

Avoti: KV, LE, ViV

kvartņiks   novec.

1. Poļu sudraba sīknauda, ko sāka kalt Vladislava Jagaiļa laikā 14. gs. beigās.

Avoti: KV

kvartodecimāni   novec.

1. Senējas kristīgas baznīcas locekļi, kas lieldienas svinēja reizē ar žīdiem un par to tika no baznīcas izslēgti.

Avoti: SV33

kvartole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; mūz.

1. Ritmiska figūra, kas rodas, vienu nošu vienību sadalot četrās vienlīdzīgās daļās.

Avoti: LLVV

kvartrs   novec.

1. Kvarters.

Avoti: Ang

kvarts   -a, v.; novec.

1. Ceturtdaļa.

2. Divdesmit pieci (parasti par naudas vienībām); cariskās Krievijas 25 kapeiku sudraba naudas gabala nosaukums Latvijā.

3. Divas pintes, ~1,13 litru.

Avoti: LLVV, Žrg, DzS

kvartsekstakords   -a, v.; mūz.

1. Trijskaņa otrais apvērsums - augstākās skaņas pārcēlums oktāvu zemāk.

Avoti: LLVV

Kvartu   vietv.

1. Kvartu Santelena - pilsēta Itālijā ("Quartu Sant'Elena"), Sardīnijas reģiona Kaljāri provincē, 25500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

kvasa   apv.

1. Kvass.

Avoti: VV

kvasija   novec.

1. Brazīlijā un Austrumāzijā sastopams koks, kura koksne satur indes kvasīnu un kvasolu, ko izmanto farmācijā, medicīnā un augu aizsardzībā; Surinamas kvasijas mizu agrāk lietoja alus darītavās apiņu vietā, arī pret cērmēm, citiem tārpiem un slimībām.

Avoti: LLx

kvasīns   novec.

1. No kvasijas koka koksnes iegūstama inde.

Avoti: LLx

kvasīt   žarg.

1. Dzert.

Avoti: JV

Kvasīrs   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - mazs, gudrs cilvēciņš, ko pēc āsu un vānu cilts dievu kara dievi radījuši no savām siekalām.

Avoti: Mit

kvasols   novec.

1. No kvasijas koka koksnes iegūstama inde.

Avoti: LLx

Kvasovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

kvass   -a, v.

1. Saldskābs bezalkoholisks dzēriens, ko gatavo parasti no rupjmaizes vai rudzu miltiem un iesala.

Avoti: LLVV

kvašaline   apv.

1. Galerts; kvašeline.

Avoti: VV

kvašaliņa   apv.

1. Galerts.

Avoti: KiV

kvašeline   apv.

1. Galerts.

Avoti: VV

kvašiorkors   med.

1. Smaga vitamīnu deficīta un nuztures traucējumu klīniskā aina maziem bērniem tropiskā klimata joslās: atpalicība augumā, gremošanas traucējumi (caureja ar steatoreju), hiponatriēmija, edēma ar hipoalbuminēmiju, hiperglobulinēmiju un hipergammaglobulinēmiju.

Avoti: TM

kvašnavieši

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Kvašņeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kvašņeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

Avoti: LC

kvašņevieši

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Kvašņeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Kvašņova   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Kvašņeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

kvatera   apv.

1. Dzīvoklis.

Avoti: KiV

kvaterancs   apv.

1. Īrnieks.

Avoti: KiV

kvaterdeķis   novec.

1. Augšējā klāja paceltā (par 0,8-1 m) daļa kuģa pakaļgalā.

Avoti: Ang

kvāterklājs   novec.

1. Augšējā klāja paceltā (par 0,8-1 m) daļa kuģa pakaļgalā.

Avoti: Ang

kvaterna   poligr., novec.

1. Četras cita citā ieliktas loksnes.

Avoti: GV

kvaternijs

1. Kvaternija-18 hektorīts - kosmētikas sastāvdaļa, viskozitātes regulētājs, izmanto ādas kopšanas līdzekļos, iedeguma želejās, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai kosmētikā.

2. Kvaternijs-15 - kosmētikas sastāvdaļa, konservants, lieto kosmētikā, šampūnos, matu kondicionētājos, var izraisīt kontakta dermatītu, alerģiskas reakcijas, acu kairinājumus, var radīt izsitumus uz ādas, pastiprinātu ādas jutīgumu.

3. Kvaternijs-26 - kosmētikas sastāvdaļa, virsmaktīva viela, antistatiķis, izmanto līdzekļos, kas piešķir matiem spīdumu, var radīt acu kairinājumu, kontakta dermatītu, kancerogēns.

Avoti: Zkp

kvaternioni

1. Par kompleksajiem skaitļiem vispārīgāka skaitļu sistēma, kas satur četras vienības, kurām der visi galvenie darbību likumi, izņemot reizināšanas komutativo likumu.

Avoti: SV69

kvāters   novec.

1. Augšējā klāja paceltā (par 0,8-1 m) daļa kuģa pakaļgalā.

Avoti: Ang

kvatrins   novec.

1. Itāliešu sudraba, vēlāk vara sīknauda, grosso ceturtdaļa, ko kala sevišķi Romā un Venēcijā sākot ar 15 gs. vidu.

Avoti: KV

Kvatro   vietv.

1. Kvatro Kastella - pilsēta Itālijā ("Quatro Castella"), Emīlijas-Romanjas reģiona Redžo nell'Emīlijas provincē, 13100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kvatročento   nelok., v.; parasti vsk.

1. Agrīnā renesanse Itālijā (15. gadsimtā).

Avoti: LLVV

kvauka   apv.

1. Liela pīpe.

2. Liela, smaga, neērta, neglīta slida.

Avoti: TlV

kvaukšēt   apv.

1. Nemitīgi riet.

Avoti: ME

kvaukšis   apv.

1. Tāds, kas nemitīgi rej.

Avoti: ME

kvaukšķēt   apv.

1. Nemitīgi, nepārstājot riet.

Avoti: NeV

Kvautitlaniskalji   vietv.

1. Pilsēta Meksikā, Mehiko piepilsēta, 477900 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

kvazāgs

1. Kvazizvaigžņveida galaktika, kosmisks objekts, kam ir vājš radiostarojums.

Avoti: EV

kvazārs   -a, v.; astr.

1. Zvaigžņveidīga aktīvā galaktika, kurai raksturīgs ļoti intensīvs starojums radioviļņu diapazonā.

Avoti: ZTV

kvazi-   lat.

1. Salikteņos norāda uz kaut ko vai gandrīz tādu pašu, šķietamu, neīstu.

Avoti: MSV

kvazi

1. It kā, gandrīz.

Kvazi līgums— šķietams, neīsts līgums.

Avoti: KV, JtV

kvazidaļina   fiz.

1. Daudzdaļiņu kvantu fizikas jēdziens, kas apzīmē elementāru kvantu mehānikas ierosinājumu cietvielā, plazmā, atoma kodolā u. c., to (līdzīgi daļiņai) raksturo viļņu funkcija, enerģija, impulss, spins u. c.

2. Kondensētas vides elementārie ierosinājumi, kuru īpašības ir līdzīgas kvantu daļiņu īpašībām.

Avoti: ZTV

kvazielastība

1. Kvazielastības spēks - materiālam punktam pieliktais mainīgais spēks, kas proporcionāls šā punkta izvirzei no līdzsvara stāvokļa un vērsts tai pretēji.

Avoti: LPE

kvazielastisks   fiz.

1. Kvazielastiskais spēks - spēks, kas darbojas uz materiālu punktu un ir proporcionāls, bet pretēji vērsts šā punkta izvirzei no līdzsvara stāvokļa.

Avoti: FF

kvazifelonija   novec.

1. Feodālajās tiesībās - nelikumīgs vai apvainojošs vasaļa nodarījums pret trešajām personām, kura dēļ viņš kļuva necienīgs būt par vasali un vadīt lēni.

Avoti: TV

kvaziģermānisms   val.

1. Šķietams ģermānisms; it kā ģermānisms.

kvaziimpulss   fiz.

1. Vektoriāls lielums, kas raksturo kvazidaļinas stāvokli periodiskā kristāliskā režģa laukā.

Avoti: ZTV

kvazikursisms   val.

1. Šķietams kursisms; it kā kursisms.

kvazilībisms   val.

1. Šķietams lībisms; it kā lībisms.

kvazilietuvisms   val.

1. Šķietams lietuvisms; it kā lietuvisms.

kvazilineārs

1. Kvazilineārs vienādojums - pirmās kārtas parciālo diferenciālvienādojumu veids.

Avoti: LPE

kvazimodo

1. Ārkārtīgi neglīts cilvēks (pēc V. Igo romāna "Parīzes Dievmātes katedrāle" varoņa).

Avoti: SV69

kvazimorfēma   val.

1. Šķietama, neīsta morfēma, piemēram, latviešu valodā no viduslejasvācu valodas aizgūtos vārdos "bēniņi", "misiņš", "tēriņš" vārda daļa "-iņ-" (latviskots vācu valodas piedēklis "-ing(e)-") atgādina deminutīva piedēkli "-iņ-".

Avoti: VsV

kvazinauda   ek.

1. Jebkuri finanšu aktīvi, kas ātri un viegli pārvēršami skaidrā naudā, piemēram, pārvedu vekseļi, čeki, kredītkartes.

Avoti: EF

kvazinepieciešamība   psih.

1. Ārējo apstākļu noteikta nepieciešamība.

Avoti: PsA

kvazioptika

1. Radiofizikas nozare, kas aplūko, kā izplatās elektromagnētisko viļņu kūļi (viļņa garums ir no ~0,01 mm līdz ~1 mm), kuru šķērsizmēri ir daudz lielāki par viļņa garumu; šādu kūļu izplatīšanās lielā mērā pakļaujas ģeometriskās optikas likumiem, tāpēc difrakcijas parādības jāņem vērā tikai daļēji.

Avoti: EV

kvaziparonīmi   val.

1. Neīsti paronīmi, kas veidojušies uz ārējās līdzības pamata bez derivatīva sakara.

Avoti: VsV

kvaziperiodisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nav pilnīgi periodisks, tāds, kura periodi samērā mazliet atšķiras.

Avoti: LLVV

kvazipolisms   val.

1. Šķietams polisms; it kā polisms.

kvazirēders   novec.

1. Persona, kas nomā kuģi tā tālākai ekspluatēšanai.

Avoti: KV

kvazisinonīmi   val.

1. Šķietami, neīsti sinonīmi.

Avoti: VsV

kvazislāvisms   val.

1. Šķietams slāvisms; it kā slāvisms.

kvazistacionārs

1. Relatīvi lēni mainīgs.

Kvazistacionārs process— process, kura izplatīšanās ātrums izraudzītajā ierobežotajā sistēmā ir tik liels, ka laikā, kurā process izplatās pa visu sistēmu, tās stāvoklis praktiski nemainās.

Kvazistacionāra strāva— relatīvi lēni mainīga strāva, kuras stiprums visos nesazarotas elektriskās ķēdes šķērsgriezumos katrā laika momentā ir vienāds.

Kvazistacionārs stāvoklis— fizikālās sistēmas stāvoklis, kur šo sistēmu raksturojošie fizikālie lielumi laikā mainās lēni.

Avoti: LPE, FF

kvazistatisks

1. Ļoti lēni mainīgs.

Kvazistatisks process— atgriezenisks process.

Avoti: FF

kvazizvaigzne   -es, dsk. ģen. -žņu, s.; astr.

1. Kvazārs.

Avoti: LLVV

Kvazulu-Natāla   vietv.

1. Province Dienvidāfrikas Republikā ("KwaZulu-Natal"), atrodas valsts austrumos, administratīvais centrs - Pītermarcibērha, platība - 92100 kvadrātkilometru, 10449300 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PuA

Kvebeka   vietv.

1. Pilsēta Kanādā, tāda paša nosaukuma provinces administratīvais centrs, 491100 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Kanādas province, atrodas valsts austrumu daļā, teritorija 1542056 kvadrātkilometri, 7886100 iedzīvotāju (2010. g.), robežojas ar Ņūfaunlendas un Labradoras, Ņūbransvikas un Ontārio provinci, kā arī ar ASV, ziemeļu daļu apskalo Hudzona līcis un Hudzona šaurums.

Avoti: LpA, PuA

kveblis   žarg.

1. Suns.

Avoti: SLG

kvebraho

1. Ļoti ciets Dienvidamerikas koks, kura miza satur vairākus alkaloidus un miecvielas; lieto medicīnā un miecvielu ražošanā; kebraco.

Avoti: SV69

kvebrahoekstrakts   novec.

1. Miecviela, ko iegūst ekstrahējot ar ūdeni kvebraho koku.

Avoti: KV

kvecertīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, krāsviela, antioksidants, izmanto tumši brūnu toņu matu krāsās, tiek uzskatīts, ka piemīt labvēlīga ietekme uz veselību, var izraisīt alerģiskas reakcijas, iekļauts NIH bīstamo vielu sarakstā, teratogēns.

Avoti: Zkp

Kvederi   vietv.

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Kvedervecumi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kvedervacumi   vietv.

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Kvedervecumi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Kvedervecumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

Kvēdlinburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Quedlinburg"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 25100 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi, LpA

kvēkeri   -u, v.; rel.

1. Protestantu sekta (Anglijā, Amerikas Savienotajās Valstīs) ar noslieci uz labdarību, kurai nav ne sakramentu, ne ordinētu mācītāju; šīs sektas locekļi.

Avoti: LLVV, R1

kvēkeris   novec.

1. Kvēkers.

Avoti: Ang

kveksis   -ša, v.

1. sar. Neliels (parasti bezšķirnes) suns.

2. apv. Uzmeklētājsuns, arī pēdu dzinējs; medību suns.

3. Cilvēks, kas mēdz (vārdos) aizskart citus.

Avoti: LLVV, ĒiV, ViV

kveksītis

1. Dem. --> kveksis.

Avoti: LV93

kvekstēt   parasti 3. pers., kvekst, pag. kvekstēja; intrans.; sar.

1. Kvekšķēt.

Avoti: LLVV

kvēkstēt   vienk.

1. Raudāt, brēkt (par mazu bērnu).

Avoti: Sin, ME

kvekšēt   parasti 3. pers., kvekš, pag. kvekšēja; intrans.; sar.

1. Ilgstoši, arī apnicīgi riet smalkā balsī (par suni); kvankšķēt.

Avoti: LLVV

kvēkšēt   apv.

1. Raudāt, brēkt (par mazu bērnu).

Avoti: ME

kvekšināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.; sar.

1. Vairākkārt kvekšķēt.

2. trans. Ķircinot, kaitinot panākt, ka (suns) kvekšķ.

Avoti: LLVV

kvekšķēt   parasti 3. pers., kvekšķ, pag. kvekšķēja, intrans.; sar.

1. Ilgstoši, arī apnicīgi riet smalkā balsī (par suni); kvankšķēt.

Avoti: LLVV

kvēkšķēt   apv.

1. Raudāt, brēkt (par mazu bērnu).

Avoti: ME

kvekšķināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja, intrans.; sar.

1. Vairākkārt kvekšķēt.

2. trans. Ķircinot, kaitinot panākt, ka (suns) kvekšķ.

Avoti: LLVV

kvekšķis   -ķa, v.; sar.

1. Kveksis (1).

Avoti: LLVV

kvēkšķis   vienk.

1. Kliedzējs, raudulis.

Avoti: Sin

kvēkšt   apv.

1. Pēkšķēt (par pīli).

Avoti: KiV

Kvekve   vietv.

1. Pilsēta Zimbabvē, Midlendsas provincē, 87300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

kvēķeris   novec.

1. Kvēkers.

Avoti: Ang

kvēla   apv.

1. Stiprs karstums; augsta sakaršanas pakāpe (parasti līdz gaismas izstarošanai).

2. Gaismas atspīdums (parasti sārts).

3. Liela enerģija, dedzība.

Avoti: ME

kvēlainīte   apv.

1. Straujas dabas sieviete (tautasdziesmās).

Avoti: LE

kvēlains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas kvēlo (1).

// pārn. Tāds, kam ir spožs mirdzums, spīdums; kvēlojošs.

2. Tāds, kam ir koši sārta, arī sarkana nokrāsa.

3. Spēcīgs (par psihisku stāvokli).

Avoti: LLVV

kvēlaizdedze   tehn.

1. Darbmaisījuma aizdedzināšana iekšdedzes motora cilindrā no nokvēlināta aizdedzes sveces elektroda vai izolatora.

Avoti: ZTV

kvēlakmeņi   novec.

1. Apaļi, parasti dūres lieluma akmeņi, ko lietoja ēdienu gatavošanai vai ūdens uzvārīšanai sakarsējot tos ugunskurā un kvēlošus iemetot šķidrumā, ādas vai izdobta koka traukā.

Avoti: KV

kvēlaukla

1. Ar pirotehnisku sastāvu piecūcināta 6-8 mm resna no kokvilnas un linu diegiem savīta aukla, ko izmanto lai palēninātu degauklas aizdedzināšanu spridzināšanas darbos.

Avoti: MIL

kvelda   apv.

1. Applaucēšana.

2. Krāsns svelme pirtī.

Avoti: ME

kvelde   -es, s.; parasti vsk.

1. Kvēle (1).

Avoti: LLVV

kveldēt   parasti 3. pers., kveldē, arī kveld, pag. kveldēja;

1. trans. Stipri karsēt (piemēram, par sauli, liesmām).

// intrans.

// pārn. Satraukt, saviļņot.

// pārn. Pilnveidot, arī izraisīt (piemēram, īpašības, uzskatus, kādu stāvokli).

2. intrans. Kvēlot (parasti par oglēm).

Avoti: LLVV

kvēldiegs   -a, v.

1. Tieva, grūti kūstoša metāla spirāle, ko elektriskā strāva var sakarsēt.

Avoti: LLVV

kveldīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Ļoti karsts, svelmīgs; kvelmains.

Avoti: LLVV

kveldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Stipri karsēt (1).

// intrans.

// pārn. Pilnveidot, arī izraisīt (piemēram, īpašības, uzskatus, kādu stāvokli).

2. Apstrādāt ar verdošu ūdeni (gaļas produktus, piemēram, mēli, aknas, plaušas).

3. parasti 3. pers. Izraisīt sāpīgu kairinājumu (piemēram, par salu, vēju).

Avoti: LLVV

kveldot

1. Kvēlot.

Avoti: Sin

kvelds   apv.

1. Kaislīgs, kvēls.

2. Karsts, novārīts.

Avoti: ME

kvēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Stiprs karstums; augsta sakaršanas pakāpe (parasti līdz gaismas izstarošanai).

2. Gaismas atspīdums (parasti sārts).

3. Liela enerģija, dedzība.

Avoti: LLVV

kvēlēt   kvēlu, kvēli, kvēl, retāk kvēlēju, kvēlē, kvēlē, pag. kvēlēju; intrans.

1. parasti 3. pers. Kvēlot (1).

2. parasti 3. pers. Kvēlot (2).

3. parasti 3. pers. Kvēlot (3).

4. Kvēlot (4).

Avoti: LLVV

kvēlēties   apv.

1. Kvēlot.

Avoti: KiV

kvēlgaisma   novec.

1. No dažādiem līdz baltkvēlei sakarsētiem ķermeņiem iegūta gaisma.

Avoti: KV

kvelgt   apv.

1. Kaukt.

Avoti: Sin

kvēlīgs   apv.

1. Kvēlains, kaislīgs.

Avoti: ME

kvēlīgums

1. Kaislība.

Avoti: Sin

kvēlināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Stipri karsēt, tā ka kvēlo (1).

2. Izraisīt (psihisku stāvokli, parasti spēcīgu); rūdīt, veidot (piemēram, gribu, raksturu).

// intrans.

Avoti: LLVV

kvēlkrāsa   -as, s.; tehn.

1. Krāsa, kas rodas uz metāla virsmas, ja to karsē.

Avoti: LLVV

kvēlkrāsns   novec.

1. Ierīce materiālu vai priekšmetu vienmērīgai sakarsēšanai līdz sarkankvēlei un to uzglabāšanai šai karstumā.

Avoti: KV

kvelkstēt   apv.

1. Dauzīt un berzēt ķermeni ar bērza slotu pirtī.

Avoti: ME

kvelkstēt   apv.

1. Nemierīgi riet; vaukšķēt; kvekšķēt.

2. Klusi raudāt.

Avoti: LE, DžP

kvelkšis   apv.

1. Gaudošana, riešana, skaļa runāšana.

2. Rējējs, kliedzējs.

3. Kāds, kas pļāpā muļķības.

Avoti: ME

kvelkšķis   apv.

1. Kāds, kas pļāpā muļķības.

Avoti: ME

kvēllampa   novec.

1. Kvēlspuldze.

Avoti: KV

kvellēt   apv.

1. Stipri karsēt.

2. Plaucēt, sautēt.

Avoti: ME

kvelmains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Ļoti karsts, svelmains; kvēlains.

Avoti: LLVV

kvelme   -es, dsk. ģen. -mju, s.; reti.

1. Stiprs karstums, svelme.

Avoti: LLVV

kvelmot

1. Karst.

Avoti: Sin

kvēlojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kvēlot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> kvēlot (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> kvēlot (3).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> kvēlot (4).

Avoti: LLVV

kvēlot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. parasti 3. pers. Degt ar spožu liesmu.

// pārn. Norisēt pavājināti, arī slēpti.

// pārn. Norisēt spēcīgi, intensīvi.

2. parasti 3. pers. Izdalīties, atšķirties no apkārtnes ar košu, parasti sarkanu, krāsu (par priekšmetiem).

3. Būt karstam, sārtam (parasti fizioloģiska vai psihiska stāvokļa ietekmē) - par cilvēka ķermeņa daļām.

4. parasti 3. pers. Būt spēcīga pārdzīvojuma pārņemtam.

Sirds kvēlo— saka, ja kāds ir spēcīga pārdzīvojuma pārņemts.

Avoti: LLVV

kvēloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; reti.

1. parasti 3. pers. Refl. --> kvēlot (1).

2. parasti 3. pers. Refl. --> kvēlot (2).

3. parasti 3. pers. Refl. --> kvēlot (3).

4. Refl. --> kvēlot (4).

Avoti: LLVV

kvēls   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti karsts.

2. Tāds, kam ir koša, parasti sarkana, krāsa.

3. Aizrautīgs, dedzīgs (par cilvēku).

Avoti: LLVV

kvēls   -a, v.

1. Kvēle (1).

2. Kvēle (2).

3. Kvēle (3).

Avoti: LLVV

kvēlsietiņš   novec.

1. Speciālu materiālu sietiņš, ko ievietoja gāzes liesmā lai iegūtu vienmērīgi baltu gaismu; kvēlzeķe; kvēlzeķīte.

Avoti: KV

kvēlskaidas   novec.

1. Oksida kārtiņa, kas karsējot gaisa klātbūtnē rodas uz necēlu metālu (dzelzs, vara u. c.) priekšmetu virsmas un, kas tos apstrādājot (kaļot, velmējot), atlec kvēlošu zvīņu veidā.

Avoti: KV

kvēlskaitlis   tehn.

1. Skaitlis, kas raksturo aizdedzes sveces siltumīpašības; tas ir proporcionāls vidējam indicētam spiedienam, kurā, sveci izmēģinot speciālā viencilindra motorā, no sakarsušā sveces elektroda vai izolatora sākas darbmaisījuma kvēlaizdedze.

Avoti: ZTV

kvēlspuldze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Elektriskā spuldze, kurā gaismu izstaro sakarsēts kvēldiegs.

Avoti: LLVV

kvelst   sar.

1. Nepārtraukti riet.

Avoti: Sin, ME

kvēlsvece   tehn.

1. Svece, kas darbmaisījumu motora cilindrā aizdedzina ar kādu tās sakarsētu daļu.

Avoti: ZTV

kvelt   apv.

1. Kveldināt.

Avoti: VV

kvēlums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> kvēls 1 (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> kvēls 1 (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> kvēls 1 (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

kvēlvasks   novec.

1. Rotas lietu rūpniecībā lietots sakausējums no 1,2 kg dzeltenā vaska, 0,75 kg alūna, 1,15 kg sarkanā bolus un 0,716 kg baziskā etiķskābā vara (zaļskaidiņām), lai zelta vai zeltītiem priekšmetiem dotu sārtu nokrāsu.

Avoti: KV

kvēlviela   novec.

1. No sasmalcinātas koka ogles, darvas un nātrija sārma pagatavota masa, ko parasti formēja briketēs un pārogļoja baltkvēlē nepiekļūstot gaisam, pēc tam dedzinot tās neradīja dūmus, smakas un dzirksteles.

Avoti: KV

kvēlvīns   novec.

1. Sakarsēts sarkanvīns, kam pielikts, cukurs, kanēlis, neļķu un citronu mizu ekstrakts, dažreiz arī ievārījums, rums un araks.

Avoti: KV

kvēlzeķe   jūrn.

1. Torija, cirkonija vai citos retos sāļos samērcēts kokvilnas audums, kas novietots gāzes liesmā, kvēlojot izplata baltu, patīkamu gaismu; kvēlzeķīte; kvēlsietiņš.

Avoti: JūVM

kvēlzeķīte   novec.

1. Kvēlsietiņa paveids no piesūcināta mākslīgā zīda vai kokvilnas auduma; kvēlsietiņš; kvēlzeķe.

Avoti: KV

kvemadero   novec.

1. Hairetiķu sadedzināšanas vieta.

Avoti: SV33

kvencis   apv.

1. Puišelis.

Avoti: ME

kveni

1. Norvēģijas somi - etnogrāfiska grupa Norvēģijas ziemeļos (kopš XVI-XVIII gs.), runā norvēģu valodas dialektā, daļa somu valodas dialektā un sāmu valodā, asimilējas ar norvēģiem, ticīgie - luterāņi.

2. Tauta, dzīvo Kotdivuārā, valoda pieder pie mandu saimes dienvidu (mandefu) grupas.

Avoti: PZT

kvēni   novec.

1. Ar norvēģiem jaukti somi Norvēģijas ziemeļu daļā.

Avoti: KV

Kvenka   vietv.

1. Pilsēta Ekvadoras dienvidos ("Cuenca"), Andos 2597 m vjl., pie Panamerikas autoceļa, Asvajas provinces administratīvais centrs, 304000 iedzīvotāju (2003. g.).

2. Pilsēta Spānijā ("Cuenca"), Kastīlijas-Lamančas autonomajā apgabalā, provinces administratīvais centrs, 55700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

kvenkstēt   apv.

1. Nemierīgi riet.

2. Klusi raudāt.

Avoti: LE

kvenkšēt   apv.

1. Īsi, aprauti riet; vaukšķēt; kvankšēt.

2. Klusi raudāt.

Avoti: ViV, ME

kvenkšķēt   apv.

1. Nemierīgi riet.

2. Klusi raudāt.

Avoti: ME

kvenkšķis   apv.

1. Kurts.

Avoti: ME

kvenkšis   apv.

1. Kurts.

Avoti: ME

kventi

1. Bakveni - bečuāņu tautas cilts, dzīvo Bostvānā, DĀR un Zimbabvē.

Avoti: PZT

kveņķerēt   apv.

1. Kviekt, pīkstēt, brēkt, klaigāt.

Avoti: ME

kvēpainis   apv.

1. Tāds, kas satur sakaltušu, sabirzušu augu cietās daļiņas.

Avoti: KiV

kvēpains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pārklāts ar kvēpiem.

2. Tāds, kas ir sajaukts ar kvēpiem; arī netīrs.

Avoti: LLVV

kvēpainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> kvēpains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

kvēpala   apv.

1. Kāds, kas strādājot kļuvis netīrs, raibs.

Avoti: ME

kvēpekle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Kvēpeklis.

Avoti: LLVV

kvēpeklis   -ļa, v.

1. Apgaismošanas ierīce, kas sastāv no trauka ar kurināmo, kurā ielikts deglis.

Avoti: LLVV

kvēpeklītis

1. Dem. --> kvēpeklis.

Avoti: LV93

kvēpekļi   apv.

1. Kvēpi.

Avoti: ViV

kvēpele   apv.

1. Tas, kas ir nokvēpis.

2. Tā, kas strādājot notraipījusies, nosmērējusies.

3. Petrolejas lampiņa bez cilindra.

Avoti: SiV, LE

kvēpelis   apv.

1. Netīrelis, smulis.

Avoti: SiV

kvēpelīte   apv.

1. Tauku lampiņa.

Avoti: KnG

kvēpene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Kvēpeklis.

Avoti: LLVV

Kvēpenes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Pārgaujas novada Raiskuma pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā.

2. Kvēpenes ala - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais piemineklis Gaujas labā pamatkrasta piekājē, netālu no Kvēpeņu mājām, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., aizsargājamā platība - 30,3 ha, viena no garākajām alām Latvijā (centrālā eja 20 m), ir 3 ieejas un komplicēts sāneju tīkls, lielākais griestu augstums - ~2 m, lielākais platums - 3,5 m.

3. Kvēpenes pilskalns - atrodas Pārgaujas novada Raiskuma pagastā, Gaujas pamatkrasta malā, reljefa pacēlums, ko dienvidaustrumiem un ziemeļrietumiem norobežo gravas ar stāvām, līdz 35 m augstām nogāzēm, plakumā (~85 x 30 m) konstatētas mūra celtnes paliekas, pēc dažu vēsturnieku uzskatiem šeit bijusi Satekles novada kunga Rūsiņa pils.

4. Kvēpenes dižegle - aug Pārgaujas novada Raiskuma pagastā, Gaujas ielejas labajā nogāzē, 70 m no upes, stumbra apkārtmērs - 3,1 m, augstums - 39 m, augstākais dižkoks Latvijā.

5. Kvēpenes ozols - aug Pārgaujas novada Raiskuma pagastā pie Kvēpenes pilskalna, stumbra apkārtmērs - 6,1 m, augstums - 20 m, vainaga projekcija - 28,5 x 30,5 m, viens no kuplākajiem kokiem Latvijā.

Avoti: LE1, La1, LD

kvēpenieki

1. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Kvēpjuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

kvēpes   apv.

1. Kvēpi.

Avoti: ME

kvēpēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; pareti.

1. parasti 3. pers.; intrans. Kvēpt (2).

2. trans. Kvēpināt (2).

Avoti: LLVV

kvēpi   -u, v.; parasti dsk.

1. Dūmu cieto daļiņu nosēdumi.

// poligr., novec. Gandrīz tīrs ogleklis, ko iespiežamo krāsu pagatavošanai iegūst, aprobežotā gaisa pievadījumā sadedzinot organiskas vielas un eļļas.

Avoti: LLVV, GV

kvēpināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Dedzinot (ko), radīt daudz kvēpu, dūmu.

// parasti savienojumā ar "ārā". Dzīt (piemēram, ārā no kurienes), kūpinot dūmus.

2. Dedzinot (ko), radīt smaržīgus dūmus.

3. sar. Smēķēt.

// intrans.

Avoti: LLVV

kvēpinātājs   sar.

1. Smēķētājs.

Avoti: Sin

kvēpiņš   apv.

1. Melnīgsnējs cilvēks.

Avoti: ME

kvēpis   -pja, v.

1. No sodrējiem vai pulverī sasmalcinātas ogles pagatavota, presēta melna masa, ko izmanto zīmēšanai.

Avoti: LLVV

kvēpji   apv.

1. Kvēpi.

Avoti: ME

kvēplampiņa

1. Neliela petrolejas lampa.

Avoti: Sin

kvēpnīca   apv.

1. Kvēpeklis.

Avoti: ME

kvēpnīce   apv.

1. Kvēpeklis.

Avoti: ME

kvēpoņa   apv.

1. Netīrīgs cilvēks.

2. Neprasmīgs saimnieks.

3. Smēķētava.

Avoti: ME

kvēpot

1. Dūmot.

Avoti: Sin

kvēps   apv.

1. vsk. Kvēpi.

Kā kvēps— noputējis, nosmērējies; netīrs.

Aizkūp kā kvēps— saka, ja kāds ātri, nemanāmi aizskrien, pēkšņi pazūd.

Avoti: SiV

kvēpsarma

1. Augu slimība, ierosina specifiska asku sēne konīdiju stadijā, arī dažu nepilnīgi pazīstamo sēņu ģinšu sugas, parasti attīstās uz augiem, kas pārklāti ar laputu un bruņutu izdalījumiem.

Avoti: LPE

kvēpt   kvēpstu, kvēpsti, kvēpst, pag. kvēpu; intrans.

1. Pārklāties ar kvēpiem.

2. parasti 3. pers. Degot radīt daudz kvēpu, dūmu.

Avoti: LLVV

kvercetīns   novec.

1. Tetraoksiflavanols C15H10O7, dzeltena krāsviela, ko satur Z-Amerikas ozola "Quercus tinctoria (nigra)" miza.

Avoti: KV

kvercināt   apv.

1. Tincināt.

Avoti: ME

kvērcināt   apv.

1. Kaitinot saraudināt vai panākt, ka sāk kviekt.

2. Tincināt.

Avoti: ME

kvercitīns   novec.

1. Dzeltena krāsviela, iegūta no Amerikas melnā ozola samaltas mizas.

Avoti: SV33

kvercitrīns   novec.

1. C12H20O12 2H2O, Z-Amerikas ozola "Quercus tinctoria (nigra)" mizas glikozīds.

Avoti: KV

kvercitrons   novec.

1. Z-Amerikas ozola "Quercus tinctoria (nigra)" miza jeb tās ekstrakts.

Avoti: KV

kvereti

1. Indiāņu cilts no tukanu cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas un Kolumbijas robežrajonos, kā arī Peru ziemeļos, Ekvadoras un Kolumbijas robežrajonā, valoda pieder pie īpašas tukanu valodu saimes, spēcīgas tēvas ģints paražas, animistiski ticējumi, šamanisms.

Avoti: PZT

Kverfurte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Querfurt"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 11200 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

kvērgt   apv.

1. Bez panākumiem gaidīt, kvernēt.

Avoti: ME

kveri

1. Vašambalu tautai tuvu radniecīga cilts, dzīvo Tanzānijas ziemeļaustrumu daļā.

Avoti: PZT

kveris   apv.

1. Mazs, dusmīgs knēvelis, kliedzējs.

Avoti: ME

kverklis   apv.

1. Knēvelis, kliedzējs, pretīgs puika.

2. Vājš un netīrīgs bērns.

3. Vājš, liess sivēns.

Avoti: ME

kvērklis   apv.

1. Kaucošs bērns vai sivēns.

Avoti: ME

kverkstēt   parasti 3. pers., kverkst, pag. kverkstēja; intrans.; sar.

1. Kverkšķēt.

Avoti: LLVV

kverkšēt   parasti 3. pers., kverkš, pag. kverkšēja; intrans.; sar.

1. Rūkt, arī urkšķēt (par dažiem dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

kverkšināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. Panākt (piemēram, kaitinot), ka (dzīvnieks) rūc, arī urkšķ.

2. pārn. Pratināt.

Avoti: LLVV

kverkšis   apv.

1. Neliels dzīvnieks (parasti suns, sivēns), kas rūc, arī urkšķ.

Avoti: ME

kverkšķēt   parasti 3. pers., kverkšķ, pag. kverkšķēja, intrans.; sar.

1. Rūkt, arī urkšķēt (par dažiem dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

kverkšķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, trans.; sar.

1. Panākt (piemēram, kaitinot), ka (dzīvnieks) rūc, arī urkšķ.

2. pārn. Pratināt.

Avoti: LLVV

kverkšķis   -ķa, v.; sar.

1. Neliels dzīvnieks (parasti suns, sivēns), kas rūc, arī urkšķ.

Avoti: LLVV

kvērkt

1. Kviekt.

Avoti: Sin

kverķis   apv.

1. Skaļš, raudulīgs bērns.

2. Dzīvnieks (parasti sivēns), kas daudz, skaļi kviec.

3. niev. Suns, kas īsi, aprauti rej.

Avoti: ViV

kverle   apv.

1. Piešūta svārku, bikšu josta, kas darināta no tā paša auduma.

Avoti: KnV

kverlis   apv.

1. Piešūta svārku, bikšu josta, kas darināta no tā paša auduma.

Avoti: ĒiV

kvērmis   apv.

1. Knēvelis.

Avoti: ME

Kvernavaka   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Cuernavaca"), Vulkāniskās grēdas dienvidu piekājē 1540 m vjl., Morelosas pavalsts administratīvais centrs, 332200 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PZT, PuA

Kverndrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 1640 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kvernēt   kvernu, kverni, kvern, pag. kvernēju; intrans.; sar.

1. Ilgstoši būt, atrasties (kur), ilgstoši atrasties bezdarbībā.

2. Ilgstoši (parasti negribot) strādāt, darīt (vienmuļu darbu).

Avoti: LLVV

kvērnēt   apv.

1. Kvernēt.

Avoti: ME

kvernis   žarg.

1. Neformāla kopāsanākšana.

Avoti: NeV

kverņīt   žarg.

1. Kvernēt.

Avoti: Žrg

kverpis   -pja, v.; sar.; niev.

1. Bērns.

2. Vājš sivēns.

Avoti: LLVV, LE

kvērpis   apv.

1. Kverpis.

Avoti: ME

kverplis

1. apv. Tas, kas ir sušķis, vājš, panīcis.

2. niev. Bērns.

3. niev. Slikts cilvēks.

Avoti: MalV, SLG

kverpt   apv.

1. Nīkuļot.

Avoti: LE

kverpucis   apv.

1. Mazs bērns, kverpis.

Avoti: ME

kverra   apv.

1. Kviecējs, panīcis sivēns.

Avoti: ME

kverrāt   apv.

1. Nīkt.

Avoti: ME

kveršināt   apv.

1. Iztaujāt, pratināt.

Avoti: ME

kveršlāgs   ģeol.

1. Horizontāla vai ieslīpa pazemes eja derīgo izrakteņu izpētei, transportēšanai, ventilācijai, ūdens notecei.

Avoti: ZTV

kverulācija   med.

1. Slimīga sūdzēšanās, žēlošanās, gaušanās.

Avoti: MSV

kverulants   med.

1. Cilvēks, kas pastāvīgi sūdzas, vienmēr ir neapmierināts un aizdomīgs.

Avoti: MSV

kvestas

1. Nesimetriskas reljefa grēdas un kāples, kas veidojušās mīksto iežu izskalošanās rezultātā apgabalos, kuru uzbūvē ir dažādas cietības iežu slāņi.

Avoti: EV

kvestēt   apv.

1. Pērt ar pirtsslotu.

Avoti: ME

kvēstionāriji   novec.

1. Sholastu nosaukums 13. gadsimtenī, dots viņiem tāpēc, ka viņi mīlēja iekustināt dogmatiski grūtus, bet gluži liekus jautājumus.

Avoti: SV33

kvestors   vēst.

1. Senajā Romā - amatpersona, kam dažādos periodos bija dažādi tieslietu, finansiālie, administratīvie pienākumi, piem., republikas laikā kvestors pārzināja valsts kasi.

2. Dažu valstu parlamentos - administratīvi saimnieciskās daļas pārzinis.

3. Policista dienesta pakāpe Itālijā.

Avoti: SV99

kvestūra   vēst.

1. Kvestora amats un pienākumi.

2. Policijas pārvalde Itālijā.

Avoti: SV69

kvešens   žarg.

1. Jautājums.

Avoti: SLG

Kveta   vietv.

1. Pilsēta Pakistānas rietumos ("Kweta"), Beludžistānas provinces administratīvais centrs, transporta mezgls pie Bolana kalnu pārejas, 615000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

kvi   apv.; izsauk.

1. Lieto sivēna kvieciena apzīmēšanai, arī atkārtojumā.

Avoti: ME

kvība   apv.

1. Nelādzīgs, ļauns cilvēks.

Avoti: ME

kvības   apv.

1. Miecētas ādas atkritumi.

Avoti: ME

Kvidzina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 38900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1233. g.

Avoti: LpA, Wi

kvicene   apv.

1. Tauku putra.

Avoti: Sin

kvīcināt   apv.

1. Kviecināt, likt kviekt.

Avoti: LE

kvidzināt   apv.

1. Kviecināt.

Avoti: KiV

kviecienis   apv.

1. Kvieciens.

Avoti: KiV

kvieciens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> kviekt.

Avoti: LLVV

kviecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas, parasti cūka) vairākkārt kviec; ļaut lai kviec.

Avoti: LLVV, ĒiV

kviedzināt   apv.

1. Kviecināt.

Avoti: ME

kviegt   apv.

1. Kviekt.

Avoti: ME

kvieka   apv.

1. Cūka, kas daudz kviec.

Avoti: KnV

kviekāt   apv.

1. Pa brīdim iekviekties.

Avoti: KnG

kviekstēt   apv.

1. Nedaudz, klusiņām kviekt.

Avoti: KnV

kviekt   parasti 3. pers., kviec, pag. kvieca; intrans.

1. Radīt raksturīgas augstas, spiedzošas balss skaņas (parasti par cūkām).

Avoti: LLVV

kviesaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Kviesājs (1).

Avoti: LLVV

kviesaita   apv.

1. Kviesājs (1).

Avoti: ME

kviesaite   apv.

1. Nopļauts un novākts kviešu lauks.

Avoti: KiV

kviesājs   -a, v.

1. Kviešu lauks.

2. dsk. Kviešu salmi.

Avoti: LLVV

kviesinis   apv.

1. Tāds, kas ir iegūts un gatavots no kviešiem.

2. Tāds, kur aug kvieši.

Avoti: KiV

kviesis

1. vsk. Kvieši.

2. apv. Vārpata ("Elytrigia").

Avoti: Aug2

kviest   apv.

1. Aicināt, ielūgt.

Avoti: ME

kviešalus   -alus, v.; tikai vsk.

1. No kviešu graudiem gatavots alus.

Avoti: LLVV

kvieši   -u, vsk. kviesis, -ša, v.

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Triticum"), viengadīgi labības augi, ~20-30 sugu, Latvijā kultivē 1 sugas šķirnes, vairākas no tām Latvijā izveidotas.

Parastais kviesis— kviešu suga ("Triticum aestivum").

Mīkstais kviesis— parastais kviesis.

2. Šī auga sēklas, graudi.

Avoti: LLVV, LE1

kviešpuķe   apv.

1. Lauka kokalis ("Agrostemma githago").

Avoti: Aug2

kvietaine   apv.

1. Nopļauts kviešu lauks.

Avoti: KV

Kvietaines   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

Avoti: LC

kvietāji   apv.

1. Kviešu salmi.

Avoti: KV

kvietājs   apv.

1. Kviešu lauks.

Avoti: ME

kvietēt   apv.

1. Balēt; balināt.

Avoti: ME

kvietēt   apv.

1. Beržot, dauzot u. tml. dalīt nost (graudiem akotus).

Avoti: ME

kvietēt   apv.

1. Likt dīgt (graudus).

Avoti: ME

kvietēt   apv.; hip.

1. Karsēt.

Avoti: ME

kvietināt   apv.

1. Kvēlināt.

2. Izdiedzēt.

Avoti: ME

kvietrudzi   apv.

1. Rudzi, kas sajaukti ar kviešiem.

Avoti: ME

kviētisms

1. Mistiska mācība, kas sludināja, ka dievbijība sasniedzama ar samierināšanos (sevišķi izplatīta 17. gs.).

2. Vienaldzīga, pasīva attieksme pret apkārtējo pasauli.

Avoti: SV96

kviētisti   novec.

1. Kviētisma piekritēji.

Avoti: KV

kvīka   apv.

1. Ķēve, kas kviec un sper, spertavnīca.

Avoti: NeV

Kvikborna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Quickborn"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 20000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

kviksteps   -a, v.

1. Strauja sarīkojumu pāru deja - ātrais fokstrots; šīs dejas mūzika.

Avoti: LLVV

kvīkstēt   apv.

1. Saka par cūkas, sivēna balss skaņām, kad tie grib ēst; kvinkstēt.

Avoti: NeV

kvīkšēt   apv.

1. Kvinkstēt.

Avoti: ME

kvīkšķēt   apv.

1. Kvinkstēt.

Avoti: ME

kvīkt   apv.

1. Kviekt (smalkā balsī).

Avoti: ME

kvilajs

1. Kvilaja ekstrakts - pārtikas piedeva E999 (dažās valstīs aizliegts), putu veidotājs, aromatizētājs, uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, var radīt kuņģa un zarnu trakta kairinājumu, lielā daudzumā var izraisīt aknu bojājumu, elpošanas traucējumus.

Avoti: Zkp

kvildēt   apv.

1. Mīlīgi starot kā saule.

Avoti: ME, VeAT

Kvilu   vietv.

1. Upe Āfrikā (fr. val. "Kouilou"), Angolā un Kongo Demokrātiskajā Republikā, Kvango labā krasta pieteka, garums - ~1050 km, sākas Luandas plato.

Avoti: LģE

kvinārijs

1. Sena romiešu sudraba monēta, masa - 2,27 g, no 269. g. p. m. ē. līdz 3. gs. mūsu ērā.

Avoti: LPE

kvindecemvīru   vēst.; ģen., nelok.

1. Piecpadsmit vīru.

Kvindecemvīru priesteru kolēģija— senās Romas institūcija (piecpadsmit vīru kolēģija), kuras galvenais uzdevums bija valstij kritiskos brīžos skaidrot dievu zīmes un senos tekstos atrast norādes uz problēmu risinājumiem.

Avoti: TĢ

kvinka   apv.

1. Kviecoša cūka.

Avoti: ME

kvinkstēt   apv.

1. Saka par cūkas, sivēna balss skaņām, kad tie grib ēst.

Avoti: NeV

kvinkt   apv.

1. Gaudot (kā suns).

2. Vārgi kviekt (par sivēnu).

Avoti: ME

kvinkvennijs   novec.

1. Piecu gadu laiks.

Avoti: KV

kvinkverēmi   novec.

1. Seniem romiešiem kara kuģi ar 5 rindām airu.

Avoti: SV33

kvinkviljons   novec.

1. Miljons piektā pakāpē.

Avoti: SV33

kvinoja

1. Kinoja ("Chenopodium quinoa") - balandu ģints suga, viengadīgs, līdz 2 m augsts lakstaugs ar miltainu apsarmi, sens kultūraugs, audzē gk. Dienvidamerikā.

Avoti: DĒ-40-16, LPE

kvinojbalanda

1. Kinoja ("Chenopodium quinoa") - balandu ģints suga, viengadīgs, līdz 2 m augsts lakstaugs ar miltainu apsarmi, sens kultūraugs, audzē gk. Dienvidamerikā (Andos līdz 4200 m vjl.).

Avoti: LPE

Kvinsi   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Quincy"), Ilinoisas štatā, 40800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Quincy"), Masačūsetas štatā, 93400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Quincy"), Floridas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Quincy"), Kalifornijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Quincy"), Vašingtonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Kvīnslenda   vietv.

1. Štats Austrālijas ziemeļaustrumos ("Queensland"), administratīvais centrs - Brisbena, platība - 1734174 kvadrātkilometri, 4473000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA

Kvīnstauna   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā, Tasmānijas salas rietumu daļā, 2000 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā, Austrumkāpas provincē, 68900 iedzīvotāju (2011. g.).

3. Pilsēta Jaunzēlandes Dienvidsalā, Otago reģionā, 14300 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT

kvinta   -as, s.

1. mūz. Intervāls - seši, septiņi vai astoņi pustoņi.

Tīrā kvinta— intervāls - septiņi pustoņi.

Pamazinātā kvinta— intervāls - seši pustoņi.

Palielinātā kvinta— intervāls - astoņi pustoņi.

2. literat. Piecrindu pants.

3. novec. Piektā klase vidusskolā.

4. novec. Alta vijole (brača).

5. novec. Piektais dūriens, cirtiens vai stāvoklis (parāde) paukošanas mākslā (apdraudot pretinieku augšā pa kreisi).

6. apv. Ar visu neapmierināts cilvēks, kuram nekad nekā nepietiek.

7. apv. Liesa cūka, kas aizvienam kvinkst.

Avoti: LLVV, KV, NeV, ME

kvintāls   -a, v.

1. Masas, svara mērvienība - 45,4 kg; īsais centners.

Metriskais kvintāls— masas, svara mērvienība - 100 vai 50 kilogramu.

Avoti: LLVV

kvinte   novec.

1. Kvinta.

Avoti: LME

kvinterna   poligr., novec.

1. Piecas cita citā ieliktas loksnes.

Avoti: GV

kvinterons   novec.

1. Kvarteronu pēcnākamais.

Avoti: SV33

kvintesence   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Būtiskāko pazīmju, īpašību kopums; galvenais, svarīgākais.

2. Antīkajā filozofijā ēters, piektais elements (blakus četriem zemes elementiem - ūdenim, zemei, ugunij, gaisam).

Avoti: LLVV, RtV

kvintets   -a, v.; mūz.

1. Instrumentāls skaņdarbs pieciem instrumentiem, vokāls skaņdarbs piecām balsīm; ansamblis, kura sastāvā ir pieci izpildītāji.

Klavieru kvintets— klavieru un četru stīgu instrumentu (parasti stīgu kvarteta) ansamblis; skaņdarbs šādam izpildītāju sastāvam (parasti sonātes cikla formā).

Avoti: LLVV

kvintilja   literat.

1. Romāņu tautu piecrindu strofiskā forma, kur katra rinda sastāv no astoņām zilbēm.

Avoti: DzV

kvintiljons   -a, v.

1. Skaitlis, ko raksta ar deviņpadsmit cipariem (10^18) krievu, franču, amerikāņu skaitīšanas sistēmā vai ar trīsdesmit vienu ciparu (10^30) vācu, angļu skaitīšanas sistēmā.

Avoti: LLVV

kvintole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; mūz.

1. Ritmiska figūra, kas rodas, vienu nošu vienību sadalot piecās vienlīdzīgās daļās.

Avoti: LLVV

kvintsekstakords   mūz.

1. Septakorda apvērsums, kad tā apakšējo toni paceļ oktāvu augstāk, tā padarot tā tercu par septakorda zemāko toni.

Avoti: KV

kvipa   -as, s.; vēst.

1. Seno peruāņu ziņojumu pārsūtīšanas priekšmets, kas sastāvēja no krāsainām ādas strēmelītēm, kurās bija iesieti mezgli, atkarībā no kāsas un mezglu skaita varēja saprast ziņojuma saturu.

Avoti: KL

Kvirila   vietv.

1. Upe Gruzijā ("Kvirila"), Rioni labā krasta pieteka.

2. Zestaponi - apdzīvota vieta Gruzijā, tās nosaukums līdz 1921. g.

Avoti: PZT, LpA

kvirinālijas   novec.

1. Senajā Romā svētki 17. februārī par godu dievam Kvirīnam.

Avoti: KV

Kvirināls

1. Romas pakalns, uz kura atrodas pils, kas 1870.- 1946. gadā bija Itālijas karaļu galvenā rezidence, bet kopš 1948. gada ir Itālijas prezidenta rezidence.

2. sar. Itālijas valdības apzīmējums.

Avoti: SV08

kvirīnīlijas   novec.

1. Senējiem romiešiem svētki par godu Kvirīnam kā sabīņi sauca Martu un Romulu.

Avoti: SV33

kvirīns   novec.

1. Sabīņu nosaukums Martam un Romulam.

2. Dieva Jānus un ķeizara Augusta nosaukums.

Avoti: SV33

Kvirīns   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - kara dievs, iespējams, sabīņu ekvivalents Marsam, Romula identifikācija pēc viņa dievišķošanas.

Avoti: Mit

kvīriņgājiens   sar.

1. Netradicionālas seksuālās orientācijas cilvēku mītiņš un kopējs gājiens.

Avoti: JlV

kvīriņš   sar.

1. Netradicionālas seksuālās orientācijas cilvēks (no angļu "queer").

Avoti: JlV

kvirīti

1. Senajā Romā - pilntiesīgi Romas pilsoņi; romiešu tautas svinīgs nosaukums.

Kvirītu tiesības— pirmatnējās romiešu tiesības, kur lēmumus pieņēma kvirītu sapulcēs.

Avoti: SV99

Kvisa   vietv.

1. Odras pietekas Bobras kreisā krasta pieteka Polijā, garums - 136 km.

Avoti: PZT

kvislings   -a, v.

1. Kolaboracionists, persona, kas sadarbojas ar okupantiem; pēc V. Kvislinga vārda.

Avoti: LEV

Kvistgārda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 1060 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

kvit   sar.

1. Norēķinājušies; nav viens otram parādā.

Avoti: SLG

kvita   apv.

1. Kvīts.

Avoti: KiV

kvitā   apv.

1. Tā ka ir norēķinājušies; nav viens otram parādā.

Avoti: KnV, SLG

Kvītaines   vietv.

1. Krustpils novada Atašienes pagasta apdzīvotās vietas "Kvietaines" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

kvite   novec.

1. Cidonija.

Avoti: LLx

kvīte   apv.

1. Kvīts.

Avoti: KV

kvitējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> kvitēt.

Avoti: LLVV

kvitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ar parakstu apliecināt (kā, piemēram, maksājuma) saņemšanu.

Avoti: LLVV

kvitēt   apv.

1. Spīdēt, vizēt.

Avoti: LE

kvitināt   apv.

1. Spīdināt, vizēt, vizināt.

Avoti: NeV

Kvito   vietv.

1. Pilsēta Angolā, tāda paša nosaukuma provinces administratīvais centrs, 137000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

kvitoks   žarg.

1. Kvīts.

Avoti: KZ

kvits   novec.

1. No parāda un pienākuma atbrīvots.

Avoti: LME

kvīts   kvīts, dsk. ģen. kvīšu, s.

1. Dokuments, kas apliecina (kā, piemēram, maksājuma) saņemšanu.

Avoti: LLVV

kviukstēt   sar.

1. Kviekt.

Avoti: Sin

kvocients   -a, v.; mat.

1. Divu lielumu attiecība ģeometriskajā progresijā - lielums, ar ko reizina kādu progresijas locekli, lai iegūtu tam sekojošo.

Avoti: LLVV

kvodlibets   novec.

1. Vairākbalsīgs dziedājums 16. un 17. gs., kurā katra balss dzied savus vārdus bez sakara ar citām; dažādu meldiju, dabas skaņu komisks sajaukums vienā gabalā.

Avoti: KV, SV33

kvoroba   apv.

1. Kaite, lipīga slimība.

Avoti: KiV, TiA

kvorums   -a, v.

1. Nepieciešamais (piemēram, sapulces, sēdes) dalībnieku skaits, lai (tā) būtu tiesīga lemt.

Avoti: LLVV

kvota   -as, s.; ekon.

1. Kādas parādības pieļaujamā vai atļautā norma (piem., savos ūdeņos citai valstij atļautais nozvejas apjoms; skaits, kas gada laikā drīkst iebraukt valstī u. tml.).

2. Likme (piem., nodokļu, muitas kvota).

3. Katram monopolnolīguma dalībniekam atvēlētais produkcijas ražošanas un realizācijas apjoms (īpatsvars kopapjomā).

Avoti: LLVV, SV99

kvotatīvs

1. Tāds, kam tiek noteiktas kvotas.

kvote   novec.

1. Kvota.

Kvotes zeme— 19. gs. apzīmējums zemnieka vai klaušu zemei, kuru sākot ar 1819. g. pievienoja muižu zemei.

Avoti: KV, LLx

kvotēšana   ek.

1. Valsts vai starptautisku institūciju ieviests ārējās ekonomiskās darbības regulēšanas pasākumu veids preču ražošanas, eksporta vai importa ierobežošanai.

Avoti: SbV

kvotēt

1. Noteikt kvotas.

Avoti: PL

Kvots   mit.

1. Nueru (Sudānas dienvidi, Etiopija) mitoloģijā - pirmsencis, demiurgs, kultūrvaronis, kas radījis sauli un cilvēkus, kā arī visu citu, spēj cilvēkam parādīties sapnī, pareģojot grūtniecību vai nāvi.

Avoti: Mit

KVS   saīs., telev.

1. Kameras vadības sistēma.

Avoti: ZTV

kW   saīs.

1. Kilovats.

Avoti: i2

KW   saīs., vietv.

1. Kuveita, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

KWD   saīs.

1. Kuveitas dinārs; Kuveitas Valsts valūtas kods, sīknauda - fils.

Avoti: PnR

kWh   saīs.

1. Kilovatstunda.

Avoti: i2

KWT   saīs., vietv.

1. Kuveita, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

KY   saīs., vietv.

1. Kaimanu Salas, teritorijas divburtu kods.

Avoti: LpA

KYD   saīs.

1. Kaimanu Salu dolārs; Kaimanu Salu valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

kyklops   novec.

1. Ciklops.

Avoti: LME

kyliniella   lat.

1. Bangiju klases ģints.

Kyliniella latvica— šīs ģints suga.

Avoti: LD

kyrie

1. mūz. Viena no mesas daļām; ietilpst arī rekviēmā.

Kyrie eleison— katoļu mises pirmā daļa.

Avoti: ML

Kyrios   rel.

1. Kungs; grieķu apzīmējums Vecās Derības jēdziensm "Jahve".

Avoti: RtV

KZ   saīs., vietv.

1. Kazahstāna, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

Kzilorda   vietv.; novec.

1. Kizilorda - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

KZP   saīs.

1. Kopējā zivsaimniecības politika (ES).

Avoti: PnR

k-zs   saīs., vēst.

1. Kolhozs.

Avoti: i1

KZT   saīs.

1. Tenge; Kazahstānas Republikas valūtas kods, sīknauda - tiņa.

Avoti: PnR

ķ

1. Alfabēta 17. burts.

ķagas   žarg.

1. Tjagas - stūres stieņi (automašīnai).

Avoti: SLG

Ķāķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

2. Ķāķu paliksnis - platoveida reljefa pacēlums pamatiežos, Priekuļu novada Priekuļu pagastā, garums - 1,6 km, platums - līdz 1,1 km, absolūtais augstums - 112,8 m vjl.

Avoti: LC, LD

ķāķis   apv.

1. Kovārnis.

Avoti: KV

Ķāķišķe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rucavas novada Rucavas pagastā.

Avoti: LC

ķāķišķinieki

1. Rucavas novada Rucavas pagasta apdzīvotās vietas "Ķāķišķe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķams   apv.

1. Mazu priekšmetu sakopojums.

Avoti: ME

ķamzāt   apv.

1. Rijot ēst.

Avoti: ME

ķanksis   apv.

1. Āķis, ar kuru no vezuma uz tīruma izvelk mēslus.

Avoti: ME

ķankstēt   apv.

1. Riet, vaukšķēt.

2. Čankstēt, činkstēt; arī gausties, žēloties.

Avoti: ME

ķankšķināt   apv.

1. Ķērkt, klaigāt.

Avoti: ME

ķanstēt   apv.

1. Vaukšķēt.

Avoti: ME

ķanuķ   žarg.

1. Nozagt.

Avoti: KZ

ķapsis   apv.

1. Pīpe ar lielu galviņu.

2. Lamuvārds sunim, kas apēdis ko neatļautu.

Avoti: ME, VeAT

ķarks

1. Administratīvi teritoriālā iedalījuma vienība Albānijā; viens no 12 Albānijas apgabaliem.

Avoti: PuA

ķarstīt   apv.

1. Ķerstīt; strauji tvert.

2. Gūstīt, tvarstīt.

3. Censties uztvert (runāto).

4. Ātri izraisīties (par slimību).

Avoti: KiV

ķarstīties   apv.

1. Ķerstīties.

Avoti: KiV

ķarza   apv.

1. Kaudze (labības).

Avoti: ME

ķarzaklis   apv.

1. Bojātājs, postītājs.

Avoti: ME

ķarzāt   apv.

1. Jaukt kopā.

Avoti: ME

ķarzāties   apv.

1. Rakņāties mālos.

Avoti: ME

Ķaubi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Amatas novada Drabešu pagastā.

2. Ķaubju iezis - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais piemineklis, atrodas Amatas kreisajā krastā iepretī Ainavu kraujai, Drabešu pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., aizsargājamā platība - 5,6 ha, tas ir 6 m augsts augšdevona smilšakmens un dolomīta atsegums ~45 m augstas un 50 m platas kraujas augšdaļā.

Avoti: LE1

ķauce   apv.

1. Spolīte, kuru ar uztītu dziju liek atspolē.

Ķauces spolēt— tīt dziju uz spolītēm, ko aužot likt atspolē.

Avoti: TlV

ķaucis   apv.

1. Cilvēks (parasti bērns), kas skaļi raud, kliedz, skaļi, trokšņaini izturas.

Avoti: ViV

ķaukste   apv.

1. Galvaskauss.

Avoti: ME

ķaukste   apv.

1. Mīļais putniņš.

Ko tu man, ķaukstīte, te ķauksti— ko tu saki manu muļķīt (par bērniem)?

Avoti: ME

ķaukstēt   parasti 3. pers., ķaukst, pag. ķaukstēja; intrans.

1. Radīt īsas, samērā augstas balss skaņas; riet smalkā balsī.

2. apv. Radīts īsas, nesakarīgas skaņas (par zīdaini, kas mācās runāt).

Avoti: LLVV, ME

ķauku   apv.

1. Savienojumā "ķiuku ķauku" lieto, lai raksturotu ritmisku šķindoņu, piemēram, kauju ar zobeniem.

Avoti: ME

ķauķēt   apv.

1. Rijīgi ēst.

2. Daudz smēķēt.

Avoti: ME

ķauķis   -ķa, v.

1. dsk. Mušķērāju dzimtas apakšdzimta ("Sylviinae"), 58 ģ., ~350 s., gk. Eiropā, šaurs, smails knābis, parasti vienkrāsains apspalvojums, skaisti dzied, Latvijā konstatētas 6 ģ., 24 sugas.

2. dsk. Šīs apakšdzimtas ģints ("Sylvia"), neliels, slaids brūnganpelēks, zaļganpelēks vai iedzeltenpelēks zvirbuļveidīgo kārtas gājputns, kas ligzdo zemē vai tuvu zemei, 18 sugas, Latvijā konstatētas 5 sugas.

Brūnspārnu ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia communis"), Latvijā sastopama samērā bieži.

Briļļainais ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia conspicillata").

Dārza ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia borin", senāk "Sylvia hortensis"), Latvijā sastopama samērā bieži.

Dienvidmežu ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia hortensis").

Gaišais ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia curruca"), Latvijā sastopama samērā bieži.

Kalnu ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia althaea").

Melngalvas ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia atricapilla"), Latvijā sastopama samērā bieži.

Palieņu ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia mystacea").

Rietumu ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia undata").

Salu ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia sarda").

Sarkanrīkles ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia cantillans").

Sīkraibais ķauķis— svītrainais ķauķis.

Svītrainais ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia nisoria"), Latvijā sastopama samērā reti.

Tuksneša ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia nana").

Tumšgalvas ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia rueppeli").

Vidusjūras ķauķis— ķauķu ģints suga ("Sylvia melanocephala").

3. Šīs apakšdzimtas atsevišķas sugas.

Ceru ķauķis— ceru kāpelētājķauķis ("Acrocephalus schoenobaenus").

Ezeru ķauķis— ezeru kāpelētājķauķis ("Acrocephalus scirpaceus").

Grīšļu ķauķis— grīšļu kāpelētājķauķis ("Acrocephalus paludicola").

Krūmu ķauķis— krūmu kāpelētājķauķis ("Acrocephalus dumetorum").

Lielais niedru ķauķis— niedru kāpelētājķauķis ("Acrocephalus arundinaceus").

Mazais niedru ķauķis— ezeru kāpelētājķauķis ("Acrocephalus scirpaceus").

Purva ķauķis— luksta kāpelētājķauķis ("Acrocephalus palustris").

Seišelu ķauķis— ķauķu apakšdzimtas suga ("Bebrornis sechellensis").

Seivi ķauķis— niedru sisinātājķauķis ("Locustella luscinioides").

4. Atsevišķu sugu paralēls nosaukums.

Iedzelteneis ķauķis— iedzeltenais smējējķauķis ("Hippolais icterina").

Kārklu ķauķis— kārklu sisinātājķauķis ("Locustella naevia").

Pallasa ķauķis— upju sisinātājķauķis ("Locustella fluviatilis").

Seivi ķauķis— niedru sisinātājķauķis ("Locustella luscinioides").

5. apv. Krupis.

6. apv. Nobarojies bērns.

7. apv. Kāds, kurš daudz smēķē.

Avoti: LLVV, LD, ME, VeAT

ķauķis   mit.

1. Folklorā mirušo gars.

2. Auglības, ražības gars, kas mīt pakrāsnē vai kūtī, stallī, rijā.

3. Velna tabuizēts apzīmējums.

4. Kāds, kurš maz ko ir redzējis un maz zina; nepraša.

5. Nievājošs kāda priekšmeta apzīmējums, nicinošs galvas apzīmējums.

Avoti: TlV

ķaūķis   apv., niev.

1. Slikts cilvēks, kas mēdz izstrādināt, izkalpināt (citus); arī neizglītots, aprobežots cilvēks.

Avoti: ViV

ķauķīte   apv.

1. Sīka meitene.

Avoti: KV

ķauķītis   -ša, v.

1. dsk. Zvirbuļveidīgo kārtas ķauķu apakšdzimtas ģints ("Phylloscopus"), neliels dziedātājputns ar olīvzaļu apspalvojumu, 41 suga, Latvijā konstatētas 6 sugas.

Dzeltensvītru ķauķītis— ķauķīšu suga ("Phylloscopus inornatus").

Sibīrijas ķauķītis— zeltgalvas ķauķītis.

Zaļais ķauķītis— ķauķīšu suga ("Phylloscopus trochiloides").

Zeltgalvas ķauķītis— ķauķīšu suga ("Phylloscopus proregulus").

2. Dem. --> ķauķis.

3. novec. Maza pīpe.

Avoti: LLVV, LE1, KV

ķauķputni

1. Zvirbuļveidīgo kārtas dziedātājputnu apakškārtas mušķērājputnu dzimtas apakšdzimta, sīki un nelieli putni (masa - 5-40 g), barojas ar kukaiņiem, retāk ēd ogas, 58 ģ., ~350 s., Latvijā konstatētas 6 ģ., 23 sugas.

Avoti: PDE

Ķauķu   vietv.; nelok.

1. Ķauķu kalns - atrodas Alūksnes augstienes ziemeļu daļā, 2 km uz dienvidiem no Dēliņkalna, Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā, izolēts, apaļš paugurs, absolūtais augstums - 210,3 m, relatīvais augstums - 30 m.

Avoti: LD

ķauķžube

1. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas stērstu dzimtas stērstu apakšdzimtas suga ("Certhidea olivacea").

Avoti: ZvP

ķaula   apv.

1. Čaula.

Avoti: ME

ķaule   apv.

1. Rīma.

2. Robusta, rupji izgatavota koka karote.

Avoti: VV, ME, VeAT

ķaule   apv.

1. Tukša zirņu pāksts.

Avoti: EH

ķaulēt   apv.

1. Ēst, rīt.

2. Lempīgi, neveikli strādāt.

Avoti: ME

ķaulēt   apv.

1. Sist, dauzīt (radot troksni); skaļi, trokšņaini (ko) darīt.

Avoti: ViV, SLG

ķaulēties   apv.

1. Dauzīties, klaudzināties; darboties, ko klaudzinot, dauzot u. tml.

Avoti: ViV

ķaulīgs   apv.

1. Lempīgs, neveikls.

2. hip. Tāds, kas daudz dauzās, kaujas.

Avoti: ME

ķaulis   apv.

1. Tāds, kas rijīgi ēd.

2. Tāds, kas neveikli dara darbu.

Avoti: LE

ķaumala   apv.

1. Čaumala.

Avoti: KiV

ķaumalāt   apv.

1. Čaumalot, lobīties.

Avoti: ME

ķaupēties   apv.

1. Izlikties, izturēties lepni.

Avoti: ME

ķaupietis   apv.

1. Cilvēks, kas dzīvo Ķaupju (arī tām tuvākajās) mājās.

2. parasti dsk. lok., adv. nozīmē; Ķaupju māju apkārtnē; Ķaupjos.

Avoti: ĒiV

ķaupis   apv.

1. Trauks, ar ko pirtī lej ūdeni uz krāsns (garmetis).

2. Pīpe.

3. Tikko no zemes izlīdusi bērzlape.

4. Cepure ar izliektu virsmu; sēnes cepure.

5. Krupis, varde.

6. Zvirbulis; uzpūtīgs cilvēks.

Avoti: KV

ķaupīte   novec.

1. Maza vardīte.

Avoti: KV

ķaupītis   apv.

1. Cepure ar izliekumu; sēnes cepure.

2. apv. Palīginstruments desu gatavošanai - nomizota kārkla klūga no kuras izveidota cilpa dzīvnieka zarnas apkārtmēra izmērā.

Avoti: TlV, AB2

ķauris   apv.

1. Daudzkājis.

Avoti: KV

ķause   apv.

1. Slikts ēdiens, maisījums.

Avoti: ME

ķausene   apv.

1. Ola.

Avoti: ME

ķausēt   apv.

1. Neglīti maisīt.

2. Rijīgi ēst.

Avoti: LE

ķausis   apv.

1. Tāds, kas daudz ēd.

2. Vārāmā karote.

3. Par biezu padevies ēdiens; biezenis.

4. Gliemju vāciņš, arī gliemis.

5. Ola.

6. Rausis.

Avoti: KV, ViV, LE

ķauze   apv.

1. Dzijas spolīte atspolē.

Avoti: AB2

ķauze   apv.

1. Kraupis, ādas slimība.

Avoti: ME

ķauzēt   apv.

1. Vāroties iet pāri.

2. Steigšus, skaļi, daudz ēst.

Avoti: Sin, ME

ķauzis   apv.

1. Tāds, kas daudz ēd.

2. Ķausis.

Avoti: KV, VV

ķauzis   apv.

1. Kaut kas netīrs, nekopts.

Avoti: ME

ķauzis   apv.

1. Kaut kas irdens.

Avoti: ME

ķauzis   apv.

1. Spilvens saku iekšpusē.

Avoti: ME

ķauzt   apv.

1. Steigšus, daudz ēst.

Avoti: ME

ķava   apv.; izsauk.

1. Lieto suņa rējienu atdarināšanai.

Avoti: ME

Ķavari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Amatas novada Nītaures pagastā.

Avoti: LC

Ķāvju   vietv.; nelok.; novec.

1. Ķāvju dižakmens - Ķāvu dižakmens Mazsalacas novada Skaņkalnes pagastā.

Avoti: LD

Ķāvu   vietv.; nelok.

1. Ķāvu dižakmens - atrodas Mazsalacas novada Skaņkalnes pagastā, Salacas pietekas Nātrenes kreisā krasta nogāzē, tas ir sarkanīgs granīta akmens, garums - 5 m, platums - 3 m, apkārtmērs - 13,5 m, augstums - 2-3 m.

Avoti: LE1, La1

ķavulēt   apv.

1. Riet, vaukšķēt.

Avoti: ME

ķavulis   apv.

1. Rējējs.

Avoti: ME

ķēbainis   apv.

1. Ķeblītis.

Avoti: ME

ķēbainis   apv.

1. Mazs, notašķījies bērns.

Avoti: ME

ķēbarot   apv.

1. Ķepuroties, spirināties.

Avoti: ME

ķēbaroties   apv.

1. Ķepuroties, spārdīties.

2. Jaukties citu darīšanās.

Avoti: ME

ķebeklis   apv.

1. Kartupeļu rakšanas ķeksis.

Avoti: ME

ķēbelis   apv.

1. Ķeblis.

Avoti: ME

ķeberēt   apv.

1. Nestabili iet, kā mazs bērnus mācās staigāt, nedaudz pieturoties.

Avoti: ME

ķeberēties   apv.

1. Ķepuroties.

Avoti: ME

ķebēt   apv.

1. Iet ar spieķi.

Avoti: ME

ķebināt   apv.

1. Ķepināt, neveiksmīgi līmēt.

Avoti: ME

ķebis   apv.

1. Koka spieķis.

2. Ķeblis.

3. Vecs, stīvs zirgs.

Avoti: ME, ViV

ķebis   apv.

1. Kāds, kas nesekmīgi līmē; slikts galdnieks.

Avoti: ME

ķebīte   apv.

1. Šķidra putra.

Avoti: ME

ķebla   apv.

1. Glīda, saķepusi viela.

Avoti: VV

ķebla   apv.

1. Ķepa.

Avoti: ME

ķeblainītis   apv.

1. Lāča nosaukums folklorā.

Avoti: LE

ķeblains   apv.

1. Ķepains.

2. Spalvainas kājas.

Avoti: ME

ķeblaks   apv.

1. Gabals.

2. Resns un neveikls bērns.

Avoti: ME

Ķeblavika   vietv.

1. Pilsēta Islandes dienvidrietumu daļā, zvejas osta Fahsabloui līča krastā, 8230 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

ķeblene   žarg.

1. Telpa, kur sēž uz ķebļiem; bārs.

Avoti: NeV

ķeblis   -ļa, v.

1. Mēbele sēdēšanai - trīsstūra, taisnstūra vai riņķa formas plāksne bez atzveltnes, parasti uz trim vai četrām kājām.

2. apv. Daudzzaru dakšas, ko izmanto graudu vētīšanai un atdalīšanai no pelavām.

3. žarg. Četrinieks (atzīme skolā).

4. novec. Neveikls cilvēks.

Avoti: LLVV, ME, SLG, KV

ķēblis   apv.

1. Ķeblis.

Avoti: ME

ķeblīte   apv., hip.

1. Ķetna, ķepa.

Avoti: EH

ķeblītis   -ša, v.

1. Dem. --> ķeblis.

2. Neliels, zems soliņš.

3. Ķetna, ķepa.

Avoti: LLVV, EH

ķebls   apv.

1. Mikls, valgans, lipīgs.

Avoti: ME

Ķebļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunjelgavas novada Seces pagastā.

Avoti: LC

ķebļot   apv.

1. Atdalīt graudus no pelavām ar daudzzaru dakšām.

Avoti: ME

ķeburains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir daudz dažāda virziena veidojumu, izliekumu, arī izaugumu.

2. Tāds, kam ir daudz dažādu virsmas izciļņu, arī izaugumu.

Avoti: LLVV

ķēburains   apv.

1. Zarains, verveļains, ķeburains.

Avoti: ME

ķeburaiņš   apv.

1. Tāds, kura virsmā ir izciļņi, izaugumi, grumbuļi, arī zarains, žuburains.

Avoti: ĒiV

ķeburēt   apv.

1. Ķepuroties, spirināties.

Avoti: ME

ķeburīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ķeburains (1).

Avoti: LLVV

ķeburis   apv.

1. Koks ar spēcīgiem, platiem zariem; zars.

2. Slikts, bumbuļains augs.

3. Mazs arkls.

Avoti: KV

ķēburis   apv.

1. Koks ar spēcīgiem, platiem zariem; zars.

2. Slikts, bumbuļains augs.

3. Mazs arkls.

Avoti: ME

ķeburītis   novec.

1. Dakšains bērza zars mīklas iejaušanai.

Avoti: KV

ķeburkāja   apv.

1. Kāds, kam vārgas vai sakropļotas kājas.

Avoti: ME

ķeburkājis   apv.

1. Cilvēks, kam ir līkas, nepareizi veidotas kājas.

Avoti: ViV

ķeburmežs

1. Kokaudzes ar stipri izlocītiem stumbriem un zariem; līkmežs.

Avoti: LPE

ķeburot   apv.

1. Ķepuroties, spirināties.

Avoti: LE

ķeburoties   apv.

1. Ķepuroties, spirināties.

Avoti: ME

ķeburots   apv.

1. Ķeburains.

Avoti: LV93

ķeburs   -a, v.

1. Tas, kam ir daudz dažāda virziena veidojumu, izliekumu, arī izaugumu.

2. Dažādi izliekts izcilnis, arī izaugums (kādā virsmā).

3. apv. Bumbuļveidīgs, kropls augs.

4. apv. Aušīgs, vieglprātīgs cilvēks; cilvēks, kas mēdz niekoties, knakstīties.

Avoti: LLVV, ViV

ķebzna   apv.

1. Ķepa, plezna.

Avoti: ME

ķēca   apv.

1. Slikta, negaršīga mērce, biezputra.

Avoti: ViV

ķece   apv.

1. Netīrumi, dubļi; vieta kur izlej samazgas un netīro ūdeni, izlietne.

Avoti: ME

ķece   apv.

1. Vecs, nodilis matracis.

Avoti: ME

ķecele   apv.

1. Netīrs trauks.

Avoti: ME

ķēcēnieši

1. Amatas novada Nītaures pagasta apdzīvotās vietas "Ķēči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķeceniņš   apv.

1. Dem. --> kacens.

Avoti: ME

ķecēniņš   apv.

1. Dem. --> kacēns.

Avoti: KV

ķecerība   -as, s.

1. parasti vsk. Uzskati, attieksme, rīcība, kas ir pretrunā ar valdošās reliģijas dogmām un organizatoriskajām formām (parasti viduslaikos).

2. Uzskati, attieksme, rīcība, kas ir pretrunā ar valdošajiem uzskatiem, sabiedriskajām normām.

Avoti: LLVV

ķecerīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ķecerību (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar ķecerību (2), tai raksturīgs.

3. žarg. Divdomīgs; komplicēts.

Avoti: LLVV, Žrg

ķecerīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ķecerīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ķeceris   -ra, v.

1. Cilvēks, kura uzskati, attieksme, rīcība ir pretrunā ar valdošās reliģijas dogmām un organizatoriskajām formām (parasti viduslaikos).

2. Cilvēks, kura uzskati, attieksme, rīcība ir pretrunā ar valdošajiem uzskatiem, sabiedriskajām normām.

Avoti: LLVV

ķecēt   apv.

1. Dabūt, (iz)ķeksēt.

2. Sniegties, mēģināt aizsniegt.

3. Ķepēt.

Avoti: KV, ME

ķēcināt   apv.

1. Kladzināt.

2. Ķircināt, kaitināt, novest bērnu līdz brēkšanai.

Avoti: ME

ķecinēt   apv.

1. Ķiķināt.

Avoti: KiV

ķēcis   apv.

1. Miltu biezputra.

Avoti: ME

ķēcis   apv.

1. Miltu biezputra.

Avoti: ME

ķecka   apv.

1. Mīksta, pašķidra, biezputrai līdzīga (pārtikas produktu) masa, maisījums (piemēram, lopbarībai); mīksta, pašķidra viela.

Avoti: ViV

ķeckains   apv.

1. Tāds, kas notriepts ar mīkstu, pašķidru vielu, masu.

Avoti: ViV

ķeckāt   apv.

1. Traipīt, darīt netīru (ar mīkstu, pašķidru vielu, masu).

Avoti: ViV

ķeckāties   apv.

1. Darboties (ar ko mīkstu, lipīgu); traipīties, ziesties.

Avoti: ViV

Ķēči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Amatas novada Nītaures pagastā 10 km no Nītaures.

2. vēst. Ķēču pagasts - pastāvēja Rīgas apriņķī līdz 1949. gadam, mūsdienās lielākā daļa šī pagasta bijušās teritorijas iekļauta tagadējā Amatas novada Nītaures pagastā, daļa Zaubes pagastā, neliela daļa - Skujenes pagastā; bijušie nosaukumi: vāciski - Fossenberg, krieviski - Ķečijskaja.

Ķēču pilskalns— atrodas Amatas novada Nītaures pagastā, tas ir 13 m augsts austrumu-rietumu virzienā orientēts reljefa pacēlums (garums - 60-70 m, platums - 20 m), ne mākslīgu nocietinājumu pazīmes, ne kultūrslānis nav konstatēti.

Avoti: LPag, LC, LE1

Ķečijskaja   vietv., vēst.

1. Ķēču pagasta (tagad teritorijas lielākā daļa Amatas novada Nītaures pagastā, daļa Zaubes pagastā) bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

ķeda   apv.

1. Sieviešu ķilda.

2. Sieviete, kas mīl skaļi runāt.

Avoti: ME

ķeda   apv.

1. Sprēslīca; kodaļa.

Avoti: TlV

Ķēdaiņi   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Kauņas apriņķī, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 26080 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1590. g.

Avoti: LpA, PuA

ķedāt   apv.

1. Skaļi un daudz runāt, ķildoties.

Avoti: ME

ķēde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Atsevišķu, kustīgi savienotu (piemēram, savērtu) gredzenveida, ovālu u. tml. (parasti metāla) detaļu virkne.

Ķēdes pārvads— mehānisma elements, kas paredzēts griezes kustības pārnešanai starp paralēlām vārpstām un sastāv no diviem ķēžu ratiem un noslēgtas ķēdes (piemēram, automobiļos, velosipēdos).

Ķēžu dūriens— izšūšanas tehnikas paņēmiens, pēc kura katru nākamo dūrienu veido, adatu iedurot iepriekšējā dūriena izveidotajā lokā; ar šādu paņēmienu veidots dūriens.

// neakt. Šāda (dzelzs) detaļu virkne, ko apliek bīstamiem noziedzniekiem ap rokām un kājām (piemēram, apcietinātajiem, sagūstītajiem); važa.

2. Rinda, līnija, ko veido tuvu cits pie cita esoši cilvēki (retāk dzīvnieki), kurus saista, piemēram, kopīgs uzdevums, kopīga rīcība.

// mil. Kaujas ierinda, kurā karavīri novietojas līnijā sešu līdz astoņu soļu attālumā cits no cita.

3. Cits citam sekojošu, savstarpēji saistītu norišu, faktu u. tml. virkne.

Ķēdes reakcija— ķīmiskā reakcija vai kodolreakcija, kurā līdztekus reakcijas produktiem rodas pietiekami daudz aktīvu daļiņu, lai process pats sevi uzturētu vai arī norisētu pieaugošā ātrumā.

4. literat. Pantu vai divu strofu saistījums, kurā nākamais posms sākas ar iepriekšējā posma pēdējās rindas atkārtojumu.

5. Angļu garuma mērvienība = 4 kārtis = 100 ķēdes posmi = 792 collas = 20,12 m.

Avoti: LLVV, AmS

ķedele   apv.

1. Sieviešu svārki.

Avoti: KV, ME

ķedele   apv.

1. Veca sieva.

Avoti: ME

ķedele   apv.

1. Kāja.

2. Ripas griežamais kociņš pie vērpjamā ratiņa.

Avoti: KV, ME

ķedeles   apv.

1. Kājas.

Avoti: KV

ķedelis   apv.

1. Sieviešu svārki.

Avoti: KV

ķedeliski   apv.

1. Ačgārni, sajaucot secību.

Avoti: ME

ķēdes

1. Važas.

2. dsk. Ķēde.

Avoti: Sin

ķēdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; reti.

1. Saistīt ar ķēdi (1).

Avoti: LLVV

ķedināt   apv.

1. Plucināt.

Avoti: TlV

ķēdīte

1. Dem. --> ķēde.

2. tekst. Vienkārtas pamatņu adījuma pinums, kas darināts ar vienu pavedienu un veido vienu cilpu stabiņu.

Avoti: LV93, ZTV

ķedīvs   novec.

1. Hedivs.

Avoti: KV

ķedra   apv.

1. Sprēslīca.

Avoti: AB2

ķedriņa   apv.

1. Sprēslīca.

Avoti: AB2

ķedriņš   apv.

1. Vārpstiņa; iesmiņš, ar ko piesprauž kodaļu pie sprēslīcas.

Avoti: ZrvI

ķedrītis   apv.

1. Vārpstiņa; iesmiņš, ar ko piesprauž kodaļu pie sprēslīcas.

Avoti: ZrvI

ķēdveida   ģen. nelok.

1. Tāds, kam ir ķēdes (1) forma veids.

Avoti: LLVV

ķēdveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ķēdveida.

Avoti: LLVV

ķefīrs   novec.

1. Kefīrs.

Avoti: KV

ķega   apv.

1. Savienojumā "laist pa ķegu" - steigties prom; bēgt.

Avoti: ViV

ķēgāt   apv.

1. Bakstīt (zemi), rakņāt.

Avoti: ME

ķēgāties   apv.

1. Rakņājoties ēst.

2. Izturēties izlaidīgi.

Avoti: ME

ķeglis   -ļa, v.

1. dsk. Spēle, kuras mērķis ir, ripinot bumbiņu, apgāzt stateniskas figūras.

2. Šīs spēles figūra ar sašaurinātu augšdaļu.

3. apv. Koka rīks kartupeļu izkasīšanai no zemes; kāsis.

4. apv. Rīks kaņepju paisīšanai, paisekls.

5. Brauķis - ādmiņa darbarīks ādas gludināšanai.

Avoti: LLVV, TlV, ME

ķeglis   apv.

1. Kārniņš.

Avoti: ME

ķegļi   dsk., v.

1. Spēle, kuras mērķis ir, ripinot bumbiņu, apgāzt stateniski novietotas figūras.

// vsk. Šīs spēles figūra (parasti ar sašaurinātu augšdaļu).

Avoti: MLVV

ķegna   apv.

1. Jumta spāres koks no egles (kas izrakta no zemes un apcirstas saknes, izņemot vienu, resnāko, uz kuras uzliek lubstājus).

Avoti: ME

ķegot   apv.

1. Ātri iet, doties, skriet, bēgt.

Avoti: ĒiV, Žrg, ViV

ķegumi   apv.

1. Krustiski koki jumta korē un zelminī.

Avoti: KV

ķegumieši

1. Ķeguma novada Ķeguma pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķegums   apv.

1. Jumta kore.

Avoti: KV

ķegums   apv.

1. Krāces Daugavā.

Avoti: ME

Ķegums   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes dienvidos, Daugavas labajā krastā, novada centrs no 2002. gada (1950.-2009. g. Ogres rajonā, līdz 1949. g. Rīgas apriņķī) 47 km no Rīgas un 11 km no Ogres, pilsētas tiesības kopš 1993. g., kā apdzīvota vieta sāka veidoties 1936. gadā reizē ar elektrostacijas (HES) būves sākšanu.

2. Ķeguma novads - patstāvīgs novads no 2009. g. Daugavas abos krastos, ietver Ķeguma pilsētu, Birzgales, Rembates un Tomes pagastus, robežojas ar Ogres, Lielvārdes, Jaunjelgavas, Vecumnieku, Baldones un Ķekavas novadu.

3. Ķeguma ūdenskrātuve - izveidota Daugavā 1939. g., atrodas Viduslatvijas zemienē, Lejasdaugavas senlejā, Ķeguma un Lielvārdes novadā, 32 m vjl., platība - 2490 ha, garums - 22 km, lielākais platums - 1,4 km, vidējais dziļums - 6,3 m, lielākais dziļums - 16,5 m.

Avoti: LPil, AtvL, LD

ķeģele   apv.

1. Ķieģelis.

Avoti: ME

ķēģele   apv.

1. Lāsteka.

Avoti: ME

ķeģelis   apv.

1. Neliels un zems soliņš.

Avoti: ME

ķeģelītis   apv.

1. Nūjiņa.

Avoti: ME

ķeģerēt   apv.

1. Ātri iet, doties, skriet, bēgt; ķegot.

Avoti: ME

ķeģēt   apv.

1. Staigāt ar kruķiem, koka kājām; ķeģot.

Avoti: ME

ķeģis   -ģa, v.

1. Zvirbuļveidīgo kārtas žubīšu dzimtas ģints ("Acanthis"), nelieli dziedātājputni, 6 s., Latvijā konstatētas 4 s.

Gaišais ķeģis— ķeģu suga ("Acantis hornemanni syn. Carduelis hornemanni").

Kalnu ķeģis— ķeģu suga ("Acantis flavirostris syn. Carduelis flavirostris").

Parastais ķeģis— ķeģu suga ("Acantis flammea syn. Carduelis flammea").

Avoti: LLVV, LD

ķeģis   -ģa, v.; apv.

1. Koka spieķis.

2. Sitiens, trieciens.

Avoti: LLVV, KV

ķeģis   apv.

1. Precinieku apzīmējums.

Avoti: ME

ķeģīt   apv.

1. Staigāt ar kruķiem, koka kājām; ķeģot.

Avoti: ME

ķeģītis

1. Dem. --> ķeģis.

2. žarg. Vieninieks (atzīme skolā).

Avoti: LV93, SLG

ķeģot   apv.

1. Staigāt ar kruķiem, koka kājām.

Avoti: ME

ķehoņiķ   žarg.

1. Slēpt.

Avoti: KZ

Ķeiba   vietv.

1. Ičas labā krasta pieteka Rugāju un Balvu novadā, garums - 28 km, kritums - 26 m, sākas kā novadgrāvis Rugāju novada Lazdukalna pagasta austrumu malā, ieteka 5 km uz dienvidaustrumiem no Bērzpils.

Avoti: LD

Ķeibenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

ķeija   apv.

1. Ripu sitamā kūja.

2. Nūja ar zaru, uz kā uzkāpuši zēni ar nūju staigā kā ar koka kājām.

Avoti: KV

ķeijāt   apv.

1. Ātri iet.

Avoti: ĒiV

ķeijzars   apv.

1. Koks nūjas resnumā ar zaru, aiz kura labības un siena vezumiem aizmet sienamās virves.

Avoti: KV

Ķeikāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Ābeļu pagastā.

Avoti: LC

ķeiksmot   apv.

1. Ķircināt.

Avoti: Sin

ķeilis   apv.

1. Kreilis.

2. Dzelzs ķepiņa ravēšanai.

Avoti: ME

ķeima   apv.

1. Ķeima zāle - sārtā bezlape ("Lathraea squamaria").

Avoti: ME

ķeimars   apv.

1. Divas kopā saaugušas ogas.

Avoti: KV

ķeimeris   apv.

1. Streipuļotājs, grīļa.

Avoti: ME

ķeimurot   apv.

1. Ļodzīties, streipuļot.

2. Darīt kaut ko nepareizi.

Avoti: ME

ķeimuroties   apv.

1. Neveikli un neefektīvi kaut ko darīt; tūļāties, vilcināties.

Avoti: ME

ķeimurs   apv.

1. Neveiklis.

Avoti: ME

ķeimzāle   apv.

1. Sārtā bezlape ("Lathraea squamaria").

Avoti: Aug2

ķeiparāt   apv.

1. Ļodzīties (kā piedzēries).

Avoti: ME

Ķeipene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ogres novadā 46 km no Ogres, izveidojusies bijušās Jaunķeipenes muižas "Neu-Kaipen" teritorijā, pagasta centrs.

2. Ķeipenes pagasts - pagasts Ogres novadā, robežojas ar Taurupes, Madlienas, Lauberes un Suntažu pagastu, kā arī ar Mālpils un Amatas novadu; bijušie nosaukumi: Jaunķeipenes pagasts, vāciski - Kaipen, krieviski - Keipenskaja.

Ķeipenes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Kastrānes pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Ķeipenes pagasta teritorijas pievienota tagadējam Madlienas pagastam.

3. Ķeipenes valnis - atrodas Viduslatvijas nolaidenumā, Ogres novada Ķeipenes un Taurupes pagastā, starp Vatrāni un Laksteni, gar Pečora un Plaužu ezeru, garums - 9 km, platums - 0,2-1,4 km, maksimālais absolūtais augstums - 141,9 m vjl., relatīvais augstums - 35 m.

Avoti: LPag, LC, LE1

ķeipenieši

1. Ogres novada Ķeipenes pagasta apdzīvotās vietas "Ķeipene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķeipis   apv.

1. Lempīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

ķeipīt   apv.

1. Izturēt, ciest.

Avoti: MalV

ķeips   apv.

1. Ieguvums.

Avoti: ME

ķeipt   apv.

1. Nīkt, vārgt, vilkt dzīvību; lēnām atlabt pēc slimības.

Avoti: LE, TlV

ķeipt   apv.

1. Gūstīt, ķert, zagt.

Avoti: ME

ķeipurot   apv.

1. Ļodzīties (kā piedzēries); ķeiparāt.

Avoti: ME

ķeire   -es, dsk. ģen. -ru, s.; apv.

1. Kreisā roka.

2. Ķeiris.

Avoti: KV, LLVV

ķeire   -es, dsk. ģen. -ru, s.; apv.

1. Nūja ripu sišanai (ķeija).

2. Koka ripa spēlei ar nūjām.

Avoti: KV, LLVV

Ķeiri   vietv.

1. Spēles Ķeiri - Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Spēlesķeiri" nosaukuma variants.

2. Ķeiru vīksna - aug Kuldīgas novada Pelču pagastā, stumbra apkārtmērs - 6,8 m, augstums - 27 m (trešā dižākā vīksna Latvijā un Baltijā), ainaviska, īpatnēja, tās vainags atgādina eksotisku koku ar ģeometriski asi lauzītām zaru formām.

Avoti: LC, LD

ķeirība   novec.

1. Kreilība.

Avoti: KV

ķeirinītes   apv.

1. Tīruma zilausis ("Delphinium consolida").

Avoti: Aug2

ķeiris   -ra, v.

1. Kreilis.

Avoti: LLVV

ķeiris   apv.

1. Nūja ripu sišanai, kādā spēlē ar nūjām un ripu.

Avoti: ME

ķeiriski   apv.

1. Kreiliski.

Avoti: ME

ķeirs   apv.

1. Kreiss.

Avoti: ME

Ķeiseļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

ķeisenieši

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Ķeiši" iedzīvotāji.

2. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Ķeiši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķeists   apv.

1. Dīvains, svešāds.

2. Lielīgs cilvēks.

Avoti: LE, ME

ķeistums   apv.

1. Dīvainums, svešādums, atšķirīgums.

Avoti: ME

Ķeiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

ķeitri   apv.

1. Kārtīgi, pienācīgi.

Avoti: KnG

ķeitris   apv.

1. Skaists.

Avoti: BsV

Ķeizara   vietv.; nelok.

1. Ķeizara krēsls - skatu vieta Gaujas senlejas kreisā pamatkrasta augšmalā Laurenčos, t. s. Beites kraujā (Kaķīškalna nogāze pret asu Gaujas līkumu).

Avoti: LD

ķeizargrieziens   -a, v.; med.

1. Operācija - augļa izņemšana no dzemdes, atverot vēdera dobumu un pārgriežot dzemdes sienu.

Avoti: LLVV

ķeizariene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Impērijas valdniece; šīs valdnieces tituls.

2. Ķeizara sieva.

Avoti: LLVV

ķeizariņš

1. Dem. --> ķeizars.

2. žarg. Ar ķeizargriezienu dzimis bērns.

Avoti: SLG

ķeizarisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ķeizaru, tam raksturīgs; saistīts ar ķeizara varu, tai raksturīgs.

2. Nozīmīgs (kādā ķeizariste) - parasti par iestādēm, biedrībām.

Avoti: LLVV

ķeizariste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Monarhistiska valsts, kuras priekšgalā ir ķeizars.

Avoti: LLVV

ķeizarkronis   -ņa, v.

1. Liliju dzimtas sīpolaugs ar lineārām lapām un lieliem, oranžsarkaniem zvanveida ziediem; tīģerlilija.

2. apv. Lauztā sirds ("Dicentra spectabilis").

3. apv. Lilijas ("Lilium").

4. apv. Tīģerlilija ("Lilium tigrinum"), liliju suga.

Avoti: LLVV, Aug2

ķeizarkroņi   apv.

1. Lilijas ("Lilium").

2. Tīģerlilija ("Lilium tigrinum"), liliju suga.

Avoti: Aug2

Ķeizarmežs   vietv.

1. Rīgas pilsētas daļas "Mežaparks" nosaukums līdz 1923. g., kas cēlies no tā, ka 1621. g., Rīgas ieņemšanas laikā, Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs šajā apkārtnē ierīkoja sava karaspēka nometni.

Avoti: LE1, Wi

Ķeizarpurvs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Valkas novada Valkas pagastā.

Avoti: LC

ķeizars   -a, v.

1. Impērijas valdnieks; šī valdnieka tituls.

Kungs un ķeizars (arī ķēniņš, retāk valdnieks, pavēlnieks)— lieto, uzrunājot valdnieku vai godbijīgi runājot par viņu.

Būt kungam un ķeizaram (arī ķēniņam, retāk valdniekam, pavēlniekam)— būt pilnīgam noteicējam.

Pats kungs un ķeizars (arī ķēniņš, retāk valdnieks, pavēlnieks)— saka, ja var rīkoties neatkarīgi no citiem.

Ķeizara cirtas— dzegužlini.

2. žarg. Ķeizargrieziens.

Avoti: LLVV, SLG

Ķeizarsils   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Salaspils novada Salaspils pagastā.

Avoti: LC

ķeizaršnicele   novec.

1. Ēdiens - sviestā cepta, saplacināta, iegarena teļa gurna gaļas šķēle, kas atbilstoši pagatavota.

Avoti: MtL

Ķeizaru   vietv.; nelok.

1. Ķeizaru purvs - augstais purvs Valkas novada Valkas pagasta ziemeļu daļā, ~6 km uz ziemeļiem no Valkas, platība - 849 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 7 m.

Avoti: LD

Ķeizarvalde   vietv.

1. Rīgas pilsētas daļas "Mežaparks" nosaukums līdz 1923. g.

Avoti: LE1

ķeizarvalsts   -valsts, dsk. ģen. -valstu, s.

1. Ķeizariste.

Avoti: LLVV

ķeizēnieši

1. Strenču novada Jērcēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ķeiži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķeizeris   apv.

1. Ķeizars.

Avoti: SiV

ķeizerkronis   apv.

1. Dārza puļe - raibā lilija.

Avoti: ViV

ķeizerkūka   apv.

1. Ar sāli un ķimenēm apkaisīts rupjmaizes plācenis (ko parasti cep pēdējo pēc maizes cepšanas).

Avoti: ViV

ķeizerslimība   apv.

1. Slimība, kam raksturīga pavājināta asins recēšana; hemofilija.

Avoti: ViV

Ķeiži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Strenču novada Jērcēnu pagastā.

Avoti: LC

ķeja   apv.

1. Ripu sitamā nūja; ķeija.

Avoti: ME

ķeka   apv.

1. Zarota, gara kūja, ar ko ķekatās iet.

2. Ķekars.

Avoti: NeV, VV

ķēka   apv.

1. Netīrumi, dubļi.

Avoti: ME

ķekains   apv.

1. Ķekarains.

Avoti: ME

ķekarains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir daudz ķekaru.

2. Ķekarveida.

3. apv. Izspūris, skrandains.

Avoti: LLVV, ME

ķekarcītizs

1. dsk. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Lembotropis"), kas nodalīta no slotzaru (cītizu) ģints ("Cytisus"), tikai viena suga.

Melnējošais ķekarcītizs— ķekarcītizu suga ("Lembotropis nigricans syn. Cytisus nigricans"), savvaļā aug Eiropas dienvidu daļā, kā arī Dņestras, Dņepras un Volgas baseinā, biežāk priežu mežos, Latvijā reizēm tiek audzēts kā krāšņumaugs, līdz 1 m augsts vasarzaļš krūms.

Avoti: LD

ķekarcukurs   -a, v.; parasti vsk.

1. Glikoze.

Avoti: LLVV

ķekariņš   novec.

1. Dem. --> ķekars.

Avoti: LV93

ķekaronis   -ņa, v.; bot.

1. Ziedkopa (piemēram, vārpa, ķekars, čemurs), kam attīstīta viena galvenā, garumā augoša ass, uz kuras veidojas ziedi no apakšas uz augšu.

Avoti: LLVV

ķekarots   apv.

1. Ķekarains.

Avoti: LV93

ķekarpaparde

1. dsk. Čūskmēlīšu dzimtas ģints ("Botrychium"), daudzgadīgi lakstaugi, paparžaugi ar vienveidīgām sporām (izosporām), no sakneņa katru gadu parasti attīstās 1 divdaļīga lapa, ~35 s., Latvijā konstatētas 5 sugas.

Kumelīšlapainā ķekarpaparde— zarainā ķekarpaparde.

Plūksnu ķekarpaparde— ķekarpaparžu suga ("Botrychium multifidum"), Latvijā aizsargājama.

Pusmēness ķekarpaparde— ķekarpaparžu suga ("Botrychium lunaria").

Vienkāršā ķekarpaparde— ķekarpaparžu suga ("Botrychium simplex"), Latvijā aizsargājama.

Virdžīnijas ķekarpaparde— ķekarpaparžu suga ("Botrychium virginianum"), Latvijā aizsargājama.

Zarainā ķekarpaparde— ķekarpaparžu suga ("Botrychium matricariifolium"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD, Aug, LE1

ķekars   -a, v.

1. Ziedkopa, kam uz galvenās ass, sākot no apakšas, veidojas ziedi ar aptuveni vienāda garuma kātiem; attiecīgais augļu sakopojums.

Salikts ķekars— skara.

2. apv. Sīpolu vai ķiploku saime, kas izaug no vienas sēklas.

Avoti: LLVV, VV

ķekarspireja   novec.

1. Vidēja auguma ziemcietīgs rožu dzimtas krāšņumaugs, Latvijā reti sastopams.

Avoti: LxE

ķekarveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir ķekara forma, veids.

Avoti: LLVV

ķekarveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ķekarveida.

Avoti: LLVV

ķekarzeltene

1. dsk. Prīmulu dzimtas ģints ("Naumburgia"), kurā 1 suga, kas izplatīta ziemeļu puslodes mērenajā joslā, sastopama arī Latvijā.

Dzeltenā ķekarzeltene— ķekarzelteņu suga ("Naumburgia thyrsiflora"), daudzgadīgs lakstaugs ar garu, ložņājošu sakneni, stublāji stāvi (augstums - 15-70 cm), vienkārši, bagātīgi lapoti.

Avoti: LD

ķekas   apv.

1. Gabalains, kukuržņains.

Avoti: ME

ķēkas   apv.

1. Ēdiens, pagatavots no rudziem, kviešiem, miežiem, zirņiem, pupām un griķiem.

Avoti: NeV

ķekāt   apv.

1. Ģeķības, aušības dzīt.

Avoti: ME

ķēkata   apv.

1. Pūlis, bars, viens pie otra nostājušies cilvēki.

Avoti: ME

ķekatas   -u, s.; parasti dsk.

1. etn. Masku gājiens (no mājas uz māju, piemēram, Vastlāvjos, Mārtiņos, ziemas saulgriežos) ar apdziedāšanos un dažādam izdarībām.

2. etn. Ķekatnieki.

3. apv. Pūlis, cieši kopā saspiedušos cilvēku bars.

4. apv. Ākstīšanās, blēņošanās.

5. apv. Mājas gari, kas ir mirušo senči.

Avoti: LLVV, ME, TlV

ķekatas   -u, vsk. ķekata, -as, s.

1. Rotaļu rīks - divas kārtis, ar kurām var staigāt, balstot kājas uz īpašiem kāpšļiem; koka kājas.

Avoti: LLVV

ķekatāties   apv.

1. Ķekatās iet.

2. Koķetēt.

Avoti: ME

ķēkāties   apv.

1. Ģeķības, aušības dzīt.

Avoti: ME

ķekāties   apv.

1. Savaldzināt, glaimot.

2. Aušoties, jokoties, ķircināties, plosīties, kaitēties, rotaļāties.

3. Iet ķekatās.

Avoti: ME, VeAT, NeV

ķekatnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas iet ķekatās 1.

Avoti: LLVV

ķekatot   apv.

1. Ķekatās iet.

Avoti: ME

ķēkatoties   apv.

1. Veidot ķēkatu, ciešu pūli.

Avoti: ME

ķēkats   apv.

1. Pūlis, bars, viens pie otra nostājušies cilvēki; ķēkata.

Avoti: ME

ķekausis   apv.

1. Lempīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

Ķekava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) tāda paša nosaukuma novadā 18 km no Rīgas, izveidojusies bijušās muižas "Keckau" teritorijā, novada un pagasta centrs.

2. Ķekavas novads - novads Daugavas kreisajā krastā, ietver Baložu pilsētu, Daugmales un Ķekavas pagastus, robežojas ar Rīgas pilsētu, Salaspils, Ikšķiles, Ķeguma, Baldones, Olaines un Ozolnieku novadu.

3. Ķekavas pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, robežojas ar Baložu pilsētu un Daugmales pagastu, kā arī ar Salspils, Baldones, Olaines un Ozolnieku novadu; bijušie nosaukumi: Doles pagasts, vāciski - Dahlen, krieviski - Daļenskaja.

Ķekavas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauts gandrīz viss pirmskara Doles pagasts (izņemot Doles salu un Pulkalnes apkaimi), kā arī gandrīz viss bijušais Katlakalna pagasts, izņemot Daugavas labo krastu un tagadējo Baložu pilsētas teritoriju un Rīgai pievienotās zemes, Ķekavas pagastā iekļauta arī Mežinieku apkaime, kas piederēja Iecavas pagastam un Plakanciems no Olaines pagasta.

4. Ķekaviņa - Daugavas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1, La1

ķekavieši

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Ķekava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķekaviņa   vietv.

1. Daugavas kreisā krasta pieteka Baldones un Ķekavas novadā, garums - 29 km, kritums - 30,5 m, sākas uz austrumiem no Baldones, ietek Daugavas attekā "Sausā Daugava" lejpus Rīgas HES.

Avoti: LE1

ķekavot   apv.

1. Iezīmēt, apzīmogot.

Avoti: ME

ķekavs   apv.

1. Zīme, zīmogs.

Avoti: ME

ķeki   apv.

1. Ķekatnieki, jokdari.

Avoti: ME

ķēklis   apv.

1. Enkurs.

Avoti: NeV

ķekot   apv.

1. Ķekatās iet.

2. Kaitēties, rotaļāties.

3. Draiskoties.

Avoti: ME

ķēkot   apv.

1. Šūpoties, šūpot uz kājām.

Avoti: ME

ķekoties   novec.

1. Iet ķekatās.

2. Kaitēties, rotaļāties.

Avoti: LE

ķeks   apv.

1. Jokdaris, ķekatnieks.

2. Bigulis, kruķis.

Avoti: ME

ķeksains   apv.

1. Salīcis, āķains.

Avoti: ME

ķekselis   apv.

1. Dzelzs kāsis ar koka kātu.

Avoti: DžP

ķeksēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Vilkt, bīdīt (ko) ar ķeksi.

// sar. Bīdīt, grūstīt, vilkt (ar ko tievu, smailu), lai izdabūtu laukā (piemēram, no grūti pieejamas vietas).

// sar. Ņemt (ēdienu) uzreiz lielā daudzumā; ēst negausīgi, ņemot ēdienu uzreiz lielā daudzumā.

Avoti: LLVV

ķeksēties   apv.

1. Vairākkārt ķeksēt; darboties (ar ķeksi).

2. Ar pūlēm, grūtībām iet, virzīties (balstoties uz nūjas).

Avoti: ViV, ĒiV

ķeksīgs   apv.

1. Izveicīgs, veikls.

Avoti: ME

ķeksis   -ša, v.

1. Darbarīks - stienis ar (parasti metāla) kāsi galā.

2. sar. Stāvs, asi izlocīts, ar nemākulīgi uzrakstīts burts.

3. Ķeksītis (2).

4. novec. Lašu tēviņš (ar mutes āķi); ķeņķis.

Avoti: LLVV, KnV

ķeksītis   -ša, v.

1. Dem. --> ķeksis.

2. Grafiska zīme - divas, no viena punkta izejošas, slīpi uz augšu vērstas līnijas.

Avoti: LLVV

ķēkstēt   apv.

1. Čēkstēt, čīkstēt.

Avoti: ME

ķēkstine   apv.

1. Čīkstuļu laimiņš ("Sedum telephium").

Avoti: Aug2

ķeksu   apv.

1. Ķeksu josta - josta ar āķiem.

Avoti: ME

ķēkša   -as, s.; novec.

1. Virēja, virtuvene.

Avoti: LLVV

ķekšains   apv.

1. Tāds, kam ir ķekši.

Avoti: ME

ķēkši   apv.

1. Suseklis (linu un kaņepāju).

Avoti: ME

ķēkt   apv.

1. Kladzināt.

Avoti: ME

ķektes   apv.

1. Nīšu koki.

Avoti: ME

ķēku   apv.

1. Savaldīgi, kā apejoties ar bērnu.

2. Atkārtojumā dzied priekšā bērniem, kad šūpina viņus uz kājām.

Ķēku lēkt— tikt šūpinātam uz kājas.

Ķēkās iet— iet ķekatās.

Avoti: ME, VeAT

ķēkuri   apv.

1. Pumpaini, slikti augi.

Avoti: ME

ķeķa   apv.

1. Kruķis.

Avoti: ME

ķēķaduris   apv.

1. Virtuves durvis.

Avoti: ĒiV

ķēķadurvis   apv.

1. Virtuves durvis.

Avoti: ĒiV

ķeķe   apv.

1. Ķekars.

2. Sīpolu vai ķiploku kopa, kas izaug no vienas sēklas.

Avoti: LE, KiV

ķeķe   apv.

1. Asiņu kūka, paltes.

Avoti: ME

ķēķene   apv.

1. Saimnieces palīdze (muižā).

2. Virtuves strādniece.

Avoti: ĒiV

ķeķere   apv.

1. Ķekars.

2. Kopā saauguši augļi.

Avoti: KV

ķeķerēties   apv.

1. Savienoties, ķerties kopā.

Avoti: ME

ķeķeris   apv.

1. Kopā saauguši augļi.

2. Līka, gara, zaraina nūja.

3. Neveikls cilvēks.

Avoti: KV

ķeķi   apv.

1. No asinīm un miltiem vārītas klimpas.

Avoti: ME

ķeķi   apv.

1. Ķekatnieki.

2. Brīnumi, ērmi.

Avoti: LE, ME

ķēķi   apv.

1. No asinīm un miltiem vārītas klimpas; ķeķi.

Avoti: ME

ķēķine   apv.

1. Virtuves strādniece, vārītāja.

Avoti: ME

ķēķins   apv.

1. Garš plecu lakats.

Avoti: ME

ķeķis   apv.

1. Ķekars.

2. Cilvēks ar greiziem zobiem.

Avoti: ME

ķēķis   apv.

1. Virtuve.

// pārn. Privātā dzīve.

Ķēķa durvis— neoficiālā ieeja; dienesta ieeja.

// pārn. Neoficiālais ceļš; netipiskais veids.

Avoti: ME, SLG

ķēķis   apv.

1. Lupata trauku mazgāšanai.

Avoti: ME

ķelāties   apv.

1. Kravāties.

Avoti: ME

ķelavainis   apv.

1. Sievas māsasvīrs, svainis.

Avoti: LE

ķelba   apv.

1. Klapata, mokas.

Avoti: ME

ķelbas   apv.

1. Nokauta teļa vai aitas zarnas.

Avoti: ME

ķelberdancis   apv.

1. Jaunpiena sacepums.

Avoti: BB

ķelderi   apv.

1. Viegli vīriešu svārki.

Avoti: TlV

Ķelderi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kocēnu novada Dikļu pagastā.

Avoti: LC

ķelderis   apv.

1. Viegls, nātns apģērbs, mētelis, veci svārki.

Avoti: ME

ķelene   apv.

1. Kāja.

Avoti: KV

Ķelēni   vietv.

1. Ķelēnu kalns - atrodas Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē, Viešūra dienvidaustrumu krastā, Madonas novada Aronas pagastā, Vestienas aizsargājamo ainavu apvidū, absolūtais augstums - 283,4 m vjl., relatīvais augstums - 61,2 m.

Avoti: LE1

ķeliņš   apv.

1. Sievas māsasvīrs, svainis.

Avoti: ME

ķelksnis   apv.

1. Neveikls cilvēks.

Avoti: ME

ķella   apv.

1. Ķelle (1).

2. Tas, kas mēdz notraipīties vai ko notraipīt.

3. Delna, plauksta.

4. Putras karote.

Avoti: SiV, ViV, ME

ķellāt   apv.

1. Strādāt ar ķelli, apmest.

2. Ņemt ar roku, ķepu.

3. Ar lielu apetīti ēst.

4. Ziest, triept (ko mīkstu, lipīgu).

Avoti: ME, ViV

ķellāties   apv.

1. Rīkoties, darboties (ar ko mīkstu, lipīgu).

2. Notraipīties, nosmērēties ar māliem vai dubļiem.

Avoti: ViV, ME

ķelle   ķelles, dsk. ģen. ķeļļu, s.

1. Mūrnieka darbarīks - neliela trīsstūrveida plāksne ar izliektu kātu un rokturi.

2. žarg. Biezs smērs vai krāsa.

3. žarg. Karote.

Nolikt ķelli— nomirt.

Avoti: LLVV, Žrg

Ķelles   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Kalncempju pagastā.

Avoti: LC

ķellēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Ziest (ko, parasti pavirši, nekārtīgi, lielā daudzumā); arī tašķīt, traipīt.

2. žarg. Gleznot.

3. žarg. Ēst.

Avoti: LLVV, Žrg

ķells   apv.

1. Ķelle (1).

2. Putras karote.

3. Tas, kas mēdz notraipīties vai ko notraipīt.

Avoti: ME

ķelme   apv.

1. Ķelle.

Avoti: KiV

Ķelme   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Šauļu apriņķī, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 9060 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1947. g.

Avoti: PuA, Wi

ķelna   apv.

1. Vistas kāja; locekļi (kājas un rokas); bikses.

Avoti: KV

ķēlnadzis   apv.

1. Tāds, kam viss krīt no rokām ārā.

Avoti: ME

ķelnas   apv.

1. Bikses.

Avoti: ME

ķelne   apv.

1. Ķelle.

Avoti: KiV

Ķelne   vietv.

1. Pilsēta Vācijas rietumu daļā ("Koeln"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, Reinas krastos, 1034200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LģE, Wi, PuA

ķelneris   -ra, v.

1. Viesmīlis, oficiants.

Avoti: LLVV

ķelners   apv.

1. Viesmīlis; ķelneris.

Avoti: VV

ķelnis   novec.

1. Augi; ciesa; stiebri (meldri); ezervālītes; skalbes.

Avoti: KV

Ķelova   vietv.

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Kelova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ķelovieši

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Ķelova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķelpa   apv.

1. Cilpa.

Avoti: TlV

ķelpana   apv.

1. Cilpa.

Avoti: TlV

ķelpans   apv.

1. Cilpa.

Avoti: ME

ķelpis   apv.

1. Donis.

2. Platlapu vilkvālīte ("Typha latifolia").

Avoti: ME

ķelpiski   apv.

1. Cilpas veidā, ar cilpu.

Avoti: ME

ķēls   apv.

1. Gļēvs, vārgs.

Avoti: ME

ķelsāt   apv.

1. Daudz un bez izvēles ēst (īpaši biezputru).

Avoti: ME

ķelsis   apv.

1. Grabažas, nieki.

2. Dažādu produktu vai vielu maisījums.

Avoti: ME

ķelti   -u, v.

1. Indoeiropiešu cilšu grupa Rietumeiropā (mūsdienās dažos Īrijas, Anglijas un Francijas apvidos).

Ķeltu valodas— indoeiropiešu valodu grupa, pie kuras pieder, piemēram, īru, gēlu Skotijā, velsiešu, korniešu Kornvolā (mirusi 18. gs.), menksu Menas salā (mirusi 20. gs.), bretoņu valoda.

Avoti: LLVV

ķeltibēri

1. Senas ciltis ZA Spānijā, cēlušies 6.-3. gs. p. m. ē., ieceļojušajiem ķeltiem sajaucoties ar vietējām ibēru ciltīm; 2. gs. p. m. ē. pakļāva romieši.

Avoti: EV

ķeluvaine   apv.

1. Vīra māsa.

Avoti: TlV

ķeluvainis   apv.

1. Sievas māsasvīrs, svainis; ķelavainis.

Avoti: ME

ķelva   apv.

1. Plauksta, ķepa.

Avoti: ME

ķelva   apv.

1. Govs pļeka.

Avoti: ME

ķelvainis   apv.

1. Sievas māsasvīrs, svainis; ķelavainis.

Avoti: ME

ķelvainis   apv.

1. Kāds, kam ir lielas, spēcīgas rokas.

Avoti: ME

ķelve   apv.

1. Ķelle (1).

Avoti: ME

ķelvkši   apv.

1. Ārstniecības žodzene ("Sisymbrium officinale", senāk "Sisymbrium nasturtium").

Avoti: Aug2, ME

ķelzēt   apv.

1. Daudz, rijīgi ēst.

2. Nosmulēt, nosmērēt kaut ko (piemēram, ēdot), piejaukt, piemaisīt ko netīru vai negaršīgu.

Avoti: ME

ķelzis   apv.

1. Kāds, kas daudz ēd.

2. Kāds, kurš nesakopj savu darba vietu.

3. Putras veida ēdiens.

Avoti: ME

ķeļega   žarg.

1. Sūdzība.

2. Silta veste.

3. Šļirce.

4. Taksometrs, mašīna.

Avoti: KZ

ķem   žarg.

1. Jo.

Ķem boļeje— vēl jo vairāk (tāpēc); jo īpaši (tāpēc).

Avoti: SLG

ķēmā   žarg.

1. Piedzēries; reibumā.

Avoti: Žrg

ķēmains   apv.

1. Dīvains, ērmīgs.

Avoti: ME

ķēmarausis   apv.

1. Ākstīgs cilvēks, savādnieks, neprātis.

Avoti: ME

ķembartmencis   apv.

1. Kambrainis - vāja, liesa menca.

Avoti: VV

ķemberēt   apv.

1. Vilkties, grūti pūlēties.

Avoti: ME, KnV

ķemberķins   žarg.

1. Tualete.

Avoti: Žrg

ķembers   apv.

1. Linu audums.

Avoti: ME

ķemberiņš   apv.

1. Dem. --> ķembers.

Avoti: ME

ķemberis   apv.

1. Neveikls cilvēks, arī dzīvnieks.

Avoti: KnV

ķembis   apv.

1. Izšķērdētājs, kas iekrāto izšķērdē.

Avoti: ME

ķembt   apv.

1. Apēst, izšķērdēt.

Avoti: ME

ķemburains   apv.

1. Zarains, robains.

2. Sajucis.

Avoti: ME

ķemburēties   apv.

1. Nekārtīgi strādāt.

Avoti: ME

ķemburis   apv.

1. Tāds, kas nekārtni un stūraini veidots.

Avoti: KV

ķemburs   apv.

1. Mieturis.

2. Tāds, kas nekārtni un stūraini veidots.

3. Līks un zarains koks; koka žuburs; atkarens koka zars; koka celms ar jaunām atvasēm; žuburains celms.

Avoti: KV, KnG

ķembūzis   apv.

1. Ateja.

Avoti: ME

ķemēklis   apv.

1. Kaut kas nejauks, atbaidošs, neizprotams.

2. Gars baidētājs, biedēklis.

Avoti: NeV

ķēmeklis   -ļa, v.; sar.

1. Ķēms (1).

2. niev. Ķēms (2).

3. apv. Vājš, izbadējies cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: LLVV, ViV

ķemekls   apv.

1. Ķēmeklis, ķēms.

Avoti: SiV

ķemēks   apv.

1. Kaut kas neglīts, nejauks, atbaidošs, riebīgs.

2. Gars baidētājs.

3. Ākstīgs cilvēks.

4. Smags darbs.

Avoti: TlV, ME

ķēmēks   apv.

1. Biedēklis, jocīga, satuntulējusies persona ar atbaidošu izskatu.

2. Slikts strādātājs.

Avoti: ME

ķēmele   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķēmeles   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķēmenes   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķemere   apv.

1. Liels urbis.

Avoti: ZrvI

Ķemere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Burtnieku novada Ēveles pagastā.

Avoti: LC

ķemereja

1. Finanšu pārvalde Eiropas pilsētās feodālajā laikā; pārzināja pilsētas kasi, mērus, svarus, preču šķirotavas; Rīgā pastāvēja no 13. gs. beigām līdz 1890. g.

Avoti: SV99

ķemerers

1. Pilsētas rātes loceklis, kurš pārvaldīja ķemereju 13.-16. gs.

Ķemeri   vietv.

1. Jūrmalas pilsētas daļa no 1959. g., pilsētas statuss 1928.-1959. g., dzelzceļa stacija 44 km no Rīgas.

Ķemeru sērūdeņi— dabiski sērūdeņraža - kalcija sulfāta un kalcija sulfāta - hidrogēnkarbonāta tipa minerālūdeņi, mineralizācija ~2,5 g/l, izplūst ~30 sērūdeņu avoti, izmantoti tiek 3 centrālo avotu ūdeņi.

Ķemeru svīta— apakšdevona Brekona stāva stratigrāfiskā vienība, tās biezums - Latvijas dienvidrietumos 172 m, strauji samazinās austrumu un ziemeļaustrumu virzienā, līdz izzūd Ziemeļvidzemē un Latgalē, dabisku atsegumu nav.

2. Alūksnes novada Alsviķu pagasta apdzīvotās vietas "Strautiņi" bijušais nosaukums.

Avoti: LPil, LC

ķemerieši

1. Strenču novada Jērcēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ķemere" iedzīvotāji.

2. Jūrmalas pilsētas apdzīvotās vietas "Ķemeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķemeris   apv.

1. Liels urbis.

Avoti: ME

ķemerķins   žarg.

1. Tualete.

Avoti: SLG

ķemerķiņš   apv.

1. Ateja.

Avoti: ME

ķemernieki

1. Jūrmalas pilsētas apdzīvotās vietas "Ķemeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķemers   apv.

1. Liels urbis.

Avoti: ME, VeAT

ķemertīns   apv.

1. Ateja.

Avoti: ĒiV

ķemertiņš   apv.

1. Ateja.

Avoti: ViV

Ķemerupe   vietv.

1. Vēršupīte - Vecslocenes labā krasta pieteka.

Avoti: LD

Ķemeru-Smārdes   vietv.

1. Ķemeru-Smārdes tīrelis - augstais purvs Engures, Tukuma, Jelgavas un Babītes novadā, platība - 6192 ha, kūdras slāņa dziļums - līdz 8 m.

Avoti: LD

ķēmēt   apv.

1. Kļūt ļoti vājam; badoties; kāmēt.

Avoti: ViV

ķemetiņš   apv.

1. Ateja; ķemertiņš.

Avoti: ViV

ķēmgalva   apv.

1. Slikts cilvēks.

Avoti: ViV

ķēmība   novec.

1. Augļa organisma nenormāla attīstība embrionālajā un fetālajā periodā.

Avoti: LxE

ķēmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko izraisa negatīvi sagrozīta īstenības uztvere un kas iedveš bailes (piemēram, par priekšstatu, fantāzijas tēlu); spocīgs.

2. Neglīts, arī atbaidošs (par cilvēku, tā ķermeņa daļām).

Avoti: LLVV

ķēmīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ķēmīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ķēmiņš

1. Dem. --> ķēms.

Avoti: LV93

ķemlāde   apv.

1. Aužamo stāvu sastāvdaļa, kur ievieto šķietu.

Avoti: ĒiV

ķemmašīna   novec.

1. Tekstilrūpniecībā mašīna vilnas un kokvilnas šķiedru ķemmēšanai smalku un vienmērīgu dziju izgatavošanai.

Avoti: KV

ķemmāties   apv.

1. Rīkoties, darboties (ar ko mīkstu, lipīgu).

Avoti: ME

ķemmdzija   -as, s.; tekst.

1. Ļoti smalka, gluda, mīksta (vilnas, kokvilnas) dzija, ko iegūst apstrādājot ķemmašīnā vidēji garas un garas (12-24 cm un vairāk) mazcirtainas gludas aitu vilnas.

2. apv. Dzija, ko ver šķietā; velku dzija.

Avoti: LLVV, KV, ViV

ķemme   ķemmes, dsk. ģen. ķemmju, s.

1. Iegarena plāksne (matu sakārtošanai) ar, parasti vienādiem, iegriezumiem vienā vai, retāk, abās malās.

2. Šķiets (1).

Avoti: LLVV, KnV

ķemmējamais   apv.

1. Rīks, ar ko ver velkus šķietā.

Avoti: KnV

ķemmes   apv.

1. Matu ķemme.

Avoti: KiV

ķemmēšana   ādas apstr.

1. Kažokādu apstrāde, kurā, izlīdzinot, iztīrot un kārtojot noteiktā virzienā sapinušos, salipušos matus, palielina apmatojuma spīdumu un uzlabo izskatu.

Avoti: ZTV

ķemmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Glaust, kārtot ar ķemmi (matus); sukāt.

2. sar. Sīki, rūpīgi pārmeklēt (kādu teritoriju).

3. apv. Vērt dzijas (aužamo stāvu) šķietā.

4. žarg. Ēst.

Avoti: LLVV, ViV, SLG

ķemmēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ķemmēt sev matus; sukāties.

2. žarg. Kauties.

3. žarg. Strīdēties, kašķēties.

Avoti: LLVV, SLG

ķemmgredzens   novec.

1. Gredzenveida konstrukcija ar ķemmēm vilnas attīrīšanai, kas tiek izmantota šāda tipa ķemmašīnās.

Avoti: KV

ķemmīgs   žarg.

1. Dusmīgs.

Avoti: SLG

ķemminieks   apv.

1. Ķemmju, šķietu izgatavotājs.

Avoti: ME

ķemmīte

1. Dem. --> ķemme.

Avoti: LV93

ķemmītes   apv.

1. Velnarutku grābeklīte ("Erodium cicutarium").

Avoti: Aug2

ķemmlāde   apv.

1. Aužamo stāvu detaļa, kur ievieto šķietu.

Avoti: ViV

ķemmrats   -a, v.; novec.

1. Zobrats.

Avoti: LLVV

ķemmveida   ģen. nelok.

1. Tāds, kam ir ķemmes (1) forma, veids; tāds, kas sakārtots līdzīgi ķemmes zobiem., piem., ķemmveida muskuļi.

Avoti: LLVV, TM5

ķemmveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Kemmveida.

Avoti: LLVV

ķemmveltnis   novec.

1. Veltņveida konstrukcija ar ķemmēm vilnas attīrīšanai, kas tiek izmantota šāda tipa ķemmašīnās.

Avoti: KV

ķemmvilna   -as, s.; tekst.

1. Garas šķiedras (12-24 cm un vairāk) mazcirtaina gluda aitu vilna.

Avoti: LLVV

ķemmzare

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases hipnu dzimtas ģints ("Ctenidium"), ~40 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Mīkstā ķemmzare— ķemmzaru suga ("Ctenidium molluscum").

Avoti: LD

ķēmot   apv.

1. Darīt smieklīgu; muļķot.

Avoti: ViV

ķēmoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Darīt ko muļķīgu, arī neglīti jocīgu; muļķoties, ākstīties.

Ķēmoties pakaļ— atdarināt (kādu), parasti pārspīlēti, ākstīgi.

2. Darīt ko lieku, nevajadzīgu; darīt ko aplamu, bezjēdzīgu.

Avoti: LLVV

ķempa   apv.

1. Kaudze, mudžeklis, jukas.

2. Riekšava, sauja.

Avoti: ME

ķempāt   apv.

1. Smurgāties, ķēpāties.

Avoti: ME

ķempāties   apv.

1. Aptašķīties, apsmulēties.

Avoti: ME

ķempata   apv.

1. Skranda, lupata.

Avoti: ME

ķempe   apv.

1. Piepe (koka; "Polyporus igniarius").

2. Šķiltavām sagatavota piepe.

3. Bieza, biezputrai līdzīga masa.

Avoti: KV, VL42

Ķempe   vietv.

1. Miegupīte - Gaujas kreisā krasta pieteka Beverīnas novadā.

Avoti: LD

ķempele   apv.

1. Koka klucis paliktnim, balstam.

2. Atstabs - viens no lubu jumta apaļkokiem gareniski nolikto jumta siju atbalstam.

Avoti: TlV, AB1

ķempelis   novec.

1. Kurzemē kūleņa nosaukums: ragavām vai ratiem piestiprināts ierobīts koka bluķis baļķu uzlikšanai un vešanai; koka klucis paliktnim, balstam.

2. Slogs, ko uzlika lubu jumtiem, lai tos vējš nenorautu.

Avoti: LE

ķempene   apv.

1. Piepe (koka).

Avoti: KV

Ķempēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Burtnieku novada Ēveles pagastā.

Avoti: LC

ķempenieki

1. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Ķempji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķempēnieši

1. Strenču novada Jērcēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ķempēni" iedzīvotāji.

2. Smiltenes novada Palsmanes pagasta apdzīvotās vietas "Ķempes" iedzīvotāji.

3. Līgatnes novada Līgatnes pagasta apdzīvotās vietas "Ķempji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķemperēt   apv.

1. Neveikli iet.

Avoti: KnV

ķemperis   apv.

1. Neveiklis, lempis.

2. Bērns, kas neveikli pārvietojas, nesen iemācījies staigāt.

Avoti: ME, KnV

ķemperiski   apv.

1. Streipuļojot.

Avoti: ME

Ķempes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Variņu pagastā.

Avoti: LC

ķempēt   apv.

1. Brist, bradāt.

Avoti: ME

ķempēt   apv.

1. Steidzīgi ēst.

Avoti: ME

ķempēties   apv.

1. Strīdēties, ķildoties.

Avoti: ME

ķempiņš   apv.

1. Šķiltavām sagatavota piepe.

Avoti: KV

ķempis   apv.

1. Piepe (koka).

2. Bieza bezveidīga masa.

Avoti: KV, TlV

Ķempji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Druvienas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Līgatnes novada Līgatnes pagastā.

3. vēst. Ķempju pagasts - pastāvēja bijušajā Rīgas apriņķī līdz 1933. gadam, kad tas pievienots Līgatnes pagastam; teritorija mūsu dienās ietilpst Līgatnes novada Līgatnes pagastā.

Ķempju dzirnavu dīķis— atrodas Līgatnes novada Līgatnes pagastā, uzstādināts Līgatnes upē, platība - 0,3 ha, aizsargājams dabas objekts (kopš 1974. g.).

Ķempju dzirnavezers— Ķempju dzirnavu dīķis.

Avoti: LPag, LC, LD

ķemple   apv.

1. Deglis, posa.

Avoti: ME

ķemplēties   apv.

1. Nosmulēties, aptašķīt.

Avoti: ME

ķemplis   apv.

1. Smulētājs, ķēpātājs, trašķis.

Avoti: ME

ķempt   apv.

1. Steigšus ēst, dzert.

Avoti: ME

ķempt   apv.

1. Slepus zagt.

Avoti: ME

ķēmrausis   apv.

1. Ākstīgs cilvēks, savādnieks, neprātis.

Avoti: ĒiV, ME

ķems   apv.

1. Ķekars, čemurs, kušķis, pušķis.

Avoti: ME

ķēms   -a, v.

1. Priekšstats, fantāzijas tēls, kas iedveš bailes; spoks, rēgs.

2. Cilvēks ar ļoti neglītu, arī atbaidošu ārieni.

Avoti: LLVV, KnV

ķemsa   apv.

1. Negausis, rīma.

Avoti: ME

ķemsele   apv.

1. Putraimu maisījuma ēdiens.

Avoti: ME

ķemsēt   apv.

1. Kārīgi vai nevīžīgi ēst.

Avoti: ME

ķemsis   apv.

1. Daudzrija.

Avoti: KV, ME

ķemsis   apv.

1. Biezs virums, biezputra.

Avoti: KV, ME

ķemsīt   apv.

1. Izsalkušam ēst.

Avoti: ME

ķemst   apv.

1. Izsalkušam ēst.

Avoti: ME

ķemša   apv.

1. Kāds, kas kārīgi un nevīžīgi ēd, ķemsē.

Avoti: ME

ķemulīgs   apv.

1. Nemākulīgs, nekārtīgs, neveikls.

Avoti: ME

ķemulis   apv.

1. Nemākulis.

Avoti: ME

ķemurags   apv.

1. Divdīgļlapju klases gundegu dzimtas ģints ("Helleborus"), daudzgadīgi Vidusjūras apgabala un Viduseiropas mežu un kalnu lakstaugi ar mūžzaļām rokveidīgām pamatlapām, ar vienkāršām stublāja lapām un zaļiem, purpursarkaniem vai baltiem ziediem, ~22 s., visas indīgas, dažas lietotas arī medicīnā.

2. Vēzis 1.

Avoti: KV

ķemurs   apv.

1. Ķērne, koka trauks sviesta kulšanai.

Avoti: ME

ķemurs   apv.

1. Ķekars, čemurs.

2. Kameņu šūnas, čemurs.

Avoti: ME

ķēmurs   apv.

1. Augumā mazs; kaut kas mazs un apaļš.

2. Darbā vai sarunās neizveicīgs cilvēks.

3. Ķēms.

Avoti: ME

ķemveidīgs   apv.

1. Tāds, kas atgādina ķemmi; ķemmei līdzīgs.

Avoti: ĒiV

ķemza   apv.

1. Daudzrija.

Avoti: KV

ķemzāt   apv.

1. Izsalkušam ēst.

Avoti: ME

ķemzēt   apv.

1. Izsalkušam ēst.

Avoti: ME

ķemzis   apv.

1. Daudzrija.

Avoti: KV

ķencals   apv.

1. Putras veida cūkēdiens.

Avoti: ME

ķence   apv.

1. Bieza mērce.

2. Miltu biezputra.

Avoti: LE, MalV

ķenceklis   apv.

1. Sajukums, sarežģīts darbs.

Avoti: ME

ķencele   apv.

1. Zirgiem auzu kulīte, zebenieks.

2. Vēžu ķesele.

3. Tīkla maiss, kur ieliek noķertās zivis; vēžu smeļamā ķesele.

4. Mieturis.

5. Augšā un apakšā vienādi plats koka trauks ar divi osiņām.

6. Ogu, riekstu čems.

7. Roka vai kāja.

Avoti: KV, VV, ME

ķencēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Ņemt (parasti ēdienu) uzreiz lielā daudzumā.

2. novec. Biezi triept, ziest.

Avoti: LLVV, LE

ķencēties   apv.

1. Ķēpāties, aiztikt kaut ko lipīgu.

2. Veltīgi nopūlēties, tūļāties.

Avoti: ME

ķencis   apv.

1. Kaut kas nolietots; vecs, nederīgs, nolietots koka trauks bez osīm; slikts zirgs u. tml.

2. Bieza, glīzdaina masa.

3. Kas šķidrs, arī miltu biezputra.

Avoti: SiV, NeV

ķencumi   apv.

1. Kausētu tauku atliekas.

Avoti: ME

Ķenča   vietv.; nelok.

1. Ķenča kalns - Ķentes pilskalns.

Avoti: LE1

ķendele   apv.

1. Roka vai kāja.

Ķendeles vien atmeta— saka par cilvēku, ja tas, sviests vai sists, nokrīt gar zemi izstieptām rokām un kājām.

Avoti: ME

ķendzēnieši

1. Smiltenes novada Palsmanes pagasta apdzīvotās vietas "Ķeņģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķene   apv.

1. Bieza, ķēpīga, putrai līdzīga masa.

2. No miežu miltiem pagatavots ēdiens; ūdenī iekulta miltu putra.

Avoti: VV

ķeneņakronis   apv.

1. Tīģerlilija ("Lilium tigrinum").

Avoti: KiV

ķēneņš   apv.

1. Ķēniņš.

Avoti: KiV

ķenerīgs   žarg.

1. Izveicīgs; gudrs.

Avoti: SLG

ķeneris   apv.

1. Enerģisks, mundrs, prasmīgs cilvēks; kustīgs, mundrs dzīvnieks.

Avoti: MalV, SLG

ķeners   žarg.

1. Meistars; atjautīgs, spējīgs cilvēks.

Avoti: Žrg

ķēnespiens   apv.

1. Paniņas.

Avoti: BB

ķēneste   apv., vēst.

1. Ķēniņvalsts.

Avoti: KiV

ķēnests   apv., vēst.

1. Ķēniņvalsts.

Avoti: KiV

ķenga   apv.

1. Tāds, kas ķengā, zākā citus.

2. Apvainotājs, apmelotājs.

3. Tāds, kas darbu dara slikti, neglīti.

4. Roka vai kāja.

Avoti: ME

ķengaradzieši

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Ķengarags" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķengaradznieki

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Ķengarags" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķengarags   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime tās dienvidaustrumu daļā, Latgales priekšpilsētā starp Daugavu un Rīgas-Daugavpils dzelzceļa līniju, robežojas ra Maskavas forštates, Šķirotavas un Rumbulas apkaimēm.

Avoti: LE1, Wi

ķengas   -u, s.; parasti dsk.

1. Ļoti rupjš, aizskarošs apvainojums, apmelojums; paļas.

2. apv. Rokas un kājas.

Avoti: LLVV, ME

ķengāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Ļoti rupji, aizskaroši apvainot, apmelot (kādu); paļāt, pulgot.

Avoti: LLVV

ķengata   inf.

1. Elektroniskajā pastā vai tīklā "Usenet" - aizvainojošs ziņojums, kuru nosūta lai aizskartu kādu personu vai intereškopu.

Ķengatu karš— ilgstoša sarkastiska apmaiņa ar ķegatām, izmantojot elektronisko pastu vai tīklu "Usenet".

Avoti: D3

ķengāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Teikt ļoti rupjus, apvainojošus, aizskarošus vārdus, izteicienus; saukt kādu šādos vārdos.

2. apv. Spārdīties, rokas un kājas staipīt kā mazs bērns.

Avoti: LLVV

ķengurēns   -a, v.

1. Ķenguru mazulis.

Avoti: LLVV

ķenguriņš

1. Dem --> ķengurs.

Avoti: LV93

ķenguris   novec.

1. Ķengurs.

Avoti: Ang

ķengurķeramais   žarg.

1. Metāla stieņu konstrukcija automašīnas (parasti džipa) motora priekšā.

Avoti: SLG

ķengurs   -a, v.

1. Somaino zīdītāju dzimtas zālēdājs (Austrālijā), kas pārvietojas, lecot uz garajām pakaļkājām.

Ķenguru dzimta— ietilpst somaiņu kārtā, dažāda lieluma somaiņi (ķermeņa garums - no 24 cm līdz 1,6 m, masa - 1,4-90 kg). Austrālijā, Jaungvinejā, Tasmānijā, Bismarka arhipelāgā; 19 ģintis (nozīmīgākās - dižķenguri un valabijas), 47 sugas.

Avoti: EV

ķengursitamais   žarg.

1. Metāla stieņu konstrukcija automašīnas (parasti džipa) motora priekšā.

Avoti: SLG

ķengursoma   sar.

1. Speciāla soma zīdaiņa nēsāšanai, kurā zīdainis tiek piestiprināts pie nēsātāja ķermeņa uz krūtīm.

Ķenguru   vietv.

1. Ķenguru sala - atrodas Indijas okeāna Lielajā Austrālijas līcī ("Kangaroo Island"), Austrālijas kontinenta dienvidu piekrastē, platība - 4351 kvadrātkilometrs, garums - 144 km, platums - 40 km, augstums - līdz 300 m.

Avoti: PZT

ķengurū   novec.

1. Ķengurs.

Avoti: Ang

ķengurus   novec.

1. Ķengurs.

Avoti: Ang

ķenieši   novec.

1. Nomadu ganu tauta Zinai pussalā, ap 1000 pr. Kr., sabiedrojušies ar izraēliešiem, ieceļoja Kanaanā un apmetās dienvidos no Jūdejas; kenīti.

Avoti: KV

ķēniņāboli   apv.

1. Saldais ēdiens no āboliem ar augļu marmelādi, kas sacepti kopā ar sagatavoto krēmu.

Avoti: MtL

ķēniņdēls   -a, v.; novec., parasti folkl.

1. Ķēniņa dēls; princis.

Avoti: LLVV

ķēniņene   apv.

1. Ķēniņiene.

Avoti: ME

Ķēniņi   vietv.

1. Salas novada Sēlpils pagasta apdzīvotās vietas "Gretes" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ķēniņiene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; novec.

1. Karaliene (1).

2. Karaliene (2).

Avoti: LLVV

ķēniņine   apv.

1. Ķēniņiene.

Avoti: ME

Ķēniņkalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Alūksnes novada Mārkalnes pagastā.

2. Ķēniņkalna laukakmens - atrodas Alūksnes novada Mārkalnes pagastā, aizsargājams ģeoloģisks objekts (kopš 1987. g.), forma atgādina gludekli, garums - 5 m, platums - 3,6 m, augstums virs zemes - 1,9 m, apkārtmērs - 16,3 m, virszemes tilpums - ~18 kubikmetru.

Avoti: La1, LD

ķēniņmeita   -as, s.; novec., parasti folkl.

1. Ķēniņa meita; princese.

Avoti: LLVV

ķēniņš   -a, v.; novec.

1. Karalis (1).

Kungs un ķēniņš (arī ķeizars, retāk valdnieks, pavēlnieks)— lieto, uzrunājot valdnieku vai godbijīgi runājot par viņu.

Būt kungam un ķēniņam (arī ķeizaram, retāk valdniekam, pavēlniekam)— būt pilnīgam noteicējam.

Pats kungs un ķēniņš (arī ķeizars, retāk valdnieks, pavēlnieks)— saka, ja var rīkoties neatkarīgi no citiem.

Zvēru ķēniņš poēt.— lauva.

Avoti: LLVV, KnV

ķēniņvalsts   -valsts, dsk. ģen. -valstu, s.; novec.

1. Karaliste, karaļvalsts.

Avoti: LLVV

ķenis   apv.

1. Bieza, ķēpīga, putrai līdzīga masa.

2. No miežu miltiem pagatavots ēdiens; ūdenī iekulta miltu putra.

Avoti: VV

ķēnīste   apv.

1. Karaliste, karaļvalsts.

Avoti: ME

ķēnišķīgs   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Karalisks (1).

2. pārn. Grezns, ļoti skaists, bagātīgs.

Avoti: LLVV

ķēnišķs   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Ķēnišķīgs.

2. pārn. Grezns, ļoti skaists, bagātīgs.

Avoti: LLVV

ķenīte   apv.

1. Bieza, ķēpīga, putrai līdzīga masa.

2. No miežu miltiem pagatavots ēdiens; ūdenī iekulta miltu putra.

Avoti: VV

ķenka   apv.

1. Spieķis, nūja ar izliektu rokturi.

Avoti: ME

ķenka   apv.

1. Noplukusi ķēve.

Avoti: ME

ķenkara   apv.

1. Ķekars.

2. Lupata, skranda.

3. Pinkains, izspūris, nodriskāts.

4. Tāds, kas nokarājas.

Avoti: ME

ķenkarainis   apv.

1. Tāds, kas ir izspūris, pinkains.

Avoti: ME

ķenkarains   apv.

1. Tāds, kam ir ķekari, pušķi.

2. Pinkains, izspūris.

Avoti: ME

ķenkarāties   apv.

1. Karāties.

Avoti: ME

ķenkarķenkariem   apv.

1. Ģenģeru ģenģeriem.

Avoti: ME

ķenkari   apv.

1. Lupatas, skrandas.

Avoti: ME

ķenkars   apv.

1. Ķekars.

2. Lupata, skranda.

3. Pinkains, izspūris, nodriskāts.

4. Tāds, kas nokarājas.

Avoti: ME

ķenkla   apv.

1. Spieķis, nūja ar izliektu rokturi.

Avoti: ME

ķenkle   apv.

1. Gurns, ciska.

2. Kāja.

Avoti: ME

ķenkurs   apv.

1. Ķekars.

2. Lupata, skranda.

3. Pinkains, izspūris, nodriskāts.

4. Tāds, kas nokarājas.

Avoti: ME

ķenksis   apv.

1. Uguns bakstāmais āķis.

2. Divzaru dakšas, mēslu izmešanai no ratiem uz tīruma.

3. Āķis tīruma vagu vai sēšanas joslu iezīmēšanai.

Avoti: ME

ķenksle   apv.

1. Cenksle, cīpsla pacelē.

Avoti: ME

ķenkstēt   apv.

1. Žēloties, gausties.

Avoti: ME

ķenkt   apv.

1. Kampt, grābt (kaut ko).

Avoti: ME

ķenna   apv.

1. Darvas trauks.

Avoti: ME

ķenors   apv.

1. Čemurs, pušķis no ziediem.

Avoti: ME

ķēnspiens   apv.

1. Paniņas.

Avoti: BB

ķenstēt   apv.

1. Klusi raudāt, kunkstēt.

Avoti: ME

ķentauri   novec.

1. Kentauri.

Avoti: KV

Ķente   vietv.

1. Ķentes pilskalns - atradās Ogres austrumu nomalē starp Rīgas-Daugavpils dzelzceļa līniju un Ogres upi, aizņēma 1,5 km gara morēnu paugura augstāko vietu, kas pacēlās 26-28 m virs apkārtnes, 1950. gados veikta arheoloģiskā izpēte un pēc tam norakts, bijis apdzīvots līdz 9. gs.; Ķenča kalns.

Avoti: LE1

ķentrs   apv.

1. Izveicīgs, skaists.

Avoti: ME

ķenurs   apv.

1. Čemurs, pušķis no ziediem.

Avoti: ME

ķenzeķe   apv.

1. Zirgiem auzu kulīte, zebenieks.

Avoti: ME

ķeņģe   apv.

1. No auduma sloksnēm pītas kurpes ar ādas zoli.

Avoti: ME

ķeņģēnieši

1. Smiltenes novada Palsmanes pagasta apdzīvotās vietas "Ķeņģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķeņģi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Variņu pagastā.

Avoti: LC

ķeņģis   apv.

1. Ādenis; arī lamuvārds slinkam cilvēkam.

Avoti: ME

Ķeņi   vietv.

1. Balvu novada Balvu pagasta apdzīvotās vietas "Keņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ķeņķerēt   apv.

1. Streipuļojot, grīļojoties iet; tenterēt.

Avoti: ViV

ķeņķeris   apv.

1. Neveikls, neattīstīts cilvēks.

2. Cilvēks, kas iet streipuļodams, grīļodamies.

Ķeņķeru ķeņķeriem— streipuļojot, grīļojoties; tenteru tenteriem.

Avoti: SiV, ViV

ķeņķeriski   apv.

1. Streipuļojot, grīļojoties; tenteriski.

Avoti: ViV

ķeņķis   apv.

1. Lašu tēviņš (ar mutes āķi).

2. Kāša koks pie katliņa tā pakāršanai virs ugunskura.

3. Spieķis, nūja ar aizliektu augšgalu.

Avoti: KV

ķepa   -as, s.

1. Dzīvnieka pēda, ko klāj apmatojums.

// pārn.; sar. Roka, retāk kāja (parasti liela).

2. tehn. Mašīnu, instrumentu ķepveida elements.

3. apv. Lipīgas vecas drēbes.

4. apv. Pika, gabals.

5. sar. Roka.

Uz ķepas— rokās.

Avoti: LLVV, KV, SLG, KZ

ķēpa   -as, s.; sar.

1. Pienākums, darbs (parasti nepatīkams), kura veikšana saistīta ar grūtībām, lielām pūlēm.

2. Mīksta, slapja, arī pašķidra masa.

Avoti: LLVV, BB, LE

ķēpa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; sar.

1. Neizdarīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: LLVV

ķepainis   -ņa, v.

1. Lācis.

2. Līka ecēša, arkls; ekstirpators.

Avoti: LLVV, ViV

ķēpainis   apv.

1. Neveiklis, vārgulis.

Avoti: ME

ķepainītis   apv.

1. Dem. --> ķepainis.

Avoti: ME

ķepains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir ķepas (1).

Avoti: LLVV

ķepaiņi   apv.

1. Latvāņi ("Heracleum").

2. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

Avoti: Aug2

ķepaiņš   apv.

1. Tāds (lauksaimniecības darbarīks, parasti ecēšas), kam ir paplatināti, plaukstai līdzīgi zari.

Avoti: ĒiV

ķēpāji   apv.

1. Vairākas kopā salipušas sniegpārslas laikā, kad nāk sniegs kopā ar lietu.

Avoti: ME

ķēpājums   -a, v.; sar.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ķēpāt (2).

Avoti: LLVV

ķepala

1. apv. Kaut kas neizdevies, saķepis.

2. apv. Darba nemākulis.

3. apv. Uz oglēm kaltēta maize.

4. sar. Ķepa, kāja.

Atmest ķepalas— nomirt.

Avoti: NeV, VV, SLG

ķēpaliņi   apv.

1. Sniegpārsliņas.

Avoti: ME

ķepals   apv.

1. Sniega, māla, mīklas u. c. pika.

2. Palielāks maizes gabals.

3. Neizdevies, saķepis ēdiens.

4. Uz oglēm kaltēta maize.

5. Tāds, kas ir paaudzies, apvēlies apaļāks.

Avoti: LE, VV, ME

ķepanas   apv.

1. Aknas; ķepenas.

Avoti: VV

ķeparāt   apv.

1. Ļodzīties (kā piedzēries); ķeiparāt.

Avoti: ME

ķeparāties   apv.

1. Ķepuroties, spārdīties.

Avoti: DžP

ķeparītis   apv.

1. Tāds, kas dīdās, neveikli staigājošs.

Avoti: ME, VeAT

ķeparoties   apv.

1. Ķepuroties, spārdīties.

Avoti: ME

ķēpars   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: ME

ķepaslis   apv.

1. Mšlu bedre.

2. Netīrīgs cilvēks.

3. Burvis, vārdotājs.

Avoti: ME

ķepasti   apv.

1. Lipīgi netīrumi; melnais šķidrums, kas sakrājas pīpē.

Avoti: MiV, ME

ķepastiņa   apv.

1. Melns šķidrums, kas sakrājas pīpē.

Avoti: ME

ķepasts   apv.

1. Melns šķidrums, kas sakrājas pīpē.

Avoti: ME

ķēpāšana   žarg.

1. Zīmēšana (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ķepāt   apv.

1. Iestrādāt (sēklu augsnē) ar ķepaini (ekstirpatoru).

2. Iet, rāpot (par bērnu).

3. Aizgūtnēm ēst ar roku liekot mutē putru.

Avoti: ĒiV

ķēpāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; sar.

1. parasti 3. pers.; intrans. Snigt (par slapju sniegu).

2. trans. Darot ko nemākulīgi, arī nekārtīgi, bojāt.

3. apv. Ēst (parasti ar lielu apetīti).

4. apv. Pārrūgt, rūgstot (mīklai) pārplūst trauka malām.

5. apv. Lēnām iet.

Avoti: LLVV, ĒiV, NeV, ME

ķepāties   apv.

1. Ķēpāties.

Avoti: ME

ķēpāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Darboties (ar ko mīkstu, lipīgu).

2. Darboties ar ko tādu, kam nepieciešams daudz (parasti nepatīkama) darba, pūļu.

3. Darīt ko nemākulīgi, lēni, arī nekārtīgi; vilcināties ko veikt, darīt.

Avoti: LLVV

ķēpausis   -ša, v.; sar.; niev.

1. Neizdarīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: LLVV

ķepavieši

1. Dagdas novada Ķepovas pagasta apdzīvotās vietas "Ķepova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķepe   apv.

1. Gabals, pika, kušķis, pārsla.

Avoti: ME

ķepe   apv.

1. Spieķis, nūja, zizlis.

Avoti: ME

ķepe   apv.; med.

1. Banka 2(1).

2. Asins nolaižamais radziņš.

Avoti: ME

ķēpe   apv.

1. Ķēpa.

Avoti: ME

ķepelēties   apv.

1. Darbu nemākulīgi strādāt.

2. Ķēpāties, šmurgāties.

3. Veltīgi nomocīties.

Avoti: NeV, ME

ķepelis   apv.

1. Netīrelis, šmulis.

2. Kāds, kurš velti nopūlas.

3. Kāds, kurš neveikli kaut ko veido no māla (ķepē).

4. Kaut kas neizdevies, saķepis; pika.

5. Uz oglēm kaltēta maize.

6. Darba nemākulis.

Avoti: ME, VeAT, VV, NeV

ķepenas   apv.

1. Aknas.

Avoti: VV

ķēpena   apv.

1. Ēdiens, ko pagatavo no rutkiem vai gurķiem, kurus sagrieztus šķēlītēs un iesālītus aplej ar pienu vai krējumu.

Avoti: ME

ķēpene   apv.

1. Sieviešu sagša, sega, ko ņem uz pleciem.

Avoti: TlV

ķēpens   apv.

1. Ēdiens, ko pagatavo no rutkiem un gurķiem, kurus nomizo un sagriež plānās šķēlītēs, iesāla un uzlej pienu vai krējumu virsū.

Avoti: NeV

ķeperēt   apv.

1. Ķepuroties, spārdīties.

Avoti: ME

ķeperēties   apv.

1. Ķepuroties, spārdīties.

2. Ķēpāties.

Avoti: ME, MiV

ķeperis   apv.

1. Neizdarīgs, neveikls cilvēks; nepraša.

Avoti: MiV

ķeperītis   apv.

1. Tāds, kas dīdās, neveikli staigājošs.

Avoti: ME, VeAT

ķepeslot   apv.

1. Zavēt, vārdot.

Avoti: ME

ķepesls   apv.

1. Gaļas atkritumi, ko izmantoja ziepju vārīšanai.

Avoti: ME

ķepesls   apv.

1. Burvis, vārdotājs.

Avoti: ME

ķepesti   apv.

1. Lipīgi netīrumi; melnais šķidrums, kas sakrājas pīpē; ķepasti.

2. Dubļi, netīrumi.

3. Gaļas atkritumi, ko izmantoja ziepju vārīšanai.

Avoti: MiV, ME

ķepestiņš   apv.

1. Netīrs cilvēks (parasti bērns).

Avoti: MiV

ķepests   apv.

1. Gaļas atkritumi, ko izmantoja ziepju vārīšanai.

Avoti: ME

ķepēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; sar.

1. trans. Triept, ziest biezā kārtā, daudz (ko mīkstu, lipīgu).

2. trans. Saistīt kopā vai kam klāt (ko mīkstu, lipīgu).

3. parasti 3. pers.; intrans. Snigt (par slapju sniegu); ķēpāt (1).

Avoti: LLVV

ķepēt   apv.; med.

1. Nolaist asinis.

2. Likt bankas.

Avoti: ME

ķepete   apv.

1. Tāds, kas ēdot par daudz ēdiena sabāž mutē.

Avoti: ME

ķepēties   apv.

1. Lipt, saistīties klāt (par vielu).

Avoti: KnV

ķepfalle   jūrn. sl.

1. Falle, ar kuru paceļ un nolaiž gafeles klauvu.

Avoti: JūVM

ķepīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Mīksts, lipīgs (par kādu masu).

Avoti: LLVV

ķēpīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Saistīts ar grūtībām, lielām pūlēm (parasti par nepatīkamu darbu, uzdevumu).

2. apv. Tāds, kad ir lietus, dubļi (par laiku, laika apstākļiem).

Avoti: LLVV

ķepīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ķepīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ķepināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Veidot (no kā mīksta, lipīga).

Avoti: LLVV

ķēpiņa

1. Dem. --> ķēpa.

Avoti: LV93

ķepiņa

1. Dem. --> ķepa.

Lauvas ķepiņa— ēdelveiss.

Avoti: KV

ķēpiņš   apv.

1. Ēdiens - svaigā pienā ieberzta maize vai biezpiens.

Avoti: ViV

ķepis   apv.

1. Spieķis, nūja, zizlis.

2. Gabals, pika, kušķis, pārsla; ķepe.

Avoti: ĒiV, TlV

ķēpis

1. apv. Āķis virves vīšanai.

2. apv. Grābeklis (mīklas minot).

3. apv. Mazs, drosmīgs zēns.

4. jūrn. sl. Pietauvošanās ierīces detaļa (apkalums), kas neļauj pietauvošanās trosēm (ķēdēm) berzēties gar peldlīdzekļa sāniem (bortiem), tā var būt ar speciāliem vedveltņiem vai bez tiem (taisnais ķēpis).

Avoti: ME, JūVM

ķepīte   apv.; med.

1. Banka 2(1).

Avoti: ME

ķeplis   apv.

1. Kaplis.

Avoti: ĒiV

ķepka   apv.

1. Skurbums, reibums.

Avoti: ME

ķepluška   apv.

1. Tauku lampiņa.

Avoti: KnG

ķep-ļep   žarg.

1. Pavirši, sasteigti.

Avoti: SLG

ķēpot   apv.

1. Rāpot (par bērnu).

Avoti: ME

Ķepova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novadā (līdz 2009. g. - Krāslavas rajonā) 20 km no Dagdas.

2. Ķepovas pagasts - pagasts Dagdas novadā ar administratīvo centru Neikšānos, robežojas ar Asūnes, Svariņu un Bērziņu pagastu, kā arī ar Krāslavas novadu un Baltkrieviju; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Asūnes pagasta dienvidaustrumu daļā.

Avoti: LPag, LC, LE1

ķepovieši

1. Dagdas novada Ķepovas pagasta apdzīvotās vietas "Ķepova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķeprot   apv.

1. Ķepuroties, spārdītie.

Avoti: ME

ķeproties   apv.

1. Ķepuroties, spārdīties.

Avoti: ME

ķepsele   jūrn., sar.

1. Grieztuve, piesienamo virvju uztinamā ierīce uz kuģa.

Avoti: KV

ķepsēt   apv.

1. Ar lielu apetīti ēst.

Avoti: ViV

ķepsis   apv.

1. Tas, kas daudz, nesātīgi ēd; rīma.

2. Netīrs, novārtījies cilvēks (parasti bērns).

Avoti: SiV, MiV

ķepsīt   apv.

1. Ar lielu apetīti ēst; ķepsēt.

Avoti: ViV

ķepsla   apv.

1. Ķepa, ķetna.

Avoti: ME

Ķepši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Ļaudonas pagastā.

Avoti: LC

Ķepšļi   vietv.

1. Madonas novada Ļaudonas pagasta apdzīvotās vietas "Ķepši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ķepšuks   apv.

1. Kuršu (kursenieku) mitoloģijā divdabīgs jūras, ūdens gars, kas var līdzēt zvejniekam gūt bagātu lomu, bet var pamest zvejas vīrus pavisam bez loma; kepšuks.

Avoti: NeV

ķept   parasti 3. pers., ķep, pag. ķepa; intrans.

1. Lipt (par ko mīkstu, lipīgu).

2. apv. Sagrābt, sakampt ar nagiem.

Avoti: LLVV, ME

ķēpt   apv.

1. Izturēt, izciest.

Avoti: ME

ķēpt   apv.

1. Pārrūgt, rūgstot (mīklai) pārplūst trauka malām.

2. Kaut ko nemākulīgi darīt, bojāt.

3. Snigt biezām pikām.

Avoti: NeV

ķepties   apv.

1. Pielipt, aplipt.

Avoti: ME

ķēpuks   apv.

1. Parastais lāčpurns ("Morchella esculenta").

Avoti: KiV

ķēpulis   apv.

1. Ēdiens - saldā vai rūgušā pienā iedrupināta maize.

2. Savārīts biezenis.

3. Neizdevies, pārāk sabiezējis ēdiens (visbiežāk par biezputru).

Avoti: VV

ķepuļi   apv.

1. Kartupeļi.

Avoti: ME

ķēpuļi   apv.

1. Kartupelis ("Solanum tuberosum").

Avoti: Aug2

ķēpups   apv.

1. Parastais lāčpurns ("Morchella esculenta").

Avoti: ME

ķepurele   apv.

1. Cepure.

Avoti: ME

ķepurēt   apv.

1. Ļodzīties, ķeiparāt.

Avoti: ME

ķepurīgs   apv.

1. Kustīgs, tāds, kas ķepurojas.

Avoti: ME

ķepurkājis   apv.

1. Tāds, kam ir ķepas (lāča epitets).

Avoti: ME

ķepurot   apv.

1. Spārdīties, ķepuroties.

Avoti: ME

ķepuroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Strauji kustināt rokas, kājas, ķermeni, lai, piemēram, atbrīvotos no kā, noturētos virs kā.

Ķepuroties pretī (arī pretim)— pretoties.

// sar. Censties izkļūt (no kāda, parasti nevēlama, stāvokļa).

Avoti: LLVV

ķepurs   apv.

1. Neveiklis; nemākulis.

Avoti: MiV

ķēpurs   apv.

1. Lamuvārds.

Ķēpuru ķēpuriem— streipuļojot, zvalstoties.

Avoti: ME

ķepveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir ķepas (1) forma, veids.

Avoti: LLVV

ķepveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ķepveida.

Avoti: LLVV

ķepzobis   apv.

1. Cilvēks ar lieliem, paretiem zobiem.

Avoti: ME

ķera   apv.

1. Ļoti gari, kupli mati.

Avoti: ME

ķeragalva   apv.

1. Pinkaina galva.

Avoti: ME

ķeraine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Augļa dzelonis (augiem).

Avoti: LLVV

ķerainis   -ņa, v.

1. Botānikā - auglis, kas ar atskabargainiem vai āķveida izaugumiem ieķeras dzīvnieku vilnā, pie drēbēm u. tml.

2. Pilsētas bitene ("Geum urbanum").

3. Liels vēzis.

Avoti: LV87, Aug2, LE

ķerainīte   apv.

1. Pilsētas bitene ("Geum urbanum").

Avoti: Aug2

ķerains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir ķeraines (par augiem, to daļām).

2. apv. Izspūris, zarains.

Avoti: LLVV, LE

ķērāja   -as, s.

1. Ķērājs.

Ķērāja vecene— vecmāte.

Bērnu ķērāja— vecmāte.

Avoti: ViV, KnV

ķērājs   -a, v.

1. Darītājs --> ķert.

2. Cilvēks, kas nodarbojas ar dzīvnieku gūstīšanu.

3. v. Ūdenī nogrimis priekšmets, zemūdens akmens, sēklis u. tml., kas traucē zvejošanu, braukšanu pa ūdeņiem.

Avoti: LLVV, ME

ķeramierīce

1. Ierīce (kā) ķeršanai.

ķeramika   novec.

1. Keramika.

Avoti: KV

ķeramkoks   novec.

1. Uz paliktņiem nogāzts koks ar visiem zariem, kas vīstot pievilina kaitēkļus, ko pēc tam ir vieglāk iznīcināt.

Avoti: LxE

ķerams   apv.

1. Divd. --> ķert.

2. ar noteikto gal. Rīks (kā) ķeršanai.

Avoti: ĒiV

ķeramtīkls   -a, v.; zool.

1. Tīkls, ko veido zirnekļveidīgie medījuma ķeršanai.

Avoti: LLVV

ķeratīns   novec.

1. Keratīns.

Avoti: KV

ķerbele   apv.

1. Kārbiņa.

2. Grozs, pīts no klūdziņām vai saknītēm.

Avoti: AB2, TlV

ķerbelis   apv.

1. Cilvēks, kurš brūvē un pārdod alkoholiskos dzērienus; kerbelis.

2. Ķervelis.

3. Meža suņburkšķis ("Anthriscus sylvestris").

Avoti: NeV, VV, Aug2

ķerbeļrācenis   novec.

1. Kārvele.

Avoti: KV

ķerbūzis   apv.

1. Ateja.

Avoti: ME

ķērce   apv.

1. Dumbrājs.

Avoti: ME

ķērceklis   apv.

1. Kliedzējs.

2. Cilvēks, kas kaut ko sabojā, arī kašķa meklētājs.

Avoti: ME, VeAT

ķērceklis   apv.

1. Biezpiens ar saldu krējumu.

Avoti: BB

ķērcēt   apv.

1. Sēkt.

Avoti: ME

ķērciens   -a, v.

1. Skaļš, griezīgs (putna) kliedziens, sauciens; skaļa, griezīga (putna) balss skaņa.

Avoti: LLVV

ķērcināt   apv.

1. Novest līdz spiegšanai, ķircināt; panākt, ka ķērc.

Avoti: ME, KnV

ķercis   apv.

1. Aizgalds cūkām; ķērcis.

Avoti: TlV

ķērcis   apv.

1. Aizgalds cūkām.

2. Ūdenskritums, krāces.

3. Kašķīgs, untumains cilvēks.

Avoti: TlV, NeV

ķērciski   apv.

1. Spiedzoši, rejoši.

Avoti: ME

ķērcoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ķērkoņa (1).

2. sar. Ķērkoņa (2).

Avoti: LLVV

ķērcošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> ķērkt.

2. Skaļš, griezīgs (par skaņām).

Avoti: LLVV

ķerča   apv.

1. Aizgalds cūkām; ķērcis.

Avoti: TlV

ķērča   novec.

1. Ūdenskritums.

Avoti: KV

ķērde   apv.

1. Ķēde.

Avoti: ViV

ķērdēt   apv.

1. Ķēdēt.

Avoti: ViV

ķērdēties   apv.

1. Ķerties (elkoņos).

Avoti: ViV

ķērdums   apv.

1. Burāšanai labvēlīgs vējš.

Avoti: ME

ķērdzis   apv.

1. Zirgu puisis muižā.

Avoti: ME

ķere   apv.

1. Celms.

Avoti: ME

ķērējs   apv.

1. Darītājs --> ķert.

2. Cilvēks, kas nodarbojas ar dzīvnieku gūstīšanu.

3. Ūdenī nogrimis priekšmets, zemūdens akmens, sēklis u. tml., kas traucē zvejošanu, braukšanu pa ūdeņiem.

Avoti: ME

ķērējstrupceļš   dzc.

1. Īpašs sliežu ceļš vadību zaudējušu vilcienu apturēšanai, kad vilcienam nedarbojas bremzes un tas virzās garā posmā ar kritumu, un vilciena daļu apturēšanai, kad dzelzceļa līnijas noteicošajā kāpumā vilciens ir pārtrūcis.

Avoti: ZTV

ķereklis   apv.

1. Ķeramie nagi, piem., kaķim.

2. Vieta kur saņemt (saķert).

Avoti: KV, ME

ķereklis   apv.

1. Bērnu rotaļa.

Avoti: KV, ME

ķereksis   apv.

1. Starp virgām atstāts ūdens ceļš, kur plostus var cauri laist vai laivām cauri braukt.

Avoti: TlV

ķeres   apv.

1. hip. Nestuves.

2. Krāsns daļa, kur sabirst izdedži.

Avoti: ME

ķerešas   apv.

1. Pirtsakmeņi.

2. Izdedži kalvē.

Avoti: TlV

ķereši   apv.

1. Pirtsakmeņi.

2. Izdedži kalvē.

Avoti: TlV

ķereži   apv.

1. Akmeņu krāvums uz pirts vai rijas krāsns virsmas.

2. Izdedži kalvē.

Avoti: ĒiV, TlV

ķerēži   apv.

1. Akmeņu krāvums uz pirts vai rijas krāsns virsmas.

Avoti: ZrvI

ķergalvis   apv.

1. Pinkainis.

2. Sproggalvis.

Avoti: Sin

ķērgalvis   apv.

1. Tāds, kam ir pinkaina galva.

Avoti: ME

ķērība   apv.

1. Satveršana.

Avoti: ME

ķēriens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> ķert (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> ķert (3); tas, kas ir iegūts ķerot, gūstot.

3. sar. Vērtīgs ieguvums, izdevīgs darījums.

4. sar. Labas spējas, laba prasme.

Avoti: LLVV

ķerīgs   apv.

1. Tāds, kas ir pa rokai, ko var paķert.

2. Kad (kur, ar ko) zivis labi ķeras.

3. Pievilcīgs, tāds, kas pievelk.

Avoti: ME

ķērīgs   apv.

1. Lipīgs (par slimību).

2. Satverošs, saprotošs.

3. Atkārtoti pieķerties vai uzķerties (par zivīm).

4. Apķērīgs.

Avoti: ĒiV, ME, VeAT

ķērīgs   apv.

1. Kad (kur, ar ko) zivis labi ķeras.

Avoti: ME

Ķēriķi   vietv.

1. Gulbenes novada Lejasciema pagasta apdzīvotās vietas "Aļļi" daļa.

Avoti: LC

ķērināt   apv.

1. Nosmērēt, aptašķīt, saķēzīt.

Avoti: ME

ķērināties   apv.

1. Tūļāties, nedarīt neko prātīgu.

Avoti: ME

ķeris   apv.

1. Līkkājis.

Avoti: ME

ķēriņš   apv.

1. Ķēriens, loms.

Avoti: ME

ķēriņš   apv.

1. Zvejas tīkla koka pludiņš.

Avoti: ME

ķērka   apv.

1. Klaigāšana, ķērkšana.

2. Bļaustīga sieviete.

3. Tas, kas runā skaļā, ķērkstošā balsī.

Avoti: ME, KnG

ķerkāt   apv.

1. Jaukt, rakņāt.

2. Neglīti ēst (piemēram, izjaucot biezputru un izlasot garšīgāko).

Avoti: ME

ķērkāt   apv.

1. Bļaustīties.

Avoti: KnV

Ķerkliņi   vietv.

1. vēst. Apdzīvota vieta Saldus novada Zvārdes pagastā (izzudusi pēc 2. pasaules kara, atradās PSRS armijas Zvārdes poligona teritorijā), 1641. g. uzcelta mūra baznīca, kuras drupas saglabājušās, 1938. g. draudzē bija 300 locekļu.

2. Ķerkliņu ezers - atrodas Austrumkursas augstienes Lielauces paugurainē, Saldus novada Zvārdes pagastā, 101 m vjl., garums - 2,6 km, lielākais platums - 0,35 km, vidējais dziļums - 5 m, lielākais dziļums - 32 m, eitrofs, aizaugums - 10%.

Avoti: LE1

ķērklis   apv.

1. Brēkulis, bļāvējs.

Avoti: ME

ķērkoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> ķērkt (1).

2. sar. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> ķērkt (2).

Avoti: LLVV

ķērksains   apv.

1. Vieta ar vairākiem ūdenskritumiem.

Avoti: KV

ķērksēt   apv.

1. Ķerkstēt.

Avoti: ME

ķerksis   apv.

1. Kašķīgs cilvēks.

Avoti: KV

ķērksis   apv.

1. Ūdenskritums, krāces.

2. Kašķīgs, untumains cilvēks.

3. Suseklis (linu).

Avoti: KV, NeV

ķerkslis   apv.

1. Kašķīgs cilvēks.

Avoti: ME

ķērkslis   apv.

1. Kašķīgs, untumains cilvēks.

2. Ūdenskritums, krāces.

Avoti: KV, NeV

ķerkstēt   ķerkstu, ķerksti, ķerkst, pag. ķerkstēju; intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt skarbas, pazemas balss skaņas (par dažiem putniem).

2. sar. Runāt skarbā, mazliet aizsmakušā balsī; skanēt asi, skarbi, ar blakus trokšņiem (par cilvēka balsi).

3. pārn. Radīt asu, skarbu troksni.

Avoti: LLVV

ķērkstēt   ķērkstu, ķērksti, ķērkst, pag. ķērkstēju, intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt skarbas, pazemas balss skaņas (par dažiem putniem).

2. sar. Runāt skarbā, mazliet aizsmakušā balsī; skanēt asi, skarbi, ar blakus trokšņiem (par cilvēka balsi).

3. pārn. Radīt asu, skarbu troksni.

Avoti: LLVV

ķerkstēties   apv.

1. Dusmoties, skaisties, pīkt.

Avoti: ME

ķērkstoņa   -as, s.,

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> ķērkstēt (1).

2. sar. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> ķērkstēt (2).

Avoti: LLVV

ķerkstoņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> ķērkstēt (1).

2. sar. Ilgstošu nepārtrauktu skaņu kopums --> ķērkstēt (2).

Avoti: LLVV

ķērkstoši   apst.

1. Ķerkstošs.

Avoti: LV87

ķērkstošs   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. nozīmē

1. Tāds, kam raksturīgas vibrējošas, asas, griezīgas balss skaņas.

Avoti: LV87

ķērkšēt   apv.

1. Ķērkstēt.

Avoti: ME

ķērkši   apv.

1. Pļavas ķērsa ("Cardamine pratensis").

2. Ārstniecības žodzene ("Sisymbrium officinale").

3. dsk. Ķērksis.

Avoti: KV

ķērkt   ķērcu, ķērc, ķērc, pag. ķērcu; intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt skaļas, griezīgas balss skaņas (par putniem, parasti vārnām, kovārņiem, kraukļiem).

2. sar. Runāt, kliegt, arī dziedāt skaļā, griezīgā balsī.

// pārn. Radīt skaļas, griezīgas (parasti mūzikas) skaņas.

Avoti: LLVV

Ķerkuži   vietv.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Kjarkuži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ķerķis   apv.

1. Rokturis, osa.

Avoti: ME

ķerla   apv.

1. Ķelle.

2. Tas, kas mēdz notraipīt vai notraipīties.

Avoti: ME, SiV

ķerlāties   apv.

1. Ķēpāties, jaukt.

Avoti: ME

ķerlauks   -a, v.; mil.

1. Segta lauka daļa, kurā ar frontālu uguni iespējams, mērķi sašaut.

Avoti: LLVV

ķerlīne   jūrn. sl.

1. Stipra nedarvota līne, kuras vienā galā iesiets atsvars (smilšu maisiņš jeb lača), kuru izmet krastā vai pārmet uz citu peldlīdzekli, bet otrā galā iesien pietauvošanās trosi vai tauvu, kuru jāpārvelk uz krastu vai citu peldlīdzekli.

Avoti: JūVM

ķerlis   apv.

1. Slikts, nepatīkams cilvēks (vīrietis).

2. Muļķis.

3. žarg. Puisis; vīrietis.

Avoti: ViV, SiV, SLG

ķerlis   apv.

1. Nestuves.

Avoti: ME

ķerm.   saīs.

1. Ķermenis.

Avoti: LD

ķermasa   apv.

1. Krokaini sieviešu svārki.

Avoti: ME

ķērmaukša   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

ķerme   apv.

1. Neveiksme.

Avoti: LE

ķērme   apv.

1. Sviesta kuļamā ierīce.

Avoti: ME

ķērmele   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķērmeles   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķermelītes   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

ķērmenes   apv.

1. Smaržīgas Latvijas orhideju sugas.

Avoti: KV

ķermenis   -ņa, v.

1. fiz. Materiāls objekts kā fizikālu struktūru daļa, kas ar iekšējiem spēkiem satur kopā tā sastāvdaļas.

// mat. Telpas daļa, ko norobežo slēgta virsma.

Atskaites ķermenis— ķermenis, attiecībā pret kuru novēro kustību.

Ģeometrisks ķermenis— priekšmets, kam iedomāti atņemtas visas īpašības, izņemot telpiskās.

2. Organisms (cilvēkam) tā ārējās fiziskās formās un izpausmēs.

3. Pamatdaļa, korpuss (piemēram, ierīcei, mašīnai), kurā iemontētas vai kurai pievienotas sīkākas detaļas, sīkāki elementi; korpuss (piemēram, kuģim, lidaparātam).

Gaismas (arī apgaismes, apgaismošanas) ķermenis— priekšmets, ierīce, kas izstaro gaismu.

Apsildīšanas (arī siltuma) ķermenis— ierīce, iekārta, kas izstaro siltumu.

Avoti: LLVV

ķermeniski   apst.

1. Ķermenisks.

Avoti: LV87

ķermenisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir ķermenis (1); vielisks; materiāls.

2. Saistīts ar ķermeni (2), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

ķermeniskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ķermenisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; materialitāte.

2. Vispārināta īpašība --> ķermenisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ķermenītis   -ša, v.

1. Dem. --> ķermenis.

2. Savienojumā "asins ķermenītis": asinsķermenītis.

Bazālais ķermenītis— paplašinājums skropstaino šūnu skropstiņu pamatā.

Kolbveida ķermenītis— sensiblo nervu gala veidojumi mutes, deguna, acu un dzimumorgānu gļotādā.

Horejas ķermenītis— apaļi hialīna veidojumi svītrainā ķermeņa asinsvadu apvalkos horejā.

Avoti: LLVV

ķermināties   apv.

1. Skrubināt, kalt.

Avoti: ME, VeAT

ķērmuksis   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

ķērmūkste   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

ķērmūkša   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

ķērmūkšas   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

ķermulis   apv.

1. Kurkulis.

Avoti: ME

ķermuše   apv.

1. Lauka ķiploks.

Avoti: VV

ķērmuška   apv.

1. Parastais pīlādzis ("Sorbus aucuparia").

Avoti: Aug2

ķerna   apv.

1. Cietība, stingrums, izturība.

Avoti: ZrvI

ķērna   apv.

1. Smulis, trašķis.

Avoti: ME

ķērna   apv.

1. Sviesta kuļamā ierīce.

Avoti: BB

ķērnags   apv.

1. Smulis, trašķis.

2. Lupata, rīklupata.

Avoti: ME

ķernaspiens   apv.

1. Paniņas.

Avoti: BB

ķērnaspiens   apv.

1. Paniņas.

Avoti: BB

ķērnāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. sar. Nemākulīgi, arī nelietderīgi izmantot, tērēt; arī ķēpāt (2).

2. apv. Gatavot sviestu ķērnā.

Avoti: LLVV, BB

ķērnāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Nemākulīgi, arī nevajadzīgi ko darīt; arī ķēpāties (3).

Avoti: LLVV

ķerne   apv.

1. Sviesta kuļamā ierīce.

Avoti: BB

ķērne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Augšdaļā sašaurināts koka trauks ar vāku un noteces caurumiņu apakšmalā.

Sviesta ķērne— ķērne sviesta kulšanai.

Ķērnes piens— paniņas.

Avoti: LLVV, MalV, SiV, KnV

ķērnespiens   apv.

1. Paniņas.

2. Skābs, ķērnēšanai paredzēts piens.

Avoti: BB, VV

ķērnēt   apv.

1. Krejot.

2. Gatavot sviestu ķērnē.

Avoti: ViV, BB

ķērnēties   apv.

1. Aptašķīties, apsmulēties.

Avoti: ME

ķērnica   apv.

1. Sviesta kuļamā ierīce.

Avoti: BB

ķernīgs   apv.

1. Ciets, stingrs; izturīgs.

Avoti: ViV

ķērniņš   apv.

1. Ķēniņš.

Avoti: ViV

ķērnis   apv.

1. Sviesta kuļamā ierīce.

2. Ārstniecības žodzene ("Sisymbrium officinale").

Avoti: BB, Aug2

ķernis   barb.

1. Sviests.

Avoti: BB

ķērnišķīgs   apv.

1. Ķēnišķīgs.

Avoti: ViV

ķērnīte   apv.

1. Dem. --> ķērne.

Avoti: BB

ķērnpiens   apv.

1. Paniņas.

2. Skābs, ķērnēšanai paredzēts piens.

Avoti: BB, VV

ķerns   apv.

1. Cietums, stingrums; izturība.

Avoti: ViV

ķēroties   apv.

1. Ķepuroties, spārdīties, spēlēties, rotaļāties.

Avoti: ME

ķērpa   apv.

1. Siena, labības žāvējamais koks - paresns stumbrs ar apcirstiem zariem.

2. Uz žāvējamiem kokiem sakrauta siena, āboliņa kaudze.

3. Sesks ("Mustela putorius", senāk "Foetorius futorius").

Avoti: KV, ME

ķērpāji   apv.

1. Ķērpji.

2. Spaļi.

Avoti: KV, ME

ķerpaka   apv.

1. Riekšava, sauja.

2. Zvejas rīks, ar kuru zivju smokamā laikā smeļ no āliņģa zivis.

Avoti: ME

ķērpas   apv.

1. Sastatnes vai zaraini koki siena vai labības kaudzes veidošanai.

2. Sētas mieti.

Avoti: ME

ķērpāt   apv.

1. Kraut (sienu, āboliņu) uz žāvējamiem kokiem.

Avoti: ViV

ķērpes   apv.

1. Jūras aļģes; ķērpji uz jumtiem.

Avoti: KV

ķerpes   apv.

1. Jūras mēsli jeb sūnas.

2. Jumta sūnas.

Avoti: TlV

ķērpi   apv.

1. Zirņu kārtis, ko sasprauž uz lauka, lai zirnājiem būtu ap ko vīties uz augšu.

2. Ārdi.

Avoti: ME

ķerpila   žarg.

1. Cietušais.

Avoti: KZ

ķērpiņi   apv.

1. Sastatnes vai zaraini koki siena vai labības kaudzes veidošanai.

Avoti: ZrvI

ķerpis   apv.

1. Zaglis.

Avoti: DžP

ķērpis   -pja, v.

1. dsk. Zemāko augu nodalījums ("Lichenes"); tajā apvienoti organismi, kuriem ir divas sastāvdaļas - sēnes un aļģes, ~20 000 s., Latvijā >460 s.; iedala krevju (aug uz akmeņiem, zemes, kokiem), lapu (aug uz klintīm, koku stumbriem un zemes), krūmu ķērpjos (aug mežos un purvos).

Nepilnīgi pazīstamie ķērpji— ķērpju grupa ("Lichenes imperfecti"), kuriem nav konstatēta augļķermeņu veidošanās un nav skaidra sistemātiskā piederība, 5 ģ., 32 s., Latvijā konstatētas 2 ģ., 3 s.

Asku ķērpji— ķērpju nodalījuma klase ("Ascolichenes"), 20000 sugu, Latvijā konstatēta 481 s., kas pieder pie 8 rindām.

Rakstu ķērpis— asku ķērpju klases grafīdiju dzimtas suga ("Graphis scripta"), kas bieži sastopama visā Latvijā uz gludas lapu koku mizas mitrākās vai ēnainākās vietās.

2. Plaušu ķērpis - plaušķērpju suga ("Lobaria pulmonaria").

3. vsk. Ķērpji.

4. Kādas nezāles, kas aug linu tīrumos.

Avoti: LEV, LD, Aug2, ME

ķerpīt   žarg.

1. Izturēt, paciest.

Avoti: Žrg

ķērpjlācītis

1. dsk. Tauriņu kārtas lācīšu dzimtas apakšdzimta ("Lithosiinae"), vidēji lieli tauriņi (spārnu plētums - 25-60 mm), krāsa gk. pelēcīga vai dzeltenīga, kāpuri klāti ar matu pušķīšiem, dzīvo uz ķērpjiem, sūnām, piepēm, Latvijā konstatētas 18 sugas.

Apšu ķērpjlācītis— ķērpjlācīšu suga ("Eilema complana").

Lielais ķērpjlācītis— ķērpjlācīšu suga ("Lithosia quadra").

Avoti: LD, LE1

ķērpjutis   -utu, vsk. ķērpjuts, -uts, s.

1. Kukaiņu klases kārta ("Psocoptera syn. Copeognatha, Corrodentia"), kurā ietilpst spārnoti un nespārnoti sīki kukaiņi ar grauzējtipa mutes orgāniem; šīs kārtas kukaiņi, ~1600 sugu, Latvijā konstatētas >40 sugas.

Brūnspārnu ķērpjuts— ķērpjutu suga ("Metylophorus nebulosus").

Divpunktu ķērpjuts— ķērpjutu suga ("Psocus bipunctatus").

Avoti: LLVV

ķerplis   apv.

1. Kverplis.

Avoti: ME

ķērppuķīte   apv.

1. Kāda augu suga.

Avoti: ME

ķerpt   apv.

1. Ciest, pārciest, izturēt.

Avoti: ME

ķērpt   apv.

1. Ciest, pārciest, izturēt.

Avoti: ME

ķerpulains   apv.

1. Pinkains, krunkains, cirtains.

Avoti: ME

ķerpulaiņš   apv.

1. Nelīdzens, bedrains, grumbuļains.

Avoti: ĒiV

ķerpulis   apv.

1. Parastā bisīte.

Avoti: ĒiV

ķērpuļi   apv.

1. Sastatnes vai zaraini koki siena vai labības kaudzes veidošanai.

Avoti: ZrvI

ķerra   -as, s.

1. Transportlīdzeklis (nelielu kravu pārvadāšanai) ar vienu riteni un diviem gariem rokturiem.

2. Kravas daudzums, kas ietilpst šādā transportlīdzeklī.

3. žarg. Automašīna; veca automašīna.

Avoti: LLVV, ĒiV, Žrg

ķerra   -as, s.

1. Pīļu apakšdzimtas suga ("Aythya marila"), vidēji liela nirpīle ar gaišpelēku muguru, baltu plankumu uz spārniem un pagarinātām pakauša spalvām, Latvijā caurceļotāja un reta ligzdotāja.

Avoti: LLVV, LD

ķerrakaza   apv.

1. Jaunas sievietes nicīgs apzīmējums.

Avoti: ME

ķerrāt   apv.

1. Neveikli iet.

2. Vest ar ķerru.

Avoti: ME, ĒiV

ķerre   apv.

1. Vidēji liela nirpīle ar gaišpelēku muguru, baltu plankumu uz spārniem un pagarinātām pakauša spalvām; ķerra 2.

Avoti: KV

ķers   apv.

1. Cers.

Avoti: ME

ķērs   apv.

1. Cers.

Avoti: ME

ķērsa   -as, s.

1. dsk. Krustziežu dzimtas ģints ("Cardamine"), viengadīgs, divgadīgs vai daudzgadīgs pļavu, mežu, purvu lakstaugs, 130 sugas, Latvijā konstatētas 6 sugas.

Izlocītā ķērsa— ķērsu suga ("Cardamine flexuosa"), kas ļoti reti sastopama Latvijas rietumu daļā un ir aizsargājama.

Meža ķērsa— sprigaņu ķērsa.

Pļavas ķērsa— ķērsu suga ("Cardamine pratensis"), ilggadīgs lakstaugs ar dobju stublāju, bieži pļavās izklaidus ar balti mēļiem, tumši dzīslotiem ziediem jau agri paceļas virs pirmā pļavu zaļuma; noziedot arī kauslapas kļūst krāsainas (oranždzeltenas).

Pļavu ķērsa— pļavas ķērsa.

Pūkainā ķērsa— ķērsu suga ("Cardamine hirsuta"), Latvijā aizsargājama.

Rūgtā ķērsa— ķērsu suga ("Cardamine amara"), ilggadīgs lakstaugs baltiem ziediem ar purpurmēļiem putekšmaciņiem, sastopams gandrīz vienīgi avoksnās.

Skarbā ķērsa— pūkainā ķērsa.

Sprigaņu ķērsa— ķērsu suga ("Cardamine impatiens"), divgadīgs lakstaugs, sīkiem baltiem ziediem un plūksnotām lapām mežos, gk. Gaujas un Ventas ielejā.

Trīslapu ķērsa— ķērsu suga ("Cardamine trifolia").

Zobainā ķērsa— ķērsu suga ("Cardamine dentata").

Avoti: LLVV, LD, DaE

ķērsas

1. apv. Pļavas ķērsa ("Cardamine pratensis").

2. dsk. Ķērsa.

Avoti: Aug2

ķērse   apv.

1. Pļavas ķērsa ("Cardamine pratensis").

Avoti: Aug2

ķērsēt   apv.

1. Sukāt, ķemmēt.

Avoti: ME

ķērsis   apv.

1. Pļavas ķērsa ("Cardamine pratensis").

2. Paķērsa ("Rorippa").

3. Ārstniecības žodzene ("Sisymbrium officinale").

Avoti: KV, Aug2

ķērsis   apv.

1. Linu suseklis.

2. Ķeksis.

Avoti: ME

ķersīt   apv.; hip.

1. Nepieklājīgi aptaustīt.

Avoti: ME

ķērspiens   apv.

1. Paniņas.

Avoti: BB

ķerstīgs   apv.

1. Tas, kas ķersta.

Avoti: ME

ķērstiņa   apv.

1. Pļavas ķērsa ("Cardamine pratensis").

Avoti: Aug2

ķērstiņa   apv.

1. Spīgana, lauma.

2. Pavārds vāverei.

Avoti: ME

ķerstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt, arī dažādos virzienos ķert; vairākkārt, arī dažādos virzienos gūstīt; tvarstīt.

Avoti: LLVV

ķerstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Strauji vairākkārt censties saņemt, satvert (ko).

// pārn.; sar. Strauji meklēt (vārdus), lai izteiktos.

2. sar. Nepieklājīgi, piedauzīgi aizskart ar rokām (parasti sievieti).

Avoti: LLVV

ķerstlaka   apv.; hip.

1. Vēja grābslis, auša, neuzticama persona.

Avoti: ME

ķeršana   apv.

1. Rotaļa (ar mērķi noķert nākamās kārtas ķērāju).

Jumja ķeršana— paraša, beidzotpļaut labību.

Vistiņu ķeršana— rotaļa, kurā ķērājam aizsietas acis.

Avoti: KnV

ķeršanās   apv.

1. Traucējums, kavēšanās.

Avoti: ĒiV

ķeršas   apv.

1. Ceri, pirtsakmeņi.

2. Izdedži kalvē.

Avoti: LE, TlV

ķerši   apv.

1. Ērkšķogas.

Avoti: ME

ķērši   apv.

1. Pļavas ķērsa ("Cardamine pratensis").

2. Paķērsa ("Rorippa").

3. Ārstniecības žodzene ("Sisymbrium officinale").

4. Ērkšķogas.

5. Linu susekļi.

6. Pirtsakmeņi.

7. Izdedži kalvē.

Avoti: KV, Aug2, LME, TlV

ķeršis   apv.

1. Lieto savienojumā ar "ķert" darbības pastiprinājuma izteikšanai.

Avoti: ME

ķēršķēt   apv.

1. Ķērkstēt.

Avoti: ME

ķeršus   apv.

1. Lieto savienojumā ar "ķert" darbības pastiprinājuma izteikšanai.

Avoti: ME

ķert   ķeru, ķer, ķer, pag. ķēru;

1. trans. Strauji tvert, ņemt.

// intrans. Kost (kādam) - parasti par suni.

// pārn.; sar. Pirkt, iegādāt, arī ņemt (ko) alkatīgi bez izvēles, arī bez vajadzības.

2. intrans. Strauji skart.

3. trans. Censties notvert, saņemt (ko tādu, kas kustas, pārvietojas).

Ķert rokā (arī ciet)— Gūstīt.

Ķert uguni (arī liesmas)— viegli aizdegties.

Ķert preciniekus (arī vīriešus, puišus)— Censties apprecēties (par sievieti).

4. parasti 3. pers.; trans. Trāpīt (piemēram, par sitienu, lodi, šāviņu).

// pārn. Izraisīt ko nevēlamu, iedarboties nevēlami (piemēram, par notikumu, arī norisi, parādību dabā).

// pārn.; novec. Kļūt tādam, kam ir slimīgas izmaiņas (par cilvēku, viņa ķermeņa daļām).

// pārn. Izraisīt (kādā) pārdzīvojumu (piemēram, par skatienu, vārdiem).

5. parasti 3. pers.; intrans.; sar. Sniegties (līdz kādai vietai) - par zemes platību.

6. trans.; sar. Gūt, dabūt.

Avoti: LLVV

ķerte   apv.

1. Piebūve ar jumtu pie lopu kūts priekš cūkām.

Avoti: ME

ķērte   apv.

1. Kakts, stūris.

Avoti: NeV

ķērtēkslis   apv.

1. Kapātuvis.

Avoti: ME

ķerties   ķeros, ķeries, ķeras, pag. ķēros; refl.

1. Strauji tvert, ņemt (pie kā, aiz kā u. tml.).

Ķerties apkārt— apskaut, apkampt.

Ķerties ap kaklu— apskaut, apliekot rokas ap kaklu.

// pārn. Spēcīgi ietekmēt, iedarboties (piemēram, par sauli, vēju, aukstumu).

2. parasti savienojumā ar "pie". Sākt (ka darīt, veikt).

Ķerties (kam) klāt— enerģiski sākt (ko darīt), enerģiski sākt darboties (ap ko).

Ķerties pie lietas— pievērsties būtiskajam, galvenajam (kādā darbā, pasākumā).

3. parasti 3. pers. Tikt traucētam kustībā, sadurties ar pretestību (piemēram, virzoties kam pāri, garām).

Avoti: LLVV

ķertīgs   apv.

1. Pieķērīgs, līpošs.

Avoti: ME

ķertne   apv.

1. Piebūve ar jumtu pie lopu kūts priekš cūkām.

Avoti: ME

ķerts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> ķert.

2. sar. Tāds, kam ir nelieli psihiski traucējumi; arī dīvains, nesaprātīgs.

Būt (kā) ķertam (uz ko)— būt ar pārmērīgu interesi, tieksmi (uz ko).

Avoti: LLVV

ķertuve   apv.

1. Lamatas, slazds.

Avoti: ME

ķertviela   ķīm. tehnol.

1. Celulozes vai kokmasas šķiedras ar pildvielu piedevām, kas iegūtas mehāniskajās atūdeņu attīrīšanas iekārtās, filtrējot atūdeņus caur sietu.

Avoti: ZTV

ķerubs   -a, v.; rel.

1. Eņģelis jūdaismā un kristietībā; Dieva troņa vai paradīzes vārtu sargs.

Avoti: SV99

ķērums   -a, v.

1. Loms.

2. Gūsteknis.

3. Vieta audumā, kur audi nav pinušies ar šķēriem.

Avoti: LLVV, ME

ķervas   apv.

1. Nestuves.

Avoti: ME

ķervains   apv.

1. Nelīdzens, raupains, ķerveļains.

Avoti: ME

ķervele   apv.

1. Kaut kas sarāvies, sarucis, sakrunkojies.

Avoti: SiV

ķērvele   apv.

1. Kārvele (senāk "Scandix cerefolium").

Avoti: KV, ME

ķervelēt   apv.

1. Neskaidri, nesaprotami runāt, pļāpāt.

Avoti: ME

ķervelis   -ļa, v.

1. Agrīna ēdamā sēne ar brūnganu, dziļi krokotu cepurīti; bisīte.

Avoti: LLVV

ķerveļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Sīki grubuļains, negluds.

Avoti: LLVV

ķerveļi   dsk.

1. Ķervelis.

Avoti: KV

ķerves   apv.

1. Nestuves, ķervas.

Avoti: ME

ķērvinieki

1. Rucavas novada Rucavas pagasta apdzīvotās vietas "Ķervjuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķervis   apv.

1. Ķirbis.

Avoti: ME

ķervulains   apv.

1. Sīki grubuļains, negluds.

Avoti: ME

ķerza   apv.

1. Samudžinājusies dzija.

2. Pļavas ķērsa ("Cardamine pratensis").

Avoti: ME

ķerza   apv.

1. No auklām pīta kurpe.

2. Nestuves.

3. Ķerra kūtsmēslu transportēšanai.

Avoti: SiV, ME

ķerza   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: ME

ķerza   apv.

1. Drūzma, burza.

2. Pūles, klapata, ķibele.

Avoti: ME

ķērza   apv.

1. Pļavas ķērsa ("Cardamine pratensis").

Avoti: ME, Aug2

ķerzaka   apv.

1. Ķirzaka; ķerza 3.

Avoti: ME

ķerzas   apv.

1. Nestuves.

Avoti: ME

ķerzāt   apv.

1. Mudžināt dziju.

Avoti: ME

ķerze   apv.

1. Skalu, arī klūgu grozs ar nesamo saiti.

Avoti: KiV

ķerzine   apv.

1. Skalu, arī klūgu grozs ar nesamo saiti.

Zirgu ķerzine— aptuveni 1 metru augsts skalu grozs, ar kuru nes sauso lopbarību.

Lielā ķrerzine— zirgu ķerzine.

Avoti: KiV

ķerzis   apv.

1. Skalu, arī klūgu grozs ar nesamo saiti.

Avoti: TlV

ķērzis   apv.

1. Vecs grozs.

2. No klūgām pīts grozs.

3. Atsevišķi uzliekama un noņemama ragavu kulba, kaste, kur novietojas braucēji, liek kravu.

Avoti: ĒiV

ķerzobis   apv.

1. Cilvēks ar šķībi saaugušiem zobiem.

Avoti: ME

ķesa   apv.

1. Dubļi, netīrumi, mēsli.

2. Skrandas.

Avoti: ME

Ķēsa   vietv.

1. Tjesa - pilsēta Senegālā.

Avoti: LpA, PuA

ķesaklis   apv.

1. Saīdzis cilvēks, ķildnieks.

Avoti: ME

ķesalas   apv.

1. Mazi knišļi.

Avoti: ME

ķesals   apv.

1. Biezputras veida cūkēdiens.

Avoti: ME

ķesas   apv., dsk.

1. Skrandas, lupatas.

2. Iekšas; ķidas.

Avoti: LE, SLG

ķesāties   apv.

1. Kaut kā izkulties.

2. Strīdēties, meklēt ķildas.

Avoti: ME

ķese   apv.

1. Dubļi, netīrumi mēsli.

2. hip. Ķeza.

Avoti: ME

ķeseklis   apv.

1. Saīdzis cilvēks, ķildnieks.

Avoti: ME

ķesele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Uz stieples vai stīpas uzvilkts neliels apaļš tīkls zivju un vēžu ķeršanai; šāds tīkls, piemēram, zivju smelšanai, ūdenstilpes tīrīšanai.

2. niev. Garā kātā iestiprināts maisiņš ziedojumu vākšanai, apstaigājot dievlūdzēju rindas baznīcā.

3. apv. Neliels, zirgam kaklā uzkarams rupja auduma maiss barības ievietošanai; neliels maiss.

Avoti: LLVV, ĒiV

ķeselēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Zvejot, vēžot ar ķeseli; smelt (parasti zivis) ar ķeseli.

2. novec. Baznīcā ar ķeseli no dievlūdzējiem naudu lasīt.

3. novec. Ēst.

Virsū ķeselēt— uzbāzties, iejaukties, pieglaimoties.

Avoti: LLVV

ķesels   apv.

1. Biezputras veida cūkēdiens; ķesals.

Avoti: ME

ķeselīgs   apv.

1. Rijīgs, nesātīgs.

Avoti: ME

ķeselis   apv.

1. Ķesele.

Avoti: ME

ķeselīte

1. Dem. --> ķesele.

Avoti: LV93

ķesene   apv.

1. Ķesele.

Avoti: ME

ķesēt   apv.

1. Lipt, pieķerties.

Avoti: ME

ķesēt   apv.

1. Ar lielu apetīti ēst (parasti par cūkām).

Avoti: ĒiV

ķesēt   apv.

1. Sist.

Avoti: ME

ķesēt   apv.

1. Izvilkt, meklēt, lai izvilktu.

Avoti: ME

ķesēties   apv.

1. Šmurgāties, bez apetītes ēst.

Avoti: ME

ķesīgs   apv.

1. Rijīgs, nesātīgs, ēdelīgs.

2. Ķildīgs, kašķīgs.

Avoti: ME

ķesis   apv.

1. Rāmis, ko uzliek uz ragavām labību vai sienu vedot, lai varētu sakraut lielāku vezumu.

Avoti: ME

ķesis   apv.

1. Tāds, kurš daudz ēd.

Avoti: ME, VeAT

ķesis   apv.

1. Ķildnieks, kasīklis.

Avoti: ME

ķēsis   apv.

1. Eiropas vējzivs ("Belone belone", senāk "Belone vulgaris").

Avoti: KV, ME, Wi

ķesīt   apv.

1. Rijīgi, kārīgi ēst.

Avoti: ME

ķeska   -as, s.

1. parasti dsk.; vienk. Driska, skranda; lupata.

2. dsk.; vienk. Iekšas (parasti zivīm); ķidas.

3. apv. Tūļa.

4. apv. Kārtīgs ēdējs.

5. apv. Smulis, trašķis.

6. vienk. Sieviete (pazemojošs apzīmējums).

Avoti: LLVV, SLG, ME, KZ

ķeskāt   apv.

1. Krietni ēst.

2. Darīt netīru; traipīt, ziest.

Avoti: ME, ViV

ķeskatas   apv.

1. Lupatas, skrandas.

Avoti: ME

ķeskāties   apv.

1. Darboties (ar ko mīkstu, lipīgu); traipīties, ziesties.

2. Lamāties; bārties; paust neapmierinātību, īgnumu.

Avoti: ViV

ķeskot   apv.

1. Krietni ēst.

Avoti: ME

ķeskoties   žarg.

1. Tūļāties.

Avoti: SLG

ķeslis   apv.

1. Ķildnieks, rieklis.

Avoti: ME

ķest   apv.

1. Izkašāt; kāri grābt; bagātīgi ņemot smērēt.

2. Rijīgi ēst.

3. Ātri iet, steigties.

4. Sist.

5. Tvert, ņemt.

Avoti: ME, VeAT, LE

ķēst   apv.

1. Bezjēdzīgi izšķiest, izšķērdēt.

Avoti: ME

ķeste   apv.

1. Viens no diviem 2-3 m gariem kokiem siena gubu nešanai.

Avoti: TlV

ķesterciemnieki

1. Engures novada Engures pagasta apdzīvotās vietas "Ķesterciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķesterciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Engures novada Engures pagastā.

Avoti: LC

Ķesteri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Olaines novada Olaines pagastā.

Avoti: LC

ķesteris   -ra, v.; rel.

1. Baznīcas kalpotājs, kas atbild par baznīcas un draudzes telpām, zvanīšanu, baznīcas mūziku un kuram ir konkrēti administratīvi uzdevumi.

Avoti: LEV

ķesternieki

1. Engures novada Engures pagasta apdzīvotās vietas "Ķesterciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķestes   apv.

1. Siena gubu nesamie koki.

Avoti: ME

ķesties   apv.

1. Kasīties, skrāpēties.

2. Ķesties virsū - uzbāzties.

Avoti: ME, LE

ķesturis   apv.; hip.

1. Kāts vēžu ķeseles piestiprināšanai.

Avoti: ME

ķestuvis   apv.

1. Ķildnieks, kašķis.

Avoti: ME

ķeša   -as, s.; novec.

1. Kabata.

Paslēptā ķeša— sieviešu svārku iekšējā kabata.

Pulksteņa ķeša— īpaša kabata, kur ielikt kabatas pulksteni.

Sānu ķeša— svārku sānkabata.

Avoti: LLVV

ķešains   apv.

1. Tāds (apģērba gabals), kam ir kabatas.

Avoti: ViV

ķešene   apv.

1. Kabata; ķeša.

Avoti: ME

ķeška   apv.

1. Ķildnieks, kašķis.

Avoti: ME

ķeškas   žarg.

1. Sporta čībiņas bez aukliņām.

Avoti: NeV

ķeškiņas   žarg.

1. Sporta čībiņas bez aukliņām.

Avoti: NeV

ķešķis   apv.

1. Koki siena gubu nešanai.

Avoti: ME

ķeta   apv.

1. Ķepa.

Avoti: ME

ķetainis   apv.

1. Ķepainis.

Avoti: ME

ķetajupuķe   apv.

1. Zvagulis ("Rhinanthus").

Avoti: Aug2

Ķetas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

Ķetu pilskalns— atrodas Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā pie Ķetu mājām, līdz 15 m augsts paugurs, kura nogāzes mākslīgi padarītas stāvākas, plakums - ovāls 65 x 45 m, bijis apdzīvots līdz ~10 gs.

Avoti: LE1, La1

ķetaurītis   apv.

1. Ķepainītis.

Avoti: ME

ķete   apv.

1. Kreisā roka.

2. Garkātains āmurs.

3. Ķēde (parasti kabatas pulkstenim).

Avoti: ME, ĒiV

ķetens   apv.

1. Ķepa.

Avoti: ME

ķeterkājis   apv.

1. Ķepainis.

Avoti: ME

ķetēt   apv.

1. Apņemties.

Avoti: ME

ķetla   apv.

1. Ķepa, roka.

Avoti: ME

ķetna   -as, s.

1. Dzīvnieka pēda ar spēcīgiem nagiem.

// pārn.; sar. Roka (parasti liela, spēcīga).

2. būvn. Rēdzes veidā notēsts baļķa gals (ievietošanai otra baļķa izgriezumā).

Avoti: LLVV

ķetnains   apv.

1. Ķetnots.

Avoti: ME

ķetniņa

1. Dem. --> ķetna.

Avoti: LV93

ķetnots   -ais; s. -a, -ā; būvn.

1. Tāds, kam ir ķetnas (2).

Avoti: LLVV

ķetovejs   novec.

1. Ketaveja.

Avoti: Ang

ķetra   apv.

1. Kreiļa kreisā roka.

Avoti: KiV

ķetri   apv.

1. Četri.

Avoti: ME

ķētrīgs   apv.

1. Narkotisks, pievilinošs.

2. Stiprs, spēcīgs.

Avoti: TlV

ķetrs   apv.

1. Ass, sīvs, kodīgs (visbiežāk par šķidrumu).

Avoti: VV

ķets   -a, v.; par. vsk.

1. Trausls dzelzs un oglekļa sakausējums; čuguns.

Avoti: LLVV

ķeukstēt   apv.

1. Kliegt (kā krauklis).

Avoti: ME

ķeukšēt   apv.

1. Radīt augstas, spiedzīgas skaņas (parasti par suņiem, kad tie dzen medījamo dzīvnieku).

Avoti: ViV

ķēvādietis   apv., hum.

1. Citu ļaužu dotā iesauka, palama vainižniekiem (Limbažu novada Umurgas pagasta apdzīvotās vietas "Vainiži" iedzīvotājiem).

Avoti: ViV

ķēvala   apv.

1. Ķīvīte.

Avoti: KV

ķeve   apv.

1. Kraupa.

Avoti: ME

ķēve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Zirgu mātīte.

Avoti: LLVV

Ķēve   vietv.

1. Ķēves druva - Baltinavas novada apdzīvotās vietas "Ķēvesdruva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ķevele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Auces novada Vītiņu pagastā.

2. Ķeveles avoti - atrodas Auces novada Vītiņu pagastā, ~3 km uz ziemeļaustrumiem no Ķeveles, ~4 m dziļā un 6 m platā gravā, kopš 1994. g. aizsargājams dabas piemineklis.

Avoti: LC

ķevelnieki

1. Auces novada Vītiņu pagasta apdzīvotās vietas "Ķevele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķēvēna   apv.

1. Maza, kalsena ķēve.

Avoti: ME

ķevene   apv.

1. Maza, kalsena ķēve.

Avoti: ME

ķēvene   apv.

1. Maza, kalsena ķēve.

Avoti: ME

ķēvenīce   apv.

1. Maza ķēve.

2. Vīriešu kāra meita.

Avoti: ME

ķevens   apv.

1. Ļoti jauns un mazs dzīvs radījums (dzīvnieks vai bērns).

2. Labi tukls bērns, labi attīstījies bērns.

Avoti: ME

ķevēns   apv.

1. Labi paaudzis dzīvnieks.

2. Mazs, vārgs bērns.

Avoti: ME

ķēvens   apv.

1. Maza, kalsena ķēve.

Avoti: ME

ķeverains   apv.

1. Čemurots, zarains.

Avoti: ME

ķeverēt   apv.

1. Neveikli strādāt.

Avoti: ME

ķeverītis   apv.

1. Lempis.

Avoti: ME

ķeverot   apv.

1. Iet.

Avoti: Sin

Ķēvesdruva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

ķevēt   apv.

1. Lipt.

Avoti: ME

Ķevieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kokneses novada Kokneses pagastā.

Avoti: LC

ķevināt   apv.

1. Riet, vaukšķēt, ierieties.

Avoti: ME

ķēvine   apv.

1. Jauna ķēve.

2. Kāda sēņu suga.

Avoti: KiV, ME

ķēvīte

1. Dem. --> ķēve.

Avoti: LV93

ķēvjupupi   apv.

1. Ķēvpupi.

Avoti: VV

ķevka   apv.

1. Dem. --> ķēve.

Avoti: ME

ķēvnīca   vēst.

1. Zirgu audzēšanas un sugu izkopšanas iestāde vai saimniecība.

Avoti: KV

ķēvnīce   apv.

1. Ķēvnīca.

Avoti: ME

ķēvpupa   apv.

1. Agrīna ēdama sēne - ķēvpups.

Avoti: ViV

ķēvpupe   apv.

1. Ķēvpups.

Avoti: VV

ķēvpupi   apv.

1. apv. Pļavas bitene ("Geum rivale").

2. apv. Pilsētas bitene ("Geum urbanum").

Avoti: Aug2

ķēvpups   -a, v.

1. dsk. Lāčpurnu dzimtas sēņu ģints ("Verpa"), agrīna ēdamā sēne ar brūnganu zvanveida vai konisku, mazliet krokotu cepurīti, 5 sugas, Latvijā sastopamas 2 sugas.

Parastais ķēvpups— ķēvpupu suga ("Verpa bohemica").

Slaidais ķēvpups— ķēvpupu suga ("Verpa digitaliaeformis").

Avoti: LLVV, LE1

ķēvskrodelis   apv., hum.

1. Seglinieks.

Avoti: ViV

ķeza   -as, s.; sar.

1. Negadījums, nepatikšanas, arī nelaime; ķibele.

2. apv. Gruži, atkritumi, netīrumi.

Avoti: LLVV, ViV

ķezains   apv.

1. Netīrs, notašķīts.

Avoti: ME

ķezākls   apv.

1. Muļķis.

2. Neveiklis, lempis.

3. Netīrelis, smulis.

4. Tas, kas pavirši, neprasmīgi strādā.

5. Skandālists, ķildnieks.

6. Nejēga, nepraša.

Avoti: SiV

ķezāties   apv.

1. Piekasīties, ķildoties, censties visur izraisīt ķildas.

Avoti: ME

ķēzāties   apv.

1. Ķezāties.

Avoti: ME

ķezbēre   apv.

1. Ķirsis ("Cerasus").

Avoti: Aug2

ķezbere   -es, dsk. ģen. -ru, s.; apv.

1. Saldais ķirsis.

Avoti: LLVV

Ķezberi   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Kebzeri" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ķezberis   apv.

1. Ķirsis ("Cerasus").

Avoti: Aug2

Ķezberkalns   vietv.

1. Pilskalns Limbažos, netālu no Mazezera dienvidu krasta, līdz 10 m augsts paugurs, rietumu pusē grava, austrumu pusē mitra pļava, dienvidu pusē bijis norobežots ar valni un grāvi, plakums - 50 x 70 m, bijis apdzīvots 9-12 gs.

Avoti: LE1

ķeze   apv.

1. Izlietne, samazgu trauks.

2. Ķepīga, mīksta masa, arī nekvalitatīvs ēdiens.

Avoti: KnG

ķezeklīgs   apv.

1. Tāds, kas saistīts ar vielām, kas rada traipus (par darbu); netīrs.

Avoti: ViV

ķezeklis   apv.

1. Tas, kas ir sajaukts, samudžināts; mudžeklis.

2. Ķēpa, smulis, nemākulis.

Avoti: ViV, ME

ķezēklis   apv.

1. Kavēklis, šķērslis.

2. Gaisa grābslis, muļķis.

3. Ķēpa, smulis, nemākulis.

Avoti: ME

ķēzeklis   apv.

1. Muļķis.

2. Neveiklis, lempis.

3. Netīrelis, smulis.

4. Tas, kas pavirši, neprasmīgi strādā.

5. Skandālists, ķildnieks; cilvēks, kas rupji lamājas, ķengājas.

6. Nejēga, nepraša.

Avoti: SiV, ViV

ķezele   apv.

1. Netīrs trauks.

Avoti: ME

ķezeni   apv.

1. Vižņi, ledus gabali.

Avoti: ME

ķezēt   apv.

1. Lipt.

2. Neprasmīgi, lēni strādāt.

3. Aptašķīties, apsmulēties.

4. Pildīties ar vižņiem.

5. Saķepēt, salipt.

6. Strīdēties, bārties.

Avoti: ME

ķezēties   apv.

1. Bez uzaicinājuma ņemt dalību, jaukties (darīšanās, pasākumos).

2. Strīdēties.

3. Aptašķīties, apsmulēties.

4. Pildīties ar vižņiem.

Avoti: ViV, MiV, ME

ķēzgāties   apv.

1. Izlaidīgi un neglīti ēst.

Avoti: ME

ķezīgs   apv.

1. Strīdīgs, neapmierināts.

Avoti: MiV

ķezināties   apv.

1. Nemākulīgi strādāt un nespēt pabeigt darbu.

2. Iejaukties citu strīdā.

Avoti: ME

ķeziņa

1. Dem. --> ķeza.

Avoti: LV93

ķezis   apv.

1. Lempis, trašķis.

2. Gabals, pika.

3. Pliķis, pļauka.

4. Daudzzaru dakša graudu vētīšanai.

Avoti: ME

ķezis   apv.

1. Ķildīgs cilvēks.

Avoti: ME

ķezis   apv.

1. Tīruma gaurs ("Spergula arvensis").

Avoti: Aug2

ķēzis   apv.

1. Netīrelis, smulis, kaut kas nešķīsts.

Avoti: ME

ķēzīgs   apv.

1. Apmelojošs, aptraipošs.

Avoti: ME

ķēzīt   ķēzīju, ķēzī, ķēzī, arī ķēzu, ķēzi, ķēza, pag. ķēzīju; trans.; vienk.

1. Traipīt ar mēsliem, netīrumiem (parasti par dzīvniekiem).

// intrans.

2. Nemākulīgi, arī nelietderīgi izmantot, tērēt; arī ķēpāt (2).

3. Rupji lamāt, ķengāt; izsmiet, aprunāt.

4. apv. Izkārnīties.

Avoti: LLVV

ķēzīties   ķēzījos, ķēzījies, ķēzījas, arī ķēzos, ķēzies, ķēzās, pag. ķēzījos; refl.; vienk.

1. Rupji lamāties, ķengāties.

2. apv. Traipīties.

3. apv. Defecēt.

Avoti: LLVV, ViV

ķēzīts   apv.

1. Ķēvpupi.

Avoti: ME

ķezlis   apv.

1. Putrai līdzīga, ilgi vārīta zupa.

Avoti: ME

ķēzt   apv.

1. Izdalīt, sadalīt.

Avoti: ME

ķezulis   apv.

1. Mazs trauks, bļoda.

Avoti: ViV

ķēžains   apv.; hip.

1. Ar piemaisījumiem (par labības sugu).

Avoti: ME

ķēžaiņi   apv.

1. Smagi, divu dziju biezuma sieviešu lindraki.

Avoti: ME

Ķeži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Rankas pagastā.

Avoti: LC

ķēžot   apv.

1. Gulēt gultā ar augšup saslietām kājām.

Avoti: ME

ķēžu   jūrn.

1. Ķēžu kaste - speciāla kaste, kurā glabājas enkurķēde.

Avoti: JūVM

ķī   apv.

1. Zīlītes sauciens.

Avoti: ME

ķiba   apv.

1. Ķipis; koka trauks piena raudzēšanai; arī sviesta glabājamais trauks.

2. Ratu kulba, ratu kurvis.

3. No dēlīšiem vai lubām gatavots ragavu kurvis.

Avoti: ĒiV, TlV, AB2

ķībaras   apv.

1. Cībari.

Avoti: ME

Ķībarti   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Marijampoles apriņķī, Vilkavišķu rajona pašvaldībā, 5350 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1947. g.

Avoti: PuA, Wi

ķibas   apv.

1. Ragavu kulba.

Avoti: ME

ķibe   apv.

1. Kurzemē puslaivveidīga silīte no plāniem dēlīšiem, ko vieglākam vedamam uzsien uz ragavām.

Avoti: LE

ķibeklis   apv.

1. Kavēklis, kļūme, grūtības.

Avoti: ME

ķibeķeikas   žarg., iron.

1. Krūšturis.

Avoti: SLG

ķibele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; sar.

1. Negadījums, nepatikšanas, arī nelaime; ķeza.

Avoti: LLVV

ķibelēt   apv.

1. Aizskart (kādu); nedot miera (kādam); kavēt, traucēt; sagādāt, radīt nepatikšanas.

Avoti: KiV, ViV

ķibelēties   apv.

1. Rīkoties, darboties, veicot ko sarežģītu, saistītu ar grūtībām, neveiksmēm.

2. Sagādāt, radīt sev nepatikšanas.

Avoti: ĒiV, ViV

ķibelīgs   apv.

1. Tāds, kas saistīts ar sarežģījumiem, grūtībām, neveiksmēm.

Avoti: ĒiV

ķibelīte

1. Dem. --> ķibele.

Avoti: LV93

ķibelnieks   apv.

1. Ķildnieks, strīdnieks.

Avoti: ME

ķiberberis   apv.

1. Parastais ķirbis ("Cucurbita pepo").

Avoti: Aug2

ķiberīgs   žarg.

1. Sarežģīts (parasti par darbu).

Avoti: SLG

ķiberis   apv.

1. Kāds, kas niekojas vai blēņojas.

Avoti: ME

ķibica   apv.

1. Ragavu kulba.

Avoti: Sin

ķibicka

1. apv. Transportlīdzeklis (piemēram, ore, lieli divjūgu rati ar redelēm visapkārt, kariete).

2. Ragavu kurvis.

3. žarg. Kiosks.

Avoti: ĒiV, ViV, AB2, SLG

ķibināt   apv.

1. Raustīt, knibināt.

2. Lipināt.

3. Ar roku vai ar ķepu spēlēties, aptaustīt, kaitināt.

Avoti: LE

ķibināties   apv.

1. Turēties, pieķerties klāt.

2. Strādāt kādu sīku darbu ar pirkstiem, skrubināt.

Avoti: ME

ķibis   apv.

1. Darba rīks, ar ko izgatavo koka karotes.

Avoti: ME

ķibis   apv.

1. Lieli redeļu rati.

2. Ratu virsdaļas laukuma paplašināšanai un sīkāku mantu vešanai speciāli pierīkots kurvis.

Avoti: TlV

ķibitka   apv.

1. Transportlīdzeklis (piemēram, ore); kariete.

Avoti: ĒiV, ViV

Ķibji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aizputes novada Aizputes pagastā.

Avoti: LC

ķibla   apv.

1. Tvertne kompasam laivas pakaļgalā.

Avoti: ME

ķibt   apv.

1. Apķert, palikt karājoties.

Avoti: ME

ķībt   apv.

1. Aizķerties, pieķerties, pielipt.

Avoti: ME

ķibulis   apv.

1. Cibulītis.

Avoti: ME

ķibulītis   apv.

1. Cibulītis.

Avoti: ME

ķibuļi   apv.

1. Knaģi, ar ko stiprina veļu, sasprauž (piesprauž).

2. Iesācēju neveikli uzrakstīti burti.

Avoti: ME, VeAT

Ķīburi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Grobiņas novada Bārtas pagastā.

2. Ķīburu strauts - Bārtas labā krasta pieteka Grobiņas novada Bārtas pagastā un Nīcas novada Otaņķu pagastā, garums - 14 km.

Avoti: LC, LD

ķīburnieki

1. Grobiņas novada Bārtas pagasta apdzīvotās vietas "Ķīburi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķic   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai pielabinātu kaķi.

Avoti: KiV

ķic   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai padzītu kaķi, aitu, kazu.

Avoti: ME

ķīcieši

1. Neretas novada Mazzalves pagasta apdzīvotās vietas "Ķīkas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķicināt   apv.

1. Dzīt kaķi ārā no istabas.

Avoti: ME

ķicis   apv.

1. Kaķis.

Avoti: KiV

ķīckāt   apv.

1. Tīrīt (zarnas).

Avoti: ViV

ķīckāt   apv.

1. Izlaupīt, aplaupīt.

Avoti: ME

ķīckāties   apv.

1. Darboties ar (zarnu) tīrīšanu.

Avoti: ViV

ķickaziņas   apv.

1. Ķickaziņas sist - kāda spēle.

Avoti: ME

ķič   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai padzītu kaķi, aitu, kazu.

Avoti: ME

ķidas   -u, s.; tikai dsk.

1. Iekšējie orgāni un sīkās ķermeņa daļas (nelieliem dzīvniekiem, piemēram, zivīm, putniem).

Ķidu zupa— no mājputnu ķidām gatavota zupa.

2. apv. Kaut kas mazs, nederīgs.

Avoti: LLVV

ķidāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Atdalīt ķidas.

Avoti: LLVV

ķides   apv.

1. Ķidas.

Avoti: ME

ķidēt   apv.

1. Ķidāt.

Avoti: ME

ķidināt   apv.

1. Kutināt.

Avoti: ME

ķidiņas

1. Dem. --> ķidas.

Avoti: LV93

ķidiņi   apv.

1. Gliemju čaulas.

Avoti: KV

ķidīt   apv.

1. Ķidāt.

Avoti: ME

ķidulis   apv.

1. Senāku steļļu piederums, viens no diviem apmēram 17 cm gariem pirksta resnuma kociņiem, kas vidū apņemti ar auklu, karājas pie steļļu šķērskoka trizuļu vietā un pār tiem slīd nīšu auklas.

Avoti: AB2

ķiebla   apv.

1. Glīzdaina masa.

2. Cieta, izrakņāta zeme.

Avoti: ME, VeAT

ķiecis   apv.

1. Neizdevusies mīkla, "sakritusi maize".

Avoti: VV

ķiegalis   apv.

1. Ķieģelis.

Avoti: ĒiV

ķieģ.   saīs.

1. Ķieģeļu- (~ māja).

Avoti: i2

ķieģelieši

1. Kocēnu novada Kocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ķieģeļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķieģelis   -ļa, v.

1. Celtniecības materiāls - neliels, parasti taisnstūrains, veidojums, parasti no kādas minerālvielas, piemēram, no māla.

Apdedzināti ķieģeļi— būvmateriāls, kas parādījās apmēram 3000 gadus p. m. ē. Senajā Ēģiptē.

Ķieģeļu ceplis— ķieģeļceplis; ķieģeļnīca.

Ķieģeļu fabrika— ķieģeļfabrika.

// pārn. Priekšmets, kam ir ķieģeļa forma.

2. žarg. Bieza grāmata.

3. žarg. Ceļazīme "Iebraukt aizliegts".

4. žarg. Četrinieks (atzīme skolā).

Avoti: LLVV, MkV, SLG

ķieģelītis   -ša, dsk. ģen. -šu, v.

1. Dem. --> ķieģelis.

2. sar. Taisnstūra formā ceptas maizes klaips.

Avoti: MLVV

ķieģelnīca   apv.

1. Ķieģeļceplis.

Avoti: ME

ķieģelnīce   apv.

1. Ķieģeļceplis.

Avoti: ME

ķieģelnieks   apv.

1. Strādnieks, ķieģeļu licējs.

Avoti: LV93

ķieģeltiņš   apv.

1. Dem. --> ķieģelis.

Avoti: ME

ķieģeļceplenieki

1. Auces novada Lielauces pagasta apdzīvotās vietas "Ķieģeļceplis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķieģeļceplieši

1. Ogres novada Suntažu pagasta apdzīvotās vietas "Ķieģeļceplis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķieģeļceplis   -ļa, v.

1. Ķieģeļnīca; ķieģeļu apdedzināšanas krāsns; iekārta ķieģeļu ražošanai.

Avoti: LLVV

Ķieģeļceplis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Auces novada Lielauces pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Ķeguma novada Tomes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novada Suntažu pagastā.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Raunas novada Raunas pagastā.

Avoti: LC

ķieģeļfabrika   -as, s.

1. Fabrika, kur ražo ķieģeļus.

Avoti: LLVV

Ķieģeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kocēnu novada Kocēnu pagastā.

2. vēst. Ķieģeļu pagasts - pastāvēja bijušajā Valmieras apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Kocēnu pagastā, neliela daļa Stalbes un Vaidavas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Priekuļu novada Liepas pagastā.

Avoti: LC

ķieģeļkrāsa   -as, s.

1. Oranži sarkana krāsa.

Avoti: LLVV

Ķieģeļmuiža   vietv.

1. Kocēnu novada Kocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ķieģeļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ķieģeļnīca   -as, s.

1. Neliels ķieģeļrūpniecības uzņēmums.

Avoti: LLVV

ķieģeļrūpniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Rūpniecības nozare, kurā ražo ķieģeļus (arī citus izstrādājumus no māla).

Avoti: LLVV

ķieģeļsarkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Oranži sarkans.

Avoti: LLVV

ķieģeļsārts   -ais; s. -a, -ā;

1. Oranži sārts.

Avoti: LLVV

ķieka   apv.

1. Biezs (maizes) gabals.

Avoti: VV

ķiekans   apv.

1. Trausls, vārīgs.

Avoti: ME

ķiekstene   apv.

1. Sleja, plaisa kokā.

Avoti: ME

ķiekuris   apv.

1. Čiekurs.

Avoti: ME

ķieķene   apv.

1. Virēja.

Avoti: ME

ķieķis   apv.

1. Virtuve, ķēķis.

Avoti: ME

ķielis   apv.

1. Ķīlis (kuģim).

Avoti: ME

ķielis   apv.

1. Piere.

Avoti: ME

ķiemele   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķiemeles   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķiemels   apv.

1. Ķimenes.

Avoti: VV

ķienains   apv.

1. Sveķains.

Avoti: Sin

ķieņi   apv.

1. Sveķaina priedes malka.

Avoti: ME

ķiepstēt   apv.

1. Čiepstēt.

Avoti: ME

ķiept   apv.

1. Vārgt, nīkuļot, vilkt dzīvību.

2. Aptraipīt, apbružāt.

Avoti: ME

ķieriņš   apv.

1. Nevīžīgs švīts.

Avoti: ME

ķieriski   apv.

1. Šķībi, greizi.

2. Krusteniski.

3. Ar kreiso roku.

Avoti: ME

Ķierkuži   vietv.

1. Daugavpils novada Dubnas pagasta apdzīvotās vietas "Kjarkuži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ķiermeles   vietv.

1. Apdzīvota vieta (zemnieku sēta) Neretas novada Mazzalves pagastā, 19. gs. tautas celtniecības piemineklis, ēkas grupētas ap taisnstūrveida pagalmu.

Avoti: LE1

ķieviete   apv.

1. Ķīvīte.

Avoti: KiV

ķiez   apv.

1. Kas zin, varbūt.

Avoti: ME

ķieze   apv.

1. Ķeza.

Avoti: ME

ķiezēties   apv.

1. Ķezēties.

Avoti: ME

ķiezis   apv.

1. Ķildīgs cilvēks.

Avoti: ME

ķiezīties   apv.

1. Lamāties.

Avoti: ME

ķigāns   apv.

1. Čigāns.

Avoti: ME

ķigari   apv.

1. Ūdens dzīvnieciņi.

Avoti: KV

ķigulis   apv.

1. Gliemezis, tā čaula (mājiņa).

2. Kniebes veļas piespraušanai pie žāvējamās auklas.

3. Konuss.

4. Konusa veidā sakrauts labības stats.

Avoti: KV

ķigulītis   novec.

1. Abrkasis.

Avoti: KV

Ķiguļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Beverīnas novada Kauguru pagastā.

Avoti: LC

ķigums   apv.

1. Krāces, ķegums.

Avoti: ME

ķiguris   apv.

1. Gaiļa epitets.

Avoti: ME

ķiguris   apv.

1. Jebkurš sīks kukainis, kas traucē cilvēkam vai dzīvniekam pie ūdenskrātuvēm.

Avoti: ME

ķigurītis   apv.

1. Gaiļa epitets tautas dziesmās.

Avoti: KV

ķiguzis   apv.

1. Apļveidā ap pakausi satīta matu bize.

Avoti: ME

ķiģelis   apv.

1. Gliemezis ar savu mājiņu, čaulu.

Avoti: ME

ķiģelis   apv.; hip.

1. Baznīckalns.

Avoti: ME

ķihariks   žarg.

1. Skops cilvēks.

Avoti: KZ

ķihariks   žarg.

1. Skops cilvēks.

Avoti: KZ

ķika   apv.

1. Sieviešu cepure, aube.

Avoti: ME

ķīkājiņa   apv.; hip.

1. Ziņkārīga, mazvērtīga sieviete.

Avoti: ME

ķīkala   apv.

1. Ziņkārīga, mazvērtīga sieviete.

Avoti: ME

ķīkānieši

1. Neretas novada Mazzalves pagasta apdzīvotās vietas "Ķīkas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķikans   vietv.

1. Upe Dundagas un Ventspils novadā, garums - ~20 km, sākas purvainos mežos Dundagas pacēluma ziemeļrietumu malā, ietek Irbes šaurumā pie Sīkraga; Sīkragupīte; Ķikna.

Avoti: La1, LD

ķikāns   apv.

1. Ķikuts.

Avoti: ME

ķikaragos   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: ME

ķikarainis   apv.

1. Gaiļa epitets tautas dziesmās; ķigurītis.

Avoti: KV

ķikars   apv.

1. Mazs kumosiņš, drusciņa.

Avoti: TlV

ķīkas   apv.

1. Iekšas.

Avoti: KV

ķīkāt   apv.

1. Ķidāt.

Avoti: ViV

ķikata   apv.

1. Ķekatas 1(1).

Avoti: ME

ķikaza   apv.

1. Ķikuts.

Avoti: ME

Ķīkciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Rumbas pagastā.

Avoti: LC

ķīkieši

1. Neretas novada Mazzalves pagasta apdzīvotās vietas "Ķīkas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķikkaza   apv.

1. Ķikuts.

Avoti: ME

ķiklops   novec.

1. Ciklops.

Avoti: KV

Ķikna   vietv.

1. Ķikans - upe Dundagas un Ventspils novadā.

Avoti: La1, LD

ķikots   apv.

1. Ķikuts (1).

Avoti: ME

ķiksa   apv.

1. Matu mezgls (pakausī).

Avoti: KiV

ķikste   apv.

1. Mežābele, mežābols.

2. Kāda puķe uz lauka, kurai lapas čīkst, ja viņu burza ar pirkstiem.

Avoti: NeV

ķīkste   apv.

1. Mežābele ("Malus sylvestris"), arī tās auglis.

2. Kāda lauku puķe, kurai lapas čīkst, ja viņu burza ar pirkstiem.

Avoti: Aug2, KV, ME

ķikstēt   apv.

1. Priecāties, līksmoties.

2. Radīt stieptu, ilgu troksni (piemēram, par priekšmetiem, kuri beržas gar ko).

3. Paklusi raudāt.

Avoti: ME, KiV

ķīkstēt   apv.

1. Čīkstēt.

Avoti: ME

ķīkstēties   apv.

1. Spēkoties, cīkstēties, kauties.

Avoti: ME

ķīkt   apv.

1. Pīkstēt, dziedāt.

Avoti: ME

ķiku   apv.; izsauk.

1. Savienojumā ar "ķaku" apzīmē suņa rejas.

Avoti: ME

ķikucis   apv.

1. Piga; ķikuzis.

Avoti: TlV

ķikukaza   apv.

1. Ķikuts.

2. Mērkaziņa.

Avoti: ME, Sin

ķiku-kāzas   apv.

1. Kaktu laulība.

Avoti: ME, VeAT

ķikuragā   apv.

1. Uz muguras (nest bērnu).

Avoti: KnV

ķikurainis   apv.

1. Mazs, jauns dzīvs radījums; pavārds gailim; ķikuris.

Avoti: ME

ķikurains   apv.

1. Pilns odu kāpuriem, piem., ūdens.

Avoti: KV

ķikurājs   novec.

1. Pilns odu kāpuriem, piem., ūdens.

Avoti: KV

Ķikuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kuldīgas novada Turlavas pagastā.

3. Ķikuru ezers - atrodas Apriķu līdzenumā, Kuldīgas novada Turlavas pagastā, 38,7 m vjl., platība - 21,6 ha, gandrīz apaļa ezerdobe, diametrs - ~500 m, dziļums - 3,3 m, eitrofs, aizaugums - 10%.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ļaudonas pagastā.

Avoti: LC, LD, La1

ķikurigū   apv.

1. Onomatopoēze - gaiļa dziesma.

Avoti: LV93

ķikuris   apv.

1. Mazs, jauns dzīvs radījums; mīļvārdiņš mazam bērnam; pavārds gailim; ķikuris.

Avoti: ME

ķikuris   apv.

1. Mazs cinītis.

Avoti: ME, VeAT

ķīkuris   apv.

1. Tītars.

Avoti: ME

ķikurītis   apv.

1. Mazs, jauns dzīvs radījums.

Avoti: ME, VeAT

ķikurnieki

1. Kuldīgas novada Turlavas pagasta apdzīvotās vietas "Ķikuri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķikurots   apv.

1. Pilns odu kāpuriem, piem., ūdens.

Avoti: KV

ķikurs   apv.

1. Kukaiņu, sevišķi odu kāpurs.

2. Kausētu tauku paliekas.

Avoti: KV

ķikutiņš

1. Dem. --> ķikuts.

Avoti: LV93

ķikuts   -a, v.

1. Tārtiņveidīgo kārtas sloku dzimtas suga ("Gallinago media", senāk "Scolopax gallinago"), neliels rūsgandzeltens bridējputns ar garu, taisnu knābi un platu baltu joslu gar astes malām, Latvijā caurceļotājs un rets ligzdotājs, aizsargājams.

2. apv.; hip. Ķikurs.

Avoti: LLVV, LE1, VL42, ME

ķīkuts   apv.

1. Ķīvīte.

Avoti: ME

ķikuzis   apv.

1. Ķiguzis.

Avoti: ME

ķikuzis   apv.

1. Piga.

Avoti: TlV

ķīķactiņa   apv.

1. Tāds, kam ir laba redze.

Avoti: ME

ķīķāt   apv.

1. Ķīķēt - ķidāt, tīrīt zivju iekšas.

Avoti: VV

Ķiķaukas   vietv.

1. Daugavas Ķiķaukas - apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Vīpes pagastā.

Avoti: LC

ķīķeklis   apv.

1. Tālskatis.

Avoti: ME

ķīķere   apv.

1. Tālskatis.

Avoti: ME

ķiķerēs   apv.

1. Kukaragās.

Avoti: ME

ķīķerēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; sar.

1. Vērot, skatīties, arī censties ko saskatīt (parasti slepus).

// apv. Uzmanīgi skatīties.

2. apv. Skatīties ar tālskati.

Avoti: LLVV, ME

ķīķerēties   apv.

1. Slepeni vai no attāluma noskatīties.

Avoti: ME

ķīķerglāze   apv.

1. Tālskatis.

Avoti: ViV

ķiķeris   apv.

1. Gailis.

Avoti: ViV

ķīķeris   -ra, v.; sar.

1. Tālskatis.

2. Skatītājs.

Avoti: LLVV, ME

Ķīķerkalns   vietv.

1. Osveidīgs valnis ar paugurotu virsu Baldones-Vecumnieku paugurlīdzenumā, Vecumnieku novada Vecumnieku pagastā, 2 km uz rietumiem no Vecumniekiem, garums - 1,5 km, platums - 50-200 m, relatīvais augstums - līdz 15 m.

Avoti: LD

ķīķernieks   apv.

1. Kāds, kas skatās ar tālskati.

Avoti: ME

ķiķēt   apv.

1. Skatīties.

Avoti: ME

ķīķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ķidāt (zivis).

Avoti: LLVV

ķīķēt   sar.

1. Skatīties.

Avoti: SLG

ķīķēt   apv.

1. Smēķēt.

Avoti: ME

ķīķēties   apv.

1. Apskatīt, lūkoties.

Avoti: ME

ķīķēties   apv.

1. Nodarboties ar ķidāšanu.

Avoti: ME

ķiķināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.; sar.

1. Smieties īsiem, paklusiem smiekliem.

Avoti: LLVV

ķiķināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; sar.

1. Jokojoties smieties īsiem, paklusiem smiekliem.

2. Ķircināties, arī lakstoties.

Avoti: LLVV

ķiķis   apv.

1. Tabakas zelētājs.

2. Naudasmaks, daudz naudas.

Avoti: ME

ķīķis   -ķa, v.

1. Piekūnveidīgo kārtas vanagu dzimtas suga ("Pernis apivorus"), pelēcīgi brūns gājputns, masa - 0,7-0,8 kg., ēd gk. lapseņu kāpurus un kūniņas, arī abiniekus un rāpuļus, Latvijā aizsargājams; lapseņu klijāns.

Avoti: EV, LE1

ķīķis   apv.

1. Tālskatis, ķīķeris.

Avoti: ME

ķīķīzeris   apv.

1. Tālskatis.

Avoti: ViV

ķila   apv.

1. Trūkums pavēderē.

2. Vistas kuņģis.

Avoti: KV

Ķila   vietv.

1. Alojas novada Staiceles pagasta apdzīvotās vietas "Ķilas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ķīla   -as, s.

1. Īpašums, atsevišķa lieta, nauda u. tml., ar ko nodrošina saistību izpildi; nodrošinājums, ko dod šāds īpašums, atsevišķa lieta, nauda u. tml.

Ķīlas devējs— fiziska persona, kas ieķīlā savu īpašumu, atsevišķu lietu, naudu u. tml.; ieķīlātājs.

Ķīlas turētājs— fiziska vai juridiska persona, kas saņem ieķīlāto īpašumu, atsevišķu lietu, naudu u. tml.

Ķīlas zīme— apliecība par ieķīlāto īpašumu, atsevišķu lietu, naudu u. tml.

Atdot ķīlā (arī par ķīlu)— ieķīlāt.

2. Priekšmets, ko dod spēles dalībnieks, kurš nav izpildījis uzdevumu, un ko var saņemt atpakaļ pēc noteiktu darbību veikšanas.

3. parasti vsk. Nodrošinājums, garantija (norisei, stāvoklim).

Avoti: LLVV

ķīla   apv.

1. Spalvas stobrs; kurpnieka nagliņa.

Avoti: ME

ķiladāt   apv.

1. Pļāpāt, trokšņot.

Avoti: ME

ķilakala   apv.

1. Pļāpas, ķilda, troksnis.

Avoti: ME

ķīlaniski   apv.

1. Ķīļa veidā.

Avoti: ViV

ķilāputra   apv.

1. No maizes mīklas vārīta biezputra.

Avoti: ZrvI

ķilas   apv.

1. Smalki, ūdens dzīti ledus gabali ūdenim sasalstot, vižņi.

Avoti: KV, ME

ķilas   apv.

1. Bumbuļi pie kāpostu saknēm, rodas kāpostu slimības dēļ.

Avoti: KV, ME

Ķilas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alojas novada Staiceles pagastā.

Avoti: LC

ķīlas   apv.; hip.

1. Vižņi, ledus gabali.

Avoti: ME

ķīlāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; reti.

1. Ņemt (ko) par ķīlu.

2. apv. Likt maksāt sodu.

Avoti: LLVV, KnV

ķilata   apv.

1. Brētliņa ("Spratus spratus", senāk "Clupea sprattus"); konservēta brētliņa.

Avoti: VV, ME

ķilate   apv.

1. Ķilata, brētliņa.

Avoti: ME

ķīlāties   apv.

1. Savstarpēji apķīlāt vienam otra īpašumu.

Avoti: ĒiV

ķilavas   -u, vsk. ķilava, -as, s.

1. Konservi - brētliņas garšvielu sālījumā.

2. vsk., apv. Ar mežu apaugusi sala purvā.

Avoti: LLVV, KV

ķilavbundža   -as, s.; sar.

1. Ķilavu kārba.

Avoti: LLVV

ķilaviņa

1. Dem. --> ķilava.

Avoti: LV93

ķilavmaize

1. Sviestmaize ar ķilavām.

ķilbāt   apv.

1. Ķildoties.

2. Apturēt.

Avoti: ME

ķilbāties   apv.

1. Ķildoties.

Avoti: ME

ķilda   -as, s.

1. Cilvēku sadursme (pretēju uzskatu, interešu, tieksmju dēj), kas izpaužas satrauktā, asā sarunā; strīds.

Celt ķildu— sākt ķildu.

// parasti dsk. Nesaskaņas.

Avoti: LLVV

ķildāt   apv.

1. Ķildoties.

Avoti: ME

ķildāties   apv.

1. Ķildoties.

Avoti: ME

ķilde   apv.

1. Kaijveidīgo apakškārtas putns ar dzeltenpelēku knābi un zaļganpelēkām kājām; kajaks 1.

Avoti: KV

ķildenieks   apv.

1. Ķildnieks.

Avoti: ME

ķildība   s.

1. Vispārināta īpašība --> ķildīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ķildīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas bieži ķildojas; strīdīgs; nesaticīgs.

// pārn. Kauslīgs, agresīvs (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

ķildīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ķildīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; strīdīgums; nesaticīgums.

Avoti: LLVV

ķildināt   apv.

1. Ar grūtībām virzīties uz priekšu.

Avoti: ME

ķildiņa

1. Dem. --> ķilda.

Avoti: LV93

ķildiņas   apv.

1. Kartupeļiem (bumbuļiem) pumpuri (acis).

2. Iekšas.

Avoti: KV

ķildnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas bieži ķildojas.

// pārn. Kauslīgs, agresīvs dzīvnieks.

Avoti: LLVV

ķildot   apv.

1. Ķildoties.

Avoti: ME

ķildoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Paust pretējus uzskatus, intereses, tieksmes satrauktā, asā sarunā; strīdēties.

// pārn. Būt agresīvam, kauties (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

ķildus   apv.

1. Ķilda.

Avoti: ME

ķile   apv.

1. No maizes mīklas vārīta biezputra.

Avoti: ZrvI

ķīle   apv.

1. Spalvas stobrs; kurpnieka nagliņa.

Avoti: ME

Ķīle   vietv.

1. Pilsēta Vācijas ziemeļos ("Kiel"), Šlēsvigas-Holšteinas federālas zemes administratīvais centrs, atrodas Baltijas jūras piekrastē, 241500 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Ķīles kanāls - šķērso Jitlandes pussalas šaurumu dienvidu daļā, Vācijas ziemeļos, garums - 99 km, platums - 102 m, dziļums - 11,3 m.

3. Ķīles līcis - atrodas Baltijas jūras dienvidrietumu daļā (vācu val. "Kieler Bucht"), Jitlandes pussalas piekrastē, Vācijā, dziļums - 10-20 m.

Avoti: LģE, LpA, PZT, Wi

ķīlējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> ķīlēt.

2. Priekšmets, ar ko ķīlē.

Avoti: LLVV

ķilenieki

1. Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta apdzīvotās vietas "Ķiļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķīlenieks   apv.

1. Bikšu ķīlis.

Avoti: ME

ķilens   apv.

1. Melnspārnu kaija ("Larus marinus", senāk "Larus maximus").

Avoti: ME

ķilēns   apv.

1. Kaiju suga, lielā reņģu kaija.

Avoti: KV

ķīlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Nostiprināt, saspriegt ar ķīli 1(2).

2. žarg. Remontēt (parasti automašīnu).

Avoti: LLVV, Žrg, JV

ķīlgalvji

1. Skrejvaboļu dzimtas ģints, Latvijā konstatētas 8 sugas, 4,3-6 mm garas vaboles ar lielu galvu, lielām, uz sāniem izbīdītām acīm un vairākiem spēcīgiem, gareniskiem ķīļiem uz pieres.

Avoti: LD

ķilieši

1. Balvu novada Lazdulejas pagasta apdzīvotās vietas "Ķiļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķilināt   apv.

1. Dziedāt, pogāt (par lakstīgalu).

Avoti: ME

ķīliņa

1. Dem. --> ķīla.

Avoti: LV93

ķilis   apv.

1. Kuilis.

Avoti: KiV

ķilis   apv.

1. Ķilata, brētliņa.

Avoti: ME

ķilis   apv.

1. Putna guza.

Avoti: ME

ķīlis   -ļa, v.

1. Plakans, garens, vienā galā sašaurināts darbarīks, piemēram, koka gabalu, akmeņu pāršķelšanai.

Vienpusējs ķīlis— ķīlis, kam viena mala ir slīpa.

Divpusējs ķīlis— ķīlis, kam abas pretējās malas ir slīpas.

2. Priekšmets plāksnes veidā (parasti ar sašaurinātu galu) (kā) nostiprināšanai, saspriegšanai.

// tehn. Mašīnelements detaļu, elementu nekustīgai savienošanai.

3. Priekšmets, kam (parasti) ir šaurleņķa trīsstūra veids.

Avoti: LLVV

ķīlis   -ļa, v.

1. jūrn. Centrālā gareniskā planka vai centrālā gareniskā metāla daļa (kuģa, laivas) korpusa pamatnes apakšpusē.

Nolaižams ķīlis— ķeta ķīlim vēl pa vidu ejošs dzelzs skārda šverts.

Pārvietojamais ķīlis— ķīlis, ko brauciena laikā var nedaudz pabīdīt uz priekšu un atpakaļ.

Pastāvīgais ķīlis— ķīlis, kas nav ne paceļams, ne noņemams.

2. av. Nekustīga vertikāla virsma (ar tai piestiprinātu stūri) lidaparāta noturēšanai horizontālā plaknē.

Avoti: LLVV

ķīlis   apv.

1. Ķīla 1(1).

Avoti: ME

ķīlis   apv.; hip.

1. Slikts.

Ķīļa ceļš— slikts ceļš.

Ķīļa laiks— laiks, kad upe pārplūst; slikts laiks.

Avoti: ME

ķīliski   apv.

1. Ķīļa veidā.

Avoti: ViV

ķīlītis

1. Dem. --> ķīlis.

Avoti: LV93

ķilka   apv.

1. Ķilata, brētliņa.

Avoti: ViV, ME

ķilka   apv.; izsauk.

1. Savienojumā "ķilka ķilks" lieto raksturojot zaķa lēcienus.

Avoti: ME

ķilkala   apv.

1. Pļāpas, ķilda, troksnis.

Avoti: ME

ķilkām   apv.; izsauk.

1. Lieto raksturojot zaķa lēcienus.

Avoti: ME

ķilkāns   apv.

1. Cilvēks ar garām kājām.

Avoti: MiV

ķilkāns   apv.

1. Plikstilbis.

Avoti: ME

ķilkas   apv.

1. Kauls.

2. Zaķa lēcieni.

Avoti: ME

ķilkas   apv.

1. dsk. Ķilka.

2. Locekļi (rokas, kājas).

Avoti: MiV

Ķilkas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vecpiebalgas novada Kaives pagastā.

Avoti: LC

ķilkāt   apv.

1. Kā zaķim lēkt, skriet.

2. Iet lieliem soļiem vai skriet.

Avoti: MiV

ķilkot   apv.

1. Kā zaķim lēkt, skriet.

2. Iet lieliem soļiem vai skriet.

Avoti: MiV

ķilkt   apv.

1. Pēdas dzenot skaļi riet.

Avoti: ME

ķilku   apv.; izsauk.

1. Lieto raksturojot zaķa lēcienu.

Avoti: ME

ķillis   apv.

1. Šķilvis; putna guza.

Avoti: LE, ViV

ķīlnieks   -a, v.

1. Cilvēks, ko piespiedu kārtā aiztur, lai nodrošinātu izvirzīto nosacījumu, prasību izpildi.

2. Rotaļas dalībnieks, no kura paņemta ķīla.

Avoti: LLVV

ķīlnieks   apv.

1. Bikšu ķīlis (šaurs ielaidums).

Avoti: ME

ķilo-   novec.

1. Kilo-.

Avoti: KV

ķilograms   novec.

1. Kilograms.

Avoti: LME

ķilometrs   novec.

1. Kilometrs.

Avoti: LME

ķilosi   novec.

1. Ķilavas.

Avoti: KV

ķilovats   novec.

1. Kilovats.

Avoti: LME

ķilowatts   novec.

1. Kilovats.

Avoti: LME

Ķilpani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LC

ķilpa   apv.

1. Cilpa.

2. Dradži.

Avoti: ME

ķilpe   apv.

1. Bluķis uz ragavām, kas tiek izmantots, lai vilktu baļķus.

2. Knipelis knipelēšanai.

3. Vijoles steķītis.

4. Cilpā sasieta lente, nešanas lenta, kurā ir iestrādāta pavadtrosīte, lai tā nenokarājas pārāk zemu.

5. Ierīce desu gatavošanai.

Avoti: ME, VeAT

ķilpināt   apv.

1. Skriet.

Avoti: ME

ķilpiņš   apv.

1. Ierīce desu gatavošanai.

Avoti: ME

ķilpis   apv.

1. Ragavu kūlenis.

2. Detaļa, kas notur vajadzīgā augstumā vijoles stīgas, steķītis.

3. Ierīce desu gatavošanai.

Avoti: ViV, ME

ķilputra   apv.

1. No maizes mīklas vārīta biezputra.

Avoti: ZrvI

ķīlr.   saīs., nevēl.

1. Ķīļraksts.

Avoti: SV05, SV08

ķiltans   apv.

1. Vājš, novārdzis.

Avoti: ME

ķilts   apv.

1. Švaks, izdilis.

Kā ķilts— saka par novājējušu cilvēku vai dzīvnieku.

Avoti: ĒiV

ķilu   apv.; izsauk.

1. Savienojumos "ķilu ķalu" un "ķilu ķelu" lieto suņu reju aprakstīšanai.

Avoti: ME

Ķilupe   vietv.

1. Daugavas labā krasta pieteka Ķeguma un Ogres novadā, garums - 17 km, kritums - 31,3 m, ieteka 4 km lejpus Ķeguma HES; Ciemupe.

Avoti: LD

ķilvēķelis   apv.

1. Dem. --> cilvēks, nicinošā nozīmē.

Avoti: ME

ķilvis   apv.

1. Putna guza; ķillis.

Avoti: ViV

ķīlzīme   novec.

1. Vērtspapīrs, ko uz likuma pamata izlaida Hipotēku banka un Zemes banka, izsniedzot ilgtermiņa aizdevumus.

Avoti: LLx

ķīļbārda   -as, s.

1. Neliela ķīļveida zoda bārda; ķīļbārdiņa.

Avoti: LLVV

ķīļbārdiņa   -as, s.

1. Neliela ķīļveida zoda bārda; ķīļbārda.

Avoti: LLVV

ķīļbloks   jūrn.

1. Pēc peldlīdzekļa zemūdens daļas profila izzāģēti divi koka paliktņi, uz kuriem novieto švertlaivas.

Avoti: JūVM

ķīļbulta   jūrn.

1. Metāla bulta, kas saista balastķīli pie peldlīdzekļa korpusa ķīļplankas.

Avoti: JūVM

ķiļeks   apv.

1. Jauns kuilis.

Avoti: KiV

ķīļgalvis   biol.

1. dsk. Vaboļu kārtas skrejvaboļu dzimtas ģints ("Notiophilus"), Latvijā konstatētas 8 s.

Avoti: LD

ķīļjahta   -as, s.

1. Jahta ar smagu, dziļi iegrimstošu ķīli.

Avoti: LLVV

ķīļklampa   jūrn.

1. Ierīce, kas automātiski iespīlē (ieķīlē) šoti.

Avoti: JūVM

ķiļķenēt   apv.

1. Ķildināt - ar grūtībām virzīties uz priekšu.

Avoti: ME

ķiļķeni

1. Klimpas.

Avoti: Sin

ķiļķens   -a, v.; apv.

1. Klimpa.

Avoti: LLVV

ķiļķēns   -a, v.; apv.

1. Klimpa.

Avoti: LLVV

ķīļlaiva   jūrn.

1. Neliela buru laiva ar pastāvīgu balastķīli, tai nav kajītes, taču klājs ir daļēji slēgts.

2. novec. Laiva ar horizontāli gulošu ķīli, kura abos galos ir pagarinājumi uz augšu, kas sniedzas nedaudz virs laivas gala.

Avoti: JūVM, AB2

ķīļlape   biol.

1. Aknu sūnu klases jungermanniju apakšklases jungermanniju dzimtas ģints ("Sphenolobus"), Latvijā konstatētas 2 sugas.

Hellera ķīļlape— ķīļlapju suga ("Sphenolobus helleranus").

Mazā ķīļlape— ķīļlapju suga ("Sphenolobus minutus").

Avoti: LD

ķīļlapji

1. Izmiruši kosveidīgo klases nelieli purvu un purvainu mežu augi devona beigās un triasa sākumā ar gareniski ribainu, posmainu stumbru, kura mezglos veselas vai dihotomiski šķeltas ķīļveida lapas.

Avoti: LPE

ķīļlapjveidīgie

1. Kosveidīgo klase paparžaugu nodalījumā, lakstaugi un kokveida augi ar stumbra dalījumu mezglos un posmos, kokveida formas izmirušas triasa sākumā, saglabājusies tikai kosa.

ķīļlīnija   -as, s.; jūrn.

1. Līnija, ko veido kuģi, kas brauc cits aiz cita.

Avoti: LLVV

ķīļplanka   jūrn.

1. Galvenā (vidējā) korpusu saturošā planka jahtas (laivas) garenvirzienā, pie tās stiprina vadņus, pildklučus (t. s. nedzīvo koku), kā arī ķīļa metāla daļu (balastķīli).

Avoti: JūVM

ķīļr.   saīs.

1. Ķīļraksts.

Avoti: SV19

ķīļraksts   -a, v.

1. Seno austrumu tautu raksts (izveidots ap 4. gadu tūkstoti pirms mūsu ēras) - ķīļveida zīmju sistēma, ar kurām apzīmē vārdus vai zilbes.

Avoti: LLVV

ķīļrāmis

1. Koka rāmis, uz kura tiek nostiepts apgleznojamais audekls; palogs.

Avoti: LEV

ķīļsavienojums   -a, v.; tehn.

1. Savienojums ar ķīli.

Avoti: LLVV

ķīļsiksna   -as, s.; tehn.

1. Dzensiksna ar ķīļveida šķērsgriezumu.

Avoti: LLVV

ķīļstīpa   jūrn.

1. Šaura, pusapaļa metāla stīpa, kas no klājmalas priekšvadnim pa vidu iet zem laivas dibena līdz pat ķīlim (švertam).

Avoti: JūVM

ķīļšotklampa   jūrn.

1. Ierīce, kas automātiski iespīlē (ieķīlē) šoti.

Avoti: JūVM

ķīļšvērtjahta   jūrn.

1. Jahta ar šauru un garu metāla ķīli (balastķīli), kuram vidū iebūvēts arī šverts.

Avoti: JūVM

ķīļšverts   jūrn.

1. Ķeta ķīlim vēl pa vidu ejošs dzelzs skārda šverts.

Avoti: JūVM

ķīļūdens   -ūdens, v.; parasti vsk.; jūrn.

1. Ūdens straume (braucoša kuģa, laivas pakaļgalā), ko rada (kuģa, laivas) ķīlis.

Iet ķīļūdenī— sekot aiz priekšā ejošā peldlīdzekļa.

Avoti: LLVV, JūVM

ķīļvaters   jūrn.; sar.

1. Ķīļūdens.

Avoti: JūV

ķīļveida   ģen. nelok.

1. Tāds, kam ir ķīļa veids, forma.

Avoti: LLVV

ķīļveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ķīļveida.

Avoti: LLVV

ķīļzobjveidīgie

1. Mugurkaulnieku tipa rāpuļu klases kārta ("Rhynchocephalia"), cēlušies agrajā triasā no perma rāpuļiem, mūsdienās tikai 1 suga - hatērija.

Avoti: LPE

ķīm.   saīs.

1. Ķīmija; ķīmiķis (kopā ar uzvārdu); ķīmisks.

Avoti: i1

Ķimale   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kuldīgas novada Padures pagastā.

Avoti: LC

ķimālnieki

1. Kuldīgas novada Padures pagasta apdzīvotās vietas "Ķimāle" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķimane   apv., hip.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķimans   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķimbalas   apv.

1. Ēdiens, tas pats kas dradži.

Avoti: VV

ķimbri   novec.

1. Kimbri.

Avoti: KV

ķimbulis   apv.

1. Vistas kājas stilbiņš.

Avoti: VV

ķimdelis   apv.

1. Cimdelis.

Avoti: ME

ķimelenes   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķimele   apv.

1. Parastā ķimene ("Catum carvi").

2. Ķimeņu degvīns.

Avoti: ME

ķimeles   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķimelis   -ļa, v.

1. Liķieris, ko gatavo ar lielu ķimeņu piedevu.

2. apv. Raibs vai iesirms zirgs.

Avoti: LLVV, ViV

ķimeļains   apv.

1. Raibs, iesirms (par zirgu).

Avoti: ViV

ķimenāji   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķimenājs   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķimene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Čemurziežu dzimtas ģints ("Carum"), divgadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi ar baltiem vai rožainiem ziediem saliktos čemuros un aromātiskiem augļiem, ~30 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastā ķimene— ķimeņu suga ("Carum carvi").

Pļavas ķimene— parastā ķimene.

2. Šo augu sēklas, augļi.

Ķimeņu siers— jāņusiers, biezpiena siers ar lielu ķimeņu piedevu.

Avoti: LLVV, LE1, LD

ķimene   apv.

1. arī dsk. Iegriezums, rieva (koka traukiem) dibena ielikšanai.

Avoti: ME

ķīmene   apv.

1. Maizes klaipa gals.

Avoti: ME

ķīmene   žarg.

1. Ķīmija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

ķimenes   jūrn. sl.

1. Vieta, kur peldlīdzekļa sāni (borti) pāriet dibendaļā.

Avoti: JūVM

ķīmenes   apv.

1. Iegriezumi, rievas (koka traukiem) dibena ielikšanai.

Avoti: ME

ķimeni   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķīmeni   apv.

1. Iegriezumi, rievas (koka traukiem) dibena ielikšanai.

Avoti: ME

ķimenis   apv.

1. Iegriezums, rieva (koka traukiem) dibena ielikšanai.

Avoti: ME

ķimenīte   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķimenītes   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķimens   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķimensieriņš   apv.

1. Jāņusiers, biezpiena siers ar lielu ķimeņu piedevu.

Avoti: BB

ķimeņgrauzis   apv.

1. Instruments, ar ko izgriež rievas koka trauka dibena ielikšanai.

Avoti: ME

ķimeņgriezis   apv.

1. Rīks gropju, ķimeņu jeb donu iegriešanai koka trauka iekšpusē, lai tam varētu iestiprināt dibendaļu.

Avoti: TlV

ķimeņi   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķimeņi   apv.

1. Iegriezumi, rievas (koka traukiem) dibena ielikšanai.

Avoti: ME

ķimeņjosla   jūrn.

1. Peldlīdzekļa ārējās apšuves josla ķimeņu rajonā.

Avoti: JūVM

ķimeļlaide   jūrn.

1. Peldlīdzekļa ārējās apšuves laide (dēlis, planka) ķimeņjoslā.

Avoti: JūVM

ķimeņmaizīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Neliela apaļa smalkmaizīte, kas pārkaisīta ar ķimenēm.

Avoti: LLVV

ķimeņots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir samērā liela ķimeņu piedeva.

Avoti: LLVV

ķimeņsāls   apv.

1. Ar ķimenēm sajaukts sasmalcināts sāls.

Avoti: ViV

ķimeņsieriņš   apv.

1. Jāņusiers, biezpiena siers ar lielu ķimeņu piedevu.

Avoti: BB

ķimeņsiers   apv.

1. Jāņusiers, biezpiena siers ar lielu ķimeņu piedevu.

Avoti: BB

ķimeņsīļi   apv.

1. Čemurziežu dzimtas sīļu ģints augs, bieži sastopams krūmājos, pļavās, 30-100 cm garumā, baltiem vai iesārtiem ziediem.

Avoti: LME

ķimeņstringers   jūrn.

1. Garensija peldlīdzekļa iekšpusē ķimeņu rajonā.

Avoti: JūVM

ķimere   sar.

1. Sarežģīts darbs.

Avoti: SLG

ķimerēšanās   barb.

1. Darbs.

Avoti: Sin

ķimerēt   žarg.

1. Remontēt; izgatavot.

2. Apvainot; pratināt; aizturēt.

Avoti: SLG

ķimerēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Darboties, rīkoties (parasti ar ko sīku, sarežģītu).

// apv. Krāmēties.

Avoti: LLVV, MalV

ķimerieši   novec.

1. Kimmerieši.

Avoti: KV

ķimerīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds, kas saistīts ar ko sīku, sarežģītu (parasti par darbu).

Avoti: LLVV

ķīmigrāfija   poligr., novec.

1. Iespiedplākšņu pagatavošanas veids, kur zīmējumu fotogrāfiski vai ar pārvedumu pārved uz metāla plāksnes un, ar skābēm kodinot, pārveido klišejā (svītru kodinājumā, autotipijā) iespiešanai izcilspiedumā vai iespiedumplāksnē (kodinājumā) iespiešanai dobspiedumā.

Avoti: GV

ķīmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, kas pētī vielu sastāvu, īpašības un to savstarpējās pārvērtības, kā arī rada jaunas vielas.

Neorganiskā ķīmija— ķīmijas nozare, kas pētī neorganisko vielu īpašības un pārvērtības.

Organiskā ķīmija— ķīmijas nozare, kas pētī organisko vielu īpašības un pārvērtības.

Fizikālā ķīmija— ķīmijas nozare, kas cieši saistīta ar fiziku un pētī, piemēram, vielu uzbūvi, termodinamiskās īpašības, elektroķīmiskos procesus.

Koksnes ķīmija— ķīmijas nozare, kas pētī koksnes un tās komponentu īpašības, koksnes ķīmisko pārstrādi.

2. parasti savienojumā ar lietv. ģen. Šīs zinātnes likumu, sasniegumu praktisks izmantojums (parasti kādā nozarē).

3. sar. Mākslīgi radīts, sintezēts, pretstatā dabiskajām vielām (īpaši par pārtikas produktiem un to piedevām, kosmētikas līdzekļiem, lakām, līmēm u. c.).

4. sar. Saprašanās; jūtu saskaņa.

Avoti: LLVV, SLG

ķīmijiedarbība   -as, s.; parasti vsk.

1. Infekcijas slimību ārstēšana ar ķīmiskām vielām, kas specifiski iedarbojas uz slimību izraisītājiem; ļaundabīgo audzēju ārstēšana ar ķīmiskām vielām.

Avoti: LLVV

ķīmijprofilakse   med.

1. Iespējamās saslimšanas novēršana ar ķīmiskiem līdzekļiem.

Avoti: MSV

ķīmijradioterapija   med.

1. Kombinēta ārstniecības metode, kas apvieno radioterapiju un ķīmijterapiju; izmanto, lai samazinātu ķirurģiskās iejaukšanās nepieciešamību.

Avoti: MSV

ķimijreflekss   med.

1. Reflekss, ko izraisa ķīmisks kairinājums.

Avoti: MSV

ķīmijrezistence   med.

1. Specifiska rezistence, ko šūnas ieguvušas pret ķīmiska reaģenta iedarbību.

Avoti: MSV

ķīmijterapeitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ķīmijterapiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

ķīmijterapeits   -a, v.

1. Ķīmijterapijas speciālists.

Avoti: LLVV

ķīmijterapija   med.

1. Infekcijas slimību ārstēšana ar ķīmiskām vielām, kas specifiski iedarbojas uz slimības ierosinātājiem.

2. Ļaundabīgo audzēju ārstēšana ar ķīmiskām vielām.

Avoti: MSV

ķimikālijas   -u, vsk. ķimikālija, -as, s.

1. Ķīmiskie reaģenti un preparāti.

Avoti: LLVV

ķimikāti   -u, vsk. ķimikāts, -a, v.

1. Ķimikālijas.

Avoti: LLVV

ķīmiķis   -ķa, v.

1. Ķīmijas (1) speciālists.

Avoti: LLVV

ķimine   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķimines   apv.

1. Iegriezumi, rievas (koka traukiem) dibena ielikšanai.

Avoti: ME

ķimini   apv.

1. Ķimenes ("Carum").

2. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Sīki kā ķimini— saka par sīkiem, maziem labības graudiem.

Avoti: KnG, KnV

ķimini   apv.

1. Iegriezumi, rievas (koka traukiem) dibena ielikšanai.

Avoti: ME

ķimini   apv.

1. Sūnas.

Avoti: ME

ķiminkūka   apv.

1. Ķimeņmaizīte.

Avoti: ĒiV

ķiminmaizīte   apv.

1. Ķimeņmaizīte.

Avoti: ĒiV

ķimins   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

2. Šī auga sēklas.

3. Ķimelis.

Avoti: ĒiV, VV

ķiminsāls   apv.

1. Ar ķimenēm sajaukta sāls.

Avoti: KnV

ķiminveidīgs   apv.

1. Ķimenei līdzīgs.

Avoti: ĒiV

ķimiņgriezis   apv.

1. Galdnieka darbarīks, ar kuru izgriež traukam ķimiņus.

Avoti: KiV

ķimiņi   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

2. Ķimenes (sēklas).

Avoti: KiV

ķimiņi   apv.

1. Galdiņu trauka grope, kurā iespīlē atbilstoši šķērsgriezumam izveidotus gala dēlīšus.

Avoti: KiV

ķimioautotrofs   med.

1. Mikroorganisms, kas sintezē savas šūnas sastāvdaļas no oglekļa dioksīda ar enerģiju, ko dod neorganiskas reakcijas.

Avoti: TM

ķimiobiotisks   med.

1. Ķimioterapeitiska līdzekļa kombinācija antibiotisku vielu, piem., sulfonamīda kombinācija ar penicilīnu.

Avoti: TM

ķimiofarmakodinamisks   med.

1. Attiecīgs uz ķīmisko sastāvu un bioloģisko vai farmakoloģisko aktivitāti.

Avoti: TM

ķimioģenēze   med.

1. Olas drostalošanās stimulācija ar ķīmisku aģentu.

Avoti: TM

ķimiokinēze   med.

1. Organisma pastiprināta aktivitāte, ko ierosina ar ķīmisku vielu.

Avoti: TM

ķimiokoagulācija   med.

1. Pārmērīgu granulācijas audu iznīcināšana ar ķīmiskiem līdzekļiem.

Avoti: TM

ķimiolīze   med.

1. Organiskas vielas noārdīšana ķīmiskas reakcijas procesā (ne baktēriju ietekmē).

Avoti: TM

ķimioluminiscence   med.

1. Luminiscence ķīmiska procesa rezultātā neatkarīgi no augstas temperatūras.

Avoti: TM

ķimiomorfoze   med.

1. Ārējā izskata maiņa ķīmiska procesa rezultātā.

Avoti: TM

ķimioprofilakse   med.

1. Saslimšanas novēršana ar ķīmiskiem līdzekļiem.

Avoti: TM

ķimioreceptors   med.

1. Nervu receptors, kas reaģē uz ķīmiskiem kairinājumiem (piem., garšas, ožas).

2. Atomu grupa šūnas citoplazmā, kas ķīmiski saista specifiski noteiktas vielas.

Avoti: TM

ķimioreflekss   med.

1. Reflekss, ko izraisa ķīmisks kairinājums.

Avoti: TM

ķimiorezistence   med.

1. Specifiska rezistence, ko šūnas ieguvušas pret ķīmiska aģenta iedarbību.

Avoti: TM

ķimioseroterapija   med.

1. Infekcijas slimības kombinēta terapija ar specifisku serumu un ķīmiskiem līdzekļiem.

Avoti: TM

ķimiotakse   med.

1. Mikroorganismu tuvošanās ķīmiskam stimulam vai attālināšanās no tā.

Avoti: TM

ķimioterapeitisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Ķīmijterapeitisks.

Avoti: LLVV

ķimioterapeits   -a, v.

1. Ķīmijterapeits.

Avoti: LLVV

ķimioterapija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ķīmijterapija.

Avoti: LLVV

ķimiotrofija   med.

1. Baktēriju barošanās veids, kurā enerģijas avots ir ķīmiska reakcija, piem., oksidācija.

Avoti: TM

ķīmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ķīmiju (1), tai raksturīgs.

Ķīmiskais elemets— viela, kura ar ķīmiskām metodēm nav tālāk sadalāma un kuras atomu kodoliem ir viens un tas pats elektriskais lādiņš.

Ķīmisko elementu periodiskā sistēma— ķīmisko elementu sistematizējums, kurā izmantots D. Mendeļejeva atklātais periodiskais likums.

Ķīmiskā fizika— robežzinātne starp fiziku un ķīmiju, pētī vielas uzbūves un ķīmisko pārvērtību likumsakarības atomārā un molekulārā līmenī.

Ķīmiskā formula— vielas sastāva kvalitatīvais un kvantitatīvais raksturojums ar burtu, simbolu un ciparu palīdzību.

2. Saistīts ar vielām un to savstarpējām pārvērtībām, tām raksturīgs; tāds, kurā izmanto vielas un to savstarpējās pārvērtības.

Ķīmiskā reakcija— vielu pārvēršanās citās vielās.

Ķīmiskais līdzsvars— sistēmas stāvoklis, kurā tās ķīmiskās reakcijas ir atgriezeniskas un ķīmiskais sastāvs nemainās.

Ķīmiskā dēdēšana— iežu sairšana ķīmisku procesu ietekmē.

Ķīmiskais ekvivalents— elementārobjekts (atoms, molekula, jons utt.) vai nosacīta tā daļa, kas ķīmiskajā reakcijā var pievienot vai atbrīvot vienu ūdeņraža jonu vai vienu elektronu.

Ķīmiskā rūpniecība— rūpniecības nozare, kurā iegūst ķīmiskās izejvielas un ražo dažādas vielas.

Ķīmiskais ierocis— indīga viela vai vielu maisījums, ko izmanto kaujas apstākļos, lai saindētu cilvēkus, augus, pārtikas produktus; indīgā kaujas viela.

Ķīmiskais potenciāls— funkcija, kas raksturo termodinamisko sistēmu un rāda, par cik pieaug sistēmas termodinamiskais potenciāls, ja tai pievieno kāda noteikta veida daļiņu.

Ķīmiskā bumba— bumba, kurā iepildītas indīgās kaujas vielas.

Ķīmiskais karš— karš, kurā izmanto ķīmiskos ieročus.

Ķīmiskais zīmulis— zīmulis ar kodolu, kas samitrināts raksta, krāso līdzīgi tintei.

Ķīmiskā saite— mijiedarbība starp atomiem, kas nosaka to enerģētiski izdevīgāko novietojumu vielā.

Ķīmiskā tieksme— vielu spēja savstarpēji reaģēt.

Avoti: LLVV, FF

ķīmisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmisko īpašību kopums (vielai, procesam).

Avoti: LLVV

ķīmitipija   novec.

1. Iespieduma plātņu izgatavošana.

Avoti: KV

ķimizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispusīga ķīmisko materiālu un ķīmisko pārstādes procesu un metožu ieviešana.

Avoti: LLVV

ķimizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Vispusīgi ieviest ķīmiskos materiālus un ķīmiskos pārstrādes procesus un metodes (tautas saimniecības nozarēs).

Avoti: LLVV

ķimpa   apv.

1. Saišķis; nasta; (labības, siena) klēpis.

2. Nepatikšanas; nelaime.

3. hip. Gabals, pika.

4. Žagaru sauja.

Avoti: ĒiV, ME

ķimpāties   apv.

1. Ķildoties, ielaisties, nodoties.

Avoti: ME

ķimpe   apv.

1. Koka piepe.

2. Bieza bezveidīga masa.

Avoti: TlV

ķimpele   apv.

1. Ķibele.

Avoti: ME

ķimpelīgs   apv.

1. Tāds, kas sagādā nepatikšanas.

Avoti: ZrvI

ķimpelis   apv.

1. Saišķis; nasta; (labības, siena) klēpis.

2. Nepatikšanas; nelaime.

3. Gabals, pika.

4. Žagaru sauja.

Avoti: ZrvI

ķimpelis   apv.

1. Bumbotava.

Avoti: ME, VL42

ķimpene   apv.

1. Parazītiskas sēnes, ģints "Polyporus" piepes pie lapu koku stumbriem, retāk celmiem.

2. Bieza bezveidīga masa; posa.

Avoti: KV, TlV, ME

ķimpens   apv.

1. Koka piepe.

2. Bieza bezveidīga masa.

Avoti: TlV

ķimperēties   apv.

1. Ķēpāties; nodarboties ar ko apgrūtinošu.

Avoti: KnV

ķimpī   apv.

1. Tā, ka izkapts iesējuma leņķis ir šaurāks par vajadzīgo; kāsī.

2. Saliektā, sakumpušā stāvoklī.

Avoti: ViV

ķimpīns   apv.

1. Saišķis; nasta; (labības, siena) klēpis.

2. Nepatikšanas; nelaime.

3. Gabals, pika.

4. Žagaru sauja.

Avoti: ĒiV, ME

ķimpiņš   apv.

1. Pīpe.

Avoti: ME

ķimpiņš   apv.

1. Kunkulis, aizsainis, sauja.

Avoti: ME

ķimpis   apv.

1. Kunkulis, aizsainis, sauja.

2. Nepatikšanas, nelaime.

Avoti: ME, ZrvI

ķimpis   apv.

1. Parazītiskas sēnes "Polyporus ignarius" piepes pie lapu koku stumbriem, retāk celmiem.

Avoti: VL42

ķimpiski   apv.

1. Saliektā, sakumpušā stāvoklī.

Avoti: ViV

ķimpolis   apv.

1. Koka bluķis, ko liek uz ragavām baļķu vilkšanai.

2. Nelielas ragavas baļķu vilkšanai.

Avoti: ME

ķimpols   apv.

1. Koka bluķis, ko liek uz ragavām baļķu vilkšanai.

2. Nelielas ragavas baļķu vilkšanai.

Avoti: ME

ķimpulēt   apv.

1. Grīstot, vīt, cilpas mest (ar vienu adatu).

Avoti: ME

ķimpulis   apv.

1. Neliels, apaļš koka gabals.

2. Garāks spieķis, nūja, virve.

3. Skrandas, lupatas, druskas; karekļi.

Avoti: TlV

ķimpuls   apv.

1. Neliels, apaļš koka gabals.

2. Garāks spieķis, nūja, virve.

3. Skrandas, lupatas, druskas; karekļi.

Avoti: TlV

ķimsis   apv.

1. Aizbāznis, tapiņa.

Avoti: ME

ķimsīt   apv.

1. Bāzt mutē, ēst, saēsties.

Avoti: ME

ķimsla   apv.

1. Neliels gaļas gabals, kas ir atdalījies no lielāka gabala.

Avoti: ME

ķimst   apv.

1. Bāzt mutē, ēst, saēsties.

Avoti: ME

Ķimstnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Mētrienas pagastā.

Avoti: LC

ķimulis   apv.

1. Dadzītis ("Carduelis carduelis", senāk "Fringilla carduelis"), ķivuļu ģints putns.

Avoti: KV, ME

ķimza   apv.

1. Tāds, kas daudz ēd.

Avoti: ME

ķimzāt   apv.

1. Daudz ēst, saēsties.

Avoti: ME

ķīn.   saīs.

1. Ķīniešu-; ķīniešu valoda.

Avoti: i2, SV05

ķina   apv.

1. Zvejas tīkls.

Avoti: ME

ķīna   apv.; hip.

1. Cīņa, pūles.

Avoti: ME

Ķīna   vietv.

1. Ķīnas Tautas Republika - valsts Centrālajā Āzijā un Austrumāzijā (ķīniešu valodā "Zhonggou"), lielākā valsts pēc iedzīvotāju skaita un trešā lielākā pēc platības (aiz Krievijas un Kanādas), galvaspilsēta - Pekina (Beidzina), administratīvais iedalījums - 22 provinces, 5 autonomi reģioni, 4 pilsētas un 2 īpaši administratīvie reģioni, robežojas ar Krieviju, Ziemeļkoreju, Vjetnamu, Laosu, Mjanmu, Indiju, Butānu, Nepālu, Pakistānu, Afganistānu, Tadžikistānu, Kirgizstānu, Kazahstānu un Mongoliju.

Ķīnas Republika— pastāvēja tagadējās Ķīnas Tautas Republikas teritorijā no 1912. g. 1. janvāra līdz 1949. g. 1. oktobrim.

Ķīnas Impērija— valsts, kas ar pārtraukumiem pastāvēja Dienvidaustrumāzijā no 15. gs. p. m. ē. līdz 1912. g. 1. janvārim.

2. Lielais Ķīnas līdzenums - atrodas Austrumāzijā (angļu val. "North China Plain"), Ķīnā, stiepjas >1000 km gar Dzeltenās un Austrumķīnas jūras piekrasti, platība - ~325000 kvadrātkilometru, augstums - 50-100 m; Ziemeļķīnas līdzenums.

3. Lielais Ķīnas mūris - nocietinājuma siena Ķīnas ziemeļos, celtniecība sākta IV gs. p. m. ē., nostiprināts un papildināts līdz XV gs., kopējais garums ~5000 km (pilnīgi nav saglabājies), augstums - 6,6 m (ar uzzobjiem līdz 8-10 m), platums - 6,5 m (pamatā) - 5 m (augšā), ik pēc dažiem simtiem m - sargtorņi, pēc 10 km - novērošanas un signālu torņi, kalnu pārkāpēs - cietokšņi.

Avoti: PuA, LģE, VtV, PZT

ķinaklajs   novec.

1. Kaolīns, porcelāna māls.

Avoti: Ang

ķinamvezi

1. Valoda, kurā runā ņamvezi (vaņamvezi) tauta un radniecīgās ciltis Tanzānijā, pieder pie bantu saimes austrumu grupas.

Avoti: PZT

ķīnāt   apv.

1. Grūti vilkt.

Avoti: ME

ķīnāties   apv.

1. Cīnīties, nogurt.

Avoti: ME

ķincas   apv.

1. Gūžas, gurni; lieli.

Avoti: ZrvI

ķincināt   apv.

1. Tincināt.

Avoti: ME

ķincis

1. apv. Mazais pirkstiņš.

2. žarg. Kinoteātris.

3. žarg. Kinofilma; kinofilmas izrāde.

4. žarg. Kinomāksla; kinematogrāfija.

Avoti: TlV, SLG

ķincītis   apv.

1. Mazais pirkstiņš.

Avoti: TlV

ķinckas   apv.

1. Dzīvnieku iekšas.

Avoti: ĒiV

ķinči   apv.

1. Gūžas, gurni; lieli.

Avoti: ZrvI

ķindelis   apv.

1. Cimdelis.

Avoti: ME

ķīne   apv.

1. Ķīnis.

Avoti: ME

ķīne   apv.

1. Liels koka trauks ar paplašinātu apakšdaļu.

Avoti: ME

ķinepe   apv.

1. Parastā ķimene ("Carum carvi").

Avoti: Aug2

ķinepes   apv.

1. Ķimenes.

2. Kaņepes.

Avoti: ME

ķīnēt   apv.

1. Glūnēt.

Avoti: ME

ķingalis   apv.

1. Gabals.

Avoti: VV

ķingalītis   apv.

1. Gabaliņš.

Avoti: ME

ķingals   apv.

1. Vājš bērns.

Avoti: ME

ķingāls   apv.

1. Gabals.

Avoti: ME

Ķingas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekuļu novada Priekuļu pagastā.

Avoti: LC

ķingt   apv.

1. Salt (par cilvēku).

Avoti: ME

ķingulis   apv.

1. Gabals.

Avoti: VV

Ķinguti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Šķēdes pagastā.

Avoti: LC

ķingutnieki

1. Saldus novada Šķēdes pagasta apdzīvotās vietas "Ķinguti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķīnieši   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Ķīnas pamatiedzīvotāji, runā ķīniešu valodā, ticīgie - gk. budisti, daoieši, konfūcieši.

Ķīniešu valoda— ķīniešu-tibetiešu valodu saimes valoda, ir daudzi dialekti, daļa ir relatīvi tuvi viens otram, kamēr citi ļoti atšķirīgi; lieto ķīnieša rakstu.

Ķīniešu raksts— ideogrāfisks raksta veids, kurā rakstu zīmes (hieroglifi) apzīmē morfēmas vai vārdus, tādēļ var lasīt neatkarīgi no dialekta.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

ķinins   novec.

1. Hinīns.

Avoti: LME

ķinis   apv.

1. Kinoteātris.

2. Kinofilma; kinofilmas izrāde.

3. Automobilis ar pārvadājamo kinoaparatūru.

4. Kinomāksla; kinematogrāfija.

Avoti: ĒiV, SLG

ķinis   apv.

1. Seja, ģīmis, vaigs.

2. Cūkas purns, cūkas šņukurs.

3. Koks, zars, sakne ūdenī, kas zivis aizkavē.

4. Troksnis, kavēklis.

Avoti: ME

ķīnis   apv.

1. Mazs knislis vai muša, kas ganībās uzklūp zirgam.

Avoti: ME

ķinīt   apv.

1. Zivis tīrīt, izķidāt.

2. Tīrīt (vispārīgi).

3. Ķert, saķert; aizturēt, arestēt.

4. Saistīt, sastiprināt (ar naglām).

Avoti: ME, ZrvI

ķīnīt   apv.

1. Zivis tīrīt, izķidāt.

Avoti: ME

ķinītis   -ša, v.; sar.

1. Kinoteātris.

2. Kinofilma (parasti nevērtīga).

Avoti: LLVV

ķinīts   žarg.

1. Kinofilma; kinoteātris.

Avoti: JV

ķīnīzers   žarg.

1. Ķīnietis.

Avoti: Žrg

ķinka   apv.

1. Kartupeļu biezputra; kartupeļu biezenis.

2. Mīksta, staipīga masa, pika.

3. Sajaukti mati, matu lēkšķere.

Avoti: ViV, TlV, ME

ķinkala   apv.

1. Ķīkala.

Avoti: ME

ķinkāt   apv.

1. Raustīt aiz matiem.

Avoti: ME

ķinkāt   apv.

1. Raudāt, kamēr puņķi no deguna sāk tecēt.

Avoti: ME

ķinkāt   apv.

1. Stampāt, grūst (parasti kartupeļus).

Avoti: ViV

ķinklāviņš   apv.

1. hip. Diedelnieks.

2. hip. Kāds neliels purva putns.

Avoti: ME

ķinkurains   apv.

1. Nelīdzens, bedrains, grambains.

Avoti: ME

ķinkurs   apv.

1. Cinis.

Avoti: ME, VeAT

ķinķele   apv.

1. Iejaukšanās, apjukums, nesaskaņas, strīdi, šķērslis.

2. Nevīžīga strādāšana.

3. Sīkumainība.

Avoti: ME, VeAT

ķinna   apv.

1. Kārba, ķocis.

Avoti: ME

ķinnāt   apv.

1. Nostiprināt; saistīt, sastiprināt (ar naglām).

2. Aizturēt, arestēt.

Avoti: ZrvI

ķinnapuža   apv.

1. Pazode.

Avoti: ViV

ķinne   apv.

1. Kārba, ķocis.

Avoti: ME

ķinnis   apv.

1. Zods.

Avoti: ViV

ķinnīt   apv.

1. Nostiprināt; saistīt, sastiprināt (ar naglām).

2. Aizturēt, arestēt.

Avoti: ZrvI

ķīnzīme   žarg.

1. Hieroglifs.

ķiņģelis   apv.

1. Bērnu rotaļa Ziemassvētkos (izmantojot no olu čaumalām sagatavotas putnu figūras); ķiņķēziņi.

Avoti: ME

ķiņķelēt   apv.

1. Knosīties, vilcināties, kavēties, tūļāties.

Avoti: ME

ķiņķelība   apv.

1. Nevīžīga strādāšana.

Avoti: ME

ķiņķēļi   apv.

1. Saldumi, kārumi.

Avoti: ME

ķiņķēt   apv.

1. Siet, jūgt.

Avoti: ME

ķiņķēziņi   apv.

1. Muļķība, blēņas.

2. Saldumi, kārumi.

3. Knēvelis.

4. Bērnu rotaļa Ziemassvētkos (izmantojot no olu čaumalām sagatavotas putnu figūras).

5. dsk. Ķiņķēziņš.

Avoti: SiV, ME

ķiņķēziņš   -a, v.

1. hum. Maza, komiska figūriņa.

2. apv. Āksts.

3. žarg. Mazs bērns.

Avoti: LLVV, SiV, Žrg

ķiņķēzis   apv.

1. Knēvelis.

Avoti: ME

ķiņķis

1. apv. Ķibele.

2. jūrn. sl. Nevajadzīga cilpa, sametums trosē; mezgls.

Avoti: ME, JūVM

ķip   žarg.

1. Apmēram, it kā.

2. Vārds bez nozīmes, parazītvārds.

Avoti: JV

ķipa   apv.

1. Ķipis.

Avoti: ĒiV

ķipa   apv.

1. Kaudze.

Avoti: ME

ķipa   žarg.

1. Tā kā; it kā; apmēram; bieži lieto kā parazītvārdiņu.

Avoti: SLG

ķīpa   -as, s.

1. Sainis, ko veido cieši sapresēta masa vai blīvi cits pie cita salikti nelieli priekšmeti.

2. Preču (parasti tekstilrūpniecības izejvielu) iesaiņošanas mērs - aptuveni no 60 līdz 400 kilogramu.

3. apv. Lielāka muca; tīklveida maiss siena nešanai; zirga auzu tarba.

4. apv. Liels, korpulents cilvēks.

Avoti: LLVV, ME

Ķīpa   vietv.

1. Viesatas kreisā krasta pieteka Kandavas un Jaunpils novadā, garums - 10 km.

Avoti: LD

Ķipari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Siguldas novada Siguldas pagastā.

Avoti: LC

ķiparieši

1. Siguldas novada Siguldas pagasta apdzīvotās vietas "Ķipari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķipariņš

1. Dem. --> ķipars.

Avoti: LV93

ķiparnieks   apv.

1. Delveris, sprukstiņš.

Avoti: ME

ķipars   -a, v.; apv.

1. Sīks delveris, sprukstiņš.

2. hum. Bērns.

3. Mailīte.

4. Raibi ieģērbta lelle ar auklā kustināmiem locekļiem.

5. Nicināms vārds sunim.

Avoti: LLVV, LE

ķīpāt   apv.

1. Celt, nest, vilkt (parasti ko smagu).

Avoti: ĒiV

ķīpāt   apv.

1. Sagādāt kaut ko pārlieku daudz.

2. Daudz un rijīgi ēst, iecirst.

Avoti: ME

ķipāties   apv.

1. Nopūlēties, pārstrādāties.

Avoti: ME

Ķipati   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Mērsraga novadā.

Avoti: LC

ķīpāties   apv.

1. Strādāt, darboties, velkot, ceļot, nesot (ko smagu).

Avoti: ViV

ķipatnieki

1. Mērsraga novada apdzīvotās vietas "Ķipati" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķīpēt   apv.

1. Paņemt, plēsties (pēc kaut kā), nozagt.

Avoti: ME

ķipe   apv.

1. Ķipis - apaļš koka trauks (aptuveni spaiņa lielumā) ar mazliet paplašinātu augšdaļu un rokturi, ko veido pagarināts sānu dēlis.

Avoti: AB2

Ķipi   vietv.

1. Salas novada Sēlpils pagasta apdzīvotās vietas "Ķipukalns" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ķīpīgs   apv.

1. Lipīgs.

Avoti: ME

ķipiņa   apv.

1. Ķipis - apaļš koka trauks (aptuveni spaiņa lielumā) ar mazliet paplašinātu augšdaļu un rokturi, ko veido pagarināts sānu dēlis.

Avoti: AB2

ķīpiņa

1. Dem. --> ķīpa.

Avoti: LV93

ķipis   -pja, v.

1. Apaļš koka trauks (aptuveni spaiņa lielumā) ar mazliet paplašinātu augšdaļu un rokturi, ko veido pagarināts sānu dēlis.

2. apv. Galva.

Avoti: LLVV, TlV

ķipītis

1. Dem. --> ķipis.

Avoti: LV93

ķiplaks   apv.; hip.

1. Ķiploks ("Allium vineale"), sīpolu suga.

Avoti: Aug2

ķiplocene

1. dsk. Krustziežu dzimtas ģints ("Allaria"), vienkāršiem matiņiem klāti lakstaugi, Latvijā konstatēta 1 suga, kas sastopama reti gk. upju ielejās.

Ārstniecības ķiplocene— ķiploceņu suga ("Allaria petiolata", arī "Allaria officialis").

Avoti: LD

ķiplociņš

1. Dem. --> ķiploks.

Avoti: LV93

ķiploki

1. apv. Maurloks - sīpolu suga ("Allium schoenoprasum").

2. dsk. Ķiploks.

Avoti: Aug2

ķiplokots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir samērā liela ķiploku piedeva.

Avoti: LLVV

ķiploks   -a, v.

1. Sīpolu ģints suga ("Allium sativum"), viengadīgs vai divgadīgs augs, kurā sīpols sastāv no vairākām baltām iegarenām daivām.

2. Zelta ķiploks - sīpolu ģints suga ("Allium moly syn. Allium luteum").

Avoti: LLVV, Aug2, DaE

ķiploksēne   biol.

1. Pūkaiņu dzimtas vīteņu ģints suga ("Marasmius scorodonius"), sēne ar nelieliem pasausu augļķermeni, kas smaržo pēc ķiplokiem un var lietot kā garšas piedevu virām, labi aug jauktos un lapu koku mežos, starp sūnām sausākās vietās.

Avoti: LE, LE1

ķiplokzāle   apv.

1. Ārstniecības ķiplocene ("Allaria petiolata").

Avoti: Aug2

ķipluks   apv.

1. Ķiploks - liliju dzimtas daudzgadīgs augs, kura sīpols sastāv no vairākām baltām, iegarenām daivām ("Allium sativum").

Avoti: KnG

Ķipļuki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

ķiprēgels   novec.

1. Kiprēgelis.

Avoti: KV

ķiprietes   novec.

1. Bišu šķirne.

Avoti: LLx

Ķīpsala   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Kurzemes rajonā, sala Daugavas lejtecē, ko no pārējās Pārdaugvas atdala Daugavas atteka Zunds, salas garums - 2,7 km, platums - 0,5 km, augstums - 3-5 m virs upes līmeņa, pastāv >300 gadu, tagadējā teritorija izveidojusies saplūstot ar Burkānu salu u. c. mazākām saliņām; Žagaru sala.

Avoti: LE1

ķīpsalieši

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Ķīpsala" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķīpsalnieki

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Ķīpsala" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķīpsla   apv.

1. Pa šķiedru sadalīts koks.

Avoti: ME

ķīpslains   apv.

1. Šķiedrains.

Avoti: ME

ķīpslot   apv.

1. Sadalīt pa šķiedrām.

Avoti: ME, VeAT

ķipsnas   apv.

1. Dradži.

Avoti: ME

ķipt   apv.

1. Lipt, pieķerties.

Avoti: ME

Ķipukalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Sēlpils pagastā.

Avoti: LC

ķipurains   apv.

1. Ķikurains.

Avoti: ME

ķipurnieki   apv.

1. Jūrnieki vai zvejnieki.

Avoti: ME, VeAT

ķipurs   apv.

1. Ķipars, mazs bērns.

Avoti: ME

ķipzobis   apv.

1. Lielzobis, tāds, kam zobi kā smeļamie trauki.

Avoti: ME, VeAT

ķir.   saīs.

1. Ķirurģija; ķirurģisks.

Avoti: i2

ķiragi   apv.; hip.

1. Lupatas, skrandas.

Avoti: ME

ķirasa   novec.

1. Kirasas.

Avoti: LME

ķirase   novec.

1. Kirasas.

Avoti: LME

ķirasieris   novec.

1. Kirasieris.

Avoti: KV

ķirāt   apv.

1. Pratināt, izjautāt.

Avoti: ME

ķirba   apv.

1. Purvs, muklājs.

Avoti: ME

Ķirba   vietv.

1. Ķirbas purvs - dabas liegums Piejūras zemienes Bārtavas līdzenumā, Rucavas novada Rucavas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 1095 ha, sastopamas daudzas retas lakstaugu sugas un vistālāk uz rietumiem augošais zemais bērzs ("Betula humilis").

Avoti: LE1

ķirbelieši

1. Rūjienas novada Ipiķu pagasta apdzīvotās vietas "Ķirbēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķirbeļi   vietv.

1. Rūjienas novada Ipiķu pagasta apdzīvotās vietas "Ķirbēni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ķirbēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rūjienas novada Ipiķu pagastā.

Avoti: LC

ķirbēnieši

1. Rūjienas novada Ipiķu pagasta apdzīvotās vietas "Ķirbēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķirbināt   apv.

1. Ņudzēt, kņudēt.

Avoti: ME

ķirbināties   apv.

1. Ņudzēt, kņudēt.

Avoti: ME

ķirbis   -bja, v.

1. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklasaes rinda ("Cucurbitales"), kurā ir tikai 1 dzimta.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Cucurbitaceae"), viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi, retāk krūmi, >100 ģ., ~900 sugu.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Cucurbita"), viengadīgs dārzenis ar dzelteniem ziediem, lieliem apaļiem, ovāliem vai iegareniem augļiem, ložņājošu stublāju un lielām lapām.

Dekoratīvais ķirbis— ķirbju suga ("Cucurbita turbaniformis").

Krūmu ķirbis— kabacis.

Lielaugļu ķirbis— ķirbju suga ("Cucurbita maxima").

Muskata ķirbis— ķirbju suga ("Cucurbita moschata").

Parastais ķirbis— ķirbju suga ("Cucurbita pepo").

4. Šī dārzeņa auglis.

5. žarg. Galva.

Dabūt pa ķirbi— tikt piekautam.

6. žarg. Smadzenes, domāšana.

Avoti: LLVV, LE1, Aug2, SLG

ķirbiss   apv.

1. Ķirbis ("Cucurbita").

Avoti: KnG

ķirbīši   apv.

1. Parastais ķirbis ("Cucurbita pepo").

Avoti: Aug2

ķirbītis

1. Dem. --> ķirbis.

Avoti: LV93

Ķirbiži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Limbažu novada Viļķenes pagastā.

2. vēst. Ķirbižu pagasts - pastāvēja bijušajā Valmieras apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Vitrupes pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Limbažu novada Viļķenes pagastā un Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā.

Ķirbižu meža muzejs— atrodas Limbažu novada Viļķenes pagasta Vitrupē, dibināts 1989. g., izvietots bijušās Ķirbižu muižas klētī, ekspozīcijā materiāli par Latvijas mežsaimniecības vēsturi, dzīvnieku un augu valsti, Latvijas meža skolām 20. gs. 20.-30. gados, Rīgas līča austrumu piekrastes mežu apsaimniekošanu un meža darbiniekiem kopš 1921. g.

Avoti: LPag, LC

ķirbižnieki

1. Limbažu novada Viļķenes pagasta apdzīvotās vietas "Ķirbiži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķirbjaugi   -u, vsk. ķirbjaugs, -a, v.; bot.

1. Ķirbju dzimta ("Cucurbitaceae").

Avoti: LLVV, PDE

ķirbsis   apv.

1. Parastais ķirbis ("Cucurbita pepo").

Avoti: Aug2

ķirbuks   apv.

1. Dem. --> ķirbis.

Avoti: SiV

ķirbuls   žarg.

1. Slikts cilvēks.

Avoti: SLG

ķirceklis   apv.

1. Kāds, kas ķircinās, āzējas.

Avoti: ME

ķircināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Viegli, jokojoties zobot (kādu); arī kaitināt (1).

Avoti: LLVV

ķircināt   apv.

1. Kustināt.

Avoti: ME

ķircināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Viegli, jokojoties zoboties (par kādu).

Avoti: LLVV

ķircinēt   apv.

1. Karāties.

Avoti: ME

ķircīgs   apv.

1. Vīzdegunīgs, nicīgs.

Avoti: ME

ķirdavacka   apv.; hip.

1. Plācenis, rausis.

Avoti: ME

Ķire   vietv.

1. Acupītes kreisā krasta pieteka Valkas un Naukšēnu novadā (pusē tecējuma abu novadu robežupe), garums - 14 km, kritums - 22 m.

Avoti: LD

ķīre   apv.

1. Ķīris - kaiju apakšdzimtas ģints.

Avoti: ME

Ķirele   vietv.

1. Salacas kreisā krasta pieteka Burtnieku un Mazsalacas novadā, garums - 14 km, iztek no Rebeles ezera, tek cauri Ķiruma ezeram.

Avoti: LD

ķirelis   -ļa, v.

1. Racējcircenis, zemesvēzis.

Avoti: LLVV

ķirelis   apv.

1. Neliels cirvītis, ķirvelis.

Avoti: ME

ķirgata   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: ME

ķirgizi   novec.

1. Kirgīzi.

Avoti: LV93

ķirģizi   novec.

1. Kirgīzi.

Avoti: KV

ķiridāt   apv.

1. Nežēlīgi, bargi apieties.

Avoti: ME

ķirināt   apv.

1. Ķircināt, uzbudināt.

Avoti: LE

ķirināties   apv.

1. Uzbudināties.

Avoti: NeV

ķiris   apv.

1. Melns bullēns ar baltu svītru pār muguru.

Avoti: ME

ķīris   -ra, v.

1. Putnu klases tārtiņveidīgo kārtas kaiju apakšdzimtas ģints ("Larus"), putns ar baltu apspalvojumu un melnu vai tumšbrūnu galvu.

Lielais ķīris— šīs ģints suga ("Larus ridibundus").

Mazais ķīris— šīs ģints suga ("Larus minutus").

Avoti: LLVV, LE1

ķirka   apv.

1. Tabakas doze.

Avoti: ME

ķirka   žarg.

1. Kaplis.

Avoti: Žrg

ķirks   apv.; izsauk.

1. Lieto čirkstošas skaņas atdarināšanai.

Avoti: ME

ķirksteniņš   apv.

1. Kāds mazs putniņš.

Avoti: ME

ķirkstēt   apv.

1. Radīt paīsu, griezīgu troksni (parasti par locekļiem).

2. Radīt stieptu, ilgu troksni (piemēram, par priekšmetiem, kas beržas gar ko).

3. Čaukstēt.

Avoti: KiV

ķirkšināt   apv.

1. Saka par zoss balss skaņām.

Avoti: NeV

ķirķi   apv.

1. Vēzīši, kas grauž zvejas tīklus.

Avoti: KV

ķirķiņš   apv.

1. Niekošanās, blēņošanās, dēka, raibs piedzīvojums.

Avoti: ME

ķirķis   apv.

1. Circenis.

2. Ķirmis.

3. dsk. Zivju ēsmas un tīklu grauzēji dzīvnieki.

4. Kaut kas niecīgs, neievērojams, dažos apvidos arī novājējis cilvēks vai novājējis jauns dzīvnieks, kas lāgā neaug.

Avoti: KV, ME

ķirķis   apv.

1. Ieilgusi ķilda.

2. Kaut kas nepatīkams, nelabs.

Iegriezt ķirķi— pārspēt, sariebt.

Avoti: KV, ME

ķirla   apv.

1. Nonīcis lops.

Avoti: LE, KV

Ķirlānišķu   vietv.; nelok.

1. Ķirlānišķu ezers - Kirjaņiška, ezers Skrudalienas paugurainē, Daugavpils novada Salienas pagastā.

Avoti: LD, La1

ķirlāns   apv.

1. Zivju ērglis.

Avoti: KV

ķirlāt   apv.

1. Smādēt (ēdienu vai dzērienu).

Avoti: VV

ķirlāties   apv.

1. Smādēt (ēdienu vai dzērienu).

Avoti: VV

ķirliks   apv.

1. Lielais ķīris ("Larus ridibundus").

Avoti: ME

ķirlis   apv.

1. Liesa cūka.

2. Vāja ķēve.

Avoti: ME, KV

ķirlis   apv.

1. Zivjērglis ("Pandion haliaetes").

2. Trīspirkstu kaija ("Larus tridactylus").

3. Cilvēks, kas manīgs uz zivīm.

Avoti: KV, NeV

ķīrlis   apv.

1. Zivjērglis ("Pandion haliaetes").

2. Trīspirkstu kaija ("Larus tridactylus").

Avoti: KV

ķirma   apv.

1. Vāja cūka.

2. Tārpu grauzumi.

Avoti: ME

ķirmains   apv.

1. Kāpuru sagrauzts, piem., koks.

Avoti: KV

ķirmelis   apv.

1. Kokgrauzējs kukainis.

2. Kāpurs, anksters.

3. Kokgrauzēja kāpura ejas sagrauztā kokā; sagrauztā koksnes smelte.

Avoti: KV

ķirmeļains   apv.

1. Pilns ar kāpuriem.

Avoti: ME

ķirmeļi   apv.

1. Vabolīšu dzimtas kukaiņi, 5-6 mm garu ķermeni, grauž koksni, labprātāk lapu koku, veido alas koksnē, arī mēbelēs.

Avoti: LLx

ķirmenains   apv.

1. Tārpains (auglis).

Avoti: ME

ķirmenis   apv.

1. Kāpurs ābolos, kokā.

2. Bišu kāpurs.

3. Ķirmis, ķirmgrauzis.

4. Tārps; slieka.

5. Zalktis; arī odze; liela čūska.

Avoti: KV

Ķirmeskalns   vietv.

1. Iegarens paugurs Austrumkursas augstienē, Saldus-Lutriņu paugurgrēdas vidusdaļā, Saldus novadā, 3 km uz ziemeļaustrumiem no Lutriņiem, absolūtais augstums - 138 m vjl., relatīvais augstums - 10 m.

Avoti: LD

Ķirmesrags   vietv.

1. Ķurmrags - zemesrags Rīgas līča Vidzemes piekrastē, 7 km uz ziemeļiem no Tūjas.

Avoti: LE1

ķirmēt   apv.

1. Ķirmjiem saēdot iet bojā.

2. Kvernēt, nīkt.

Avoti: LE

ķirmgrauzis

1. Ķirmis.

2. Miltiem līdzīgi putekļi, kas paliek ķirmju grauzumos.

Avoti: ME

ķirmināt   apv.

1. Urbināt.

2. Nodarboties ar sīkumiem.

Avoti: LV93

ķirmināties   apv.

1. Ilgstoši nodarboties ar kaut ko sīku, veikt mazvērtīgu darbu.

Avoti: ME

ķirmins   apv.

1. Ķirmis, ķirmgrauzis.

2. Tārps; slieka.

3. Zalktis; arī odze; liela čūska.

Avoti: TlV

ķirmis   -mja, v.

1. dsk.; zool. Kukaiņu klases vaboļu kārtas dzimta ("Anobiidae"), kurā ietilpst sīkas vaboles (piemēram, lapkoku ķirmji, ēku ķirmji, mēbeļu ķirmji), kas parasti dzīvo sausā, atmirušā koksnē un to izalo, ~1500 sugu, Latvijā konstatētas 23 sugas.

Maizes ķirmis— ķirmju dzimtas suga ("Stegobium paniceum syn. Sitodrepa panicea").

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Anobium").

Mēbeļu ķirmis— ķirmju ģints suga ("Anobium punctatum").

Svītrainais ķirmis— mēbeļu ķirmis.

3. Miltiem līdzīgi putekļi, kas radušies ķirmjiem sagraužot koksni.

Avoti: LLVV, LE1, PDE

ķirmīt   apv.

1. Ķļūt ķirmju saēstam.

Avoti: ME

ķirmītis

1. Dem. --> ķirmis.

Avoti: LV93

ķirmjēda   apv.

1. Tārpēda, ķirmju grauzumi.

Avoti: VL96

ķirmulains   apv.

1. Pilns ar kāpuriem.

Avoti: ME

ķirmulis   apv.

1. Ķirmis, ķirmgrauzis.

2. Tārps; slieka.

3. Zalktis; arī odze; liela čūska.

4. vsk. Ķirmuļi.

Avoti: TlV

ķirmelojs   apv.

1. Pilns ar kāpuriem.

Avoti: ME

ķirmuļi   apv.

1. Vēzīši, kas grauž zvejas tīklus; ķirķi.

2. dsk. Ķirmulis.

Avoti: KV

ķirna   apv.

1. Novārdzis dzīvnieks, īpaši liela novājējusi cūka.

Avoti: ME

ķirna   apv.

1. Klapatas, ķilda.

Avoti: ME

ķirnaklis   apv.

1. Ķildnieks, kāds, kas izrāda rūpes par lietām, kas nav saistītas ar viņu.

Avoti: ME

ķirnāt   apv.

1. Savandīt, sajaukt kopā.

Avoti: ME

ķirnāties   apv.

1. Ķērnēties, aptašķīties, apsmulēties.

Avoti: ME

ķirnēklis   apv.

1. Sekumi, ārdīkļi (mazi sekumiņi).

Avoti: ME

ķirnēt   apv.

1. Kvernēt.

Avoti: ME

ķirnīt   apv.

1. Mēslus no vezuma ar ārdīkli vilkt.

2. Izņemt iekšas.

3. Ķirnāt, savandīt, sajaukt kopā.

Avoti: ME

ķirnīties   apv.

1. Ķēpāties.

Avoti: ME

ķiromantija   novec.

1. Hiromantija.

Avoti: KV

ķirpa   -as, s.

1. Garena (siena, labības u. tml.) guba; stirpa.

2. Kartupeļu, retāk dārzeņu kaudze (parasti, sagatavota uzglabāšanai pa ziemu - nosegta ar salmiem un apmesta ar zemi).

3. Neliela (piemēram, komposta) kaudze.

Avoti: LLVV

ķirpa   apv.

1. Ķirmis.

2. Miltiem līdzīgas ķirmju izēstu koku atliekas.

Avoti: ME

ķirpāt   apv.

1. Salikt ķirpās.

Avoti: ME

ķirpata   apv.

1. Neliels daudzums.

2. Garena (siena, labības u. tml.) guba; stirpa.

3. Ecēšanas laikā kopā samestas nezāles ar saknēm.

4. Rudzu salmi (vēl nenopļauti), kurus vējš samais;ijis un savijis kopā.

Avoti: ME, VeAT

ķirpe   apv.

1. Garena (siena, labības u. tml.) guba.

Avoti: ME

ķirpe   apv.

1. Ķirmains koks.

Avoti: ME

Ķirpēni   vietv.

1. Dobeles novada Auru pagasta apdzīvotās vietas "Kroņauce" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ķirpēnieki

1. Tērvetes novada Tērvetes pagasta apdzīvotās vietas "Ķirpēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķirpēt   apv.

1. Kļūt tārpu saēstam.

2. Salikt ķirpās.

Avoti: ME

ķirpgrauzis   apv.

1. Ķirmis.

Avoti: Sin

ķirpiņa

1. Dem. --> ķirpa.

Avoti: LV93

ķirpis

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Ciidae syn. Cisidae"), >250 s., Latvijā 11 sugas, vaboļu ķermenis 1-3,5 mm garš, sastopami piepēs, dažreiz arī mizgraužu ejās.

2. apv. Šo kukaiņu sagrauztā koksnes smelte.

3. apv. Ķirmis.

4. apv. Ragavu kūlenis.

5. apv. Slimīgs, vājš bērns.

Avoti: LD, KV, ViV, AB2, KV

ķirpīši   apv.

1. Kārniņi, dakstiņi.

Avoti: ME

ķirpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Kraut (sienu, labību u. tml.) ķirpās; stirpot.

Avoti: LLVV

ķirpot   apv.

1. Lēkāt, skraidīt.

Avoti: ME

ķirpu   apv.; izsauk.

1. Lēcienu apzīmējums, līdzīgi kā "cilpu, ķilku".

Avoti: ME

ķirsēns   apv.

1. Ķirsis.

2. Šī koka auglis (parasti neliels).

Avoti: ĒiV

ķirsī   apv.

1. Būt iedzērušam, būt alkohola reibumā.

Avoti: VV

ķirsis   -ša, v.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Cerasus"), augļu koks vai krūms ar baltiem ziediem čemuros un sulīgiem augļiem (kauleņiem), ~150 s., Latvijā audzē 2 sugu dažādas šķirnes.

Parastais ķirsis— skābais ķirsis.

Saldais ķirsis— ķiršu suga ("Cerasus avium").

Skābais ķirsis— ķiršu suga ("Cerasus vulgaris").

2. Šī augļu koka vai krūma auglis.

3. Japānas ķirsis - rožu dzimtas suga ("Prunus serrulata") jeb sakura.

Avoti: LLVV, DaE

ķirsītis

1. Dem. --> ķirsis.

Avoti: LV93

ķirspēle

1. apv. Draudze.

2. vēst. Kurzemes hercogistes landtāga vēlēšanu iecirknis 1562.-1795., kurā piedalījās tikai muižnieki.

Avoti: ME, LE

ķirstuvis   apv.

1. Asins nolaišanas cirtnis.

Avoti: ME

ķirša   apv.

1. Ķirsis ("Cerasus").

Avoti: Aug2

ķiršas   apv.

1. Ķirsis ("Cerasus").

Avoti: Aug2

ķiršbrūns   -ais; s. -a, -ā;

1. Brūni sarkans.

Avoti: LLVV

ķiršiņi   apv.

1. Ķirsis ("Cerasus").

Avoti: Aug2

ķirškoks   apv.

1. Ķirsis ("Cerasus").

Avoti: Aug2

ķirškrāsa   -as, s.

1. Brūni sarkana vai tumši sarkana krāsa.

Avoti: LLVV

ķiršsarkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Tumši sarkans.

Avoti: LLVV

ķiršziedi   -u, vsk. ķiršzieds, -a, v.

1. Ķiršu ziedi.

Avoti: LLVV

ķirteklis   apv., vēst.

1. Rīks asins nolaišanai (tautas medicīnā).

Avoti: KiV

ķirtulis   apv.

1. Lancete (asins nolaišanai).

Avoti: ME

Ķiruma   vietv.; nelok.

1. Ķiruma ezers - atrodas Burtnieka līdzenumā, Burtnieku novada Vecates pagastā, 53,6 m vjl., platība - 53,5 ha, garums - 2,65 km, lielākais platums - 320 m, lielākais dziļums - 2,8 m; Kurpnieka ezers; Kākulis.

Avoti: LD

Ķirupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LC

ķirupieši

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Ķirupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķirurgs   -a, v.

1. Ķirurģijas speciālists.

Avoti: LLVV

ķirurģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Medicīnas nozare, kas slimību ārstēšanā izmanto galvenokārt operatīvas metodes.

Mazā ķirurģija— nelielas operācijas, kuras var veikt arī ārpus slimnīcas.

Veterinārā ķirurģija— mācība par dzīvnieku slimību ārstēšanu ar operatīvām metodēm.

Avoti: LLVV

ķirurģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ķirurģiju, tai raksturīgs.

Ķirurģiskā karote— karotei līdzīgs ķirurģisks instruments, piemēram, strutu, cistu, nekrotisku audu atdalīšanai.

Ķirurģiskie cimdi— speciāli cimdi operācijām.

Avoti: LLVV

ķirvelis   apv.

1. Neliels cirvītis.

Avoti: DžP

ķirvinaks   apv.

1. Svešinieks.

Avoti: ME

ķirvītis   apv.

1. Ķirbis.

Avoti: ME

ķirza   apv.

1. Nepatikšanas, nelaime, ķilda, ķibele.

Avoti: ME

ķirza   apv.

1. Skalu, arī klūgu grozs ar nesamo saiti; ķerze.

Avoti: TlV

ķirza   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: ME

ķirza   apv.

1. Sākotnējais ledus uz ūdenstipnes.

Avoti: ME

ķirza   apv.

1. Kāds, kas grūti apmierināms un ēdot izrakā ēdienu.

Avoti: ME

ķirzaciņa

1. Dem. --> ķirzaka.

Avoti: LV93

ķirzači   žarg., dsk.

1. Gumijas zābaki.

Avoti: SLG

ķirzaka   -as, s.

1. dsk. Rāpuļu klases zvīņrāpuļu kārtas apakškārta ("Lacertilia"), 20 dzimtas, 3500-4000 sugas.

2. dsk. Šīs apakškārtas dzimta ("Lacertidae"), dzīvnieks ar iegarenu ķermeni, diviem pāriem īsu kāju un garu asti, kuru aizsargājoties spēj nomest, 22 ģintis, >170 sugas, Latvijā konstatēta 1 ģ., 2 s.

3. Šīs dzimtas ģints ("Lacerta").

Pļavas ķirzaka— ķirzaku suga ("Lacerta vivipara").

Sila ķirzaka— ķirzaku suga ("Lacerta agilis").

4. apv. Bezkāju ķirzaka - glodene ("Anguis fragilis").

Avoti: LLVV, LE1, PDE

Ķirzaka

1. Mazs debess ziemeļu puslodes zvaigznājs starp Pegaza kvadrātu un Cefeju, Latvijā nenorietošs.

Avoti: EV

ķirzakaste   bot.

1. Dekoratīvu augu ģints ("Saururus"), kas izplatās ar sakneņiem, nolīkušas ziedu skaras un sirdsveida lapas.

Ķīnas ķirzakaste— ķirzakastu suga ("Saururus chinensis").

Avoti: DaE

ķirzaks   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: ME

ķirzakte   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: ME

ķirzakveida   ģen. nelok.

1. Tāds, kas ir līdzīgs ķirzakai.

Avoti: LLVV

ķirzakveidīgie

1. Zvīņrāpuļu apakškārtas no 3,5 cm līdz 3 m gari rāpuļi, 20 dz. (nozīm. - gekonu, čūskķirzaku, iguānu, agāmu, scinku, ķirzaku, glodeņu, varami, indesķirzaku dzimta), 350 ģ., ~3500 s.; Latvijā 2 dz., 2 ģ., 3 sugas.

Avoti: EV

ķirzakveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ķirzakveida.

Avoti: LLVV

ķirzalks   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: ME

ķirzalkts   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: ME

ķirzata   -as, s.; apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: LLVV

ķirzate   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: ME

ķirzatis   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: ME

ķirzāt   apv.

1. Bārt, lamāt, sunīt, aprunāt.

Avoti: ME

ķirzāties   apv.

1. Ķildoties.

Avoti: ME

ķirzīgs   apv.

1. Ķildīgs, riekls.

Avoti: ME

ķirzlaka   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: ME

ķirzlaks   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: ME

ķirzlasts   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: ME

ķirzlats   apv.

1. Ķirzaka.

Avoti: ME

Ķiržu   vietv.; nelok.

1. Ķiržu ezers - atrodas Pārgaujas novada Straupes pagastā, mežā, 62 m vjl., platība - 14,7 ha, garums - 1,4 km, platums - 0,55 km, lielākais dziļums - 5,6 m, eitrofs, 1/4 platības aizaugusi.

Avoti: LD

ķis   apv., izsauk.

1. Lieto, lai pielabinātu, sauktu kaķi.

Avoti: KiV

ķis   apv.

1. Uzsauciens ķircinot (kādu), parasti atkārtojumā.

Avoti: ME

ķisals   apv.

1. Ķīselis.

Avoti: ViV

ķīselaiņš   apv.

1. Tāds (trauks), kur bijis ķīselis; ar ķīseli notriepts.

Avoti: ĒiV

ķīselis   -ļa, v.

1. Saldais ēdiens, kas gatavots, parasti no augļiem, ogām, arī no miltiem vai piena, un iebiezināts ar cieti.

// pārn.; sar. Gļēvs, neuzņēmīgs cilvēks.

2. apv. Saskābētu auzu miltu putra.

Avoti: LLVV, VV

ķīsēlis   apv.

1. Ķīselis.

Avoti: VV

ķisenbīrs   apv.

1. Spilvendrāna.

Avoti: ViV

ķisenbiers   apv.

1. Spilvendrāna.

Avoti: ME

ķīsene   apv.

1. Ķīselis.

Avoti: VV

ķīsenis   apv.

1. Ķīselis.

Avoti: VV

ķisenis   apv.

1. Spilvens.

2. Polsterējums (sakās).

Avoti: SiV, ViV

ķisenkule   apv.

1. Spilvendrāna.

Avoti: ViV

ķisens   apv.

1. Spilvens.

Avoti: MalV

ķisi   apv.

1. Uzsauciens ķircinot (kādu), parasti atkārtojumā.

Avoti: ME

ķīsīgs   apv.

1. Tiepīgs, kauslīgs.

Avoti: ME

ķisinbīre   apv.

1. Spilvena pārvalks; spilvendrāna.

Avoti: ĒiV

ķisinbīris   apv.

1. Spilvena pārvalks; spilvendrāna.

Avoti: ĒiV

ķisindrēbe   apv.

1. Audums spilvena šūšanai.

Avoti: ĒiV

ķisinītis   apv.

1. Ķepas spilventiņš (sunim).

Avoti: KnV

ķisinkule   apv.

1. Spilvena pārvalks; spilvendrāna.

Avoti: ĒiV

ķisins   apv.

1. Spilvens.

2. Saku sastāvdaļa - polsterējums saku iekšpusē.

Avoti: ĒiV, KnV

ķisinšleijers   apv.

1. Spilvena pārklājs.

Avoti: ĒiV

ķisis   apv.

1. Spilvens.

Avoti: ME

ķīsis   -ša, v.

1. Asaru dzimtas suga ("Gymnocephalus cernuus syn. Acerina cernua"), neliela saldūdens zivs ar zaļgani brūnu, melni plankumainu ķermeni.

2. apv., niev. Maza auguma vīrietis.

Avoti: LLVV, LE1, ViV

ķīsītis

1. Dem. --> ķīsis.

2. žarg. Ķīšezers.

Avoti: LV93, SLG

ķiskā   apv.

1. Kaut kā.

Avoti: ME

ķiskad   apv.

1. Kas zin kad.

Avoti: ME

ķiskāds   apv.

1. Kāds, kurš katrs.

Avoti: ME

ķiskas   apv.

1. Dzīvnieku (parasti putnu) iekšas.

2. Nederīgas lietas (ķeskas).

Avoti: ĒiV, MalV

ķiskāt   apv.

1. Ķidāt.

Avoti: ViV

ķiskāties   apv.

1. Plēsties, strīdēties.

2. Darboties ar (zivju) ķidāšanu.

Avoti: ĒiV, ZrvI

ķīslītis   apv.

1. Dem. --> ķīselis.

Avoti: NeV

ķisnuķ   žarg.

1. Nozagt.

Avoti: KZ

ķīst   apv.

1. Apmānīt, pārvērsties.

Avoti: ME

ķiste   apv.

1. Labības kaste.

2. Kaste, kurā zvejnieki liek zivis.

3. Telpas rotājums - liels salmu puzuris, pie kura piekārti mazi puduri.

Avoti: TlV

Ķīsterciems   vietv.

1. Mērsraga novada apdzīvotās vietas "Mērsrags" daļa.

Avoti: LC

ķists   apv.

1. Labības kaste.

2. Statnis uz 4 kājām, uz kura pēdējo reizi tiek izbērti izkultie salmi.

3. Kaste, kurā zvejnieki liek zivis.

4. Telpas rotājums - liels salmu puzuris, pie kura piekārti mazi puduri.

Avoti: TlV, ME, VeAT

ķiš   apv.; izsauk.

1. Uzsauciens ar kuru kaķi un kazas aizbiedēt.

Avoti: ME

ķīšenieki

1. Jelgavas novada Valgundes pagasta apdzīvotās vietas "Ķīši" iedzīvotāji.

2. Tukuma novada Jaunsātu pagasta apdzīvotās vietas "Ķīši" iedzīvotāji.

3. Grobiņas novada Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Ķīšuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķīšezers   vietv.

1. Ezers Piejūras zemienes Rīgavas līdzenumā, Rīgas pilsētas ziemeļu daļā, platība - 1730 ha, garums - 8,9 km, lielākais platums - 3,6 km, vidējais dziļums - 2,4 m, 3 salas, piesārņots ezers, pašattīrīšanās nepietiekama.

Avoti: LE1

Ķīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Valgundes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Tukuma novada Jaunsātu pagastā.

3. Ķīšu pilskalns - Ķīšukalns.

4. Ķīšu ezers - Salmejs, ezers Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC, La1, LD

ķiškas   žarg., dsk.

1. Iekšas; ķidas.

Ķiškas izlaist— nogalināt.

Avoti: SLG

ķišķele   apv.

1. Dem. --> ciska.

Avoti: ME

ķišķi   apv.

1. Iekšas, ķiškas.

Avoti: ME

Kīšukalns   vietv.

1. Pilskalns Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā, Lielā Ludzas ezera ziemeļaustrumu krasta pussalā, 3 pusēs stāvas, 14 m augstas nogāzes, austrumu pusē tas norobežots ar 5 m augstu valni un 2 m dziļu grāvi, plakums - ~75-80 x 35-40 m, bijis apdzīvots 8.-13. gs., bet daži atradumi norāda, ka tas ticis izmantots jau pirms mūsu ēras; Jeršovka; Ķīšu pilskalns.

Avoti: LE1, La1

Ķīšupe   vietv.

1. Upe Krimuldas, Limbažu, Sējas un Saulkrastu novadā, garums - 31 km, kritums - 47 m, iztek no Višezera Laugas purvā, ietek Rīgas līcī pie Saulkrastiem.

2. Ķīšupe 1 - apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā.

3. Ķīšupe 2 - apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā.

4. Vārmes kreisā satekupe Saldus un Kuldīgas novadā, garums - 11 km.

Avoti: LD, LC, La1

ķita   apv.

1. Tepe.

Avoti: LME

Ķītas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Limbažu novada Umurgas pagastā.

Avoti: LC

ķitāt   apv.

1. Tepēt.

Avoti: KnV

ķitavāt   apv.

1. Tepēt.

Avoti: KiV

ķite   -es, s.; parasti vsk.

1. Tepe.

2. žarg. Dzēruma reibums.

Avoti: LLVV, SLG

ķitē   žarg.

1. Piedzēries.

Avoti: SLG

ķitējums   -a, v.

1. parasti vsk. Rezultāts, paveikta darbība --> ķitēt; tepējums (1).

2. Masa, ar ko tepē; tepējums (2).

Avoti: LLVV

ķitelis   -ļa, v.

1. Virsvalks, uzsvārcis.

2. Ērts mājas virsvalks, rītsvārki.

Avoti: LLVV

ķiteļdrēbe   apv.

1. Audums uzsvārča šūšanai.

Avoti: ĒiV

ķiteļmodē   apv.

1. Līdzīgi ķitelim.

Avoti: ĒiV

ķitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Tepēt.

Avoti: LLVV

ķitināt   apv.

1. Kutināt.

Avoti: ME

ķītri   apv.

1. Kārtīgi.

Avoti: KnV

ķītrība   apv.

1. Godīgums, tikumiskums.

Avoti: NeV

ķitrīgs   apv.

1. Skops.

Avoti: ME

ķītrīgs   apv.

1. Skops.

Avoti: ME

ķitrs   apv.

1. Skops.

Avoti: ME

ķītrs   apv.

1. Skops, taupīgs.

2. Slikts, nelāgs.

3. Kūtrs.

4. Godīgs.

5. Tīrs, tīrīgs.

Avoti: NeV, ME

ķītrs   apv.

1. Izveicīgs.

Avoti: ME

ķītrums   apv.

1. Skopums.

Avoti: ME

ķits   apv.

1. Ķite.

Avoti: KnV

ķitvainazīt   žarg.

1. Lieto, izsakot kāpinātas emocijas.

Avoti: Žrg

ķiugs   apv.

1. Cūkas augšžokļa ilknis.

Avoti: ZrvI

ķiuks   apv.

1. Suņa reju atdarinājums.

Avoti: ME

ķiukstēt   parasti 3. pers., ķiukst, pag. ķiukstēja; intrans.

1. Radīt īsas, augstas balss skaņas (par dažiem dzīvniekiem); riet smalkā balsī.

// pārn. Radīt augstu, svilpjošu skaņu (par lidojošu lodi).

Avoti: LLVV

ķiukšēt   apv.

1. Radīt augstas, spiedzīgas balss skaņas (parasti par suņiem, kad tie dzen medījamo dzīvnieku).

Avoti: ViV

ķiules   apv.

1. Koka ecēšu malējie dēļi.

Avoti: ME, VeAT

ķivarots   apv.

1. Pilns ar kāpuriem, tārpiem.

Avoti: ME

ķīve   apv.

1. Strīds, ķilda, nesaticība.

Avoti: ME

Ķīve   vietv.

1. Vilces labā krasta pieteka Jelgavas novadā un Lietuvā, garums - 23 km (Latvijā 10 km), kritums - 53 m.

Avoti: LD

ķīveklis   sar.

1. Ķildnieks.

Avoti: Sin

ķivelis   apv.

1. Kāds putns.

Avoti: ME

ķiveļnieki

1. Saldus novada Jaunlutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Ķivēļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķīvene   apv.

1. Baļļa alus raudzēšanai, kubuls.

2. Koka trauks.

Avoti: TlV

ķīvenis   apv.

1. Baļļa alus raudzēšanai.

2. Koka trauks.

3. Steļļu sastāvdaļa - apaļa koka ripa (ar robainu dzelzi un radziņiem), kas uzdzīta uz bomja, uz kura saausto audumu pēc atlaidiena uzgriež.

Avoti: TlV

ķīvens   apv.

1. Aužamo steļļu detaļa, apaļa koka galva (ar robainu dzelzi un radziņiem), kas uzdzīta uz bomja, uz kura saausto audeklu pēc atlaidiena uztin.

Avoti: ME

ķīvens   apv.

1. Jauna ķīvīte.

Avoti: ME

ķīvens   apv.

1. Liels trauks alus raudzēšanai, kubuls; ķīvenis.

Avoti: ME

ķivere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Karavīra cepure no ādas vai vadmalas (no 18. gadsimta līdz 20. gadsimta sākumam).

2. vēst. Aizsargcepure; arī bruņucepure.

3. žarg. Galva.

4. apv. Skurbums, dzērums.

Ķiveri ietaisīt— piedzerties.

Avoti: LLVV, Žrg, VV, ME

ķiverene

1. dsk. Himēnijsēņu klases tīmekleņu dzimtas ģints ("Galerina"), Latvijā konstatētas 7 sugas, saprofīti, aug uz meža nobirām, koksnes, sūnām.

Mazā ķiverene— ķivereņu suga ("Galerina mniophila").

Sūnu ķiverene— ķivereņu suga ("Galerina hypnorum").

Avoti: LD

ķiverene

1. dsk. Lūpziežu dzimtas ģints ("Scutellaria"), ~300 s., Latvijā konstatētas 2 sugas, daudzgadīgi lakstaugi, stublājs stāvs vai pacils, kails vai ar matiņiem, ziedi divdzimumu, zigomorfi.

Bruņu ķiverene— parastā ķiverene.

Parastā ķiverene— ķivereņu suga ("Scutellaria galericulata").

Šķēplapu ķiverene— ķivereņu suga ("Scutellaria hastifolia"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

ķīveris   apv.

1. Aizsargcepure, bruņucepure.

2. Galva.

3. Skurbums, dzērums.

Avoti: ME

ķīvestīte   apv.

1. Dem. --> ķīvīte.

Avoti: ME

ķīvēt   apv.

1. Rāt, bārt.

Avoti: ĒiV

ķivete   dzc.

1. Grāvis ūdens novadīšanai no sliežu ceļa.

2. Lēzena, taisnstūrveidīga vanniņa, ko lieto ķīmijas laboratorijās, fotolaboratorijās (piem., fotoplašu, fotokopiju apstrādei), tipogrāfijās (klišeju kodināšanai) u. tml.

3. Kabatas pulksteņu iekšējais vāks, kas mehānismu sargā pret putekļiem.

4. Neliels stikla trauks, ko izmanto optiskajā aparatūrā, ar kuru pētī šķidrumu īpašības.

Avoti: SV99

ķīvēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Ķildoties (parasti mazliet).

Avoti: LLVV

ķīviens   apv.

1. Rājiens, bāriens.

Avoti: ĒiV

ķīvīgs   apv.

1. Ķildīgs.

Avoti: ViV

ķivīlis   apv.

1. Muciņa.

Avoti: ME

Ķiviļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Zirņu pagastā.

Avoti: LC

Ķivīļi   vietv.

1. Saldus novada Zirņu pagasta apdzīvotās vietas "Ķiviļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ķivināt   apv.

1. Kliegt (kā ķīvīte).

Avoti: ME

ķīviņš   -a, v.

1. Neliela ķilda, rāšanās, bāršanās.

Avoti: LLVV, KnV

ķivis   novec.

1. Kivi.

Avoti: KV

ķīvis   apv.

1. Kaiju suga.

Avoti: KV

ķīvis   apv.

1. Liels trauks alus raudzēšanai, kubuls; ķīvenis.

Avoti: ME

ķīvīšnieki

1. Talsu novada Vandzenes pagasta apdzīvotās vietas "Ķīvīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķīvīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Tārtiņveidīgo kārtas tārtiņu dzimtas suga ("Vanellus vanellus"), zaļganmelns atklātu ainavu putns ar pagaru, šauru spalvu cekulu uz galvas.

Avoti: LLVV

ķīvitiņa   apv.

1. Dem. --> ķīvīte.

Avoti: ME

ķīvitiņš   apv.

1. Dem. --> ķīvīte.

Avoti: ME

ķīvītis   apv.

1. Ķīvīte.

2. Kaņepju auklu vijamais rīks.

Avoti: KV

ķivlēnieši

1. Rēzeknes novada Lūznavas pagasta apdzīvotās vietas "Ķivlēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķivļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pureņu pagastā.

Avoti: LC

Ķīvmeža   vietv.; nelok.

1. Ķīvmeža dižakmens - atrodas Ventspils novada Piltenes pagastā, mežā, viens no 10 lielākajiem dižakmeņiem Latvijā, garums - 6,35 m, platums - 4,35 m, augstums - līdz 2,8 m, apkārtmērs - 17,5 m, lielākā daļa atrodas virs zemes un ir apaugusi ar sūnām.

Avoti: LE1

ķivulains   apv.

1. Pilns ar kāpuriem, tārpiem.

Avoti: ME

ķivulis   -ļa, v.

1. Zvirbuļveidīgo kārtas žubīšu dzimtas suga ("Carduelis spinus", senāk "Fringilla spinus"), neliels dzeltenzaļš meža putns; Eirāzijas ķivulis.

2. Dzeltenais ķivulis - žubīšu dzimtas suga ("Carduelis tristis").

3. Melnais ķivulis - žubīšu dzimtas suga ("Carduelis atrata").

Avoti: LLVV, LE1, ME, ZvP

ķivulis   apv.; hip.

1. Ķikurs.

Avoti: ME

ķīvulis   apv.

1. Ķivulis ("Carduelis spinus").

Avoti: ME

ķivuļnieki

1. Tukuma novada Slampes pagasta apdzīvotās vietas "Ķivuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķivuļurga   vietv.

1. Mazās Juglas labā krasta pieteka Stopiņu, Ropažu un Salaspils novadā, garums - 16 km, kritums - 20 m.

Avoti: LE1

Ķivutkalns   vietv.

1. Nocietinātas apmetnes vieta un senkapi, atradās Doles salas vidusdaļā pie Daugavas sengultnes Pižagas, applūdināts pēc arheoloģiskas izpētes būvējot Rīgas HES, bijis apdzīvots līdz 1. gs. pirms mūsu ēras.

Avoti: LE1

ķiz   apv.; izsauk.

1. Lieto, lai padzītu kaķi, aitu, kazu.

Avoti: ME

ķiza   apv.

1. Nelaime, ķeza.

2. Bieži tiek izmantots, lai kaitinātu, ķircinātu, parādot ķircināmajam ko patīkamu, bet nedod tam to.

Avoti: ME, VeAT

Ķizbele   vietv.

1. Krimuldas novada Krimuldas pagasta apdzīvotās vietas "Putniņi" otrs nosaukums.

Avoti: LC

ķīzelēt   apv.

1. Vilkt, ar grūtībām nest (ko); nest (gar zemi velkot).

Avoti: ZrvI

ķizēties   apv.

1. Priecāties par cita nelaimi.

Avoti: ME

ķizi   apv.

1. Kas zin.

Avoti: ME

ķizikas   apv.

1. Dažādas lietas, sazin kas.

2. Priekšmetu virkne.

3. Dzīvnieku iekšas.

Avoti: ME

ķīzikas   apv.

1. Dzīvnieku iekšas.

2. Priekšmetu virkne.

Avoti: ZrvI

ķizināt   apv.

1. Ķircināt.

Avoti: LE

ķizināt   apv.

1. Pētīt, jautāt, mēģināt izdibināt.

Avoti: ME

ķizināt   apv.

1. Aptraipīt, aptriept.

Avoti: ME

ķizināties   apv.

1. Ķircināties, mīlināties.

2. Pēc kaut kā tiekties, tīkot.

3. Atkārtoti ķizināt.

Avoti: ME

ķizināties   apv.

1. Aptraipīties, nosmulēties.

Avoti: ME

ķiž   apv.

1. Kas zin.

Avoti: ME

ĶMI   saīs.

1. Ķermeņa masas indekss (spec.).

Avoti: i2

ĶNP   saīs.

1. Ķemeru nacionālais parks (reg.).

Avoti: i2

ķobe   apv.

1. Galva vai galvas daļa.

Avoti: ME

ķobe   apv.

1. Meitene, jautra meita.

Avoti: ME

ķobiks   apv.

1. Neliels smeļamais trauks.

Avoti: KnV

ķobis   apv.

1. Neliels, arī vecs (parasti māla) trauks.

2. Galva.

Avoti: ViV

ķocele   apv.

1. Pīts grozs.

2. Ratu kulba, ratu kurvis.

3. Neliels trauciņš; koka mizas kārbiņa; ķocis.

Avoti: TlV

ķocis   -ča, v.; apv.

1. Grozs (parasti pīts).

2. Neliels (parasti koka, māla) trauks.

3. Ratu kulba, ratu kurvis.

4. žarg. Basketbola grozs.

5. žarg. Galva.

Avoti: LLVV, TlV, SLG

ķocka   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz bieži traipīties, ziesties (ar ko).

Avoti: ViV

ķockāt   apv.

1. Darīt netīru; traipīt, ziest.

Avoti: ViV

ķockāties   apv.

1. Darboties (ar ko mīkstu, lipīgu); traipīties, ziesties.

Avoti: ViV

Ķoderes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Ogres novada Suntažu pagastā.

Ķoderu pilskalns— atrodas Ogres novada Suntažu pagastā, 400 m uz dienvidiem no Ķoderu mājām, Lielajos Kangaros, Mazās Juglas labajā krastā, nocietināts ar grāvjiem un 3-4 m augstiem vaļņiem, plakums - ~65 x 25 m, bijis apdzīvots 9-12 gs.; Suntažu pilskalns; Lielā vīra gulta.

Avoti: La1, LE1

Ķoderi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

ķoķa   žarg.

1. Pavecāka sieviete; tante.

Ķoķa moķa— sieviete.

Avoti: SLG

ķoķins   žarg.

1. Sieviete.

Avoti: SLG

ķoķis   apv.

1. Pinkas.

2. Nodīrāta varde, ko liek uz krītiņa (vēžu ķeršanai).

3. niev. Muļķīgs, neattapīgs cilvēks.

Avoti: ME, ViV

ķole   apv.

1. Putna māga.

Avoti: ME

ķolēt   apv.

1. Rīt, kārīgi ēst.

2. Lobīt.

Avoti: VV

ķolka   žarg.

1. Meitene, jauna sieviete.

2. Vieglas uzvedības sieviete.

3. Vatēts pusmētelis.

Avoti: SLG

ķolla   apv.

1. Tas (piemēram, viela, šķidrums), kas ir sajaukts, samaisīts, slaistīts (bez noteikta samēra, ar sliktas kvalitātes vielām u. tml.).

Avoti: ĒiV

ķollāties   apv.

1. Lēni, gausi (ko) darīt; rīkoties, darboties, veicot (sīkus) saimniecības darbus.

Avoti: ĒiV

ķollēt   apv.

1. Juceklīgi runāt.

2. Jaukt, maisīt.

3. Daudz un ātri ēst.

Avoti: ME

ķolpēt   apv.

1. Smēķēt.

Avoti: ME

ķolpis   apv.

1. Veca (primitīva) pīpe.

Avoti: ME

ķoļķēt   apv.

1. Smēķēt.

Avoti: ĒiV

ķoļķis   apv.

1. Vienkārša pīpe (bez izrotājumiem).

Avoti: ĒiV

ķommēt   apv.

1. Ēst biezputru ar pilnām karotēm.

2. Ar pilnām lāpstām dubļus grābt, rakt.

Avoti: ME

ķomka   žarg.

1. Piekaušana, iepriekš ietinot upurim galvu segā.

2. Muļķis, tumsonis.

Avoti: SLG

ķomnijs   žarg.

1. Zagts.

2. Bez dokumentiem.

3. Viltots.

Avoti: KZ

ķomniks   apv.

1. Skārda smeļamais trauks.

Avoti: ViV

ķomščiks   žarg.

1. Zagtu mantu uzpircējs.

Avoti: KZ

ķomzāt   apv.

1. Daudz un bez apstājas ēst.

Avoti: ME

ķoncele   apv.

1. Neliels, arī vecs trauks.

Avoti: ViV

ķoncis   apv.

1. Neliels, arī vecs trauks.

Avoti: ĒiV

ķondzulis   apv.

1. Neliels, arī vecs trauks.

Avoti: ĒiV

Ķonenieki   vietv.

1. Pāvilkostas novada Sakas pagasta apdzīvotās vietas "Ķoniņciems" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ķonēnieši

1. Krimuldas novada Lēdurgas pagasta apdzīvotās vietas "Ķonēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķoninieki   vietv.

1. Pāvilostas novada Sakas pagasta apdzīvotās vietas "Ķoniņciems" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ķoninieks   apv.

1. Ķoniņš.

Avoti: ME

Ķoniņciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Turlavas pagastā.

Ķoniņciema elku birzs— kulta vieta Kuldīgas novada Turlavas pagastā līdzās Ķoniņciemam, pie Kuldīgas-Aizputes autoceļa, mūsu dienās to iezīmē koki un krūmi, kas aug ~1 ha lielā teritorijā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Pāvilostas novada Sakas pagastā.

Avoti: LC, LE1

ķoniņnieki

1. Rucavas novada Rucavas pagasta apdzīvotās vietas "Ķoņuciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķoniņš   -a, v.; vēst.

1. Parasti savienojumā "kuršu ķoniņš": kuršu dižciltīgais Livonijas ordeņa vasalis Kuldīgas apkaimē.

Avoti: LLVV

Ķoņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Naukšēnu novadā (līdz 2009. g. - Valmieras rajonā) 45 km no Valmieras, izveidojusies bijušās muižas "Konigshof" teritorijā, pagasta centrs.

2. Ķoņu pagasts - pagasts Naukšēnu novadā, robežojas ar Naukšēnu pagastu, kā arī ar Rūjienas novadu un Igauniju; bijušie nosaukumi: vāciski - Konigshof, krieviski - Keņigskaja.

Ķoņu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Ternejas pagasta teritorijas.

Ķoņu kalns— atrodas Burtnieka Drumlinu lauka ziemeļu daļā, Naukšēnu novada Ķoņu pagastā, 5 km uz ziemeļiem no Rūjienas, ir augstākais un lielākais drumlins Latvijā, garums - 9,6 km, platums - 2-2,4 km, absolūtais augstums - 92,7 m, relatīvais augstums - 35 m; Kāzera kalns.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

Ķopas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Līgatnes novada Līgatnes pagastā.

Avoti: LC

ķopķēzis   apv.

1. Maltas gaļas galerts.

Avoti: VV

ķopsis   apv.

1. Tāds, kurš daudz smēķē; lamuvārds.

Avoti: ME

ķopsis   apv.

1. Neliels, arī vecs trauks (piemēram, paliela krūze, māla pods, neliels spainis).

Avoti: ĒiV, ME

ķopsis   apv.

1. Kartupeļu biezputra.

Avoti: ĒiV, ME

ķoris   apv.

1. Tūta.

2. Maiss, taša, kurvis; kors.

Avoti: TlV

ķosītis   žarg.

1. Kiosks.

Avoti: SLG

ķost   apv.

1. Steidzīgi iet, steigties.

Avoti: ME

ķoša   žarg.

1. Sieviete.

Avoti: SLG

ķošča   žarg.

1. Sievasmāte.

2. Zagtu mantu uzpircējs.

Avoti: KZ

ķotka   žarg.

1. Pavecāka sieviete.

Avoti: SLG

Ķovaļķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Laucesas pagastā.

Avoti: LC

ķoza   apv.

1. Dubļi, netīrumi; sabiezējušas, sasalušas taukvielas.

Avoti: ME

ķozains   apv.

1. Dubļains, netīrs.

Avoti: ME

ķozars   apv.

1. Bišu strops no koka mizas vai bluķa.

2. Apaļkoka strazdu būris.

Avoti: TlV

ķozeris   apv.

1. Bišu strops no koka mizas vai bluķa.

2. Apaļkoka strazdu būris.

Avoti: TlV

ķozēt   apv.

1. Daudz ēst.

Avoti: ME

ķozis   apv.

1. Bišu strops no koka mizas vai bluķa.

2. Apaļkoka strazdu būris.

3. Grozs.

4. Neliels trauciņš; koka mizas kārbiņa.

Avoti: TlV, VV

ķozuls   apv.

1. Apaļš, grozam līdzīgs trauks bitēm; spietuve.

2. Krātiņš, būrītis.

3. Vecs grozs.

Avoti: MiV, ME

ĶTR   saīs.

1. Ķīnas Tautas Republika.

Avoti: i1

ķubele   apv.

1. Vīrieša dzimumloceklis.

Avoti: ME

ķubelīte   apv.

1. Klitors.

Avoti: KV

ķubis   apv.

1. Galva.

2. Ķobis - neliels trauciņš.

Avoti: VV

ķubiteika   žarg.

1. Tjubiteika - cepure.

Avoti: SLG

ķūči   apv.

1. Kūču vakars - arī kūķu jeb ķūķu vakars - Ziemassvētku priekšvakars, kad tika vārīts un ēsts īpašs ēdiens: grūdenis jeb zīdenis ar cūkas ausi, saukts arī par kūķi vai ķūķi.

Avoti: VV

ķudele   apv.

1. Tīkls strikta (sīku zivtiņu, ēsmas) zvejai; ķudelis.

Avoti: TlV

ķudelis   apv.

1. Tīkls strikta (sīku zivtiņu, ēsmas) zvejai.

Avoti: TlV

ķudīt   apv.

1. Tipināt, skraidīt sīkiem soļiem.

Avoti: ME

ķūdzēnieši

1. Pļaviņu novada Aiviekstes pagasta apdzīvotās vietas "Ķūģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķufaks   žarg.

1. Tjufaks - muļķis.

Avoti: SLG

ķufans   žarg.

1. Tjufans - muļķis.

Avoti: SLG

ķufļaks   žarg.

1. Tjufļaks - muļķis.

Avoti: SLG

ķūģēnieši

1. Pļaviņu novada Aiviekstes pagasta apdzīvotās vietas "Ķūģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķūģi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

ķuģis   apv.

1. Kāds sakropļots loceklis.

2. Apdedzis koks krāsns uzrušināšanai.

3. Bozīte.

4. Neliels krāsns kruķis.

5. Apdrupusi pīpe.

Avoti: ME

ķūģis   apv.

1. Ar grābekli gareniski sapresēts siena klēpis, kas paredzēts novietošanai uz nesamajiem kokiem - ķestēm.

Avoti: TlV

ķuģītis   apv.

1. Neliela kaudze ar sienu vai vasarājiem.

Avoti: ME

ķuidēt   apv.

1. Dot tik, lai ir pietiekami, lai būtu nodrošināts, lai būtu gana.

2. Dzīt, mudināt (uz kaut ko), raidīt.

Avoti: NeV

ķuidīt   apv.

1. Dot tik, lai ir pietiekami, lai būtu nodrošināts, lai būtu gana.

2. Dzīt, mudināt (uz kaut ko), raidīt.

Avoti: NeV

ķuilmetes   apv.

1. Ap kāju aptīts lakats zeķes vietā.

Avoti: ME, VeAT

ķuks   apv.

1. Siena vai salmu ķīpa.

Avoti: KnV

ķuktūzis   apv.

1. Cietums.

Avoti: ME

ķukurs   apv.

1. Čukurs.

Avoti: ME

Ķūķciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Rumbas pagastā.

Avoti: LC

ķūķenieki

1. Tukuma novada Irlavas pagasta apdzīvotās vietas "Ķūķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķūķi   apv.

1. Kūčas.

Avoti: VV

Ķūķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kocēnu novada Vaidavas pagastā.

2. Ķūķu klintis - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Gaujas labajā krastā 1 km lejpus Amatas ietekas, Pārgaujas novada Raiskuma pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1974. g., aizsargājamā platība - 13,5 ha, klinšu augstums - līdz 43 m, garums - ~600 m.

Ķūķu ala— atrodas Ķūķu klinšu augšgalā pie paša ūdens, garums - 20 m, platums pie ieejas - 5 m, augstums - 4 m.

3. Ķūķu krāces - Gaujas seklūdens posms lejpus Amatas ietekas, gar Ēdelnieku un Ķūķu klintīm, 1 km garumā veido 3 pakāpes.

Avoti: LC

ķūķis   apv.

1. Linu vai labības kūlīšu kopa.

2. Slapja, gubā saaugusi labība.

3. Siena tupesis.

4. Darba rīku (lāpstas, izkapts u. c.) rokturis.

5. Rokas dzirnavu piederums, detaļa.

6. Biezputra, ko sauca arī par grūdeni.

Kūķu vakars— Ziemassvētku priekšvakars, kad tika vārīts un ēsts īpašs ēdiens: grūdenis jeb zīdenis ar cūkas ausi.

7. Vārīti kviešu graudi, sajaukti ar medu vai sīrupu.

Avoti: TlV, VV

ķūķītis   apv.

1. Linu vai labības kūlīšu kopa.

2. Slapja, gubā saaugusi labība.

3. Siena tupesis.

4. Darba rīku (lāpstas, izkapts u. c.) rokturis.

5. Rokas dzirnavu piederums, detaļa; ķūķis.

Avoti: TlV

ķuķusis   apv.

1. Žagaru krāvums līdumu dedzināšanai; šķutes.

Avoti: ME

Ķulaurga   vietv.

1. Svētupes kreisā krasta pieteka Salacgrīvas novadā, garums - 5 km.

Avoti: LD, La1

ķulduri   apv.

1. Mārtiņdienas ēdiens, vārītas vistu un zosu kājas.

Avoti: ME

ķūlēties   apv.

1. Darboties, pūlēties (veicot grūtu, arī nepatīkamu darbu).

Avoti: ViV

ķulis   apv.

1. Cūkas ciska.

Avoti: ME

ķulis   apv.

1. Neass cirvis.

Avoti: ME

ķūlis   -ļa, v.

1. sar. Gurns (parasti nelieliem dzīvniekiem); stilba kauls.

2. apv. Vāle, nūja.

3. apv. Nemākulis.

4. apv. Vidzemes, retāk visu Latvijas novadu, atskaitot Latgali, iedzīvotāju nievājošs apzīmējums.

5. žarg. Lutausis; lempis.

6. žarg. Vīriešu bikšu priekšas iegriezums.

Avoti: LLVV, SiV, ViV, Žrg, SLG

ķūliski   apv.

1. Ķeiriski, ačgārni.

Avoti: ME

ķūlītis

1. Dem. --> ķūlis.

Avoti: LV93

ķulkot   apv.

1. Rikšot sīkiem solīšiem.

Avoti: ME

ķulmis   apv.

1. Labības mērs - 1/4 pūra, citviet arī 1/6 pūra.

Avoti: ME

ķulpēt   apv.

1. Smēķēt.

Avoti: ME

ķulpis   apv.

1. Sālstrauks.

2. Dzēriena trauks.

3. Netīrs, smirdošs trauks, kurā tiek tīrīta pīpe.

4. Desu gatavošanas iekārta.

Avoti: TlV

ķuls   apv.

1. Neass, truls.

Avoti: ME

ķūlūza   apv.

1. Neievērojama, nenozīmīga persona.

Avoti: ME

ķuluzis   apv.

1. Neievērojama, nenozīmīga persona.

Avoti: ME

ķūluzis   apv.

1. Neievērojama, nenozīmīga persona.

Avoti: ME

ķūlūzis   apv.

1. Neievērojama, nenozīmīga persona.

Avoti: ME

Ķūļciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novadā, pagasta centrs.

2. Ķūļciema pagasts - pagasts Talsu novadā Engures ezera rietumu krastā, robežojas ar Laucienas pagastu, kā arī ar Mērsraga un Tukuma novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, tajā iekļauta lielākā daļa pirmskara Mērsraga pagasta, daļa Laucienes pagasta un neliela daļa Upesgrīvas pagasta teritorijas.

Avoti: LPag, LC, LE1

ķūļenieki

1. Talsu novada Ķūļciema pagasta apdzīvotās vietas "Ķūļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķūļi   vietv.

1. Ķūļciems - apdzīvota vieta Talsu novada Ķūļciema pagastā.

Avoti: LE1

ķuļķene   apv.

1. Slikta pīpe.

Avoti: ME

ķuļķenis   apv.

1. Slikta pīpe.

Avoti: ME

ķuļķēt   apv.

1. Pīpēt (pīpi); smēķēt.

Avoti: ViV, SLG

ķuļķētājs   vienk.

1. Smēķētājs.

Avoti: Sin

ķuļķināt   apv.

1. Sīkiem solīšiem lēnām rikšot.

Avoti: ME

ķuļķis   apv.

1. Pīpe; neliela māla pīpe; slikta pīpe.

2. Netīrs māla trauks.

3. Ķuģis, tāds, kuram ir daļēji amputēts kāds loceklis.

Avoti: ViV, ME

ķuļķītis   novec.

1. Vienkārša koka pīpe.

Avoti: LE

ķūļnieki

1. Talsu novada Ķūļciema pagasta apdzīvotās vietas "Ķūļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķumpa   apv.

1. Kūkums (mugurā); izvirzījums uz āru, izliekums (ķermeņa daļā).

Avoti: ME

ķumpīgi   apv.

1. Salīkušā, sakumpušā stāvoklī.

Avoti: ViV

ķumpīgs   apv.

1. Tāds, kas ir salīcis, sakumpis; tāds, kam ir kūkums mugurā.

Avoti: ViV

ķumpis   apv.

1. Cilvēks, kam ir kumpa mugura; sakumpis, salīcis cilvēks.

Avoti: ViV

Ķunci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ļaudonas pagastā.

Avoti: LC

ķuncieši

1. Krustpils novada Kūku pagasta apdzīvotās vietas "Ķunci" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķunduri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Džūkstes pagastā.

Avoti: LC

ķuneksis   apv.; hip.

1. Neliels siena vai salmu klēpis.

Avoti: ME

ķunis   apv.

1. Izaugums, bumburs uz koka.

Avoti: ME

ķunnis   apv.

1. Cūkas snuķis.

2. Ēdiens no cūkas snuķa.

3. Pazode, dubultzods.

4. Tukls cilvēks ar uzblīdušu seju.

Avoti: NeV, ME

ķuņķains   apv.

1. Mezglains, ar mezgliem bagātīgs.

Avoti: ME

ķuņķis   apv.

1. Kā budēlis kā nekā saģērbies cilvēks; lempis.

Avoti: ME

ķuņķots   apv.

1. Mezglains, ar mezgliem bagātīgs.

Avoti: ME

ķupe   apv.

1. Aita ar īsu purnu un mazām, īsām ausīm.

Avoti: ME

ķups   apv.

1. Neass.

Avoti: ME

ķupsis   apv.

1. Mazs ķipim līdzīgs smeļamais trauks.

Avoti: ME

ķuptūzis   apv.

1. Mājiņa putnu turēšanai.

Avoti: ME, VeAT

Ķūpu   vietv.; nelok.

1. Ķūpu kāpa - atrodas Nīcas novada Nīcas pagastā, uz dienvidiem no Jūrmalciema, aizsargājams ģeomorfoloģiskais objekts (kopš 1962. g.), platība - 40 ha, viens no lielākajiem eolajiem veidojumiem (34 m vjl.), viena no visaugstākajām kāpām Latvijā.

Avoti: LD

ķura   apv.

1. Ēdiens, iebiezināta putra no maizes garozām.

Avoti: VV

ķūra   apv.

1. Ķura - ēdiens, iebiezināta putra no maizes garozām.

Avoti: VV

Ķurbe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Īves pagastā.

Avoti: LC

Ķurbēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Mazsalacas novada Skaņkalnes pagastā.

Avoti: LC

ķurbenieki

1. Talsu novada Īves pagasta apdzīvotās vietas "Ķurbe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķurbesciems   vietv.

1. Talsu novada Īves pagasta apdzīvotās vietas "Ķurbe" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Ķurbesmuiža   vietv.

1. Talsu novada Īves pagasta apdzīvotās vietas "Ķurbe" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ķurbināt   apv.

1. Parkšķēt (par putnu).

Avoti: ME

ķurbnieki

1. Talsu novada Īves pagasta apdzīvotās vietas "Ķurbe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ķurbsciems   vietv.

1. Talsu novada Īves pagasta apdzīvotās vietas "Ķurbe" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Ķurbsmuiža   vietv.

1. Talsu novada Īves pagasta apdzīvotās vietas "Ķurbe" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ķurbulis   apv.

1. Zemesvēzis.

Avoti: ME

ķurbulis   sar.

1. Tējkanna.

Avoti: SLG

ķurjaga   žarg.

1. Cietums.

Avoti: JV

ķurjaha   žarg.

1. Cietums.

Avoti: KZ

ķurkstēt   apv.

1. Kurkstēt, rūkt.

Avoti: ME

ķurkstināt   apv.

1. Trokšņot, brēkāt.

Avoti: ME

ķurkt   apv.

1. Klaigāt, kladzināt.

Avoti: ME

ķurķi   apv.

1. Sīki graudi.

Avoti: ME

ķurķis   -ķa, v.; vienk.

1. Cietums.

Avoti: LLVV

ķurķis   apv.; hip.

1. Resns dzīvnieks vai cilvēks.

Avoti: ME

ķūrķis   apv.

1. Maizes gabali ūdenī ar saharīnu.

Avoti: ME

ķurķītis   apv.

1. Maza maza, slikta tabakas pīpe.

Avoti: ME

Ķurmarags   vietv.

1. Ķurmrags - zemesrags Rīgas līča Vidzemes piekrastē, 7 km uz ziemeļiem no Tūjas.

Avoti: LE1

ķurmis   apv.

1. Cietums.

Avoti: Žrg

Ķurmragciems   vietv.

1. Salacgrīvas novada Liepupes pagasta apdzīvotās vietas "Ķumrags" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ķurmrags   vietv.

1. Zemesrags Rīgas līča Vidzemes piekrastē, 7 km uz ziemeļiem no Tūjas, kas ķīļveidīgi iestiepjas līcī un veido nelielu, maz izteiktu pussalu, tā ziemeļu daļu veido 5 m augsts abrāzijas stavkrasts, 1923. g. uzbūvēta bāka; Ķirmesrags; Ķurmarags.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Salacgrīvas novada Liepupes pagastā.

Avoti: LE1, LC

ķurms   apv.

1. Bars, pūlis.

Avoti: ME

ķurmulis   apv.

1. Cietums.

2. Neliels caurums.

3. Neliela koka pīpe.

4. Cilvēks, kurš uzmācas citiem ar muļķīgām runām.

5. Kamols, gabals, pika.

Avoti: ME

ķurnēt   apv.

1. Vārgt, nīkuļot, būt bēdīgam, noskumušam.

Avoti: ME

ķurpele   apv.

1. Ķervele.

Avoti: ME

ķurpis   apv.

1. Kāds putns, kas iedzied vakaru.

Avoti: ME

ķurse   apv.

1. Ķursē raut - sarauties, savilkties.

Avoti: ME

ķursenieši

1. Alūksnes novada Pededzes pagasta apdzīvotās vietas "Ķurši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ķursis   apv.

1. Upīte, strautiņš.

2. Nicīgs kāda cilvēka apzīmējums.

Avoti: ME

Ķurši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Pededzes pagastā.

Avoti: LC

ķūrza   apv.

1. Mērce.

2. Neizdevies ēdiens.

Avoti: VV

ķurza   apv.

1. No koka mizas pagatavots trauciņš ogu lasīšanai.

2. Kartupeļu grozs, grezele.

3. Kroka, krunka.

4. Tūtas veidā saritinājies, saveltnējies veidojums.

5. Mērce.

6. Neizdevies ēdiens.

7. Nicīgs vīra apzīmējums.

Avoti: TlV, LE, ViV, VV, ME

ķurzains   apv.

1. Krokots, kruzuļains.

2. Saburzīts, saburzījies.

Avoti: ĒiV

ķurzaiņš   apv.

1. Krokots, kruzuļains.

2. Saburzīts, saburzījies.

Avoti: ĒiV

ķurzāties   apv.

1. Tīties, ritināties, veltnēties (tūtas veidā).

Avoti: ViV

ķurze   apv.

1. No koka mizas pagatavots trauciņš ogu lasīšanai.

2. Kartupeļu grozs, grezele.

3. Mērce.

4. Neizdevies ēdiens.

Avoti: TlV, VV

Ķurzēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ērgļu novada Sausnējas pagastā.

Avoti: LC

ķurzīgs   apv.

1. Tāds, kas ritinās, veltnējas (tūtas veidā).

Avoti: ViV

ķurziņa   apv.

1. Dem. --> turza.

Avoti: AB2

ķurzis   apv.

1. Grozs, kurvis.

Avoti: ME

ķurzulēties   apv.

1. Tīties, ritināties, veltnēties (tūtas veidā); ķurzāties.

Avoti: ViV

ķurzulis   apv.

1. Grozs.

2. Platas ragavas ar atzveltni.

3. Neliela sažuvusi radība, būtne.

Avoti: ME

ķurzuls   apv.

1. Grozs.

Avoti: ME

ķuse   apv.

1. Vārot saplīsusi ola.

Avoti: ME

ķusis   apv.

1. Spilvens sēdēšanai ratos vai ragavās.

2. Korpulents cilvēks.

Avoti: ME

ķūsis   apv.; hip.

1. Palielāka nūja, runga.

Avoti: ME

ķūsis   apv.

1. Kāds, kurš ģērbies pārāk apspīlētā apģērbā.

Avoti: ME

ķūska   apv.

1. Čūska.

Avoti: ME

ķuslis   apv.

1. Spilvens, ko paliek mīkstākai sēdēšanai ratos vai ragavās, arī ar salmiem piebāzts maiss gulēšanai.

Avoti: TlV

ķutains   apv.

1. Tāds (mājlops), kam ir gaišāka svītra, josla (pār muguru).

Avoti: ĒiV

ķūtains   apv.

1. Svītrains.

2. Raibs (par mājlopiem).

3. Iesirms.

Avoti: ME

ķutaiņš   apv.

1. Tāds (mājlops), kam ir gaišāka svītra, josla (pār muguru).

Avoti: ĒiV

ķutājs   apv.

1. Līdumā sakrauta žagaru, velēnu u. tml. kaudze, ko dedzināja, lai iegūtu pelnus augsnes mēslošanai.

Avoti: ZrvI

ķūtala   apv.

1. Govs, tādas govs vārds, kam ir gaišāka svītra, josla (pār muguru).

Avoti: ZrvI

ķūtaļa   apv.

1. Govs, govs vārds.

Avoti: ME

ķutas   apv.

1. Līdumā sakrauta žagaru, velēnu u. tml. kaudze, ko dedzināja, lai iegūtu pelnus augsnes mēslošanai.

Avoti: ĒiV

ķute   apv.

1. Līdumā sakrautu žagaru, velēnu u. tml. kaudze, ko dedzināja, lai iegūtu pelnus augsnes mēslošanai.

Avoti: ViV

ķuteles   apv.

1. Līdumā sakrauta žagaru, velēnu u. tml. kaudze, ko dedzināja, lai iegūtu pelnus augsnes mēslošanai.

2. Līdums.

Avoti: ZrvI, ME

ķuteļi   apv.

1. Līdumā sakrauta žagaru, velēnu u. tml. kaudze, ko dedzināja, lai iegūtu pelnus augsnes mēslošanai.

Avoti: ZrvI

ķutes   apv.

1. Dedzināšanai sakrautas velēnas līdumā.

Avoti: LE

ķūtes   apv.

1. Šķūtis.

Avoti: ĒiV

ķutēt   apv.

1. Dedzināt ķutes.

Avoti: ViV

ķūtēties   apv.

1. Braukt, doties (projām, parasti ar pūlēm, grūtībām).

Avoti: ĒiV

ķutināt   apv.

1. Ķutis kraut.

Avoti: ME

ķutis   apv.

1. Līdumā sakrauta žagaru, velēnu u. tml. kaudze, ko dedzināja, lai iegūtu pelnus augsnes mēslošanai.

Avoti: ZrvI

ķutis   vienk.

1. Neveiklis.

Avoti: Sin

ķūtis   apv.

1. Vērsis.

2. Tāds (mājlops), kam ir gaišāka svītra, josla (pār muguru).

3. Raibs (par mājlopiem).

4. Iesirms.

Avoti: ME, ZrvI

ķutums   apv.

1. Līdumā sakrauta žagaru, velēnu u. tml. kaudze, ko dedzināja, lai iegūtu pelnus augsnes mēslošanai.

Avoti: ZrvI

ķutuši   apv.

1. Ķutes.

Avoti: ME

ķutuzis   apv.

1. Kutūzis, maza un nepietiekama telpa.

2. Cietums.

3. Ar dūmiem un netīrumiem piepildīta telpa.

Avoti: ME

ķutūzis   apv.

1. Netīra telpa ar visa veida atkritumiem.

2. Pussagruvusi ēka.

3. Ar dūmiem piepildīta virtuve.

4. Vieta, kur maiznieks mīca mīklu.

5. Cietums.

6. Nojume liellopiem.

Avoti: ME

ķutūži   apv.

1. Līdumā sakrauta žagaru, velēnu u. tml. kaudze, ko dedzināja, lai iegūtu pelnus augsnes mēslošanai.

Avoti: ZrvI

ķuza   apv.

1. Atkritumi, gruži, draza.

2. Liels daudzums (parasti par ko ne visai vērtīgu).

3. Nekārtība.

4. Izvārīta un sasista ola.

5. Kārtiņa, krevele.

6. Liels daudzums.

Avoti: LE, MiV

ķūza   apv.

1. Nūja, runga, vica.

Avoti: ME

ķuze   apv.

1. Dažādi sīki atkritumi; drupačas; netīrumi.

2. Izvārīta un sasista ola.

3. Kārtiņa, krevele.

4. Liels daudzums.

Avoti: VV

ķūze   apv.

1. Nūja, runga, vica; kūze.

Avoti: ME

l

1. Alfabēta 18. burts.

2. saīs. Litrs, litri.

3. saīs. Līcis (kartogrāfijā).

4. med., saīs. Kreisais (angļu "left").

Avoti: i2, TM5

L   saīs.

1. Laidnis (šaha figūra).

2. Lamberts (apgaismotas virsmas spožuma ārpussistēmas mērvienība); arī La.

3. Piecdesmit (romiešu cipars).

4. jūrn. Starptautisks signāls "Lima" - nozīmē "apstādiniet savu kuģi!".

Avoti: i2

l.   saīs.

1. Lieta.

Avoti: Wi

L.   saīs.

1. Lielais, lielā.

Avoti: i2, Wi

l/a   saīs.

1. Lauksaimniecības artelis.

Avoti: i1

l/u   saīs.

1. Lauksaimniecības uzņēmums.

Avoti: i1

L8   saīs.

1. Vēls, vēlu (angļu "late"; īsziņās).

Avoti: īsz

L8r   saīs.

1. Vēlāk (angļu "later"; īsziņās).

Avoti: īsz

la   mūz.

1. Sestā pakāpe diatoniskajā gammā, kas sākas ar do.

Avoti: SV99

la   apv.

1. Lai.

Avoti: ME

La   saīs.

1. Lantāns (ķīm. elements).

2. Lamberts.

Avoti: i1

La   mit.

1. Tibetiešu mitoloģijā - cilvēka dzīvības spēks, kurš mēneša sākumā un beigās atrodas vīriešu kreisajā papēdī un sieviešu labajā papēdī.

Avoti: Mit

LA   saīs.

1. vietv. Laosa, valsts divburtu kods.

2. Asociācija "Latvijas auto".

3. Lauksaimniecības akadēmija (kopā ar nosaukumu, piem., Lietuvas LA).

4. med. (Sirds) kreisais priekškambaris (angļu "left atrium").

Avoti: LpA, i1, TM5

Lā   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Laa an der Thaya"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 6200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

LAA   saīs.

1. Latvijas Apdrošinātāju asociācija.

2. Latvijas Attīstības aģentūra.

3. Latvijas autortiesību aģentūra.

Avoti: i2

LAAC   saīs.

1. Latvijas-Amerikas Acu centrs.

Avoti: i2

Laasunjona   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlā ("La Asuncion"), Nueva Esparta štata administratīvais centrs, atrodas Karību jūras Margaritas salā, 28500 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PuA, Wi

lab   apv.

1. Labā, labad.

Avoti: ME

LAB   saīs.

1. Latvijas Akadēmiskā bibliotēka.

2. Latvijas Aviācijas biedrība.

3. Latvijas Astronomijas biedrība.

Avoti: i2

LĀB   saīs.

1. Latvijas Ārstu biedrība.

Avoti: i2

lab.   saīs.

1. Labojis; labojums; labots.

2. Laboratorija; laborants (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

lāba   apv.

1. Gaismēklis, lukturis, lāpa.

Avoti: TlV

labā   lok.; priev. nozīmē (aiz pārvaldāmā vārda) ar vsk. vai dsk. ģen.

1. Labs (11); norāda uz to, kādēļ, kā interesēs kas notiek vai tiek darīts; labad.

Avoti: LLVV

Laba   vietv.

1. Upe Čehijā ("Labe"), Elbas augštece.

2. Upe Krievijā, Krasnodaras novadā un Adigejas Republikā, Kubaņas kreisā krasta pieteka, garums - 214 km, izveidojas, satekot Boļšajai un Malajai Labai.

Boļšaja Laba— upe Krievijā, Karčajas-Čerkesijas Republikā un Krasnodaras novadā, garums - 133 km, sākas Lielā Kaukāza ziemeļu nogāzē, Labas labā satekupe.

Malaja Laba— upe Krievijā, Karčajas-Čerkesijas Republikā un Krasnodaras novadā, sākas Lielā Kaukāza ziemeļu nogāzē, Labas kreisā satekupe.

Avoti: PZT, LpA

LaBA   saīs., vēst.

1. Latvijas Bērnu Avīze.

Avoti: i1

labad   priev. (aiz pārvaldāmā vārda) ar vsk. vai dsk. ģen.

1. Norāda uz nolūku; norāda uz to, kādēļ, kā interesēs kas notiek vai tiek darīts.

Avoti: LLVV

labadiena   labasdienas, s.

1. Pieklājības teiciens, sasveicinoties dienā.

Avoti: LLVV

labadisti   novec.

1. Labadi 1674. gadā dibināta reformistu sekta.

Avoti: SV33

labāgs   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

labai   apv.

1. Labāk, labāks.

Avoti: ME

labainītis   apv.

1. Labs dēls.

Avoti: ME

labais

1. Morālās apziņas jēdziens un normatīvi vērtējoša ētikas kategorija; ļaunā pretstats.

2. žarg. Labs vai slikts (atkarībā no izrunas intonācijas).

Labais mika— Draugs.

3. apv. Labietis.

4. žarg. Lieto, izsakot pārsteigumu vai sajūsmu.

Avoti: LPE, TlV, Žrg

labaisgals   apv.

1. Labs; sekmīgs.

Nav vairs labaisgals— saka, ja gaidāms kas slikts, nevēlams, nepatīkams.

Labaisgals augšā— saka, ja iet labi, ja gaidāms kas labs.

Avoti: ViV

labaispiens   apv.

1. Svaigs piens, pilnpiens.

Avoti: BB

labāk   apv.

1. Labprātāk, ar lielāku patiku.

Avoti: LV93

labāki   apv.

1. Labāk.

Avoti: KnG

labākrasta   ģen., nelok.

1. Labā krasta.

Avoti: LPE

labāks

1. Pārāks.

Avoti: Sin

labākzinātājs   iron.

1. Tāds, kas uzskata, ka zina labāk.

labaļa   apv.

1. Labums.

Avoti: ME

laban   apv.

1. Nupat, tikai saistījumā "patlaban".

Avoti: ME

labanakts   labasnakts, s.; parasti vsk.

1. Sveiciens, atvadoties vakarā vai naktī (parasti, dodoties gulēt).

Avoti: LLVV

lābānīgs   apv.

1. Lēns, tūļīgs, neizdarīgs.

Avoti: ĒiV

lābans   sar.

1. Neveiklis.

Avoti: Sin

lābāns   apv.

1. Lēns, tūļīgs, neizveicīgs cilvēks; sliņķis.

Kā lābāns— saka par lēnu, tūļīgu, neizdarīgu cilvēku.

Avoti: ĒiV, SiV

Lābans   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, Rebekas brālis un Īzāka svainis.

Avoti: Mit

labardāns

1. Vītināta mencas fileja.

Avoti: SV08

labarīta   ģen., nelok.

1. Sveiciena ("labsrīts!" dalībnieks).

Avoti: LLVV

labars   mit.

1. Romas imperatoru karogs, ko nesa karaspēkam pa priekšu; šaurākā nozīmē kristiešu laika ar Kristus monogrammu rotāts uzvaras karogs.

Avoti: MrJ

Labāržu   vietv.; nelok.

1. Labāržu ezers - Sološu ezers Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

Avoti: LD

Labās   vietv.; nelok.

1. Labās Cerības rags - klinšains rags Āfrikas dienvidos (angļu val. "Cape of Good Hope"), 45 km uz dienvidiem no Keiptaunas (DĀR).

Avoti: LģE

labasdienas   -as, s.

1. tikai dsk. Sveicieni, ko sūta kādam.

Avoti: LLVV

labāt   apv.

1. Labot.

Avoti: KiV

labata   novec., nevēl.

1. Labestība.

Avoti: VpJ

labāties   apv.

1. Censties kļūt labākam.

2. Veseļoties.

Avoti: KiV

labatīgs   apv.

1. Augstprātīgs, lepns.

Avoti: NeV

Lābatlana   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Komāromas-Estergomas meģē, 4900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

labazs   žarg.

1. Cietuma veikals.

Avoti: KZ

labbatā   apv.

1. Augstprātība, lepnība.

Avoti: NeV

Labazs   vietv.

1. Ezers Krievijā, Krasnojarskas novada ziemeļu daļā 47 m vjl., platība - 470 kvadrātkilometru, ietek - Ņelzja un Jema, iztek - Bogaņida, caurteka savieno ar Hargi ezeru.

Avoti: PZT

labd.   saīs.

1. Labdabīgs.

Avoti: i1

labdabība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> labdabīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

labdabīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura attieksme, izturēšanās pret citiem ir labvēlīga, miermīlīga.

2. med. Tāds, kas parasti veidojas lēni, neieaugot apkārtējos audos, un neveido jaunus perēkļus (par audzēju).

Avoti: LLVV

labdabīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> labdabīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

labdabis   apv.

1. Tāds, kam laba daba.

2. bot. Stāds, kas labi aug.

Avoti: LV93

labdabls   apv.

1. Labas dabas, saka par katru labi augošu stādu vai labību, kamēr tā vēl zaļā stāvoklī.

Avoti: ME

Labdaks   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tēbu valdnieks, Kadma mazdēls un Lāja tēvs, kuru nogalināja satracinātās bakhantes.

Avoti: Mit

labdarība   -as, s.; parasti vsk.

1. neakt. Materiāla palīdzība trūcīgajiem, gādība par trūcīgajiem.; filantropija.

2. Palīdzība.

Avoti: LLVV

labdarīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. neakt. Saistīts ar labdarību (1), tai raksturīgs; filantropisks.

2. Tāds, kas izraisa ko labu, no kā gūst labumu.

Avoti: LLVV

labdaris   -ra, v.

1. Cilvēks, kas sniedz materiālu palīdzību trūcīgajiem, gādā par tiem.; filantrops.

2. Cilvēks, kas dara labu, palīdz.

3. novec. Senāk burvis, kas spēja ārstēt ("pieburt labu").

Avoti: LLVV, LE

labdarīt   apv.

1. Darīt labu citam un vispār darīt labu.

Avoti: TlV

labdarīte   apv.

1. Driģene.

Avoti: KV

labdarītes   apv.

1. Melnā driģene ("Hyosciamus niger").

Avoti: Aug2

labdevis

1. Sponsors, atbalstītājs.

Avoti: BiP

labdien   izsauk.

1. Pieklājības teiciens, sasveicinoties dienā.

Avoti: LLVV

labdiena   -as, s.

1. Sveiciens, satiekoties dienā.

2. tikai dsk. Sveicieni, ko sūta kādam.

Avoti: LLVV

labdiendevējs   apv.

1. Sveicinātājs, kurš saka "labdien".

Avoti: ME

labdienoties   apv.

1. Sasveicināties; apsveicināties.

Avoti: LV93

labdomība   apv.

1. Vispārināta īpašība --> labdomīgs.

Avoti: ME

labdomīgs   apv.

1. Godīgs, uzticams, drošs, stingrs raksturā.

Avoti: ME

labdomīgs   apv.

1. Godīgs, uzticams, drošs, stingrs raksturā.

Avoti: ME

labdūšas   apv.

1. Parastā raudene ("Origanum vulgare").

Avoti: Aug2

labdūši   apv.

1. Parastā raudene ("Origanum vulgare").

Avoti: Aug2

labdūžas   apv.

1. Parastā raudene ("Origanum vulgare").

Avoti: Aug2

Labdzeņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Talsu novada Ģibuļu pagastā.

Labdzeņu kadiķis— aug Talsu novada Ģibuļu pagasta Labdzeņu māju zemē, otrs lielākais kadiķis Latvijā, stumbra apkārtmērs - 1,9 m, vainaga projekcija - 2,5 x 5 m, augstums - 9 m (1999. g.); Čiekuru paeglis.

Labdzeņu paeglis— Labdzeņu kadiķis.

Avoti: La1, LE1, LD

Labdzere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

Labdzeresciems   vietv.

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Labdzere" nosaukuma variants.

Avoti: LC

labdzernieki

1. Talsu novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Labdzere"" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Labdzersciems   vietv.

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Labdzere" nosaukuma variants.

Avoti: LC

labdzimtais   apv.

1. Dižciltīgais; tāds, kam ir aristokrātiska izcelšanās.

Avoti: Sin

labdzimtība   -as, s.

1. parasti vsk. Aristokrātiska izcelšanās.

2. Augstu civilo amatpersonu (valsts padomnieku) tituls.

Avoti: LLVV

labdzimtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Dižciltīgs.

Avoti: LLVV

labdzimts   apv.

1. Dižciltīgs, cienīgs.

Avoti: ME

Labe   vietv.

1. Pilsēta Gvinejā, tāda paša nosaukuma reģiona administratīvais centrs, 49500 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA, PuA

labeds   apv.

1. Labad.

Avoti: ME

labējība   psih.

1. Ģenētiski un kulturāli nosacīta labās rokas izmantošanas prioritāte, veicot mērķtiecīgas darbības.

Avoti: Psh

labējie

1. Konservatīvās partijas; nosaukums radās franču revolūcijas laikā 1789, kad konservatīvākie Nacionālajā sapulcē nosēdās pa labi, radikālie - pa kreisi, skatoties no priekšsēdētāja puses.

Avoti: LEV

labējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas aizstāv līdzšinējo kārtību, ir mērens, izvairās no galējībām (par politisku virzienu, partiju, tās pārstāvjiem, darbību u. tml.).

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Politisks darbinieks, kas aizstāv brīvā tirgus ekonomiku un privātīpašumu, iedibinātās vērtības un tradīcijas.

Avoti: MLVV

labenieks   apv.

1. Augstākajai kārtai piederīgs; labietis.

2. Bagātnieks, tas, kam pieder liels labums.

Avoti: NeV

labeņš   apv.

1. Dem. --> labs (1).

Avoti: KiV

laberdāns   novec.

1. Savādas ("Gadus morrhua") iesālītas mencas, bez galvas, astes un muguras.

Avoti: SV33

labermane   apv.

1. Nicinošs sievietes apzīmējums.

Avoti: ME, VeAT

labestība   -as, s.; parasti vsk.

1. Labsirdība, labvēlība.

Avoti: LLVV

labestīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Labsirdīgs, labvēlīgs.

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

labēt   apv.

1. Slavēt, cildināt.

2. Pievilināt, pielabināt.

Avoti: ME

labēties   apv.

1. Pakāpeniski kļūt veselam; veseļoties.

2. Pakāpeniski kļūt labākam (par laiku, apstākļiem u. tml.).

Avoti: ĒiV

Labetiški   vietv.

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Jaunciems" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

labgalis   apv.

1. Kaut kādā (piemēram, drošības, ērtības, materiālās labklājības) veidā labākā vieta.

Avoti: NeV

labģeris   apv.

1. Cilvēks, kas nepalīdz, kad nepieciešama palīdzība, un solās palīdzēt, kad tas nav nepieciešams.

Avoti: ME

labģers   apv.

1. Cilvēks, kas nepalīdz, kad vajag, un piesolās palīdzēt, kad nevajag.

Avoti: NeV

labi   apst.

1. Atbilstoši noteiktām prasībām (ko darīt, veikt, prast, atrasties kādā stāvoklī).

2. Normāli, bez traucējumiem (uztvert ar maņu orgāniem).

3. Atbilstoši kādām prasībām, arī tā, kā vēlas (norisināties, notikt, attīstīties, pastāvēt).

4. Patīkami, arī ērti (but kādos apstākļos, kādā stāvoklī).

5. Samērā daudz, tā, ka pietiek.

6. Samērā pilnīgi (izpausties īpašībai, pazīmei).

7. Lieto, lai izteiktu apstiprinājumu, pievienošanos (kāda izteikumam, rīcībai).

8. pārākajā pakāpē, part. nozīmē. Lieto, lai pastiprinātu nojēgumu par kā iespējama izvēli, parasti salīdzinājumā ar nevēlamo.

9. Atzīme labu sekmju vērtējumam (parasti skolā).

10. apv. Lieto, lai izteiktu ierobežojuma pieļāvumu.

Avoti: LLVV, KnV

labia   lat.

1. Kukaiņu klases ādspārņu kārtas ģints.

Labia minor— mazā spīļaste.

Avoti: LD

labiālbalsis   novec.

1. Flautu skanējums orķestrī.

Avoti: KV

labiālis   novec., val.

1. Lūpenis - līdzskanis, ko artikulē ar lūpām.

Avoti: LV93

labiālisms   med.

1. Katras artikulētas skaņas izruna līdzīgi lūpeņiem, piem., kā "b", "p" vai "m".

2. Stostīšanās veids, kurā grūtības rada lūpeņu izruna.

Avoti: TM5

labializācija   -as, s., parasti vsk.; val.

1. Skaņu izruna, noapaļojot un izstiepjot lūpas.

Avoti: LLVV

labializēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; val.

1. Izrunāt (skaņas), noapaļojot un izstiepjot lūpas.

Avoti: LLVV

labializēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; val.

1. Tikt labializētam.

Avoti: LLVV

labializēts

1. Labializācijai pakļauts.

Avoti: SV69

labialodontija   med.

1. Tiešais sakodiens, kurā saskaras augšžokļa un apakšžokļa priekšzobu kožamā virsma.

Avoti: TM5

labiāls   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar lūpām, to darbību.

Labiāls līdzskanis— līdzskanis, ko artikulē, noapaļojot un izstiepjot lūpas; lūpenis.

Labiāla skaņa— skaņa, kuru izrunājot aktīvi darbojas lūpas.

Labiāls patskanis— patskanis, kuru izrunājot lūpas ir noapaļotas.

Avoti: LLVV, VsV

labiālskaņas   novec.

1. Lūpu skaņas: b, p, f, v, m.

Avoti: LME

labiālstabule   novec.

1. Flauta.

Avoti: KV

labiāļi   novec.

1. Labiālskaņas.

Avoti: LME

labiatae   lat.

1. Lūpziežu dzimtas "Lamiaceae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

labiāti   novec.

1. Lūpzieži.

Avoti: KV

Labiava   vietv.

1. Poļeskas pilsētas Krievijā (Kaļiņingrdas apgabalā) nosaukums līdz 1946. g.

Avoti: Wi

labība   -as, s.

1. Graudzāļu, tauriņziežu, sūreņu dzimtas kultūraugi, ko audzē graudu ieguvei.

2. Šo augu graudi.

Avoti: LLVV

labība   novec., nevēl.

1. Labestība.

Avoti: VpJ

labidura   lat.

1. Kukaiņu klases ādspārņu kārtas ģints.

Labidura riparia— piekrastes spīļaste.

Avoti: LD

labie   apv.

1. Labieši.

Avoti: TlV

labiekārtojums   -a, v.

1. Ērts, noteiktām vajadzībām atbilstošs (telpas, celtnes) iekārtojums.

Avoti: LLVV

labiekārtot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Ar ērtībām, atbilstoši noteiktām vajadzībām iekārtot (telpu, celtni).

Avoti: LLVV

labiekārtots

1. Ērts, mājīgs; iekārtots ar ērtībām.

Avoti: Sin

labierīcības   -u, vsk. labierīcība, -as, s.

1. Ar ērtībām, priekšrocībām saistītas ierīces, ietaises (piemēram, telpā, celtnē).

2. sar. Tualete.

Avoti: LLVV, LV93

labierīkojums   -a, v.

1. Labiekārtojums.

Avoti: LLVV

labierīkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Labiekārtot.

Avoti: LLVV

labierīkots   apv.

1. Ērts, komfortabls.

Avoti: Sin

labieši   vēst.

1. Augstākā un turīgākā iedzīvotāju kārta Latvijas teritorijā no 11. līdz 13. gs.; liela daļa gāja bojā cīņās ar krustnešiem 13. gs., daļa pārcēlās uz Lietuvu vai Krievzemi, neliela daļa pārvācojās.

Avoti: VjV

labiete   dsk. ģen. -šu, s.

1. Labietis.

Avoti: LV87

labietis   -ša, v.

1. vsk. Labieši.

2. apv. Glaimotājs, lišķis; glāstītājs.

Avoti: ME

labilitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> labils (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> labils (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. med. Uzbudinājuma pamatnorišu straujums, nelīdzsvarotība dzīvajos audos, funkcionālais kustīgums.

4. Psihiatrijā ātras emociju stipruma un noskaņu svārstības bez atbilstoša ārēja cēloņa.

Avoti: LLVV, TM5

labils   -ais; s. -a, -ā;

1. Nenoturīgs, nestabils (par stāvokli, priekšmetu); pretstats: stabils.

2. Nepastāvīgs, mainīgs (par vielām, ķīmiskiem procesiem).

3. med. Nelīdzsvarots, arī ciklisks (par psihisku vai fizioloģisku stāvokli).

Avoti: LLVV

Labina   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Labin"), Istras županijā, 11600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

labināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Ar laipnību, labvēlību, arī iztapību censties panākt, ka (parasti bērns vai dzīvnieks) klausa, nepretojas, kļūst padevīgs; ar laipnību pierunāt (kādu ko darīt).

// intrans.

2. apv. Aicināt, vilināt.

3. Pielabināt, maigi izskaidrot, glaudīt.

Avoti: LLVV, ME

labināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Laipni, labvēlīgi, arī iztapīgi izturēties (pret kādu), lai panāktu, ka, piemēram, nedusmojas, piedod ko.

Avoti: LLVV

labinieks   folkl.

1. Dižciltīgais.

Avoti: Sin

labinīgs   apv.

1. Labsirdīgs, laipns.

Avoti: ME

Labinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnodaras novadā, Labas labajā krastā, 61200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lābiņi   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Suveizdi" otrs nosaukums.

Avoti: LC

labiņš   apv.

1. Dem. --> labs.

Avoti: ME

labio-   med.

1. Salikteņos norāda uz lūpu.

Avoti: MSV

labioalveolārs   med.

1. Tāds, kas attiecas uz lupām un zobu alveolām.

2. Tāds, kas attiecas uz zobu alveolu labiālo pusi.

Avoti: TM5

labiodentāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar lūpām un zobiem.

Labiodentāli līdzskaņi— līdzskaņi, kuru artikulācijā piedalās lūpas un zobi.

Avoti: LLVV

labiogrāfs   med.

1. Instruments lūpu kustību reģistrēšanai runas laikā.

Avoti: TM5

labiogresija   med.

1. Priekšzobu novirze uz priekšu no to normālā stāvokļa.

Avoti: TM5

labioklinācija   med.

1. Priekšzobu novirzīšanās no vertikālā stāvokļa uz priekšu lūpu virzienā.

Avoti: TM5

labioloģija   med.

1. Lūpu kustību pētīšana runāšanas un dziedāšanas laikā.

Avoti: TM5

labiomikoze   med.

1. Mikroskopisko sēņu ierosināta lūpu slimība.

Avoti: MSV

labiotoms   med.

1. Griezējmaigles.

Avoti: MSV

labirintektomija   med.

1. Labirinta (daļas) izgriešana.

Avoti: TM5

labirintīts   med.

1. Iekšējās auss labirinta iekaisums.

Nekrotiskais labirintīts— labirintīts, ko izraisa asinsvadu tromboze, kam seko kaulainā labirinta nekroze un sekvestru veidošanās; skarlatīnas komplikācija.

Serozais labirintīts— labirinta sekundāra reakcija pret vidusauss iekaisumu vai traumu; izpaužas ar paaugstinātu perilimfas spiedienu bez strutošanas.

Strutainais labirintīts— labirintīts, ko ierosina strutu baktērijas.

Traumatiskais labirintīts— labirintīts kā galvaskausa lūzuma vai labirinta operācijas (piem., fenestrācijas) sekas.

Avoti: TM5

labirintodonti

1. Izmirusi lokskriemeļabinieku virskārta; radušies devona beigās no stegocefāļiem, dzīvojuši pārpurvotos mežos, ezeros, upēs (izmiruši triasā); senākajiem labirintodontiem ķermenis bijis gandrīz tāds pats kā zivīm; tos atzīst par lēcējabinieku priekštečiem, kā arī par varbūtējiem pirmatnējo rāpuļu priekštečiem; jaunākie labirintodonti bijuši daudz lielāki (līdz 5 m gari), drukni, ar relatīvi lielu galvu.

Avoti: SV99

labirintotomija   med.

1. Labirinta atvēršana, uzkalšana.

Avoti: TM5

labirintoze   med.

1. Labirinta patoloģija, kuras pamatā pārsvarā ir distrofiskas pārmaiņas.

Avoti: TM5

labirints   -a, v.

1. vēst. Celtne ar daudzām ļoti sarežģītām ejām (senajā Grieķijā, Ēģiptē).

2. Tas (piemēram, celtne, ala, parks), kur ir daudz sarežģītu eju, ceļu.

3. anat. Auss iekšējā daļa, kas sastāv no priekštelpas, pusloka kanāliem, gliemeža.

Gliemeža labirints— atrodas auss gliemezī, tajā ir dzirdes receptori.

Kortikālais labirints— kanāliņu un asinsvadu pinums nieres garozā.

Plēvainais labirints— labirints iekšējā ausī: plēvainu maisiņu un vadu sakopojums kaulainajā labirintā, kuri pildīti ar endolimfu un ietverti perilimfa.

Membranozais labirints— plēvainais labirints.

Kaulainais labirints— iekšējās auss ejas un dobumi, kuros atrodas plēvainais labirints un kuri pildīti ar perilimfu.

Statokinētiskais labirints— iekšējās auss priekštelpa un pusloka kanāli.

Vestibulārais labirints— plēvainu maisiņu un vadu sakopojums, kurā atrodas līdzsvara receptori.

Līdzsvara labirints— vestibulārais labirints.

Avoti: LLVV, MSV

labirintzirneklis

1. dsk. Zirnekļu kārtas dzimta ("Theridiidae"), sīki vai vidēji lieli zirnekļi (ķermeņa garums - 3-10 mm), kam raksturīgs nesimetriski austs labirintveida ķeramtīkls, sastopami ļoti bieži laukos un mežos dažādās dabiskās slēptuvēs, Latvijā konstatētas 32 sugas.

Avoti: LD

labirintzivs

1. dsk. Asarveidīgo kārtas dzimta ("Anabantidae"), zivs ar virsžaunu orgāniem jeb labirintiem, kas ļauj elpot atmosfēras gaisu, garums - parasti 4-10 cm, var iztikt bez ūdens pat vairākas dienas.

Avoti: LPE

labis   apv.

1. Labāk, mīļāk.

Avoti: ME

labiski   apv.

1. Pareizi, kārtīgi.

Avoti: LE

labisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas adījumā izadīts uz labo pusi (piemēram, par valdziņu, adījuma kārtu).

2. Tāds vītnes virziens skrūvei vai uzgrieznim, kad skrūvējot ciet jāgriež uz labo pusi.

Avoti: LLVV

Labišina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 4500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1369. g.

Avoti: Wi

labīt   apv.

1. Samierināt, salabināt, glāstīt, slavēt.

Avoti: ME

labīties   apv.

1. Pielabināties, pieglaimoties, sataisīt draudzīgu sejas izteiksmi.

Avoti: ME

Labitnagi   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Jamalas Ņencu autonomajā apvidū, 26300 iedzīvotāju (2014. g.), piestātne Obas kreisajā krastā (iepretī Saļihardai).

Avoti: Wi, PZT

labitoms   med.

1. Griezējmaigles.

Avoti: TM5

labjūte   med.

1. Fiziskā un garīgā labsajūta, veselīgums, ko apzināti veido ar īpašu pakalpojumu kompleksu; visaptverošas veselības koncepcija "Wellness", kas radās ASV 20. gs. 50. gados, terminu veidoja mediķi K. H. Kūpers un H. Dunns, no angļu vārdiem "well-being" (labklājība), "fitness" (fiziskā labsajūta) un "happiness" (laime).

Avoti: TvV

labklāja   apv.

1. Labklājība.

Avoti: ME

labklājība   -as, s.

1. Dzīves apstākļi, materiālais stāvoklis, kam raksturīga pārticība, arī nodrošinātība.

Avoti: LLVV, MkV

labklājīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir labklājība; tāds, kas dzīvo labklājībā.

Avoti: MLVV

labklāšanās   apv.

1. Labklājība.

Avoti: ME

labnoderīgs   novec.

1. Lietderīgs.

Avoti: VkG

labojamība   val.

1. Iespēja tulkotājam labot tulkojumu tā tapšanas procesā vai pēc pabeigšanas.

Avoti: VsV

labojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> labot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> labot (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> labot (3).

Kļūdu labojums— rakstu darba uzdevums, kurā (skolēnam) jāpārraksta rakstu darbā labotais, par nepareizu atzītais bez kļūdām, pareizi, arī ar paskaidrojumiem.

4. Paveikta darbība, rezultāts --> labot (4).

Avoti: LLVV

Laboka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lubbock"), Teksasas štatā, 243800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Labonas   vietv.; nelok.

1. Labonas ezers - Labones ezers Madonas novada Mārcienas pagastā.

Avoti: LD

Labones   vietv.; nelok.

1. Labones ezers - atrodas Aronas paugurlīdzenumā pie Vidzemes augstienes robežas, Madonas novada Mārcienas pagastā, 108,8 m vjl., platība - 26 ha, garums - 0,7 km, lielākais platums - 0,5 km, vidējais dziļums - 6,9 m, eitrofs, dūņains, vidēji aizaudzis.

Avoti: LD

labons   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

laborants   -a, v.

1. Darbinieks, kas veic analīzes, tehniskus pētnieciskā darba posmus laboratorijā.

2. Darbinieks, kas veic dažādus tehniskus darbus zinātniskā vai mācību iestādē.

Avoti: LLVV

laboratorija   -as, s.

1. Iestāde, arī tās nodaļa, kurā veic eksperimentālu zinātniskās pētniecības darbu; speciāli iekārtota telpa zinātniskiem pētījumiem.

// pārn. Radoša darba metožu kopums (rakstniekam, māksliniekam).

Avoti: LLVV

laboratorisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir saistīts ar laboratoriju; tāds, kas ir veikts, arī iegūts laboratorijā.

Avoti: LLVV

Laboreca   vietv.

1. Upe Slovākijā, Latoricas labā krasta pieteka, garums - 135 km.

Avoti: PZT, Wi

laboriņš   žarg.

1. Laboratorijas darbs.

Avoti: SLG

labors   žarg.

1. Laboratorijas darbs.

Avoti: SLG

labošana   -as, s.

1. Darbība, process --> labot.

Avoti: LLVV

labot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Novēršot bojājumus, defektus, panākt, ka (kas, piemēram, priekšmets, ierīce) kļūst derīgs izmantošanai.

2. Ar savu izturēšanos, rīcību, runu panākt, ka tiek novērsts (kas nepareizs, kļūmīgs).

3. Pārveidojot precizēt, konkretizēt, arī papildināt (piemēram, tekstu, izteikumu).

4. Censties panākt, ka (iepriekšējais rezultāts) kvalitatīvi mainās, kļūst labāks.

Avoti: LLVV

laboties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Mainot kādas rakstura, personības, psihes īpašības, censties kļūt labākam nekā iepriekš.

Laboties klāt— pielabināties, pieglaimoties.

2. parasti 3. pers. Kļūt citādam, parasti saulainam (par laiku, laika apstākļiem).

3. sar. Veseļoties.

Avoti: LLVV

lāboties   apv.

1. Pieglaimoties.

Avoti: ĒiV

laboulbenia   lat.

1. Labulbēnijas.

Laboulbenia vulgaris— labulbēniju suga.

Avoti: LD

laboulbeniaceae   lat.

1. Labulbēniju dzimta.

Avoti: LD

laboulbeniales   lat.

1. Labulbēniju rinda.

Avoti: LD

laboulbeniomycetes   lat.

1. Labulbeniomicētes.

Avoti: LD

Labovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

labpatika   -as, s.

1. Emocionāls stāvoklis (cilvēkam), kam raksturīgas patīkamas izjūtas, apmierinājums, arī tīksme.

Avoti: LLVV

labpatīkams   apv.

1. Ļoti patīkams.

Avoti: ME

labpatikt   tikai 3. pers., -patīk, pag. -patika; intrans.

1. Gribēt, iedomāt (ko darīt) pēc sava prāta.

Avoti: LLVV

labpatikties   tikai 3. pers., -patīkas, pag. -patikās; refl.

1. Labpatikt.

Avoti: LLVV

labprāt   apst.

1. Ar patiku; arī neiebilstot.

Avoti: LLVV

labprātāk   novec.

1. Ar lielāku patiku.

Avoti: LV93

labprātība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> labprātīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

labprātīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tiek veikts, organizēts bez pavēles, rīkojuma, piespiešanas; arī brīvprātīgs.

Avoti: LLVV

labprātīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> labprātīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. apv. Brīvprātīgs.

Avoti: ME

labprātis   apv.

1. Labprāt, labprātīgi, brīvprātīgi.

Avoti: ME

labprāts   apv.

1. Labprāt, labprātīgi, brīvprātīgi.

Avoti: ĒiV

Labradora   vietv.

1. Labradoras jūra - malas jūra Atlantijas okeāna ziemeļrietumos (angļu val. "Labrador Sea"), starp Grenlandi un Labradoras pussalu, platība - 841000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 4316 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 4 m.

2. Labradoras pussala - atrodas Ziemeļamerikas ziemeļaustrumos (angļu val. "Labrador"), starp Atlantijas okeānu, Hudzona līci un šaurumu (Kanādā), platība - 1,6 mlj kvadrātkilometru, augstākā virsotne - 1676 m, daudz ezeru, krāčainu upju.

3. Labradoras straume - aukstā straume Atlantijas okeānā, pie Ziemeļamerikas krastiem, plūst no Bafina jūras līdz Lielajam Ņūfaundlendas sēkli, sastopoties ar silto Golfa straumi - grimst, ātrums - 1-2 km/h, nes jūras ledu un Grenlandes aisbergus.

Avoti: LģE

labradorīts   ģeol.

1. Magmatisks dziļumiezis, gabro paveids; sastāv gk. no labradora (1); to izmanto pieminekļu un ēku apdarei.

Avoti: SV99

labradors   -a, v.; parasti vsk.

1. Tumšpelēks laukšpata grupas minerāls ar zilganu un zaļganu spīdumu.

2. Labradoras retrīvers - liels suns ar melnu vai zeltainu apmatojumu; to izmanto medībās vai par aklu cilvēku pavadoni; attiecīgā suņu šķirne.

Avoti: SV99

labradznieki

1. Pāvilostas novada Sakas pagasta apdzīvotās vietas "Labrags" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Labraggen   vietv., vēst., vācu val.

1. Labragas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Jūrkalnes pagastā.

Avoti: KV

Labrags   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Jūrkalnes pagastā un Pāvilostas novada Sakas pagastā.

Avoti: LC

labraks   apv.

1. Plats, neizskatīgs apģērbs.

2. Noskrandis, panīcis cilvēks.

3. Neveikls, lempīgs cilvēks.

Avoti: SiV

Labrencis   apv.

1. Vīrieša vārds.

Labrenča diena— 10. augusts.

Labrenča upe— Sentlorensa, upe Kanādā.

Svētā Labrenča upe— Sentlorensa, upe Kanādā.

Avoti: ME, PZT

labris   mit.

1. Divasmeņu cirvis ar plānu izliektu asmeni, senās Krētas reliģijas svarīgs simbols, kas tika uzskatīts par Lielās Dievietes Mātes emblēmu.

Avoti: MrJ

labrīt   izsauk.

1. Pieklājības teiciens, sasveicinoties no rīta.

Avoti: LLVV

labrītiņas   apv.

1. hum. Labrīt.

Avoti: ME

labrītiņi   apv.

1. Viegli mājas apavi; čības.

Avoti: ViV

labrīts   -a, v.

1. Sveiciens, satiekoties no rīta.

Avoti: LLVV

Labrjogana   vietv.

1. Upe Krievijā, Tomskas apgabalā, Obas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

labrocība   med.

1. Stāvoklis, kurā ķermeņa labā puse funkcionāli ir pārāka par kreiso.

Avoti: TM

labrocis   -ča, dsk. ģen. -ču, v.

1. Cilvēks, kam vadošā ir ķermeņa labā puse.

Avoti: MLVV

labrocīts   med.

1. Saistaudu šūna ar bazofilām granulām citoplazmā, kuras satur heparlnu, hondroitīnsulfātu, hialuronskābi, histamlnu, serotonīnu un tripāzi.

Avoti: TM5

labs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kuram piemīt morāles normām atbilstošas īpašības, kura attieksme (pret citiem) ir iejūtīga, labsirdīga, labvēlīga.

// ar not. gal., retāk ar nenot. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Tas, kas atbilst morāles normām, ideālam; šī ideāla īstenojums.

2. Tāds, starp kuriem ir saskaņa, saprašanās, draudzīgas attiecības (par cilvēku grupu); tāds, ar kuru ir šādas attiecības.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, ar kuru saista draudzība, mīlestība.

3. Tāds, kas prasmīgi, apzinīgi veic savu darbu, pienākumu.

4. Tāds, kas atbilst, ir piemērots noteiktām izmantošanas prasībām (piemēram, par priekšmetu, telpu, vietu, parādību).

// ar not. gal., retāk ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Tas, kas atbilst, ir piemērots noteiktām lietošanas, izmantošanas prasībām (parasti drēbes, ēdieni); arī labums.

5. Tāds, kas veicina, nodrošina (kāda) darbību, eksistenci (par psihisku vai fizioloģisku stāvokli, spējām u. tml.).

6. Tāds, kas atbilst, ir piemērots noteiktām prasībām (par norisi, stāvokli, apstākļiem).

7. Tāds, kas atbilst noteiktām prasībām, uzskatiem (par parādībām sabiedrībā).

8. Samērā apjomīgs, liels; krietns (2).

9. ar not. galotni. Tāds, kas atrodas tajā (cilvēka) ķermeņa pusē, kas ir pretēja kreisajai (par cilvēka ķermeņa daļām); pretstats: kreisais.

Labās rokas likums— likums, pēc kura nosaka inducētās strāvas vai elektrodzinējspēka virzienu vadītājā, ja vadītājs pārvietojas magnētiskajā laukā: ja labo roku novieto tā, ka magnētiskā lauka indukcijas līnijas ieiet delnā, bet par 90 grādiem atliektais īkšķis vērsts vadītāja kustības virzienā, tad četri iztieptie pirksti norāda vadītājā inducētās strāvas (elektrodzinējspēka) virzienu.

10. ar not. galotni. Savienojumā ar "puse": iekšpusei pretējā puse (piemēram, audumam, kažokādai, apģērbam); pretstats: kreisā puse.

11. lok.: labā, priev. nozīmē (aiz pārvaldāmā vārda) ar vsk. vai dsk. ģen. Norāda uz to, kādēļ, kā interesēs kas notiek vai tiek darīts; labad.

Avoti: LLVV

labsajūta   -as, s.

1. Psihisks (emocionāls) stāvoklis, kam raksturīgas patīkamas izjūtas, apmierinājums, laba pašsajūta.

Avoti: LLVV

labsirdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> labsirdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

labsirdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura attieksme pret citiem ir iejūtīga, labvēlīga, miermīlīga.

Avoti: LLVV

labsirdīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Labsirdība.

Avoti: LLVV

labsirdis   -ža, v.

1. Labsirdīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

labskanība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> labskanīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; arī daiļskanība.

Avoti: LLVV

labskanīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzirdei tīkams; arī daiļskanīgs.

Avoti: LLVV

labskanīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Labskanība.

Avoti: LLVV

labskaņa   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Labskanība (parasti valodai).

Avoti: LLVV

labsrīts   labarīta, v.

1. Sveiciens, satiekoties no rīta.

Avoti: LLVV

labsvakars   labavakara, v.

1. Sveiciens, satiekoties vakarā.

Avoti: LLVV

labt   apv.

1. Salabt.

Avoti: ME

labtemplieši   novec.

1. ASV 1852. gadā alkohola apkarošanai dibinātā ordeņa locekļi.

Avoti: KV

labticība   s.

1. Vispārināta īpašība --> labticīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

labticīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas viegli uzticas (kam).

Labticīgs ieguvējs— tas, kas ir pārliecināts, ka nevienam citam nav vairāk tiesību iegūt lietu kā viņam.

Labticīgs valdītājs— tas, kas pārliecināts, ka nevienam citam nav vairāk tiesību valdīt lietu, kā viņam.

Avoti: MLVV, JtV, LtV

labticīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> labticīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

labtik   apv.

1. Diezgan, gana.

Avoti: NeV

labturība   s.

1. Dzīvniekiem nepieciešamo dzīves apstākļu nodrošināšana (piem., pareiza kopšana, barošana, veselības pārbaude).

Avoti: MLVV

Labu   mit.

1. Šumeru-akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - milzīga lauva, kas nolaidās no debesīm, kur to bija uzzīmējis dievs Enlils.

Avoti: Mit

Labuana   vietv.

1. Federāla teritorija Malaizijā ("Labuan" / "Wilayah Persekutuan Labuan"), aizņem tāda paša nosaukuma salu Kalimantānas salas ziemeļu piekrastē, administratīvais centrs - Bandarlabuana, platība - 92 kvadrātkilometri, 85000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA

labucītis   apv.

1. Labulis.

Avoti: ME

labudienu   ģen., nelok.

1. Sveiciena ("labasdienas!" dalībnieks).

2. tikai dsk. Sveicienu ("labasdienas!", ko sūta kādam, dalībnieks).

Avoti: LLVV

labulbēnija

1. Asku sēņu nodalījuma klases labulbeniomicēšu klases rinda ("Laboulbeniales").

2. Šīs rindas dzimta ("Laboulbeniaceae").

3. Šīs dzimtas ģints ("Laboulbenia"), Latvijā konstatētas 15 sugas, kas ir vaboļu parazīti.

Avoti: LD

labulbeniomicētes

1. Asku sēņu nodalījuma klase ("Laboulbeniomycetes"), kukaiņu, dažas sugas arī zirnekļu parazīti, sēnes ar ļoti vienkāršu uzbūvi un uz substrāta virsmas veido sīku, no nedaudzām šūnām sastāvošu laponi, kas ieaug kukaiņa vai zirnekļa hitīna apvalkā, 127 ģintis, ~1500 sugas, Latvijā konstatēta 1 ģ. - labulbēnijas.

Avoti: LD

labulis   apv.

1. Pats labākais.

Avoti: ME

labulītis   apv.

1. Dem. --> labulis.

Avoti: ME

labums   -a, v.

1. Tas, kas apmierina noteiktu cilvēka (materiālo vai garīgo) vajadzību, atbilst cilvēka, sabiedrības interesēm, centieniem.

2. parasti dsk. Labs, garšīgs produkts, ēdiens.

3. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> labs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme; arī kvalitāte.

Avoti: LLVV

labunīte   apv.

1. Glaimojamais vārds sievietes uzrunai; mīlule.

Avoti: ME

labūnītis   apv.

1. Neliela piebūve ar jumtu pelavu uzglabāšanai.

Avoti: ME

Labunščina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

laburnum   lat.

1. Zeltlieti.

Laburnum alpinum— Alpu zeltlietus.

Laburnum anagyroides— parastais zeltlietus.

Laburnum x watereri— Voterera zeltlietus.

Avoti: LD

labvakar   izsauk.

1. Pieklājības teiciens, sasveicinoties vakarā.

Avoti: LLVV

labvakars   -a, v.

1. Sveiciens, satiekoties vakarā.

Avoti: LLVV

labvārdieši

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Labvārži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Labvārži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

2. vēst. Labvāržu pagasts - pastāvēja bijušajā Rēzeknes apriņķī 1925.-1929. g., pārdēvēts par Bērzgales pagastu, līdz 1925. g. saucās Biržgaļa pagasts; teritorija mūsu dienās ietilpst Rēzeknes novada Bērzgales, Ilzeskalna, Lendžu un Vērēmu pagastā, kā arī Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

3. Labvāržu akmens - dižakmens Rēzeknes novada Vērēmu pagastā (paugura nogāzē mežā), valsts aizsardzībā kopš 1977. g., apkārtmērs - 15 m, garums - 5,9 m, platums - 4,0 m, augstums nogāzes kāpuma pusē - 2,3 m, lejpusē - 3,0 m, virszemes tilpums - 22 kubikmetri.

Avoti: LPag, LC

labvēlība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> labvēlīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

labvēlīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura attieksme pret kādu ir vēlīga, laipna.

2. Tāds, kas izraisa ko labu, vajadzīgu; tāds, kam nav negatīvu pazīmju, seku (piemēram, par norisi, procesu).

3. Tāds, kas veicina (piemēram, auga) augšanu, attīstīšanos; tāds, kas atbilst kādām prasībām (piemēram, par vidi, vietu).

Avoti: LLVV

labvēlīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Labvēlība.

2. Vispārināta īpašība --> labvēlīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> labvēlīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

labvēlis   -ļa, v.

1. Tāds, kas izturas labvēlīgi, arī labsirdīgi pret kādu.

2. Atbalstītājs, sponsors.

Avoti: LLVV, JūVM

labvuordīši

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Labvārži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

labzāle   apv.

1. Dziedniecībā lietota zālīte, no kā iegūst strihnīnu ("Strychnus nux vomica").

Avoti: KV, ME

Labzna   vietv.

1. Nigra - Abula kreisā krasta pieteka Smiltenes un Beverīnas novadā.

Avoti: LD

Lābzna   vietv.; novec.

1. Nigra - Abula kreisā krasta pieteka Smiltenes un Beverīnas novadā.

Avoti: KV

lac   apv.

1. Piens, pienveidīgs šķidrums.

2. Ezers.

Avoti: KV

lacans   apv.

1. Pika, piciņa; lecens.

2. Biezpiena gabali svaigā pienā.

Avoti: ME

lācaristi   vēst.

1. Dominikāņu misijas Latgalē kongregācija 18. un 19. gs.

Avoti: JkV

lacaroņi   novec.

1. Zemāko šķiru nicināms apzīmējums Neapolē 18.-19. gs.

Avoti: KV

Lācars   mit.

1. Bībelē, Jaunajā Derībā, cilvēks, kuru Jēzus Kristus uzmodināja no miroņiem četras dienas pēc apbedīšanas.

Avoti: Mit

lācauzas   apv.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: Aug2

laccifer   lat.

1. Kukaiņu klases augutu kārtas bruņutu apakškārtas ģints.

Laccifer lacca— bruņutu suga, kuras ādas dziedzeri izdala gumilaku.

Avoti: PDE

laccophilus   lat.

1. Peļķenieces.

Avoti: LD

laceklis   apv.

1. Šķidrs ēdiens, ko dod lakt (sunim, kaķim).

2. Suņa trauks, no kā lakt.

Avoti: ViV, LV93

laceklis   apv.

1. Apmelotājs.

Avoti: LE

lāceklis   apv.

1. Nomīdīta vieta labībā vai zālē.

Avoti: ME

lācenains   apv.

1. Pilns lāčauzām.

Avoti: KV

lācenāji   apv.

1. Lācene ("Rubus chamaemorus").

Avoti: Aug2

lācenājs   -a, v.

1. Lācene ("Rubus chamaemorus") - rožu dzimtas lakstaugs ar aromātiskām, oranždzeltenām, avenēm līdzīgām ogām.

Avoti: LLVV, Aug2

lācene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Lāču mātīte.

Guļ kā lācene— saka par sievieti, kas daudz, ilgi guļ.

Avoti: LLVV

lācene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Rožu dzimtas kazeņu ģints suga ("Rubus chamaemorus"), lakstaugs ar aromātiskām, oranždzeltenām, avenēm līdzīgām ogām.

2. Šī auga oga.

3. novec. Lāčauza.

Avoti: LLVV, LD, LME

Lācene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Laatzen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 39500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lācenes   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

2. Lāčauza ("Bromus").

3. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

4. Biezas lāpītas bikses.

5. dsk. Lācene.

Avoti: Aug2, LV93

lācenieki

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Lācenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lācenieks   apv.

1. Lāču vadātājs.

Avoti: KV

lācēnieši

1. Pļaviņu novada Aiviekstes pagasta apdzīvotās vietas "Lāči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lacenis   apv.

1. Šķidrs ēdiens, ko dod lakt (sunim, kaķim).

Avoti: ME

lacens   apv.

1. Šķidrs ēdiens, ko dod lakt (sunim, kaķim).

Avoti: ME

lācēns   -a, v.

1. Lāču mazulis.

Avoti: LLVV

lacerācija   med.

1. Plēšana, plosīšana; plīsums.

Avoti: TM5

lacerna   novec.

1. Mētelis no tumšas rupjas drānas, ko sāka valkāt 1. gs. p. m. ē. romiešu kareivji, pēc tam arī pilsoņi uz togas; vēlāk arī dažādās krāsās, un to valkāja arī teātrī un cirkā.

Avoti: KV

lacerta   lat.

1. Ķirzaku dzimtas ģints.

Lacerta agilis— sila ķirzaka.

Lacerta vivipara— pļavas ķirzaka.

Avoti: LD

lacertidae   lat.

1. Ķirzaku dzimta.

Avoti: LD

lacertilia   lat.

1. Ķirzaku apakškārta.

Avoti: PDE

lachnea   lat.

1. Lachnea scutellata - humāriju dzimtas sugas "Scutellina scutellata" nosaukuma sinonīms.

2. Lachnea stercorea - humāriju dzimtas sugas "Cheilymelia stercorea" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

lachnellula   lat.

1. Hialoscifu dzimtas ģints.

Avoti: LD

lachnobolus   lat.

1. Arcīriju dzimtas ģints.

Lachnobolus incarnatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lachnocladiaceae   lat.

1. Lahnoklādijas - bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases holobazīdijsēņu apakšklases afilloforu rindas dzimta.

Avoti: LD

lachnum   lat.

1. Hialoscifu dzimtas ģints.

Lachnum bicolor— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Lāci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

lācība   apv.

1. Lācīgums.

Avoti: ME

lāciene   apv.

1. Lāču mātīte.

Avoti: KiV

laciens   apv.

1. Šķidrs ēdiens, ko dod lakt (suņiem, kaķiem).

Avoti: ĒiV

lācieši

1. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Lāci" iedzīvotāji.

2. Krimuldas novada Lēdurgas pagasta apdzīvotās vietas "Lāči" iedzīvotāji.

3. Pļaviņu novada Aiviekstes pagasta apdzīvotās vietas "Lāči" iedzīvotāji.

4. Jaunjelgavas novada Daudzeses pagasta apdzīvotās vietas "Lāči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lācīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Neveikls, tūļīgs, arī smagnējs (par cilvēku).

2. Tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

lācīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> lācīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Lacija   vietv.; novec.

1. Lacio - reģions Itālijā.

Avoti: PZT

laciklis   apv.

1. Šķidrs ēdiens, ko dod lakt (sunim, kaķim).

Avoti: ME

lacīklis   apv.

1. Šķidrs ēdiens, ko dod lakt (sunim, kaķim).

Avoti: ME

lacinaria   lat.

1. Vārpstiņgliemežu dzimtas ģints.

Lacinaria plicata— kroklūpas vārpstiņgliemezis.

Avoti: LD

lacināt   apv.

1. Dot lakt, arī panākt, ka lok.

Avoti: ĒiV

lacināt   apv.

1. Zaimot, pulgot, aprunāt, paļāt.

Avoti: ME

lacinātājs   apv.

1. Mēlnesis, apmelotājs, aprunātājs.

Avoti: ME

lacināties   apv.

1. Kosties, kā sunim.

Avoti: ME

lācine   apv.

1. Apšu beka ("Boletus auranticanum").

2. Lācene ("Rubus chamaemorus").

Avoti: KiV, Aug2

lācinieki

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Lācenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lācinieks   apv.

1. Lāču vadātājs.

Avoti: ME

lacinius   lat.

1. Māņzirnekļu dzimtas ģints.

Lacinius ephippiatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Lacio   vietv.

1. Reģions Itālijā ("Lazio"), Apenīnu pussalas centrālās daļas rietumos, administratīvais centrs - Roma, platība - 17236 kvadrātkilometri, 5596000 iedzīvotāju (2013. g.), ietver 5 provinces - Frozinones, Latīnas, Rieti, Romas un Viterbo, robežojas ar Toskānas, Umbrijas, Markes, Abruco, Molizes un Kampānijas reģionu, apskalo Tirēnu jūra.

Avoti: PuA, Wi

lacis   žarg.

1. Maza bērna priekšautiņš.

Avoti: Žrg

lācis   -ča, v.

1. dsk.; zool. Plēsēju kārtas dzimta ("Ursidae"), kurā ietilpst lieli dzīvnieki ar masīvu ķermeni, biezu apmatojumu, īsu kaklu, strupu asti, 6 ģintis, 7 sugas, Latvijā sastopams tikai brūnais lācis, 21. gs. sākumā ~10 īpatņi.

Andu lācis— lāču suga ("Tremarctos ornatus").

Brūnais lācis— lāču suga ("Ursus arctos").

Indijas lācis— lāču suga ("Melursus ursinus").

Leduslācis— lāču suga ("Thalarctos maritimus").

Malajas lācis— lāču suga ("Helarctos malayanus").

Tibetas lācis— lāču suga ("Selenarctos thibetanus").

Ziemeļamerikas lācis— lāču suga ("Ursus americanus").

2. Šīs dzimtas dzīvnieks (parasti brūnais lācis).

// pārn.; sar. Neveikls, tūļīgs, arī smagnējs cilvēks.

Guļ kā lācis— saka par tādu, kas ilgi, daudz guļ.

Kā lācis (iet, staigā, strādā u. tml.)— saka par neveiklu, tūļīgu, arī smagnēju cilvēku.

Skrandu lācis— saka par cilvēku noskrandušā apģērbā.

// pārn.; sar. Spēcīgs, liela auguma cilvēks.

Kā lācis (stiprs, spēcīgs, liels u. tml.)— saka par spēcīgu, liela auguma cilvēku, parasti vīrieti.

3. Ķekatnieku maska ar kažoku, kas izgriezts ar iekšpusi uz āru.

Avoti: LLVV, LE1, PDE, AB1, JV

lācisks   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Lācīgs.

Avoti: LLVV

lācišes   apv.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: Aug2

lācīši

1. Beku dzimtas ģints ("Leccinum"), sēņu augļķermeņi lieli, cepurītes diametrs - 3-30 cm, 22 sugas, Latvijā konstatētas 9 sugas, pie kurām pieder arī apšubekas un bērzubekas.

Ozolu lācītis— lācīšu suga ("Leccinum quercinum").

Sila lācītis— lācīšu suga ("Leccinum vulpinum").

2. apv. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

3. dsk. Lācītis.

Avoti: LD, Aug2

lācīši

1. zool. Tauriņu kārtas dzimta ("Arctiidae"), kurā ietilpst lieli, spilgtas krāsas, naktīs lidojoši tauriņi, ~5000 sugu, Latvijā konstatētas 39 sugas.

Brūnais lācītis— lācīšu dzimtas suga ("Arctia caja").

Gāršas lācītis— lācīšu dzimtas suga ("Pericallia matronula"), Latvijā aizsargājama.

Mauragu lācītis— lācīšu dzimtas suga ("Hyphoraia aulica"), Latvijā aizsargājama.

Melnais lācītis— lācīšu dzimtas suga ("Arctia villica"), Latvijā aizsargājama.

Pelašķu lācītis— lācīšu dzimtas suga ("Ammobiota festiva"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LD

lācīši   apv.

1. Sakrustoti koki jumta čukurā.

Avoti: ME

Lācīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vecpiebalgas novada Kaives pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Amatas novada Drabešu pagastā.

Avoti: LC

lācišķs   apv.

1. Lācīgs.

Avoti: KiV

lācīšnieki

1. Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Lācīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lācīšu   vietv.; nelok.

1. Lācīšu ezers - atrodas Vidzemes augstienes Augšogres pazeminājumā, Ērgļu novada Jumurdas pagastā, 190,1 m vjl., platība - 13,9 ha, garums - ~450 m, lielākais platums - ~400 m, lielākais dziļums - 3,5 m, neliela saliņa, eitrofs, aizaugums - 20%.

Avoti: LD

lacīt   apv.

1. Lakt.

Avoti: ME

lācīte   bot.

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzegužlinu dzimtas ģints ("Atrichum"), ~40 s., Latvijā konstatētas 3 s.

Viļņainā lācīte— lācīšu suga ("Atrichum undulatum").

Avoti: LD

Lācītes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Rankas pagastā.

Avoti: LC

lacītis   -ša, v.; sar.

1. Krūšautiņš - bērnu priekšauts, kura saites liek ap kaklu.

Avoti: LLVV

lācītis   -ša, v.

1. Dem. --> lācis.

2. sar. Zīdaiņu apģērba gabals - bikses ar pēdām un lencēm.

3. vsk. Lācīši.

Avoti: LLVV

laco

1. Bufonādisks triks, komisks priekšnesums (akrobātisks, mūzikas vai mutvārdu), kas iestarpināts masku komēdijas pamatdarbībā.

Avoti: SV69

lacrimosa   mūz.

1. Rekviēma daļa, kas sākas ar vārdiem "Lacrimosa dies illa" (latīņu "Asaru pilna būs šī diena") un pauž dziļas skumjas, ciešanas.

Avoti: ML

lacrimoso   mūz.

1. Asaru pilns; žēli; aizkustinoši.

Avoti: ML

lācs   apv.

1. Lācis.

Avoti: MalV

lactagoga   novec.

1. Līdzekļi, kas ierosina piena atdalīšanos.

Avoti: KV

lactarius   lat.

1. Pienaines.

Lactarius bertillonii— baltā krimilde.

Lactarius deliciosus— priežu rudmiese.

Lactarius deliciosus var. piceus— egļu rudmiese ("Lactarius semisanguifluus").

Lactarius helvus— sarkandzeltaine.

Lactarius necator— cūcene.

Lactarius pergamenus— sīvā krimilde.

Lactarius piperatus— piparu krimilde.

Lactarius repraesentaneus— meduszvīņu krimilde.

Lactarius resimus— saldūksne.

Lactarius rufus— alksnene.

Lactarius scrobiculatus— dzeltenā krimilde.

Lactarius semisanguifluus— egļu rudmiese.

Lactarius torminosus— parastais vilnītis.

Lactarius trivialis— parastā pienaine.

Lactarius turpis— cūcenes "Lactarius necator" nosukuma sinonīms.

Lactarius vellereus— baltās krimildes "Lactarius bertillonii" nosaukuma sinonīms.

Lactarius volemus— saldā krimilde.

Avoti: LD, Wi

lactobacillaceae   lat.

1. Pienskābes baktēriju dzimta.

Avoti: LD

lactobacillus   lat.

1. Pienskābes baktēriju dzimtas ģints.

Lactobacillus acidophilus— šīs ģints suga.

Lactobacillus bulgaricus— šīs ģints suga.

Lactobacillus casei— šīs ģints suga.

Lactobacillus delbruckii— šīs ģints suga.

Lactobacillus fermentum— šīs ģints suga.

Lactobacillus lactis— šīs ģints suga.

Lactobacillus plantarum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lactuca   lat.

1. Salāti.

Lactuca sativa— dārza salāts.

Lactuca serriola— kompasa salāts.

Lactuca sibirica— Sibīrijas salāts.

Lactuca tatarica— Tatārijas salāts.

Avoti: LD

Lācumēri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Rankas pagastā.

Avoti: LC

Lācupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Balvu pagastā.

2. Lāčupīte, Tirzas labā krasta pieteka Gulbenes novadā.

Avoti: LC, LD

Lācupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Valkas novada Vijciema pagastā.

Avoti: LC

lača   jūrn. sl.

1. Smilšu maisiņš, kas iesiets ķerlīnes galā un kalpo kā atsvars, izmetot līni krastā vai pārmetot uz citu peldlīdzekli.

Avoti: JūVM

Lača   vietv.

1. Ezers Krievijā, Arhangeļskas apgabalā 118 m vjl., platība - 334 kvadrātkilometri, dziļums - līdz 5,3 m, krasti purvaini, gultne dūņaina, ietek Svida, Kovža, Lekšma, iztek Oņega.

Avoti: PZT

Lāča   vietv.; nelok.

1. Lielā Lāča sala - Ežezera lielākā sala, atrodas ezera dienvidu daļā, Dagdas novada Ezernieku pagastā, platība - 46,4 ha, ietilpst Ežezera salu botāniskajā liegumā, konstatētas ~250 paparžaugu un sēklaugu sugas.

Avoti: LD

lāčāda   -as, s.

1. Lāča āda (parasti kažokāda).

Avoti: LLVV

lāčains   apv.

1. Lāčauzains.

Avoti: ViV

Lačaraka   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Vojvodinas Sremas apgabalā, 10600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

lāčas   apv.

1. Lāčauza.

Avoti: ME

lāčāt   apv., niev.

1. Iet ar netīrām, sabristām kājām, apaviem.

Avoti: KiV

Lāčaunieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

lāčausis   apv.

1. Deviņvīruspēks - vīrceļu dzimtas lakstaugs.

Avoti: Sin

lāčauss   apv.

1. Parastais deviņvīruspēks ("Verbascum thapsus").

Avoti: Aug2

lāčauza   -as, s.

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Bromus"), viengadīgs vai daudzgadīgs augs (parasti nezāle), kura ziedkopa ir skara, ~25 s., Latvijā savvaļā 10 s.

Aszobainā lāčauza— lāčauzu suga ("Bromus oxyodon").

Bezakotu lāčauza— bezakotu zaķauza, zaķauzu suga ("Bromopsis inermis syn. Bromus inermis"), kas pēc senākas klasifikācijas tika uzskatīta par lāčauzu sugu.

Izspūrusī lāčauza— lāčauzu suga ("Bromus squarrosus").

Japānas lāčauza— lāčauzu suga ("Bromus japonicus").

Jumta lāčauza— īstā jumtauza, jumtauzu suga ("Anisantha tectorum syn. Bromus tectorum").

Ķekarainā lāčauza— lāčauzu suga ("Bromus racemosus").

Mainīgā lāčauza— lāčauzu suga ("Bromus commutatus").

Mīkstā lāčauza— lāčauzu suga ("Bromus mollis").

Rudzu lāčauza— lāčauzu suga ("Bromus secalinus").

Tīruma lāčauza— lāčauzu suga ("Bromus arvensis").

Tomina lāčauza— lāčauzu suga ("Bromus hordaceus syn. Bromus thominii").

Trīseņu lāčauza— lāčauzu suga ("Bromus briziformis ").

Vēja lāčauza— lāčauzu suga ("Bromus mollis").

2. parasti dsk. Šī auga sēklas.

3. apv. Parastā trīsene ("Briza media").

Avoti: LLVV, LD, Aug2

lāčauzains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā aug daudz lāčauzu.

Avoti: LLVV

lāčauzas

1. apv. Parastais deviņvīruspēks ("Verbascum thapsus").

2. dsk. Lāčauza.

Avoti: Aug2

lāčauzīši   apv.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: Aug2

lāčavas   apv.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: Aug2

lāčazirņi   apv.

1. Dedestiņas.

Avoti: Sin

lāčdīdis   apv.

1. Lāču dresētājs.

Avoti: ME

lāčene   žarg.

1. Drosme.

Avoti: NeV

lāčenieks   apv.

1. Lāču vadātājs.

Avoti: ME

lāčgrauds   apv.

1. Segliņš ("Euonymus", senāk "Evonymus verrucosa").

Avoti: Aug2, ME

lāči   apv.

1. Lāčauzas.

2. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

3. dsk. Lācis.

Avoti: ViV, Aug2

Lāči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunjelgavas novada Dzudzeses pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Kalsnavas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā.

4. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Lociki" bijušais nosaukums.

5. Lāču purvs - dabas liegums Viduslatvijas zemienes Zemgales līdzenumā, Ozolnieku novada Salgales pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., 206 ha, >100 ha dzērvenāji, to segums 40-60%, ligzdo un barojas daudzas putnu sugas.

6. Lāču sala - atrodas Barenca jūrā, Svalbāras arhipelāgā (pieder Norvēģijai), platība - 178 kvadrātkilometri, dienvidu daļā līdz 536 m augsts plato, kalnu tundra, meteoroloģiskā stacija.

Avoti: LC, LE1, LģE

Lačina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Čorumas ilā, 1300 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Berdzora - pilsēta Kalnu Karabahā, tās nosaukums azerbaidžāņu valodā.

Avoti: Wi, LpA

lāčinieks   apv.

1. Lāču vadātājs.

Avoti: ME

lāčkāja   apv.

1. Zirga pakaļkāja ar vēzīša locītavas izliekumu uz priekšu.

Avoti: ĒiV

Lāčkāji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

lāčkuskuss   v.

1. Kokos (eikaliptos) dzīvojošs kuskusu dzimtas dzīvnieks ar druknu galvu, biezu, pūkainu apmatojumu un lēnām kustībām.

Avoti: LV87

lāčķekars   apv.

1. Parastā miltene ("Arctostaphylos uva-ursi").

Avoti: Aug2

lāčnagi   apv.

1. Latvāņi ("Heracleum").

2. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

Avoti: Aug2

lāčnāsis   novec.

1. Sēne, ķēvpupi.

Avoti: KV

lāčnieks   apv.

1. Lāču vadātājs.

Avoti: ME

lāčogas   apv.

1. Lācene ("Rubus chamaemorus").

Avoti: Aug2

Lačorrera   vietv.

1. Pilsēta Panamas Republikā, Panamas provincē, 55900 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

lāčot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.; niev.

1. Neveiklā, tūļīgā, arī smagnējā gaitā iet.

Avoti: LLVV

lāčot   apv.

1. Iet, piedalīties lāču medībās.

Avoti: ME

lāčoties   apv.

1. Rotaļājoties vāļāties, kūleņot u. tml. (parasti, notraipot sevi, padarot netīras drēbes).

Avoti: ĒiV

lāčpakaļa   apv.

1. Jumts, kam gali pārkaras pār zelmeni un kas īsāki kā sānos.

Avoti: TlV

lāčpeka

1. Ēdama sēne ("Boletus scaber"), saukta arī par auneni, bērzu beku.

Avoti: KV, ME, VV

lāčplēsieši

1. Ķeguma novada Birzgales pagasta apdzīvotās vietas "Lāčplēsis" iedzīvotāji.

2. Lielvārdes pagasta apdzīvotās vietas "Lāčplēsis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lāčplēsis   -ša, dsk. ģen. -šu, v.

1. Latviešu tautas brīvības cīnītāja tēls A. Pumpura tautas eposā "Lāčplēsis", J. Raiņa lugā "Uguns un nakts" u. c.; latviešu brīvības cīnītāja simbols.

Lāčplēša diena— atceres diena (11. novembris), kad 1919. gadā jaunizveidotā Latvijas valsts armija uzvarēja bermontiešus un atbrīvoja Rīgu.

Avoti: MLVV

Lāčplēsis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ķeguma novada Birzgales pagastā.

2. Lielvārdes pilsētas daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Lāčplēša gulta— dižakmens, atrodas Lielvārdē pie A. Pumpura muzeja, augstums - 2,1 m, garums - 4,8 m, platums - 3,5 m, neregulāra forma.

3. Lāčplēša mežniecība - Vecumnieku novada Valles pagasta apdzīvotās vietas "Reizeni" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Lāčplēši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Stāmerienas pagastā.

Avoti: LC

lāčplēši

1. Ventspils novada Popes pagasta apdzīvotās vietas "Lāčplēši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lāčplēšnieki

1. Ķeguma novada Birzgales pagasta apdzīvotās vietas "Lāčplēsis" iedzīvotāji.

2. Lielvārdes novada Lielvārdes pagasta apdzīvotās vietas "Lāčplēsis" iedzīvotāji.

3. Ventspils novada Popes pagasta apdzīvotās vietas "Lāčplēši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lačpots   žarg.

1. Pase.

Avoti: KZ

lāčpurni   apv.

1. Rumpuči ("Helvella").

Avoti: ME

lāčpurns   -a, v.

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases dzimta ("Morchellaceae"), saprofīti, Latvijā konstatētas 5 ģ., 9 sugas.

2. Šīs dzimtas ģints ("Morchella"), agrīna ēdamā sēne ar krokainu, brūnganu cepurīti, kas saaugusi ar kātu, 5 sugas.

Parastais lāčpurns— šīs ģints suga ("Morchella esculenta").

Smailais lāčpurns— šīs ģints suga ("Morchella conica").

Augstais lāčpurns— šīs ģints suga ("Morchella elata").

Avoti: LLVV, LE1

lāčpurņi   apv.

1. Līdz 20 cm liela somiņsēne, īsu, dobu, kruzuļaini noapaļotu kātiņu, samtaini brūnu cepurīti.

Avoti: LE

lāčsīpoli   apv.

1. Lakši.

Avoti: Sin

lāčsomainis   -ņa, v.

1. Somaino apakšklases neliels, lācim līdzīgs dzīvnieks (Austrālijā), kam raksturīgs īss, plašs purns, lielas ausis, pelēks, biezs apmatojums un kas dzīvo koku lapotnēs.

Avoti: LLVV

lāčsūna   -as, s.

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzegužlinu dzimtas ģints ("Polytrichum"), ~120 s., Latvijā konstatētas 7 sugas; dzegužlini.

Avoti: LLVV, LD

lāčtauce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. dsk. Ziemciešu dzimtas ģints ("Monotropa"), daudzgadīgs bezhlorofila augs ar dzeltenbrūnam zvīņveida lapām un iedzeltenu nokarenu ziedu ķekaru, 2-6 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastā lāčtauce— lāčtauču suga ("Monotropa hypopitys").

Egļu lāčtauce— parastā lāčtauce.

Avoti: LLVV, LE1

Lāču   vietv.; nelok.

1. Lielais Lāču ezers - atrodas Kanādas ziemeļrietumu daļā (angļu val. "Great Bear Lake"), 157 m vjl., 4. lielākais Ziemeļamerikas ezers - platība - 31150 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 413 m.

2. Lāču purvs - atrodas Ozolnieku novada Salgales pagastā, platība - 365 ha, tajā dzērvenāju liegums 147,2 ha, kas ir valsts aizsardzībā kopš 1977. g., dzērvenāju segums 40-60%, gk. lielā dzērvene ("Oxycoccus palustris").

3. Lāču sala - atrodas Barenca jūrā, Svalbāras salu grupā, Norvēģijā, platība - 178 kvadrātkilometri, ziemeļu daļā līdzenums, daudz ezeru, dienvidos - līdz 536 m augsts plato.

4. Lāču salas - Medvežju salas Austrumsibīrijs jūrā, Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā).

Avoti: LģE, LD, PZT

Lāčugabali   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Balvu pagastā.

Avoti: LC

Lāčukrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

lāčuks   apv.

1. Lāču mazulis, lācēns.

Avoti: KiV

lāčumāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Lāču mātīte, kam ir mazuļi.

Avoti: LLVV

Lāčupe   vietv.

1. Lāčupīte - upe Piejūras zemienes Engures līdzenumā, Tukuma un Engures novadā.

Avoti: La1, LE1

Lāčupi   vietv.

1. Valkas novada Vijciema pagasta apdzīvotās vietas "Lācupi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lāčupīte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Engures novada Engures pagastā.

2. Upe Piejūras zemienes Engures līdzenumā, Tukuma un Engures novadā, garums - 31 km, kritums - 66 m, iztek no Sekļa ezera Ziemeļkursas augstienes Vanemas paugurainē, lejtecē no Apšuciema 3,5 km tek paralēli jūras krastam un ietek Rīgas līcī pie Klapkalnciema; Lāčupe, augštecē arī Lankupe, Lanka.

3. Tirzas labā krasta pieteka Gulbenes novada Beļavas, Galgauskas un Lejasciema pagastā, garums - 12 km; Lācupe; Lūčupīte; augštecē arī Kamaldiņa.

4. Hapaka grāvja pieteka Rīgā, Kurzemes rajonā, garums - 10 km, veidojas satekot grāvjiem Jūrmalas dzelzceļa līnijas tuvumā, Zolitūdes apkaimē, vidustecē līdz Nordeķiem ietverta dzelzsbetona kolektorā, lejtece paralēli Bolderājas dzelzceļa līnijai.

Avoti: LC, La1, LE1, LD

Lāčupurvs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

Avoti: LC

lāčzirnis   apv.

1. Meža dedestiņa ("Lathyrus sylvestris").

Avoti: Aug2

lāčzirņi   apv.

1. Meža dedestiņa ("Lathyrus silvestris").

Avoti: ME

LAD   saīs.

1. Latvijas Autoceļu direkcija.

2. Lauku atbalsta dienests.

3. med. (Sirds elektriskās) ass novirze pa kreisi (angļu "left axis deviation").

Avoti: i2, TM5

lāda   apv.

1. Paksis.

Avoti: ĒiV

lada   mūz.

1. Metāla šķērslītis uz (dažu) stīginstrumentu grifa 2(1).

Avoti: MūV

ladaki

1. Tauta, dzīvo Indijā, Džammu un Kašmiras ziemeļaustrumos (Ladakā), valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, antropoloģiskā ziņā - mongoloīdi, pēc materiālās kultūras - tuvi tibetiešiem, saglabājušās patriarhāli feodālas attiecības, brāļu poliandrija, reliģija - gk. budisms (lamaisms).

Avoti: PZT

Ladaks   vietv.

1. Kalnu grēda uz ziemeļiem no Lielajiem Himalajiem (angļu val. "Ladakh"), Indas augštecē, Ķīnā un Nepālā, garums - 600 km, vidējais augstums - 4000-5000 m, augstākā virsotne - 7728 m, atsevišķas virsotnes klāj mūžīgais sniegs un ledus.

Avoti: LģE

ladānieši

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Ladi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ladans   v.

1. Smaržīgi sveķi no dažām Vidusjūras krūmu sugām, ko lieto kvēpināšanai (piem., baznīcā).

Avoti: MLVV

lādapuža   apv.

1. Vieta zem lādes; lādes apakšējā daļa.

Avoti: ViV

lāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Četrstūraina, augsta (parasti koka) kaste ar atvāžamu vāku (piemēram, drēbju glabāšanai).

Pūra lāde— šāda kaste, kurā glabā līgavas pūra audumus, apģērbus u. tml.

2. Kaste (parasti koka) dažādu mantu glabāšanai.

// vēst. Neliela kaste skolēna mantu (parasti pārtikas) glabāšanai.

Skolas lāde— skolēna mantu lāde.

3. novec. Kaste, skapis (naudas līdzekļu) glabāšanai.

Naudas lāde— Metāla vai ar metālu apkalta neliela kaste naudas un vērtslietu glabāšanai.

Avoti: LLVV

Lāde   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Limbažu novada Limbažu pagastā.

2. vēst. Lādes pagasts - pastāvēja bijušajā Valmieras apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Limbažu novada Limbažu pagastā.

3. Lādes ezers - atrodas Viduslatvijas zemienes Metsepoles līdzenumā, Limbažu novada Limbažu pagastā, 47,4 m vjl., platība - 246 ha, garums - 3,3 km, lielākais platums - 1,9 km, vidējais dziļums - 5 m, eitrofs, virsūdens aizaugums - 15%.

Avoti: LPag, LC, La1, LE1, LD

lādējamais   žarg.

1. Ierīce akumulatora vai bateriju uzlādēšanai.

Avoti: SLG

lādējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> lādēt 1 (1).

2. fiz. Paveikta darbība, rezultāts --> lādēt 1 (2).

3. sar. Paveikta darbība, rezultāts --> lādēt 1 (3).

Avoti: LLVV

lādējums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> lādēt 2; lāsts (1).

Avoti: LLVV

lādele   apv.

1. Dem. --> lāde.

Avoti: ME

Ladenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ladenburg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 11500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ladenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lāde.

2. Lādes muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Lādes pagastā.

Avoti: FV, KV, VlO

lādēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> lādēt.

Kuģu lādēšana— spēle, kuras dalībnieki pēc kārtas nosauc vārdus, kas sākas ar vienu un to pašu skaņu.

Avoti: LLVV

lādēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Likt (šaujamierocī) patronu vai šāviņu ar dzenošo lādiņu.

2. fiz. Panākt, būt par cēloni, ka rodas elektriskais lādiņš (piemēram, elementārdaļiņai).

Lādēta daļiņa— elementārdaļiņa, kurai ir pozitīvs vai negatīvs lādiņš.

3. sar. Kraut ko iekšā vai ārā (piemēram, transportlīdzeklī).

// intrans.

Avoti: LLVV

lādēt   lādu, lādi, lād, pag. lādēju; trans.

1. Vērsties (pret kādu) ar lāstiem.

// intrans.

// apv. Paust niknumu (par dzīvniekiem, parasti kaķi, kad tas ātri kustina asti).

Avoti: LLVV, ViV

lādētājs

1. mil. Karavīrs, kas ietilpst apkalpes vai ekipāžas sastāvā un veic attiecīga ieroča (pie)lādēšanas funkcijas.

2. apv. Krāvējs.

Avoti: MIL

lādēties   -os, -ies, -as, pag. -ējos; refl.

1. Paust, teikt lāstus.

Avoti: LLVV

lādēties   apv.

1. Kravāties; kraut (mantas) piemēram, iekārtojoties transportlīdzeklī.

Avoti: ViV

lādezerieši

1. Limbažu novada Limbažu pagasta apdzīvotās vietas "Lādezers" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lādezers   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Limbažu novada Limbažu pagastā.

Avoti: LC

ladi   novec.

1. Lēdija.

Avoti: Ang

ladi   žarg.

1. Labi.

2. Piekrītu.

Avoti: KZ

lādienis   apv.

1. Šāviņš.

Avoti: KiV

lādieši

1. Limbažu novada Limbažu pagasta apdzīvotās vietas "Lāde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ladieši

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Ladi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ladika   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Ladik"), Samsunas ilā, 8500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lādikīja   vietv.

1. Pilsēta Sīrijā ("Al Lādhiqīyah"), Vidusjūras piekrastē, Latākijas muhāfazas administratīvais centrs, osta Vidusjūras krastā, 383700 iedzīvotāju (2004. g.), dibināta XIV gs. p. m. ē.; Latākija.

Avoti: LpA, PuA, PZT, Wi

lādināt   apv.

1. Kaitināt suni, kamēr tas rej.

2. Pastāvīgi lamāt, lādēt kādu.

Avoti: LE, NeV

ladīni

1. Tauta retoromāņu grupā, dzīvo Šveices austrumos (Graubindenē) un Itālijas ziemeļos (Tirolē), runā retoromāņu valodas dialektā (indoeiropiešu saimes romāņu grupa), ticīgie - protestanti (kalvīnisti) un katoļi.

Avoti: PZT

ladīnieši   novec.

1. Retu romāņi, Alpu pirmiedzīvotāji, retu pēcnācēji.

Avoti: KV

Ladinki   vietv., vēst.

1. Ladinku muiža, kas atradās Jaunlatgales apriņķa Gauru pagastā.

Avoti: KV

ladinos   novec.

1. Balto un indiāņu jaukteņi Vidusamerikā.

Avoti: KV

lādiņnesējs   fiz.

1. Elektriski lādēta daļiņa vai kvazidaliņa, kas elektriskā lauka ietekmē var pārvietoties, radot vielā elektrisko strāvu.

Avoti: ZTV

lādiņš   -ņa, v.

1. Pulvera pildījums (patronas čaulā), sprāgstvielas pildījums (šāviņa, mīnas, bumbas korpusā).

Kaujas lādiņš— sprāgstvielas, kas iepildītas šāviņā.

Dzenošais lādiņš— lādiņš, kas sadegot dzen uz priekšu lodi, šāviņu, mīnu.

// nevēl. Šāviņš.

2. fiz. Elektrības daudzums, ko satur kāds fizikāls ķermenis; elektromagnētiskā lauka avots.

Lādiņu konjugēšana— kvantu lauka teorijas operācija, kurā visas sistēmā ietilpstošās elementārdaļiņas tiek aizstātas ar tām atbilstošajām antidaļiņām.

3. Emocionāls ierosinātājs; iekšējais spriegums (piemēram, psihē).

Avoti: LLVV

Ladispoli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Ladispoli"), Lacio reģiona Romas provincē, 37500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ladiškina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LC

lādīte

1. Dem. --> lāde.

Avoti: LV93

Ladižina   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Vinnicas apgabalā, 23000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Lādoga   vietv.

1. Lādogas ezers - lielākais ezers Eiropā, atrodas Krievijā, Ļeņingradas apgabalā un Karēlijas Republikā, platība - 17700 kvadrātkilometru, garums - 219 km, vidējais platums - 83 km, lielākais dziļums - 230 m, vidējais dziļums - 51 m.

Avoti: LģE

Ladons   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - jūras dievību Forkija un Kēto radītais pūķis, kas apsargāja zelta ābolus hesperīdu dārzā.

Avoti: Mit

LADS   saīs.

1. Latvijas Alus darītāju savienība.

Avoti: i2

Ladsern   vietv., vēst., vācu val.

1. Ladzu muiža, kas atradās Talsu apriņķa Lībagu pagastā.

Avoti: KV

lādspieķis

1. Stienis, ar kuru pulveris un lode tiek iegrūsti pa galu lādējama ieroča stobrā.

Avoti: LEV

lādštoks   apv.

1. Lādējamā un šautenes stobra tīrāmā nūja.

Avoti: ViV

ladumieši

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Ladums" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ladusi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

Avoti: LC

Laduši   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Ladusi" nosaukuma variants.

Ladušu pilskalns— atrodas Rāzeknes novada Čornajas pagastā starp Ladušu un Locu ciemu, 12-14 m augsts paugurs, kas rietumu pusē ar ~10 m platu pārrakumu nodalīts no apkārtnes, no pārējām pusēm to apņem purvaina ieplaka, plakums - ieapaļš (lielākais platums - 55 m).

2. Rēzeknes novada Griškānu pagasta apdzīvotās vietas "Ladusi" nosaukuma variants.

Ladušu purvs— zemais purvs Rēzeknes novada Griškānu pagastā, platība - 544 hs, kūdras slāna lielākais dziļums - 3 m, ar drenāžu nosusināti 148 ha, ko izmanto par ganībām.

Avoti: LC, LE1, LD

Laduškina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kaļiņingradas apgabala dienvidrietumos, 4000 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1314. g., līdz 1946. g. saucās Ludvigsorta.

Avoti: Wi, PZT

lady   angļu val.

1. Lēdija.

Avoti: LME

Ladyškina   vietv.; latg.

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Ladiškina" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

lādzeklis   apv.

1. Staigna vieta ūdenī.

Avoti: ME

lādzeknis   apv.

1. Augs, laikam dadžu suga lēdzekne.

2. Staigna vieta.

Avoti: KV

lādzēknis   apv.

1. Staigna vieta ūdenī.

2. Kāds augs.

Avoti: ME

lādzeksnis   apv.

1. Augs, laikam dadžu suga lēdzekne.

2. Staigna vieta.

Avoti: KV

Lādzēnu   vietv.; nelok.

1. Lādzēnu tīrelis - zemais purvs Vecumnieku novada Vecumnieku pagastā, platība - 722 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 4 m.

Avoti: LD

Lādzere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novada Vandzenes pagastā.

Avoti: LC

lādzernieki

1. Talsu novada Vandzenes pagasta apdzīvotās vietas "Lādzere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ladzes   apv.

1. Ladzes pļava - mitra, lekna pļava ar garu zāli.

Avoti: ME

lādzība   apv.

1. Derīgums, taisnīgums.

Avoti: ME

lādzīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Laipns, atsaucīgs, izpalīdzīgs; lāga (1).

2. parasti nolieguma teikumos. Tāds, kas atbilst kādām noteiktām prasībām; tāds (stāvoklis), kad kas ir pietiekamā, vēlamā daudzumā; lāga (3).

Avoti: LLVV

lādzīgums   -a, v.; parasti vsk.; sar.

1. Vispārināta īpašība --> lādzīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> lādzīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Lae   vietv.

1. Pilsēta Papua-Jaungvinejā, Morobes provinces administratīvais centrs, osta Jūona līča krastā, 78000 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

laelaptidae   lat.

1. Medusbišu ērču dzimta.

Avoti: LD

laengeri   apv.

1. Sausserdis ("Lonicera").

Avoti: Aug2

Lāerts   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Itakas valdnieka Odiseja tēvs, kurš atgriežoties no Trojas kara un ilgiem klejojumiem atpazina Odiseju pēc rētas uz kājas, kā arī pēc tā, ka Odisejs varēja nosaukt visus kokus ko tēvs viņam bija dāvinājis.

Avoti: Mit

LAES   saīs.

1. Latīņamerikas ekonomiskā sistēma.

Avoti: i1

Laetare   rel.

1. Ciešanu laika 4. svētdiena.

Avoti: RtV

laetiporus   lat.

1. Piepju sēņu dzimtas ģints.

Laetiporus sulphureus— sēra piepe.

Avoti: LD

LAF   saīs.

1. Lauku attīstības fonds.

2. Latvijas Automobiļu federācija.

3. med. Leikocītus aktivizējošais faktors (angļu "leukocyte-activating factor").

4. med. Limfocītus aktivējošais faktors (angļu "lymphocyte activating factor").

Avoti: i2, TM5

lafa   žarg.

1. Laime, veiksme.

2. Laba dzīve.

Avoti: KZ

Lafajeta   vietv.; novec.

1. Lafīeta - pilsēta ASV.

Avoti: PZT

lafete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. mil. Balsts, uz kā nostiprināts (artilērijas ieroča) stobrs.

2. tehn. Pamatne, balsta platforma (piemēram, lielgabarīta kravas automobiļiem).

Avoti: LLVV

Lafīeta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lafayette"), Kalifornijas štatā, 25400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lafayette"), Idiānas štatā, Vobašas krastos, 70600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Lafayette"), Kolorādo štatā, 27000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Lafayette"), Luiziānas štatā, 126000 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("La Fayette"), Alabamas štatā, 10000 iedzīvotāju.

6. Apdzīvota vieta ASV ("La Fayette"), Džordžijas štatā, 10000 iedzīvotāju.

Avoti: WA16, LpA, PZT

Lafija   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Lafia"), Nasaravas štata administratīvais centrs, 109700 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA, LpA

Lafkina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lufkin"), Teksasas štatā, 36100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Lafnica   vietv.

1. Rābas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

lag.   saīs.

1. Lagūna.

Avoti: i1

laga   -as, s.; jūrn.

1. Instruments kuģa nobrauktā attāluma vai kuģa ātruma noteikšanai.

Avoti: LLVV

lāga   ģen., nelok.; sar.

1. adj. nozīmē. Laipns, atsaucīgs, izpalīdzīgs.

// pareti. Tāds, kas izturas mierīgi, nav nikns (par dzīvniekiem).

2. parasti nolieguma teikumos; adj. nozīmē. Tāds (cilvēks), kas ko dara samērā lietpratīgi.

3. parasti nolieguma teikumos; adj. nozīmē. Tāds, kas atbilst kādām noteiktām prasībām; tāds (stāvoklis), kad kas ir pietiekamā, vēlamā daudzumā.

4. parasti nolieguma teikumos; apst. nozīmē. Tā, kā ir vēlams, vajadzīgs (ko darīt); tā, ka ir sasniegta vēlamā, vajadzīgā pakāpe; lāgā 1(1).

5. parasti nolieguma teikumos; apst. nozīmē. Lāgā 1(2).

Avoti: LLVV

lāga   apv.

1. Kārta, secība.

2. Krietnība, tikums, labums.

3. Atskārta, uzskats.

Avoti: ME

lāga   apv.

1. Instruments horizontāla stāvokļa noteikšanai.

2. Sija (viena no vairākām), uz kā balstās grīda.

Avoti: ME, Wi

lāgā   apst.; parasti nolieguma teikumos; sar.

1. Tā, kā ir vēlams, vajadzīgs (ko darīt); tā, ka ir sasniegta vēlamā, vajadzīgā pakāpe; īsti.

2. savienojumā ar "ko" vai "kur" un infinitīvu. Norāda uz stāvokli, kad kas ir tā, kā vajadzīgs, vēlams; norāda uz stāvokli, kad kā ir pietiekami.

3. adj. nozīmē. Lāga (3).

Avoti: LLVV

lagača   apv.

1. Guļasvieta, gulta.

Avoti: TlV

lāgadība   apv.

1. Atbildība.

2. Tiesas spriedums.

3. Atmaksa, atlīdzinājums.

4. Tikums, krietnība.

5. Nelaime.

6. Kārtība.

Avoti: ME

lāgadīt   apv.

1. Ierēķināt, pieskaitīt.

2. Atbildēt.

3. Spriest tiesu.

4. Atlīdzināt, atmaksāt.

Avoti: VkG, ME

laganosticta   lat.

1. Krāšņžubīšu dzimtas ģints.

Laganosticta senegala— sarkanknābja amarantžubīte.

Avoti: ZvP

lāgans   apv.

1. Kārtīgs.

Avoti: ME

lagaiņi   apv.

1. Trejdaivu sunītis ("Bidens tripartitus").

Avoti: Aug2

Lāgana   vietv.

1. Upe Zviedrijas dienvidos, iztek no Bolmena ezera Smolandes augstienes dienvidu malā 142 m vjl., ietek Kategatā.

Avoti: PZT, PuA

Lagaņa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalmikijas Republikā, 6400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lagarda   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("La Garde"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Vāras departamentā, 25900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Lagarēna   vietv.

1. Lagarēna Kolomba - pilsēta Francijā ("La Garenne-Colombes"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, Parīzes ziemeļrietumu piepilsēta, 27600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

lāgars   apv.

1. Gultnis.

Avoti: ViV

Lagaša   vietv.

1. Senpilsēta Mezopotāmijas dienvidos, Irākā, radusies IV gt. p. m. ē., ievērojams senās Šumeras centrs, tagad drupu pakalns, atrasts daudz ķīļu raksta dokumentu, skulptūru, daiļamatniecības darinājumu.

Avoti: PZT

lagatieši

1. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Lagatas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lagātu   vietv.; nelok.

1. Lagātu dižpriede - aug Priekuļu novada Liepas pagastā, ~1 km no Irbīšu mājām, stumbra apkārtmērs - 4,3 m, koka augstums - 18 m (2001. g.), vainaga projekcija - 21 x 16 m, viena no kuplākajām priedēm Latvijā.

Avoti: LE1, La1

lagaze   apv.

1. Kāda, kas uz darbu iet nelabprāt un vilcinādamies.

Avoti: ME, VeAT

lagaža   apv.

1. Gulta, cisas.

Avoti: ME

lāgaži   apv.

1. Gulta, cisas.

Avoti: ME

Lagažs   vietv.

1. Aiviekstes labā krasta pieteka Rugāju novada Lazdukalna pagastā, garums - ~6 km.

Avoti: LD

Lagažu-Šņitku   vietv.

1. Lagažu-Šņitku purvs - Šņitkas purvs Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LD

Lāge   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Laage"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 5400 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Lage"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 34700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lagedīnija   biol.

1. dsk. Aļģsēņu nodalījuma oomicēšu klases rinda ("Lagenidiales"), Latvijā konstatētas 2 dzimtas.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Lagenidiaceae"), Latvijā konstatēta 1 suga.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Lagenidium").

Avoti: LD

lagēma

1. Senajā Grieķijā - vienosaina māla pudele vīnam, ar šauru kaklu un dažāda veida vēderu; bija pazīstama arī romiešiem.

Avoti: SV08

lagēna   novec.

1. Seniem grieķiem vienosaina māla pudele vīnam ar šauru kaklu un dažāda veida vēderu.

Avoti: KV

lagenaria   lat.

1. Pudeļķirbji.

Lagenaria siceraria— pudeļķirbis.

Avoti: PDE, LEV

lagenārija

1. Pudeļķirbis.

Avoti: SV08

lagenidiaceae   lat.

1. Lagedīniju dzimta.

Avoti: LD

lagenidiales   lat.

1. Lagedīniju rinda.

Avoti: LD

lagedinium   lat.

1. Lagedīnijas.

Lagedinium rabenhorstii— lagedīniju suga.

Avoti: LD

lagerheimia   lat.

1. Lagerheimija - zaļaļģu klases oocistu dzimtas ģints.

Lagerheimia chodatii— lagerheimiju suga.

Lagerheimia genevensis— lagerheimiju suga.

Lagerheimia marsonii— lagerheimiju suga.

Lagerheimia minor— lagerheimiju suga, Latvijā sastopama ļoti reti Usmas un Slokas ezerā.

Lagerheimia wratislaviensis— lagerheimiju suga.

Avoti: LD

lagerheimijas

1. Zaļaļģu klases oocistu dzimtas ģints ("Lagerheimia"), elipsveida līdz lodveida vienšūnas zaļaļģes ar nedaudziem sariņiem šūnu galos, retāk vidusdaļā, >10 s., Latvijā konstatētas 5 sugas, kas mīt gk. stāvošu ūdeņu planktonā.

Avoti: LD

lāgeris   apv.

1. Mašīnu, mehānismu daļa, uz kā (ko) novieto, piestiprina; arī gultnis.

2. Nometne (karagūstekņiem, apcietinātajiem).

Avoti: ĒiV

lāgers   žarg.

1. Nometne.

Avoti: Žrg

lagfāze   med.

1. Sākotnēja mikrobu augšanas aizkavēšanās mākslīgā barotnē.

Avoti: TM5

lagglāze   novec.

1. Smilšu pulksteņa paveids, lagas sastāvdaļa.

Avoti: KV

lāgiem   apst.; sar.

1. Reizēm; dažreiz, šad un tad.

Lāgu lāgiem— reizēm; vairākas reizes.

Avoti: LLVV

lāginieši

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Lāgini" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lagkada   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 41100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

laglīne   jūrn.

1. Speciāli pīta zāļu trosīte aizborta lagas piestiprināšanai; garums atkarīgs no kuģa ātruma.

Avoti: ZTV

lagmani

1. Pašaji - tauta Afganistānas austrumos.

Avoti: PZT

lāgmans

1. Likumu teicējs skandināvu paražu tiesībās.

Avoti: MkV

lago   it.

1. Ezers.

Avoti: SV33

Lagoa   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Lagoa"), Faru apgabalā, 23000 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Pilsēta Portugālē ("Lagoa"), Azoru autonomajā reģionā, 14400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Lagoarhentino   vietv.

1. Lagoarhentino ezers - atrodas Patagonijas Kordiljeras austrumu piekājē (sp. val. "Lago Argentino"), 187 m vjl., Argentīnas dienvidos, platība - 1460 kvadrātkilometru, dziļums - līdz 300 m.

Avoti: LģE

Lagoarhentins   vietv.; novec.

1. Lagoarhentino ezers.

Avoti: PZT

Lagodehi   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Kahetijas ziemeļaustrumos, 7500 iedzīvotāju (2002. g.).

Lagodehi rezervāts— atrodas Gruzijā, Lielā Kakāza dienvidu nogāzē, platība 177 kvadrātkilometri, augstums - 500-3500 m, dibināts 1912 g., lai saglabātu dabas kompleksus, kā ūdenskritumi (līdz 100 m), sērūdeņraža minerālūdeņu avoti.

Avoti: PZT, LpA

lagoftalmija   novec.

1. Zaķa acs, ko aiz plakstiņu nepilnības nevar aizvērt.

Avoti: SV33

lagoftalms   med.

1. "Zaķa acs", nepilnīga acs spraugas slēgšanās.

Paralītiskais lagoftalms— lagoftalms kā sejas nerva paralīzes sekas.

Spastiskais lagoftalms— lagoftalms kā acs kustību nerva kairinājuma sekas.

Avoti: TM5

lagohilīns   med.

1. Vidusāzijas lūpziežu dzimtas puskrūma lagohila virszemes daļās atrodama ēteriska eļļa.

Avoti: TM5

lagohils   med.

1. Vidusāzijas lūpziežu dzimtas puskrūms, kura virszemes daļās ir lagohilīns, miecvielas, karotīns; ziedu un lapu uzlējums pastiprina asinsreci.

Avoti: TM5

Lagomadžore   vietv.

1. Madžores ezers ("Lago Maggiore") Lombardijas Alpos 194 m vjl., Itālijā un Šveicē, platība - 211,6 kvadrātkilometri, garums - 62 km, platums - līdz 4,5 km, dziļums - 372 m.

Avoti: PZT

lagomorpha   lat.

1. Zaķveidīgie.

Avoti: LD

Lagonergo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lagonergo"), Bazilikata reģiona Potencas provincē, 5700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lagoni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

Avoti: LC

lagonieši

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Lagoni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lagopus   lat.

1. Fazānu dzimtas ģints.

Lagopus lagopus— baltirbe.

Lagopus lagopus rossicus— Latvijā sastopamā baltirbju pasuga.

Avoti: LD

Lagosa   vietv.

1. Pilsēta Nigērijas Dienvidrietumos ("Lagos"), atrodas Beninas līča (Gvinejas līča daļa) salās un kontinenta piekrastē, 2. lielākā (aiz Kairas) Āfrikas pilsēta, 7938000 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Štats Nigērijā ("Lagos"), administratīvais centrs - Ikeģa, platība - 3475 kvadrātkilometri, 9013500 iedzīvotāju (2006. g.), atrodas valsts dienvidrietumos.

Avoti: PuA, LģE

lāgošana   inf.

1. Procedūra sastādītās programmas kļūdu atrašanai, lokalizēšanai un novēršanai, ko veic, ar skaitļotāju pārbaudot programmas vai tās daļas darbspēju; skaņošana.

Avoti: D89

lāgot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apstrādājot (piemēram, detaļu), padarīt (to) ģeometriski pareizu.

2. apv. Iegaumēt, iedomāties.

3. apv. Apsvērt, nojaust.

Avoti: LLVV, ME

lagot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; jūrn.

1. Mērīt ar lagu.

Avoti: LLVV

Lagovata   vietv.

1. Agvāta ("Laghouat") - pilsēta Alžīrijā, Centrālajā Sahārā.

Avoti: Wi

Lagranda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("La Grande"), Oregonas štatā, 21100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Kanādā ("La Grande Riviere"), Labradoras pussalā, garums - ~1000 km, augštecē tek caur vairākiem ezeriem, ietek Džeimsa līcī.

Avoti: WA16, LpA, PZT

Lagrandrivjera   vietv.; novec.

1. Lagranda - upe Kanādā ("La Grande Riviere").

Avoti: PZT

Lagreindža   vietv.

1. Pilsēta ASV ("LaGrange"), Džordžijas štatā, 30500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("La Grange"), Ilinoisas štatā, 15750 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("La Grange"), Kentuki štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("La Grange"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("La Grange"), Vaiomingas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

lagrēķins   jūrn.

1. Kuģa atrašanās vietas noteikšana.

Analītiskais lagrēķins— kuģa atrašanās vietas aprēķināšana ar matemātiskām metodēm.

Grafiskais lagrēķins— kuģa atrašanās vietas un noietā ceļa grafiska attēlošana kartē pēc lagas un kompasa rādījumiem.

Lagrēķina garums— peldlīdzekļa (atrašanās) vietas (pozīcijas) ģeogrāfiskais garums, kas noteikts ar lagrēķina metodi.

Lagrēķina platums— peldlīdzekļa (atrašanās) vietas (pozīcijas) ģeogrāfiskais platums, kas noteikts ar lagrēķina metodi.

Platums pēc lagrēķina— lagrēķina platums.

Avoti: ZTV, JūVM

lagria   lat.

1. Sarvaboļu dzimtas ģints.

Lagria hirta— pūkainā sarvabole.

Avoti: LD

lagriidae   lat.

1. Sarvaboļu dzimta.

Avoti: LD

lagrieta   apv.

1. Gredzens, ap ko liec riteņa lokus, ragavu slieču galus, zirga lokus.

Avoti: KV

lagriets   apv.

1. Šablons loka (aizjūga piederuma) liekšanai.

Avoti: KiV

lagrimoso   mūz.

1. Asaru pilns; žēli; aizkustinoši.

Avoti: ML

lags   novec.

1. Laga - instruments kuģa ātruma vai nobrauktā attāluma noteikšanai.

Avoti: Ang

lāgs   -a, v.; novec.

1. parasti savienojumā ar "pa"; sar. Reize.

Lāgu lāgiem— reizēm.; vairākas reizes.

Pa otram (arī trešam utt.) lāgam, retāk pa otru (arī trešo utt.) lāgu— otro (trešo utt.) reizi.

// divsk. nom. vai akuz.: lāgi.

Pa otri lāgi— otro reizi.

2. novec. Krietnums; derīgums, labums.

Avoti: LLVV

lāgs   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Lāga (1).

2. Lāga (3).

3. apst. Lāgā (1).

Avoti: LLVV

lagsektors   novec.

1. Sektorveidīgs (60-90 grādu) koka dēlītis ar ~15 cm rādiusu, lagas sastāvdaļa.

Avoti: KV

lāgtengs   novec.

1. Senajā Norvēģijā novada tiesas sapulce, kas sprieda pēc tautas (ieradumu) tiesībām.

Avoti: KV

lagtings

1. Norvēģijas parlamenta - stortinga - augšpalāta.

2. Fēru salu vienpalātas parlaments.

Avoti: SV99, LģE

Laguata   vietv.; novec.

1. Agvāta ("Laghouat") - pilsēta Alžīrijā, Centrālajā Sahārā.

Avoti: PZT

lāgums   apv.

1. Tikums, krietnība.

Avoti: ME

Laguna   vietv.

1. Laguna de Dvero - pilsēta Spānijā ("Laguna de Duero"), Kastīlijas-Leonas autonomā apgabala Valjadolidas provincē, 22300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

lagūna   -as, s.

1. Sekls līcis, ko no jūras vai okeāna atdala ūdens sanesta zemes strēle, sēklis.

Lagūnas ezers— ezers, kas veidojies, aizsērējot lagūnas savienojuma vietai ar jūru vai okeānu.

Lagūnas nogulumi— veidojas seklūdens baseinos, kas norobežoti no jūras ar strēlēm, nērijām vai rifiem.

Avoti: LLVV, LD

lagunārs

1. Tāds, kas ir saistīts ar lagūnu, veidojies lagūnā.

lagūni

1. Lagūnu ciltis - cilšu grupa (atiji, abi, kiami, ari, aburi, aladiani, avikani, gva, metjibi, krobi), dzīvo Kotdivuāras dienvidu piekrastē, valodas pieder pie Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

lāgus   apv.

1. Tā, kā vajadzīgs, kā jābūt; īsti labi.

2. Atbilstošs noteiktām prasībām, normām (par priekšmetiem, parādībām); labs.

Avoti: ĒiV

Laguša   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Lagos"), Faru apgabalā, 31000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Lagušņiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

Lagvaira   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlā ("La Guaira"), Vargasas štata administratīvais centrs, 60800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA, Wi

lagynion   lat.

1. Zeltaino aļģu ģints.

Lagynion scherffelii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lagzda   -as, s.

1. Lazda ("Corylus") - bērzu dzimtas krūms ar ieapaļām lapām un cietā čaulā ietvertiem augļiem - riekstiem.

2. apv. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: LLVV, Aug2, LLx

lagzdājs   apv.

1. Lazdu krūmājs.

Avoti: ME

lagzdas   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

lagzde   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

lagzdene   apv.

1. Kāda dzeltena sēne.

2. Zaķu kāposti.

Avoti: ME

Lagzdene   vietv.

1. Ventspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Lagzdiena" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lagzdenieki

1. Venstspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Lagzdiena" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lagzdi   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

Lagzdiena   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Piltenes pagastā.

Avoti: LC

Lagzdiene   vietv.

1. Ventspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Lagzdiena" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

lagzdiens   apv.

1. Lazdu krūmājs.

Avoti: ME

lagzdīgala   novec.

1. Lakstīgala.

Avoti: KV

Lagzdīne   vietv.

1. Lagzdīnes pilskalns - atrodas Ventspils novada Piltenes pagastā, Zlēku-Piltenes ceļa labajā pusē, reljefa pacēlumā Ventas labajā krastā, plakums - ovāls ~50 x 70 m apjozts ar 6 m augstu valni, bijis apdzīvots līdz 13. gs., apkārtnē konstatēta plaša senpilsētas vieta, saistāms ar 1280. g. dokumentos minēto apdzīvoto vietu "Laxdienen"; Tāšukalns.

Avoti: LE1, La1

Lagzdiņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Saldus pagastā.

Avoti: LC

lagzdiņnieki

1. Brocēnu novada Brocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Lagzdiņas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lagzds   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

lagžu   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: ME

lāģeris   žarg.

1. Nometne.

Avoti: Žrg

lāģis   apv.

1. Jēdzīgs, sakarīgs, atsaucīgs, izpalīdzīgs.

Avoti: ME

lāģišķs   apv.

1. Jēdzīgs, sakarīgs; saprātīgs, gudrs.

Nav lāģišķs— mazvērtīgs; neauglīgs (par augsni).

Avoti: KiV

Laha   vietv.

1. Upe Čīlē, Biobio reģionā, Biobio labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Lahaina   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Lahaina"), Havaju štatā, Maui salā, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Lahamas   mit.

1. Šumeru (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - ūdenī mītoši dēmoni, puscilvēki, puszvēri, kurus radījis dievs Enki vairāk nekā 50 dažādos veidos.

Avoti: Mit

Lahamu   mit.

1. Lahmu.

Avoti: MitJ

lahanofobija

1. Bailes no dārzeņiem.

Lahars   mit.

1. Šumeru (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - viena no divām (otra - Ašnana) lopu un labības dievībām, kas radītas lai remdētu dievu anunnaku izsalkumu un slāpes.

Avoti: Mit

LAHB   med., saīs.

1. Hisa kūlīša kreisās kājiņas priekšējā zara blokāde (angļu "left anterior hemiblock").

Avoti: TM5

Lahdenpohja   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Karēlijas Republikā, Lādogas ezera ziemeļrietumu krastā, 7500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lahdža   vietv.; novec.

1. Lehidža - pilsēta Jemenā.

Avoti: PZT

Lahemā   vietv.

1. Lahemā nacionālais parks - atrodas Igaunijā, Rakveres apriņķī, Somu līča piekrastē (sauszeme, salas, jūras akvatorija), platība - 725 kvadrātkilometri, dibināts 1971. g.

Avoti: PZT, Wi

Lāhene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Lachen"), Švīces kantonā, 8100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lahese

1. Sengrieķu mitoloģijā - nakts dievietes Niktes meita, viena no trim moirām, cilvēku likteņa lēmēja, Kloto un Atropas māsa.

Avoti: SV08, PmV

laheze   novec.

1. Indīga (nāvīga) čūska Dienvidamerikā.

Avoti: SV33

Laheze   novec.

1. Lahese.

Avoti: SV33

lahezīns   med.

1. C20H26ClNO3, muskarīna receptoru agonists.

Avoti: TM5

lahi

1. Tauta, dzīvo Ķīnas dienvidu daļā, Juņnaņas provincē, arī Mjanmas (Birmas) un Taizemes ziemeļu rajonos, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, rakstība latīņu alfabētā, animistiskie ticējumi, daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

Lāhija   vietv.

1. Beit Lāhija - pilsēta Palestīnā, Gazas joslā, Ziemeļgazas muhāfazā, 53700 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Lahmu   mit.

1. Šumeru un akadiešu mitoloģijā - ūdens, īpaši jūras, dēmoni, kurus dievs Enki radīja pazemes jūrā Abzu.

Avoti: MitJ

Lahnen   vietv., vēst., vācu val.

1. Lēnes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Lielauces pagastā.

Avoti: KV

Lahnhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lānes muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Salacas pagastā.

Avoti: KV

lahnoklādija

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma himēnijsēņu klases holobazīdijsēņu apakšklases afilloforu rindas dzimta ("Lachnocladiaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

Avoti: LD

Lahojska   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabalā, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Laholma   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Hallandes lēnē, 6100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Lahora   vietv.

1. Pilsēta Pakistānas ziemeļaustrumos (angļu val. "Lahore"), Ravi kreisajā krastā, Pendžābas provinces administratīvais centrs, 6700000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE, PuA, PZT

Lahti   vietv.

1. Pilsēta Somijas dienvidos ("Lahti"), Peijethemes reģiona administratīvais centrs, osta Peijennes ezera dienvidu krastā, 103400 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: LpA, Wi

lahudra   žarg.

1. Lēta prostitūta.

Avoti: KZ

lahuli

1. Viena no himalajiešu ciltīm, dzīvo Himalajos 2000-3000 m vjl., valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas himalajiešu apakšgrupas.

Avoti: PZT

lai   saiklis.

1. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz nolūka attieksmi starp tiem.

2. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz pieļāvuma attieksmi starp tiem.

// savienojumā "lai gan", "lai arī".

// savienojumos "lai cik", "lai arī cik", "lai nu cik", "lai vai cik", "lai kā", "lai arī kā", "lai nu kā", "lai vai kā", "lai kad", "lai arī kad", "lai nu kad", "lai vai kad", "lai kāds", "lai arī kāds", "lai nu kāds", "lai vai kāds", "lai kas", "lai arī kas", "lai nu kas", "lai vai kas", "lai kur", "lai arī kur", "lai nu kur", "lai vai kur", "lai kurš", "lai arī kurš", "lai nu kurš", "lai vai kurš", "lai nu", "lai vai". Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz pieļāvuma attieksmi starp tiem un pastiprinot nojēgumu par šo attieksmi.

3. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz subjekta attieksmi starp tiem; saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz subjekta attieksmi starp tiem.

4. pareti. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto vietniekvārdu, un vienlaikus norāda uz predikatīvo attieksmi starp tiem.

5. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz atributīvo attieksmi starp tiem.

6. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz objekta attieksmi starp tiem.

7. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz veida attieksmi starp tiem.

8. pareti. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz seku attieksmi starp tiem.

9. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, kas konkretizē šajā teikuma komponentā minēto apstākļa vārdu (parasti kopā ar adjektīvu, divdabi vai citu apstākļa vārdu), un vienlaikus norāda uz mēra attieksmi starp tiem.

Avoti: LLVV

lai   part.

1. Lieto, lai piešķirtu izteikumam vēlējuma nozīmi.

2. Lieto, lai piešķirtu izteikumam pamudinājuma nozīmi.

3. Lieto, lai veidotu pavēles izteiksmes trešās personas formu.

// poēt. Lieto, lai veidotu pavēles izteiksmes daudzskaitļa pirmās personas formu.

4. parasti jautājuma teikumos. Lieto, lai piešķirtu vārda vai izteikuma nozīmei nenoteiktības, šaubu nokrāsu.

5. sar. Lieto, lai piešķirtu vārda nozīmei pastiprinājuma, arī pievienojuma nokrāsu; arī.

6. Lieto, lai pastiprinātu vārda nozīmi, izceltu to starp pārējiem vārdiem.

Avoti: LLVV

lai

1. Viena no li tautas ciltīm, dzīvo Ķīnā, Hainaņas salas kalnainajā dienvidu daļā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju grupas, animistiski ticējumi, senču kults.

Avoti: PZT

LAI   saīs.

1. Latgales reģionālā iestāde (reģ.).

Avoti: i2

Laī   vietv.

1. Laī le Roza - pilsēta Francijā ("L'Hay-les-Roses"), Ildefransas reģiona Valdemarna departamentā, 30200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Laiarda   vietv.; novec.

1. Liārda - upe Kanādā.

Avoti: PZT

laiba   apv.

1. Sekla laiva kravu pārvadāšanai (līdz 30 t) pa upēm; upes buru laiva.

Avoti: KV

laiba   apv.

1. Galdiņš, ar kuru šķērē, kurā ievērtas dzijas.

Avoti: ME

laiba   žarg.

1. Narkotiku šļirce.

Avoti: KZ

Laibacha   novec.

1. Ļubļanas vāciskais nosaukums.

Avoti: KV

laibais   žarg.

1. Kārtībā!

Avoti: Žrg

laibināt   apv.

1. Vājināt, samazināt.

Avoti: ME

laibs   apv.

1. Tievs, kalsnējs, vājš.

Avoti: ME

laicenieši

1. Apes novada Apes pagasta apdzīvotās vietas "Laicene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laicība   apv.

1. Pasaulīgums, dzīve virs zemes, pretstatā nepasaulīgumam (garīgajā balstītajam) vai pārpasaulīgajam.

2. Derīgs, parasts, vienkāršs.

3. Nogatavojies.

Avoti: NeV

laicīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. filoz. Tāds, kam ir sākums un beigas; tāds, kas ir ierobežots laikā; pārejošs.

2. Tāds, kas nav saistīts ar reliģiju, baznīcu.

3. apst. Agrāk nekā nepieciešams, laikus.

Avoti: LLVV

laicīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> laicīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

laicināt   apv.

1. Vilkt garumā, ildzināt, kavēt.

2. Briedināt.

Avoti: LE

laicināties

1. Vilcināties.

Avoti: Sin

laicini   apv., hip.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: Aug2

laiciņš

1. Brīdis.

Avoti: Sin

laicīt   apv.

1. Taupīt, glabāt.

2. Sargāt, pasargāt, sargāties, vairīties.

3. Laitīt, masēt.

4. Gaidīt.

Avoti: LE, ME

laicīties   novec.

1. Sargāties, vairīties.

Avoti: LE

laičine   apv.

1. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

2. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: Aug2

laičinis   apv.; hip.

1. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

2. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: Aug2

laičiņas   apv., hip.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: Aug2

laičiņes   apv., hip.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: Aug2

laid   apv.

1. Pavēles forma no "laist".

Avoti: ME

laid.   saīs.

1. Laidiens (kopā ar kārtas numuru).

Avoti: i1

laida   -as, s.

1. Laivas sānu dēlis.

2. novec. Šautenes spala resgalis.

3. novec. Šaura zemes strēle.

4. novec. No lieka ielaists drēbes, dzelzs u. c. gabals.

5. novec. Rinda, virtene.

6. apv. Lidojums.

Avoti: LLVV, ME

laidā   lok., nelok.; parasti savienojumā ar "vienā".

1. Nepārtrauktā secībā; visu laiku nepārtraukti.

Avoti: LLVV

laīda   apv.

1. Slinks cilvēks (parasti sieviete).

Avoti: ViV

laidaine   apv.

1. Laidene - ziedu laika noslēguma diena 2. jūlijā.

Avoti: VV

laidainīte   apv.

1. Laidene - ziedu laika noslēguma diena 2. jūlijā.

Avoti: ME

laidaks   apv.

1. Neveikls, gļēvs, kūtrs cilvēks; sliņķis.

2. Palaists savā vaļā, klaidonis.

Avoti: LE

laidalēt   apv.

1. Vairākkārt laist (1).

Avoti: KiV

laidalēties   apv.

1. Laidelēties.

Avoti: KiV

laidaliņš   apv.

1. Laidariņš.

Avoti: ME

laidaraugša   apv.

1. Bēniņi virs govju kūts.

Avoti: ME

laidariņš

1. Dem. --> laidars.

Avoti: LV93

laidaris   apv.

1. Laidars.

Avoti: ME

laidarniece

1. Govju kopēja.

Avoti: Sin

laidars   -a, v.

1. Aploks tieši pie kūts sienas vai tās tuvumā; arī aploks.

Laidaru sistēma— lauksaimniecības dzīvnieku turēšanas veids kūtīs un laidaros, kuros tos ēdina.

Lauka laidars— laidars, kas atrodas atstatu no saimniecības ēkām.

2. apv. Kūts (parasti liela).

Avoti: LLVV, KnV

laidarvārti   apv.

1. Laidara, aploka vārti.

Avoti: ME

laidas

1. Paisuma laikā pārplūstošas un pārpurvotas piejūras pļavas jūras lēzenajā piekrastē.

2. Austrumsibīrijā - nelieli ezeri tundras zonā.

3. apv. Vienkoča laivas sāndēļi laivas stabilitātes nodrošināšanai.

Avoti: ZTV, ĒiV

laidava

1. Aplis, apļveida kustība.

Avoti: Sin

laidavas   apv.

1. Rotaļu kustība, dalībnieku pulkam virzoties pa apli.

Avoti: TlV

laiddiena   apv.

1. Laidene - ziedu laika noslēguma diena 2. jūlijā.

Avoti: VV

laide   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Koka daļa, spals (dažiem šaujamieročiem).

2. apv. Reimatisms.

3. apv. Svārku stūris.

4. apv. Viegla, jautra dzīve.

5. apv. Brīvzemnieka nodoklis.

Avoti: LLVV, ME

laide   -es, dsk. ģen. -žu, s.; jūrn.

1. Peldlīdzekļa ārējās apšuves planka (dēlis).

Laide klājjoslā— pēdējā (augšējā) apšuves laide.

Laide ķimeņjoslā— peldlīdzekļa ārējās apšuves laide (dēlis, planka) ķimeņjoslā.

Avoti: LLVV, JūVM

laide   novec.

1. Nodeva ar ko zviedru laikos Vidzemē saimnieki atpirkās no klaušām; leida.

Avoti: KV

laidējs   apv.

1. Iekšā laidējs - strādnieks, kas ielaiž labību kuļmašīnas kuļaparātā, vai linus linu maļamajā mašīnā.

2. Izšķērdētājs.

3. Ūdens šļūtenes vadītājs ugunsdzēsēju komandā.

Avoti: ĒiV, KiV

laidelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. parasti 3. pers. Laidelēties (1).

2. reti. Laidelēties (2).

Avoti: LLVV

laidelēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. parasti 3. pers. Laisties (1) šurp turp.

// pārn. Ātri kustēties; arī plīvot.

2. reti. Laisties (2).

Avoti: LLVV

Laiden   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās Laidu muižas nosaukums, kuras teritorijā Kuldīgas novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Laidi.

2. Laides muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Bunkas pagastā.

Avoti: LE1, KV

laidene   apv.

1. Ziedu laika noslēguma diena 2. jūlijā, ar savu nozīmi labības augšanas un briešanas gaitā.

2. Reizēm tā sauca arī Katrīnas dienu, kad sals atlaižas.

Avoti: KV

laidene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Garēvele.

Avoti: LLVV

laidene   apv.

1. Aužamo steļļu sastāvdaļa.

Avoti: ME

laidenība   -as, s.; parasti vsk.; tehn.

1. Vispārināta īpašība --> laidens (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

laidenīca   apv.

1. Izkapts ar metinātu dzelzs daļu.

Avoti: ME

laidenieki

1. Kuldīgas novada Laidu pagasta apdzīvotās vietas "Laidi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laidenieks   novec.

1. Zemnieks, kas atpircies no klaušām, gk. Vidzemē zviedru laikos.

Avoti: KV

laidenis   -ņa, v.

1. Zvejas iekārta, ko nostiprina ūdenstilpē.

2. apv. Apārnis.

3. apv. Žāvēšanai izklāts siens.

4. apv. Zvejas tīkla veids.

5. apv. Gara kārts ar galā piestiprinātām ragaviņām, ko griež uz ledus riņķī.

6. poligr., novec. Burtliču apzīmējums salikumā izlaistiem vārdiem un teikumiem.

Avoti: LLVV, ME

laidens   -ais; s. -a, -ā;

1. tehn. Vienmērīgs, bez pārtraukumiem, rāvieniem, grūdieniem.

2. Mīksts.

Laidens laiks— atkusnis.

Laidens siens— mikls, valgans siens.

Avoti: LLVV

laidenums   -a, v.; parasti vsk.

1. tehn. Laidenība.

2. Vispārināta īpašība --> laidens (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

laideris   apv.

1. Laidars.

Mute kā laideris— saka par ļoti runīgu, pļāpīgu cilvēku.

Avoti: SiV

laidēris   apv.

1. Laidars.

Avoti: ME

laiders   apv.

1. Laidars.

Avoti: ViV

Laides   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

3. Madonas novada Dzelzavas pagasta apdzīvotās vietas "Mežļaides" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

laidēt   apv.

1. Kausēt.

2. Laidināt.

Avoti: ĒiV, ME

laidi   apv.

1. Laivas sānu plankas.

Avoti: TlV

Laidi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kuldīgas novadā 32 km no Kuldīgas, izveidojusies bijušās muižas "Laiden" teritorijā, pagasta centrs.

2. Laidu pagasts - pagasts Kuldīgas novada dienvidu daļā, robežojas ar Turlavas un Snēpeles pagastu, kā arī ar Skrundas un Aizputes novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, gk. pirmskara Valtaiķu pagasta teritorijā, pievienota neliela daļa no bijušā Kazdangas un Turlavas pagasta.

Avoti: LPag, LC, LE1

laidiem   novec.

1. Aulekšiem.

Avoti: LE

laidiena   apv.

1. Laidene - ziedu laika noslēguma diena 2. jūlijā.

Avoti: ME

laidiens   -a, v.

1. Straujš brauciens.

2. apv. Velku daļa (garumā), ko pavirza uz priekšu tad, kad noausts uz audekla priekšējā veltņa uztītais audekla posms.

3. Turpināma izdevuma atsevišķa iespiedvienība (burtnīca, krājums).

Avoti: LLVV, ViV

laidieši

1. Krustpils novada Variešu pagasta apdzīvotās vietas "Laides" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laidījums   apv.

1. Laidenis - koka trauks ar caurumotām sienām zivju uzglabāšanai.

Avoti: ME

laidināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Padarīt (rūdītu tēraudu) vieglāk apstrādājamu, parasti sakarsējot (to) līdz noteiktai temperatūrai un ļaujot noteiktā veida atdzist.

2. apv. Kausēt.

3. Pārot (dzīvnieku mātīti) ar tēviņu; lecināt.

4. apv. Iegrozīt, iekārtot, sarīkot, izrīkot.

Avoti: LLVV, KiV, ViV, ME

laidināties   apv.

1. Tikt kausētam.

Avoti: KiV

laidiņš   apv.

1. Lāpstas veida dēlītis ar caurumiņiem, ko lieto, metot auduma metus dziju caurlaišanai (šķērsgaldiņš).

2. Neliels linu audekla gabals, kas piešūts kreklam zem pleciem.

3. Kauliņš tīklu linuma gatavošanai.

Avoti: KV

laidis   apv.

1. Laidnis.

Avoti: ME

laidīt   apv.

1. Vairākkārt mest.

Avoti: ME

laidmaiss   apv.

1. Sliņķis.

Avoti: ViV

laidne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Laide 1.

Avoti: LLVV

laidnieks

1. Brīvzemnieks.

Avoti: Sin

laidnis   -ņa, v.

1. Šaha figūra, kuras vērtība (spēles sākumā) aptuveni atbilst trīs bandinieku vērtībai.

Avoti: LLVV

laidnis   -ņa, v.

1. Koka daļa, spals (dažiem šaujamieročiem).

Avoti: LLVV

laidns   apv.

1. Slaids, slaiks; tievs un garš.

Avoti: LE, NeV

laidos   apv.

1. Aulekšiem.

Avoti: LE

laidot   apv.

1. Pierīkot laivai sāndēļus stabilitātes paaugstināšanai.

Avoti: ME

laidraks   apv.

1. Lempis, nolaidīgi strādājošs cilvēks.

Avoti: ME

laids   -a, v.

1. Rinda, bars, pūlis.

2. Melodija, paraža.

3. Izkapts asmenim piemetināta daļa.

4. Laivas sānu dēļi vai koki, kas nodrošina stabilitāti.

5. Aulekšiem.

6. būvn. Kāpņu nesējelements.

7. Laidums.

8. apv. Slidens, glums.

Avoti: LLVV, LE

laids   apv.

1. Slinks, laisks, kūtrs.

Avoti: ME

laids   apv.

1. Slaids, slaiks; tievs un garš.

2. Tālu dzirdams.

Avoti: ME

Laidsen   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā Talsu novadā izveidojusies apdzīvota vieta Laidze.

2. Laidze.

Avoti: LE1, FV

laiduks   apv.

1. Laidaks.

Avoti: ME

laidumi   apv.

1. Radījumi.

2. dsk. Laidums.

Avoti: LV93

laidums   -a, v.; būvn.

1. Tilta daļa no viena balsta līdz otram; attālums no viena tilta balsta līdz otram.

Avoti: LLVV

laidums   apv.

1. Ar gāztiem kokiem klāts laukums.

Avoti: ME

Laidze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Talsu novadā 7 km no Talsiem, izveidojusies bijušās muižas "Laidsen" teritorijā, pagasta centrs.

2. Laidzes pagasts - pagasts Talsu novadā, robežojas ar Valdgales, Ārlavas, Vandzenes, Laucienas un Lībagu pagastu, kā arī ar Talsu pilsētu; bijušie nosaukumi: Valdegales pagasts, vāciski - Waldegalen, krieviski - Vaļdegaļenskaja.

Laidzes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta neliela daļa pirmskara Ārlavas pagasta teritorijas, savukārt pirmskara Laidzes pagasta rietumu daļa pievienota tagadējam Valdgales pagastam, bet austrumu gals - Vandzenes pagastam.

3. Ventspils novada Zlēku pagasta apdzīvotās vietas "Laidzesciems" nosaukuma variants.

4. Laidzes ezers - atrodas Ziemeļkursas augstienes Dundagas pacēluma malā, Talsu novada Laidzes pagastā, platība - 171 ha, 42 m vjl., garums - 2,7 km, lielākais platums - 0,7 km, vidējais dziļums - 4,4 m, lielākais dziļums - 12,2 m, eitrofs, aizaugums - 16%; Sārcenes ezers.

5. Laidzes ezers - Kāžezers Ventspils novada Zlēku pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

laidzenieki

1. Talsu novada Laidzes pagasta apdzīvotās vietas "Laidze" iedzīvotāji.

2. Venstspils novada Zlēku pagasta apdzīvotās vietas "Laidze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Laidzesciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Zlēku pagastā.

Avoti: LC

Laidzis   vietv.; vēst.

1. Laidziņa purrvs - aizaudzis ezers, kas atradās Vidzemes augstienes Piebalgas paugurainē, Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā, 193,6 m vjl., platība bija 11 ha, tika uzskatīts par Gaujas sākumu, tagad pāraudzis, tajā ir pļavas un zemais (zāļu) purvs; Laidža ezers.

Avoti: LD, La1

laidznieki

1. Talsu novada Laidzes pagasta apdzīvotās vietas "Laidze" iedzīvotāji.

2. Venstspils novada Zlēku pagasta apdzīvotās vietas "Laidze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laidžnieki

1. Talsu novada Laidzes pagasta apdzīvotās vietas "Laidze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laiga   apv.

1. Liegums, noliegums.

2. Meli.

Avoti: ME

Laigalova   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Laigolova" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

laigāt   apv.

1. Noliegt, melot, liegties; laigot.

Avoti: ME

Laigolova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

laigot   apv.

1. Noliegt, melot, liegties.

Avoti: ME

laigoties   apv.

1. Liegties, taisnoties.

Avoti: ME

Laihingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Laichingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 10900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

laika   -as, s.

1. Nosacīta suņu šķirne; Krievijā šis nosaukums tiek piedēvēts visiem suņiem, kam ir stāvas ausis, aste ritenī un kupls kažoks.

2. Jaunlopa āda.

Avoti: LLVV, PL

Laika

1. Pirmais suns, kas tika nosūtīts kosmosā (1957. g. 3. novembrī, PSRS mākslīgajā Zemes pavadonī "Sputņik 2").

Avoti: PL

laikabiedre   dsk. ģen. -ru, s.

1. Laikabiedrs.

Avoti: LV87

laikabiedrs   -a, v.

1. Cilvēks, kas dzīvo vai ir dzīvojis vienā laikā, laikmetā (ar kādu).

Avoti: LLVV

laikagrieži   -u, v.; tikai dsk.

1. Pārmaiņu, pagrieziena posmi laika ritumā.

Avoti: LLVV

laikāk   apst.; pareti.

1. Agrāk, pirms parastā laika.

Avoti: LLVV

laikakavēklis   novec.

1. Laika kavēklis; patapas prieks; izklaidēšanās.

Avoti: LV93

laikāki   apv.

1. Agrāk, pirms parastā laika; laikāk.

Avoti: ME

laikākis   apv.

1. Agrāk, pirms parastā laika; laikāk.

Avoti: ME

laikākus   apv.

1. Pārākā pakāpe --> laikus.

Avoti: ĒiV

laikam   part.

1. Lieto, lai norādītu, ka izteikuma saturs nav drošs; droši vien, acīmredzot.

2. savienojumā "laikam gan", "taču laikam" u. tml. Lieto, lai pastiprinātu izteikuma saturu, mazinot šaubas.

Avoti: LLVV

laikaposms   -a, v.

1. Laikposms.

Avoti: LLVV

laikapstākļi   -u, v.; tikai dsk.

1. Atmosfēras stāvokļa izraisīto apstākļu kopums kādā vietā, laikposmā.

Avoti: LLVV

laikarats   -a, v.; poēt.

1. Laika ritums, plūsma; laika rats.

Avoti: LLVV

laikāties   apv.

1. Dežurēt, būt sardzē.

Avoti: ME

laikazobs   -a, v.

1. Novecošanās cēloņu kopums, kas saistīts ar, parasti ilgu, laikposmu; laika zobs.

Avoti: LLVV

laikbiedrs   apv.

1. Laikabiedrs.

Avoti: ME

laikdale

1. Laika sadales režīms, skaitļošanas sistēmas izmantošanas režīms, kurā vairāki lietotāji var risināt savus uzdevumus vienlaicīgi un neatkarīgi cits no cita.

2. Paņēmiens, kurā katram pārraides kanālam izmanto atsevišķu laika intervālu, kas periodiski atkārtojas, piemēram, blīvēšanas, komutācijas vai daudzpiekļuves operācijās.

Avoti: EV

laikdalība   inf.

1. Datora darbības režīms, kuru izpildot centrālā procesora laiks tiek sadalīts laikšķēlēs atsevišķu uzdevumu risināšanai.

Avoti: D3

laikgadi   novec.

1. Laika dalījuma periods seno latviešu kalendārajos priekšstatos, 2-12 nedēļas gari periodi, atbilstoši veicamajiem darbiem; kā ziemas tā vasaras laiks dalījās 5 laikgados.

Avoti: KV

laikiem   apst.

1. Brīžiem, reizēm.

Avoti: LLVV

laikietilpīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kā veikšanai nepieciešams samērā ilgs laiks (piemēram, par darbu).

Avoti: LLVV

laikkavēklis   -ļa, v.

1. Tas, ar ko izklaidē sevi, ar ko nodarbojas, lai nebūtu garlaicīgi; laika pavadīšana, izklaidēšanās; laika kavēklis.

Avoti: LLVV

laiklaikiem   apst.; pareti.

1. Brīžiem, reizēm; laikiem.

Avoti: LLVV

laiklaikos   apst.; poēt.

1. Mūžam, vienmēr.

Avoti: LLVV

laiklapa   novec.

1. Laikraksts.

Avoti: Sin

laikm.   saīs.

1. Laikmets.

Avoti: i1

laikmeti   novec.

1. Laika meti, senāk gada dalījums pēc 2-4 lieliem svētkiem.

2. Hronoloģiski vai tipoloģiski atšķirami periodi aizvēsturē un vēsturē.

Avoti: KV, LE

laikmetība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Laikmetīgums.

Avoti: LLVV

laikmetīgot

1. Pielāgot pašreizējā laikmeta, momenta prasībām.

laikmetīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar kādu laikmetu, laikposmu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

laikmetīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> laikmetīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

laikmetisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Laikmetīgs.

Avoti: LLVV

laikmetiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Laikmetīgums.

Avoti: LLVV

laikmets   -a, v.

1. Samērā ilgs laikposms, kam raksturīgi ievērojami notikumi, parādības, norises (sabiedrībā), kvalitatīvi jauns posms (sabiedrības) attīstībā.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Ļoti nozīmīgs, svarīgs (kādā laikposmā).

2. Laikposms, kam raksturīga kādas parādības, apstākļu pastāvēšana (sabiedrības dzīvē, tās nozarēs).

3. vēst. Arheoloģiskās periodizācijas posms, kuru materiālā kultūra atšķir no citiem posmiem.

Agro metālu laikmets— aizvēstures periods, kas aptver bronzas laikmetu (1500.-500. g. p. m. ē.) un senāko dzelzs laikmetu (500. g. p. m. ē. - 1. gs.).

4. ģeol. Ģeohronoloģiskā vienība - epohas daļa.

Pēcledus laikmets— holocēns.

5. reti. Laikposms.

Avoti: LLVV, IZ-122-47, PL

laikmūžos   apst.; poēt.

1. Mūžam, vienmēr.

Avoti: LLVV

laiknīca   apv.

1. Hronika.

Avoti: NeV

laiko   apv.

1. Laikā, atbilstoši izmēriem.

Avoti: ME

laikot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Uzģērbt (piemēram, apģērba gabalu) un pārbaudīt, vai (tas) ir piemērots augumam.

Avoti: LLVV

laikpalaikam   poēt.

1. Laiku pa laikam, šad un tad.

laikposms   -a, v.

1. Laika sprīdis, kam raksturīga kādu, parasti nozīmīgu, parādību pastāvēšana.

Avoti: LLVV

laikr.   saīs.

1. Laikraksts.

Avoti: i1

laikra

1. Likra - elastīga poliuretāna šķiedra vai audums, ko izmanto zeķu un cieši pieguļoša apģērba izgatavošanai.

Avoti: SV08

laikrādis   -ža, v.; reti.

1. Pulkstenis.

Avoti: LLVV

laikrādis   apv.

1. Garš, tievs un nomizots kadiķa jeb paegļa, arī egles zars, kas guleniski piestiprināts pie ēkas ārsienas, rāda nākamos laika apstākļus; barometra priekštecis.

Avoti: TlV

laikraksts   -a, v.

1. Periodisks izdevums (vairāku lielu lapu veidā) ar aktuālu saturu.

Dienas laikraksts— laikraksts, kas iznāk katru dienu.

Vakara laikraksts— laikraksts, kas iznāk pēcpusdienā vai vakarā.

Avoti: LLVV

laikreģis   apv.

1. Laika apstākļu pareģis.

Avoti: ME

laikrinda

1. Sakārtotu novērojumu virkne, kuras elementi iegūti vienādos laika intervālos.

laiks   -a, v.

1. parasti vsk. Viens no galvenajiem fizikas jēdzieniem (lielumiem), ar kuru apraksta notikumu (procesu) ilgstību un secību.

Aberācijas laiks— laiks, kurā gaisma no debess spīdekļa nonāk līdz Zemei.

Ar laiku— laika gaitā.

Atmaksāšanās laiks— kapitālieguldījumu efektivitātes rādītājs, ko aprēķina, kapitālieguldījuma apjomu dalot ar gada laikā iegūto tīrā ienākuma apjomu.

Civilā laika skaitīšana— stundu skaitīšana diennaktī no 0 līdz 24.

Dekrēta laiks— ar likumu noteikts laiks, kas atšķiras no joslas laika.

Efemerīdu laiks— teorētiski pieņemts vienmērīgi ritošs laiks, ko izmanto, aprēķinot debess spīdekļu kustību.

Garantijas laiks— laiks, kurā ražotājs bez atlīdzības novērš izstrādājuma defektus vai apmaina izstrādājumu pret citu.

Ģeoloģiskais laiks— nosacīts laika apzīmējums ģeoloģijā.

Iegūt laiku— izdarīt tā, ka atliek vairāk laika, nekā paredzēts (kādam nolūkam).

Joslu laiks— laika skaitīšanas sistēma, pēc kuras katrā zemeslodes 15 grādu platā joslā ir savs laiks, kas atšķiras no blakus joslas laika par vienu stundu.

Koordinētais pasaules laiks— laiks, kura skala ir saskaņota ar pasaules laika skalu tā, ka koordinētā pasaules laika un pasaules laika starpības absolūtā vērtība nepārsniedz 0,9 sekundes.

Laika darbs— darbs, ko apmaksā pēc nostrādātā laika ilguma.

Laika deglis— deglis, kas izraisa sprādzienu vai aizdedzina noteiktā laika momentā.

Laika dienests— dienests, kas nosaka pareizu laiku un gādā par attiecīgās informācijas izplatīšanu.

Laika grāmata— Hronika (1).

Laika intervāls— posms šajā matērijas eksistēšanas formā starp diviem laika momentiem.

Laika moments— parādība vai tās daļa, kas ir tā fiksēta, ka to var nosacīti uzskatīt par nemainīgu šajā matērijas eksistēšanas formā.

Laika pārbaude— prasības, kurām (kas) atbilst attiecīgajā laikposmā.

Laika pārvēršana— pāreja no vienas laika skaitīšanas sistēmas uz citu.

Laika posms— laika sprīdis, kam raksturīga kādu, parasti nozīmīgu, parādību pastāvēšana; laikposms.

Laika sprīdis— laika intervāls.

Pareizs laiks— laiks, ko nosaka pēc astronomiskiem novērojumiem un fiksē ar astronomiskiem vai atomu pulksteņiem.

Pasaules laiks— Griničas meridiāna laiks.

Patiesais laiks— laiks, ko attiecīgajā vietā rāda Saules pulkstenis.

Patiesais pusdienas laiks— Saules patiesais augšējās kulminācijas moments, izteikts pēc patiesā vai vidējā laika, tad Saules augstums virs horizonta ir vislielākais un priekšmetu ēnas ir visīsākās.

Pēc ilgiem laikiem— pēc samērā ilga laika.

Precīzs laiks— pareizs laiks.

Tīrais laiks— norises, darbības ilgums, kurā nav ieskaitīts to pārtraukumu ilgums.

Uz ilgiem laikiem— uz samērā ilgu laiku.

Uz laiku— Kāda laika sprīža ietvaros.

Vasaras laiks— laika skaitīšanas sistēma, kas par 1 stundu apsteidz joslas laiku.

Vienu laiku— kādu laiku.

Vietējais laiks— attiecīgās vietas meridiānam atbilstošs laiks.

Zvaigžņu laiks— laika skaitīšanas sistēma, kuras pamatā ir Zemes diennakts rotācijas attiecība pret zvaigznēm.

// savienojumā ar apzīmētāju. Šāds (parasti neilgs) posms, kam raksturīga kādas parādības, norises, apstākļu u. tml. pastāvēšana.

Karsts laiks— laiks, kas saistīts ar intensīvu, spraigu darbu, norisi.

Tukšs laiks— laiks, kad nav derīgu, lietderīgu darbību, darbu.

Gaiļu laiks— laiks (naktī vai agrā rītā), kad gailis mēdz dziedāt.

Veļu laiks— laiks (parasti novembris), kurā mirušo senču gari apmeklē savus pēctečus.

// parasti dsk.; savienojumā ar apzīmētāju. Šāds posms, kam raksturīga kādas parādības, apstākļu pastāvēšana (parasti sabiedrības dzīvē); arī laikmets (2).

Vecie laiki— Pagātne.

Agrākie laiki— vecie laiki.

Mūsu laiki— mūsdienas.

Mūsu laiks— mūsdienas.

Tagadējie laiki— mūsdienas.

Tēvu tēvu laiki— tāla pagātne.

Tēvutēvu laiki— tāla pagātne.

Tēvtēvu laiki— tāla pagātne.

Seni laiki— tāla pagātne.

Jaunie laiki— vispārīgās vēstures periods (parasti no 1640. gada līdz 1917. gadam).

Senie laiki— vispārīgās vēsturēs periods līdz viduslaikiem.

Miera laiki— laikposms pirms kāda kara vai starp diviem kariem.

Dzīvot līdzi (savam) laikam— dzīvot atbilstoši laikmeta prasībām.

Vācu laiki— laika periods Latvijas vēsturē no 1207.-1561. g., kad Latvija bija Vācijas ķeizarvalsts teritorija.

Zviedru laiki— laika periods Vidzemē 1629.-1721. g., kad tā bija Zviedrijas karaļa pakļautībā.

// savienojumā ar apzīmētāju. Šāds posms, kas saistīts ar (cilvēka, cilvēku grupas) aktīvas darbības, arī dzīves periodu.

// ģeol. Ģeohronoloģiskā vienība - laikmeta daļa.

Atlantiskais laiks— pēcleduslaikmeta klimata optimuma laiks pirms 7500- 4700 gadiem; klimats bija silts un mitrs, mežos auga daudz platlapju koku.

2. Laika moments, kas parasti ir attiecināts uz kādas darbības, norises u. tml. sākumu vai beigām.

Pēdējais laiks— brīdis, laika moments, kad nedrīkst vairs vilcināties.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Noteiktā, iepriekš paredzētā, arī vēlamā laika momentā; tad, kad paredzēts; bez nokavēšanās.

3. vsk. lok., apst. nozīmē; sar. Piemērotā, atbilstošā lielumā.

4. val. Gramatiska kategorija, kas atspoguļo attieksmi pret tagadni, pagātni, nākotni.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kura nozīmē ir ietverts laika nojēgums (parasti par gramatiskajām formām).

Laika apstākļa palīgteikums— palīgteikums, kas tuvāk raksturo laiku, kad risinās virsteikuma darbība.

Laika forma— darbības vārda gramatiskā forma, kas norāda uz darbības norisi attiecībā pret runas momentu.

Laika kategorija— darbības vārda gramatiskā kategorija, kas izsaka darbības attieksmi pret runas momentu.

Avoti: LLVV, KV, ViV

laiks   -a, v.

1. Nepārtraukti mainīgs atmosfēras stāvoklis, kas veidojas zemes virsas tuvumā un kam attiecīgajā vietā un laikposmā raksturīgs noteiktu atmosfēras īpašību kopums.

Laika apstākļi— laika izraisīto apstākļu kopums kādā vietā, laikposmā; laikapstākļi.

Laidens laiks— atkusnis.

Bargs laiks— pērkona negaiss.

Laika taisīšana— senāk gandrīz katrā ciemā bija savi lietus, krusas, pērkona negaisa u. c. atvairītāji vai piesaucēji.

Avoti: LLVV, TlV

laiksakritība   inf.

1. Divu vai vairāku procesu (programmu) paralēla izpilde.

2. Vienlaicīga datu bāzu resursu izmantošana, kad divi lietotāji mēģina vienā un tai pašā laikā rediģēt kādu datu bāzes ierakstu vai veikt citu līdzīga rakstura darbību.

Avoti: ZTV

laiksna   apv.

1. Ūdensroze ("Nymphaea").

2. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

3. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: KiV, Aug2

laiksne   apv.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

2. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

3. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: Aug2

laiksnes   apv.

1. Ūdensrozes.

Avoti: Sin

laiksnis   apv.

1. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

2. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: Aug2

laikspiedols   inf.

1. Ciparparaksts, kas fiksē dokumenta saturu laikā, lai viegli varētu atklāt jebkuru pēc tam izdarītu dokumenta izmaiņu.

Avoti: D3

laiksprauga   inf.

1. Maģistrāles tīkla laika parametrs, kas nosaka, kad stacija var atsākt pārraidi.

2. Maksimālais laiks, kas stacijai jāgaida marķiermaģistrāles tīklā, lai saņemtu atbildi no jebkuras citas stacijas.

Avoti: ZTV

laiksprīdis   -ža, v.

1. Laika sprīdis.

Avoti: LLVV

laikstarpa   apv.

1. Starplaiks.

Avoti: NeV

laikšķēle   inf.

1. Laika intervāls, ko datora centrālais procesors izdala atsevišķa darba izpildei, nodrošinot vairāku uzdevumu izpildi.

Avoti: D3

laiktelpa   -as, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Laiks un telpa kā vienots veselums.

Avoti: LLVV

laiku   apst.

1. Mazliet pirms laika.

2. Savlaicīgi; īstā laikā, īstā brīdī.

3. Iepriekš.

Avoti: LLVV

laikumis   apst.; reti.

1. Palaikam, reizumis.

Avoti: LLVV

laikus   apst.

1. Mazliet pirms laika.

2. Savlaicīgi; īstā laikā, īstā brīdī.

3. Iepriekš.

Avoti: LLVV

laikzvaigzne

1. Bazīdijsēņu nodalījuma pūpēžu klases cietpūpēžu rindas dzimta ("Astraeaceae"), no kuras Latvijā konstatēta 1 ģints.

2. Šīs dzimtas ģints ("Astraeus"), no kuras Latvijā konstatētas 1 suga.

3. Šīs ģints suga ("Astraeus hygrometricus syn. Astraeus stellatus").

Avoti: LD

Lailas   vietv.

1. Lailas kalns - augstākā virsotne Svanetijas grēdā, Gruzijā, Lielā Kaukāza dienvidu atzarā, augstums - 4008 m.

Avoti: PZT

Lailatulbarāhs   rel.

1. Piedošanas nakts - musulmaņu svētki divas nedēļas pirms ramadāna gavēņa sākuma; laiks, kad var lūgt piedošanu un piedot.

Avoti: IdV

Lailatulišvalmirādžs

1. Musulmaņu svētki, kuros piemin pravieša Muhameda Nakts ceļojumu.

Avoti: IdV

Lailatulkadrs

1. Svētlaimes nakts - musulmaņu svētki ramadāna beigās, kuros piemin korāna atklāšanu Muhamedam.

Avoti: IdV

LAILBA   saīs.

1. Latvijas Azartspēļu, izklaides un loterijas biznesa asociācija.

Avoti: i2

lāils   apv.

1. Slaids, plāns.

Avoti: NeV

laima   apv.

1. Laime.

Avoti: ME

Laima   mit.

1. Baltu tautu mitoloģijā - laimes un likteņa dieviete, dzemdību aizgādne, govju sargātāja; folklorā parasti ir antropomorfs tēls, bāreņu aizstāve, grūtnieču, dzemdētāju sargātāja, laimīgas ģimenes dzīves noteicēja, padomdevēja darbā; tai bija tiesības lemt par cilvēka mūža ilgumu.

Laimas likums— likteņdievības noliktais, piešķirtais liktenis.

Avoti: Mit, EV, TlV

Laima   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lima"), Ohaio štatā, 38300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Lima"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Ilūkstes novada Šēderes pagasta apdzīvotās vietas "Laime" nosaukuma variants.

4. Pilsēta ASV ("Lyme"), Konektikutas štatā, 2400 iedzīvotāju (2010. g.).

Laimas slimība— saslimšana, ko ierosina ērču pārnēsāta infekcija; slimība identificēta 1970. gados šīs pilsētas apkārtnē.

Avoti: WA16, LpA, LC, PL, Wi

Laimani   vietv.

1. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Leimaņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

laimanis   apv.

1. Leimanis.

Avoti: ME

laimborelioze   med.

1. Laimas slimība - saslimšana, ko ierosina ērču pārnēsāta infekcija.

Avoti: Wi

laimdotieši

1. Ikšķiles novada Tīnūžu pagasta apdzīvotās vietas "Laimdotas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Laime   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ilūkstes novada Šēderes pagastā.

Avoti: LC

laime   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. parasti vsk. Psihisks (emocionāls) stāvoklis, ko izraisa saskaņa starp cilvēka vēlēšanos, mērķiem, darbību un īstenību, darbības rezultātu.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir saistīts ar šādu stāvokli; tāds, kas izraisa šādu stāvokli.

2. parasti vsk. Ļoti labvēlīgu apstākļu kopums, kuri parasti sagadās nejauši; arī veiksme.

Laime nelaimē— saka, ja nav noticis visnevēlamākais, (kādā negadījumā, neveiksmē).

Par laimi— saka, lai izteiktu apmierinājumu, atvieglojumu sakarā ar kādu faktu, kas ir vai nav noticis.

Uz labu laimi— bez noteikta pamatojuma, labi nezinot; kā pagadās.

Laimes rats— grozāma cilindrveida ierīce, kurā sajauc un no kuras ņem numurus izlozē; laimesrats.

Laimes aka— loterija, kurā laimestus velk it kā no akas.

Laimes spēle— Spēle, kuras rezultāts atkarīgs galvenokārt no nejaušības; laimesspēle (1), azartspēle.

// modāla vārda nozīmē. Lieto, lai izteiktu apmierinājumu par kādu faktu, kas ir vai nav noticis.

3. Zīlēšanā (parasti Jaungada naktī) - nejaušas formas veidojums, kas rodas, ja ielej izkausētu metālu (parasti svinu, alvu) ūdenī.

4. Ceriņu zieds, kam ir vairāk nekā četras vainaglapas, āboliņa lapa, kam ir vairāk nekā trīs lapiņas un kas - pēc tautas ticējumiem - to atradējam nes veiksmi.

Avoti: LLVV, SLG

laimenieki

1. Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta apdzīvotās vietas "Laimas" iedzīvotāji.

2. Jelgavas novada Vircavas pagasta apdzīvotās vietas "Laimas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laimesnauda   apv.

1. Loterijā laimēta nauda.

Avoti: ViV

laimespuķes   -ķu, vsk. laimespuķe, -es, s.

1. Jānīši ("Erigeron").

Avoti: LLVV, Aug2

laimesrats   -a, v.

1. Grozāma cilindrveida ierīce, kurā sajauc un no kuras ņem numurus izlozē; laimes rats.

Avoti: LLVV

laimesspēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Spēle, kuras rezultāts atkarīgs galvenokārt no nejaušības; azartspēle.

2. Pasākums, notikums, kurā veiksme atkarīga tikai vai galvenokārt no nejaušības.

Avoti: LLVV

laimests   -a, v.

1. Nauda vai manta, ko iegūst loterijā.

Avoti: LLVV

laimēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. trans. Iegūt loterijā (naudu vai mantu).

// intrans.

// intrans.

// intrans.

2. parasti 3. pers.; intrans. Būt tādam, pret kuru var saņemt laimestu (par loterijas biļeti, obligāciju u. tml.).

3. apv. Lamāt.

Avoti: LLVV, ZrvI

laimētava   s.

1. Spēļu automātu zāle.

Avoti: MLVV

laimēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Gadīties, notikt kam vēlamam; veikties labvēlīgu apstākļu, nejaušības dēļ.

2. apv. Lamāties.

Avoti: LLVV, ZrvI

laimi

1. Rūtu dzimtas citrusu ģints suga, apelsīniem un greipfrūtiem līdzīgi augļi.

Avoti: LPE

laimība   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Laime (1).

Avoti: LLVV

laimieši

1. Vecumnieku novada Vecumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Laimas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laimīgai   apv.

1. Laimīgi.

Avoti: KiV

laimīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izjūt laimi (1).

2. Tāds, kas ir saistīts ar ko vēlamu, patīkamu (piemēram, par gadījumu, notikumu); arī veiksmīgs.

Laimīgā kārtā— laimīga gadījuma dēļ.

Laimīgu ceļu!— veiksmes novēlējums, kādam dodoties ceļā.

Staigā laimīgs!— saka atvadoties.

Dzīvo laimīgs!— saka atvadoties.

3. Tāds, kas - pēc tautas ticējumiem - nes veiksmi.

Avoti: LLVV

laimiņa   apv.

1. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

Avoti: Aug2

laimiņš   -a, v.

1. dsk. Biezlapju dzimtas ģints ("Sedum"), sukulenti lakstaugi vai puskrūmi ar sulīgām lapām, gk. ziemeļu puslodes mērenajā joslā; 500 sugas; Latvijā konstatētas 5 sugas.

Atliektais laimiņš— laimiņu suga ("Sedum reflexum").

Baltais laimiņš— laimiņu suga ("Sedum album").

Biezlapainais laimiņš— laimiņu suga ("Sedum pachyphyllum").

Čīkstuļu laimiņš— laimiņu suga ("Sedum telephium syn. Sedum purpureum, Sedum telephium subsp. telephium").

Izskatīgais laimiņš— laimiņu suga ("Sedum spectabile").

Kamčatkas laimiņš— laimiņu suga ("Sedum kamtschaticum").

Klinšu laimiņš— laimiņu suga ("Sedum rupestre", arī "Sedum reflexum").

Kodīgais laimiņš— laimiņu suga ("Sedum acre", arī "Sedum vulgare").

Lielais laimiņš— laimiņu suga ("Sedum maximum syn. Sedum telephium subsp. maximum").

Maigais laimiņš— laimiņu suga ("Sedum sexangulare syn. Sedum boloniense, Sedum acre subsp. sexangulare"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu un vietām konstatēta arī savvaļā.

Maldu laimiņš— laimiņu suga ("Sedum spurium").

Morgana laimiņš— laimiņu suga ("Sedum morganiaum").

Sarkankrāsotais laimiņš— laimiņu suga ("Sedum rubrotinctum").

Sešstūru laimiņš— maigais laimiņš.

Zībolda laimiņš— laimiņu suga ("Sedum sieboldii").

Zilganais laimiņš— laimiņu suga ("Sedum glaucum").

Avoti: LLVV, LEV, DaE, TaE

laimīte

1. Dem. --> laime.

2. apv. Plankumainā dzegužpirkstīte ("Dactylorhiza maculata").

3. apv. Jānīši ("Erigeron").

Avoti: LV93, Aug2

laimīties   apv.

1. Izdoties, sekmēties.

Avoti: ME

laimītis   apv.

1. Laimes bērns.

Avoti: KV

laimot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; reti.

1. Aplaimot.

// intrans.

Avoti: LLVV

laimots   apv.

1. Piepildīts, padarīts laimīgs.

Avoti: TlV

laimpuķe   apv.

1. Auniņi.

2. Āboliņa suga.

3. Jānīši ("Erigeron").

Avoti: KV

laims

1. Citrusu ģints suga ("Citrus aurantifolia"), augļu koks; šī koka auglis.

2. Kafīra laims - citrusu ģints suga ("Citrus hystrix"), citrusaugs ar aromātiskām lapām, ko izmanto Dienvidaustrumāzijas virtuvē.

Avoti: PL, SV99, Wi

laimutiņa   apv.

1. Dem. --> laimiņa, laimīte.

Avoti: ME

lain   apv.

1. Lai.

Avoti: ME

Lainas   vietv.

1. Lainas salas - salas Klusā okeāna centrālajā daļā ("Line Islands"), abpus ekvatoram, platība - ~600 kvadrātkilometru (lielākā - Kirisimasi 577 kvadrātkilometri), izvietotas >2000 km garā virknē 11 atolu un neapdzīvotu rifu.

Avoti: PZT

laineris   -ra, v.

1. Liels ātrgaitas tālbraucējs pasažieru kuģis.

2. Ātra daudzvietīga pasažieru lidmašīna.

3. žarg. Autobuss.

Avoti: LLVV, JV

lainers   novec.

1. Laineris.

Avoti: Ang

lainis   apv.

1. Karstuma akumulācijas akmens rijas krāsnī.

Avoti: ME

Lainums   vietv.

1. Ezers Kandavas novada Matkules pagastā, platība - 11 ha, garums - 580 m, platums - 250 m, lielākais dziļums - 1,5 meitrofs, aizaugums - 40%.

Avoti: LD

Laiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Baldones novada Baldones pagastā.

Avoti: LC

Laionsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lyons"), Ilinoisas štatā, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Austrālijas rietumos ("Lyons"), Gaskoinas labā krasta pieteka, sausajā sezonā izsīkst.

Avoti: WA16, LpA, PZT

LaIPA   saīs.

1. Latvijas Izpildītāju un fonogrammu producentu apvienība.

Avoti: i2

laipa   -as, s.

1. Pāriešanai paredzēts dēlis, baļķis u. tml., no dēļiem, baļķiem u. tml. izveidota šaura pāreja (piemēram, pāri šaurai upei, grāvim, staignai vietai).

Kā āži uz laipas— saka par cilvēkiem, kuri negrib piekāpties viens otram, nespēj vienoties.

// parasti dsk. Virs ūdens līmeņa ierīkota uzeja, kas no krasta iestiepjas ūdenstilpē (piemēram, laivu piestāšanai).

Avoti: LLVV

laipaļa   apv.

1. Laipotājs.

Avoti: ME

laipajas   apv.

1. Kājceliņš, taka.

Avoti: ME

laipāt   apv.

1. Laipot.

Avoti: ME

laipāties   apv.

1. Laipoties.

Avoti: ME

laipenis   apv.

1. Kāds, kas piesardzīgi iet, lai nenosmērētu kājas.

Avoti: ME

laipeniece   apv.

1. Laipa.

Avoti: ME

laipināt   apv.

1. Likt iet pa laipu, un tā lai nesasmērētu kājas.

Avoti: ME

laipinēt   apv.

1. Iet, vairoties no peļķēm, dubļiem u. tml.

Avoti: KiV

laipiņa

1. Dem. --> laipa.

2. apv. Vērpjamā ratiņa pamina.

Avoti: LV93, KnV

laipnība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> laipns, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Pati laipnība— saka par ļoti laipnu cilvēku.

2. Laipna runa, izturēšanās, rīcība.

Avoti: LLVV

laipnīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Laipns.

Avoti: LLVV

laipnoties

1. Labināties.

Avoti: Sin

laipns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izturas pieklājīgi, arī labvēlīgi.

Esi (arī esiet) tik laipns (arī laipni), arī vai (kāds) nebūtu tik laipns— pieklājīga lūguma, pavēles forma.

Izmeklēti laipns— ļoti laipns.

Avoti: LLVV

laipnums   -a, v.; parasti vsk.

1. Laipnība (1).

Avoti: LLVV

laipot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. intrans. Iet, vairoties no peļķēm, dubļiem u. tml., meklējot vietu, kur spert kāju.

2. trans.; novec. Iet pa laipu.

3. intrans.; sar. Rīkoties divkosīgi, iztapīgi, vairoties no noteiktas rīcības.

Avoti: LLVV

laipot   apv.

1. Līdzēt, izpalīdzēt, palīdzēt ar padomu.

Avoti: ME

laipotājs   apv.

1. Tāds, kas laipo; tāds, kas vairās iet tiešu ceļu.

Avoti: LV93

laipoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. pareti. Laipot (1).

2. novec. Laipot (2).

3. sar. Laipot (3).

Avoti: LLVV

laipsta   apv.

1. Sprēslīca.

Avoti: ME

laipstiņa   apv.

1. Sprēslīca.

Avoti: TlV

laipstules   apv.

1. Aužamie stāvi, stelles.

Avoti: LE

laiska   apv.

1. Linu vai labības stiebra lapa.

Avoti: KV, ME

laiska   apv.

1. Soda stabs, kauna stabs.

Avoti: KV, ME

laiska   apv.

1. Slinks cilvēks, slinka sieviete.

Avoti: KV, ME

laiskanica   apv.

1. Ūdensroze ("Nymphaea").

Avoti: ME

laiskis   apv.

1. Laisks, slinks.

Avoti: MalV

laiskonis

1. Sliņķis.

Avoti: Sin

laiskot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Dzīvot, būt bezdarbībā; arī slinkot.

Avoti: LLVV

laiskoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Laiskot.

Avoti: LLVV

laisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Kūtrs, bezdarbīgs; arī slinks (par cilvēku).

2. Tāds, kas noris lēni, bez spraiguma (par norisi, darbību); nesteidzīgs, gauss.

Avoti: LLVV

laiskulis   -ļa, v.; sar.

1. Sliņķis.

Avoti: LLVV

laiskumbedre   apv.

1. Neliels iedobums kakla mugurpusē zem pakauša.

Avoti: ViV

laiskumkaite   apv.

1. Slinkums.

Avoti: ViV

laiskummaiss   apv.

1. Sliņķis; laidmaiss.

Avoti: ViV

laiskumpods   apv.

1. Slinks cilvēks.

Avoti: ViV

laiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> laisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; kūtrums; arī slinkums.

2. Vispārināta īpašība --> laisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; gausums.

Avoti: LLVV

laisma   -as, s.; apv.

1. Aizrautīga nodarbošanās (ar ko).

2. No trauka lietā ūdens strūkla.

3. Tas (daudzums), ko var izlaist kaut kam cauri (piemēram, kuģu laisma, cilvēku laisma caur vārtiem u. tml.).

4. Brīvs plūdums, brīva vaļa.

Avoti: LLVV, NeV

laismot

1. Spīdēt.

Avoti: Sin

laisse   novec.

1. Vecfranču epā nosaukums strofai, kas sastāv no noteikta dauzduma pantiem un saistīta ar asonanci vai atskaņām.

Avoti: KV

laist   laižu, laid, laiž, pag. laidu;

1. trans. Ļaut (kādam) doties, arī virzīties (noteiktā virzienā, uz noteiktu vietu).

// parasti nolieguma teikumos. Savienojumā ar "klāt": ļaut (kādam) pietuvoties, pieskarties u. tml. (parasti par dzīvniekiem).

2. trans. Ļaut (kādam) piedalīties, iesaistīties (kādā darbībā, pasākumā); ļaut (kādam) ko darīt, arī ļaut rīkoties, strādāt (ar ko).

3. intrans.; sar. Doties, parasti braukšus (noteiktā virzienā, uz noteiktu vietu); braukt, skriet, ātri iet.

4. trans. Virzīt (priekšmetu noteiktā virzienā, uz noteiktu vietu); panākt, arī ļaut, lai (priekšmets) virzās (noteiktā virzienā, uz noteiktu vietu).

// apv. Separēt; krejot (ar separatoru).

5. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (piemēram, šķidrums, gāze, gaisma) plūst, izplatās (noteiktā virzienā, uz noteiktu vietu).

Laist asinis— tautas medicīnā - ārstnieciskos nolūkos notecināt zināmu daļu asiņu.

Laist uguni klāt— aizdedzināt, likt (kam) klāt uguni.

6. parasti 3. pers.; trans. Augot virzīt (kur, kādā virzienā, piemēram, saknes, zarus).

7. trans. Savienojumā ar "vaļā: pārstāt turēt (ko) savās rokās, savā tiešā tuvumā; pārstājot (ko satvertu) turēt, atņemt, atbrīvot (parasti rokas no tā).

// sar. Savienojumā ar "vaļā": atbrīvot, atlaist (no darba).

8. trans. Savienojumā ar "darbā"; izmantot aktīvā darbībā (piemēram, darbarīku, mašīnu).

// sar. Savienojumā ar "vaļā": sākt darbināt, ieslēgt (piemēram, ierīci, mašīnu).

9. trans. Savienojumā ar "klajā": izdot (iespieddarbu); arī publicēt.

// sar. Savienojumā ar "cauri": ļaut publicēt, iestudēt u. tml. (parasti par cenzūru).

10. trans. Dot (pārdošanā, ražošanā, apstrādāšanā).

11. trans. Ļaut (kam) nonākt kādā parasti grūtāk izmantojamā, nevēlamā stāvoklī.

12. intrans. Savienojumā ar "vaļu"; ļaut brīvi, bez ierobežojuma izpausties (piemēram, jūtām, spējām).

13. trans. Veidot, radīt (skaņas, vārdus).

// sar. Savienojumā ar "vaļā": sākt spēcīgi veidot (skaņas).

14. trans. Darīt zināmu, ziņot; arī izplatīt (piemēram, baumas, tenkas).

15. trans.; novec. Sūtīt (vēstuli).

16. trans. Dzemdēt, radīt.

17. žarg. Doties, iet.

18. žarg. Spēlēt.

19. žarg. Runāt (parasti nepatiesību); melst.

Avoti: LLVV, MiV, JV, SLG

laiste   apv.

1. Līste starp grīdu un sienu.

Avoti: ME

laisteklis   apv.

1. Lejkanna.

Avoti: ME

laisties   laižos, laidies, laižas, pag. laidos; refl.

1. parasti 3. pers. Lidot (parasti par putniem, kukaiņiem).

// pārn. Izplatīties (par skaņām).

2. Lidot (par lidaparātiem, braucējiem tajos).

3. Ātri doties, virzīties (piemēram, ejot, skrienot kur, kādā virzienā) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

// sar. Parasti savienojumā ar "prom", "projām": doties prom (uz citurieni dzīvot, strādāt).

// sar.; niev. Bēgt (no kādas vietas); bez atļaujas aiziet (no kāda pasākuma).

4. Slīdot, arī krītot virzīties (lejup) - par priekšmetiem.

5. Gulties, novietoties guļus stāvoklī.

Laisties gar zemi— krist, arī gulties zemē.

Laisties (arī likties) slīpi— gulties.

Laisties peldus— sākt peldēt.

6. Nonākt (kādā, parasti fizioloģiskā, stāvoklī).

7. sar. Saistīties, ļaut sevi iesaistīt (darbībā, pasākumā).

8. Savienojumā ar "vaļā": pārstāt turēties (pie kā).

9. parasti 3. pers.; parasti nolieguma teikumos. Savienojumā ar "klāt", "tuvumā": ļaut pietuvoties (par dzīvniekiem); neuzturēties, nenākt tuvu (kādam).

10. apv. Ļauties.

11. parasti 3. pers.; apv. Kust 1 (1).

Avoti: LLVV, ViV

laistīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas laistās 2(1).

2. Tāds, kas laistās 2(2).

Avoti: LLVV

laistījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> laistīt 1 (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> laistīt 1 (2).

Avoti: LLVV

laistīkla   apv.

1. Lejkanna.

Avoti: LV93

laistīkle   apv.

1. Lejkanna.

Avoti: ME

laistīkliņa   novec.

1. Dem. --> laistīkla.

Avoti: LV93

laistīklis   apv.

1. Lejkanna.

Avoti: ME

laistin   apv.

1. Savienojumā ar verba "laist" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

laistiņi   apv.

1. Skaliņi, ar kuriem apsit istabas sienas pirms apmetuma uzklāšanas.

Avoti: TlV

laistīšana   lauks.

1. Ūdens, arī mēslojuma ievadīšana augsnē ar mākslīgā lietus iekārtām, lietēšana.

Laistīšanas (lietēšanas) aparāts— aparāts, kas laistāmā šķidruma strūklu pārvērš pilītēs un sadala pa apkārtējo laukumu.

Laistīšanas iekārta— iekārta ūdens sadalīšanai pa lauku un izsmidzināšanai uz augiem; sastāv no sūkņa vai sūkņu stacijas maģistrālā cauruļvada, sadales un laistīšanas cauruļvadiem, armatūras un laistīšanas aparātiem.

Avoti: ZTV

laistīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Lejot, smidzinot (parasti ūdeni), panākt, ka (kas, piemēram, augi, zeme) kļūst slapjš.

2. Vairākkārt vai vairākos paņēmienos liet (šķidrumu).

3. apv. Laitīt, masēt.

4. žarg. Atšķaidīt.

Avoti: LLVV, SLG

laistīt   parasti 3. pers., -a, pag. -īja;

1. trans. Spoži, parasti nevienmērīgi, izstarot (gaismu).

2. nenoteiksmes formā; intrans. Savienojumā ar verba "laistīties 2" formām izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

laistītājautomobilis   tehn.

1. Cisternautomobilis, kas apgādāts ar laistīšanas ierīcēm.

Avoti: ZTV

laistīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Laistīt sevi.

Avoti: LLVV

laistīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. Atstarojot gaismu, spoži, nevienmērīgi spīdēt dažādās krāsās vai vienas krāsas dažādos toņos (piemēram, par ko caurspīdīgu, spožu, arī nelīdzenu, liektu).

2. Spoži, parasti nevienmērīgi, izstarot gaismu (par gaismas avotu); būt spožam, parasti nevienmērīgam (par gaismu).

3. Spilgti paust pozitīvu emocionālu stāvokli (parasti par acīm, seju).

Avoti: LLVV

laistrīgoni   mit.

1. Mītiska mežonīga tauta, kas pēc grieķu nostāstiem dzīvojusi Sicīlijā; cīņa ar tiem aprakstīta arī Odisejā.

Avoti: KV

laišanās   apv.

1. Lidošana.

2. Miršana.

Avoti: ViV

Laiševa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarastānas Republikā, 8100 iedzīvotāju (2014. g.); Lajiša.

Avoti: Wi

laiška   apv.

1. Neliela koka lāpsta labības šķirošanai sviežot.

2. Smeļamā karote.

3. Liekšķere.

Avoti: SiV

laiškulapas   apv.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

Avoti: Aug2

laišķa   apv.

1. Koka lāpsta, liekšķere.

2. Koka karote.

Avoti: LE, TlV

laišķe   apv.

1. Koka lāpsta, liekšķere.

2. Koka karote.

Avoti: LE, TlV

Laišķenu   vietv.; nelok.

1. Laišķenu ezers - atrodas Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē, Ērgļu novada Ērgļu pagastā, 180,6 m vjl., platība - 18,5 ha, garums - 1,2 km, lielākais platums - 350 m, lielākais dziļums - 2,6 m, ultraeitrofs, dūņains, aizaugums - 60%; Lumeņu ezers; Laišķēnu ezers.

Avoti: La1, LD

Laišķēnu   vietv.; nelok.

1. Laišķēnu ezers - Laišķenu ezers Ērgļu novada Ērgļu pagastā.

Avoti: La1, LD

laišķere   apv.

1. Koka lāpsta, liekšķere.

Avoti: ME

laišķēties   apv.

1. Nolaisties, kļūt slinkam.

Avoti: ME

laišķi   apv.

1. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

2. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: Aug2

laišķis   apv.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

2. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

3. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

4. Glaimotājs, laizītājs.

5. Koka lāpsta, liekšķere.

6. Koka karote.

7. Auga (parasti sīpola) lociņš.

Avoti: LE, Aug2, TlV, VV

laišķulapas   apv.

1. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

2. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: Aug2

laita   apv.

1. Puve, puvums.

Avoti: ME

laite   apv.

1. Nolietots, atstrādāts zemes gabals.

Avoti: ME

laiteris   apv.

1. Lihteris.

Avoti: KV

laitījums   apv.

1. Masāža.

Avoti: ME

laitiķis   apv.

1. Masieris, masētājs.

Avoti: VpJ

Laitila   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Varsinaissuomi reģionā, 8500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

laitinis   apv.

1. Lēpes ("Nuphar").

Avoti: ME

laitināt   apv.

1. Braucīt, masēt, atkārtot.

Avoti: ME

laitīšana   apv.

1. Ķermeņa noberzēšana (rītos un vakaros) ar suku, frotējamo cimdu u. tml.

Avoti: KV

laitīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; novec.

1. Berzēt; masēt.

2. poligr. Papīra apstrāde no vienas vai abām pusēm uzziežot papildvielas un pilnīgi nogludinot.

Avoti: LLVV, GV

laitītājs

1. Masētājs; tautas dziednieks, kas ārstēja ar mazsāžas paņēnieniem.

Avoti: LE, VE

laits   apv.

1. Lietuvietis.

Lubu laits— dienvidlatgalis.

Avoti: BsV

laiva   -as, s.

1. Neliels ūdens transportlīdzeklis ar sānu malām un dibenu, parasti atklātu virsmu.

Akadēmiskā laiva— sacīkšu laiva ar kustīgu soliņu un duļļiem, kas izvirzīti ārpus borta.

Laivas guļa ūdenī— laivas stāvoklis attiecībā pret ūdens virsmu, ko nosaka priekšgala un pakaļgala iegrime.

Laivas mezgls— viegli atraisāms mezgls, ar kuru velkamajā peldlīdzeklī (laivā) iesien vilcējtroses (vilcējtauvas) galu.

Laivas pārvalks— ūdensnecaurlaidīga auduma individuāli pašūts pārvalks, kas pasargā peldlīdzekli no atmosfēras kaitīgās iedarbības.

Laivu būvētava— darbnīca, kas paredzēta laivu būvei.

Laivu celtnis— mehāniska ierīce glābšanas laivu nolaišanai un pacelšanai, kas atrodas uz t. s. laivu klāja pie peldlīdzekļa borta.

Laivu klājs— klājs, uz kura novieto glābšanas laivas.

Laivu nagla— peldlīdzekļu būvei paredzēta četrstūraina vara (kapara) nagla.

Pussegta laiva— laiva, kuras klājs nosegts tikai līdz vidum.

Vieninieka laiva— švertlaiva, kuras apkalpē paredzēts tikai viens cilvēks.

// apv. Garens mākonis.

Avoti: LLVV, JūVM, KnG

Laivacumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

Laivacums   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

laivapuža   apv.

1. Vieta zem laivas; laivas apakšējā daļa.

Avoti: ViV

laivascirvju

1. Laivascirvju kultūra - vēlā neolīta un agrā bronzas laikm. kult. (3. gt. b. - 2. gt. 1. puse p. m. ē.), viena no auklas keramikas kultūrām; izplatīta Skandināvijā, Igaunijā, Latvijā, laivasveida akmens kaujas cirvji, keramika ar auklas iespiedumu, mirušie apbedīti saliekti.

Avoti: EV

laivasgals   apv.

1. Laivas gals.

Avoti: ĒiV

laivceltnis   jūrn.

1. Dēvits - kuģa ierīce laivas nolaišanai ūdenī un izcelšanai uz klāja.

Avoti: ZTV

laivele   apv.

1. Dem. --> laiva.

Avoti: ME

laivenieks   apv.

1. Laivinieks.

Avoti: ME

laiveņa   apv.

1. Dem. --> laiva.

2. Sieviešu kurpe ar ovālu izgriezumu priekšpusē, bez aizdares.

3. Laiviņveida, parasti formas tērpa, cepure.

Avoti: KiV

Laivesa   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Laives"), Trentīno-Alto Adidžes reģiona Bolcāno provincē, 17300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

laivīna   apv.

1. Dem. --> laiva.

2. Cieši piegulošas izejamās sieviešu kurpes bez aizdares, ar palielu izgriezumu.

Avoti: ĒiV

laivinieks   -a, v.

1. Cilvēks, kura nodarbošanās ir pasažieru vai kravas pārvadāšana ar laivu.

Avoti: LLVV

laiviņa   -as, s.

1. Dem. --> laiva.

2. Laiviņveida (parasti formas tērpa) cepure.

3. parasti dsk. Slēgtas, gludas sieviešu kurpes bez sprādzēm, ar padziļu ovālu izgriezumu priekšpusē.

Avoti: LLVV

laiviņcepure   -es, dsk. ģen. -ru, s.; reti.

1. Laiviņa (2).

Avoti: LLVV

laiviņveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir laivas forma (par maziem priekšmetiem); laivveida.

Avoti: LLVV

laiviņveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Laiviņveida.

Avoti: LLVV

laivnieks   apv.

1. Laivinieks.

Avoti: ME

laivojams   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Divd. --> laivot.

2. Tāds, kur ir iespējams braukt ar laivu.

Avoti: LLVV

Laivoka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Live Oak"), Kalifornijas štatā, 17150 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Live Oak"), Teksasas štatā, 15100 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Live Oak"), Floridas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

laivot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; reti.

1. Braukt ar laivu.

Avoti: LLVV

laivpakaļa   apv.

1. Laivas pakaļējā daļa.

Avoti: ViV

laivpriekša   apv.

1. Laivas priekšējā daļa.

Avoti: ViV

laivveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir laivas forma.

Avoti: LLVV

laivveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Laivveida.

Avoti: LLVV

laivviesnīca

1. Labiekārtota tūristu mītne ūdens ceļu krastos vai uz pārbūvēta kuģa, liellaivas un citiem samērā lieliem ūdens transporta līdzekļiem, kas ietver labiekārtotu ūdens transporta piestātni ar degvielas uzpildes iespējām, un ir radīti apstākļi ūdens transporta līdzekļu neliela remontu veikšanai, kā arī darbojas slīcēju glābšanas stacija; klienti galvenokārt ierodas motorlaivās, jahtās vai arī citos nelielos ūdens transporta līdzekļos; botelis.

Avoti: TvV

laiza   apv.

1. Laiža.

Avoti: ME

Laizani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

2. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Laizāni" nosaukuma variants.

3. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Laizāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Laizāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

4. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Laizani" nosaukuma variants.

Avoti: LC

laizānieši

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Laizāni" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Laizāni" iedzīvotāji.

3. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Laizāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Laizeem   vietv., vēst., vācu val.

1. Lodes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Turaidas pagastā.

Avoti: KV

laiziķis   apv.

1. Kārumnieks; gardēdis, našķis; laiža.

Avoti: SiV

laizīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Slīdoši (parasti vairākkārt) virzīt mēli (arī laizītājsūcējtipa mutes orgāna daļu) pāri (kam), skarot (to).

Ēd, pirkstus (arī pirkstu galus) laizīdams— saka, ja ēd ar lielu patiku.

// pārn. Vijīgi lokoties, virzoties, skart (par liesmām, uguni).

Avoti: LLVV

laizītājsūcējtipa   ģen., nelok.; zool.

1. Tāds, kas pielāgots barības laizīšanai un sūkšanai (par kukaiņu mutes orgāniem).

Avoti: LLVV

laizītava   -as, s.; parasti savienojumā ar "sāls".

1. Ietaise (meža dzīvnieku) piebarošanai ar lopbarības sāli.

Avoti: LLVV

laizīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Laizīt sava ķermeņa daļas (piemēram, lūpas).

Ēst laizīdamies— ēst ar lielu patiku.

2. Laizīt citam citu.

3. pārn. Vijīgi lokoties, virzoties, skarties (par liesmām, uguni).

4. žarg. Skūpstīties.

Avoti: LLVV, SLG

laizns   apv.

1. Lēzens.

Avoti: KnG

laiža   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; sar.

1. Kārumnieks.

Poda laiža— rādītājpirksts.

2. niev. Iztapoņa.

3. apv. Laizītājs.

Kā (poda) laiža— saka par cilvēku vai dzīvnieku, kas mēdz laizīties, našķēties, izlaizīt (ēdiena) traukus.

Avoti: LLVV, SiV

laižģis   apv.

1. Laizītājs.

Avoti: ME

laiži   apv.

1. Laišķi.

Avoti: ME

laižība   apv.

1. Palaidnība, laiskums.

Avoti: ME

laižīgs   apv.

1. Palaidnīgs, slinks.

Avoti: ME

laižiņa   apv.

1. Sīrups (bērnu valodā).

Avoti: ViV

laižņa   apv.

1. Vieta ar nogāztiem kokiem.

Avoti: ME

laižņa   apv.

1. Kārumnieks, gardēdis.

Avoti: VV

laižņāt   apv.

1. Ložņāt.

Avoti: ME

laižņi   apv.

1. Vieta ar nogāztiem kokiem.

Avoti: ME

laižņi   apv.

1. Laišķi.

Avoti: ME

Laja   vietv.

1. Upe Krievijas Ņencu autonomajā apvidū un Komi Republikā, Pečoras labā krasta pieteka, garums - 332 km, iztek no Lajata ezera.

Avoti: PZT, PuA

Lajalpūra   vietv.; vēst.

1. Faisalābāda - pilsēta Pakistānā, tās nosaukums līdz 1980. g.

Avoti: PZT

Lajas   vietv.

1. Alūksnes novada Annas pagasta apdzīvotās vietas "Lejas" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Lajaskrūgs   vietv.

1. Alūksnes novada Mālupes pagasta apdzīvotās vietas "Lejaskrogs" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Lajasmuiža   vietv., vēst.

1. Gulbenes novada apdzīvotās vietas "Lejasciems" bijušā nosaukuma "Lejasmuiža" variants vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Lajiša   vietv.

1. Laiševa - pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikā.

Avoti: Wi

Lajiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā.

2. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Timšāni" otrā nosaukuma "Lejiški" variants.

Avoti: LC

Lajkovaca   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Kolubaras apgabalā, 3200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Lajošmiže   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Lajosmizse"), Bāčas-Kiškunas meģē, 11200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

lajs   -a, v.

1. Nespeciālists; nelietpratīgs, nezinošs cilvēks.

2. rel. Neordinēts reliģiskas kopienas loceklis vai tas, kas nepilda īpašas reliģiskas funkcijas.

Avoti: LLVV

Lājs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tēbu valdnieks, Iokastes vīrs, Edipa tēvs.

Avoti: PmV

lajta   žarg.

1. Automašīna.

Avoti: KZ

Lajziny   vietv., vēst.

1. Dlužņevas (Laizēnu) muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Rundēnu pagastā.

Avoti: KV

lak   apv.

1. Sauciens (parasti atkārtojumā), ar kuru aicina pie šķidras barības kaķi vai suni.

Avoti: ĒiV

LAK   saīs.

1. Latvijas Amatniecības kamera.

2. Latvijas Antidopinga komisija.

Avoti: i2

LAK   saīs.

1. Kips; Laosas Tautas Demokrātiskās Republikas valūtas kods, sīknauda - ats, izņemts no apgrozības.

Avoti: PnR

laka   -as, s.

1. Sveķus saturošu saistvielu šķīdums organiskos šķīdinātājos (kā) pārklāšanai, lai, piemēram, piešķirtu (tam) dekoratīvu izskatu, aizsargātu no korozijas.

Divkomponentu laka— virsmas pārklāšanas materiāls (laka un tās cietinātājs), kas fasēts divos iepakojumos, un tikai pirms lakošanas tos sajauc kopā un izlieto 4-8 stundu laikā, laka labi saistās virsmu, to var uzklāt ļoti plānā kārtā, tā ir elastīga un ķīmiski izturīga.

Lakas kurpes— lakādas kurpes.

Avoti: LLVV, JūVM

laka   apv.

1. Šķidrs suņu ēdiens, suņa zupa.

Avoti: ME

lakacis   -ča, v.

1. dsk. Skarblapju dzimtas ģints ("Pulmonaria"), daudzgadīgs lakstaugs ar rituļos sakārtotiem ziediem, kuri maina krāsu, sākumā būdami rožaini, vēlāk zili vai zili violeti, ~15 sugas, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Ārstniecības lakacis— lakaču suga ("Pulmonaria obscura").

Baltraibais lakacis— lakaču suga ("Pulmonaria saccharata").

Garlapu lakacis— lakaču suga ("Pulmonaria longifolia").

Sarkanais lakacis— lakaču suga ("Pulmonaria rubra").

Šaurlapu lakacis— lakaču suga ("Pulmonaria angustifolia"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: LLVV, LD, DaE

lakača   apv.

1. Ārstnieciskais lakacis ("Pulmonaria officinalis").

Avoti: Aug2

lakača   apv.

1. Pļāpa, pļāpkule.

Avoti: ME

lakače   apv.

1. Ārstnieciskais lakacis ("Pulmonaria officinalis").

Avoti: Aug2

lakači   apv.

1. Ārstnieciskais lakacis ("Pulmonaria officinalis").

Avoti: ME

lakači   apv.

1. Atsevišķi malki (dzīvniekam lokot).

Avoti: ME

lakāči   apv.

1. Ārstnieciskais lakacis ("Pulmonaria officinalis").

Avoti: Aug2

lakāda   -as, s.

1. Speciāli apstrādāta, ar laku pārklāta āda.

Avoti: LLVV

Lakadivu   vietv.

1. Lakadivu jūra - Lakšadvīpu jūra Indostānas pussalas dienvidrietumu piekrastē.

2. Lakadivu salas - Lakšadvīpu salas Arābijas jūrā.

Avoti: LģE

Lakangars   vietv.

1. Mazo Kangaru kalnu augstākais, ziemeļu atzars.

Avoti: LD

lakans   apv.

1. Īpaši sagatavots klucis loku un slieču liekšanai.

Avoti: LE

Lakantuna   vietv.

1. Upe Meksikas Čjapasas pavalstī, Usumasintas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

lakarēt   apv.

1. Būt nepastāvīgam, svaidīties, lēkāt no vienas domas pie citas.

Avoti: NeV

lakāt   apv.

1. Lakt.

Avoti: ĒiV

lakata   apv.

1. Pārmērīgs dzērājs, tāds, kam nekad nav gana (labuma).

Avoti: NeV

lakāties   apv.

1. Aplaizīties.

Avoti: ME

lakatiņi   apv.

1. Mīksts, sarkanīgs ādas krokveida veidojums dažu putnu (piemēram, gaiļu, vistu) pakaklē.

Avoti: ViV

lakatiņš   -a, v.

1. Dem. --> lakats.

2. Neliels galvas apsegs - parasti četrstūrains vai trīsstūrains auduma gabals.

Avoti: LLVV

lakatiņveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir neliela lakata veids.

Avoti: LLVV

lakatiņveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lakatiņveida.

Avoti: LLVV

lakatlaiža   vienk.

1. Lišķis.

Avoti: Sin

lakatots   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kas ir apsiets ar lakatu (parasti par galvu); tāds, kam galvā ir lakats (par cilvēku).

Avoti: LLVV

lakats   -a, v.

1. Galvas, plecu, arī kakla apsegs - parasti četrstūrains vai trīsstūrains auduma gabals.

Lielais lakats— liels, četrstūrains plecu apsegs, parasti no vilnas auduma ar bārkstīm.

2. Kabatlakats, kabatdrāna.

Kabatas lakats (arī drāna)— neliels, īpaši veidots auduma gabals, ko izmanto, piemēram, deguna, sejas slaucīšanai, tīrīšanai; kabatlakats, kabatdrāna.

Avoti: LLVV

lakatveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lakata veids.

Avoti: LLVV

lakatveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lakatveida.

Avoti: LLVV

Lakauski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

lakauskieši

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Lakauski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lakauši   apv.

1. Cūkauši.

Avoti: ME

lakavāt   apv.

1. Lakot.

Avoti: KiV

lakbenzīns   ķīm.

1. Organisks šķīdinātājs, naftas pārtvaices benzīna frakcija ar viršanas temperatūru 150-200 Celsija grādi; lieto metāla virsmu attaukošanai, laku un krāsu materiālu šķīdināšanai.

Avoti: ZTV

lake   angļu val.

1. Angļu vietvārdu priekšā apzīmē ezeru.

Avoti: LME

lakejs   novec.

1. Sulainis, dienestnieks.

Avoti: SV33

lakeri

1. Viena no kukičini grupas tautībām, dzīvo gk. kalnu rajonos Indijas austrumos un Birmas ziemeļrietumos, valodas pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas.

Avoti: PZT

laki

1. Tauta Dagestānā (Krievijā); runā laku valodā, ticīgie -musulmaņi.

Laku valoda— kaukāziešu valodu saimes nahu-dagestāniešu valodu grupas valoda; rakstības pamatā krievu alfabēts.

Avoti: EV

Laki   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Laki"), Plovdivas apgabalā, 2400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Vulkānu virkne Islandes dienvidos ("Laki"), uz dienvidrietumiem no Vatnajēlkuda ledāja, augstums - līdz 818 m, gar 25 km garo tektonisko plaisu atrodas 115 krāteru.

Avoti: Wi, LpA, PZT

lakināt   apv.

1. Dzirdināt (suni, kaķi).

Avoti: KnV

Lakinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vladimiras apgabalā, 15000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lākirhene   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Laakirchen"), Augšaustrijas federālajā zemē, 9500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lakisti   novec.

1. Lēkistis.

Avoti: Ang

lakīt   apv.

1. Lakt.

Avoti: ĒiV

lakkurpes   -pju, vsk. lakkurpe, -es, s.

1. Lakādas kurpes.

Avoti: LLVV

Laklana   vietv.

1. Upe Austrālijas dienvidaustrumos ("Lachlan"), Murumbigi labā krasta pieteka, garums - 1500 km, sākas Lielajā Ūdensšķirtnes grēdā, uz ziemeļiem no Kanberas.

Avoti: PZT

lakmoīds   med.

1. Sintētiska zila krāsviela, ko iegūst no rezorcīna; tāpat kā lakmuss, skābā vidē kļūst sarkans (pH 4,4), bāziskā - zils (pH >6,4).

Avoti: TM5

lakmus   novec.

1. Izkaltēta dažu ķērpju sula, no kā pagatavo tinktūru reaktīviem jeb lakmus papīriem, kas piesūcināti ar minēto tinktūru un noder sārmu un skābju izzināšanai: sarkans papīrs no sārma top zils un zils no skābes atkal sarkans.

Avoti: SV33

lakmuspapīrs   -a, v.

1. Filtrpapīrs, kas piesātināts ar lakmusa šķīdumu ūdenī noteiktas vides skābuma vai sārmainības pārbaudei: kļūst sarkans skābju un zils sārmu iedarbībā.

Avoti: ZTV

lakmuss   -a, v.; parasti vsk.

1. Zila krāsviela, kuru satur daži augi; skābā vidē krāsojas sarkana, bet bāziskā vidē - zila, izmanto laboratorijās par indikatoru.

Avoti: LLVV

lakna   apv.

1. Pārmērīgs dzērājs, tāds, kam nekad nav gana (labuma); lakata.

Avoti: NeV

Laknava   vietv.

1. Pilsēta Indijas ziemeļos (angļu val. "Lucknow"), Gomati krastos, Utarpradēšas štata administratīvais centrs, 2600000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE, PuA

lakojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> lakot; lakas kārta, kas pārklāta (kā) virsmai.

Avoti: LLVV

lakolīts   ģeol.

1. Liels sēņveida vai kukuļveida sacietējušas magmas ķermenis Zemes garozā ar izliektu augšdaļu un plakanu pamatni; zemes virspusē parādās kā kupolveida kalns.

Avoti: ZTV

Lakondamina   vietv.

1. Pilsēta Monako Firsistē, 12200 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

lakonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas lakonisms; īss, koncentrēts, arī kodolīgs.

Avoti: LLVV

lakoniskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Lakonisms - izteiksmes īsums, koncentrētība, kodolīgums.

Avoti: LLVV

lakonisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Maksimāls (domas, izteiksmes līdzekļu u. tml.) īsums, koncentrētība, arī kodolīgums.

Avoti: LLVV

lakonizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, ka (kas, piemēram, doma, izteiksmes līdzekļi) kļūst lakonisks.

Avoti: LLVV

Lakoruņa   vietv.; novec.

1. Akoruņa - pilsēta Spānijā.

Avoti: PZT

lakošana

1. Lakas pārklājumu veidošana uz izstrādājuma virsmas.

Avoti: LPE

lakošovka   žarg.

1. Prostitūta.

Avoti: KZ

lakot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Klāt ar laku.

Avoti: LLVV

lakotava   -as, s.

1. Darbnīca, cehs, kurā lako.

Avoti: LLVV

lakrica   -as, s.

1. dsk. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Glycirrhyza"), daudzgadīgs lakstaugs ar iegarenām lapām un ziliem ziediem, kura saknes izmanto medicīnā un rūpniecībā, 15 s.

Kailā lakrica— lakricu suga ("Glycirrhyza glabra").

Urālu lakrica— lakricu suga ("Glycirrhyza uralensis").

2. Kopā ar lakricsaknes sulu, cukuru, cietes sīrupu un želatīnu iebiezināts miltu klīsteris.

Avoti: LLVV, PDE

lakricsakne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Lakrica ("Glycirrhyza").

2. Šī auga sakne un saknenis.

Avoti: LLVV, PDE

lakrima   novec.

1. Īpašs (balts vai sarkans) Itālijas vīns "Lacrimae Christi" (latīņu "Krisus asara"), ko iegūst no tāda paša nosaukuma šķirnes vīnogām, ko audzē Vezuva apkārtnē.

Avoti: KV

lakrimācija   med.

1. Asarošana.

Avoti: TM5

lakrimātorijs   novec.

1. Trauks, kurā senie romieši sakrāja miroņus apglabājot izlietās asaras.

Avoti: SV33

lakrimators

1. Kairinoša viela, kas izraisa asarošanu, piem., asaru gāze.

Avoti: SV99

lakrimocīti   med.

1. Asaršūnas, epitēlija dziedzeršūnas, kas no iekšpuses klāj asaru dziedzeru galadaļas sienu.

Avoti: TM5

lakrimotomija   med.

1. Deguna un asaru vada pārgriešana.

Avoti: TM5

lakrimotoms   med.

1. Instruments deguna un asaru vada atvēršanai.

Avoti: TM5

Lakrosa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("La Crosse"), Viskonsinas štatā, 52400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("La Crosse"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

lakross   -a, v.; parasti vsk.

1. Kanādiešu nacionāla komandu sporta spēle - bumbiņas raidīšana ar raketei līdzīgu nūju pretinieka vārtos.

Avoti: LLVV

laks   vēst.

1. Liela naudas vienība rūpiju skaitīšanai, lietota vairākās Dienvidaustrumāzijas zemēs (1 laks = 100 000 rūpiju).

Avoti: SV69

laks   apv.

1. Laka.

2. Tāds, kas ir gatavots no lakādas.

Avoti: KiV

lāks   apv.; hip.

1. Troksnis, drūzma, burzma.

Avoti: ME

lāks   apv.; hip.

1. Skābējamo kāpostu slogs.

Avoti: ME

laksēnieši

1. Amatas novada Nītaures pagasta apdzīvotās vietas "Lakši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laksiņi   apv.

1. Nūdeles, makaroni.

Avoti: LV93

laksis   -ša, v.

1. Sīpolu ģints suga ("Allium ursinum"), savvaļas sīpols ar platām, eliptiski lancetiskām plakanām lapām, kuras var izmantot uzturā; mežloks.

Avoti: LLVV, LE1

laksis   apv.

1. Pagale, šķila.

Avoti: ME

lāksta   apv.

1. Nožogojums, aizgalds.

2. Redeles (lopu barībai).

Avoti: ME

lakstagas   apv.

1. Lāses, lāstekas.

Avoti: ME

lakstains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir sulīgs, nepārkoksnējies (par stumbru); tāds, kam ir sulīgas, nepārkoksnētas virszemes daļas (par augiem).

2. Tāds, kam ir laksti, tāds, kam ir lieli laksti.

Avoti: LLVV

lakstakas   apv.

1. Lāstekas.

Avoti: ME

lakstaugi   -u, vsk. lakstaugs, -a, v.

1. Augi ar sulīgām, nepārkoksnētām virszemes daļām, kas veģetācijas perioda beigās pilnīgi atmirst vai daļēji pārziemo.

Avoti: LLVV

Lakstene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novada Taurupes pagastā.

Avoti: LC

lakstēni   apv.

1. Nelieli laksti.

Avoti: ĒiV

lakstenieši

1. Ogres novada Taurupes pagasta apdzīvotās vietas "Lakstene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lakstenis   apv.

1. Lakstiņš.

Avoti: ME

laksti

1. apv. Podagras gārsa ("Aegopodium podagraria").

2. dsk. Laksts.

Avoti: Aug2

lakstība   apv.

1. Kaislīgums.

Avoti: ME

lakstīgala   -as, s.

1. Zvirbuļveidīgo kārtas mušķērājputnu dzimtas mežstrazdputnu apakšdzimtas ģints ("Erithacus"), ~25 sugas, Latvijā konstatētas 3 sugas.

Austrumu lakstīgala— šīs ģints suga ("Erithacus luscinia syn. Luscinia luscinia"), neliels, pelēkbrūns dziedātājputns, kas Latvijā sastopams samērā bieži.

Rietumu lakstīgala— šīs ģints suga ("Erithacus megarhynchos").

Rudastes lakstīgala— šīs ģints suga ("Erithacus sibilans").

Zilā lakstīgala— šīs ģints suga ("Erithacus cyane").

2. Austrumu lakstīgala ("Erithacus luscinia").

3. sar. Ķīniešu lakstīgala - sarkanknābja saulesputns.

4. sar. Dziedātāja.

Avoti: LLVV, Žrg

Lakstīgala   vietv.

1. Salaspils novada Salaspils pagasta apdzīvotās vietas "Lakstīgalas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lakstīgalas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Salaspils novada Salaspils pagastā, mazciema "Bajāri" daļa.

3. Lakstīgalu purvs - Galenieku purvs Bauskas novada Codes pagastā.

Avoti: LC, La1, LD

lakstigale   apv.

1. Lakstīgala.

Avoti: SiV

lakstīgalķauķis

1. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas ķauķu apakšdzimtas suga ("Lusciniola melanopogon").

Avoti: ZvP

lakstīgs   apv.

1. Ārišķīgs, koķets, klīrīgs.

2. Nekaunīgs, kaislīgs.

Avoti: LE

lakstināt   apv.

1. Dancināt; likt kādam kaut ko ar varu darīt.

Avoti: NeV

lakstiņš   apv.

1. Rokturis.

Avoti: Sin

lākstis   apv.

1. Nožogojums, aizgalds.

2. Redeles (lopu barībai).

Avoti: ME

lakstīt   -u, -i, -a, pag. -īju; intrans.; apv.

1. Lēkāt (par cilvēku vai dzīvnieku).

2. Koķetēt.

3. Strauji birt.

4. Strauji virzīties uz augšu, uz dažādām pusēm (par dzirkstelēm).

5. Plandīties.

Avoti: LLVV, ME, KiV

lakstīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; novec.

1. Lakstoties.

2. Lidināties, arī lēkāt.

Avoti: LLVV

lakstot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Augot veidot lakstu vai lakstus (piemēram, par kartupeļiem, burkāniem).

Avoti: LLVV

lakstoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Izrādīt uzmanību, teikt komplimentus, koķetēt, arī mīlināties.

Avoti: LLVV

laksts   -a, v.

1. Stublājs un lapas (lakstaugiem); virszemes daļa (dažiem augiem, piemēram, kartupeļiem, burkāniem).

Kartupeļu lakstu puve— kartupeļu slimība, kuras izraisītāja sēne bojā kartupeļu lapas, radot uz tām brūngani pelēkus plankumus.

2. žarg., hum. Puķe.

Avoti: LLVV, SLG

lāksts   apv.

1. Nožogojums, aizgalds.

2. Redeles (lopu barībai).

Avoti: ME

lāksts   apv.

1. Nožogojums, aizgalds.

2. Redeles (lopu barībai).

Avoti: ME

lāksts   apv.

1. Koka kārts zirņu vai pupu atbalstīšanai.

Avoti: ME

lakstugalis   apv.

1. Lakstīgala.

Avoti: ME

lakstūķis   žarg.

1. Lakstīgala.

Avoti: NeV

lakstveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir laksta veids.

Avoti: LLVV

lakstveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lakstveida.

Avoti: LLVV

Lakšadvīpa   vietv.

1. Indijas Republikas teritorija Indijas okeānā ("Laksadvīp"), ko no kontinenta atdala Lakšadvīpu jūra, administratīvais centrs - Kavarati, platība - 32 kvadrātkilometri, 69000 iedzīvotāju (2008. g.), valoda - malajalu.

2. Lakšadvīpu jūra - malas jūra Indijas okeānā, starp Indostānas pussalas dienvidrietumiem, Šrilankas salu, Lakšadvīpu (Lakadivu) un Maldivu salām, platība - 786000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 4131 m.

3. Lakšadvīpu salas - salu grupa Arābijas jūrā, uz rietumiem no Indostānas pussalas, Indijā, platība - 32 kvadrātkilometri, 69000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PuA, LģE, Wi

lakšas   apv.

1. Mežloki, lakši.

Avoti: VV

lakšaugs

1. dsk. Liliju rindas dzimta ("Alliaceae"), gk. daudzgadīgi lakstaugi ar sīpolu, retāk bumbuļsīpolu vai sakneni, lapas veselas, šauras, stobrveidīgas, ziedi nelieli, čemurveida ziedkopās, ~30 ģ., ~550 s., Latvijā 7 sugas; sīpolu dzimta.

Avoti: PDE

Lakšciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems, izzudis) Rojas novadā.

Avoti: LC

lakšēt   apv.

1. Šļakstēt.

Avoti: KnG

Lakšezers   vietv.

1. Ezers Ugāles līdzenumā, Ventspils novada Usmas pagastā, platība - 34,7 ha, garums - 700 m, lielākais dziļums - 1,2 m, apaļa ezerdobe, eitrofs, aizaugums - 40%, ligzdo gulbji.

Avoti: LD

lakši

1. Mežloki - sīpolu ģints suga, daudzgadīgi lakstaugi, ko lieto pārtikā; Latvijā reti.

2. apv. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: EV, Aug2

Lakši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

lakšiķ   žarg.

1. Spēlēt kārtis.

2. Mērīt.

Avoti: KZ

lakšinieki

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Lakšinieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lakšinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

lakšķēt   apv.

1. Skanēt, plakšķēt.

Avoti: ME

lakšķis   apv.

1. Sīkos gabalos sagriezti kartupeļi.

Avoti: ME

Lakšmana   mit.

1. Indiešu mitoloģijā - dievišķā varoņa Rāmas (Višnu septītās avatāras) brālis un draugs, kas palīdzēja Rāmam veikt daudzus varoņdarbus.

Avoti: PmV

Lakšmī   mit.

1. Hinduisma bagātības un dailes dieviete, Višnu sieva; viņas svētki ir Divāli.

Avoti: IdV

lakšot   apv.

1. Lāpīt, ar kārtīm apsist (apnaglot).

Avoti: ME

lakšovka   žarg.

1. Prostitūta.

Avoti: KZ

lakt   loku, loc, lok, pag. laku; trans.

1. Dzert, ņemot (šķidrumu) ar mēli (piemēram, par kaķi, suni); ņemt (šķidrumu) - par mēli.

// intrans.

// vienk. Daudz, negausīgi dzert (parasti alkoholiskus dzērienus).

// intrans.

Avoti: LLVV

lakt-   med.

1. Salikteņos norāda uz pienu.

Avoti: MSV

lakta   -as, s.

1. Masīvs tērauda veidojums, uz kā atbalsta apstrādājamo materiālu, kaļot ar roku darbarīkiem.

2. meteorol. Gubu lietusmākoņu augšējā daļa ar šķiedrainu uzbūvi, saulē - spilgti balta.

Avoti: LLVV

lakta   -as, s.

1. Šķērsis (putnu mītnē), uz kura nakšņo mājputni.

2. Vieta koku zaros vai speciāli izpītās vijās putnu vai pērtiķu atpūtai džungļos.

Avoti: LLVV, ME

lakta   apv.

1. Mēbeles plaukts.

2. Ar mālu pārklāta rijas stūrī ierīkota ietaise, uz kuras dedzina skalus rijas apgaismošanai.

Avoti: KiV

lakta   apv.

1. Kārts.

Avoti: ME

lākta   apv.

1. Lāpu veids, ko lietoja, durot zivis ar žebērkli.

Avoti: KnV

laktacidēmija   med.

1. Palielināts pienskābes daudzums asinīs, piem., aknu parenhīmas bojājuma, aknu atrofijas dēļ.

Avoti: TM5

laktacidogens   novec.

1. Viena no fosforskābi saturošām vielām muskuļos, kas spēlē lomu ogļhidrātiem muskuļos noārdoties un atbrīvojot enerģiju.

Avoti: KV

laktacidoze   med.

1. Palielināts pienskābes daudzums organismā.

Avoti: VE

laktacidūrija   med.

1. Pienskābe urīnā.

Avoti: TM5

laktācija   -as, s.; fiziol.

1. Process, kurā piena dziedzeri (cilvēkiem vai zīdītājiem dzīvniekiem) rada un atdala pienu; laikposms no (govs) atnešanās līdz aizlaišanai.

Laktācijas periods— piena slaukšanas laiks lopiem no atnešanās līdz piena dziedzeru darbības pārtraukšanai.

Avoti: LLVV

laktagols   novec.

1. Sauss ekstrakts, pagatavots no kokvilnas sēklām; dzelteni balts pulveris, lietoja piena sekrēcijas veicināšanai.

Avoti: KV

laktalbumīns   ķīm.

1. Piena sūkalu olbaltumviela.

Avoti: ZTV

laktami   ķīm.

1. Cikliski aminoskābju atvasinājumi, kas ciklā satur atomu grupu -C(O)-NH-; lieto poliamīdu ražošanai u. c.

Avoti: ZTV

laktamīds   med.

1. CH3CHOHCONH2, pienskābes amīds.

Avoti: TM5

laktāms   med.

1. Aminokarbonskābju intramolekulārs amīds; rodas, no tām atšķeļoties ūdenim.

Avoti: TM5

laktāns   apv.

1. Laterna, lukturis.

Avoti: TlV

laktapuža   apv.

1. Vieta zem laktas.

Avoti: ViV

laktarīns   novec.

1. Savādi sagatavots piena kazeīns, pulveris, ko lietā krāsu nostiprināšanai.

Avoti: SV33

laktaroviolīns   med.

1. C15H14O, sarkans antibiotisks pigments priežu rudmiesē ("Lactarius deliciosus"), kurš nomāc tuberkulozes mikobaktēriju vairošanos.

Avoti: TM5

lāktāšana   apv.

1. Zivju duršana ar žebērkli nakts laikā.

Avoti: KnV

Laktaši   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Laktaši"), Serbu Republikā, Baņa Lukas reģionā, 36800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

laktāt   apv.

1. Apsist ar kārtīm.

Avoti: ME

lāktāt   apv.

1. Ķert zivis, durot ar žebērkli (naktī pie mākslīgā apgaismojuma).

Avoti: KnG

laktātdehidrogenāze

1. Oksidoreduktāžu klases ferments, katalīzē apgriezenisku pirovīnogskābes pārvēršanos pienskābē.

Avoti: LPE

laktāti   -u, vsk. laktāts, -a, v.

1. Pienskābes sāļi.

Avoti: LLVV

laktāts   med.

1. Pienskābes sāls.

Avoti: TM5

laktāze   biol.

1. Aizkuņģa dziedzera ferments, kas noārda cieti.

Avoti: ZTV

lākte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; apv.

1. Gaiša uguns, liesma; lākts.

Avoti: LLVV

lakteīns   novec.

1. Sabiezēts piens.

Avoti: SV33

laktenīns   med.

1. Pienā atrodama bakteriostatiska viela.

Avoti: TM5

lāktenis   apv.

1. Vējlukturis.

Avoti: TlV

laktenis   apv.

1. Vējlukturis; laterna.

Avoti: ViV

lakteris   apv.

1. Lukturis.

Avoti: KV

laktereis   apv.

1. Tāds, kas daudz lok, dzer.

Avoti: ME

lākteris   apv.

1. Lākturis.

Avoti: KV

laktes   apv.

1. Smiltis, kas pieķērušās pie saknēm.

Avoti: ME

laktescence   med.

1. Pienainība, piena izskats.

2. Zarnu limfas izskats.

Avoti: TM5

lāktēt   apv.

1. Liesmot.

2. Zvejot naktī ar lāpas palīdzību.

Avoti: ME

lakti-   med.

1. Salikteņos norāda uz pienu.

Avoti: MSV

laktidi   novec.

1. Divkārši esteri, kas attīstās no divām oksiskābes molekulām, atskaldot divas molekulas ūdens.

Avoti: KV

laktilgrupa   med.

1. CH3CHOHCO, vienvērtīgs pienskābes atlikums.

Avoti: TM5

laktiņa   -as, s.

1. Dem. --> lakta.

2. Patronas čaulas daļa, pret ko (šaujot) tiek pārsista kapsele.

3. apv. Dzelzs stienis, uz kā (ar āmuru) kapina izkapti.

4. Viens no dzirdes kauliņiem vidusausī.

Avoti: LEV

lāktīt   parasti 3. pers., -ī, pag. -īja; intrans.; apv.

1. Degt, spīdēt, liesmot; degt nevienmērīgi.

Avoti: LLVV

lāktīties   parasti 3. pers., -ījas, pag. -ījās; refl.; apv.

1. Lāktīt.

Avoti: LLVV

laktitols   med.

1. C20H24O11, laktulozes disaharīda analogs; lieto par saldvielu; piemīt arī vājas laksatīvas īpašības, tāpēc lieto aizcietējuma novēršanai.

Avoti: TM5

laktīts

1. Pārtikas piedeva E966 (atvasināts no piena cukura (laktozes), dzīvnieku izcelsme), mākslīgs saldinātājs, struktūras veidotājs, uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Avoti: Zkp

laktivorisks   med.

1. Tāds, kas pārtiek no piena.

Avoti: TM5

lakto

1. Tāds, kas attiecas uz pienu.

2. Pienskābās baktērijas.

Avoti: PL

lakto-

1. Salikteņa daļa ar nozīmi 'piena-'.

Avoti: SV96

laktobacilīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Divu pienskābes baktēriju sugu kultūra, ko izmanto piena ieraudzēšanai, kā arī ārstniecībā.

2. Skābpiena produkts, kas izgatavots ar šīs kultūras ieraugu.

Avoti: LLVV

laktobacillīns   novec.

1. Piena skābes rūgšanas ferments, šķidrā veidā, pulverī vai tabletēs.

Avoti: KV

laktobacillus

1. Pienskābās baktērijas.

Avoti: PL

laktobaciļi   med.

1. Pienskābes baktēriju ģints; garas, slaidas, nekustīgas, grampozitīvas, mikroaerofilas vai anaerobiskās nūjiņas; no ogļhidrātiem homofermentācijā veido pienskābi, bet heterofermentācijā arī etiķskābi, etilspirtu, ogļskābi u. c.

Avoti: TM5

laktobioze   novec.

1. Laktoze, piena cukura tapšanas process.

Avoti: KV

laktobutirometrs   med.

1. Aparāts tauku daudzuma noteikšanai pienā.

Avoti: TM5

laktocīts   med.

1. Pienšūna, krūts alveolu epitēlija dziedzeršūna, kas sekretē pienu.

Avoti: TM5

laktodensimetrs   lopk.

1. Ierīce piena blīvuma mērīšanai.

Avoti: ZTV

laktofenīns   novec.

1. Fenetidīna savienojums ar pienskābi; balti kristāli, šķīst 330 daļās ūdens un 10 daļās alkohola.

Avoti: KV

laktofenols   novec.

1. Piens ar paaugstinātu dzelzs saturu (līdz 0,02%), lieto pret mazasinību.

Avoti: KV

laktoferīns   med.

1. Dzelzi saistošs proteīns, ko atrod neitrofilo leikocītu specifiskajās granulās; piemīt pretmikrobu aktivitāte, tas ir arī dažādos sekrētos un eksudātos, piem., pienā, asarās, gļotās, siekalās un žultī.

Avoti: TM5

laktoferments   novec.

1. Pagatavots no bulgāru piena fermenta, labs gremošanas orgānu dezinfekcijas līdzeklis.

Avoti: KV

laktogēns   med.

1. Tāds, kas veicina piena sekrēciju.

Avoti: TM5

laktoglobulīns   med.

1. Viens no piena proteīniem.

Avoti: TM5

laktolāze   med.

1. Augu enzīms, kas katalizē pienskābes veidošanos.

Avoti: TM5

laktols   novec.

1. Beta naftola pienskābais esteris, šķīst alkoholā, bet nešķīst ūdenī.

Avoti: KV

laktometrs   -a, v.

1. Aparāts piena īpatnējās masas noteikšanai.

Avoti: LLVV

laktoni

1. Oksiskābju cikliskie esteri, patīkami smaržojoši, bezkrāsas šķidrumi vai kristāliskas vielas, veidojas ciklizējot attiecīgās oksiskābes vai reducējot dikarbonskābju anhidrīdus.

Avoti: LPE

laktoprecipitīns   med.

1. Precipitīns, kas izgulsnē kazeīnu no piena.

Avoti: TM5

laktoprīvs   med.

1. Brīvs no piena, piem., uzturs, ko dod zīdaiņiem urīna pH vērtības palielināšanai piūrijas gadījumā; sastāv no sojas miltiem, olīveļļas, rīsu miltiem, kalcija fosfāta un vārāmā sāls.

Avoti: TM5

laktoproteīns   med.

1. Piena proteīns.

Avoti: TM5

laktoproteīnterapija   med.

1. Nespecifiska terapija, ievadot piena proteīnus parenterāli.

Avoti: TM5

laktoreja   novec.

1. Patvaļīga piena tecēšana; galaktoreja.

Avoti: LxE

laktoskops   -a, v.

1. Aparāts piena tauku satura noteikšanai pēc piena caurspīdīguma.

Avoti: LLVV

laktot   apv.

1. Apsist ar kārtīm.

Avoti: ME

laktotoksīns   med.

1. Toksiska viela, kas veidojas pienā.

Avoti: TM5

laktoveģetārietis   med.

1. Cilvēks, kas uzturā izmanto gk. augu un piena produktus un atsakās no citiem dzīvnieku izcelsmes produktiem.

Avoti: VE

laktoveģetārisms   med.

1. Uztura režīms, kura pamatā ir augu un piena produkti un atteikšanās no citiem dzīvnieku izcelsmes produktiem.

Avoti: TM5

laktoza   novec.

1. Laktoze.

Avoti: LME

laktozazons   med.

1. Raksturīgi dzelteni kristāli, ko iegūst, laktozi apstrādājot ar fenilhidrazīnu etiķskābes šķīdumā; reakciju lieto laktozes identifikācijai.

Avoti: TM5

laktoze   -es, s.; parasti vsk.

1. Cukurveida ogļhidrāts, kas veidojas organismā un ko satur, piemēram, piens.

Avoti: LLVV

laktozīds   med.

1. Glikozīds, kurā ogļhidrāta atlikums ir laktoze.

Avoti: TM5

laktozūrija   med.

1. Laktoze urīnā.

Avoti: TM5

lakts   apv.

1. Kalēja lakta.

Avoti: ME

lakts   apv.

1. Liesma.

Avoti: ME

lākts   lākts, dsk. ģen. lākšu, s.; apv.

1. Gaiša uguns, degošs skals, liesma; lākte.

Avoti: LLVV, LV93

laktuka   apv.

1. Dārza salāti ("Lactuca sativa").

Avoti: Aug2

laktūka   novec.

1. Augu ģints, salāti.

Avoti: KV

laktukārijs   med.

1. Iztvaicēta indīgā salāta ("Lactuca virosa L.") piensula; agrāk lietota par sāpju remdinātāju un miega līdzekli.

Avoti: TM5

laktuloze   med.

1. C12H12O11, sintētisks disaharīds; hidrolizējot iegūst galaktozi un fruktozi; lieto vēdera izejas mīkstināšanai un amonija jonu izvades veicināšanai portosistēmiskas encefalopātijas, aknu komas un prekomas gadījumā.

Avoti: TM5

lākturis   -ra, v.

1. Apgaismošanas ierīce - metāla stienis ar turētāju skala vai lāpas iestiprināšanai.

2. Vējlukturis.

3. apv. Apgaismes rīks zvejai tumsā.

Avoti: LLVV, TlV

lākturītis   -ša, v.

1. Dem. --> lākturis.

2. Lukturītis (2).

Avoti: LLVV

laktūzis   apv.

1. Dzērājs.

Avoti: ĒiV

laku   apv.

1. Sauciens (parasti atkārtojumā), ar kuru aicina pie šķidras barības suni.

Avoti: ViV

lakūna   -as, s.

1. anat. Ar limfu pildīta starptelpa starp audu elementiem un orgāniem.

2. Izlaidums tekstā, posms, kura trūkst tekstā.

Avoti: LLVV

lakunārs

1. Kvadrātveida vai daudzstūrains padziļinājums griestos vai arkas, velves iekšējā virsmā.

2. Tāds, kam ir lakūnas.

Avoti: SV69

Lakurnejēva   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("La Courneuve"), Ildefransas reģiona Sēnas-Sendenī departamentā, 38000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

lakustīns   novec.

1. Uz ezeru attiecīgs, ezera veidots.

Avoti: KV

lakūzis   apv.

1. Dzērājs.

Avoti: ĒiV

lakvijole   novec.

1. Divdīgļlapju augs krustziežu dzimtā, divgadīgs līdz ilggadīgs, ar koksnainu stumbra daļu, kā laka spīdīgiem zeltaini dzelteniem ziediem; izplatīts Vidusjūras austrumu daļas zemēs; pazīstams kā krāšņumaugs siltumnīcās un telpās.

Avoti: KV

L'Akvila   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("L'Aquila"), Peskāras krastā, Abruco reģiona un L'Akvilas provinces administratīvais centrs, 68300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Province Itālijā ("Provincia di L'Akvila"), platība - 5034 kvadrātkilometri, 310000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

lakvjeti

1. Mūsdienu vjetnamiešu senči, kas dzīvoja Centrālajā Vjetnamā un Z-Vjetnamā 3. gs. p. m. ē. - 2. gs. m. ē.

Avoti: EV

laķējums   -a, v.; niev.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> laķēt; izskaistinājums.

Avoti: LLVV

laķenes   žarg.

1. Lakādas kurpes; spožas kurpes.

Avoti: SLG

laķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. niev. Attēlot īstenībai neatbilstoši skaistu, labu (parasti mākslas darbā); izskaistināt.

2. apv. Lakot.

Avoti: LLVV, KiV

laķierēt   žarg.

1. Lakot.

2. Izskaistināt.

Avoti: SLG

laķis   apv.

1. Spēcīgs, korpulents cilvēks.

Avoti: ME

laķis   žarg.

1. Uzņēmums "Lattelekom".

Avoti: SLG

laķīt   apv.

1. Lakt.

Avoti: ME

Lala   vietv.

1. Upe Krievijā, Kirovas apgabala ziemeļos, Luzas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi

Lalaguna   vietv.; novec.

1. Sankristovala de la Laguna - pilsēta Spānijā, Kanāriju salās.

Avoti: PZT

lālaks   apv.

1. Lempis, sliņķis.

2. Kāds, kurš paradis kliegt.

Avoti: ME

Lalapaša   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Edirnes ilā, 1500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lalderaldera

1. Īru balāde par katoļu lauku jauniešu dēkām, caur Dublinu dodoties uz Liverpūli.

Avoti: DzS

lalemancija   novec.

1. Viengadīgs lūpziežu dzimtas eļļas augs, kas Eiropā ievests no Irānas un tiek kultivēts siltākos apgabalos eļļas ieguvei.

Avoti: LxE

lali

1. Bembu tautas cilts Zambijā; bukandi.

Avoti: PZT

Lali   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Laļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lalibela   vietv.

1. Apdzīvota vieta Etiopijas ziemeļos ("Lalibela"), Abunajosefa kalna piekājē, viduslaiku reliģiskais centrs, Zagves dinastijas galvaspilsēta (XII-XIII gs.), grupa (11) monolītu, klintīs izcirstu pareizticīgo baznīcu (XI-XIII gs.) ar ciļņiem un sienu gleznojumiem.

Avoti: PZT

Lalibertada   vietv.

1. Pilsēta Ekvadorā, 61800 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Lalima   vietv.

1. Pilsēta Hondurasā, Kortesas departamentā, 62200 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Lalina   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Lalin"), Galisijas autonomā apgabala Pontebedras provincē, 21100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

lalināšana   med.

1. Nesaprotama, neskaidra runa; skaņas "r" izrunāšana kā "l".

Avoti: TM5

lalināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, intrans.

1. Dziedot radīt dzidras skaņas, parasti atkārtojot zilbi "la"; arī trallināt.

// trans.

2. parasti 3. pers. Dzidri skanēt (piemēram, par zvanu).

3. Runāt, bieži aizstājot citus līdzskaņus ar "l" skaņu (par bērniem).

// trans.

Avoti: LLVV

lālināt   apv.

1. Lalināt, trallināt.

Avoti: ME

Lalineja   vietv.

1. Lalineja de la Konsepsjona - pilsēta Spānijā ("La Linea de la Concepcion"), Andalūzijas autonomā apgabala Kadisas provincē, 63100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Lalitpura   vietv.

1. Pilsēta Nepālā ("Lalitpur"), Katmandu piepilsēta, 163000 iedzīvotāju (2001. g.).

2. Pilsēta Indijā ("Lalitpur"), Utarpradēšas štatā, 133300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA

lallas   apv.

1. Balss skaņas, parasti atkārtojot "la".

Avoti: ViV

lallemancijas

1. Panātru dzimtas ģints, viengadīgi vai divgadīgi lakstaugi, R-Āzijā, 5 s.

Avoti: EV

lallināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Dziedot radīt dzidras skaņas, parasti atkārtojot zilbi "la"; arī trallināt.

// trans.

2. parasti 3. pers. Dzidri skanēt (piemēram, par zvanu).

3. Runāt, bieži aizstājot citus līdzskaņus ar "l" skaņu (par bērniem).

// trans.

Avoti: LLVV

lalofobija   med.

1. Slimīgas bailes no runāšanas vai stostīšanās.

Avoti: TM5

lalognoze   med.

1. Runas traucējumi, nesaprotama izruna.

Avoti: TM5

laloneiroze   med.

1. Runas traucējumi muskuļu krampjainu kustību dēļ; stostīšanās.

Avoti: TM5

lalopātija   med.

1. Jebkurš runas traucējums.

Avoti: TM5

lalopatoloģija   med.

1. Medicīnas nozare, kas pēti runas traucējumus.

Avoti: TM5

Laluvjēra   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("La Louviere"), Valonijas reģiona Eno provincē, 78800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

Laļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Ozolmuižas pagastā.

Avoti: LC

lama   -as, s.

1. dsk. Pārnadžu kārtas ģints ("Lama"), vidēji lieli pārnadži, izplatīti Dienvidamerikā Andu kalnos, 2 sugas.

Mājas lama— lamu ģints gvanako sugas domesticēta forma ("Lama guanicoe f. glama").

2. mit. Viens no vērtīgākajiem inku upurdzīvniekiem, cieši saistīts ar debesīm un lietu, tika upurētas arī jaunam mēnesim.

Avoti: LLVV, PDE

lama   -as, v.

1. Lamaistu mūks, garīdznieks.

Dalai lama— lamaistu virspriesteris Lielais lama.

Avoti: LLVV

lama   apv.

1. Lamas, lamu vārds.

2. Gļēvs, vientiesīgs cilvēks.

3. Kāds, kas lamājas.

Avoti: ME

lama   lat.

1. Lama 1.

Lama guanicoe— gvanako.

Lama guanicoe f. glama— mājas lama.

Lama guanicoe f. pacos— alpaka.

Lama vicugna— vikuņa.

Avoti: PDE

Lama   vietv.

1. Lamas ezers - atrodas Vidussibīrijas plakankalnes ziemeļrietumu daļā 53 m vjl., Krievijas Krasnojarskas novadā, platība - 318 kvadrātkilometru, dziļums - līdz 63 m, augsti krasti (400-600 m), notece uz Pjasina ezeru.

Avoti: PZT

lāma   -as, s.

1. Peļķe.

2. pareti. Neliels laukums, kas, piemēram, ir apaudzis (ar kādiem augiem), apklāts (ar ko).

3. apv. Purvs, muklājs.

Avoti: LLVV, NeV

Lāma   mit.

1. Šumeru (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - labā dieviete, sargātāja un aizgādne, sargā cilvēka personību.

Avoti: Mit

Lamadlēna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("La Madeleine"), Noras-Padekalē reģiona Noras departamentā, 22400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

lāmains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz lāmu (1).

Avoti: LLVV

lamaisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Budisma paveids, kas radās Tibetā 7. gadsimtā un no 16. gadsimta līdz 18. gadsimtam izplatījās Centrālāzijas ziemeļos starp mongoļu tautām.

Avoti: LLVV

lamaists   -a, v.

1. Lamaisma piekritējs.

Avoti: LLVV

lamāka   apv.

1. Liels suns.

2. Liels, slinks un lempīgs cilvēks.

Avoti: ME

lamāns   apv.

1. Liels suns.

2. Liels, slinks un lempīgs cilvēks.

Avoti: ME

Lamanšs   vietv.

1. Jūras šaurums starp Rietumeiropas ziemeļu krastu un Lielbritānijas salu (fr. val. "La Manche") kopā ar Padekalē šaurumu savieno Ziemeļjūru ar Atlantijas okeānu, garums - 578 km, platums - 32-250 km; Angļu kanāls (angļu val. "English Channel").

Avoti: LģE

lamantīns

1. Sirēnu jeb zālēdāju valzivju kārtas zīdītājs, līdz 6 m garš; sastopams Atlantijas okeānā Āfrikas un Dienvidamerikas piekrastē un upēs, kas ietek šai okeānā, kā arī Čadas ezerā.

Avoti: SV69

lamarkietis

1. Lamarkisma piekritējs, lamarkists.

lamarkisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Pirmā vienotā mācība par dzīvās dabas evolūciju, kuras pamatā ir organismiem piemītoša iekšēja tieksme pilnveidoties, pamatprincipus izstrādājis franču dabaspētnieks Ž. B. Lamarks.

Avoti: EV

lamarkists   -a, v.

1. Lamarkisma piekritējs.

Avoti: LLVV

lamas   -u, s.

1. tikai dsk. Rupji, apvainojoši, aizskaroši vārdi, izteicieni.

Lamu vārds— vārds, ko lieto tā, lai apvainotu kādu, aizskartu kāda godu, pašcieņu.

Avoti: LLVV

Lamaši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

Lamaštu   mit.

1. Akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - sieviete - dēmons ar lauvas galvu, kas uzsūta cilvēkiem slimības un nolaupa bērnus.

Avoti: Mit

lamāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Saukt (kādu) rupjos, apvainojošos, aizskarošos vārdos, izteicienos; teikt (kādam) šādus vārdus, izteicienus.

// sar. Kritizēt, rāt, nosodīt.

Avoti: LLVV, ĒiV

lamata   sar., vsk.

1. Lamatas.

Avoti: LV93

Lamatansa   vietv.

1. Pilsēta Argentīnā (""), Buenosairesas piepilsēta, 1352000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

lamatas   -u, s.; sar. arī vsk.

1. Ierīce (parasti savvaļas) dzīvnieku ķeršanai; arī slazds.

// pārn. Nevēlama, bīstama situācija; paņēmiens, ar kuru ievilina (pretinieku) šādā situācijā.

Avoti: LLVV

lamatbedre   mil.

1. Pārsegta un nomaskēta bedre pretinieka tanku (kājnieku kaujasmašīnu, bruņutransportieru u. c.) apturēšanai.

Avoti: MIL

lamāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Teikt rupjus, apvainojošus, aizskarošus vārdus, izteicienus; saukt kādu šādos vārdos, izteicienos.

2. žarg. Audzināt; lasīt morāli.

Avoti: LLVV, JV

lamatiņa   sar., vsk.

1. Lamatiņas.

Avoti: LV93

lamatiņas

1. Dem. --> lamatas.

Avoti: LV93

lamatkuģis   mil.

1. Par tirdzniecības kuģi nomaskēts kaujaskuģis, kas paredzēts pretinieka zemūdeņu iznīcināšanai.

Avoti: MIL

lamatmīna   mil.

1. Eksplozīva vai neeksplozīva ierīce vai cits materiāls, kas ar nolūku novietots tā, lai, aizskarot pēc izskata nekaitīgu objektu vai veicot parasti drošu darbību, tiktu radīti personāla zaudējumi.

2. Jūras mīna vai sauszemes inženiermīna, kas nomaskēta par nekaitīgu priekšmetu, kas var pievērst cilvēka uzmanību un uzsprāgst, ja to mēģina lietot.

Avoti: MIL

lamavists   apv.

1. Smagnējs; neveikls.

Avoti: KiV

LAMB   saīs.

1. Latvijas Automoto biedrība.

Avoti: i2

lamba   apv.

1. Liels, slinks, gļēvs cilvēks; arī liels dzivnieks.

Avoti: ZrvI

lambada

1. Brazīliešu izcelsmes pāru deja ar erotiskām kustībām.

Avoti: SV99

Lambarene   vietv.

1. Pilsēta Gabonas rietumos, Vidusogoves provinces administratīvais centrs, osta Ogoves krastos, 25300 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PZT

Lambare   vietv.

1. Pilsēta Paragvajā, Asunjonas piepilsēta, 120000 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Lambārte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Dāviņu pagastā.

Avoti: LC

lambārtieši

1. Bauskas novada Dāviņu pagasta apdzīvotās vietas "Lambārte" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lambārts   apv.

1. Ziņnesis, kas darbojas policijas vai tiesas uzdevumā.

2. Cilvēks, kurš izpilda miesas sodu.

3. Dīrātājs, atkritumu vācējs.

Avoti: ME

Lambasa   vietv.

1. Pilsēta Fidži Republikā, Ziemeļu apgabala administratīvais centrs, Vanua Levu salā, 6490 iedzīvotāju (1996. g.).

Avoti: LpA, PuA

lambasts   apv.

1. Durvju sargs muižā; sulainis; arī pērējs; lambats.

Avoti: ViV

lambatfoks   novec.

1. Lambetvoks.

Avoti: Ang

lambats   apv.

1. Durvju sargs muižā; sulainis; arī pērējs.

Avoti: ViV

lambāts   apv.

1. Ziņnesis, kas darbojas policijas vai tiesas uzdevumā.

2. Cilvēks, kurš izpilda miesas sodu.

3. Dīrātājs, atkritumu vācējs.

Avoti: ME

lambaza   apv.

1. Dīrātājs, bende.

2. Lempis, laidaks.

Avoti: ME

lambazāt   apv.

1. Lempīgi, neveikli iet.

Avoti: ME

lambazi   apv.

1. Novalkātas un netīras drēbes, arī šādi apavi.

Avoti: ME

lambazīgs   apv.

1. Neveikls, lempīgs.

Avoti: ME

lambažos   apv.

1. Lambažos iet - rauguļos iet.

Avoti: ME

lambda

1. Grieķu alfabēta vienpadsmitais burts.

Avoti: LEV

lambdacisms   med.

1. Skaņas "l" nepareiza izruna; "l" izrunā "r" vietā.

Avoti: TM5

lambdakisms   novec.

1. "L" burta izrunāšana "r" vietā.

Avoti: SV33

lambdoīds   med.

1. Lambdveida-.

Avoti: TM5

lambdveida

1. Tāds, kam ir grieķu burta lambda veids.

Avoti: TM

lambedžu   apv.

1. Lambedžu logi - langadžu logi.

Avoti: ME

Lamberta   vietv.

1. Lamberta šļūdonis - atrodas Antarktīdas austrumu daļā (angļu val. "Lambert Glacier"), lielākais novadšļūdonis pasaulē, garums - ~450 km, platums - 30-120 km, ātrums 300-400 m gadā.

Avoti: LģE

Lambertona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lumberton"), Teksasas štatā, 12300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lumberton"), Ziemeļkarolīnas štatā, 21700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

lamberts   -a, v.

1. Gaismas avota vai apgaismotas virsmas spožuma ārpussistēmas mērvienība, kas vienāda ar 3183 nitiem.

Avoti: ZTV

Lambertshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Pēsaka muiža, kas atradās Rīgas pilsētas lauku apkārtnē.

2. Lambertu muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Misas pagastā.

Avoti: KV

Lambersāra   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Lambersart"), Noras-Padekalē reģiona Noras departamentā, 28500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

lambetvoks   -a, v.; parasti vsk.

1. Angļu sarīkojumu deja, bija populāra 20. gs. 30. gados.

Avoti: LLVV

lambika   apv.

1. Dem. --> lamba.

Avoti: ZrvI

lamblia   lat.

1. Lamblijas.

Lamblia intestinalis— zarnu lamblija.

Avoti: LD

lamblija   -as, s.

1. dsk. Vienšūņu tipa vicaiņu klases ģints ("Lamblia"), parazīts, kas mitinās cilvēka un dažu dzīvnieku tievajā zarnā, >10 sugas, Latvijā izplatīta 1 suga.

Zarnu lamblija— lambliju suga ("Lamblia intestinalis").

Avoti: LLVV, LE1

lamblioze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Lambliju infestācija cilvēka divpadsmitpirkstu zarnā vai žultspūslī; lamblijas var būt hroniska enterīta un holecistīta cēlonis.

Avoti: LLVV, TM5

lambrekens

1. Durvju un logu ailu augšējais dekoratīvais aizkars.

2. Koka, bronzas vai cita materiāla rotājums gar jumta malām, virs durvīm un logiem.

Avoti: SV99

Lambrehta   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lambrecht"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 4000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lambsdorfshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lanstupes muiža, kas atradās Madonas apriņķa Liepkalnes pagastā.

Avoti: KV

lambuks   apv.

1. Neveikls, slinks, arī muļķīgs dzīvnieks vai cilvēks.

Avoti: SiV

lamburts   apv.

1. Ziņnesis, kas darbojas policijas vai tiesas uzdevumā.

2. Cilvēks, kurš izpilda miesas sodu.

3. Dīrātājs, atkritumu vācējs.

Avoti: ME

lamē

1. Audums, kurā ieausti zelta vai sudraba pavedieni.

Avoti: LEV

lamēd   val.

1. Ebreju alfabēta 12. burts.

Avoti: MrJ

Lamegu   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Lamego"), Viseu apgabalā, 26700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Lamēcija   vietv.

1. Lamēcija Terme - pilsēta Itālijā ("Lamezia Terme"), Kalabrijas reģiona Katandzāro provincē, 70200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lameika   apv.

1. Neveikls cilvēks.

Avoti: ME

Lamekins   vēst.

1. Kuršu valdnieks 13. gs., ir vienīgais no kuršiem kura vārds ("Lammekinus rex de Curonia") ierakstīts līgumā, ko 1230. g. 28. decembrī Romas pāvesta vicelegāts Alnas Balduīns noslēdza ar Bandavas, Piemares un Ventavas zemes kuršiem.

Avoti: LE1

lamele

1. el. Ķīļveida vara plāksnīte, līdzstrāvas mašīnas kolektora elements.

2. tekst. Plāksnīte, kas fiksē šķēru notrūkumu stellēs.

3. Izgriezums riepas protektorā.

Avoti: ZTV, PL

lamella

1. Plātnīte, plāksnīte; zvīniņa.

Avoti: PL, TM5

lamelozs   biol.

1. Lamelozie ķermenīši - ādas receptori, kas uztver spiedienu; Fātera-Pačīni ķermenīši.

Avoti: CaF

lameļots

1. Tāds, kam ir lameles.

Avoti: PL

lāmene   apv.

1. Sieviešu lakata veids.

Avoti: TlV

lamentabile   novec.

1. Lamentoso.

Avoti: KV

lamentācija   -as, s.

1. Skumjas, žēlas, to izpausme (parasti mākslas darbā).

2. Katoļiem dievkalpojums zaļā ceturtdienā.

Avoti: LLVV, SV33

Lamentationes   rel.

1. Jeremijas Raudu dziesmu grāmata Vulgātā.

Avoti: RtV

lamentēt   novec.

1. Bēdāties, vaimanāt, žēloties.

Avoti: LV93

lamento   nelok., v.; mūz.

1. Skumja, žēla operu ārija (17. un 18. gadsimtā); skumjš, žēls dziedājums.

Avoti: LLVV

lamentoso   mūz.

1. Žēli, žēlabaini.

Avoti: ML

lamentozs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas skumjas, žēlas (parasti par mākslas darbu).

Avoti: LLVV

lameta   novec.

1. Smalks metāla pavediens, ko iegūst, velmējot apzeltītas vai apsudrabotas stieplītes.

Avoti: KV

lamete   novec.

1. Lameta.

Avoti: LME

lameti

1. Pie kalnu moniem piederīga cilšu grupa, dzīvo atsevišķos savrupos areālos kalnos un grūti pieejamos apvidos Laosā, Mjanmas ziemeļaustumos un Taizemes ziemeļos, arī kaimiņrajonos Ķīnā un Vjetnamā, valoda pieder pie monu-khmeru saimes, izplatīti animistiski kulti.

Avoti: PZT

lametta   novec.

1. Lameta.

Avoti: LME

lamette   novec.

1. Lameta.

Avoti: LME

lami

1. Lisu tautas cilts, dzīvo Ķīnas dienvidrietumu daļā, Nudzjanas ielejā un kaimiņrajonos Birmā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, rakstība latīņu alfabētā, gk. animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Lami   vietv.

1. Pilsēta Fidži Republikā, 10600 iedzīvotāju (1996. g.).

Avoti: LpA, PuA

lamiaceae   lat.

1. Lūpziežu dzimta.

Avoti: LD

lamiales   lat.

1. Panātru rinda.

Avoti: PDE

lamiastrum   lat.

1. Zeltnātrītes.

Lamiastrum galeobdolon— parastās zeltnātrītes "Galeobdolon luteum" nosaukuma sinonīms.

Avoti: DaE, LD

lamia   lat.

1. Koksngraužu dzimtas ģints.

Lamia textor— vītolu koksngrauzis.

Avoti: LD

lāmica   apv.

1. Rāmis ratu vai ragavu virsmas palielināšanai, vedot sienu, salmu, labības kūļus u. tml.

Avoti: ZrvI

lamiens   apv.

1. Lamuvārds, lamas.

Avoti: ME

Lamija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijas administratīvais centrs, 74700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Lamija   mit.

1. Grieķu mitoloģijā Lībijas karaliene, kurai Hēra atņēma visus bērnus; par to tā aiz bēdām sāka citām mātēm zagt bērnus, ko tāpēc ar viņas vārdu biedēja.

2. dsk., ar mazo sākumburtu Vampīri, kas skaistuļu veidā pievilināja jaunavas un jaunekļus un tiem izsūca asinis.

Avoti: SV33

lamina   med.

1. Plāksne; slānis; lapa.

Avoti: TM5

lamīna

1. Plāksnīte, sloksnīte.

laminācija   med.

1. Plākšņaina struktūra; embriotomijā augļa galvaskausa sagriešana šķēlēs.

Avoti: TM5

laminaria   lat.

1. Laminārijas.

Laminaria digitata— pirkstveida laminārija.

Laminaria japonica— Japānas laminārija.

Laminaria saccharina— cukura laminārija.

Avoti: PDE

laminariales   lat.

1. Lamināriju rinda.

Avoti: PDE

laminārija   -as, s.

1. dsk. Brūnaļģu nodalījuma heterogenerātu klases ģints ("Laminaria"), jūras brūnaļģes (Ķīnā, Japānā), vairākas sugas, ko sauc arī par jūras kāpostiem, izmanto uzturā, medicīnā, par lopbarību.

Cukura lamoinārija— lamināriju suga ("Laminaria saccharina") ar lentveida līdz 7 m garu laponi, bieži sastopama arī Baltijas jūrā.

Japānas laminārija— lamināriju suga ("Laminaria japonica"), kas tiek kultivēta Austrumāzijas jūrās.

Pirkstveida laminārija— lamināriju suga ("Laminaria digitata"), kas sastopama arī Baltijas jūrā.

Avoti: LLVV, PL, PDE

laminarīns   med.

1. Viens no ogļhidrātiem, ko satur lamināriju droga.

Avoti: VE

laminārs   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Tāds, kas noris paralēlos slāņos bez virpuļiem (parasti par šķidruma vai gāzes kustību).

Laminārā plūsma— viskoza šķidruma (vai gāzes) sakārtota plūsma, kurā nav virpuļu un šķidrums pārvietojas paralēlu slāņu veidā.

Lamināra straume— lamināra plūsma.

Avoti: LLVV, JūVM

laminators

1. Orgtehnikas aparāts bieza papīra izturības palielināšanai to sablīvējot vai pārklājot ar caurspīdīgu polimēru aizsargplēvi.

Avoti: LPE

lamināts

1. Koksni imitējoša sintētiska materiāla loksnes, ko izmanto kā grīdas segumu.

Avoti: PL

laminektomija   med.

1. Skriemeļu loku izņemšana, lai piekļūtu muguras smadzenēm vai lai atbrīvotu tās no spiediena.

Avoti: TM5

laminēšana

1. Virsmas pārklāšana ar sintētiska materiāla loksnēm, piem., mēbeļrūpniecībā; virsmas pārklāšana ar sintētisku plēvi.

Avoti: SV99

laminēt

1. Pārklāt virsmu ar caurspīdīgu aizsargkārtu.

Avoti: LEV

Lamingtona   vietv.

1. Lamingtonas nacionālais parks ("Lamington") Austrālijā, Kvīnslendas dienvidaustrumos, Lielajā Ūdensšķirtnes grēdā, uz dienvidiem no Brisbenas, platība - 196,3 kvadrātkilometri, dibināts 1915. g.

Avoti: PZT

lamini   apv.

1. Lamas, lamāšanās.

Avoti: KnG

laminotomija   med.

1. Skriemeļa loka kājiņas pārgriešana.

Avoti: TM5

lāmiņa

1. Dem. --> lāma.

Avoti: LV93

Lamiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Tukuma novada Pūres pagastā.

Avoti: LC

Lamiņu   vietv.; nelok.

1. Lamiņu ezers - Dzirciema ezers Tukuma novada Zentenes pagastā.

Avoti: LD

lamiņnieki

1. Tukuma novada Pūres pagasta apdzīvotās vietas "Lamiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lāmis   apv.

1. Žāvēšanai izklāts siens.

2. Biezputrai līdzīga bieza masa.

3. Liels un neregulārs traips uz apģērba.

4. Ūdens izskalota vieta uz tīruma.

Avoti: Sin

lāmis   apv.

1. Neveikls, liela auguma, neglīti ģērbies cilvēks.

2. Miegains, mazkustīgs cilvēks.

Avoti: ME

Lamīsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("La Mesa"), Kalifornijas štatā, 57000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

lamisils   med.

1. Medikaments, krēmveida pretsēnīšu līdzeklis.

Avoti: VE

lāmīte   apv.

1. Dem. --> lāma.

Avoti: ME

lamium   lat.

1. Panātres.

Lamium album— baltā panātre.

Lamium amplexicaule— skaujošā panātre.

Lamium hybridum— bastarda panātre.

Lamium incisum— bastarda panātres "Lamium hybridum" nosaukuma sinonīms.

Lamium maculatum— plankumainā panātre.

Lamium moluccellifolium— vidējā panātre.

Lamium orvala— panātru suga.

Lamium purpureum— sārtā panātre.

Avoti: LD

lamivudīns   med.

1. Atgriezeniskās transkriptāzes inhibitors; lieto par pretvīrusu līdzekli kombinācijā ar zidovudīnu cilvēka imūndeficīta vīrusinfekcijas un iegūtā imūndeficīta sindroma ārstēšanā.

Avoti: TM5

lamma   apv.

1. Liela, slaucama aita.

2. Liela auguma sieviete.

Avoti: ZrvI

Lammingen   vietv., vēst., vācu val.

1. Lamiņu muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Dzirciema pagastā.

Avoti: KV

Lammjany   vietv., vēst., vācu val.

1. Steļķenes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Panemunes pagastā.

Avoti: KV

lamna   lat.

1. Haizivju kārtas ģints.

Lamna cornubica— siļķu haizivs.

Avoti: PDE

lamonieši

1. Kārsavas novada Goliševas pagasta apdzīvotās vietas "Lamoni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lamonta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lamont"), Kalifornijas štatā, 15100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

lāmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; reti.

1. Veidot lāmu (1).

Avoti: LLVV

lāmoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; reti.

1. Lāmot.

Avoti: LLVV

LaMPA   saīs.

1. Latvijas Mūzikas producentu apvienība.

Avoti: i2

lampa   -as, s.

1. Apgaismošanas ierīce, kas sastāv no armatūras un elektriskās spuldzes, kuru parasti aptver kupols; apgaismošanas ierīce, kas sastāv, piemēram, no īpaša ar degvielu piepildāma trauka un tajā ievietota degļa un dakts, kurus parasti aptver cilindrs.

Galda lampa— lampa (parasti ar kupolu), ko novieto uz galda.

Sienas lampa— lampa, ko piestiprina pie sienas.

Griestu lampa— lampa, ko pakar pie griestiem.

Nakts lampa— naktslampa.

Petrolejas lampa— lampa, kurā par degvielu izmanto petroleju.

Gāzes lampa— lampa, kurā par degvielu izmanto gāzi.

Karbīda lampa— lampa, kurā deg acetilēns, kas rodas, ūdenim iedarbojoties uz kalcija karbīdu.

2. Ierīce ar dažādām funkcijām (piemēram, starojuma vai siltuma iegūšanai), parasti spuldzes veidā; elektroniska ierīce ar nokaitētu katodu.

Kvarca lampa— kvarca spuldze.

Baktericīdā lampa— gāzu izlādes zema spiediena dzīvsudraba spuldze ar stikla cauruli (dezinfekcijai ar ultravioletajiem stariem, arī ārstēšanai).

Eskulāpija lampa— formalīna tvaiku ģenerators telpu dezinfekcijai.

Germicidālā lampa— lampa, kas izstaro ultravioleto starojumu; lieto laboratoriju telpu sterilizācijai.

Loka lampa— loka spuldze.

Zilā lampa— zilas krāsas spuldze, ko izmanto siltuma terapijā.

Elektronu lampa— vakuuma vai ar retinātu gāzi pildīta lampa, kurā elektrisko strāvu rada brīvo elektronu plūsma no katoda uz anodu.

Katoda lampa— katodstaru lampa.

Katodstaru lampa (arī caurule)— ierīce, kurā no sakarsētā katoda emitētos elektronus sakopo šaurā kūlī, izmantojot elektrisko un magnētisko lauku.

Jonu lampa— ar retinātu gāzi pildīta lampa, kurai ir aukstais vai karsējamais katods.

Lampu radiouztvērējs— radiouztvērējs, kurā izmanto elektronu lampas.

Lampu ģenerators— iekārta, kurā iegūst elektromagnētiskas svārstības ar elektronu lampām.

Lampu pastiprinātājs— iekārta, kurā ar elektronu lampu palīdzību pastiprina elektromagnētiskās svārstības un signālus dažādās elektriskās iekārtās.

Avoti: LLVV, TM5, FF, JV

lampa   apv.

1. Nevīža.

2. Lauska; nolūzis, atplīsis (piemēram, koka, drēbes, papīra) gabals.

Lupat lampās— sīkos gabalos, strēmelēs, druskās (saplēst, saplīst u. tml.).

Avoti: MiV, KiV

lampa   apv.

1. Lempīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

lampačot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Lumpačot.

// apv. Lēnītēm, ar pūlēm iet.

Avoti: LLVV, KnV

lampadarijs   novec.

1. Lampu turētājs, īpašs statīvs ar vairākiem zariem, kur piekārt lampas; senatnē arī vergs, kas gājienos naktī nesa lāpu kungiem pa priekšu.

Avoti: KV

lampadu   apv.

1. Savienojumā ar "limpadu" izmanto zaķa lēcienu aprakstīšanai.

Avoti: ME

lampainis   apv.

1. Cilvēks nodilušās, saplēstās drēbēs, nepieklājīgs cilvēks.

2. Lupatlasis, lupatnieks.

3. Lupatu sega, zira sega vai grīdsega.

Avoti: ME

lampains   apv.

1. No lupatām gatavots, austs.

2. Ieplīsis, saplaisājis.

Avoti: ME

lampām   apv.

1. Pavisam, pilnīgi.

Avoti: MiV

Lampāna   vietv.

1. Pilsēta Taizemes ziemeļu daļā ("Lampang"), provinces administratīvais centrs, Vangas kreisajā krastā, 147800 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Lampanga   vietv.; novec.

1. Lampāna - pilsēta Taizemē.

Avoti: PZT

lampans   apv.

1. Slābans.

Avoti: ME

lampāns   apv.

1. Neveiklis.

2. Kāds, ka staigā neveiklā gaitā.

Avoti: LE

lampass   -a, v.

1. Gareniska krāsaina uzšuve (formas tērpa) bikšu sānos.

Avoti: LLVV

lampasts   apv.

1. Atbildīgais par petrolejas lampām skolā.

Avoti: KnG

lampāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.; sar.

1. Smagā, neveiklā gaitā iet, arī skriet.

2. Strēbt, dzert (ar troksni).

3. Kustēties, skraidīt, lempīgi iet.

Avoti: LLVV, ME

lampata   apv.

1. Skranda, lupata, mazvērtīga lieta.

2. Sēnalas; kaut kas mazvērtīgs.

3. Dīkdienis, slaists, plukata.

Avoti: SiV, LE

lampatainis   sar.

1. Skrandainis.

Avoti: Sin

lampatains   apv.

1. Skrandains.

Avoti: Sin

lampatās   apv.

1. Gabalos.

Avoti: Sin

lampatāt   apv.

1. Neveikli iet, staigāt.

2. Dauzīties apkārt, klaiņot.

Avoti: ViV, ME

lampatnieks   apv.

1. Dīkdienis, slaists; klaidonis.

Avoti: SiV

lampatīt   apv.

1. Dauzīties apkārt, klaiņot.

Avoti: ME

lampatu   apv.

1. Savienojumā ar "limpatu" izmanto sarunās ar bērnu atainojot ciemos iešanu.

2. Savienojumā "lampatu lampatām" ataino zaķa skrējienu pa dziļu sniegu.

Avoti: ME

lampausis   apv.

1. Dzīvnieks, kam ir lielas, noļukušas ausis; lutausis; neveiklis, lempis; neaudzināts cilvēks.

Avoti: SiV

Lampertheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lampertheim"), Hesenes federālajā zemē, 31500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lampetra   lat.

1. Nēģu dzimtas ģints.

Lampetra fluvialis— upes nēģis.

Lampetra planeri— strauta nēģis.

Avoti: LD

lampijons   novec.

1. Maza lampiņa vai papīra lukturītis, ko lieto iluminācijai.

Avoti: KV

lampiņa   -as, s.

1. Dem. --> lampa.

Spirta lampiņa— neliela sildāmā vai apgaismošanas ierīce, kurā par degvielu izmanto spirtu.

Kabatas lampiņa— kabatas laterna, kabatas lukturītis.

2. sar. Elektriskā spuldze.

Avoti: LLVV

lampionaugs

1. Nakteņu dzimtas lakstaugu ģints; dažām sugām (Meksikas tomāti, zemeņtomāti) ir ēdami augļi.

Avoti: SV69

lampionpuķe   -es, dsk. ģen. -ķu, s.

1. Franšē fizālis ("Physalis franchetii syn. Physalis alkekengi var. franchetii"), kultivēts krāšņumaugs, kuram augļu laikā zieda kauss izaug par lielu, plēvainu spilgti oranžsarkanu pūsli; lampions.

Avoti: LLVV, LD, Wi

lampions   -a, v.

1. Krāsaina stikla vai papīra laterna (parasti iluminācijai).

2. Lampionpuķe - Franšē fizālis ("Physalis franchetii syn. Physalis alkekengi var. franchetii").

Avoti: LLVV, LD, Wi

lampjoni   novec.

1. Krāsaini lukturīši apuguņošanai, kurus nes kārts galā.

Avoti: SV33

lampočka   žarg.

1. Spuldzīte.

Avoti: SLG

lampongi

1. Tauta, dzīvo Sumatras dienvidos, Indonēzijā, pieder pie redžanglampongiem, reliģija - islāms (sunnisms), animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

Lamporekjo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lamporecchio"), Toskānas reģiona Pistoijas provincē, 7500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lamposts   apv.

1. Ziņnesis, kas darbojas policijas vai tiesas uzdevumā.

2. Cilvēks, kurš izpilda miesas sodu.

3. Dīrātājs, atkritumu vācējs.

Avoti: ME

lamprobyrrhulus   lat.

1. Apaļvaboļu dzimtas ģints.

Avoti: LD

lamprocystis   lat.

1. Purpursērbaktēriju ģints.

Lamprocystis roseopersicina— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lamprofīri

1. Hipabisālie vai dzīslu tipa metanokrātiskie ieži, kam nav abisālo analogu ķīmiskā sastāva un minerālsastāva ziņā.

Avoti: LPE

lampronia   lat.

1. Zāģkožu dzimtas ģints.

Lampronia capitella— jāņogu pumpuru zāģkode.

Avoti: LE1

lampropedia   lat.

1. Lodveida baktēriju (koku) ģints.

Avoti: LD

lampsana   novec.

1. Augu ģints, lapsana.

Avoti: KV

lampurīgs   apv.

1. Neveikls, tūļīgs.

Avoti: ĒiV

lampurs   apv.

1. Neveiklis, lempis; dīkdienis, slaists; nevīža.

Avoti: SiV

Lampuži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Salacgrīvas novada Ainažu pagastā.

Avoti: LC

lampyridae   lat.

1. Spīdvaboļu dzimta.

Avoti: KV, PDE

lampyris   lat.

1. Spīdvaboļu dzimtas ģints.

Lampyris noctiluca— jāņtārpiņš.

Avoti: LE1

lams   apv.

1. Lamu vārds.

Avoti: ME

lams   apv.

1. Gabaldarbs, līgumdarbs.

Avoti: ME

lāms   apv.

1. Lāma.

Avoti: ME

lāms   apv.

1. Liela, līdzena pļava (bez krūmiem un ciņiem).

2. Gabals.

Avoti: ME

lāms   apv.

1. Mierīgs, rāms, lēns.

Avoti: ME

lamsenis   apv.

1. Sabrukums, krahs.

Avoti: NeV

lamsis   apv.

1. Liels un slinks suns vai cilvēks.

2. Vieglprātīgs cilvēks.

Avoti: ME

lamsīt   apv.

1. Alkatīgi ēst.

Avoti: ĒiV

lamsnāt   apv.

1. Lamāt, zākāt; aprunāt, dot iesauku; lamstīt.

Avoti: NeV

Lamsteri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Grundzāles pagastā.

Avoti: LC

lamsteris   apv.

1. Maska, liekais ģīmis.

2. Slaists; nevīžīgs, nolaidīgs cilvēks.

3. Kārumnieks, gardēdis.

Avoti: SiV, VV

lamsters   apv.

1. Maska, liekais ģīmis.

2. Gara auguma cilvēks, kas neveikli staigā.

3. Kārumnieks, gardēdis.

Avoti: ME, SiV, VV

lamstīt   apv.

1. Lamāt, zākāt; aprunāt, dot iesauku.

Avoti: NeV

lamstīties   apv.

1. Gorīties, staipīties, slinkot.

2. Neveikli staigāt.

3. Pielabināties, pieglaimoties.

Avoti: ME

lamuti   novec.

1. Tungusu cilts Sibīrijas ZA stūrī Kolimas baseinā, sevišķi Ohotskas jūras piekrastē.

Avoti: KV

lamuvārds   -a, v.

1. Vārds, ko lieto tā, lai apvainotu kādu, aizskartu kāda godu, pašcieņu; lamu vārds.

Avoti: LLVV

LAMV   saīs.

1. Latvijas apvienotā medicīnas vienība (spec.).

Avoti: i1

lamza   apv.

1. Liels, neveikls, lempīgs, tūļīgs dzīvs radījums.

2. Nekārtīgs, nolaidīgs, arī netīrīgs cilvēks; nevīža.

Avoti: SiV

LAMZA   saīs.

1. Latviešu akadēmisko mācībspēku un zinātnieku apvienība.

Avoti: i1

lamzacīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Lamzīgs (1).

2. Lamzīgs (2).

Avoti: LLVV

lamzaka   apv.

1. Neveikls, neizveicīgs, lempīgs, arī liels, garš cilvēks.

Avoti: ME

lamzaks   -a, v.; sar.

1. Neveikls, neizveicīgs, lempīgs, arī liels, garš cilvēks.

Avoti: LLVV

lamzāns   apv.

1. Liels, neveikls, lempīgs, tūļīgs cilvēks, arī dzīvnieks.

2. Nekārtīgs, nolaidīgs, arī netīrīgs cilvēks; nevīža.

Avoti: SiV

lamzāt   apv.

1. Iet pa staignu, slapju vietu.

2. Neveikli iet.

Avoti: KiV, KnV

Lamzene   vietv.

1. Lamzenes purvs - Lamžu purvs Iecavas novadā.

Avoti: LD, La1

lamzīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Neveikls, neizveicīgs, lempīgs, arī liels, garš.

2. Tāds, kas ir par garu un platu, tāds, kas ir pārāk vaļīgs (piemēram, par apģērbu).

Avoti: LLVV

lamziks   apv.

1. Liels, neveikls, lempīgs, tūļīgs cilvēks, arī dzīvnieks.

2. Nekārtīgs, nolaidīgs, arī netīrīgs cilvēks; nevīža.

Avoti: SiV

lamzis   apv.

1. Lempis, laidaks.

Avoti: ME

lamža   apv.

1. Pagara jaka ar krunkotu lejas galu un garām, šaurām piedurknēm.

Avoti: TlV

lamža   apv.

1. Kāds, kas gorās un slaistās, neveikls, netīrs un lempīgs, garš cilvēks.

Avoti: ME

lamžas   apv.

1. Lieli, izmēram neatbilstoši, vai veci novalkāti apavi.

2. Lūpas, mute (nicīgi).

3. Lieli adīti kamzoļi garām rokām.

Avoti: ME

lamžāties   apv.

1. Izturēties, uzvesties kā lamzim, lempim.

Avoti: ME

lamži   apv.

1. Sieviešu kamzolis.

Avoti: LE

lamžīgs   apv.

1. Neveikls, neizveicīgs.

Avoti: ME

Lamžu   vietv.; nelok.

1. Lamžu purvs - atrodas Iecavas novadā, platība - 620 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 4,2 m, kopš 1953. g. iegūst pakaišu kūdru.

Avoti: La1, LD

LAN   saīs.

1. Lokālais tīkls ("local area network").

Avoti: PnR

Lāna   vietv.

1. Pilsēta Francijas ziemeļos ("Laon"), Pikardijas reģiona Ēnas departamentā, 26000 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Upe Vācijā ("Lahn"), Reinas labā krasta pieteka, garums - 245 km, sākas Vestervaldē 602 m vjl.

Avoti: Wi, LpA, PZT

lānāja   apv.

1. Purvains gabals.

Avoti: ME

lanaji

1. Tauta, dzīvo gk. Mindanao salas iekšienē, Filipīnās, pieder pie moro tautām.

Avoti: PZT

lanatozīds   med.

1. Viens no trijiem glikozīdiem "Digitalis lanata Ehrh." lapās.

Avoti: TM5

lancakas   apv.

1. Saplēsts.

Avoti: ME

lancakls   apv.

1. Ķepīgs, nekvalitatīvs ēdiens.

Avoti: KnG

Lancelots   mit.

1. Rietumeiropas teiksmu ciklā par karali Arturu Apaļā galda bruņinieks un karalienes Ginevras iemīļotais.

Avoti: Mit

lancene   apv.

1. Mīksta, jauka zāle, kas aug lankās (leknās pļavās).

2. Garkātaina izkapts, ko izmanto zāles pļaušanai lankās.

Avoti: ME

lancenieki

1. Tukuma novada Džūkstes pagasta apdzīvotās vietas "Lancenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lancete   -es, dsk. ģen. -šu, s.; med.

1. Ķirurģisks instruments - neliels nazis ar abpusēji asu asmeni.

Avoti: LLVV

lancetisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam platākā vieta ir pie pamata, tāds, kam garums ir lielāks nekā platums (parasti par lapām).

Lancetiskā ciesa— ciesa ar šauri lineārām, gari un šauri nosmailotām lapām.

Lancetiskā trematode— sūcējtārpu klases suga, parazītisks tārps, kas zīdītājiem ierosina dikroceliozi, Latvijā parazitē govīs, kazās, aitās.

Lancetiskais sūcējtārps— lancetiskā trematode.

Avoti: LLVV

lancetnieks   -a, v.

1. Neliels, puscaurspīdīgs jūras hordainis bez galvas smadzenēm un galvaskausa, ar lancetisku astes spuru.

Lancetnieku dzimta— bezgalvaskausaiņu apakštipa dzimta ("Branchiostomatidae"), nelieli dzīvnieki (garums - līdz 8 cm) ar caurspīdīgu, zivjveidīgu ķermeni, Atlantijas, Klusajā un Indijas okeānā, 3 apakšdzimtas, 4 ģ., ~25 s.

Avoti: EV, PDE

lancets   novec.

1. Lancete.

Avoti: LME

lancetveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lancetiskā forma.

Avoti: LLVV

lancetveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lancetveida.

Avoti: LLVV

lancinējošs   med.

1. Ass, šaujošs, urbjošs, griezīgs; par tabesa slimnieku sāpēm - zibenīgs.

Avoti: TM5

lanciņa

1. Dem. --> lanka.

Avoti: LV93

Lanciņi   vietv.

1. Tukuma novada Džūkstes pagasta apdzīvotās vietas "Laucenieki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

lancis   apv.

1. Brīdis, pavaļa.

Avoti: ME

lancīt   apv.

1. Izcelt tīklu, izņemt zivis un iemest tīklu no jauna.

2. Ar grūtībām ceļot lielāku attālumu.

Avoti: ME

lancīties   apv.

1. Izvairīties.

2. Ļodzīties, grīļoties, gāzelējoties staigāt.

Avoti: ME

lancka   apv.

1. Skranda, atplīsusi stērbele.

2. Noskrandis, nekārtīgs cilvēks.

3. Pļāpīgs cilvēks, pļāpa.

4. Lauska.

Avoti: LE, SiV, KnG

lanckarains   apv.

1. Skrandains.

Avoti: ViV

lanckarēt   apv.

1. Klejot, vazāties, blandīties.

Avoti: ME

lanckari   -u, v.; sar.

1. Novalkāti, arī noskranduši apģērba vai veļas gabali.

// niev. Apģērba gabali.

Avoti: LLVV

lanckaris   apv.

1. Skranda, atplīsusi stērbele.

2. Nekārtīgs, nevīžīgs, noskrandis cilvēks.

Avoti: KiV

lanckars   apv.

1. Skranda, atplīsusi stērbele.

2. Noskrandis, nekārtīgs cilvēks.

3. Pļāpīgs cilvēks, pļāpa.

4. vsk. Lanckari.

Avoti: LE, SiV

lanckas   -u, vsk. lancka, -as, s.; sar.

1. Skrandas, driskas, lupatas, lanckari.

Avoti: LLVV

lanckāt   apv.

1. niev. Būt noplīsušam, noskrandušam (par cilvēku).

2. Lēni, (ar pūlēm), arī neveikli iet.

3. Dzert, strēbt (parasti sliktu, mazvērtīgu ēdienu, dzērienu) lielākā daudzumā.

Avoti: KiV, ViV

lanckiņa

1. Dem. --> lancka.

Avoti: LV93

Lanco   vietv.

1. Lanco Torinēze - pilsēta Itālijā ("Lanzo Torinese"), Pjemontas reģiona Turīnas provincē, 5150 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lančāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lanciano"), Abruco reģiona Kjeti provincē, 35700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lančhuti   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Kolhīdas zemienes dienvidu daļā, Gurijas mharē, 8000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

lančs   novec.

1. Lenčs.

Avoti: Ang

landammanis   novec.

1. Valsts galva Šveicē 5 tiešās tautvadības kantonos, ko ievēlēja tautas sapulce uz gadu.

Avoti: KV

landari   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

landarts

1. Zemes māksla, vides mākslas paveids, ainavas veidošanas māksla; arī ainavu arhitektūra; lendarts, lendārts.

Avoti: PL

landāt   apv.

1. Lodāt.

Avoti: ME

Landene   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Landen"), Flandrijas reģiona Flāmu Brabantes provincē, 15500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

landauers   novec.

1. Kopš 18. gs. lietoti četrvietīgi grezni rati ar divdaļīgu, priekšup un pakaļup nolaižamu jumtu.

Avoti: KV

Landava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Landau an der Isar"), Bavārijas federālajā zemē, 12700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Landau in der Pfalz"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 43800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Landeka   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Landeck"), Tiroles federālajā zemē, 7800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

landesgemeinde   novec.

1. Tautas sapulce atsevišķos Šveices kantonos, kas sanāca reizi gadā zem klajas debess un ievēlēja landammani.

Avoti: KV

landesherr   novec.

1. Zemes kungs.

Avoti: KV

landesrāts   vēst.

1. Baltijas landesrāti - vācu okupācijas varas izveidoti Kurzemes, Vidzemes un Igaunijas pārstāvniecības orgāni, dibināti 1917. g.

Avoti: LE1

landesštāts

1. Vidzemes muižniecības politiskā programma 18. gs.

Avoti: LPE

landesvērists   -a, v.; vēst.

1. Landesvēra karavīrs.

Avoti: LLVV

landesvērs   -a, v.; vēst.

1. Zemessardze, ko 1918 XI gk. no vācbaltiešiem izveidoja ar vācu okupācijas armijas pavēlniecības atbalstu, pastāvēja līdz 1.06.1920.

2. Zemessardze, ko organizēja Prūsijas apgabali cīņā ar Napoleonu I.

3. Vācijā (19. gs. un 20. gs. sāk.) - otrā karadienestam pakļauto rezervju kategorija, kā arī karaspēka daļas, ko formēja no karadienestam pakļauto personu kontingentiem.

Avoti: SV69

landfogteja   vēst.

1. Pilsētas (pils) lauku novads līdz 17. gs., ko pārvaldīja rātes kungi - landfogti.

Rīgas landfogteja— Rīgas patrimoniālā apgabala jeb Rīgas pilsētas lauku novada nosaukums 1226.-1606. g.

Avoti: KV, VtV

landfogtija   novec.

1. Landfogteja.

Avoti: KV

landfriede   novec.

1. Zemes miers.

Avoti: KV

landgemeinde   novec.

1. Latvijas zemnieku likumos pagasta nosaukums vācu laikos.

Avoti: KV

landgericht   novec.

1. Zemes tiesa vācu laikos.

Avoti: KV

landgrāfs   -a, v.; vēst.

1. Dažu zemju valdnieks (viduslaiku Vācijā); šāda valdnieka tituls.

Avoti: LLVV

landhofmeistars   vēst.

1. Hercoga augstākais padomnieks Kurzemes un Zemgales hercogistē, kas pārzināja saimnieciskās lietas.

Avoti: VtV

landi   ģeogr.

1. Zemi, smilšaini līdzenumi Biskajas līča krastā Francijā; no jūras tos atdala kāpu grēdas.

Avoti: ZTV

landiši   apv., hip.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

landišs   apv., hip.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

landlords   novec.

1. Lendlords.

Avoti: Ang

landmaršals   -a, v.

1. Landtāga (1) priekšsēdētājs.

2. vēst. Landtāga (2) priekšsēdētājs.

3. vēst. Mestra vietnieks un kara lietu pārzinis Livonijā.

4. vēst. Hercoga augstākais padomnieks Kurzemes un Zemgales hercogistē, kurš pārzināja akcīzu jautājumus un ārlietas.

5. vēst. Vidzemes landtāga priekšsēdētājs 1648.-1920. g., kurš vienlaicīgi bija bruņinieku pārstāvis landtāgā.

Avoti: LLVV, VtV

landmeister   novec.

1. Vācu ordeņa mestra nosaukums Livonijā.

Avoti: KV

lando   nelok., v.

1. Četrvietīga kariete ar atsedzamu augšdaļu.

2. Virsbūve slēgta tipa vieglajam automobilim, kura virsa atsedzama tikai virs aizmugures sēdekļiem.

Avoti: LLVV

Landokorona   vietv., vēst.

1. Landskoronas muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Rundēnu pagastā.

Avoti: KV

Landoleiksa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Land O' Lakes"), Floridas štatā, 32000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Landona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("London"), Ohaio štatā, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Kanādā ("London"), Ontārio provinces dienvidos, 353100 iedzīvotāju (2006. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("London"), Kentuki štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA, PuA

Landonderi   vietv.

1. Deri - pilsēta Lielbritānijā, Ziemeļīrijā.

Avoti: PZT

landrāts   -a, v.

1. Vietējās pārvaldes rajona institūcijas vadītājs (Vācijā).

2. v.; vēst. Muižniecības izvēlēta amatpersona.

Landrātu kolēģija— muižnieku ievēlēts pārstāvības institūcija.

3. Likumdevēja iestāde dažos Šveices kantonos.

Avoti: LLVV, SV96

landrecht   novec.

1. Zemes tiesības.

Avoti: KV

landsassen   novec.

1. Viduslaiku Vācijā brīvzemnieka un gobzemju nosaukums.

2. Latvijā līdz 17. gs. novadnieka un muižnieka nosaukums vācu avotos.

Avoti: KV

Landsberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Landsberg am Lech"), Bavārijas federālajā zemē, 28100 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Landsberg"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 15100 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi, LpA

Landshūte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Landshut"), Bavārijas federālās zemes dienvidaustrumos, Izāras krastos, 66200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

landsknehts   -a, v.; vēst.

1. Kara algotnis (viduslaiku Vācijā).

2. Pērkams, cietsirdīgs karotājs.

3. Muižkungs (Livonijā).

Avoti: LLVV

Landskorona   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Šķaunes pagastā 1,5 km no Šķaunes (tiek uzskatīta arī par Šķaunes daļu); saukta arī Landskrūne un Ļandskorona.

2. Landskoronas muiža - bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Dagdas novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Šķaune.

3. vēst. Landskoronas pagasts - pastāvēja bijušajā Ludzas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Šķaunes pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Dagdas novada Šķaunes pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

landskoronieši

1. Dagdas novada Šķaunes pagasta apdzīvotās vietas "Landskorona" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Landskrūna   vietv.; novec.

1. Lanskrūna - pilsēta Zviedrijā.

Avoti: PZT

Landskrūne   vietv.

1. Dagdas novada Šķaunes pagasta apdzīvotās vietas "Landskorona" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

landslags

1. Līdz 1734 vispārējs likumu krājums Zviedrijas apgabaliem.

Avoti: LEV

Landsmēra   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Landsmeer"), Ziemeļholandes provincē, 10700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

landsmols

1. Dialekti, kas līdzās valsts valodai tiek runāti Zviedrijā un Somijas apgabalos, kuros dzīvo zviedri.

2. Agrākais jaunnorvēģu valodas nosaukums.

Avoti: LEV

landstings

1. Apgabala pašvaldība Zviedrijā.

2. Parlamenta tipa pašvaldība Ālandu salās (Somijā).

3. Dānijas parlamenta augšpalāta līdz 1953. g.

Avoti: SV99

landšafts   novec.

1. Ģeografiskā ainava.

Avoti: KV

Landštūle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Landstuhl"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 8300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

landtāgs   -a, v.

1. Atsevišķu teritoriju ievēlēta pārstāvniecības institūcija (piemēram, Vācijā); likumdošanas institūcija (Austrijā).

2. Parlaments Lihtenšteinā.

3. vēst. Kārtu pārstāvju sanāksme (vācu feodālajās valstīs).

Avoti: LLVV

landumi

1. Kisi tautai tuvu radniecīga cilšu grupa, dzīvo gk. Sjerraleones ziemeļrietumos, arī Gvinejas dienvidos.

Avoti: PZT

landusis   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: KiV

landuši   apv., hip.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

landvēģis   apv.

1. Taisnā zarna.

2. Kaut kas smirdīgs.

Avoti: ME

landvērs   vēst.

1. Militāri formējumi Vācijas (1813.-1918. g.), Austrijas un Šveices (19. gs. un 20. gs. sāk.) armijās, veidojās no veca gadagājuma rezervistiem; 1935 Vācijā tika atjaunots, likvidēts 1945.

Avoti: EV

landwehr   vācu val.

1. Zemessargu nosaukums Vācijā, Baltijā - landesvērs.

Avoti: KV

Landzāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Vīpes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Zasas pagastā.

Landzānu upīte— Ziemeļsusējas kreisā krasta pieteka Jēkabpils novada Zasas pagastā, garums - ~7 km.

Avoti: LC, LD, La1

landzānieši

1. Krustpils novada Vīpes pagasta apdzīvotās vietas "Landzāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Landze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Ventspils novada Piltenes pagastā.

Landzes dižliepas— septiņas vecas liepas Ventspils novada Piltenes pagastā, aug Ventas labajā krastā pie Landzes luterāņu baznīcas, resnākās liepas stumbra apkārtmērs - 6,4 m līdz pat 10 m augstumam, vainags kupls, tā projekcija - 20 x 19 m, koka augstums - 22 m, otras resnākās liepas apkārtmērs - 5,4 m.

Avoti: LC

landzenieki

1. Venstspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Landze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

landznieki

1. Venstspils novada Piltenes pagasta apdzīvotās vietas "Landze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

landža   apv.

1. Kompromiss, izlīgums.

Avoti: NeV

landžāt   apv.

1. Līst, locīties, laipot.

2. Meklēt kompromisu.

Avoti: NeV

Landžova   vietv.; novec.

1. Laņdžou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

landžu   apv.

1. Landžu riteņi - no viena koka gabala liekti ratu riteņi.

Avoti: ME

Laneivevilla   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (fr., it. "La Neuveville", vācu "Neuenstadt"), Bernes kantonā, 3600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lanestē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Lanester"), Bretaņas reģiona Morbiāna departamentā, 22200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

langa   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: ME

Langa   vietv.

1. Langa 1 - Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Garciems" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasrnīcu ciems.

2. Langa 2 - Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Garciems" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasarnīcu ciems.

3. Langa 3 - Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Garciems" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasarnīcu ciems.

4. Upe Rīgā un Carnikavas novadā, ietek Ķīšezerā, garums - 8 km, kritums - 0,6 m; Garupe.

Avoti: LC, LD

Langa   mit.

1. Mikronēzijas Uliti atola iedzīvotāju mitoloģijā - debesu valstība.

Avoti: PmV

langacieši

1. Limbažu novada Limbažu pagasta apdzīvotās vietas "Langači" iedzīvotāji.

Avoti: V1

langadžu   apv.

1. Kāda bērnu spēle ar skaliņiem, langadžu logs, logi.

Avoti: ME

langāt   apv.

1. Lamāt, izsmiet.

2. Dot iesauku.

Avoti: LE, NeV

langāt   apv.

1. Blandīties, dauzīties apkārt.

Avoti: ME

langāties   apv.

1. Lamāt, izsmiet.

2. Dot iesauku.

Avoti: NeV

langbeinīts

1. Minerāls, bezkrāsains, dzeltens, iesarkans, violets, graudaini agregāti, lēni šķīst ūdenī; no tā iegūst kālija mēslus ko izmanto pret hloru jutīgu kultūru (kartupeļu, griķu, tabakas, lupīnas) mēslošanai.

Avoti: LPE

Langbrūka   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Langbroek"), Utrehtas provincē, 2070 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Langdoka   vietv.

1. Vēsturiska province Francijas dienvidos ("Languedoc"), ietver Ero, Gāras, Tarnas, Odas, Lozēras, Augšluāras, Ardešas departamentu, platība - 27800 kvadrātkilometru, apskalo Lionas līcis.

Avoti: PZT

Langebergs   vietv.

1. Augstākā virsotne Zauerlndē, Reinas Šīferkalnu ziemeļaustrumu daļā Vācijā, augstums - 843 m.

Avoti: PZT

Langelande   vietv.

1. Sala Baltijas jūrā ("Langeland"), Dānijas arhipelāga dienvidos, platība - 284 kvadrātkilometri, līdz 46 m augsta morēnu pauguraine, dižskābaržu meži.

Avoti: PZT

Langelanna   vietv.; novec.

1. Langelande - sala Baltijas jūrā, Dānijā.

Avoti: PZT

Langelsheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Langelsheim"), Lejassaksijas federālajā zemē, 11800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Langenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Langenau"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 14300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Langenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Langenburg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 1720 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Langencēna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Langenzenn"), Bavārijas federālajā zemē, 10400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Langene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Langen"), Hesenes federālajā zemē, 35800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Langenfeld   vietv., vēst., vācu val.

1. Garā muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Tumes pagastā.

Avoti: KV

Langenfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Langenfeld"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 57000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Langenhāgene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Langenhagen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 51800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Langenloisa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Langenlois"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 7500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Langentāle   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Langenthal"), Bernes kantonā, 15300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Langenzelbolda   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Langenselbold"), Hesenes federālajā zemē, 13600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Langeoga   vietv.

1. Sala Ziemeļjūrā Vācijas piekrastē ("Langeog"), viena no Austrumfrīzu salām, platība - 19,67 kvadrātkilometri, 1930 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: PZT, Wi

Langepasa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Hantu-Mansu autonomajā apvidū - Jurga, 42800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Langeraka   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Langerak"), Dienvidholandes provincē, 1730 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

langermannia   lat.

1. Apaļpūpēži.

Langermania gigantea— milzu apaļpūpēdis.

Avoti: LD, PDE

Langeskova   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 4000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Langesunna   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Tēlemarkas filkē, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

langets   -a, v.

1. Garena cepta, parasti liellopu, filejas šķēle.

Avoti: LLVV

Langevēna   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Langeveen"), Overeiselas provincē, 1270 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Langevīzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Langewiesen"), Tīringenes federālajā zemē, 3440 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Langirāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Langhirano"), Emīlijas-Romanjas reģiona Parmas provincē, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Langhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lānu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Svētciema pagastā.

Avoti: KV

Langholm   vietv., vēst., vācu val.

1. Rīmaņa muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Aizkraukles pagastā.

Avoti: KV

lango

1. Neliela tauta dienvidluo tautu grupā, kas dzīvo Ugandas ziemeļrietumos, arī Zairas ziemeļaustrumos un Sudānas dienvidos, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - musulmaņi.

Avoti: PZT

langobardi

1. Ģermāņu cilts, kas 568. g. iebruka Itālijā un izveidoja Langobardu karalisti (773.-774. g. to iekaroja Kārlis Lielais).

Avoti: EV

langorts   apv.

1. Žākle, ar kuo piestiprina pakaļas asi pie ratu mēles.

Avoti: ME

langot   apv.

1. Lamāt, izsmiet.

2. Dot iesauku.

Avoti: NeV

langoties   apv.

1. Lamāt, izsmiet.

2. Dot iesauku.

Avoti: NeV

Langreo   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Langreo"), Astūrijas karalistes (autonomā apgabala) Astūrijas provincē, 43600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

langrica   apv.

1. Mēslu bedre.

Avoti: ME

Langsehden   vietv., vēst., vācu val.

1. Langsēžu muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Lažas pagastā.

2. Langsēžu muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Vārves pagastā.

Avoti: KV

langstinieši

1. Garkalnes novada apdzīvotās vietas "Langstiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Langstiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Garkalnes novadā.

2. Langstiņu ezers - atrodas Ropažu līdzenuma ieplakā, Garkalnes novadā, 5,5 m vjl., platība - 35,7 ha, garums - 1 km, lielākais platums - 0,6 km, lielākais dziļums - 6,8 m.

Avoti: LC

Langšona   vietv.; novec.

1. Lanšona - pilsēta Vjetnamā.

Avoti: PZT

langu   apv.

1. Savienojumā "lingu langu" apraksta šurpu turpu kustības.

Avoti: ME

langu   apv.

1. Langu dziesmas - ķengu dziesmas.

Avoti: ME

languendo   mūz.

1. Gurdi, gurdeni.

Avoti: ML

languste   novec.

1. Liels jūras vēzis ar ļoti gardu gaļu; langusts.

Avoti: SV33

langusts   -a, v.

1. Liels vēžveidīgo klases dzīvnieks ar cilindrisku čaulu, ļoti garu otro antenu pāri (galvenokārt silto jūru piekrastes joslā).

Avoti: LLVV

langvēģis   apv.

1. Ateja, mazmājiņa.

2. Taisnā zarna.

3. Vircas bedre pie kūts.

Avoti: ME

langvīze   apv.

1. Nevīžība.

Pa langvīzi— pavirši, nekārtīgi, nevīžīgi.

Avoti: ViV

lani

1. Lisu tautas cilts, dzīvo Ķīnas dienvidrietumu daļā, Nudzjanas ielejā un kaimiņrajonos Birmā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, rakstība latīņu alfabētā, gk. animistiski ticējumi.

2. Še tautas cilšu grupa, dzīvo Ķīnas Fudzjanas, Džedzjanas un Dzjansi provinces kalnu rajonos, runā ķīniešu valodā, saglabājuši arī dzimto valodu, kas pieder pie mjaojao grupas, dienvidaustrumu Ķīnas aborigēno iedzīvotāju pēcteči, stipri asimilējušies ar ķīniešiem, animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

laniarius   lat.

1. Svilpējčakstes.

Laniarius aethiopicus— Etiopijas svilpējčakste.

Avoti: ZvP

LANĪDA   saīs.

1. Latvijas nekustamo īpašumu darījumu asociācija.

Avoti: ĢmV

lānīgs   apv.

1. Biezs, blīvs, neizbraucams, necaurejams (par mežu).

Avoti: NeV

laniidae   lat.

1. Čakstu dzimta.

Avoti: ZvP

Lanins   vietv.

1. Vulkāns Argentīnā, Galvenās Kordiljeras dienvidos, Andos, augstums - 3776 m, šļūdoņi.

2. Lanina nacionālais parks ("Lanin") Argentīnā, Galvenās Kordiljeras dienvidos, Andos, platība - 3950 kvadrātkilometru, 25 ezeri, araukāriju un notofāgu meži.

Avoti: PZT

lānis   -ņa, v.,

1. Liels, biezs mežs.

2. pārn. Liels (parasti biezas, necaurredzamas miglas) blāķis, vāls.

3. apv. Peļķe.

4. apv. Mikla pļava.

Avoti: LLVV

lanius   lat.

1. Čakstes.

Lanius bucephalus— rūsganā čakste.

Lanius collurio— brūnā čakste.

Lanius cristatus— rudā čakste.

Lanius excubitor— lielā čakste.

Lanius isabellinus— rudastes čakste.

Lanius ludovicianus— Ziemeļamerikas čakste.

Lanius minor— melnpieres čakste.

Lanius nubicus— maskainā čakste.

Lanius schach— garastainā čakste.

Lanius senator— sarkangalvas čakste.

Lanius sphenocercus— ķīļastes čakste.

Lanius tigrinus— svītrainā čakste.

Lanius vittatus— Dienvidāzijas čakste.

Avoti: ZvP

Lanjeins   mit.

1. Karenu (Mjanma) mitoloģijā - kopā ar savu māsu Amongu - pirmais cilvēku pāris.

Avoti: Mit

Lanjona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Lannion"), Bretaņas reģiona Kotdarmoras departamentā, 20100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

lanka   -as, s.

1. Liela, zema pļava, līča, arī palienes pļava.

2. apv. Neliela pļaviņa mežā.

3. novec. Upes līcis.

4. novec. Labības lauks vai arī viss lauku plašums atšķirībā no atsevišķiem laukiem.

5. novec. Grīslis.

Avoti: LLVV, DžP

lanka   apv.; hip.

1. Slita, kur piesiet zirgu.

Avoti: ME

Lanka   vietv.

1. Lāčupītes nosaukums tās augštecē Tukuma novadā, arī Lankupe.

2. Pērļupīte - Mustjegi kreisā krasta pieteka Igaunijā un Alūksnes novadā.

3. Užavas labā krasta pietekas Vankas paralēls nosaukums tās vidustecē.

Avoti: LD

Lanka   mit.

1. Hindu mitoloģijā - sala un pilsēta, rākšasu valsts galvaspilsēta.

Avoti: Mit

lankains   apv.

1. Svītrains, ricains.

Avoti: ME

lankaris   apv.

1. Skrandainis.

2. Slinks cilvēks, kas no darba vairās.

Avoti: ME

lankārts   apv., novec.

1. Ģeogrāfijas karte.

Avoti: ĒiV

Lankaskalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Palsmanes pagastā.

Avoti: LC

Lankastera   vietv.

1. Lenkastera - pilsēta ASV, Pensilvānijas štatā.

2. Lankasteras šaurums - Lenkasteras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā.

Avoti: PZT, LģE

Lankašīra   vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Lancashire"), Anglijas ziemeļrietumos pie Īrijas jūras, administratīvais centrs - Prestona, platība - 3079 kvadrātkilometri, 1490500 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: Wi

lankāts   apv., novec.

1. Ģeogrāfijas karte.

Avoti: ĒiV

lankausis   novec.

1. Tāds, kam noļukušas ausis.

Avoti: LE

lanksargs   apv.

1. Pļavu un tīrumu sargs (muižā).

Avoti: ME

lanksēžnieki

1. Aizputes novada Lažas pagasta apdzīvotās vietas "Lanksēži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lankstinieši

1. Garkalnes novada apdzīvotās vietas "Langstiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lankšēt   apv.

1. Riet bez iemesla.

2. Nesakarīgi, tukši pļāpāt.

Avoti: ME

lankšis   apv.

1. Pļāpa, niekkalbis; neapdomīgs cilvēks.

2. Suns, kas rej bez iemesla.

Avoti: SiV

lankšķēt

1. Riet.

Avoti: Sin

lanktas   apv.

1. Tītavas, uz ko dziju no spolēm iztin; lanktis.

Avoti: TlV

lankteris   apv.; hip.

1. Slita, kur zirgu piesiet.

Avoti: ME

lankters   apv.

1. Lukturis.

Avoti: KV

lanktes   apv.

1. Tītavas, uz ko dziju no spolēm iztin; lanktis.

Avoti: TlV

lanktis   apv.

1. Tītavas, uz ko dziju no spolēm iztin.

Avoti: TlV

lanku   apv.

1. Savienojumā "linku lanku" apraksta zaķa lēcienus.

Avoti: ME

Lanku   vietv.; nelok.

1. Lanku pilskalns - atrodas Vaiņodes novada Vaiņodes pagastā, ~600 m uz dienvidrietumiem no Vecpakuļu mājām, ziemeļu pusē gar pilskalnu tek Lankupīte (Dakterišķe), dienvidu un austrumu pusēs 2 vaļņi un grāvis, izmantošanas laiks nav zināms.

Avoti: LE1, La1

Lānmuiža   vietv.

1. Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagasta apdzīvotās vietas "Lāņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lankupe   vietv.

1. Lāčupītes nosaukums tās augštecē Tukuma novadā, arī Lanka.

Avoti: LE1

lanohi

1. Semangu grupas cilts, dzīvo Malakas pussalas kalnos un džungļos Malaizijas ziemeļos un Taizemes dienvidos, maza auguma negroīdās rases pārstāvji, valoda pieder pie monkmeru saimes, izplatīti maģiski ticējumi, dabas spēku kulti.

Avoti: PZT

lanolīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Aitu vilnas tauki, ko iegūst, attaukojot vilnu.

Bezūdens lanolīns— brūngani dzeltena, ziedes konsistences masa ar vāju, savdabīgu smaržu; labi šķīst ēteri, benzīnā, acetonā, hlorofomā, grūti - spirtā; nešķīst ūdenī.

Lanolīna eļļa— kosmētikas sastāvdaļa, emulgators, mīkstinātājs, izmanto lūpu krāsās, skropstu tušās, nagu lakas noņēmējos, acu dekoratīvajā kosmētikā, kā matu kondicionētāju, tiek uzskatīts, ka nav kaitīgs, ja nav piesārņots, var izraisīt alerģiskas ādas reakcijas, pinnes un kontakta dermatītu.

Lanolīna vasks— lanolīna eļļa.

Ūdeņainais lanolīns— lanolīns, ko iegūst, sajaucot bezūdens lanolīnu (30%) ar ūdeni.

Avoti: LLVV, TM5

lanosterīns   med.

1. C30H49OH, nepiesātināts sterīns vilnas taukos, no parastajiem sterīniem atšķiras ar trīs papildu metilgrupām.

Avoti: TM5

lāns   -a, v.; apv.

1. Sausieņu meža augšanas apstākļu tips ("Myrtillosa"), augsne - podzolēta smilts ar rūsas horizontu, vietām māla paslānis, virskārtā skābā trūda slānis, galvenā suga - parastā priede, egle aug piemistrojumā, pamežā paegļi, pīlādži.

2. Kaut kas biezs, blīvs.

// pārn. Liels (parasti biezas, necaurredzamas miglas) blāķis, vāls.

3. apv. Mikls, mitrs.

Avoti: LLVV, EV, NeV

Lansa   vietv.

1. Pilsēta Francijas ziemeļu daļā ("Lens"), Noras-Padekalē reģiona Padekalē departamentā, 35000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

lansade   novec.

1. Lokam līdzīgs zirga lēciens.

2. Metamā šķēpa sviediens.

3. Lielība.

Avoti: SV33

Lanselots

1. Viens no karaļa Artura Apaļā galda bruņiniekiem - ideāla bruņinieka tēls, kas veica varoņdarbus Sv. Grālam par godu.

Avoti: SV08

lansete   novec.

1. Mazs, abpusēji ass ķirurģisks nazītis.

Avoti: SV33

Lansī   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Lancy"), Ženēvas kantonā, 30300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lansinga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lansing"), Ilinoisas štatā, 28500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lansing"), Kanzasas štatā, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Lansing"), Mičiganas štata administratīvais centrs, 114600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

lansjē

1. Senlaicīga balles deja, kadriļas paveids.

Avoti: SV69

lanska   apv.

1. Skranda, lupata.

Avoti: ME

Lanskrūna   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijas dienvidos ("Landskrona"), Skones lēnē, osta Ēresunna krastā, 30500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

lanstupieši

1. Ērgļu novada Sausnējas pagasta apdzīvotās vietas "Lanstupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lanškrouna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 10100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Lanšona   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamas ziemeļu daļā ("Lang Son"), Kikungas kreisajā krastā, provinces administratīvais centrs, 148000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT

Lānšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lahnstein"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 17600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

lantana   lat.

1. Lantānas.

Lantana camara— spraišļu lantāna.

Avoti: DaE

lantāna   bot.

1. Verbēnu dzimtas ģints ("Lantana"), dekoratīvi dārza augi.

Spraišļu lantāna— lantānu suga ("Lantana camara").

Avoti: DaE

lantanīdi   -u, vsk. lantanīds, -a, v.

1. Lantanoīdi.

Avoti: LLVV

lantanoīdi   -u, vsk. lantanoīds, -a, v.; ķīm.

1. Ķīmiskie elementi, kas Mendeļejeva periodiskajā sistēmā atrodas aiz lantāna un ir līdzīgi tam pēc atomu elektronu čaulu uzbūves un ķīmiskajām īpašībām.

Avoti: LLVV

lantāns   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - balts metāls, retzemju elements, ko izmanto, piemēram, sakausējumos, optiskajā rūpniecībā, La, atomnumurs - 57, atommasa - 138,9055, zināmi 15 izotopi, no kuriem 1 ir stabils.

Avoti: LLVV

lante   apv.

1. Lempīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

L-antena   novec.

1. Radioviļņu uztveršanai vai raidīšanai lietotā horizontālā antena, kuras viens gals iet taisnā leņķī lejup (uz aparātu).

Avoti: KV

lānteniss   novec.

1. Sporta spēle ar bumbiņu un raketēm zālāja laukumā.

Avoti: Ang

lantierēt   apv.

1. Blandīties.

Avoti: ME

lantionīns   med.

1. [HOOCCH(NH2)CH2]2S, tiodialanīns, aminoskābe, kas iegūta no vilnas, matu, spalvu vai laktalbumīna hidrolīzitāta, ja hidrolīzi veic ar sārmu.

Avoti: TM5

lantopīns   med.

1. C23H25NO4, kristāliska viela, opija alkaloids.

Avoti: TM5

lantozīds   med.

1. No balastvielām attīrīts villainās uzpirkstītes lapu glikozīdu šķīdums 70% spirtā.

Avoti: TM5

lantuhi   žarg.

1. Saplēstas drēbes.

Avoti: KZ

lanugo

1. Zīdītāju embriju apspalvojums.

Avoti: SV69

Lanusa   vietv.

1. Buenosairesas pilsētas rajons Argentīnā, kas senāk bija atsevišķa pilsēta.

Avoti: PZT

Lanuse   vietv.

1. Lanuzei - pilsēta Itālijā.

Avoti: LpA

Lanuzei   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lanusei"), Sardīnijas reģiona Oljastras provincē, 5500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

lanzes   apv.

1. Nekārtības, dzīres.

Avoti: ME

Lanžhota   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 3760 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Laņa   vietv.

1. Upe Baltkrievijā, Minskas un Brestas apgabalā, Pripetes kreisā krasta pieteka.

Avoti: PuA

Laņa   mit.

1. Laņs Caihe, kas reizēm attēlots kā jauna sieviete, kāds hronists izteicies divdomīgi: "Vīrietis, kas nezināja, kā būt par vīrieti".

Avoti: Mit

Laņcuta   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 18100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1381. g.

Avoti: LpA, Wi

Laņdžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļu daļā ("Lanzhou"), osta Huanhes labajā krastā, Gaņsu provinces administratīvais centrs, 1,4 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

lāņenieki

1. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Lāņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laņģernieki

1. Rucavas novada Dunikas pagasta apdzīvotās vietas "Laņģeri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Laņģu   vietv.; nelok.

1. Laņģu alas - atrodas Priekuļu novada Liepas pagastā, Līču-Laņģu klinšu dienvidu daļā, kur izplūst daudzi spēcīgi avoti.

Lielā Laņģu ala— atklāta 1989. g., ir viena no garākajām Latvijā, tās kopgarums - 48 m, ieeja šaura, iekšpusē līdz 6 m plata un tikai 1,5 m augsta telpa, alas grīdas laukums - 85 kvadrātmetri.

Vidējā Laņģu ala— atrodas 50 m uz ziemeļiem no Lielās Laņģu alas, tās kopgarums - 30 m, ieeja ļoti šaura (0,4 m), griestu augstums - 2 m.

Mazā Laņģu ala— atrodas 50 m uz ziemeļiem no Vidējās Laņģu alas, tās garums - 4,2 m.

Avoti: LD

Laņī   vietv.

1. Laņī pie Marnas - pilsēta Francijā ("Lagny-sur-Marne"), Ildefransas reģiona Sēnas un Marnas departamentā, 20200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Lāņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā.

2. Durbes novada apdzīvotās vietas "Vecpils" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Laņivci   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Ternopiļas apgabalā, 8750 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

laņķenieki

1. Vaiņodes novada Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Laņķene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lāņojums

1. Slāņojums.

Avoti: Sin

Laņs   mit.

1. Laņs (vai Laņa) Caihe - daoisma mitoloģijā - septītais no astoņiem nemirstīgajiem, kuram tika piešķirta mūžīga jaunība, viņš ceļoja pa Ķīnu kā dziesminieks, mudinot ļaudis meklēt dao.

Avoti: Mit

Lāņupe   vietv.

1. Upe Durbes novadā, ietek Durbes ezera ziemeļaustrumu galā, garums - 17 km.

Avoti: LD

lao

1. Laosieši.

Avoti: PZT

LAO   saīs., vietv.

1. Laosa, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

laodelphax   lat.

1. Piešcikāžu dzimtas ģints.

Laodelphax striatella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Lao-Dzi   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - leģendārais daoisma pamatlicējs un grāmatas "Daodedziņ" autors, ap 550. g. p. m. ē. iecelts dievu kārtā.

Avoti: Mit

Laodzi   mit.

1. Pēc tradīcijas Daodedzina autors un Konfūcija laikabiedrs; viņa vārds nozīmē "vecais skolotājs", un to var attiecināt uz jebkuru klejojošu skolotāju.

Avoti: R1

Laokaja   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamas ziemeļos ("Lao Cai"), pie Ķīnas robežas, provinces administratīvais centrs, 98400 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PZT, Wi

Lāokoons   mit.; novec.

1. Slavena antīku tēlu grupa, kas rāda Apollona priestera Lāokoona nāvi Trojā, kur viņu līdz ar divi dēliem nožņaudza čūskas par to, ka tas sadurstīja koka zirgu, kura dēļ Troja aizgāja bojā.

Avoti: SV33

Lāokoonts   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - Poseidona priesteris Trojā, kas brīdināja trojiešus no grieķu atstātā koka zirga; kad Lāokoonts kopā ar saviem diviem dēliem jūras krastā ziedoja Poseidonam, no jūras iznira divas milzu čūskas un viņus nožņaudza.

Avoti: SV08

Lao-Laņs   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - aktiermākslas dievs, aktieru un dziedātāju aizstāvis.

Avoti: Mit

Laoliva   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("La Oliva"), Kanāriju Salu autonomā apgabala Laspalmasas provincē, Fuerteventuras salas ziemeļu daļā, 23000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lāomedeja

1. astr. Neptūna pavadonis ("Laomedeia"), vidējais attālums no planētas - 23571000 km, izmēri - 40 km.

Avoti: ZvD-203-27

Lāomedonts   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Īla un Eiridikes dēls, Trojas valdnieks, kam dievi Apollons un Poseidons uzcēla un nocietināja pilsētas mūrus.

Avoti: Mit

Laorotava   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("La Orotava"), Kanāriju Salu autonomā apgabala Santakrusas de Tenerifes provincē, Tenerifes salas ziemeļu daļā, 41700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Laosa   vietv.

1. Laosas Tautas Demokrātiskā Republika - valsts Āzijas dienvidaustrumos, Indoķīnas pussalas vidienē, platība - 236800 kvadrātkilometru, 6834500 iedzīvotāju, galvaspilsēta - Vjenčana, administratīvais iedalījums - 16 provinču un 1 prefektūra, robežojas ar Ķīnu, Vjetnamu, Kambodžu, Taizemi un Mjanmu.

Avoti: LģE

laosi   novec.

1. Laosas iedzīvotāji.

Avoti: KV

laosieši

1. Nācija, Laosas pamatiedzīvotāji, runā laosiešu valodā, ticīgie - budisti.

Laosiešu valoda— ķīniešu-tibetiešu valodu saimes taju valodu grupas valoda, oficiālā valoda Laosā; rakstu pieminekļi no 13. gs., lieto vienu no indiešu raksta variantiem.

Avoti: EV, PnR

LAP   saīs.

1. Latvijas Atdzimšanas partija.

2. med. Leikocītu sārmainā fosfatāze (angļu "leukocyte alkaline phosphatase").

Avoti: i2, TM5

lapa   -as, s.

1. Viens no augstāko augu pamatorgāniem - dažādas formas un lieluma vasas veidojums, kurā norisinās fotosintēze un citi augu dzīvībai svarīgi procesi.

Lapas plātne— lapas plakanā daļa.

Lapas maksts— lapas pamatnes saaugusi pārveidne, kas apņem stumbru.

Lapu rozete— spirālisks lapu sakārtojums uz ļoti īsa stublāja.

Staraina lapa— lapa, kam plātnes šķēlumi savirzās vienā punktā pie plātnes pamatnes (piemēram, kļavas lapa).

Plūksnaina lapa— lapa, kam plātnes šķēlumi atrodas cits citam pretī (piemēram, ozola lapa).

Daivaina lapa— lapa, kam plātnes šķēlumi nesniedzas dziļāk par plātnes vienu ceturto daļu (piemēram, rasaskrēsliņa lapa).

Šķelta lapa— lapa, kam plātnes šķēlumi sniedzas pāri plātnes pusei (piemēram, gandrenes lapa).

Dalīta lapa— lapa, kam plātnes šķēlumi sniedzas līdz galvenajai dzīslai vai plātnes pamatnei (piemēram, pērkones lapa).

Vienkārša lapa— lapa, kas sastāv no vienas plātnes.

Salikta lapa— lapa, kas sastāv no divām vai vairākām patstāvīgām plātnēm.

Pretējas lapas— lapas, kas ir novietotas uz stumbra viena otrai pretī pie viena mezgla.

Lapu blusiņas— augutu apakškārta, kurā ietilpst kukaiņi, kas pēc izskata atgādina laputis un kas pārvietojas lecot; šīs apakškārtas kukaiņi.

Dreb (arī trīc) kā apšu lapa— ļoti dreb (trīc).

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kura raksturīga pazīme ir šādi veidojumi.

Lapu koks— segsēklis ar pārkoksnējušos stumbru un vasarzaļām vai mūžzaļām lapām; lapkoks.

Lapu dārzeņi— dārzeņi, kuru lapas lieto uzturā (piemēram, salāti, spināti).

// parasti dsk.; apv. Lieli lapām klāti zari, kurus liek siena gubai apakšā, lai to pārvietotu (uz šķūni, uz sausāku vietu).

2. Plāna taisnstūrveida (papīra) plātne; šāda plātne kā vienība (grāmatā, žurnālā u. tml.).

Modes lapa— modes žurnāls; modes žurnāla atsevišķa lapa.

// niev. Avīze.

3. inf. Tīkla arhitektūrā - dators, kas saņem signālu no kāda centrālā datora, bet nepārsūta signālu nevienam attālam datoram.

4. inf. Tīmekļa lapa - dokuments globālajā tīmeklī; tīmekļa lappuse.

Avoti: LLVV, D3

lapa   apv.

1. Ķepa; plauksta; roka.

2. Kalēja laktas pamatne.

3. Kurpnieka lakta.

4. žarg. Kukulis.

5. žarg. Maks.

Avoti: KiV, SLG, KZ

lāpa   -as, s.

1. Gaismeklis, kas sastāv no kāta un tā galā nostiprināta degoša materiāla.

Lāpu gājiens— gājiens, parasti tumsā, ar aizdegtām lāpām (par godu kādai personai, notikumam u. tml.).

Olimpiskā lāpa— lāpa, kuru aizdedz Olimpa kalnā Grieķijā un ar kuru nes olimpisko uguni uz olimpisko spēļu vietu.

2. parasti dsk.; astr. Spilgti fotosfēras veidojumi Saules aktīvajos rajonos, kas redzami baltā gaismā (galvenokārt Saules diska malu tuvumā).

Avoti: LLVV

lāpa   apv.

1. Ķepa, ķetna.

Avoti: BsV

lāpa   apv.

1. Lempīgs cilvēks.

Avoti: ME

lapacīši   apv.

1. Kāda augu suga.

Avoti: ME

lāpača   apv.

1. Lempīgs cilvēks.

Avoti: ME

lapačot   apv.

1. Lempīgi (parasti netīrām kājām) iet.

Avoti: MiV

lāpačot   apv.

1. Neveikli, lempīgi iet.

Avoti: ME

lapačs   apv.

1. Neliels drēbes atgriezums.

Avoti: TiA

lapaine

1. Lapotne.

Avoti: Sin

lapainis   -ņa, dsk. ģen. -ņu, v.

1. Koks vai krūms, kam ir lapas.

2. apv. Separatora daļa.

Avoti: MLVV, MiV

lapains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir lapas, lapojums (par augiem, to daļām).

// reti. Tāds, ko klāj, sedz bieza lapotne.

Avoti: LLVV

lāpains   apv.

1. Pekains.

Avoti: ME

lapaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir lapas.

2. Tāds, kura raksts atgādina lapas (par audumu, adījumu).

Avoti: ĒiV

lapakonitīns   med.

1. C32H44N2O8, ziemeļu kurpītes "Aconitum septentrionale" alkaloīds.

Avoti: TM5

Lapalma   vietv.

1. Pilsēta ASV ("La Palma"), Kalifornijas štatā, 15500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

lāpāmadata   -as, s.

1. Pagara, lāpīšanai paredzēta adata ar lielu aci; lāpāmā adata.

Avoti: LLVV

lāpāmdiegs   -a, v.

1. Mīksts diegs, kas ir paredzēts (parasti zeķu) lāpīšanai; lāpāmais diegs.

Avoti: LLVV

Lapampa   vietv.

1. Lapampas province - Argentīnas Republikas administratīvi teritoriāla vienība ("La Pampa" / "Provincia de La Pampa"), administratīvais centrs - Santarosa, platība - 143440 kvadrātkilometru, 341500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA

lāpāms   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> lāpīt.

2. Tāds, ar ko ir paredzēts lāpīt.

Lāpāmā adata— pagara, lāpīšanai paredzēta adata ar lielu aci; lāpāmadata.

Lāpāmais diegs— mīksts diegs, kas ir paredzēts (parasti zeķu) lāpīšanai; lāpāmdiegs.

3. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Tas, ko pašreiz lāpa.

Avoti: LLVV

lāpans   apv.

1. Neveiklis, lempis, tūļa.

(Iet, velkas u. tml.) kā lāpans— lēni, neveikli, arī smagnēji (iet).

Avoti: SiV, KnV

lāpāns   apv.

1. Lēns, tūļīgs, neizveicīgs sliņķis.

Avoti: ME

lapārnīca   apv.

1. Pavārnīca, kauss.

Avoti: ME

laparo-   med.

1. Salikteņos norāda uz vēderu; uz operāciju, kas veikta, pārgriežot vēdera sienu.

Avoti: TM5

laparohemorāģija   med.

1. Vēdera dobuma asiņošana.

Avoti: TM5

laparokaustika   med.

1. Pneimoperitoneju koriģējoša operācija plaušu tuberkulozes terapijā: aknu un diafragmas (vai liesas un diafragmas) saaugumu pārdedzināšana.

Avoti: TM5

laparoklīze   med.

1. Vēdera dobuma skalošana.

Avoti: TM5

laparorāfija   med.

1. Vēdera šuve, vēdera sienas šuve.

Avoti: TM5

laparoskopija   -as, s.; med.

1. Vēdera dobuma un tā orgānu diagnostiska apskate ar laparoskopu.

Avoti: LLVV

laparoskopisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz laparoskopiju, saistīts ar to.

Avoti: MLVV

laparoskops   -a, v.; med.

1. Optisks aparāts, ar kuru izdara vēdera dobuma un tā orgānu diagnostisku apskati caur vēdera sienu.

Avoti: LLVV

laparotomija   -as, s.; med.

1. Ķirurģiska operācija - vēdera dobuma atvēršana, pārgriežot tā priekšējo sienu.

Avoti: LLVV

laparotrahelotomija   med.

1. Zemais ķeizargrieziens, pārgriežot dzemdes kaklu un zemāko tās daļu.

Avoti: TM5

lapas   apv.

1. Divas meijas, arī lapkoku zari, uz kuriem krauj siena gubu.

2. dsk. Lapa 1.

Avoti: ViV

lāpas   apv.

1. Ecēšu veids.

Avoti: ME

Lapas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Platones pagastā.

Avoti: LC

Lapasa   vietv.

1. Faktiskā Bolīvijas galvaspilsēta ("La Paz"), prezidenta, valdības un parlamenta rezidence (oficiālā galvaspilsēta - Sukre), departamenta centrs, atrodas Andu Kordiljera Realas piekājē 3660 m vjl., 835300 iedzīvotāju (2008. g.).

2. Pilsēta Meksikā ("La Paz"), Dienvidu Lejaskalifornijas pavalsts administratīvais centrs, 189200 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LģE, PuA

lapaspuse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Lapas viena puse (grāmatā, burtnīcā u. tml.).

2. Lapa (grāmatā, burtnīcā u. tml.).

Avoti: LLVV

lapasvietne   inf.

1. Tīkla "Usenet" dators, kas no kādas vietnes saņem jaunāko informāciju, bet neizplata to citiem datoriem.

Avoti: D3

lapāt   apv.

1. Lapot (par augiem).

Avoti: KiV

lāpāt   apv.

1. Iet, kājas gar zemi velkot.

2. Līst; rāpot.

3. Gramstīties.

Avoti: LE, KnG

Lapati   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LC

lapatieši

1. Gulbenes novada Lejasciema pagasta apdzīvotās vietas "Lapati" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lapatiškas   vietv.

1. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Lapatiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lapatiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

Avoti: LC

Lapatiškys   vietv.

1. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Lapatiškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lapatišķi   vietv.

1. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Lapatiški" literarizēts nosaukuma variants.

Avoti: LC

lapatka   apv.

1. Dzelzceļa sliežu gulsnis.

Avoti: SiV

lapatnieki

1. Kārsavas novada Mērdzenes pagasta apdzīvotās vietas "Lapatnieki" iedzīvotāji.

2. dsk. Lapatnieks (1).

Avoti: V1

lapatnieks   apv.

1. Urbis riteņu rumbu urbšanai.

2. vsk. Lapatnieki (1).

Avoti: KiV

Lapatnīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mērdzenes pagastā.

Avoti: LC

lapāts   apv.

1. Lapains.

Avoti: KiV

lapaugs   -a, v.

1. Augs (parasti krāšņumaugs) ar skaistām lapām, skaistu lapojumu.

Avoti: MLVV

lapaugši   apv.

1. Plaušu ķērpis ("Lobaria pulmonaria").

Avoti: Aug2

lapaukši   apv.

1. Plaušu ķērpis ("Lobaria pulmonaria").

Avoti: Aug2

lapausis   apv.

1. Lempis.

Avoti: ME

lāpausis   apv.

1. Tāds, kam ir garas ausis.

Avoti: ME

lapauši   apv.

1. Plaušu ķērpis ("Lobaria pulmonaria").

Avoti: Aug2

lapāža   žarg.

1. Lappušu skaits (grāmatā, žurnālā, pierakstos).

Avoti: NeV

lapbānis   apv.

1. Nobirušu, vienkopus savāktu lapu kaudze.

Avoti: ViV

lapbire   -es, s.; parasti vsk.

1. Ķiršu slimība, kam raksturīga slimo lapu dzeltēšana un nobiršana.

Avoti: LLVV

lapbiris

1. Lapkritis.

Avoti: Sin

lapblusiņa

1. dsk. Augutu kārtas apakškārta ("Psyllodea"), sīki kukaiņi, dzīvo uz kokaugiem un lakstaugiem, fitofāgi (sūc augu sulu), ~1400 sugu, Latvijā ~40 sugu.

Ābeļu lapblusiņa— lapblusiņu suga ("Psylla mali").

Alkšņu lapblusiņa— lapblusiņu suga ("Psylla alni").

Bumbieru lapblusiņa— lapblusiņu suga ("Psylla pyri").

Burkānu lapblusiņa— lapblusiņu suga ("Heterotrioza apicalis").

Avoti: LPE, LE1

lapdale   inf.

1. Dokumenta sadalīšana lappusēs un to attēlošana displeja ekrānā pirms izdrukāšanas.

Avoti: ZTV

lapegle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Priežu dzimtas ģints ("Larix"), vasarzaļš ziemeļu puslodes vienmājas koks ar ļoti mīkstām viengadīgām skujām, kas rudenī nobirst.

Amerikas lapegle— lapegļu suga ("Larix laricina").

Daurijas lapegle— lapegļu suga ("Larix gmelinii").

Eiropas lapegle— lapegļu suga ("Larix decidua").

Kempfera lapegle— lapegļu suga ("Larix kaempferi", senāk "Larix leptolepis").

Ledebūra lapegle— lapegļu suga ("Larix gmelinii").

Polijas lapegle— lapegļu suga ("Larix x polonica").

Sibīrijas lapegle— lapegļu suga ("Larix sibirica").

2. dsk. Neīstā lapegle - priežu dzimtas ģints ("Pseudolarix"), vasarzaļi dekoratīvi koki ar krāšņām krāsām rudenī.

Zeltainā neīstā lapegle— neīsto lapegļu suga ("Pseudolarix amabilis", senāk "Pseudolarix kaempferi").

Avoti: LLVV, LD, DaE

lapegļains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Lapeglēm apaudzis, apstādīts.

Avoti: LLVV

lapeirūzija   bot.

1. Viendīgļlapju klases liliju apakšklases skalbju dzimtas ģints ("Lapeirousia"), kuras atsevišķas sugas Latvijā retumis audzē kā krāšņumaugu.

Avoti: LD

lapele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Dem. --> lapa.

2. niev. Avīze (parasti ar politiski naidīgu, arī mazsvarīgu saturu).

3. niev. Lapiņa (3).

Avoti: LLVV

lapene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Neliela, atpūtai paredzēta celtne, arī augu veidojums (piemēram, dārzā, parkā), kas pasargā no lietus un saules.

2. apv. Lapu sēne jeb atmatene ("Agaricus").

3. apv. Sievietes dzimumorgāni.

Avoti: LLVV

lāpene   apv.

1. Neliels ielāps.

2. Veca cepure.

3. Ielāpa drāna.

Avoti: ME

Lapenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ķekavas novada Ķekavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā.

Avoti: LC

lapenieki

1. Jelgavas novada Platones pagasta apdzīvotās vietas "Lapas" iedzīvotāji.

2. Madonas novada Dzelzavas pagasta apdzīvotās vietas "Lapenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lapeniņš   apv.

1. Dem. --> lapene.

Avoti: ME

lāpeniņš   apv.

1. Plācenis, pankūka.

Avoti: ME

lapenis   apv.

1. Lapene.

Avoti: ME

lapenīte   apv.

1. Dem. --> lapene.

Avoti: ME

lapenītis   apv.

1. Dem. --> lapene.

Avoti: ME

Lapēnranta   vietv.

1. Pilsēta Somijā (somu val. "Lappeenranta", zviedru val. "Villmanstrand"), Dienvidkarēlijas reģiona administratīvais centrs, osta Saimas ezera dienvidu krastā, 72700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

lapeņputns

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta ("Ptilonorhynchidae"), 8 ģintis, 18 sugas, Jaungvinejā un Austrālijā.

Baltausu lapeņputns— lapeņputnu suga ("Ailuroedus buccoide").

Nojumes lapeņputns— lapeņputnu suga ("Amblyornis inornatus").

Plankumainais lapeņputns— lapeņputnu suga ("Chalmydera maculata").

Stabu lapeņputns— lapeņputnu suga ("Prionodura newtoniana").

Zeltainais lapeņputns— lapeņputnu suga ("Sericulus chrysocephalus").

Zīdainis lapeņputns— lapeņputnu suga ("Ptilonorhynchus violaceus").

Avoti: ZvP

Laperūza   vietv.

1. Laperūza šaurums - atrodas starp Sahalīnas (Krievija) un Hokaido salu (Japāna), savieno Japāņu un Ohotskas jūru, garums - 94 km, mazākais platums - 43 km, dziļums - 27-118 m.

Avoti: LģE

lāpēt   apv.

1. Ķert zivis naktī pie mākslīga apgaismojuma (parasti durot ar žebērkli).

Avoti: ĒiV

lapgrauzis   -ža, v.

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Chrysomelidae"), sīka vai vidēji liela augēdāja vabole, kas grauž augu daļas, it īpaši lapas, ~35000 sugas, Latvijā konstatētas ~340 sugas.

Alkšņu zilais lapgrauzis— šīs dzimtas suga ("Agelastica alni").

Kartupeļu lapgrauzis— šīs dzimtas suga ("Leptinotarsa decemlineata"), Kolorado vabole.

Lielais apšu lapgrauzis— šīs dzimtas suga ("Chrysomela populi syn. Melasoma populi").

Rāceņu lapgrauzis— šīs dzimtas suga ("Phaedon cochleariae").

Avoti: LLVV, LD

laphria   lat.

1. Celmmušas.

Laphria flava— dzeltenīgā celmmuša.

Laphria gibbosa— svītrainā celmmuša.

Avoti: LD

lapi   -u, v.; novec.

1. dsk., v. Sāmi.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

Lapi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

2. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 16100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1925. g.

Avoti: LC, LpA, Wi

lāpi   apv.

1. Skalu koki.

Avoti: ME

lapidāriji   novec.

1. Viduslaiku grāmatas ar akmeņu, sevišķi ar dārgakmeņu aprakstiem.

Avoti: SV33

lapidārisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Īsums, kodolīgums, izteiksmīgums (piemēram, stilā, izteiksmes līdzekļos).

Avoti: LLVV

lapidārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Īss, kodolīgs, izteiksmīgs (piemēram, par stilu, izteiksmes līdzekļiem).

2. vēst. Tāds, kas saistīts ar akmens pieminekļu uzrakstiem, tiem raksturīgs.

Avoti: LLVV

lapiens   apv.

1. Krūmājs.

2. Lapene.

Avoti: ME

lāpījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> lāpīt; lāpīta vieta.

Avoti: LLVV

lapiks   žarg.

1. Kukulis.

2. Maks.

Avoti: KZ

lāpiķis   apv.

1. Lāpītājs, labotājs.

Avoti: ME

lapilācija   med.

1. Akmeņu (konkrementu) rašanās.

Avoti: TM5

lapilli   ģeol.

1. Nelieli, apaļi vai stūraini vulkāna izmeši, kas rodas no gaisā sacietējušas lavas pilieniņiem vai līdzaizrautu iežu gabaliņiem.

Avoti: ZTV

Lapinsky   vietv., vēst., vācu val.

1. Lapas muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Cēsu pagastā.

Avoti: KV

lapiņa   -as, s.

1. Dem. --> lapa.

2. bot. Saliktas lapas atsevišķa plātne.

3. Neliela papīra lapa ar politisku tekstu; proklamācija.

4. žarg. Spēļu kārtis.

5. dsk.; apv. Adījuma raksts.

6. apv. Piena separatora sastāvdaļa (viena no daudzām vienādām).

Avoti: LLVV, SLG

lapiņkāposts   apv.

1. Lopbarības kāposts - kāpostu sugas varietāte ("Brassica oleracea", var. "acephala"); kacenkāposts.

Avoti: Aug2

lapiņsēne

1. dsk. Atmateņu rindas dzimta, sēne, kurai cepurītes apakšpusē starveidā ir izvietotas plātnītes, kur veidojas sporas; pēc jaunākā sistemātiskā iedalījuma sadalīta atmateņu dzimtā (Latvijā 38 s., vērtīgas ēdamās sēnes) un mušmiru dzimtā (Latvijā 14 s., gk. indīgas sēnes).

Avoti: LEV, EV

lapiņzelts

1. Alvas sulfīds - zeltaini dzeltena ūdenī nešķīstoša, kristāliska viela ko izmanto krāsu sastāvā imitējot apzeltījumu poligrāfijā, glezniecībā, arī ģipša un koka priekšmetu apzeltīšanai.

Avoti: LPE

lapis   lat.

1. Akmens.

Avoti: KV

lāpis   apv.

1. Salmu sega, ar ko apsegt lecektis pret salnām.

Avoti: ME

lapis-lazuli   novec.

1. Zils akmens, kuru jau senlaikus cienīja dažādiem izstrādājumiem.

Avoti: SV33

lapislazurīts

1. Zils pusdārgakmens, sastāv no lazurīta, kalcīta un pirīta.

Avoti: LEV

lapiss

1. Stienītī sapresēts sudraba nitrāts, "elles akmens", līdzeklis piededzināšanai.

Avoti: SV96

lāpīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Šujot īpašā veidā, lai pildītu ar diegu, dziju caurumu, izdilumu, labot (piemēram, apģērba gabalu); šujot īpašā veidā, pildīt ar diegu, dziju (caurumu, izdilumu), piemēram, apģērba gabalā.

// intrans.

// sar. Pildot ar kādu materiālu caurumu, plīsumu u. tml., labot (priekšmetu); pildīt ar kādu materiālu (caurumu, plīsumu u. tml.) priekšmetā.

// intrans.

// sar. Labot, remontēt (salūzušu priekšmetu).

// intrans.

// pārn.; sar. Ārstēt, dziedēt.

Avoti: LLVV

lāpīt   apv.

1. Zvejot naktī ar lāpu.

Avoti: ME

lāpītājs   -a, v.

1. Darītājs --> lāpīt.

Avoti: LLVV

lāpītava   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: ME

lāpītavs   apv.

1. Kaula darba rīks vīzu pīšanai.

Avoti: ME

lapiti   mit.

1. Teiksmaina kareivīga tauta Tesālijā, Grieķijas ziemeļu daļā; lapitu cīņa ar kentauriem bija iemīļots sižets grieķu tēlotājā mākslā.

Avoti: KV

lāpīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Ilgāku laiku, daudz lāpīt, parasti apģērba gabalus.

2. sar. Aprobežoties (piemēram, ar rīcībā esošiem nelieliem, nepietiekamiem līdzekļiem, krājumiem), iztikt, aizstājot (ar ko mazāk vērtīgu, derīgu).

3. žarg. Lietot alkoholu paģiru mazināšanai.

Avoti: LLVV, Žrg

lapji   novec.

1. Lapi.

Avoti: LME

LAPK   saīs.

1. Latvijas Administratīvo pārkāpumu kodekss.

Avoti: i2

lapka   apv.

1. Viļņains, nelīdzens izkapts asmens, kas radies pēc nevienmērīgiem āmura sitieniem pa asmeni.

2. Šujmašīnas detaļa - ietaise, ar ko piespiež audumu pie šujmašīnas plāksnes.

Avoti: KiV

lapkājis

1. Lapkājvēzis.

Avoti: LD

lapkājvēzis   -ža, v.; zool.

1. dsk. Vēžu klases žaunkājvēžu apakšklases kārta ("Phyllopoda"), pie kuras pieder dzīvnieki, kam ķermeņa lielākā daļa ietverta čaulā un kājas nav posmotas (izņemot dažas plēsīgas ūdensblusas), 700 s., Latvijā konstatētas 87 s.

Avoti: LLVV, LD

lapkaktuss   -a, v.

1. Lapukaktuss.

Avoti: LLVV

lapkoks   -a, v.

1. Segsēklis ar pārkoksnējušos stumbru un vasarzaļām vai mūžzaļām lapām; lapu koks.

Lapkoku baltenis— balteņu dzimtas suga, tauriņa spārnu plētums - 50-62 mm, spārni balti ar tumšbrūnu dzīslojumu un smalku melnu apmatojumu.

Lapkoku praulgrauzis— praulgraužu apakšdzimtas suga, Latvijā ļoti reti sastopama, aizsargājama vabole.

Avoti: LLVV

lapkrisnis   -šņa, v.; reti.

1. Lapkritis.

Avoti: LLVV

lapkritis   -ša, v.

1. Parādība (pirms veģetācijas perioda pārtraukuma), kad kokaugiem nobirst lapas; laikposms, kad kokaugiem birst lapas.

Avoti: LLVV

lapkritnis   -ņa, v.; reti.

1. Lapkritis.

Avoti: LLVV

lapķa   žarg.

1. Lempis.

Avoti: SLG

laplaiks   apv.

1. Lapu plaukstamais laiks; lapplūkstamlaiks.

Avoti: ViV

Laplande   novec.

1. Lapzeme.

Avoti: LME

Laplata   vietv.

1. Pilsēta Argentīnā ("La Plata"), Atlantijas okeāna Laplatas līča krastā, Buenosairesas provinces administratīvais centrs, 649000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Līcis Atlantijas okeāna dienvidrietumos, Dienvidamerikas dienvidaustrumu piekrastē, Paranas un Urugvajas satekestuārs, garums - 320 km, platums - līdz 220 km, dziļums - 10-20 m.

3. Laplatas līdzenums - atrodas Dienvidamerikā, starp Brazīlijas plakankalni un Andiem, Brazīlijā, Argentīnā, Paragvajā, lielākā daļa atrodas zemāk par 200 m vjl., garums - 2300 km, platums - līdz 900 km.

Laplatas zemiene— Laplatas līdzenums.

Avoti: LģE, PZT

lapmete   bot.

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases divzobju dzimtas ģints ("Dicranodontium"), kas Latvijā sastopama samērā reti.

Avoti: LD

lapmetis   -ša, v.; pareti.

1. Koks, kam rudenī nobirst lapas.

Avoti: LLVV

lapmežciemnieki

1. Engures novada Lapmežciema pagasta apdzīvotās vietas "Lapmežciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lapmežciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (lielciems) Engures novadā (līdz 2009. g. - Tukuma rajonā) 30 km no Tukuma, izveidojusies bijušās muižas "Lappumesch" teritorijā, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1494. g., pagasta centrs.

3. Lapmežciema pagasts - pagasts Engures novadā, robežojas ar Engures un Smārdes pagastu, kā arī ar Jūrmalas pilsētu un Rīgas jūras līci; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Slokas pagasta teritorijā.

Avoti: LPag, LC, LE1

lapmežnieki

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Lapmežciems" iedzīvotāji.

2. Engures novada Lapmežciema pagasta apdzīvotās vietas "Lapmežciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lapmežs   apv.

1. Lapkoku mežs.

Avoti: ViV

lapmīkla   -as, s.; novec.

1. Lapu mīkla jeb kārtainā sviesta mīkla.

Avoti: MtL

lapmūrnieks

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas tirānputnu apakškārtas mūrniekputnu dzimtas apakšdzimta ("Philydorinae"), 12 ģintis, 66 sugas.

Dzeltenpieres lapmūrnieks— šīs apakšdzimtas suga ("Philydor rufus").

Olīvkrāsas lapmūrnieks— šīs apakšdzimtas suga ("Automolus infuscatus").

Avoti: ZvP

lāpnesis   -ša, v.

1. Lāpas nesējs (piemēram, lāpu gājienā).

Avoti: LLVV

lāpnieks   apv.

1. Lāpītājs, ielāpu šuvējs.

Avoti: ME

lāpnieks   apv.

1. Kāds, kas ar gaismekli zivis dur.

Avoti: ME

lapočka   žarg.

1. Papīra lapiņa.

2. Ķepiņa.

Avoti: SLG

lapojums   -a, v.

1. Lapu kopums (augam).

Avoti: LLVV

Laponija   novec.

1. Lapzeme.

Avoti: LME

laponis   -ņa, v.

1. Augu veģetatīvais ķermenis, kas nav diferencēts saknē, stumbrā un lapās, raksturīgs aļģēm, sēnēm, ķērpjiem; taloms.

Avoti: LLVV

laponoīdi   -u, vsk. laponoīds, -a, v.

1. Laponoīdās rases pārstāvji.

Avoti: LLVV

laponoīds   -ais; s. -a, -ā;

1. Savienojumā "laponoīdā rase"; eiropeīdās un mongoloīdās lielās rases seno pārejas formu lokāls variants, kura pārstāvjiem (sāmiem) raksturīgs mazs augums, zema seja ar izvirzītiem vaigu kauliem, ieliekts deguns.

Avoti: LLVV

lapoņaugi   -u, vsk. lapoņaugs, -a, v.

1. Zemākie augi, kuru veģetatīvais ķermenis ir laponis.

Avoti: LLVV

lapoņi

1. dsk. Laponis.

2. novec. Lapi.

Avoti: LME

Laporta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("La Porte"), Indiānas štatā, 22000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("La Porte"), Teksasas štatā, 35000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Laposesjona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("La Possession"), Reinjonas reģiona Reinjonas departamentā, 30400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

lapošana   inf.

1. Grafikas vai teksta lappuses attēlošana displeja ekrānā.

2. Virtuālās atmiņas izveidošanas metode, pārsūtot virtuālās programmu lappuses fiziskajā atmiņā un no fiziskās atmiņas virtuālajā atmiņā.

Avoti: D3

Lapoški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

lapot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Veidot, raisīt lapas (par augiem).

Avoti: LLVV

lapot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Šķirstīt, šķirt (grāmatu, žurnālu u. tml.); šķirstīt (ko), ātri, pavirši lasot.

Avoti: LLVV

lāpot   -oju, -o, -o, pag. -oju; apv.

1. Līst, rāpot; arī rāpties.

2. Laipot (1).

Avoti: LLVV

lapotne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Lapu kopums (parasti kokam, krūmam).

// parasti vsk. Lapu vainagu kopums.

Avoti: LLVV

lapotnis   -ņa, v.; pareti.

1. Lapotne.

Avoti: LLVV

lapots   -ais; s. -a, -ā;

1. Lapains.

Avoti: LLVV

Lapova   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Lapovo"), Centrālās Serbijas Šumadijas apgabalā, 7100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lāpova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

lāpovieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Lāpova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lappadeve   inf.

1. Lapu automātiska pārvietošana cauri stacionāri novietota mehānisma (skenera, kopētāja, u. tml.) nolasīšanas iekārtai.

Avoti: D3

lappārdale   inf.

1. Tekstapstrādes un datorizdevniecības operācija, kas pārnumurē lappuses gadījumos, kad tiek iesprausts vai izmests teksts, pārvietotas rindkopas vai arī izdarītas kādas citas izmaiņas.

Avoti: D3

lappāris   novec.

1. Grāmatas divas pretējās lappuses, īpaši grāmatvedības grāmatās.

Avoti: TV

Lappier   vietv., vēst., vācu val.

1. Ozolu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Ozolu pagastā.

Avoti: KV

lappula   lat.

1. Lipenes.

Lappula echinata— ežadatu lipenes "Lappula squarrosa" nosaukuma sinonīms.

Lappula myosotis— ežadatu lipenes "Lappula squarrosa" nosaukuma sinonīms.

Lappula squarrosa— ežadatu lipene.

Avoti: LD

lapplūkstamlaiks   apv.

1. Lapu plaukstamais laiks.

Avoti: ViV

lappuse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Lapas viena puse (grāmatā, burtnīcā u. tml.).

2. inf. Fiksēta garuma brīvpieejas atmiņas bloks.

3. inf. Tekstapstrādē vai datorizdevniecībā - drukājamās lappuses vai grafikas attēls displeja ekrānā.

Tīmekļa lappuse— HTML valodā sastādīts dokuments, kurā parasti norādītas hipersaites ar citiem internetā atrodamajiem dokumentiem.

4. Posms, arī notikums (kā attīstībā, norisē).

Balta lappuse— neizpētīts posms, arī notikums (piemēram, kā vēsturē).

(Pa)vērt (arī (pa)šķirt, retāk atvērt) jaunu lappusi— (ie)sākt jaunu posmu (kā attīstībā, norisē).

Ierakstīt jaunu (arī spilgtu, slavenu u. tml.) lappusi (kā) vēsturē— veikt ko jaunu, ļoti nozīmīgu.

Avoti: LLVV, D3

lappušatmiņa   inf.

1. Atmiņa, kas sadalīta vienādos apgabalos - lappusēs, ko izmanto virtuālās atmiņas pārvaldīšanas procesā un datu apmaiņu veic veselām lappusēm.

Avoti: D3

lappušprinteris   inf.

1. Bezuzsitiena printeris, kas vienlaicīgi drukā veselu lappusi.

Avoti: D3

laprāceņi   apv.

1. Rāceņu nosaukums, lai tos atšķirtu no kartupeļiem, ko Kurzemē parasti sauc par rāceņiem.

Avoti: LE

lapreņģe   -es, dsk. ģen. -ģu, s.

1. Liela, gara siļķu dzimtas zivs ar melniem plankumiem uz ķermeņa sāniem.

2. Skalla.

3. apv. Tauka, liela reņģe, kas nārsto un tiek zvejota aptuveni laikā, kad plaukst lapas.

Avoti: LLVV

lāps

1. Ielāps.

Avoti: Sin

lapsa   -as, s.

1. Plēsēju kārtas suņu dzimtas suga ("Vulpes vulpes"), vidēja lieluma dzīvnieks ar smailu purnu un garu, kuplu asti.

Viltīgs kā lapsa— ļoti viltīgs.

Lapsu ferma— kažokzvēru ferma, kur audzē galvenokārt sudrablapsas, polārlapsas.

// sar. Lapsāda.

// pārn.; sar. Viltīgs cilvēks, viltnieks.

Avoti: LLVV

Lapsa   mit.

1. Bālā Lapsa - krāpnieks un kultūrvaronis Mali dogonu mitoloģijā.

Avoti: PmV

lāpsa   apv.

1. Neliels koks pie rokas dzirnavām, dzirnakmeņu atstarpes regulējamās virves nostiprināšanai.

Avoti: ME

lāpsa   apv.

1. Vieta, laukums.

Avoti: NeV

lapsāda   -as, s.

1. Lapsas āda (parasti kažokāda).

Avoti: LLVV

lapsalis   apv.

1. Rupjš, nātns audekls.

Avoti: ME

lāpsalis   apv.

1. Rupjš audekls ar svītrainu rakstu.

Avoti: LE

lāpsals   apv.

1. Rupjš, skujains linu audums.

Avoti: ME

lapsana   lat.

1. Salātenes.

Lapsana communis— parastā salātene.

Avoti: LD

lāpsaniski   apv.

1. Metot vienu kāju otrai it kā drusku pāri un priekšā (iet).

Avoti: ME

lapsardaks   žarg.

1. Žakete.

Avoti: KZ

Lapsas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Babītes novada Babītes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Ilūkstes novada Šēderes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Olaines novada Olaines pagastā.

Avoti: LC

lapsasaste   apv.

1. Ķekarainais amarants.

2. Lapsaste.

Avoti: ĒiV

lapsaste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Alopecurus"), viengadīgs, divgadīgs vai daudzgadīgs lakstaugs, kura ziedkopa ir cilindriska vārpskara, ~50 s., Latvijā konstatētas 5 s.

Liektā lapsaste— lapsastu suga ("Alopecurus geniculatus").

Līdzīgā lapsaste— lapsastu suga ("Alopecurus aegualis", arī "Alopecurus fulvus").

Niedrveida lapsaste— lapsastu suga ("Alopecurus arundinaceus").

Peļastīšu lapsaste— lapsastu suga ("Alopecurus myosuroides"), kas Latvijā ir adventīvs augs.

Pļavas lapsaste— lapsastu suga ("Alopecurus pratensis").

2. Kaķastei līdzīgs augs ar tumši sarkanu ziedkopu; astainais amarants.

3. apv. Liekulis, glaimotājs, lišķis.

Avoti: LLVV, ME

lapsdzelži   apv.

1. Lapsu slazdi.

Avoti: ViV

lapse   apv.

1. Lapsa.

Avoti: ME

Lapseki   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Lapseki"), Čanakales ilā, 10900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lāpselis   apv.

1. Rupjš, skujains linu audums.

Avoti: ME

lapsene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Kukaiņu klases plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas dzimta ("Vespidae"), kukainis ar dzeltenām un melnām šķērssvītrām un diviem pāriem plēvveida spārnu, Latvijā konstatētas 11 sugas.

Parastā lapsene— lapseņu suga ("Paravespula silvestris").

Rudā lapsene— lapseņu suga ("Paravespula rufa").

Lapseņu pūznis— lapseņu ligzda.

Tievs kā lapsene— ļoti tievs (par cilvēku).

Viduklis kā lapsenei, arī lapsenes viduklis— saka par ļoti tievu vidukli.

Vientuļās lapsenes— lapsenes, kas dzīvo vientuļi, nevis kopā ar citiem savas sugas īpatņiem.

Sabiedriskās lapsenes— lapsenes, kas dzīvo saimēs.

2. apv. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

Avoti: LLVV, Aug2

lapsene   apv.

1. Lapsādas cepure vai kažoks.

Avoti: ME

lāpsene   apv.

1. Audums, kuram izveidots reljefains raksts aužot vairākas dzijas daudzkārtnī un pārmaiņus vienkārtnī.

Avoti: ME

lapsenes

1. apv. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

2. dsk. Lapsene.

Avoti: Aug2

lapsenieki

1. Saldus novada Novadnieku pagasta apdzīvotās vietas "Lapsas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lapsēnieši

1. Baldones novada Baldones pagasta apdzīvotās vietas "Lapsēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lāpseniski   apv.

1. Metot vienu kāju otrai it kā drusku pāri un priekšā (iet).

Avoti: ME

lapsenīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> lapsene.

2. dsk.; zool. Savienojumā "laputu lapsenītes": plēvspārņu kārtas jātnieciņu virsdzimtas dzimta, pie kuras pieder sīki, tumši kukaiņi, kas parazitē laputis; šīs dzimtas kukaiņi.

Avoti: LLVV

lapsēns   -a, v.

1. Lapsu mazulis.

Avoti: LLVV

lāpsens   apv.

1. Audekls, kurā velku dzijas savstarpēji maina virzienu, vīdamās cita citai pāri un atkal uz apakšu.

Avoti: ME

lapseņbumba   apv.

1. Lapseņu mājoklis (parasti apaļas bumbas veidā); šāds mājoklis kopā ar lapsenēm; lapseņpūznis.

Avoti: ViV

lapseņpūlis   apv.

1. Lapseņu mājoklis (parasti apaļas bumbas veidā); šāds mājoklis kopā ar lapsenēm; lapseņpūznis.

Avoti: ViV

lapseņpūznis   apv.

1. Lapseņu mājoklis (parasti apaļas bumbas veidā); šāds mājoklis kopā ar lapsenēm.

Avoti: ViV

lapsi   rel.

1. Nosaukums atkritējiem no kristietības pirmajos gadsimtos, kad bija jābaidās no vajāšanām.

Avoti: KV

lapsīgs

1. Viltīgs, blēdīgi gudrs.

Avoti: Sin, ME

lapsināties

1. Labināties, pieglaimoties.

Avoti: Sin

lapsine   apv.

1. Lapsene.

Avoti: KiV

Lapsinīki   vietv.

1. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Zascenku Vaideri" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

lapsiņa

1. Dem. --> lapsa.

Avoti: LV93

Lapsiņa

1. Neievērojams debess ziemeļu puslodes zvaigznājs Piena Ceļā uz dienvidiem no Gulbja, Latvijā redzams vasarā.

Avoti: EV

Lapsiņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Limbažu novada Viļķenes pagastā.

Lapsiņu kakts— Limbažu novada Viļķenes pagasta apdzīvotās vietas "Lapsiņas" nosaukuma variants.

2. Smiltenes novada Blomes pagasta apdzīvotās vietas "Jeberi" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

lapsis   apv.

1. Lapsa.

Avoti: ME

Lapskaln   vietv., vēst., vācu val.

1. Lapsukalna muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Ozolnieku pagastā.

Avoti: KV

lapsmecernieks

1. dsk. Īssmecernieku grupas smecernieku dzimtas ģints ("Phyllobius"), Latvijā konstatētas ~12 sugas, vaboļu ķermenis iegarens, klāts ar zvīņām, 3-9 mm garš; lapu smecernieks.

Nātru lapsmecernieks— lapsmecernieku suga ("Phyllobius urticae").

Avoti: LD

lāpsna   apv.

1. Plukata, nelietis.

Avoti: ME

lāpsna   apv.

1. Šķipsna.

Avoti: LE

lāpsot   apv.

1. Iet kājas velkot.

Avoti: ME

lapsprādze   apv.

1. Rudulis ("Scardinius erythrophthalmus").

Avoti: Sin, ME

lāpsta   -as, s.

1. Roku darbarīks (parasti rakšanai) - dažādas formas, parasti metāla, plātne ar pagaru kātu.

Maizes lāpsta— lize.

Mazā lāpsta— neliela lāpsta ar īsu kātu ierakumu rakšanai tiešas (šauteņu, automātu, ložmetēju) apšaudes apstākļos.

Štika lāpsta— īpaša lāpsta grāvju rakšanai.

2. Plats, plakans lāpstveida (ragu) veidojums (parasti aļņiem); lāpstiņa (5).

3. žarg. Muļķis.

4. žarg. Lempis.

Avoti: LLVV, KnV, SLG

lāpstains   -ais; s. -a, -ā; reti

1. Tāds, kam ir lāpstas (2).

Avoti: LLVV

lāpstāt   apv.

1. Grābt, bērt ar lāpstu.

Avoti: KiV

lāpstdeguņi

1. Vairākas storveidīgo ģintis (kopīgs nosaukums), saldūdens zivis ar platu purnu, Amerikā Misisipi baseinā un Vidusāzijā Amudarjas un Sirdarjas baseinā.

Avoti: LPE

lāpstenīte

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšsu klases zemesmēlīšu dzimtas ģints ("Spathularia"), no kuras Latvijā konstatēta 1 suga.

Vāles lāpstenīte— lāpstenīšu suga ("Spathularia flavida").

Avoti: LE1

lāpsteņa   apv.

1. Dem. --> lāpsta (1).

2. Trīsstūrains kauls krūšu kurvja mugurējā virsmā.

Avoti: KiV

lāpstēt   apv.

1. Grābt, bērt ar lāpstu.

Avoti: ME

lapstiķis   apv.

1. Rīkstiņš, bises lādējamais (lādējot pa stobru).

Avoti: ME

lāpstiķis   apv.

1. Savienojuma gabals, uzšuvums, ielāps.

Avoti: ME

lāpstīna   apv.

1. Dem. --> lāpsta.

2. Trīsstūrveidīgs kauls muguras augšdaļā.

Avoti: ĒiV

lāpstinieks   apv.

1. Lāpstu izgatavotājs.

2. Kāds, kurš strādā ar lāpstu.

Avoti: ME

lāpstiņa   -as, s.

1. Dem. --> lāpsta.

2. Roku darbarīks - dažādas formas metāla plātne ar paīsu kātu (dažādiem darbiem).

Saslauku lāpstiņa— lāpstiņa ar uzliektām sānu malām, kuru lieto saslauku uzslaucīšanai.

Kūku lāpstiņa— galda piederums - plātne ar rokturi kūku paņemšanai.

Stādāmā lāpstiņa— lāpstiņa bedrītes izrakšanai, stādot augus.

// med. Ķirurģisks instruments - šaura metāla plātne ar īsu kātu.

3. Elements (mehānismos, ierīcēs, piemēram, kompresoros, turbīnās) - parasti plakana metāla plātne; plakanā daļa (piemēram, dzenskrūvei, propellerim).

4. anat. Trīsstūrains kauls krūšu kurvja mugurējā virsmā.

Lāpstiņas kauls— lāpstiņa.

5. Plats, plakans lāpstveida (ragu) veidojums (parasti aļņiem); lāpsta (2).

Avoti: LLVV

lāpstiņveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lāpstas (1) forma, veids (par maziem priekšmetiem); lāpstveida.

Avoti: LLVV

lāpstiņveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lāpstiņveida.

Avoti: LLVV

lāpstīte

1. dsk. Aknu sūnu klases jungermanniju apakšklases ģints ("Scapania"), divmāju, reti vienmājas augi, ~50 s., Latvijā konstatētas 8 reti sastopamas, aizsargājamas sugas.

Birztalas lāpstīte— lāpstīšu suga ("Scapania nemorea").

Īsā lāpstīte— lāpstīšu suga ("Scapania curta").

Kaļķu lāpstīte— lāpstīšu suga ("Scapania calcicola").

Mēlveida lāpstīte— lāpstīšu suga ("Scapania lingulata").

Palienes lāpstīte— lāpstīšu suga ("Scapania irrigua").

Purva lāpstīte— lāpstīšu suga ("Scapania paludicola").

Smaillapu lāpstīte— lāpstīšu suga ("Scapania apiculata").

Viļņainā lāpstīte— lāpstīšu suga ("Scapania undulata").

Avoti: LD

lāpstkāji

1. Gliemju tipa čaulgliemju apakštipa klase ("Scaphopoda"), ķermeni (garumā 3-120 mm) apņem cauruļveida čaula, kas vienā galā nedaudz šaurāka, čaulas gali vaļēji, pa tiem izvirza galvu un kāju, sāļās jūrās.

Avoti: LPE

lāpstknābītis

1. Bridējputns, kas ligzdo Krievijā, bet ziemo Dienvidāzijā, ļoti apdraudēts, iespējams atlikuši tikai 100 pāru, kas vairotos; 2011. g. uzsākts glābšanas plāns izveidojot Anglijā nebrīvē augošu populāciju.

Avoti: NGL-1-24

lāpstot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Grābt, bērt ar lāpstu.

Avoti: LLVV

lāpsts   apv.

1. Trīsstūrains kauls krūšu kurvja mugurējā virsmā; lāpstiņa.

Avoti: ViV

lāpsts   apv.

1. Lāpsta.

Avoti: ME

lāpstveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lāpstas (1) forma, veids.

Avoti: LLVV

lāpstveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lāpstveida.

Avoti: LLVV

Lapsu   vietv.; nelok.

1. Lapsu kalns - atrodas Austrumkursas augstienē, Lielauces pauguraines dienvidu malā, Auces novada Lielauces pagastā, ir grēdveidīga pauguru masīva augstākā daļa, garums - 1,7 km, platums - 0,8 km, absolūtais augstums - 151,2 m, relatīvais augstums - 30 m.

Avoti: LD

Lapsukalns   vietv.

1. Pilskalns Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā, savrups, 17 m augsts, apaļš, tagad ar mežu apaudzis paugurs, bijis apdzīvots ~līdz 10. gs, postīts ar 1. pasaules kara tranšejām.

Avoti: LE1

lapsulēns   novec.

1. Jauna lapsiņa, lapsas mazulis.

Avoti: LV93

lapsumāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Lapsu mātīte, kam ir mazuļi.

Avoti: LLVV

lapsus   lat.

1. Kļūda, kļūme.

Lapsus calami— "spalvas kļūda", pārrakstīšanās kļūda.

Avoti: LEV

lapsuss

1. Kļūda, maldīšanās.

Avoti: SV69

lapsuzāle   apv.

1. Jumstiņu gladiola ("Gladiolus imbricatus").

Avoti: Aug2

lapša   žarg.

1. Krimināllieta.

Avoti: KZ

Lapšanga   vietv.

1. Upe Krievijas Ņižņijnovgorodas apgabalā, Vetlugas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Lapši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Daukstu pagastā.

2. Lapšu ezers - Leišu ezers Valkas novada Valkas pagasta dienvidu daļā, viens no Taču ezeriem.

Avoti: LC, LD, La1

lāpt   apv.

1. Pelēt, sūnot.

Avoti: ME

lapta   apv.

1. Lēkša, kaut kas salipis vienā gabalā.

Avoti: ME

lapta   -as, s.

1. Krievu tautas komandu spēle ar bumbiņu un vālīti.

Avoti: LLVV

laptauriņš   biol.

1. Kukaiņu kārtas tauriņu klases raibeņu dzimtas ģints ("Kallima"), 10 s., sastopamas Āzijas austrumos un dienvidos.

Indijas laptauriņš— laptauriņu suga ("Kallima inachus"), kas izcili maskējas sakaltušas lapas izskatā.

Avoti: Wi

Lāptava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

lāpte   apv.

1. Gaiša uguns, liesma; lākte.

Avoti: ME

Lapteva   vietv.

1. Jasnogorska - pilsēta Krievijā, Tulas apgabalā, tās nosaukums līdz 1965. g.

2. Dmitrija Lapteva šaurums - atrodas starp Lielo Ļahova salu un Eirāzijas kontinentu, savieno Laptevu un Austrumsibīrijas jūru, garums - 115 km, platums - 50-61 km, dziļums - 11-16 m.

Avoti: LģE

Laptevu   vietv.

1. Laptevu jūra - malas jūra Ziemeļu Ledus okeāna Āzijas piekrastē, starp Taimiras pussalu, Severnaja Zemļu un Jaunsibīrijas salām, platība - 662000 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - ~50 m, lielākais dziļums - 3385 m.

Avoti: LģE

laptinējs   biol.

1. Rožu laptinējs - tauriņu kārtas tinēju dzimtas suga ("Archips rosana").

2. Vēlais laptinējs - tauriņu kārtas tinēju dzimtas suga ("Exapate congelatella").

Avoti: LE1, LD

laptiņi   novec.

1. Plaša zemāko naktstauriņu dzimta, radniecīga kodēm, iedala 3 apakšdzimtās, no kurām Latvijā sastopamas 27 ģintis ar 117 sugām, no tām 31 suga vairāk vai mazāk kaitīgas; tinēji.

Avoti: KV

laptops

1. Klēpjdators - neliels, viegls, pārnēsājams dators, ar kuru var strādāt jebkurā vietā, uzliekot to uz ceļiem; portatīvais dators.

Avoti: Wi

Lāptova   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Lāptava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lāpturis   -ra, v.

1. Apgaismošanas ierīce lāpas iestiprināšanai; lākturis.

Avoti: LLVV

lapu   apv.; izsauk.

1. Savienojumā ar "lipu" raksturo kaut ko augošu, augšup kāpjošu.

Avoti: ME

Lapua   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Dienvidpohjanmā reģionā, 14700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lapubirze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

lapuhs   žarg.

1. Nepieredzējis zaglis.

Avoti: KZ

lapukaktuss   -a, v.

1. Kaktuss, kam ir lapveida stumbrs.

Avoti: LLVV

lapukode

1. Tauriņu kārtas dzimta ("Lyonetiidae"), ļoti sīki un sīki tauriņi (spārnu plētums - 5-14 mm), Latvijā konstatētas 8 sugas.

Avoti: LD

lapukoks   -a, v.

1. Lapkoks.

Avoti: LLVV

lapuķauķis

1. dsk. Ķauķu apakšdzimtas ģints ("Phylloscopus"); kauķītis.

Baltvēdera lapuķauķis— lapuķauķu suga ("Phylloscopus bonelli").

Brūnais lapuķauķis— lapuķauķu suga ("Phylloscopus fuscatus") jeb tumšais ķauķītis, kas Latvijā ieceļo ļoti reti.

Centrālāzijas lapuķauķis— lapuķauķu suga ("Phylloscopus griseolus").

Dzeltensvītru lapuķauķis— lapuķauķu suga ("Phylloscopus inornatus") jeb dzeltensvītru ķsuķītis, Latvijā rets ieceļotājs.

Dzeltenvēdera lapuķauķis— lapuķauķu suga ("Phylloscopus nitidus").

Gaiškāju lapuķauķis— lapuķauķu suga ("Phylloscopus tenellipes").

Irānas lapuķauķis— lapuķauķu suga ("Phylloscopus neglectus").

Kalnu lapuķauķis— lapuķauķu suga ("Phylloscopus occipitalis").

Resnknābja lapuķauķis— lapuķauķu suga ("Phylloscopus schwarzi").

Zaļais lapuķauķis— lapuķauķu suga ("Phylloscopus trochiloides") jeb zaļais ķauķītis, kas Latvijā ligzdo reti.

Zeltgalvas lapuķauķis— lapuķauķu suga ("Phylloscopus proregulus") jeb zeltgalvas ķauķītis, arī Sibīrijas ķauķītis, Latvijā rets ieceļotājs.

Ziemeļu lapuķauķis— lapuķauķu suga ("Phylloscopus borealis").

Avoti: LE1, ZvP

lāpusta   apv.

1. Lāpsta.

Avoti: ME

laputs   -uts, dsk. ģen. -utu, s.; zool.

1. dsk. Kukaiņu klases augutu kārtas apakškārta ("Aphidodea"), pie kuras pieder sīki kaitīgi kukaiņi, kas sūc augu sulas ar sūcējtipa mutes orgāniem, ~3500 s., Latvijā konstatētas ~390 s.

Augumāju raibā laputs— laputu apakškārtas suga ("Aulacorthum circumflexum syn. Neomyzus circumflexus").

Augumāju zaļā laputs— laputu apakškārtas suga ("Macrosiphum euphorbiae").

Ērkšķogulāju laputs— laputu apakškārtas suga ("Aphis grossulariae syn. Doralis grossulariae").

Ievu-labības laputs— laputu pakškārtas suga ("Rhopalosiphum padi syn. Siphonaphis padi").

Ievu-auzu laputs— ievu-labības laputs.

Jāņogulāju sarkanpangu laputs— laputu apakškārtas suga ("Cryptomyzus ribis syn. Capitophorus ribis").

Kāpostu laputs— laputu apakškārtas suga ("Brevicoryne brassicae").

Krūkļu-gurķu laputs— krūkļu-kartupeļu laputs.

Krūkļu-kartupeļu laputs— laputu apakškārtas suga ("Aphis frangulae syn. Doralis frangulae").

Ķiršu-madaru laputs— laputu apakškārtas suga ("Myzus cerasi").

Labības laputs— laputu apakškārtas suga ("Sitobion avenae").

Labības laputs— laputu apakškārtas suga ("Sitobion avenae").

Lielā rožu laputs— laputu apakškārtas suga ("Macrosiphum rosae").

Persiku laputs— laputu apakškārtas suga ("Myzus persicae").

Plūmju-apiņu laputs— laputu apakškārtas suga ("Phorodon humuli").

Plūmju-niedru laputs— laputu apakškārtas suga ("Hyalopterus pruni"), Latvijā bieži sastopama fakultatīvi migrējoša laputs, mātītes un kāpuri visbiežāk uz plūmēm, tēviņi mīt niedrēs.

Pupu laputs— laputu apakškārtas suga ("Aphis fabae").

Rožu-graudzāļu laputs— laputu apakškārtas suga ("Metopolopium dirhodum").

Zaļā ābeļu laputs— laputu apakškārtas suga ("Aphis pomi").

Zirņu laputs— laputu apakškārtas suga ("Acyrthosiphon pisi syn. Acyrthosiphon onobrychis").

Avoti: LLVV, LD, LE1

lapvārpis   bot.

1. dsk. Graudzāļu dzimtas bambusu cilts ģints ("Phyllostachys"), dekoratīvi augi ar mūžzaļām lapām.

Bambusveida lapvārpis— lapvārpju suga ("Phyllostachys bambusoides").

Melnais lapvārpis— lapvārpju suga ("Phyllostachys nigra").

Zelta lapvārpis— lapvārpju suga ("Phyllostachys aurea").

Avoti: DaE

lapveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lapas (1) forma, veids.

Avoti: LLVV

lāpveida

1. Tāds, kam ir lāpas forma.

lapveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lapveida.

Avoti: LLVV

Lapzeme   vietv.

1. Lapu (sāmu) apdzīvotā teritorijā (somu val. "Lappi", zviedru val. "Lappmark") Zviedrijas (Vesterbotenas, Norbotenas lēnes), Somijas, Norvēģijas ziemeļos un Krievijas Murmanskas apgabala rietumu daļā, platība - ~458000 kvadrātkilometru.

2. Zviedrijas lielākais apgabals, kas aizņem vairāk nekā ceturto daļu valsts teritorijas, atrodas vistālāk uz ziemeļiem; ~110000 iedzīvotāju, no tiem ~9000 sāmu, apvidus gk. kalnains un mežains.

3. Somijas lielākais reģions, kas aizņem valsts ziemeļu daļu, platība - 98984 kvadrātkilometri, 180800 iedzīvotāju (2015. g.), administratīvais centrs - Rovaniemi.

Lapzemes lēne— Lapzemes reģiona nosaukums 1998.-2009. g.

4. Lapzemes rezervāts - atrodas Krievijas Murmanskas apgabalā, Imandras ezera baseinā, uz ziemeļiem un rietumiemm no tā, platība - 1613 kvadrātkilometru, dibināts 1930. g., lai saglabātu pirmatnējos dabas kompleksus.

Avoti: PZT, LEV, Wi

lapžauņi   -u, vsk. lapžaunis, -ņa, v.; zool.

1. Dzīvnieku valsts gliemju tipa čaulgliemju apakštipa gliemeņu klases kārta ("Eulamellibranchia"), >100 dz., ~15000 s., Latvijā konstatētas 28 s.

Avoti: LLVV, PDE

Lara   vietv.

1. Štats Venecuēlas ziemeļrietumu daļā ("Lara"), administratīvais centrs - Barkisimeto, platība - 19800 kvadrātkilometru, 1881600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA

Lāra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lahr"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 43300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Larāns   mit.

1. Etrusku (vēst. Vidusitālija) mitoloģijā - kara dievs, atbilst grieķu Arejam un romiešu Marsam.

Avoti: Mit

Laraša   vietv.; novec.

1. Rāiša - pilsēta Marokas ziemeļrietumos ("Larache").

Avoti: PZT

Larata   vietv.

1. Viena no Tanimbaras salām ("Larat"), Indonēzijā, Arafuru jūras ziemeļrietumos, atrodas šīs salu grupas ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT, LpA

larba   apv.; hip.

1. Pļāpīga sieviete.

Avoti: ME

Larčāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Larciano"), Toskānas reģiona Pistoijas provincē, 6500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lard   novec.

1. Nosaukums Amerikā ražotām cūku tauku šķirnēm, ko gatavo īpaši tīra uztura vajadzībām, spiežot ar hidraulisku spiedi.

Avoti: KV

lardaceīns   med.

1. Proteīns, kas veidojas audos amiloīdās deģenerācijas gaitā.

Avoti: TM5

lards   novec.

1. Lords.

Avoti: Ang

Lareda   vietv.

1. Lareido - pilsēta ASV, Teksasas štatā.

Avoti: PZT

Lareido   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Laredo"), Teksasas štatā, 252300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Larena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Laren"), Ziemeļholandes provincē, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lares   novec.

1. Seno etrusku un romiešu sargdieviņi (sevišķi mājas un ģimenes dieviņi).

Avoti: LME

largamente   mūz.

1. Ļoti plaši.

Avoti: ML

largando   novec., mūz.

1. Plašumā un spēkā pieņemoties.

Avoti: KV

largeto   apst.; mūz.

1. Lēnā tempā (mazliet ātrāk par largo); samērā plaši.

// lietv. nozīmē. Šādā tempā izpildāms skaņdarbs vai tā daļa.

Avoti: LLVV

larghetto   mūz.

1. Diezgan plaši; tempa apzīmējums - nedaudz ātrāk par "largo".

Avoti: ML

largo   apst.; mūz.

1. Vislēnākajā tempā.

// lietv. nozīmē. Šādā tempā izpildāms skaņdarbs vai tā daļa.

Avoti: LLVV, MLVV

Largo   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Largo"), Floridas štatā, 79000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Largo"), Mērilendas štatā, 10700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

lari

1. Naudas vienība Gruzijā, sīknauda - tetri.

2. Sīknauda Maldīvijas Republikā, rūfijas simtdaļa.

Avoti: PnR

lari   mit.

1. Pēc seno romiešu ticējumiem - dievi, mājas pavarda sargātāji (pretstats - larvi).

Avoti: SV69

Lariāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lariano"), Lacio reģiona Romas provincē, 13100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

laridae   lat.

1. Kaiju dzimta.

Avoti: LD

lariks   apv.

1. Lapegle ("Larix").

Avoti: Aug2

larinae   lat.

1. Kaiju apakšdzimta.

Avoti: LD

laring-   med.

1. Salikteņos norāda uz balseni.

Avoti: MSV

laringalģija   med.

1. Neiralģiskas sāpes balsenē.

Avoti: MSV

laringālis   val.

1. Balsenē artikulēts līdzskanis.

Laringāļu teorija— teorija, ar kuru vēsturiskajā valodniecībā skaidro vokālisma un konsonantisma vēsturi indoeiropiešu valodās, uzskatot, ka indoeiropiešu pirmvalodā bijušas rīkles skaņas laringāļi, kuru izzušana ietekmējusi patskaņu un līdzskaņu kvalitāti un kvantitāti dažādās indoeiropiešu valodās.

Avoti: VsV

laringāls   -ais; s. -a, -ā; anat.

1. Saistīts ar balseni, tai raksturīgs.

Laringāla skaņa— skaņa, ko artikulē balsenes dobumā.

Laringāls līdzskanis— balsenē artikulēts līdzskanis.

Avoti: LLVV

laringeāls

1. Saistīts ar balseni, tai raksturīgs.

Avoti: SV08

laringektomija   med.

1. Balsenes izgriešana.

Avoti: TM5

laringisms   med.

1. Balsenes krampji, gk. bērniem kā spazmofilijas izpausme.

Avoti: MSV

laringīts   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Balsenes gļotādas iekaisums.

Avoti: LLVV

laringo-

1. Salikteņu daļa - saistīts ar balseni; balsenes.

Avoti: SV99

laringocēle   med.

1. Balsenes trūce, balsenes gaisu saturošā maisveida kabatas izspiešanās uz iekšpusi vai kakla pusi klepojot, kliedzot, iekaisuma un audzēja gadījumā, ja sašaurināta kabatas atvere un traucēta gaisa atplūšana.

Avoti: TM5

laringocentēze   med.

1. Balsenes punkcija vai incīzija.

Avoti: MSV

laringofaringektomija   med.

1. Balsenes un rīkles pieguļošās daļas izgriešana.

Avoti: TM5

laringofaringīts   med.

1. Rīkles apakšējās daļas iekaisums.

2. Rīkles un balsenes iekaisums.

Avoti: TM5

laringofonija   med.

1. Balss skaņa, auskultējot balseni.

Avoti: TM5

laringofons   -a, v.

1. Mikrofons, ko piestiprina pie kakla un kas uztver cilvēka runu bez blakus trokšņiem.

Avoti: LLVV

laringogrāfija   med.

1. Grafiska balsenes kustību reģistrācija.

Avoti: MSV

laringokrīze   med.

1. Paroksismāli balsenes krampji "tabes dorsalis" gadījumā.

Avoti: TM5

laringokseroze   med.

1. Balsenes gļotādas sausums.

Avoti: TM5

laringologs   -a, v.

1. Laringoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

laringoloģija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Medicīnas nozare, kas pētī balsenes anatomiskās un bioloģiskas īpatnības; mācība par balsenes slimībām un to ārstēšanu.

Avoti: LLVV

laringoloģisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Saistīts ar laringoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

laringometrija   med.

1. Balsenes mērīšana.

Avoti: TM5

laringootorinologs   med.

1. Ārsts kakla, ausu un deguna slimību speciālists.

Avoti: TM5

laringootorinoloģija   med.

1. Medicīnas nozare par kakla, ausu un deguna slimībām.

Avoti: TM5

laringopātija   med.

1. Katra balsenes slimība, kas nav saistīta ar infekciju.

Avoti: TM5

laringopiocēle   med.

1. Laringocēle, kurā ir strutas.

Avoti: TM5

laringoplastika   med.

1. Plastiska balsenes operācija.

Avoti: TM5

laringoplēģija   med.

1. Viena vai vairāku balsenes muskuļu paralīze.

Avoti: TM5

laringoptoze   med.

1. Pārmērīgs balsenes kustīgums un noslīdējums, dažreiz vērojams vecumā.

Avoti: TM5

laringorāfija   med.

1. Balsenes sašūšana.

Avoti: TM5

laringorāģija   med.

1. Balsenes asiņošana.

Avoti: TM5

laringoreja   med.

1. Bagātīga gļotu izdalīšanās no balsenes.

Avoti: TM5

laringoskleroma   med.

1. Hronisks balsenes iekaisums, ko ierosina rinoskleromas nūjiņa; novēro mezglainus infiltrātus ar sekojošu rētošanos un balsenes lūmena sašaurināšanos.

Avoti: TM5

laringoskopija   -as, s.; med.

1. Balsenes iekšējās virsmas apskate ar laringoskopu.

Netiešā laringoskopija— laringoskopija ar balsenes spoguli.

Tiešā laringoskopija— laringoskopija ar direktoskopu jeb ortoskopu.

Suspensijas laringoskopija— tiešā laringoskopija, fiksējot slimnieka galvu un laringoskopu; ārstam ir brīvas rokas, lai veiktu manipulācijas.

Avoti: LLVV, TM5

laringoskopisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Saistīts ar laringoskopiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

laringoskopists   med.

1. Ārsts, laringoskopijas speciālists.

Avoti: TM5

laringoskops   -a, v.; med.

1. Instruments balsenes iekšējās virsmas apskatei caur mutes dobumu - spogulis, kas leņķī piestiprināts pie gara kāta.

Avoti: LLVV

laringospazma   med.

1. Balsenes spazma, balss saišu krampji.

Avoti: TM5

laringospazmopsellisms   med.

1. Stostīšanās balsenes spazmas dēļ.

Avoti: TM5

laringostenoze   med.

1. Anatomisks balsenes sašaurinājums atšķirībā no funkcionālā.

Avoti: TM5

laringostomija   med.

1. Atveres izveidošana balsenē, kakla priekšpusē.

Avoti: TM5

laringostroboskopija   med.

1. Balss kroku vibrācijas novērošana ar laringostrobosko-pu, ko lieto balss kroku kustību apskatei.

Avoti: TM5

laringotomija   -as, s.

1. Traheotomija - balsenes atvēršana ķirurģiskā ceļā.

Avoti: SV99

laringotoms   med.

1. Laringotomijas nazis.

Avoti: TM5

laringotraheīts   med.

1. Balsenes un elpvada iekaisums.

Avoti: TM5

laringotraheotomija   med.

1. Balsenes un elpvada augšējās daļas gareniska pārgriešana.

Avoti: TM5

Laringova   vietv.

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Atspuka" bijušais nosaukums.

Avoti: LE1

laringovestibulīts   med.

1. Balsenes priekštelpas iekaisums.

Avoti: TM5

Larinkonada   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("La Rinconada"), Andalūzijas autonomā apgabala Seviljas provincē, 37600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Larīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Larino"), Molizes reģiona Kampobaso provincē, 7100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Larisa   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Tesālijas perifērijas administratīvais centrs, Pinjas krastos, 162600 iedzīvotāju (2011. g.), VI gs. p. m. ē. - sengrieķu lielākā pilsēta.

Avoti: LpA, PuA, PZT

Lārisa

1. astr. Neptūna pavadonis ("Larissa"), vidējais attālums no planētas - 73500 km, izmēri - 192 km.

Avoti: ZvD-203-27

larix   lat.

1. Lapegles.

Larix decidua— Eiropas lapegle.

Larix gmelinii— Daurijas lapegle.

Larix kaempferi— Kempfera lapegle.

Larix laricina— Amerikas lapegle.

Larix ledebourii— Ledebūra lapegle.

Larix leptolepis— Kempfera lapegles senāks nosaukums.

Larix x polonica— Polijas lapegle.

Larix sibirica— Sibīrijas lapegle.

Avoti: LD, DaE

Larjoha   vietv.

1. Pilsēta Argentīnā ("La Rioja"), provinces administratīvais centrs, 181000 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Larjohas province - Argentīnas Republikas administratīvi teritoriāla vienība ("La Rioja" / "Provincia de La Rioja"), atrodas valsts ziemeļrietumu daļā, platība - 89680 kvadrātkilometru, 362600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Autonoms apgabals Spānijas Karalistē, administratīvais centrs - Logronjo, platība - 5045 kvadrātkilometri, 316800 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

Lārkāna   vietv.

1. Pilsēta Pakistānā, Sindas provincē, 270000 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: LpA, PuA

larkšēt   larkšu, larkši, larkš, pag. larkšēju; intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt griezīgu, skaļu troksni (piemēram, par rotējošām iekārtām, metāla priekšmetiem, kas sitas cits pret citu); atskanēt šādam troksnim.

2. vienk. Daudz, nepārtraukti runāt.

Avoti: LLVV

larkšis   -ša, v.

1. v. Griezīgs, skaļš troksnis, kas rodas, piemēram, darbojoties rotējošām iekārtām, metāla priekšmetiem sitoties citam pret citu.

2. vienk. Cilvēks, kas daudz, nepārtraukti runā.

Avoti: LLVV

larkšķēt   larkšķu, larkšķi, larkšķ, pag. larkšķēju, intrans.

1. parasti 3. pers. Radīt griezīgu, skaļu troksni (piemēram, par rotējošām iekārtām, metāla priekšmetiem, kas sitas cits pret citu); atskanēt šādam troksnim.

2. vienk. Daudz, nepārtraukti runāt.

Avoti: LLVV

larkšķis   -ķa, v.

1. v. Griezīgs, skaļš troksnis, kas rodas, piemēram, darbojoties rotējošām iekārtām, metāla priekšmetiem sitoties citam pret citu.

2. vienk. Cilvēks, kas daudz, nepārtraukti runā.

Avoti: LLVV

larmoyant   novec.

1. Raudulīgs.

Avoti: LME

Larnaka   vietv.

1. Pilsēta Kipras Republikā ("Larnaka"), eparhijas administratīvais centrs, 46700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PZT

Laromana   vietv.

1. Pilsēta Dominikānas Republikā ("La Romana"), Karību jūras piekrastē, 191300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Laromēna   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("La Romaine"), Kvebekā, Sentlorensa līča piekrastē, 1000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Laroša   vietv.

1. Laroša Ardēnos - pilsēta Beļģijā ("La Roche-en-Ardenne"), Valonijas reģiona Luksemburgas provincē, 65300 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Laroša pie Jonas - pilsēta Francijā ("La Roche-sur-Yon"), Luāras reģiona Vandejas departamentā, 52700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Larošela   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("La Rochelle"), Puatū-Šarantas reģiona Piejūras Šarantas departamentā, 75200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

larpas   apv.

1. Dzīvnieku iekšas.

Avoti: ViV

larpata   apv.

1. Skranda; strēmele; gabals.

2. Gļēvs, vājš cilvēks; arī izlutināts, izvēlīgs cilvēks.

3. Pļāpa, mēlnesis.

Avoti: ViV, ME

larpatains   apv.

1. Lēverains.

Avoti: ViV

larpatāt   apv.

1. Bezmērķīgi klaiņot.

2. Pļāpāt, gvelzt niekus.

Avoti: ME

lars

1. Naudas vienība Gruzijā.

Avoti: EBA

Larsena   vietv.; nelok.

1. Larsena šelfa ledājs - atrodas Antarktīdas pussalas austrumu piekrastē, stiepjas 600 km garumā, platums - līdz 200 km, ledus biezums - 200-500 m.

Avoti: LģE

larstaks   apv.

1. Pļāpīgs, runīgs cilvēks; pļāpa.

Avoti: ViV

laršķēt   apv.

1. Rībēt, grabēt.

2. Pļāpāt, daudz un skaļi runāt.

Avoti: KnV

laršķis   -ķa, v.

1. v. Griezīgs, skaļš troksnis, kas rodas, piemēram, darbojoties rotējošām iekārtām, metāla priekšmetiem sitoties citam pret citu.

2. vienk. Cilvēks, kas daudz, nepārtraukti runā.

Avoti: LLVV

larus   lat.

1. Kaiju apakšdzimtas ģints.

Larus argentatus— sudrabkaija.

Larus canus— kajaks.

Larus fuscus— reņģu kaija.

Larus glaucoides— mazā polārkaija.

Larus hyperboreus— lielā polārkaija.

Larus ichthyaetus— zivju kaija.

Larus marinus— melnspārnu kaija.

Larus melanocephalus— melngalvas kaija.

Larus minutus— mazais ķīris.

Larus ridibundus— lielais ķīris.

Larus sabini— šķeltastes kaija.

Avoti: LD

larva   novec.

1. Romiešu ticējumos kā spoks jeb ēnas apkārt klīstoša nelaiķa dvēsele (ļauns gars).

2. Aktiera maska.

Avoti: KV

larvaevoridae   lat.

1. Kāpurmušu dzimtas "Tachinidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

larvi   mit.

1. Ļauni gari, mirušu ļaunu cilvēku dvēseles romiešu mitoloģijā.

Avoti: SV99

larvicīds

1. Līdzeklis, kas iznīcina kukaiņu kūniņas un kāpurus.

Avoti: MSV

Larvīka   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Vestfollas filkē, 43300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

larza   apv.

1. Pļāpīgs, runīgs cilvēks; pļāpa.

Avoti: ViV

larzaks   apv.

1. Pļāpīgs, runīgs cilvēks; pļāpa; larstaks.

Avoti: ViV

larzāt   apv.

1. Pļāpāt, (daudz) runāt.

Avoti: ViV

LAS   saīs.

1. Latvijas Arhitektu savienība.

Avoti: i2

lāsa   -as, s.

1. Lāse (1).

Avoti: LLVV

lāsa   -as, s.; apv.

1. Gruzis, salms, atkritumi.

2. Sīks plankums, raibumiņš.

Avoti: LV93, ME

Lasa   vietv.; novec.

1. Lhasa - pilsēta Tibetā.

Avoti: PZT

lāsains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko klāj lāses (1), tāds, uz kura ir lāses (1).

2. Plankumains, raibs; lāsumains 1.

3. Traipains.

4. apv. Spīdīgs.

Avoti: LLVV, TlV

lāsains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam, atstarojot gaismu, ir mainīgas nokrāsas nevienmērīgs spīdums (par priekšmetu); lāsmains; tāds, kas pakāpeniski pāriet no viena toņa citā (par krāsu).

2. Gružains, tāds, kur ir daudz salmu, atkritumu.

Avoti: LLVV

lāsainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> lāsains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

lāsakmens   apv.

1. Kalcīta vai aragonīta veidojums, kas rodas no cieta, kalcija karbonātu saturoša ūdens, kad tas pilieniem krīt no alu griestiem vai sienām; stalaktīts.

Avoti: KV

lasalisms

1. Virziens Vācijas strādnieku kustībā (pamatlicējs F. Lasals); vispārējas vēlēšanu tiesības uzskatīja par universālu politiskās cīņas līdzekli.

Avoti: EV

lasāmatmiņa   inf.

1. Energoneatkarīga datora primārās (operatīvās) atmiņas daļa, kuras saturu ieraksta tās izgatavotājs un kuru datora darbības gaitā nevar mainīt.

Pārprogrammējamā lasāmatmiņa— pusvadītāja lasāmatmiņa, kuras saturu lietotājs var dzēst, apstarojot to, piem., ar ultravioleto gaismu, un pēc tam ierakstīt tajā jaunus datus ar speciālas ierīces - programmatora - palīdzību.

Programmējamā lasāmatmiņa— pusvadītāja lasāmatmiņa, no kuras datus var tikai lasīt.

Lasāmatmiņas kompaktdisks— kompaktdisks, kurā informāciju var ierakst't tikai vienu reizi un nevar izmainīt.

Avoti: ZTV, BiP

lasāmatmiņa   inf.

1. Energoneatkarīga datora primārās (operatīvās) atmiņas daļa, kuras saturu ieraksta tās izgatavotājs un kuru datora darbības gaitā nevar mainīt.

Pārprogrammējamā lasāmatmiņa— pusvadītāja lasāmatmiņa, kuras saturu lietotājs var dzēst, apstarojot to, piem., ar ultravioleto gaismu, un pēc tam ierakstīt tajā jaunus datus ar speciālas ierīces - programmatora - palīdzību.

Programmējamā lasāmatmiņa— pusvadītāja lasāmatmiņa, no kuras datus var tikai lasīt.

Lasāmatmiņas kompaktdisks— kompaktdisks, kurā informāciju var ierakst't tikai vienu reizi un nevar izmainīt.

Avoti: ZTV, BiP

lasāmgabals   -a, v.; novec.

1. Teksts, kas paredzēts lasīšanas apgūšanai (parasti skolā); teksts, ko paredzēts lasīt priekšā (piemēram, kādā ceremonijā); lasāmais gabals.

Avoti: LLVV

lasāmgalds   -a, v.

1. Galds ar avīzēm, žurnāliem, brošūrām lasīšanai uz vietas (piemēram, kinoteātrī).

Avoti: LLVV

lasāmgrāmata   -as, s.

1. Lasāmā grāmata.

Avoti: LLVV

lasāmība   -as, s.; parasti vsk.

1. Lasāmā teksta skaidrības, uztveramības pakāpe.

2. Iespieddarbu skaits, kuri gada laikā izsniegti vidēji katram bibliotēkas lasītājam.

Avoti: LLVV

lasāmmāja   -as, s.; vēst.

1. Bibliotēkas paveids (Latgalē no 1919. gada līdz 1920. gadam un Padomju Savienībā 20. gs. 20. un 30. gados).

Avoti: LLVV

lasāmmateriāls

1. Viss, ko var lasīt.

Avoti: BiP

lasāms   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> lasīt 1.

2. parasti ar not. galotni. Tāds, kas paredzēts lasīšanai.

Lasāmā grāmata— mācību grāmata, kurā iekļauti daiļdarbi, to fragmenti, kā arī populārzinātniski, publicistiski raksti.

Lasāmais gabals— teksts, kas paredzēts lasīšanas apgūšanai (parasti skolā); teksts, ko paredzēts lasīt priekšā (piemēram, kādā ceremonijā).

3. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Tas, kas paredzēts lasīšanai (parasti grāmata, žurnāls, laikraksts).

Avoti: LLVV

lasāmviela   -as, s.; parasti vsk.

1. Tas (grāmata, žurnāls u. tml. vai teksts tajā), kas paredzēts lasīšanai; tas (grāmata, žurnāls u. tml. vai teksts tajā), ko (kāds) parasti lasa.

Avoti: LLVV

lasāmzāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Īpaši iekārtota zāle (piemēram, bibliotēkā, muzejā), kurā apmeklētāji lasa.

Avoti: LLVV

Lasana   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lassan"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 1520 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lāsana   apv.

1. Velēna.

2. Lēsena - gaļas plēve.

Avoti: ME, VV

lāsans   apv.

1. Plankumains, raibs.

Avoti: ME

Lasaraza   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("La Sarraz"), Vo kantonā, 2450 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lasarokardenasa   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Lazaro Cardenas"), Mičoakanas de Okampo pavalstī, osta Klusā okeāna krastā, Balsasas grīvā, 178800 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta Meksikā ("Lazaro Cardenas"), Lejaskalifornijas pavalstī, Sankintinas municipalitātē, 15000 iedzīvotāju (2010. g.).

3. Pilsēta Meksikā ("Lazaro Cardenas"), Lejaskalifornijas pavalstī, Ensenadas municipalitātē, 16300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

lāsāt   apv.

1. Pārklāties ar gružiem.

Avoti: ME

Lasbergskaja   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada Mārkalnes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Lāsbī   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Laschen   vietv., vēst., vācu val.

1. Lažas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Lažas pagastā.

2. Laschen und Paddern-Hasenpoht - Aizputes novada Lažas pagasta bijušais nosaukums.

Avoti: LPag

Laschenbach   vietv., vācu val.

1. Lašupe.

Avoti: FV

lascīvs   novec.

1. Nebēdīgs.

2. Kaisls, netikls.

Avoti: KV

Lasdohn   vietv., vēst., vācu val.

1. Madonas novada Lazdonas pagasta bijušais nosaukums; arī muižas nosaukums, kuras teritorijā izveidojusies Lazdona.

2. Lazdona.

Avoti: LPag, LE1, FV

lase   apv.

1. Šķidruma lāse.

2. Neliels šķidruma daudzums.

3. Auduma, adījuma raksts ar rasas piliena motīvu.

Avoti: KiV

lāse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Šķidruma mazākā apaļa vai ieapaļa daļiņa.

2. parasti vsk. Ļoti mazs, arī pats mazākais kāda šķidruma daudzums.

3. pareti. Plankums, raibums; arī traips.

Avoti: LLVV

Laseiba   vietv.

1. Pilsēta Hondurasā ("La Ceiba"), Atlantidas departamenta administratīvais centrs, osta Karību jūras krastā, 156400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Laseina   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("La Seyne-sur-Mer"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Vāras departamentā, 62100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Laseiva   vietv.; novec.

1. Laseiba - pilsēta Hondurasā.

Avoti: PZT

Lasela   vietv.

1. Lasela Senklū - pilsēta Francijā ("La Celle-Saint-Cloud"), Ildefransas reģiona Ivelīnas departamentā, 21000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Lasena   vietv.

1. Lasena smaile - darbīgs vulkāns Kaskādu kalnu dienvidos ("Lassen Peak"), ASV, augstums - 3187 m, ietilpst Lasenvolkanika nacionālajā parkā, apkaimē geizeri un karstie avoti.

Avoti: PZT

Lasenbeka   vietv.

1. Lasenbekas pilskalns - Lasiņu pilskalns Daugavpils novada Tabores pagastā.

Avoti: LE1

Lasenberga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

Lasenbergas pilskalns— atrodas Daugavpils novada Tabores pagastā, ~0,5 km uz austrumiem no bijušās Lasenbergas muižas centra, apaļš 4-5 m augsts paugurs, ko norobežo stāva grava, plakums - ~43 x 40 m, bijis apdzīvots līdz ~10 gs.

Avoti: LC, La1, LE1

lasenberģieši

1. Daugavpils novada Tabores pagasta apdzīvotās vietas "Lasenberga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lasenberģišķi

1. Daugavpils novada Tabores pagasta apdzīvotās vietas "Lasenberga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lasene   žarg.

1. Lasīšana; literatūra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

lasenis   apv.

1. Lašu zvejas tīkls.

Avoti: ME

lasēns   -a, v.

1. Lašu mazulis.

Avoti: LLVV

Lasenvolkanika   vietv.

1. Lasenvolkanikas naciponālais parks, ASV, Kaskādu kalnu dienvidos, platība - 433 kvadrātkilometri, dibināts 1916. g.

Avoti: PZT

lāseņi

1. Minerālu veidojumi, kas izgulsnējas no aukstiem mineralizētiem ūdeņiem gk. alās.

Avoti: LD

Laserena   vietv.

1. Pilsēta Čīlē ("La Serena"), Kokimbo reģiona administratīvais centrs, atrodas Čīles centrālajā daļā, Klusā okeāna krastā, 147800 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

laserpitium   lat.

1. Bezgales.

Laserpitium latifolium— platlapu bezgale.

Laserpitium prutenicum— prūšu bezgale.

Avoti: LD

lasers   novec.

1. Lāzers.

Avoti: Ang

lasēšana   jūrn.

1. Divu peldlīdzekļu apšuvuma elementu (laižu, plātņu) vai citu detaļu galenisks savienojums ar lašu; divu apaļkoku galenisks savienojums (avārijas apstākļos), abpus savienojuma uzliekot divus vai vairākus šaurus dēlīšus (lašas) un visā garumā tos notinot ar stipru līni.

Avoti: JūVM

lasēt   apv.

1. Ievadīt, vest ostā.

2. Lāsot 1.

3. Ar koka liekšķeri smelt ūdeni ārā no laivas.

Avoti: ME

lāsēt   parasti 3. pers., lās, retāk lāsē, pag. lāsēja; intrans.

1. Lāsot 1 - lēni, sūcoties pa lāsēm, tecēt (par šķidrumu); pilēt, krist (parasti par lāsēm, pilieniem).

// pareti. Būt tādam, no kura pil, krīt ūdens lāses, pilieni (piemēram, par jumtu).

Avoti: LLVV

lāsēt   parasti 3. pers., lās, retāk lāsē, pag. lāsēja; intrans.

1. Lāsot 2 - atstarojot gaismu, nevienmērīgi ne visai spoži vai arī spoži daudzkrāsaini spīdēt; lāsmot.

// pareti. Nevienmērīgi ne visai spoži vai arī spoži, arī daudzkrāsaini spīdēt (par gaismu, gaismas avotu).

// reti. Atspīdēt nevienmērīgi, izplatīt mainīgu gaismu (kur) - piemēram, par sauli, zvaigznēm.

Avoti: LLVV

Lāseu   vietv.

1. Pilsēta Mjanmā, Šanas (Tai) pavalstī, 133600 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Lāsghānoda   vietv.

1. Pilsēta Somālilendā, 40600 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

lāsica   apv.

1. Zebiekste.

Avoti: TlV

lāsīca   apv.

1. Zebiekste.

Avoti: TlV

lāsiens

1. Lāse.

Avoti: Sin

lasieši

1. Ilūkstes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Laši" iedzīvotāji.

2. Jēkabpils novada Ābeļu pagasta apdzīvotās vietas "Laši" iedzīvotāji.

3. vēst. Ilūkstes apriņķa Lašu pagasta (padomju laikā - Lašu ciema) iedzīvotāji.

Avoti: V1

lasīgs   apv.

1. Tāds, kam patīk lasīt.

Avoti: ME

lasījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> lasīt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> lasīt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> lasīt (5).

4. Uztvērums, interpretējums (parasti daiļdarbam skatuves mākslā).

5. parasti dsk. Lekciju vai referātu cikls, kas veltīts (noteiktam) jautājumu lokam.

6. jur. Procesa stadija, arī viss process, kurā likumdevējā institūcijā izskata, apspriež likuma projektu (piemēram, parlamentā).

Avoti: LLVV

lasījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> lasīt (1).

2. pareti. Paveikta darbība, rezultāts --> lasīt (3).

Avoti: LLVV

Lasina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 3400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1298.-1833. g. un kopš 1860. g.

Avoti: Wi

lasinas   žarg.

1. Spīdīgas bikses.

Avoti: SLG

lasināt   apv.

1. Likt lasīt.

Avoti: ĒiV

lasināt   apv.

1. Pilināt, lāsot 1.

Avoti: ME

lāsināt

1. Mazliet līt; pilināt.

Avoti: Sin

Lasiņi   vietv.

1. Daugavpils novada Tabores pagasta bijušās Lasenbekas (Lasenbergas) muižas centra bijušais nosaukums.

Lasiņu pilskalns— atrodas Daugavpils novada Tabores pagastā, ~0,5 km uz austrumiem no bijušās Lasenbekas muižas centra Lasiņiem, apaļš 4-5 m augsts paugurs, ko norobežo stāva grava, plakums - ~43 x 40 m, bijis apdzīvots līdz ~10 gs.

Avoti: LE1

lasiocampa   lat.

1. Vērpēju dzimtas ģints.

Lasiocampa quercus— ozolu vērpējs.

Avoti: LD

lasiocampidae   lat.

1. Vērpēju dzimta.

Avoti: LD

Lasiota   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("La Ciotat"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Bušdironas departamentā, 33800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

lasis   -ša, v.

1. dsk.; zool. Zivju klases lašveidīgo kārtas dzimta ("Salmonidae"), pie kuras pieder, piemēram, laši, foreles, taimiņi.

2. Šīs dzimtas suga ("Salmo salar"), zivs ar zilgani pelēku melni punktotu muguru, sudrabbaltiem sāniem.

Lašu (arī laša) krāsa— gaiši sārta krāsa ar dzeltenīgu niansi.

Kuprainais lasis— kuprlasis.

3. apv. Neliels šķidruma daudzums; lāse.

4. žarg. Lats.

Avoti: LLVV, ViV, SLG

lasis   apv.

1. Neliels daudzums kāda šķidruma.

Avoti: ME

lasītis   apv.

1. Dem. --> lasis 2.

Avoti: ME

lasīšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> lasīt 1.

2. Mācību priekšmets - rakstīto, iespiesto tekstu uztveršanas prasmes apgūšana, tekstu atstāstīšana un analizēšana.

Literatūras lasīšana— literatūras mācīšanas forma - atsevišķu literāru darbu vai to fragmentu lasīšana un analīze.

Avoti: LLVV

lasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Uztvert, saprast rakstu valodā (tekstu); uztverot, saprotot rakstu valodā (tekstu), runāt (to klausītājiem).

Lasīt korektūru— lasīt tipogrāfiska salikuma novilkumu, lai konstatētu un labotu kļūdas.

// intrans. Lasīt balsī (arī skaļi) - lasīt tekstu un vienlaikus to runāt.

Lasīt priekšā— lasīt tekstu un vienlaikus to runāt (klausītājiem).

// intrans. Uztverot, saprotot rakstu valodā (tekstu), uzzināt, iegūt informāciju, zināšanas (par ko).

// intrans. Būt tādam, kam piemīt spēja, prasme uztvert, saprast rakstu valodā (tekstu).

// pārn. Uztvert, izprast (ko, parasti daiļdarbu, mākslas darbu).

2. Noteikt, saprast (kā) saturu, nozīmi pēc zīmēm, nosacītiem apzīmējumiem, attēliem u. tml.

3. Uztvert, noprast, nojaust (ko, parasti psihisku stāvokli, rakstura īpašības) pēc kādām redzamām pazīmēm, ārējām izpausmēm.

Lasīt domas— uzminēt, nojaust (kāda) domas.

Lasīt dvēselē (retāk sirdī)— saprast (kāda) garīgo pasauli, jūtas, domas.

4. Paust, darīt zināmu mutvārdiem (parasti lekcijas, referāta u. tml. veidā).

5. Deklamēt.

Avoti: LLVV

lasīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vākt, raujot, plūcot, griežot u. tml. nost, parasti pa vienam (piemēram, ogas, sēnes).

2. Ņemt ārā (no kā), parasti pa vienam.

3. pareti. Vākt (no dažādām vietām, dažādiem cilvēkiem).

4. pareti. Pulcināt (ļaudis).

Avoti: LLVV

lasītājs   -a, v.

1. Darītājs --> lasīt.

2. Cilvēks, kas lasa (grāmatas, žurnālus u. tml.).

3. Bibliotēkas, lasītavas u. tml. apmeklētājs.

Lasītāju konference— masu pasākums, kurā lasītāji apspriež grāmatas, dažkārt arī bibliotēkas darbu.

4. Daiļlasītājs, daiļrunātājs.

5. inf. Ierīce, kas nolasa datu vidē ierakstīto kodēto informāciju un pārveido to formā, kas piemērota tālākai apstrādei.

6. inf. Plānotāja daļa, kas nolasa datorā ievadāmo datu plūsmu.

Avoti: LLVV

lasītājs   apv.

1. Cilvēks, kas vāc, piemēram, ogas, sēnes.

Avoti: KiV

lasītava   -as, s.

1. Īpaši iekārtota telpa (bibliotēkā, klubā u. tml.), kurā apmeklētāji lasa.

Avoti: LLVV

lāsīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> lāse.

Iebaudīt lāsīti (arī glāzīti, mēriņu)— mazliet iedzert alkoholisku dzērienu, parasti degvīnu.

Avoti: LLVV

lasiti   vēst.

1. Pusbrīva laucinieku kārta viduslaikos franku un lejasvācu (sevišķi bijušajos slāvu) apdzīvotajos apgabalos, kas savam kungam maksāja nodokļus un pildīja klaušas, bet tai pašā laikā varēja aizstāvēt sevi tiesā un piedalīties karaspēkā.

Avoti: VtV

lasīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.; sar.

1. Būt tādam, ko var lasīt (kā, kādā veidā).

Avoti: LLVV

lasīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Pulcēties, nākt, braukt kopā.

2. sar. Virzīties, parasti steidzīgi (prom, no kurienes ārā, no kā nost u. tml.).

// parasti pavēles izteiksmē; vienk. Nekavējoties, nevilcinoties attālināties, iet, braukt (projām, no kurienes ārā, no kā nost u. tml.).

3. trans.; novec. Izvēlēties, izraudzīties.

// intrans.

Avoti: LLVV

lasītkāre   -es, s.; parasti vsk.

1. Kāre lasīt 1 (1).

Avoti: LLVV

lasītmāka   -as, s.; parasti vsk.

1. Lasītprasme; māka, prasme lasot saprast teksta saturu.

Avoti: LLVV

lasītnepratējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas neprot lasīt 1(1).

Avoti: LLVV

lasītprasme   -es, s.; parasti vsk.

1. Prasme lasīt (1).

Avoti: LLVV

lasītprašana   -as, s.; parasti vsk.

1. Lasītprasme.

Avoti: LLVV

lasītpratējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas prot lasīt 1 (1).

Avoti: LLVV

lasiurus   lat.

1. Sikspārņu kārtas ģints.

Lasiurus cinereus semotus— pasaulē visizolētākā sikspārņu suga, mīt Havaju salās, līdz tuvākajiem radiniekiem Ziemeļamerikā ir 4000 km.

Avoti: IZ-108-27

lasius   lat.

1. Skudru dzimtas ģints.

Lasius niger— melnā skudra.

Avoti: LD

Lasjota   vietv.

1. Lasiota - pilsēta Francijā ("La Ciotat").

Avoti: Wi

laska   apv.

1. Žēlsirdība, laipnība.

2. Nabaga dāvana.

Avoti: KiV

Laska   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 18200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1422. g.

Avoti: LpA, Wi

laskaķ   žarg.

1. Zagt.

Avoti: KZ

laskāties   apv.

1. Labināties.

Avoti: KiV

Laskaževa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 4900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1418.-1870. g. un kopš 1969. g.

Avoti: LpA, Wi

Laskrusesa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Las Cruces"), Ņūmeksikas štatā, 101400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

lasks   apv.

1. Netīrs, notašķīts.

2. Laisks.

Avoti: ME

Laskumbresa   vietv.

1. Pilsēta Panamas Republikā, Panamas piepilsēta, 35600 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

lāslacis   apv.

1. Liekēdis.

Avoti: ME

lāslasis   apv.

1. Liekēdis.

Avoti: VL42, VL10

lāsma   -as, s.; reti.

1. Lāma (1).

2. Lāma (2).

Avoti: LLVV

lāsma   -as, s.

1. Ne visai spožs vai arī spožs nevienmērīgs spīdums.

Avoti: LLVV

lāsmainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> lāsmains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

lāsmains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam, atstarojot gaismu, ir mainīgas nokrāsas nevienmērīgs spīdums.

Avoti: LLVV

lāsmainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> lāsmains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

lasmanis   apv.

1. Locis.

Avoti: KV

lāsme   apv.

1. Piliens.

Avoti: ME

lāsme   apv.

1. Citas krāsas raibums.

Avoti: LE

lasmenis   -ņa, v.

1. Neaizsalusi vai atkususi vieta (ūdenstilpē); arī āliņģis; lāsmenis.

Avoti: LLVV

lāsmenis   -ņa, v.

1. Neaizsalusi vai atkususi vieta (ūdenstilpē); arī āliņģis; lasmenis.

Avoti: LLVV

lasminis   apv.

1. Neaizsalusi vai atkususi vieta (ūdenstilpē); arī āliņģis; lāsmenis.

Avoti: ME

lasmins   apv.

1. Āliņģis, neaizsalusi vai atkususi vieta.

Avoti: NeV

lāsmiņa

1. Dem. --> lāsma 2.

Avoti: LV93

lāsmojums   -a, v.

1. Daudzkrāsains nevienmērīgs ne visai spožs vai arī spožs (kā) spīdums, arī nevienmērīgs (kā) spīdums, kas rodas, atstarojot gaismu.

Avoti: LLVV

lāsmot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Atstarojot gaismu, nevienmērīgi ne visai spoži vai arī spoži daudzkrāsaini spīdēt.

// reti. Atspīdēt nevienmērīgi, izplatīt mainīgu gaismu (kur) - piemēram, par sauli, zvaigznēm.

Avoti: LLVV

lāsmoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; reti.

1. Lāsmot.

Avoti: LLVV

lāsmots   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Lāsmains.

Avoti: LLVV

Lasnamē   vietv.

1. Igaunijas galvaspilsētas Tallinas rajons.

Lasnamē horizonts— vidusordovika stratigrāfiskā vienība Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā, Latvijā biezums - 7-10 m, nodalīts Ziemeļigaunijā Tallinas apkaimē.

Avoti: LD

lāsnieki   novec.

1. Baktērijas, infuzorijas.

Avoti: ME

laso   nelok., v.

1. Virve ar cilpu dzīvnieku ķeršanai jāšus.

2. inf. Attēlu rediģēšanas līdzeklis, kas ļauj izvēlēties neregulāru objektu, velkot ap to peli, kamēr peles poga nospiesta.

Avoti: LLVV

lāsojums   -a, v.

1. Daudzkrāsains nevienmērīgs ne visai spožs vai arī spožs (kā) spīdums, arī nevienmērīgs (kā) spīdums, kas rodas, atstarojot gaismu; lāsmojums.

Avoti: LLVV

lāsot   parasti 3. pers., lāso, pag. lāsoja,

1. Lēni, sūcoties pa lāsēm, tecēt (par šķidrumu); pilēt, krist (parasti par lāsēm, pilieniem).

// pareti. Būt tādam, no kura pil, krīt ūdens lāses, pilieni (piemēram, par jumtu).

Avoti: LLVV

lāsot   parasti 3. pers., lāso, pag. lāsoja,

1. Atstarojot gaismu, nevienmērīgi ne visai spoži vai arī spoži daudzkrāsaini spīdēt; lāsmot.

// pareti. Nevienmērīgi ne visai spoži vai arī spoži, arī daudzkrāsaini spīdēt (par gaismu, gaismas avotu).

// reti. Atspīdēt nevienmērīgi, izplatīt mainīgu gaismu (kur) - piemēram, par sauli, zvaigznēm.

Avoti: LLVV

lāsoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; reti.

1. Lāsot 1.

Avoti: LLVV

lāsoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.; reti.

1. Lāsot 1.

Avoti: LLVV

lāsots   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Lāsains (1).

2. Lāsains (2).

Avoti: LLVV

Laspalmasa   vietv.

1. Laspalmasa de Grankanārija - pilsēta Spānijā ("Las Palmas de Gran Canaria"), Kanāriju Salu autonomā apgabala Laspalmasas provincē, 382300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

laspeyresia   lat.

1. Tinēju dzimtas ģints.

Laspeyresia nigricana— tumšais zirņu tinējs.

Laspeyresia pactolana— egļu dzinumu tinējs.

Laspeyresia pomonella— ābolu tinējs.

Laspeyresia splendana— šīs ģints suga.

Laspeyresia strobilella— egļu čiekuru tinējs.

Avoti: LD

Lasrosasa   vietv.

1. Lasrosasa de Madride - pilsēta Spānijā ("Las Rozas de Madrid"), Madrides apgabala Madrides provincē, 92800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lassen   vietv., vēst.

1. Ilūkstes novada Eglaines pagasta bijušais nosaukums.

2. Lašu muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Skrudalienes pagastā.

Avoti: LPag, KV

Lassenbeck   vietv., vēst., vācu val.

1. Lasenbekas, Lašupes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Skrudalienes pagastā.

Avoti: KV

Lassenskaja   vietv., vēst.

1. Ilūkstes novada Eglaines pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

lasta   apv.

1. Lasts - sens tilpuma, arī kuģa kravas svara mērs labībai, sālim, alum.

Avoti: ME

Lastādija   vietv.

1. Rīgas pilsētas Latgales priekšpilsētas daļas, ko vēsturiski dēvēja par Maskavas priekšpilsētu, sākotnējais nosaukums, aptuveni līdz 16. gs.

Avoti: Leģ-82-49

lastaga   apv.

1. Lāsteka.

Avoti: Sin

lāstaka   apv.

1. Lāsteka.

Avoti: ME

lastaugi   apv.

1. Krekla uzpleči.

Avoti: ME

lāstaugi   apv.

1. Krekla uzpleči.

Avoti: ME

lastaukus   apv.

1. Kāda Ziemassvētku spēle ar vairākiem dalībniekiem.

Avoti: ME

lastavāgs   apv.

1. Meteņi, vastlāvis.

Avoti: ME

laste   apv.

1. Lasts - sens tilpuma, arī kuģa kravas svara mērs labībai, sālim, alum.

Avoti: TlV

lastega   apv.

1. Lāsteka.

Avoti: ME

lasteka   apv.

1. Lāsteka.

Avoti: ME

lāsteka   -as, s.

1. Pie kāda priekšmeta piesalis konusveida ledus veidojums, kas radies, tekot šķidrumam (no kā) lejup.

Lāsteka pil (arī tek)— saka par kūstošu lāsteku.

2. Samērā tievs, parasti vertikāls, veidojums, kas rodas, sacietējot izkusušai un lejup tekošai vielai; samērā tievs, parasti vertikāls, veidojums, kas rodas, izgulsnējoties vielām no lejup tekoša šķidruma.

3. Noteka; rene.

Avoti: LLVV

lāstekains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, pie kā ir piesalušas lāstekas (1).

Avoti: LLVV

lastigala   apv.

1. Lakstīgala.

Avoti: ME

lastīgala   apv.

1. Lakstīgala.

Avoti: ViV

lastīgale   apv.

1. Lakstīgala.

Avoti: ME

lastiks   novec.

1. Lastiņš.

Avoti: Ang

lāstiķis   apv.

1. Rīkstiņš, bises lādējamais (lādējot pa stobru).

Avoti: ME

lastings   novec.

1. Lastiņš.

Avoti: Ang

lāstiņa   apv.

1. Dem. --> lāse.

Avoti: ME

lastiņš

1. Izturīgs atlaspinuma audums mēbelēm, tērpiem, oderēm; apavu audums.

Avoti: Ang

lastočka   žarg.

1. Vēstule.

Avoti: KZ

Lastovki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

Avoti: LC

lastrea   lat.

1. Lastrea thelypteris - parastās purvapapardes "Telypteris palustris" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

lasts   -a, v., vācu "krava"

1. Pilna preču kuģa krava laikā ap 13. gs.

2. Rīgā un Vidzemē 45 (sākumā 42) pūri rudzu.

3. 48 pūri miežu vai kviešu.

4. 60 pūru auzu vai iesala.

5. 12 mucas šķidruma.

6. 18 mucu sāls no kuģa vai 16 mucu no noliktavas.

7. 12 birkavu.

8. Neapstrādātu dēļu mērs, vienāds ar 40 kubikpēdām.

9. Novecojies kuģa tilpuma mērs, vienāds ar divām reģistrtonnām jeb 5,66 kubikmetri.

10. Veca masas mērvienība - aptuveni 160 kilogrami.

Avoti: LLVV, LPE, SV69

lāsts   -a, v.

1. Draudīgs ļauna vēlējums, pareģojums; izteikums, arī, parasti reliģisks, rituāls, ar ko izslēdz no sabiedrības, tās grupas, reliģiskas organizācijas u. tml.

2. Tas, kas nomāc, moka, ļoti apgrūtina, dara (kādu) nelaimīgu, izraisa nelaimi, postu.

Avoti: LLVV

lāsts   apv.

1. Nožogojums, redeles.

Avoti: ME

Lastunasa   vietv.

1. Pilsēta Kubā ("Las Tunas"), provinces administratīvais centrs, 150500 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

lāsumainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> lāsumains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

lāsumains   -ais; s. -a, -ā;

1. Plankumains, raibs, ar lāsumiem; lāsains (2).

Avoti: LLVV

lāsumains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura virsma ir ar atšķirīgas nokrāsas lāsumiem un, atstarojot gaismu, nevienmērīgi spīd.

Avoti: LLVV

lāsumainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> lāsumains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

lāsumi

1. Vasaras raibumi.

Avoti: Sin

lāsumiņš

1. Dem. --> lāsums.

Avoti: LV93

lāsumojums   -a, v.; reti.

1. Lāsmojums.

Avoti: LLVV

lāsumot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; reti.

1. Lāsmot.

Avoti: LLVV

lāsumots   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Lāsumains 1.

Avoti: LLVV

lāsumots   -ais; s. -a, -ā;

1. Lāsumains 2.

Avoti: LLVV

lāsums   -a, v.

1. Citas krāsas vai nokrāsas plankums, arī raibums.

Vasaras lāsumi— vasarraibumi.

Avoti: LLVV

lasvarde   apv.

1. Taimiņš.

Avoti: ME

Lasvegasa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Las Vegas"), Nevadas štatā, Lielā Baseina kalnienē 623 m vjl., 613600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Las Vegas"), Ņūmeksikas štatā, 13500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LģE, WA16, LpA

lasveris   apv.

1. Taimiņš; lasvarde.

Avoti: ME

LAŠ   saīs.

1. Lauku atbalsta štābs.

Avoti: i2

laša   jūrn. sl.

1. Būvelements (dēlītis, plāksnīte) peldlīdzekļa apšuvuma laižu vai plātņu, kā arī citu detaļu galeniskai savienošanai.

Avoti: JūVM

Laščova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 2200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1549.-1870. g. un kopš 2010. g.

Avoti: Wi

lašējums   jūrn. sl.

1. Peldlīdzekļa apšuvuma planku (laižu) vai plātņu, pārlūzušu apaļkoku (arī metāla cauruļu) vai citu detaļu galenisks savienojums ar lašu.

Avoti: JūVM

lašēt

1. Jūrniecībā - sastiprināt ar virves palīdzību.

Avoti: Ang

laši   dsk.

1. Lasis; sudrabainas kaulu zivis lašveidīgo kārtā.

Avoti: LE

Laši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ilūkstes novada Eglaines pagastā, 1,5 km no Eglaines; Lašmuiža.

2. vēst. Lašu pagasts - pastāvēja bijušajā Ilūkstes apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Ilūkstes novada Eglaines, Šēderes un Pilskalnes pagastā.

Lašu pilskalns— atrodas Ilūkstes novada Eglaines pagastā, postīts ceļot Lašu muižas pili un izbūvējot ceļu, savrups 15-20 m augsts paugurs, plakums - ~100 x 80 m, bijis apdzīvots līdz ~9.-12. gs.

3. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jēkabpils novada Ābeļu pagastā.

Avoti: LPag, LC

lašinis   apv.

1. Speķis, trekna gaļa.

Avoti: KiV

lašiņa

1. Jūrniecībā - divu apaļkoku (vai pārlūzuša apaļkoka daļu) sastiprinājums ar virvi.

2. Salaida jahtas (laivas) apšuves dēļu savienojuma vietā; salaida kuģa plātņu vai veidtērauda savienošanai.

3. apv. Speķis, trekna gaļa; žāvēta, vītēta gaļa.

Avoti: Ang, VV

lašiņš

1. Lašiņa.

Avoti: Ang, VV

Lāški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas pagastā.

Avoti: LC

Laško   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Laško"), Saviņas reģionā, 4600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

laškrāsa   s.

1. Dzeltenīgi sārta (laša gaļai raksturīga) krāsa.

Avoti: MLVV

lašķēt   apv.

1. Mitrināt, veldzēt (dedzinātus kaļķus).

Avoti: ViV

lašķēties   apv.

1. Veldzēties (par dedzinātiem kaļķiem).

Avoti: ViV

Lašmuiža   vietv.

1. Ilūkstes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Laši" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

lašņas   apv.

1. Dažādas nederīgas lietas, visu veidu atkritumi.

Avoti: ME

lašņāt   apv.

1. Lasīt 2, atlasīt, izlasīt 2(2); vākt, ņemt u. tml. (parasti meklējot).

Avoti: ĒiV, ViV

lašņāties   apv.

1. Meklējot, prasot vākt (ko).

Avoti: ViV

lāšņot

1. Vizuļot.

Avoti: Sin

Lašodefona   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("La Chaux-de-Fonds"), Neišateles kantonā, 38700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

LAŠOR   saīs.

1. Latvijas Krievu mācībvalodas skolu atbalsta asociācija (krievu "Latvijskaja associacija škol obučajuščih na russkom jazike").

Avoti: PL

laštags   apv.

1. Šaujamloka bulta; iesms.

Avoti: SiV

lāštags   apv.

1. Šautenes stobra tīrāmais, šompors, gara maikste, iesms.

Avoti: MalV

laštaks   apv.

1. Īpašs stienis pulvera un prapju blīvēšanai, stampāšanai (lādējot bisi).

Avoti: KnG

lāštoks   apv.

1. Tievs metāla stienis šautenes stobra tīrīšanai.

Avoti: ĒiV

Lašupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Lutriņu pagastā.

2. Lašupes mežniecība - Saldus novada Lutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Līči" bijušais nosaukums.

3. Melnupe - Virgas labā krasta pieteka Priekules novadā.

Avoti: LC, LD

Lašupes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ogres novada Ogresgala pagastā.

Avoti: LC

Lašupīte   vietv.

1. Abavas labā krasta pieteka Abavas pagastā, garums - 9 km.

2. Krimeldes kreisā krasta pieteka Saldus novada Saldus un Lutriņu pagastā, garums - 8 km.

Avoti: LD, LPag

lašupnieki

1. Saldus novada Lutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Lašupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lašvarde   apv.

1. Taimiņš; lasvarde.

Avoti: ME

lašveidīgie

1. Kaulzivju klases kārta ("Salmoniformes"), nelielas un vidēji lielas zivis (garums - no 2,5 cm līdz 1,5 m), spuras bez asiem stariem, muguras vidū 1 īsa spura, aiz tās netālu no astes spuras maza, t. s. tauku spura; pēc senākas klasifikācijas ietilpa siļķveidīgo kārtā.

Avoti: PDE

lašvardis   apv.

1. Taimiņš; lasvarde.

Avoti: ME

lašveris   apv.

1. Taimiņš; lasvarde.

Avoti: ME

lašzivs   -zivs, dsk. ģen. -zivju, s.

1. Lašu dzimtas zivs.

Avoti: LLVV

lāt   apv.

1. Riet.

2. Lamāt, lādēt kaut ko.

Avoti: LE, NeV

lat.   saīs.

1. Latīņu-; latīņu valoda.

Avoti: i1, SV05

lata   -as, s.

1. Zāģmateriāls, kas iegūts, garenvirzienā sazāģējot apaļkoku neliela profila sloksnēs.

2. sar. Mērlata.

3. apv. Tīrums, lauks.

4. apv. Zemes strēle, iemērīts šaurs zemes gabals.

5. jūrn. Plāna, gluda, apmēram 5-10 cm plata un vienā galā nedaudz sašaurināta līstīte, kuru ievieto speciālā latkabatā buras pakaļējā malā, lai noturētu buras sirpi un veidotu pareizu aerodinamisko profilu; parasti burai ir trīs un vairāk reglamentēta garuma latas, bet lieto arī latas, kas iet pāri visai burai (garās latas).

Ielikt latas— ievietot latiņas (latas) buras latkabatās.

Avoti: LLVV, ĢmV, ME, JūVM

LATABA   saīs.

1. Latvijas Akadēmisko bibliotēku asociācija.

Avoti: i2

lataga   apv.

1. Lāsteka.

2. Palāses.

Avoti: ME

lataka   apv.

1. Lāsteka.

2. Palāses.

Avoti: ME

Latākija   vietv.

1. Lādikīja - pilsēta Sīrijas rietumos ("Latakia").

Avoti: PZT, Wi

latānija

1. Palmu ģints; istabas puķkopībā par latāniju nepareizi sauc palmu, kas pieder pie livistonu ģints; īstās latānijas istabā neaudzē.

Avoti: SV69

latāns   apv.

1. Laterna, lukturis.

Avoti: TlV

lātans   apv.

1. Lempis, palaidnis.

Avoti: ME

latarēt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: ME

latāt   apv.

1. Aplatot, apkāršot (ar latām apsist).

Avoti: ME

latatā   apst.; sar.

1. Prom.

Aiziet latatā— nebūt (vairs); pazust.

Avoti: LLVV

Latatujeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

Avoti: LC

latavāli   apv.; hip.

1. Suņuburkšķi.

Avoti: ME

late

1. Latvijas vēstures avotos, sākot ar 1382. g. minēts nosaukums trijlauku sistēmā iedalītu muižas tīrumu "laukam".

2. apv. Lata.

Avoti: KV, ĒiV

lāte   apv.

1. Liela liesma.

Avoti: ME

lateka   apv.

1. Lāsteka.

Avoti: ME

latekslīmes

1. No dabiskā vai sintētiskā lateksa izgatavotas līmes.

Avoti: LPE

latekss   -a, v.

1. Kaučukaugu piensula; pienbalts sintētisks šķidrums, kas satur vairāk nekā 30% kaučuka; izmanto arī kā kosmētikas sastāvdaļu, plēves veidotāju.

Sintētiskie lateksi— sintētisko polimēru (gk. kaučuku) koloidālas sistēmas ūdenī; lieto plānu gumijas izstrādājumu (meteorol. balonu, cimdu), porgumijas, līmes, krāsu ražošanā, izmanto par saistvielu.

Avoti: LLVV

latence   med.

1. Latents infekcijas stāvoklis, laiks no kairinājuma sākuma līdz uzbudinājuma stāvokļa pirmajām pazīmēm.

Avoti: TM5

latene   žarg.

1. Latviešu valoda (mācību priekšmets).

2. Latīņu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: Žrg

latensifikācija

1. Latentā fotogrāfiskā attēla pastiprināšana pirms fotomateriāla attīstīšanas, apstrādājot to ar speciāliem šķīdumiem, dzīvsudraba tvaikiem vai papildus apgaismojot eksponēto gaismjutīgo slāni.

Avoti: ZTV

latents   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam vēl nav ārēju izpausmju (piemēram, par procesu, parādību).

Latentais periods— slimības bezsimptomu periods - laika intervāls no momenta, kad sākas kairinātāja iedarbība uz orgāniem, audiem, šūnām, līdz organisma atbildes reakcijai.

Latentais attēls— uz fotomateriāla izveidojies neredzams attēls, kas radies eksponēšanas rezultātā.

Avoti: LLVV

latentums   inf.

1. Laika intervāls starp pieprasījuma brīdi un brīdi, kad sākas pieprasītā operācija, piem., datu pārsūtīšana.

Avoti: SV99

lāteņi

1. Latvāņi.

Avoti: Sin

lateralitāte   med.

1. Vienas ķermeņa puses pārsvars pār otru funkcionālā ziņā.

Avoti: TM5

lateralizācija   med.

1. Slimības lokalizācija vienā vai otrā ķermeņa pusē.

Avoti: TM5

laterāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz sānu, saistīts ar to; tāds, kas atrodas sānos vai ir vērsts uz sāniem.

Laterāls līdzskanis— līdzskanis, kura izrunā gaiss plūst gar mēles sāniem (piemēram, "l").

Laterāls spraudzenis— līdzskanis, kuru izrunājot aktīvais runas orgāns, tuvojoties pasīvajam runas orgānam, pilnīgi noslēdz eju elpas plūsmai vokālā trakta vidū, bet atstāj spraugu aktīvā runas orgāna vienā vai abās sānu daļās.

Laterālā laukuma smaguma centrs— punkts, kurā pielikts rezultējošais hidrodinamiskais spēks, kas pretojas peldlīdzekļa dreifam; pieņem, ka tas sakrīt ar smaguma spēku laukumam, ko iegūst projicējot peldlīdzekļa zemūdens daļu uz vidusplakni (diametrālo plakni).

Laterālā sistēma— kuģuceļu (fārvateru), upju un kanālu apzīmēšanas paņēmiens, navigācijas zīmes izvietojot attiecībā pret pārvietošanas virzienu.

Laterālais laukums— peldlīdzekļa zemūdens daļas (arī izvirzīto daļu, piemērem, stūres, spurķīļa u, tml.) projekcija uz vidusplakni (diametrālo plakni).

Avoti: LLVV, VsV, JūVM

laterālskleroze   med.

1. Amiotrofiskā laterālskleroze - hroniska progresējoša muguras smadzeņu slimība, kam raksturīga muskuļu atrofija un piramidālā (apzināto kustību) trakta darbības traucējumi, kas rodas motoneironu deģenerācijas dēļ.

Avoti: VE

laterāns   rel.

1. Pāvesta pils Romā, vairāku koncilu vieta.

Avoti: RtV

Laterca   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Laterza"), Apūlijas reģiona Taranto provincē, 15300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

laterēt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: ME

lāterēt   apv.

1. Daudz runāt.

Avoti: ME

lateris   apv.

1. Pārnēsājamais lukturis.

Avoti: KnG

lāteris   apv.

1. Lukturis.

2. Spraustuve jeb bābiņa - tureklis degošam skalam.

Avoti: TlV

laterītaugsnes

1. Augšņu grupa, kam profilā ir laterīta horizonts.

Avoti: LPE

laterīts   ģeol.

1. Zemjains, ķieģeļsarkans iezis, kas sastāv galvenokārt no alumīnija un dzelzs oksīdiem un oksīdu hidrātiem; veidojas dziļas iežu ķīmiskas dēdēšanas procesā.

Avoti: ZTV

laterizācija   ģeol.

1. Latenta dēdēšanas garozas veidošanās; process, kurā tropisko mežu augsnes uzkrājas dzelzs savienojumi, veidojoties dzelzs konkrēcijām.

Avoti: ZTV

laterna   -as, s.

1. Apgaismošanas ierīce, kurā gaismas avots daļēji vai pilnīgi aizsargāts ar stiklu vai citu gaismas caurlaidīgu materiālu.

Kabatas laterna (arī lukturītis)— neliela pārnēsājama elektriskā apgaismošanas ierīce.

Laternas stabs— stabs, pie kura piestiprināta laterna (piemēram, ielu apgaismošanai).

Laterna magica— aparāts att. projicēšanai, izgudrots, domājams, 17. gs.

Avoti: LLVV

laternārijs   vēst.

1. Īpašs vergs antīkajās pilsētās, kas bija atbildīgs par eļļas lampu aizdegšanu diennakts tumšajā laikā pie saimnieka mājas.

Avoti: Leģ-81-49

laternīts   būvn.

1. Jumta seguma loksnes, kurās izmantotas veselībai nekaitīgas sintētiskās šķiedras.

Avoti: ZTV

latero-   med.

1. Salikteņos norāda uz sānu, sānisku.

Avoti: TM5

laterocidence   med.

1. Nabassaites cilpas izkrišana blakus auglim.

Avoti: TM5

laterodukcija   med.

1. Kustība uz sāniem (locekļa, acābola).

Avoti: TM5

laterofleksija   med.

1. Noliece uz sāniem (dzemdes).

Avoti: TM5

lateropozīcija   med.

1. Novirze uz sāniem (dzemdes).

Avoti: TM5

lateropulsija   med.

1. Tendence virzīties vai gāzties uz vieniem sāniem, ejot uz priekšu.

Avoti: TM5

laterotorsija   med.

1. Pagrieziens uz vienu pusi ap asi, piem., acābola - ap anteroposterioro asi.

Avoti: TM5

lateroversija   med.

1. Nosliece uz sāniem (dzemdes).

Avoti: TM5

lāters   apv.

1. Lukturis.

2. Spraustuve - tureklis degošam skalam.

Avoti: TlV

Latestdebiša   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("La Teste-de-Buch"), Aktivānijas reģiona Žirondas departamentā, 24600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Lateve   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

Latevesciems   vietv.

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Lateve" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Latevsciems   vietv.

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Lateve" nosaukuma variants.

Avoti: LC

La-te-wei-ya

1. Latvijas nosaukums ķīniešu valodā.

Avoti: LE

Latfia

1. Latvijas nosaukums grieķu valodā.

Avoti: LE

latg.   saīs.

1. Latgaliešu-; latgaliski.

Avoti: i1

Latgale   vietv.

1. Latvijas kultūrvēsturisks apgabals, izveidojās latgaļu apdzīvoto teritoriju austrumu un dienvidaustrumu daļā (uz austrumiem no Daugavas, Aiviekstes un Pededzes), no 16. gs. 2. puses līdz 1772. g. atradās Polijas-Lietuvas pakļautībā, tika atjaunots katolicisms (izņemot Krustpili), arī Krievijas impērijas Vitebskas guberņas sastāvā te pastāvēja no Kurzemes un Vidzemes atšķirīgas pārvaldes.

Latgales augstiene— pēc ainavrajonēšanas iedalījuma viena no 16 Latvijas ainavzemēm, kas ietver 7 ainavapvidus starp Daugavzemi, Aiviekstes zemi un Austrumlatgales ainavzemi.

2. Latgales priekšpilsēta - viens no sešiem Rīgas pilsētas administratīvajiem rajoniem, kas atrodas Rīgas dienvidaustrumu daļā Daugavas labajā krastā, platība - 50 kvadrātkilometru, ~189500 iedzīvotāju (2012. g.).

3. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

4. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Bībelišķi" bijušais nosaukums padomju laikā.

5. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Ūgrinieki" daļa.

6. ģeol. Latgales apledojums - senākais no Latvijas teritorijā konstatētajiem kvartāra apledojumiem, kas norisinājies agrā pleistocēna beiguposmā.

Avoti: LC, LE1, Wi, LD

latgalieši   -u, v.

1. Latgales pamatiedzīvotāji.

Latgaliešu rakstu valoda— sākta veidot 18. gs. augšzemnieku dialekta latgalisko izlokšņu atspoguļošanai rakstos; principi vairākkārt pārstrādāti, pareizrakstība noteikta 1927-29 latgaliešu ortogrāfijas komisijas lēmumos.

2. Ķeguma novada Ķeguma pagasta apdzīvotās vietas "Latgale" iedzīvotāji.

Avoti: LLVV, V1

latgaliskis   apv.

1. Latgaliski.

Avoti: ĒiV

latgalisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir rakstīts, runāts latgaliešu izloksnēs; raksturīgs latgaliešu izloksnēm, saistīts ar tām; raksturīgs latgaliešiem.

Latgaliskās izloksnes— latv. val. izloksnes Vidzemes ZA un Latgalē; radušās uz latgaļu val. pamata, tās ir augšzemnieku dialekta izloksnes, pretstats šā paša dialekta sēliskajām izloksnēm.

Avoti: LLVV

Latgaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ķeguma novada Tomes pagastā.

Avoti: LC

latgaļi   -u, v.; vēst.

1. dsk., v. Viena no baltu tautībām, kurai latviešu tautības veidošanās procesā ir bijusi noteicošā loma.

2. arī vsk. Šīs tautības piederīgais.

Latgaļu valoda— baltu valodu grupas valoda, viena no senlatviešu cilšu valodām, kas 1. gt. - 2. gt. sākumā runāta tagadējā Austrumvidzemē un Latgalē.

Avoti: LLVV

lathonura   lat.

1. Makrotriksu dzimtas ģints.

Lathonura rectirostris— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lathraea   lat.

1. Bezlapes.

Lathraea squammaria— sārtā bezlape.

Avoti: LD

lathridiidae   lat.

1. Sēņmīļu dzimta.

Avoti: LD

lathridius   lat.

1. Sēņmīļi.

Lathridius dermestoides— lielais sēņmīlis.

Avoti: LD

lathyrus   lat.

1. Dedestiņas.

Lathyrus aphaca— vītņu dedestiņa.

Lathyrus hirsutus— skarbā dedestiņa.

Lathyrus japonicus— jūrmalas dedestiņas "Lathyrus maritimus" nosaukuma sinonīms.

Lathyrus latifolius— platlapu dedestiņa.

Lathyrus maritimus— jūrmalas dedestiņa.

Lathyrus montanus— kalnu dedestiņa.

Lathyrus niger— melnā dedestiņa.

Lathyrus odoratus— puķzirnītis jeb smaržīgais puķzirnītis.

Lathyrus palustris— purva dedestiņa.

Lathyrus pannonicus— ungāru dedestiņa.

Lathyrus pisiformis— zirņveida dedestiņa.

Lathyrus pratensis— pļavas dedestiņa.

Lathyrus sylvestris— meža dedestiņa.

Lathyrus tuberosus— bumbuļu dedestiņa.

Lathyrus vernus— pavasara dedestiņa.

Avoti: LD, DaE

lathys   lat.

1. Kurkuļzirnekļu dzimtas ģints.

Lathys humilis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Latiāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Latiano"), Apūlijas reģiona Brindizi provincē, 14900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

latifundija   -as, s.

1. Liels privāts zemes īpašums.

Avoti: LLVV

latifundisms

1. Latifundiju sistēma zemes apsaimniekošanā.

Avoti: SV96

latifundists   -a, v.

1. Latifundijas īpašnieks.

Avoti: LLVV

latiks   žarg.

1. Latviešu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

latimeria   lat.

1. Latimērijas.

Latimeria chalumnae— latimēriju suga.

Latimeria menadoensis— latimēriju suga.

Avoti: PDE

latimērija

1. dsk. Recenta bārkšspuru zivju ģints ("Latimeria"), kas mīt lielā dziļumā.

2. Šīs ģints suga ("Latimeria chalumnae"), zivs ķermenis masīvs (gar. līdz 160 cm, masa - ~80 kg), Indijas okeānā pie Āfrikas krastiem.

3. Šīs ģints suga ("Latimeria menadoensis"), kuras daži eksemplāri identificēti starp Indonēzijas salām.

Avoti: EV, LEV, PDE

Latīna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Latina"), Lacio reģionā, provinces administratīvais centrs, 119500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Itālijas province ("Provincia di Latina"), Lacio reģionā, platība - 2251 kvadrātkilometrs, 561000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

LATINFORM   saīs., vēst.

1. Latvijas Informācijas aģentūra.

Avoti: i1

latīnis   -ņa, v.

1. vsk. Latīņi.

2. žarg. Latīņu valodas pasniedzējs.

Avoti: LLVV, SLG

latīnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir rakstīts, runāts latīņu valodā; raksturīgs latīņu valodai, saistīts ar to; raksturīgs ļatīniem.

Avoti: LLVV

latīnisms   -a, v.; val.

1. Aizguvums no latīņu valodas.

Avoti: LLVV

latīnists   -a, v.

1. Latīņu valodas speciālists.

Avoti: LLVV

latinizācija   val.

1. Īpašvārdu atveide ar latīņu alfabēta burtiem no oriģinālvalodas, kuras rakstībā izmantots cits (ne latīņu) alfabēts vai ideografiskās rakstzīmes.

Avoti: VsV

latinizēšana   val.

1. Īpašvārdu atveide ar latīņu alfabēta burtiem no oriģinālvalodas, kuras rakstībā izmantots cits (ne latīņu) alfabēts vai ideografiskās rakstzīmes.

Avoti: VsV

latinizēt   novec.

1. Pielīdzināt latīņu valodai, piem., vārdu galotnes.

Avoti: KV

latinos

1. Latīņamerikas izcelsmes ASV iedzīvotāji; latīņamerikāņi.

Avoti: PL

Latīns   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - Laurentas valdnieks (Latijā), kas palīdzēja varonim Ainejam, kad viņš ieradās Itālijā.

Avoti: PmV

latiņa   -as, s.

1. Dem. --> lata.

2. fizk. Viegla metāla caurule, ko novieto uz statņiem augstuma iezīmēšanai (piemēram, augstlēkšanā).

Avoti: LLVV

Latīņamerika

1. Vidusamerika un Dienvidamerika, aptver 33 neatkarīgas valstis, uz dienvidiem no Riograndes upes (Meksikas ziemeļu robeža).

Avoti: SV96

latīņamerikāņi   -u, v.

1. Latīņamerikas valstu iedzīvotāji.

Avoti: LLVV

latiņi   apv.

1. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

Avoti: Aug2

latīņi   -u, v.

1. dsk., v.; vēst. Senās itāļu ciltis (Vidusitālijas rietumdaļā Lacijā ar Romas pilsētu centrā).

Latīņu valoda— indoeiropiešu valodu saimes senitāļu valodu grupas valoda; līdz 4. gs. p. m. ē. lietota Latijā, 3. gs. p. m. ē. kļuvusi par Romas valsts valodu, vēlāk izplatījusies visā Apenīnu pussalā un līdz ar romiešu varu - visā Romas impērijā; 6.-8. gs., izveidojoties romāņu valodām, kā dzīva valoda beigusi eksistēt.

Latīņu alfabēts— alfabēts, kas izveidots Itālijā 7. gadsimtā pirms mūsu ēras no grieķu alfabēta ar etrusku alfabēta starpniecību un ko izmanto daudzu Eiropas, Amerikas, Āfrikas un dažu Āzijas valodu rakstībā.

Latīņu burti— Burti, kas ietilpst latīņu alfabētā un tajos alfabētos, kas veidoti uz latīņu alfabēta pamata.

Latīņu raksts— vokāliski konsonantisks skaņu raksts, kas izveidojies no etrusku lietotā rietumgrieķu raksta varianta vai tieši no grieķu raksta ap 7.-6. gs. p. m. ē. lietots Romā, izplatījies Romas impērijā, ir pamatā daudzu Eiropas valodu rakstībai.

2. arī vsk.; vēst. Šo cilšu piederīgais.

3. arī vsk. Katoļticīgais.

Latīņu bura— trīsstūra bura, kas piestiprināta pie garas, slīpas rājas.

Avoti: LLVV, VsV

latiņot   apv.

1. Latāt, noklāt salmu jumtu ar šķeikstām.

Avoti: ME

latīrisms   med.

1. Hroniska saindēšanās ar indīgiem dedestiņu ģints augiem; slimības aina līdzīga spastiskajai spinālajai paralīzei.

Avoti: TM5

latišene   žarg.

1. Latviešu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Latiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Pušmucovas pagastā.

Avoti: LC

latiška   žarg.

1. Latviete.

2. Latviešu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Latišonki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

Avoti: LC

latīt   apv.

1. Plaiksnīties.

2. Vicināt aizdegtu priekšmetu (piemēram, skalu).

Avoti: MiV

lātīt   apv.

1. Liesmot.

Avoti: NeV

latitudināri

1. Garīdznieku grupa Anglijas Baznīcā 17. gs., kas bija gatavi piekrist, ka baznīcas pārvaldību un kulta praksi pārveido tā, lai tā būtu pieņemama disidentiem.

Avoti: IdV

lātitūdinārieši   novec.

1. Anglijā 17. gs. reliģisko strīdu laikā ļaudis, kas centās satikt ar visām partijām, un bija ļoti iecietīgi pret citām ticībām.

2. Vispārim reliģiskā ziņā vienaldzīgi cilvēki, arī brīvdomātāji.

Avoti: SV33

Latizāna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Latisana"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Udīnes provincē, 13900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

latkabata   jūrn.

1. Buras pakaļējā malā vai pāri visai uzšūts nodalījums (kabata), kurā ievieto latas.

Avoti: JūVM

Lātkrabana   vietv.

1. Pilsēta Taizemē, Bangkokas piepilsēta, 128200 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

LATNIA   saīs., vēst.

1. Latvijas Neatkarīgā informācijas aģentūra.

Avoti: i1

LATO   saīs.

1. Latvijas Transatlantiskā organizācija.

Avoti: i2

latojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> latot.

2. Pie koka konstrukcijām piestiprinātas latas vai kārtis (parasti jumta seguma piestiprināšanai).

Avoti: LLVV

latols   tehn.

1. Latvijā līdz 1940. g. ražota un lietota autodegviela; pēc tilpuma sastāv no 50% benzīna un 50% etilspirta.

Avoti: ZTV

latona   lat.

1. Sidu dzimtas ģints.

Latona setifera— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Lātona   novec.

1. Apollona un Diānas māte, titāna meita, kas sargāja dzemdētājas un deva veselību jaunpiedzimušiem.

Avoti: SV33

Latorica   vietv.

1. Upe Ukrainā un Slovākijā, Bodrogas kreisā satekupe, garums - 182 km.

Avoti: PZT, Wi

Latorpa   ģeol.

1. Latorpas horizonts - apakšordovika stratigrāfiskā vienība Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā un Zviedrijas vidienē, Latvijā biezums - 0,1 m ziemeļrietumos līdz 38 m dienvidaustrumos.

Avoti: LD

latot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Apsist ar latām vai kārtīm.

Avoti: LLVV

LATPOS   ģeod., saīs.

1. Latvijas globālās pozicionēšanas sistēma - Latvijas valsts zemes dienesta un firmas "Leica" kopīgi veidotais un tagad Latvijas ģeotelpiskās informācijas aģentūras uzturētais GPS bāzes staciju tīkls, kas sastāv no 19 stacijām ar attālumu starp tām 70 - 100 km; konfigurācijas plānotā precizitāte 2 cm., paredzēts papildināt līdz 21 stacijai.

Avoti: ĢmV

lātrīna   novec.

1. Netīrumu bedre; netīrumu noteka.

Avoti: SV33

latrīne   žarg.

1. Publiska pagaidu ateja.

Avoti: Žrg

latrodectus   lat.

1. Zirnekļu kārtas ģints.

Latrodectus tredecimguttatus— karakurts.

Latrodectus mactans— zitrnekļu kārtas suga, t. s. melnā atraitne.

Avoti: PDE

Latroniko   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Latronico"), Bazilikatas reģiona Potencas provincē, 4700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

latrunkuls   vēst.

1. Sirojošs laupītājs viduslaikos Lietuvā un Livonijā, kas, parasti vairāku cilvēku, bet nelielā grupā veica uzbrukumus atsevišķām apdzīvotām vietām piesavinoties mantu un aizvedot verdzībā iedzīvotājus; struters.

lats   -a, v.

1. Latvijas Republikas nacionālā valūta 1922.-1941. g. un 1993.-2013. g. (1 Ls = 100 santīmu).

Avoti: LEV

Lats   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, patriarha Abrahāma radinieks, kas kopā ar viņu pārcēlās no Mezopotāmijas uz Kanaānu, bet vēlāk uz Sodomu.

Avoti: Mit

lāts   apv.

1. Liesma.

Avoti: ME

latukas   apv.

1. Laktuka, dārza salāti ("Lactuca sativa").

Avoti: ME

latūki   apv.

1. Latuki - salāti, salātu lapas.

Avoti: VV

latuki   apv.

1. Salāti, salātu lapas.

Avoti: VV

Latūrdepelza   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("La Tour-de-Peilz"), Vo kantonā, 11000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

latuskām   apv.

1. Savienojumā "pa latuskām" - latviski.

Avoti: KiV

latuvis   apv.

1. Latvietis.

Avoti: ME

latuvisks   apv.

1. Latvisks.

Avoti: ME

latv.   saīs.

1. Latviešu-.

Avoti: i1

Latva   novec.

1. Sens Latvijas nosaukums.

Avoti: KV

latval   žarg.

1. Latviešu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

latvaloda   žarg.

1. Latviešu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

latvānis   -ņa, v.

1. Čemurziežu dzimtas ģints ("Heracleum"), lakstaugs ar lielām lapām un baltiem vai zaļganiem ziediem.

Mantegaci latvānis— latvāņu suga ("Heracleum mantegazzianum").

Sibīrijas latvānis— latvāņu suga ("Heracleum sibiricum").

Avoti: LLVV

latvaņi   apv.

1. Latvānis ("Heracleum").

2. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

Avoti: Aug2

latvārņi   apv.

1. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

Avoti: Aug2

Latvasas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LC

latvene   žarg.

1. Latviešu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

latvestība   žarg.

1. Latvietība.

Avoti: NeV

Latvia

1. Latvijas nosaukums angļu, japāņu un dažās citās valodās.

Avoti: LE

latvieši   -u, v.

1. dsk., v. Nācija, Latvijas Republikas pamatiedzīvotāji; runā latviešu valodā, ticīgie - gk. luterieši, katoļi.

Latviešu valoda— ide valodu saimes baltu valodu grupas valoda; valsts valoda Latvijas Republikā, rakstības pamatā latīņu alfabēts.

Latviešu alfabēts— izveidots uz latīņu alfabēta bāzes; tajā ir 33 lielie un 33 mazie burti (Aa, Āā, Bb, Cc, Čč, Dd, Ee, Ēē, Ff, Gg, Ģģ, Hh, Ii, Īī, Jj, Kk, Ķķ, LI, Ļļ, Mm, Nn, Ņņ, Oo, Pp, Rr, Ss, Šš, Tt, Uu, Ūū, Vv, Zz, Žž).

Latviešu rakstība— sākta veidot 16. gs. uz viduslejasvācu rakstības pamata, lietojot latīņu alfabētu (rokrakstā - antīkvu, iespieddarbos - gotisko rakstu), vairākkārt reformēta; mūsdienu latviešu ortogrāfija pamatos izveidota 1908.

Latviešu filoloģija— baltu filoloģijas sastāvdaļa - zinātne par latviešu valodu, literatūru un folkloru to savstarpējā sakarā un saistībā ar latviešu tautas dzīvi, kultūru, vēsturi.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

latvietība   -as, s.; parasti vsk.

1. Piederība pie latviešu tautas.

Avoti: LLVV

Latvija   vietv.

1. Latvijas Republika - valsts Eiropas ziemeļaustrumos, Baltijas jūras austrumu piekrastē, platība - 64589 kvadrātkilometri, 2254650 iedzīvotāju, galvaspilsēta - Rīga, administratīvais iedalījums - 109 novadi, 9 republikas pilsētas, robežojas ar Igauniju, Krieviju, Baltkrieviju un Lietuvu, kā arī ar Baltijas jūru; valsts nosaukums atvasināts no vārda latvis ar latīņu galotnei "-ia" līdzīgo latvisko galotni "-ija".

2. ģeol. Latvijas ieliece - tektoniska Austrumeiropas platformas struktūra Latvijas austrumu daļā, Krievijas Pleskavas apgabala dienvidrietumos un Baltkrievijas ziemeļrietumu daļā, izmēri 300 x 200 km, kristāliskā pamatklintāja virsa atrodas 700-1000 m dziļumā.

Avoti: LģE, KV, LD

Latvijas-Lietuvas   ģeol.

1. Latvijas-Lietuvas sineklīze - Viduslatvijas monoklināle.

Avoti: LD

latvināt   apv.

1. Pārlatviskot.

Avoti: ME

latviņi   apv.

1. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

Avoti: Aug2

latviskis   apv.

1. Latviski.

Avoti: ĒiV

latviskojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> latviskot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> latviskot (2).

Avoti: LLVV

latviskošana   val.

1. Pielāgošana, padarot atbilstošu latviešu valodai, tās īpatnībām, struktūrai.

Avoti: VsV

latviskot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Tulkot latviski (parasti daiļdarbu).

2. Padarīt tuvāku, atbilstošāku latviešu valodas uzbūvei, sistēmai; padarīt latvisku vai latviskāku.

Avoti: LLVV

latviskotājs

1. Tulkotājs, kurš tulko latviski no kādas svešvalodas.

Avoti: Sin

latviskoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos, refl.

1. Iegūt latviešu tautai piederīgā iezīmes (piem., dzimtās valodas vietā lietojot latviešu valodu) - par cittautiešiem.

Avoti: MLVV

latvisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir rakstīts, runāts latviešu valodā; raksturīgs latviešu valodai, saistīts ar to; raksturīgs latviešiem.

Avoti: LLVV

latviskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> latvisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

latvisms   val.

1. Aizguvums no latviešu valodas; letisms.

Avoti: VsV

latvistika   val.

1. Zinātņu kopums - baltistikas sastāvdaļa, kurā ietilpst latviešu valodniecība, latviešu tautas literatūras, folkloras, mitoloģijas, arheoloģijas, etnogrāfijas un vēstures izpēte; šaurākā nozīmē - latviešu filoloģija.

Avoti: VsV

Latviya

1. Latvijas nosaukuma rakstība turku valodā.

Avoti: D-23.01.2013.-16

latvji   -u, v.; poēt.

1. dsk., v. Latvieši (1).

2. arī vsk. Latvieši (2).

Argentīnas latvju savienība— latviešu emigrantu sabiedriska organizācija Argentīnā, dibināta 1935. g., darbību beidza 1987. g.

Latvju savienība Argentīnā— Argentīnas latvju savienība.

Avoti: LLVV, LE1

Latvlauktehnika   vietv.

1. Durbes novada Tadaiķu pagasta apdzīvotās vietas "Aistere" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

Latyši   vietv.

1. Ciblas novada Pušmucovas pagasta apdzīvotās vietas "Latiši" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Latyšonki   vietv.

1. Zilupes novada Pasienes pagasta apdzīvotās vietas "Latišonki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lau   vietv.

1. Lau salas - salu grupa Klusajā okeānā ("Lau Group"), Fidži arhipelāga austrumos, no lielajām salām tās atdala Koro jūra.

Avoti: PZT

Laubaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Laubach"), Hesenes federālajā zemē, 9700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

laube   apv.

1. Lapene.

Avoti: KnG

Laubere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ogres novadā 40 km no Ogres, izveidojusies bijušās Ozolmuižas "Ohselshof" teritorijā, pagasta centrs.

2. Lauberes pagasts - pagasts Ogres novadā, robežojas ar Suntažu, Ķeipenes un Madlienas pagastu, kā arī ar Lielvārdes un Ķeguma novadu; bijušie nosaukumi: Lauberes-Ozolu pagasts, vāciski - Laubern, krieviski - Lauber-Ozoļskaja.

Avoti: LPag, LC, LE1

Lauberes-Ozolu   vietv., vēst.

1. Lauberes-Ozolu pagasts - Ogres novada Lauberes pagasta nosaukums līdz 1925. gadam.

Avoti: LPag

lauberieši

1. Ogres novada Lauberes pagasta apdzīvotās vietas "Laubere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Laubern   vietv., vēst., vācu val.

1. Ogres novada Lauberes pagasta bijušais nosaukums.

2. Lauberes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Lauberes pagastā.

Avoti: LPag

Lauber-Ozoļskaja   vietv., vēst.

1. Ogres novada Lauberes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

laucains

1. Plankumains.

Avoti: Sin

lauce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Govs vai ķēve ar balta apmatojuma plankumu pierē.

2. apv. Meitene ar atpakaļ atsukātiem matiem.

Avoti: LLVV, SiV

lauce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Ar mežu neapklāta zeme (meža zemē), kas neatbilst deguma, iznīkušas audzes, vējgāzes, izcirtuma un rekultivētās zemes pazīmēm.

Avoti: LLVV

Lauce   vietv.

1. Daugavas kreisā krasta pieteka Jaunjelgavas novadā, garums - 33 km, kritums - 57,5 m, sākas Augšzemes augstienes Sēlijas paugurvalnī pie Sunākstes, ietek Daugavā 3 km lejpus Pļaviņu HES; Laucesīte.

Lauces ieleja— senais Daugavas ielejas atzars no Staburaga līdz Sērenei, sarežģīta, sazarota senleja, garums - 30 km, platums - 2-4 km; Seces-Lauces ieleja.

2. Lauces ezers - Smelīnes ezers Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LE1, LD

Laucene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā.

Avoti: LC

Laucenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Tukuma novada Džūkstes pagastā.

Avoti: LC

laucenieki

1. Kuldīgas novada Vārmes pagasta apdzīvotās vietas "Laucenieki" iedzīvotāji.

2. Talsu novada Laucienes pagasta apdzīvotās vietas "Lauciene" iedzīvotāji.

3. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Laukmuiža" iedzīvotāji.

4. Talsu novada Ārlavas pagasta apdzīvotās vietas "Laukmuiža" iedzīvotāji.

5. apv. Lauku iedzīvotāji.

Avoti: V1, ĒiV

laucenieks

1. vsk. Laucenieki.

2. apv. Laucinieks.

Avoti: ĒiV

lauceniski   apv.

1. Zemniecisks, lempīgs.

Avoti: ME

Laucesa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Daugavpils novadā 6 km uz dienvidiem no Daugavpils.

2. Laucesas pagasts - pagasts Daugavpils novadā ar administratīvo centru Mirnijā, robežojas ar Daugavpils pilsētu un Tabores, Skrudalienas, Demenes, Medumu un Kalkūnes pagastu; bijušie nosaukumi: vāciski - Kalkuhnen, krieviski - Kalkunskaja.

Laucesas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara Laucesas pagasta teritorijas rietumu daļā izveidots Kalkūnes pagasts un tagadējais Laucesas pagasts aizņem bijušās teritorijas austrumu daļu.

3. Daugavas kreisā krasta pieteka Daugavpils novadā, Augšzemes augstienē, garums - 29 km, kritums - 73 m, iztek no Smelīnes (Laucesas) ezera, kas atrodas uz Latvijas un Lietuvas robežas, un pirmos 2 km ir robežupe.

4. Laucesas ezers - atrodas Augšzemes augstienes vidusdaļā, Daugavpils novada Medumu pagastā uz Latvijas un Lietuvas robežas, garums - 2,2 km, lielākais platums - 1,2 km, vidējais dziļums - 5,4 m, lielākais dziļums - 15,5 m, eitrofs, aizaugums - 9%; Smelīnes ezers.

Laucesas ielejveida pazeminājums— šķērso Augšzemes augstieni dienvidrietumu-ziemeļaustrumu virzienā, garums - 14 km, platums - 1-2,5 km, dziļums - 20-35 m.

5. Laucesas ezers - Smelīnes ezers Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1, La1, LD

Laucese   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Laucesas pagastā.

Avoti: LC

laucesieši

1. Daugavpils novada Laucesas pagasta apdzīvotās vietas "Laucesa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Laucesīte   vietv.

1. Lauce - Daugavas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LE1

Lauciene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Talsu novadā 10 km no Talsiem, izveidojusies bijušās Nurmuižas "Nurmhusen" teritorijā, pagasta centrs, līdz 1939. g. saucās Nurmuiža, arī Nūrmuiža.

2. Laucienes pagasts - pagasts Talsu novadā, robežojas ar Ķūļciema, Balgales, Strazdes, Lībagu, Laidzes un Vandzenes pagastu, kā arī ar Mērsraga un Tukuma novadu; bijušie nosaukumi: Nurmuižas pagasts, vāciski - Normhusen, krieviski - Nurmguzenskaja.

Laucienes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Laucienes pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Ķūļciema un Balgales pagastā, savukārt tagadējā Laucienes pagastā iekļauta daļa pirmskara Vandzenes (Garlenes un Oktes apkaime) un Strazdes pagasta teritorijas, robežas mainītas arī ar Lībagu pagastu.

3. Laucienes pansionāts - apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Talsu novada Laucienes pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

laucienieki

1. Talsu novada Laucienes pagasta apdzīvotās vietas "Lauciene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laucieši

1. Limbažu novada Vidrižu pagasta apdzīvotās vietas "Lauči" iedzīvotāji.

2. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Lauči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laucinīca   apv.

1. Lauciniece.

Avoti: KiV

lauciniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir raksturīgs lauku iedzīvotājiem; tāds, kurā izpaužas lauku iedzīvotājiem raksturīgas īpašības.

Avoti: LLVV

laucinieciskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> lauciniecisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

laucinieks   -a, v.

1. Lauku iedzīvotājs.

Avoti: LLVV

lauciņciemnieki

1. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Lauciņciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lauciņciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Nīcas pagastā.

Avoti: LC

Lauciņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Krimūnu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

lauciņnieki

1. Nīcas novada Nīcas pagasta apdzīvotās vietas "Lauciņciems" iedzīvotāji.

2. Dobeles novada Krimūnu pagasta apdzīvotās vietas "Lauciņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lauciņš   -a, v.

1. Dem. --> lauks.

Izmēģinājuma (arī izmēģinājumu) lauciņš— neliels zemes gabals, kur augus audzē izmēģināšanai.

Barības (arī piebarošanas) lauciņš— neliels zemes gabals mežā, kur augus audzē meža dzīvnieku barībai.

2. Šaha vai dambretes galdiņa kvadrātveida iedaļa.

Avoti: LLVV

laucis   -ča, v.

1. Zirgs vai vērsis ar balta apmatojuma plankumu pierē.

2. Dumbrvistiņu dzimtas suga ("Fulica atra"), dzērvjveidīgo kārtas putns ar melnu apspalvojumu un baltu plankumu pierē ligzdo ar niedrēm aizaugušos ezeros, dīķos, vecupēs, Latvijā gājputns.

Avoti: LLVV, KV

laucīt   apv.

1. Gludināt, braucīt, laitīt.

Avoti: ME

laucīte   novec.

1. Govs vai ķēve ar balta apmatojuma plankumu pierē.

Avoti: KV

laucnieciski   apv.

1. Zemnieciski, lempīgi.

Avoti: ME

lauča   apv.

1. Lauce.

Avoti: ME

Lauči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Limbažu novada Skultes pagastā.

Lauču dižakmens— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Rīgas līča piekrastē, Limbažu novada Skultes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1962. g., ir elipsoīdas formas iesarkans granīta jūrakmens, apkārtmērs - 12,25 m, garums - 4,3 m, platums - 3,1 m, augstums - 2,5 m.

Mazais Lauču akmens— atrodas netālu no Lauču dižakmens, ir neregulāras formas brūngans granīts ar stāvām malām, apkārtmērs - 9,3 m, garums - 3,3 m, platums - 2,2 m, augstums - 1,9 m; abi akmeņi kopā ar ledu iztumti piekrastē 1853. g.

Avoti: LC, LE1

lauda   rel.

1. Rīta lūgšana Romas katoļu baznīcā.

Avoti: RtV

Lauda   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Sutru pagastā.

Avoti: LC

Lauda-Kēnigshofene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lauda-Koenigshofen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 14400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Laudamus   rel.

1. Lielās svētku liturģijas doksoloģija (lat. "mēs slavējam Tevi").

Avoti: RtV

laudanidīns   med.

1. C20H25NO4, opija alkaloīds.

Avoti: TM5

laudanīns   med.

1. C20H25NO4, opija alkaloīds.

Avoti: TM5

laudanozīns   med.

1. C21H27NO4, kristālisks opija alkaloīds.

Avoti: TM5

laudanum   novec.

1. Viduslaiku ārstu apzīmējums katram sāpju remdētājam vai iemidzinātājam līdzeklim.

Avoti: KV

laudas   rel.

1. Rīta lūgšanas baznīcā.

Avoti: SV99

Laude   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

Avoti: LC

laudemijs   novec.

1. Nosaukums nodevai, ko kāda lauku zemes gabala jaunais ieguvējs maksāja gruntskungam kā virsīpašniekam par pirmpirkuma tiesības neizlietošanu valdījuma pārejas gadījumā.

Avoti: KV

Lauder   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Zilupes novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Lauderi.

Avoti: LE1

Lauderi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Zilupes novadā (līdz 2009. g. - Ludzas rajonā) 30 km no Ludzas, izveidojusies bijušās muižas "Lauder" teritorijā, pagasta centrs.

2. Lauderu pagasts - pagasts Zilupes novadā, robežojas ar Zaļesjes pagastu, kā arī ar Ludzas novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Istras pagasta ziemeļrietumu daļā.

Lauderu ezers— atrodas Latgales auhstienes Rāznavas paugurainē, Zilupes novada Lauderu pagastā, 139,3 m vjl., platība - 55,3 ha, garums - 2 km, lielākais platums - 0,5 km, lielākais dziļums - 6,5 m, krasti slīpi 3-8 m augsti, eitrofs, stipri aizaudzis ezers.

Lauderu strauts— Istras kreisā pieteka Zilupes novada Lauderu pagastā, garums - 6 km.

Lauderu velna dobe— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Zilupes novada Lauderu pagastā, netālu no robežas ar Ludzas novada Rundēnu pagastu, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 2,2 ha, garums - 150 m, platums - 90 m, relatīvais augstums - līdz 15 m, paugura virsotnē ir ieplaka ar stāvām nogāzēm, tās dibenā ezeriņš.

Avoti: LPag, LC, LE1

lauderieši

1. Zilupes novada Lauderu pagasta apdzīvotās vietas "Lauderi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lauders   vietv.

1. Apdzīvotās vietas "Lauderi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

laudes

1. Regulārās lūgšanas katoļu baznīcā, ko izpilda dienas pirmajā pusē.

Avoti: DzV

Laudohn   vietv., vēst., vācu val.

1. Madonas novada Ļaudonas pagasta un muižas bijušais nosaukums.

2. Ļaudona.

Avoti: LPag, KV, FV

Laudon-Odsen   vietv., vēst.

1. Madonas novada Mētrienas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Laudonskaja   vietv., vēst.

1. Madonas novada Ļaudonas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

laudopans   novec.

1. Šķīdums vai tabletes, kas satur galvenos opija alkaloīdus bez balastvielām.

Avoti: KV

lauegramma

1. Nekustīga monokristāla difrakcijas ainas attēls, kas iegūts, izmantojot rentgenstarojumu.

Avoti: LPE

Lauenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lauenburg am Elbe"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 11300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Laufa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lauf an der Pegnitz"), Bavārijas federālajā zemē, 26000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Laufenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Laufenburg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 8700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Šveicē ("Laufenburg"), Ārgavas kantonā, 3300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Laufene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lauffen am Neckar"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 10800 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Laufen"), Bavārijas federālajā zemē, 6800 iedzīvotāju (2013. g.).

3. Pilsēta Šveicē ("Laufen"), Bāzeles lauku kantonā, 5450 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lauga   vietv.

1. Laugas purvs - dabas liegums Idumejas augstienes Limbažu viļņotajā Līdzenumā, Krimuldas novada Lēdurgas pagastā un Limbažu novada Vidrižu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 755 ha, to veido klajš, akačains un lāmains augstais purvs, ligzdo daudzas putnu sugas, atpūšas un barojas caurceļotāji putni.

2. Laugas purvs - augstais purvs Inčukalna novada Inčukalna pagastā un Siguldas novada Allažu pagastā, platība - 1244 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 6,5 m.

Avoti: LE1, LD

laugali

1. Venstspils novada Usmas pagasta apdzīvotās vietas "Laugali", "Laukgali", "Laugaļi" jeb "Laukgaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laugalnieki

1. Venstspils novada Usmas pagasta apdzīvotās vietas "Laugali", "Laukgali", "Laugaļi" jeb "Laukgaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laugaļnieki

1. Venstspils novada Usmas pagasta apdzīvotās vietas "Laugali, "Laukgali", "Laugaļi" jeb "Laukgaļi" iedzīvotāji.

2. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Laukgaļi" iedzīvotāji.

3. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Laugaļi" jeb "Laukgaļi" iedzīvotāji.

4. Venstspils novada Vārves pagasta apdzīvotās vietas "Laugali", "Laukgali", "Laugaļi" jeb "Laukgaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lauha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Laucha an der Unstrut"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 3000 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

Lauhammere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lauchhammer"), Brandenburgas federālajā zemē, 15300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lauhheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lauchheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 4700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lauingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lauingen"), Bavārijas federālajā zemē, 10600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lauk.   saīs.

1. Laukums (kopā ar nosaukumu).

Avoti: i2, Wi

lauka   apv.

1. Lauce.

Avoti: ME

lauka   apv.

1. Panīkusi sieviete.

Avoti: ME

laukā   apst.

1. Ārpus telpām; ārā (1); pretstats: iekšā.

2. Prom, ārā (no kurienes).

3. Ārpusē (2), ārā (3).

4. savienojumā ar bezpriedēkļa verbu. Norāda, ka ar verbu izteiktā darbība saistīta ar virzību no kurienes ārā, ar virzību ārpus kā; ārā (4).

// savienojumā ar bezpriedēkļa verbu. Norāda, ka darbības objekts tiek iznīcināts, izlietots vai arī nolietajās, bojājas.

// savienojumā ar bezpriedēkļa verbu. Norāda, ka (kas, parasti cilvēku attiecības, parādības sabiedrībā) izzūd, beidz pastāvēt līdzšinējā veidā.

// savienojumā ar verbu, kam ir priedēklis iz-. Pastiprina verba priedēkļa iz- (1) nozīmi.

5. Lieto, lai aizstātu verbu, kas izsaka virzību ārā (no kā).

6. Lieto, lai izteiktu prasību, pavēli, arī pamudinājumu aiziet (no kādas telpas, vietas); ārā (5).

Avoti: LLVV

laukābele   apv.

1. Mežābele ("Malus sylvestris").

Avoti: Aug2

laukacis

1. Lakacis.

Avoti: Sin

laukači   apv.

1. Ārstnieciskais lakacis ("Pulmonaria officinalis").

Avoti: Aug2

laukains   apv.

1. Blāvs, ar plankumiem.

Avoti: ME

laukakmens   -akmens, dsk. -akmeņi, v.

1. No cietiem nemetāliskiem iežiem atlūzis, noapaļots gabals, kura diametrs - >10 cm.

Avoti: LLVV, LE1

laukala   apv.

1. Govs vai ķēve ar laukumu (baltumu) pierē; lauce.

Avoti: ME

laukaļa   apv.

1. Govs vai ķēve ar laukumu (baltumu) pierē; lauce.

Avoti: KV

laukapiņi   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

laukaprasme   mil.

1. Personālsastāva prasmju un iemaņu komplekss, apakšvienību, daļu, vienību, vadības iestāžu sagatavotība, saliedētība un spēja veikt karadarbību vai paredzētos uzdevumus atbilstoši to specifikai dažādos apstākļos.

Avoti: MIL

laukapvākas   apv.

1. Raža, pļauja, ražas ievākšana.

Avoti: ME

laukāre   apv.

1. Atmata.

Avoti: Sin

laukarutks   apv.

1. Tīruma pērkone ("Raphanus raphanistrum").

Avoti: Aug2

laukas   apv.

1. Sarkans šķidrums, kas tek no sadauzīta deguna.

2. Cūku slimība, mandeļu iekaisums, sarkanā kaite.

Avoti: ME

laukas   apv.

1. Tīrums, kas neatrodas mājas tiešā tuvumā.

Avoti: ME

laukatraitnīte   apv.

1. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

Avoti: Aug2

laukaugi   -u, vsk. laukaugs, -a, v.

1. Augi, ko audzē tīrumos (atšķirībā no augiem, ko audzē dārzos).

Avoti: LLVV

laukausi   apv.

1. Plaušu ķērpis ("Lobaria pulmonaria").

Avoti: Aug2

laukausis   apv.

1. Lakacis.

Avoti: Sin

laukauši   apv.

1. Plaušu ķērpis ("Lobaria pulmonaria").

2. Ārstnieciskais lakacis ("Pulmonaria officinalis").

Avoti: Aug2

laukaža   apv.

1. Govs vai ķēve ar laukumu (baltumu) pierē; lauce.

Avoti: KV

laukaža   apv.

1. Bērns, kurš vienmēr vēlas dzīvoties ārpus telpām.

Avoti: ME

laukceļš   apv.

1. Lauku ceļš.

Avoti: ME

laukciemats   -a, v.

1. Lauku centrs.

Avoti: LLVV

laukcūka   apv.

1. Ārcūka, ārtecis.

Avoti: ME

laukdarbs   apv.

1. Lauku darbs.

Avoti: ME

laukdīdzība   lauks.

1. Procentos izteikta laukā sadīgušo sēklu skaita attiecība pret izsēto dīgstošo sēklu skaitu. Ja l. vāja, iegūst retus sējumus.

Avoti: ZTV

laukdurvis   apv.

1. Lauka durvis, ārdurvis.

Avoti: ME

laukeglīte   apv.

1. Tīruma kosa ("Equisetum arvense").

2. Mārsils ("Thymus").

3. Parastais mārsils ("Thymus serpyllum").

Avoti: Aug2, ME

laukeglītes   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

2. Žibulītis ("Euphrasia").

Avoti: Aug2

Laukenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lauku muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Vārmes pagastā.

Avoti: KV

Laukezers   vietv.

1. Ezers Austrumlatvijas zemienes Aronas paugurlīdzenumā, Krustpils novada Kūku pagastā, 103,6 m vjl., platība - 52,2 ha, garums - 1,1 km, lielākais platums - 0,5 km, lielākais dziļums - 19,8 m, kanāls savieno ar ~100 m uz austrumiem esošo Ilzenieku ezeru, eitrofs, aizaugums - 4%.

2. Dabas parks kurā ietilpst šis ezers un tā apkārtne, izveidots 2004. g., aizsargājamā platība - 327 ha.

Avoti: LE1

laukgali

1. Venstspils novada Usmas pagasta apdzīvotās vietas "Laugali", "Laukgali", "Laugaļi" jeb "Laukgaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laukgalnieki

1. Venstspils novada Usmas pagasta apdzīvotās vietas "Laugali", "Laukgali", "Laugaļi" jeb "Laukgaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laukgals   apv.

1. Tīruma gals, mala.

Avoti: ME

Laukgals   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Otaņķu pagastā.

Avoti: LC

laukgaļnieki

1. Venstspils novada Usmas pagasta apdzīvotās vietas "Laugali", "Laukgali", "Laugaļi" jeb "Laukgaļi" iedzīvotāji.

2. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas Laukgaļi" iedzīvotāji.

3. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Laugaļi" jeb "Laukgaļi" iedzīvotāji.

4. Venstspils novada Vārves pagasta apdzīvotās vietas "Laugali", "Laukgali", "Laugaļi" jeb "Laukgaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laukģīmīši   apv.

1. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

Avoti: Aug2

Lauki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

2. Lauku celtnieks - Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Vasarnīcas" bijušais nosaukums.

3. Lauku muiža - Daugavpils novada Salienas pagasta apdzīvotās vietas "Faļtopi" bijušais nosaukums.

4. Mazā Lauku muiža - Jelgavas novada Vircavas pagasta apdzīvotās vietas "Mazlauki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

lauki   -u, v.; tikai dsk.

1. Teritorija ārpus pilsētu robežām.

Lauku ceļš— zemes ceļš starp nelielām apdzīvotām vietām.

Lauku sēta— lauku iedzīvotāju personiskās saimniecības ražošanas un dzīvojamās ēkas un zemes gabals, uz kura tās atrodas.

Lauku centrs— apdzīvota vieta (laukos), kura apkalpo kādu apvidu.

Lauku darbi— lauksaimniecības darbi.

Lauku kapela— Neliels orķestris, kura sastāvā ietilpst galvenokārt tautas mūzikas instrumenti.

Avoti: LLVV

lauki   apv.

1. Sēdvieta baznīcā - parasti sols ar atzveltni.

Avoti: KiV

laukirbe   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. Vistveidīgo kārtas fazānu dzimtas suga ("Perdix perdix"), putns ar pelēcīgi brūnu apspalvojumu un rūsgani sarkanu asti, Latvijā aizsargājams, sastopams samērā reti.

Avoti: LLVV, LE1

laukkāris   apv.

1. Mēlnesis, pļāpa.

Avoti: ME

laukkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Lauksaimniecības nozare, kas aptver tīrumos, pļavās, ganībās audzējamo augu agrotehniku un zemkopības sistēmu (augsnes ielabošanu).

Avoti: LLVV

laukkopis   -pja, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar laukkopību; laukkopības speciālists.

Avoti: LLVV

laukkumelene   apv.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: Aug2

laukkumeliņš   apv., hip.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

lauklaidars   apv.

1. Aploks ua lauka.

Avoti: Sin, ME

lauklēcas   apv.

1. Vanagu vīķis ("Vicia cracca").

Avoti: Aug2

lauklēči   apv.

1. Vanagu vīķis ("Vicia cracca").

Avoti: Aug2

laukleja   apv.

1. Leja starp laukiem.

Avoti: Sin

laukmala   -as, s.

1. Lauka 1(1) tuvākā apkārtne; lauka (1) malējā daļa.

Avoti: LLVV

laukmale   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Lauka 1(1) tuvākā apkārtne; lauka (1) malējā daļa.

Avoti: LLVV

laukmalis

1. Eža.

Avoti: Sin

laukmargrietiņa   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

Laukmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jelgavas novada Zaļenieku pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Zemītes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Priekules novada Gramzdas pagastā.

5. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Šķēdes pagastā.

6. Apdzīvota vieta (mazciems) Skrundas novada Rudbāržu pagastā.

7. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Ārlavas pagastā.

Avoti: LC

laukmuižnieki

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Laukmuiža" iedzīvotāji.

2. Talsu novada Ārlavas pagasta apdzīvotās vietas "Laukmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lauknaglenes   apv.

1. Smilts neļķe ("Dianthus arenarius").

Avoti: Aug2

laukpamātiņa   apv.

1. Trejkrāsu vijolīte ("Viola tricolor").

Avoti: Aug2

laukpipari   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

laukpipariņi   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

laukpūcīte

1. Tauriņu kārtas pūcīšu dzimtas ģints ("Scotia"), tauriņu priekšspārni brūngani vai pelēcīgi, Latvijā konstatētas 7 sugas.

Izsaucēja laukpūcīte— laukpūcīšu suga ("Scotia exclamationis").

Ziemāju laukpūcīte— laukpūcīšu suga ("Scotia segetum").

Avoti: LD

laukpuķe   apv.

1. Lauka puķe, lauku puķe.

Avoti: ME

laukpulkstenīte   apv.

1. Tīruma pulkstenīte ("Campanula rapunculoides").

Avoti: Aug2

laukrozītes   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

lauks   -a, v.

1. Zemes platība, kas ir aizņemta ar vienu un to pašu vai dažu augu (parasti kultūraugu) kopu, kuriem ir līdzīgi augšanas apstākļi.

Sēklas lauks— lauks, kurā kultūraugus audzē sēklas iegūšanai.

Kulišu lauks— ar kulisēm norobežots lauks.

Lauka izmēģinājums— izmēģinājums (piemēram, augu ražīguma pārbaudei) apstākļos, kas tuvi ražošanas apstākļiem.

Lauka (arī lauku) darbi— darbi, kas veicami, apstrādājot laukus.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, ko audzē brīvā dabā (par augiem, parasti dārzeņiem); tāds, kas ir iegūts no augiem, ko audzē brīvā dabā (par augļiem).

// ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas parasti sastopams laukos, dārzos (par savvaļas augiem, to sugām).

Lauku puķes— savvaļas puķes, kas aug pļavās, laukos vai to tuvumā.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas parasti sastopams laukos, pļavās, dārzos vai to tuvumā (par savvaļas dzīvniekiem, to sugām).

2. Lielāka platība, kurā kas atrodas, kuru kas veido; arī klajums.

Mīnu lauks— masveidā mīnēta teritorija.

Ledus lauks— teritorija (jūrā vai okeānā), ko klāj ledus.

Kapu lauks— kapulauks.

3. tikai vsk. Vieta ārpus telpām; ārs 2 (1).

4. Vide, apstākļi, arī nozare, kur risinās kāda darbība, process, izpaužas kāda parādība.

Kaujas lauks— rajons, teritorija, kur risinās kauja.

Izstaigāt kauju (arī kara) laukus— piedalīties kaujās daudzās vietās.

Redzes lauks— Telpas vai plaknes daļa, ko uztver acs vai optiska ierīce.

5. vsk. ģen., adj. nozīmē; mil. Tāds, kas darbojas kaujas vai gājiena apstākļos; tāds, kas ir piemērots kaujas vai gājiena apstākļiem.

Lauka lielgabals— lielgabals tiešam karaspēka apakšvienību un daļu atbalstam kaujas laukā.

Lauka kapelāns— karojošu bruņoto spēku garīdznieks.

6. fiz. Matērijas forma, kas izpaužas fizikālu objektu mijiedarbībā.

Gravitācijas lauks— lauks, kuru ķermenis rada ap sevi un kura ietekmē ķermeņi pievelkas un starp tiem darbojas gravitācijas spēki.

Elektriskais lauks— lauks, ko rada elektriskie lādiņi vai laikā mainīgs magnētiskais lauks.

Elektromagnētiskais lauks— lauks, kurā realizējas elektrisko lādiņu mijiedarbība.

Elektrostatiskais lauks— elektriskais lauks, ko rada nekustīgi elektriskie lādiņi.

Magnētiskais lauks— viens no elektromagnētiskā lauka izpausmes veidiem, kas raksturīgs ar savu spēka darbību uz magnētiskiem dipoliem un kustībā esošajiem elektriskajiem lādiņiem.

7. inf. Ieraksta daļa ar patstāvīgu funkcionālu nozīmi, ko datora programma apstrādā kā atsevišķu datu elementu.

Avoti: LLVV

lauks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam pierē ir balta apmatojuma plankums (parasti par zirgu); tāds, kam ir balta apmatojuma plankums (par, parasti zirga, pieri, galvu).

2. apv. Tāds, kam nav apmatojuma galvvidū.

Avoti: LLVV, KiV

lauks   apv.

1. Uzraugs, vagars.

Avoti: ME

lauks   apv.

1. Laukums.

Avoti: ME

lauks.   saīs.

1. Lauksaimniecība; lauksaimniecisks.

Lauks. izm. z.— lauksaimniecībā izmantojamā zeme.

Lauks. tehn.— lauksaimniecības tehnika.

Avoti: i1, LD, ZTV

lauksaimniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Tautas saimniecības nozare, kas ražo pārtikas produktus iedzīvotājiem un lauksaimnieciska rakstura izejvielas rūpniecībai.

Lauksaimniecības intensifikācija— palielināta ražošanas līdzekļu un darba ieguldīšana uz vienu lauksaimnieciskās platības vienību vai uz vienu ganāmpulka vienību, zinātnes un pirmrindas pieredzes sasniegumu ieviešana, lai sistemātiski palielinātu ražību.

Intensīvā lauksaimniecība— lauksaimniecība, kas saistīta ar lieliem kapitālieguldījumiem.

2. Attiecīgo zinātnes nozaru kopums.

Avoti: LLVV

lauksaimniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar lauksaimniecību, tai raksturīgs.

Lauksaimnieciskā ainava— teritorija, kurā dominē lauksaimniecībā izmantojama zeme, kas nosaka gan ainavas ārējo veidolu, gan būvju izkārtojumu un lielā mērā arī dzīvesveidu un vidi.

Avoti: LLVV, LD

lauksaimnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas strādā lauksaimniecībā; lauksaimniecības speciālists.

2. Lauku saimniecības īpašnieks.

Avoti: LLVV

lauksardze   -es, dsk. ģen. -džu, s.; mil.

1. Viena vai divas strēlnieku nodaļas, kas apsargā atpūtā novietota karaspēka apakšvienību, daļu.

Avoti: LLVV

lauksargs   apv.

1. Sējumu uzraugs, kas sargā no ienaidnieku vai sirotāju iebrukuma; plašā nozīmē arī sargā savas kopienas teritoriju.

Avoti: TlV

laukskats

1. Ainava.

Avoti: Sin

laukskola   apv.

1. Lauku skola.

Avoti: ME

laukskolotājs   apv.

1. Lauku skolotājs.

Avoti: ME

laukskrējējs

1. dsk. Vaboļu kārtas skrejvaboļu dzimtas ģints ("Harpalus"), zināmas >350 s., Latvijā konstatētas 19 sugas, vaboļu ķermenis iegarens, 4,5-16 mm garš, sastopamas agrocenozēs, pļavās, mežos.

Dīgstu laukskrējējs— laukskrējēju suga ("Harpalus affinis").

Avoti: LD

laukspāts   novec.

1. Laukšpats.

Avoti: LV93

laukstrādnieks   -a, v.

1. Lauksaimniecībā nodarbināts algots strādnieks.

Avoti: LLVV

lauksvāģi   žarg.

1. Lauksaimniecības mašīnas (mācību priekšmets lauksaimniecības augstskolā).

Avoti: SLG

laukšēt   apv.

1. Knakšķēt, kraukšķēt, brīkšķēt, rībēt.

Avoti: ME

laukšķēt   apv.

1. Knakšķēt, kraukšķēt, brīkšķēt, rībēt.

Avoti: ME

laukšpati   -u, vsk. laukšpats, -a, v.

1. Viena no galvenajām iežus veidojošo minerālu grupām, kuri sastāv no alumīnija, kālija, nātrija un kalcija silikātiem.

Avoti: LLVV

laukšpatīdi

1. Feldšpatīdi, minerālu grupa, ar SiO2, nepiesātināti alumosilikāti izvirdumiežos; izmanto keramikas un stikla rūpniecībā, alumīnija, kālija, cēzija ieguvei, kā arī par apdares akmeņiem.

Avoti: EV

laukteciņš   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

Lauktehnika   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

lauktranzistors

1. Trīsizvadu pusvadītāju ierīce, kuras vadītspēju maina ar strāvai perpendikulāri vērstu elektrisko lauku, ko modulē ieejas signāls.

Avoti: EV

laukturis   apv.

1. Ķildīgs cilvēks.

Avoti: ME

lauku   apv.

1. Laukā.

Avoti: ME

laukumains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Nevienāds (parasti par augu kopumu).

2. apv. Plankumains; raibumains; lauskumains.

Avoti: LLVV, ViV

laukumaizsegs   mil.

1. Horizontāls dūmu aozsegs pār noteiktu teritoriju.

Avoti: MIL

laukumeles   apv., hip.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: Aug2

laukumelīte   apv., hip.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: Aug2

laukumiņš

1. Dem. --> laukums.

Avoti: LV93

laukumots

1. Raibs.

Avoti: Sin

laukums   -a, v.

1. Neapbūvēta, līdzena (piemēram, sabiedriskiem mērķiem paredzēta, arī arhitektoniski iekārtota) platība (parasti pilsētās, pilsētciematos, ciematos).

2. No tuvākās apkārtnes atšķirīga (piemēram, ar krāsojumu, apdari) kādas virsmas daļa; kādas virsmas norobežota daļa.

3. Plankums (dzīvnieka apmatojumā vai apspalvojumā).

4. Kvadrātvienībās izteikts (kā virsmas) lielums.

// mat. Skaitlis, kas raksturo lielumu plaknes daļai, ko ierobežo slēgta līnija.

Avoti: LLVV

lauķe   novec.

1. Govs vai ķēve ar laukumu (baltumu) pierē; lauce.

Avoti: KV

lauķene   sar.; vēst.

1. Bijušās "Lauktehnikas" veikals vai darbnīca.

Avoti: SLG

lauķēt   apv.

1. Sukāt (matus) no pieres uz galvvidu.

Avoti: KiV

lauķis   -ķa, v.; sar.; niev.

1. Laucinieks; neaktīvs, kautrīgs cilvēks; atkritējs.

Avoti: LLVV

lauķis   poligr., novec.

1. Tukšs laukuma iespiedums.

Avoti: GV

lauķis   novec.

1. Zirgs vai vērsis ar baltumu pierē.

Avoti: LE

laula   novec.

1. Laulība.

Avoti: KV

laulabas   apv.

1. Laulības.

Avoti: ME

laulabnieki   apv.

1. Kāzinieki.

Avoti: Sin

laulabnieks   apv.

1. Cilvēks, kas laulājas.

2. Laulību viesis.

Avoti: KiV

laulājams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> laulāt.

Laulājamais gredzens— laulību gredzens.

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, kas noslēdz laulību.

Avoti: LLVV

laulajiņa   apv.

1. Līgava.

Avoti: KV

laulāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Saistīt laulības attiecībās, reģistrējot laulību, parasti svinīgos apstākļos.

// rel. Saistīt laulības attiecībās ar reliģisku ceremoniju.

Avoti: LLVV

laulāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Noslēgt laulību, reģistrējot to, parasti svinīgos apstākļos.

// rel. Noslēgt laulību reliģiskā ceremonijā.

Avoti: LLVV

laulāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> laulāt.

2. Tāds, kas ir saistīts laulības attiecībās.

Laulātais draugs— vīrs; dzīvesbiedrs.

Laulātā draudzene— sieva; dzīvesbiedre.

Laulātie draugi— vīrs un sieva; dzīvesbiedri.

Laulātais pāris— vīrs un sieva.

3. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē; jur. Vīrs vai sieva (laulības attiecībās).

Avoti: LLVV

laulene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; sar.; iron.

1. Sieva.

Avoti: LLVV

laulenis   -ņa, v.; sar.; iron.

1. Vīrs.

Avoti: LLVV

laulība   -as, s.

1. Likumā noteiktā kārtībā noslēgta vīrieša un sievietes savienība, kas veido ģimeni un rada viņiem attiecīgas tiesības un pienākumus.

Jaukta laulība— laulība starp dažādu rasu, nāciju, tautību vai sociālo grupu pārstāvjiem.

Doties laulībā— apprecēties.

Iebraukt laulības ostā— apprecēties.

Pārkāpt laulību— kļūt neuzticīgam (vīram attiecībā pret sievu vai sievai attiecībā pret vīru).

Laulības osta— laulība.

Laulības gulta— divguļama gulta.

2. dsk. Laulības reģistrācijas ceremonija.

Avoti: LLVV

laulības   apv.

1. Laulība.

Avoti: KiV

laulībnieki

1. apv. Cilvēki, kas laulājas vai ir paredzējuši laulāties.

2. novec. Laulību viesi.

Avoti: ĒiV, LLVV

laulībnieks   -a, v.; novec.

1. Laulību viesis.

2. vsk., apv. Laulībnieki.

Avoti: LLVV, ĒiV

lauliņi   žarg.

1. Laulātie.

Avoti: SLG

laulnieki   apv.

1. Laulājamie; cilvēki, kas noslēdz laulību.

Avoti: KV

laulubas   apv.

1. Laulāšana.

Avoti: ME

laulubnieki   apv.

1. Līgava un līgavainis.

Avoti: ME

lauma   -as, s.

1. mit. Pārdabiska sievišķa būtne, kas spēj ietekmēt cilvēka dzīvi, darbību; spīgana, burve.

2. apv. Pūšļotāja.

Avoti: LLVV, LV93, ME

lauma   apv.

1. Lauvmutīte ("Antirrhinum").

Avoti: ME

Lauma   mit.

1. Baltu mitoloģijā - sākotnēji zemes un dzemdību dieviete, vēlāk burve.

Avoti: Mit

laumas

1. apv. Ārstniecības asparāgs ("Asparagus officinalis").

2. dsk. Lauma.

Avoti: Aug2

laumasslota   apv.

1. Ārstniecības asparāgs ("Asparagus officinalis").

Avoti: Aug2

laume   apv.

1. Lapene dārzā.

Avoti: ME

laumēšana

1. Buršana.

Avoti: Sin

laumēt   apv.

1. Burt, raganot.

Avoti: KV

laumiņa

1. Pasaku tēls, līdzīgs fejai.

Avoti: LV93

laumīt   apv.

1. Sukāt, ķemmēt, gludināt.

Avoti: ME

laumute   apv.

1. Lauvmutīte ("Antirrhinum").

Avoti: ĒiV, Aug2

laumutiņa   apv.

1. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: Aug2

laumutīte   apv.

1. Lauvmutītes ("Antirrhinum").

Avoti: Aug2

laumutītes   apv.

1. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: Aug2

launadzis   -dža, v.; parasti vsk.; apv.

1. Dienvidu, arī dienvidrietumu vai dienvidaustrumu vējš.

2. Ēdienreize.

3. Īss atpūtas brīdis pēcpusdienā.

Avoti: LLVV, NeV

launadzīte   apv.

1. Meitene, kas dzimusi launaga laikā.

Avoti: ME

launaggalds   sar.

1. Launaga ēdienreizei servēts galds.

launagi   apv.

1. Dienvidrietumi.

Avoti: Sin

Launagiezis   vietv.

1. Ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Gaujas labajā krastā 2,5 km lejpus Līgatnes ietekas, Pārgaujas novada Straupes pagastā, 700 m no Ērmaņu mājām, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1974. g., aizsargājamā platība - 6,5 ha, pret Gauju vērstās vienlaidus kraujas augstums - 20 m, garums - 250 m, mazāki atsegumi sastopami 1 km garumā; Ērmaņu iezis.

Avoti: LE1

launaglaiks   -a, v.

1. Laiks starp pusdienām un vakariņām, kad parasti ēd launagu.

Avoti: LLVV

launagot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; pareti.

1. Ēst launagu.

Avoti: LLVV

launagpuse   apv.

1. Laikposms, kad tuvojas launags.

2. Dienvidrietumu puse.

Avoti: ViV

launags   -a, v.

1. Ēdiens ēdienreizei starp pusdienām un vakariņām.

2. Ēdienreize starp pusdienām un vakariņām.

Nakts launags— mielasts kāzās pēc mičošanas.

3. apv. Dienvidrietumu vējš, dažreiz arī dienvidaustrumu vējš vai vienkārši dienvidu vējš.

4. apv. Debess puse - dienvidrietumi.

Avoti: LLVV, KnV, NeV, ViV

launaģis   v.; parasti vsk.; apv.

1. Dienvidrietumu vējš, dažreiz arī dienvidaustrumu vējš vai vienkārši dienvidu vējš.

2. Ēdienreize.

3. Īss atpūtas brīdis pēcpusdienā.

Avoti: NeV

laundžs

1. Vieta, kur atpūsties, pavadīt laiku mierīgi un nesteidzoties; elektroniskās mūzikas stils, atpūtas salonu mūzika.

Avoti: PL

Launekaln   vietv., vēst., vācu val.

1. Launkalnes muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Launkalnes pagastā.

Avoti: KV

Launkalne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Smiltenes novadā (1950.-2009. g. Valkas rajonā, līdz 1949. g. Cēsu apriņķī) 74 km no Valkas, izveidojusies bijušās muižas "Launekaln" teritorijā, pagasta centrs.

2. Launkalnes pagasts - pagasts Smiltenes novadā, robežojas ar Smiltenes pilsētu, Smiltenes, Bilskas, Palsmanes, Variņu un Brantu pagastu, kā arī ar Raunas un Vecpiebalgas novadu; bijušie nosaukumi: Brantu pagasts, vāciski - Horstenhof, krieviski - Brantskaja.

Launkalnes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta liela daļa pirmskara Smiltenes un daļa Raunas pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Launkalnes pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Brantu pagastā.

3. Dabas liegums Vidzemes augstienes Mežoles paugurainē, Smiltenes novada Launkalnes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 2004. g., platība - 172 ha, izveidots, lai aizsargātu pasaulē reto un izmirstošo gliemju sugu - ziemeļu upespērleni.

Avoti: LPag, LC, LE1

launkalnieši

1. Smiltenes novada Launkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Launkalne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

launteniss   -a, v.; parasti vsk.

1. Teniss, ko spēlē zāles laukumā (parasti Amerikas Savienotajās Valstīs, Anglijā).

Avoti: LLVV

launtenniss   novec.

1. Sporta spēle ar bumbiņu un raketēm zālāja laukumā.

Avoti: Ang

laupa

1. Laupīšana; laupījums.

Avoti: TĢ

laupata   apv.

1. Nomestā vecā āda (dažiem rāpuļiem).

Avoti: ME

laupe   apv.

1. Skranda, lupata.

Avoti: ME

Laupene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Laupen"), Bernes kantonā, 2850 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

laupēt   apv.

1. Mizot.

Avoti: TiA

Laupheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Laupheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 20200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

laupījums   -a, v.

1. Laupot iegūtās materiālās vērtības.

2. Dzīvnieks, ko cits dzīvnieks ir nomedījis vai medī barībai.

Avoti: LLVV

laupiķi   apv.

1. Lobāmi kartupeļi.

Avoti: VV

laupīšana

1. Uzbrukums cietušajam nolūkā iegūt svešu mantu, ja uzbrukums saistīts ar vardarbību vai vardarbības piedraudējumu.

Avoti: JtV

laupīt   -u, -i, -a, pag. -īju;

1. intrans. Ņemt ar varu materiālas vērtības, lai tās piesavinātos.

// trans.

// trans. Postīt (teritoriju, apdzīvotas vietas), atņemot, piesavinoties materiālas vērtības.

2. trans. Panākt, būt par cēloni, ka kāds zaudē (ko nozīmīgu).

Avoti: LLVV

laupīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; apv.

1. Mizot; arī lobīt.

Avoti: LLVV

laupītājbites

1. Vecākās darbabites, kas bezienesuma periodā mēģina iekļūt vājāko saimju stropos un zagt medu.

Avoti: ZTV

laupītājblakts

1. Blakšu kārtas dzimta ("Reduviidae"), pārsvarā lielas blaktis (ķermeņa garums - 4-21 mm), bieži spilgtā krāsā, ~3000 s., Latvijā konstatētas 5 s.

Avoti: LPE, LD

laupītājkaija

1. Klijkaiju dzimtas kaijputnu apakškārtas putni, līdzīgi kaijām, jūru un okeānu krastos ziemeļu un dienvidu piepolārajās joslās 2 ģ., 5 s.; Latvijā sastopamas 2 ģ., 4 s., kas šeit neligzdo (reti caurceļo 3 s., ļoti reti ieklīst 1 s.).

Avoti: EV

laupītājkukaiņi   novec.

1. Kukaiņi, kas uzbrūk citiem kukaiņiem un no tiem pārtiek.

Avoti: LLx

laupītājmuša

1. dsk. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Asilidae"), vidēji lielas un lielas mušas (ķermeņa garums - 6-30 mm), pieaugušie indivīdi pārtiek no citiem kukaiņiem, gk. sausos un siltos apvidos, ~5000 s., Latvijā konstatētas 29 sugas.

Avoti: LPE, LD

laupītājputns   -a, v.

1. Plēsīgs putns.

Avoti: LLVV

laupītājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas laupa 1 (1).

Jūras laupītājs— cilvēks, kas nodarbojas ar kuģu aplaupīšanu, piesavināšanos jūrā; pirāts.

Avoti: LLVV

Laupītāju   vietv.; nelok.

1. Laupītāju ala - atrodas Kuldīgas novada Rendas pagastā, Abavas labā pamatkrasta nogāzes piekājē, kopgarums - 11,5 m, grīdas laukums - 16 kvadrātmetri, līdz 5 m dziļumam ir 2 m plata ar 1,5-2 m augstiem griestiem, tālāk šaurs tunelis.

Avoti: LD

laupīte   apv.

1. Ieskrambājums, viegls ievainojums.

Avoti: ME

laupīties   apv.

1. Lobīties.

Avoti: KiV

laupītkāre   -es, s.; parasti vsk.

1. Tieksme laupīt 1 (1); tieksme iedzīvoties uz citu rēķina.

Avoti: LLVV

laupītkārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir tieksme laupīt 1 (1); tāds (cilvēks), kam ir tieksme iedzīvoties uz citu rēķina.

2. Tāds, kurā izpaužas laupītkāre.

Avoti: LLVV

laupsna   apv.

1. Zvīņa, skranda, plāna plēve, atskabarga, kas atplīst no ādas, no pirkstiem.

Avoti: ME

laupsne   apv.

1. Zvīņa, skranda, plāna plēve, atskabarga, kas atplīst no ādas, no pirkstiem.

Avoti: ME

laur.   saīs.

1. Laureāts.

Avoti: i1

laura   rel.

1. Mūku mītne ar atsevišķām cellēm ap kādu kopīgu centru.

2. Agrajā baznīcā - vientuļnieku (anahorētu) apmetne, kas bija pakļāuta vienam abatam, lai gan katrs anahorēts dzīvoja atsevišķā mītnē.

3. Pareizticīgo baznīcā - liels un īpaši nozīmīgs vīriešu klosteris.

Avoti: KV, RtV

Laura   vietv.

1. Pilsēta Māršala salās, 2260 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA

lauraceae   lat.

1. Lauru dzimta.

Avoti: PDE

laurales   lat.

1. Lauru rinda.

Avoti: PDE

lauramidopropilbetaīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, antistatiķis, izmanto pretsviedru līdzekļos, dezodorantos, roku krēmā, mutes skalošanas līdzekļos, var toksisks, izraisīt kontakta dermatītu, acu un gļotādas kairinājumus.

Avoti: Zkp

lauramīds

1. Sintētisks kokoseļlas atvasinājums.

Lauramīds DEA— kosmētikas sastāvdaļa, biezinātājs, putu veidotājs, izmato matu šampūnos, matu kondicionētājās, vannas putās, var izraisīt galvas ādas niezi, radīt alerģiskas reakcijas.

Lauramīda MEA— kosmētikas sastāvdaļa, antistatiķis, izmanto šampūnos un matu kondicionētājos, var izraisīt nelielu ādas kairinājumu.

Avoti: Zkp

lauraugi   -u, vsk. lauraugs, -a, v.

1. Lauri.

Avoti: LLVV

Laurāzija   ģeol.

1. Hipotētisks ziemeļu puslodes paleozoja beigu superkontinents, kas aptvēris tagadējo Ziemeļameriku, Austrumeiropu un Āzijas ziemeļdaļu.

Avoti: SV96

Laurbjerga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

laurciemnieki

1. Nīcas novada Otaņķu pagasta apdzīvotās vietas "Lauruciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Laurciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Otaņķu pagastā.

Avoti: LC

laureāts   -a, v.

1. Cilvēks, kas saņēmis augstu oficiālu apbalvojumu (parasti prēmiju).

Avoti: LLVV

Laurenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lauru muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Jaunsvirlaukas pagastā.

Avoti: KV

Laureni   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Laureņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

laurenieki

1. Auces novada Bēnes pagasta apdzīvotās vietas "Lauri" iedzīvotāji.

2. Auces novada Vītiņu pagasta apdzīvotās vietas "Lauri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Laureņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

lauri

1. Mūžzaļi subtropu koki, kuru aromātiskās lapas lieto par garšvielu; senajiem grieķiem un romiešiem lauru vainags simbolizēja uzvaru un triumfu.

Avoti: SV08

Lauri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Jersikas pagastā.

2. Lielie Lauri - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Lelī Lauri— Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Lauri" nosaukums latgaliski.

3. Lauru pilskalns - atrodas Alojas novada Alojas pagastā pie Veclauru mājām, Iģes labajā krastā, reljefa pacēlums (~150 x 100 m), ko no 3 pusēm apliec Iģes upe, kuras krasti šajā vietā ir 3-4 m augsti, domājams, ka izmantots viduslaikos, kā nocietināta dzīvesvieta.

Avoti: LC, LE1

lauria   lat.

1. Cilindrgliemežu dzimtas ģints.

Lauria cylindracea— šīs ģints suga.

Avoti: LD

laurieši

1. Līvānu novada Jersikas pagasta apdzīvotās vietas "Lauri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Laurija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lauria"), Bazilikatas reģiona Potencas provincē, 13100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

laurilspirts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, virsmaktīva viela, mīkstinātājs, izmanto smaržās un šampūnos, var radīt ādas kairinājumus un veicināt piņņu veidošanos.

Avoti: Zkp

laurilsulfāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, putu veidotājs, izmanto šampūnos, var izraisīt ādas jutības pastiprināšanos, vidējs toksiskums, ja ieēd, var saturēt formaldehīdu.

Avoti: Zkp

laurīnaldehids   novec.

1. Duodecīlaldehids, atrodams citroneļļā, rūtu eļļā u. c., balta kristāliska masa ar svaigu skuju smaržu.

Avoti: KV

laurinskābe   med.

1. CH3(CH2)10COOH, piesātināta taukskābe augu eļļās un spermacetā.

Avoti: TM5

laurīntriglicerīdi

1. Kosmētikas sastāvdaļa (var būt dzīvnieku izcelsmes), mīkstinātājs, šķīdinātājs, izmanto lūpu krāsā, vannas eļļās, smaržās, ziepes, matu lakās, var būt vāji toksisks, var radīt vieglu acu un ādas kairinājumu.

Avoti: Zkp

lauris   novec.

1. Dažkārt zaķa apzīmējums tautasdziesmās.

2. Nekārtīgi ģērbies cilvēks, nesukātiem matiem.

Avoti: KV

Lauriški   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Laurišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Laurišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

laurkoks   novec.

1. Lauri.

Avoti: LME

laurķirsis   -ša, v.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Laurocerasus"), neliels dienvidu koks vai augsts krūms ar mūžzaļām lapām, ~25 s.

Parastais laurķirsis— laurķiršu suga ("Laurocerasus officinalis").

Portugāles laurķirsis— laurķiršu suga ("Laurocerasus lusitanica", senāk "Prunus lusitanica").

Avoti: LLVV, LD, DaE

laurlapa

1. Lauru koka lapa.

laurocerasus   lat.

1. Laurķirši.

Laurocerasus officinalis— parastais laurķirsis.

Laurocerasus lusitanica— Portugāles laurķirsis.

Avoti: LD

lauroillizīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, viskozitāti regulējoša viela, izmanto dekoratīvajos pūderos, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai kosmētikā.

Avoti: Zkp

laurotetanīns   med.

1. C19H21NO4, siltzemju koka ("Litsea citrata") mizas alkaloīds; spēcīga inde, kas darbojas uz muguras smadzenēm līdzīgi strihnīnam.

Avoti: TM5

Laurovka   vietv.

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Lavrovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

laurs   -a, v.

1. dsk. Divdīgļlapju klases magnoliju apakšklases rinda ("Laurales"), 10 dz., raksturīgi primitīvās ziedkopās sakārtoti vai vientuļi ziedi, kuros spirāliski sakārtots nenoteikts locekļu skaits, lapās un mizā daudz ēterisko eļļu.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Lauraceae"), tropu un subtropu koki ar veselām, blīvām, mūžzaļām, asi aromātiskām lapām, >2000 s.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Laurus"), kas izplatīta Vidusjūras apgabalā.

Azoru laurs— lauru suga ("Laurus azorica").

Cēlais laurs— dižciltīgais laurs.

Dižciltīgais laurs— lauru suga ("Laurus nobilis"), līdz 20 m augsts koks, kura vainags ir sens slavas simbols, tā lapas - pazīstama garšviela.

Avoti: LLVV, DaE

lauruciemnieki

1. Nīcas novada Otaņķu pagasta apdzīvotās vietas "Lauruciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

laurus   lat.

1. Lauri.

Laurus azorica— Azoru laurs.

Laurus nobilis— dižciltīgais laurs.

Avoti: PDE, DaE

Lauruti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

lausciņa

1. Dem. --> lauska.

Avoti: LV93

lauska   -as, s.

1. Sasista priekšmeta (parasti māla vai stikla trauka) gabals.

Avoti: LLVV

lauska   apv.

1. Kaut kas noplucis, nolietots.

Avoti: ME

lauskāt   apv.

1. Blaugznāt.

Avoti: ME

Lauski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Vestienas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

Lauskinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

Lauskinīki   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Lauskinieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lauskis   apv.

1. Lausks.

Iet kā lauskis— saka par cilvēku vai dzīvnieku, kas skaļi, trokšņaini izturas, arī ko gāž vai lauž.

Avoti: SiV

lausks   -a, v.; parasti vsk.

1. Īss, spalgs troksnis, kas rodas, kokam plaisājot stiprā salā; koka plaisāšana stiprā salā.

// mit. Sala personificējums.

Lausks sper (arī spārda, spārdās, sprēgā)— saka par troksni, kas rodas, kokam plaisājot stiprā salā.

Avoti: LLVV, NeV

lauskumains   apv.

1. Plankumains; raibumains.

Avoti: ViV

lauskums   apv.

1. Plankums; raibums.

Avoti: ViV

Lauša   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lauscha"), Tīringenes federālajā zemē, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

laušana   apv.

1. Darbība --> lauzt.

Avoti: ME

laušanās   apv.

1. Spēkošanās, cīnīšanās.

Avoti: ME

lauškēt   apv.

1. Skanēt, dārdēt.

Avoti: MalV

Lauški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

Avoti: LC

laušķēt   apv.

1. Klaudzēt.

Avoti: ME

laušķināt   apv.

1. Radīt klaudzošu troksni.

Avoti: ME

laušķis   apv.

1. Trokšņotājs.

Avoti: ME

laušus   apv.

1. Savienojumā ar verba "lauzt" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

lauta   -as, s.

1. Sens strinkšķināmais stīgu instruments.

Avoti: LLVV

Lauta   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lauta"), Saksijas federālajā zemē, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lautāls   novec.

1. Alumīnija sakausējums ar 4% vara un 2% silīcija, var metināt un ir izturīgs pret koroziju.

Avoti: KV

Lautera-Viesienas   vietv., vēst.

1. Lautera-Viesienas pagasts - pastāvēja bijušajā Cēsu apriņķī līdz 1922. gadam, kad pārdēvēts par Viesienas pagastu, teritorija mūsu dienās ietilpst Madonas novada Aronas, Bērzaunes un Vestienas pagastā.

Avoti: LPag, LC

Lauterbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lauterbach"), Hesenes federālajā zemē, 13200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

lauterborniella   lat.

1. Scenedesmu dzimtas ģints.

Lauterborniella appendiculata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Lautere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Madonas novada Aronas pagastā.

Avoti: LC

Lautere-Bernsbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lauter-Bernsbach"), Saksijas federālajā zemē, 9000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lauterēkene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lauterecken"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 2200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lauterieši

1. Madonas novada Aronas pagasta apdzīvotās vietas "Lautere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lauternsee   vietv., vēst., vācu val.

1. Lauteres muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Svētciema pagastā.

Avoti: KV

Lauteršteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lauterstein"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lautists   v.

1. Mūziķis, kas spēlē lautu.

Avoti: MLVV

Lautoka   vietv.

1. Pilsēta Fidži Republikā, Rietumu apgabala administratīvais centrs, Viti Levu salā, 36100 iedzīvotāju (1996. g.).

Avoti: LpA, PuA

lauturis   apv.

1. Bļāvējs, brēkulis.

Avoti: ME

Lautzen   vietv., vēst.

1. Bijušās Laucesas muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Daugavpils novada Laucesas pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Mirnijs.

2. Lauķeses muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Kurcuma pagastā.

Avoti: LE1, KV

lauva   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. Zīdītāju klases plēsēju kārtas kaķu dzimtas suga ("Leo leo"), liels, ļoti spēcīgs dzīvnieks ar dzeltenīgu apmatojumu.

Jūras lauva— liels ausaino roņu dzimtas dzīvnieks ar masīvu ķermeni, pleznām, krokotu ādu, lieliem ilkņiem.

Skudru lauva— tīklspārņu kārtas kukainis, kura kāpuri pārtiek galvenokārt no skudrām.

Lauvas tiesa— lielākā daļa (piemēram, no ienākumiem, ieguvuma).

Salonu lauva— elegants vīrietis, kas gūst lielus panākumus sabiedrībā.

Avoti: LLVV

Lauva   vietv.

1. Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagasta apdzīvotās vietas "Lauvas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lauva

1. Debess ziemeļpuslodes zodiaka zvaigznājs; spilgtākā zvaigzne ir Reguls.

Avoti: LEV

Lauvas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā.

Avoti: LC

Lauvaskalns   vietv.

1. Kalns Idumejas augstienes Augstrozes paugurvalnī, Limbažu novada Umurgas pagastā, Augstrozes Lielezera dienvidaustrumu daļā, pussalā, absolūtais augstums - 124,7 m vjl., relatīvais augstums - 46,7 m.

Avoti: LE1

lauvaste   apv.

1. Sirds mātere ("Leonurus cardica").

Avoti: Aug2

lauvastes   apv.

1. Sirds mātere ("Leonurus cardica").

Avoti: Aug2

lauvastiesa   apv.

1. Lielākā daļa (no kāda kopīga guvuma).

Avoti: ViV

lauvene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Lauvu mātīte.

Avoti: LLVV

lauvēns   -a, v.

1. Lauvu mazulis.

Avoti: LLVV

lauviene   apv.

1. Lauvas māte.

Avoti: LV93

lauvieši

1. Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagasta apdzīvotās vietas "Lauva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lauvmute   apv.

1. Lauvmutīte ("Antirrhinum").

2. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: ĒiV, Aug2

lauvmutiņa   apv.

1. Lauvmutītes ("Antirrhinum").

Avoti: Aug2

lauvmutīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. dsk. Cūknātru dzimtas ģints ("Antirrhinum"), dekoratīvs viengadīgs augs ar divlūpainiem dažādas krāsas ziediem, ~40 sugas, Latvijā 1 suga.

Lielā lavmutīte— lauvmutīšu suga ("Antirrhinum majus"), kuru Latvijā audzē kopš 1849. g., izveidotas ~800 tās šķirnes.

2. apv. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: LEV, Aug2

lauvrīkle   apv.

1. Lauvmutītes ("Antirrhinum").

Avoti: Aug2

lauvrīklīte   apv.

1. Lauvmutītes ("Antirrhinum").

Avoti: Aug2

lauvronis

1. dsk. Ausroņu dzimtas apakšdzimta ("Otariinae"), 5 s., labi iedzīvojas nebrīvē.

2. dsk. Šīs apakšdzimtas ģints ("Zalophus"), dzīvo baros Klusajā okeānā, veic garas migrācijas.

Kalifornijas lauvronis— lauvroņu suga ("Zalophus californianus").

Avoti: LEV, PDE

lauvsirdis   apv.

1. Kāds, kurš ir augstsirdīgs kā lauva.

Avoti: ME

lauxaniidae   lat.

1. Trūdmušu dzimta.

Avoti: LD

lauza   -as, s.

1. Liels nolauztu koku, zaru kopums.

Vēja lauza— vējgāze.

Vesela lauza— liels (kā) kopums, daudzums.

2. apv. Nesakopta vieta: pagalms, mežs, dārzs utt.

Avoti: LLVV, TiA

Lauza   vietv.

1. Maltas labā krasta pieteka Viļānu novadā, garums - 9 km.

Avoti: LD

lauzalēt   apv.

1. Lauzīt; vairākkārt lauzt, lai sasmalcinātu, sadalītu.

Avoti: KiV

Lauzas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Avoti: LC

lauzējs   -a, v.

1. Darītājs --> lauzt.

2. v.; tehn. Ierīce, iekārta, mašīna (kā) laušanai.

Celmu lauzējs— mašīna celmu laušanai.

Viļņu lauzējs— aizsargbūve viļņu trieciena mazināšanai.

3. v.; sar. Trulas, smeldzošas sāpes.

Kaulu lauzējs— kaulu sāpes.

4. apv. Tas, kas lauž, lauzās; arī veic smagu darbu.

5. apv. Naidīgs un plēsīgs cilvēks.

Avoti: LLVV, SiV

lauzeklis   apv.

1. Lauznis.

Avoti: ME

lauzeknis   apv.

1. Laužņi, iemauktu sastāvdaļa.

2. Lauza.

Avoti: ME

lauzelēt   apv.

1. Vairākkārt ne visai intensīvi lauzt, lauzīt.

Avoti: ĒiV

lauzelēties   apv.

1. Ar grūtībām, kļūdaini, piemēram, lasīt, arī runāt (kādā valodā).

Avoti: ViV

lauzene   apv.

1. Veca, plata cepure.

Avoti: ME

lauzenis   apv.

1. Vieta mežā vai purvājā, kur daudz lauztu vai ar saknēm izgāztu koku; lauzts mežs pēc vētras.

2. Haoss, nekārtība.

Avoti: NeV

lauzeņi   apv.

1. Kāda ziedu suga ar garu kātu, kas aug tekošos ūdeņos.

Avoti: ME

Lauzi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Vecumu pagastā.

2. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Lauzas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lauzica   vietv.

1. Vēsturiski etnogrāfisks novads Vācijā, Branderburgas dienvidos un Saksijas austrumos, starp Elbu un Oderu, kur I gt. dzīvoja sorbi.

Avoti: PZT

Lauzinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

Avoti: LC

lauzinieki

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Lauzinieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lauzinīki   vietv.

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Lauzinieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lauzis   apv.

1. Lauzējs.

Avoti: ME

lauzīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt lauzt, lai sasmalcinātu, sadalītu.

2. Vairākkārt spēcīgi liekt, locīt.

Lauzīt rokas— vairākkārt liekt, parasti kopā saņemtas, rokas (izmisumā, bēdās).

Lauzīt kājas— iet (parasti ar pūlēm).

// parasti divd. formā: lauzīts. Tāds, ko veido dažāda virziena posmi (parasti par līniju).

3. parasti 3. pers. Vairākkārt pārņemt ar trulām, smeldzošām sāpēm.

4. Nepareizi, kļūdaini runāt (parasti svešvalodā).

Avoti: LLVV

lauzīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Izturēties izvairīgi, vilcināties, arī izlikties, būt mākslotam, pārspīlētam.

2. Pūlēties (piemēram, ko veikt).

Lauzīties grāmatā— ar pūlēm, grūtībām mācīties lasīt.

3. Lauzīt (4).

Avoti: LLVV

lauzma   -as, s.; pareti.

1. Lauza.

Avoti: LLVV

lauzne   apv.

1. Lauznis.

Avoti: KV

lauznis   -žņa, v.

1. Darbarīks laušanai - dzelzs stienis ar asu galu.

2. vsk., novec. Laužņi.

3. žarg. Muļķis.

Avoti: LLVV, KV, SLG

lauzs   apv.

1. Vieta mežā vai purvājā, kur daudz lauztu vai ar saknēm izgāztu koku; lauzts mežs pēc vētras; lauzenis.

2. Haoss, nekārtība.

Avoti: NeV

lauzt   laužu, lauz, lauž, pag. lauzu; trans.

1. Liekt, tā ka lūst un dalās nost (no kā) vai sadalās vairākās daļās.

Lauztā intonācija— zilbes intonācija, kuras pirmā daļa ir kāpjoša un saspriegta, bet otrā - pēc momentāna balss pārtraukuma nesaspriegta.

Lauzta līnija— līnija, kura sastāv no taisnes nogriežņiem un kurā cits citam sekojošo nogriežņu virzieni ir dažādi.

2. Sitot, triecot (piemēram, ar smagu priekšmetu), atdalīt, dalīt, šķelt.

// sar. Bojāt (piemēram, nevērīgi lietojot); būt par cēloni tam, ka (kas) tiek bojāts (piemēram, nevērīgi lietojot).

3. Izkustināt un celt laukā no zemes (piemēram, celmus), parasti ar kādu darbarīku, ierīci.

4. Pārtraukt, likvidēt (piemēram, kādu stāvokli, parādību); pārspēt, uzveikt.

5. parasti 3. pers. Pārņemt ar trulām, smeldzošām sāpēm; būt šādai sāpju sajūtai.

// intrans.

6. žarg. Smagi strādāt.

7. žarg. Smēķēt.

Avoti: LLVV, ViV, SLG

lauztā   apv.

1. Lauztā sirds - magoņu dzimtas sirdspuķu ģints ("Dicentra") suga ("Dicentra spectabilis"), kas savvaļā aug Ķīnas ziemeļu daļā un Japānā, Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Avoti: Aug2

lauztene   apv.

1. Lauznis.

Avoti: KV

lauztenis   apv.

1. Lauznis.

Avoti: ME

lauzties   laužos, lauzies, laužas, pag. lauzos; refl.

1. Pārvarot pretestību, iet, virzīties (piemēram, cauri kam).

// pārn. Pārvarot grūtības, censties sasniegt kādu mērķi, stāvokli.

2. Bruņotā cīņā virzīties, censties nokļūt (piemēram, cauri kam).

3. parasti 3. pers. Lēni, pakāpeniski kļūt sedzamam cauri kādam aizsegam (piemēram, par gaismu, debess spīdekļiem).

4. parasti 3. pers. Pārvarot šķēršļus, plūst (piemēram, par ūdeņiem).

5. parasti 3. pers. Skanēt (par balss skaņām, ko cenšas aizturēt).

6. Satverot pretinieku ar rokām, censties nogāzt zemē; arī cīkstēties.

7. žarg. Tēlot atturību, gaidot lai lūdzas.

Avoti: LLVV, Žrg

lauztin   apv.

1. Savienojumā ar verba "lauzt" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

lauztuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Vieta, kur iegūst izrakteņus (parasti akmens materiālus).

Avoti: LLVV

lauzumi

1. Kritalas.

Avoti: Sin

lauzums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> lauzt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> lauzt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> lauzt (3).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> lauzt (4).

5. Lauza.

6. apv. Neveiklis, lempis.

Avoti: LLVV, ĒiV, SiV

lauzumvārdi   apv.

1. Maģiski vārdi, ar ko ārstē lūzumus.

Avoti: ViV

lauzumzona

1. Zemes garozas lauzumu un grābenu sistēma.

Avoti: PZT

laužas   apv.

1. Kaulu sāpes; locekļu sāpes.

Avoti: ME

Laužēnu   vietv.; nelok.

1. Laužēnu purvs - zemais purvs Valkas novada ziemeļrietumos, ~2 km no Kārķiem, platība - 652 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 3 m.

Avoti: LD

lauži   apv.

1. Laužņi.

Avoti: ME

laužņa   apv.

1. Kritalas.

2. Knaibles.

3. Lempis, laidaks.

Avoti: Sin

laužņas

1. Grabažas.

Avoti: Sin

laužņāt   apv.

1. Atkārtoti lauzt, lauzīt.

Avoti: ME

laužņi   -u, v.

1. tikai dsk. Iemauktu sastāvdaļa - darba dzīvniekam mutē liekamā dzelzs, kas parasti sastāv no diviem ar locītavu savienotiem posmiem.

2. dsk. Lauznis.

Avoti: LLVV

Laužu   vietv.; nelok.

1. Laužu kanāls - Vijas labā krasta pieteka Valkas novada Zvārtvas pagastā un Smiltenes novada Grundzāles pagastā, garums - 14 km, iztek no Vadaiņa; Vadainis.

Avoti: LE1

LAV   med., saīs.

1. Ar limfadenopātiju asociētais vīruss (angļu "lymphadenopathy-associated virus").

Avoti: TM5

lava   -as, s.; parasti vsk.

1. Nokaitēta, šķidra vai stiegra masa, kas tiek izspiesta zemes virspusē vulkāna izvirduma laikā, šāda masa, kas pēc atdzišanas ir sastingusi zemes virspusē.

Avoti: LLVV

lava   novec.

1. Kazaku kaujas iekārta, ko līdz 1912. g. lietoja vienīgi kazaku daļās, bet vēlāk pārņemta visā krievu kavalērijā kā sevišķs kaujas darbības paņēmiens; eskadronu sadala 2 daļās: 2-3 vadi izklaidējas līnijā uz 5 soļiem, pārējie 100-150 soļu aiz centra vai aiz spārniem.

Avoti: KV

Lava   vietv.

1. Upe Krievijā, Kaļiņingradas apgabalā, Prēgeles (Pregoļas) kreisā krasta pieteka, augštece Polijā, kur saucas - Lina, kopējais garums - 289 km, no tiem Krievijā - 74 km.

Avoti: PZT, LpA

lāva   -as, s.

1. Dēļu paaugstinājums (pirtī, parasti ar pakāpieniem), kur karsēties un pērties.

2. Primitīva, solam vai plauktam līdzīga (parasti pie sienas piestiprināta) guļasvieta.

3. apv. Nekultas labības daudzums, ko žāvēšanai var salikt uz trim ārdiem.

4. žarg. Lempis.

5. žarg. Resns cilvēks.

Avoti: LLVV, ĒiV, SLG

Lavāla   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Laval"), Luāras reģiona Majennas departamentā, 50900 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta Kanādā ("Laval"), Monreālas piepilsēta, 368700 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: Wi, LpA, PuA

Lavaleta   vietv.

1. Lavaleta Duāra - pilsēta Francijā ("La Valette-du-Var"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Vāras departamentā, 20700 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Valleta - Maltas galvaspilsēta.

Avoti: Wi, PZT

lavanda   -as, s.

1. dsk. Divdīgļlapju klases asteru apakšklases panātru rindas lūpziežu dzimtas ģints ("Lavandula"), ~30 s., Vidusjūras apgabalā, vairākas sugas kultivē, no ziediem iegūst lavandu eļļu.

Lavandas eļļa— kosmētikas sastāvdaļa, smaržviela, izmanto šampūnos, ādas atsvaidzinātājos, mutes skalošanas līdzekļos, smaržās, zobu tīrīšanas līdzekļos, tiek uzskatīts, ka tai ir labvēlīga ietekme uz veselību, var izraisīt alerģisku kontakta dermatītu, iespējams pastiprināts jutīgums pret gaismu.

Šaurlapu lavanda— lavandu suga ("Lavandula angustifolia").

Vidējā lavanda— lavandu suga ("Lavandula intermedia").

Avoti: LLVV, PDE, DaE

lavandula   lat.

1. Lavandas.

Lavandula angustifolia— šaurlapu lavanda.

Lavandula dentata— lavandu suga.

Lavandula intermedia— vidējā lavanda.

Lavandula officinalis— šaurlapu lavandas "Lavandula angustifolia" senāks nosaukums.

Lavandula stoechas— lavandu suga, kas piemērota audzēšanai traukos.

Avoti: KV, DaE

Lavanja   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lavagna"), Ligūrijas reģiona Dženovas provincē, 12500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lāvapakša   apv.

1. Vieta (pirtī) zem lāvas.

Avoti: ĒiV

lāvapuža   apv.

1. Vieta (pirtī) zem lāvas.

Avoti: ĒiV

lavašnieki

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Lavašnieks" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lavašnīks   vietv.

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Lavošnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lavašņiks   vietv.

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Lavošnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lavašs

1. Armēņu un azerbaidžāņu maize, kas cepta no neraudzētas mīklas.

Avoti: PL

lavatera

1. dsk. Malvu dzimtas ģints ("Lavatera"), viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi, arī puskrūmi un koki, ~25 s., Latvijā konstatētas 2 sugas, ko kultivē, bet pāriet arī savvaļā.

Olbijas lavatera— lavateru suga ("Lavatera olbia").

Tīringas lavatera— lavateru suga ("Lavatera thuringiaca").

Trīsmēnešu lavatera— lavateru suga ("Lavatera trimestris").

Avoti: LD, DaE

lavatera   lat.

1. Lavatera.

Lavatera olbia— Olbijas lavatera.

Lavatera thuringiaca— Tīringas lavatera.

Lavatera trimestris— trīsmēnešu lavatera.

Avoti: LD, DaE

lavātorijs   novec.

1. Mazgājamais trauks.

Avoti: KV

lave   žarg.

1. Nauda.

Avoti: KZ

Lavega   vietv.

1. Pilsēta Dominikānas Republikā, 98400 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Lavello   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lavello"), Bazilikatas reģiona Potencas provincē, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

lavendele   novec.

1. Lavanda.

Avoti: LME

lavendelis   novec.

1. Lavanda.

Avoti: LME

lavendels   novec.

1. Lavanda.

Avoti: LME

lavendula   novec.

1. Lavanda.

Avoti: LME

lavene   žarg.

1. Hokeja vārtsarga cimds ar aprīkojumu ripu ķeršanai.

Avoti: SLG

Laveri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Carnikavas novadā.

2. Laveru ezers - atrodas Piejūras zemienē, Carnikavas novadā, 1,5 m vjl., platība - 21,0 ha, garums - 670 m, lielākais platums - 430 m, lielākais dziļums - 2,3 m, stipri aizaudzis.

3. Laveru polderis - atrodas Piejūras zemienē, Carnikavas novadā, platība - 1180 ha, ierīkots 1972.-1976. g., sūkņu stacijā 5 sūkņi ar kopējo jaudu 3,65 kubikmetri sekundē.

Avoti: LC, LD

Lavērna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("La Verne"), Kalifornijas štatā, 32300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

lavēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Virzīties, bieži mainot virzienu (piemēram, lai izvairītos no šķēršļiem) - parasti par kuģi, automobili.

2. jūr. Kreisēt.

3. novec. Glezniecībā, nomazgāt uztrieptās krāsas ar ūdeni, arī ēnot, tušēt ar vājām ūdens krāsām.

Avoti: LLVV, KV

lavēties   apv.

1. Izvairīties, aizklīst.

Avoti: ME

Laventila   vietv.

1. Pilsēta Trinidādas un Tobāgo Republikā, Trinidādas salā, Portofspeinas piepilsēta, 10600 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

lavi

1. Haņu tautības etniska grupa.

Avoti: PZT

lavī

1. Grafikas dobspieduma tehnika, līdzīga akvatintai, radusies 18. gs. Francijā; laviss.

Avoti: EV

LaVI   saīs.

1. Latviešu valodas institūts.

Avoti: i2

Lavide   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Eglaines pagastā.

Avoti: LC

lavidieši

1. Ilūkstes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Lavīde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lavīdieši

1. Ilūkstes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Lavīde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lavierēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Lavēt.

2. Veikli izvairīties no sadursmēm, konfliktiem, prasmīgi, arī viltīgi, apiet šķēršļus un grūtības.

Avoti: LLVV, SV99

lavīna   -as, s.

1. Sniega masu nobrukums (kalnos), kas, virzoties pa kalnu nogāzēm, palielinās apjomā.

// pārn. Liels (akmeņu, arī klints gabalu) kopums, kas, virzoties par kalnu nogāzēm, palielinās apjomā.

2. Liels (kā) kopums, masa, kas strauji virzās, pārvietojas.

Avoti: LLVV

lavināt   apv.

1. Riet.

Avoti: Sin

lavīncaursite

1. Process, kas norisinās pusvadītāja p-n pārejā lādiņnesējiem iegūstot pietiekamu enerģiju, lai izsauktu trieciena jonizāciju, atraujot elektronus.

Avoti: ZTV

Lavingtona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lovington"), Ņūmeksikas štatā, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Lavīnija   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - valdnieka Latīna meita, Aineja otrā sieva, kuras vārdā tika nosaukta jaunuzcelta pilsēta.

Avoti: PmV

lavīnveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ļoti strauji attīstās, palielinās.

Avoti: LLVV

lavīnveidā   lok., nelok.

1. Tā, ka ļoti strauji attīstās, palielinās.

Avoti: LLVV

lavīnveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lavīnveida.

Avoti: LLVV

lavis   apv.

1. Lauva.

Avoti: ME

lāvis   apv.

1. Lāva.

Avoti: ME

lāvis   apv.

1. Rāva.

Avoti: ME

laviss

1. Lavī - grafikas dobspieduma tehnika, kurā metāla iespiedformu kodina ar skābi, ko uzklāj ar otu; novilkumi iegūst dažādas toņu nianses.

Avoti: SV99

lavīt   apv.

1. Ķert, gūstīt, uzglūnēt.

Avoti: ME

lavīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Paslepus virzīties; zagties.

2. apv. Slepeni sagatavoties.

3. apv. Izvairīties.

4. apv. Ložņāt apkārt, glūnēt.

Avoti: LLVV, ME

Lavīze   žarg.

1. Laikraksts "Latvijas Avīze".

Avoti: SLG

Lavīži   vietv.

1. Aizputes novada Aizputes pagasta apdzīvotās vietas "Ķibji" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

lavīžnieki

1. Aizputes novada Aizputes pagasta apdzīvotās vietas "Lavīži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lavka   žarg.

1. Veikaliņš; kiosks.

Avoti: SLG

Lavlenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Loveland"), Kolorādo štatā, 72600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Loveland"), Ohaio štatā, 12400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

lavnteniss   novec.

1. Sporta spēle ar bumbiņu un raketēm zālāja laukumā.

Avoti: Ang

lavočka   žarg.

1. Veikaliņš.

2. Soliņš.

3. Lāva (pirtī).

Avoti: SLG

Lavošnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Vecumu pagastā.

Avoti: LC

Lavreotike   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 25100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Lavriona   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 9900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Lavrovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

Avoti: LC

Lavruti   vietv.

1. Baltinavas novada apdzīvotās vietas "Lauruti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lavsāns   -a, v.

1. No naftas produktiem iegūta, poliestera siltumizturīga šķiedra.

Avoti: LLVV

lāvs   apv.

1. Slīpa mala, krasts.

Avoti: ME

Laxdienen   vietv.

1. 1280. g. dokumentos minēta apdzīvota vieta, ko saista ar Lagzdīnes pilskalnu Ventspils novada Piltenes pagastā.

Avoti: LE1

Laxduenen   vietv., vēst., vācu val.

1. Lagzdienas muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Piltenes pagastā.

Avoti: KV

layout   inf.

1. Plāns, makets, kas rāda attēla un teksta izvietojumu.

Avoti: LEV

lazanja

1. Platas, plānas makaronu plāksnītes; ēdiens, ko gatavo no šādām plāksnītēm, tās kārtojot pamīšus ar maltas gaļas vai dārzeņu slāni un pievienojot rīvētu sieru.

Avoti: MLVV

lazaņja   nevēl.

1. Lazanja.

Avoti: PL

lazarete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Neliela ārstniecības iestāde (piemēram, karaspēka daļā) īslaicīgai stacionārai slimnieku ārstēšanai.

2. Agrāk slimnīca slimniekiem ar lipīgām slimībām, īpaši ar lepru; mēra nams.

3. Karantīnas ēka vai kuģis.

Avoti: LLVV, TM5

Lazareva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Pušas pagastā.

Avoti: LC

Lazareva   vietv.

1. Lazareva dziļvaga - atrodas Austrumantarktīdas šelfā, stiepjas 3800 km gar krastu no Deivisa līdz Rosa jūrai, platums starp 700 m izobatām - ~18 km, lielākais dziļums - 1600 m.

2. Lazareva jūra - malas jūra Dienvidu okeānā, apskalo Antarktīdas krastus starp 0. un 14. austrumu garuma grādu, platība - 929000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - >4500 m.

Avoti: LģE

Lazarevaca   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Lazarevac"), Centrālās Serbijas Belgradas apgabalā, 25500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lazari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LC

lazarieši

1. Ludzas novada Istras pagasta apdzīvotās vietas "Lazari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lazaroni   novec.

1. Nicināms nosaukums Neapoles un Sicīlijas bezpajumtniekiem un nabagiem.

Avoti: SV33

Lazarova   vietv.

1. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Lazareva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lāzberģieši

1. Alūksnes novada Mārkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Lāzberģis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lāzberģis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā.

2. Alūksnes novada Mārkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Mārkalne" bijušais nosaukums.

Lāzberģu muiža— bijušās muižas "Fianden" nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Alūksnes novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Mārkalne.

3. Lāzberģa pagasts - tagadējā Alūksnes novada Mārkalnes pagasta nosaukums līdz 1925. gadam (tolaik Valkas apriņķī).

Avoti: LPag, V1

lazda   -as, s.

1. dsk. Bērzu dzimtas ģints ("Corylus"), krūms ar ieapaļām lapām un cietā čaulā ietvertiem augļiem - riekstiem.

Lazdas cigārtinēji— cigārtinēju suga.

Miežu lazda— lazda, kurai rieksti nogatavojas vēlāk, miežu pļaujas laikā.

Parastā lazda— lazdu suga ("Corylus avellana").

Rudzu lazda— lazda, kurai rieksti nogatavojas agrāk, rudzu pļaujas laikā.

Avoti: LLVV, LLx, KnV

Lazdags   vietv.

1. Ezers Austrumlatvijas zemienes Lubāna līdzenumā, uz Rugāju un Gulbenas novada (attiecīgi Rugāju un Stradu pagasta) robežas, 99,1 m vjl., platība - 148 ha, garums - 1,5 km, lielākais platums - 1,4 km, vidējais dziļums - 1,4 m, eitrofs; Lazdaga ezers; Lazdogas ezers.

Avoti: LE1, LD

lazdaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Lazdājs.

Avoti: LLVV

lazdājs   -a, v.

1. Lazdām apaugusi vieta; lazdu audze.

Avoti: LLVV

lazdakalnieši

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Lazdukalns" iedzīvotāji.

2. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Lazdukalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lazdāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

Avoti: LC

lazdānieši

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Lazdāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lazdas   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

Lazdas   vietv.

1. Tukuma novada Sēmes pagasta apdzīvotās vietas "Cerība" otrs nosaukums.

Avoti: LC

lazde   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

lazdenes   novec.

1. Sēņu suga, kas aug zem lazdām, pienaina ar melnu virsmalu.

Avoti: KV

Lazdenene   vietv.; vēst.

1. Krasnoznamenska - pilsēta Krievijā, Kaļiņingradas apgabalā, tās nosaukums līdz 1945. g.

Avoti: PZT

Lazdenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā.

Avoti: LC

lazdenieki

1. Jelgavas novada Elejas pagasta apdzīvotās vietas "Lazdumuiža" iedzīvotāji.

2. Kandavas novada Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Lazdas" iedzīvotāji.

3. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Lazdasmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lazdiens   novec.

1. Lazdājs.

Avoti: LV93

lazdieši

1. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Lazdas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lazdigala   novec.

1. Lakstīgala.

Avoti: KV

lazdīgala   apv.

1. Lakstīgala.

Avoti: ME

Lazdiji   vietv.

1. Pilsēta Lietuvas dienvidrietumos, Alītas apriņķī, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 4400 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1597. g.

Avoti: PuA, Wi

lazdiki   apv.

1. Samtene ("Tagetes").

Avoti: Aug2

lazdiķe   apv.

1. Samtene ("Tagetes").

Avoti: Aug2

lazdiķis   apv.

1. Narcise ("Narcissus").

Avoti: Aug2

lazdinieši

1. Smiltenes novada Palsmanes pagasta apdzīvotās vietas "Lazdiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lazdinīki   vietv.

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Lazdenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lazdiņas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ozolnieku novada Cenu pagastā.

2. Lazdiņu ezers - atrodas Vidzemes augstienes ziemeļrietumu malā, Amatas novada Drabešu pagastā, ietilpst Araišu ezeru grupā, platība - 8,9 ha.

3. Mazais Lazdiņu ezers - atrodas Vidzemes augstienes ziemerietumu malā, Amatas novada Drabešu pagastā, ietilpst Araišu ezeru grupā, platība - 3 ha.

Avoti: LC, LD

Lazdiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Variņu pagastā.

Avoti: LC

lazdlejieši

1. Balvu novada apdzīvotās vietas "Lazdulejas ciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lazdona   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Madonas novadā 4 km no Madonas, izveidojusies bijušās muižas "Lasdohn" teritorijā, pagasta centrs.

2. Lazdonas pagasts - pagasts Madonas novadā, robežojas ar Madonas pilsētu un Praulienas, Mārcienas un Aronas pagastu; bijušie nosaukumi: vāciski - Lasdohn, krieviski - Lazdonskaja.

Lazdonas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Lazdonas pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Aronas, Mārcienas, Praulienas pagastā un Madonas pilsētā.

3. Lazdonas ezeri - atrodas Aronas paugurlīdzenumā, uz dienvidiem no Madonas, Lazdonas, Mārcienas, un Praulienas pagastā, ~10 vidēja lieluma un daudz sīku ezeru, kopplatība - >150 ha.

4. Lazdonas ezers - atrodas Madonas novada Lazdonas pagastā, 135,6 m vjl., platība - 30,2 ha, garums - 1,5 km (puslokā pa ass līniju), lielākais platums - 0,4 km, vidējais dziļums - 6,5 m, lielākais dziļums - 22,9 m, eitrofs, maz aizaudzis, ietilpst Lazdonas ezeru Ziemeļu grupā; Muižas ezers.

Avoti: LPag, LC, LE1

lazdonieši

1. Madonas novada Lazdonas pagasta apdzīvotās vietas "Lazdona" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lazdonskaja   vietv., vēst.

1. Madonas novada Lazdonas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

lazds   apv.

1. Lazda ("Corylus").

2. Parastā lazda ("Corylus avellana").

3. Slazds.

Avoti: Aug2, ME

Lazdu   vietv.; nelok.

1. Lazdu kalns - Riekstu kalns Daugavpils novada Vecsalienas pagastā.

Avoti: LD

lazdukalnieši

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Lazdukalns" iedzīvotāji.

2. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Lazdukalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lazdukalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzkalnes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novadā (līdz 2009. g. - Balvu rajonā) 34 km no Balviem, izveidojusies bijušās Augustovas muižas "Augustow" teritorijā; Lozdukolns.

3. Lazdukalna pagasts - pagasts Rugāju novadā ar administratīvo centru Beņislavā, robežojas ar Rugāju pagastu, kā arī ar Balvu un Lubānas novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, tās lielākā daļa ietilpa pirmskara Bērzpils pagastā, mazākā daļa bijušajā Rugāju un Tilžas pagastā.

4. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Ozolkalns" daļa.

5. Pilskalns Gulbenes novada Beļavas pagastā, savrups 15 m augsts paugurs, nocietināts ar grāvi un valni, plakums - 60 x 75 m, tas postīts 1960. gados izbūvējot plakumā estrādi.

Avoti: LPag, LC, LE1

lazdulājs   apv.

1. Lazdājs, lazdu audze.

Avoti: ME

Lazduleja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Briežuciema pagastā.

2. Lazdulejas pagasts - pagasts Balvu novadā ar administratīvo centru Egļuciemā, robežojas ar Briežuciema, Tilžas, Vectilžas un Bērzkalnes pagastu, kā arī ar Viļakas novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, aizņem pirmskara Šķilbēnu pagasta rietumu daļu, daļu Balvu pagasta un nelielu daļu Tilžas pagasta teritorijas.

Avoti: LPag, LC

lazdulejieši

1. Balvu novada apdzīvotās vietas "Lazdulejas ciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lazduļavieši

1. Balvu novada apdzīvotās vietas "Lazdulejas ciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lazējums

1. Caurspīdīgs vai gandrīz caurspīdīgs krāsas slānis, ar ko pārklāj nožuvušas gleznas virsmu, tā iegūstot smalkāku krāstoņu harmoniju.

Avoti: SV99

lāzer-

1. Salikteņu daļa - saistīts ar lāzeriem, tāds, kam pamatā ir lāzers (piem., lāzerķirurģija, lāzerieroči).

Avoti: SV99

lāzerapstrāde   materiālt.

1. Metāla atdalīšana, izmantojot augstas enerģijas lāzerstara izraisītus siltumefektus.

Avoti: ZTV

lāzeratmiņa   inf.

1. Atmiņa, kurā informāciju ieraksta un lasa ar lāzera stara palīdzību.

Avoti: D3

lāzeratskaņotājs

1. Aparāts kompaktdisku atskaņošanai ar fokusētu lāzera staru, kas ciparu formā pārveidoto skaņu nolasa no ātri rotējoša kompaktdiska spirālveida ieraksta celiņa.

Avoti: EV

lāzerdisks

1. Optiskais disks - disks, kas paredzēts informācijas ierakstei un nolasei ar lāzera stara palīdzību.

Avoti: SV99

lāzerenerģija

1. Lāzera staru kūļa enerģija.

lāzerepilācija   med.

1. Apmatojuma likvidēšana, iznīcinot matu sīpolus ar lāzera staru.

Avoti: VE

lāzerēties   apv.

1. Nemierīgi izturēties, kustēties, draiskuļoties (aizskarot citam citu).

Avoti: ViV

lazerevieši

1. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Lazereva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lāzergravieris   poligr.

1. Iekārta augstspiedes un dobspiedes iespiedformu izgatavošanai.

Avoti: ZTV

lāzerieroči

1. Ieroči, kuros tiek izmantota lāzerstarojuma termiskā iedarbība.

Avoti: LPE

lāzerīgi   apv.

1. Nemierīgi, nesavaldīgi, draiskulīgi (grūstoties, aizskarot citam citu).

Avoti: ViV

lāzerīgs   apv.

1. Nemierīgs, kustīgs, draiskulīgs.

Avoti: ViV

lāzeris   apv.

1. Nemierīgs, kustīgs, draiskulīgs cilvēks.

Avoti: ViV

lāzerķīmija   ķīm.

1. Ķīmijas nozare, kurā pēta vielu pārvērtības lāzeru starojuma iespaidā.

Avoti: ZTV

lāzerķirurģija

1. Lāzera izmantošana ķirurģiskās operācijās, piem., audu pārdalīšanai.

Avoti: SV99

lāzerlitotripsija   med.

1. Urīnceļu akmeņu sasmalcināšana, izmantojot fotoakustisko efektu.

Avoti: VE

lāzerlokācija   astr.

1. Attāluma mērīšana līdz ZMP ar lāzera tālmēru, kura darbības princips balstās uz tā laika intervāla mērīšanu, kurā gaisma no lāzera izplatās līdz speciālam ZMP - ģeodēziskajam pavadonim (kas aprīkots ar gaismas atstarotāju) - un atpakaļ; izmanto kosmiskajā ģeodēzijā (sk. astronomiskā ģeodēzija) precīzai novērojumu vietas ģeogrāfisko koordinātu un to izmaiņu noteikšanai.

Avoti: ZTV

lāzermeklētājs   mil.

1. Ierīce, kuras darbības pamatā ir virzienjutīgs uztvērējs, kas uztver lāzera apzīmēta mērķa atstaroto enerģiju un nosaka mērķa virzienu attiecībā pret uztvērēju.

Avoti: MIL

lāzermikrofons   tehn.

1. Ierīce, kas ar lāzera staru nolasa skaņas viļņu radītās loga rūts svārstības, tādējādi ļaujot no ārpuses noklausīties telpā notiekošās sarunas.

lāzernoteicējs   mil.

1. Ierīce, kas izstaro lāzerstaru; to izmanto, lai iezīmētu konkrētu vietu vai objektu.

Avoti: MIL

lāzerprinteris   inf.

1. Printeris, kas informāciju uz papīra atveido ar lāzera stara palīdzību, izmantojot elektrostatiskās reprodukcijas tehnoloģiju.

Avoti: ZTV

lāzers   -a, v.

1. Optiskais kvantu ģenerators - koherenta, monohromatiska starojuma ģenerators (avots), kas savā darbībā izmanto gaismas inducēto (uzspiesto) emisiju - procesu, kad sākotnējais fotons, mijiedarbojoties ar aktīvās vides ierosinātu atomu vai molekulu, inducē šā atoma vai molekulas atgriešanos zemākā enerģētiskā stāvoklī, izstarojot sekundāro fotonu.

Avoti: ZTV

lāzersakari

1. Optiskie sakari ar augstas intensitātes koherentu starojumu parasti gaismas vadu līnijās.

Avoti: LPE

lāzerskeneris   tehn.

1. Skeneris, kas ģenerē lāzera starojumu un reģistrējot atstarotos signālus veido reālu objektu telpisku modeli.

Avoti: IZ-34-66

lāzerskenēšana   ģeod.

1. Metode reālu objektu trīsdimensiju modeļa izveidei - objekta virsmas skenēšana ar lāzera skeneri nosakot katra punkta attālumu no lāzera atskaites punkta.

Avoti: ĢmV

lāzerstarojums

1. Lāzera starojums, augstas intensitātes koherents starojums ar izteiktu virziendarbību (stari praktiski paralēli).

lāzertālmērs   mil.

1. Ierīce, kas izmanto lāzerenerģiju, lai noteiktu attālumu no ierīces līdz vietai vai objektam; aktīvā tipa gaismas tālmēra paveids.

Avoti: MIL

lāzeržiroskops   aeron.

1. Kvantu žiroskops, kas sastāv no gāzes lāzera ar riņķveida rezonatoru, kura pretējos virzienos tiek ģenerētas fotonu plūsmas - skrejviļņi.

Avoti: ZTV

lazēšana   novec.

1. Eļļas glezniecības tehnikas paņēmiens ar šķidru caurspīdīgu krāsu viegli pārklāt jau sauso gleznojumu.

Avoti: KV

lazi

1. Gruzīnu etnogrāfiskā grupa, dzīvo gk. Turcijā, Melnās jūras dienvidaustrumu piekrastē (Lazistānā) un Čorohas upes baseinā, arī Adžārijā, valoda pieder pie kartveļu grupas zanu apakšgrupas, ticīgie - musulmaņi (senāk - kristieši); čani.

Avoti: LPE, PZT

Lazi   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 7100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

lazināt   apv.; hip.

1. Aprunāt, kaitināt.

Avoti: ME

Laziska   vietv.

1. Laziska Gurne - pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 22500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1951. g.

Avoti: Wi

Lazistāna   vietv.

1. Dabas apgabals Turcijas ziemeļaustrumos, ietver Melnās jūras piekrastes joslu starp Meletas un Čorohas upi un Austrumpontijas kalnu ziemeļu nogāzi.

Avoti: PZT

Lāzne   vietv.

1. Lāzne Bēlohrada - pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 2130 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Lāzne Kinžvarta - pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 1460 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Lazo   vietv.

1. Lazo rezervāts - atrodas Krievijas Piejūras novadā, Tačina grēdas austrumos, platība - 1165 kvadrātkilometri, augstums - līdz 1380 m, dibināts 1936. g., lai saglabātu skujkoku un platlapju mežus, austrumu briežus, staltbriežus (izjubrus), tīģerus, Ķīnas goralus.

Avoti: PZT

Lazoviki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Avoti: LC

Lazovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

lazūra   novec.

1. Eļļas glezniecības tehnikas paņēmiens ar šķidru caurspīdīgu krāsu viegli pārklāt jau sauso gleznojumu.

Avoti: KV

lazurīts   -a, v.

1. Zils silikātu grupas minerāls (pusdārgakmens).

Avoti: LLVV

lazurka   apv.

1. Veļas zilums.

Avoti: KiV

lazurkavāt   apv.

1. Zilināt veļu ar veļas zilumu.

Avoti: KiV

lazūrs   novec.

1. Zils akmens; viegls krāsojums.

Avoti: SV33

lazūrstrazds

1. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas mežastrazdu apakšdzimtas suga ("Grandala coelicolor").

Avoti: ZvP

lazzarone   novec.

1. Itāļu ielu ubags (sevišķi zīmējoties uz Neapoles dienderiem).

Avoti: LME

lazzaroni   dsk.

1. Lazzarone.

Avoti: LME

laža   -as, s.

1. sar. Lāva 1(2); guļvieta, miga.

2. apv. No koka veidota ietaise (kūtī), kur novieto dzīvniekiem (parasti govīm, zirgiem) paredzēto barību.

3. apv. Veldre.

Avoti: LLVV, SLG, KZ

laža   apv.

1. Kļūda, panīkums, vaina; neveiksme; neizdošanās.

2. žarg. Kas nesvarīgs, nenozīmīgs.

3. Kas nekvalitatīvs.

4. Meli.

5. žarg. Melis.

Grūst lažu— runāt aplamības, nepatiesību.

Avoti: ME, JV, SLG, KZ

Laža   vietv.

1. Lažas pagasts - pagasts Aizputes novadā ar administratīvo centru Aizputē, robežojas ar Kazdangas, Aizputes un Cīravas pagastu, kā arī ar Pāvilostas un Kuldīgas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Laschen und Paddern-Hasenpoht, krieviski - Laženskaja i Gazenpot-Paddernskaja.

Lažas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauts pirmskara Apriķu pagasts un Dzērves pagasta ziemeļaustumu mala, savukārt neliela daļa pirmskara Lažas pagasta pievienota tagadējam Kazdangas pagastam.

2. Tebras labā krasta pieteka Aizputes novada Kazdangas un Lažas pagastā, garums - 16 km.

3. Lažas pilskalns - atrodas Aizputes novada Lažas pagastā, Lažas labajā krastā, ~20 m augsts paugurs purvainu pļavu vidū, plakums - izlīdzināts, ieapaļš, lielākais platums - ~100 m, pēc dažu vēsturnieku domām te atradusies Vecākajā atskaņu hronikā minētā Lažas ("Lasen") pils, ko 1263. g. nopostīja krustneši.

4. Upe Krievijas Mari El Republikā un Kirovas apgabalā, Ņemdas labā krasta pieteka.

Avoti: LPag, LC, LE1, LpA

lažāji   apv.

1. Sadrupis siens vai salmi, kas lažās paliek neapēsts.

2. Stabs ar šķērskoku, pie kura tiek piestiprinātas redeles vai sile barošanai.

Avoti: ME

lažāt   apv.

1. Slepeni ložņāt apkārt un noklausīties.

Avoti: ME

lažāt   apv.

1. Izšūt.

Avoti: ME

lažeji   apv.

1. Veldre.

Avoti: ME

laženieki

1. Aizputes novada Lažas pagasta apdzīvotās vietas "Laža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Laženskja   vietv., vēst.

1. Laženskaja i Gazenpot-Paddernskaja - Aizputes novada Lažas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

lažerēt   apv., niev.

1. Klaiņot.

Avoti: ViV

lažierēt   apv.

1. Staigāt apkārt bez noteikta mērķa; klaiņot.

// žarg. Blandīties; slapstīties.

Avoti: ĒiV, SLG

lažinēt   apv.

1. Sakrist veldrē.

Avoti: ME

lažiņa

1. Dem. --> laža (1).

2. žarg. Gulta.

Avoti: SLG

Lažisa   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Lages"), Santakatarinas štatā 916 m vjl., 158800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

lažņa   apv.

1. Guļamā lāva.

Avoti: ME

lažot   žarg.

1. Darīt (ko) nekvalitatīvi.

Avoti: SLG

lažs

1. Virsmaksa biržas darījumos un komercdarījumos: (a) starpība starp zelta (sudraba) naudas nominālvērtību un šīs vērtības ekvivalentu papīrnaudā, kuru piemaksā mainot (pārdodot) papīrnaudas zīmes pret zelta (sudraba) monētām; (b) naudas zīmju, obligāciju u. c. vērtspapīru tirgus kursa paaugstinājums salīdzinājumā ar tā nominālvērtību.

Avoti: NlV

lb   saīs.

1. Mārciņa.

Avoti: Wi

LB   saīs.

1. vietv. Libāna, valsts divburtu kods.

2. A/s "Latvijas balzams".

3. Latvijas Banka.

4. A/s "Latvijas bērzs".

Avoti: LpA, i2

lb.   saīs.

1. Labais (lb. krasts, lb. pieteka).

2. Mārciņa (latīņu "libra").

3. Lamberts.

Avoti: i1

LBA   saīs.

1. Latvijas Būvmateriālu ražotāju asociācija.

Avoti: i2

LBAAL   saīs.

1. Latvijas Basketbola amatieru augstākā līga.

Avoti: i2

LBAS   saīs.

1. Latvijas Brīvo arodbiedrību savienība.

Avoti: i2

LBB   saīs.

1. Latvijas Bibliotekāru biedrība.

2. Latvijas Bāreņu biedrība.

Avoti: i1

LBBB   med., saīs.

1. Hisa kūlīša kreisās kājiņas blokāde (angļu "left bundle branch block").

Avoti: TM5

LBF   saīs.

1. Latvijas Bērnu fonds.

Avoti: i2

LBN   saīs., vietv.

1. Libāna, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

LBP   saīs.

1. Libānas mārciņa; Libānas Republikas valūtas kods, sīknauda - piastrs, izņemts no apgrozības.

Avoti: PnR

LBP   med., saīs.

1. Krustu sāpes, lumbago (angļu "low back pain").

Avoti: TM5

LBR   saīs., vietv.

1. Libērija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

LBRA   saīs.

1. Latvijas Būvmateriālu ražotāju asociācija.

Avoti: i2

LBS   saīs.

1. Latvijas Basketbola savienība.

2. Latvijas Būvinženieru savienība.

Avoti: i1

LBY   saīs., vietv.

1. Lībija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

LC   saīs.

1. Partija "Latvijas ceļš", dibināta 1993. gadā.

Avoti: PL

LCA   saīs.

1. vietv. Sentlūsija, valsts trīsburtu kods.

2. Latvijas Ceļinieku asociācija.

3. med. Kreisā vainagartērija (angļu "left coronary artery").

Avoti: i2, TM5

LCAA   saīs.

1. Latvijas Cūku audzētāju asociācija.

Avoti: i2

LCD   saīs.

1. Latvijas Centrālais depozitārijs.

2. Šķidro kristālu displejs (angļu "liquid cristal display").

Avoti: PL

LCESC   saīs.

1. Latvijas Cilvēktiesību un etnisko studiju centrs.

Avoti: i2

LCIK   saīs.

1. Latvijas Centrālā izpildkomiteja.

Avoti: i1

l-cisteīns

1. Pārtikas piedeva E920 (ražo no dzīvnieku apmatojuma un vistu spalvām), garšas un aromāta uzlabotājs, tiek uzskatīts, ka ir labvēlīga ietekme uz veselību, var izraisīt alerģiju cilvēkiem, kas reaģē uz mononātrija glutamātu.

Avoti: Zkp

LCP   saīs., vēst.

1. Abreviatūra no Latvijas Centrālā padome.

Avoti: PL

LCVVA   saīs.

1. Latvijas Centrālais Valsts vēstures arhīvs (spec.).

Avoti: i1

LČ   saīs.

1. Latvijas čempionāts (sporta informācijās).

Avoti: i2

LČB   saīs.

1. Latvijas Čigānu biedrība.

Avoti: i2

LD

1. med., saīs. Letālā deva (angļu "lethal dose").

2. Skaitļa 450 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: TM5

Ld.   saīs., novec.

1. Norāde uz ierobežotu atbildību pie firmas nosaukuma (angļu "Limited").

Avoti: LME

LDA   saīs.

1. Latvijas Dramaturģijas aģentūra.

Avoti: i2

LDBB   saīs.

1. Latvijas Dārzkopības un biškopības biedrība.

Avoti: i1

LDDK   saīs.

1. Latvijas Darba devēju konfederācija.

Avoti: i2

LDDP   saīs.

1. Latvijas Demokrātiskā darba partija.

2. Lietuvas Demokrātiskā darba partija.

Avoti: i1

LDH   med., saīs.

1. Laktātdehidrogenāze (angļu "lactate dehydrogenase").

Avoti: TM5

LDI

1. saīs. Latvijas Dermatoloģijas institūts.

2. Skaitļa 451 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: i2

LDJS   saīs.

1. Latvijas Darba Jaunatnes Savienība.

Avoti: i1

LDL   med., saīs.

1. Dzirdes diskomforta slieksnis (angļu "loudness discomfort level").

2. Zema blīvuma lipoproteīns (angļu "low-density lipoprotein").

Avoti: TM5

LDP   saīs.

1. Latvijas Demokrātiskā partija.

2. Liberāli demokrātiskā partija (Japānā).

3. Lietuvas Demokrātiskā partija.

Avoti: i1

LDPAB   saīs.

1. Latvijas Dabas un pieminekļu aizsardzības biedrība.

Avoti: i1

LDS   saīs.

1. Latvijas Dizaineru savienība.

Avoti: i2

LDTA   saīs.

1. Latvijas Degvielas tirgotāju asociācija.

Avoti: i2

LDz   saīs.

1. A/s "Latvijas Dzelzceļš".

Avoti: i2

le   apv.

1. Lai.

Avoti: ME

lē   literat.

1. Viduslaiku franču dzejā astoņzilbju lirisks vai episks dzejolis, kura sākotne meklējama bretoņu folklorā.

2. Franču deviņrindu strofa, ko veido trīs trīsrindes, kur katra panta trešā rinda ir īsa, dažreiz pat citā pantmērā.

Avoti: DzV

Lea   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, un ebreju mitoloģijā - Lābana vecākā meita, patriarha Jēkaba sieva.

Avoti: Mit

Leader   saīs.

1. Saiknes starp darbībām lauku ekonomikas attīstībai ("links between actions for the development of the rural economy").

Avoti: PnR

leakadīns   med.

1. Pretvēža preparāts, imunostimulators, izstrādāts Latvijā.

Avoti: EpV

Leanders   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Sēstas pilsētas Afrodītes priesterienes Hēro iemīļotais.

Avoti: MitJ

Leandrs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Sestas pilsētas Afrodītes priesterienes Hēro iemīļotais.

Avoti: Mit

leangs   novec.

1. Ķīniešu zelta un sudraba svara vienība, 37,799 grami.

Avoti: KV

LEB   saīs.

1. Latvijas Elektroenerģētiku biedrība.

2. Latvijas Entomoloģijas biedrība.

Avoti: i2

Leba   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 3900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1357. g.

2. Lebas ezers - lagūnas tipa ezers Polijas ziemeļu piekrastē, no Baltijas jūras to atdala smilšu strēle, savieno caurteka, platība - 74,4 kvadrātkilometri, garums - 16 km, platums - 7 km, līdz 6 m dziļš.

3. Upe Polijas ziemeļu daļā, Pomožes vojevodistē, garums - 150 km, ietek Lebas ezerā.

Avoti: LpA, Wi, PZT

LEBA   saīs.

1. Latvijas Energobūvnieclbas asociācija.

Avoti: i2

Lēbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lebach"), Zāras federālajā zemē, 19400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Lebane   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Lebane"), Centrālās Serbijas Jablanicas apgabalā, 9300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lebanona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lebanon"), Indiānas štatā, 15800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lebanon"), Misūri štatā, 14650 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Lebanon"), Ņūhempšīras štatā, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Lebanon"), Ohaio štatā, 20400 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta ASV ("Lebanon"), Oregonas štatā, 16000 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Pilsēta ASV ("Lebanon"), Pensilvānijas štatā, 25600 iedzīvotāju (2014. g.).

7. Pilsēta ASV ("Lebanon"), Tenesī štatā, 29400 iedzīvotāju (2014. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Lebanon"), Kentuki štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

9. Apdzīvota vieta ASV ("Lebanon"), Virdžīnijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Lēbava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Loebau"), Saksijas federālajā zemē, 15500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lēbe   mit.

1. Dogonu (Mali dienvidaustrumi) mitoloģijā - cilvēku pirmsencis uz zemes, kuram bija divi dēli, kuru pēcteči ir vairākas dogonu ciltis.

Avoti: Mit

lebedīgs   apv.

1. Kustīgs, nebēdnīgs.

Avoti: ViV

Lebedina   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Sumu apgabalā, Viļšankas krastos, 26130 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Lebenieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Salaspils novada Salaspils pagastā.

Avoti: LC

Lēbēņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Ģēras-Mošonas-Šopronas meģē, 3100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lebeze   apv.

1. Neveikla, nekārtīga, slinka sieviete.

2. Glaimīga pļāpa.

3. Nekārtīgs cilvēks.

Avoti: LE, SiV

lebia   lat.

1. Parazītskrejvaboles.

Lebia chlorocephala— zaļgalvas parazītskrejvabole.

Avoti: LD

LEBIC   saīs.

1. Latvijas Elektrorūpniecibas biznesa inovāciju centrs.

Avoti: i2

Leblāna   vietv.

1. Leblāna Menila - pilsēta Francijā ("Le Blanc-Mesnil"), Ildefransas reģiona Sēnas-Sendenī departamentā, 51400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Lebriha   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Lebrija"), Andalūzijas autonomā apgabala Seviljas provincē, 27000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lebuska   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Le Bouscat"), Akvitānijas reģiona Žirondas departamentā, 23100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Lēbuza   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lebus"), Brandenburgas federālajā zemē, 3150 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

LEC   inf.

1. Vietējais sakaru operators (angļu "Local Exchange Carrier") - lokāla telefonsabiedrība, kas tuvākajai apkārtnei sniedz telefonijas pamatpakalpojumus un papildus komutēšanas funkcijai apkalpo arī centrāles gala iekārtas, sniedzot pakalpojumus visiem, tai skaitā "ISDN" klientiem.

Avoti: D3

lēca   -as, s.

1. Dzidrs (parasti stikla) ķermenis, ko no apkārtējās vides norobežo dažādas formas (piemēram, sfēriskas, cilindriskas) virsmas.

Izliekta lēca— lēca, kuras vidusdaļa ir biezāka par malām.

Ieliekta lēca— lēca, kuras vidusdaļa ir plānāka par malām.

Absorbcijas lēca— lieto brillēm acu pasargāšanai no noteikta garuma stariem.

Ahromatiskā lēca— dubultlēca, kuras katra daļa gatavota no tāda optiska stikla, kas neitralizē otra stikla sadalošo efektu, neietekmējot refrakciju.

Aplanātiskā lēca— lēca ar koriģētu sfērisko aberāciju.

Apohromatiskā lēca— salikta lēca ar koriģētu sfērisko un hromatisko aberāciju.

Mākslīgā acs lēca— stikla vai metakrilāta lēcveida ķermenis, ko ievieto acābolā lēcas aizstāšanai (pēc kataraktas operācijas).

Abpusēji ieliekta lēca— negatīvā jeb mīnusa lēca ar biezām malām un ieliektu sfērisku virsmu pretējās pusēs; lieto brillēm miopijas koriģēšanai.

Abpusēji izliekta lēca— pozitīvā jeb plusa lēca ar plānām malām un divām izliektām virsmām; lieto hiperopijas ārstēšanai.

Bifokālā lēca— briļļu lēca no diviem segmentiem ar dažādām refrakcijām; augšējais - skatīšanai tālumā, apakšējais - tuvumā.

Kataraktas lēca— spēcīga lēca brillēm, ko lieto pēc kataraktas operācijas.

Saliktā lēca— lēca, kas gatavota no divām vai vairākām vienkāršām lēcām.

Decentrēta acs lēca— acs lēca, kuras optiskais centrs nav pretī zīlītei.

Trifokālā lēca— lēca no trim segmentiem ar dažādām refrakcijas spējām; augšējais skatīšanai tālumā, vidējais - vidējā atstatumā un apakšējais - tuvumā.

2. Acs sastāvdaļa - caurspīdīgs abpusēji izliekts ķermenis.

3. ģeol. Neliela, vidusdaļā biezāka un malās krasi izzūdoša iežu iegula.

4. vsk. Lēcas.

5. apv. Vanagu vīķis ("Vicia cracca").

6. vsk. Sējas vīķis ("Vicia sativa").

Avoti: LLVV

lēcāji   novec.

1. Lēcu, vīķu salmi.

Avoti: KV

lēcājs   apv.

1. Lēcu, vīķu lauks.

2. apv. Lēcējs.

Avoti: KV, ĒiV

lecām   apv.

1. Savienojumā ar "augšlecu" izmanto darbības pastiprinajuma raksturošanai.

Avoti: ME

lecamaukla   -as, s.

1. Vingrošanas priekšmets lēkšanai - aukla ar rokturiem abos galos.

Avoti: LLVV

lecambedre   -es, dsk. ģen. -ru, s.; fizk.

1. Īpaši iekārtota vieta, kur pēc lēciena piezemējas tāllēcējs, trīssoļlēcējs.

Avoti: LLVV

lecams   apv.

1. Tāds, kas lēkšanai nepieciešams, vajadzīgs.

Avoti: ME

lecamtornis   -ņa, v.

1. Tornis lēcienam (piemēram, ūdenī, ar izpletni).

Avoti: LLVV

lecanactidaceae   lat.

1. Asku ķērpju dzimta.

Avoti: LD

lecanactis   lat.

1. Asku ķērpju dzimtas "Lecanactidaceae" ģints.

Lecanactis abietina— šīd ģintd suga.

Avoti: LD

lecania   lat.

1. Lekanoru dzimtas ģints.

Lecania cyrtella— šīs ģints suga.

Lecania dubitans— šīs ģints suga.

Lecania erysibe— šīs ģints suga.

Lecania koerberiana— šīs ģints suga.

Lecania nylanderiana— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lecanium   lat.

1. Lecanium corni - grimoņu bruņuts "Parthenolecanium corni" nosaukuma sinonīms.

2. Lecanium hesperidum - mīkstās augmāju bruņuts "Coccus hesperidum" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

lecanora   lat.

1. Lekanoru dzimtas ģints.

Lecanora allophana— lekanoru suga.

Lecanora atra— lekanoru suga.

Lecanora badia— lekanoru suga.

Lecanora carpinea— lekanoru suga.

Lecanora chlanora— lekanoru suga.

Lecanora chlarotera— lekanoru suga.

Lecanora dispersa— lekanoru suga.

Lecanora distans— lekanoru sugas "Lecanora populicola" nosaukuma sinonīms.

Lecanora expallens— lekanoru suga.

Lecanora glabrata— lekanoru suga.

Lecanora hagenii— lekanoru suga.

Lecanora intricata— lekanoru suga.

Lecanora leptyrodes— lekanoru suga.

Lecanora muralis— lekanoru suga.

Lecanora pallida— lekanoru suga.

Lecanora persimilis— lekanoru suga.

Lecanora pinastri— lekanoru sugas "Lecanora pulicaris" nosaukuma sinonīms.

Lecanora piniperda— lekanoru suga.

Lecanora populicola— lekanoru suga.

Lecanora pulicaris— lekanoru suga.

Lecanora rugosella— lekanoru suga.

Lecanora rupicola— lekanoru suga.

Lecanora sambuci— lekanoru suga.

Lecanora scrupulosa— lekanoru suga.

Lecanora subfuscata— lekanoru suga.

Lecanora subrugosa— lekanoru suga.

Lecanora symmicta— lekanoru suga.

Lecanora umbrina— lekanoru suga.

Lecanora varia— lekanoru suga.

Avoti: LD

lecanoraceae   lat.

1. Lekanoru dzimta.

Avoti: LD

lecanorales   lat.

1. Lekanoru rinda.

Avoti: LD

lecans   apv.

1. Gabals.

Avoti: TlV

lēcas   -u, vsk. lēca, -as, s.

1. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Lens"), viengadīgi sausumizturīgi, siltumprasīgi lakstaugi; 5 sugas.

Ēdamā lēca— lēcu suga ("Lens esculenta").

2. Šī auga sēklas.

3. dsk. Lēca.

4. apv. Pļavas dedestiņa ("Lathyrus pratensis").

5. apv. Vanagu vīķis ("Vicia cracca").

6. vsk. Sējas vīķis ("Vicia sativa").

Avoti: LLVV, Aug2

lēcaste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Kolembola ("Collembola") - kukainis, augu kaitēklis.

Avoti: LLVV, LE1

leccinum   lat.

1. Lācīši - beku dzimtas ģints.

Leccinum aurantiacum— parastā apšubeka.

Leccinum holopus— purva bērzubeka.

Leccinum melaneum— melnā bērzubeka.

Leccinum percandidum— baltā apšubeka.

Leccinum quercinum— ozolu lācītis.

Leccinum scabrum— ozolu lācītis.

Leccinum scabrum— parastā bērzubeka.

Leccinum testaceoscabrum— dzeltenbrūnā apšubeka.

Leccinum variicolor— mainīgā bērzubeka.

Leccinum vulpinum— sila lācītis.

Avoti: LD

lēcējdumbrainis

1. dsk. Vaboļu kārtas dumbraiņu dzimtas ģints ("Scirtes"), Latvijā konstatētas 2 sugas, vaboļu ķermenis 3,0-3,5 mm garš, gandrīz apaļš, bieži sastopamas lielos baros uz ūdensaugiem.

Melnais lēcējdumbrainis— lēcējdumbraiņu suga ("Scirtes haemisphaericus").

Avoti: LD

lēcējgazele

1. Gazeļu apakšdzimtas suga ("Antidorcas marsupialis"), neliels pārnadzis (ķermeņa garums - 1,2-1,5 m, masa - 18-45 kg), kājas garas, spēj lēkt 3-3,5 m augstu, 15 m tālu, dzīvo grupās tuksnešos un pustuksnešos.

Avoti: LPE

lēcējpele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Grauzēju kārtas dzimta ("Dipodidae"), neliels grauzēju kārtas dzīvnieks, kas pārvietojas lēcieniem, 10-15 ģ, 27-30 s.

Kārtainā lēcējpele— neliels grauzēju kārtas dzīvnieks ar dzeltenbrūnu apmatojumu un melnu svītru pār muguru.

Lielā lēcējpele— lēcējpeļu suga ("Allactaga major").

Smiltāju lēcējpele— lēcējpeļu suga ("Dipus sagitta").

2. Somainā lēcējpele - somaiņu kārtas plēsējsomaiņu dzimtas ģints ("Antechinomys").

Avoti: LLVV, PDE

lēcējpeļveidīgie

1. Grauzēju kārtas dzimta ("Dipodidae"), nelieli grauzēji (ķermeņa garums - 5-26 cm, astes garums - 7-30 cm), parasti pakaļkājas 3-4 reizes garākas nekā priekškājas, pārvietojas lecot vai skrienot, lēcienu attālums dažkārt >3 m, 10-15 ģ., 27-30 s.; lēcējpeļu dzimta.

Avoti: PDE

lēcējpingvīns   -a, v.

1. Liels nelidojošs putns, pingvīnu suga, garums - 55 cm, svars - 4 kg, apdraudēts.

Avoti: IZ-23-43

lecējs   apv.

1. Lēcējs.

Avoti: ME

lecējs   apv.

1. Lēcējs.

Avoti: ME

lēcējs   -a, v.

1. Darītājs --> lēkt.

2. Sportists vieglatlēts, kas specializējies lēkšanā (2).

Izpletņu (arī izpletņa) lēcējs— sportists, arī karavīrs, kas specializējies lēkšanā ar izpletni no lidaparāta; izpletņlēcējs.

Tramplīna lēcējs— sportists, kas specializējies lēkšanā no tramplīna ar slēpēm.

3. apv. Dzīvnieks, kas pārvietojas lēcieniem.

Avoti: LLVV

lēcējsmecernieks

1. dsk. Smecernieku dzimtas ģints ("Rhynchaenus syn. Orchestes"), Latvijā iespējams atrast >15 sugu, vaboļu ķermenis 1-3 mm garš, klāts ar zvīņām vai matiņiem, sastopami uz dažādu koku lapām.

Avoti: LD

lēcējtipa   ģen., nelok.; zool.

1. Tāds, kas pielāgots lēkšanai (par kukaiņu kājām).

Avoti: LLVV

lēcējvabole

1. Vaboļu kārtas dzimta ("Throscidae syn. Trixagidae"), 230 s., Latvijā konstatētas 3 sugas, vaboļu ķermenis iegarens, 1,5-5 mm garš, sastopamas gk. mežos vecu koku stumbros un celmos, jūras krastā zem izskalojumiem, pārlidojumu laikā - zālē.

Avoti: LD

lēcējzirneklis   -ļa, v.

1. dsk. Zirnekļu kārtas dzimta ("Salticidae"), vidēji liels zirneklis, kas neauž ķeramtīklus, bet medījumam uzbrūk ar lēcienu, Latvijā konstatēta 31 suga.

Avoti: LLVV

lēcējzvīņene   biol.

1. dsk. Kukaiņu klases zvīneņu kārtas apakškārta ("Archaeognatha"), ķermeni klāj zvīņas, vēdera galā trīs gari posmoti piedēkļi, kas noder lēkšanai.

Avoti: ZTV

leceklis   apv.

1. Lecekts.

Avoti: KiV

lēceklis   apv.

1. Vanagu vīķis ("Vicia cracca").

Avoti: Aug2

leceknis   apv.

1. Lecekts; leceklis.

Avoti: ViV

lecekšaugi   -u, vsk. lecekšaugs, -a, v.

1. Augi (parasti agrīnie dārzeņi), ko audzē lecektīs.

Avoti: LLVV

lecekšveidīgi   apv.

1. Tā, kā lecektī.

Avoti: ĒiV

lecektis

1. Segtas zemē padziļinātas vai virszemes būves agrīno dārzeņu, puķu u. c. dekoratīvo kultūraugu, kā arī to sēklu un dēstu audzēšanai.

Avoti: LPE

lecekts   lecekts, dsk. ģen. lecekšu, s.

1. Virszemes vai zemē iedziļināta būve ar noņemamu caurspīdīga materiāla pārsegu straujākai augu (parasti, dēstu, agrīno dārzeņu) audzēšanai.

Lecekts logs— lecekts pārsegs.

Avoti: LLVV

lecene   apv.

1. Varde.

2. Tas, kas lec.

Avoti: KV

lecene   apv.

1. Biezputra no lecinātiem miežu graudiem.

Avoti: ME

lēcenes   novec.

1. Masalas 1.

Avoti: LV93

lecenēties   apv.

1. Grīļoties, šūpoties, ļengani krist lejup.

Avoti: ME

lecenis   apv.

1. Lēciens.

Avoti: ME

lecenis   apv.

1. Lecekts.

Avoti: ME

leceniski   apv.

1. Leceniski iet - iet ar palēcieniem.

Avoti: ME

lēceniskus   apv.

1. Lēceniskus iet - iet ar palēcieniem.

Avoti: ME

lecens   apv.

1. Pika, piciņa.

2. Biezpiena gabali svaigā pienā.

Avoti: LE

lecēns   apv.

1. Atkritumi.

2. Neveikls cilvēks.

3. Lielāks kāpostu gabals kāpostu zupā.

Avoti: ME

lecensvārki   apv.

1. Lēkšanai, lēkāšanai piemēroti svārki.

Avoti: ME

lecenus   apv.

1. Palēkdamies, aulēkšiem.

Avoti: ME

lēceņiem   apv.

1. Aulēkšīem.

Avoti: ME

lēces   apv.

1. Vanagu vīķis ("Vicia cracca").

2. Sējas vīķis ("Vicia sativa").

Avoti: Aug2

lecete   apv.

1. Lecekts.

Avoti: ME

lecetnieki

1. Venstspils novada Vārves pagasta apdzīvotās vietas "Leči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lecība   žarg.

1. Strīdīgums, kašķīgums.

Avoti: SLG

lecidea   lat.

1. Lecidejas.

Lecidea albohyalina— lecideju suga.

Lecidea albofuscescens— lecideju suga.

Lecidea botryosa— lecideju suga.

Lecidea carpatica— lecideju sugas "Lecidella carpatica" nosaukuma sinonīms.

Lecidea confluens— lecideju suga.

Lecidea crustulata— huiliju sugas "Huilia crustulata" nosaukuma sinonīms.

Lecidea erythrophaea— lecideju suga.

Lecidea fuscoatra— lecideju suga.

Lecidea granulosa— lecideju suga.

Lecidea hunosa— lecideju suga.

Lecidea hypnorum— lecideju suga.

Lecidea macrocarpa— huiliju sugas "Huilia macrocarpa" nosaukuma sinonīms.

Lecidea monticola— lecideju suga.

Lecidea polycocca— lecideju suga.

Lecidea sanguineoatra— lecideju suga.

Lecidea tenebrosa— lecideju sugas "Schaereria tenebrosa" nosaukuma sinonīms.

Lecidea turgidula— lecideju suga.

Lecidea uliginosa— lecideju suga.

Lecidea vernalis— lecideju suga.

Lecidea viridescens— lecideju suga.

Avoti: LD

lecideaceae   lat.

1. Lecideju dzimta.

Avoti: LD

lecidales   lat.

1. Lecideju rinda.

Avoti: PDE

lecidejas

1. Zemāko augu ķērpju nodalījuma asku ķērpju klases lekanoru rindas dzimta ("Lecideaceae"), ķērpjiem ir vienveidīgs, sīks, zvīņveidīgs, vesels vai šūnveidīgi saplaisājis, dažreiz graudains krevju lapotnis, 20 ģ., ~200 s., Latvijā konstatētas 12 ģ., 47 s.

2. Šīs dzimtas ģints ("Lecidea"), Latvijā konstatētas 14 s.

Avoti: LE1

lecidella   lat.

1. Lecideju dzimtas ģints.

Lecidella carpathica— šīs ģints suga.

Lecidella elaeochroma— šīs ģints suga.

Lecidella euphorea— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lēcienis   apv.

1. Lēciens.

Avoti: KiV

lēcienleņķis   mil.

1. Leņķis starp izsviedes līniju un šaušanas līmeni.

Avoti: MIL

lēcienlīnija   mil.

1. Stobra ass turpinājuma līnija, šāviņam (lodei) atstājot stobru.

Avoti: MIL

leciens   apv.

1. Lēciens.

Avoti: ME

lēciens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> lēkt (1).

// pārn. Liels, straujš solis.

// pārn. Strauja (ātruma, augstuma, virziena) maiņa (piemēram, transportlīdzekļa) kustībā.

2. Vienreizēja paveikta darbība --> lēkt (2).

3. Vienreizēja paveikta darbība --> lēkt (3).

4. Vienreizēja paveikta darbība --> lēkt (4).

5. Krass pavērsiens, strauja augšupeja (piemēram, procesā, parādībā).

// filoz. Procesa, parādības kvalitātes kardināla pārvēršanās jaunā kvalitātē kvantitatīvu pārmaiņu rezultātā.

// mūz. Intervāls, kas ir lielāks par tercu.

Avoti: LLVV

lēcienslānis   -ņa, v.

1. Ūdens slānis (jūrā, ezeros), kurā krasi mainās ūdens temperatūra, sāļums un blīvums.

Avoti: LLVV

lēcienveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lēciena vai lēcienu veids (par kustībām).

2. Tāds, kam ir krasi pavērsieni, strauja augšupeja (par procesu, parādību).

// filoz. Tāds, kura kvalitāte kardināli pārvēršas jaunā kvalitātē kvantitatīvu pārmaiņu rezultātā (par procesu, parādību).

Avoti: LLVV

lēcienveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lēcienveida (l).

2. Lēcienveida (2).

Avoti: LLVV

lēcienveidīgums   -a, v., parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lēcienveidīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> lēcienveidīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lecīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. sar. Ātri sakaitināms, arī ķildīgs.

2. apv. Atsperīgs.

3. apv. Ienesīgs (par ražu, graudiem).

4. sar. Izaicinoši plātīgs; lielīgs.

Avoti: LLVV, ME, Žrg

lēcīgs   apv.

1. Atsperīgs.

2. Ienesīgs (par ražu, graudiem).

Avoti: LE, ME

lecin   apv.

1. Savienojumā ar "lēkt" izmanto darbības pastiprinājuma raksturošanai.

Avoti: ME

lēcin   apv.

1. Savienojumā ar "lēkt" izmanto darbības pastiprinājuma raksturošanai.

Avoti: ME

lecināšana

1. Darbība, process --> lecināt 2.

2. lopk. Dzīvnieku mātītes un tēviņa kontaktēšana pēcnācēju iegūšanai; pārošana.

Avoti: ZTV

lecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pārot (dzīvnieku mātīti) ar tēviņu.

Avoti: LLVV

lecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka lec (1).

2. Strauji šūpot (parasti bērnu) uz augšu un leju vai mazliet mētāt uz ceļgaliem.

3. Panākt (parasti, viegli sitot), ka atdalās (piemēram, miza no koka).

Lecināts piens— savārīts sarūdzis piens, kas atdalīts no sulas.

Avoti: LLVV, NeV

lēcināt   apv.

1. Pārot (dzīvnieku mātīti) ar tēviņu.

Avoti: ViV

lecinēt   apv.

1. Trīcēt, drebēt.

Avoti: KiV

lecīns   novec.

1. Dzelzs un olbaltumvielu šķīdums, neitrāls, ar patīkamu garšu, satur 0,55% dzelzs; lieto kā līdzekli pret mazasinību.

Avoti: KV

lēcins   apv.

1. Brīvprātīgais.

Avoti: ME

lēciņa   apv.

1. Vanagu vīķis ("Vicia cracca").

Avoti: Aug2

lēciņas   apv.

1. Brūču pērkonamoliņš ("Anthyllis vulneraria").

2. Vanagu vīķis ("Vicia cracca").

Avoti: Aug2

leciņos   apv.

1. Ar palēcieniem, aulekšus.

Avoti: ME

lēciņos   apv.

1. Ar palēcieniem, aulekšus.

Avoti: ME

lēciņš   apv.

1. Varde.

2. Vanagu vīķis ("Vicia cracca").

Avoti: ME, Aug2

leciņus   apv.

1. Aulekšus, ar palēcieniem.

Avoti: LV93

lēciņus   apv.

1. Ar palēcieniem, aulekšus.

Avoti: ME

lecis   apv.

1. Varde ("Rana"), purva varde ("Rana arvalis").

2. Tas, kas lec.

Avoti: KV, ME

lēcis   apv.

1. Lēlis jeb vakarlēpis ("Caprimulgus europaeus").

Avoti: KV, ME

lēcis   apv.

1. Sējas vīķis ("Vicia sativa").

Avoti: KV, ME

lecīši   apv.

1. Koka kājas (bērnu rotaļām).

Avoti: ME

lecitalbumīns   med.

1. Albumīna un lecitīna komplekss aknās, nierēs, liesā, plaušās, kuņģī.

Avoti: TM5

lecitāls   med.

1. Tāds, kam ir dzeltenums; lieto gk. par salikteņu beigudaļu, piem., alecitāls, telolecitāls.

Avoti: TM5

lecīte   apv.

1. Ēsmas varde vēžojot.

Avoti: LE

lēcīte   apv.

1. Vērpjamā ratiņa piedziņas kociņš, kas savieno paminu ar riteni.

Avoti: ME

lecitinēmija   med.

1. Lecitīns asinīs.

Avoti: TM5

lecitīni   -u, vsk. lecitīns, -a, v.

1. Taukiem līdzīgas organiskas vielas dzīvnieku un augu šūnās, salikti lipīdi, bioloģisko membrānu struktūrelementi; pārtikas piedeva E322, stabilizētājs, emulgators, uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā, lieto arī parfimērijas rūpniecībā.

Avoti: LLVV, Zkp

lecitoblasts   med.

1. Blastomērs zigotas drostalošanās gaitā, kurā ir dzeltenums.

Avoti: TM5

lecitoproteīns   med.

1. Proteīna savienojums ar lecitīnu, atrodams citoplazmā.

Avoti: TM5

lēcīts   apv.; hip.

1. Vanagu vīķis ("Vicia cracca").

Avoti: Aug2

lectisternium   novec.

1. Senā Romā kulta akts dievu labvēlības iegūšanai.

Avoti: KV

lēcveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lēcas forma, veids.

Avoti: LLVV

lēcveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lēcveida.

Avoti: LLVV

lecythis   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints "Lecythidceae" dzimtā, koki un krūmi, ap 40 sugas D Amerikā, ar augļiem bērna galvas lielumā un poda veidā, kas atveras ar vāciņu un satur eļļainas sēklas, cieta koksne lietas kokiem un papīrveidīga miza ietīšanai.

Avoti: KV

leča   apv.

1. Mājdzīvnieku barības galds ar ēdināšanas un dzirdināšanas silēm.

2. Vienkārša, primitīvi veidota gulta (bez galiem).

Avoti: ĒiV

lēča   apv.

1. Gultasvieta, gulta.

Avoti: ME

lečapuža   apv.

1. Vieta zem mājlopu barības galda silēm.

Avoti: ViV

lečasgals   apv.

1. Vieta mājdzīvnieku barības galda galā.

Avoti: ĒiV

Lečbergs   vietv.

1. Lečberga tunelis - atrodas Šveicē, Bernes Alpos 1244 m vjl., garums - 14,6 km, caur to izbūvēt elektriskā dzelzceļa līnija no Špīcas līdz Brigai un tālāk caur Simplona tuneli uz Itāliju.

Avoti: PZT

Leče   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lecce"), Apūlijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 89700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Province Itālijā ("Provincia di Lecce"), Apūlijas reģionā, platība - 2759 kvadrātkilometri, 814500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

lečenieki

1. Venstspils novada Vārves pagasta apdzīvotās vietas "Leči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lečhumi

1. Gruzīnu etnogrāfiskās grupas, dzīvo Gruzijā, Lečhumi vēsturiskajā novadā, runā gruzīnu valodas dialektā.

Avoti: PZT

Leči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Vārves pagastā.

Avoti: LC

lēči   apv.

1. Vanagu vīķis ("Vicia cracca").

Avoti: Aug2

Lečija   vietv.

1. Ošas labā krasta pieteka Riebiņu novada Sīļukalna un Stabulnieku pagastā, garums - 10 km.

Avoti: LD, La1

lečiņiem   apv.

1. Aulekšus, ar palēcieniem.

Avoti: ME

lečiņus   apv.

1. Aulekšus, ar palēcieniem.

Avoti: ME

lečīt   apv.

1. Ārstēt.

Avoti: KiV

lečītājs   apv.

1. Cilvēks (parasti bez ārsta diploma), kas nodarbojas ar ārstēšanu.

Avoti: KiV

lečīties   apv.

1. Ārstēties.

Avoti: KiV

lečka   apv.

1. Kaut kas netīrs, savandīts.

Avoti: ME

lečka   apv.

1. Vienkārša, primitīvi veidota gulta (bez galiem).

2. Mājdzīvnieku barības galds ar ēdināšanas un dzirdināšanas silēm.

Avoti: ĒiV, ViV

lečkapuža   apv.

1. Vieta zem mājlopu barības galda silēm.

Avoti: ViV

lečo

1. Ungāru virtuves ēdiens, ko gatavo galvenokārt no paprikas, tomātiem un sīpoliem.

Avoti: PL

LED   saīs.

1. Gaismas emisijas diode (angļu "light emitting diode").

leda   apv.

1. Veca cūka ar garām ausīm.

Avoti: ME

Leda   mit.

1. Spartas valdnieka Tindareja sieva un Zeva mīļākā, kas vienlaikus kļuva grūta no Zeva un Tindareja un laida pasaulē dvīņu pārus Kastoru un Polluksu, kā arī Helēnu un Klitaimnestru.

Avoti: MeE

LEDA   saīs.

1. Vietējās nodarbinātības attīstības rīcības programma ("local employment development action programme").

Avoti: PnR

Lēda

1. mit. Grieķu mitoloģijā - Spartas valdnieka Tindareja sieva, Helenas, Klitaimnēstras un Dioskūru (Kastora un Polideika) māte.

2. astr. Jupitera pavadonis ("Leda"), vidējais attālums no planētas - 11165000 km, izmēri - 18 km.

Avoti: EV, MitE, ZvD-203-24

ledaine   apv.

1. Krētainā auza ("Avena orientalis").

Avoti: Aug2

ledains   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti auksts; stindzinošs (par aukstumu).

2. Klāts ar ledu, apledojis.

3. Bezjūtīgs, arī naidīgs, nežēlīgs (parasti par psihisku stāvokli).

// pareti. Par cilvēku.

Avoti: LLVV

ledainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> ledains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ledaiņš   apv.

1. Klāts ar ledu, apledojis.

Avoti: ĒiV

ledājs   -a, v.

1. Liels, kustīgs ledus masu sablīvējums (sauszemē).

Aktīvais ledājs— kustīgs ledājs, šļūdonis.

Kontinentālais ledājs— ledājs, kas aizņem ievērojamu daļu sauszemes neatkarīgi no tās reljefa.

Ledāja kušanas ūdeņu nogulumi— nogulumu komplekss, kas ietver ledāja kušanas ūdeņu straumju gultnēs uzkrājušos fluvioglaciālos nogulumus un ledāja kušanas ūdeņu baseinos nogulsnējušos limoglaciālos nogulumus.

Ledāja skrambas— sīki lineāri padziļinājumi cieto iežu virsmā, kuru garums var sasniegt vairākus metrus, platums - līdz 15 cm, dziļums - 0,5-3 cm.

Avoti: LLVV, LE1

lēdakša   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

ledapuža   apv.

1. Vieta (ezerā, upē) zem ledus kārtas.

Avoti: ViV

Lēdas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novada Virbu pagastā.

Avoti: LC

ledaskapis   apv.

1. Ledusskapis.

Avoti: KiV

ledāt   apv.

1. Ledot.

Avoti: KnV

ledaune   apv.

1. Ledus pagrabs; ledus glabātuve.

Avoti: KiV

ledebouria   lat.

1. Ledebūrijas.

Ledebouria socialis— sabiedriskā ledebūrija.

Avoti: TaE

ledebūrija   bot.

1. Liliju dzimtas ģints ("Ledebouria").

Sabiedriskā ledebūrija— ledebūriju suga ("Ledebouria socialis").

Avoti: TaE

ledeburīts

1. Viena no dzelzs-oglekļa sakausējumu (gk. čugunu) struktūras pamatsastāvdaļām; smalkgraudains austenīta un cementīta eitektisks maisījums.

Avoti: EV

Ledeča   vietv.

1. Ledeča pie Sazavas - pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 5500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Ledemannshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielvārdes novada Lēdmanes pagasta bijušais nosaukums.

2. Lēdmane.

Avoti: LPag, FV

Ledemanskaja   vietv., vēst.

1. Lielvārdes novada Lēdmanes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

ledene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. sar. Ledus karamele, monpansjē.

2. apv. Lāsteka; ledus gabaliņš.

Avoti: LLVV, KV

ledene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; apv.

1. Līdaka, kas nārsto zem ledus (agri).

Avoti: LLVV, KnV

ledene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; apv.

1. Krētainā auza ("Avena orientalis").

Avoti: LLVV, Aug2

ledenīcas   apv.

1. Krētainā auza ("Avena orientalis").

Avoti: Aug2

lēdenieki

1. Talsu novada Virbu pagasta apdzīvotās vietas "Lēdas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ledenieks   žarg.

1. Ledusskapis.

Avoti: SLG

ledenis   žarg.

1. Ledusskapis.

Avoti: SLG

ledenīte   dsk. ģen. -šu, s.; sar.

1. Dem. --> ledene.

2. Sīkziedu begonija, leduspuķe.

Avoti: MLVV

ledeņš   apv.

1. Dem. --> ledus.

Avoti: KiV

lederīns   -a, v.

1. Ādas imitācija - ar īpašu laku pārklāts kokvilnas audums (parasti grāmatu iesiešanai).

Avoti: LLVV

ledgāle   apv.

1. Atkala, plāna ledus kārta.

Avoti: ME

ledgālis   apv.

1. Atkala, plāna ledus kārta.

Avoti: ME

ledgriezis   -ža, v.

1. Būve tilta balstu aizsargāšanai pret ledus spiedienu palu laikā.

2. novec. Kuģis, kas lauž ledu, griežot to ar aso priekšgalu, pretstatā ledlauzim, kas ledu lauž ar sava priekšgala svaru.

Avoti: LLVV, KV

Ledicken   vietv., vēst., vācu val.

1. Liediķu muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Ēdoles pagastā.

Avoti: KV

lēdija   -as, s.

1. Pieklājības forma, uzrunājot augstāko aprindu sievieti vai runājot par viņu (zemēs, kur runā angļu valodā).

2. Lorda vai baroneta sievas tituls; lorda vai baroneta sieva.

3. pārn. Labi audzināta sieviete ar smalkām manierēm.

Avoti: LLVV

ledine   apv.

1. Leduspuķe ("Begonia").

Avoti: KiV

Ledinski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

lediņš   apv.

1. Dem. --> ledus.

Avoti: ME

Ledismita   vietv.; novec.

1. Leidismita - pilsēta Dienvidāfrikas Republikā.

Avoti: PZT

ledlauzis   -ža, v.

1. Kuģis, kas paredzēts braukšanai pa aizsalušām ūdenstilpēm (drupinot, laužot ledu).

Avoti: LLVV

Lēdmane   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Lielvārdes novadā (līdz 2009. g. - Ogres rajonā) 30 km no Ogres, izveidojusies bijušās muižas "Ledmannshof" teritorijā, pagasta centrs.

2. Lēdmanes pagasts - pagasts Lielvārdes novadā, robežojas ar Jumpravas un Lielvārdes pagastu, kā arī ar Ķeguma, Ogres un Skrīveru novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Ledemannshof, krieviski - Ledemanskaja.

Lēdmanes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta neliela daļa pirmskara Krapes, Jumpravas, Lielvārdes un Rembates pagasta teritorijas.

3. Lēdmanes muiža - apdzīvota vieta (mazciems) Lielvārdes novada Lēdmanes pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

lēdmanieši

1. Lielvārdes novada Lēdmanes pagasta apdzīvotās vietas "Lēdmane" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ledmannshof   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Lielvārdes novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Lēdmane.

Avoti: LE1

ledojs   apv.

1. Ledains.

Avoti: ME

ledolkampars   med.

1. Purva vaivariņa drogas ēterisko eļļu galvenā sastāvdaļa; terpēns ledols.

Avoti: VE

ledols   med.

1. Terpēns, kas ir purva vaivariņa drogas ēterisko eļļu galvenā sastāvdaļa; ledolkampars.

Avoti: VE

ledot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; reti.

1. Pārvērsties ledū; veidot ledus kārtu.

Avoti: LLVV

ledots   apv.

1. Ledains.

Avoti: ME

ledpuķe   apv.

1. Leduspuķe.

Avoti: ME

ledra   novec.

1. Linoleja atvietotājs, gatavots no šķiedrotas izejvielas ar vai bez audekla ielikuma pārklājota ar firnisiem, lakām vai krāsām.

Avoti: KV

leds   apv.

1. Ledus.

Avoti: SiV

ledslāģis   apv.

1. Lielāka ledus masa.

Avoti: ViV

ledstāve   met.

1. Vienlaidus nekustīgas ledus segas veidošanās upēs, ūdenstilpēs, kā arī periods, kad veidojas nekustīga ledus sega upē vai ūdenstilpē.

Avoti: ZTV

ledsteka   apv.

1. Lāsteka (1).

Avoti: KV

ledteka   -as, s.; apv.

1. Lāsteka (1).

2. Palāse.

3. Šļūdonis.

Avoti: LLVV, KnG, LME

ledum   lat.

1. Vaivariņi.

Ledum groenlandicum— Grenlandes vaivariņš.

Ledum palustre— purva vaivariņš.

Avoti: LD, DaE

lēdurdznieki

1. Krimuldas novada Lēdurgas pagasta apdzīvotās vietas "Lēdurga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lēdurga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Krimuldas novadā (līdz 2009. g. - Limbažu rajonā) 25 km no Limbažiem, izveidojusies bijušās muižas "Loddiger" teritorijā, pagasta centrs.

2. Lēdurgas pagasts - pagasts Krimuldas novadā, robežojas ar Krimuldas pagastu, kā arī ar Limbažu un Pārgaujas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Lodiger, krieviski - Loddigerskaja.

Lēdurgas dižakmens— atrodas Krimuldas novada Lēdurgas dendroloģiskajos stādījumos, garums - 4,3 m, platums - 3,7 m, augstums - līdz 2 m, stāvas sānmalas, izliekta virsa, pēc formas tas atgādina stūrainu maizes klaipu; Mudurgas dižakmens.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

lēdurkšni   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

ledus   -us, v.

1. Sasalis ūdens, tā gabals vai gabali.

(Auksts) kā ledus (gabals)— saka par ko ļoti aukstu.

Drošs ledus— ledus kārta, kas ir pietiekami bieza, lai pa to varētu staigāt vai braukt.

Kā ledus gabals— saka par ko ļoti aukstu.

Ledus kalns— augsts ledus; gabalu sablīvējums, krāvums; leduskalns (2).

Ledus karamele— cieta karamele bez pildījuma.

Ledus kontinents— Antarktīda.

Ledus pagrabs— pārtikas produktu uzglabāšanai paredzēts pagrabs ar ledu.

Ledus pūslis— ar ledu pildāma apaļa (parasti gumijas) ierīce, ko izmanto kādas ķermeņa daļas atdzesēšanai.

Ledus sega— ledus kārta, kas klāj ūdenstilpes vai sauszemes virsmu.

Mūžīgais ledus— ledus (apgabalos ar aukstu klimatu), kas nekad neizkūst.

Polārais ledus— ledus kopums, kas visu gadu klāj ūdenstilpes, un sauszemi polu tuvumā.

Sausais ledus— ciets oglekļa dioksīds.

Zilais ledus— ledus, kas veidojas sasalstot tīram ūdenim.

// vsk. ģen., adj. nozīmē; pārn. Ļoti stiprs (par aukstumu, vēsumu).

Avoti: LLVV, LE1

ledus-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar ledu.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais sastāv no ledus.

3. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais paredzēts, lai iedarbotos uz ledu.

Avoti: LLVV

ledusauksts   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti auksts.

2. Ļoti neiejūtīgs, ļoti neatsaucīgs, arī ļoti nelaipns; auksts.

Avoti: LLVV

ledusbalets   -a, v.

1. Ledus balets.

Avoti: LLVV

ledusblāķis

1. Leduskalns.

Avoti: Sin

ledusburāšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Sporta veids - burāšana ar ledusjahtām; ledusjahtu burāšana.

Avoti: LLVV

ledusburātājs   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies ledusburāšanā.

Avoti: LLVV

ledusceliņš   -a, v.

1. Ar ledu klāts ceļš (parasti ātrslidošanai); ledus celiņš.

Avoti: LLVV

leduscirtnis   -ņa, v.

1. Alpīnistu rīks - kātam piestiprināts metāla veidojums ar smailu galu (piemēram, kāpienu izciršanai klintī, ledus sienā).

Avoti: LLVV

ledusgabals   -a, v.

1. Sasaluša ūdens (atsevišķs) gabals; ledus gabals.

// pārn. Mitrs priekšmets, kas sala iedarbībā kļuvis stingrs, ciets.

Avoti: LLVV

ledusgāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Gāle, apledojums.

Avoti: LLVV

ledushokejs   novec.

1. Hokejs - komandu sporta spēle uz ledus ar speciālām nūjām un ripu.

Avoti: Ang

ledushoki   novec.

1. Hokejs - komandu sporta spēle uz ledus ar speciālām nūjām un ripu.

Avoti: Ang

ledusjachta   novec.

1. Ledusjahta.

Avoti: LV93

ledusjahta   -as, s.

1. Ierīce uz vairākām slidām ar burām vai spārnu braukšanai pa ledu.

Ledusjahtu burāšana— sporta veids - burāšana ar ledusjahtām; ledusburāšana.

Avoti: LLVV

leduskalns   -a, v.

1. Liels, no ledāja atlūzis ledus blāķis, kas peld vai ir uzsēdies uz sēkļa (parasti okeānā, jūrā) un kam lielākā daļa atrodas zem ūdens; aisbergs.

2. Augsts ledus gabalu sablīvējums, krāvums.

Avoti: LLVV

leduskaramele   pārt.

1. Cieta karamele bez pildījuma.

Avoti: ZTV

leduskritums   -a, v.

1. Šļūdoņa posms, kurš atrodas stāvās kalnu nogāžu vietās un kurā ir daudz plaisu.

Avoti: LLVV

leduskross

1. Sporta veids (radies 2000. gadā), nobrauciens ar slidām hokejista formā un bruņās, angliski "Crashe Ice"; krešdaiss.

leduslācis   -ča, v.

1. Plēsēju kārtas lāču dzimtas dzīvnieks (parasti arktiskajā apgabalā) ar masīvu ķermeni, vidēji garām kājām, ļoti īsu asti un baltu apmatojumu.

Avoti: LLVV

leduslaikmets   -a, v.

1. Pleistocēns.

2. Laikposms, kad kādu plašu teritoriju klāj apledojums.

Avoti: LLVV

leduslaukums   -a, v.

1. Ar ledu klāts laukums (sporta sacensībām, fizkultūras nodarbībām).

Avoti: LLVV

leduslīdakas   apv.

1. Līdakas, kuras nārsto agri pavasarī, ledus iešanas laikā (un kuras zvejo šai laikā).

Avoti: ViV

ledusmasa   -as, s.

1. Liels ledus kopums.

Avoti: LLVV

leduspagrabs   -a, v.

1. Pārtikas produktu uzglabāšanai paredzēts pagrabs ar ledu; ledus pagrabs.

Avoti: LLVV

leduspilka   apv.

1. Lāsteka.

Avoti: ViV

leduspuķe   -es, dsk. ģen. -ķu, s.

1. No sasalušiem ūdens tvaikiem radušies ornamentiem vai puķēm līdzīgi veidojumi (parasti uz logu rūtīm).

2. Begonija.

Avoti: LLVV

ledusraudas   apv.

1. Raudas, kuras nārsto agri pavasarī, ledus iešanas laikā (un kuras zvejo šai laikā).

Avoti: ViV

ledusreņģes   apv.

1. Reņģes, kuras nārsto agri pavasarī, ledus iešanas laikā (un kuras zvejo šai laikā).

Avoti: ViV

ledusrozes   apv.

1. No sasalušiem ūdens tvaikiem radušies ornamenti vai puķēm līdzīgi veidojumi (parasti uz logu rūtīm).

Avoti: ViV

ledussalāti   dsk., v.

1. Kraukšķīgi, stingri lapu salāti, kuri aug, veidojot apaļu galviņu.

Avoti: MLVV

ledussega   -as, s.

1. Ledus kārta, kas klāj ūdenstilpes vai sauszemes virsmu; ledus sega.

Avoti: LLVV

ledusskapis   -pja, v.

1. Elektriska mājturības saldējamā ierīce (parasti neliela skapja formā) pārtikas produktu uzglabāšanai aukstumā, kā arī ledus iegūšanai.

2. žarg., hum. Vēsture (mācību priekšmets).

Avoti: LLVV, SLG

ledusskulptūra   s.

1. No ledus gabala veidota skulptūra; ledus skulptūra.

Avoti: MLVV

ledusspogulis   -ļa, v.

1. Gluda ledus virsma; ledus kārta ar gludu virsmu.

Avoti: LLVV

ledusstikls   -a, v.

1. Stikls ar matētu, pēc izskata leduspuķēm līdzīgu virsmu, kas izveidota, to apstrādājot ar emaljas putekļiem.

Avoti: LLVV

ledusšķirtne   ģeol.

1. Maksimālā augstuma līnija, no kuras segledāja daļa pārvietojas pretējos vai stipri atšķirīgos virzienos.

Avoti: ZTV

ledustilka   apv.

1. Lāsteka.

2. Ātraudzīga rutku šķirne ar garenu, pelēkbaltu sakni; šīs šķirnes rutks.

Avoti: ViV

ledusūdens   -ūdens, v.; parasti vsk.

1. Ūdens, kas radies ledus kušanas rezultātā.

Avoti: LLVV

ledusurbis   -bja, dsk. ģen. -bju, v.

1. Urbis, kas paredzēts ledus urbšanai (parasti zemledus makšķerēšanā); ledus urbis.

Avoti: MLVV

ledusvētra

1. Rodas, kad ūdens pilieni gaisā sasalst, veidojot piezemes slānī ledus kristāliņu miglu.

Avoti: MetV

ledusvīns   v.

1. Vīns, kas pagatavots no sasalušu vīnogu sulas; ledus vīns.

Avoti: MLVV

ledutiņš

1. Dem. --> ledus.

Avoti: LV93

Ledvice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 560 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

lēdzējs   apv.

1. Dzeiņa sastāvdaļa, kas liedz saslēgties virves cilpai, kura karājas kāsī un caur kuru dzeiņa garā virve var viegli slīdēt augšup un lejup.

Avoti: TlV

ledzēkne   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: Aug2

lēdzekne   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: Aug2

lēdzēkne   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: Aug2

lēdzeknis   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum").

Avoti: ViV

lēdzēksne   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

lēdzeksnis   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

ledzēksnis   apv.

1. Ledzerkste ("Cirsum oleraceum").

Avoti: KiV

lēdzeksta   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: Aug2

lēdzēkste   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

lēdzekstes   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: Aug2

lēdzēkstis   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

lēdzeksts   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

lēdzēksts   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

ledzelkšņi   apv.

1. Kāda augu suga.

Avoti: ME

lēdzerknes   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

lēdzerkste   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dadžu suga ("Cirsium oleraceum"), kurvjziežu dzimtas daudzgadīgs lakstaugs ar dzeltenbaltiem vai dzeltenzaļganiem ziediem un pamīšus novietotām lapām ar mīkstiem dzeloņiem; ledzērkste.

Avoti: LLVV

ledzērkste   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Kurvjziežu dzimtas daudzgadīgs lakstaugs ar dzeltenbaltiem vai dzeltenzaļganiem ziediem un pamīšus novietotām lapām ar mīkstiem dzeloņiem; lēdzerkste.

Avoti: LLVV

lēdzerkstes   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

ledzērkšņi   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: Aug2

lēdzieksnes   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

lēdziekša   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

lēdzirkne   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

lēdzirknes   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

lēdzirknīte   apv.

1. Parastā vīgrieze ("Filipendula ulmaria").

Avoti: ME

lēdzirksni   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

lēdzirksnis   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

lēdzirkstes   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: ME

lēdzirkšņi   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: Aug2

ledžinga   apv.

1. Pakavs.

2. Slēpes, slidas.

Avoti: TlV

leea   lat.

1. Lījas.

Leea guineensis— Gvinejas līja.

Avoti: TaE

Leegen   vietv., vēst., vācu val.

1. Lieģu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Aizteres pagastā.

Avoti: KV

Leeparshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Liepu (Melles) muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Svitenes pagastā.

Avoti: KV

LEER   saīs.

1. Liepājas Eļļas ekstrakcijas rūpnīca.

Avoti: i2

leersia   lat.

1. Parīsi.

Leersia oryzoides— parastais parīss.

Avoti: LD

LEF   literat.

1. Padomju Krievijā 20. gados izveidojies literātu grupējums (krievu "ļevij front"), kas literatūras (dzejas) vērtību uzlūkoja no praktiskās lietderības viedokļa.

Avoti: DzV

lefani

1. Viena no togojiešu ciltīm, dzīvo Togo kalnos un Ganas austrumos, runā savrupā valodā, ko nosacīti pieskaita pie Gvinejas grupas, saglabājušās feodālās attiecības un ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults), daļa - katoļi.

Avoti: PZT

lēferēt   žarg.

1. Gādāt (uz kurieni).

Avoti: SLG

lēferis   apv.

1. Šaurs galda pārklājs.

Avoti: ĒiV

Lēfingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Loeffingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 7500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lefkada   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Jonijas salu perifērijā, tāda paša nosaukuma salas ziemeļu galā, 16300 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Sala Jonijas jūrā, Jonijas salu grupā, Grieķijā, platība - 295 kvadrātkilometri, kalnains reljefs, augstums - līdz 1158 m, olīvkoku audzēšana, audzē arī citrusus, vīnkokus.

Avoti: Wi, PuA, PZT

lefkavas   apv.

1. Lefkojas ("Mathiola").

Avoti: Aug2

Lefke   vietv.

1. Pilsēta Ziemeļkipras Turku Republikā, 7640 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Lefkimme   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Jonijas salu perifērijā, Kerkiras (Korfu) salas dienvidu daļā, 3500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

lefkoja   -as, s.

1. Krustziežu dzimtas ģints ("Mathiola"), viengadīgs lakstaugs ar iegarenām lapām un smaržīgiem dažādas krāsas ziediem.

Vasaras lefkoja— lefkoju suga (Mathiola incana; var. annua").

Ziemas lefkoja— lefkoju suga (Mathiola incana; var. hibernica").

Avoti: LLVV, Aug2

Lefkosa   vietv.

1. Nikosija - Kipras galvaspilsētas nosaukums turku valodā.

Avoti: LģE

Lefkosija   vietv.

1. Kipras Republikas galvaspilsētas nosaukuma turku valodā latviskās rakstības variants.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Lefkoša   vietv.

1. Kipras Republikas galvaspilsētas nosaukuma turku valodā.

Avoti: PuA, Wi

Lefransuā   vietv.

1. Pilsēta Martinikas Reģionā, Mazajās Antiļu salās, 17100 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

leg.   mūz., saīs.

1. Legato.

Avoti: Mūz

legācija   -as, s.

1. Valsts diplomātiskā pārstāvība ārvalstī; arī vēstniecība.

Legācijas tiesības— suverēnas valsts tiesības sūtīt uz citām valstīm savus diplomātiskos pārstāvjus un pieņemt tos no citām valstīm.

2. Pāvesta sūtniecība īpašu uzdevumu veikšanai.

Avoti: LLVV

legālais   žarg.

1. Policists.

Avoti: SLG

legāldefinīcija   novec.

1. Likumdevēja dota definīcija.

Avoti: KV

legālhipotēka   novec.

1. Hipotēka, kas pieder kreditoram uz likuma pamata, bez vienošanās ar ķīlas parādnieku.

Avoti: KV

legālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Virziens strādnieku politiskajā kustībā (piemēram, 20. gs. sākumā Krievijā, arī Latvijā), kurš neatzīst dažādas nelegālās cīņas metodes.

Avoti: LLVV

legalitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> legāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

legalizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process, arī rezultāts --> legalizēt (1).

2. Darbība, process, arī rezultāts --> legalizēt (2).

Avoti: LLVV

legalizēšana

1. Darbība, process --> legalizēt.

2. Pāreja no nelegāla stāvokļa uz legālu.

Avoti: MIL

legalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Atļaut (ar likumu).

2. Zinātniski fiksēt (piemēram, augu sugas) esamību kādā novadā.

Avoti: LLVV

legalizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. No nelegāla stāvokļa pāriet uz legālu.

Avoti: SV99

legāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir saskaņā ar likumu un atļauts ar oficiālu rīkojumu; tāds, kas nav oficiāli aizliegts.

Avoti: LLVV

legālservitūti   novec.

1. Likumiski servitūti, agrāk ieviesies nepareizs apzīmējums īpašuma aprobežojumiem, kas vēlāk atmests, jo ar likumā noteiktu īpašuma aprobežojumu nevar nodibināties servitūts kā civila tiesība.

Avoti: KV

Leganesa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Leganes"), Madrides apgabala Madrides provincē, 186700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Legaspi   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās ("Legaspi"), Bikolas reģiona Albajas provincē, zvejas osta Lusonas salas dienvidaustrumu krastā, 196600 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

legastēnija   psih.

1. Lasīšanas un pareizrakstības traucējumi.

Avoti: PsA

legatārijs   -a, v.; jur.

1. Mantinieks, kam par labu mantojuma atstājējs devis legātu 2.

Avoti: LLVV

legatārs   -ais; s. -a, -ā; jur.

1. Saistīts ar legātu 2, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

legatissimo   mūz.

1. Augstākā mērā saistot.

Avoti: Mūz

legātīvs   novec.

1. Ar legāciju saistīts, tai piekritīgs.

Avoti: KV

legato   apst.; mūz.

1. Saistīti, plūstoši, bez pārtraukuma (starp toņiem).

// lietv. nozīmē. Plūstošs, ciešs saistījums starp toņiem.

Avoti: LLVV

legators   -a, v.; jur.

1. Legāta 2 atstājējs.

Avoti: LLVV

legāts   -a, v.

1. Pāvesta diplomātiskais pārstāvis.

2. vēst. Senāta sūtnis vai pilnvarotais (senajā Romā).

3. vēst. Karavadoņa palīgs (senajā Romā republikas vēlākajā periodā).

Avoti: LLVV

legāts   -a, v.; jur.

1. Testamentā dots īpašs uzdevums (par labu kādam), kas jāizpilda mantiniekam.

2. Novēlējums mantošanas tiesības, ja novēlēts nevis viss mantojums, ne arī tā daļa attiecībā pret visu mantojumu, bet tikai atsevišķs mantojuma priekšmets.

Avoti: LLVV, JtV

legaža   apv.

1. Slikti uzrūgusi karaša.

Avoti: ME

lēgaži   apv.

1. Blaugznas.

Avoti: ME

Legba   mit.

1. Dahomeju (Benina) mitoloģijā - dievība - triksters, dieva Mavu-Lizas jaunākais dēls.

Avoti: Mit

legers   novec.

1. Šķidrumu mērs, gk. araka mērīšanai; Holandē 563 l, Kapzemē 577 l, Holandes R Indijā 588 l, Ceilonā 568 l.

Avoti: KV

leges   novec.

1. Vācu tiesību vēsturē franku laiku tautas tiesību kodeksi.

Avoti: KV

legg.   mūz., saīs.

1. Leggero.

Avoti: Mūz

leggero   mūz.

1. Viegli.

Avoti: ML

leggiere   novec.

1. Viegli (mūzikā).

Avoti: LME

leggiermente   it.

1. Viegli un jautri.

Avoti: SV33

leggiero   mūz.

1. Viegli.

Avoti: ML

leghorna   novec.

1. Leghorniete.

Avoti: Ang

leghorniete   -es, dsk. ģen. -šu, s.; sar.

1. Leghornas šķirnes vista.

Avoti: LLVV

leghorns   novec.

1. Leghorniete.

Avoti: Ang

legingi

1. Ļoti piegulošas plānas trikotāžas bikses; leginsi.

Avoti: PL

leginsi

1. Ļoti piegulošas plānas trikotāžas bikses; legingi.

Avoti: PL

legio

1. Daudzi, neskaitāmi.

Avoti: LEV

legislatūra

1. Pārstāvības institūcijas (parlamenta, municipālās padomes) vai vēlētas amatpersonas (prezidenta, gubernatora, mēra) pilnvaru laiks.

2. Likumdevēja institūcijas nosaukums federāciju locekļiem.

3. Parlamenta sinonīms juridiskajā un politiskajā literatūrā.

Avoti: LPE

legisti

1. Juristi - romiešu tiesību piekritēji Rietumeiropā viduslaikos un jauno laiku sākumā.

Avoti: SV99

lēgitimācija   novec.

1. Kādu tiesību dokumenta likumības atzīšana; apliecība.

2. Ārlaulībā dzimuša bērna pieņemšana par likumīgu.

Avoti: SV33

lēgitimisms   novec.

1. Leģitīmisms.

Avoti: SV33

lēgitimisti   novec.

1. Leģitimisma teorijas aizstāvji; Francijā Burbonu dinastijas, Spānijā Donkarlosa atbalstītāji.

Avoti: SV33

Legnano   vietv.; nevēl.

1. Lenjāno - pilsēta Itālijā.

Avoti: Wi

legno   novec., mūz.

1. Koks; aizrādījums vijolniekam piesist pa stīgām ar lociņa mugupusi.

Avoti: KV

lēgns   apv.

1. Staigns.

Avoti: ME

Legņica   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 102400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1216. g.

Avoti: LpA, Wi

lego

1. Zīmols: rotaļlieta -- savietojami plastmasas moduļi, no kuriem var veidot dažādas konstrukcijas, piemēram ēkas, automašīnas u. tml.

Avoti: PL

lego   novec.

1. Enkurošanā lietojams termins (komanda).

Avoti: Ang

legonga

1. Stilizēta baliešu deja, ko izpilda galvenokārt jaunas meitenes.

Avoti: PL

Legonovo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 54100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1952. g.

Avoti: Wi

lēgot   apv.

1. Pļāpājot traucēt citiem strādāt.

Avoti: ME

Legozjēra   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Le Gosier"), Gvadelupas reģionā, 26300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Legrāna   vietv.

1. Legrāna Kevili - pilsēta Francijā ("Le Grand-Quevilly"), Augšnormandijas reģiona Piejūras Sēnas departamentā, 24900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Legrena   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 450 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Legstēra   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 4300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Legtena-Skedstrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 7060 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

legua   novec.

1. Spāniešu jūdze, 5,573 km; Portugālē un Argentīnā 5 km, Meksikā 4,11 km.

Avoti: KV

leguāna   -as, s.

1. Iguāna.

Avoti: LLVV, PDE

leguāns   novec.

1. Iguāna.

Avoti: LME

legumelīns   med.

1. Vienkāršs albumīns pākšaugu sēklās.

Avoti: TM5

legumen   novec.

1. Pāksts.

Avoti: KV

leguminivors   med.

1. Tāds, kas pārtiek no pākšaugiem.

Avoti: TM5

leguminosae   lat.

1. Pākšaugu dzimta.

Avoti: LD

legūminozas   novec.

1. Pākšaugi.

Avoti: SV33

legūminoze   novec.

1. Īpašs barības preparāts slimiem un novājinātiem, zirņu, lēcu, pupu un labības miltu maisījums.

Avoti: KV

legūminozi   novec.

1. Pākšaugi.

Avoti: KV

legumīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Pākšaugu sēklu olbaltumviela.

Avoti: LLVV

Legumklostera   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 3580 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

legva   vēst.

1. Attāluma (ceļa) mērvienība Latīņamerikas zemēs; lielums svārstās starp 4 un 6,6 km; Kubā - 4,24 km.

Avoti: SV69

legzda   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

legzdājs   apv.

1. Lazdājs.

Avoti: ViV

legzdapuža   apv.

1. Vieta zem lazdām.

Avoti: ViV

legzde   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

legzdi   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

legzdkoks   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

legzdkrūms   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

legzds   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

leģējums   novec.

1. Divu vai vairāku metālu sakausējums.

Avoti: LME

leģele   apv.

1. No viena koka gabala taisīta muciņa.

Avoti: KV

leģenda   -as, s.

1. Teiksmains, fantastisks nostāsts par kādu vietu, personu, vēsturisku notikumu (parasti folklorā); mūsdienu literatūrā - sacerējums, kam raksturīga izdoma, fantastika, heroika.

// poēt. Izcils vēsturisks notikums un atmiņas, nostāsti par to.

2. Izdomāts, nepatiess stāsts (par ko), izdomājums, nepatiesība.

// pārn. Ievērojams, izcils cilvēks, arī fakts, notikums; tas, par ko tiek sacerēti cildinoši, parasti pārspīlēti, stāsti.

3. Paraksts, paskaidrojums (kartei, plānam, attēlam).

4. Uzraksts (uz monētas, medaļas u. tml.).

5. mūz. Liriski episka rakstura skaņdarbs ar tautisku vai reliģisku saturu.

Avoti: LLVV, ML

leģendārijs   novec.

1. Leģendu krājums par svēto dzīvi.

Avoti: KV

leģendaritāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> leģendārs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> leģendārs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

leģendārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar leģendu (1), tai raksturīgs.

2. Ļoti slavens, izcils (piemēram, par cilvēkiem, īpašībām, notikumiem).

Leģendāra slava— ļoti liela slava.

Avoti: LLVV

leģene   apv.

1. No viena koka gabala taisīta muciņa; leģele.

Avoti: KV

leģēns   apv.

1. Vārgs, gļēvs, mīksts.

Avoti: ME

lēģere   apv.

1. No viena koka gabala taisīta muciņa; leģele.

Avoti: KV

leģerēt   apv.

1. Staigāt ar greizām, uz āru izgrieztām kājām.

2. Klaiņot apkārt, uzdzīvot.

Avoti: ME

lēģerēties   apv.

1. Draiskuļoties, skraidīt, trokšņot.

Avoti: ViV

lēģerīgi   apv.

1. Draiskulīgi, arī neuzmanīgi.

Avoti: ViV

lēģerīgs   apv.

1. Draiskulīgs, nebēdnīgs; palaidnīgs.

Avoti: ViV

leģeris   apv.

1. Kāds, kurš staigā greizām kājām.

2. Klaidonis, nederulis.

Avoti: ME

leģeris   apv.

1. No viena koka gabala taisīta muciņa; leģele.

Avoti: ME

lēģeris   apv.

1. Nometne, parasti karagūstekņiem, apcietinātajiem.

2. Grupējums; sabiedriski politisks virziens.

3. Liels daudzums.

4. Gultnis.

5. Leģene, lēģere.

Avoti: KiV, ViV, SLG

lēģeris   apv.

1. Lempīgs, nevīžīgs, izšķērdīgs cilvēks.

Avoti: ME

lēģeriski   apv.

1. Nevīžīgi, pavirši.

Avoti: ME

Lēģernieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Jaunannas pagastā.

Avoti: LC

lēģernieki

1. Alūksnes novada Jaunannas pagasta apdzīvotās vietas "Lēģernieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lēģernieks   žarg.

1. Apcietinātais; nometnē ieslodzītais.

Avoti: SLG

Lēģerurga   vietv.

1. Mazās Juglas labā krasta pieteka Ropažu un Ikšķiles novadā, garums - 18 km, kritums - 34 m, izteka Lielajos Kangaros, grēdas dienvidu pusē; Kangarupīte; Urga.

Avoti: LE1, LD

leģēšana   materiālt.

1. Metālu īpašību uzlabošana, sakausējot tos ar citiem metāliem (arī citiem elementiem).

Avoti: ZTV

leģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; tehn.

1. Pievienot (metālam vai metālu sakausējumam, arī nemetālam) citu elementu, lai uzlabotu (tā) fizikālās vai ķīmiskās īpašības.

Avoti: LLVV

leģile   apv.

1. No viena koka gabala taisīta muciņa; leģele.

Avoti: TlV

leģionārs   -a, v.

1. Īpašu karaspēka daļu karavīrs dažās valstīs (parasti brīvprātīgais vai algotnis).

// vēst. Karavīrs fašistiskās Vācijas īpašās karaspēka daļās, kas veidotas no vienas tautas pārstāvjiem.

Leģionāru slimība— pneimonijai līdzīga slimība, ko izraisa baktērija leģionella.

2. Sporta kluba komandas dalībnieks - ārzemju algotnis.

3. vēst. Karavīrs (senajā Romā).

Avoti: LLVV

leģionellas   med.

1. Aerobiskas nūjiņveida baktērijas, kuru augšanai nepieciešams cisteīns un dzelzs un kuras cilvēkam izraisa pneimonijveida slimību leģionelozi jeb leģionāru slimību.

Avoti: VE

leģioneloze   med.

1. Leģionāru slimība - pneimonijveida slimība, ko izraisa aerobiskas nūjiņveida baktērijas, kuru augšanai nepieciešams cisteīns un dzelzs.

Avoti: VE

leģions   -a, v.

1. Īpaša karaspēka daļa (dažu valstu armijā).

Ārzemnieku (arī ārzemju) leģions— karaspēka vienība (Francijā, Spānijā un dažās citās valstīs), kas sastāv no savervētiem algotiem (parasti cittautu) karavīriem un ir paredzēta galvenokārt dienestam kolonijās.

// vēst. Īpaša (no vienas tautas pārstāvjiem izveidota) karaspēka daļa (fašistiskās Vācijas armijā).

Latviešu SS leģions— vācu armijas 15. un 19. divīzija, ko 1943. g. nelikumīgi izveidoja vācu okupācijas iestādes no faktiski piespiedu kārtā mobilizētajiem latviešu vīriešiem.

2. vēst. Karaspēka lielākā vienība (senajā Romā).

3. Ļoti liels (kā) skaits, daudzums.

Avoti: LLVV, VtV, LME

leģislācija   -as, s.; jur.

1. parasti vsk. Likumdošana.

2. Likuma projekta iesniegšana.

Avoti: LLVV

leģislatīvs   -ais; s. -a, -ā; jur.

1. Saistīts ar leģislāciju (1), tai raksturīgs.

Leģislatīva vara— likumdevēja vara.

Avoti: LLVV

leģislators   -a, v.; jur.

1. Likumu devējs; augstākā valsts institūcija ar likumdošanas kompetenci.

Avoti: LLVV

leģislatūra   -as, s.; jur.

1. parasti vsk. Vēlētu likumdošanas, retāk izpildvaras, institūciju ar likumu noteiktais pilnvaru laiks; faktiskais šo institūciju darbības periods.

Leģislatūras periods— laikposms, kurā darbojas likumdevēja institūcija (parasti kapitālistiskajās valstis).

2. Likumdošanas institūciju kopums (dažās valstīs).

Avoti: LLVV

leģisms   novec.

1. Stingra likuma burta ievērošana.

Avoti: KV

leģisti

1. Viduslaiku juristi, kas laicīgās romiešu tiesības pretstatīja kanoniskajām (baznīcas) tiesībām un feodālajām parašām; atbalstīja arvien pieaugošo karaļa varu tās cīņā ar feodāļu jurisdikciju.

leģitimācija   -as, s.

1. jur. Atzīšana par likumīgu; oficiāla (piemēram, kādu tiesību) apstiprināšana.

2. Personības apliecība valstīs, kurās nav pasu sistēmas.

Avoti: LLVV

leģitimēšana

1. Darbība, process --> leģitimēt.

leģitimēšanās

1. Darbība, process --> leģitimēties.

leģitimēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; jur.

1. Atzīt par likumīgu, apstiprināt (piemēram, kādas tiesības).

Avoti: LLVV

leģitimēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. jur. Uzrādot dokumentu, pierādīt savas tiesības.

2. Uzrādot leģitimāciju (2), pierādīt savu personību.

Avoti: LLVV

leģitīmisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Monarhistiska teorija un politikas prakse, kas par valsts iekārtas galveno principu uzskata leģitīmo dinastiju tiesības uz varu.

Avoti: LLVV

leģitīmistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar leģitīmismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

leģitīmists   -a, v.

1. Leģitīmisma piekritējs.

Avoti: LLVV

leģitimitāte   -es, s.; parasti vsk.; jur.

1. Īpašuma, prasības, stāvokļa vai varas likumīgums, it īpaši monarha tiesība ieņemt savu senču troni; valsts varas likumīgums pēc starptautiskajām tiesībām vai sabiedrības attieksmes.

Avoti: SV99

leģitimizācija   nevēl.

1. Leģitimācija.

Avoti: Wi

leģitimizēt   nevēl.

1. Leģitimēt.

Avoti: Wi

leģitīms   -ais; s. -a, -ā; jur.

1. Likumīgi atzīts, atbilstošs likumam.

Leģitīma dinastija— monarhu dinastija, kuras pārstāvji pārņem varu mantošanas ceļā.

Avoti: LLVV

Leha   vietv.

1. Upe Austrijā un Vācijā ("Lech"), Donavas labā krasta pieteka, garums - 263 km, sākas Forarlbergā 1865 m vjl.

Avoti: PZT

Lehaieikersa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lehigh Acres"), Floridas štatā, 86800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Lehavere   vietv.

1. Lehaveres pilskalns - atrodas Igaunijā, 25 km uz ziemeļiem no Vīlandes, bija nozīmīgs igauņu atbalsta punkts cīņā pret krustnešiem, tajā atradusies Leoles pils, ko krustneši nodedzināja 1224. g.

Avoti: LPE

Lehden   vietv., vēst., vācu val.

1. Lēdas muiža, kas atradās Talsu apriņķa Virbu pagastā.

Avoti: KV

Lehena   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 6300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Lehestēne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lehesten"), Tīringenes federālajā zemē, 1800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lehidža   vietv.

1. Pilsēta Jemenā, muhāfazas administratīvais centrs, 30700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

Lehliu-Gare   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Kelerašu žudecā, 6500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

lehmannia   lat.

1. Kailgliemežu dzimtas ģints.

Lehmannia marginata— kailgliemežu suga.

Avoti: LD

Lehne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Loehne"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 39500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lehnen   vietv., vēst., vācu val.

1. Lēņu muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Rudbāržu pagastā.

Avoti: KV

Lehona   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Lejona"), Basku Zemes autonomā apgabala Biskajas provincē, 30500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lei   apv.

1. Lai.

Avoti: ME

lei-   med.

1. Salikteņos norāda uz gludu, līdzenu.

Avoti: MSV

leiastēnija   med.

1. Gludās muskulatūras astēnija.

Avoti: TM5

leibārsts   novec.

1. Mājas ārsts.

2. Galma ārsts.

Avoti: LME

leibgarde   novec.

1. Leibgvarde.

Avoti: KV

leibgvarde   -es, dsk. ģen. -žu, s.; neakt.

1. Karaspēka daļa, kuras pienākumos ietilpst valdošā monarha un viņa rezidences apsargāšana; privileģētu karaspēka daļu kopums (dažās monarhistiskās valstīs).

Avoti: LLVV

leibgvardija   novec.

1. Leibgvarde.

Avoti: LME

leibis   apv.

1. Nevīžīgs, neizdarīgs cilvēks.

Avoti: ViV

leibīts   apv.

1. Lībietis.

Avoti: BsV

leibls   žarg.

1. Etiķete, uzlīme; uzšuve ar ziņām par izgatavotāju; mūzikas ierakstu kompānija, arī zīmols.

2. Firma.

Avoti: PL, SLG

Leibnica   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Leibnitz"), Štīrijas federālajā zemē, 7800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

leiboristi   -u, v.

1. dsk., v. Politiska strādnieku partija (piemēram, Anglijā, Austrālijā).

2. arī vsk. Šīs partijas biedrs.

Avoti: LLVV

leiboristisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar leiboristu partiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

leibors   žarg.

1. Melnstrādnieks (angļu "labourer").

Avoti: Str

leicestērija   bot.

1. dsk. Kaprifoliju dzimtas ģints ("Leycesteria"), daudzgadīgs, dekoratīvs krūms, kuram ziedi veidojas uz viengadīgajiem dzinumiem.

Daiļā leicestērija— leicestēriju suga ("Leycesteria formosa").

Avoti: DaE

leichteris   novec.

1. Lihteris.

Avoti: KV

leicieši

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Leici" iedzīvotāji.

2. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Līči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

leicinoze   med.

1. Pārmērīga leicīna rašanās, piem., aknās, īpaši akūtās dzeltenās atrofijas gadījumā.

Avoti: TM5

leicīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Neaizstājama aminoskābe, ir augu un dzīvnieku olbaltumvielās.

Avoti: ZTV

leicinūrija   med.

1. Leicīns urīnā, bieži kopā ar tirozīnu.

Avoti: TM5

leicisms   novec.

1. Īpašs gadījums ar pigmentu nabadzību dzīvniekiem, kad matu vai spalvu sega ir bez pigmenta, bet āda un acis ir pigmentētas; iespējami varianti līdz pilnīgam albīnismam.

Avoti: KV

leicīts

1. Minerāls, kālija alumosilikāts, gaišā krāsā, izveidojas, sacietējot lavai, kurā maz kramzemes; var izmantot zemes mēslošanai un alumīnija un kālija iegūšanai.

Avoti: SV69

leicums   apv.

1. Kaut kas liels, milzīgs.

Avoti: TlV

leičesteres   novec.

1. Lesteras aitas - garvilnas aitu šķirne.

Avoti: Ang

leičesteri   novec.

1. Lesteras aitas - garvilnas aitu šķirne.

Avoti: Ang

Leiči   vietv.

1. Lielie Leiči - apdzīvota vieta (mazciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Lelī Leiči— Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Leiči" nosaukums latgaliski.

2. Mazie Leiči - apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Mozī Leiči— Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Leiči" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

leičukieši

1. Vecumnieku novada Kurmenes pagasta apdzīvotās vietas "Leičuki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Leičupe   vietv.

1. Maltas labā krasta pieteka Rēzeknes novada Silmalas pagastā, garums - 14 km; Līčupe.

Avoti: LE1

leida

1. Nodeva, ar ko ieguva personas brīvības tiesisku aizsardzību; Latvijas vēstures avotos pirmoreiz minēta 1385. g., pastāvēja līdz zemnieku brīvlaišanai.

Leidas vīrs— zemnieks, kam muižnieks atļāva klaušas kārtot naudā vai graudā; leidinieks.

2. apv. Brīva, neatkarīga dzīve.

3. apv. Laivas spārns.

Avoti: EV, ME

leidaks   apv.

1. Izlaidīgs, slinks cilvēks.

Avoti: ME

leidars   apv.

1. Laidars.

2. Izšķērdīgs cilvēks.

Avoti: KV

leidārzs   apv.

1. Laidars.

Avoti: KV

Leidene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Leiden"), Dienvidholandes provincē, 121200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

leidenieks   -a, v.; vēst.

1. Leidinieks - zemnieks, kam muižnieks atļāva klaušas kārtot naudā vai graudā.

Avoti: LLVV

Leiderdorpa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Leiderdorp"), Dienvidholandes provincē, 26800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Leidileika   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lady Lake"), Floridas štatā, 14400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

leidinieks   -a, v.

1. Zemnieks, kam muižnieks atļāva klaušas kārtot naudā vai graudā (Latvijā 17. un 18. gadsimtā); leidenieks.

Avoti: LLVV

leidiņi   apv.

1. Krekls.

Avoti: ME

Leidismita   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā ("Ladysmith"), Rietumkāpas provincē, Drakonu kalnu dienvidaustrumu nogāzē, 7100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA, PZT

Leidiuksna   vietv.

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Līdeksna" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Leidiukšņa   vietv.

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Līdeksna" nosaukuma variants.

2. Leidiukšņa ezers - atrodas Latgales augstienē, Ludzas novada Pildas un Nirzas pagastā, 155,4 m vjl., garums - 1,7 km, lielākais platums - 0,85 km, lielākais dziļums - 8,6 m, eitrofs ezers, aizaugums - ~20%.

3. Upe Ludzas novadā, iztek no Leidiukšņa ezera, ietek Lielajā Zurzu ezerā, garums - ~10 km.

Avoti: LC, La1, LE1

leidopteroloģija   biol.

1. Entomoloģija nozare, kas pētī tauriņus.

Avoti: SV99

Leidshendama   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Leidschendam"), Dienvidholandes provincē, 32500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Leidumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

Leidumnīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

2. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Līdumnieki" nosaukuma variants.

3. Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Līdumnieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Leidyuksna   vietv.

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Līdeksna" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

leidzirknes   apv.

1. Parastā vīgrieze ("Filipendula ulmaria").

Avoti: ME

Leidžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Leizhou"), Guandunas provinces dienvidos, 1500000 iedzīvotāju (2016. g.).

2. Pussala Ķīnas dienvidos ("Leizhou Bandano"), Guandunas provincē, Dienvidķīnas jūras ziemeļu daļā, garums - 135 km, platums - līdz 70 km, pauguraina, augstums - līdz 272 m.

Avoti: PZT, Wi

Leidžova   vietv.; novec.

1. Leidžovas pussala - Leidžou pussala.

Avoti: PZT

leierkaste   novec.

1. Leijerkaste.

Avoti: LME

leiferis   žarg.

1. Grīdceliņš.

Avoti: SLG

Lei-Guns   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - pērkona dievs ar pūķa ķermeni un cilvēka galvu.

Avoti: Mit

Leihlingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Leichlingen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 27600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

leijerēt   žarg.

1. Runāt (parasti daudz).

Avoti: SLG

leijerkaste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Sens pārnēsājams ērģeļu tipa mehānisks mūzikas instruments, ko darbina, griežot kloķi.

2. žarg. Persona, kas nepārtraukti runā.

3. žarg. Radio; atskaņotājs.

Avoti: LLVV, SLG

leijerkastnieks   -a, v.

1. Cilvēks (parasti apkārtklejojošs), kas par atlīdzību spēlē leijerkasti; leijerkastes spēlētājs.

Avoti: LLVV

leik-   med.

1. Salikteņos norāda uz baltu.

Avoti: MSV

leika   apv.

1. Maza piltuve.

Avoti: KiV

Leika   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (fr. "Loeche-Ville", vācu, it. "Leuk"), Valē kantonā, 3720 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

leikam   apv.

1. Kamēr, līdz.

Avoti: ME

leikanēmija   med.

1. Leikozes kombinācija ar anēmiju.

Avoti: TM5

leikāt   apv.

1. Nemākulīgi pļaut.

2. Neveikli, grīļojoties iet, staigāt.

Avoti: ĒiV

Leikbatlera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lake Butler"), Floridas štatā, 15400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Leikčārlza   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lake Charles"), Luiziānas štatā, jūras osta pie Kalkašas upes, 74900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, PZT

Leikdistrikts   vietv.

1. Leikdistrikta nacionālais parks (Leikdistrikta NP) - lielākais nacionālais parks Lielbritānijā (Anglijas ziemeļrietumos), platība - 2243 kvadrātkilometri, dibināts 1951. g., ietver Kemberlendas kalnus, virsotnēs - virsāji, lejāk - ozolu un bērzu meži, gar ezeriem un strautiem paparžu audzes.

Avoti: PZT

leikemīds   med.

1. Norobežots ādas bojājums leikozes gadījumā.

Avoti: TM5

leikēmija   -as, s.

1. Leikoze - ļaundabīga asinsrades sistēmas slimība.

Avoti: LLVV

leikemoīds   med.

1. Tāds, kas ir līdzīgs leikozei, piem., negatavu, leikozei raksturīgu celulāro elementu klātiene asinīs (sepses, tuberkulozes, karcinomas gadījumā).

Avoti: TM5

Leikhavasūstija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lake Havasu City"), Arizonas štatā, 53100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

leikīns   med.

1. No leikocītiem iegūta termostabila viela, kas darbojas lītiski pret dažiem mikrobiem, piem., vēdertīfa un liesas sērgas nūjiņām un mikrokokiem.

Avoti: TM5

Leiklenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lakeland"), Floridas štatā, 102300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lakeland"), Tenesī štatā, 12600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Lakeland"), Džordžijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

leiko-   med.

1. Salikteņos norāda uz baltu.

Avoti: MSV

leikobāze   med.

1. Savienojums, ko oksidējot iegūst krāsvielas bāzi, t. i., vielu, kas ar skābēm veido krāsvielu.

Avoti: TM5

leikoblastoze   med.

1. Pārmērīga nenobriedušu leikocītu rašanās.

Avoti: TM5

leikoblasts   med.

1. Leikocītu mātšūna.

Avoti: TM5

leikocidīns   med.

1. Toksiska viela, kas iznīcina leikocītus; to producē daži patoloģiski streptokoki un stafilokoki.

Avoti: TM5

leikocitārs   -ais; s. -a, -ā; fiziol.

1. Saistīts ar leikocītiem, tiem raksturīgs.

Leikocitārā formula— formula, ar ko izsaka leikocītu atsevišķo veidu procentuālo attiecību.

Avoti: LLVV

leikocīti   -u, vsk. leikocīts, -a, v.; fiziol.

1. Bezkrāsainās asins šūnas; baltie asinsķermenīši.

Avoti: LLVV

leikocitoblasts   med.

1. Leikocīta jaunā, embrionālā forma.

Avoti: TM5

leikocitoģenēze   med.

1. Leikocītu veidošanās.

Avoti: TM5

leikocitoīds   med.

1. Tāds, kas līdzīgs leikocītam.

Avoti: TM5

leikocitoma   med.

1. Audzējveida leikocītu masa.

Avoti: TM5

leikocitometrs   med.

1. Ierīce leikocītu skaitīšanai.

Avoti: TM5

leikocitoplānija   med.

1. Leikocītu izkļūšana ārpus asinsvadiem vai caur serozajiem apvalkiem vai audiem.

Avoti: TM5

leikocitopoēze   med.

1. Leikocītu rašanās.

Avoti: TM5

leikocitoterapija   med.

1. Parenterāla leikocītu ievadīšana.

Avoti: TM5

leikocitotropisks   med.

1. Tāds, kam piemīt specifiska afmitāte pret leikocītiem.

Avoti: TM5

leikocitoze   -es, s.; parasti vsk.; med.

1. Leikocītu skaita palielināšanās asinīs.

Absolūtā leikocitoze— leikocītu kopējā skaita pieaugums perifēriskajās asinīs.

Aktīvā leikocitoze— leikocitoze, kas saistīta ar leikocītu aktīvu emigrāciju, diapedēzi.

Pasīvā leikocitoze— leikocitoze, bez leikocītu emigrācijas un diapedēzes.

Fizioloģiskā leikocitoze— normāla, ritmiska ikdienas leikocītu skaita palielināšanās cirkulējošās asinīs.

Relatīvā leikocitoze— atsevišķu leikocītu formu procentuāls pieaugums perifēriskajās asinīs, palielinoties vai nepalielinoties kopējam leikocītu skaitam.

Avoti: LLVV, TM5

leikocīts   med.

1. Baltais asinsķermenītis.

Agranulārais leikocīts— leikocīts bez graudiņiem citoplazmā: limfocīts, monocīts, plazmocīts un Tirka (Turk) iritācijas šūnas.

Alfa leikocīts— leikocīts, kas izšķīst, asinīm sarecot.

Bazofilais leikocīts— leikocīts ar graudiņiem citoplazmā, kas krāsojas ar bāziskām un metahromatiskām krāsvielām; heparīna, histamīna un triptāzes nesējs.

Beta leikocīts— leikocīts, kas nešķīst, asinīm sarecot.

Eozinofilais leikocīts— leikocīts ar graudiņiem citoplazmā, kas krāsojas ar skābām krāsvielām; parasti divdaivu kodols.

Globulārais leikocīts— mazs klejojošs limfocīts zarnu kriptu epitēlijā; satur pilienus, kas ar eozīnu krāsojas košsarkani.

Granulārais leikocīts— leikocīts ar graudiņiem citoplazmā.

Hialīniskais leikocīts— liela mononukleāra šūna, kas atgādina lielo limfocītu; normāli to ir maz, bet to skaits pieaug dažu slimību, piem., malārijas gadījumā.

Tirka iritācijas leikocīts— liela mononukleāra šūna bez granulām, līdzīga plazmocītam, ar stipri bazofilu citoplazmu, kurā bieži ir vakuolas; asinīs atrodama, ja kaulu smadzenēs ir kairinājums.

Neitrofilais leikocīts— lielākā graudaino leikocītu grupa visu mugurkaulnieku asinīs; granulas ir dažāda lieluma, krāsojas kā ar skābajām, tā bāziskajām krāsvielām vai vispār nekrāsojas.

Avoti: TM5

leikocitūrija   med.

1. Leikocīti urīnā.

Avoti: TM5

leikoderma   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Pigmenta trūkums ādā.

Avoti: LLVV

leikodiagnoze   med.

1. Diagnoze, ko nosaka, balstoties uz leikocītu skaita, formu attiecību vai specifisko jutību.

Avoti: TM5

leikodistrofija   med.

1. Ikviena pārmantota slimība, kam raksturīgi mielinizācijas traucējumi galvas un muguras smadzeņu baltajā vielā, kuri izpaužas ar daudzveidīgiem centrālās nervu sistēmas bojājuma simptomiem (organisma demence, krampji, centrāla paralīze, kustību koordinācijas traucējumi, redzes nervu atrofija u. c.).

Demielogēnā leikodistrofija— reti sastopama leikodistrofijas forma agrā bērnībā (autosomāli recesīva pārmantošana): slimība sākas ar augstu temperatūru un krampju lēkmēm; progresējoša hidrocefālija; attīstība apstājas.

Avoti: TM5

leikoencefalīts   med.

1. Galvas smadzeņu baltās vielas iekaisums.

Avoti: TM5

leikoenzīms   med.

1. Enzīms, kas sagremo vai noārda leikocītus.

Avoti: TM5

leikoeritroblastoze   med.

1. Nenobrieduši leikocīti un eritrocīti perifēriskajās asinīs.

Avoti: TM5

leikoflegmāzija   med.

1. Stāvoklis, kam raksturīga tūska, bāla, ļengana āda vai vispārējs pietūkums.

Avoti: TM5

leikogrāfija   poligr., novec.

1. Zīmējumu pagatavošana gaismas novilkumu, fotolitogrāfiju u. c. negatīviem.

Avoti: GV

leikogramma   med.

1. Asins leikocītu aina, leikocītu kvantitatīvās un kvalitatīvās izmeklēšanas rezultāti.

Avoti: TM5

leikokrātisks

1. Tāds (par magmatiskiem iežiem), kas sastāv gk. no gaišiem minerāliem.

Avoti: LD

leikokrāts   ģeol.

1. Tāds (par magmatiskiem iežiem), kas sastāv no gaišiem minerāliem - kvarca, laukšpatiem, gaišām vizlām.

Avoti: SV96

leikolīze   med.

1. Leikocītu šķīdināšana vai izšķīšana.

Avoti: TM5

leikolizīns   med.

1. Lizīns, kas šķīdina leikocītus.

Avoti: TM5

leikoma   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Balts radzenes apduļķojums, bieza rēta pēc ievainojuma vai iekaisuma.

Avoti: LLVV

leikomainēmija   med.

1. Pārmērīgs leikomaīnu daudzums asinīs.

Avoti: TM5

leikomaīns   med.

1. Viena no slāpekli saturošām bāzēm, kas veidojas organismā normālā vielmaiņā atšķirībā no ptomaīna, kas veidojas pūšanas gaitā.

Avoti: TM5

leikomielīts   med.

1. Muguras smadzeņu baltās vielas iekaisums.

Avoti: TM5

leikomielopātija   med.

1. Kaulu smadzeņu leikocitārās sistēmas slimība.

2. Muguras smadzeņu baltās vielas slimība.

Avoti: TM5

leikonekroze   med.

1. Sausā jeb baltā gangrēna.

Avoti: TM5

leikonīhija   med.

1. Balti plankumi vai punkti uz nagiem; to cēlonis ir gaisa pūslīši zem nagiem.

Avoti: TM5

leikonostoks   med.

1. Saprofītisku baktēriju ģints; to sugas atrodamas pienā, rūgstošos dārzeņos un sagļotējušā cukura šķīdumā.

Avoti: TM5

leikopātija   med.

1. Pigmenta trūkums ādā; leikoderma.

2. Leikocītu slimība.

Avoti: TM5

leikopedēze   med.

1. Leikocītu diapedēze caur kapilāru sienām.

Avoti: TM5

leikopēnija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Leikocītu skaita samazināšanās asinīs.

Avoti: LLVV

leikoplakija

1. Baltu, cietu plankumu veidošanās gļotādā.

Avoti: LPE

leikoplasti   -u, vsk. leikoplasts, -a, v.; bot.

1. Bezkrāsaini veidojumi, kas atrodas augu šūnu protoplazmā un izstrādā cieti.

Avoti: LLVV

leikoplasts   -a, v.

1. parasti vsk. Audeklam līdzīgs, no vienas puses ar īpašu lipīgu masu pārklāts materiāls; izstrādājums no šī materiāla (parasti lentes forma), ko izmanto, piemēram, ka pielīmēšanai vai aplīmēšanai.

2. vsk. Leikoplasti.

Avoti: LLVV

leikopoēze   med.

1. Leikocītu veidošanās.

Avoti: TM5

leikoprecipitīns   med.

1. Precipitins, kas specifisks leikocītiem.

Avoti: TM5

leikoproteāze   med.

1. Proteolītisks enzīms polinukleārajos leikocītos, kas piedalās fagocitēto mikrobu noārdīšanā un strutu veidošanā.

Avoti: TM5

leikopsīns   med.

1. Gaismas ietekmē radusies rodopsīna bezkrāsainā forma.

Avoti: TM5

leikoreja   med.

1. Balta vai iedzeltena gļotas un strutas saturoša šķidruma izdalīšanās no maksts.

Avoti: TM5

leikoriboflavīns   med.

1. Veidojas, reducējoties riboflavīnam; tas ir bezkrāsains un nefluorescē.

Avoti: TM5

leikosarkoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv gk. no monocītiem; asinīs palielināts limfocītu skaits.

Avoti: TM5

leikosarkomatoze   med.

1. Multipli sarkomatozi audzēji ar leikotisku asinsainu.

Avoti: TM5

leikosavienojumi

1. Daudzu ūdenī nešķīstošo organisko krāsvielu reducētās formas, izmanto audumu krāsošanai.

Avoti: LPE

leikotakse   med.

1. Leikocītu tieksme uzkrāties audu iekaisuma vai bojājuma vietā.

Avoti: TM5

leikotaksīns   med.

1. Polipeptīds, kas izolēts no iekaisušiem audiem un iekaisuma eksudāta; tas paplašina kapilārus un veicina leikocītu diapedēzi.

Avoti: TM5

leikoteja   bot.

1. dsk. Ēriku dzimtas ģints ("Leucothoe"), zemu augoši graciozi krūmi ar nokareniem zariem, rudenī purpurbrūnas lapas.

Ķekaru leikoteja— leikoteju suga ("Leucothoe racemosa").

Valtera leikoteja— leikoteju suga ("Leucothoe walteri").

Žākļu leikoteja— leikoteju suga ("Leucothoe axillaris").

Avoti: DaE, Wi

Leikoteja   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - labvēlīga jūras dieviete, par ko pārvērtusies jūrā ielēkusī Kadma meita Ino, Helles un Frikas pamāte, kurai Hēra bija uzsūtījusi neprātu.

Avoti: Mit

leikotoksīns   med.

1. Citotoksīns, kas noārda leikocītus; rodas nelielā daudzumā visos iekaisuma gadījumos.

Avoti: TM5

leikotrihija   med.

1. Balti mati; sirmums.

Avoti: TM5

leikotrihoze   med.

1. Nosirmošana; cēlonis - nepietiekama pigmenta rašanās vai gaisa iekļūšana matos.

Avoti: TM5

leikotropi

1. Preparāti, ko lieto audumu krāsošanā ar indigo krāsvielām, lai iegūtu kodinājumu, t. i., baltus vai dzeltenus rakstus nokrāsotajās vietās.

Avoti: SV69

leikourobilīns   med.

1. Bezkrāsains bilirubīna sairšanas produkts.

Avoti: TM5

leikozains   apv.

1. Ar leikozi slims.

Avoti: ĒiV

leikozaiņš   apv.

1. Ar leikozi slims.

Avoti: ĒiV

leikoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; veter., med.

1. Asins slimība, kam raksturīga nenobriedušu, kā arī funkcionāli nepilnvērtīgu asins šūnu savairošanās, leikēmija.

Akūtā leikoze— leikoze, kam raksturīgs neregulārs drudzis, progresējoša anēmija, hemorāģiskā diatēze un uzņēmība pret infekcijām; kaulu smadzenēs, tāpat kā perifēriskajās asinīs, pārsvarā ir hemocito-, mielo- vai limfoblasti.

Aleikēmiskā leikoze— leikoze, kuras gadījumā leikocītu skaits perifēriskajās asinīs ir normāls vai samazināts; asinsainā, kā arī mieloīdajos un limfoīdajos audos pārsvarā ir jaunās formas.

Aplastiskā leikoze— leikoze, kuras gadījumā samazināts eritrocītu, leikocītu un trombocītu skaits šo elementu ģenēzes trūkuma dēļ asinsrades orgānos.

Bazofilā leikoze— leikoze, kuras gadījumā asinīs pārsvarā ir bazofilie granulocīti.

Hroniskā leikoze— leikoze, kam raksturīgi lēni progresējoša gaita vai remisijas un recidīva mija; asinsainā līdztekus jaunajām leikocītu formām ir arī nobriedušās un pārejas formas.

Eozinofilā leikoze— reta leikozes forma, kuras gadījumā asinīs pārsvarā ir eozinofilie granulocīti.

Leikēmiskā leikoze— leikoze, kuras gadījumā leikocītu skaits 1 mm3 perifērisko asiņu ir ļoti liels (pārsniedz 15 000).

Mikromieloblastiskā leikoze— leikoze ar mazo mieloblastu pārsvaru asinsainā.

Monocitārā leikoze— leikoze ar monocītu grupas leikocītu pārsvaru asinsainā; šķir divus tipus: Nēgeli ("Naegeli") jeb mielomonocitāro tipu, kura gadījumā monocīti atgādina granulocītus, un Šillinga ("Schilling") jeb histiocītisko tipu, kurā pārsvarā ir lieli monocīti ar putainu hromatīna uzbūvi.

Neitrofilā leikoze— leikoze, kuras gadījumā gandrīz visi leikocīti pieder pie neitrofilu grupas.

Plazmocitārā leikoze— reta leikozes forma, kuras gadījumā asinsainā dominē plazmocīti; uzskata, ka tā ir multiplās mielomas variants.

Avoti: LLVV, TM5

leikozs   -ais; s. -a, -ā; veter., med.

1. Saistīts ar leikozi, tai raksturīgs; tāds, kas slimo ar leikozi.

Avoti: LLVV

Leikplesida   vietv.

1. Apdzīvota vietas ASV ("Lake Placid"), Ņujorkas štata ziemeļaustrumu daļā 572 m vjl., 2500 iedzīvotāju (2014. g.), šeit ir notikušas divas Ziemas Olimpiskās spēles: 1932. un 1980. g.

Avoti: PZT, Wi

Leiksaida   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lakeside"), Floridas štatā, 30900 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lakeside"), Kalifornijas štatā, 2060000 iedzīvotāju (2010. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Lakeside"), Oregonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2010. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Lakeside"), Virdžīnijas štatā, 11800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Leiksitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lake City"), Floridas štatā, 12100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Lake City"), Dienvidkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Lake City"), Kolorādo štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Lake City"), Mičiganas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Lake City"), Minesotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Leiksna   vietv.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Līksna" nosaukuma variants.

Avoti: LC

leiku   apv.

1. Leiku leikām - līgojoties, grļojoties, bez noteiktas kārtības.

Avoti: ME

Leikumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

Avoti: LC

leikums   apv.

1. Līkums.

Avoti: BsV

Leikvuda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lakewood"), Kalifornijas štatā, 81600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lakewood"), Kolorādo štatā, 149600 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Lakewood"), Ņūdžersijas štatā, 53800 iedzīvotāju (2010. g.).

4. Pilsēta ASV ("Lakewood"), Ohaio štatā, 50900 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta ASV ("Lakewood"), Vašingtonas štatā, 59600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

leilenderis   apv.

1. Deja - reinlenders.

Avoti: KnV

Leimani   vietv.

1. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Leimaņi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Leimaņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

leimanieši

1. Amatas novada Amatas pagasta apdzīvotās vietas "Leimaņi" iedzīvotāji.

2. Vecpiebalgas novada Kaives pagasta apdzīvotās vietas "Leimaņi" iedzīvotāji.

3. Jēkabpils novada Leimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Leimaņi" iedzīvotāji.

4. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Leimaņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

leimanis   -ņa, v.; vēst.

1. Viduslaikos (piemēram, Livonijā) - ordeņa vasalis, kuram izlēņots neliels zemes gabals bez dzimtcilvēkiem par pienākumu ar savu zirgu un ieročiem doties ordeņa rīkotajos karagājienos, veidojot vieglo kavalēriju; par pirmo lēņa saņēmēju no ordeņa 1207. gadā kļuva Mālpils apvidus pilskungs Maneģints.

Avoti: LLVV, VjV

Leimaniškas   vietv.

1. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Leimaniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Leimaniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kantinieku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

Avoti: LC

leimaniškieši

1. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Leimaniški" iedzīvotāji.

2. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Leimaniški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Leimanišķi   vietv.

1. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Leimaniški" literarizēts nosaukuma variants.

Leimanišķu baterijas kalns— pilskalns Rēzeknes novada Maltas pagastā, Šentes kalnu mežā pie Leimanišķu ciema, ~15 m augsts paugurs, plakuma garums - 150 m, platums - 40 m, bijis apdzīvots līdz ~10 gs.

Leimanišķu pilskalns— atrodas Rēzeknes novada Maltas pagastā, mežā pie Kirzaka ezeriņa, izveidots 12 m augstā reljefa pacēlumā, ko no 3 pusēm apņem purvs, plakums - ovāls ~30 x 15 m, datējums nav zināms.

Avoti: LC

Leimaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jēkabpils novada Leimaņu pagastā 27 km no Jēkabpils.

3. Leimaņu pagasts - pagasts Jēkabpils novadā ar administratīvo centru Mežgalē, robežojas ar Kalna, Ābeļu, Dignājas, Zasas un Rubenes pagastu, kā arī ar Aknīstes novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, aizņem pirmskara Biržu pagasta dienvidaustrumu daļu un Aknīstes pagasta ziemeļu stūri.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kantinieku pagastā.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

7. Lielie Leimaņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

8. Mazie Leimaņi - apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

9. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Kaives pagastā.

Leimaņu muiža— Vecpiebalgas novada Kaives pagasta apdzīvotās vietas "Leimaņi" bijušais nosaukums.

10. Leimaņu iezis - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Gaujas kreisajā krastā ~1 km lejpus Amatas ietekas, Amatas novada Drabešu pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., aizsargājamā platība - 6,2 ha, augstums - ~9 m, garums - 350 m, iezī izveidojusies līdz 30 m gara ala.

Avoti: LPag, LC, LpmE, LE1

Leimene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Leimen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 25800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

leimoniades   novec.

1. Grieķu mitoloģijā pļavu nāras.

Avoti: SV33

Leina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Leun"), Hesenes federālajā zemē, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Leuna"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 13900 iedzīvotāju (2013.g.).

Avoti: Wi

leinafoss

1. Kombinēts mēslojums, diamofosa un amonija sulfāta maisījums.

Avoti: SV69

leinakalnieši

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Leinakalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Leinakolns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

Avoti: LC

Leine   vietv.

1. Upe Vācijā ("Leine"), Tīringenē un Lejassaksijā, Alleres kreisā krasta pieteka, garums - 281 km, izteka Eihsfeldes augstienē.

Avoti: PZT

Leinefelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Leinefelde"), Tīringenes federālajā zemē, 18600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

leiners

1. Plāna tērauda caurule ar rievām iekšpusē, veido lielgabala stobra kanālu; to nomaina pēc noteikta šāvienu skaita, kad tās iekšējā virsma nolietojusies; tādējādi nav nepieciešams nomainīt visu lielgabala stobru.

Avoti: SV69

leiners   novec.

1. Lainers.

Avoti: Ang

Leinfeldene-Ehterdingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Leinfelden-Echterdingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 37600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Leiniki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

Leinīki   vietv.

1. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Lejnīki" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

leinis   apv.

1. Līkkājis.

Avoti: KV

leiniski   apv.

1. Ejot kājas likt līki, krusteniski.

Avoti: ME

Leiniškas   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Leinišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Leiniški   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Leinišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Leiniškys   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Leinišķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Leinišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Avoti: LC

leinkājis   apv.

1. Līkkājis.

Avoti: Sin

leinoteips   novec.

1. Linotips.

Avoti: Ang

leins   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Kleins - līks, nepareizi veidots (parasti par kājām, kas izgrieztas ar pirkstiem uz āru).

Avoti: LLVV

leins   apv.

1. Neuzvedīgs, nekārtīgs cilvēks.

Avoti: ME

Leiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

leio-   med.

1. Salikteņos norāda uz gludu, līdzenu.

Avoti: MSV

leiodistonija   med.

1. Gludās muskulatūras distonija.

Avoti: TM5

leiogoma

1. Dekstrīna šķirne, ko iegūst, grauzdējot kartupeļu cieti.

Avoti: SV69

leiogomma   novec.

1. Dekstrīns, kas iegūts no kartupeļu vai kukurūzas stērķelēm, karsējot tās sausas līdz 200 grādiem.

Avoti: KV

leiomiofibroma   med.

1. Labdabīgs audzējs, kas sastāv no gludās muskulatūras šķiedrām un saistaudiem.

Avoti: TM5

leiomioma   med.

1. Mioma ar gludās muskulatūras šķiedrām.

Avoti: TM5

leiomiosarkoma   med.

1. Ļaundabīgs audzējs, kas sastāv no mazdiferencētiem gludo muskuļu audiem.

Avoti: TM5

leiothrix   lat.

1. Saulesputni.

Leiothrix lutea— sarkanknābja saulesputns; "ķīniešu lakstīgala".

Avoti: ZvP

leip-   med.

1. Salikteņos norāda uz trūkumu, nepietiekamību.

Avoti: MSV

leipatāt   apv.

1. Lempīgi, ļodzīgi, nevērīgi iet.

Avoti: ME

Leipciga   vietv.

1. Pilsēta Vācijas austrumos ("Leipzig"), Saksijas federālajā zemē, augšpus Veise Elsteres ietekas Zālē, 531600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LģE, Wi, LpA

Leipheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Leipheim"), Bavārijas federālajā zemē, 6650 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

leipirija   med.

1. Locekļu aukstums drebuļdrudža gadījumā.

Avoti: TM5

leipo-   med.

1. Salikteņos norāda uz trūkumu, nepietiekamību.

Avoti: MSV

leipofrēnija   med.

1. Smadzeņu darbības vājums.

Avoti: TM5

leipomērija   med.

1. Iedzimta kroplība: viena vai vairāku locekļu trūkums.

Avoti: TM5

leipomērisms   med.

1. Nepietiekama segmentu attīstība, segmentu saplūšana.

Avoti: TM5

leiposfiksija   med.

1. Pārejošs pulsa trūkums artērijās.

Avoti: TM5

leipostomija   med.

1. Iedzimts mutes trūkums.

Avoti: TM5

leipotrihija   med.

1. Matu izkrišana.

Avoti: TM5

leipsana   novec.

1. Relikvijas, svēto atliekas.

Avoti: SV33

leipsanotēka   novec.

1. Svēto atlieku glabātuve.

Avoti: SV33

leipu   apv.

1. Leipu lapa - lēpa, ūdensroze.

Avoti: ME

leiputrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Pasaku, fantāzijas zeme, kurā ir bez darba iegūstama pārpilnība (galvenokārt ēdienu un dzērienu).

Avoti: LLVV

Leirija   vietv.

1. Pilsēta Portugālē, apgabala administratīvais centrs, 126900 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Apgabals Portugālē ("Distrito de Leiria"), atrodas valsts kontinentālās daļas vidienē, platība 3515 kvadrātkilometri, 470900 iedzīvotāju (2011. g.), ietver 16 municipalitātes, robežojas ar Koimbras, Kaštelu Branku, Santareimas un Lisabonas apgabalu, rietumos apskalo Atlantijas okeāns.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Leisdena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Leusden"), Utrehtas provincē, 29000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Leisi   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lacey"), Vašingtonas štatā, 45400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

Leisniga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Leisnig"), Saksijas federālajā zemē, 8600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

leist   apv.

1. Līst.

Avoti: BsV

leišblate   apv.

1. Dzēšlapa.

Avoti: ViV

leiši   -u, v.

1. dsk., v. Lietuvieši (1).

2. arī vsk. Lietuvieši (2).

Avoti: LLVV

Leiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Kabiles pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

3. Leišu ezers - atrodas Valkas novada Valkas pagasta dienvidu daļā, viens no Taču ezeriem, 49 m vjl., platība - 10,9 ha, garums - 800 m, lielākais platums - 150 m, lielākais dziļums - 14 m; Lapšu ezers; Lepšu ezers; Lubušs.

Avoti: LC, LD, La1

leiširbe   apv.

1. Meža irbe.

Avoti: KV

leišmale   -es, s.; parasti vsk.

1. Latvijas novads gar Lietuvas robežu.

Avoti: LLVV

leišmanijas

1. Vicaiņu ģints vienšūnas parazīti, kas dzīvo zīdītāju (gk. grauzēju, suņu) šūnās; pārnēsā moskīti, ierosina leišmaniozi; cilvēkā parazitē 3 s.

Avoti: EV

leišmanioze

1. Cilvēka un dzīvnieku infekcijas slimība, ko ierosina leišmanijas; izšķir ādas un iekšējo orgānu (viscerālo) leišmaniozi.

Avoti: SV99

leišsviests   apv.

1. Pussakults sviests, kurā palicis ķērnes piens.

Avoti: BB

Leišupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Vīpes pagastā.

Avoti: LC

Leišusils   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

Avoti: LC

leit   apv.

1. Lai.

Avoti: ME

Leitāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

3. Madonas novada Ļaudonas pagasta apdzīvotās vietas "Kalnvirsa" daļa, kas agrāk bija atsevišķs skrajciems.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

Avoti: LC

leitānieši

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Leitāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Leitaniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LC

leitāns   apv.

1. Garkājains cilvēks.

2. Pelēkais zaķis.

Avoti: KV

Leite   vietv.

1. Sala Filipīnu arhipelāgā ("Leyte"), uz ziemeļiem no Mindanao salas, platība - 7200 kvadrātkilometru, kalnaina, daudz aprimušu vulkānu, augstākā virsotne - Lobi kalns - 1350 m.

Avoti: PZT, LpA

leitenants   apv.

1. Leitnants.

Avoti: KV

Leitenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Leutenberg"), Tīringenes federālajā zemē, 2200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

leitene   apv.

1. Lietuviete.

2. Apšu beka.

3. Krustknābis.

Avoti: KV, ME

leitenis   apv.

1. Pelēkais zaķis.

Avoti: LE

leitenīte   žarg.

1. Lietuvā ražota prece.

Avoti: SLG

leitēns   apv.

1. Mazs vai jauns lietuvietis.

2. Cilvēks, kas izturas vai ģērbjas kā lietuvietis.

3. Liels zēns, kurš vēl staigā bez (garajām) biksēm.

Kā leitēne— saka par nekārtīgu, nevīžīgu, nolaidīgu cilvēku.

Avoti: SiV

Leitershauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Leutershausen"), Bavārijas federālajā zemē, 5500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

leitis   -ša, v.

1. vsk. Leiši.

2. apv. Pusgatavs sviests.

3. apv. Baltais zaķis ("Lepus timidus").

Avoti: LLVV, BB, ME

leitisks   apv.

1. Lietuvisks.

Avoti: ME

leitisms   val.; sar.

1. Aizguvums no lietuviešu valodas; lietuvisms.

leitīši   apv.

1. Cara laikos Nīcas pagasta austrumu daļas (vēlāk Dunikas pagasta ziemeļu daļa) iedzīvotāji, pēc valodas pieskaitāmi kuršu pēcnācējiem.

2. dsk. Leitītis (1).

Avoti: LE

leitītis   apv.

1. Lietuvas šķirnes zirgs; arī Lietuvā pirkts zirgs.

2. Dem. --> leitis.

3. vsk. Leitīši (1).

Avoti: ViV, BB

Leitiža   vietv.

1. Lētīža - Ventas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LD

Leitkirhe   vietv.

1. Leitkirhe Algavā - pilsēta Vācijā ("Leutkirch im Allgaeu"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 21800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

leitmotīvs   žarg.

1. Vadmotīvs.

Avoti: SLG

leitn.   saīs.

1. Leitnants (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

leitnants   -a, v.

1. Jaunāko virsnieku dienesta pakāpe daudzu valstu bruņotajos spēkos (Latvijā - zemākā virsnieku dienesta pakāpe); karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

leitneriales   lat.

1. Leitneriju rinda.

Avoti: PDE

leitnerija

1. Divdīgļlapju klases burvjlazdu apakšklases rinda ("Leitneriales"), 1 ģ., Ziemeļamerikā.

Avoti: PDE

leitnes   apv.; hip.

1. Līks, leins.

Avoti: ME

Leitona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Layton"), Jūtas štatā, 72200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

leitūrgija   novec.

1. Liturģija.

Avoti: KV

leitvāga   jūrn. sl.

1. Galos saliekts nerūsoša metāla stienis vai caurule (sliedīte), pa kuru garenvirzienā pārvietojas slīdnis (vai slīdskava), kam piestiprināts buras šotbloks.

Leitvāgas slīdnis— buras vadīšanai paredzēts metāla kalums, kas pārvietojas (slīd) pa slīdstieni; pie tā stiprina bloku vai caur to izvelk šoti, ar kuru buru ievelk vai palaiž vaļīgāk.

Avoti: JūVM

Leivajegi   vietv.

1. Upe Igaunijā, Harju apriņķī, Piritas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Leivkolli   vietv.

1. Alūksnes novada Alsviķu pagasta apdzīvotās vietas "Strautiņi" daļas "Līvkalni" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

leizars   apv.

1. Neveiklis, lempis.

Avoti: ME

leizeja   -as, s.

1. Kurvjziežu dzimtas daudzgadīgs lakstaugs (Āzijā) ar violetiem ziediem kurvīšos un plūksnaini šķeltām lapām.

Avoti: LLVV

leja   -as, s.

1. parasti vsk. Vieta, kas atrodas zemāk par citu vietu.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Apakšējais, zemākais.

Lejas stāvs— pirmais stāvs.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Zemākā vietā, apakšā.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Reljefa (samērā nelielā) pazeminājumā.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Uz zemes, uz ūdens.

2. Ieleja.

// poēt. Pazeminājums (pie kalna, starp kalniem).

3. savienojumā ar "uz", "no". Ieteka (upei).

4. savienojumā "uz leju"; apst. nozīmē. Lejup.

// pārn. Tā, ka pasliktinās, regresē, kļūst mazvērtīgāks.

5. novec. Kalpu miteklis pretstatā saimnieku mājai vai muižas ēkai (kalnam).

Avoti: LLVV

leja   -as, s.

1. Naudas vienība (Rumānijā un Moldovā); attiecīgā naudas zīme, monēta.

Avoti: LLVV

lejā   apst.

1. Lejup.

// pareti. Virzienā (pa upi) uz (tās) ieteku.

Avoti: LLVV

lēja   apv.

1. Lapu medus, medus rasa.

Avoti: ME

lejains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz ieleju, ieplaku.

Avoti: LLVV

lejāk   apst.

1. Zemāk.

2. Tuvāk (upes) ietekai.

Avoti: LLVV

lejāks   apv.

1. Tāds, kas atrodas reljefa zemākā vietā.

Avoti: KiV

lejākus   apv.

1. Zemāk, zemākā vietā.

Avoti: ĒiV

lejamkanna   novec.

1. Lejkanna.

Avoti: LV93

lejamkauss

1. Kauss.

2. Metalurģijā - čuguna vai tērauda trauks, kas paredzēts izkausēta metāla, vara un svina akmens un sārņu īslaicīgai glabāšanai, transportēšanai un izliešanai.

Avoti: LPE

lejarkaste   novec.

1. Leijerkaste.

Avoti: LME

Lejas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Annas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Rumbas pagastā.

3. vēst. Lejas pagasts - pastāvēja bijušajā Valkas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Lejasciema pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

4. Lejas ezers - atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Krāslavas novada Aulejas un Kombuļu pagastā, 158,7 m vjl., platība - 177 ha, garums - 3,5 km, lielākais platums - 1,3 km, lielākais dziļums - 34 m, 3 saliņas (kopplatība - 1 ha), cauri tek Dubna, mezotrofs ezers, aizaugums - 8%.

5. Lejas strauts - Paparzes labā krasta pieteka Alūksnes novada Kalncempju pagastā, garums - 8 km; Ermiķu strauts.

Avoti: LC, LPag, LD

Lejasamūra   vietv.

1. Amūras upes lejteces posms Krievijā, Habarovskas novadā, no Habarovskas pilsētas līdz grīvai, garums - ~920 km.

2. Lejasamūras zemiene - atrodas Krievijā, Habarovskas novada dienvidu daļā un Ķīnas ziemeļaustrumos, to veido Amūras terases starp Burejas un Sihotealina grēdu, platība - ~100000 kvadrātkilometru (no tiem Krievijā - ~65000 kvadrātkilometru), augstums - līdz 100 m, lapegļu taiga, slapjas ciesu pļavas, purvi.

Avoti: PZT

lejasančuānieši

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Lejasančupāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lejasandži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Daukstu pagastā.

Avoti: LC

Lejasaustrija   vietv.

1. Austrijas federālā zeme ("Niederoesterreich"), atrodas valsts ziemeļaustrumos, platība - 19186 kvadrātkilometri, 1597240 iedzīvotāju (2008. g.), administratīvais centrs - Sanktpeltene, robežojas ar Burgenlandi, Štīriju un Augšaustriju, kā arī ar Čehiju, aptver Vīni.

Avoti: PuA

lejasbeltēnieši

1. Skrīveru novada apdzīvotās vietas "Lejasbeltēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lejasbēnūžnieki

1. Ozolnieku novada Cenu pagasta apdzīvotās vietas "Lejasbēnūži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lejasbjefs   būvn.

1. Ūdensteces (ūdenstilpes) daļa lejpus aizsprosta.

Avoti: ZTV

lejasciemieši

1. Gulbenes novada Lejasciema pagasta apdzīvotās vietas "Lejasciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lejasciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Gulbenes rajonā, kas izveidojusies bijušās Lejasmuižas (Aahof) teritorijā, miesta tiesības piešķirtas 1873. g., 1928.-1940. g. bija pilsētas tiesības, pagasta centrs.

2. Lejasciema pagasts - pagasts Gulbenes novada ziemeļu daļā, robežojas ar Beļavas, Galgauskas, Tirzas, Lizuma un Rankas pagastu, kā arī ar Smiltenes, Apes un Alūksnes novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Aahof, krieviski - Ļeiskaja.

Lejasciema pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta lielākā daļa pirmskara Sinoles un Dūres pagasta, kā arī neliela daļa Lizuma pagasta teritorijas, savukārt neliela daļa pirmskara Lejasciema pagasta teritorijas pievienota tagadējam Galgauskas un Beļavas pagastam, nedaudz mainījušās robežas ar Ilzenes, Tirzas un Virešu pagastu.

Avoti: LE1, LC, LME, LPag

lejasdaļa   -as, s.

1. Apakšējā daļa; apakšdaļa.

Tabulas lejasdaļa (arī lejasgals)— Tabulas apakšējā daļa.

2. Ietekai tuvākā (upes) daļa.

Avoti: LLVV

Lejasdaugava   vietv.

1. Lejasdaugavas senleja - savdabīgs Viduslatvijas zemienes dabas apvidus, kas ietver Daugavas ieleju no Aiviekstes ietekas līdz Salaspilij, platība - 432 kvadrātkilometri, garums - 105 km, platums - 1-6 km, virsa pazeminās no 85 m vjl. līdz 17 m vjl.

Avoti: LD

lejasdirveicieši

1. Vecumnieku novada Vecumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Lejas Dirveikas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lejasdonava   vietv.

1. Donavas posms no Dzelzs vārtiem līdz grīvai, garums - ~960 km.

2. Lejasdonavas līdzenums - atrodas starp Dienvidkarpatiem un Stara Planinas kalniem Rumānijā un Bulgārijā garums - ~600 km, platums - 40-120 km, augstums ziemeļrietumos - 150-200 m, Donavas lejtecē 10-50 m vjl.

3. Lejasdonavas grāvis - Rojas labā krasta pieteka Talsu novadā, garums - 7 km.

Avoti: LģE, LD, La1

Lejasēģipte   vietv.

1. Vēsturisks nosaukums Nīlas ielejas lejdaļai (uz ziemeļiem no Kairas) kopā ar deltas rajonu (Ēģiptē).

Avoti: PZT

lejasgals   -a, v.

1. Apakšējais gals.

Tabulas lejasgals (arī lejasdaļa)— Tabulas apakšējais gals.

Lejasgala (arī lejas) krautuve mežs.— vieta, kura no meža izvestos stumbrus mehāniski apstrādā un iekrauj transportlīdzekļos; lejaskrautuve.

2. Lejtece.

Avoti: LLVV

Lejaskalifornija   vietv.

1. Meksikas pavalsts - Brīvā un Suverēnā Lejaskalifornijas Valsts ("Baja California" / "Estado Libre y Soberano de Baja California"), administratīvais centrs - Mehikali, platība - 71546 kvadrātkilometri, 2844500 iedzīvotāju (2005. g.).

Ziemeļu Lejaskalifornija— Lejaskalifornija.

2. Dienvidu Lejaskalifornija - Meksikas pavalsts - Brīvā un Suverēnā Dienvidu Lejaskalifornijas Valsts ("Baja California Sur" / "Estado Libre y Soberano de Baja California Sur"), administratīvais centrs - Lapasa, platība - 73943 kvadrātkilometri, 512170 iedzīvotāju (2005. g.).

3. Lejaskalifornijas ieleja - tektoniska ieliece Koldiljeros, pie Kalifornijas līča, ASV un Meksikā, augstums - no 81 m zjl. (Soltonsī ezera līmenis) līdz 200 m vjl.

Avoti: LģE, PZT

lejaskrautuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.; mežs.

1. Vieta, kurā no meža izvestos stumbrus mehāniski apstrādā un iekrauj transportlīdzekļos; lejasgala krautuve, lejas krautuve.

Avoti: LLVV

Lejaskrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Mārkalnes pagastā.

Avoti: LC

Lejaskurzeme   vietv.

1. Etnogrāfisks novads, aptuveni aptver Grobiņas, Nīcas, Priekules, Rucavas un Vaiņodes novadu, kas atšķiras ar savdabīgiem tautastērpiem u. c. etnogrāfiskām īpatnībām; plašākā nozīmē šim novadam pieskaita arī Aizputes, Alsungas, Pāvilostas novadu, kā arī Kuldīgas un Skrundas novada dienvidu daļu.

Avoti: LE1

lejaskurzemnieki

1. Etnogrāfiskā novada Lejaskurzeme (Kurzemes dienvidrietumu stūrī) iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lejaslabiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Talsu novada Laucienes pagastā.

2. Lejaslabiņu ezers - atrodas Talsu novada Laucienes pagastā, 122,5 m vjl., platība - 3,7 ha.

Avoti: LC, LD, La1

Lejasmačulāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

Avoti: LC

lejasmala   -as, s.

1. Apakšējā mala.

Avoti: LLVV

Lejasmuiža   vietv., vēst.

1. Gulbenes novada apdzīvotās vietas "Lejasciems" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Lejasozoli   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Limbažu novada Skultes pagastā.

Avoti: LC

lejaspodnieki

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Lejas Podnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lejaspus   apv.

1. Lejpus.

Avoti: ĒiV

Lejassaksija   vietv.

1. Lejassaksija zeme - federālā zeme Vācijā ("Niedersachsen"), starp Ziemeļjūru (ziemeļrietumos) un Harcu (dienvidaustrumos), platība - 47618 kvadrātkilometru, 8001000 iedzīvotāju (2013. g.), administratīvais centrs - Hannovere.

Avoti: LEV, Wi

Lejassniedziņš   vietv.

1. Lejassniedziņu ezers - atrodas Ludzas novada Pildas pagastā, 157,3 m vjl., platība - 36 ha, garums - 2 km, lielākais platums - 0,3 km, vidējais dziļums - 3,7 m; Garais Snidzins.

Avoti: LE1, La1

Lejasstradi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Stradu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dobeles novada Dobeles pagastā.

Avoti: LC

lejasstrādieši

1. Gulbenes novada Stradu pagasta apdzīvotās vietas "Lejasstradi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lejasstrazdenieki

1. Dobeles novada Dobeles pagasta apdzīvotās vietas "Lejasstrazdi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lejasšķiņķi   vietv.

1. Apdzīvotās vieta (skrajciems) Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā.

Avoti: LC

Lejastacs   vietv.

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Lejastači" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lejastači   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

lejastece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Ietekai tuvākā (upes) daļa; beigu posms (upei) vai tā tuvākā apkārtne; lejtece.

Avoti: LLVV

Lejastrāķija   vietv.

1. Lejastrāķijas zemiene - atrodas Maricas lejteces baseinā, Grieķijā, smilšakmeņi, māli, merģeļi.

Avoti: PZT

Lejastunguska   vietv.

1. Ņižņaja Tunguska - upe Krievijā, Irkutskas apgabalā un Krasnojarskas novadā.

Avoti: LģE

lejasv.   saīs.

1. Lejasvācu valoda.

Avoti: SV08

lejasvācu   ģen., nelok.; val.

1. Tāds, kurā runā Ziemeļvācijas zemienes vācieši (par izloksnēm, to grupām u. tml).

Avoti: LLVV

lejbalsts   poligr., novec.

1. Kvadrātu rinda vai svina pildenis, ar ko noslēdz katras lappuses salikumu pēc pēdējās rindas, lai to labāk saturētu.

Avoti: GV

lejdaļa   -as, s.

1. Lejasdaļa (1).

2. Lejasdaļa (2).

Avoti: LLVV

lējējs   -a, v.

1. Darītājs --> liet.

2. Strādnieks, kas lej (izkausētu vielu, javu u. tml.) formā, veidnē un gatavo, veido (ko); speciālists šādā darbā.

Sveču lējējs— cilvēks, kas gatavo sveces.

Avoti: LLVV, KnV

Lējējupe   vietv.

1. Ventas kreisā krasta pieteka Kuldīgas novada Snēpeles pagastā, garums - 19 km, kritums - 60 m; Lejējupe; lejtecē Viesalgupe.

Avoti: La1, LD

lejenieki

1. Dobeles novada Naudītes pagasta apdzīvotās vietas "Lejnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lejenieki   vietv.

1. Dzejnieka Viļa Plūdoņa memoriālais muzejs, atrodas Bauskas novada Ceraukstes pagastā V. Plūdoņa dzimtajās mājās, dibināts 1963. g., regulāri rīko mākslas un dzejas dienu pasākumus.

Avoti: LE1

lejenieks   apv.

1. Ielejas iedzīvotājs.

Avoti: ME

lejenieši

1. Gulbenes novada Lejasciems pagasta apdzīvotās vietas "Lejasciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lejforma   -as, s.

1. Lejveidne.

Avoti: LLVV

lejgalietis   apv.

1. Tāds, kas dzīvo lejas galā.

Avoti: LV93

lejgalis   apv.

1. Apakšējais gals.

Avoti: ME

lejgals   -a, v.

1. Lejasgals (1).

2. Lejasgals (2).

Avoti: LLVV

leji

1. Še tautas cilšu grupa, dzīvo Ķīnas Fudzjanas, Džedzjanas un Dzjansi provinces kalnu rajonos, runā ķīniešu valodā, saglabājuši arī dzimto valodu, kas pieder pie mjaojao grupas, dienvidaustrumu Ķīnas aborigēno iedzīvotāju pēcteči, stipri asimilējušies ar ķīniešiem, animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

lejie   apv.

1. Kaimiņi, kas dzīvo mājās, kuras atrodas zemākā vietā; lejijie.

Avoti: MiV

lejiene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; pareti.

1. Zemiene.

Avoti: LLVV

lējiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> liet (1).

2. Vienreizēja paveikta darbība --> liet (2).

Avoti: LLVV

Lejieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

Avoti: LC

lejijie   apv.

1. Kaimiņi, kas dzīvo mājās, kuras atrodas zemākā vietā.

Avoti: MiV

lejinieks   apv.

1. Ielejas iedzīvotājs.

Avoti: ME

Lejiški   vietv.

1. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Lajiški" nosaukuma variants.

2. Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta apdzīvotās vietas "Timšāni" otrs nosaukums.

Avoti: LC

lejkanna   -as, s.

1. Trauks ar snīpi un sietiņu laistīšanai.

Avoti: LLVV

lejnieki

1. Venstspils novada Jūrkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Lejasmuiža" iedzīvotāji.

2. Dobeles novada Naudītes pagasta apdzīvotās vietas "Lejnieki" iedzīvotāji.

3. Talsu novada Virbu pagasta apdzīvotās vietas "Lejnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lejnieks   apv.

1. Ielejas iedzīvotājs.

Avoti: ME

lejnieks   apv.

1. Miežu rausis.

Avoti: ME

Lejniki   vietv.

1. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Lejnīki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lejnīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

2. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Lainiki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

lejons   apv.

1. Liels, slinks cilvēks.

Avoti: ViV

lejpus   priev. ar ģen., retāk dat.

1. Norāda, ka (kas) ir zemāk par ko (citu).

Avoti: LLVV

lejpuse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Zemākā puse, zemākā daļa.

2. jūrn. Kuģa aizvēja (zemvēja) puse.

Avoti: LLVV, KV

lejputrija   apv.

1. Leiputrija.

Avoti: KV

lejs   apv.

1. Leja; lejas daļa.

Avoti: ViV

lejsgalietis   apv.

1. Tāds, kas dzīvo lejas galā.

Avoti: ME

lejspus   apv.

1. Lejpus.

Avoti: ĒiV

lejsvāci   apv.

1. Lejas vācieši.

Avoti: LV93

lejš   apv.

1. Zemā vietā, lejā esošs.

Avoti: LE

Lejta   vietv.

1. Lejta Kirkebī - pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 2250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lejtece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Ietekai tuvākā (upes) daļa; beigu posms (upei) vai tā tuvākā apkārtne.

Avoti: LLVV

lejums   novec.

1. Zemiene, līdzenums.

Avoti: VpJ

lējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> liet (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> liet (2); izstrādājums, kas iegūts, lejot (izkausētu vielu, javu u. tml.) formā, veidnē.

// pārn. Viengabalains (piemēram, mākslas darba, tēla) veidojums, parasti no vairākiem elementiem.

// vsk. ģen., adj. nozīmē; savienojumā ar apzīmētāju; pārn. Tāds, kam piemīt noteikts (rakstura, personības) īpašību kopums.

Avoti: LLVV

lejup   apst.

1. Virzienā uz leju; pretstats: augšup; pret zemi vērstā virzienā; tuvāk zemei.

// pārn. Tā, ka pasliktinās, regresā, kļūst mazvērtīgāks.

Avoti: LLVV

lejupceļš   -a, v.

1. Ceļš, kas ved uz zemāku (reljefa) vietu.

// parasti vsk. Virzīšanās lejup.

2. parasti vsk. Pakāpeniska (kā, parasti sasniegumu, attīstības) līmeņa pazemināšanās, (kā) vērtības zušana; lejupeja, lejupslīde (2).

Avoti: LLVV

lejupeja   -as, s.; parasti vsk.

1. Pakāpeniska (kā, parasti sasniegumu, attīstības) līmeņa pazemināšanās, (kā) vērtības zušana; lejupceļš (2), lejupslīde (2).

Avoti: LLVV

lejupējie   novec.

1. Asinsradinieki taisnā līnijā, skaitot tos no kāda šīs līnijas locekļa uz leju.

Avoti: KV

lejupejošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas virzās lejup.

2. Tāds, kas pasliktinās, regresē, kļūst mazvērtīgāks; lejupslīdošs (2).

Avoti: LLVV

lejupējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir vērsts uz leju (parasti par virzienu, kustību).

Lejupējā līnija— asinsradniecības saitēm vienotu cilvēku kopums, ko aplūko, sakot ar vecākajām paaudzēm un beidzot ar jaunākajām.

Lejupējie radinieki— jaunāko paaudžu radinieki.

Avoti: LLVV

lejupenis   poligr., novec.

1. Burtu veids; burts ar apakšējo pagarinājumu.

Avoti: LV93

lejupēšana   inf.

1. Lietojumprogrammu pārvietošana no lielāka procesora mazākā (parasti speciāli atvēlētā) procesorā, lai uzlabotu datu apstrādes sistēmas darbveici vai samazinātu datu apstrādes izmaksas.

Avoti: D3

lejupielāde   inf.

1. Datnes pārsūtīšana internetā no attāla datora lietotāja datoram.

Avoti: ZTV

lejupielādēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Pārnest (ko) no galvenā datora uz atsevišķu datoru vai citu digitālu ierīci.

Avoti: MLVV

lejupkritiens   -a, v.; pareti.

1. Kritiens lejup.

2. Pēkšņa (kā, parasti sasniegumu, attīstības) līmeņa pazemināšanās, (kā) vērtības zušana.

Avoti: LLVV

lejupkrītošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas krīt lejup.

Avoti: LLVV

lejuplādēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Pārnest (ko) no galvenā datora uz atsevišķu datoru vai citu digitālu ierīci.

Avoti: MLVV

lejupregulācija   med.

1. Pretestības vai tolerances attīstība, ko izraisa atkārtota farmakoloģiski vai fizioloģiski aktīvas vielas ievadīšana; bieži raksturīga sākotnēji samazināta receptoru afinitāte pret noteikto vielu ar sekojošu receptoru skaita samazināšanos.

Avoti: TM5

lejupsaderība   inf.

1. Attīstītas sistēmas spēja sadarboties ar mazāk attīstītu sistēmu.

Avoti: ZTV

lejupsaite   inf.

1. Sakaru kanāls, kas savieno pavadoni ar zemes staciju.

Avoti: D3

lejupslīde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Slīdēšana lejup.

2. parasti vsk. Pakāpeniska (kā, parasti sasniegumu, attīstības) līmeņa pazemināšanās, (kā) vērtības zušana; lejupceļš (2), lejupeja.

Avoti: LLVV

lejupslīdējums   -a, v.

1. Slīdējums lejup.

2. parasti vsk. Lejupslīde (2).

Avoti: LLVV

lejupslīdēšana   -as, s.

1. Slīdēšana lejup; lejupslīde (1).

2. parasti vsk. Lejupslīde (2).

Avoti: LLVV

lejupslīdošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas virzās, slīd lejup.

2. Tāds, kas pasliktinās, regresē, kļūst mazvērtīgāks; lejupejošs (2).

Lejupslīdoša tendence— tendence pasliktināties, regresēt, kļūt mazvērtīgākam.

Avoti: LLVV

lejveidne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; tehn.

1. Veidne (no veidzemes) metāla lējumu izgatavošanai.

Avoti: LLVV

lejzemnieki   -u, v.; val.

1. Latvijas centrālās daļas un rietumdaļas latvieši ar šiem apgabaliem raksturīgajām valodas īpatnībām.

Lejzemnieku izloksnes— latviešu valodas vidus dialekta un lībiskā dialekta izloksnes; pretstats augšzemnieku dialekta izloksnēm; runā uz R no aptuvenas līnijas Gaujiena - Veļķi - Plātere - Jumprava - Kurmene.

Avoti: LLVV

leka   apv.

1. Kāja, kājas pēda; ļeka.

2. Zeķes pēda.

3. Rokas locītava.

Avoti: KV

leka   apv.

1. Govs pļecka.

Avoti: ME

lēka   apv.

1. Artērija.

Avoti: LE

Leka   vietv.

1. Upe Nīderlandē ("Lek"), Reinas lejteces labais atzars, sākas augšpus Arnemas, ietek Ziemeļjūrā.

Avoti: PZT

lēkači   apv.

1. Uz žogiem un sienām augoši augi ar violetiem ziediem.

Avoti: ME

lekainis   apv.

1. Mazs bērns, kas sācis rāpot.

Avoti: ME

lekains   apv.

1. Veikls, ātrs, žigls.

Avoti: ME

lēkalēt   apv.

1. Lēkāt.

Avoti: KiV

lekāls   -a, v.

1. Lineāls vai šablons līku līniju zīmēšanai.

2. tehn. Noteiktas konfigurācijas šablons, pēc kā aizzīmē gatavojamas detaļas kontūras vai pārbauda izgatavotās detaļas formu.

Avoti: LLVV

lēkaļāt   apv.

1. Lēkāt.

Avoti: ME

Lekannē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("La Cannet"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Piejūras Alpu departamentā, 42300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

lekanopāgs   med.

1. Dvīņi, kas savienoti ar iegurņiem un apakšējām viduma daļām.

Avoti: MSV

lekanoras

1. Asku ķērpju klases rinda ("Lecanorales"), gk. krevu, retāk lapu un krūmu ķērpji, 33 dzimtas, 13000 s., Latvijā konstatētas 26 dzimtas, 1361 suga.

2. Šīs rindas dzimta ("Lecanoraceae"), 6 ģ., ~1100 s.

3. Šīs dzimtas ģints ("Lecanora"), ~1000 s., Latvijā konstatētas 27 s.

Avoti: LE1

lekāns   apv.

1. Liels un neveikls dzīvs radījums.

Avoti: ME

lēkans   apv.

1. Atsperīgs.

2. Izveicīgs.

3. Gatavs, gribīgs ko darīt.

4. Lētticīgs, naivs, tāds, kas ātri notic cita teiktajam vai solītajam.

Avoti: LE, NeV

lekarsts   apv.

1. Zāles.

Avoti: KiV

lekas   apv.

1. Pļavas.

Avoti: KV

lēkas   apv.

1. Pulss.

Avoti: LE

lēkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Vairākkārt lēkt (1).

// pārn. Strauji, virpuļojot plūst (parasti pār šķēršļiem) - par straumi, viļņiem u. tml.

2. parasti 3. pers. Vairākkārt tikt strauji atrautam no pamata un krist atpakaļ (parasti par priekšmetiem).

Sirds lēkā (arī lec)— sirds strauji, spēcīgi pukst.

// pārn. Tikt rakstītam, būt uzrakstītam nelīdzeni, nevienādi (piemēram, par burtiem); būt nelīdzenam, nevienādam (par rokrakstu).

// pārn. Vairākkārt krasi svārstīties (piemēram, par temperatūru).

3. parasti 3. pers. Braucot vairākkārt strauji virzīties uz augšu un leju, arī vairākkārt strauji atrauties no pamata un krist atpakaļ (parasti nelīdzenā ceļā) - piemēram, par transportlīdzekļiem.

4. parasti 3. pers. Vairākkārt strauji pārvietoties, kustēties šurp turp (par gaismas avotu, apgaismotiem laukumiem, ēnām u. tml.).

5. parasti 3. pers. Degt raustoties, strauji mainot apjomu, formu (par uguni, liesmām).

6. parasti 3. pers. Vairākkārt pēkšņi pāriet (no viena domu, runas temata uz citu); vairākkārt pēkšņi pāriet (no viena temata uz citu) - par domām, runu u. tml.

7. pareti. Vairākkārt lēkt (4).

8. žarg. Uzvesties izaicinoši.

Avoti: LLVV, SLG

lēkatnes   apv.

1. Vingrošanas rīks lēkšanai.

Avoti: LE

lēkatnis   apv.

1. Lēcējs, zaķis (mīklās).

Avoti: ME

lēkātnis   apv.

1. Lēcējs, zaķis (mīklās).

Avoti: ME

lēkatns   apv.

1. Augonis, mēra trums.

2. Gatavs, gribīgs ko darīt.

Avoti: ME

lēkatņi   apv.

1. Izsitumi, augoņi.

Avoti: TlV

lekausis   apv.

1. Dzīvnieks ar garām, nokarenām ausīm; lutausis.

Avoti: SiV

lekaža   ek.; novec.

1. Pārsūtāmo šķidro preču zudums no iesaiņojuma; lekāža; nosūka.

Avoti: Ztv1

lekāža   novec.

1. Pārsūtāmo šķidro preču zudums no iesaiņojuma.

Avoti: KV

LEKB   saīs.

1. Latvijas ebreju kultūras biedrība.

Avoti: i1

lekc.   saīs.

1. Lekcija.

Avoti: i1

lekcija   -as, s.

1. Mācību nodarbība (parasti augstskolā), kurā pedagogs mutvārdos (priekšlasījuma, stāstījuma veidā) izklāsta mācību vielu.

// dsk. Ar (parasti augstskolas) mācību programmu saskaņots kāda mācību priekšmeta izklāsts grāmatā; grāmata ar šādu mācību priekšmeta izklāstu.

2. Publisks priekšlasījums, stāstījums par kādiem (piemēram, zinātnes, politikas, mākslas) jautājumiem.

// pārn. Stingra pamācība mutvārdos, moralizēšana, arī nosodīšana, rāšana.

Avoti: LLVV

lekcionārijs

1. Telpa, kur notika lekcijas, respektīvi, priekšlasījumi; arī mācību stundas.

Avoti: VmV

lekča   žarg.

1. Lekcija.

Avoti: SLG

lekecinēt   apv.

1. Trīcēt, drebēt.

2. Neritmiski darboties (par sirdi).

Avoti: KiV

Lekē   vietv.

1. Pilsēta Haiti, Dienvidu departamenta administratīvais centrs, 55000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Lekerkerka   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Lekkerkerk"), Dienvidholandes provincē, 8000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lēkisti   novec.

1. Angļu dzejnieku grupa (S. Kolridžs, R. Sautijs, V. Vērdsverts), kas 18. un 19. gs. mijā dzīvoja un darbojās Ziemeļanglijas ezeru novadā.

Avoti: Ang

lekita

1. Sengrieķu trauks ar vienu rokturi, paredzēts eļļas un smaržu glabāšanai.

Avoti: VmV

lēkitijs   novec.

1. Maza lēkita.

2. Pantmērs, kura ārējā shēma ir -v-v-v=.

Avoti: KV

lekits

1. Antīks māla trauks ar konusveida (no 6. gs. 2. p. p. m. ē.) vai cilindrisku ķermeni (no 5. gs. p. m. ē.) uz zemas kājas, ar šauru kaklu un vertikālu osu; izmantoja eļļas un smaržu glabāšanai.

Avoti: EV

lekma   apv.

1. Lēkme.

2. Lekmenis.

Avoti: ME

lēkma   apv.

1. Lēkts.

2. Lēkme.

Avoti: ME

lekmanis   apv.

1. Varde, kā vēžu ēsma.

Avoti: ME

lēkme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Strauja, krasa (slimības vai tās izpausmju) saasināšanās, pastiprināšanās; samērā īslaicīga (slimības) krasa izpausme.

Avoti: LLVV

lekmenis   apv.

1. Purvaina pļava; staigna vieta vai pļava, kas uzejot līgojas.

2. Bezdibenis.

3. Mīksts gaļas gabals.

4. Mīkstčaulīga cilvēka palama; mīkstmiesis.

Avoti: KV

LEKMI   saīs.

1. Latvijas Eksperimentālās un klīniskās medicīnas institūts.

Avoti: i2

lekminis   apv.

1. Lekmenis - mīksts gaļas gabals.

Avoti: VV

lēkmjveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lēkmes veids.

Avoti: LLVV

lēkmjveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lēkmjveida.

Avoti: LLVV

lēkna   apv.

1. Mitra, auglīga zeme; pļava.

Avoti: KV, Sin

Leknēsa   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Nūrlannes filkē, 3200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

leknēt   apv.

1. Dūšīgi, rijīgi ēst.

Avoti: LE

lekns   -ais; s. -a, -ā;

1. Labi attīstīts un sulīgs, arī kupls (par augiem, to daļām).

// parasti apst. Tā, ka veidojas par labi attīstītu un sulīgu, arī kuplu augu.

2. Auglīgs (par augsni).

3. apv. Tāds, kas atrodas zemā, mitrā vietā (piemēram, par pļavu).

Avoti: LLVV

lēkns   apv.

1. Lekns.

Avoti: ME

leknums   -a, v.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> lekns (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> lekns (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. apv. Zema, mitra vieta (piemēram, pļava).

Avoti: LLVV

lekņa   apv.

1. Purvaina, staigna vieta.

Avoti: ĒiV

lekņos   apv.

1. Lēkšus, lēkšiem; arī ātrā gaitā.

Avoti: ĒiV

lekņus   apv.

1. Lēkšus, lēkšiem; arī ātrā gaitā.

Avoti: ĒiV

Leko   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lecco"), Lombardijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 47200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Province Itālijā ("Provincia di Lecco"), Lombardijas reģionā, platība - 816 kvadrātkilometru, 338000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lekremlēna   vietv.

1. Lekremlēna Bisertra - pilsēta Francijā ("Le Kremlin-Bicetre"), Ildefransas reģiona Valdemarnas departamentā, 26000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Lekrezo   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Le Creusot"), Burgundijas reģiona Sonas un Luāras departamentā, 22800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

leks

1. Naudas vienība Albānijā, vienāda ar 100 kintariem.

Avoti: SV69

lēks   apv.

1. Lēkts.

Avoti: ME

leks-

1. Tas, kas saistīts ar vārdu.

Avoti: RtV

leksēma   -as, s.; val.

1. Vārds ar visām tā formām un nozīmēm; vārds kā vārdnīcas vienība.

Avoti: LLVV

leksēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.

1. Ēst (parasti rijīgi, negausīgi).

// intrans.

Avoti: LLVV

lekseva   val., sar.

1. Leksiski semantiskais variants (leksikoloģijā).

Avoti: NeV

leksik-   rel.

1. Tāds, kas attiecas uz vārdiem, vārdu krājumu, leksiku.

Avoti: RtV

leksika   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Vārdu kopums (valodā, kādā tās formā, piemēram, izloksnē); vārdu kopums, kas raksturīgs kādai sociālai grupai, atsevišķam indivīdam, arī kādam tekstam.

// pārn. Izteiksmes līdzekļu kopums (kādā mākslas veidā); šī kopuma daļa ar noteiktām īpašībām.

Leksikas līmenis— valodas apakšsistēma, kuru veido vārdu un leksiski semantisko elementu un kategoriju kopums to savstarpējās (cilmes, lietojuma u. c.) attieksmēs un izpausmes veidos.

Leksikas vienība— valodas vārdu krājuma vienība - vārds (neatkarīgi no tā gramatiskajām kategorijām un iespējamām sintaktiskajām funkcijām).

Avoti: LLVV

leksikalizācija   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Process, rezultāts --> leksikalizēties.

Avoti: LLVV

leksikalizēšanās   val.

1. Process, kurā kāds afikss, vārdforma vai vārdu savienojums kļūst par atsevišķu vārdu vai tā ekvivalentu; leksikalizācija.

Avoti: VsV

leksikalizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; val.

1. Kļūt par vārdu (par vārdu savienojumu).

Avoti: LLVV

leksiko-   rel.

1. Tāds, kas attiecas uz vārdiem, vārdu krājumu, leksiku.

Avoti: RtV

leksikogrāfija   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Valodniecības nozare, kas nodarbojas ar vārdnīcu sastādīšanu, kā arī pētī vārdnīcas un to sastādīšanas teoriju un praksi.

2. Vārdnīcu kopums (piemēram, kādā valstī, valodā).

Avoti: LLVV

leksikogrāfisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar leksikogrāfiju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar leksikogrāfiju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

leksikogrāfs   -a, v.

1. Leksikogrāfijas (1) speciālists; vārdnīcu sastādītājs.

Avoti: LLVV

leksikologs   -a, v.

1. Leksikoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

leksikoloģija   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Valodniecības nozare, kas pētī leksiku.

Avoti: LLVV

leksikoloģisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar leksikoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

leksikons   -a, v.

1. Vārdnīca (parasti enciklopēdiska vai skaidrojoša).

2. parasti vsk. Leksika.

Avoti: LLVV

leksikosemantika   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Valodniecības nozare, kas pētī leksikas semantiskās īpatnības.

2. Leksikas semantiskās īpatnības.

Avoti: LLVV

leksikosemantisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar leksikosemantiku (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar leksikosemantiku (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

leksikostatistika

1. Statistiska valodas pētīšana (atsevišķu vārdu lietojuma biežums, morfēmu, vārdu, teikuma konstrukciju lietošanas kvantitatīvās īpatnības u. tml.).

2. Valodas vēsturisko pārmaiņu un radniecīgo valodu atdalīšanās pētniecības metode.

Avoti: SV99

leksikostilistika   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Stilistikas nozare, kas pētī leksikas stilistiskās īpatnības.

2. Leksikas stilistiskās īpatnības.

Avoti: LLVV

leksikostilistisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar leksikostilistiku (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar leksikostilistiku (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

Leksingtona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lexington"), Dienvidkarolīnas štatā, 19900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lexington"), Nebraskas štatā, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Lexington"), Ziemeļkarolīnas štatā, 19200 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota ASV ("Lexington"), Misisipi štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

5. Apdzīvota ASV ("Lexington"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota ASV ("Lexington"), Oregonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota ASV ("Lexington"), Tenesī štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. vēst. Leksingtona-Fejita - pilsēta Kentuki štatā, tās daļas nosaukums līdz apvienošanai ar Fejitu.

Avoti: WA16, LpA

Leksingtona-Fejita   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lexington-Fayette"), Kentuki štatā, 310800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Leksingtonpārka   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Lexington Park"), Mērilendas štatā, 11600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

leksis   apv.

1. Vērpjamā ratiņa piedziņas kociņš, kas savieno paminu ar riteni.

Avoti: ME

leksisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar leksiku, tai raksturīgs.

(Vārda) leksiskā nozīme— nozīme, kas piemīt vārdam visās tā gramatiskajās formās.

Leksiskā paradigma— vārdu grupa, ko vieno viena vai vairākas kopīgas sēmas.

Leksiskā valence— vārda spēja sintaktiski saistīties ar noteiktas leksiskās nozīmes vārdiem.

Leksiskā vienība— vārds, stabila vārdkopa vai cits stabils vārdu savienojums, arī defiskopa vai defissavienojums, vārda funkcijā.

Leksiskais aizguvums— no citas valodas aizgūts vārds.

Leksiskais dialektisms— izloksnes vārds, ko literārajā valodā parasti nelieto vai lieto tikai īpašos stilistiskos nolūkos (literārajā valodā tam parasti atbilst cits vārds).

Leksiski gramatiskā kategorija— leksiskās nozīmes, gramatiskās nozīmes un gramatiskās formas vienība, kas balstās uz vismaz divu elementu pretstatu.

Leksiski semantiskā grupa— vienas vārdšķiras vārdu grupa, ko apvieno viens vai vairāki vispārīgi semantiski elementi.

Leksiski semantiskais variants— viena no vairākām daudznozīmīga vārda nozīmēm.

Avoti: LLVV, VsV

leksīt   apv.

1. Steigties, sīkiem soļiem ātri iet.

2. Skaļi, ar troksni ēst (parasti par cūkām).

3. niev. Ēst ļoti steidzīgi.

Avoti: ME, ViV, KiV

Leksmonda   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Lexmond"), Dienvidholandes provincē, 2600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lekste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

lēksti   apv.

1. Sūnas, kā jumta seguma materiāls.

Avoti: ME

lēkša   apv.

1. Mīksta, savelta vilnas, sniega, mēslu u. c. pika; kušķis, pušķis, šķipsna.

2. Netīrība, nekārtība.

3. Ķēve, kas lec.

4. Jautrulis, sprukstiņš.

5. Nekārtīgs cilvēks.

Kā lēkša— saka par nekārtīgu, nevīžīgu, notraipījušos cilvēku.

6. Lēksti.

7. Kāre 2(1).

Avoti: LE, TĢ, ME

lēkšains   apv.

1. Tāds, kas aplipis ar lēkšēm.

Avoti: ĒiV

lēkšana   -as, s.

1. parasti vsk. Darbība --> lēkt.

2. fizk. Vieglatlētikas disciplīnas - augstlēkšana, tāllēkšana, kārtslēkšana, trīssoļlēkšana.

3. fizk. Savienojumos "lēkšana no tramplīna", "lēkšana ar slēpēm": sporta veids - planējošs lidojums uz priekšu un lejup, izmantojot nobraucienā ar slēpēm no tramplīna iegūto inerci.

4. Savienojumos "izpletņu lēkšana", arī "izpletņa lēkšana": kritiens lejup no lidaparāta, samazinot kritiena ātrumu ar izpletni; izpletņlēkšana.

Avoti: LLVV

lēkšāt   apv.

1. Lielām pārslām snigt.

Avoti: ME

lekše   apv.

1. Blīva mēslu, netīrumu lēkšķe.

Avoti: ME

lēkše   apv.

1. Mīksta, savelta vilnas, sniega, mēslu u. c. pika; kušķis, pušķis, šķipsna.

2. Netīrība, nekārtība.

3. Ķēve, kas lec.

4. Jautrulis, sprukstiņš.

5. Nekārtīgs cilvēks.

Kā lēkša— saka par nekārtīgu, nevīžīgu, notraipījušos cilvēku.

6. Lēksti.

7. Kāre 2(1).

Avoti: ME

lekšenieki

1. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Lekši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lekšēt   apv.

1. Padarīt netīru, nosmulēt, notraipīt.

2. Kļūt lēkšķainam.

Avoti: ME

lēkšēt   apv.

1. Lēnām iet.

Avoti: ME

lēkšēt

1. Snigt lielām, slapjām pārslām.

2. Kļūt lēkšainam.

Avoti: Sin, ME

Lekši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Durbes novada Vecpils pagastā.

Avoti: LC

lēkši   -u, v.; tikai dsk.; parasti dsk. bezpriev. instr. vai dsk. lok.;

1. Ātrs (parasti zirga) skrējiens straujos lēcienos; aulekši.

Avoti: LLVV

lēkšiem   apv.

1. Ātrs (parasti zirga) skrējiens straujos lēcienos; aulekšiem.

Avoti: KiV

lekšis   apv.

1. Vilnas šķipsna.

Avoti: ME

lēkšis   apv.

1. Sprukstiņš, vējgrābslis.

Avoti: ME

lēkšķains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no lēkšķēm; tāds, kas ir līdzīgs lēkšķei.

Avoti: LLVV

lēkšķāt   apv.

1. Staigāt ar netīrām kājām.

Avoti: ME

lekšķe   apv.

1. Blīva mēslu, netīrumu lēkšķe.

Avoti: ME

lēkšķe   -es, dsk. ģen. -šķu, s.

1. Neliels plakans, salipis (piemēram, sniega, mitru netīrumu) veidojums.

Avoti: LLVV

lekšķēt   apv.

1. Kļūt lēkšķainam.

Avoti: ME

lekšķis   apv.

1. Pļāpa, tarkšķis, melša.

Avoti: ME

lēkšķis   -ķa, v.

1. Neliels plakans, salipis (piemēram, sniega, mitru netīrumu) veidojums.

Avoti: LLVV

lēkšķis   apv.

1. Sprukstiņš, vējgrābslis.

Avoti: ME

lekšņa   apv.

1. Sniegpārsla.

Avoti: ME

lēkšņa   apv.

1. Mīksta, savelta vilnas, sniega, mēslu u. c. pika; kušķis, pušķis, šķipsna.

2. Netīrība, nekārtība.

3. Ķēve, kas lec.

4. Jautrulis, sprukstiņš.

5. Nekārtīgs cilvēks.

Kā lēkša— saka par nekārtīgu, nevīžīgu, notraipījušos cilvēku.

6. Lēksti.

7. Kāre 2(1).

Avoti: LE, TĢ, ME

lēkšņains   apv.

1. Tāds, kas aplipis ar lēkšēm.

Avoti: ME

lēkšos   apv.

1. Lēkšus.

Avoti: ĒiV

lēkšot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Skriet lēkšiem (parasti par dzīvniekiem).

// pārn. Ātri iet, arī skriet.

Avoti: LLVV

lēkšotājs

1. Darītājs --> lēkšot; auļotājs.

Avoti: Sin

lēkšs   apv.

1. Lēkšķe; lēšķis.

Avoti: ViV

lēkšu   apv.

1. Lēkšiem, lēkšus.

Avoti: ME

lēkšus   apst.

1. Lēkšiem.

// pārn. Ātrā gājienā, arī skrējienā.

2. Ar lēcienu (pārvarēt kādu šķērsli, attālumu u. tml.).

3. Savienojumā ar verbu "lēkt", "lēkšot" formām vai atvasinājumiem no tiem izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu; lēktin.

Avoti: LLVV

lekt

1. apv. Lēkt.

2. sar. Lielīties; vērst uz sevi uzmanību.

Avoti: ME, Žrg

lēkt   lecu, lec, lec, pag. lēcu;

1. intrans. Ar atspērienu atrauties no pamata un virzīties (uz augšu, sānis, atpakaļ, arī kam pāri).

Lēkt klases— spēlēt klases.

Lēkt uz kruķiem— pārvietoties ar kruķiem.

// trans.

2. intrans. Ar atspērienu atrauties no pamata un pārvarēt augstumu, attālumu, arī gaisā veikt kādas kustības (piemēram, vingrojumu, triku).

3. intrans. Ar atspērienu atrauties no pamata un krist (uz zemāku vietu).

// fizk. Slēpošanā - pēc nobrauciena (pa tramplīnu) un atspēriena atrauties (no tā) un planēt, cenšoties piezemēties iespējami tālāk.

// fizk. Daiļlēkšanā - pēc atspēriena vai atgrūdiena (no torņa vai tramplīna) krist ūdenī, veicot gaisā dažādus vingrojumus.

4. intrans. Pēkšņi, ar strauju kustību, parasti ar atspērienu, atraujoties no pamata, virzīties (no kurienes ārā vai kur iekšā).

// pārn. Savienojumā "lēkt ārā": neiederēties (kur).

5. intrans. Savienojumā ar "augšā", "kājās", "stāvus" u. tml.: strauji, pēkšņi celties (stāvus, retāk sēdus).

Lēkt no miega (augšā)— mosties un celties.

6. parasti 3. pers.; intrans. Strauji virzīties (uz augšu un dažādām pusēm) - par sīkām vielas daļiņām, sīkiem priekšmetiem u. tml.

7. parasti 3. pers.; intrans. Pēkšņi, strauji virzīties prom (no kā), piemēram, pēc atsišanās pret ko (par priekšmetiem).

8. parasti 3. pers.; intrans. Vairākkārt tikt strauji atrautam no pamata un krist atpakaļ (parasti par priekšmetiem); lēkāt (2).

Sirds lec (arī lēkā)— sirds strauji, spēcīgi pukst.

9. parasti 3. pers.; intrans. Strauji pārsviesties (no viena priekšmeta uz citu) - par uguni, liesmām.

10. parasti 3. pers.; intrans. Parādīties virs horizonta (par debess spīdekļiem, parasti par sauli).

11. trans.; sar. Dejot (strauju deju).

// intrans.

Avoti: LLVV

lekt.   saīs.

1. Lektors (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

lēkta   apv.

1. Lēkts.

Avoti: ME

lēktavas   apv.

1. Vingrošanas rīks lēkšanai.

Avoti: ME

lēktenieks   apv.

1. Lidotājs.

Avoti: NeV

lekterēt   apv.

1. Strēbt (parasti ko lielākā daudzumā).

Avoti: ViV

lekteris   apv.

1. Piltuve.

2. Strēbējs.

Avoti: ĒiV, ViV

lektes   apv.

1. Lecektis.

Avoti: ME

lekties

1. apv. Kādu kaiti dabūt.

2. apv. Izcelties, rasties, gadīties, notikt.

3. Iedzimstot atsisties kādā, kļūt līdzīgam.

4. apv. Spītēties, runāt pretī kādam.

5. žarg. Izrādīt iedomību; lielīties.

6. žarg. Strīdēties.

7. žarg. Uzvesties izaicinoši, agresīvi.

8. žarg. Aizvainot (kādu).

Avoti: TlV, SLG

lēkties   tikai 3. pers., lecas, pag. lēcās; parasti saliktajos laikos; refl.; sar.

1. Notikt, atgadīties (kam).

Avoti: LLVV

lēkties   lecos, lecies, lecas, pag. lēcos; refl.; sar.

1. Parasti savienojumā ar verba "iet" formām: sacensties lēkšanā.

Avoti: LLVV

lēkties   apv.

1. Kādu kaiti dabūt.

2. Izcelties, rasties, gadīties, notikt.

3. Iedzimstot atsisties kādā, kļūt līdzīgam.

4. Spītēties, runāt pretī kādam.

5. Klāties.

Avoti: TlV, LE

lektika   novec.

1. Grieķu un romiešu nesamais krēsls.

Avoti: KV

lēktin   apst.

1. Savienojumā ar verba "lēkt" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu; lēkšus (3).

Avoti: LLVV

lektīns   med.

1. Ikviena hemaglutinējoša viela, kas ekstrahēta no dažu augu sēklām.

Avoti: TM5

lektīra   -as, s.; parasti vsk.

1. Lasāmviela.

Avoti: LLVV

lektisternijs   novec.

1. Senā Romā kulta akts dievu labvēlības iegūšanai.

Avoti: KV

lektisterniums   rel.

1. Romiešu dzīres, kuru laikā dievu tēliem nesa pārtikas ziedojumus, ko novietoja uz atgultnēm tāpat kā viesiem.

Avoti: R1

lektorāts   v.

1. Pastāvīga vai uz laiku izveidota darba vieta lektoram (parasti universitātē).

Avoti: MLVV

lektorijs   -a, v.

1. Tematiski vienotu publisku lekciju cikls.

Avoti: LLVV

lektors   -a, v.

1. Cilvēks, kas lasa publiskas lekcijas, nodarbojas ar publisku lekciju lasīšanu.

2. Augstskolu mācībspēka zinātniskais nosaukums un amats.

3. rel. Lasītājs; Pareizticīgo un Romas katoļu baznīcā - viena no zemākās ordinācijas pakāpēm.

Avoti: LLVV, SV99, RtV

lektrise   novec.

1. Lektore.

Avoti: LV93

lēkts   -a, v.

1. Pakāpeniska (parasti saules) parādīšanās virs horizonta; gaisma, kas rodas, parādoties (parasti saulei) virs horizonta.

Avoti: LLVV

lektūra   novec.

1. Lasīšana, lasāmā viela; lektora vieta.

Avoti: KV

lēktuve   apv.

1. Vingrošanas rīks lēkšanai.

Avoti: ME

lēktuvītes   apv.

1. Putnu sprostā ierīkotas nelielas tapas, kur putniņiem lēkāt.

Avoti: ME

Lekuile   vietv.; nevēl.

1. Lekvile - pilsēta Itālijā.

Avoti: Wi

lēkulis   apv.

1. Lēcējs.

Avoti: ME

lēkuļot   apv.

1. Lēkāt.

Avoti: ME

lēkumi   apv.

1. Radības, dzemdības; arī tikko dzimušais bērns.

Avoti: LE, ĒiV

lēkums

1. Notikums.

2. apv. Lēkts.

3. apv. Lēciens.

4. inf. Starpposms savienojumu ķēdē starp divām datoru tīkla iekārtām.

Avoti: KiV, D3

lekurs   apv.

1. Līkums, greizums.

Lekuru lekuriem iet— zigzagiem iet.

Avoti: ME

lēkužas   apv.

1. Liela, mitra pļava.

Avoti: KV

Lekvile   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lequile"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

Lekzirs   vietv.

1. Ielejas šļūdonis Galvenās Kaukāza grēdas dienvidu nogāzē, uz austrumiem no Ušbas kalna, Gruzijā, garums - līdz 15 km, platība - 38,9 kvadrātkilometru, noslīd līdz 1980 m vjl.

Avoti: PZT

leķe   apv.

1. Govs mēslu pļeka.

2. Lēkšķe.

3. Kreveļaina vāts.

4. Taukains, eļļains traips.

Avoti: LE

leķēšana   jūrn. sl.

1. Ūdens sūkšanās peldlīdzekļa korpusā pa nepietiekami blīvām salaidumu vietām.

Avoti: JūVM

leķēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. zvejn. Laist cauri ūdeni, būt ar sūci (parasti par laivu).

2. Mest, sviest parasti ar ko lipīgu.

3. niev. Ziest (piemēram, matus).

4. apv. Nekvalitatīvi mūrēt.

5. apv. Snigt lielām pārslām, lēkšķēm.

6. apv. Bez apdoma runāt, kas it kā iešaujas prātā.

Avoti: LLVV, ME, NeV

leķis   apv.

1. Sniega pika.

2. Gvelža, cilvēks, kas vispirms saka, tad domā.

Avoti: NeV

lēķšķa   apv.

1. Kušķis, pušķis, šķipsna; mīksta, savelta vilnas, sniega u. tml. pika; lēkšķe.

Avoti: TlV

lēlaks   apv.

1. Gļēvulis, lempis.

Avoti: ME

Lelamentēna   vietv.

1. Pilsēta Martinikā ("Le Lamentin"), Francijas aizjūras teritorijā, Mazajās Antiļu salās, 39400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Lelanderona   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Le Landeron"), Neišateles kantonā, 4500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lelaskaja   vietv., vēst.

1. Ogres novada Madlienas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

LELB   saīs.

1. Latvijas Evaņģēliski luteriskā baznīca.

Avoti: i2

lēlboņdža   apv.

1. Gliemežnīca.

Avoti: ViV

lēldoze   apv.

1. Gliemežnīca.

Avoti: ViV

lēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; apv.

1. Dēle.

2. Gliemezis.

Avoti: LLVV, KV

Leleistade   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Lelystad"), Flevolandes provinces administratīvais centrs, 76200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lelele   apv.; izsauk.

1. Gana sauciens.

Avoti: ME

lēles   apv.

1. Zirgu slimība.

Avoti: KV

lēlēt   apv.

1. Dziedāt, lellot.

Avoti: ME

Lelidorpa   vietv.

1. Pilsēta Surinamā, 14900 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

lelīgs   apv.

1. Lēns, neveikls.

Avoti: MiV

lēlīgs   apv.

1. Lēns, neveikls.

Avoti: ME

Lelila   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Les Lilas"), Ildefransas reģiona Sēnas-Sendenī departamentā, 22200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

lelināt   apv.

1. Dziedāt, jodelēt; lopus kopā saukt.

Avoti: ME

lēlināt   apv.

1. Ganos plaši dziedāt; saukt kopā lopus.

Avoti: LE

lelis   apv.

1. Vakarlēpis, lēlis ("Caprimulgus europaeus").

Avoti: TlV

lelis   apv.

1. Mistisks personāžs, kas saistīts ar kapiem un mirušajiem.

Avoti: ME

lelis   apv.

1. Nolaidīgs cilvēks.

Avoti: ME

lēlis   -ļa, v.

1. Putnu klases lēļveidīgo kārtas dzimta ("Caprimulgidae"), 19 ģ, 75 s.

2. Šīs dzimtas ģints ("Caprimulgus"), 44 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

3. Šīs ģints suga ("Caprimulgus europaeus"), slaids naktsputns ar smailiem spārniem, garu asti, lielu galvu un acīm, brūnganpelēku apspalvojumu; vakarlēpis.

4. apv. Dēle.

5. apv. Gliemezis.

6. apv.; niev. Tūļīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: LLVV, LD, SiV, MiV

Lelistada   vietv.

1. Leleistade - pilsēta Nīderlandē.

Avoti: Wi

lellā   apv.

1. Ganu sauciens, īpaši ganāmpulkam.

Avoti: ME

lelle   -es, dsk. ģen. -ļļu, s.

1. Bērnu rotaļlieta cilvēka izskatā.

Lupatu lelle— lelle, kas izgatavota no mazvērtīgiem drēbes gabaliem.

2. Figūra (parasti cilvēka vai dzīvnieka), kuras kustības vada aktieri un ar kuru atveido izrādes tēlu.

Leļļu teātris— Izrāde, kurā tēlus atveido ar lellēm.

3. folkl. Mazs bērns, zīdainis līdz kristībām.

4. žarg. Saposusies, sapucējusies, sakrāsojusies meitene.

Avoti: LLVV

lellene   apv.

1. Balta puķe.

Avoti: ME

lellināt   apv.

1. Šūpot, auklēt.

Avoti: ME

lellināt   apv.

1. Ganos plaši dziedāt; saukt kopā lopus.

Avoti: LE

lellinieks   -a, v.; sar.

1. Leļļu teātra aktieris.

2. Leļļu veidotājs, gatavotājs.

Avoti: LLVV

lellis   -ļļa, v.; novec.

1. Lelle (1).

Avoti: LLVV

lellisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar lelli (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

lello   apv.

1. Ganu sauciens, īpaši ganāmpulkam.

Avoti: ME

lellošana   apv.

1. Latviešu ganu dziesmu īpašs dziedāšanas veids, parasti ar stieptām, atkārtotām skaņām.

Avoti: KV

lellot   apv.

1. Lelot.

2. Kliegt, gaudot, trallināt.

3. Saukt.

Avoti: KV, ME

lelloties   apv.

1. Iemidzināties.

Avoti: ME

lellū   apv.

1. Ganu sauciens, īpaši ganāmpulkam.

Avoti: ME

lēlmete   apv.

1. Jēlmete, gļotains priekšmets.

Avoti: ME

lēlo   apv.

1. Ganu sauciens, īpaši ganāmpulkam.

Avoti: ME

lelō   apv.; latg.

1. Ganu sauciens, īpaši ganāmpulkam.

Avoti: ME

Lelokla   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Le Locle"), Neišateles kantonā, 10400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lelošana   novec.

1. Gavilēšanai līdzīgs ganu dziedāšanas veids, senāk pazīstams tikai Kursā un Zemgalē.

Avoti: LE

lelot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; folkl.

1. Īpašā veidā, parasti ar stieptām, atkārtotām skaņām, dziedāt ganu dziesmas.

Avoti: LLVV

lēlot   novec.

1. Dziedāt, lelot.

Avoti: Sin

lels   apv.

1. Liels.

Avoti: ME

Lelūjuri   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Lielojuri" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lelvani   mit.

1. Hetu un hatu (vēst. Anatolijas līdzenums, Turcija) mitoloģijā - pazemes valstības dieviete.

Avoti: Mit

leļa   apv.

1. Luteklis.

2. Gaļa (bērnu valodā).

Avoti: ME

lēļi   apv.

1. Gliemeži.

Avoti: LE

lēļi   apv.

1. Jēli.

Avoti: ME

Leļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

leļļinieks   -a, v.

1. Leļļu teātra aktieris.

2. Leļļu veidotājs, gatavotājs.

Avoti: LLVV

lēļputni

1. Putnu klases lēļveidīgo kārtas dzimta, nelieli un vidēji lieli putni (garums - 20-35 cm) ar īsu, bet ļoti platu knābi, staigāt pa zemi gandrīz nespēj, 18-19 ģ., >70 s., Latvijā 1 suga.

Avoti: PDE

lēļveidīgie   biol.

1. Putnu kārta ("Cprimulgiformes"), gk. tropos. 5 dz., 24 ģ., 103 s., Latvijā vienīgais pārstāvis ir vakarlēpis jeb lēlis.

Avoti: ZTV

lēļveidīgs   -ais; s. -a, -ā; zool.

1. Savienojumā "lēļveidīgie putni": putnu kārta ("Cprimulgiformes"), kurā ietilpst, piemēram, lēlis.

Avoti: LLVV

Lema   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1430 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lemāna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Les Mans"), Luāras reģiona Sartas departamenta administratīvais centrs, 142600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

lemanea   lat.

1. Nemalionu rindas ģints.

Lemanea rigida— šīs ģints suga.

Lemanea torulosa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lemaneaceae   lat.

1. Nemaljonu rindas dzimta.

Avoti: LD

lemantārs   apv.

1. Īsa ticības mācības grāmata.

Avoti: KiV

lemausis   apv.

1. Lempis, muļķis.

Avoti: ME

Lemberga   vēst.

1. Ļvovas pilsētas (Rietumukrainā) nosaukums 1772.-1918. g.

Avoti: LģE

Lembergs   vietv.

1. Augstākā virsotne Švābu Albā, kvestu grēdā Vācijas dienvidos, augstums - 1015 m.

Avoti: LģE

lembetvoks   novec.

1. Lambetvoks.

Avoti: Ang

lembis   apv.

1. Lempis.

Avoti: ME

Lembis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Brantu pagastā.

Avoti: LC

Lemborka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Pomožes vojevodistē, 35600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1341. g.

Avoti: LpA, Wi

lembotropis   lat.

1. Ķekercītizi.

Lembotropis nigricans— melnējošais ķekarcītizs.

Avoti: LD

lembur   apv.

1. Saka (parasti savienojumā ar "lemburiski" vai "lemburiskis"), par neveiklu, streipuļojošu gājēju.

Avoti: ĒiV

Lemburg   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā izveidojusies apdzīvotā vieta Mālpils.

2. Mālpils.

Avoti: LE1, FV

lemburiski   apv.

1. Saka (parasti savienojumā ar "lembur"), par neveiklu, streipuļojošu gājēju.

Avoti: ĒiV

lemburiskis   apv.

1. Saka (parasti savienojumā ar "lembur"), par neveiklu, streipuļojošu gājēju.

Avoti: ĒiV

Lembuži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salacgrīvas novada Liepupes pagastā.

Avoti: LC

Lemē   vietv.

1. Lemē pie Sēnas - pilsēta Francijā ("Le Mee-sur-Seine"), Ildefransas reģiona Sēnas un Marnas departamentā, 20600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

lemeika   apv.

1. Liels un neveikls dzīvs radījums.

Avoti: ME

lēmējinstitūcija

1. Institūcija, kas pieņem lēmumu.

lēmējs   -a, v.

1. Darītājs --> lemt.

2. Tas (tāds), kam ir tiesības ko lemt.

Lēmēja balss— tiesība piedalīties jautājuma izšķiršanā.

Avoti: LLVV

lemēks   apv.

1. Slūžu aizvars, meniķis.

Avoti: ME

lēmene   apv.

1. Mīksts, lēverains gaļas gabals.

Avoti: KV, ME

lēmene   apv.

1. Purvaina krastmala aizaugušam ezeram.

Avoti: KV, ME

lēmenis   apv.

1. Staignājs, purvaina krastmala aizaugušam ezeram.

Avoti: Sin, ME

lēmens   apv.

1. Slīps.

Avoti: ME

Lemera   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Lemmer"), Frīzlandes provincē, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lemesis   -ša, v.

1. Asa, parasti plakana, metāla detaļa (arklam), kas griež zemes sloksni.

2. anat. Plāna kaula plāksne, kas veido deguna starpsienu.

3. sar. Muļķis.

4. apv. Lempis.

Avoti: LLVV, SLG, ME

lemesītis   -ša, v.

1. Dem. --> lemesis.

2. Ķīļveida (sējmašīnas, kultivatora) detaļa vai detaļu kopums izsēto sēklu ierušināšanai zemē, arī augsnes apstrādāšanai.

Avoti: LLVV

lemesnīca   -as, s.

1. Spīļarkla centrālā koka daļa uz kuras uzdzen vai kurai pieskrūvē dzelzs lemešus.

Avoti: LLVV, LE

lemesnīce   apv.

1. Spīļarkla koka dakša uz kuras uzdzen lemešus.

Avoti: ME

lemess   -ša, v.; poēt.

1. Lemesis (1).

Avoti: LLVV

lemestiņa   apv.

1. Dem. --> lemesis.

Avoti: ME

Lemešauka   vietv.

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Lemešovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lemešauski   vietv.

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Lemešovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lemešauski

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Lemešauski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lemešava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Balvu pagastā.

Avoti: LC

lemešavieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Lemešava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lemeševieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Lemešava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lemešgals   apv.

1. Lemeš gals.

Avoti: ĒiV

Lemeši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Konstantinovas pagastā.

Avoti: LC

Lemešova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

2. Balvu novada Balvu pagasta apdzīvotās vietas "Lemešava" nosaukuma variants.

3. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

Lemešovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

Avoti: LC

lemešovkieši

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Lemešauski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lemešs   apv.

1. Spīļarkla lemesis.

2. Vienlemeša dzelzs arkla lemesis.

Avoti: KnV

lemešveidīgs   apv.

1. Tāds, kas ir līdzīgs lemesim.

Avoti: ĒiV

lēmēts   žarg.

1. Paralizēts.

Avoti: SLG

Lemgo   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lemgo"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 40700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

lemiķis   apv.

1. Ūdens aizvars, slūžas pirms aizsprostojuma.

2. Aizdambējums, (dīķa, ezera) ūdens nolaišanas vieta.

Avoti: ME

lemināt   apv.

1. Izmežģīt.

Avoti: ME

lemings   -a, v.

1. dsk. Zīdītāju klases grauzēju kārtas kāmju dzimtas četras ģintis ("Lemmus, Myopus, Synaptomus, Dicrostonyx"), neliels dzīvnieks ar biezu, pelēkbrūnu, plankumainu apmatojumu, ziemeļu puslodē tundrā, mežatundrā, 9 s.

Avoti: LLVV, PDE

Lemisel   vietv., vēst., vācu val.

1. Limbažu nosaukuma variants.

Avoti: IPV-85-40

Lemjuro   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Les Mureaux"), Ildefransas reģiona Ivelīnas departamentā, 30800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

lemki

1. Ukraiņu etnogrāfiska grupa Karpatos, starp Sanu un Popradu, kā arī uz rietumiem no Užas, daļa pārvietojušies uz Ļvovas, Ternopoles un Nikolajevas apgabalu.

Avoti: PZT

Lemki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

lemma   -as, s.

1. mat. Palīgteorēma citas teorēmas pierādīšanai.

2. Pierādīšanā izmantojams pieņēmums (arī no citas zinātnes nozares).

3. val. Onomastikā - ar konkrētu referentu nesaistīts īpašvārds; leksikogrāfijā - šķirkļa vārds.

Propriālā lemma— īpašvārds, kas nav saistītas ar konkrētu vārda īpašnieku, nenosauc konkrētu objektu.

Avoti: LLVV, SV99, VsV

lemma   med.

1. Salikteņu beigu daļa, kas norāda uz apvalku.

Avoti: TM5

lemmatizācija   val.

1. Datorlingvistikā - vārda pamatformas elektroniska noteikšana.

Avoti: VsV

lemmatizēšana   val.

1. Datorlingvistikā - vārda pamatformas elektroniska noteikšana.

Avoti: VsV

Lemmenjoki   vietv.

1. Lemmenjoki nacionālais parks ("Lemmenjoki"), atrodas Somijas ziemeļu daļā, Lapzemē, platība - 385 kvadrātkilometri, dibināts 1956. g., nogāzēs meži, augstāk - virsāji, mīt brūnie lāči, vilki, ziemeļbrieži, ligzdo ziemeļu gulbji, bikšainie klijāni.

Avoti: PZT

lemmings   novec.

1. Lemings.

Avoti: KV

lemmings   novec.

1. Lemings.

Avoti: KV

Lemminkeinens   mit.

1. Somu un karēļu mitoloģijā un eposā - varonis, kas dzīrēs ierodas neaicināts.

Avoti: Mit

lemmoblasts   med.

1. Primitīvā neirilemmas šūna.

Avoti: TM5

lemmocīts   med.

1. Neirilemmas veidotāja šūna.

Avoti: TM5

lemmuris   apv.

1. Muļķis.

2. Ļoti jauns kucēns, kas vēl stabili neturas kājās.

Avoti: ME

lemmus   lat.

1. Lemingi (viena no 4 ģintīm).

Avoti: PDE

lemna   lat.

1. Ūdensziedi.

Lemna gibba— kuprainais ūdenszieds.

Lemna minor— mazais ūdenszieds.

Lemna trisulca— trejdaivu ūdenszieds.

Avoti: LD

Lemna   vietv.

1. Sala Egejas jūras ziemeļu daļā (angļu val. "Lemnos"), pieder Grieķijai, platība - 482 kvadrātkilometri, lielākais augstums - 430 m.

Avoti: LģE

lemnaceae   lat.

1. Ūdensziedu dzimta.

Avoti: LD

lemnācejas   novec.

1. Ūdensziedi.

Avoti: KV

lemniskāta   mat.

1. Slēgta līkne cipara 8 veidā.

Avoti: SV69

lemnisks   med.

1. Cilpa, centrālās nervu sistēmas sekundārie sensoriskie neironi, kas krustojas un beidzas redzes uzkalnā.

Avoti: TM5

lemoloģija   med.

1. Mācība par sērgām, īpaši par mēri.

Avoti: TM5

lemonia   lat.

1. Dzeltenvērpējs.

Lemonia dumi— mauragu dzeltenvērpējs.

Avoti: LD

lemoniidae   lat.

1. Dzeltenvērpēju dzimta.

Avoti: LD

Lēmonvradona   vietv.

1. Līkslipa - pilsēta Īrijā ("Leim an Bhradain"), tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

lempars   apv.

1. Lupata, plukata.

Avoti: ME

lempausis   apv.

1. Lempis, neveiklis.

Avoti: ME

lempere   apv.

1. Tā, kas lemperē - klaiņo, klīst apkārt; neveikli kustas; slikti strādā, slinko.

Avoti: SiV

lemperēt   apv.

1. Neveikli iet.

2. Dauzīties apkārt.

3. Streipuļot.

4. Strēbt.

Avoti: KnG, LE, Žrg, ME

lemperīgs   apv.

1. Lempīgs, neveikls.

Avoti: ViV

lemperis   apv.

1. Lempis, apkārtdauža; neveikls, neizdarīgs cilvēks; arī gļēvulīgs, neuzņēmīgs cilvēks.

Avoti: LE, ViV

lempēt   novec.

1. Strēbt.

Avoti: LE

lempēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Neveikli, arī nepiemēroti izturēties, tūļāties.

Avoti: LLVV, LE

Lempi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

lempība   -as, s.; parasti vsk.

1. Lempīgums.

Avoti: LLVV

lempieši

1. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Lempi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lempīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Neveikls, tūļīgs.

Avoti: LLVV

lempīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lempīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lempiķis   sar.

1. Neveiklis, lempis.

Avoti: Sin, ME

lempīra

1. Naudas vienība Hondurasas Republikā, sīknauda - sentavo.

Avoti: PnR

lempis   -pja, v.; niev.

1. Lempīgs cilvēks, retāk dzīvnieks.

Avoti: LLVV

lempurēties   apv.

1. Ļodzīties; neveikli, lempīgi kustēties, iet.

Avoti: ViV

lempurīgi   apv.

1. Ļodzīgi, neveikli; lempīgi.

Avoti: ViV

lempurīgs   apv.

1. Ļodzīgs, neveikls; lempīgs.

Avoti: ViV

lempuris   apv.

1. Lempīgs, neveikls cilvēks (kas iet ļodzīdamies); lempis.

Avoti: ViV

lempurs   apv.

1. Neveikls, lempīgs cilvēks.

Avoti: KnV

Lemsal   vietv., vēst., vācu val.

1. Limbažu pagasta un muižas bijušais nosaukums.

2. Limbaži.

Avoti: LPag, KV, FV

Lemsern   vietv., vēst., vācu val.

1. Lemzeres muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Cieceres pagastā.

Avoti: KV

lemsīt   apv.

1. Steidzīgi un kārīgi ēst (ko šķidru).

Avoti: ĒiV, EH

Lemstera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Leominster"), Masačūsetas štatā, 41150 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

lemstiķis   apv.

1. Gabals, skranda.

Avoti: KV

lemstuķis   apv.

1. Neliels, piemēram, pļavas, tīruma gabals; gabals.

Avoti: ĒiV

lemšana   psih.

1. Īslaicīgs, vairāk vai mazāk apzināts uzvedības noteikšanas process, kas paredz: (1) izvēli starp alternatīvām un atteikšanos no neizvēlētiem variantiem; (2) mērķu noskaidrošanu, ņemot vērā to nozīmi; (3) seku paredzēšanu, ņemot vērā riska pakāpi un iespējamo mērķu sasniegšanas izdevību; (4) vērtību sistēmu iesaistīšanu, kas nodrošina izvēlei kritēriju sistēmu.

Avoti: Psh

lemškalnieši

1. Limbažu novada Limbažu pagasta apdzīvotās vietas "Lemškalni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lemt   lemju, lem, lemj, pag. lēmu; trans.

1. Vispusīgi apsverot, pārdomājot, pieņemt, izvēlēties kādu no vairākām iespējām.

// intrans.

2. Mērķtiecīgi rīkojoties, panākt, ka (kas) notiek vēlamajā, vajadzīgajā veidā.

// intrans.

// parasti saliktajos laikos. Būt par cēloni tam, ka realizējas (kāda no vairākām iespējām), ka (kas) notiek.

Avoti: LLVV

lemttiesīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir likumīgas tiesības lemt.

Avoti: MLVV

Lemula   vietv.

1. Mula - pilsēta Gvadelupā ("Le Moule").

Avoti: Wi

lēmumprojekts   v.

1. Negatavs vai vēl nepieņemts (lēmuma) teksts.

Avoti: MLVV

lēmums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> lemt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> lemt (2).

Avoti: LLVV

lemur   lat.

1. Lemurs.

Lemur catta— kata.

Lemur variegatus— varis.

Avoti: PDE

Lemūra   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lemoore"), Kalifornijas štatā, 25100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Lemūri   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - to cilvēku rēgi, kuri miruši vardarbīgā nāvē, un to ar nāvi sodīto noziedznieku rēgi, kuri nebija pienācīgi apbedīti.

Avoti: Mit

lemuridae   lat.

1. Lemūru dzimta.

Avoti: PDE

Lemurija   novec.

1. Hipotētisks kontinents ģeoloģiskā pagātnē tagadējā Indijas okeāna vietā.

Avoti: KV

lemurs   -a, v.

1. Zīdītāju klases primātu kārtas puspērtiķu apakškārtas dzimta ("Lemuridae"), nelieli pērtiķi (ķermeņa garums - 12-46 cm, astes garums - 13-51 cm), sastopami Madagaskarā un Komoru salās, 2 apakšdz., 6 ģ., 14-16 s.

2. Romiešu mitoloģijā ļauna ēna; ļaundaru, nogalināto u. c. ēnas.

Avoti: LLVV, PDE, PP

lemurveidīgie

1. Lemuru dzimta.

Avoti: PDE, PP

Lemvīga   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 7000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lemzaļ   vietv., vēst., krievu val.

1. Limbaži.

Avoti: IPV-85-40

Lemzaļskaja   vietv., vēst.

1. Limbažu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

lemzeris   apv.

1. Lempis, neveiklis.

Avoti: ME

lēna   apv.

1. Plāna tauku kārta gaļai, putrai virsū.

2. Cīpsla gaļā.

3. No nieru taukiem atdalītā plēve.

4. Plēve virs ūdens (sīki augi), piem., dīķī.

5. Purvaina vieta, kas līgojas, aizaugums - ezermalā.

6. Mīkstumi (paslēpenes) miesai.

7. Dēle.

8. Atzveltne.

Avoti: KV, KiV, SiV, TlV

lēna   apv.

1. Sliņķis.

2. Neveiklis, lempis.

Avoti: ME

lēnai   apv.

1. Lēni.

Avoti: KiV

lēnains   apv.

1. Tāds, kam ir atzveltne.

2. Purvains, tāds, kur šūpojas.

Avoti: ViV

lēnaions   novec.

1. Atiskā mēneša gamēliona vecais nosaukums (aptuveni janvāra otrā puse).

Avoti: KV

lēnais   apv.

1. Uts.

Avoti: ViV

lēnaji   novec.

1. Vīnogu spiešanas svētki Atēnās par godu Dionīsam (aptuveni janvāra beigās).

Avoti: KV

Lēnas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Skrundas novada Nīkrāces pagastā, minēta (ar nosaukumu "Lene") kuršu zemju dalīšanas dokumentos 1253. g.

Lēnu pilskalns— Imuļu pilskalns.

Avoti: LC

lēnaudzīgs   -ais; s. -a, -ā; lauks.

1. Tāds, kas lēni aug, attīstās (par augiem, dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

lenca   novec.

1. Lence.

2. Velkamā virve laivām un plostiem.

3. Zirgu pajūga piederums, tas pats kas slejas.

4. Zvejniecībā vada (loma) mala jūras pusē.

Avoti: KV

lencains   apv.

1. Tāds (apģērba gabals), kam ir lences.

Avoti: ĒiV

lencaiņš   apv.

1. Tāds (apģērba gabals), kam ir lences.

Avoti: ĒiV

Lencburga   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Lenzburg"), Ārgavas kantonā, 8800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lence   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Pār plecu pārliekama lentveida (apģērba) daļa (svārku, bikšu u. tml. noturēšanai).

Lenču svārki— svārki ar lencēm.

2. Pār plecu pārliekama siksna (kā, piemēram, mugursomas) nešanai.

3. novec. Cilpa.

4. dsk. Aizjūga slejas.

Avoti: LLVV, LE

lencējs   sar.

1. Mednieks vai nemednieks, kurš apseko noteiktu teritoriju nolūkā konstatēt medījamā dzīvnieka atrašanās vietu.

Avoti: Vng

Lencene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lenzen"), Brandenburgas federālajā zemē, 2250 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lencenieks   apv.

1. Strūdzenieks, strādnieks, kas ar virvi (lenci) velk laivu vai plostu.

Avoti: KV

lencēnieši

1. Pārgaujas novada Raiskuma pagasta apdzīvotās vietas "Lenči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lencēšana   jūrn. sl.

1. Izvairīšanās no jūras stihijas postošās iedarbības stiprā vējā, ar samazinātām burām (vai pilnīgi bez burām) ejot pa vējam.

2. Ūdens izsūknēšana no peldlīdzekļa satecēm (bilžām).

Avoti: JūVM

lencēt

1. jūrn. Kuģim stiprā vējā ar maz vai pat bez burām skriet pa vējam.

2. jūrn. Sūknēt kuģī sakrājušos ūdeni no satecēm.

3. apv. Iet, skriet, doties kaut kur ar līkumu, tuvoties mērķim aplinkus, cilpot.

4. apv. Tipināt, iet vai lekt sīkiem solīšiem.

5. apv. Kratīties, kratīt.

Avoti: LE, KV, NeV

lencēt   apv.

1. Rijīgi ēst; strēbt.

Avoti: ME

lencieši

1. Pārgaujas novada Raiskuma pagasta apdzīvotās vietas "Lenči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lencinieks   apv.

1. Strūgas vilcējs.

Avoti: TlV

lencīns   novec.

1. Smalks, balts atduļķots māls vai ģipsis, ko lieto kā papīra pildvielu, arī miltu viltošanai u. tml.

Avoti: KV

lencis   novec.

1. Lence.

2. Velkamā virve laivām un plostiem.

3. Zirgu pajūga piederums, tas pats kas slejas.

4. Zvejniecībā vada (loma) mala jūras pusē.

Avoti: KV

lenciski   apv.

1. Tā (siet), ka paliek lenču, auklu gali (atraisīšanai).

Avoti: ViV

lenckari   apv.

1. Vecas, saplīsušas drānas, apģērbu gabali.

Avoti: ĒiV

lenči   apv.

1. Satītas virves.

Avoti: ME

Lenči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pārgaujas novada Raiskuma pagastā.

2. vēst. Lenču pagasts - pastāvēja bijušajā Cēsu apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Pārgaujas novada Raiskuma pagastā.

Avoti: LPag, LC

Lenčica   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lodzas vojevodistē, 14900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1267. g.

Avoti: LpA, Wi

lenčkrekliņš   apģ.

1. Bezaizdares pārmaucamais augšģērbs bez piedurknēm no paplānas trikotāžas drānas; valkā tieši uz miesas, sākotnēji apakšveļas, tagad arī virsdrēbju sastāvā.

Avoti: ZTV

Lenčna   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 20300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1457. g.

Avoti: LpA, Wi

lenčot

1. apv. Aizjūgt, iejūgt (zirgu).

2. apv. Cilpot, līkumot.

3. apv. Zvejot.

4. apv. Lēni iet; lempīgi skriet.

5. jūrn. Kuģim stiprā vējā ar maz vai pat bez burām skriet pa vējam.

6. jūrn. Sūknēt kuģī sakrājušos ūdeni no satecēm.

Avoti: KV

lenčs

1. Otrās brokastis - ap 11:00-12:00.

Avoti: PL

Lenčupe   vietv.

1. Gaujas labā krasta pieteka Pārgaujas novada Stalbes un Raiskuma pagastā, garums - 23 km, augštecē sucas "Kazene".

Avoti: LD

lēndabīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir mierīgs, lēns raksturs (par cilvēkiem); miermīlīgs.

Avoti: LLVV

lēndabīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lēndabīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lēndabis   -bja, v.

1. Lēndabīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

lendārts

1. Avangardisma virziens ASV un Rietumeiropas mākslā, kas radies 20. gs. 60. gados; tā pamatā ir dažādu arhitektūras objektu (vaļņi, grāvji, pakalni, bedres) un to ansambļu veidošana brīvā dabā (parasti tuksnešainās, cilvēku atstātās vietās), izmantojot dažādas struktūras zemi, akmeņus.

Avoti: EV

Lendava   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Lendava"), Pomurskas reģionā, 3400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

lendere   apv.

1. Sēta, slita zirgu piesiešanai.

2. Redeles, margas.

Avoti: KV, ME

lenderēt   apv.

1. Staigāt apkārt bez noteikta mērķa; klaiņot.

Avoti: ĒiV

lenderis   apv.

1. Slita.

2. Marga.

3. Klaidonis, slaists.

Avoti: MalV, SiV

lenderkāja   apv.

1. Klenderis, kleists.

Avoti: ME

Lenderņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Laucesas pagastā.

Avoti: LC

lenders   apv.

1. Sēta, slita zirgu piesiešanai.

2. Redeles, margas.

Avoti: ME

lendi

1. Tautu grupa (džati, avani, multani, tali, hohari, džandžuji, gahari u. c.), dzīvo Pakistānā, gk. Pendžabas vēsturiskā novada rietumu daļā, valoda, kas iedalās daudzos dialektos, pieder pie indoeiropiešu saimes indoirāņu grupas, reliģija - islāms (sunnisms).

2. Tauta, pieder pie morumangbeti tautu grupas, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) ziemeļaustrumos, Ugandas ziemeļrietumos, Dienvidsudānas dienvidos, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: PZT

Lendinara   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lendinara"), Venēcijas reģiona Rovigo provincē, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lendlers

1. Austriešu (tautas) deja, līdzīga lēnajam valsim, 3/4 vai 3/8 taktsmērā. 19. gs. sāk. bija modes deja.

Avoti: LEV

lendlīze

1. Nomas un aizdevumu sistēma, kuras ietvaros 2. pasaules kara laikā sabiedrotās valstis no ASV saņēma bruņojumu, munīciju, stratēģiskās izejvielas u. tml.

Avoti: SV99

lend-lizs   novec.

1. Lendlīze.

Avoti: Ang

lendlīzs   novec.

1. Lendlīze.

Avoti: Ang

lendlordisms

1. Lielo zemesīpašumu sistēma, bija ļoti raksturīgs L-brit., tā pamatā - lendlordu monopols uz zemi.

Avoti: EV

lendlords   -a, v.

1. Lielas muižas īpašnieks (Anglijā), kas visu savu zemi iznomā fermeriem.

2. žarg. Mājas īpašnieks.

Avoti: LLVV, Str

lendrovers

1. Kompānijā "Rover" ražota apvidus automobiļu marka ar ļoti spēcīgu dzinēju; pirmais lendrovers izgatavots 1949. gadā.

Avoti: PL

lendskeipings

1. Ainavas veidošana.

Avoti: PL

lendskeips   žarg.

1. Ainava.

Avoti: SLG

lendze   apv.

1. Lence, mezgls, cilpa.

Avoti: NeV

lendzieši

1. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Lendži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lendžānieši

1. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Lendži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lendži

1. Tongu tautai radniecīga cilts, dzīvo Zambijas dienvidos un Zimbabves ziemeļrietumos, saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus.

Avoti: PZT

Lendži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novadā 17 km no Rēzeknes, pagasta centrs.

2. Lendžu pagasts - pagasts Rēzeknes novadā, robežojas ar Griškānu, Vērēmu un Bērzgales pagastu, kā arī ar Ciblas un Ludzas novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, aizņem pirmskara Bērzgales pagasta dienvidu daļu un Rāznas pagasta ziemeļaustrumu daļu.

Avoti: LPag, LC, LE1

lene   mūz.

1. Maigi; lēni; liegi; mīksti.

Avoti: ML

lēne

1. Vietējās pārvaldes administratīvā vienība Zviedrijā.

Avoti: LEV

lēne   apv.

1. Atzveltne.

2. Kāpņu margas.

3. No dēļiem sanaglots rāmis ratu virsmas paplašināšanai.

Avoti: ĒiV, MiV

lēne   apv.

1. Paslēpenes; vēdera plēve.

2. Plēve, kas nostājas virs ēdiena.

3. Līkšņa.

Avoti: ĒiV, MiV

lēne   apv.

1. Dēle.

Avoti: ME

lēnējs   apv.

1. Tāds (cilvēks), kam ir lēns, mierīgs raksturs; arī gauss.

Avoti: ĒiV

lēneklis   novec.

1. Bremze.

Avoti: KV

lēnenieki

1. Skrundas novada Nīkrāces pagasta apdzīvotās vietas "Lēna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lenewarde   vietv., vēst.

1. Lielvārdes pils vāciskais nosaukums 13. gs.

Avoti: LPil

lēnfilmēšana

1. Kinouzņemšana, kurā kadru maiņas biežums ir mazāks par kadru maiņas standartbiežumu (16 vai 24 kadri/s).

Avoti: LPE

lēngaitas   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lēna gaita, mazs darbības ātrums (par mašīnām, mehānismiem).

Avoti: LLVV

lēngājēji   novec.

1. Zirnekļu klases kārta, mazi tārpējādi dzīvnieciņi ar sūcējām un dūrējām mutes daļām un 4 pāriem īsām, neattīstītām kājām, bez sirds un bez trahejām, uz sauszemes dzīvojošie var sakaltuši atkal atdzīvoties, tiklīdz tiek valgumā.

Avoti: LME

Lengera   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Dienvidkazahstānas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 24300 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1945. g.

Avoti: PuA, Wi

Lengeriha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lengerich"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 22000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lengstrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lengu   apv.

1. Savienojumā "lingu lengu" raksturo nestabilitāti, ļodzīšanos, slābumu.

Avoti: ME

lengur   apv.

1. Lieto (parasti savienojumā ar "lingur"), lai raksturotu ko līkumotu, tādu, kas ir ar līkumiem.

Avoti: ĒiV

lengvi

1. Indiāņu cilts no maskoji grupas, dzīvo Paragvajā, Grančako apgabalā, valoda - savrupa, animistiski ticējummi.

Avoti: PZT

Lenģeltoti   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Šomoģas meģē, 3100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lēnība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lēns (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lēnica   apv.

1. Dienvidrietumu vējš.

Avoti: ME

lēnīca   apv.

1. Dienvidrietumu vējš.

Avoti: Sin

lenicets   novec.

1. Baziskā etiķskābā aluminija smalks, čaugans, grūti šķīdināms pulveris, ko ar piemērotām piedevām lieto pūderu, ziežu, ziepju u. tml. veidā kā savilcēju un dezinficētāju līdzekli.

Avoti: KV

lēniedarbīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas lēni, arī pakāpeniski, iedarbojas.

Avoti: LLVV

lēnigallols   novec.

1. Pirogallola triacetāts, balts, kristālisks pulveris, nešķīst ūdenī, bet šķīst sārmainos ūdens šķīdinājumos, sadaloties savās sastāvdaļās.

Avoti: KV

lēnīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lēns (1).

2. Lēns (2).

3. Lēns (3).

Avoti: LLVV

lēnīgsnējs

1. Miermīlīgs.

Avoti: Sin

lēnīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lēnīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> lēnīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> lēnīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lēnīnām   apv.

1. Dem. --> lēnām, lēni.

Avoti: ĒiV

lēnināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas, piemēram, darbība, norise) kļūst lēnāks.

Avoti: LLVV

lēninātājs

1. dzc. Šķirošanas uzkalna sliežu ceļa krituma posmā iemontēta bremzēšanas iekārta vagonu kustības ātruma samazināšanai.

2. novec. Bremze.

Avoti: ZTV, KV

Lēningene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Loeningen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 12900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Leninvāroša   vietv.

1. Tisaūjvāroša - pilsētas Ungārijā, tās nosaukums 1970.-1990. g.

Avoti: PZT

lēniņām   apst.

1. Dem. --> lēni; ļoti lēni; lēnītēm.

Avoti: ME

lēnīņām   apst.

1. Dem. --> lēni; ļoti lēni; lēnītēm.

Avoti: ME

lēniņi   apst.

1. Dem. --> lēni; ļoti lēni; lēnītēm.

Avoti: ME

lēnis   -ņa, v.; vēst.

1. Zemes īpašums (parasti kopā ar zemniekiem) vai citāda veida materiāls labums, ko vasalis saņēma valdījumā no sava senjora; feods.

Avoti: LLVV

lēnis   apv.

1. Dēle, gliemezis; kailgliemezis.

Avoti: KV, KnG

lēnītēm   apst.

1. Dem. --> lēni; ļoti lēni; lēnītiņām.

Avoti: LLVV

lēnīties   apv.

1. Laiskot; bez enerģijas, bez spara ko darīt.

Avoti: KiV

lēnītiņām   apst.

1. Dem. --> lēni; ļoti lēni; lēnītēm.

Avoti: LLVV

lēnītis

1. apv. Dienvidvējš.

2. Miermīlis, lēndabis.

Avoti: Sin

lenitiva   novec.

1. Caurejas līdzekļi.

Avoti: KV

lēnitīvs   novec.

1. Tāds, kas atvieglina, mīkstina.

Avoti: KV

Lenjago   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Legnago"), Venēcijas reģiona Veronas provincē, 24900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lenjāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Legnano"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 58500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

lenka   apv.

1. Kāds, kas iet gāzelēdamies un kājas vilkdams.

Avoti: ME

lenkām   apv.

1. Lenkām uziet - piezagties, pārsteigt.

Avoti: ME

Lenkastera   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Lancaster"), Anglijas ziemeļrietumu daļā, 138400 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lancaster"), Kalifornijas štatā, 161000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Lancaster"), Ņujorkas štatā, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Lancaster"), Ohaio štatā, 39600 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta ASV ("Lancaster"), Pensilvānijas štatā, 59300 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Pilsēta ASV ("Lancaster"), Teksasas štatā, 38400 iedzīvotāju (2014. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Lancaster"), Dienvidkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Lancaster"), Kentuki štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

9. Apdzīvota vieta ASV ("Lancaster"), Ņūhempšīras štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

10. Apdzīvota vieta ASV ("Lancaster"), Viskonsinas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

11. Lenkasteras šaurums - atrodas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā (angļu val. "Lancaster Sound"), starp Bafina Zemi, Bailota un Devonas salu, platums - 50-80 km, lielākais dziļums - 1232 m, ledus sega 10 mēnešus gadā.

Avoti: Wi, LģE, WA16, LpA

lenkaša   apv.

1. Lupata, skranda.

Avoti: ME

lenkašans   apv.

1. Skrandainis.

Avoti: ME

lenkausis   apv.

1. Būtne ar noļukušām ausīm.

Avoti: ME

Lenkava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā.

Avoti: LC

Lenkerana   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, rajona administratīvais centrs, 48500 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: LpA, Wi

Lenkņica   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 2600 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Lenkorāna   vietv.

1. novec. Lenkerana - pilsēta Azerbaidžānā.

2. Lenkorānas zemiene - nolaidens līdzenums Aizkaukāza dienvidaustrumos starp Tališa kalniem un Kaspijas jūru, Azerbaidžānā, garums - 100 km, platums - 5-6 km dienvidos, 25-30 km ziemeļos.

Avoti: Wi, PZT

lēnkrēsls   apv.

1. Atzveltnes krēsls.

Avoti: ĒiV

lenkt   lencu, lenc, lenc, pag. lencu; trans.

1. Tuvoties, sekot (kam, parasti dzīvniekam), medījot (to), uzbrūkot (tam).

2. Ar savu izturēšanos (pret kādu) neatlaidīgi censties pievērst sev (tā) uzmanību, labvēlību, mīlestību.

Avoti: LLVV

lenkteris   apv.

1. Slita zirgu piesiešanai.

Avoti: ME

lenktuve   apv.

1. Ierīce koka riteņu un zirga loku liekšanai.

Avoti: KV

lenkums   sar.

1. Medību platības daļa, kurā lencēji ar noslēgtu gājienu ir konstatējuši pēc pēdām vai citādi tajā atrodošos medījamos dzīvniekus un gatavojas tajā medīt.

2. Platība, kurā medījamie dzīvnieki aplenkti un norobežoti ar karodziņiem.

Avoti: Vng

Lenne   vietv.

1. Upe Vācijā, Reinas pietekas Rūras pieteka, garums - 131 km.

Avoti: PZT

Lenneštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lennestadt"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 25900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lennewarden   vietv., vēst., vācu val.

1. Lielvārdes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Lielvārdes pagastā.

2. Lielvārde.

Avoti: KV, LPil, FV

leno   mūz.

1. Maigi; lēni; liegi; mīksti.

Avoti: ML

Lenola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lenola"), Lacio reģiona Latīnas provincē, 4200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lenora   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lenoir"), Ziemeļkarolīnas štatā, 17900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Lenoksa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lennox"), Kalifornijas štatā, 22700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

lēnot

1. Palēnināt.

Avoti: Sin

lēnoties

1. Tūļāties.

Avoti: Sin

lēnprātība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lēnprātīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; miermīlība.

Avoti: LLVV

lēnprātīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir mierīgs, lēns raksturs; miermīlīgs.

Avoti: LLVV

lēnprātīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> lēnprātīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

lēnprātis

1. Miermīlis.

Avoti: Sin

lens   lat.

1. Lēcas.

Lens esculenta— ēdamā lēca.

Avoti: PDE

lēns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pārvietojoties, virzoties veic samērā mazu attālumu kādā laika sprīdī.

2. Tāds, kas nenorisinās ātri, strauji (par darbību, norisi).

Lēna uguns— uguns ar mazu liesmu.

Lēnā (arī mierīgā) garā— lēnām, bez steigas, arī bez uzbudinājuma.

// parasti apst. Tāds, kas ilgi turpinās, pamazām iestājas vai paiet (par laikposmu subjektīvā uztverē).

3. Tāds, kas ir mierīgs, ātri neuztraucas, nedusmojas.

Lēns kā jērs— saka par biklu, padevīgu cilvēku.

Avoti: LLVV, SLG

lēnskriešana   med.

1. Skriešana lēnā tempā reizēm pārejot soļošanā.

Avoti: VE

lensmanis   vēst.

1. Zviedrijā agrāk - valsts ierēdnis, kas lauku apvidos drīkstēja izdarīt arestu, saukt pie atbildības u. tml.

Avoti: LEV

lensometrs   med.

1. Instruments lēcu optiskā stipruma noteikšanai.

Avoti: TM5

Lenstera   vietv.

1. Vēsturiska province Īrijas austrumos (īru val. "Laighin", angļu val. "Leinster"), platība - 19700 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

lenšatmiņa   inf.

1. Secīgās piekļuves atmiņa, kas par datu nesējvidi izmanto magnētisko lenti.

Avoti: D3

lenšdzinis   inf.

1. Ārējā ierīce, kas nodrošina datu ierakstu nolasīšanu no magnētiskās lentes.

Avoti: D3

lenšiekārta   inf.

1. Atmiņas iekārta, kas sastāv no magnētiskās lentes un lenšdziņa.

Avoti: D3

lenta   -as, s.; nevēl.

1. Lente.

Avoti: LLVV

lentando   mūz.

1. Atslābinot, atlaižot.

Avoti: ML

lentarēties   apv.

1. Kustēties, ļodzīties (par stingri neiestiprinātu, nenostiprinātu priekšmetu).

Avoti: ViV

lentaria   lat.

1. Vāleņu dzimtas ģints.

Avoti: LD

lentaris   apv.

1. Tas, kas kustas, ļodzās, arī plandās.

Lentaru lentariem— neveikli, streipuļojot, grīļojoties (iet, staigāt); tenteru tenteriski.

Avoti: ViV

lentariski   apv.

1. Neveikli, streipuļojot, grīļojoties (iet, staigāt); tenteriski.

Avoti: ViV

lentdublējums   inf.

1. Magnētiskās lentes izmantošana, lai glabātu cieto disku datņu rezerves kopijas.

Avoti: D3

lente   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Samērā šaura sloksne (parasti no auduma) kā apdarei, rotāšanai, nostiprināšanai.

Sēru lente— Sēru zīme - melna lente.

Ordeņa (arī medaļas) lente— katram ordenim (medaļai) noteikta veida lente, ko var nēsāt ordeņa (medaļas) vietā.

2. Speciāla, samērā šaura sloksne kā (piemēram, skaņas, attēlu) fiksēšanai.

3. Nepārtrauktas kustības slīdošs elements (garas joslas veidā) kā pārvietošanai (parasti transportierīcēs).

4. lauks. Lentsējas sleja.

5. novec. Dēlis.

Avoti: LLVV, KV

lente   apv.

1. Matu lēšķe; kaltons.

Avoti: ME

lentement   mūz.

1. Lēnas ievaddaļas apzīmējums franču uvertīrās.

Avoti: Mūz

lentenis   -ņa, v.; zool.

1. dsk. Plakantārpu tipa klase ("Cestoda"), parazītisks plakanais tārps (dzīvnieku, arī cilvēku organismā), ~3000 s., Latvijā konstatētas ~100 sugas, no kurām vairākums (~80 s.) parazitē putnos.

Apbruņotais lentenis— cūku lentenis.

Cūku lentenis— lenteņu klases suga ("Taenia solium").

Platais lentenis— lenteņu klases suga ("Diphyllobothrium latum syn. Bothriocephalus latus, Taenia lata"), kas pieaugušo attīstības stadijā parazitē cilvēka tievajā zarnā.

Zivju lentenis— platais lentenis.

Avoti: LLVV, LE1, LD

lentens   apv.

1. Sols.

Avoti: KV

lentere   apv.

1. Sēta zirgu piesiešanai; redeles, margas; lendere.

Avoti: KV

lenterēt   apv.

1. Lempīgi, neveikli iet, staigāt; klaiņot; lemperēt.

Avoti: ViV

lenterēties   apv.

1. Ķepuroties, spārdīties, šūpoties, karāties.

Avoti: ME

lenteris   apv.

1. Klaidonis, slaists.

Avoti: ME

lenteris   apv.

1. Kāpņu margas.

2. Baļķis zirgu piesiešanai.

Avoti: TlV

Lenti   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Lenti"), Zalas meģē, 7900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

lentibulariaceae   lat.

1. Pūsleņu dzimta.

Avoti: LD

lenticelas

1. Nelieli, irdeni šūnu sakopojumi kokaugu peridermā.

Avoti: LPE

lenticeles   biol.

1. Atveres kailsēkļu un segsēkļu stumbra mizā, kas nodrošina saskari ar apkārtējo vidi.

Avoti: BjV

lenticellas   novec.

1. Korķaudu poras.

Avoti: KV

lentiginoze   med.

1. Daudzas, pa visu ādu izkaisītas dzimumzīmes.

Avoti: TM5

lentikonuss   med.

1. Reta, parasti iedzimta acs lēcas anomālija; tai raksturīgs konisks izcilnis lēcas priekšējā, retāk mugurējā virsmā.

Avoti: TM5

lentikulārs   med.

1. Uz lēcu attiecīgs.

2. Uz smadzeņu lēcveida kodolu attiecīgs.

Avoti: TM5

Lentīni   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lentini"), Sicīlijas reģiona Sirakūzu provincē, 24000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

lentinus   lat.

1. Sīkstenes.

Lentinus lepideus— zvīņainā sīkstene.

Avoti: LD

lentīte

1. Dem. --> lente.

Avoti: LV93

lentkabelis   inf.

1. Plakans, plāns vairākvadu kabelis, kurā vadi izvietoti viens otram blakus vienā plaknē.

Avoti: D3

lentmērs   -a, v.

1. Mērlente.

Avoti: LLVV

lento   apst.; mūz.

1. Lēnā tempā.

2. lietv. nozīmē. Šādā tempā izpildāms skaņdarbs vai tā daļa.

Avoti: LLVV

lentprinteris   inf.

1. Ātrdarbīgs sitienprinteris, kurš satur metāla vai plastmasas lenti ar tai uzmontētiem rakstzīmju izciļņiem.

Avoti: D3

lentpūcīte

1. dsk. Pūcīšu dzimtas apakšdzimta ("Catocalinae"), tauriņu priekšspārni plati, trīsstūrveidīgi, pelnpelēki vai brūnganpelēki, ar daudzām viļņotām šķērssvītrām, to krāsa labi harmonē arkoku mizu, Latvijā konstatētas 7 sugas.

2. Šīs apakšdzimtas suga ("Ephesia fulminea"), spārnu plētums - 52-68 mm, pakaļspārni ar divām brūnām joslām.

Avoti: LD

lents   apv.

1. Dienvidrietumu vējš.

Avoti: NeV

lentsēja   -as, s.; parasti vsk.; lauks.

1. Sējas paņēmiens - sēšana slejās; slejsēja.

Avoti: LLVV

lenturēties   apv.

1. Būt nestabilam, ļodzīties.

Avoti: ViV

lenturis   apv.

1. Nemierīgs, kustīgs, arī nestabils, ļodzīgs cilvēks (parasti bērns, pusaudzis).

Avoti: ViV

lenturlenturiski   apv.

1. Ļoti neveikli, streipuļojot, grīļojoties (iet, staigāt); tenteru tenteriski.

Avoti: ViV

Lentvare   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Viļņas apriņķī, Traķu rajona pašvaldībā, 10780 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1946. g.

Avoti: PuA, Wi

lentveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lentes forma, veids.

Lentveida skaņnesis— audiokasete; arī magnetofona lenta.

Avoti: LLVV

lentveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lentveida.

Avoti: LLVV

lentzāģis   -ģa, v.

1. Nepārtrauktas darbības zāģis, kas lokanas, noslēgtas tērauda lentes veidā slīd apkārt vairākiem skrituļiem.

Avoti: LLVV

lentzāģmašīna   kokapstr.

1. Darbmašīna koksnes zāģēšanai, kurā par griezējinstrumentu lieto zāģlenti, kas uzlikta un nostiepta vertikāli vai horizontāli uz skriemeļiem; galvenie veidi ir: mašīnas baļķu un brusu sazāģēšanai, dalīšanas mašīnas (plānāku zāģmateriālu izzāģēšanai no biezākiem materiāliem) un galdnieku mašīnas (galvenokārt līklīnijas zāģēšanai).

Avoti: ZTV

lentzivs   biol.

1. dsk. Zivju klases asarveidīgo kārtas dzimta ("Lumpenidae"), 6 ģ. 10 s., Baltijas jūrā konstatēta 1 ģ., 1 s.

2. Šīs dzimtas suga ("Lumpenus lampretaeformis"), kas dzīvo vietās ar dūņainu grunti 30-200 m dziļumā, zemā ūdens temperatūrā, Latvijas piekrastē, arī Rīgas līcī, konstatēta tikai dažas reizes.

Avoti: LD

lēnulis

1. Miermīlis.

Avoti: Sin

lēnums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lēns (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> lēns (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> lēns (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Lenzenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lenču muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Lenču pagastā.

Avoti: KV

lenzites   novec.

1. Piepju ģints "Polyporaceae" dzimtā ar pusriņķveidīgiem vai garozas veidojošiem augļķermeņiem korķa vai koka konsistencē, sēņotne koksnē rosina puvi.

Avoti: LLx

lēnvedums   apv.

1. Kravas pārsūtīšanas veids, kad netiek prasīta piegādes steidzamība.

Avoti: ME

lēņa   ģen., nelok.

1. Lēnis.

Lēņa dienasts— lēņa vīra pienākums iet sava kunga lēņa gaitās, lai atkalpotu viņa doto lēni.

Lēņa grāmata— feodālisma laika dokuments, ar kuru apstiprināja vasaļa tiesības uz viņa valdījumā nodoto īpašumu.

Lēņa kūrija— kāda lēņa kunga vasaļu kopa.

Lēņa līgums— vienošanās starp lēņa kungu un lēņa vīru par lēņa piešķiršanas noteikumiem.

Lēņa novads— valsts teritorijas daļa, ko zemes kungs izlēņojis kādam vasalim.

Lēņa spēja— feodēlo tiesību noteikumi spējai dot vai ņemt lēni.

Lēņa tiesa— viduslaikos tiesa, kas izsprieda lēņtiesiskus strīdus starp lēņa kungu un viņa vasaļiem vai starp pašiem vasaļiem.

Lēņa tiesības— sevišķas tiesības lēņa kunga un viņa vīru attiecību kārtošanai, kas izcēlās franku laikos un R Eiropā bij spēkā apm. 1000 gadus.

Lēņa valsts— viduslaiku valsts, kuras valsts satversme atradās lielākā vai mazākā lēņa tiesību ietekmē.

Avoti: KV

Leņdzini   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 16700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1966.-1975. g. un kopš 1991. g.

Avoti: Wi

lēņi   apv.

1. Lēni.

Avoti: KnG

lēņināt   apv.

1. Lēnināt.

Avoti: ME

leņķdzelzs   -dzelzs, dsk. ģen. -dzelžu, s.; būvn.

1. Būvmateriāls - dzelzs stienis ar leņķveida šķērsgriezumu.

Avoti: LLVV

leņķe   apv.

1. Stūris, kakts.

2. Leņķis.

3. Līcis, līkums.

4. Grava, leja.

Avoti: ME, NeV

leņķis   -ķa, v.

1. mat. Plaknes daļa, ko ierobežo divi stari, kuri iziet no viena un tā paša punkta; plakans leņķis; patvaļīgs stara pagrieziens ap punktu (trigonometrijā).

Ārējais leņķis— plakans leņķis starp daudzstūra malu un blakusmalas pagarinājumu.

Centra leņķis— leņķis, kura virsotne ir riņķa līnijas centrā un malas veido divi rādiusi.

Iedarbības leņķis— leņķis starp vimpeļvēja virzienu un buras plakni.

Iekšējais leņķis— plakans leņķis starp daudzstūra blakus malām daudzstūra iekšienē.

Ievilkts leņķis— plakans leņķis, ko veido divas hordas, kuras iziet no viena un tā paša riņķa līnijas punkta.

Izstiepts leņķis— leņķis, kura lielums ir 3,142 radiāni (180 grādi) un kura malas veido taisni.

Leņķa virsotne— punkts, no kura iziet leņķa stari.

Pilns leņķis— plakans leņķis, kura lielums ir 6,283 radiāni (360 grādi).

Plats leņķis— plakans leņķis, kas ir lielāks par 1,571 radiānu (90 grādiem) un mazāks par 3,142 radiāniem (180 grādiem).

Šaurs leņķis— plakans leņķis, kas ir lielāks par 0 radiāniem (0 grādiem) un mazāks par 1,571 radiānu (90 grādiem).

Taisns leņķis— plakans leņķis, kura lielums ir 1,571 radiāns (90 grādi).

Redzes leņķis— leņķis, kura virsotne ir acs optiskajā centrā, bet stari vērsti uz priekšmeta galējiem punktiem.

Vertikālais leņķis— leņķis starp brīvi pakārtu magnēta adtu un horizontālo plakni.

2. mat. Telpas daļa, ko ierobežo koniska virsma; telpisks leņķis.

3. Forma (piemēram, ķermeņa daļai, priekšmetam), kas atgādina šauru, taisnu vai platu leņķi.

4. sar. Vieninieks (atzīme skolā).

5. apv. Leņķe.

6. apv. Plašs lauks ielejā.

Avoti: LLVV, JūVM, SLG, ME

leņķisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar leņķi (1), tam raksturīgs; tāds, kura mērīšanai, raksturošanai izmanto leņķi (1).

Leņķiskais ātrums— fizikāls lielums, ko izmanto rotācijas kustības ātruma raksturošanai.

Leņķiskais paātrinājums— fizikāls lielums, ko izmanto rotācijas kustības paātrinājuma raksturošanai.

Avoti: LLVV

Leņķmērs   astr.

1. Mazs debess D puslodes zvaigznājs Piena Ceļā; Latvijā nav redzams.

Avoti: EV

leņķmērs   -a, v.

1. Instruments leņķu mērīšanai.

Avoti: LLVV

leņķveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir, parasti šaura, taisna vai plata, leņķa forma, veids.

Avoti: LLVV

leņķveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Leņķveida.

Avoti: LLVV

leņķzobis

1. dsk. Mugurkaulnieku tipa abinieku klases astaino abinieku kārtas dzimta ("Hynobiidae"), ķermenis veltņveidīgs, 8-10 cm garš, mīt ūdeņos un uz sauszemes, 5 ģ., ~30 s.; stūrzobis.

Avoti: PDE

lēņot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; vēst.

1. Dot par lēni.

Avoti: LLVV

lēņoties   apv.

1. Lēnoties, tūļāties.

Avoti: ME

lēņus   apv.

1. Lēni.

Avoti: ME

leo   lat.

1. Lauvas.

Leo leo— lauva.

Leo onca— jaguārs.

Leo pardus— leopards.

Leo tigris— tīģeris.

Leo tigris longipilis— Amūras tīģeris.

Leo uncia— sniega leopards.

Avoti: PDE

Leobene   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Leoben"), Štīrijas federālajā zemē, 24300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

leocarpus   lat.

1. Fizāru dzimtas ģints.

Leocarpus fragilis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

leocija

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšu klases rinda ("Leotiales syn. Helotiales"), Latvijā konstatētas 6 dzimtas.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Leotiaceae syn. Helotiaceae"), vairākums saprofīti uz atmirušām augu daļām, retāk parazīti, Latvijā konstatētas 19 ģintis, 37 sugas.

Avoti: LD

Leona   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Leon"), Gvanahvatas pavalstī, Meksikas kalnienē 1890 m vjl., 1,2 mlj iedzīvotāju.

2. Pilsēta Nikaragvā ("Leon"), tāda paša nosaukuma departamenta administratīvais centrs, 139400 iedzīvotāju (2005. g.).

3. Pilsēta Spānijā ("Leon"), Kastīlijas-Leonas autonomajā apgabalā, provinces administratīvais centrs, 129600 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Vēsturisks novads Spānijā, Kastīlijas un Leonas autonomajā apgabalā, platība 38400 kvadrātkilometru, ietver Leonas, Salamankas un Samoras provinci.

Avoti: LģE, Wi, LpA

Leonards   mit.

1. Rietumeiropas zemākā līmeņa mitoloģijā - viens no galvenajiem dēmoniem, sātana iemiesojums, kurš rīko un vada raganu sabatu.

Avoti: Mit

Leonberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Leonberg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 45500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

leonberģietis   novec.

1. Suņu šķirne, bernardieša krustojums ar ņūfaundlendieti.

Avoti: LME

Leondinga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Leonding"), Augšaustrijas federālajā zemē, 26100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

leone

1. Naudas vienība Sjerraleones Republikā, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

Leonesa   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Leonessa"), Lacio reģiona Rieti provincē, 2460 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Leones-Libērijas   vietv.

1. Leones-Libērijas augstiene - atrodas Rietumāfrikā, Ziemeļgvinejas augstienē, Gvinejā, Sjerraleonē un Libērijā, vidējais augstums 500-800 m, atsevišķi kupolveida kalni līdz 1948 m vjl.

Avoti: PZT

Leonfeldene   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Bad Leonfelden"), Augšaustrijas federālajā zemē, 4100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Leonforte   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Leonforte"), Sicīlijas reģiona Ennas provincē, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

leonīdas   astr.

1. Meteoru plūsma, kam radiants ir Lauvas zvaigznājā; aktivitātes periods 3.-27. novembrī, maksimums 17. novembrī - vidēji 8 meteori stundā.

Avoti: EV

leonīdi   novec.

1. Leonīdas.

Avoti: LME

Leonidja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 3250 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

leonkentaurs   mit.

1. Mītiska būtne ar cilvēka torsu un lauvas rumpi un kājām.

leonote   bot.

1. Lūpziežu dzimtas ģints ("Leonotis").

Māteru leonote— leonotu suga ("Leonotis leonurus").

Avoti: TaE

leonotis   lat.

1. Leonotes.

Leonotis leonurus— māteru leonote.

Avoti: TaE

leontiaze   novec.

1. Spitālības veids sejā, kad tās mezgli tā izdalīti (saauguši), ka tā izskatās pēc lauvas purna.

2. Neārstējama galvas kausa slimība: visi galvas kauli neatturami pieņemas resnumā.

Avoti: SV33

leontice   novec.

1. Lakstaugu ģints bārbalu dzimtā, ~12 sugas.

Avoti: KV

leontodon   lat.

1. Vēlpienes.

Leontodon autumnalis— rudens vēlpiene.

Leontodon danubialis— Donavas vēlpiene.

Leontodon hispidus— matainā vēlpiene.

Avoti: LD

leontopodium   lat.

1. Ēdelveisi.

Leontopodium alpinum— Alpu ēdelveiss.

Avoti: KV, DaE

leonurus   lat.

1. Māteres.

Leonurus cardiaca— sirds mātere.

Leonurus quinquelobatus— piecdaivu mātere.

Leonurus villosus— piecdaivu māteres "Leonurus quinquelobatus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

leopards   -a, v.

1. Zīdītāju klases plēsēju kārtas kaķu dzimtas lauvu ģints suga ("Leo pardus"), dzīvnieks ar plankumainu apmatojumu, spēcīgām kājām; pantera.

2. Sniega leopards - zīdītāju klases plēsēju kārtas kaķu dzimtas lauvu ģints suga ("Leo uncia"), apmatojums brūnpelēks ar melniem riņķveida plankumiem, izplatīts Centrālāzijas kalnu masīvos.

Avoti: LLVV, PDE

Leopolda   vietv.; vēst.

1. Leopolda II ezers - Maji-Ndombes ezers Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā).

Avoti: PZT

Leopoldvila   vietv.

1. Kinšasa - pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā), tās nosaukums līdz 1966. g.

Avoti: PZT

Leopoldova   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabalā, 4130 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

leotiaceae   lat.

1. Leociju dzimta.

Avoti: LD

leotiales   lat.

1. Leociju rinda.

Avoti: LD

Leova   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, rajona administratīvais centrs, piestātne Prutas kreisajā krastā, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi, PuA

LEP   saīs.

1. Latvijas elektroniskais pasts.

Avoti: i2

lēpa   apv.

1. Ķetna, ķepa.

2. Lēpe ("Nuphar").

3. Parastā mazlēpe ("Hydrocharis morsus").

4. Peldošā glīvene ("Potamogeton natans").

5. apv. Māllēpe ("Tussilago farfara").

6. vsk. Lēpas.

7. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

8. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: ME, Aug2

lēpa   apv.

1. Mīksta, neformīga, nenoteikta masa.

Avoti: ME

lēpa   apv.

1. Gļēvs, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

lepakule   apv.

1. Stūrgalvis, untumainis, švīts, modes āksts.

Avoti: ME

lepāns   apv.

1. Kaut kas mīksts, smags, nedzīvs; lempis.

Avoti: ME

leparia   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo ķērpju ģints.

Leparia incana— šīs ģints suga.

Leparia membranacea— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lēpas   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

2. Ūdensroze ("Nymphaea").

3. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

4. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: KV, Aug2

lēpāt   apv.

1. Līst, rāpot (par kukaiņiem).

Avoti: KiV

lēpatiņi   apv.

1. Pārslas.

Avoti: ME

lepausis   apv.

1. Suns vai cūka ar nokarenām ausīm.

2. Muļķis.

Avoti: SiV

lepauši   apv.

1. Augs ar lielām lapām, kas aug mitrās vietās un tiek izmantots cūku barībai.

2. dsk. Lepausis.

Avoti: ME

Lepavilona   vietv.

1. Lepavilona pie Buā - pilsēta Francijā ("Les Pavillons-sous-Bois"), Ildefransas reģiona Sēnas-Sendenī departamentā, 21700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

lepči

1. Tauta, dzīvo gk. Sikimā, arī Rietumbengālē (Indijā), Nepālas austrumos un Butānas rietumos, pieder pie himalajiešu tautām, reliģija - budisms (lamaisms), arī animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

lepe   apv.

1. Pika.

Avoti: LE

lepe   apv.

1. Kāds, kas rijīgi ēd.

Avoti: ME

Lepe   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Lepe"), Andalūzijas autonomā apgabala Huelvas provincē, 27200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

lēpe   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. Ūdensrožu dzimtas ģints ("Nuphar"), ūdensaugs ar resnu sakneni, sirdsveida lapām, dzelteniem ziediem; daudzgadīgi ūdensaugi; ziemeļu puslodes mērenajā joslā, ~10 sugas, Latvijā 2 sugas.

Dzeltenā lēpe— lēpju suga ("Nuphar lutea").

Mazā lēpe— lēpju suga ("Nuphar pumila").

Sīkā lēpe— mazā lēpe.

2. apv. Māllēpe ("Tussilago farfara") - viena no izplatītākām, kaitīgākām daudzgadīgām sakņu nezālēm, aug kaļķainās, slapjās un auglīgās augsnēs, sevišķi vietās ar seklu gruntsūdeni.

3. apv. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

4. apv. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

Avoti: LLVV, EV, Aug2, LLx

lepecis   apv.

1. Neveikls lempis, kas mīl daudz gulēt.

Avoti: ME

lepečkiņa   apv.

1. Vērpjamā ratiņa sastāvdaļa.

Avoti: KnV

lepējums   apv.

1. Purvaina vieta pļavā.

Avoti: ME

lepele   apv.

1. Karote.

Avoti: ĒiV

Lepene   vietv.

1. Latgaļu apdzīvots novads 13. gs., ietilpa Jersikas valstī, 1211. g. nonāca Rīgas bīskapa varā, domājams, ka atradies uz austrumiem no Asotes un aizņēma tagadējo Krustpils novada Atašienes pagastu un Līvānu novada Rudzātu pagastu; ar nosaukumu "terra Lepen" kopā ar Jersiku un Preiļiem minēts vēl kādā 1348. g. dokumentā.

Avoti: LE1

lēpene   apv.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

2. Māllēpe ("Tussilago farfara").

3. Gabals, kunkulis, neformīga masa.

Avoti: Aug2, ME

lēpenes

1. apv. Māllēpe ("Tussilago farfara").

2. apv. Tūsklapes ("Petasites").

3. novec. Rožlapas.

4. žarg. Ausis.

Avoti: KV, Aug2, Žrg

lepens   apv.

1. Sakritusi baltmaize.

Avoti: ME

lepere   apv.

1. Kāja.

Avoti: ME

Leperē   vietv.

1. Leperē pie Marnas - pilsēta Francijā ("Les Perreux-sur-Marne"), Ildefransas reģiona Valdemarnas departamentā, 32500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

leperēt   apv.

1. Būt vaļīgam, kustēties.

2. Ātri sisties, dauzīties (par sirdi).

3. Nedroši iet.

Avoti: KnG, ME

Leperi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

2. Leperu pilskalns - atrodas Daugavpils novada Ambeļu pagastā, savrups, ~20 m augsts paugurs Dubnas kreisajā krastā, ieapaļo plakumu apjož 2 terases, bijis apdzīvots līdz ~10 gs.

Avoti: LC

leperīgs   apv.

1. Lokans, kustīgs, mīksts.

Avoti: ME

leperis   materiālt.

1. Apstrādājamās virsmas kontrķermenis, ko izmanto par instrumentu virsmas lepēšanā; lepieris.

Šaržēts leperis— leperis ar iespeiestiem abrazīvā materiāla graudiem.

Lepera šaržēšana— abrazīvo graudu iespiešana lepera virsmas slānī.

Avoti: ZTV

leperis   apv.

1. Neizveicīgs cilvēks.

Avoti: ME

lēpes

1. apv. Māllēpe ("Tussilago farfara").

2. apv. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

3. apv. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

4. dsk. Lēpe.

Avoti: Aug2

lepeste   apv.

1. Pēda, pēdas locītava.

Avoti: NeV

lepēšana

1. Precīza virsmu apstrāde ar abrazīviem materiāliem.

Avoti: SV99

lepēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Slīpēt.

2. apv. Kaut ko lipināt.

3. apv. Nekvalitatīvi, slikti mūrēt.

Avoti: LLVV, ME

lepēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; apv.

1. Strēbt, rijīgi ēst.

2. Lielām pārslām snigt.

Avoti: LLVV, LE, TiA

lēpēt   apv.

1. Lēnām iet, staigāt.

Avoti: ĒiV

lepete   apv.

1. Mājputnu, parasti vistu, bārda.

2. Kaut kas vājš, tievs, plāns, šķidrs.

Avoti: KiV, ME

lepetka   apv.

1. Plācenis, rausis.

Avoti: ME

lepetnieks   apv.

1. Kāpostu baltenis.

2. No auduma pašūts tauriņveida rotājums, parasti kleitai, blūzei.

Avoti: KiV

lēpičnieki

1. Kuldīgas novada Ēdoles pagasta apdzīvotās vietas "Lēpicas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lepidium   lat.

1. Cietķērsas.

Lepidium campestre— tīruma cietķērsa.

Lepidium densiflorum— blīvziedu cietķērsa.

Lepidium draba— drojeņu cietķērsa.

Lepidium latifolium— platlapu cietķērsa.

Lepidium perfoliatum— skaujlapu cietķērsa.

Lepidium pinnatifidum— plūksnainā cietķērsa.

Lepidium ruderale— parastā cietķērsa.

Lepidium sativum— dārza cietķērsa jeb kressalāts.

Avoti: LD

lepido-   med.

1. Salikteņos norāda uz zvīņainību.

Avoti: TM5

lepidodendrales   lat.

1. Lepidodendru rinda.

Avoti: PDE

lepidodendri

1. Papržaugu grupas staipekņveidīgo klases staipekņu nodalījuma rinda ("Lepidodendrales"), 40-45 m augsti koki, ~100 s., izmiruši perma sākumā, to pāroglotās atliekas veido lielu daļu no akmeņogļu nogulumiem.

Avoti: EV

lepidodendrons   novec.

1. Milzīgs koks akmeņogļu laikmetā, kad no tā sastāvēja veseli meži.

Avoti: SV33

lepidoīds   med.

1. Zvīņveida-; zvīņains.

Avoti: TM5

lepidokrokīts   ģeol.

1. Koši sarkans minerāls, brūnās dzelzs rūdas sastāvdaļa, zvīņaini un šķiedraini agregāti; no ķīmiski un ģenētiski radniecīgā getīta atšķiras ar kristāliskās struktūras īpatnībām un mazāku izplatību.

Avoti: LPE

lepidolīts   ģeol.

1. Vizlu grupas minerāls, balts, gaiši rožains vai violets; sastopams pegmatītos, greizenos; veidojas magmat. procesos.

Avoti: EV

lepidopsyche   lat.

1. Makstnešu dzimtas ģints.

Lepidopsyche unicolor— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lepidoptera   lat.

1. Tauriņi jeb zvīņspārņi.

Avoti: LD, KV

lepidopteroloģija   biol.

1. Entomoloģijas nozare, kas pētī tauriņus.

Avoti: ZTV

lepidosaphes   lat.

1. Bruņutu apakškārtas ģints.

Lepidosaphes unicolor— komatveida bruņuts.

Avoti: LD

lepidosirēna

1. Dienvidamerikas saldūdens zivs, kas elpo ar žaunām un plaušām (divējādi elpojošu zivju pārstāve).

Avoti: SV69

lepidosteus   novec.

1. Zivju ģints, vienīgā tāda paša nosaukuma dzimtā, ganoīdu zivju kārtā, izplatīta ASV dienvidos, pazīstamākā suga kaimānzivs ar nevērtīgu gaļu, nodara postu zvejniecībai.

Avoti: KV

lepidozauri   novec.

1. Rāpuļu dzīvnieku apakšklase, kur pieder ķirzakas, čūskas.

Avoti: KV

lepidoze   med.

1. Zvīņaini vai blaugznaini izsitumi.

Avoti: TM5

lepidozia   lat.

1. Zvīņlapes.

Lepidozia reptans— ložņu zvīņlape.

Avoti: LD

lepidoziaceae   lat.

1. Zvīņlapju dzimta.

Avoti: LD

lepidurus   lat.

1. Vairogčauļu apakškārtas ģints.

Lepidurus apus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lepieris   materiālt.

1. Leperis - apstrādājamās virsmas kontrķermenis, ko izmanto par instrumentu virsmas lepēšanā.

Avoti: ZTV

lepinatus   lat.

1. Putekļutu dzimtas ģints.

Lepinatus inquilinus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lepiota   lat.

1. Saulsardzenes.

Lepiota acutesquamosa— smailzvīņu saulsardzene.

Lepiota clypeolaria— vairoga saulsardzene.

Lepiota cristata— smirdošā saulsardzene.

Avoti: LD

lepis   apv.

1. Kaut kas mīksts, smags, nedzīvs; lempis.

Avoti: ME

lēpis   -pja, v.

1. Vakarlēpis ("Caprimulgus europaeus").

2. apv. Neveikls cilvēks.

Avoti: LLVV, ME, LE

lepisma   lat.

1. Zvīņenes - kukaiņu kārtas ģints.

Lepisma saccharina— sudrabainā zvīņene.

Avoti: LD

lepismachilis   lat.

1. Zvīņenes - kukaiņu kārtas ģints.

Lepismachilis notata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lepista   lat.

1. Aplocenes.

Lepista nuda— kailā aplocene.

Avoti: LD, PDE

lēpīši   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

lepīt   apv.

1. Lipināt.

2. Veidot, piemēram, no māla, plastilīna.

3. Snigt un lipt pie sejas (par slapju sniegu).

4. Nevīžīgi vērpt.

Avoti: KiV

lēpīte   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

lēplapa   apv.

1. Dzeltenā lēpe ("Nuphar lutea").

2. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

3. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

4. Lēpju, lēpu lapa.

Avoti: Aug2, ME

lēplapas   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

Leplesī   vietv.

1. Leplesī Robertsona - pilsēta Francijā ("Le Plessis-Robinson"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, 27700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

lepmanis   apv.

1. Švīts, modes āksts, lielībnieks.

Avoti: ME

lepnai   apv.

1. Tā, ka jūtas pārāks par citiem.

Avoti: KiV

lepnais   žarg.

1. Piecnieks (atzīme skolā).

Avoti: SLG

lepnība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lepns (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> lepns (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; arī pārmērība, izšķērdība.

Avoti: LLVV

lepnīgs   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Lepns (1).

2. Lepns (2).

3. Lepns (3).

Avoti: LLVV

lepniķis   sar.

1. Augstprātis.

Avoti: Sin

lepnis

1. Augstprātis.

Avoti: Sin

lepnot   apv.

1. Būt augstprātīgam, lepnam un izaicinošam.

Avoti: ME

lepnoties   apv.

1. Paust lepnumu.

Avoti: ViV

lepns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura izturēšanās, rīcība, runa ir pašapzinīga, tāds, kuram ir dziļas pašcieņas jūtas; tāds, kurš ir pārāks par citiem (ar ko).

2. Tāds, kas ir labi, arī grezni ģērbies, tāds, kam ir labas manieres; tāds, kas ir ievērojams sabiedrībā.

3. Stalts, izskatīgs, arī spēcīgs (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

lepnulis

1. Augstprātis.

Avoti: Sin

lepnums   -a, v.; parasti vsk.

1. Psihisks (emocionāls) stāvoklis, arī rakstura, personības īpašība, kam raksturīgs pašapzinīgums, pašcieņa, arī pārākuma apziņa.

2. Īpašība, īpašību kopums (cilvēkam), ar kurām lepojas, kuras dara godu.

Avoti: LLVV

lepņi   apv.

1. Lepni.

Avoti: ME

lepocinclis   lat.

1. Lepocinklas.

Lepocinclis acicularis— lepocinklu suga.

Lepocinclis fusiformis— lepocinklu suga.

Lepocinclis globula— lepocinklu suga.

Lepocinclis marssonii— lepocinklu suga.

Lepocinclis ovum— lepocinklu suga.

Lepocinclis steinii— lepocinklu suga.

Lepocinclis teres— lepocinklu suga.

Lepocinclis textea— lepocinklu suga.

Avoti: LD

lepocinklas

1. Eiglēnaļģu nodalījuma ģints ("Lepocinclis"), mikroskopiskas, brīvi peldošas vienšūnas aļģes, ~35 sugas, Latvijā konstatētas 8 sugas.

Avoti: LD

lepocīts   med.

1. Katra šūna ar kodolu un apvalku.

Avoti: MSV

Lepoglava   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Lepoglava"), Varaždinas županijā, 8300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

leponis   apv.

1. Augstprātis.

Avoti: VL42

Lepontija   vietv.

1. Lepontijas Alpi - kalnu grēda Rietumalpos ("Alpi Lepontine"), uz Šveices un Itālijas robežas, garums - ~130 km, augstākā virsotne - 3384 m (Blinderhorns), mūžīgais sniegs - virs 2900 m.

Avoti: PZT

Lepora   vietv.

1. Pilsēta Reinjonas salas ziemeļrietumu piekrastē ("Le Port"), Senpolas apriņķī, 38400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, Wi

Leporāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Leporano"), Apūlijas reģiona Taranto provincē, 7900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

leporello   novec.

1. Pēc Don-Žuana sulaiņa vārda: iztapīgs dienestnieks; vispārim dienestnieks.

Avoti: SV33

leporidae   lat.

1. Zaķu dzimta.

Avoti: LD

lepot   apv.

1. Lepni izturēties.

2. Būt saīgušam, sapīkušam.

Avoti: LE, ME

lēpot   apv.

1. Lēnām iet.

Avoti: ME

lepoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Justies pašapzinīgam, pārākam par citiem (ar ko) un paust to (izturēšanās veidā, rīcībā, runā).

2. Ietiepīgi pastāvēt (uz ko), klīrēties.

Avoti: LLVV

lēpots   apv.

1. Apaudzis ar ūdensrozēm.

Avoti: ME

lepra   -as, s.; parasti vsk.

1. Hroniska vispārēja infekcijas slimība, kas bojā galvenokārt ādu un nervu sistēmu; spitālība.

Lepromatozā lepra— lepra, kurai raksturīga sarkanbrūnu mezglveida lepromu attīstība ādā, gk. uz sejas ("facies leonina"), kā arī acu un elpceļu augšdaļas gļotādās; rodas temperatūras, sāpju un taktilā anestēzija bojāto nervu (visbiežāk elkoņa, fibulārā un lielā auss nerva) inervācijas apvidos.

Tuberkuloīdā lepra— labdabīga lepras forma; histoloģiski tai raksturīgi tuberkuloīdi granulācijas audi bez lepras šūnām, reti lepras nūjiņas; klīniski - ādas bojājumi un perifērisko nervu saslimšana; iekšējie orgāni nesaslimst; lepromīna raudze bieži pozitīva.

Avoti: LLVV, TM5

lepraks   žarg.

1. Lempis; tūļa.

Avoti: SLG

Leprehuns   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija) zemākā līmeņa mitoloģijā - elfs, kurš sargā daudz apraktu dārgumu, kurus atklāj tikai tam, kas spēj viņu noķert un uzklausīt, nenovēršot no viņa skatienu.

Avoti: Mit

leprekonisms   med.

1. Multiplu anomāliju, iekšējās sekrēcijas dziedzeru disfunkcijas un vielmaiņas traucējumu sindroms: "fauna seja" ar hipertelorismu, lielām, tumšām acīm, platu deguna muguru un lielām atļukušām ausīm; lielas rokas un kājas, mazs augums, tumša ādas pigmentācija; ginekomastija; pastiprināta jutība pret insulīnu, palielinātas aknas un liesa; vispārīgās psihiskās un fiziskās attīstības aizkavēšanās; sastop vairākiem vienas ģimenes locekļiem.

Avoti: TM5

leprekons

1. Rūķītis veca vīra izskatā īru folklorā; dažkārt - kurpnieks, kuram ir noslēpti zelta krājumi.

Avoti: IdV

leprelkoze   med.

1. Leproza čūlošana.

Avoti: TM5

leprīds   med.

1. Eritematozs plankums kā agrīna nerva iekaisuma pazīme lepras gadījumā.

Avoti: TM5

leprofobija   med.

1. Slimīgas bailes no lepras.

Avoti: TM5

leproftalmija   med.

1. Acu iekaisums lepras gadījumā; leproza oftalmija.

Avoti: TM5

leprologs   med.

1. Ārsts lepras diagnostikas un ārstēšanas speciālists.

Avoti: TM5

leproloģija   med.

1. Medicīnas nozare, kas pētī ar lepras diagnostiku un ārstēšanu.

Avoti: TM5

leproma   med.

1. Lepras mezgls; ciets infiltrāts ādā, gk. ap asinsvadiem, īpaši lepromatozās lepras gadījumā.

Avoti: TM5

lepromīns   med.

1. Sterils lepras audu filtrāts injicēšanai ādā; lieto diagnostikas vajadzībām; pozitīva ādas reakcija norāda uz specifisku jutību un imunitāti pret lepru.

Avoti: TM5

leprotīns   med.

1. Karotinoīds, kas iegūts no lepras mikobaktērijām.

Avoti: TM5

leprozīns   med.

1. Neitrāla, skābjizturīga, vaskam līdzīga viela, kas iegūta no lepras mikobaktērijām; sastāv no cietiem glicerīdiem un vaskiem.

Avoti: TM5

leprozorija   med.

1. Slimnīca lepras slimnieku ārstēšanai; senāk tā bija gk. izolators.

Avoti: TM5

leprozorijs   -a, v.

1. Speciāla ārstniecības un profilakses iestāde lepras slimniekiem.

Avoti: LLVV

leprozs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar lepru, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

leps   apv.

1. Viegls cilvēks, kas stāsta visu bez apdoma.

Avoti: ME

lēps   apv.

1. Nespēcīgs, vārgs.

Avoti: KiV

lepsene   apv.; hip.

1. Alksnene.

Avoti: ĒiV

lepsēt   apv.

1. Steigšus ēst, uz ātru roku ieēst.

Avoti: ME

Lepsi   vietv.

1. Upe Kazahstānā, garums - 417 km, sākas Džungārijas Alatau ziemeļu nogāzes ledājos, tek pa Semirečjes stepēm un smiltājiem, kur to intensīvi izmanto apūdeņošanai, ietek Balhaša ezera austrumu daļā, kas daļēji izžūst.

Avoti: PZT, LpA

lepsis   -ša, v.

1. sar. Neliels (kā) gabals.

2. apv. Jauns, neizveicīgs dzīvs radījums.

Avoti: LLVV, ME

lēpsis   apv.

1. Riests.

Avoti: ME

lepsīt   apv.

1. Steigšus ēst, uz ātru roku ieēst.

Avoti: ME

lepstere   apv.

1. Stabule, kas gatavota no koka mizas ar šķībi nogrieztu pūšamo galu.

Avoti: KV

lepstiķis   apv.

1. Savienojuma gabals, uzšuvums; lāpstiķis.

Avoti: ME

lepstuķis   apv.

1. Neliels, piemēram, pļavas, tīruma gabals; gabals.

Avoti: ĒiV

lēpša   apv.

1. Dzērums, reibums.

2. Riests.

Avoti: ME

lēpšas   apv.

1. Riests.

Avoti: Sin

Lepšas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rundāles novada Rundāles pagastā.

Avoti: LC

Lepšu   vietv.; nelok.

1. Lepšu ezers - Leišu ezers Valkas novada Valkas pagasta dienvidu daļā, viens no Taču ezeriem.

Avoti: LD, La1

lepšenieki

1. Rundāles novada Rundāles pagasta apdzīvotās vietas "Lepšas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lepšs   apv.

1. Neliels, piemēram, pļavas, tīruma gabals; gabals.

Avoti: ViV

lepšuks   apv.

1. Liela, veca sēne.

2. Lempis, laidaks.

Avoti: ME

lept   apv.

1. Kļūt izlutinātam.

Avoti: LE

lept-   med.

1. Salikteņos norāda uz plānu, mazu, vāju, smalku, maigu.

Avoti: TM5

lepta

1. Sīka senebreju vara monēta.

2. Sīka monēta Grieķijā no 1828. līdz 2002. g., vienāda ar 0,01 drahmu.

3. Mazākā masas aprēķina vienība un sīka vara monēta Senajā Grieķijā.

Avoti: EV, KV

Leptī   vietv.

1. Leptī Kevili - pilsēta Francijā ("Le Petit-Quevilly"), Augšnormandijas reģiona Piejūras Sēnas departamentā, 21900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

leptinidae   lat.

1. Blusvaboļu dzimta.

Avoti: LD

leptinotarsa   lat.

1. Lapgraužu dzimtas ģints.

Leptinotarsa decemlineata— kartupeļu lapgrauzis jeb Kolorādo vabole.

Avoti: LD

leptīns

1. Olbaltumviela, hormons, kas ietekmē ķermeņa svaru, regulē vielmaiņu un reproduktīvās funkcijas.

Avoti: PL

Leptismagna   vietv.

1. Senpilsēta Tripolitānijā ("Leptis Magna"), Vidusjūras krastā (tagadējā Lībijā), dibināja feniķieši VII gs. p. m. ē., uzplaukums romiešu laikā (m. ē. pirmie gadi), nopostījuši arābi VII gs., saglabājušās dažādu greznu ēku drupas.

Avoti: PZT

leptīts   -a, v.; ģeol.

1. Kārtains, smalkgraudains, metamorfs iezis (gneisa paveids).

Avoti: LLVV

lepto-   med.

1. Salikteņos norāda uz plānu, mazu, vāju, smalku, maigu.

Avoti: TM5

leptobryum   lat.

1. Bumbiervācelītes.

Leptobryum pyriforme— parastā bumbiervācelīte.

Avoti: LD

leptocefālija   med.

1. Nenormāls galvaskausa augstums un šaurums.

Avoti: TM5

leptocefals   biol.

1. Zušu kāpura attīstības stadija aptuveni no 12 dienu vecuma, kad tas kļūst caurspīdīgs, līdz aptuveni 3 gadu vecumam, kad nonāk Eiropas krastos un pārvēršas par stikla zuti, kas iepeld upē.

Avoti: IZ-33-47

leptocera   lat.

1. Puvummušu dzimtas ģints.

Leptocera ferruginata— šīs ģints suga.

Leptocera hirtula— šīs ģints suga.

Leptocera vagans— šīs ģints suga.

Avoti: LD

leptoceridae   lat.

1. Slaidmaksteņu dzimta.

Avoti: LD

leptocerus   lat.

1. Slaidmaksteņu dzimtas ģints.

Leptocerus aterrimus— šīs ģints suga.

Leptocerus cinereus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

leptocitoze   med.

1. Hipohromiskā anēmija ar leptocītu pārsvaru asinīs.

Avoti: TM5

leptocīts   med.

1. Plāns eritrocīts ar samazinātu tilpumu salīdzinājumā ar diametru; tā izskats atgādina šaušanas mērķi - hemoglobinēta perifērijas līnija apjož gaišu laukumu ar pigmentētu centru.

Avoti: TM5

leptodonts   med.

1. Tāds, kam ir tievi vai sīki zobi.

Avoti: TM5

leptodora

1. dsk. Lapkājvēžu kārtas kladoceru apakškārtas dzimta ("Leptodoridae"), kuras pārstāvji sastopami arī Latvijā.

Avoti: LE1

leptodoridae   lat.

1. Leptodoru dzimta.

Avoti: LD

leptofonija   med.

1. Balss smalkums vai vājums.

Avoti: TM5

leptogium   lat.

1. Kolēmu dzimtas ģints.

Leptogium cyanescens— šīs ģints suga.

Leptogium lichenoides— šīs ģints suga.

Leptogium saturninum— šīs ģints suga.

Leptogium subtile— šīs ģints suga.

Leptogium sinuatum— šīs ģints suga.

Leptogium tenuissimum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

leptohīmija   med.

1. Ķermeņa šķidrumu nepilnvērtība.

Avoti: TM5

leptohromatisks   med.

1. Ar smalku hromatīna tīkliņu.

Avoti: TM5

leptohylemyia   lat.

1. Pamušu dzimtas ģints.

Leptohylemyia coarctata— labību muša.

Avoti: LD

Leptokarja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 3700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

leptolegnia   lat.

1. Saprolegniju dzimtas ģints.

Avoti: LD

leptomedūza   biol.

1. Nelieli jūras dzīvnieki, hidroīdu apakškārta, dzimuma (medūzu) paaudze kampanulārijām, dzimuma šūnas attīstās pie radiālkanāliem.

Avoti: KV

leptomeningioma   med.

1. Mīkstā smadzeņu apvalka audzējs.

Avoti: TM5

leptomeningīts   med.

1. Mīksto smadzeņu apvalku iekaisums.

Avoti: TM5

leptomeningopātija   med.

1. Mīksto smadzeņu apvalku slimība.

Avoti: TM5

leptomicrurus   lat.

1. Koraļļčūskas (viena no 3 ģintīm).

Avoti: PDE

leptomitaceae   lat.

1. Leptomītu dzimta.

Avoti: LD

leptomitales   lat.

1. Leptomītu rinda.

Avoti: LD

leptomīti

1. Aļģsēņu nodalījuma oomicēšu klases rinda ("Leptomitales"), ūdenī mītošas sēnes, kas sastopamas uz pūstoša substrāta vai ar organiskām vielām bagātos notekūdeņos, Latvijā konstatētas 2 dzimtas.

2. Šīs rindas dzimta ("Leptomitaceae"), Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: LD

leptomitus   lat.

1. Leptomītu dzimtas ģints.

Leptomitus lacteus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

leptonēma   -as, s.; biol.

1. Leptotēna.

Avoti: ĢT

leptoni   -u, vsk. leptons, -a, v.; fiz.

1. Elementārdaļiņu grupa, kurā ietilpst elektroni, pozitroni, neitrīno, antineitrīno, mioni; šīs grupas elementārdaļiņas.

Avoti: LLVV

leptonlādiņš

1. Kvantu skaitlis, kas raksturo leptonus un saglabājas visās mijiedarbībās; pieņem, ka leptoniem tas ir vienāds ar +1, antileptoniem - -1, pārējām elementārdaļiņām - 0; leptonu skaitlis.

Avoti: EV

leptonomorfoloģija   med.

1. Membrānu, apvalku morfoloģija.

Avoti: TM5

leptons

1. vsk. Leptoni.

2. novec. Sīka grieķu monēta; lepton.

Avoti: SV33

leptopoecile   lat.

1. Zīlīšķauķi.

Leptopoecile sophiae— kalnu zīlīšķauķis.

Avoti: ZvP

leptoprozopija   med.

1. Sejas šaurums.

Avoti: TM5

leptops

1. Klēpjdators.

Avoti: PL

leptoptilos   lat.

1. Marabu.

Leptoptilos crumeniferus— Āfrikas marabu.

Avoti: PDE

leptorhaphis   lat.

1. Pleosporu dzimtas ģints.

Leptorhaphis epidermidis— šīs ģints suga.

Leptorhaphis parameca— šīs ģints suga.

Avoti: LD

leptorīnija   med.

1. Deguna šaurums; kraniometrijā relatīvi gara un šaura deguna bumbierveida atvere ar nazālo indeksu 46,9 un mazāk.

Avoti: TM5

leptosfērija

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma pleosporu dzimtas ģints ("Leptosphaeria"), gk. saprofītiskas sēnes, ~200 s., Latvijā konstatētas 35 sugas.

Avoti: LD

leptosoms   med.

1. Cilvēks ar trauslu, kalsnēju, astēnisku augumu.

Avoti: TM5

leptosphaeria   lat.

1. Leptosfērijas.

Leptosphaeria doliolum— šīs ģints suga.

Leptosphaeria smarodsii— šīs ģints suga.

Leptosphaeria vagabunda— šīs ģints suga.

Avoti: LD

leptosperma   bot.

1. dsk. Miršu dzimtas ģints ("Leptospermum").

Citrusu leptosperma— leptospermu suga ("Leptospermum citratum").

Slotveida leptosperma— leptospermu suga ("Leptospermum scoparium"), ko dēvē arī par Jaunzēlandes tējaskoku, no tās izveidotas vairākas dekoratīvas šķirnes.

Avoti: DaE

leptospermum   lat.

1. Jaunzēlandes tējaskoki jeb leptosspermas.

Leptospermum scoparium— Jaunzēlandes tējaskoks.

Avoti: DaE

leptospira   med.

1. Spirohetu baktēriju ģints ("Leptospira") smalki spirālveida kustīgi pavedieni ar āķveidīgi liektiem galiem, grūti krāsojami, labāk konstatējami tumšā redzes laukā.

Avoti: TM5

leptospira   lat.

1. Spirohetu dzimtas "Leptospiraceae" ģints.

Leptospira icterohaemorrhagiae— šīs ģints suga.

Leptospira interrogans— šīs ģints suga.

Avoti: LD

leptospiraceae   lat.

1. Spirohetu baktēriju dzimta.

Avoti: LD

leptospiroze

1. Cilvēka un dzīvnieku infekcijas slimība, ko ierosina mikroorganisms leptospīra un kas gk. bojā asinsvadus, nieres, aknas un nervu sistēmu.

Anikteriskā leptospiroze— ūdens drudzis; tam raksturīgs drudzis, muskuļu sāpes, konjunktivīts, meningeālais un hepatorenālais sindroms.

Ikterohemorāģiskā leptospiroze— lepra, kas noris ar drudzi, eksantēmu, hepatorenālo sindromu un dzelti, nereti arī ar meningeālo sindromu.

Avoti: SV99, TM5

leptostafilīns   med.

1. Cilvēks ar šaurām un augstām aukslējām; aukslēju indekss ir 79,9 vai mazāks.

Avoti: TM5

leptostraca   lat.

1. Plānčauļu kārta.

Avoti: PDE

leptostroma

1. dsk. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma celomicēšu klases dzimta ("Leptostromataceae"), parazīti un saprofīti uz lakstaugu, koku un krūmu stumbriem, lapām un augļiem, Latvijā konstatētas 10 ģ., ~20 sugas.

Avoti: LD

leptostroma   lat.

1. Leptostromu dzimtas ģints.

Avoti: LD

leptostromataceae   lat.

1. Leptostromu dzimta.

Avoti: LD

leptostromella   lat.

1. Leptostromu dzimtas ģints.

Avoti: LD

leptotēna   -as, s.; biol.

1. Mejozes profāzes pirmā stadija, kuras laikā šūnas kodolā kļūst redzami smalki pavedieni - daļēji spiralīzējušās hromosomas.

Avoti: ĢT

leptotēnija   med.

1. Mejozes pirmās dalīšanās profāzes pirmā stadija, kurā hromosomām ir tievu pavedienu izskats.

Avoti: TM5

leptothrix   lat.

1. Leptotriksi.

Leptothrix crassa— leptotriksu suga.

Leptothrix discophora— leptotriksu suga.

Leptothrix ochracea— leptotriksu suga.

Avoti: KV, LD

leptothyrium   lat.

1. Leptostromu dzimtas ģints.

Leptothyrium alneum— šīs ģints suga.

Leptothyrium perclymeni— šīs ģints suga.

Leptothyrium vulgare— šīs ģints suga.

Avoti: LD

leptotrihs   novec.

1. Baktērija smalka pavediena veidā, dzīvo ūdenī, bet dažreiz iemetinās arī cilvēka mutē un bronhos.

Avoti: SV33

leptotrikss   med.

1. dsk. Pavedienveida ūdens baktēriju ģints ("Leptotrix"), kuras sugas atrod gk. dzelzi saturošā ūdenī.

Avoti: TM5

leptuphantes   lat.

1. Segzirnekļu dzimtas ģints.

Leptuphantes tenebricola— šīs ģints suga.

Avoti: LD

leptura   lat.

1. Celmgraužu apakšdzimtas ģints.

Leptura melanula— sarkanais celmgrauzis.

Leptura quadrifasciata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lepturinae   lat.

1. Celmgraužu apakšdzimta.

Avoti: LD

lepukule   apv.

1. Stūrgalvis, untumainis, švīts, modes āksts.

Avoti: ME

lēpulapas   apv.

1. Lēpes ("Nuphar").

Avoti: Aug2

lēpurs   sar.

1. Neveiklis.

Avoti: Sin

Lepuru   vietv.; nelok.

1. Lepuru purvs - dabas liegums Ziemeļvidzemes (Tālavas) zemienes Trapenes līdzenumā, Apes novada Gaujienas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 316 ha, no tiem dzērvenāji ~230 ha, to segums 60-70%, augstais purvs ar pārejas purva joslām, zemsedzē polijlapu andromeda, ārkausa kasandra, parastā niedre, apaļlapu rasene, makstainā spilve, purva vaivariņš, melnā vistene, sfagni.

Avoti: LE1

lepus   lat.

1. Zaķu dzimtas ģints.

Lepus europaeus— pelēkais zaķis.

Lepus timidus— baltais zaķis.

Avoti: LD

lēpuse   jūrn. sl.

1. Buru peldlīdzekļa aizvēja (zemvēja) puse, t. i., tā puse, kurā atrodas vēja piepūstās buras.

Avoti: JūVM

lepuška   apv.

1. Rauknis.

Avoti: KiV

lepuška   apv.

1. No rupjmaizes mīklas gatavots plāns plācenis, ko parasti cep uz plīts riņķiem.

Avoti: KiV

lepuškāt   apv.

1. Ar raukni apstrādāt (zemi, parasti līdumu).

Avoti: KiV

Leraha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Loerrach"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 48200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lerami   apv.

1. Pilsēta ASV ("Leramie"), Vaiomingas štatā, 32100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Leravulans   mit.

1. Soloru (Austrumindonēzija) mitoloģijā - augstākā dievība, visa esošā cēlonis un sākums.

Avoti: Mit

lerba   apv.

1. Nevarīgs nevīžīgs cilvēks.

Avoti: ME

lerchenfeldia   lat.

1. Sariņsmilgas.

Lerchenfeldia flexuosa— liektā sariņsmilga.

Avoti: LD

Lērdama   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Leerdam"), Dienvidholandes provincē, 20600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lerē   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Le Roeulx"), Valonijas reģiona Eno provincē, 8200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lēre   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Leer"), Lejassaksijas federālajā zemē, 33900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Leriči   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lerici"), Ligūrijas reģiona Spēcijas provincē, 9900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lerida   vietv.

1. Ļeida - pilsētas nosaukums spāņu valodā.

Avoti: PZT

Lerika   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Lerik"), rajona administratīvais centrs, 6900 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lērinci   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hevešas meģē, 5700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lerkara   vietv.

1. Lerkara Friddi - pilsēta Itālijā ("Lercara Friddi"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 6900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lerkša   apv.

1. Pļāpa.

2. Ķērkšana, činkstēšana, raudāšana.

Avoti: ME

lerkšēt   apv.

1. Pļāpāt, runāt (niekus).

2. Ilgāku laiku riet, arī maut, bēt u. tml.

3. Skanēt (par ko nepatīkamu).

Avoti: ĒiV

lerkšināt   apv.

1. Pieļaut, arī panākt, būt par cēloni, ka nepārtraukti činkst, gaužas.

Avoti: ViV

lerkšis   apv.

1. Cilvēks, kas daudz runā, pļāpā.

2. Suns, kas ilgāku laiku, arī nepārtraukti rej.

Avoti: ĒiV

lerkšs   apv.

1. Nepatīkams troksnis.

Avoti: ViV

lerķis   apv.

1. Kāds, kam nav stājas.

Avoti: ME

lerla   apv.

1. Novalkāti, noplīsuši svārki.

Avoti: ME

Lerma   vietv.

1. Upe Meksikā ("Rio Lerma"), Riograndes de Santjago augštece līdz Čapalas ezeram, garums - 510 km.

Avoti: PZT, LpA

lernaea   lat.

1. Lerneji - žokļkājvēžu apakšklases airkājvēžu kārtas lerneoīdu apakškārtas ģints.

Lernaea cyprinacea— karpu lernejs.

Avoti: LD

lernaeoidea   lat.

1. Žokļkājvēžu apakšklases airkājvēžu kārtas lerneoīdu apakškārta.

Avoti: LD

Lerne   mit.

1. Lernes hidra - Ehidnas un Tīfona radīta daudzgalvu čūska grieķu mitoloģijā, ko nogalināja Hērakls, paveicot savu otro varoņdarbu.

Avoti: PmV

lernejs   biol.

1. dsk. Žokļkājvēžu apakšklases airkājvēžu kārtas lerneoīdu apakškārtas ģints.

Karpu lernejs— lerneju suga ("Lernaea cyprinacea").

Avoti: LD

lerneoīdi   biol.

1. Žokļkājvēžu apakšklases airkājvēžu kārtas apakškārta.

Avoti: LD

lerneoze   biol.

1. Zivju slimība, ko izraisa parazīti, vēžveidīgie ("Lernaea cyprinacea").

Avoti: Wi

Lerobēra   vietv.

1. Pilsēta Martinikā ("Le Robert"), Francijas aizjūras teritorijā, Mazajās Antiļu salās, 23900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

lerpas   apv.

1. Dzīvnieku iekšas; larpas.

Avoti: ViV

lerpata   apv.

1. Skranda; strēmele; gabals.

2. Gļēvs, vājš cilvēks; arī izlutināts, izvēlīgs cilvēks.

Avoti: ViV

lerpatains   apv.

1. Lēverains; larpatains.

Avoti: ViV

lerpatlerpatām   apv.

1. Neveikli, streipuļojot, grīļojoties (iet, staigāt); tenteriski.

Avoti: ViV

lerpis   apv.

1. Vakarlēpis.

2. Neveikls cilvēks.

3. Muļķis.

Avoti: ViV, ME

Lērsuma   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Leersum"), Utrehtas provincē, 7600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lērte   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lehrte"), Lejassaksijas federālajā zemē, 43000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lērums   -a, v.; sar.

1. Liels (kā) daudzums (parasti nesakārtots); liels (kā) kopums.

2. Spēcīgs troksnis.

3. apv. Nelaime.

Avoti: LLVV, ME

lerza   apv.

1. Pļāpīgs, runīgs cilvēks; pļāpa; larza.

Avoti: ViV

lerzāt   apv.

1. Pļāpāt, (daudz) runāt; larzāt.

Avoti: ViV

LES   med., saīs.

1. Apakšējais barības vada sfinkters (angļu "lower esophageal sphincter").

Avoti: TM5

lesa   literat.

1. Tirāde dzejā, īpaši spāņu dzejā.

Avoti: DzV

lēsa   apv.

1. Peldoša velēna aizaugošā krastā, plāna, augu saknēm satrūdot izveidojusies humus kārta virs ūdens.

2. Augu un augu sakņu saaugums.

3. Smilšu sēklis upē.

4. Slapja, smaga un pinkaina zeme.

5. Labības sagulums, veldre.

Avoti: KV, ViV

Lesa   vietv.; nelok.

1. Lesa plato - dabas apgabals Austrumāzijā (angļu val. "Loess Plateau"), Huanhes vidusteces baseinā, starp Alašaņa, Ciņliņa un Naņšaņa grēdām (Ķīnā), platība - ~430000 kvadrātkilometru, vidējais augstums - 1200-1500 m.

Avoti: LģE

lēsains   apv.

1. Tāds, kur ir ar lēsu (1) pārklāts dūksnājs, slīkšņa.

Avoti: ViV

lēsana   apv.

1. Velēna.

Avoti: ME

lēsanains   novec.

1. Velēnains, ar daudz velēnām; lēsans (2).

Avoti: KV

lēsans   apv.

1. Bez īstas garšas (piem., putra bez aizdara, sāls).

Avoti: KV, ME

lēsans   apv.

1. Ar daudz velēnām.

Avoti: KV, ME

lēsapuža   apv.

1. Vieta zem lēsas (1).

Avoti: ViV

Lesba   vietv.

1. Lesbas sala - atrodas Egejas jūras austrumos (gr. val. "Lesvos"), pieder Grieķijai, platība - 1600 kvadrātkilometru, augstums - līdz 967 m, administratīvais centrs - Mitilini.

Avoti: LģE

lesbiānisms

1. Dzimumtieksme sievietei pret sievieti.

Avoti: JtV

lesbiete

1. Homoseksuāla sieviete, kas piekopj dzimumsakarus ar sievieti; nosaukums pēc Lesbas salas Egejas jūrā.

Avoti: PL, MLVV

lesbisks

1. Homoseksuāls (par sievieti), nosaukums pēc Lesbas salas, kurā dzīvoja grieķu dzejniece Sapfo.

Avoti: LEV

lesbisms

1. Dzimumtieksme sievietei pret sievieti; sieviešu homoseksuālisms.

Avoti: SV99, MV

lescha   novec.

1. Senā Grieķijā viesnīcai līdzīga māja, kur pārnakšņot ceļiniekiem, un ko grieķi apmeklēja arī, lai satiktos un patērzētu.

Avoti: KV

lēse   novec.

1. Rēķins.

Avoti: KV

lēseins   apv.; hip.

1. Raibs.

Avoti: ME

lēsena   apv.

1. Gaļas plēve.

Avoti: ME

lēsens   apv.

1. Lēsena zeme - sarkana, ļoti irdena purva zeme ar koku atliekām.

2. Nolaidīgs, nevīžīgs.

Avoti: ME

Lesersleivs   vietv.

1. Lesersleiva ezezrs - atrodas Kanādā ("Lesser Slave Lake"), Makenzi baseinā 577 m vjl., platība - 1194 kvadrātkilometri, lielākais dziļums - 3 m, krasti lēzeni; Mazais Vergu ezers.

Avoti: PZT

lesināt   apv.

1. Dot paēst, barot.

Avoti: ME

Lesīne   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr., vācu "Lessines", nl. "Lessen"), Valonijas reģiona Eno provincē, 18400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lesinis   apv.

1. Sieviešu brunči.

Avoti: TlV

Lesinski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

lesis   apv.

1. Kaut kas liels, tauks, krietns pēc dabas.

Avoti: ME

lesivāža   novec.

1. Lesivēšanās.

Avoti: LxE

lesivēšanās   lauks.

1. Atmālošanās process; augsnes izskalošanās veids, kur no virskārtas ar ūdeni tiek ienestas dziļāk augsnē ķīmiski nenoārdītas māla daļiņas.

Avoti: ZTV

leska   apv.

1. Nekārtīgs, netīrīgs, nevīžīgs cilvēks; arī slikts cilvēks.

2. Piedzēries līdz nesamaņai, tāds, kas vairs nevar noturēties kājās.

3. Netīra skranda, driska; lupata.

4. Govij pielipusi mēslu pika.

5. Smulis, skrandainis.

6. Pļāpīga sieviete.

Avoti: ĒiV, VV, LE, SiV, ME

leskains   apv.

1. Pinkains, kudlains.

2. Nodriskāts, skrandains, saplosīts.

Avoti: ME

leskām   apv.

1. Neveikli, arī gāzelējoties, grīļojoties, lieliem soļiem.

Avoti: ĒiV

leskans   apv.

1. Tāds, kas vienmēr gatavs (darboties, piedalīties), labprāt (iesaistās).

Avoti: ME

leskāt   apv.

1. Iet, staigāt, parasti neveikli, nevīžīgi, lieliem soļiem.

2. Darīt netīru, traipīt (parasti staigājot pa slapju, dubļainu vietu).

3. Sist, pērt.

Avoti: ĒiV, LE

leskāties   apv.

1. Blandīties, dauzīties apkārt.

Avoti: ME

leskea   lat.

1. Leskejas.

Avoti: LD

leskeaceae   lat.

1. Leskeju dzimta.

Avoti: LD

leskeja

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Leskeaceae"), Latvijā konstatētas 3 ģ., 3 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Leskea"), Latvijā konstatētas 1 suga.

Avoti: LD

leskejīte

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases leskeju dzimtas ģints ("Pseudoleskella"), Latvijā konstatētas 1 suga.

Avoti: LD

Lesko   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 5700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1470. g.

Avoti: LpA, Wi

Leskovaca   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Leskovac"), Centrālās Serbijas Jablanicas apgabalā, 60300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

lesks   apv.

1. Netīrs, nobružātām drēbēm.

Avoti: ME

lesku   apv.

1. Lesku leskām - neveikli, arī gāzelējoties, grīļojoties, lieliem soļiem.

Avoti: ĒiV

leskus   apv.

1. Netīrumu gabals.

Avoti: ME

lēsma   apv.; hip.

1. Liesma.

Avoti: ME

lesmenis   apv.

1. Caurums ledū.

2. Dziļa vieta upē.

Avoti: KV

lesmins   apv.

1. Asmens.

Avoti: ME

Lesna   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 4700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1282. g.

Avoti: Wi

lēsne   apv.

1. Pārsla.

Avoti: KV

Lesnī   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Ļesnije" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

lesnica   apv.

1. Rāmjveidā sastiprināti dēļi, kārtis, ko liek uz ragavām, lai tās padarītu platākas.

2. Ratu kulba, ratu kurvis.

Avoti: ĒiV, AB2

Lesnica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Loessnitz"), Saksijas federālajā zemē, 9000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lesnicova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

lesnieks   apv.

1. Mežsargs.

Avoti: KiV

Lesņica   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 2700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1257. g.

Avoti: Wi

lesoīdi   novec.

1. Lesam līdzīgi putekļu smilšu nogulumi ūdens baseinos.

Avoti: LE

lesoniaceae   lat.

1. Lesoniju dzimta.

Avoti: PDE

lesonijas

1. Zemāko aļģu augu brūnaļģu nodalījuma lamināriju rindas dzimta ("Lesoniaceae"), lielas aļģes ar ļoti dažādu laponi, gk. dienvidu jūrās.

Avoti: LPE

Lesota   vietv.; novec.

1. Lesoto - valsta Ārfikā.

Avoti: PZT

Lesoto   vietv.

1. Lesoto Karaliste - valsts Āfrikas dienvidos (angļu val. "Lesotho"), anklāvs DĀR teritorijā, platība - 30355 kvadrātkilometri, 2130800 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Maseru, administratīvais iedalījums - 10 distriktu.

Avoti: LģE, PuA

lespedeza   lat.

1. Lespedēzas.

Lespedeza bicolor— divkrāsu lespedēza.

Lespedeza thunbergii— Tunberga lespedēza.

Avoti: LD, DaE

lespedēza

1. dsk. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Lespedeza"), vasarzaļi krūmi, puskrūmi, retāk lakstaugi, >50 s., Latvijā retumis audzē vienu sugu.

Divkrāsu lespedēza— lespedēzu suga ("Lespedeza bicolor"), kas ir līdz 2 m augsts krūms ar violeti karmīnsarkaniem ziedu ķekariem, bargās ziemās tas apsalst, taču atjaunojas.

Tunberga lespedēza— lespedēzu suga ("Lespedeza thunbergii").

Avoti: LD, DaE

less   -a, v.; ģeol.

1. Smalkgraudains, porains, irdens nogulumu iezis, kura galvenās sastāvdaļas ir māls, smiltis un ogļskābais kalcijs.

Avoti: LLVV

lēss   apv.

1. Saaugušas, savijušās augu saknes virs ūdens.

Avoti: KV

lessonia   lat.

1. Lesoniju dzimtas ģints.

Lessonia flavicans— lesoniju suga.

Avoti: PDE

lest   apv.

1. Knābāt.

2. Lakt.

3. Aprēķināt, novērtēt.

Avoti: LE, ME

lēst   lēšu, lēs, lēš, pag. lēsu; trans.

1. Rēķināt.

Avoti: LLVV

lēstaugi   apv.

1. Krekla uzpleči; lāstaugi.

Avoti: ME

leste   apv.

1. Bute.

2. Kalsns, novājējis dzīvnieks.

Avoti: KV, ViV

Lesten   vietv., vēst., vācu val.

1. Tukuma novada Lestenes pagasta un muižas bijušais nosaukums.

Avoti: LPag

Lestene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Tukuma novadā 26 km no Tukuma, izveidojusies bijušās Lestenes muižas teritorijā, pagasta centrs.

2. Lestenes pagasts - pagasts Tukuma novadā, robežojas ar Irlavas, Degoles, Slampes un Džūkstes pagastu, kā arī ar Jaunpils novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Lesten, krieviski - Lestenskaja.

Lestenes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta neliela daļa pirmskara Irlavas pagasta teritorijas, bet daļa pirmskara Lestenes pagasta teritorijas pievienota tagadējam Džūkstes un Degoles pagastam.

3. Lestenes ezers - atrodas Spārnenes viļņotajā līdzenumā, Tukuma novada Lestenes pagastā, 54 m vjl., platība - 36 ha, garums - 1 km, lielākais platums - 0,44 km, lielākais dziļums - 2,1 m, eitrofs, aizaugums - 40%; Pālamsu ezers.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

Lestenes-Ēnavas   vietv.; nelok.

1. Lestenes-Ēnavas purvs - atrodas Austrumkursas augstienē, Tukuma novada Džūkstes un Lestenes pagastā un Jaunpils novada Jaunpils pagastā, platība - 2302 ha, lielāko daļu (2003 ha) aizņem zemais purvs, dienvidu daļu augstais un pārejas purvs, kūdras slāņa vidējais dziļums - 2,8 m.

Avoti: LE1

lestenieki

1. Tukuma novada Lestenes pagasta apdzīvotās vietas "Lestene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lestenskaja   vietv., vēst.

1. Tukuma novada Lestenes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Lestera   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Leicester"), Anglijā, Lesteršīras grāfistes administratīvais centrs, 329800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Lesteršīra   vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Leicestershire"), Anglijas vidusdaļā, administratīvais centrs - Lestera, platība - 2156 kvadrātkilometri, 1043800 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: Wi

lestes   lat.

1. Zaigspārnīšu dzimtas ģints.

Lestes dryas— šīs ģints suga.

Lestes sponsa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lestidae   lat.

1. Zaigspārnīšu dzimta.

Avoti: LD

lestiķis   apv.

1. Liels gabals.

Avoti: ME

lesto   mūz.

1. Steigšus, žirgti, mundri.

Avoti: Mūz

lēstraume   jūrn. sl.

1. Vēja radīta straume, kuras virziens sakrīt ar vēja virzienu, tās rezultātā viļņu muguru asās šķautnes noapaļojas, viļņu augstums samazinās, bet periods pagarinās.

Avoti: JūVM

lēsvedība   novec.

1. Grāmatvedība.

Avoti: TV

lesveida

1. Lesam ārēji līdzīgi nogulumu veidojumi (smilšmāls, mālsmilts).

Avoti: LPE

leša   apv.

1. Uz ragavām uzliekama koka konstrukcija ērtākai sēdēšanai.

Avoti: ME

lešana   apv.

1. Tautastērpa krekla rakstu ieaušana.

Avoti: TlV

Leščinski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Galēnu pagastā.

Avoti: LC

lēši   apv.

1. Lēti (par cenu, atlīdzību).

Avoti: KiV

Lešenē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Le Chesnay"), Ildefransas reģiona Ivelīnas departamentā, 29000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

leška   apv.

1. Matu lēšķe.

2. Nekārtīgs, izspūris cilvēks.

Avoti: ME

lēška   apv.

1. Lēkšķe (parasti par blīvu mēslu veidojumu, kas pielipis pie dzīvnieka spalvas).

Avoti: MiV

Leškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

2. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Leški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Leški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

2. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Leškas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Leškys   vietv.

1. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Leški" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Leškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

lēšķa   apv.

1. Mīksta, savelta pika.

Avoti: ME

lešķe   apv.

1. Kušķis, pušķis, šķipsna; mīksta, savelta vilnas, sniega u. tml. pika; lēkšķe.

Avoti: TlV

lēšķe   apv.

1. Mīksta, savelta pika; lēkšķe.

2. Sproga, kārstas vilnas gabals, vilnas tīstoklis.

Avoti: ME

lešķene   apv.

1. Netīrīga, nekārtīga sieviete.

Avoti: ME

lešķēnieši

1. Gulbenes novada Litenes pagasta apdzīvotās vietas "Lešķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lešķēt   apv.

1. Traipīt, darīt netīru (piemēram, ko uzlejot, uzšļakstot).

Avoti: ViV

Lešķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Litenes pagastā.

Avoti: LC

lešķis   apv.

1. Lēķšķe.

Avoti: ME

lēšķis   apv.

1. Mīksta, savelta pika; lēkšķe.

2. Sproga, kārstas vilnas gabals, vilnas tīstoklis.

Avoti: ME

lešķu   apv.; nelok.

1. Lešķu koki - saku koki.

Avoti: ME

lešņaka   apv.

1. Resns, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

Lešno   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 64700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1547. g.

Avoti: LpA, Wi

lešu   apv.; nelok.

1. Lešu koks - lazdu krūms, riekstu krūms.

Avoti: ME

lešuka   apv.; hip.

1. Uz ragavām uzliekama koka konstrukcija ērtākai sēdēšanai; leša.

Avoti: ME

LET   med., saīs.

1. Lineārā enerģijas izkliede (angļu "linear energy transfer").

Avoti: TM5

LETA   saīs.

1. Latvijas Informācijas aģentūra.

Avoti: i2

lētā   žarg.

1. Vieglas uzvedības sieviete.

Avoti: SLG

lētai   apv.

1. Lēti (par cenu, atlīdzību).

Avoti: KiV

letalīns   med.

1. Kurāres grupas alkaloids Dienvidamerikas augā "Strychnos letalis".

Avoti: TM5

letalis   med.

1. Nāvīgs, nāvējošs.

Avoti: TM5

letalitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Mirstība.

Avoti: LLVV, ZTV

letāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izraisa nāvi; saistīts ar nāvi, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

Letampona   vietv.

1. Pilsēta Reinjonas salā ("Le Tampon"), Francijas aizjūras teritorijā, Senpjēras apriņķī, 73400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

letarģija   -as, s.; parasti vsk.

1. med. Slimīgs, miegam līdzīgs stāvoklis, kura laikā ievērojami samazinās dzīvības fizioloģiskās izpausmes un pavājinās vielmaiņa.

2. bot. Stāvoklis, kura laikā tiek pārtraukta auga attīstība.

Avoti: LLVV

letarģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar letarģiju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar letarģiju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

lētaudzis   apv.

1. Viegli audzis, izlutināts.

Avoti: KV, ME

letauris   apv.

1. Pelēkais (lauku) zaķis.

2. Neveikls, nolaidīgs cilvēks.

Avoti: KV

Lētavērteša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Hajdū-Biharas meģē, 7100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Letbridža   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Lethbridge"), Albertas provincē, Klinšu kalnu piekājē. 92700 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, Wi

lētdabība   novec.

1. Vieglprātība.

Avoti: Sin

lētdabīgs   novec.

1. Vieglprātīgs.

Avoti: Sin

lētdabiņa   apv.

1. Vieglprātība; vieglprātīgs cilvēks.

Avoti: KV

lētdabis   apv.

1. Vieglprātīgs cilvēks.

Avoti: LV93

lete   -es, dsk. ģen. lešu vai letu, s.

1. Garens, galdam līdzīgs, no priekšpuses slēgts paaugstinājums, kas nošķir pārdevēju no pircēja, preču tirgošanai (veikalā, kioskā, bufetē u. tml.).

Avoti: LLVV, PP

Lēte   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - aizmirstības upe pazemes valstībā; tās ūdens liekot mirušo dvēselēm aizmirst pagātni.

Nogrimt Lētē— tikt aizmirstam, izzust bez pēdām.

Avoti: SV69

letece   apv.

1. Lecekts.

Avoti: ME

letecis   apv.

1. Lecekts.

Avoti: KnG

leteka   apv.

1. Lāsteka.

Avoti: KiV

lētēm   apv.

1. Viegli.

Avoti: ME

letena   apv.

1. Ķepa, ķetna.

Avoti: ME

letenas   apv.

1. Bārkšķes.

Avoti: KV

letene   sar.

1. Latviete.

2. Latviešu valoda (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

letene   apv.

1. (Lāča) ķepa, nags.

2. Pēda.

3. Lielais liela kauls.

4. No kaņepājiem un lūkiem pītas vīzes.

Avoti: KV

letēnieši

1. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Letes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

letenis   apv.

1. (Lāča) ķepa, nags.

2. Pēda.

3. Lielais liela kauls.

4. No kaņepājiem un lūkiem pītas vīzes.

Avoti: KV

letenkājis   apv.

1. Tāds, kam ir neveiklas, neattīstītas kājas.

Avoti: ME

letens   novec.

1. (Lāča) ķepa, nags.

2. Pēda.

3. Lielais liela kauls.

4. No kaņepājiem un lūkiem pītas vīzes.

Avoti: KV

Leteņe   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Letenye"), Zalas meģē, 4200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

letere   apv., niev.

1. Izļodzījies priekšmets, tā daļa.

Avoti: KiV

Letere   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lettere"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 6100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

leterēt   apv.

1. Nemākulīgi darboties.

2. Neskaidri, nesakarīgi runāt, pļāpāt.

Avoti: KiV, ME

leterēt   apv.

1. Grīļoties, streipuļot.

Avoti: ME

leteris   apv.

1. Lempis.

2. Nepraša, nejēga; ļurba.

Avoti: ME

Leterkeni   vietv.

1. Leterkjanene - pilsēta Īrijā ("Letterkenny"), tās nosaukums angļu valodā.

Avoti: Wi, LpA

Leterkjanene   vietv.

1. Pilsēta Īrijā (īru val. "Leitir Ceanainn"), Olsteras provincē, 15400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

leterlērums   apv.

1. Jocīgs notikums, jocīgs stāsts.

Avoti: ME

Letes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Gulbenes novada Beļavas pagastā.

Avoti: LC

Leteseno   vietv.

1. Upe Somijas ziemeļrietumos, satekot ar Konkemeeno (zviedru - Šēnšemeelvenu) izveido Muonio (zviedru - Muonioelvenu), kas ir robežupe ar Zviedriju.

Avoti: PZT

letgalieši   novec.

1. Sens latviešu un latgaļu apzīmējums.

Avoti: LME

letgaļi   -u, v.; vēst.

1. dsk., v. Latgaļi (1).

2. arī vsk. Latgaļi (2).

Avoti: LLVV

letgo   novec.

1. Enkurošanā lietojams termins (komanda).

Avoti: Ang

lēti   apv.

1. Viegli, ātri.

Avoti: DžP

leti

1. Latgaļi (1) - viena no baltu tautībām, kas kļuva par latviešu nācijas pamatu.

Avoti: MkV

lētība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība - lēts (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; lētums.

Avoti: LLVV

leticisms

1. Aizguvums no latviešu valodas.

Avoti: EV

lētiecība   jūrn. sl.

1. Jahtas īpašība kursā pie vēja - ja ejot pie vēja, uz brīdi atlaižot stūri, novērojama peldlīdzekļa priekšgala nogriešanās (atkrišana) no vēja, tad jahta ir lētiecīga.

Avoti: JūVM

letika

1. Visas latviešu valodā izdotās grāmatas, periodika un sīkiespieddarbi neatkarīgi no izdošanas vietas; latviešu autoru darbu tulkojumi; literatūra par latviešiem (tautu, valodu, literatūru, etnogrāfiju, vēsturi).

Avoti: EV

lētināt   apv.

1. Niecināt, mazināt nozīmi.

2. Atvieglot, vieglināt, remdināt.

Avoti: LV93, NeV

letiņi

1. sar. Latvieši.

2. apv. Sibīrijas latvānis ("Heracleum sibiricum").

Avoti: Sin, Aug2

lētiņi   apv.

1. Latvāņi.

Avoti: KV

letiņš   sar.

1. Latvietis; labvēlīgi ironisks latviešu pašnosaukums.

Avoti: NeV

Letisija   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas Republikā, Peru un Brazīlijas pierobežā, Amazonasas departamenta administratīvais centrs, 35000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

letisms   val.

1. Aizguvums no latviešu valodas; latvisms.

Avoti: VsV

letistika

1. Latvistika, filoloģijas nozare, kas aptver latviešu valodu, literatūru, folkloru, literatūrzinātni un folkloristiku saistībā ar tautas dzīvi, kultūru un vēsturi.

Avoti: SV96

lētīt   apv.

1. Atvieglot, vieglināt, remdināt.

Avoti: NeV

lētīties   apv.

1. Kļūt lētam un ērtam.

Avoti: ME

Lētīža   vietv.

1. Ventas kreisā krasta pieteka Vaiņodes un Skrundas novadā, garums - 32 km, kritums - 100 m, sākas Vaiņodes apkaimē; Leitiža; Letiža.

Lētīžas brūnogļu atsegums— atrodas Skrundas novada Nīkrāces pagastā, ir lēcveidīgas juras brūnogļu iegulas Lētīžas upes gultnē un tās labajā pakrastē, biezums krastā - 15 cm, tālāk urbumos līdz 3 m, iegulu niecīgo krājumu un brūnogļu zemās kvalitātes dēļ tām nav praktiskas nozīmes.

2. ģeol. Lētīžas apledojums - pirmais viduspleistocēna apledojums Latvijas teritorijā, kura nogulumi atsedzas Lētīžas krastos arī zemes virspusē.

3. Lētīžas svīta - apakškarbona stratigrāfiiskā vienība Latvijas dienvidrietumu daļā, biezums - 16-20 m.

Avoti: LE1

Letkas   vietv.

1. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Ļetki" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Letki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

letkēnieši

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Letki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Letki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

letkieši

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Letki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

letkiss

1. Sarīkojumu deja ar tautasdejas raksturu (populāra 20. gs. 60. gadu otrajā pusē); dejotāji atrodas cits aiz cita, veidodami garu virkni.

Avoti: SV99

Letkys   vietv.

1. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Ļetki" nosaukuma variants latgaliski.

2. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Letki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

letnais   apv.

1. Tāds, ko valkā vasarā (parasti par jaku, mēteli).

Avoti: KiV

lētnaudītis   apv.

1. Tas, ko var nopirkt par lētu naudu.

Avoti: ME

Letnica   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Lovečas apgabalā, 3500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

letninis   apv.

1. Tāds, ko valkā vasarā (parasti par jaku, mēteli).

Avoti: KiV

Lēto   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - titanīda, Koja un Foibes meita, kas no Zeva ieņēma dvīņus Apollonu un Artemīdu.

Avoti: PmV

Letohrada   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 6300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Letomanopello   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lettomanoppello"), Abruco reģiona Peskāras provincē, 3000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Letonia

1. Latvijas nosaukuma rakstība spāņu valodā.

Avoti: D-23.01.2013.-16

letonika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātņu nozaru kopums, kas pētī Latviju, latviešus, to kultūru, vēsturi, valodu.

2. Literatūras, arhīvu materiālu kopums par Latviju, latviešiem, to kultūru, vēsturi, valodu (neatkarīgi no izdošanas vietas un valodas).

Avoti: LLVV

letonistika   s.

1. Zinātņu nozaru kopums, kas pētī Latviju, latviešus, to kultūru, vēsturi, valodu; letonika (1).

Avoti: MLVV

letonists

1. Letonistikas speciālists.

Letonska

1. Latvijas nosaukums serbu valodā.

Avoti: LE

Letovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabalā, 6780 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

lētprātība   -as, s.; parasti vsk.; novec.

1. Vispārināta īpašība --> lētprātīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lētprātīgs   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Vieglprātīgs.

Avoti: LLVV

lētprātiņš   apv.

1. Vieglprātība.

Avoti: ME

lētprātis   -ša, v.; novec.

1. Vieglprātīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

letrisms   literat.

1. Dzeja, kas veidota, lai to uztvertu skatoties (vizuāli), nevis klausoties, un kurai raksturīga cenšanās dzejas vārdu pielīdzināt vielai, materiālam vai priekšmetam.

Avoti: DzV

lēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, par ko maz jāmaksā; pretstats: dārgs.

Par lētu naudu— par zemu cenu, par nelielu maksu.

Lēta alga— maza alga.

// pārn. Tāds (cilvēks), kam maz jāmaksā, kas (par darbu, precēm u. tml.) neprasa lielu maksu.

// pārn. Tāds, kas ir izdarāms, iegūstams viegli, bez pūlēm; tāds, kam ir maza vērtība.

// pārn. Ārišķīgs, bez dziļāka satura; arī banāls.

Lēta gaume— slikta gaume; neizsmalcināta gaume.

2. parasti apst.; sar. Viegli, īsā laikā.

3. apv. Lēns, ilgs.

4. apv. Gurds, slābans.

Avoti: LLVV

lētsirdība   apv.

1. Maigums, piekāpība, līdzjūtība.

Avoti: ME

lētsirdīgs   apv.

1. Piekāpīgs, devīgs.

Avoti: LE

letten   vācu val.

1. Latviešu nosaukums vācu valodā.

Avoti: LME

Lettgalen   vietv., vācu val.

1. Latgale.

Avoti: FV

lettī   novec.

1. Latviešu nosaukums senrakstu latīniskā rakstībā.

Avoti: LME

Lettia   novec.

1. Latvijas nosaukums viduslaiku latīņu avotos.

Avoti: KV

Lettica   novec.

1. Bibliogrāfijā nodaļa par visu latvisko citās valodās, arī tulkojumi no latviešu valodas.

Avoti: KV

lētticība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lētticīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lētticīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas bez pietiekama pamatojuma, viegli, naivi notic, uzticas.

Avoti: LLVV

lētticīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> lētticīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

lētticis

1. Vientiesis.

Avoti: Sin

lettigallī   novec.

1. Latviešu un latgaliešu nosaukums senrakstu latīniskā rakstībā.

Avoti: LME

Lettihn   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Gulbenes novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Litene.

Avoti: LE1

Lettin   vietv., vēst., vācu val.

1. Gulbenes novada Litenes pagasta bijušais nosaukums.

2. Litene.

Avoti: LPag, FV

Lettland

1. Latvijas nosaukuma rakstība ģermāņu valodās.

Avoti: LE

lettones   novec.

1. Latviešu nosaukums senrakstu latīniskā rakstībā.

Avoti: LME

Lettonia

1. Latvijas nosaukuma rakstība romāņu valodās.

Avoti: LE

Lettonie

1. Latvijas nosaukuma rakstība franču valodā.

Avoti: KV

letuksis   apv.

1. Olveida boja ar korķa pludiņu.

Avoti: ME

letukši   apv.

1. Zvejniecības piederums korķa pludiņi.

Avoti: TlV

lētum   latīņu val.

1. Nāve, gals, bojāeja.

Avoti: NeV

lētums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lēts (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

leu   novec.

1. Leja.

Avoti: LME

leucanthemum   lat.

1. Pīpenes.

Leucanthemum maximum— milzu pīpene.

Leucanthemum vulgare— parastā pīpene.

Avoti: LD

leucaspius   lat.

1. Karpu dzimtas ģints.

Leucaspius delineatus— ausleja 2.

Avoti: LD

leucīns   novec.

1. Viens no sen pazīstamiem olbaltumu dziļākiem sairšanas produktiem, kas vēlāk atzīts par alfa-amino-izo-kapronskābi.

Avoti: KV

leuciscus   lat.

1. Zivju klases karpveidīgo kārtas karpu dzimtas ģints.

Leuciscus cephalus— sapals.

Leuciscus idus— ālants.

Leuciscus idus var. orfa— orfa jeb zelta ālants - mākslīgi izveidota ālantu krāsu varietāte.

Leuciscus leuciscus— baltais sapals.

Avoti: LD

leucisms   novec.

1. Īpašs gadījums ar pigmentu nabadzību dzīvniekiem, kura galējais gadījums ir albīnisms.

Avoti: KV

leucīts   novec.

1. Balts vai bezkrāsains minerāls, kristalizējas šķietami kubiskas singonijas kristālos, kas sastāv no atsevišķām tetragonālās singonijas plāksnītēm; leicīts.

Avoti: KV, LV93

leucoagaricus   lat.

1. Sārtsporenes.

Avoti: LD

leucobryum   lat.

1. Baltsamtītes.

Leucobryum glaucum— zilganā baltsamtīte.

Avoti: LD

leucocoprinus   lat.

1. Kroksardzenes.

Avoti: LD

leucocortinarius   lat.

1. Balttīmeklenes.

Leucocortinarius bulbiger— gumveida balttīmeklene.

Avoti: LD

leucocytospora   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu ģints.

Avoti: LD

leucodon   lat.

1. Vāverastītes.

Leucodon sciuroides— parastā vāverastīte.

Avoti: LD

leucodontaceae   lat.

1. Vāverastīšu dzimta.

Avoti: LD

leucogyrophana   lat.

1. Konioforu dzimtas ģints.

Leucogyrophana molluska— šīs ģints suga.

Leucogyrophana pulverulenta— šīs ģints suga.

Avoti: LD

leucoium   lat.; novec.

1. Leucojum - pienpulkstenītes.

Avoti: KV

leucojum   lat.

1. Pienpulkstenītes.

Leucojum aestivum— vasaras pienpulkstenīte.

Leucojum vernum— pavasara pienpulkstenīte.

Leucojum vernum var. carpathicum— pavasara pienpulkstenītes Karpatu varietāte.

Avoti: LD

leucoma   lat.

1. Tauriņu kārtas mūķeņu dzimtas ģints.

Leucoma salicis— vītolu mūķene.

Avoti: LD

leuconostoc   lat.

1. Koku baktēriju ģints.

Leuconostoc cremoris— šīs ģints suga, kuras tīrkultūru izmanto piena produktu raudzēšanā.

Leuconostoc mesenteroides— šīs ģints suga.

Avoti: LD

leucopaxillus   lat.

1. Baltmietenes.

Leucopaxillus amarus— rūgtā baltmietene.

Leucopaxillus candidus— sniegbaltā baltmietene.

Leucopaxillus giganteus— milzu baltmietene.

Avoti: LD

leucoptera   lat.

1. Lapkožu dzimtas ģints.

Leucoptera scitella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

leucorrhinia   lat.

1. Purvspāres.

Leucorrhinia albifrons— purvspāru suga.

Leucorrhinia caudalis— purvspāru suga.

Avoti: LD

leucosticte   lat.

1. Žubīšu dzimtas ģints.

Leucosticte arctoa— sārtā kalnžubīte.

Leucosticte brandti— klinšu kalnžubīte.

Leucosticte nemoricola— Centrālāzijas kalnžubīte.

Leucosticte pustulata— tundras kalnžubīte.

Avoti: ZvP

leucostoma   lat.

1. Valsu dzimtas ģints.

Leucostoma persoonii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

leucothoe   bot.

1. Leikotejas.

Leucothoe axillaris— žākļu leikoteja.

Leucothoe racemosa— ķekaru leikoteja.

Leucothoe walteri— Valtera leikoteja.

Avoti: DaE, Wi

leucothrix   lat.

1. Trihobaktēriju ģints.

Avoti: LD

leucotrichaceae   lat.

1. Bezkrāsaino sērbaktēriju dzimta.

Avoti: LD

leuk-   novec.

1. Salikteņos balt-, baltie.

Avoti: KV

Leukādijas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekuļu novada Priekuļu pagastā.

Avoti: LC

leukaimija   novec.

1. Leikēmija.

Avoti: LME

leukemija   novec.

1. Leikēmija; bāluma kaite, bālasinība.

Avoti: LME

leukhaimija   novec.

1. Baltasinība; slimība ko raksturo balto asins ķermenīšu pavairošanās asinīs.

Avoti: KV

leukhēmija   novec.

1. Leikēmija.

Avoti: LV93

leuko-   novec.

1. Salikteņos balt-, baltie.

Avoti: KV

leukobaze   novec.

1. Organiskā ķīmijā savienojums, ko oksidējot dabū "krāsvielas bāzi", t. i. vielu, kas ar skābēm tieši dod krāsvielu.

Avoti: KV

leukoblasti   novec.

1. Šūnas, no kurām ceļas baltie asinsķermenīši.

Avoti: KV

leukocitoze   novec.

1. Leikocitoze.

Avoti: KV

leukocīts   novec.

1. Leikocīts.

Avoti: LV93

leukoderma   novec.

1. Leikoderma.

Avoti: KV

leukografija   novec.

1. Zīmējumu pagatavošana gaismas novilkumu, fotolitografiju u. c. negatīviem.

Avoti: KV

leukoja   novec.

1. Viendīgļlapju augu ģints "Amaryllidaceae" dzimtā, ilggadīgs sīpolaugs vidēji lieliem, nokareniem, zvanveidīgiem ziediem (parasti baltiem); ~10 s., Vidusjūras apgabalā; lefkojas.

Avoti: KV, LME

leukoksens   novec.

1. Minerāla titanīta īpatnējs izveidojums, kad tas ir par minerāla ilmenīta apvalku atdzisuma iežos.

Avoti: KV

leukoma   novec.

1. Leikoma.

Avoti: KV

leukopatija   novec.

1. Bāluma kaite.

Avoti: SV33

leukopenija   novec.

1. Leikocītu skaita samazināšanās asinīs, samērā reta parādība, pretstats leikocitozei.

Avoti: KV

leukoplakija   novec.

1. Slimība, ko raksturo dažāda lieluma baltu plankumu parādīšanās mutes gļotādā un uz mēles.

Avoti: KV

leukoplasts   novec.

1. Augu hromatofors, sīks plazmas ķermenis augu šūnās, dzīvā to sastāvdaļa, tomēr bez krāsas, un tikai pa daļai gaismā var kļūt zaļš.

2. Uz kretona vai audekla uzziests lipīgais kaučuka plāksteris, ko lieto ķirurģijā nelieliem pārsējumiem.

Avoti: KV

leukorrēja   novec.

1. Baltie ziedi sievietēm.

Avoti: SV33

leuša   apv.

1. Kreiļa kreisā roka.

Avoti: KiV

leuterācija   novec.

1. Senāk civilprocesā un kriminālprocesā paredzēta kārtība, kā apturēt sprieduma spēkā stāšanos vai to pārsūdzēt revīzijas kārtībā.

Avoti: KV

Leuvardena   vietv.

1. Ljauveta - pilsēta Nīderlandē, Frīzlandes provinces administratīvā centra nosaukums holandiešu valodā ("Leeuwarden").

Avoti: LpA, PuA

lev-   med.

1. Salikteņos norāda uz kreiso pusi.

Avoti: MSV

lev   novec.

1. Leva.

Avoti: LME

leva

1. Naudas pamatvienība Bulgārijā, 1 l = 100 stotinku.

Avoti: LEV

levade   novec.

1. Jājamo zirgu dresūras paņēmiens; zirgs paceļas uz pakaļkājām, pievelkot priekšējās un tā paliekot laiciņu līdzsvarā.

Avoti: KV

Levadija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 22200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Levaluā   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Levallois-Peret"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, 64200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Levaluā-Pere   vietv.

1. Levaluā - pilsēta Francijā.

Avoti: PZT

Levāna   novec.

1. Seniem romiešiem dieve, kas sargāja jaunpiedzimušos.

Avoti: SV33

Levangere   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Nūrtrendēlāgas filkē, 19200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Levante   vēst.

1. Viduslaikos Itālijas tirgotāju un jūrnieku aprindās radies nosaukums zemēm, kas pieguļ Vidusjūras austrumu daļai (Sīrija, Libāna, Ēģipte, Turcija, Grieķija u. c.); šaurākā nozīmē - Sīrija un Libāna.

2. Levantes jūra - Vidusjūras austrumu daļas jeb Krētas jūras senāks nosaukums.

Avoti: KV, PZT

levantieši   novec.

1. Vidusjūras austrumu daļas zemju iedzīvotāju (parasti sieviešu) un eiropiešu jaukto laulību pēcnācēji, kas bija eiropiešu kultūras un katoļu ticības galvenie priekšstāvji.

Avoti: KV

Levantīna   vietv.

1. Levantīnas ieleja - atrodas Šveices dienvidu daļā ("Leventina"), Tičīno upes veidota ieleja 36 km garā posmā no Airolas pie Sengotarda pārejas līdz Brenno upes ietekai.

Avoti: PZT

levantine   novec.

1. Vienkrāsas zīda drēbe.

Avoti: SV33

lēvarains   apv.

1. Skrandains, driskains.

Avoti: ĒiV

lēvaraiņš   apv.

1. Skrandains, driskains.

Avoti: ĒiV

lēvari   apv.

1. Nokareni gaļas gabali; gaļas atgriezumi.

Avoti: VV

lēvarīgi   apv.

1. Nekārtīgi (piemēram, ļogoties, šūpojoties, lēkājot iet, kustēties); arī neuzmanīgi; lēverīgi.

Avoti: ViV

lēvarīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz daudz skraidīt, lēkāt, draiskuļoties; nemierīgs, kustīgs; lēverīgs.

Avoti: ViV

lēvarot   apv.

1. Staigāt apkārt bez noteikta mērķa; klaiņot.

Avoti: ĒiV

lēvars   apv.

1. Skranda, lupata.

2. Nekārtīgi apģērbies cilvēks.

3. Kaudze, guba.

4. Iekšas (sevišķi zivju).

5. Pika.

6. Vaļējs, apņemams apģērbs.

7. Slinks, nevīžīgs cilvēks, kas klaiņo apkārt, mēdz bieži mainīt darbavietas.

8. Nemierīgs, kustīgs cilvēks (parasti bērns, pusaudzis).

Avoti: KV

levē

1. Rīta tualetes ceremoniāls Francijā.

Avoti: MkV

Levedorpa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Lewedorp"), Zēlandes provincē, 1770 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

leveleri   vēst.

1. Radikāli demokrātiska partija Anglijā 17. gs., kas centās panākt republikas nodibināšanu, pieprasīja vispārējās vēlēšanu tiesības.

Avoti: SV69

Levellenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Levelland"), Teksasas štatā, 14000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

levelleri   novec.

1. Leveleri.

Avoti: Ang

Lēvena   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Leuven"), Flandrijas reģiona Flāmu Brabantes provincē, 97700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

Lēvene   vietv.

1. Mūsas labā krasta pieteka Lietuvā, garums - 148 km.

Avoti: LD

lēvenība   -as, s.; parasti vsk.

1. Pārmērīgs aptaukojums.

Avoti: LLVV

levenis   apv.; hip.

1. Liels (kā) daudzums (parasti nesakārtots).

2. Kaut kas kopā sasaistīts, saaudzis.

Avoti: ME

lēvenis   -ņa, v.; sar.

1. Liels (kā) daudzums (parasti nesakārtots).

2. apv. Purvaina vieta.

3. apv. Izskalots krasts.

4. Kārta, biezs uzlējums.

5. Kaut kas kopā sasaistīts, saaudzis.

6. Izliekums, kaudze, murskulis.

Avoti: LLVV

lēvens   apv.

1. Slīpums.

2. Kārta, biezs uzklājums; liels daudzums; kaudze, murskulis.

3. Kaut kas kopā sasaistīts, saaudzis.

4. Purvaina, līgana vieta, arī izskalots krasts.

5. Izliekums.

Avoti: ME, TlV

Levenstrauts   vietv.

1. Mazās Juglas kreisā pieteka Ogres novadā, garums - 11 km.

Avoti: LE1, La1

Lēvenšteina   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Loewenstein"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 3150 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Levenvērta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Leavenworth"), Kanzasas štatā, 36000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Leavenworth"), Vašingtonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

lēverainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> lēverains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

lēverains   -ais; s. -a, -ā;

1. Skrandains, driskains.

Avoti: LLVV

lēverainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> lēverains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Leverāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Leverano"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 14100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lēvere   apv.

1. Šaura ādas vai gaļas josla; arī strēmele.

2. Skranda, lupata.

3. Nekārtīgi apģērbies cilvēks.

4. Kaudze, guba.

5. Iekšas (sevišķi zivju).

6. Pika.

7. Vaļējs, apņemams apģērbs.

Avoti: ĒiV, KV

lēverēt   apv.

1. Staigāt apkārt bez noteikta mērķa; klaiņot.

Avoti: ViV

lēverēties   apv.

1. Staigāt apkārt bez noteikta mērķa; niekoties.

Avoti: ViV

lēveri

1. Skrandas.

2. Nokareni gaļas gabali; gaļas atgriezumi.

3. Zivju (parasti mencu) aknas.

Avoti: Sin, VV

lēverīgi   apv.

1. Nekārtīgi (piemēram, ļogoties, šūpojoties, lēkājot iet, kustēties); arī neuzmanīgi.

Avoti: ViV

lēverīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz daudz skraidīt, lēkāt, draiskuļoties; nemierīgs, kustīgs.

Avoti: ViV

lēveris   -ra, v.

1. Skranda, driska.

2. apv. Slinks, nevīžīgs cilvēks, kas klaiņo apkārt, mēdz bieži mainīt darbavietas.

3. apv. Nemierīgs, kustīgs cilvēks (parasti bērns, pusaudzis).

4. apv. Lēvere.

Avoti: LLVV, KV

Leverkūzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Leverkusen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, osta Reinas labajā krastā, uz ziemeļiem no Ķelnes, 160800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

lēvermaize   apv.

1. Maize, kas cepta no miežu miltu mīklas ar mencu aknām.

Avoti: NeV

lēverzaķis   apv.; niev.

1. Nekārtīgs, arī nenopietns cilvēks; kustīgs, nemierīgs cilvēks.

Avoti: ViV

Leveste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jaunpils novada Jaunpils pagastā.

Avoti: LC

levestnieki

1. Jaunpils novada Jaunpils pagasta apdzīvotās vietas "Leveste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

leviatāns

1. mit. Bībelē - jūras nezvērs (Vecajā derībā attēlots čūskas vai krokodila veidā).

2. Kaut kas milzīgs, varens, arī briesmīgs.

Avoti: SV99

Levice   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Nitras apgabalā, 34200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Levide   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 4100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

levigācija   med.

1. Vielas saberšana smalkā pulveri un uzdulķošana ūdenī ar sekojošu frakcionētu sedimentāciju, lai atdalītu rupjākās daļiņas.

Avoti: TM5

Levijs   mit.

1. Bībelē, Vecajā Derībā, viens no patriarha Jēkaba divpadsmit dēliem, kura māte bija Lea; viņa pēcnācēji kļuva par kalpotāju un priesteru dzimtu.

Avoti: Mit

Leviko   vietv.

1. Leviko Terme - pilsēta Itālijā ("Levico Terme"), Trentīno-Alto Adidžes reģiona Trento provincē, 7700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Levina   vietv.

1. Levina Bžeska - pilsēta Polijā, Opoles vojevodistē, 6100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1333. g.

Avoti: Wi

lēvins   apv.

1. Žāvēšanai izklāts siens.

Avoti: ME

levirāts

1. Laulības paraža, kur vīrietim ir pienākums apprecēt sava brāļa atraitni (vai tikai tādu brāļa atraitni, kurai nav bērnu).

Avoti: SV99

Levisel   vietv., vēst., vācu val.

1. Kādā 14. gs dokumentā minēts Limbažu nosaukums.

Avoti: IPV-85-40

levisits   novec.

1. Luizīts.

Avoti: Ang

levisticum   lat.

1. Lupstāji.

Levisticum officinale— ārstniecības lupstājs.

Avoti: LD

levitācija

1. Fenomens parapsiholoģijā, kas nozīmē to, ka ķermeni vai priekšmetu var iekustināt ar domu spēku (piemēram, spiritismā, dažās Austrumu reliģijās).

2. Cilvēka sajūta, ka viņš brīvi lido (parasti sapnī).

Avoti: LEV, MrJ

Levitauna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Levittown"), Ņujorkas štatā, 51900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Levittown"), Pensilvānijas štatā, 53000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

levitēt

1. Pacelties, pārvarēt Zemes gravitācijas spēka iedarbību uz cilvēka ķermeni.

2. Dažās Austrumu reliģijās, mistikā, spiritismā -- cilvēka ķermeņa pacelšanās gaisā; ķermeņu vai priekšmetu iekustināšana ar domas spēku.

Avoti: PL

levīti

1. Priesteru cilts Izraēlā, kas, saskaņā ar Veco Derību, cēlušies no Jēkaba dēla Levija.

Avoti: LEV

Leviticus   rel.

1. Trešā Mozus grāmata, tajā aprakstīti norādījumi par kultisko kalpošanu.

Avoti: RtV

levīzija   bot.

1. dsk. Portulaku dzimtas ģints ("Lewisia"), akmeņdārziem piemēroti dekoratīvi augi, kam nepieciešama ūdenscaurlaidīga augsne, nav salcietīgi.

Kauslapu levīzija— levīziju suga ("Lewisia cotyledon").

Avoti: DaE

Levkada   vietv.; novec.

1. Lefkada - sala Jonijas jūrā, Grieķijā.

Avoti: PZT

levkoja   novec.

1. Lefkoja.

Avoti: LME

Levkosia   vietv.

1. Nikosija - Kipras galvaspilsētas nosaukuma grieķu valodā latviskās rakstības variants.

Avoti: LģE

Levkosija   vietv.; novec.

1. Nikosija - Kipras galvaspilsētas nosaukuma grieķu valodā latviskās rakstības variants.

Avoti: PZT

levo-   med.

1. Salikteņos norāda uz kreiso pusi.

Avoti: MSV

Levoča   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Prešovas apgabalā, 14800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

levodopa   med.

1. Medikaments, pretparkinsonisma līdzeklis.

Avoti: VE

levodukcija   med.

1. (Acs) novirze uz kreiso pusi.

Avoti: TM5

levoforija   med.

1. Redzes asu noliece uz kreiso pusi.

Avoti: TM5

levoglukozāns   -a, v.; parasti vsk.

1. Balta kristāliska viela, ko izmanto polimēru sintēzēs.

Avoti: LLVV

levogramma   med.

1. Elektrokardiogrāfijas līkne ar ass deviāciju pa kreisi; norāda uz sirds kreisā kambara hipertrofiju.

Avoti: TM5

levokardija   med.

1. Sirds atrašanās krūškurvja kreisajā pusē, ja pārējie iekšējie orgāni transponēti.

Avoti: TM5

levokardiogramma   med.

1. Elektrokardiogrammas daļa, kas atbilst sirds kreisajam kambarim.

Avoti: TM5

levomepromazīns   med.

1. Medikaments, antipsihotisks līdzeklis ar vāju farmakoloģisko aktivitāti, kas nomāc CNS, neradot apziņas traucējumus un spēj mazināt psihožu simptomus.

Avoti: VE

levomicetīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Antibiotika, ko izstrādā starainās sēnes.

Avoti: LLVV

levorotācija   med.

1. Gaismas polarizācijas plaknes griešana pa kreisi.

Avoti: TM5

levoversija   med.

1. Pagriešana uz kreiso pusi.

Avoti: TM5

levrete   biol.

1. Suņu šķirne - mazs, īsspalvains istabas sunītis.

Avoti: SV96

levrje   novec.

1. Levrete, vēja suns.

Avoti: SV33

lēvs   apv.

1. Tāds, kam ir neliels, pakāpenisks padziļinājums, iedobums (parasti par traukiem).

2. Tāds, kam ir pakāpenisks, slīps paaugstinājums.

3. Plakans (parasti par zirga nagiem).

4. Sekls (par kurpēm).

Avoti: KiV

levs   novec.

1. Bulgāru monēta.

Avoti: SV33

Levska   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Levski"), Plevenas apgabalā, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

levulīns   med.

1. Inulīna nepilnīgas hidrolīzes produkts, kas atbilst dekstrīnam cietes šķelšanas gadījumā; pilnīgas hidrolīzes produkts ir fruktoze.

Avoti: TM5

levulīnskābe   med.

1. CH3COCH2CH2COOH, gamma ketoskābe; rodas, vārot heksozi koncentrētas sālsskābes klātbūtnē.

Avoti: TM5

levuloze

1. Augļu cukura izomērs, kas polarizācijas plakni griež pa kreisi; tas pats, kas fruktoze.

Avoti: SV69

levurīns   novec.

1. Izkaltēts raugs, pelēki balts pulveris, stiprinošs un antiseptisks līdzeklis furunkulozes, cukura slimības un zarnu katara gadījumā.

Avoti: KV

lēvuris   apv.

1. Nolaidīgs, nevīžīgs, nekārtīgs cilvēks.

Avoti: ME

levurs   apv.

1. Nolaidīgs, nevīžīgs, nekārtīgs cilvēks.

Avoti: ME

lewisia   lat.

1. Levīzijas.

Lewisia cotyledon— kauslapu levīzija.

Avoti: DaE

lex   lat.

1. Likums.

Avoti: LEV

Lexten   vietv., vēst., vācu val.

1. Lekšu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Vecpils pagastā.

Avoti: KV

leycesteria   lat.

1. Leicestērijas.

Leycesteria formosa— daiļā leicestērija.

Avoti: DaE

leymus   lat.

1. Kāpukvieši.

Leymus arenarius— smiltāja kāpukviesis.

Avoti: LD

lēza   novec.

1. Purvaina vieta, kas līgojas.

Avoti: KV

Leza   rel.

1. Dieva kā augstākās būtnes vārds, kas sastopams daudzās vietās Āfrikas austrumu, centrālajā un dienvidu daļā.

Avoti: R1

Lezabima   vietv.

1. Pilsēta Gvadelupas salā ("Les Abymes"), Francijas aizjūras teritorijā, 58500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

lēzans   apv.

1. Lēzens.

Avoti: VV

lezbe   žarg.

1. Lesbiete.

lezbene   žarg.

1. Lesbiete.

Avoti: SLG

lezbiete

1. Lesbiete - homoseksuāli orientēta sieviete; sieviete, kas piekopj dzimumsakarus ar sievieti; nosaukums pēc Lesbas salas Egejas jūrā.

Avoti: PL

lezbisks

1. Lesbisks - homoseksuāls (par sievieti), nos. pēc Lesbas salas, kurā dzīvoja gr. dzejniece Sapfo.

Avoti: LEV

lezbisms

1. Lesbisms - dzimumtieksme sievietei pret sievieti.

Avoti: SV99

lezda   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

lezdājs   apv.

1. Lazdājs.

Avoti: ViV

lezdapuža   apv.

1. Vieta zem lazdām.

Avoti: ViV

lezds   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

leze   apv.

1. Klaidonis, blandonis.

2. Smulis, trašķis.

3. Netīrumi; ievainojuma krevele.

Avoti: ME

lēze   apv.

1. Iebraukta ratu gramba.

Avoti: ME

lēze   apv.

1. Pavedienu šķīriens velku koku augšgalā.

2. Velku lāpstiņa ar caurumiņiem (dziju vēršanai).

3. Purvaina vieta, kas līgojas; lēza.

Avoti: ĒiV, ViV, KV

lēzējums   novec.

1. Pieņēmums.

Avoti: KV

lezene   apv.

1. Klaidonis, slaists; netīrelis, smulis.

Avoti: SiV

lēzengrava

1. Sausa ieleja līdzenā apvidū; pēdējā gravas attīstības stadija.

Avoti: EV

lezens   apv.

1. Lēzens.

Avoti: ME

lēzens   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir pakāpenisks, slīps paaugstinājums, tāds, kas nav stāvs.

2. Tāds, kam ir neliels pakāpenisks padziļinājums, iedobums (parasti par traukiem).

Avoti: LLVV

lēzenums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lēzens (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> lēzens (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Lezerskaja   vietv., vēst.

1. Madonas novada Liezēres pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

lēzes   apv.

1. Slēpes.

Avoti: ME

lezēt   apv.

1. Aptraipīt, aptašķīt, apliet.

2. Apsmulēt.

3. Sadzīt.

Avoti: ME

lēzēt   apv.

1. Kārtot, krustot pavedienus, veidojot šķīrienu.

2. Stiept, kārtot zvejas tīklu.

3. Mērķēt, tēmēt.

4. Lēst.

5. Lēnām, vārdu pa vārdam sakot, citus aprunāt.

Avoti: ĒiV, TlV

lēzēt   apv.

1. Staigāt apkārt bez noteikta mērķa; arī nevīžīgi staigāt; klaiņot.

Avoti: ĒiV

lēzētājs   apv.

1. Aprunātājs.

Avoti: ME

lēzēties   apv.

1. Ar ragavām no kalna traukties.

Avoti: ME

lezgi   apv.

1. Lezgīni.

Avoti: KV

lezgīni   -u, v.

1. dsk., v. Kaukāza tauta, daļa no Dagestānas un Azerbaidžānas ziemeļdaļas pamatiedzīvotājiem, runā lezgīnu val., ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Lezgīnu valoda— kaukāziešu val. saimes nahu-dagestāniešu val. gr. valoda, rakstības pamatā kr. alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

lezginka   -as, s.

1. Lezgīnu tautas deja 6/8 taktsmērā; šīs dejas mūzika.

Avoti: LLVV

Lezīna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lesina"), Apūlijas reģiona Fodžas provincē, 6300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lēzīte   apv.

1. Maizes lize.

2. Lāpstiņa, ko lieto šķērējot.

Avoti: ME

Lezjulīza   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Les Ulis"), Ildefransas reģiona Esonas departamentā, 24800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Lezklēsa   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Les Clees"), Vo kantonā, 170 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lēzna   apv.

1. Sauja.

Avoti: KV

lezns   apv.

1. Lēzens.

Avoti: VV

lēzns   apv.

1. Lēzens.

Avoti: LV93

lēznums   apv.

1. Lēzenums.

Avoti: ME

lēzs   apv.

1. Lēzens.

Avoti: VV

lēzums   apv.

1. Lēzenums.

Avoti: ME

leža   apv.

1. Snaudulis, sliņķis.

Avoti: ME

Ležajska   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 14400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1397. g.

Avoti: LpA, Wi

lēžāt   apv.

1. Vizināt (ar kamanām, ragaviņām).

Avoti: ViV

lēžāties   apv.

1. Vizināties (ar kamanām, ragavām).

Avoti: ViV

ležģis   apv.

1. Drānas stūris.

Avoti: TlV

ležislative   novec.

1. Franču likumdevēju sapulce, ko sasauca Parīze 1791. g. 1. oktobrī un kas savus darbus beidza 1792. g. 20. septembrī.

Avoti: SV33

ležņa   apv.

1. Persona, kas mīl daudz gulēt, snaudulis, sliņķis.

2. Piedeva, pielikums.

Avoti: ME

ležņāt   apv.

1. Gulšņāt, slinkot.

Avoti: ME

Ležosjēra   vietv.

1. Pilsēta Gvadelupas salā, 20700 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

lēžot   apv.

1. Vizināt (ar kamanām, ragaviņām); lēžāt.

Avoti: ME

lēžoties   apv.

1. Vizināties (ar kamanām, ragavām); lēžāties.

Avoti: ME

LF   saīs.

1. Latviešu fonds.

2. A/s "Latvijas finieris".

Avoti: i2

LFB   saīs.

1. Latvijas Farmaceitu biedrība.

Avoti: i2

LFF   saīs.

1. Latvijas Futbola federācija.

Avoti: i2

LFK   saīs.

1. Latviešu folkloras krātuve.

Avoti: i1

LFLN   saīs.

1. Latviešu fonda Latvijas nodala.

Avoti: i2

LFT   med., saīs.

1. Aknu funkcionālie testi (angļu "liver function tests").

Avoti: TM5

LFTs   med., saīs.

1. Aknu funkcionālie testi (angļu "liver function tests").

Avoti: TM5

LG   saīs.

1. A/s "Latvijas gāze".

Avoti: i2

lg   saīs.

1. Decimāllogaritms.

Avoti: i1

LGH   med., saīs.

1. Laktogēnais hormons (angļu "lactogenic hormone").

Avoti: TM5

LGK   saīs.

1. Liepājas gaļas kombināts.

2. Liepājas galantērijas kombināts.

Avoti: i1

LGS   saīs.

1. A/s "Latvijas Gaisa satiksme".

Avoti: i2

LGV   med., saīs.

1. Venēriskā limfogranuloma (angļu "lymphogranuloma venereum").

Avoti: TM5

LĢB   saīs.

1. Latvijas ģeogrāfijas biedrība.

Avoti: i1

LĢIA   ģeod., saīs.

1. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra - valsts aģentūra, kuras funkcijas ir iegūt, apstrādāt un uzturēt ģeogrāfiskos pamatdatus civilām un militārām vajadzībām; veidot un attīstīt ģeogrāfisko pamatdatu informācijas sistēmu; sniegt ģeodēzisko, kartogrāfisko un ģeotelpisko informāciju.

Avoti: ĢmV

Lģk   saīs.

1. Laulības un ģimenes kodekss.

Avoti: i1

LH   med., saīs.

1. Luteinizējošais hormons (angļu "luteinizing hormone").

Avoti: TM5

Lhamo   mit.

1. Tibetiešu budisma mitoloģijā - dieviete, viena no galvenajām budisma mācības aizstāvēm un sargātājām, laika valdniece.

Avoti: Mit

Lhasa   vietv.

1. Pilsēta Tibetā ("Lhasa"), Tibetas autonomā reģiona administratīvais centrs, 3650 m vjl., 373000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

Lhathothori   mit.

1. Tibetiešu un mongoļu mitoloģijā - leģendārs Tibetas valdnieks (valdījis 433.-493. g.), kurš pirmais sāka pielūgt budisma tēlus un tekstus.

Avoti: PmV

LHF   saīs.

1. Latvijas Hokeja federācija.

Avoti: i2

Lhodze   vietv.

1. Ceturtā augstākā pasaules virsotne Lielo Himalaju centrālajā daļā, uz Ķīnas un Nepālas robežas, blakus Džomolungmai, uz rietumiem no tās, ceturtā augstākā pasaules virsotne, augstums - 8516 m, ledāji.

Avoti: LpA

Lhotse   vietv.; nevēl.

1. Lhodze.

Avoti: LģE

li   apv.

1. Līdz.

Avoti: ME

li

1. Tauta, dzīvo Ķīnā, Hainaņas salas kalnainajā dienvidu daļā, iedalās ciltīs (ha, he, lai, meifu), valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju grupas, animistiski ticējumi, senču kults.

Avoti: PZT

li

1. Vairākās Tālo Austrumu zemēs garuma mērvienība, svārstās starp mm daļām un 500 m.

2. Laukuma mērs, Ķīnā, vienāds ar 6 kvadrātmetriem, Vjetnamā - 0,04 kvadrātmetri.

3. Svara mērs - 30-40 mg.

Avoti: SV69

li   rel.

1. Konfūcija ieviests jēdziens, kas apzīmē uzvedības normas, kuras, pēc Konfūcija domām, nosaka visas attiecības starp sabiedrības locekļiem, un pareiza tā pielietošana garantē sociālo labklājību un harmoniju.

Avoti: R1

Li   saīs.

1. Litijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

lī   apv.

1. Līdz.

Avoti: ME

LI

1. saīs. Latvijas Institūts.

2. saīs., vietv. Lihtenšteina, valsts divburtu kods.

3. Skaitļa 51 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: i2, LpA

LĪA   saīs.

1. Latvijas īpašnieku apvienība.

Avoti: i2

LIA   saīs.

1. Latvijas Interneta asociācija.

2. Latvijas Inženieru asociācija.

Avoti: i1

LIAA   saīs.

1. Latvijas Investīciju un attīstības aģentūra.

Avoti: LeK

Liagrad   vietv., vēst., vācu val.

1. Ļaudonas (Liagradas) muiža, kas atradās Madonas apriņķa Ļaudonas pagastā.

Avoti: KV

liāna   -as, s.

1. Daudzgadīgs lakstaugs vai kokaugs ar garu, vijīgu vai kāpelējošu stumbru.

Avoti: LLVV

liāne   novec.

1. Liāna - vijīgs augs, kas siltās zemes tinas ap kokiem un padara mežus necaurejamus.

Avoti: SV33

liangs   novec.

1. Ķīniešu svara un naudas vienība.

Avoti: KV

liānveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir liānas forma, veids.

Avoti: LLVV

liānveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Liānveida.

Avoti: LLVV

Liaņjuņgana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Dzjansu provincē, osta Dzeltenās jūras krastā, 536200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Liaoduna   vietv.

1. Liaodunas pussala - atrodas Ķīnas ziemeļaustrumu daļā, starp Dzeltenās jūras Korejas līci un Bohai jūras Liaodunas līci, garums - 225 km, platums - 80-130 km, vidējais augstums - ~300 m vjl., augstākā virsotne - 1132 m.

2. Liaodunas līcis - atrodas Bohai jūras ziemeļu daļā, garums - 220 km, platums pie ieejas - 175 km, dziļums - 10-15 m, neregulāras pusdiennakts plūdmaiņas līdz 4,4 m.

Avoti: LģE, PuA

Liaohe   vietv.

1. Upe Ķīnas ziemeļaustrumu daļā (ķīn. val. "Liao He"), garums - 1430 km, sākas Hingāna un Žehes kalnu sadurā, ietek Dzeltenās jūras Liaodunas līcī.

Avoti: LģE, LpA

Liaojana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Liaoyang"), Liaoninas provincē, starp Šeņjanu un Aņšaņu, 527900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Liaojuaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Liaoyuan"), Dzijliņas provincē, 1177000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Liaonina   vietv.

1. Province Ķīnas ziemeļaustrumu daļā ("Liaoning"), Dzeltenās jūras piekrastē, platība - 230000 kvadrātkilometru, administratīvais centrs - Šeņjana.

Avoti: PZT

Liārda   vietv.

1. Upe Kanādā ("Liard"), Jukonā, Britu Kolumbijā un Ziemeļrietumu Teritorijās, Makenzi kreisā krasta pieteka, garums - 1215 km, sākas Peli kalnos, augštecē krāces, kanjoni.

Avoti: PZT, LpA

liārs   novec.

1. Franču sudraba sīka naudas vienība, 3 denjē.

Avoti: KV

liatre   bot.

1. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Liatris"), ilggadīgi divdīgļlapju augi, savvaļā Ziemeļamerikā, zied vasaras otrā pusē karmīnsārtiem ziediem vārpā kāta galā; audē arī kā krāšņumaugus.

Vārpu liatre— liatru suga ("Liatrias spicata").

Avoti: KV, DaE

liatris   lat.

1. Liatres.

Liatris spicata— vārpu liatre.

Avoti: DaE

liatrise   novec.

1. Kurvjziežu dzimtas ilggadīgs dekoratīvs lakstaugs, ar ziediem zilgansārtās blīvās vārpās jūlijā un augustā.

Avoti: LxE

liāzes   ķīm.

1. Fermentu klase; veicina atomu vai atomu grupu atšķelšanos no substrāta, veidojot dubultsaites, vai minēto atomu pievienošanos dubultsaitēm.

Avoti: ZTV

lib   apv.

1. Vai; jeb (tas ir).

Avoti: ME

LIB   saīs.

1. Latvijas Invalīdu biedrība.

2. Latvijas Izglītības biedrība.

3. Latvijas Izgudrotāju biedrība.

Avoti: i1

lib.   novec., saīs.

1. Liber.

Avoti: KV

līb.   saīs.

1. Lībiešu-.

lībācija   novec.

1. Seno romiešu dzērienu ziedošana, ko kā patstāvīgu ziedojumu vai kopā ar citiem veltīja dieviem un mirušo gariem, izlejot zemē pirms un pēc ēšanas dažas dzēriena (parasti vīna) lāses.

Avoti: KV

lībadznieki

1. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Lībagi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lībagi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novadā 10 km no Talsiem un 7 km no Stendes.

2. Lībagu pagasts - pagasts Talsu novadā ar administratīvo centru Mundigciemā, robežojas ar Laucienas, Strazdes, Virbu, Abavas un Ģibuļu pagastu, kā arī ar Talsu un Stendes pilsētām; bijušie nosaukumi: vāciski - Lipsthusen, krieviski - Lipstguzenskaja.

Lībagu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta arī daļa pirmskara Stendes pagasta ziemeļaustrumu daļa ar Dižstendi.

Avoti: LPag, LC, LE1

Lībagi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novadā 10 km no Talsiem un 7 km no Stendes.

2. Lībagu pagasts - pagasts Talsu novadā ar administratīvo centru Mundigciemā, robežojas ar Laucienas, Strazdes, Virbu, Abavas un Ģibuļu pagastu, kā arī ar Talsu un Stendes pilsētām; bijušie nosaukumi: vāciski - Lipsthusen, krieviski - Lipstguzenskaja.

Lībagu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta arī daļa pirmskara Stendes pagasta ziemeļaustrumu daļa ar Dižstendi.

Avoti: LPag, LC, LE1

Libāna   vietv.

1. Libānas Republika - valsts Āzijas rietumos (arābu val. "Lubnān"), Vidusjūras austrumu piekrastē, platība - 10452 kvadrātkilometri, 4017100 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Beiruta, administratīvais iedalījums - 6 muhāfazas, robežojas ar Sīriju un Izraēlu.

2. Libāna grēda - kalnu masīvs Vidusjūras austrumu piekrastē (angļu val. "Mount Lebanon"), Libānā, garums - 170 km, augstums - līdz 3088 m.

Avoti: LģE

libānieši   -u, v.

1. Nācija, Libānas pamatiedzīvotāji (Libānas arābi); runā arābu valodā, ticīgie - kristieši, musulmaņi.

Avoti: LLVV

libanotis   lat.

1. Libanotis montana - kalnu briežsaknes "Seseli libanotis" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

Lībānu-Jaunzemju   vietv.

1. Lībānu-Jaunzemju avoti - atrodas Priekuļu novada Priekuļu pagastā, Kazu ielejas atzarā, t. s. Septiņavotu gravā, vieni no lielākajiem Latvijas avotiem, tie satek strautā un pa Triečupīti aizplūst uz Gauju.

Lībānu-Jaunzemju saldūdens kaļķiežu atradne— atrodas Priekuļu novada Priekuļu pagastā, daļēji aizpilda Septiņavotu gravu un iesniedzas Kazugravā, aizsargājams ģeoloģiskais objekts kopš 1974. g.

Avoti: LD

Libaņa   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 1680 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

lībartnieki

1. Priekules novada Priekules pagasta apdzīvotās vietas "Lībartmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Libau   vietv., vācu val.

1. Liepāja.

Avoti: FV

Libaushof   vietv., vēst., vācu val.

1. Saules muiža, kas atradās Liepājas pilsētas teritorijā.

Avoti: KV

Libawe   vietv., vācu val.

1. Apdzīvotās vietas, kurā vēlāk izveidojās Liepājas pilsēta, nosaukums 16. gs.

Avoti: LPil

Libava   vietv.

1. Liepājas pilsētas nosaukuma variants 19. gs. un 20. gs. sākumā.

Avoti: LE1

Libca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luebz"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 6000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

lībciemnieki

1. Venstspils novada Užavas pagasta apdzīvotās vietas "Lībciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lībciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Užavas pagastā.

Avoti: LC

Libčice   vietv.

1. Libšice pie Vlatavas - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 3350 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Lībe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Lubes pagastā.

2. Kujas labā krasta pieteka Madonas un Cecvaines novadā, garums - 18 km, kritums - 108 m; Libija.

Avoti: LC

Libēhova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 1050 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Lībeka   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luebeck"), Šlesvigas-Holšteinas federālajā zemē, 213000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Lībeke   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luebbecke"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 25400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

libeksīns   med.

1. Medikaments, pretklepus līdzeklis, kas nenomāc elpošanas centrus un nevar izraisīt narkomāniju.

Avoti: VE

libelange   apv.

1. Smaržīgais sausserdis ("Lonicera caprifolium").

Avoti: KnG

libella   novec.

1. Līmeņrādis.

2. Spāre, kas tur savus spārnus vienmēr līmeniski.

Avoti: KV

libella   novec.

1. Senā Romā katrs neliels raksts, bet jo sevišķi nievājoša satura; vēlāk katrs rakstisks iesniegums iestādei; tiesā iesniegta sūdzība.

Avoti: KV

libellists   novec.

1. Libellas 2 sacerētājs, jo sevišķi nonievātājs, apsūdzētājs.

Avoti: KV

libells   novec.

1. Neliels sacerējums, paskvila, lamu raksts; romiešiem sūdzības raksts, denunciācija.

Avoti: SV33

libellula   lat.

1. Spāru dzimtas ģints.

Libellula depressa— plakanvēdera spāre.

Libellula quadrimaculata— ceļotājspāre.

Avoti: LD

libellulidae   lat.

1. Spāru dzimta.

Avoti: LD

Libenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luebbenau"), Brandenburgas federālajā zemē, 16100 iedzīvotāju (2013. g.); Lubņova.

2. Pilsēta Vācijā ("Liebenau"), Hesenes federālajā zemē, 3200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Libene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luebben"), Brandenburgas federālajā zemē, 13700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lībenvalde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Liebenwalde"), Brandenburgas federālajā zemē, 4200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

liber   lat.

1. Grāmata, resp. katrs lielāks sacerējums, sākumā uz vaska galdiņiem, vēlāk uz pergamenta; viduslaikos arī kāda sacerējuma lielākā daļa.

Avoti: KV

liber-   rel.

1. Tas, kas saistīts ar cilvēka brīvību, kas ir iecietīgs.

Avoti: RtV

Lībera

1. Romiešu mitoloģijā - brīvības dieviete.

Avoti: LEV

liberācija   novec.

1. Atsvabināšana, brīvlaišana.

Avoti: KV

Liberala   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Liberal"), Kanzasas štatā, 21000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

līberālijas   novec.

1. Itāļu svētki par godu Līberam notika 17. martā Romā, kad pieaugušos jaunekļus pirmoreiz kapitolā ietērpa vīra togā.

Avoti: KV

liberālis   -ļa, v.

1. Liberālisma (1) piekritējs.

2. Liberālās partijas biedrs.

Avoti: LLVV

liberālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Teorija un sociālpolitiska nostāja, kas vērsta uz pārstāvniecisku valdīšanu, preses, vārda un ticības brīvību, šķiru privilēģiju atcelšanu, brīvu starptautisko tirdzniecību u. tml.

2. Iestāšanas par maksimālu indivīda brīvību un valsts neiejaukšanos ekonomiskajā dzīvē.

3. Pārmērīga iecietība.

Avoti: SV99

liberalitāte

1. Liberāla izturēšanās; liberāls raksturs; liberāli uzskati.

2. pārn. Pārmērīga iecietība.

Avoti: SV99

liberalizācija   -as, s.

1. Darbība, process --> liberalizēt.

Avoti: LLVV

liberalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt (ko) liberālu (1) vai liberālāku.

Avoti: LLVV

liberāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Brīvdomīgs, bez aizspriedumiem; tāds, kas spēj saprast un respektēt citu domas un jūtas.

Liberālā teoloģija— teoloģijas virziens, kam raksturīga atteikšanās no dogmatiskām un baznīcas tradīcijām, kas nošķir ticību no prāta atziņām un uzsver ticības ētisko komponentu; proponē reliģisko uzskatu lielu brīvību.

2. Tāds (arī politiska partija), kas aizstāv indivīda brīvību, brīvu uzņēmējdarbību un tirdzniecību, mērenas politiskas un sociālas reformas.

3. Pārāk iecietīgs.

Avoti: SV99

liberālums   v.

1. Vispārināta īpašība --> liberāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

liberalunionisti   novec.

1. Unionisti.

Avoti: Ang

liberāļi   vēst.

1. Liberālisma politikas piekritēji, kas orientējās uz parlametārisma piekritējiem un aizstāvēja ekonomiskās, politiskās un citas brīvības.

Avoti: VjV

liberamente   mūz.

1. Brīvi, nepiespiesti.

Avoti: ML

Libereca   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, tāda paša nosaukuma apgabala administratīvais centrs, 105000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

liberēt   apv.

1. Vilināt, glaimot.

Avoti: ME

liberēties   apv.

1. Pielabināties, pieglaimoties.

Avoti: ME

Liberi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Babītes novada Babītes pagastā.

Avoti: LC

Līberi   vietv.

1. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Liberi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

libērieši   -u, v.

1. Libērijas Republikas pamatiedzīvotāji.

Avoti: PnR

liberīgs   apv.

1. Aušīgs, muļķīgs.

Avoti: ME

Liberija   vietv.

1. Pilsēta Kostarikā ("Liberia"), Gvanakastes provinces administratīvais centrs, 56900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Libērija   vietv.

1. Libērijas Republika - valsts Āfrikas rietumos (angļu val. "Liberia"), platība - 97754 kvadrātkilometri, 3441800 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Monrovija, administratīvais iedalījums - 15 grāfistu, robežojas ar Sjerraleoni, Gvineju un Kotdivuāru, apskalo Atlantijas okeāns.

Avoti: LģE

liberiņi   žarg.

1. Sīkas mantas.

2. Drēbes.

Liberiņi un loriņi— visa mantība.

Avoti: Žrg

liberis   apv.

1. Glaimotājs, pļāpa, lielībnieks.

Avoti: KV

Līberoze   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lieberose"), Brandenburgas federālajā zemē, 1400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lībers   mit.

1. Romiešu lauksaimniecības ražas (īpaši vīna) dievs, ko identificē ar grieķu Dionīsu.

Avoti: KV, PmV

libertārisms

1. Politiska teorija, kas indivīda tiesības ceļ augstāk par visiem citiem apsvērumiem un šo tiesību nodrošināšanas vārdā tiecas līdz minimumam samazināt valsts varu.

Avoti: IdV

Libertāte   novec.

1. Romiešu brīvības dieve, ko uz romiešu naudām attēloja kopā ar īpašu smailcepuri, kādu nēsāja brīvlaisti vergi kā brīvības simbolu.

Avoti: KV

libertella   lat.

1. Nepilnīgi pazīstamo sēņu ģints.

Avoti: LD

libertēns

1. No dzimuma neatkarīgs aktīvā partnera vispārināts nosaukums sadomazohismā.

Avoti: MV

liberti   novec.

1. Spīdīgs, vienkrāsains vai raibs atlasa audums (parasti zīda).

Avoti: Ang

Liberti   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Liberty"), Misūri štatā, 30400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

libertiānisms

1. Vieglprātība, izlaidība.

2. Kustība par seksuālo mazākumu līdztiesības atzīšanu un prostitūcijas tiesisku un sociālu aizsardzību.

Avoti: SV96

libertināža   novec.

1. Bezdievība, izlaidība, paradumu un tikumu neievērošana.

Avoti: KV

libertīni

1. Brīvlaistie vai izpirkušies vergi Senajā Grieķijā un Romā, kā arī Rietumeiropas valstīs agrajos viduslaikos.

Avoti: EV

libertīnieši   novec.

1. Libertīni.

2. Izlaidīgi, netikumiski cilvēki.

3. Reformācijas laikā panteiski antinomiska virziena piekritēji, kas mācīja spirituālisko panteismu.

Avoti: KV

libertīnisms

1. Izlaidība.

2. Kustība par neierobežotu indivīda brīvību (no tradicionālo uzskatu viedokļa - par izlaidību un izvirtību).

Avoti: SV99

libertizīds   novec.

1. Spīdīgs, vienkrāsains vai raibs atlasa audums (parasti zīda).

Avoti: Ang

lībi   novec.

1. Lībieši 1(1).

Avoti: LME

libidināls

1. Saistīts ar libido, ar dzimumdziņu.

Avoti: SV99

libido

1. Dzimumdziņa, arī baudkāre.

2. Psihoanalīzē - hipotētiska psihiska enerģija (Freida traktējumā seksuāla, Junga u. c. vēlāko psihoanalītiķu traktējumā - jebkura).

Avoti: SV99

Libien   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Madonas novada Sarkaņu pagastā izveidojusies apdzīvotā vieta Biksēre, saukta arī Biksēres muiža.

Avoti: LE1

lībieši   -u, v.

1. dsk., v. Viena no Baltijas somugru tautībām, kas mūsu ēras sākumā apdzīvoja Kurzemes ziemeļdaļu un galvenokārt Vidzemes rietumdaļu un līdz 19. gadsimta vidum gandrīz visa asimilējās ar latviešiem.

Lībiešu valoda— somugru valodu saimes Baltijas jūras grupas valoda, rakstības pamatā latīņu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautības piederīgais.

3. Venstspils novada Užavas pagasta apdzīvotās vietas "Lībciems" iedzīvotāji.

4. Bauskas novada Īslīces pagasta apdzīvotās vietas "Lībieši" iedzīvotāji.

5. Mazsalacas novada Skaņkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Lībieši" iedzīvotāji.

Avoti: LLVV, V1

lībieši   -u, v.; novec.

1. Lībijas arābi - nācija, Lībijas pamatiedzīvotāji, runā arābu valodā, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: LLVV

Lībieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Īslīces pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

3. Lībiešu pilskalns - atrodas Mazsalacas novada Skaņkalnes pagastā, Salacas kreisajā krastā, ir reljefa veidojums starp Salacas krastu un tās pietekas gravu, plakums - ~70 x 30-60 m, postīts ierīkojot mazdārziņus, estrādi un ceļu, bijis apdzīvots līdz ~12. gs.; Skaņkalnes pilskalns, Lībju kalns, Kolbergas pilskalns.

4. Lībiešu upuralas - atrodas Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā, Svētupes labajā krastā, sena lībiešu kulta vieta, aizsargājams ģeoloģiskais objekts kopš 1977. g., lielākā ala 46 m gara, pie ieejas 2-3 m plata, dziļumā šaura un zema, otra 19,5 m gara un līdz 2 m augsta.

Avoti: LC, La1, LE1, LD

lībieškalnieši

1. Ogres novada Ogresgala pagasta apdzīvotās vietas "Lībieškalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lībieškalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novada Ogresgala pagastā.

Avoti: LC

Libija   vietv.

1. Lībe - Kujas labā krasta pieteka Madonas un Cesvaines novadā.

Avoti: LD

Lībija   vietv.

1. Lībijas Sociālistiskā Arābu Tautas Džamahīrija - valsts Ziemeļāfrikā (arābu val. "Lībyā"), platība - 1775500 kvadrātkilometru, 6461450 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Tripole, administratīvais iedalījums - 22 šebījas, robežojas ar Ēģipti, Sudānu, Čadu, Nigēru, Alžīriju un Tunisiju, ziemeļos apskalo Vidusjūra.

2. Lībijas tuksnesis - Sahāras ziemeļaustrumu daļa, uz rietumiem no Nīlas, Lībijā, Ēģiptē un Sudānā, platība - ~2 mlj kvadrātkilometru.

Avoti: LģE, PuA

Lībija   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - nimfa, Ēģiptes valdnieka Epafa meita, jūras dieva Poseidona bērnu Agēnora un Bēla māte.

Avoti: Mit

libināt   apv.

1. Mirkšķināt.

Avoti: ME

libināties   apv.

1. Pielabināties, pieglaimoties.

Avoti: ME

Libingen   vietv., vēst., vācu val.

1. Libiņu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Turlavas pagastā.

Avoti: KV

Libini   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Libiņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Libiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Avoti: LC

libiņnieki

1. Kuldīgas novada Turlavas pagasta apdzīvotās vietas "Libiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

libis   apv.

1. reti Bērns; zēns.

2. Pļāpa, mēlnesis.

Avoti: KV, ME

libis   apv.

1. Alkšņa koka pulciņa, ar rievu, ko iesprauž pavasarī bērzā ieurbtā caurumā sulas iztecināšanai.

Avoti: KV

lībisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir rakstīts, runāts lībiešu valodā; raksturīgs lībiešu valodai, saistīts ar to; raksturīgs lībiešiem.

Lībiskais dialekts— lībiešu valodas ietekmē radies latviešu valodas dialekts, ko runā Kurzemes ziemeļu un Vidzemes ziemeļrietumu daļā.

Lībiskās izloksnes— latv. val. izloksnes, kurās ir lībiešu val. pēdas; pieder pie lībiskā dialekta.

Avoti: LLVV

lībisms   -a, v.; val.

1. Aizguvums no lībiešu valodas.

Avoti: LLVV

libīte   apv.

1. Alkšņa koka pulciņa, ar rievu, ko iesprauž pavasarī bērzā ieurbtā caurumā sulas iztecināšanai.

2. Pļāpa, mēlnesis.

Avoti: KV

Libitīna   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - zemes dieviete, apbedījumu un zemes kopēju aizgādne.

Avoti: Mit

libītis   apv.

1. Neliels, tievs koka stumbra gabals ar izgebtu gropi (sulu tecināšanai).

Avoti: ViV

libitum   mūz.

1. Vēlamais.

Avoti: Mūz

Lībji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Zaņas pagastā.

2. Lībju kalns - Skaņkalnes pilskalns Mazsalacas novada Skaņkalnes pagastā.

Avoti: LC, LE1

lībji   -bju, v.; novec.

1. dsk., v. Lībieši 1(1).

2. arī vsk. Lībieši 1(2).

Avoti: LLVV

Libjonža   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 17400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1969. g.

Avoti: Wi

Lībjupe   vietv.

1. Virgas labā krasta pieteka Priekules novada Priekules pagastā, garums - ~3 km.

Avoti: LD, La1

liblaba   apv.

1. Tauriņš (bērnu val.).

2. Glaimotājs, lišķis.

3. Vieglas uzvedības jauna sieviete.

Avoti: ME

liblabiņš   apv.

1. Tauriņš (bērnu val.).

Avoti: ME

lībnieki

1. Talsu novada Lubes pagasta apdzīvotās vietas "Lībe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Libočani   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 520 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Libohovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 3540 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

LIBOR   saīs.

1. Londonas starpbanku piedāvājumu likme - viens no autoritatīvākajiem biržas indeksiem valūtu tirgū (angļu "London Interbank Offered Rate").

Avoti: PL

libra

1. Svara mērvienība Latīņamerikas zemēs, apmēram 460 g.

2. Peru naudas vienība, kas bija apgrozībā no 1897. līdz 1930. g. (tās vietā ieviesa solu).

3. Agrāk itāliešu svara vienība, mārciņa, kas līdzinājās vienai simtdaļai centnera.

Avoti: SV69, KV

librācija   -as, s.; astr.

1. Debess spīdekļa šķietama svārstīšanās (ap savu asi), ko izraisa tā nevienmērīga kustība pa orbītu.

Avoti: LLVV

librairie   novec.

1. Grāmatu veikals, grāmatnīca.

Avoti: KV

librairus   novec.

1. Grāmatu norakstītājs un tirgotājs; viduslaikos grāmatu aizdevējs un tirgotājs.

Avoti: KV

libretists   -a, v.

1. Libreta autors.

Avoti: LLVV

librets   -a, v.

1. mūz. Liela muzikāli vokāla sacerējuma (parasti operas, operetes) teksts.

2. poligr., novec. Teksta grāmatiņa operai vai operetei, resp. operas teksts.

Avoti: LLVV

librettists   novec.

1. Libretists.

Avoti: LME

libretto   it.

1. Mūzikas sacerējuma, operas, operetes un baleta teksts.

Avoti: SV33

Librevila   vietv.

1. Librevilla - Gabonas galvaspilsēta.

Avoti: LģE

Librevilla   vietv.

1. Gabonas galvaspilsēta (fr. val. "Libreville"), osta Gabonas upes estuārā, 604000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PnR, LģE

libriforma   novec.

1. Koksnes šķiedras, pārkokotas, garenas, smailiem galiem un parasti bieziem apvalkiem sklerenhīmas šūnas.

Avoti: KV

libriforms

1. Augu koksnes šķiedras (mehāniskās šūnas), kas to padara stingru.

Avoti: SV69

libstoki   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

libstoks   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

Lībštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Liebstadt"), Saksijas federālajā zemē, 1360 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Libtēna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luebtheen"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 4800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

liburna   novec.

1. Illiriešu jūras laupītāju kuģis ar 2 airu rindām; viegli būvēts un sekli peldošs karakuģis Romas ķeizarvalsts laikā.

Avoti: KV

Liburna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Libourne"), Akvitānijas reģiona Žirondas departamentā, 23600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Libušīna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 3030 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

LIC   saīs.

1. Latvijas Infektoloģijas centrs.

2. Latvijas Informācijas centrs.

Avoti: i1

lic.   saīs.

1. Licejs.

2. Licence; licencēts; licencēta.

3. novec. Licenciāts.

Avoti: Wi, KV

līcan   apv.

1. Liekties, savienojumā ar "līkt" raksturo darbības pastiprinājunmu.

Avoti: ME

Licanello   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lizzanello"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

Licāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lizzano"), Apūlijas reģiona Taranto provincē, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

līcas   apv.

1. Lieli ledus gabali.

Avoti: KV

lice   novec.

1. Šaura īpatnēji austa lenta, trese vai aukla malu apdarināšanai uniformām, livrejām, priekšautiem, kreklam, rīta svārkiem u. tml.

2. Elektrotehnikā vairāku tievu kopā savītu stieplīšu vads, ko lietoja zvanu auklām, radio antenām u. tml.

Avoti: KV

Līce   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Skrundas novada Nīkrāces pagastā.

2. Līčupe - Ogres labā krasta pieteka Amatas un Ogres novadā, garums - 40 km, kritums - 95 m, sākas Amatas novada Zaubes pagastā.

Avoti: LC, LE1

licējiņa   s.

1. Dem. --> licējs.

Mūža licējiņa— Laimas pievārds.

Avoti: ME

licejists   -a, v.

1. Liceja audzēknis.

Avoti: LLVV

licejs   -a, v.

1. Vidējā mācību iestāde (piemēram, Rietumeiropā).

2. vēst. Privileģēta vidējā (arī augstākā) mācību iestāde vīriešiem (cariskajā Krievijā).

Franču licejs— vidējā mācību iestāde, kurā pastiprināti māca franču valodu.

Avoti: LLVV, SV99

licējs   -a, v.

1. Darītājs --> likt 1.

Kāršu licējs— cilvēks, kas zīlē nākotni ar kārtīm.

2. v. Mašīna, iekārta (kā) iestiprināšanai, ievietošanai.

Avoti: LLVV

līcējs   apv.

1. Grebjamais rīks viengabala koka trauku, liekšķeru, pavārnīcu, kausu u. tml. izdobšanai; līcenis.

2. Līdzējs.

Avoti: KV, ViV

licella   novec.

1. Šķiedrvielu aizvietojums, papīra pavediens no skuju koku celulozes, ko īpaši lietoja Vācijā 1. pasaules kara laikā.

Avoti: KV

licen   apv.

1. Nolikt, noteikt; izmanto savienojumā ar "likt" formām darbības pastiprinājuma raksturošanai.

Avoti: ME

līcen   apv.

1. Liekties, savienojumā ar "līkt" raksturo šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

licence   -es, dsk. ģen. -ču, s.; ekon.

1. Valsts vai pašvaldības izdota oficiāla atļauja nodarboties ar ko vai veikt (piem., sniegt kādas darbības pakalpojumus, tirgoties ar precēm, piedalīties sacensībās).

Avoti: LLVV, MLVV

licencēt

1. Izsniegt licenci; kaut ko ar licenci atļaut.

Avoti: SV99

licencēts

1. Tāds, kam ir licence.

Avoti: SV96

licenciārs   jur.

1. Licences devējs.

licenciāts   -a, v.

1. v.; vēst. Viduslaikos - zinātnisks grāds līdz ar tiesībām mācīt universitātēs; persona, kam ir šāds grāds.

2. Zinātnisks grāds, kas atbilst doktora grādam (dažās ārzemju universitātēs); persona, kam ir šāds grāds.

3. Juridiska persona, kas ir iegādājusies no izgudrojuma patenta, tehnoloģijas u. c. īpašnieka licenci ar tiesībām šo tehnoloģiju vai pieredzi noteiktās robežās izmantot.

Avoti: LLVV, EsV

licenciēt   novec.

1. Atļaut, atlaist, atvaļināt.

Avoti: KV

licencija   novec.

1. Atļauja, pilnvara.

2. Aušība.

3. Poētiskā brīvība, atkāpšanās no grammatikas un dzejas likumiem.

4. Nodokļa pazeminājums no vietēja tarifa, preces ievedot un izvedot.

Avoti: SV33

Licene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luetzen"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 8700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

līcene   apv.

1. Pātaga.

Avoti: KV

Līcene   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Liezen"), Štīrijas federālajā zemē, 6800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

līcenieki

1. Stopiņu novada apdzīvotās vietas "Līči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

licenis   apv.

1. Mīklas palieka, sakasnis, ko uzglabā nākošajai maizes cepšanai ieraugam.

Avoti: KV

līcenis   apv.

1. Līks dzeramais rags.

2. Īpašs darba rīks spolēšanai.

3. Grebjamais rīks viengabala koka trauku, liekšķeru, pavārnīcu, kausu u. tml. izdobšanai.

4. Ziemas zvejas palīgrīks.

Avoti: KV, TlV

līcens   apv.; hip.

1. Līks groza rokturis.

Avoti: ME

līcēns   apv.

1. Līks grebjamais nazis.

2. Līks slīmests.

Avoti: SiV

licentia   novec.

1. Licence.

Avoti: KV

licenza   mūz.

1. Brīvība, patvaļa; novirziens no pastāvošajiem noteikumiem.

Avoti: Mūz

licet   novec.

1. Ir atļauts.

Avoti: KV

lichenes   lat.

1. Ķērpji.

Lichenes imperfekti— nepilnīgi pazīstamie ķērpji.

Avoti: PDE, LD

lichēnes   novec.

1. Ķērpji.

Avoti: KV

lichtheimia   lat.

1. Mukoru dzimtas ģints.

Avoti: LD

Līciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alojas novada Staiceles pagastā.

Avoti: LC

licienis   apv.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> likt 1(1).

Avoti: KiV

liciens   apv.

1. Tāds daudzums, ko var salikt (kur) vienā reizē, vienlaicīgi.

2. Sitiens, belziens.

Avoti: ĒiV, EH, ME

līcieši

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Līči" iedzīvotāji.

2. Stopiņu novada apdzīvotās vietas "Līči" iedzīvotāji.

3. Beverīnas novada Kauguru pagasta apdzīvotās vietas "Līči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

līcija   -as, s.

1. dsk. Nakteņu dzimtas ģints ("Lycium"), mūžzaļš vai vasarzaļš, dzeloņains dekoratīvs krūms ar sīkiem ziediem, ~100 sugu, Latvijā kā krāšņumaugs audzēta 1 suga, kas vietām pārgājusi savvaļā.

Parastā līcija— līciju suga ("Lycium barbarum syn. Lycium hamilifolium").

Avoti: LLVV, LD

licin   apv.

1. Nolikt, noteikt; izmanto savienojumā ar "likt" formām darbības pastiprinājuma raksturošanai.

Avoti: ME

līcin   apv.

1. Liekties, savienojumā ar "līkt" raksturo darbības pastiprinājumu.

Līcin sākt— sākt liekties, sākt ļodzīties.

Avoti: ME

licināt   apv.

1. Taupīt, krāt.

Avoti: ME

līcināt   -u, -i, -a, pag. -āju; apv.

1. Liekt līku.

Avoti: LV93

līcis   -ča, v.

1. Sauszemē ievirzījusies (okeāna, jūras, ezera) daļa.

2. Sauszemes daļa ar lokveida ievirzījumu (upē, ezerā).

Avoti: LLVV

līcis   novec.

1. Grebjamais rīks viengabala koka trauku, liekšķeru, pavārnīcu, kausu u. tml. izdobšanai; līcenis.

Avoti: KV

Līcīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Limbažu novada Katvaru pagastā.

Avoti: LC

līcīšnieki

1. Limbažu novada Katvaru pagasta apdzīvotās vietas "Līcīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

licitants   novec.

1. Solītājs, pārsolītājs ūtrupē.

Avoti: KV

licīte   žarg.

1. Literatūra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

līcītis   apv.

1. Dem. --> līcis.

Avoti: ME

līcnieki

1. Venstspils novada Puzes pagasta apdzīvotās vietas "Līcnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

licmophora   lat.

1. Fragilāriju dzimtas ģints.

Licmophora ehrenbergii— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Licross   saīs.

1. Sarkanā Krusta biedrību līga ("League of Red Cross Societies").

Avoti: PnR

licuala   lat.

1. Likualas.

Lielā likuala— likualu suga ("Licuala grandis").

Avoti: TaE

līčains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz līču (1).

Avoti: LLVV

Ličava   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Litschau"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 2300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

līčenieki

1. Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Līči" iedzīvotāji.

2. Saldus novada Lutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Līči" iedzīvotāji.

3. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Līči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ličfīlda   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Lichfield"), Anglijā, 31100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

līči   apv.; nelok.

1. Līči loči - līkumaini, līkloču.

Avoti: ME

Līči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Vecsaules pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Beverīnas novada Kauguru pagastā.

3. Apdzīvota vieta (vidējciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

4. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā.

5. Apdzīvota vieta (vidējciems, izzudis) Stopiņu novadā.

6. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Ģibuļu pagastā.

7. Ozolnieku novada Ozolnieku pagasta apdzīvotās vietas "Ozolnieki" daļa.

8. Saldus novada Lutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Lašupe" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

9. Līču pilskalns - atrodas Jelgavas novada Sesavas pagastā, Vircavas labajā krastā, ir 8 m augsts paugurs, līdz 20. gs. vidum tam apkārt vēl bijis 8 m plats grāvis, plakums - 35 x 25 m.

Avoti: LC

līčija

1. Plūmes lieluma auglis ar ļoti cietu, bet nolobāmu mizu un saldu sulīgu mīkstumu.

2. Ķīnas izcelsmes augļukoks, izplatīts Dienvidaustrumāzijā.

Avoti: PL

līčlocis   -ča, v.

1. parasti dsk. Līklocis (1).

2. dsk. ģen., adj. nozīmē. Līklocis (2).

Avoti: LLVV

līčločains   -ais; s. -a, -ā;

1. Līkločains.

Avoti: LLVV

līčločot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Līkločot (1).

2. parasti 3. pers. Līkločot (2).

Avoti: LLVV

līčloču   apst.

1. Līkloču.

Avoti: LLVV

Ličmurāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

līčnieki

1. Venstspils novada Puzes pagasta apdzīvotās vietas "Līcnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

līčot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Veidot līkločus (parasti par ceļu, upi).

Avoti: LLVV

līčots   -ais; s. -a, -ā;

1. Līčains.

Avoti: LLVV

līčstiebri   apv.

1. Meža zirdzene ("Angelica sylvestris").

Avoti: Aug2

līčstiebriņi   apv.

1. Bebrukārkliņš ("Solanum dulcamara"), nakteņu suga.

Avoti: Aug2

līčstiebrs   apv.

1. Meža zirdzene ("Angelica sylvestris").

Avoti: Aug2

līčstriebulis   apv.

1. Meža zirdzene ("Angelica sylvestris").

Avoti: Aug2

līču   apst.

1. savienojumā "līču loču", arī "līču ločiem". Līkloču.

2. adj. nozīmē; savienojumā "līču loču". Līkločains, līkumains.

Avoti: LLVV

Līču   ģeol.; nelok.

1. Līču minerālūdens - Pērnavas pazemes ūdeņu horizonta nātrija hlorīda tipa ūdens, iegūst urbumā (izurbts 1974. g.) 300 m dziļumā.

Avoti: LD

Līču-Laņģu   vietv.; nelok.

1. Līču-Laņģu klintis - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais piemineklis, atrodas Gaujas kreisajā senkrastā lejpus Ranču strauta ietekas, Priekuļu novada Liepas pagastā, Gaujas nacionālā parka teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1974. g., aizsargājamās teritorijas platība - 43 ha, ir ~1 km gara augšdevona smilšakmens klinšu sistēma, no tām izplūst ~20 avotu, tajās ir daudzas alas un nišas; Lodes iežājs.

Avoti: LE1, LD

līčupe   -es, s.

1. Līčaina upe.

Avoti: LLVV

Līčupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ogres novadā 67 km no Ogres un 15 km no Ērgļiem, Mazozolu pagasta administratīvais centrs.

2. Ogres labā krasta pieteka Amatas un Ogres novadā, garums - 40 km, kritums - 95 m, sākas Amatas novada Zaubes pagastā; Līce.

Līčupes atsegums— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Ogres labajā krastā, lejpus Līčupes ietekas, Ogres novada Taurupes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., aizsargājamā platība - 3,3 ha, ~10 m augstajā Ogres krasta nogāzē atsedzas morēnas slāņi ar smilšakmeņu starpslāņiem, kuros kopā ar jūras nogulumiem sastopamas gliemju čaulas.

3. Daugavas kreisā krasta pieteka Vecumnieku un Ķeguma novadā, garums - 21 km, kritums - 32,8 m.

4. Bērzes kreisā krasta pieteka Dobeles novadā, ir Auces novada robežupe ar Brocēnu un Dobeles novadu, garums - 14 km.

5. Raunas kreisā krasta pieteka Raunas un Vecpiebalgas novadā, garums - 14 km.

6. Maltas labā krasta pieteka Rēzeknes novada Silmalas pagastā, garums - 14 km; Leičupe.

7. Vidusupe - paralēls nosaukums tās vidustecē.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

līčupieši

1. Ogres novada Mazozolu pagasta apdzīvotās vietas "Līčupe" iedzīvotāji.

2. Beverīnas novada Kauguru pagasta apdzīvotās vietas "Līčupes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Līčupīte   vietv.

1. Braslas kreisā krasta pieteka, Pārgaujas novadā, garums - 9 km.

Avoti: LD

LID   saīs.

1. Lietišķās informācijas dienests (izdevniecība).

Avoti: i2

lida   poēt.

1. Lidojums.

Avoti: Sin

Līdace   vietv.

1. Briede - upe Pārgaujas, Kocēnu un Burtnieku novadā, garums - 42 km, ietek Burtnieka dienvidu galā.

Avoti: LD

līdacēns   apv.

1. Neliela līdaka.

Avoti: ME

līdaciņa   sar.

1. Dem --> līdaka.

2. Atspole.

Avoti: ME, Sin

Līdacis   vietv.

1. Ezers Valkas novada Zvārtavas pagastā, ietilpst Aumeisteru ezeru grupā, platība - 7,6 ha.

Avoti: LD

lidāda   novec.

1. Plāksnē izplesta āda, uzstiepta starp priekškājām un pakaļkājām un asti, vai pirkstiem, vai īpašām garām neīstām ribām, lidošanas orgāns sikspārņiem, lidvāverei, lidojošiem somaiņiem, lidojošam drakonam u. c. tādiem mugurkaulniekiem, kas nepieder pie putniem, bet kas tomēr spēj lidot.

Avoti: KV

līdadziņa   apv.

1. Dem. --> līdaka.

Avoti: ME

līdaga   apv.

1. Līdaka ("Esox lucius").

Avoti: ME

līdains   apv.

1. Apmācies, miglains.

Avoti: ME

līdaka   -as, s.

1. Zivju klases lašveidīgo kārtas dzimta ("Esocidae"), ko daži autori nodala atsevišķā līdakveidīgo kārtā, 1 ģ., 5 s., Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

2. Šīs dzimtas suga ("Esox lucius"), plēsīga zivs ar slaidu ķermeni, zaļganu muguru, plankumainiem sāniem, baltu pavēderi un izstieptu plakanu galvu.

Avoti: LLVV

līdaka   vēst.; sar.

1. Piecsimt rubļu naudaszīme Latvijā (1920.-1930. g.) ar līdakas attēlu zaļā krāsā.

Avoti: KV

līdakaste

1. dsk. Liliju rindas agavju dzimtas istabas augi; sansevjēra.

Avoti: PDE

līdakveidīgie   biol.

1. Viena no augstāko kaulzivju kārtām ("Esociformes"), raksturīgākais pārstāvis līdaka.

Avoti: ZTV

līdakveidīgs   -ais; s. -a, -ā; zool.

1. Savienojumā "līdakveidīgās zivis": īsto kaulzivju virskārtas kārta ("Esociformes"), kurā ietilpst, piemēram, līdaka.

Avoti: LLVV

līdakzivs

1. dsk. Līdaku dzimta.

Avoti: PDE

līdans   apv.

1. Lietains.

Avoti: ME

lidaparāts   -a, v.

1. Ierīce, transportlīdzeklis, kas spēj pārvietoties pa gaisu vai kosmosā.

Kosmiskais lidaparāts— lidaparāts, kas spēj lidot kosmosā.

Avoti: LLVV

lidapmācība   mil.

1. Lidsastāva mācības.

Avoti: MIL

lidars   -a, v.

1. Meteoroloģiskais lāzers.

Avoti: LLVV

līdās   apv.; hip.

1. Līdzās.

Avoti: ME

lidāt   apv.

1. Lidot.

Avoti: KiV

Lidčepinga   vietv.; novec.

1. Līdšēpinga - pilsēta Zviedrijā.

Avoti: PZT

liddits   novec.

1. Lidīts.

Avoti: Ang

līde   novec.

1. Blīvi noslēdzams caurums kuģu ūdensblīvās starpsienās, dubultdibenā, ūdensblīvās ūdenstvertnēs, tvaika katlos, ~30x45 cm, lai varētu ielīst cilvēks.

Avoti: KV

līdeciņa   apv.

1. Dem. --> līdaka.

Avoti: ME

līdedziņa   apv.

1. Dem. --> līdaka.

Avoti: ME

līdējčūla   med.

1. Radzenes līdējčūla - acu slimība, ko izraisa pneimokoki, retāk stafilokoki, streptokoki, parasti rodas pēc nelieliem acs ievainojumiem.

Avoti: VE

līdējs   -a, v.

1. Darītājs --> līst.

2. Cilvēks, kas liekuļo, iztop; pielīdējs.

Avoti: LLVV

līdējs   apv.

1. Tas, kas gatavo līdumu.

Avoti: ME

līdeka   apv.

1. Līdaka ("Esox lucius").

Avoti: ME

līdekle   apv.

1. Līdaka ("Esox lucius").

Avoti: ME

līdeks   apv.

1. Līdaka.

Avoti: VV

Līdeksna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

Avoti: LC

Lideksna   vietv.

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Līdeksna" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Līdeksne   vietv.

1. Leidiukšņa, upe Ludzas novadā.

2. Līdeksnes ezers - Leidiukšņa ezers Ludzas novada Pildas pagastā.

Avoti: LD

līdeksnieši

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Līdeksna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lidene

1. sar. Lidmašīna.

2. apv. Cepure ar platām malām.

Avoti: Žrg, KV

lidenēt   apv.

1. Lidināt.

Avoti: ME

lidenīca   apv.

1. Cepure ar platām malām; lidene.

Avoti: KV

lidenis   apv.

1. Tauriņš.

2. Jebkas, kas lido.

Avoti: NeV

lidens   apv.

1. Sekls, nedziļš.

2. Gluds, gludens.

Avoti: NeV

Līdenšeide   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luedenscheid"). Ziemeļreinas-Vestfālenes federālās zemes dienvidos, Zauerlandes kalnos, 75700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Liderica   vietv.

1. Pilsēta Namībijā, Hardapas reģionā, osta Atlantijas okeāna krastā, 17000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Lidercs   mit.

1. Ungāru mitoloģijā - ļaunais gars, malduguns, kas varēja pārvērsties par cilvēku, kā arī uzsūtīt nakts murgus.

Avoti: Mit

Līdēre   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Aronas pagastā.

Līdēres ezeri— ezeru pāris Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē, Madonas novada Aronas un Liezēres pagastā - Lielais Līdēris un Mazais Līdēris.

Avoti: LC, LE1

liderēties   apv., niev.

1. Vieglprātīgi, nenopietni izturēties; aušoties.

Avoti: ViV

liderība   žarg.

1. Nevīžība; nekārtība.

2. Palaidnība; vieglprātība.

Avoti: SLG

līderība

1. Sociāla loma, kas saistīta ar citu cilvēku organizēšanu un kopīgās rīcības izlemšanu.

Avoti: IdV

līdērieši

1. Madonas novada Aronas pagasta apdzīvotās vietas "Līdere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liderīgi   apv.

1. Izšķērdīgi, vieglprātīgi.

Avoti: ViV

liderīgs   sar.

1. Nevīžīgs; nekārtīgs.

2. Palaidnīgs; vieglprātīgs.

Avoti: SLG

līderīgs   sar.

1. Nevīžīgs; nekārtīgs.

2. Palaidnīgs; vieglprātīgs.

Avoti: SLG

lideris   apv.

1. Nekārtīgs, nolaidīgs cilvēks.

Avoti: SiV

līderis   -ra, v.

1. Vadonis, vadītājs (piemēram, politiskā partijā, arodbiedrībā).

2. Cilvēks, arī cilvēku grupa, kas izvirzījusies pirmajā vietā, vadībā (kādā pasākumā, parasti sacensībās).

Avoti: LLVV

Līdēris   vietv.

1. Lielais Līdēris - ezers Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē, Madonas novada Aronas pagastā, 192,4 m vjl., garums - 1,7 km, lielākais platums - 1,1 km, lielākais dziļums - 8,3 m, mezotrofs ezers, aizaugums - 5%.

2. Mazais Līdēris - ezers Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē, Madonas novadā uz Aronas un Liezēres pagasta robežas, 192,1 m vjl., atrodas 300-400 m uz ziemeļiem no Lielā Līdēra, garums - ~400 m, lielākais platums - ~250 m, eitrofs, aizaugošs ezers.

Avoti: LE1

liderjānis   apv.

1. Nekārtīgs, nolaidīgs cilvēks.

Avoti: SiV

līderkomanda   -as, s.; fizk.

1. Komanda, kas (sacensībās) izvirzījusies pirmajā vietā, vadībā.

Avoti: LLVV

lidermanis   žarg.

1. Nevīžīgs, nekārtīgs cilvēks.

2. Vieglprātīgas uzvedības cilvēks.

Avoti: SLG

liders   novec.

1. Līderis.

Avoti: Ang

līdertāfelstils   mūz.

1. Vācu vīru koru kustības izkopts galvenokārt četrbalsīgs dziedāšanas stils ar tipiskām dzimtenes, kara, medību, dabas lirikas, draudzības un mīlestības tēmām; raksturīga labskanība, zināms sentiments, balsu epizodiska polifona sasaukšanās, ilustratīvi momenti.

Avoti: MūV

līdervienība   -as, s.

1. Vienība, komanda, kas (parasti sacensībās) izvirzījusies pirmajā vietā, vadībā.

lidēt

1. Lidot.

Avoti: Sin

līdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Liedēt 1.

Avoti: LLVV

līdēties   apv.

1. Liedēties.

Avoti: KiV

lidgrieznis   sar.

1. Helikopters.

Avoti: PvV

lidgrozs   v.

1. Gaisa balona sastāvdaļa - grozam līdzīga paliela kaste, kurā lidojuma laikā atrodas apkalpe un pasažieri, kā arī transportējamie priekšmeti.

Avoti: MLVV

lidiete   novec.

1. Lidijas iedzīvotāja.

Avoti: KV

līdīgs   sar.

1. Tāds, kam nav savas noteiktības.

2. Tāds, kas allaž pieglaimojas.

Avoti: NeV

līdīgums   sar.

1. Noteiktības trūkums.

2. Pieglaimība.

Avoti: NeV

Lidija   vietv., novec.

1. Novads Mazāzijas rietumu nomales vidusdaļā.

Avoti: KV

lidināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju;

1. trans. Panākt, būt par cēloni, ka (kas viegls), gaisa plūsmas nests, virzās, arī kustas.

2. parasti 3. pers.; intrans.; novec. Lidināties (1).

3. apv. Smalki vērpt, izstiept.

Avoti: LLVV, ME

līdināt   apv.

1. Sīki līt.

2. Salīt.

Avoti: ME

lidināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. parasti 3. pers. Ilgāku laiku lidot (virs kā, ap ko u. tml.) - parasti par putniem, kukaiņiem.

// pārn. Viegli, strauji vērsties (uz ko) - piemēram, par domām, iztēli.

2. Ilgāku laiku lidot (virs kā, ap ko u. tml.) - par lidaparātiem, to apkalpi, pasažieriem.

3. parasti 3. pers. Virzīties lejup, arī kustēties (gaisā) - parasti par ko vieglu, ko nes gaisa plūsma.

// pārn. Izplatīties, plūst (par smaržām).

// pārn. Izplatīties (par skaņām).

Avoti: LLVV

lidinēt   apv.

1. Lidināties.

2. Parādīt kādam cilvēkam uzmanību.

Avoti: KiV

lidinēties   apv.

1. Lidināties.

Avoti: KiV

Lidinge   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Stokholmas lēnē, 31600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Līdinghauzene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luedinghausen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 23700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

lidins   apv.

1. Tauriņš.

Avoti: ME

lidis   apv.

1. Sliedes.

Avoti: ME

lidīts

1. Melinīts - sprāgstviela, pikrīnskābe.

Avoti: SV69

lidjosla   mil.

1. Neuzlabota virsma, kas ir pielāgota, lai nodrošinātu lidaparātu pacelšanos un nolaišanos un kurā parasti ir tikai pats nepieciešamākais aprīkojums.

2. Speciāli sagatavots zemes iecirknis, kas nodrošina lidmašīnu pacelšanos un nolaišanos divos savstarpēji pretējos virzienos.

Avoti: MIL

lidkompānija   sar.

1. Aviosabiedrība.

lidķermenis   -ņa, v.

1. Fizelāža.

Avoti: LLVV

lidlaiva   -as, s.

1. Hidroplāns - jūras lidmašīna, kam fizelāža ir veidota tāpat kā laivas korpuss; paceļas un nosēžas tieši uz ūdens, balstoties uz fizelāžas.

Avoti: LEV

lidlapa   poligr., novec.

1. Skrejlapa.

Avoti: GV

Lidlauks   vietv.

1. Krustpils novada Krustpils pagasta apdzīvotās vietas "Sankaļi" otrs nosaukums.

2. Lidlauka ciems - apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Limbažu novada Umurgas pagastā.

Avoti: LC

lidlauks   -a, v.

1. Noteikta zemes teritorija vai ūdens akvatorija, kā arī ēkas, objekti un iekārtas, kas pilnīgi vai daļēji paredzētas, lai organizētu gaisa kuģu pienākšanu un atiešanu (tas ir, gaisa kuģu pacelšanos, nosēšanos, manevrēšanu un stāvēšanu, pasažieru iekāpšanu un izkāpšanu, bagāžas, kravas un pasta iekraušanu un izkraušanu, kā arī gaisa kuģu tehnisko apkopi, degvielas uzpildi u. c.).

Lidlauka kontrolējamā zona— lidostas ēkas daļa un lidlauka teritorija, kurā iekļūšana tiek kontrolēta.

Lidlauka kontrolpunkts— nosacīts punkts, pēc kura konstatē lidlauka ģeogrāfisko atrašanās vietu (koordinātes).

Lidlauka manevrēšanas teritorija— lidlauka daļa, izņemot peronu, kas paredzēts gaisa kuģu pacelšanās, nosēšanās un manevrēšanas vajadzībām.

Lidlauka satiksme— visa kustība lidlauka manevrēšanas laukumā, kā arī gaisa kuģu lidojumi virs lidlaukam blakus esošās teritorijas.

Lidlauka satiksmes zona— noteiktu izmēru gaisa telpa, kas atrodas virs lidlaukam blakus esošās teritorijas un ir paredzēta lidlauka satiksmes drošības garantēšanai.

Avoti: LLVV, JtV

lidmašīna   -as, s.

1. Par gaisu smagāks lidaparāts, kam lidojumam nepieciešamo spēku rada dzinējs, bet cēlējspēku - spārni.

Lidmašīnu bāzes kuģis mil.— karakuģis, kur bāzējas, paceļas un nolaižas lidaparāti.

Avoti: LLVV

lidmašīnnesējs

1. Transportlīdzeklis, kas paredzēts lidaparāta transportēšanai un starta nodrošināšanai.

Lidmašīnnesēja lidmašīna— lidmašīna, kas paredzēta kāda cita lidaparāta transportēšanai un starta nodrošināšanai.

Avoti: LPE

lidmašīns   apv.

1. Lidmašīna.

Avoti: ĒiV

lidmašiņa   apv.

1. Lidmašīna.

Avoti: SiV

lidmodelis   -ļa, v.

1. Lidaparāta modelis; aviomodelis.

Avoti: LLVV

lidmodelisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Sporta veids - lidmodeļu konstruēšana, būvēšana un sacensības ar tiem; aviomodelisms.

Avoti: LLVV

lidmodelists   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies lidmodelismā; aviomodelists.

Avoti: LLVV

lidmotors   -a, v.

1. Lidaparāta motors.

Avoti: LLVV

lido   ģeogr.

1. Smilšaina zemes strēle, kas līci atdala no jūras un pārvērš to par lagūnu (gk. Adrijas jūras Itālijas piekrastes ziemeļdaļā).

Avoti: ZTV

lidojumderīgums   aeron.

1. Gaisakuģa atbilstība noteiktām detalizētām normām attiecīgai gaisakuģa klasei; valsts prasību kopums lidaparātiem ar nolūku nodrošināt lidojuma drošību.

Avoti: ZTV

lidojums   -a, v.

1. Darbība, process, arī paveikta darbība --> lidot (1).

// pārn. Viegla, strauja (domāšanas, iztēles) darbība.

2. Darbība, process, arī paveikta darbība --> lidot (2).

Lidojuma tālums— maksimālais attālums, ko lidaparāts var veikt bez nosēšanās.

Pļaujošs lidojums— lidaparāta lidojums no 10 līdz 100 metru augstumā.

3. Darbība, process, arī paveikta darbība --> lidot (3).

Avoti: LLVV

lidokaīns   med.

1. Speciāls neatliekamās palīdzības medikaments, kas stabilizē sirdsdarbību un novērš sirds ritma traucējumus.

Avoti: VE

lidonis   -ņa, v.; poēt.

1. Lidotājs (2).

2. Tas, kas spēj lidot (parasti putns, kukainis).

Avoti: LLVV

Lidoņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

Avoti: LC

lidosta   -as, s.

1. Īpaši iekārtota stacija pie lidlauka lidaparātu pasažieru apkalpošanai; lidlauks kopā ar attiecīgajām celtnēm.

2. Saimniecisks uzņēmums, kas nodrošina pasažieru un kravas pārvietošanu ar aviotransporta palīdzību; bez pamatpakalpojumiem tiek piedāvāti arī komercpakalpojumi - beznodokļu tirdzniecība, sabiedriskās ēdināšanas pakalpojumi, automašīnu īre u. c.

Avoti: LLVV, TvV

lidot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. parasti 3. pers. Pārvietoties gaisā ar spārnu, lidplēves palīdzību (parasti par putniem, kukaiņiem).

// pārn. Vērsties, tikt vērstam uz ko tālu (par skatienu).

// pārn. Viegli, strauji vērsties (uz ko) - piemēram, par domām, iztēli.

// pārn. Ātri iet, ritēt (par laiku, laikposmu).

// pārn.; sar. Izturēties (pret kādu cilvēku) sevišķi laipni, uzmanīgi, lai iegūtu (tā) labvēlību, mīlestību.

2. Virzīties, pārvietoties gaisā (par lidaparātiem).

3. parasti 3. pers. Ātri virzīties (pa gaisu, retāk pa ūdeni) - piemēram, par šāviņiem, mestiem priekšmetiem.

// pārn. Izplatīties (par smaržām).

// pārn. Izplatīties (par skaņām).

// pārn. Ātri izplatīties, kļūt zināmam (par vēstīm, ziņām u. tml.).

4. Ātri, vieglā gaitā iet, skriet; ātri braukt.

5. žarg. Tikt izmestam.

Avoti: LLVV, SLG

lidotāji   mil.

1. Aviācijas personālsastāva daļa, kas ir speciāli sagatavota un tieši piedalās lidojumos ar lidmašīnām, helikopteriem u. c. lidaparātiem kā ekipāžu locekļi.

Avoti: MIL

lidotājputns   -a, v.; zool.

1. Putns, kas spēj lidot.

Avoti: LLVV

lidotājs   -a, v.

1. Darītājs --> lidot.

2. Cilvēks, kas vada lidaparātu; pilots.

Avoti: LLVV

lidotgribētājs   sar.

1. Cilvēks, kas vēlas lidot.

lidoties   apv.

1. Lidot, lidināties.

Avoti: ME

lidotspēja   -as, s.

1. Spēja pārvietoties, virzīties pa gaisu; lidspēja.

Avoti: LLVV

lidparks

1. Lidostas rajons - plānots rajons ar lidostu centrā, galvenokārt uzņēmumiem (birojiem, laboratorijām, rūpnīcām u. tml.), kam ir svarīgi ātri sakari ar ārpasauli.

Avoti: PvV

lidpasts   žarg.

1. Gaisa pasts.

Avoti: Žrg

lidplēve   -es, dsk. ģen. -vju, s.; zool.

1. Lidošanai nepieciešamā ādas kroka dažu dzīvnieku ķermeņa sānos.

Avoti: LLVV

lidpūkas   -u, vsk. lidpūka, -as, s.; bot.

1. Matiņi (augļiem vai sēklām), kas veicina (to) izplatīšanos.

Avoti: LLVV

lidresurss   mil.

1. Aviācijas apakšvienībai, daļai, vienībai noteiktais lidmašīnu (helikopteru) izlidojumu skaits (daudzums) kaujas uzdevuma veikšanai.

Avoti: MIL

lidrobots   tehn.

1. Bezpilota lidaparāts, drons.

Avoti: Geo-76-51

Līdsa   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Leeds"), Anglijā, 751500 iedzīvotāju (2011. g.).

Līdsas latviešu kopiena— izveidojās 1947. g. un 1950. gadu sākumā Līdsā un tuvējās pilsētās uz pastāvīgu dzīvi palika ~2000 latviešu, kas izveidoja vienu no labāk organizētajām latviešu kopienu grupām Rietumeiropā, darbojās Līdsas latviešu papildskola, kas slēgta 2000. g.

Avoti: LģE, LE1

lidsabiedrība   s.

1. Uzņēmums, kas nodrošina regulāru gaisa satiksmi vienā vai vairākos maršrutos un apkalpo tajos braucošos pasažierus; aviosabiedrība.

Avoti: MLVV

lidsagatavošana   mil.

1. Lidotāju mācības pilotēšanas tehnikā, lidaparātu vadīšanā, lidošanā grupā un viņu apmācības līmenis šajās mācību disciplīnās.

Avoti: MIL

lidsagatavotība   mil.

1. Lidotāja (lidsastāva) sagatavotības līmenis pilotāžas tehnikā, lidmašīnas vadīšanā, spēja darboties grupā.

Avoti: MIL

līdsihtis

1. Aizvēsturiska jūras zivs, dzīvoja juras periodā pirms ~200-145 miljoniem gadu, 12 m gara, barojās ar planktonu.

Avoti: IZ-85-43

lidspalvas   -u, vsk. lidspalva, -as, s.; zool.

1. Lielas, lidošanai nepieciešamas spalvas putna spārna pakaļējā malā.

Avoti: LLVV

lidspēja   -as, s.

1. Spēja pārvietoties, virzīties pa gaisu; lidotspēja.

Avoti: LLVV

Līdšēpinga   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vesterjētlandes lēnē, 25600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

lidu   apv.

1. Lieto par dažu tautas dziesmu ievadījumu.

Avoti: ĒiV

Līdūkšņas   vietv.

1. Līdūkšņas ezers - Leidiukšņa ezers Ludzas novada Pildas un Nirzas pagastā.

Avoti: LE1

lidulis   apv.

1. Nepastāvīgs cilvēks, tauriņš.

Avoti: KV

Līdumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Naudītes pagastā.

Avoti: LC

līdumlīdējs

1. Līdumnieks.

Avoti: Sin

līdumniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Līdumnieks.

Avoti: LV87

līdumnieki

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Līdumnieki" iedzīvotāji.

2. Jelgavas novada Vilces pagasta apdzīvotās vietas "Līdumnieki" iedzīvotāji.

3. Ozolnieku novada Cenu pagasta apdzīvotās vietas "Līdumnieki" iedzīvotāji.

4. Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta apdzīvotās vietas "Līdumnieki" iedzīvotāji.

5. Jelgavas novada Lielplatones pagasta apdzīvotās vietas "Līdumnieki" iedzīvotāji.

6. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Līdumnieki" iedzīvotāji.

7. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Līdumnieki" iedzīvotāji.

8. Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagasta apdzīvotās vietas "Līdumnieki" iedzīvotāji.

9. Ciblas novada Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Līdumnieki" iedzīvotāji.

10. Ādažu novada apdzīvotās vietas "Līdumnieki" iedzīvotāji.

11. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Līdumnieki" iedzīvotāji.

12. Ciblas novada Ciblas novada apdzīvotās vietas "Līdumnieki" iedzīvotāji.

13. dsk. Līdumnieks.

Avoti: V1

Līdumnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ciblas novadā (līdz 2009. g. - Ludzas rajonā) 25 km no Ludzas, izveidojusies bijušās Zabolotjes muižas "Zablocie" teritorijā, pagasta centrs; bijušie nosaukumi - Aizpūre, Zabolotje.

4. Līdumnieku pagasts - pagasts Ciblas novadā, robežojas ar Ciblas un Blontu pagastu, kā arī ar Ludzas novadu un Krieviju; 2000.-2009. g. ietilpa Ciblas novada Ciblas novadā un nepastāvēja kā patstāvīga administratīva vienība.

Līdumnieku pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, aizņem pirmskara Ciblas pagasta austrumu daļu un Briģu pagasta ziemeļu daļu.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

6. vēst. Līdumnieku pagasts - pastāvēja Daugavpils rajonā 1990.-1998. g., pievienots Demenes pagastam.

7. Apdzīvota vieta (vidējciems) Skrundas novada Raņķu pagastā; bijušais padomju armijas ciems "Skrunda 1", neapdzīvots (2007. g.).

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

līdumnieks   -a, v.

1. Līdumu līdējs.

Avoti: LLVV

Līdumnīki   vietv.

1. Balvu novada Kubulu pagasta apdzīvotās vietas "Līdumnieki" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

līdumošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Meža zemes atbrīvošana no kokiem, krūmiem un pārvēršana kultivētā zeme; līduma līšana.

Avoti: LLVV

līdumplēsis

1. Līdumnieks.

Avoti: Sin

līdums   -a, v.

1. Vieta, kur ir nocirsts mežs lauksaimniecībā izmantojamas zemes iegūšanai.

Dedzināt līdumu— nolīstā līdumā dedzināt krūmus, kokus.

2. Liels daudzums, kaudze nesakārtotu lietu.

Avoti: LLVV

Līdums   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Tukuma novada Tumes pagastā.

2. Līdums 1 - Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Carnikava" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasarnīcu ciems.

3. Līdums 2 - Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Carnikava" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasarnīcu ciems.

4. Uzvaras Līdums - apdzīvota vieta (skrajciems) Olaines novada Olaines pagastā.

Avoti: LC

lidus   apv.

1. Lidojot, lidinoties.

Avoti: LV93

liduzpilde   mil.

1. Degvielas uzpildīšana lidojumā no citas speciāli aprīkotas uzpildītājlidmašīnas, lai palielinātu lidojuma tālumu vai lidojuma laiku.

Avoti: MIL

lidvāvere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. dsk. Grauzēju kārtas dzimta ("Petauristidae syn. Pteromyidae"), nakts dzīvnieks ar lidplēvi ķermeņa sānos starp priekškājām un pakaļkājām, 13 ģ., 34 s.; Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

2. Šīs dzimtas suga ("Pteromys volans"), Latvijā sastopama reti, gk. austrumu daļā, aizsargājama.

Avoti: EV

lidvāverveidīgie

1. Grauzēju kārtas dzimta, sīki līdz vidēji lieli grauzēji (ķermeņa garums - 7-60 cm, masa - līdz 9 kg), pārtiek no augiem, īpaši sēklām, ķermeņa sānos ādas kroka, ar ko spēj planēt līdz 45 m attālumā, 13 ģ., 33 s., Latvijā 1 suga.

Avoti: PDE

līdz   priev. ar dat.

1. Norāda uz vietu, uz kuru kas virzās, tiek virzīts, kuru kas sasniedz.

// savienojumā "no - līdz". Norāda, ka kas virzās, tiek virzīts starp divām (telpas, teritorijas) vietām un sasniedz pēdējo no tām.

// savienojumā "no - līdz". Norāda uz teritorijas, telpas daļu, kurā kas norisinās, pastāv, kurā ko dara, veic.

// savienojumā "no - līdz". Norāda uz attālumu starp ko.

2. Norāda uz laiku, kad beidzas darbība, norise, stāvoklis.

// savienojumā "no - līdz". Norāda uz laikposmu starp kā sākumu un beigām.

3. parasti savienojumā ar skait. vai skait. un lietv. dat., ģen., nom. Norāda uz skaita, daudzuma, lieluma robežu.

// parasti savienojumā ar skait. vai skait. un lietv. dat., ģen., nom., akuz. Norāda uz aptuvenu skaita, daudzuma, lieluma robežu.

// savienojumā "no - līdz"; parasti savienojumā ar skait. vai skait. un lietv. dat., ģen., nom. Norāda uz mazākā un lielākā skaita, daudzuma, lieluma robežām.

// savienojumā "no - līdz"; parasti savienojumā ar lietv. Norāda uz kādas grupas, kopas robežām.

4. Norāda uz darbības, norises, stāvokļa intensitātes pakāpi; norāda uz pazīmes pakāpi.

// parasti savienojumā ar "pēdējais", "beidzamais". Norāda uz darbības, norises, stāvokļa intensitātes galējo pakāpi.

Avoti: LLVV, T

līdz   apst.; pareti

1. Norāda, ka (kāds) pārvietojas, virzās kopā, vienlaikus (ar ko).

// priev. nozīmē ar dat.

// priev. nozīmē ar dat.

// priev. nozīmē ar dat.

2. Norāda, ka (kas) darbojas, norisinās, notiek, arī pastāv kopā, vienlaikus (ar ko).

// priev. nozīmē ar dat.

// priev. nozīmē ar dat.

3. savienojumā ar verba "būt" formām. Norāda, ka (kāds) ir kopā, vienlaikus (ar kādu); norāda, ka (kas) ir klāt (kādam), kopā, vienlaikus (ar kādu).

4. savienojumā "līdz ar"; priev. nozīmē ar instr. Norāda uz ciešu darbības, stāvokļa vienlaicīgumu; reizē ar.

Avoti: LLVV

līdz   saiklis.

1. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz laika secīguma attieksmi starp tiem (palīgteikuma darbība notiek pēc teikuma komponentā minētās darbības).

// savienojumā "līdz kamēr".

// pareti. Tikko, līdzko.

Avoti: LLVV

līdz-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais veic darbību kopā, vienlaikus (ar ko); norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts (ar kādu).

2. savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība ir (kam) kopīga, vienlaicīga (ar ko).

3. savienojumā ar verbu (parasti divd. formā). Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais virzās, tiek virzīts, norisinās kopā, vienlaikus (ar ko).

Avoti: LLVV

līdz.   saīs.

1. Līdzeklis.

2. Līdzenums.

Avoti: i2, LD

līdza   apv.

1. Vienādi, kopā ar.

2. Līdz, līdzi.

Avoti: ME

līdzā   apv.

1. Līdzi.

2. Vienādi, kopā ar.

Avoti: KnG, ME

līdzai   apv.

1. Vienādi, kopā ar.

Avoti: ME

līdzaizbildnis   -ņa, v.; jur.

1. Persona, kas kopā, vienlaikus ar kādu citu personu veic aizbildnības (1) pienākumus.

Avoti: LLVV

līdzaizbildņi   novec.

1. Vairāki aizbildņi, kuriem katram uzticēts pilnīgi atsevišķs darbības novads vai arī to atbildība ir solidāra.

Avoti: KV

līdzākš   apv.

1. Blakus, pie sāniem, līdzās, viens pie otra, kopā.

Avoti: ME

līdzakšs   apv.

1. Paralēls.

Avoti: ME

līdzām   apv.

1. Līdzās.

Avoti: ME

līdzanai   apv.

1. Vienādā garumā, līmenī.

Avoti: KiV

līdzanās   apv.

1. Līdzās.

Avoti: ME

līdzans   apv.

1. Gluds.

2. Tāds, kam nav izcilņu, paresninājumu, mezglu u. tml. (par dziju, audumu).

3. Tāds, kam nav kalnu, ieleju (par teritoriju), tāds, kur nav grāvju, kukuržņu, izciļņu (par lauku, zemi).

4. Taisns (par matu celiņu).

Avoti: KiV

līdzanums   apv.

1. Līdzenums.

Avoti: KiV

līdzartikulācija   val.

1. Kopējā artikulācija, kas radusies, pielāgojoties blaku skaņu artikulācijai.

Avoti: VsV

līdzās   apst.

1. Samērā tuvu, tā, ka starpā nav neviena cita; blakus.

// priev. nozīmē ar dat.

2. priev. nozīmē ar dat. Norāda, ka (kas) darbojas, pastāv kādā saistībā, vienlaikus (ar ko).

Avoti: LLVV, MLVV

līdzāsgulētājs   apv.

1. Cilvēks, kas guļ (kādam) blakus, vienā telpā ar kādu.

Avoti: ĒiV

līdzāspastāvēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Divu vai vairāku (parasti pretēju) parādību eksistēšana līdzās, vienlaikus.

Avoti: LLVV

līdzāssēdētājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas sēž līdzās (kādam).

Avoti: LLVV

līdzaša   apv.

1. Līdzinieks.

Avoti: KV

līdzaška   apv.

1. Līdzinieks.

Avoti: ME

līdzašķis   apv.

1. Līdzinieks.

Avoti: ME

līdzašnīte   apv.

1. Līdziniece.

Avoti: ME

līdzašņa   apv.

1. Līdzinieks.

Avoti: ME

līdzatbildētājs   -a, v.

1. Persona, kas ir atbildētāja kopā, vienlaikus ar kādu citu personu (civilprocesā).

Avoti: LLVV

līdzatbildība   -as, s.

1. Atbildība (par ko) kopā, vienlaikus ar kādu personu, kolektīvu.

Avoti: LLVV

līdzatbildīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir atbildīgs (par ko) kopā, vienlaikus ar kādu personu, kolektīvu.

Avoti: LLVV

līdzatbildīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> līdzatbildīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

līdzatkarība   s.

1. Stāvoklis, kad kāds ir kļuvis līdzatkarīgs.

Avoti: MLVV

līdzatkarīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas kopā ar kādu ir pakļauts (kā negatīva, piem., alkoholisma) ietekmei.

Avoti: MLVV

līdzatnests   apv.

1. Tas, kas atnests līdzi.

Avoti: ME

līdzaudzis   -dža, v.; reti

1. Viens no diviem vai vairākiem cilvēkiem, kas auguši kopā, vienlaikus.

Avoti: LLVV

līdzautorība   -as, s.; jur.

1. Vairāku personu līdzdalība zinātniska, literāra, mākslas vai muzikāla darba radīšanā.

Avoti: LLVV, JtV

līdzautors   -a, v.

1. Viens no diviem vai vairākiem (kā) autoriem.

Avoti: LLVV

Lidzbarka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 8200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1325. g.

2. Lidzbarka Varmiņska - pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 16500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1308. g.

Avoti: LpA, Wi

līdzbaudītājs   apv.

1. Viens no diviem vai vairākiem, kas gūst baudu.

Avoti: ME

līdzbiedrs   -a, v.

1. Cilvēks, ar kuru ir kopā, vienlaikus kādā pasākumā, norisē, apstākļos.

Avoti: LLVV

līdzbraucējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas brauc kopā, vienlaikus (ar kādu).

// fizk. Sacīkšu motobraucējs, kura vieta ir motocikla blakusvāģi.

Avoti: LLVV

līdzcensis   apv.

1. Tas, kas tiecas līdz; sāncensis.

Avoti: LV93

līdzcensonis

1. Sāncensis.

Avoti: Sin

līdzcietība   -as, s.; parasti vsk.

1. Psihisks (emocionāls) stāvoklis, ko izraisa citu bēdas, nelaime un kam raksturīgas skumjas, nožēla, arī vēlēšanās palīdzēt; līdzjūtība.

Avoti: LLVV

līdzcietīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam citu bēdas, nelaime izraisa līdzcietību; līdzjūtīgs.

Avoti: LLVV

līdzcietīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> līdzcietīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

līdzciltnieks   apv.

1. Tās pašas cilts piederīgais, tautietis.

Avoti: ME

līdzcilvēks   -a, v.

1. Viens no vairākiem cilvēkiem, kas dzīvo kopā, vienlaikus kādos apstākļos.

Avoti: LLVV

līdzcīnītājs   -a, v.

1. Viens no vairākiem cīnītājiem, kas darbojas kopā, vienlaikus.

Avoti: LLVV

līdzdabūt   apv.

1. Dabūt līdzi, iegūt līdzņemšanai.

Avoti: ME

līdzdalība   -as, s.; parasti vsk.

1. Iesaistīšanās, piedalīšanās, darbošanās (kādā notikumā, pasākumā u. tml.).

// jur. Divu vai vairāku personu apzināta, aktīva piedalīšanās noziedzīgā darbībā.

// jur. Civilprocesā - vairāku prasītāju un (vai) atbildētāju piedalīšanās vienā kopīgā civillietā; krimināltiesībās - apzināta noziedzīga darbība, kurā persona (līdzdalībnieks) kopīgi ar citu personu (izdarītāju) piedalījušies tīša noziedzīga nodarījuma izdarīšanā, bet pati nav bijusi nodarījuma tiešā izdarītāja.

2. Aktīva ieinteresētība (kādā notikumā, pasākumā); arī līdzjūtība.

Avoti: LLVV, JtV

līdzdalībnieks   -a, v.

1. Viens no diviem vai vairākiem (kā) dalībniekiem, kas darbojas kopā, vienlaikus.

// jur. Viena no divām vai vairākām personām, kas kopā, vienlaikus apzināti, aktīvi piedalās noziedzīgā darbībā.

// jur. Viena no divām vai vairākām personām, kas kopā, vienlaikus iesaistās civilprocesā.

Avoti: LLVV

līdzdalīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas iesaistās, piedalās, darbojas kopā, vienlaikus ar kādu personu, kolektīvu u. tml.

Avoti: MLVV

līdzdaļnieki   novec.

1. Vitaliešu, 14.-15. gs. Ziemeļjūras un Baltijas jūras pirātu pašnosaukums.

Avoti: LME

līdzdarbība   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbošanās kopā, vienlaikus ar citiem (parasti kādā sabiedriskās dzīves, kultūras dzīves nozarē).

Avoti: LLVV

līdzdarbinieks   apv.

1. Viens no diviem vai vairākiem darbiniekiem, kas strādā kopā, veic kopēju darbu.

Avoti: ME

līdzdarbošanās

1. Piedalīšanās.

Avoti: Sin

līdzdarboties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Darboties kopā, vienlaikus ar citiem (parasti kādā sabiedriskās dzīves, kultūras dzīves nozarē).

Avoti: LLVV

līdzdarbuzņēmējs   -a, v.; jur.

1. Viens no diviem vai vairākiem darbuzņēmējiem, kas darbojas kopā, vienlaikus.

Avoti: LLVV

līdzdeva   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Daļa no tās mantas, kas ir sievai līdzi dota pūrā, ir minēta laulības līgumā un kļūst par ģimenes īpašumu (piemēram, nekustams īpašums, naudas līdzekļi).

Avoti: LLVV

līdzdeve   apv.

1. Līdzdeva.

Avoti: ME

līdzdots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir dots līdzi (kam).

Avoti: LLVV

līdzdzērējs   apv.

1. Dzeršanas biedrs, kompanjons.

Avoti: ME

līdzdzīvošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Dziļa ieinteresētība, iejušanās (piemēram, kādā notikumā).

2. Dzīvošana kopā, vienlaikus (kur).

Avoti: LLVV

līdzdzīvot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.

1. Dzīvot līdzās.

2. Būt ieinteresētam, emocionāli dzīvot līdzi (kam).

Avoti: MLVV

līdzdzīvotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas ir dziļi ieinteresēts, spēj iejusties (piemēram, kādā notikumā).

2. Viens no diviem vai vairākiem cilvēkiem, kas dzīvo kopā, vienlaikus (kur).

Avoti: LLVV

līdze   apv.

1. Tā, ka kas tiek ņemts kur kopā ar kādu.

2. Tā, ka kāds piedalās kopā ar kādu citu, seko kādam citam.

3. Vienādā lielumā, arī līmenī ar ko citu.

4. Tieši; precīzi.

Avoti: KiV

līdzēdējs   apv.

1. Galda biedrs.

Avoti: ME

līdzējs

1. Darītājs --> līgt.

līdzeklis   -ļa, v.

1. Paņēmiens, rīcības veids (kā) sasniegšanai, realizēšanai.

2. Tas, kas noder kādam nolūkam, mērķim; tas, kas ir nepieciešams, lai veiktu, panāktu (ko).

Barības līdzekļi— augu un dzīvnieku valsts produkti, ko izmanto lauksaimniecības dzīvnieku ēdināšanai.

3. dsk. Nauda, kapitāls, kas ir kāda rīcībā.

Dzīvot pāri (saviem) līdzekļiem— iztērēt vairāk, nekā nopelna.

Naudas līdzekļi— nauda, kas ir kāda rīcībā, ko izmanto kādiem mērķiem.

Apgrozāmie līdzekļi— apgrozāmie fondi un apgrozības fondi vērtības izteiksmē.

Avoti: LLVV

līdzēkši   apv.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum").

Avoti: KnV

līdzenieks   apv.

1. Līgavas vedējs.

2. Līdzīgs cilvēks, otrinieks.

3. Laidnis šaha spēlē.

Avoti: KV

līdzeniski   apv.

1. Līdzās.

Avoti: ME

līdzens   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur nav kalnu, pauguru, gravu (par vietu, reljefu).

Līdzens (arī gluds) kā dēlis (arī galds)— ļoti līdzens (gluds).

Avoti: LLVV

līdzenums   -a, v.

1. Plakana zemes virsas daļa, teritorija, kurā augstuma svārstības ir mazākas par 200 metriem un kurai parasti ir vienveidīga ģeoloģiskā uzbūve.

2. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> līdzens, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

līdzenzaris   novec.

1. Koks (ozols) ar apcirstiem zariem.

Avoti: AB1

līdzestība

1. Ārsta un pacienta abpusēja sadarbība un sapratne, savstarpēja uzticība, kas nodrošina vislielāko ārstniecisko efektu.

2. Savstarpēja sadarbība, sapratne un uzticība darbā ar klientu.

Avoti: SdtV

līdzēši   apv.

1. Līdzās.

Avoti: ME

līdzēt   līdzu, līdzi, līdz, pag. līdzēju; intrans.

1. Palīdzēt (kādam ar ko).

Avoti: LLVV

līdzētājprofesijas

1. Profesijas, kuru speciālisti - psihologi, juristi, sociālie aprūpētāji, sociālie pedagogi u. c. kopā ar sociālo darbinieku risina klientu sociālās problēmas.

Avoti: SdtV

līdzētājprogramma   inf.

1. Papildprogramma globālā tīmekļa pārlūkprogrammā.

Avoti: D3

līdzētājs

1. Palīgs.

Avoti: Sin

līdzfinansējums   v.

1. Finansējums, kas tiek piešķirts kopā ar kādu citu finansētāju.

Avoti: MLVV

līdzfrēzēšana   materiālt.

1. Frēzēšana, kurā frēzes rotācijas kustības virziens sakrīt ar apstrādājamā ķermeņa kustības virzienu.

Avoti: ZTV

līdzgādība   apv.

1. Palīdzība, piepalīdzība.

Avoti: ME

līdzgādnieks   apv.

1. Palīgs, piepalīdzētājs.

Avoti: ME

līdzgaitnieks   -a, v.

1. Viens no diviem vai vairākiem cilvēkiem, kas darbojas kopā, vienlaikus kādā pasākumā un ir tuvi pēc uzskatiem.

// pārn. Tas, kas ir ilgāku laiku ciešā saistībā ar kādu cilvēku.

Avoti: LLVV

līdzgājējs   -a, v.

1. Tas, kas iet (kādam) līdzi.

Avoti: LLVV

līdzgalvinieks   -a, v.

1. Viens no diviem vai vairākiem (kā) galviniekiem.

Avoti: LLVV

līdzgalvotājs   apv.

1. Līdzgalvinieks.

Avoti: ME

līdzgavēt   apv.

1. Gavēt līdzi.

Avoti: ME

līdzi   apst.

1. Norāda, ka (kāds) pārvietojas, virzās kopā, vienlaikus (ar ko).

// priev. nozīmē ar dat.

// priev. nozīmē ar dat.

// priev. nozīmē ar dat.

2. Norāda, ka (kas) darbojas, norisinās, notiek, arī pastāv kopā, vienlaikus (ar ko).

// priev. nozīmē ar dat.

// priev. nozīmē ar dat.

3. savienojumā ar verba "būt" formām. Norāda, ka (kāds) ir kopā, vienlaikus (ar kādu); norāda, ka (kas) ir klāt (kādam), kopā, vienlaikus (ar kādu).

4. savienojumā "līdz ar"; priev. nozīmē ar instr. Norāda uz ciešu darbības, stāvokļa vienlaicīgumu; reizē ar.

Avoti: LLVV

līdzība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> līdzīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> līdzīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Alegoriskā formā izteikta pamācība, arī stāstījums.

Avoti: LLVV

līdzības   apv.

1. Derības, kaulēšanās.

Avoti: KV

līdziedzīvotājs   -a, v.

1. Viens no diviem vai vairākiem (parasti mājas, dzīvokļa) vienlaicīgiem iedzīvotājiem.

Avoti: LLVV

līdziemītnieks   -a, v.

1. Viens no diviem vai vairākiem (parasti mājas, dzīvokļa) vienlaicīgiem iemītniekiem.

Avoti: LLVV

līdziet   apv.

1. Iet līdzi, pavadīt (kādu).

Avoti: ME

līdzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam viena vai vairākas (retāk visas) īpašības, pazīmes ir, parasti aptuveni, tādas pašas kā (kam) citam (par cilvēkiem, dzīvniekiem, augiem).

2. Līdzvērtīgs, atbilstošs (parasti savstarpēji).

Avoti: LLVV

līdzīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> līdzīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; līdzība (1).

2. Vispārināta īpašība --> līdzīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

līdzinājums   novec.

1. Vienādojums.

Avoti: KV

līdzināšana   inf.

1. Personālajos datoros - precīza lasīšanas un rakstīšanas galviņu novietošana virs celiņiem, no kuriem jālasa vai kuros jāieraksta dati.

2. Teksta (teksta bloka) novietošana tā, lai tas piekļautos formas (lappuses) malām vai būtu centrēts tās vidū.

Avoti: ZTV

līdzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, ka (kas) kļūst gluds, līdzens, vienādā biezumā.

2. Pielīdzināt (kam), salīdzināt (ar ko).

3. Atmaksāt, atdot ko līdzvērtīgu; atlīdzināt (piemēram, parādu, zaudējumu).

// intrans.

4. novec. Rēķināt.

Avoti: LLVV, VkG

līdzināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Būt līdzīgam (kam), atgādināt (ko).

2. Būt līdzvērtīgam (ar ko), atbilst (kam).

3. Novietoties tā, ka veidojas, parasti taisna, rinda, virkne (par cilvēku grupu).

Avoti: LLVV

līdzinieks   -a, v.

1. Tas, kas ir līdzīgs (kam), atgādina (ko).

2. Līgavas vedējs.

3. novec. Šaha spēlē laidnis.

Līdzinieču metode— vaislinieka meitu salīdzināšana ar citu vaislinieku meitām, kuras ir vienāda vecuma un ir augušas un ražo līdzīgos apstākļos.

Avoti: LLVV, LE, KV, ZTV

līdzins   apv.

1. Līdzens.

Avoti: ME

līdzīpašnieks   -a, v.

1. Viens no diviem vai vairākiem (kā) īpašniekiem.

Avoti: LLVV

līdzīpašums   apv.

1. Kopīpašums.

Avoti: KV

lidzivs

1. dsk. Kaulzivju klases vējzivjveidīgo kārtas dzimta ("Exocoetidae"), dzīvo siltajās jūrās, izplešot palielinātās krūšu spuras var pārvietoties pa gaisu vairākus simtus metru, laiku pa laikam "atsperoties" pret ūdens virsmu ar lielo apakšējo astes spuru.

Avoti: LEV

līdzizdarīšana   jur.

1. Apzināta noziedzīga darbība, kurā tīšu noziedzīgu nodarījumu kopīgi, to apzinoties, tieši izdarījuša divas vai vairākas personas, t. i., grupā, tāpēc katra no viņām ir noziedzīga nodarījuma dalībnieks, līdzizdarītājs.

Avoti: JtV

līdzizdevējs   apv.

1. Viens no vairākiem izdevējiem.

Avoti: ME

līdzjust   apv.

1. Just līdzi.

Avoti: ME

līdzjūta   poēt.

1. Līdzjūtība.

Avoti: Sin

līdzjutējs   -a, v.

1. Cilvēks, kam cita cilvēka bēdas, nelaime izraisa līdzjūtību.

2. Cilvēks, kas jūt līdzi (piemēram, sporta, komandai, kādam novirzienam).

Avoti: LLVV

līdzjūtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Psihisks (emocionāls) stāvoklis, ko izraisa citu bēdas, nelaime un kam raksturīgas skumjas, nožēla, arī vēlēšanās palīdzēt; līdzjutība.

Avoti: LLVV

līdzjutība   -as, s.; parasti vsk.; retāk

1. Līdzjūtība - psihisks (emocionāls) stāvoklis, ko izraisa citu bēdas, nelaime un kam raksturīgas skumjas, nožēla, arī vēlēšanās palīdzēt.

Avoti: LLVV

līdzjutīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam citu bēdas, nelaime izraisa līdzjūtību.

Avoti: LLVV

līdzjūtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam citu bēdas, nelaime izraisa līdzjūtību.

Avoti: LLVV

līdzjutīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> līdzjūtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; līdzjūtīgums.

Avoti: LLVV

līdzjūtīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> līdzjūtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; līdzjutīgums.

Avoti: LLVV

līdzko   saiklis.

1. Saista salikta teikuma komponentu ar palīgteikumu, norādot uz laika secīguma attieksmi starp tiem (palīgteikuma darbība notiek pirms virsteikuma darbības).

Avoti: LLVV

līdzkonstruēšana   psih.

1. Konstruktīva sadarbība, produktīva mijiedarbība, kuras iespaidā notiek jaunas darbības apgūšana un spēju attīstība.

Avoti: Psh

līdzkustība   psih.

1. Nemanāma žestika.

Avoti: PsA

līdzlegātāri   novec.

1. Vairāki mantinieki, kam par labu mantojuma atstājējs devis legātu 2.

Avoti: KV

līdzmaksājums   v.

1. Maksājums, ko (kāds vai kādi) veic kopā ar kādu.

Avoti: MLVV

līdzmantenieks   apv.

1. Līdzmantinieks.

Avoti: ME

līdzmantinieks   -a, v.; jur.

1. Viens no diviem vai vairākiem (kā) vienlaicīgiem mantiniekiem.

Avoti: LLVV

līdznācējs   -a, v.

1. Tas, kas nāk (kādam) līdzi.

Avoti: LLVV

līdznākt   apv.

1. Nākt līdzi.

Avoti: ME

līdznieks   apv.

1. Kāzās līgavas vedējs vai vedēji.

2. Kādam izskatā vai īpašībās līdzīgs.

Avoti: TlV

līdznomnieks   -a, v.; jur.

1. Viens no diviem vai vairākiem (kā) vienlaicīgiem nomniekiem.

Avoti: LLVV

līdzņēmējripa   materiālt.

1. Uz virpas darbvārpstas nostiprināma diskveida detaļa griezes momenta nodošanai līdzņēmējam.

Avoti: ZTV

līdzņēmējs   materiālt.

1. Uz apstrādājamā ķermeņa nostiprināma ierīce griezes momenta pārnešanai no virpas darbvārpstas uz apstrādājamo ķermeni.

Avoti: ZTV

līdzņemts   apv.

1. Līdzpaņemts.

Avoti: ME

līdzojums   novec.

1. Divi lielumi, kas atrodas abpus vienlīdzības zīmei; vienādība (3).

Avoti: LV93

līdzos   apv.

1. Blakus, līdzās.

Avoti: ME

līdzpaņemts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir paņemts (kaut kur) līdzi.

Avoti: MLVV

līdzparādnieks   -a, v.; jur.

1. Viens no diviem vai vairākiem vienlaicīgiem (kāda) parādniekiem.

Avoti: LLVV

līdzparaksts   -a, v.

1. Viens no divu vai vairāku personu parakstiem (kādā dokumentā).

Avoti: LLVV

līdzpārdzīvojums   -a, v.

1. Pārdzīvojums, kas izraisās (kam) līdzi, kopā, vienlaikus (ar ko).

Avoti: LLVV

līdzpilsonis   -ņa, v.

1. Viens no diviem vai vairākiem (kāds valsts) pilsoņiem, kas dzīvo vienlaikus.

Avoti: LLVV

līdzprasītājs   -a, v.; jur.

1. Viens no diviem vai vairākiem (kā) vienlaicīgiem prasītājiem (tiesas procesā).

Avoti: LLVV

līdzprocesors   inf.

1. Specializēts procesors, kas papildina centrālā procesora funkcionālās iespējas.

Avoti: ZTV

līdzredaktors   novec., nevēl.

1. Viens no vairākiem redaktoriem; redaktora biedrs, redaktora palīgs.

Avoti: VpJ

līdzrēders

1. Viens no kuģa līdzīpašniekiem.

Avoti: KV

līdzrunāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Līdztiesīgi runāt (piemēram, kādā jautājumā).

2. apv. Līdzi runāt.

Avoti: LLVV, ME

līdzs   apv.

1. Līdzīgs.

2. Vienāds.

Avoti: LE

līdzsaite   elektron.

1. Pozitīva atgriezeniskā saite.

Avoti: ZTV

līdzsajūta   -as, s.; novec.

1. Līdzjūtība, asimpātija.

Avoti: KV

līdzsānu   apv.

1. Vienādsānu.

Avoti: ME

līdzsavienojums   tehn.

1. Mobilo telefonu sistēmas pakalpojums, kas ļauj uzsāktas sarunas laikā uzzināt par citiem ienākošiem izsaukumiem pārslēgt savienojumu, neizvienojot iepriekšējo.

Avoti: KL

līdzsk.   saīs.

1. Līdzskanis.

Avoti: i1

līdzskanis   -ņa, v.; val.

1. Valodas skaņa (fonēma), kuras artikulācijas būtiska pazīme ir šķērslis, ko rada runas orgānu darbība.

Cietais līdzskanis— līdzskanis, kuru izrunājot mēles vidusdaļa ir attālināta no aukslējām.

Mīkstais līdzskanis— līdzskanis, kuru izrunājot mēles vidusdaļa ir tuvināta aukslējām.

Faringāls līdzskanis— rīkles jeb faringa dobumā artikulēts friktīvs līdzskanis, kas rodas, sašaurinoties gaisa plūsmai rīklē.

Garš līdzskanis— līdzskanis, kuru izrunā ar aptuveni dubultu pagarinājumu, latviešu valodā tam parasti nav fonoloģiskas funkcijas.

Mīkstināts līdzskanis— līdzskanis, kuru izrunājot papildartikulācijā mēles mugura ir izliekta pie cieto aukslēju priekšējās daļas.

Palatalizēts līdzskanis— mīkstināts līdzskanis.

Mīksts līdzskanis— līdzskanis, kuru izrunājot mēle ir pie cietajām aukslējām.

Palatāls līdzskanis— mīksts līdzskanis.

Avoti: LLVV, VsV

līdzskaņa   apv.

1. Līdzskanis.

Avoti: ME

līdzskrējējs   -a, v.; niev.

1. Tas, kas pašlabuma, karjeras dēļ (bez noteiktas pārliecības) atbalsta kādu (parasti reakcionāru) politisku virzienu, grupējumu.

2. Atdarinātājs.

Avoti: LLVV

līdzspēlētājs   -a, v.

1. Viens no diviem vai vairākiem vienas un tās pašas komandas, grupas locekļiem (parasti sporta spēles).

Avoti: LLVV

līdzspriegums   el.

1. Laikā nemainīga elektriskā sprieguma polaritāte.

Avoti: ZTV

līdzstr.   saīs.

1. Līdzstrādnieks.

Avoti: i1

līdzstrādāt   apv.

1. Strādāt līdzi, piedalīties kopējā darbā.

Avoti: ME

līdzstrādība   apv.

1. Līdzdarbība.

Avoti: ME

līdzstrādnieks   -a, v.

1. Darbinieks kādā (piemēram, zinātniskā) iestādē, izdevniecībā.

Avoti: LLVV

līdzstrāva   -as, s.

1. Elektrisko lādiņu orientēta kustība nemainīgā virzienā.

Avoti: LLVV

līdzsūtīt   apv.

1. Sūtīt līdzi.

Avoti: ME

līdzsvarojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> līdzsvarot (1).

// jūrn. Peldlīdzekļa guļa ūdenī - ja projektētā jahtas ūdenslīnija sakrīt ar faktisko ūdens virsmas līniju, saka, ka jahta guļ uz taisna ķīļa.

2. parasti vsk. Paveikta darbība, rezultāts --> līdzsvarot (2).

Avoti: LLVV, JūVM

līdzsvarošana   inf.

1. Pastiprinājumu un vājinājumu regulēšana platjoslas tīkla katrā pārraides kanāla posmā, lai sasniegtu vienādus signāla līmeņus staciju izejās.

Avoti: D3

līdzsvarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kam) rodas līdzsvars (1).

// intrans.; reti. Turēties, būt līdzsvarā (1); līdzsvaroties (1).

2. Panākt, būt par cēloni, ka (kam) rodas līdzsvars (2).

Avoti: LLVV

līdzsvarotība   -as, s.; parasti vsk.

1. Līdzsvara (1) piemitība (ķermenim, fizikālai sistēmai).

2. Līdzsvara (2) piemitība.

Avoti: LLVV

līdzsvaroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Turēties, būt līdzsvarā (1).

2. Būt līdzsvarā (2).

Avoti: LLVV

līdzsvarots

1. Tāds, kas atrodas līdzsvara stāvoklī.

2. Nosvērts, savaldīgs.

Avoti: Sin

līdzsvars   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķermeņa, fizikālas sistēmas stāvoklis, kurā to parametri nemainās, ja šo ķermeni, fizikālo sistēmu novēro no ārienes.

Mehāniskais līdzsvars— ķermeņa, fizikālas sistēmas stāvoklis, kurā tie atrodas miera stāvoklī attiecībā pret kādu atskaites sistēmu.

Ķīmiskais līdzsvars— sistēmas stāvoklis, kurā tās ķīmiskās reakcijas ir atgriezeniskas un ķīmiskais sastāvs nemainās.

2. Vienlīdzība, samērība, arī atbilstība (kādām normām, prasībām).

Avoti: LLVV

līdzsvinēt   novec.

1. Svinēt, piedalīties svinībās.

Avoti: VkG

līdzšinējais   īp.

1. Tāds, kas bijis iepriekš, līdz šim brīdim.

Avoti: LV87

līdzšinējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir bijis, darbojies pirms tagadējā, pašreizējā (par cilvēkiem).

Avoti: LLVV

līdztecis

1. Pavadonis.

2. niev. Domubiedrs.

Avoti: Sin

līdztekām   apv.

1. Līdztekus.

Avoti: ME

līdztekas   -u, s.; tikai dsk.; fizk.

1. Vingrošanas rīks ar paralēlām kārtīm.

Avoti: LLVV

līdztekus

1. Paralēli, līdzās, ieblakām (virzīties).

2. Reizē, vienlaikus.

Avoti: LLVV

līdztiesājamais   v.

1. Tiesājamais, ko par kopīgi izdarītu noziegumu tiesā vienlaikus ar citu.

Avoti: MLVV

līdztiesība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> līdztiesīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Līdztiesības tiesībsargs— Zviedrijā 1980. gadā ieviests ierēdņa amats, kura pienākums raudzīties, lai tiktu ievērots 1979. gadā pieņemtais likums par sieviešu un vīriešu līdztiesību attiecībā uz darbu; līdztiesības ombuds; līdztiesības ombudsmens.

Avoti: LEV

līdztiesīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir līdzīgas tiesības (ar citiem).

Avoti: LLVV

līdztiesīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> līdztiesīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; līdztiesība.

Avoti: LLVV

līdztiesisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir līdzīgas tiesības (ar citiem); līdztiesīgs.

Avoti: LLVV

līdztiesiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> līdztiesisks, šīs īpašības konkrēta izpausme; līdztiesīgums.

Avoti: LLVV

līdzu   apv.

1. Līdzi.

Avoti: ME

līdzulis   poligr., novec.

1. Cieta koka, malās rievots kluģis, formu nolīdzināšanai; augšmala, pa kuru dauza ar veseri, apsista ar ādu.

Burtlējēja līdzulis— justorijs, 8 līdz 10 cm gara un tikpat plata un 10 līdz 20 mm bieza, platuma malās gludi slīpēta dzelzs plātnīte, ko lieto burtu biezuma pārbaudei kopā ar skatuli un un diviem piekārtojamiem burtiem.

Avoti: GV

līdzums   apv.; hip.

1. Tīrums, līdums.

Avoti: ME

līdzvaina   apv.

1. Dalība vainā, līdzvainība.

Avoti: ME

līdzvainība   -as, s., parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> līdzvainīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

līdzvainīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir vainīgs kopā, vienlaikus (ar kādu).

Avoti: LLVV

līdzvainīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> līdzvainīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; līdzvainība.

Avoti: LLVV

līdzvaininieks   apv.

1. Līdzvainīgais.

Avoti: ME

līdzvaldība   apv.

1. Divu vai vairāku valdnieku vienlaicīga valdīšana.

Avoti: ME

līdzvaldnieks   apv.

1. Viens no diviem vai vairākiem valdniekiem.

Avoti: ME

līdzveidīgs   apv.

1. Līdzīgs.

Avoti: ĒiV

līdzveidis   apv.

1. Attēls.

Avoti: KV

līdzveidotājs   -a, v.

1. Viens no diviem vai vairākiem (kā) veidotājiem.

Avoti: LLVV

līdzvērtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> līdzvērtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

līdzvērtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura vērtība ir tāda pati kā (kam) citam.

Avoti: LLVV

līdzvērtīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> līdzvērtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; līdzvērtība.

Avoti: LLVV

līdzvest   apv.

1. Vest līdzi.

Avoti: ME

līdzzinātājs   -a, v.

1. Tas, kas kopā ar kādu citu zina par kādu nodomu vai notikumu.

Avoti: LLVV, JtV

līdzzinātnieks   apv.

1. Līdzzinātājs.

Avoti: ME

līdzziņojums   -a, v.

1. Ziņojums, kas papildina galveno referātu, ziņojumu.

Avoti: LLVV

Lidže   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Lice"), Dijarbakiras ilā, 11300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

LIE   saīs., vietv.

1. Lihtenšteina, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Lieben   vietv., vēst., vācu val.

1. Lībes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Lubezeres pagastā.

Avoti: KV

liebt   apv.

1. Skriet.

Avoti: ME

liecamība   novec.

1. Lokāmība, cietu ķermeņu īpašība, ka to atsevišķo daļu pirmatnējo savienojuma virzienu var mainīt, neiznīcinot to kopsakaru.

Avoti: KV

liecams   apv.

1. Tāds, kas ir salokāms.

Avoti: ME

liece   -es, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Ķermeņa deformācija, kas rodas, mehāniskiem spēkiem vai temperatūrai iedarbojoties perpendikulāri ķermeņa asij.

Lieces moments— iekšējo spēku momentu summa kādā ķermeņa šķēluma redukcijas punktā, ko rada šķēlumā darbojošies spēki (normālie spriegumi), kurus savukārt rada ārējo spēku iedarbība vai temperatūras maiņa.

Lieces spriegums— tangenciālā vai normālā sprieguma komponentes lieces gadījumā.

Tīrā liece— liece, kad normālšķēlumā darbojas tikai lieces moments (nav šķērsspēka).

Avoti: ZTV

liecējmuskulis   -ļa, v.; anat.

1. Muskulis, kas locītavās rada saliekšanas un atliekšanas kustības.

Avoti: LLVV

liecējs   apv.

1. Darītājs --> liekt.

Avoti: ME

liecene   apv.

1. No viena paša liepas dēlīša, to lokā saliecot, pagatavots trauks ēdamā ielikšanai.

Avoti: KV

liecene   žarg.

1. Liecība (skolā).

Avoti: SLG

liecenieks   apv.

1. Saimei nepiederīgs cilvēks; liekais, svešais; nelūgts viesis.

2. Palīgs, izpalīgs.

3. Ārkārtas klaušinieks.

4. Persona, kas tiesā atstāsta savus novērojumus par strīda vai nodarījuma apstākļiem.

Avoti: TlV

liecība   -as, s.

1. jur. Darbība, process --> liecināt (1); liecināšana.

2. Ziņas, dati.

3. Fakts, apstāklis, arī priekšmets, kas ko apstiprina, pierāda.

4. Dokuments, kas apliecina pamatizglītības vai vispārējās vidējās izglītības programmas daļas apguvi.

5. parasti dsk.; vēst. Ārkārtējas klaušas (parasti sezonas darbu veikšanai) Latvijā feodālisma laikā.

Avoti: LLVV, VIL

liecinājums   -a, v.

1. Apstiprinājums, pierādījums.

Avoti: LLVV

liecināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. jur. Sniegt informāciju, ziņot (parasti izmeklēšanā, tiesā).

// intrans.

2. parasti 3. pers. Ļaut ko secināt, būt par pierādījumu.

// intrans.

3. pareti. Apliecināt (kādu faktu).

Avoti: LLVV

liecinīca   apv.

1. Lieciniece.

Avoti: KiV

liecinieks   -a, v.

1. jur. Persona, kas likumā noteiktā kārtībā aicināta liecināt izmeklēšanā, tiesā.

2. Cilvēks, kas apstiprina redzēto, dzirdēto.

// pārn. Priekšmets, kas eksistē kāda notikuma laikā.

3. vēst. Cilvēks, kas muižas darbos pildīja ārkārtējās klaušas.

4. apv. Saimei nepiederīgs cilvēks; liekais, svešais; nelūgts viesis.

5. apv. Palīgs, izpalīgs.

Avoti: LLVV, TlV

liecinis   apv.

1. No viena paša liepas dēlīša, to lokā saliecot, pagatavots trauks ēdamā ielikšanai.

Avoti: ME

liecīt   apv.

1. Pildīt ārpuskārtas klaušas.

Avoti: ME

liecums   apv.

1. Liekums.

Avoti: ME

liečām   apv.

1. Papildu, virs mēra.

Avoti: TlV

lieči   apv.

1. Papildus.

Avoti: ĒiV

liečis   apv.

1. No lieka, ārpus kārtas; virs mēra.

Avoti: LE, TlV

lieču   apv.

1. Liečis - papildu, virs mēra.

Avoti: VV

liečus   apv.

1. No lieka, ārpus kārtas; papildus.

Avoti: LE, ĒiV

lied   mūz.

1. Dziesma.

Avoti: Mūz

liedags   -a, v.

1. Jūras krasta lēzenā, viļņu nogludinātā (parasti smilšainā) daļa.

Avoti: LLVV

liedains   apv.

1. Gluds, līdzens.

Avoti: ME

liedāt   apv.

1. Ložņāt.

Avoti: ME

liede   novec.

1. Lodalva.

Avoti: KV

Liede   vietv.

1. Aiviekstes labā krasta pieteka Gulbenes, Lubānas un Madonas novadā, garums - 60 km, kritums - 47 m, sākas kā novadgrāvis Gulbenes novada Daukstu pagastā pie Elstēm, ietek Aiviekstē pie Lubānas.

2. Liedes kalni - pilskalns, apmetne un kulta vieta Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā, nelielu pauguru virkne (garums - ~20 km, augstums - 115-160 m vjl., relatīvais augstums - 4-11 m) gar Liedes labo, vietām arī kreiso krastu, starp tiem pilskalns (~10-12 m augsts) un kulta vieta (Māras kalns), kā arī apmetnes vieta starp Māras kalnu un Liedes upi, kas bijusi apdzīvota līdz ~10 gs.

3. Liedes ezers - Siladzirnavu ezers Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā.

Avoti: LE1, La1, LD

liedenis   apv.

1. Izliets trauks.

2. Slapjdraņķis.

3. Lietus sabojāts siens.

Avoti: KV

liedens   apv.

1. Slaids.

2. Slidens.

Avoti: LE

liedeņi   apv.

1. Tā, kā vajadzīgs; labi, lietderīgi.

Avoti: ViV

liedeņš   apv.

1. Tāds, kā vajadzīgs; labs; kārtīgs, derīgs (par priekšmetiem).

2. Nopietns, kārtīgs, labs (par cilvēkiem).

Avoti: ViV

liederēt   apv.

1. Blandīties bez darba.

Avoti: ME

liederis   apv.

1. Gaisa grābslis, vazaņķis.

Avoti: ME

Liedeskrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Līgo pagastā.

Avoti: LC

Liedesmala   vietv.

1. Lubānas novada Indrānu pagasta apdzīvotās vietas "Piekalnes" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

liedēšana   novec.

1. Darba paņēmiens, kā savienot metāla gabalus, ievadot savienojuma vietā kā saistvielu izkausētu metālu jeb liedi; lodēšana.

Avoti: KV

liedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pakļaut (ko) lietus iedarbībai.

Avoti: LLVV

liedēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Kausēt kopā (parasti metālus).

// pārn. Vienot, saistīt (cilvēkus).

Avoti: LLVV

liedēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Pakļaut sevi lietus iedarbībai.

Avoti: LLVV

liediķis   apv.

1. Mitra smilšaina vieta pašā jūras malā, kur iestieg.

Avoti: KV

liediķnieki

1. Kuldīgas novada Ēdoles pagasta apdzīvotās vietas "Liedigas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liedināt   apv.

1. Pakļaut (ko) lietus iedarbībai.

Avoti: ViV

liedināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Lejot (piemēram, kausētu metālu) veidot.

Avoti: LLVV

liediņš   apv.

1. Liedags.

Avoti: KV

Liedīte   vietv.

1. Liedes labā krasta pieteka Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā, garums - ~6 km.

Avoti: LE1, La1

Liedulieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Launkalnes pagastā.

Avoti: LC

liedzams   apv.

1. Divd. --> liegt.

Avoti: ME

Liedze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Vārves pagastā.

Liedzes ciems— Ventspils novada Vārves pagasta apdzīvotās vietas "Liedze" nosaukuma variants.

Avoti: LC

liedzējs   apv.

1. Kavētājs, atrunātājs, kas noliedz.

Kā liedzējs liedz— saka, ja kāda iekšēja sajūta it kā novērš uzmanību (no kā), liedz ko darīt.

2. Atslēgas slēdzeņa zobs.

3. Dzeiņa sastāvdaļa, kas liedz saslēgties virves cilpai, kura karājas kāsī un caur kuru dzeiņa garā virve var viegli slīdēt augšup un lejup.

Avoti: KV, ViV, AB2

liedzeksts   apv., hip.

1. Lēdzerkste ("Cirsium oleraceum"), dadžu suga.

Avoti: Aug2

liedzeris   apv.

1. Dzeiņa sastāvdaļa, kas liedz saslēgties virves cilpai, kura karājas kāsī un caur kuru dzeiņa garā virve var viegli slīdēt augšup un lejup.

Avoti: TlV

liedzīgs   apv.

1. Nelabprātīgs, neatsaucīgs.

2. Tāds, kas liedz, nedod.

Avoti: LV93

liedzin   apv.

1. Liegt.

2. Liedzin liegt - lieto darbības pastiprinājuma izteikšanai.

Avoti: ME

lieg.   saīs.

1. Liegums.

Avoti: LD

liegans   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Liegs (1).

Avoti: LLVV

liegas   poēt.

1. Maigums.

Avoti: Sin

liegāties   apv.

1. Daudzkārtīgi, atkārtoti liegties.

Avoti: NeV

liegdiena   apv.

1. Lieldiena.

Avoti: ME

Liegenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Līgu muiža, kas atradās Talsu apriņķa Kandavas pagastā.

Avoti: KV

lieglaime   -es, s.; parasti vsk.; poēt.

1. Maiga, liriska laimes izjūta.

Avoti: LLVV

lieglaimība

1. Svētlaime.

Avoti: Sin

lieglaimīgs

1. Laimīgs.

Avoti: Sin

liegprātība   novec.

1. Vieglprātība.

Avoti: Sin

liegprātīgs   novec.

1. Vieglprātīgs.

Avoti: Sin

liegprātis   novec.

1. Vieglprātis.

Avoti: Sin

liegs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir tikko sajūtams (par gaisa plūsmu).

2. Glāstošs, maigs (par pieskārienu).

3. Maigs (par emocijām); tāds, kam ir raksturīgas maigas emocijas (par cilvēku).

4. Glezns, trausls (par priekšmetiem).

Avoti: LLVV

liegsajūta   apv.

1. Lieglaime.

Avoti: VL42

liegšus   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārdu "liegt" un "liegties" formām izsaka darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

liegt   liedzu, liedz, liedz, pag. liedzu; trans.

1. Noraidīt (lūgumu, piedāvājumu u. tml.); atteikt.

2. Neļaut, arī traucēt, kavēt (ko darīt).

3. novec. Neļaut precēt.

Avoti: LLVV

liegties   liedzos, liedzies, liedzas, pag. liedzos; refl.

1. Atteikties (ko darīt).

2. Neatzīties (nodarījumā, pārkāpumā u. tml.).

Avoti: LLVV

liegtin   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārdu "liegt" un "liegties" formām izsaka darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

liegums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> liegt (1).

2. Agrāk meža klajumi, kas paredzēti apaudzēšanai ar mežu.

3. Īpaši aizsargājama dabas teritorija, kurā ierobežota vai aizliegta saimnieciskā darbība, lai saglabātu un aizsargātu noteiktus dabas kompleksus vai to elementus (kādu augu vai dzīvnieku sugu, biocenozi); dabas liegums.

Avoti: LLVV, LD

liegums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> liegs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> liegs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> liegs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> liegs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lieģenieki

1. Kuldīgas novada Ēdoles pagasta apdzīvotās vietas "Lieģi" iedzīvotāji.

2. Durbes novada Tadaiķu pagasta apdzīvotās vietas "Lieģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lieģernīki   vietv.

1. Alūksnes novada Jaunannas pagasta apdzīvotās vietas "Lēģernieki" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Lieģi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Durbes novada Tadaiķu pagastā.

Avoti: LC

lieģis   apv.

1. Liela, līdzena pļava ar kuplu zāli.

Avoti: KV, ME

lieģis   apv.

1. Liedzējs.

Avoti: ME

liekacis   apv.

1. Kāršu spēlē lieka kārts, parasti no divnieka līdz sešiniekam vai astotniekam, kas dažās spēlēs nav vajadzīgi.

2. Liela tīkla acis, kas īpaši izaustas dažu tīkla linumu virspusē.

Avoti: KV

liekacs   apv.

1. Lielāka acs tīkla linumā.

Avoti: KnV

liekam   apv.

1. Lieks, vēl pie tam, bez tam.

Liekam aiziet— nevajadzīgi, veltīgi aiziet.

Avoti: ME

liekamattēls   v.

1. Attēls, ko saliek no nelieliem fragmentiņiem; mozaīka; puzle.

Avoti: MLVV

liekans   apv.

1. Tāds, kas kļuvis lieks.

Avoti: ME

liekas

1. Laikam.

Avoti: Sin

liekatnes   apv.

1. No lieka uzlikts darbs.

2. Tas, ko ēd ārpus parastām azaida reizēm.

Avoti: LE

liekatnis   apv.

1. Mēra slimības pumpa.

Avoti: KV, ME

liekatnis   apv.

1. Liekais, nederīgais.

Avoti: KV, ME

liekatņi   apv.

1. Pārmērīgi, pārlieku, ļoti, gauži.

Avoti: ME

liekaudzis   apv.

1. Lieks izaugums, pieaugums.

Avoti: ME

liekdiena   apv.

1. Lieldiena.

Avoti: ME

liekēdājs

1. Liekēdis.

Avoti: Sin

liekēdējs   apv.

1. Liekēdis.

Avoti: ME

liekēdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Stāvoklis, kad darbaspējīgs cilvēks nestrādā un dzīvo no citu līdzekļiem.

Avoti: LLVV

liekēdis   -ža, v.

1. Darbaspējīgs cilvēks, kas nestrādā un dzīvo no citu līdzekļiem.

Avoti: LLVV

liekēži   novec.

1. Augi un dzīvnieki, kas apmetas dzīvot uz cita organisma vai tā iekšienē un ņem tad no viņa, sava saimnieka, dzīvajiem audiem sev barību, atraudami tam to un nedarīdami par to nekāda labuma.

Avoti: KV

liekiņa   apv.

1. Grava.

Avoti: ME

liekiņa   apv.

1. Neliela pļava māju tuvumā.

Avoti: MiV

liekis   apv.

1. Lieki.

Avoti: ME

liekišķi   apv.

1. Bagātīgi, lieki, nevajadzīgi.

Avoti: ME

liekkauls   apv.

1. Uzaugums kaulam.

Avoti: KV

lieklaizis   sar.

1. Liekēdis.

Avoti: Sin

lieklaiža   sar.

1. Liekēdis.

Avoti: Sin

liekmaņi   apv.

1. Visādas liekas lietas vai personas.

2. Kauta lopa mazvērtīgās daļas (iekšas, kājas, galva), saukti arī par liekumiem.

Avoti: LE

liekna   apv.

1. Muklājs, staigna vieta; mitra purvaina vieta mežā; zema vieta starp 2 pauguriem.

2. Purvaina birztala, purvains mežs, purvains lapu koku mežs, arī ar labu zāli.

3. Liela, slapja pļava.

4. Līkums, dziļāka vieta, piem., tīrumā.

5. Matu liekne jeb loknes - cirtas.

Avoti: KV

Liekna   vietv.

1. Jurģupes kreisā satekupe Tukuma novada Zentenes pagastā, garums - ~6 km, veidojas satekot Vecmuižas un Kraujas upītei; Liekņa; Liekne.

Avoti: LD

liekne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Mitra, purvaina vieta, kur parasti ir melnalkšņu audzes ar bērza un oša piemistrojumu; attiecīgais meža augšanas apstākļu tips.

2. apv. Bezgalīgs pļavu plašums pa visu upmalas līdzenumu.

3. apv. Līkums (piemēram, ceļam).

4. apv. Zema vieta starp uzkalniem, leja, apakša pretstatā augšai.

Avoti: LLVV, ME, KiV, KnG

Liekne   vietv.

1. Riežupes nosaukums tās lejtecē no Veldzes ietekas.

2. Liekna, Jurģupes kreisā satekupe Tukuma novadā.

Avoti: LD, La1

lieknēja   apv.

1. Ieleja.

Avoti: ME

lieknējs   apv.

1. Lieks, nevajadzīgs.

Avoti: ME

liekniņa

1. Dem. --> liekna.

Avoti: LV93

lieknis   apv.

1. Liekna.

Avoti: KV

liekns   apv.

1. Zems, mitrs.

2. Lieks.

Avoti: LE, ME

Lieknsupe   vietv.

1. Pilsupes kreisā krasta pieteka Dundagas un Rojas novadā, garums - 13 km, tek paralēli jūras krastam.

Avoti: LD

liekņa   -as, s.

1. Mitra, purvaina vieta, kur parasti ir melnalkšņu audzes ar bērza un oša piemistrojumu; purvaiņu meža augšanas apstākļu tips ("Filipendulosa").

Avoti: LLVV, LE1

Liekņa   vietv.

1. Liekna, Jurģupes kreisā satekupe.

Avoti: LD

liekņāt

1. Līkņāt, strādāt ar saliektu muguru.

Avoti: Sin, ME

liekpasts   sar.

1. Nepieprasīti un saņēmējam nevajadzīgi sūtījumi, parasti reklāmas, ko ievieto pastkastēs vai izsūta elektroniski uz daudzām adresēm.

lieks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kā ir vairāk par kādu (parasti normālu) daudzumu, lielumu, skaitu.

Liekā gaļa— mīksti granulācijas audi, kas veidojas, brūcei dzīstot vai kāda kairinājuma rezultātā.

2. Tāds, kas nav izmantots, aizņemts.

3. Mākslīgs, neīsts.

Avoti: LLVV

lieks   apv.

1. Līks.

Avoti: ME

Lieksa   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ziemeļkarēlijas reģionā, 12600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

liekš   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "liekt" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

liekša   apv.

1. Liekšķere.

2. Jumiķa vāle.

Avoti: KV, ME

liekša   apv.

1. Nevajadzīgs, lieks cilvēks.

Avoti: ME

liekšana   tehnol.

1. Apstrādes process, kurā sagatavei vai tās daļai veido liektu formu.

Avoti: ZTV

liekše   apv.

1. Liekšķere.

2. Jumiķa vāle.

Avoti: ME

liekšere   apv.

1. Lāpsta ar uzliektām sānu malām; liekšķere.

Avoti: TlV

liekšēt   apv.

1. Riebties.

Avoti: Sin

liekšiņa   apv.

1. Dem. --> liekša.

Avoti: AB2

liekšķe   apv.

1. Lāpsta ar uzliektām sānu malām; liekšķere.

Avoti: TlV

liekšķere   -es, s.

1. Lāpsta ar uzliektām malām un īsu rokturi.

// jūrn. Maza lāpstiņa ar paaugstinātām malām un plakanu apakšu, kas paredzēta, lai izsmeltu laivā sakrājušos ūdeni.

2. novec. Vienā gabalā izdobta lāpstiņa šķidrumu smelšanai un graudu bēršanai.

Avoti: LLVV, JūVM

liekšķerēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Grābt, bērt, arī smelt ar liekšķeri.

Avoti: LLVV

liekšķerīte

1. Dem. --> liekšķere.

Avoti: LV93

liekšķēt   apv.

1. Kļūt nelabi, riebties.

Avoti: ME

liekšķēt   apv.

1. Laizīt.

Avoti: ME

liekšķis   apv.

1. Lāpsta ar uzliektām sānu malām; liekšķere.

Avoti: TlV

liekšu   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "liekt" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

liekšus   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "liekt" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

liekt   liecu, liec, liec, pag. liecu; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kam) rodas lokveida forma.

2. Panākt, būt par cēloni, ka (kāds) padodas, pakļaujas.

3. apv. Gatavot vīzes.

Avoti: LLVV

liektava   apv.

1. Liektuve.

Avoti: KV

liektavēns   apv.

1. Lietuvēns.

Avoti: ME

liekties   liecos, liecies, liecas, pag. liecos; refl.

1. Refl. --> liekt (1); tikt liektam.

2. parasti 3. pers. Virzīties, pārvietoties lokveida virzienā (kam apkārt); atrasties, būt novietotam lokveidā.

3. Pielāgoties, pakļauties (citu gribai).

Avoti: LLVV

liektuve   apv.

1. Ierīce ratu riteņu un kamanu vai ragavu slieču izliekšanai; koka, parasti ozolkoka bluķis ar stīpu u. tml. priekšmetu liekšanai.

Avoti: KV

lieku   apv.

1. Lieki.

Avoti: ME

liekuguns   apv.

1. Malduguns.

Avoti: KV

liekulība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> liekulīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

liekulīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izturas, rīkojas, runā neatbilstoši saviem uzskatiem, jūtām (parasti savtīgos nolūkos).

Avoti: LLVV

liekulīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> liekulīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

liekulis   -ļa, v.

1. Liekulīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

liekuļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Izturēties, rīkoties, runāt neatbilstoši saviem uzskatiem, jūtām (parasti savtīgos nolūkos).

// trans. Izrādīt (ko) neatbilstoši saviem uzskatiem, jūtām (parasti savtīgos nolūkos).

Avoti: LLVV

liekuļoti   apst.

1. Liekuļots.

Avoti: LV87

liekuļots   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. nozīmē

1. Divd. --> liekuļot.

2. Neīsts, mākslots.

Avoti: LV87

liekumi   novec.

1. Kauta lopa mazvērtīgās daļas (iekšas, kājas, galva); liekmaņi.

Avoti: LE

liekums   apv.

1. Pārpalikums, tas, kas ir nederīgs, lieks, paliek neizlietots, neizmantots.

Avoti: ME

liekums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> liekt (1); veidojums, kam ir loka forma.

2. mat. Mērs plaknes līknes atvirzei no pieskares pieskaršanās punkta apkārtnē, kas ir apgriezti proporcionāls attiecīgā riņķa rādiusam.

3. apv. Pļava zemākā vietā.

Avoti: ZTV, MiV

liekus   apv.

1. Lieki.

Avoti: ViV

liekvārdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> liekvārdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

liekvārdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir daudz lieku vārdu; tāds, kuram ir raksturīgs lieku vārdu pārdaudzums.

Avoti: LLVV

liekvārds

1. Vārds, kas neko nenozīmē, bet kuru var iespraust runā labskanības dēļ, lai atstātu gudrāku iespaidu.

2. inf. Bieži sastopams vārds, ko nav lietderīgi izmantot informācijas meklēšanā.

Avoti: D3

liel-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir liels, pārsniedz parasto izmēru, apjomu.

// savienojumā ar lietv. ģen. Norāda uz salikteņa otrajā daļā nosauktā lielo izmēru, apjomu, skaitlisko vērtību.

2. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajam pieder liels attiecīgais privātīpašums.

3. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā persona ir galvenā, valdošā.

4. savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība pārsniedz parasto pakāpi.

Avoti: LLVV

liel.   saīs.

1. Lielākais; lielums.

Avoti: i2

Lielā   vietv.

1. Lielā Baseina kalniene - atrodas Kordiljeros ("Great Basin"), starp Sjerranevadu, Kaskādu un Klinšu kalniem, ASV, platība - ~550000 kvadrātkilometru, cilu grēdas un plašas beznoteces ieplakas, daudz reliktu ezeru, pustuksnesis un tuksnesis.

2. Lielā Kāple - Dienvidāfrikas plakankalnes tektoniska krauja, rietumos un austrumos vērsta pret piekrastes līdzenumu, dienvidos - pret Lielo Karū, garums - >2200 km, augstums rietumu daļā - 1000-2500 m, austrumos - Drakonu kalnos - līdz 3482 m, aiztur mitrā gaisa masas no Indijas okeāna; Rodžersa Kāple.

3. Lielā Žitna - Vidusdonavas līdzenuma ziemeļrietumu daļa Donavas un tās attekas Mazās Donavas upstarpā, Ungārijā, no Bratislavas līdz Vāhas ietekai, platība - 1880 kvadrātkilometru, sanešu veidota, iekultivēta stepe.

Avoti: PZT

Lielabgulde   vietv.

1. Lielabguldes muiža - Dobeles novada Naudītes pagasta apdzīvotās vietas "Lielapgulde" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

lielacains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir lielas acis (1).

2. Tāds, kam ir samērā lieli, īpaši veidoti caurumi, cilpas (parasti par tīklu).

Avoti: LLVV

lielacis   -ča, v.

1. Tas (tāds), kam ir lielas acis (1).

Avoti: LLVV

lielactains   apv.

1. Šūnains, sūklim līdzīgs, izčākstējis, acains.

Avoti: ME

lielacu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lielas acis.

2. Tāds, kam ir samērā lieli, īpaši veidoti caurumi, cilpas.

Avoti: MLVV

lielai   apv.

1. Lepni; arī iedomīgi.

Avoti: KiV

lielains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam augšanas apstākļu ietekmē ir radies ciets, grūti zāģējams gadskārtu paplašinājums stumbra vienā pusē (par skujkokiem).

Avoti: LLVV

lielainums   -a, v.

1. Augšanas apstākļu ietekmē radies ciets, grūti zāģējams gadskārtu paplašinājums (skujkoka) stumbra vienā pusē; liels 2(2).

Avoti: LLVV

lielaiņš   apv.

1. Lielains.

Avoti: ĒiV

lielais   apv.

1. Pieaudzis cilvēks.

Avoti: KnV

Lielais   vietv.

1. Lielais akmens - atrodas Gaujas senlejas labajā krastā, Krimuldas novada Krimuldas pagastā, aizsargājams ģeoloģiskais objekts (kopš 1974. g.), no tā apakšas izplūst spēcīgs avots, augstums avota pusē - 2,5 m, kalna pusē - 1,1 m, garums - 5,3 m, platums - 3,7 m, virszemes tilpums - 25 kubikmetri; Runtiņa avotakmens.

2. Lielais ezers - Dižiere, ezers Ventspils novada Puzes pagastā, viens no Stiklu ezeriem.

3. Lielais ezers - Isakovas ezers, Dagdas novada Andzeļu pagastā.

4. Lielais kanāls - kuģojams kanāls Ķīnas austrumu daļā, no Pekinas līdz Handžou, garums - 1782 km, platums - 40-350 m, dziļums kuģuceļā - 2-3 m, 21 slūža, šķērso Huanhes un Jandzi upi, centrālā daļa izrakta 6. gs. p. m. ē.

5. Lielais kanjons - atrodas Kolorādo upes vidustecē lejpus Litlkolorādo ietekas (angļu val. "Grand Canyon"), Kolorādo plato, ASV, garums - 446 km, dziļums - līdz 1600 m, platums - 8-25 km (upes līmenī 120-1000 m), sienas vietām vertikālas.

6. Lielais Mārku purvs - dabas liegums Alūksnes augstienes Gulbenes paugurvalnī, Gulbenes novada Daukstu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 929 ha, centrālā daļa akačaina, apaugumā konstatētas vairākas aizsargājamas sugas, ligzdo daudzas putnu sugas.

7. vēst. Lielais pagasts - Ogres novada Madlienas pagasta nosaukums līdz 1925. gadam (tolaik Rīgas apriņķī).

8. Lielais purvs - augstais purvs Krimuldas, Limbažu un Pārgaujas novadā, ~13 km uz dienvidaustrumuiem no Limbažiem, platība - 1812 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 3,8 m, lielākais dziļums - 9,5 m, zem kūdras līdz 0,5 m biezs sapropeļa slānis.

9. Lielais purvs - augstais purvs Krustpils novada ziemeļu daļā, sarp Mārsnas un Odzes upi, platība - 899 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 2,1 m, lielākais dziļums - 6,6 m.

10. Lielais purvs - augstais purvs Līvānu, Krustpils, Varakļānu un Riebiņu novadā, platība - 4953 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 2,6 m, lielākais dziļums - 7,5 m; Pelēčāres purvs; Lielais Pelēčāres purvs.

11. Lielais purvs - dabas liegums Vidzemes augstienes Augšgaujas pazeminājumā, Gulbenes novada Rankas pagastā un Smiltenes novada Variņu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., aizsargājamā platība - 150 ha, dzērvenāji ~12 ha, to segums 70%.

12. Lielais purvs - zemais un augstais purvs Austrumlatvijas zemienes Lubāna līdzenumā, Madonas novada Ošupes pagastā, platība - 1912 ha, zemais purvs aizņem 1022 ha, augstais purvs - 890 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 3 m, zem tā 0,5 m biezs sapropeļa slānis.

13. Lielais purvs - Šķibu purvs Kokneses novada Bebru pagastā.

14. Lielais Rietumu ergs - smilšu tuksnesis Sahāras ziemeļrietumos ("Grand Erg Occidental"), Alžīrijā, platība - ~80000 kvadrātkilometru, līdz 300 m augstas kāpas.

15. Lielais Smilšu tuksnesis - atrodas Austrālijas ziemeļrietumu daļā (angļu val. "Great Sandy Desert"), dienvidos robežojas ar Gibsona tuksnesi, platība - 360000 kvadrātkilometru, garums rietumu-austrumu virzienā - 900 km, platums - 600 km, augstums - 500-3000 m, 10-15 m augstas smilšu kāpas.

16. Lielais un Pemmas purvs - dabas liegums Idumejas augstienes Limbažu viļņotajā līdzenumā, Krimuldas novada Lēdurgas pagastā un Limbažu novada Limbažu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 2625 ha, ligzdo retas putnu sugas.

17. Lielais vella akmens - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, sena kulta vieta, atrodas Balvu novada Bērzkalnes pagastā, Brūklāju mežniecībā, valsts aizsardzībā kopš 2001. g., aizsargājamā platība - 0,01 ha, akmens apkārtmērs - 24,1 m, garums - 8,3 m, platums - 7 m, augstums - 1,9 m.

18. Lielais Vergu ezers - Greitsleivleiks, ezers Kanādas rietumu daļā.

19. Lielais Viktorijas tuksnesis - atrodas Austrālijas dienvidu daļā (angļu val. "Great Victoria Desert"), platība - ~300000 kvadrātkilometru, garums rietumu-austrumu virzienā - ~1100 km, platums - ~500 km, ziemeļos robežojaas ar Gibsona tuksnesi, pārsvarā 10-15 m augsts grēdots smiltājs.

Avoti: LPag, LģE, LD, LE1

Lielaisciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Engures novada Smārdes pagastā.

Avoti: LC

lielaiskrogs   apv.

1. Liela istaba krogā, kur apmetās ceļinieki, arī rīkoja svinības.

Avoti: ĒiV

Lielaiskrogs   vietv.

1. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Līvbērzes stacija" otrs nosaukums.

Avoti: LC

lielaiskrogus   apv.

1. Liela istaba krogā, kur apmetās ceļinieki, arī rīkoja svinības.

Avoti: ĒiV

lielaislakats   apv.

1. Liels vilnas lakats; villaine.

Avoti: ĒiV

lielaispiens   apv.

1. Sviests, no kura nav atdalījušās paniņas.

Avoti: BB

lielaisputns   apv.

1. Stārķis.

Avoti: Sin

lielakauls   med.

1. Viens no diviem kājas apakšstilba skeletu veidojošajiem kauliem.

Lielais lielakauls— atrodas apakšstilba iekšējā malā, tā augšgalā ir divi locītavpauguri, apakšējā galā - iekšējā potīte.

Mazais lielakauls— atrodas apakšstilba ārējā malā, tā apakšējais gals veido ārējo potīti.

Avoti: VE

lielākoties   apst.

1. Daudzos gadījumos, gandrīz vienmēr; parasti.

Avoti: LLVV

lielākums

1. Vairākums.

Avoti: Sin

Lielalksnīte   vietv.

1. Sala Usmas ezera rietumu daļā, starp Moricsalu un Viskūžu salu, platība - 33 ha, ietilpst Moricsalas rezervātā; Alksnīte; Lielais Alksnis.

Avoti: LD

Lielāmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novada Madlienas pagastā.

Avoti: LC

lielans   apv.

1. Viduvēji liels, puslīdz liels.

Avoti: ME

lielansponcieši

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Anspoki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lielapgulde   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Naudītes pagastā.

2. Lielapguldes muiža - Dobeles novada Naudītes pagasta apdzīvotās vietas "Lielapgulde" bijušais nosaukums.

Avoti: LC, LE1

lielapmērķeza   žarg.

1. Katastrofa.

lielāpus   apv.

1. Vairāk par pusi.

Avoti: ĒiV

lielaste   apv.

1. Lielībnieks.

Avoti: ME

lielāties   apv.

1. Būt iedomīgam.

2. Lepoties.

Avoti: KiV

Lielauce   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Auces novadā (līdz 2009. g. - Dobeles rajonā) 33 km no Dobeles, izveidojusies bijušās Lielauces muižas "Gross-Autz" teritorijā, pagasta centrs.

2. Lielauces pagasts - pagasts Auces novadā, robežojas ar Īles, Vecauces un Vītiņu pagastu, kā arī ar Saldus, Brocēnu un Dobeles novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Gross-Autzsche, krieviski - Gros-Aucskaja.

Lielauces pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Lielauces pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Vītiņu, Zebrenes, Īles, Vecauces un Zvārdes pagastā.

3. Lielauces ezers - atrodas Austrumkursas augstienes Lielauces paugurainē, Auces novada Lielauces pagastā, 100,8 m vjl., garums - 3 km, lielākais platums - 2,2 km, lielākais dziļums - 3,5 m, eitrofs ezers, aizaugums - 40%, ietilpst dabas liegumā "Vīķu purvs".

Lielauces ezera purvs— Vīķu purvs.

4. Lielauces pauguraine - dabas apvidus Austrumkursas augstienes Dienvidaustrumu daļā, platība - 707 kvadrātkilometri, garums - 45 km, platums - 18 km, augstums - 10-110 m vjl.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

lielaucnieki

1. Auces novada Lielauces pagasta apdzīvotās vietas "Lielauce" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielaudzējs   apv.

1. Tas, kas mēdz augt liels, kam ir nosliece augt lielam.

Avoti: ViV

lielaugļu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lieli augļi.

Avoti: LLVV

lielausis   apv.

1. Tāds, kam ir lielas ausis.

Avoti: ME

lielbagātnieks

1. Bagātnieks.

Avoti: Sin

lielbagāts   apv.

1. Ļoti bagāts.

Avoti: ME

Lielbārbele   vietv.

1. Apdzīvota vieta Vecumnieku novada Bārbeles pagastā.

2. vēst. Muiža Vecumnieku novada Bārbeles pagastā, kas minēta 1504. g. dokumentos ar vācisko nosaukumu "Gross-Barbern".

Avoti: LE1, LPag

lielbārbelieši

1. Vecumnieku novada (līdz 2009. g. - Bauskas rajona) Bārbeles pagasta apdzīvotās vietas "Lielbārbele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielbārzdis   apv.

1. Tāds, kam ir liela bārda.

Avoti: ME

Lielbāta   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vaiņodes novada Vaiņodes pagastā.

Avoti: LC

Lielberķene   vietv.

1. Jelgavas novada Vilces pagasta apdzīvotās vietas "Ziedkalne" bijušais nosaukums.

2. Lielberķenes muiža - Jelgavas novada Vilces pagasta apdzīvotās vietas "Ziedkalne" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Lielbērstele   vietv.

1. Rundāles novada Viesturu pagasta apdzīvotās vietas "Bērstele" bijušais nosaukums.

Avoti: LE1

Lielbērze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dobeles novada Auru pagastā.

2. Plaušu tuberkulozes slimnīca, dibināta 1935. g., izvietota bijušās Lielbērzes muižas ēkās, 100 vietu, ārstē pieaugušos tuberkulozes slimniekus.

Avoti: LC

lielbērznieki

1. Dobeles novada Auru pagasta apdzīvotās vietas "Lielbērze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lielblīdiene   vietv.

1. Brocēnu novada Blīdenes pagasta apdzīvotās vietas "Blīdene" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

lielbloku   ģen., nelok.

1. Tāds, kas veidots no lieliem blokiem (par celtnēm, to daļām).

Avoti: LLVV

Lielborne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Salienas pagastā.

2. Borne - Daugavas kreisā krasta pieteka Daugavpils novada Salienas pagastā.

Avoti: LC, LD

lielbornieši

1. Daugavpils novada Salienas pagasta apdzīvotās vietas "Lielborne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lielbritānija   vietv.

1. Sala Atlantijas okeānā (angļu val. "Great Britan"), lielākā sala Britu salu arhipelāgā, platība - 209300 kvadrātkilometru.

2. Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste - valsts Eiropas ziemeļrietumos, Britu salās (angļu val. "Great Britan"), galvaspilsēta - Londona, administratīvais iedalījums - 4 karalistes daļas, robežojas ar Īriju, Atlantijas okeānu un Ziemeļjūru.

Avoti: PuA, LģE

lielburžuāzija   -as, s.; parasti vsk.

1. Bagātākā iedzīvotāju daļa, kurai pieder liels privātīpašums - uzņēmumi, naudas līdzekļi, vērtspapīri.

Avoti: LLVV

lielcekule   apv.

1. Pavārds vistai ar lielu cekulu, arī pūce vai irbe.

Avoti: ME

lielceļmala   -as, s.

1. Lielceļa malējā daļa, pa ko parasti iet gājēji; tuvākā apkārtne lielceļa vienā vai otrā pusē.

Avoti: LLVV

lielceļš   -a, v.

1. Plats, grantēts ceļš (satiksmei starp samērā lielām apdzīvotām vietām).

Avoti: LLVV

Lielciecere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Brocēnu novada Cieceres pagastā.

Avoti: LC

lielciecernieki

1. Brocēnu novada Brocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Lielciecere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielciems

1. Lauku apdzīvotā vieta (ciems) ar kompaktu apbūvi visā teritorijā vai tās daļā un apvienojošu nosaukumu (vienlaikus katrai mājai var būt arī atsevišķs nosaukums) ar vismaz 400 pastāvīgo iedzīvotāju, ja ciemā ir infrastruktūras objekti (skola, pagasta administrācija, pasts, ārstniecības iestādes, veikali u. c.); iedzīvotāju skaitam jāpārsniedz 500 vai 600 iedzīvotāju, ja infrastruktūras objekti ir tikai daži vai to vispār nav.

Avoti: LC

lielcilvēkgājums   apv.

1. Pieaugušu cilvēku kārta.

Avoti: ViV

lielcilvēki   apv.

1. Pieaugušie cilvēki.

Avoti: ViV

lielcilvēkkārta   apv.

1. Pieaugušu cilvēku kārta.

Avoti: ViV

lielcilvēks   apv.

1. Pieaudzis cilvēks.

Avoti: ME

lieldarbs   apv.

1. Dižens, cēls darbs, diždarbs.

Avoti: ME

lieldadži   apv.

1. Lielais diždadzis ("Arctium lappa").

Avoti: Aug2

lieldaris   apv.

1. Kas lielās daudz ko izdarām.

Avoti: ME

lieldārzs   vēst.

1. Lielsaimniecību augļu dārzi PSRS dienvidu republikās ar optimālo platību 1200-1500 ha.

Avoti: LxE

lieldators   inf.

1. Lielas jaudas un ātrdarbības dators, kuru kāds lietotājs (organizācija vai tās struktūrvienība) parasti izmanto par galveno datoru savu problēmu risināšanai.

Avoti: ZTV

lieldegaiņnieki

1. Dobeles novada Bērzes pagasta apdzīvotās vietas "Lieldegaiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lieldegunis   apv.

1. Augstprātis, vīzdegunis.

Avoti: ME

Lieldiena

1. rel. Augšāmcelšanās svētki.

2. Saulgrieži.

Avoti: LV93

Lieldienas   -u, s.; sar. arī vsk.

1. Liela diena - latviešu tradīcijā pavasara svētki, kad diena un nakts vienādā garumā.

2. Kristietībā - Jēzus Kristus augšāmcelšanās svētki.

Lieldienu ola— ola, kam lieldienās pēc senas paražas izkrāso čaumalu.

Avoti: LLVV, VV

lieldienīte   apv.

1. Dem. --> Lieldienas.

Avoti: ME

Lieldienu   vietv.

1. Lieldienu sala - atrodas Klusā okeāna austrumu daļā ("Isla de Pascua"), Čīles īpaša teritorija Valparaiso reģiona sastāvā, platība - 164 kvadrātkilometri, 4900 iedzīvotāju (2010. g.), administratīvais centrs - Hangaroa, augstākā virsotne - 539 m; Rapanuja.

Avoti: LģE, PuA

Lieldupļi   vietv.

1. Durbes novada Dunalkas pagasta apdzīvotās vietas "Dupļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lieldūrnieks   apv.

1. Bokseris.

Avoti: ME

lieldzērājs   apv.

1. Žūpa.

Avoti: ME

lielēdājs   apv.

1. Tas, kas mēdz daudz ēst.

Avoti: ViV

lielēdējs   apv.

1. Tas, kas mēdz daudz ēst.

Avoti: ME

lielēdis   apv.

1. Tas, kas mēdz daudz ēst; lielēdējs.

Avoti: ME

lielēdoņa   apv.

1. Tas, kas mēdz daudz ēst; lielēdējs.

Avoti: ME

lielēža   apv.

1. Tas, kas mēdz daudz ēst; lielēdējs.

Avoti: ME

lieldzirkšņi   apv.

1. Usne.

Avoti: ME

lielene   apv.

1. Kājauts; zeķe bez pēdas, auts; apķilas.

Avoti: LE

lielens   apv.

1. Viduvēji liels, puslīdz liels; lielans.

Avoti: ME

lieleņš   apv.

1. Dem. --> liels (1).

Avoti: KiV

lielestība   sar.

1. Lielība.

Avoti: Sin

lielestis   apv.

1. Lielībnieks.

Avoti: ME

Lielezere   vietv., vēst.

1. Saldus novada apdzīvotās vietas "Ezere" bijušais nosaukums.

Avoti: LPag

lielezernieki

1. Saldus novada Ezeres pagasta apdzīvotās vietas "Lielezere" (tagad - "Ezere") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lielezers   vietv.

1. Augstrozes Lielezezrs - atrodas Idumejas augstienes Augstrozes paugurvalnī, Limbažu novada Umurgas pagastā, 78 m vjl., platība - 400 ha, ezerdobe ieapaļa, diametrs - ~2,5 km, lielākais dziļums - 4,2 m, eitrofs ezers, aizaugums - 10%.

2. Limbažu Lielezers - atrodas Viduslatvijas zemienes Metsepoles līdzenumā, Limbažu novada Limbažu pagastā, 49-50 m vjl., platība - 256,4 ha, garums - 4,25 km, lielākais platums - 0,75 km, lielākais dziļums - 6,5 m, mezotrofs ezers, piekrastes aizaugums - 5%.

3. Ramatas Lielezers - atrodas Viduslatvijas zemienes Metsepoles līdzenumā, Saklauru (Oļļas) purvā, Mazsalacas novada Ramatas pagastā, platība - 162 ha, garums - 1,92 km, lielākais platums - 1,14 km, lielākais dziļums - 3,4 m, distrofs ezers, aizaugums - 5%; Reikaļu ezers.

Avoti: LE1, La1

lielforma   -as, s.

1. ģeogr. Plašs reljefa veidojums, kas atšķiras pēc augstuma virs okeānu vidējā ūdens līmeņa; makroforma.

2. Liela apjoma mākslas darbs.

Avoti: LLVV

lielformāta   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir liels formāts.

Avoti: LLVV

lielgabalgaļa   mil.

1. Karavīru masas, ko nesaudzīgi un bezjēdzīgi sūta karā.

Avoti: MIL

lielgabalhaubice   mil.

1. Artilērijas ierocis, kurā ir apvienotas lielgabala un haubices īpašības ar lielgabala īpašību pārsvaru.

Avoti: MIL

lielgabalīgi   apv.

1. Lieliem soļiem.

Avoti: ĒiV

lielgabalis   apv.

1. Lielgabals.

Avoti: KiV

lielgabalkuģis   mil.

1. Kaujaskuģis, kura apbruņojumā ir stobru artilērija.

Avoti: MIL

lielgaballaiva   -as, s.

1. Neliels ar lielgabaliem bruņots karakuģis militāru uzdevumu veikšanai piekrastē vai grūti kuģojamās vietās.

Avoti: LLVV

lielgabalnieks   -a, v.

1. Lielgabala apkalpes karavīrs.

2. apv. Spēcīgs, liels zirgs.

Avoti: LLVV, ME

lielgabalnieki   vēst.

1. Dienesta muižnieki Krievijā 16.-17. gs., kurus pēc iesaukuma ņēma dienestā artilērijas vienībās un šis amats bija mantojams.

Avoti: VtV

lielgabalnostate   mil.

1. Lielgabala tēmēšanas iekārtu nostate, uz kā tiek izšauts noteikts šāvienu skaits.

Avoti: MIL

lielgabals   -a, v.

1. Artilērijas ierocis pretinieka karavīru iznīcināšanai vai ievainošanai, kara tehnikas un aizsargbūvju sagraušanai.

2. Artilērijas ierocis ar samērā garu stobru apšaudei ar klājuguni.

Lauka lielgabals— lielgabals tiešam karaspēka apakšvienību atbalstam kaujas laukā.

Lielgabala lode— lielgabala šāviņš.

3. žarg. Pistole, revolveris.

Avoti: LLVV, KZ

lielgabalurbis   -bja, v.

1. Urbis ar vienu griezējšķautni dziļiem urbumiem (parasti metālā).

Avoti: LLVV

lielgalvība

1. Stūrgalvība.

Avoti: Sin

lielgalvīgs

1. Stūrgalvīgs.

Avoti: Sin

lielgalvis

1. Pīļu dzimtas pīļu apakšdzimtas suga ("Netta rufina"), vidēji liels ūdensputns, Latvijā rets maldu viesis.

2. dsk. Mušveidīgo divspārņu apakškārtas dzimta ("Conopidae"), nelielas un vidēji lielas mušas (garums - 4-20 mm) ar lielu galvu, pēc izskata un ķermeņa krāsas atgādina lapsenes; ~600 s., Latvijā konstatētas 18 sugas.

3. apv. Nebēdnis, tāds, kas visu tikai uz savu galvu dara.

4. apv. Stūrgalvis, tiepša.

Avoti: LD, NeV, ME

lielgalvnieks

1. Stūrgalvis.

Avoti: Sin

lielgruntniecība   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Gruntniecības daļa, kurai ir lieli zemes īpašumi.

Avoti: LLVV

lielgruntnieks   -a, v.; vēst.

1. Gruntnieks, kam ir liels zemes īpašums.

Avoti: LLVV

lielguļa   sar.

1. Gulētājs, kas daudz guļ.

Avoti: Sin

lielguzains   apv.

1. Tāds, kam ir liela guza.

Avoti: ME

lielģimene   vēst.

1. Ģimene, kur kopā ar vecākiem dzīvo precētie bērni un bērnu bērni; 3 un vairāk paaudzes.

Avoti: KV

Lielhehcira   vietv.

1. Lielhehcira rezervāts - Boļšehehcira rezervāts Krievijā, Habarovskas novadā.

Avoti: PZT

lielhercogs

1. Luksemburgas monarha tituls.

2. vēst. Tituls firstiem, kuri ieņem stāvokli starp karali un hercogu.

Avoti: LEV, KV

lieli   apv.

1. Kāju ikri.

Avoti: KnV

lieli   apst.

1. Liels 1.

Avoti: LV93

Lieli   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Leļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lielība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lielīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lielībdirša   apv.

1. Lielīgs cilvēks; lielībnieks.

Avoti: ViV

lielībnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas lielās vai mēdz lielīties.

Avoti: LLVV

Lielie   vietv.; nelok.

1. Lielie ezeri - piecu lielu ezeru sistēma Ziemeļamerikā (angļu val. "Great Lakes"), Sentlorensas baseinā, ASV un Kanādā (Augšezers, Mičigans, Hūrons, Ēri ezers un Ontārio), platība - 246500 kvadrātkilometru.

2. Lielie līdzenumi - Kordiljeru priekškalņu plato ASV un Kanādā (angļu val. "Great Plains"), garums - >3600 km, platums - 500-800 km, augstums - 200-1700 m, līdz 300 m augstas kāples to sadala atsevišķos plato.

Avoti: LģE

lielieplaka   okean.

1. Plašs okeāna dibena pazeminājums, ko norobežo kontinenta piekāje, zemūdens kalnu grēdas, vaļņi vai augstienes.

Avoti: ZTV

lielīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas lielās vai mēdz lielīties.

Lielīgs kā gailis— ļoti lielīgs.

Avoti: LLVV

lielīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lielīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; lielība.

Avoti: LLVV

lielilkņi   apv.

1. Ziloņu lielie zobi.

Avoti: ME

lielināt   apv.

1. Padarīt kaut ko lielāku apjomā.

2. Lielīt.

Avoti: NeV

lielināt   apv.

1. Lalināt.

Avoti: ME

Lielindrica   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

lielindustrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Lielrūpniecība.

Avoti: LLVV

lieliniecisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Boļševistisks.

Avoti: LLVV

lieliniecisms

1. Boļševisms - V. Ļeņina 1903. gadā nodibinātais un vadītais strāvojums Krievijas sociāldemokrātijā, kas sludināja un īstenoja varmācīgu valsts varas sagrābšanu strādnieku šķiras vārdā.

Avoti: PV

lielinieks   -a, v.

1. apv. Lielībnieks.

2. vēst. Boļševiks.

Avoti: LLVV

lielīns   apv.

1. Dem. --> liels.

Avoti: ĒiV

lieliņš   apv.

1. Dem. --> liels.

Avoti: ME

lielīpašnieks   apv.

1. Lielgruntnieks.

Avoti: ME

Lielirbe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Tārgales pagastā.

Avoti: LC

lielirbnieki

1. Venstspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Lielirbes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lieliskai   apv.

1. Lepni, arī iedomīgi.

Avoti: KiV

lieliskam   apv.

1. Lieliski.

Avoti: ME

lieliskām   apv.

1. Lieliski; lieliškām.

Avoti: ViV

lielisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sevišķi izceļas ar labām, morāles normām atbilstošām īpašībām, tāds, kas sevišķi izceļas ar savu labo attieksmi (pret citiem).

2. Tāds, kas sevišķi labi ko dara, sevišķi labi veic savu darbu, pienākumu.

// parasti apst. Sevišķi labi (ko darīt, veikt, prast, atrasties kādā stāvoklī).

3. Tāds, kas sevišķi atbilst, ir piemērots noteiktām izmantošanas prasībām (piemēram, par priekšmetu, telpu, vietu, parādību).

4. Tāds, kas sevišķi veicina, nodrošina (kāda) darbību, eksistenci (par psihisku vai fizioloģisku stāvokli, spējām u. tml.).

5. Tāds, kas sevišķi labi atbilst, ir piemērots noteiktām prasībām (par norisi, stāvokli, apstākļiem).

6. Tāds, kas sevišķi labi atbilst noteiktam prasībām, uzskatiem (par parādībām sabiedrībā).

7. Tāds, kura saturā izpaužas kas sevišķi nozīmīgs, vērtīgs, saistošs.

8. part. nozīmē. Lieto, lai emocionāli uzsvērti izteiktu apstiprinājumu, pievienošanos kāda teiktajam, kāda rīcībai.

9. apst.; novec. Ļoti (2).

Avoti: LLVV

lieliskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lielisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> lielisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> lielisks (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> lielisks (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

5. Vispārināta īpašība --> lielisks (5), šīs īpašības konkrēta izpausme.

6. Vispārināta īpašība --> lielisks (6), šīs īpašības konkrēta izpausme.

7. Vispārināta īpašība --> lielisks (7), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lielistaba   -as, s.

1. Viesistaba; lielā istaba.

Avoti: LLVV

lielīšanās   novec.

1. Dižošanās, lielība.

Avoti: LV93

lielīši   poligr., novec.

1. Antīkvas un krievu burti, kas pēc formas atbilst versāļiem, bet pēc lieluma mazajiem burtiem.

Avoti: GV

lieliškām   apv.

1. Lieliski.

Avoti: ViV

lieliški   apv.

1. Ļoti lielā mērā, pakāpē.

2. Lieliski.

Avoti: ĒiV, ViV

lieliškis   apv.

1. Ļoti lielā mērā, pakāpē.

Avoti: ĒiV

lielišks   apv.

1. Lielisks.

Avoti: ViV

lielišķām   apv.

1. Lieliski.

Avoti: ME

lielīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Pārmērīgi, pārspīlēti slavēt, cildināt.

Avoti: LLVV

lielīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Justies ievērojami pārākam par citiem (ar ko) un paust to; pārmērīgi lepoties (ar ko).

Avoti: LLVV

Lielīvande   vietv., vēst.

1. Kuldīgas novada apdzīvotās vietas "Īvande" bijušais nosaukums.

Lielīvandes muiža— bijusī muiža Kuldīgas novadā, kuras teritorijā izveidojusies apdzīvotā vieta Īvande.

Avoti: LC

lielizmēra   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir liels izmērs.

Avoti: MLVV

lieljaudas   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir liela jauda.

Avoti: LLVV

Lieljumprava   vietv.

1. Lielvārdes novada Jumpravas pagasta apdzīvotās vietas "Dzelmes" bijušais nosaukums.

2. Lieljumpravas pagasts - Lielvārdes novada Jumpravas pagasta bijušais nosaukums.

Avoti: LC, LPag

lieljūra

1. Atklāta jūra (pretstatā līcim); okeāns.

Avoti: Sin

lielkāja   apv.

1. Tāds, kam ir lielas kājas.

Avoti: ME

lielkājis   apv.

1. Tāds, kam ir lielas kājas.

Avoti: ME

lielkājvista

1. dsk. Putnu klases vistveidīgo kārtas dzimta ("Megapodiidae"), vistas lieluma putni (masa - 0,5-2 kg) ar lielām kājām, ligzdas netaisa, olas neperē, bet iedēj pašu savāktās lapu un zāles kaudzēs, Saules sakarsētās smiltīs vai vulkānu pelnos, izplatīti Austrālijā un Klusā okeāna salās, 7 ģ., 12 s.

Avoti: LPE, PDE

lielkājvistputni

1. Lielkājvistu dzimta ("Megapodiidae").

Avoti: PDE

lielkalibra   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir liels kalibrs.

Avoti: LLVV

Lielkalns   vietv.

1. Cēsu kalns - atrodas Kocēnu novada Dikļu pagastā.

2. Lielkanu pilskalns - atradās Kokneses novada Iršu pagastā, ~3 km uz rietumiem no Iršiem, aizņēma ~30 m augsta, dabiski norobežota reljefa pacēluma dienvidu daļu, plakums - ~70 x 30 m, 1980. gados 3/4 pilskalna noraktas grantī.

Avoti: LE1

lielkalps   -a, v.; neakt.

1. Pieaudzis kalps.

Avoti: LLVV

Lielkaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Galgauskas pagastā.

Avoti: LC

Lielkangari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ropažu novadā.

2. Lielkangaru purvs - augstais purvs Ropažu novadā, neliela daļa Ogres novadā, starp Lielo Juglu un Mazo Juglu, platība - 832 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 9m.

Avoti: LC

lielkapitālists   -a, v.

1. Kapitālists, kam pieder liels privātīpašums - uzņēmumi, naudas līdzekļi, vērtspapīri.

Avoti: LLVV

lielkārtains   apv.

1. Tāds, kam ir biezas, platas kārtas.

Avoti: ĒiV

lielkārtaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir biezas, platas kārtas.

Avoti: ĒiV

lielkaulains   apv.

1. Tāds (šķiedraugs), kam ir rupja šķiedra, lieli spaļi.

Avoti: ĒiV

lielkaulaiņš   apv.

1. Tāds (šķiedraugs), kam ir rupja šķiedra, lieli spaļi.

Avoti: ĒiV

lielkaulis   novec.

1. Tāds, kas ar stipriem kauliem (piem., cilvēks, zirgs).

2. Augs, kas noaudzis liels un kaulains.

3. Liels.

Avoti: KV

lielkauls   apv.

1. Tāds, kas ar stipriem kauliem (piem., cilvēks, zirgs).

2. Augs, kas noaudzis liels un kaulains.

Avoti: KV

lielkauls   apv.

1. Liels 2, lielais liela kauls, stilba kauls.

Avoti: KV, ME

Lielkiuriņš   vietv.

1. Lielkiuriņu ezers - Lielais Kiuriņš, ezers Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LD

lielknābis   apv.

1. Tāds, kam ir liels knābis.

Avoti: ME

lielkņaze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; vēst.

1. Lielkņaza meita, kas nav precējusies.

Avoti: LLVV

lielkņaziene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; vēst.

1. Lielkņaza sieva.

Avoti: LLVV

lielkņaziste   -es, dsk. ģen. -stu, s.; vēst.

1. Galvenā kņaziste (feodālajā Krievijā).

Avoti: LLVV

lielkņazs   -a, v.; vēst.

1. Vecāko kņazu tituls (piemēram, feodālajā Krievijā); cara ģimenes locekļu tituls (cariskajā Krievijā); feodālis, aristokrāts, kam ir šāds tituls.

Avoti: LLVV

lielkoncerts   v.

1. Koncerts ļoti lielam skatītāju, klausītāju skaitam.

Avoti: MLVV

lielkontinents

1. Kontinents, kas izveidojies atsevišķu kontinentu saplūšanas rezultātā, ko rada kontinentu dreifs; piemēram, pirms 300 miljoniem gadu uz Zemes bija viens kontinents - Pangeja, bet pēc 100 miljoniem gadu paredzama Amerikas un Āzijas kontinentu saplūšana; superkontinents; milzzeme.

lielkrastinieši

1. Bauskas novada Brunavas pagasta apdzīvotās vietas "Lielkrastiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielkravas   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ir paredzēts lielu kravu pārvadāšanai.

Avoti: LLVV

lielkrievi   dsk.; novec.

1. Krievi (galvenokārt no Krievijas Eiropas daļas ziemeļiem pretstatā citām slāvu tautām, piem., ukraiņiem).

Avoti: MLVV

Lielkrievija   vēst.

1. Krievijas impērijas Eiropas daļas oficiāls nosaukums XIX-XX gs., ko Krievija bija iekarojusi XVII gs. un kuras 30 guberņas pārsvarā apdzīvoja krievi.

Avoti: VtV

lielkrieviņi

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Lielkrieviņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielkrievisks   apv.

1. Tāds, kas raksturīgs lielkrieviem.

Avoti: ME

lielkrustains   apv.

1. Lielrūtains.

Avoti: ViV

lielkrusts   novec.

1. Daudzu ordeņu augstākā šķira, ko valkā parasti platā lentā.

Avoti: KV

lielkundze   novec.

1. Kundze.

Avoti: Sin

lielkundzēns   apv.

1. Dižciltīgs jaunskungs.

Avoti: ME

lielkundzība   vēst.

1. Muižniecība.

Avoti: ME

lielkundzīgs   apv.

1. Dižciltīgs.

Avoti: ME

lielkundzisks   vēst.

1. Muižniecisks.

Avoti: ME

lielkungs   -a, v.; vēst.

1. Augstāks feodālis (piemēram, barons, grāfs, hercogs); augstāka militāra persona; arī dzimtkungs.

Avoti: LLVV

lielkunigaitis   -ša, dsk. ģen. -šu, v.; vēst.

1. Lietuvas valdnieks.

Avoti: MLVV

Lielkursīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

lielķeza   iron.

1. Liela ķeza.

liellaiva   -as, s.

1. Ūdens transportlīdzeklis (kravu pārvadāšanai), ko pārvieto, piemēram, ar velkoni.

Avoti: LLVV

liellapains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir lielas lapas (par augiem); liellapu.

Avoti: LLVV

liellape   bot.

1. Akmeņlauzīšu dzimtas ģints ("Darmera"), dekoratīvi augi, kas veido rozā ziedus uz kailiem kātiem, kuri izaug tieši no zemes, vēlāk parādās lielas, apaļas lapas, kas rudenī iegūst lielisku sarkanu nokrāsu.

Skropstlapu liellape— liellapju suga ("Darmera trichophylla").

Vairogveida liellape— liellapju suga ("Darmera peltata").

Avoti: DaE

liellapu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lielas lapas (par augiem).

Avoti: LLVV

liellasieši

1. Daugavpils novada Tabores pagasta apdzīvotās vietas "Liellaši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liellaucenieki

1. Bauskas novada Ceraukstes pagasta apdzīvotās vietas "Liellauki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liellaucieši

1. Bauskas novada Ceraukstes pagasta apdzīvotās vietas "Liellauki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Liellauki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Bauskas novada Ceraukstes pagastā.

Avoti: LC

Liellazdas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā.

Avoti: LC

lielleimanieši

1. Varakļānu novada Varakļānu pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Leimaņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liellopi   -u, vsk. liellops, -a, v.

1. Lieli dobradžu dzimtas lauksaimniecības dzīvnieki (parasti govis).

Liellopa pase— datorizēti aizpildīta veidlapa, kurā norāda dzīvnieka dzimšanas datumu, piešķirto identitātes numuru, izcelšanās datus un dzīvnieka īpašnieku.

Avoti: LLVV

lielloža   novec.

1. Brīvmūrnieku ložu apvienība.

Avoti: KV

liellugazieši

1. Valkas novada Valkas pagasta apdzīvotās vietas "Liellugaži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liellūpis   apv.

1. Tāds, kam ir lielas lūpas.

Avoti: ME

lielmane   dsk. ģen. -ņu, s.; novec.

1. Lielmanis.

Avoti: LV87

lielmanība   -as, s.; parasti vsk.; niev.

1. Vispārināta īpašība --> lielmanīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lielmanīgs   -ais; s. -a, -ā; niev.

1. Tāds, kas ar savu izturēšanos, rīcību, runu īpaši izceļ, piemēram, savu bagātību, spēku, spējas.

Avoti: LLVV

lielmanīgums   -a, v.; parasti vsk.; niev.

1. Vispārināta īpašība --> lielmanīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; lielmanība.

Avoti: LLVV

lielmanis   -ņa, v.; neakt.

1. Cilvēks, kam ir augsts, ievērojams stāvoklis (sabiedrībā, sabiedrības grupā).

Avoti: LLVV

lielmaņa   sar.

1. Dižvīrs.

Avoti: Sin

Lielmaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cēsu novada Vaives pagastā.

Avoti: LC

lielmāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; vēst.

1. Muižnieka, muižas pārvaldnieka, arī turīga cilvēka sieva (parasti padoto vai mazturīgo uzrunā).

Avoti: LLVV

Lielmediševa   vietv.

1. Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Lielā Medišova" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

lielmeistars   -a, v.

1. Augstākais tituls, ko piešķir par izciliem sasniegumiem šahā vai dambretē; cilvēks, kam ir piešķirts šāds tituls.

2. Cilvēks, kam ir izcili sasniegumi (parasti mākslā).

Avoti: LLVV

lielmeita   apv.

1. Kalpone, algota strādniece lauku saimniecībā, kas veic pieauguša cilvēka darbus.

Avoti: ViV

Lielmēmele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Neretas novada Mazzalves pagastā.

Avoti: LC

lielmēmelieši

1. Neretas novada Mazzalves pagasta apdzīvotās vietas "Lielmēmele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielmestrs   -a, v.; vēst.

1. Augstākais mūku ordeņa priekšnieks.

Avoti: LLVV

Lielmežnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzkalnes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ošupes pagastā.

Avoti: LC

lielmežnieki

1. Balvu novada Bērzkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Lielmežnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielmežs

1. Liels mežs, mūžamežs.

Avoti: ME

lielmiedzīgs

1. Miegains.

Avoti: Sin

lielmoguls   novec.

1. Muhamedāņu dinastijas valdnieku Bāburu tituls Indijā, dib. 1526. g., pastāvēja līdz 1858. g.

2. Slavens dimants briljanta noslīpējumā (280 karātu).

Avoti: KV

lielmolekulārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no lielām, komplicētām molekulām (par vielām).

Avoti: LLVV

lielmuftijs

1. Augstākais tiesībnieka un teologa tituls Osmaņu impērijā.

Avoti: LEV

lielmuižnieki

1. Ogres novada Madlienas pagasta apdzīvotās vietas "Lielais pagasts" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielmute   ģen. -es, v. dat. -em, s. dat. -ei, dsk. ģen. -tu, kopdz.; niev.

1. Cilvēks, kas daudz un nepārdomāti, arī nepatiesi runā, lielās.

Avoti: LLVV

lielmutība   -as, s.; parasti vsk.; niev.

1. Vispārināta īpašība --> lielmutīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lielmutīgs   -ais; s. -a, -ā; niev.

1. Tāds, kas daudz un nepārdomāti, arī nepatiesi runā, lielās.

Avoti: LLVV

lielmutis   apv.

1. Cilvēks, kas daudz runā, pļāpā, lielās; pļāpa.

Avoti: ViV

lielnaudiņš   apv.

1. Iesauka zirgam, par kuru samaksāts daudz naudas.

Avoti: ME

lielnaudītis   apv.

1. Iesauka zirgam, par kuru samaksāts daudz naudas; lielnaudiņš.

Avoti: ME

Lielnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Mētrienas pagastā.

Avoti: LC

lielnieks   apv.

1. Lielībnieks.

Avoti: ME

lielnodarbe   ek.; novec.

1. Liela apjoma ražošana.

Avoti: Ztv1

lielnoliktava   apv.

1. Liela noliktavs.

Avoti: ME

lielogas   apv.

1. Lācene ("Rubus chamaemorus").

Avoti: Aug2

lielogu   ģen., nelok.

1. Tāds (augs), kam ir lielas ogas.

Amerikas lielogu dzērvenes— Amerikas dzērvenes, kuru šķirnes Latvijā audzē mākslīgi izveidotās plantācijās.

Lielogu mellenes— selekcionētas mellenes ar lielām ogām.

Avoti: MLVV

Lielojuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

lielojurieši

1. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Lielojuri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielpanelis   -ļa, v.

1. Liels celtniecības panelis.

Avoti: LV87

lielpaneļu   ģen., nelok.

1. Tāds, kas veidots no lieliem paneļiem (par celtnēm, to daļām).

Avoti: LLVV

lielpasākums

1. Vienreizējs vai daudzkārtīgi organizēts pasākums ar ļoti lielu dalībnieku vai skatītāju skaitu; var būt vietēja, nacionāla vai starptautiska mēroga: lielu pilsētu svētki, starptautiskas sporta sacensības, festivāli, konkursi, izrādes, koncerti, starptautisku un valstisku organizāciju saieti, gadatirgi u. c, piemēram, Vispārējie latviešu Dziesmu svētki, Rīgas 800 gadu svinības, Olimpiskās spēles.

Avoti: TvV

lielpēdis   apv.

1. Kāds, kam ir lielas kāju pēdas.

Avoti: ME

lielpiekta   apv.

1. Lielā piektdiena.

Avoti: ME

lielpilsēta   -as, s.

1. Pilsēta, kurā ir vairāk par 100000 iedzīvotāju.

Avoti: LLVV

lielpilsētnieks   apv.

1. Lielpilsētas iedzīvotājs.

Avoti: ME

Lielplatone   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jelgavas novadā 26 km no Jelgavas, izveidojusies bijušās muižas "Gross-Platon" teritorijā.

2. Lielplatones pagasts - pagasts Jelgavas novadā ar administratīvo centru Mazplatonē, robežojas ar Platones, Elejas, Vilces, Zaļenieku un Svētes pagastu; bijušie nosaukumi: vāciski - Gross-Platon, krieviski - Gros-Platonskaja.

Lielplatones pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Platones pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Lielplatones pagasta pievienota tagadējam Vilces un Elejas pagastam.

3. Lielplatones internātskola - apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Jelgavas novada Lielplatones pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

lielplatonieki

1. Jelgavas novada Lielplatones pagasta apdzīvotās vietas "Lielplatone" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lielpolija   vietv.

1. Vēsturisks novads Polijas rietumos ("Wielkopolska"), starp Pomoži (ziemeļos), Mazoviju (austrumos), Mazpoliju un Silēziju (dienvidos), kur X gs. izveidojās Poznaņas un Kališas kņazistes, kas 1569. g. iekļāvās Polijas-Lietuvas valstī kā Lielpolijas province, no 1815. g. - Prūsijā, bet pēc 1919. g. lielākā daļa tika atdota atpakaļ Polijai.

Lielpolijas Tautas parks— atrodas Polijas rietumu daļā ("Wielkopolski Park Narodowy"), Vartas krastos, dibināts - 1933. g., paplašināts - 1957. g., morēnu ainava ar osiem, drumliniem, bagāta ūdeņu un purvu flora un fauna.

Lielpolijas zemiene— atrodas Polijas rietumu daļā ("Nizina Wielkopolska"), starp Vartas un Odras vidustecēm, sandru līdzenumi, purvi, gala morēnu grēdas (augstums - līdz 227 m), plašas (2-25 km), terasētas ledāja kušanas ūdeņu veidotas ielejas.

Avoti: PZT

lielprātība   apv.

1. Augstprātība.

Avoti: ME

lielprātīgs   apv.

1. Augstprātīgs.

Avoti: ME

lielpriors   vēst.

1. Lielmeistaram pakāpē sekojošs bruņinieku ordeņa amatvīrs.

Avoti: LME

lielpuisis   apv.

1. Kalps, algots strādnieks lauku saimniecībā, kas veic pieauguša cilvēka darbus.

Avoti: ViV

lielpupaina   vulg.

1. Tāda (sieviete), kam ir lielas krūtis.

Avoti: SLG

Lielpurvs   vietv.

1. Dabas liegums Viduslatvijas zemienes Metsepoles līdzenumā, Salacgrīvas novada Salacgrīvas pagastā un Alojas novada Staiceles pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1987. g., aizsargājamā platība - 1047 ha, daudz mazu ezeriņu, ligzdo daudzas putnu sugas.

Avoti: LE1

lielrads   apv.

1. Dižciltīgs, aristokrātisks radinieks.

Avoti: ME

lielradu

1. Dižciltīgs, aristokrātisks.

Avoti: Sin

lielragainis   apv.

1. Dzīvnieks ar lieliem ragiem, liellops.

Avoti: ME

lielragains   apv.

1. Tāds, kam ir lieli ragi.

Avoti: ME

lielrakstains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir lieli raksti, attēli (piemēram, par audumu).

Avoti: LLVV

lielražošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Liela apjoma ražošana.

Avoti: LLVV

Lielrenda   vietv.

1. Kuldīgas novada Rendas pagasta apdzīvotās vietas "Renda" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

lielrendenieki

1. Kuldīgas novada Rendas pagasta apdzīvotās vietas "Lielrenda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielrendnieki

1. Kuldīgas novada Rendas pagasta apdzīvotās vietas "Lielrenda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielrozes   apv.

1. Ārstniecības peonija ("Paeonia officinalis").

Avoti: Aug2

Lielrūjene   vietv., vēst.

1. Rūjienas Lielā muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Rūjienas pagastā.

Avoti: KV

lielrunātājs

1. Tāds, kas daudz runā; daudzrunātājs.

Avoti: Sin

lielrūpniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Liela apjoma rūpniecība.

Avoti: LLVV

lielrūpnieks   -a, v.

1. Rūpnieks, kam pieder liels rūpniecības uzņēmums.

Avoti: LLVV

liels   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pārsniedz pēc izmēriem ko citu līdzīgu (piemēram, par priekšmetiem, dzīvām būtnēm, teritoriju); pretstats: mazs.

// ar not. galotni. Tāds, kas pārsniedz parasto, piemēram, savas dzimtas sugu, šķirņu, noteiktas priekšmetu grupas, lielumu.

Lielais lakats— liels, četrstūrains plecu apsegs, parasti no vilnas auduma ar bārkstīm.

Lielais grozītājs— augšstilba kaula augšējais paugurs.

// sar. Samērā apjomīgs, plašs (par tekstu).

2. Tāds, kas sastāv no daudziem (par cilvēku vai dzīvnieku grupu).

3. Tāds, kas pārsniedz pēc daudzuma, labuma vidējo, parasto līmeni, pakāpi.

4. Tāds, kas ir plaši izvērsts, arī izpaužas spēcīgi, intensīvi (par darbību, norisi); tāds, kas izpaužas raksturīgi, tipiski (par stāvokli).

5. Tāds, kas izpaužas spēcīgi, intensīvi (par psihisku vai fizioloģisku stāvokli); tāds, kas izpaužas raksturīgā, tipiskā veidā (piemēram, par savstarpējam attiecībām).

6. Tāds, kas prasmīgi, veikli ko dara, labi veic savu darbu, pienākumu.

// sar. Tāds, kas jūtas ļoti pašapzinīgs un izrāda to; arī lielīgs, uzpūtīgs.

7. Tāds, kas ir pieaudzis, arī sasniedzis pilngadību.

// ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē; parasti dsk.; sar. Pieaugušie.

8. Izcils, sabiedriski, vēsturiski nozīmīgs (par parādībām sabiedrībā).

// ar not. gal., retāk ar nenot. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Tas, kas ir izcils, sabiedriski, vēsturiski nozīmīgs, arī būtisks.

Avoti: LLVV, R1

liels   -a, v.

1. Kājas daļa no ceļa locītavas līdz pēdas locītavai; apakšstilbs.

// pareti. Vieta (apaviem, biksēm, zeķēm) ap šo kājas daļu.

2. Augšanas apstākļu ietekmē radies ciets, grūti zāģējams gadskārtu paplašinājums (skujkoka) stumbra vienā pusē; lielainums.

Avoti: LLVV

lielsādža   apv.

1. Liela sādža.

Avoti: ME

lielsaimniecība   -as, s.

1. Liela valsts vai kooperatīvā saimniecība.

2. Liela lauku privātsaimniecība.

Avoti: LLVV

lielsaimnieks   -a, v.

1. Lielas lauku privātsaimniecības īpašnieks.

Avoti: LLVV

lielsaišķis   apv.

1. Prievīte, ar ko mēdza apsiet zeķes vai bikses ap lieliem.

Avoti: LE

lielsaitis   apv.

1. Prievīte, ar ko mēdza apsiet zeķes vai bikses ap lieliem; lielsaišķis.

Avoti: ME

lielsakta   apv.

1. Liela sakta.

Avoti: ME

Lielsala   vietv.

1. Lielsalas purvs - dabas liegums Austrumlatvijas zemienes Lubāna līdzenumā, Madonas novada Barkavas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., aizsargājamā platība - 204 ha, dzērvenāji aizņem ~190 ha, to segums 40-70%.

2. Lielsalas purvs - augstais purvs Kursas zemienes Ugāles līdzenumā, Talsu novada Valdgales pagastā, platība - 2019 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 5,5 m.

Avoti: LE1

Lielsalaca   vietv., vēst.

1. Lielsalacas pagasts - Salacgrīvas pagasta bijušais nosaukums.

Avoti: LPag

Lielsalas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Valdgales pagastā.

Avoti: LC

lielsalenieki

1. Talsu novada Valdgales pagasta apdzīvotās vietas "Lielsalas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielsalnieki

1. Talsu novada Valdgales pagasta apdzīvotās vietas "Lielsalas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lielsatiķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Brocēnu novada Gaiķu pagastā.

Avoti: LC

lielsatiķnieki

1. Brocēnu novada Gaiķu pagasta apdzīvotās vietas "Lielsatiķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielsceļš   apv.

1. Lielceļš.

Avoti: ME

lielsēklu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lielas sēklas (par augiem).

Avoti: LLVV

Lielsesava   vietv., vēst.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Sesavas pagastā.

2. Lielsesavas pagasts - Jelgavas novada Sesavas pagasta bijušais nosaukums.

Avoti: LC, LPag

Lielsesave   vietv.

1. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Lielsesava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lielsesavnieki

1. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Lielsesava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lielseseve   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Lielsesava" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

lielsesevnieki

1. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Lielsesava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielsikspārņi   novec.

1. Sikspārņu ģints, līdz 40 cm gari dzīvnieki, pārtiek no augļiem.

Avoti: LME

lielsirdība   apv.

1. Dusmīgums.

2. Augstsirdība.

Avoti: ViV, ME

lielsirdīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz ātri sadusmoties, ir ķildīgs, kauslīgs; ļoti dusmīgs.

Avoti: ViV

lielsirdis   apv.

1. Tāds, kas skaišas, dusmojas; dusmonis.

Avoti: Sin

lielsiržots   apv.

1. Tiepīgs, spītīgs, dusmīgs.

Avoti: ME

lielskare   apv.

1. Auzu epitets.

Avoti: ME

lielskungs   apv.

1. Barons; muižas īpašnieks; lielkungs.

Avoti: KiV

lielspēcītis   apv.

1. Iesauka spēcīgam zirgam.

Avoti: ME

lielspuisis   apv.

1. Kalps, algots strādnieks lauku saimniecībā, kas veic pieauguša cilvēka darbus.

Avoti: ViV

Lielstāpeles   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LC

Lielstraupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pārgaujas novada Straupes pagastā.

Lielstraupes pils— kompleksā ietilpst pils, Lielstraupes luterāņu baznīca, senpilsētas vieta, aizsargmūri u. c. objekti, pils celta, domājams, 13. gs. 2. pusē.

2. vēst. Lielstraupes pagasts - pastāvēja bijušajā Cēsu apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Pārgaujas novada Straupes pagastā.

Avoti: LPag, LC

lielstraupieši

1. Pārgaujas novada Straupes pagasta apdzīvotās vietas "Lielstraupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lielstrodi   vietv.

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Strodi" senāks nosaukums.

Avoti: LE1

lielstrodieši

1. Varakļānu novada Murmastienes pagasta apdzīvotās vietas "Lielstrodi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lielsunākste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jaunjelgavas novada Sunākstes pagastā.

Avoti: LC

Lielsuseja   vietv.

1. Neretas novada Zalves pagasta apdzīvotās vietas "Suseja" bijušais nosaukums.

Lielsusejas muiža— Neretas novada Zalves pagasta apdzīvotās vietas "Suseja" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

lielsvēdernieki

1. Dobeles novada Auru pagasta apdzīvotās vietas "Lielsvēderi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lielsvēte   vietv.

1. Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Svēte" bijušais nosaukums.

Lielsvētes muiža— Jelgavas novada Svētes pagasta apdzīvotās vietas "Svēte" senāks nosaukums.

Avoti: LC

Lielsvirkale   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Īslīces pagastā.

Avoti: LC

lielsvitenieki

1. Rundāles novada Svitenes pagasta apdzīvotās vietas "Lielsvitene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielšķiedra   apv.

1. Resna šķiedra (piemēram, liniem, kaņepēm, kokam).

Avoti: ME

lielšķiedrains   apv.

1. Tāds, kam ir resna šķiedra.

Avoti: ĒiV

lielšķiedrains   apv.

1. Tāds, kam ir resna šķiedra.

Avoti: ĒiV

lielšķiedraiņš   apv.

1. Tāds, kam ir resna šķiedra.

Avoti: ĒiV

lielšķiedru   apv.

1. Tāds, kam ir resna šķiedra.

Avoti: ME

lielšvitenieki

1. Rundāles novada Svitenes pagasta apdzīvotās vietas "Lielsvitene" (senāk - "Lielšvitene") iedzīvotāji.

Avoti: V1

lieltaurītis   apv.

1. Vilks.

Avoti: Sin

lieltilpuma   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir liels tilpums.

Avoti: LLVV

lieltirdzniecība   -as, s.

1. Plaša apjoma tirdzniecība.

Avoti: LLVV

lieltirgonis   apv.

1. Lieltirgotājs.

Avoti: ME

lieltirgotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar plaša apjoma tirdzniecību.

Avoti: LLVV

lieltirgotava   s.

1. Vairumtirdzniecības uzņēmums, kas iepērk, pārdod un piegādā preces.

Avoti: MLVV

lieltonnāžas   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir liels reģistra tonnās izteikts tilpums (par kuģiem).

Avoti: LLVV

lielūdens

1. Plūdi, pali.

Avoti: Sin

lielūdeņu   apv., ģen., nelok.

1. Tāds, kad ir pali, kad līst daudz lietus (parasti par laiku, laika posmu).

Avoti: ViV

Lieluika   vietv.

1. Lieluikas ezers - atrodas Viduslatvijas zemienes Ropažu līdzenumā, Ādažu novadā, Ādažu poligona teritorijā, garums - ~900 m, lielākais platums - ~300 m, lielākais dziļums - 5,1 m; Lielais Uikas ezers.

Lieluikas un Mazuikas ezeri— dabas liegums Viduslatvijas zemienes Ropažu līdzenumā Ādažu novadā, Ādažu poligona teritorijā, ietilpst 2004. g. izveidotajā Ādažu aizsargājamo ainavu apvidū, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., veido Lieluikas un Mazuikas ezeri un to apkārtne.

Avoti: LE1, LD, La1

lielum   apst.

1. Savienojumā ar adjektīva "liels" formām izsaka īpašības pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

lielumis   sar.

1. Visumā, kopumā.

Avoti: Sin

lielummānija   -as, s.; sar.

1. Maldīgs priekštats par savu nozīmīgumu, stāvokli sabiedrībā vai tml.; slimīga varaskāre.

Avoti: LEV

lielummērs   apģ.

1. Tipfigūras sekundārais, vadmēriem proporcionāli aprēķinātais somatomērs.

Avoti: ZTV

lielums   -a, v.

1. Īpašība, īpašību kopums, ko izsaka noteiktās mērvienībās, raksturo skaitliski.

Fizikālais lielums fiz.— lielums, ar ko raksturo fizikālas parādības vai īpašības skaitlisko vērtību.

Dotais lielums— lielums, kas ir iepriekš zināms un vajadzīgs citu lielumu noteikšanai.

Nezināmais lielums— lielums, kura vērtība jānosaka.

Vidējais aritmētiskais lielums— divu vai vairāku skaitļu summas dalījums ar šo skaitļu skaitu.

Vidējais ģeometriskais lielums— skaitlis, kas ir vienāds ar sakni no doto skaitļu reizinājuma, kuru saknes rādītājs ir vienāds ar šo skaitļu skaitu.

Konstants (arī pastāvīgs) lielums— lielums, kura skaitliskā vērtība aplūkojamajā procesā ne mainās.

Mainīgs lielums— lielums, kura skaitliskā vērtība aplūkojamajā procesā mainās.

Samērojami lielumi— lielumi, kuriem ir kopējs mērs.

Nesamērojami lielumi— lielumi, kuriem nav kopēja mēra.

Bezgalīgi liels lielums— mainīgais lielums, kura absolūtā vērtība neierobežoti aug.

Bezgalīgi mazs lielums— mainīgais lielums, kura robeža ir nulle.

Galīgs lielums— lielums, kas atrodas noteiktās robežās.

Gadījuma (arī stohastisks) lielums— lielums, kas eksperimenta rezultātā var pieņemt dažādas iepriekš nezināmas vērtības.

2. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> liels (5), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Lieluma mānija— slimīgs psihisks stāvoklis, kam raksturīga lielīšanās tieksme un nepamatota iedomība; mānija.

3. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> liels (8), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. parasti vsk. Izcili pozitīvu personības īpašību kopums.

5. sar. Vairums; lielākā daļa.

Avoti: LLVV

lielumu   apst.

1. Savienojumā ar adjektīva "liels" formām izsaka īpašības pastiprinājumu.

Avoti: ME

lielupe   apv.

1. Liela upe.

Avoti: ME

Lielupe   vietv.

1. Lielākā Zemgales upe, garums - 119 km, kritums - 11 m, izveidojas lejpus Bauskas, satekot Mēmelei un Mūsai, 1755.-1757. g. plūdos izveidojusies tagadējā ieteka Rīgas līcī, senāk pa tagadējo Buļļupi ietecēja Daugavā.

Lielupes grīvas pļavas— dabas liegums Piejūras zemienes Rīgavas līdzenumā, Jūrmalas pilsētas teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 2004. g., platība - 277 ha, aug >20 retas un aizsargājamas augu sugas.

Lielupes palienas pļavas— atrodas Viduslatvijas zemienes Zemgales līdzenumā, Jelgavas pilsētas teritorijā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 352 ha, aug palienas pļavām raksturīgi augi, ligzdo daudzas putnu sugas.

2. Upe Strenču novada Jērcēnu pagastā, kas satekot ar Andrupi izveido Gaujas labā krasta pieteku Krāčupi, garums kopā ar Krāčupi - 19 km.

3. Jūrmalas pilsētas daļa un dzelzceļa stacija 19 km no Rīgas.

4. vēst. Ozolnieku novada Cenu pagasta apdzīvotās vietas "Brankas" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC, LE1

lielupieši

1. Jūrmalas pilsētas apdzīvotās vietas "Lielupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielupnieki

1. Ozolnieku novada Cenu pagasta apdzīvotās vietas "Lielupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lielustes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rūjienas novada Lodes pagastā.

Avoti: LC

lieluzņēmējs   -a, v.

1. Cilvēks, kam pieder lieluzņēmums.

2. Tas, kas nodarbojas ar plaša apjoma līgumdarbu, tirdzniecisku operāciju u. tml. organizēšanu, veikšanu.

Avoti: LLVV

lieluzņēmums   -a, v.

1. Liela apjoma uzņēmums.

Avoti: LLVV

lielvāci   novec.

1. Kopš 1848. g. apzīmējums vācu politiskā virziena piekritējiem, kas centās pēc apvienotas Vācijas, kurā ietilptu abas lielākās vācu valstis - Austrija un Prūsija.

Avoti: KV

lielvāciņgliemeži

1. Gliemežu klases priekšžauņu apakšklases ģints, čaula vilciņveidīga (augstums - līdz 40 mm), ar tumšākām joslām, mīt saldūdeņos, 5 s., Latvijā konstatētas 2 sugas.

Avoti: PDE

lielvagaris   apv.

1. Muižkunga vietnieks.

Avoti: ME

lielvaldnieks   apv.

1. Lielvalsts valdnieks.

Avoti: ME

lielvalode   apv.

1. Tāda, kas daudz runā; daudzrunātāja.

Avoti: ME

lielvalodis

1. Tāds, kas daudz runā; daudzrunātājs.

Avoti: Sin

lielvalstis

1. Valstis, kam ir vadoša loma pasaules politikā un starptautiskajās attiecībās; pēc 2. pasaules kara saskaņā ar ANO Statūtiem šāds juridiskais statuss ir ASV, Francijai, Ķīnai, Lielbritānijai un PSRS, bet no 1992. g. pēdējās vietā tās tiesību pārmantotāja Krievija.

Avoti: EV

lielvalstisks   -ais; s. -a, -ā; pol.

1. Saistīts ar lielvalsti, raksturīgs tās politikai, ideoloģijai.

Avoti: LLVV

lielvalsts   -valsts, dsk. ģen. -valstu, s.

1. Ekonomiski un militāri stipra valsts, kurai ir vadoša politiska nozīme, kā arī atbildība starptautiskajās attiecībās.

Avoti: LLVV

lielvara   s.

1. Lielvalsts varas izpausme (parasti agresīva, citas valsts neatkarību apdraudoša).

Lielvaras pārbaudnis— policists.

Avoti: MLVV

Lielvārde   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes dienvidu daļā, Daugavas labajā krastā, novada centrs no 2004. gada (1950.-2009. g. Ogres rajonā, 1785.-1949. g. Rīgas apriņķī) 52 km no Rīgas un 16 km no Ogres, pilsētas tiesības kopš 1992. g., pilsētciemats no 1949. g., vēstures avotos pirmoreiz minēta 1201. gadā.

Lielvārdes pilskalns— atrodas Lielvārdē, Daugavas labajā krastā, pilskalnam izraudzīts reljefa veidojums starp Daugavas stāvo, 20 m augsto krastu un Daugavas pietekas Rumbiņas 16 m dziļo gravu, rietumu pusē izrakts ~10 m dziļš un 25-30 m plats grāvis, plakums - ~110 x 80 m, postīts ar pasaules karu ierakumiem, bija lībiešu dzīvesvieta vēl 13. gs. sākumā, minēta Indriķa hronikā.

2. Lielvārdes novads - novads Vidzemē, Daugavas (Ķeguma HES ūdenskrātuves) labajā krastā, ietver Jumpravas, Lēdmanes, Lielvārdes pagastu un Lielvārdes pilsētu, robežojas ar Ķeguma, Ogres un Skrīveru novadu.

3. Lielvārdes pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, robežojas ar Lielvārdes pilsētu, Lēdmanes un Jumpravas pagastu, kā arī ar Ķeguma novadu; bijušie nosaukumi: Lielvārdes pilsētas lauku teritorija, vāciski - Lennewarden, krieviski - Ļeļvardskaja.

Lielvārdes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā neliela daļa pirmskara Lielvārdes pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Lēdmanes pagastā un Lielvārdes pilsētā.

Lielvārdes pilsētas lauku teritorija— Lielvārdes pagasta nosaukums 1992.-2009. g.

Avoti: LPil, AtvL, LPag

lielvārdieši

1. Lielvārdes novada apdzīvotās vietas "Lielvārde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielvarens   apv.

1. Ļoti varens.

Avoti: ME

lielvaris   sar.

1. Stiprinieks.

Avoti: Sin

lielvarītis   apv.

1. Stiprs, spēcīgs.

Avoti: ME

lielvārvenieki

1. Durbes novada Tadaiķu pagasta apdzīvotās vietas "Vārve" (agrāk - "Lielvārve") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lielvārži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ķekavas novada Ķekavas pagastā.

Avoti: LC

Lielvasaraudzi   vietv.

1. Gulbenes novada Druvienas pagasta apdzīvotās vietas "Lielvasaraudži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lielvasaraudži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Druvienas pagastā.

Avoti: LC

lielvēderains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir liels vēders (parasti par dzīvniekiem).

2. Tāds, kam ir stipri paplatināta vidusdaļa (par cilindriskas formas trauku).

// apv. Tāds, kam vidusdaļā ir liels izvirzījums, paplatinājums (par priekšmetiem).

Avoti: LLVV, ViV

lielvēderīgs

1. Resns.

Avoti: Sin

lielvēderis   -ra, v.

1. Tas (tāds), kam ir liels vēders (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

lielveikals

1. Liels veikalu komplekss, kurā parasti tirdzniecība organizēta pēc pašapkalpošanās principa.

Avoti: PL

lielvene   apv.

1. Filca cepure.

Avoti: ME

lielvezīrs

1. Sultāna galvenais ministrs Osmaņu impērijā; amatu likvidēja vienlaicīgi ar sultanātu 1922. g.

Avoti: LEV

Lielvidzeme   vietv.

1. Bijusī Vidzemes guberņa Krievijas sastāvā, kas aptvēra arī Igaunijas dienvidu daļu un Sāmsalu, nosaukums reizēm tiek lietots, lai atšķitu to no tagadējās Vidzemes.

Avoti: LE1

lielvīkulieši

1. Kocēnu novada Bērzaines pagasta apdzīvotās vietas "Lielvīkuļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lielvirbi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Abavas pagastā.

Avoti: LC

lielvirbnieki

1. Talsu novada Abavas pagasta apdzīvotās vietas "Lielvirbi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lielvircava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jelgavas novada Platones pagastā.

2. vēst. Lielvircavas pagasts - pastāvēja bijušajā Jelgavas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Jelgavas novada Lielplatones, Vircavas, Elejas, Platones un Sesavas pagastā.

Avoti: LPag, LC

lielvircavnieki

1. Jelgavas novada Platones pagasta apdzīvotās vietas "Lielvircava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielvīrs   apv.

1. Varonis (bieži ironiski).

Avoti: ME

lielvirsaitis   apv.

1. Augstākais virsaitis, augstākais vadonis.

Avoti: ME

Lielzalva   vietv., vēst.

1. Neretas novada apdzīvotās vietas "Zalve" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Lielzalve   vietv., vēst.

1. Neretas novada apdzīvotās vietas "Zalve" bijušais nosaukums.

Lielzalves muiža— bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Neretas novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Zalve.

Avoti: LE1

lielzalvieši

1. Neretas novada Zalves pagasta apdzīvotās vietas "Lielzalva" jeb "Lielzalve", tagad - "Zalve" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielzeļcavieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Lielā Zeļčava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielzeļčevieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Lielā Zeļčava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lielzemkopis   apv.

1. Lielzemnieks, lielsaimnieks.

Avoti: ME

lielzemnieks

1. Lielsaimnieks.

Avoti: Sin

lielziedains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir lieli ziedi (par augiem); lielziedu.

Avoti: LLVV

lielziedaiņš   apv.

1. Tāds, kam ir lieli ziedi.

Avoti: ĒiV

lielziedu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lieli ziedi (par augiem).

Avoti: LLVV

Lielzolva   vietv.

1. Neretas novada Zalves pagasta apdzīvotās vietas "Zalve" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Lielžogotova   vietv.

1. Lielžogotovas purvs - zemais purvs Dagdas novada ziemeļaustrumu daļā, platība - 544 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 1,5 m.

Avoti: LD

Lieļi   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Leļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

liemenis   -ņa, v.

1. Pamatdaļa, monolītā daļa.

2. Kautķermenis.

3. apv. Cirvja daļa no asmeņa līdz kātam.

4. apv. Augšanas apstākļu ietekmē radies ciets, grūti zāģējams gadskārtu paplašinājums (skujkoka) stumbra vienā pusē; liels 2(2).

Avoti: LLVV, KV, ME

liemenis   apv.

1. Zema, mitra vieta, līkšņa 1.

Avoti: ME

liemenis   apv.

1. Slinks, neveikls gara auguma cilvēks, kas mīl daudz gulēt.

Avoti: KV, ME

lieminis   apv.

1. Ūdens izmērcēta vieta zemes virskārtā.

Avoti: ME

Līenca   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Lienz"), Tiroles federālajā zemē, 11800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

lienēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; novec.

1. Ņemt aizņēmumu.

2. Dot aizdevumu.

Avoti: LLVV

lieno-   med.

1. Salikteņos norāda uz liesu.

Avoti: TM5

liens   apv.

1. Liels.

Avoti: ME

liens   apv.; hip.

1. Sakritis, pliekans.

Avoti: ME

liens   apv.

1. Augšanas apstākļu ietekmē radies ciets, grūti zāģējams gadskārtu paplašinājums (skujkoka) stumbra vienā pusē; liels 2(2).

Avoti: ME

lientērija   med.

1. Caureja ar gandrīz nesagremotu barību.

Avoti: TM5

lieņot   apv.

1. Sākt līņāt uz ilgāku laiku.

Avoti: ME

lieņoties   apv.

1. Sākt līņāt uz ilgāku laiku.

Avoti: ME

liepa   -as, s.; bot.

1. dsk. Divdīgļlapju klases malvu rindas dzimta ("Tiliaceae"), vasarzaļi, koki, krūmi, puskrūmi un pat lakstaugi ar nektārainiem ziediem, kas sakārtoti ziedkopās ar garām augšlapām, 46 ģ., 450 s., Latvijā konstatēta 1 ģ.

2. Šīs dzimtas ģints ("Tilia"), koks, retāk krūms, kam ir sirdsveida lapas ar sīkzobainu malu, gaišdzelteni smaržīgi ziedi un kupls vainags, Latvijā savvaļā konstatēta 1 s., introducētas ~20 s.

Amerikas liepa— liepu suga ("Tilia americana"), Latvijā introducēta.

Dzeltenīgā liepa— liepu suga ("Tilia flavescens"), ko retumis audzē parkos.

Eiropas liepa— liepu suga ("Tilia europaea").

Holandes liepa— liepu suga ("Tilia x vulgaris"), kas Latvijā introducēta un bieži izmantota pilsētu apstādījumos.

Kātainā liepa— liepu suga ("Tilia petiolaris"), ko retumis audzē parkos.

Krimas liepa— liepu suga ("Tilia x euchlora"), ko retumis audzē parkos.

Mongolijas liepa— liepu suga ("Tilia mongolica"), ko retumis audzē parkos.

Parastā liepa— liepu suga ("Tilia cordata", arī "Tilia praviofilia"), kas Latvijā sastopama savvaļā.

Platlapu liepa— liepu suga ("Tilia platyphyllos", arī "Tilia grandifolia"), Latvijā introducēta.

Sudraba liepa— tūbainā liepa.

Tūbainā liepa— liepu suga ("Tilia tomentosa"), kas Latvijā introducēta un bieži tiek audzēta pilsētu parkos.

Avoti: LLVV, LD, DaE

Liepa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Madonas novada Aronas pagastā.

2. Liepu sala - apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

3. Apdzīvota vieta (lielciems) Priekuļu novadā (līdz 2009. g. - Cēsu rajonā) 13 km no Cēsīm, izveidojusies bijušās muižas "Lindenhof" teritorijā, pagasta centrs.

4. Liepas pagasts - pagasts Priekuļu novadā, robežojas ar Mārsnēnu un Priekuļu pagastu, kā arī ar Beverīnas, Raunas, Pārgaujas un Kocēnu novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Lindenhof, krieviski - Lindengofskaja.

Liepas paliksnis— platoveida reljefa pacēlums pamatiežos Raunas lejteces un Gaujas upstarpā, Priekuļu novada Liepas pagastā, garums - 3 km, platums - līdz 1,6 km, absolūtais augstums - 115,5 m vjl.

5. Liepas kalns - atrodas Vidzemes augstienē, Priekuļu novada Liepas pagastā, absolūtais augstums - 115,5 m vjl., iekārtots skatu tornis.

6. Liepas ala - Lielā Ellīte, ala Priekuļu novada Liepas pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

liepaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Liepājs.

Avoti: LLVV

Liepaine   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā.

Avoti: LC

liepainīte   apv.; hip.

1. Liepa.

Avoti: ME

liepains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Raksturīgs liepai, liepu ziediem.

Avoti: LLVV

liepāja   apv.

1. Plaša liepu audze, liepu mežs.

Avoti: NeV

Liepāja   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Kurzemes dienvidrietumu daļā, Baltijas jūras krastā, republikas pilsēta (1950.-2009. g. arī rajona centrs, 1924.-1949. apriņķa centrs) 218 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1625. g., vēstures avotos pirmo reizi minēta 1253. g. kā Līvas zvejnieku osta un ciems.

2. vēst. Liepājas rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra (1995. g.) Liepājas, Aizputes, Grobiņas, Pāvilostas un Priekules pilsētu, Durbes pilsētu ar lauku teritoriju, Aizputes, Bārtas, Bunkas, Cīravas, Dunalkas, Dunikas, Embūtes, Gaviezes, Gramzdas, Grobiņas, Kalētu, Kalvenes, Kazdangas, Lažas, Medzes, Nīcas, Otaņķu, Priekules, Rucavas, Sakas, Tadaiķu, Vaiņodes, Vecpils, Vērgales un Virgas pagastu, robežojās ar Ventspils, Kuldīgas un Saldus rajonu, kā arī ar Lietuvu un Baltijas jūru.

Liepājas rajons padomju laikā— ietvēra (1984. g.) Aizputes, Durbes, Grobiņas un Priekules pilsētu, Pāvilostas un Vaiņodes pilsētciematu, Aizputes, Bārtas, Bunkas, Cīravas, Dunalkas, Embūtes, Gaviezes, Gramzdas, Grobiņas, Kalētu, Kalvenes, Kazdangas, Lažas, Medzes, Nīcas, Otaņķu, Priekules, Rucavas, Sakas, Sikšņu, Tadaiķu, Vaiņodes, Vecpils, Vērgales un Virgas ciemu.

3. vēst. Liepājas apriņķis - pastāvēja 1924.-1949. g., ietvēra (1935. g.) Aizteres, Aizviķu, Asītes, Bārtas, Bunkas, Dunikas, Durbes, Embūtes, Ezeres, Gaviezes, Gramzdas, Grobiņas, Kalētu, Krotes, Medzes, Nīcas, Nīgrandas, Pērkones, Priekules, Purmsātu, Rāvas, Rucavas, Tadaiķu, Tāšu, Vaiņodes, Vecpils, Vērgaļu, Virgas un Ziemupes pagastu, robežojās ar Aizputes, Kuldīgas un Jelgavas apriņķi, kā arī ar Lietuvu un Baltijas jūru.

4. Liepājas ezers - atrodas Piejūras zemienes Bārtas līdzenumā, Liepājas pilsētā un Grobiņas un Nīcas novadā, 0,2 m vjl., garums - 16,2 km, lielākais platums - 3,5 km, lielākais dziļums - 2,8 m, 13 salas, eitrofs, stipri aizaudzis (40%).

Liepājas ezera ornitoloģiskais liegums— izveidots 1977. g., lai aizsargātu ligzdojošos un caurceļojošos putnus, platība - 1380 ha, ligzdo ~110 putnu sugu.

Liepājas Ostas kanāls— kanāls, kas savieno Liepājas ezera ziemeļu daļu ar Baltijas jūru Liepājas pilsētā, garums - 3,4 km; Pilsētas kanāls; Tirdzniecības kanāls; Liepājas ezera kanāls.

Liepājas ezera kanāls— Liepājas Ostas kanāls.

5. Liepājas ieplaka - tektoniska struktūra Baltijas sineklīzē, tā aizņem Baltijas akvatoriju starp Liepāju un Gotlandi, kā arī sauszemi starp Liepāju, Ventspili un Usmu, tās platums sauszemē ir 50-70 km, garums - >200 km.

6. Liepājas melnalksnis - aug Liepājā, Raiņa parka laucē, kuplākais melnalksnis Latvijā, vainaga projekcija - 19 x 20 m, augstums - 22 m, stumbra apkārtmērs - 3,7 m, 3 m augstumā stumbrs sadalās 4 žuburos.

7. Liepājas iela - Saldus novada Ezeres pagasta apdzīvotās vietas "Ezere" daļa.

Avoti: LPil, LE1, LC, P35

liepājnieki

1. Liepājas pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

liepājs   -a, v.

1. Liepu audze, liepu mežs.

Avoti: LLVV, LE

liepanīte   apv.; hip.

1. Liepa.

Avoti: ME

Liepāre   vietv.

1. Jelgavas novada Vircavas pagasta apdzīvotās vietas "Mazlauki" bijušais nosaukums padomju laikā.

2. Liepars - Svitenes kreisā krasta pieteka.

Avoti: LC

Liepari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

lieparieši

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Liepari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lieparnieki

1. Jelgavas novada Vircavas pagasta apdzīvotās vietas "Liepare" iedzīvotāji.

2. Jelgavas novada Vilces pagasta apdzīvotās vietas "Liepari" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Liepars   vietv.

1. Svitenes kreisā krasta pieteka Jelgavas un Rundāles novadā (augštece Lietuvā), garums - 43 km (Latvijā 25 km), kritums - 39 m, sāk tecējumu kā novadgrāvis 4 km uz ziemeļiem no Pasvitenes, ietek Svitenē lejpus Jaunsvirlaukas, sausos gados upe uz laiku izsīkst; Liepāre, Lietuvā - Liepora.

Avoti: LE1

Liepas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Tirzas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jēkabpils novada Zasas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Kandavas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kocēnu novada Kocēnu pagastā.

5. Rundāles novada Rundāles pagasta apdzīvotās vietas "Mazbērstele" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC

Liepasmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekuļu novada Liepas pagastā.

Avoti: LC

liepaudze

1. Liepājs.

Avoti: Sin

liepaugi

1. Liepu dzimta.

Avoti: PDE

liepene   apv.

1. Liepu mežs.

2. Avenragi.

3. Pūkaiņu dzimtas sēne - piltuvene ("Clitocybe clavipes").

4. Purva cūkausis ("Calla palustris"), daudzgadīgs kallu dzimtas augs.

5. Tūsklape ("Petasites").

6. apv. Parastā pienaine ("Lactarius trivialis").

Avoti: KV, KnG, Aug2

Liepene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ventspils novada Tārgales pagastā.

Avoti: LC

liepenes   apv.

1. Purva cūkausis ("Calla palustris"), daudzgadīgs kallu dzimtas augs.

2. Tūsklapes ("Petasites").

Avoti: Aug2

liepenieki

1. Durbes novada Dunalkas pagasta apdzīvotās vietas "Liepa" iedzīvotāji.

2. Jelgavas novada Vircavas pagasta apdzīvotās vietas "Liepas" iedzīvotāji.

3. Aizputes novada Lažas pagasta apdzīvotās vietas "Liepas" iedzīvotāji.

4. Kandavas novada Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Liepas" iedzīvotāji.

5. Venstspils novada Ziru pagasta apdzīvotās vietas "Liepas" iedzīvotāji.

6. Venstspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Liepene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liepenieši

1. Alūksnes novada Liepnas pagasta apdzīvotās vietas "Liepna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liepēnieši

1. Priekuļu novada Liepas pagasta apdzīvotās vietas "Liepa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lieperi   vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Leperi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Liepezers   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Babītes novada Babītes pagastā.

Avoti: LC

liepiena

1. Liepājs.

Avoti: Sin

liepiene   apv.

1. Liepu birztala; liepājs.

Avoti: ME

liepiens   apv.

1. Liepu birztala; liepājs.

Avoti: LV93

liepieši

1. Jēkabpils novada Zasas pagasta apdzīvotās vietas "Liepas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liepinis   apv.

1. Tāds, kas ir iegūts, darināts no liepas koksnes.

2. Tāds, kur aug vai ir augušas liepas.

Avoti: KiV

liepiņa

1. Dem. --> liepa.

Avoti: LV93

liepiņš   apv.

1. Baltais zaķis ("Lepus timidus", senāk "Lepus variabilis").

Avoti: KV

Liepkalne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ērgļu novada Sausnējas pagastā.

2. vēst. Liepkalnes pagasts - pastāvēja bijušajā Madonas apriņķī līdz 1925.-1949. g.; līdz 1925. g. saucās "Liepkalnes-Ozolu pagasts", teritorija mūsu dienās ietilpst Ērgļu novada Sausnējas pagastā.

Avoti: LPag, LC

Liepkalnes-Ozolu   vietv., vēst.

1. Liepkalnes-Ozolu pagasts - pastāvēja bijušajā Madonas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Liepkalnes pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Ērgļu novada Sausnējas pagastā.

Avoti: LPag

Liepkalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Nīcgales pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Tukuma novada Tumes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecumnieku novada Valles pagastā.

Avoti: LC

liepkalnieši

1. Ērgļu novada Sausnējas pagasta apdzīvotās vietas "Liepkalne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liepkauls   apv.

1. Jaunais liepas koks, kam ir atdalīta miza.

Avoti: KiV

liepkoks   -a, v.

1. No liepas iegūts kokmateriāls.

Avoti: LLVV

Lieplejas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Limbažu novada Umrgas pagastā.

Liepleju elku ozoli— atrodas nelielā uzkalnā Umurgas pagastā pie Liepleju mājām, senos laikos pie šiem ozoliem ļaudis nākuši lūgt dievus un to zaros ziedojumiem kārtas lupatiņas, senāk bijuši 7 ozoli, bet 3 no tiem nokaltuši, ozolu apkārtmērs - >4 m.

Avoti: LE1

lieplejieši

1. Gulbenes novada Daukstu pagasta apdzīvotās vietas "Liepulejas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Liepmuiža   vietv.

1. Liepmuižas ala - Lielā Ellīte, ala Priekuļu novada Liepas pagastā.

Avoti: LD

liepmuižnieki

1. Priekuļu novada Liepas pagasta apdzīvotās vietas "Liepasmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Liepna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Alūksnes novadā 32 km no Alūksnes, izveidojusies bijušās Liepnas muižas teritorijā, pagasta centrs.

2. Liepnas pagasts - pagasts Alūksnes novadā, robežojas ar Mālupes, Jaunalūksnes un Pededzes pagastu, kā arī ar Viļakas un Balvu novadu un Krieviju; bijušie nosaukumi: Lipnas pagasts, krieviski - Lipnovskaja.

Liepnas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Abrenes apriņķa Liepnas pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Viļakas novada Žīguru pagastā un Balvu novada Vīksnas pagastā.

3. Veļikajas pietekas Vēdas (Vjadas) kreisā krasta pieteka Alūksnes un Viļakas novadā (7 km lejteces Krievijas anektētajā Abrenes apriņķa daļā), garums - 47 km, kritums - 66,7 m, sākas Liepnas pagastā, satekot meliorācijas grāvjiem.

4. Liepnas niedrāji - dabas liegums Austrumlatvijas zemienes Adzeles pacēlumā, Alūksnes novada Liepnas pagasta ziemeļu daļā, valsts aizsardzībā kopš 2004. g., platība - 159 ha, izveidots, lai saglabātu vecos purvainos mežus, kas aizņem 90% šīs teritorijas, konstatētas vairākas aizsargājamas augu sugas.

Avoti: LPag, LC, LE1, La1

Liepnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Kalsnavas pagastā.

Avoti: LC

liepnieki

1. Kandavas novada Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Liepas" iedzīvotāji.

2. Venstspils novada Ziru pagasta apdzīvotās vietas "Liepas" iedzīvotāji.

3. Priekules novada Kalētu pagasta apdzīvotās vietas "Liepnieki" iedzīvotāji.

4. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Liepnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liepnieši

1. Alūksnes novada Liepnas pagasta apdzīvotās vietas "Liepna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Liepnīte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

liepnītieši

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Liepnīte" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Liepora   vietv.

1. Liepars - Svitenes kreisā krasta pietekas nosaukums Lietuvā.

Avoti: LD

liepot   apv.

1. Plēst liepu lūkus.

Avoti: ME

liepotājs   apv.

1. Lūku plēsējs.

Avoti: TlV

lieps   apv.

1. Liepa.

Avoti: ME

Liepsala   vietv.

1. Liepsalas ezers - atrodas Teiču purva dienvidu daļā, Krustpils novada Atašienes pagastā, 111,3 m vjl., platība - 35,4 ha, garums - 840 m, lielākais platums - 670 m, lielākais dziļums - 7,5 m, distrofs, bez noteces.

Avoti: LE1, La1

Liepsalas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Ošupes pagastā.

Avoti: LC

Liepsaliņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

Liepukalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

2. Lielais Liepukalns - Latgales augstienes augstākā virsotne, atrodas Rāznavas paugurainē, Rēzeknes novada Kaunatas pagastā, ietilpst Ezernieku aizsargājamo ainavu apvidū, 289,3 m vjl., relatīvais augstums - 86 m, kalns apaudzis ar eglēm un lapu kokiem.

3. Mazais Liepukalns - pauguru masīvs Latgales augstienē Dagdas novada Andzeļu pagastā, uz ziemeļiem no Isakovas ezera, garums - 0,8 km, platums - 0,6 km, relatīvais augstums - līdz 50 m, augstākā virsotne - 263,7 m vjl., veido gk. smilšmāla morēna, apaudzis ar mežu.

Avoti: LC, LE1

liepūksnājs   apv.

1. Jaunu liepu mežaudze.

Avoti: LE

liepūksnējs   apv.

1. Jaunu liepu mežaudze.

Avoti: ME

liepuksnis   apv.

1. Jaunu liepu mežaudze.

Avoti: ME

liepūksnis   apv.

1. Lapene.

2. Jaunu liepu mežaudze.

Avoti: KV, LE

liepula   apv.

1. No liepu mizas (krijām) taisīts trauks.

2. Liepājs.

Avoti: KV, ME

liepulājs   apv.

1. Liepājs.

Avoti: Sin

liepule   apv.

1. Liepājs.

Avoti: ME

liepulejieši

1. Gulbenes novada Daukstu pagasta apdzīvotās vietas "Liepulejas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liepunīte   apv.; hip.

1. Liepa.

Avoti: ME

Liepupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Salacgrīvas novadā (līdz 2009. g. - Limbažu rajonā) 18 km no Limbažiem, izveidojusies bijušās Pernigeles muižas "Pernigel" teritorijā, pagasta centrs.

2. Liepupes pagasts - pagasts Salacgrīvas novadā, robežojas ar Salacgrīvas pagastu un Limbažu novadu; bijušie nosaukumi: Pernigeles pagasts, vāciski - Pernigel, krieviski - Pernigeļskaja.

Liepupes pagasta teritorija— sastāv no trim pirmskara pagastiem - Liepupes, Duntes un Tūjas.

3. Liepupes skola - Salacgrīvas novada Liepupes pagasta apdzīvotās vietas "Porkas" otrs nosaukums.

4. Vidzemes piekrastes upe Limbažu novada Limbažu pagastā un Salacgrīvas novada Liepupes pagastā, ietek Rīgas līcī, garums - 17 km, kritums - 43 m, sākas purvā uz rietumiem no Riebezera.

Liepupes pilskalns— atrodas Salacgrīvas novada Lieupes pagastā, Liepupes kreisajā krastā, līdzenā vietā ierīkoto pilsvietu ziemeļu pusē norobežo 8 m augstais Liepupes krasts, pārējās pusēs - līdz 15 m plats, sekls grāvis, kas pie upes pāriet 25 m platā un 5-6 m dziļā gravā, abās pusēs grāvim ~1 m augsts valnis, plakums - četrstūrains 70 x 85 m, domājams, ka izveidots ne ātrāk kā 13. gs.

Avoti: LPag, LC, LE1

liepupieši

1. Salacgrīvas novada Liepupes pagasta apdzīvotās vietas "Liepupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Liepusala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LC

Liepu-Sūnākļu   vietv.; nelok.

1. Liepu-Sūnākļu purvs - Sūnāklis, purvs Viesītes novada Saukas un Viesītes pagastā.

Avoti: LD

liepzars   -a, v.

1. Liepas zars.

Avoti: LLVV

liepziedains   -ais; s. -a, -ā;

1. Līdzīgs liepu ziediem.

Avoti: LLVV

Liepziedi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dobeles novada Auru pagastā.

Avoti: LC

liepziedi   -u, vsk. liepzieds, -a, v.

1. Liepu ziedi.

Avoti: LLVV

liepziedieši

1. Stopiņu novada apdzīvotās vietas "Liepziedi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liepziednieki

1. Dobeles novada Auru pagasta apdzīvotās vietas "Liepziedi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liepzieds   -a, v.; parasti vsk.; poēt.

1. Laiks, kad zied liepas.

Avoti: LLVV

lierceļš   apv.

1. Lielceļš.

Avoti: ME

lierēt   apv.

1. Pastaigāties.

2. Klaiņot, staigāt apkārt.

3. hip. Gausties, žēloties.

Avoti: ViV, ME

lierīgs   apv.

1. Kustīgs, lunkans.

Avoti: ME

liesa   -as, s.

1. Asinsrades un limfātiskās sistēmas orgāns.

Liesas sērga— akūta infekcijas slimība (dzīvniekiem, arī cilvēkiem), ko izraisa mikroorganismi; Sibīrijas čūla, Sibīrijas mēris.

2. apv. Tas (piemēram, pļava, tīrums), kam ir garena forma; strēmele.

Avoti: LLVV, MiV

liesaišķis   apv.

1. Saite, ar kuru nostiprina sieviešu garās zeķes; lielsaišķis.

Avoti: MiV, LE

liesassērga   lat.

1. Liesas sērga.

Avoti: PDE, LLVV

liesasvārdi   apv.

1. Maģiski vārdi, ar ko ārstē liesas kaites, slimības.

Avoti: ViV

liesāt   apv.

1. Kļūt vājākam, kalsnākam.

Avoti: ME

liesēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; pareti.

1. Kļūt vājākam (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

liesināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; būvn.

1. Padarīt (ko, piemēram, mālus) liesāku, piejaucot smiltis.

Avoti: LLVV

liesinātāji   ķīm.

1. Tehnol., ker. Materiāli, ko ievada keramikas masā, lai samazinātu keramisko materiālu žāvēšanas un apdedzināšanas sarukumu; izmanto dabiskos (kvarcu, kvarca smiltis u. c.) un mākslīgos (šamotu, dehidratizētus mālus, ķieģeļu lauskas) l-us.

Avoti: ZTV

lieskeella   lat.

1. Dzelzsbaktēriju grupas ģints.

Avoti: LD

liesma   -as, s.

1. Sakarsētas, spīdošas gāzes veidojums, kas paceļas augšup no kā degoša.

Liesmu mēles (arī čūskas)— plakanas, garenas liesmas.

Liesmu jūra— saka par plašu ugunsgrēku.

Ķert liesmas (arī uguni)— viegli aizdegties.

(Būt) liesmās— degt ar lielām liesmām; degt ugunsgrēkā.

Stāvēt (vienās) liesmās— strauji, spēcīgi degt (parasti ugunsgrēkā).

Dzīvības liesma— dzīvība.

// parasti dsk. Spilgta blāzma, gaisma.

// pārn. Spēcīgs spilgtums (parasti sarkanai krāsai).

// pārn. Liela aizrautība, dedzība.

// pārn. Strauja, aktīva norise (parādībām sabiedrība).

Avoti: LLVV

Liesma   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Jēkabpils novada Ābeļu pagastā.

2. Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Garciems" daļa, kas agrāk bija atsevišķs vasrnīcu ciems.

Avoti: LC

liesmainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> liesmains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

liesmains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas degot rada liesmas; tāds, ko ietver liesmas.

// pārn. Ļoti spilgts, košs.

// pārn. Aizrautīgs, dedzīgs; spēcīgs (par pārdzīvojumu).

// pārn. Tāds, kam ir spožs mirdzums (par acīm).

Avoti: LLVV

liesmainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> liesmains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Liesmas   vietv.

1. Priekules novada Priekules pagasta apdzīvotās vietas "Audari" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

liesme   apv.

1. Liesma.

Avoti: KiV

liesmene   biol.

1. dsk. Atmateņu rindas tīmekleņu dzimtas sēņu ģints ("Gymnopilus"), Latvijā konstatētas 3 sugas.

Raiblapiņu liesmene— liesmeņu suga ("Gymnopilus penetrans").

Skujkoku liesmene— liesmeņu suga ("Gymnopilus sapineus").

Avoti: LE1, LD

liesmene   apv.

1. Flokši ("Phlox").

Avoti: Aug2

liesminis   apv.

1. Uguns kvēle.

Avoti: ME

liesmkamera   -as, s.; tehn.

1. Tilpne kurināmā dedzināšanai.

Avoti: LLVV

liesmojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> liesmot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> liesmot (2).

3. poēt. Paveikta darbība, rezultāts --> liesmot (3).

Avoti: LLVV

liesmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. parasti 3. pers. Degt ar liesmu.

2. parasti 3. pers. Degot izstarot (parasti spožu, sarkanu) gaismu.

3. poēt. Spēcīgi, kaislīgi, aizrautīgi pārdzīvot.

Avoti: LLVV

liesms   apv.; hip.

1. Dedzīgs, ātrs, steidzīgs.

Avoti: ME

liesmumetējs   -a, v.; mil.

1. Ierocis pretinieka iznīcināšanai nelielā attālumā ar degoša šķidruma strūklu.

Avoti: LLVV

liess   -ais; s. -a, -ā;

1. Vājš (par dzīvniekiem, to ķermeni, ķermeņa daļām).

2. Tāds, kam ir maz taukvielu (par pārtikas produktiem, uzturu).

3. Tāds, kurā ir maz augu barības vielu (par augsni); tāds, kur augsne nav auglīga (piemēram, par tīrumu, pļavu).

Avoti: LLVV

liest   apv.

1. Kļūt vājākam, liesēt.

Avoti: ME

liesta   apv.

1. Lieste.

Ņemt uz liestas— pārmācīt.

Avoti: LV93

lieste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Pēdas formas atveids (parasti no koka), ko izmanto apavu izgatavošanā.

Avoti: LLVV

liestiņa   novec.

1. Dem. --> liesta.

Avoti: LV93

liests   apv.

1. Lieste.

Avoti: SiV

liesums   -a, v.

1. Daļa (gaļas gabalam, kautķermenim), kas nesatur taukumu.

2. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> liess (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> liess (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> liess (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

liešana

1. materiālt. Detaļu izgatavošanas tehnoloģija - izkausētu, šķidru materiālu ielej ugunsizturīgā formā, kurā, materiālam sacietējot, veidojas lējums; izmanto sarežģītas formas detaļu izgatavošanai no metāla, tā sakausējumiem, plastmasas, stikla u. c. materiāliem.

Centrbēdzes liešana— lējumu ražošana, šķidro metālu brīvi ielejot rotējošā veidnē; ārējo formu veido rotējošā metāla veidne, iekšējās formas veidojas centrbēdzes spēku darbības rezultātā.

2. Keramikas izstrādājumu veidošanas paņēmiens - lejamo masu (šlikeri) lej ģipša vai cita poraina materiāla veidnē, kas uzsūc ūdeni no šlikera, un veidnē izveidojas cieto daļiņu kārtiņa.

Avoti: ZTV

liešanās   novec.

1. Rumulēšanās.

Avoti: KV

lieši   apv.

1. Tīkls.

Avoti: ME

liešķe   apv.

1. Liekšķere.

Avoti: ME

liešķere   apv.

1. Koka lāpsta graudu, miltu bēršanai.

Avoti: ĒiV

liešķerēt   apv.

1. Pārvietot, grābt ar liešķeri (piemēram, graudus, miltus).

Avoti: ĒiV

liešķeris   apv.

1. Liešķere.

Avoti: ViV

liešķerīte   apv.

1. Dem. --> liešķere.

Avoti: ĒiV

liešķis   apv.

1. Liešķere.

Avoti: ME

liešus   apv.

1. Savienojumā ar verba "liet" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

liet   leju, lej, lej, pag. lēju;

1. Panākt, ka (šķidrums), parasti plūstot, virzās (no kurienes, kur u. tml.).

2. trans. Panākt, ka (izkausēta viela, java u. tml.) virzās, piemēram, formā, veidnē.

3. intrans.; sar. Veikli runāt ko neticamu; veikli melot.

Avoti: LLVV

liet.   saīs.

1. Lietuviešu-.

Liet. pr.— Lietuviešu projekts (būvniecībā).

Avoti: i2

lieta   -as, s.

1. Priekšmets (ar noteiktu lietošanas vērtību, funkciju).

Istabas lietas— istablietas.

Rotas lieta— priekšmets, parasti juvelierizstrādājums (kā, parasti cilvēka) rotāšanai, greznošanai; rotaslieta.

Lietas koks— Augošs koks ar vērtīgu koksni; lietaskoks (1).

Smalka lieta— īpaši vērtīgs, neparasts priekšmets.

Ēdamas lietas— ēdamlietas.

// filoz. Materiālās pasaules daļa, kuras eksistence ir relatīvi patstāvīga.

// dsk. Darba rīki, piederumi.

2. Pasākums, darbība.

Lielas lietas— plaši pasākumi, darījumi.

Raibas lietas— ļoti dažādi pasākumi, darījumi.

Ķerties pie lietas— pievērsties būtiskajam, galvenajam (kādā darbā, pasākumā).

Lieta beigta— saka, ja kas ir izbeigts, ja nekas vairs nav maināms.

Tā lieta iet— Saka par kā norises iespējamību.

Lieta darīta— saka, ja ir pārliecināts, ka vēlamais rezultāts ir sasniegts vai tiks sasniegts.

Valsts iekšējās lietas— suverēna valsts kompetence attiecībā uz šīs valsts ekonomisko un politisko iekārtu, sociālo un kultūras sistēmu, tiesisko kārtību; iekšlietas.

3. Lietvedībā - dokumentu un citu materiālu kopums par noteiktu jautājumu.

Personiskā (arī personīgā) lieta— materiālu kopums, kas raksturo kādu personu, attiecas uz kādu personu.

4. jur. Procesuālā darbība, norise kādā jautājumā (sakarā ar kādu notikumu, pret kādu personu); tiesas process.

Ievadīt lietu— uzsākt, ierosināt tiesas procesu.

Izbeigt lietu— pilnīgi pārtraukt lietas (sūdzības, prasības) izmeklēšanu, izskatīšanu.

Izņemt lietu (no kādas tiesas)— nodot lietu citas tiesas tiesvedībai saskaņā ar tiesu kompetenci.

Nepilngadīgo (arī mazgadīgo) lietu komisija— komisija, kas nodarbojas ar jautājumiem, kuri saistīti ar nepilngadīgajiem (mazgadīgajiem) likumpārkāpējiem.

Krimināla lieta— krimināllieta.

Civila lieta— civillieta.

Avoti: LLVV

lieta   apv.

1. Liedags.

Avoti: ME

lietaine   apv.

1. Lietains laika posms.

Avoti: ME

lietains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kad līst lietus (par laika apstākļiem, laikposmu).

Avoti: LLVV

lietainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> lietains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

lietaiņš   apv.

1. Lietains.

Avoti: ĒiV

lietājs   apv.

1. Lietains.

Avoti: ME

lietaskoks   -a, v.

1. Augošs koks ar vērtīgu koksni.

2. Izmantošanai sagatavots kokmateriāls, zāģmateriāls.

3. Cilvēks ar ievērojamām profesionālām dotībām, labām rakstura īpašībām.

Avoti: LLVV

lietāt   apv.

1. Lietot, izmantot.

Avoti: KiV

lietāties   apv.

1. Tikt lietotam.

Avoti: KiV

Lietaunieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

lietava   -as, s.

1. apv. Lietuve.

2. vsk. Lietavas.

Avoti: ME

Lietava   apv.

1. Lietuva.

Avoti: KV

lietavas   -u, vsk. lietava, -as, s.

1. Ilgstošs lietus.

Avoti: LLVV

lietavēns   apv.

1. Lietuvēns.

Kā lietavēns— saka par uzbāzīgu, ļoti neatlaidīgu, arī nesmalkjūtīgu cilvēku.

Avoti: SiV

lietavieši   novec.

1. Lietuvieši.

Avoti: VkG

lietavnieki

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Lietavnieki" iedzīvotāji.

2. apv. Lietuvieši.

Avoti: V1, ME

lietavot

1. Ilgstoši līt.

Avoti: Sin

lietderība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lietderīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Lietderības koeficients— skaitlis, kas rāda pievadītās un izmantotās enerģijas, spēka u. tml. attiecības.

2. Vispārināta īpašība --> lietderīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lietderīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir lietojams, izmantojams noteiktam mērķim, noteiktai situācijai.

2. Tāds, kas rada kādu labumu.

Avoti: LLVV

lietderīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lietderīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; lietderība (1).

2. Vispārināta īpašība --> lietderīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; lietderība (2).

Avoti: LLVV

lietene

1. dsk. Dunduru dzimtas ģints ("Haematopota syn. Chrysozona"), slaidi (ķermeņa garums - 8-15 mm), pelēki kukaiņi, Latvijā 3 s.

Avoti: EV, LE1

lietene   apv.

1. Īsa pātaga.

Avoti: KV

lietenieks   žarg.

1. Lietusmētelis.

Avoti: NeV

lietenis   -ņa, v.

1. Lietnis.

Avoti: LLVV

lietenītis   apv.

1. Neliels misiņa katliņš.

Avoti: KV

lietēšana   lauks.

1. Ūdens, arī mēslojuma ievadīšana augsnē ar mākslīgā lietus iekārtām, laistīšana.

Avoti: ZTV

lietēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; lauks.

1. Laistīt ar īpašām iekārtām.

Avoti: LLVV

lietētājs   -a, v.

1. Darītājs --> lietēt.

2. v. Iekārta lietēšanai.

Avoti: LLVV

lietfirma   novec.

1. Firma, kas satur norādījumu uz darbības nozari.

Avoti: KV

lieti   apst.

1. Lietderīgi.

// savienojumā ar verbu "derēt" vai atvasinājumiem no tā. Labi, īsti.

Avoti: LLVV

lietība   apv.

1. Spēks, aktivitāte.

Avoti: NeV

lieties   lejos, lejies, lejas, pag. lējos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> liet (1).

2. Rumulēties.

3. savienojumā ar "kopā". Vienoties, veidot kopumu.

4. apv. Tikt veidotam, gatavotam no izkausētas vielas, javas.

Avoti: LLVV, KiV

lietīgs   apv.

1. Derīgs.

2. Spēcīgs, rosīgs, aktīvs.

Avoti: TlV

lietiņas   žarg.

1. Dzimumorgāni.

Avoti: SLG

lietiņš   -a, v.

1. Lietutiņš.

2. apv. Lietuvēns.

Avoti: LLVV, ME

lietis   apv.

1. Katls.

Avoti: ME

lietiskošana

1. Sociālo attiecību pārvēršana cilvēka saražoto lietu savstarpējās attiecībās.

Avoti: LPE

lietisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no lietām (1); tāds, kas ir saistīts ar lietām (1).

Lietiskie pierādījumi— priekšmeti, kuriem ir pierādījuma nozīme krimināllietā.

Avoti: LLVV

lietiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> lietisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

lietišķība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lietišķs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> lietišķs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lietišķie   žarg.

1. Rīgas lietišķās mākslas koledža (agrāk - Rīgas Lietišķās mākslas vidusskola).

Avoti: SLG

lietišķīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Lietišķs (1).

2. Lietišķs (2).

Avoti: LLVV

lietišķīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> lietišķīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

lietišķs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kura izturēšanās, rīcība, runa ir mērķtiecīga, koncentrēta, arī praktiski lietderīga.

2. Tāds, kas attiecas uz ko praktiski lietojamu; tāds, kas ir saistīts ar lietām (1).

Lietišķā māksla— mākslas veids, kas aptver lietišķi dekoratīvas nozīmes darbus.

Lietišķā grafika— grafikas veids - praktiski izmantojamu darbu (piemēram, pastmarku, etiķešu, vērtspapīru) gatavošana.

Lietišķā valodniecība— valodniecības apakšnozare, kurā valodas uzbūves un funkcionēšanas teorētiskā pētniecība tiek veikta aktuāla valodas praktiskā lietojuma mērķiem.

Lietišķo rakstu stils— funkcionālais valodas paveids jeb stils, ko lieto oficiālos dokumentos.

Lietišķais stils— lietišķo rakstu stils.

Avoti: LLVV

lietišķums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lietišķs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; lietišķība (1).

2. Vispārināta īpašība --> lietišķs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; lietišķība (2).

3. Sistēmas īpašība, kas raksturo, cik viegli lietotājs var apgūt tās izmantošanu, sagatavot tai ieejas datus un interpretēt tās izejas datus.

Avoti: LLVV

lietkoki   mežr.

1. Koki, kuru lietkoksnes daļas garums ir vismaz 1/3 no stumbra garuma (līdz 20 m gariem kokiem) vai 6,5 m un vairāk (20,5 m un garākiem kokiem).

Avoti: ZTV

lietkoks   -a, v.

1. Lietaskoks (1) - augošs koks ar vērtīgu koksni.

Celtniecības lietkoki— kokmateriāli, kas atbilst prasībām, kādas valsts standarts nosaka zāģbaļķiem, stabiem, kārtīm, mietiem.

Avoti: LLVV

lietkoksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. Koksne, kas izmantojama priekšmetu izgatavošanai, celtniecībā.

Avoti: LLVV

lietmala   apv.

1. Liedags.

Avoti: ME

lietmale   apv.

1. Liedags; tā (smilšainās) jūrmalas daļa, ko viļņi skalo gludu.

Avoti: KV

lietmanis   apv.

1. Lietpratējs, speciālists.

Avoti: ME

lietmaņas   apv.

1. Lietas to kopumā, parasti attiecībā uz kāda viena veida lietām.

Avoti: TlV

lietmentelis   apv.

1. Lietusmētelis; lietusmentelis.

Avoti: ViV

lietne   apv.

1. Lejkanna.

Avoti: KV

lietnis   -ņa, v.

1. Monolīts (metāla) lējums (piemēram, uzglabāšanai, tālākai apstrādei).

2. novec. Neliels misiņa katliņš.

Avoti: LLVV, KV

lietojamība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lietojams (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lietojams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> lietot.

2. Izmantojams, derīgs.

Lietojuma paradums— parasts valodas līdzekļu lietojuma veids tautas valodā, kas ir viens no literārās valodas normu veidošanas (izstrādes) avotiem.

lietojumģenerators   inf.

1. Programmatūras izstrādāšanas sistēma, kas pēc tam, kad programmētājs ir noteicis lietojumprogrammas funkcijas, ģenerē tai atbilstošus pirmkodus (mašīnas komandas).

Avoti: D3

lietojumikona   inf.

1. Neliels attēls vai grafisks simbols, kas apzīmē lietojumprogrammu grafiskajā lietotāja saskarnē.

Avoti: ZTV

lietojumlogs   inf.

1. Grafiskajā lietotāja saskarnē - logs, kas sastāv no virsrakstjoslas, lietojumu izvēlņu joslas un darba laukuma.

Avoti: ZTV

lietojumobjekts   inf.

1. Forma, ar kuru lietojumprogramma nodrošina lietotāju, piem., izklājlapa.

Avoti: D3

lietojumopcija   inf.

1. Izvēle, kuru programmētājs var realizēt lietojumprogrammā.

Avoti: D3

lietojumpakotne   inf.

1. Lietojumprogrammu sistēma, ar kurām var risināt noteiktas klases uzdevumus. L-ēs parasti apvieno bieži izmantojamas problēmorientētas lietojumprogrammas.

Avoti: ZTV

lietojumprocess   inf.

1. Lietotājam nepieciešamas informācijas ievadīšanas, glabāšanas, apstrādes vai izvadīšanas process. Datoros l-u apraksta ar lietojumprogrammām.

2. Datoru tīklos - sistēmas daļa, kas veic datu apstrādi konkrētiem lietojumiem.

Avoti: ZTV

lietojumprogramma   inf.

1. Programma, ko izmanto, lai ar datoru izpildītu noteikta veida darbus.

Avoti: ZTV

lietojumprogrammatūra   inf.

1. Programmatūra kādu konkrētu datu apstrādes sistēmas lietotājam specifisku uzdevumu risināšanai; satur attiecīgās lietojumprogrammas un lietojumpakotnes.

Avoti: ZTV

lietojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> lietot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> lietot (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> lietot (3).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> lietot (4).

5. inf. Datora izmantojums īpašiem nolūkiem, piem., algu sarakstu sastādīšanai, inventāra uzskaitei, aviobiļešu rezervēšanai u. c. vajadzībām.

6. Civiltiesībās, lietas derīgo īpašību izmantošana, tās patērēšana, ienākumu un augļu gūšana.

Avoti: LLVV, D2, JtV, VsV

lietojumsistēma   inf.

1. Lietišķā programma vai programmu kopums, ar ko var risināt noteiktas klases uzdevumus.

Avoti: D89

lietojumslānis   inf.

1. Atvērto sistēmu sadarbības bāzes etalonmodeļa augšējais (septītais) slānis, kas, izmantojot pasniegšanas slāņa servisu, savukārt sniedz pakalpojumus lietotāju programmām, nodrošinot lietojumprocesu mijiedarbību.

Avoti: D3

lietonis   apv.

1. Lietuvēns.

Avoti: KiV

lietons   apv.

1. Lietuvēns.

Avoti: JkV

lietot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Rīkoties (ar materiālu, izejvielu) mērķtiecīgi, pārdomāti, tā, lai gūtu labumu; izmantot (1).

2. Mērķtiecīgi iesaistīt (piemēram, darba rīku, ieroci) kādas darbības veikšanā.

3. Mērķtiecīgi darbināt (ķermeņa daļas).

4. Mērķtiecīgi iesaistīt (ko) savā garīgajā darbībā, jaunradē, arī valodā.

Avoti: LLVV

lietotājdraudzīgums   inf.

1. Datu apstrādes sistēmas, datora, ierīces vai programmas viegla un ērta izmantojamība, kad lietotājam nevajag detalizēti izstudēt dažādus papildavotus (darbības aprakstus, rokasgrāmatas u. c.).

Avoti: ZTV

lietotājs

1. Fiziskā vai juridiskā persona, kas pieprasa vai izmanto publiski pieejamus pakalpojumus.

// inf. Persona, kas izmanto datoru un tā lietojumprogrammas savu uzdevumu risināšanai.

Attālais lietotājs— lietotājs, kas izmanto datoru sistēmas programmas un datus ar attālu terminālu starpniecību.

Lietotāja galiekārta— galiekārta, kas lietotājam dod iespēju izmantot datoru.

Lietotāja terminālis— lietotāja galiekārta.

Avoti: JtV, ZTV

lietotājvārds   inf.

1. Vārds, ar kuru lietotājs piesakās interneta tīklā; tas veido interneta tīklā lietotāja elektroniskā pasta adreses sākuma daļu (līdz simbolam @).

Avoti: ZTV

lietotne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; inf.

1. Lietojumprogramma.

lietots   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> lietot.

2. Tāds, kas zināmu laiku ticis izmantots un zaudējis daļu savas vērtības.

Avoti: LLVV

lietpratējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas labi prot, pārzina (parasti kādu darbu); cilvēks, kas labi pazīst (piemēram, apstākļus).

Avoti: LLVV

lietpratība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lietpratīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lietpratīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas labi prot, pārzina (parasti kādu darbu); tāds, kas labi pazīst (piemēram, apstākļus).

Avoti: LLVV

lietpratīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lietpratīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; lietpratība.

Avoti: LLVV

lietpratis   -ša, v.; pareti

1. Lietpratējs; eksperts.

Avoti: LLVV, Ztv1

LietPSR   saīs., vēst.

1. Lietuvas Padomju Sociālistiskā Republika.

Avoti: i1

liets   apv.

1. Lietus.

Garie lieti— ilgstošs lietus.

Avoti: SiV

liets   apv.; hip.

1. Derīgs, lietojams.

Avoti: ME

lietsargs   apv.

1. Lietussargs.

Avoti: ME

lietširme   apv.

1. Lietussargs.

Avoti: ViV

lietulēnkrusts   apv.

1. Zīme, ko veido divi trīsstūri, kuri savstarpēji krustojas un kas (māņticīgo uztverē) spēj pasargāt no lietuvēna.

Avoti: ViV

lietulēns   apv.

1. Lietuvēns.

Avoti: ViV

lietuļot

1. Mazliet līt.

Avoti: Sin

lietus   -us, v.

1. Nokrišņi ūdens pilienu veidā.

Lietus (arī aklie) dunduri— dunduru suga; šīs sugas dunduri.

Mākslīgs lietus— no laistīšanas ierīces izsmidzināts ūdens.

Sēņu lietus— silts vasaras vai rudens lietus, kas veicina sēņu augšanu.

Sīks lietus— neliels lietus, kas līst ar smalkām lāsēm (smidzina).

Zelta lietus— tauriņziežu dzimtas krūms ar dzelteniem ziedu ķekariem.

Zvaigžņu lietus— daudzu meteoru parādīšanās īsā laika sprīdī.

// vsk. lok., apst. nozīmē. Lietum līstot, tad, kad līst.

// dsk. Lietavas.

// pārn. Liels daudzums (kā, parasti sīka) birstoša, krītoša, lidojoša.

Avoti: LLVV, JūVM

lietusgals   apv.

1. Mājas dienvidu gals.

Avoti: ViV

lietusgāze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Spēcīga, brāzmaina (lietus) līšana; spēcīgs, brāzmains lietus.

Avoti: LLVV

lietuskoks   mūz.

1. Koloristiskas iedabas sitaminstruments, kur skanējums atgādina lietus čaboņu lapotnē; koka vai cita auga cilindrisks veidojums, kurā iepildīti skanīgi krikumi (grants, akmentiņi, zvirgzdi, sēklas).

Avoti: MūV

lietuskrusa   apv.

1. Lietus un krusa.

Avoti: ViV

lietusmākonis

1. Mākonis, kas satur atmosfēras nokrišņus lietus veidā.

lietusmentelis   apv.

1. Lietusmētelis.

Avoti: ViV

lietusmērs   -a, v.

1. Ierīce atmosfēras nokrišņu daudzuma noteikšanai.

Avoti: LLVV

lietusmētelis   -ļa, v.

1. Plāna ūdensnecaurlaidīga materiāla mētelis.

Avoti: LLVV

lietusmežs   -a, v.; sar.

1. Lietus mežs - mežs, kuram raksturīgs augsts nokrišņu daudzums (lielāks par 2000 mm gadā), iedala mitrajos tropu mežos un mērenajos lietus mežos.

Avoti: Wi

lietuspuķes

1. Kurvjziežu dzimtas ģints, viengadīgi lakstaugi ar zarotu stublāju, lapas pamīšas, lancetiskas, zobainas, ziedu kurvīšu malā mēlziedi, vidusdaļā stobrziedi, ~7 s., Latvijā kā krāšņumaugus audzē 2 sugas; dimorfotēkas.

Avoti: LD

lietuspuse   apv.

1. Dienvidu, dienvidrietumu puse.

Avoti: ViV

lietusputns   apv.

1. Putns (vālodze), kas ar balss skaņām vēstī par lietus tuvošanos.

Avoti: ViV

lietussargs   -a, v.

1. Priekšmets, kas paredzēts, lai aizsargātos no lietus - ar blīvu audumu klāta apaļa, izliekta metāla konstrukcija ar rokturi.

Avoti: LLVV

lietussniegs   apv.

1. Lietus un sniegs.

Avoti: ViV

lietusūdens   -ūdens, dsk. -ūdeņi, v.

1. Lietus ūdens.

Avoti: LLVV

lietutiņš   -ņa, v.

1. Dem. --> lietus.

Avoti: LLVV

lietuv.   saīs.

1. Lietuviešu valoda.

Avoti: SV08

Lietuva   vietv.

1. Lietuvas Republika - valsts Eiropas ziemeļaustrumos, Baltijas jūras dienvidaustrumu piekrastē (lietuviešu valodā "Lietuva"), galvaspilsēta - Viļņa, administratīvais iedalījums - 10 apriņķu, robežojas ar Latviju, Baltkrieviju, Poliju un Krieviju (Kaļingradas apgabalu), kā arī ar Baltijas jūru.

Lietuvas nacionālais parks— Augštaitijas nacionālā parka nosaukums 1973.-1991. g.

2. Mazā Lietuva - vēsturisks etnogrāfiskais Prūsijas, vēlāk Austrumprūsijas, reģions, kuru apdzīvoja Prūsijas lietuvieši, šīs provinces ziemeļu daļa un savu nosaukumu ieguva no pamatiedzīvotāju valodas, tās teritorija mūsdienās veido atsevišķu etnogrāfisko novadu, kas ļoti atšķiras no pārējās Lietuvas, citāda ir ne tikai šī novada vēsture, bet arī arhitektūras, saimnieciskās un garīgās kultūras attīstība.

Avoti: PuA, LģE, PZT, Wi

lietuvainis   -ņa, v.

1. Tārtiņveidīgo kārtas sloku dzimtas suga ("Numenius phaeopus"), kuitalai līdzīgs putns, ~40 cm garš, pāri galvai garenvirzienā tam stiepjas gaiša svītra, garš noliekts knābis, Latvijā aizsargājams, ligzdo ~100 pāru.

Avoti: LEV, LE1

Lietuvas-Latvijas   vietv.; nelok.

1. Lietuvas-Latvijas monoklināle - Viduslatvijas monoklināle.

Avoti: LD

lietuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Uzņēmums vai tā daļa, kur kausē metālu un lejot izgatavo no tā priekšmetus.

Avoti: LLVV

lietuvēnkrusts   apv.

1. Zīme, ko veido divi trīsstūri, kuri savstarpēji krustojas un kas (māņticīgo uztverē) spēj pasargāt no lietuvēna.

Avoti: ViV

lietuvēns   -a, v.; mit.

1. Būtne, kas, parasti naktīs, moka cilvēkus un mājdzīvniekus.

2. Nakts murgi.

3. apv. Lamu vārds, apzīmējot kādu dusmīgu, niknu, ļoti nepaklausīgu bērnu vai pieaugušo.

Lietuvēna krusts— zīme, ko veido divi trīsstūri, kuri savstarpēji krustojas.

Lietuvēna dzīšana— Ziemassvētku rituāls, kura pamatā trokšņošana kā ļaunu garu, ļaunuma aizbaidīšana un ūdens kā dzīvības spēkus veicinošs šķidrums.

Avoti: LLVV, NeV

lietuvieši   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Lietuvas pamatiedzīvotāji, runā lietuviešu valodā, ticīgie - gk. katoļi.

Lietuviešu valoda— ide valodu saimes baltu valodu grupas valoda; valsts valoda Lietuvā, rakstības pamatā latīņu alfabēts.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Lietuviešu filoloģija— baltu filoloģijas sastāvdaļa - zinātne par lietuviešu valodu, literatūru un folkloru to savstarpējā sakarā un saistībā ar lietuviešu tautas dzīvi, kultūru un vēsturi.

Avoti: LLVV

lietuvisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir rakstīts, runāts lietuviešu valodā; raksturīgs lietuviešu valodai, saistīts ar to; raksturīgs lietuviešiem.

Avoti: LLVV

lietuvisms   val.

1. Aizguvums no lietuviešu valodas.

Avoti: VsV

lietuvistika   val.

1. Zinātņu kopums - baltistikas sastāvdaļa, kurā ietilpst lietuviešu valodniecība, lietuviešu tautas literatūras, folkloras, mitoloģijas, arheoloģijas, etnogrāfijas un vēstures izpēte; šaurākā nozīmē - lietuviešu filoloģija.

Avoti: VsV

lietuvji   -u, v.; poēt.

1. Lietuvieši (1).

2. arī vsk. Lietuvieši (2).

Avoti: LLVV

lietv.   saīs.

1. Lietvārds.

Avoti: i1

lietvārds   -a, v.; val.

1. Vārdšķira, pie kuras pieder lokāmi vārdi, kas izsaka priekšmetiskuma nojēgumu.

Darbības lietvārds— deverbāls lietvārds, kam ir darbības procesa vai rezultāta nozīme.

Konkrētas nozīmes lietvārds— lietvārds, kas nosauc materiālu objektu.

Kopuma lietvārds— lietvārds, kas nosauc daudzu atsevišķu, relatīvi vienādu elementu kopumu.

Kopības lietvārds— kopuma lietvārds.

Lietvārda saliktenis— lietvārds, kas darināts, apvienojot saliktenī nominālas (lietvārda) vārdkopas vai lietvārda vārdrindas komponentus; par lietvārda salikteņiem dēvē arī denominālos un deverbālos atvasinājumsalikteņus.

Avoti: LLVV, VsV

lietvedība   -as, s.

1. Dokumentu, arī sarakstes sagatavošana un kārtošana (piemēram, iestādē, uzņēmumā, organizācijā).

2. jur. Tiesas sprieduma, lēmuma realizēšana.

Avoti: LLVV

lietvedis   -ža, v.

1. Darbinieks, kas sagatavo un kārto (piemēram, iestādes, uzņēmuma, organizācijas) dokumentus, arī saraksti.

Pilnvarotais lietvedis— diplomātiskais pārstāvis, kas pēc ranga ir zemāks par vēstnieku un sūtni.

Avoti: LLVV

lietveidīgi   apv.

1. Lietus veidā; sīku pilienu veidā.

Avoti: ĒiV

lietveidīgs   apv.

1. Lietum līdzīgs.

Avoti: ĒiV

lietvēnu   apv.

1. Lietvēnu dzīt - lietuvēnu dzīt, spēle ar trokšņošanu un ūdens laistīšanu.

Avoti: ME

lieutenant   novec.

1. Leitnants.

Avoti: KV

lieva   apv.

1. Koka stumbra iekšējā jeb vidējā daļa, kodols, nedzīva un cietāka kā to aptverošā aplieva.

Avoti: KV

lievaine   apv.

1. Lievenis.

Avoti: ME

lievains   apv.

1. Savienojumā "lievaina egle" - egle, kurai ir cieta ziemeļu puse, parādījusies lieva.

Avoti: ME

lievarēt   apv.

1. Pastaigāties, blandīties apkārt, laipot, izvairīties.

Avoti: ME

lieve   apv.

1. Koka stumbra iekšējā jeb vidējā daļa, kodols, nedzīva un cietāka kā to aptverošā aplieva; lieva.

Avoti: KV

Lieven-Bersen   vietv., vēst., vācu val.

1. Līvbērzes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Līvbērzes pagastā.

Avoti: KV

lievenes   -ņu, s.; tikai dsk.

1. Lievenis.

Avoti: LLVV

Lievenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Līvānu nosaukuma vēsturisks variants, kas cēlies no zemes īpašnieka J. Līvena vārda 16. gs.

2. Lamiņu muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Dzirciema pagastā.

Avoti: LPil

lievenis   -ņa, v.

1. Segta vaļēja vai slēgta piebūve (pie celtnes ieejas).

2. apv. Kāpņu telpa, veranda.

3. apv. Balkons.

4. apv. Ēnaina vieta zem koka.

5. apv. Lapene.

Avoti: LLVV, ME

lieverēt   apv.

1. Pastaigāties, blandīties apkārt, laipot, izvairīties.

Avoti: ME

lieves   apv.

1. Augšbaznīca, ērģeļu telpa.

Avoti: LE

lievēt   apv.

1. Pastaigāties, blandīties apkārt, laipot, izvairīties.

Avoti: ME

lievinis   apv.

1. Lievenis.

Avoti: KiV

lieviņš   apv.

1. Lievenis.

Avoti: ME

lievs   apv.

1. Koka stumbra iekšējā jeb vidējā daļa, kodols, nedzīva un cietāka kā to aptverošā aplieva; lieva.

Avoti: KV

Liewenbersen   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

Liezēre   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Madonas novadā 18 km no Madonas, izveidojusies bijušās muižas "Losern" teritorijā, pagasta centrs; saukta arī "Liezēris".

2. Liezēres pagasts - pagasts Madonas novadā, robežojas ar Aronas un Vestienas pagastu, kā arī ar Ērgļu, Vecpiebalgas, Jaunpiebalgas, Gulbenes un Cesvaines novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Losern, krieviski - Lezerskaja.

Liezēres pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta pirmskara Lubejas pagasta rietumu daļa, Veļķu pagasta austrumu daļa, visa bijušā Mēdzūlas pagasta teritorija un neliela daļa Jaunpiebalgas pagasta platības.

3. Liezēres ezeri - atrodas Vidzemes augstienē, paugurainē starp Klētskalnu un Nesaules kalnu, Ogres, Kujas un Tirzas ūdensšķirtnē, Madonas novada Liezēres un Aronas pagastā.

4. Liezēres ezers - Liezēris, ezers Madonas novada Liezēres pagastā.

Liezēres ezermītne— sena latgaļu dzīvesvieta, atrodas Madonas novada Liezēres pagastā, Akmeņsalā, Liezēra ziemeļu daļā, koka konstrukciju paliekas konstatētas 0,7-2,5 m dziļumā.

5. Liezēres pilskalns - atrodas Madonas novada Liezēres pagastā, aizņem ~20 m augsta paugura ziemeļu daļu, ko atdala ieplaka, nogāzes nolaidenas, plakums - līdzens, ilgstoši izmantots lauksaimniecībā, un tā mākslīgie nocietinājumi nav saglabājušies.

Avoti: LPag, LC, LE1, La1

liezerieši

1. Madonas novada Leizēres pagasta apdzīvotās vietas "Liezēre" iedzīvotāji.

Avoti: V1

liezērieši

1. Madonas novada Liezēres pagasta apdzīvotās vietas "Liezēre" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Liezēris   vietv.

1. Madonas novada Liezēres pagasta apdzīvotās vietas "Liezēre" bijušais nosaukums.

2. Ezers Vidzemes augstienes Vestienes pauguraines stūrī, Madonas novada LIezēres pagastā, ietilpst Liezēres ezeru grupā, 184,2 m vjl., platība - 106 ha, garums - 2,5 km, lielākais platums - 0,7 km, vidējais dziļums - 4,6 m, lielākais dziļums - 13,0 m, eitrofs, vidēji aizaudzis; Liezēres ezers.

Avoti: LC

LIF   saīs.

1. Latvijas izglītības fonds.

2. med. Leikocītu migrāciju nomācošais faktors (angļu "leukocyte migration inhibitory factor").

Avoti: i2, TM5

LIFE   saīs.

1. ES vides finansējuma instruments.

Avoti: PnR

Lifēra   vietv.

1. Liforda - pilsēta Īrijā ("Leifear"), tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

līferants   apv.

1. Cilvēks, kas veic sagādnieka, starpnieka u. tml. uzdevumus.

Avoti: ViV

līferēt   apv.

1. Gādāt, dot projām; arī pārdot.

Avoti: ViV

līferēties   žarg.

1. Tirgoties.

Avoti: SLG

lifestyle   angļu

1. Dzīvesstils.

Avoti: PL

lifo   saīs., ek.

1. Novietošanas un uzglabāšanas princips "pēdējais iekšā - pirmais ārā" (angļu "last-in, first-out").

Avoti: KsV

Liforda   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Lifford"), Olsteras provincē, 1660 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

liftings

1. Kosmētiska procedūra: ādas nostiepšana un izlīdzināšana.

Avoti: PL

liftnieks   -a, v.

1. Lifta vadītājs, apkalpotājs.

Avoti: LLVV

lifts   -a, v.

1. Stacionārs transportlīdzeklis, parasti kabīnes vai platformas veidā, (kā) pārvietošanai vertikāli, samērā lielā augstumā.

Avoti: LLVV

līg   apv.

1. Līdz, līdzi.

Avoti: ME

līg.   saīs.

1. Līgums.

Avoti: i2

liga   -as, s.

1. Nelaime, negadījums; liksta.

2. Slimība.

3. novec. Liktenis.

4. novec. Līga 1(1).

5. vēst. Franču katoļu konfederācija 16. gs. beigās, kuru 1576. g. nodibināja it kā katoļu ticības aizstāvēšanai pret kalvinistiem, patiesībā - lai gāztu karali Indriķi (Henri) III.

Svētā liga— katolisko vācu valdnieku savienība pret protestantisko Schmalkaldes savienību (1538. g.).

6. novec. Sena garuma mērvienība - 5,5 km.

Avoti: LLVV, KV, LME

līga   -as, s.

1. Apvienība (valstīm, organizācijām, arī personām), kam ir kopīgi, piemēram, saimnieciski, politiski, zinātniski, iekšēji vai starptautiski uzdevumi.

2. fizk. Komandu grupa atkarībā no to meistarības.

Avoti: LLVV

līga   -as, s.; mūz.

1. Puslokveida grafiska zīme, ar ko saista notis, norādot uz atskaņojuma frāzējumu vai uz divu vai vairāku vienāda augstuma skaņu saistījumu.

Avoti: LLVV

līga   -as, s.

1. Graudzāļu dzimtas stepes un tuksneša augs; kaviļa.

Avoti: LLVV

līga   -as, s.

1. Garuma mērvienība (gk. Lielbritānijā un ASV), vienāda ar 3 jūdzēm, t. i. 5,56 km (jūras līga) vai 4,83 km (sauszemes līga).

Avoti: SV99

līga   apv.

1. Līdz, līdzi.

Avoti: ME

Līga   vietv.

1. Līgas dzirnavas - apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Kandavas pagastā.

2. Līgupe - Abavas labā krasta pieteka Kandavas novadā.

Avoti: LC, LD

ligācija   med.

1. Artēriju, vēnu vai izvadkanālu nosiešana.

Avoti: TM5

līgača   apv.

1. Līka, veca sieviete.

Avoti: KV

līgāča   apv.; hip.

1. Līka, veca, runātīga sieviete.

Avoti: ME

līgačas   novec.

1. Starp kokiem iestiprinātas šūpoles.

Avoti: TlV

līgači   apv.

1. Starp kokiem iestiprinātas šūpoles.

Avoti: KiV

ligaments

1. Elastīga saite, kas satur kopā gliemeņu čaulas vākus.

2. med. Saite, kas savieno skeleta daļas un orgānus un veidota no izturīgiem fibroziem saistaudiem; serozo apvalku duplikatūra.

Avoti: LD, TM5

ligandi   ķīm.

1. Molekulas vai joni, kas kompleksajos savienojumos ar koordinatīvo saiti saistīti ar centrālo atomu.

Avoti: ZTV

līganība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> līgans (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; līganums (1).

2. Vispārināta īpašība --> līgans (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; līganums (2).

Avoti: LLVV

ligāns   novec.

1. Slimnieks, vājinieks.

Avoti: LE

līgans   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir raksturīga vienmērīga šūpošanās (par gaitu); tāds, kas pārvietojas, vienmērīgi šūpojoties.

// pārn. Lēni, ritmiski mainīgs (par skaņām).

2. Tāds, kas ir viegli ieliecams, arī iešūpojams (piemēram, par zemes virsmu).

Avoti: LLVV

līgans   apv.

1. Līdzens, vienmērīgs.

2. Vienāds, tāds pats, līdzīgs.

Avoti: ME

līgant   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "līgot 1" formām izsaka darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

līganums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> līgans (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; līganība (1).

2. Vispārināta īpašība --> līgans (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; līganība (2).

3. apv. Līdzenums.

Avoti: LLVV, KV

Liganvila   vietv.

1. Pilsēta Vanuatu, Sanmas provinces administratīvais centrs, 10700 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA, PuA

līgas   -u, vsk. līga, -as, s.; poēt.

1. Līgošana.

Avoti: LLVV

līgas

1. Kaviļas - graudzāļu dzimtas stepes un tuksneša augs.

Avoti: LPE

līgaste   apv.

1. Līdzīgums, vienlīdzība.

Avoti: KV

ligāt   novec.

1. Slimot.

Avoti: Sin

Ligat   vietv., vācu val.

1. Līgatne.

Avoti: FV

līgāt   apv.

1. Līgot, dziedāt līgodziesmas.

Avoti: KiV

līgātājs   apv.

1. Līgotājs.

Avoti: KiV

Līgate   vietv.

1. Līgatne - Gaujas kreisā krasta pieteka Amatas un Līgatnes novadā.

2. vēst. Līgatnes novada nosaukums zviedru laika (1681.-1710. g.) dokumentos.

3. vēst. Līgatnes novada apdzīvotās vietas "Augšlīgatne" bijušais nosaukums.

Avoti: LPil, LC

līgāties   apv.

1. Stāvot, sēžot viegli šūpoties.

2. Ieliekties, iegrimt (par staignu vietu).

Avoti: KiV

līgatieši

1. Līgatnes novada Līgatnes pagasta apdzīvotās vietas "Līgatne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Līgatne   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes vidusdaļā, no 2009. g. - novada centrs (1950.-2009. g. Cēsu rajonā, 1785.-1949. g. Cēsu apriņķī) 70 km no Rīgas un 32 km no Cēsīm, pilsētas tiesības kopš 1993. g., pilsētciemats no 1949. g., par apdzīvotu vietu izveidojās pēc papīrmanufaktūras uzcelšanas, vecākās ēkas no 1838. gada.

2. Līgatnes novads - novads Vidzemē, ietver Līgatnes pilsētu un Līgatnes pagastu, robežojas ar Pārgaujas, Amatas, Siguldas un Krimuldas novadu.

3. Līgatnes pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā ar administratīvo centru Augšlīgatnē, robežojas ar Līgatnes pilsētu, kā arī ar Pārgaujas, Amatas, Siguldas un Krimuldas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Paltemal, krieviski - Paltemalskaja.

Līgatnes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta pirmskara Vildogas pagasta lielākā daļa, nedaudz no Siguldas un Nītaures pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Līgatnes pagasta teritorijas (740 ha) pievienota Līgatnes pilsētai.

4. Gaujas kreisā krasta pieteka Amatas un Līgatnes novadā, garums - 31 km, kritums - 177 m, visstraujākā Gaujas pieteka, sākas Vidzemes augstienes Mežoles paugurainē, lejteces krastos ir Līgatnes pilsēta.

Līgatnes iezis— Spriņģu iezis.

Līgatnes pilskalns— atrodas Līgatnes pagastā, ~500 m uz austrumiem no Līgatnes upes, netālu no Līgatnes pilsētas robežas, aiznem savrupa 60 m augsta un 175 m gara paugura ziemeļaustrumu galu, plakums - 35 x 30 m, datējums nav zināms.

Līgatnes mākslīgās alas— pagrabi, kas izkalti devona smilšakmeņos Līgatnes upes ielejā, lielākā daļa ir līdz 5 m dziļa telpa, kas bieži atzarojas no garām ejām, saskaitīti >150 atsevišķi pagrabi un 13 ejas ar 170 pagrabiem, pēc Gauja nacionālā parka nodibināšanas jaunus pagrabus veidot aizliegts.

Līgatnes minerālūdens— Salaspils pazemes ūdeņu horizonta maz mineralizēts kalcija hidrogēnkarbonāta tipa ūdens, lieto kā ārstniecisko dzeramo ūdeni.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, LC, LE1, La1, LD

līgatnieši

1. Līgatnes novada Līgatnes pagasta apdzīvotās vietas "Līgatne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ligatnis   apv.

1. Slimnieks.

Avoti: NeV

ligato   novec.

1. Legato.

Avoti: KV

ligators   med.

1. Instruments asinsvadu un dziļu, grūti aizsniedzamu audu sašūšanai.

Avoti: TM5

ligats   apv.

1. Slimnieks.

Avoti: NeV

ligāts   apv.

1. Vārgulis, slimnieks ar kādu nelāgu slimību.

Avoti: KV

ligatūra   -as, s.

1. Citu metālu sakausējuma piedeva kādam metālam kausēšanas procesā.

2. poligr. Vienā burtstabiņā (literā) ietverts divu vai vairāku burtu saistījums, arī attiecīgais attēls nospiedumā.

3. Rakstībā - divu vai vairāku burtu apvienojums vienā zīmē.

4. med. Materiāls asinsvadu nosiešanai.

Absorbējama ligatūra— ligatūra no dzīvnieku audiem (piem., ketguts), ko noārda dzīvo audu enzīmi.

Distālā ligatūra— artērijas ligācija distāli no aneirismas.

Divkāršā ligatūra— asinsvada nosiešana divos punktos, lai pēc tam to pārgrieztu vidū.

Elastīgā ligatūra— kaučuka saite, lietota hemoroīdu vai audzēju nosiešanai uz kāta.

Tiešā ligatūra— ligatūra, ko uzliek tieši uz pārsienamās vietas.

Pārtraukumainā ligatūra— miju pārsējums augšpus inficētas brūces asiņošanas apturēšanai, ko palaikam atraisa asinsrites atjaunošanai.

Laterālā ligatūra— asinsvada daļēja noslēgšana ar vaļīgu ligatūru.

Oklūzijas ligatūra— ligatūra, kas pilnīgi noslēdz asinsvadu vai kanālu.

Provizoriska, pagaidu ligatūra— ligatūra operācijas laikā, ko noņem pirms operācijas beigšanas.

Proksimālā ligatūra— artērijas nosējums proksimāli no aneirismas.

Terminālā ligatūra— pārgriezta asinsvada aizsiešana.

Avoti: LLVV, TM5

līgava   -as, s.

1. Sieviete, kas ir devusi piekrišanu vīrietim stāties ar viņu laulībā; ļaudava.

// pareti. Iecerētā.

2. folkl. Jauna sieva.

Avoti: LLVV

līgavainis   -ņa, v.

1. Vīrietis, kam ir līgava un kas gatavojas stāties laulībā.

2. Vīrietis savu kāzu dienā.

Avoti: LLVV

līgaviņa

1. Dem. --> līgava.

Avoti: LV93

ligāzes   ķīm.

1. Sintetāzes - fermentu klase; katalīzē divu molekulu saistīšanos.

Avoti: ZTV

līgciemieši

1. Gulbenes novada Līgo pagasta apdzīvotās vietas "Līgo" iedzīvotāji.

Avoti: V1

līgciemnieki

1. Kandavas novada Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Līgciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Līgciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Kandavas pagastā.

Avoti: LC

Ligde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luegde"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 9800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ligēt   novec.

1. Zeltu vai sudrabu sakausēt ar kādu lētāku metālu.

Avoti: SV33

ligidum   lat.

1. Mitreņu apakškārtas ģints.

Ligidum hipnorum— mitreņu suga.

Avoti: LD

ligists   novec.

1. Līgas 1(1) (ligas) dalībnieks.

līgko   apv.

1. Tiklīdz, līdzko.

Avoti: ME

līgmuižnieki

1. Kandavas novada Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Līgas", senāk - "Līgmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lignamons   kokapstr.

1. Modificēta koksne, kas iegūta, plasticējot ar amonjaku ķīmiski mehāniskās modificēšanas ceļā.

Avoti: ZTV

lignīns   -a, v.

1. ķīm. Organiska viela, kas ietilpst augu šūnapvalka sastāvā.

2. med. Plāns papīrs, kam ir sīki rievota virsma un liela spēja uzsūkt mitrumu.

Avoti: LLVV

lignīts   ķīm.

1. Brūnogļu paveids, kas sastāv galvenokārt no maz sadalījušās koksnes atliekām, satur 65-71% oglekļa.

Avoti: ZTV

ligno-   novec.

1. Koka-.

Avoti: KV

lignocelluloza   novec.

1. No koka, džutas, salmiem vai bambusa iegūta celuloze, kas vēl satur lignīna paliekas.

Avoti: KV

lignocerīnskābe   med.

1. CH3(CH2)22COOH, taukskābe, kas rodas, oksidējoties cerebronskābei.

Avoti: TM5

lignofols

1. Kārtains koksnes materiāls - ar karsto presēšanu izgatavots no bērza finierskaidas, kas piesātināta ar fenolformaldehīdsveķu šķīdumu; reizēm to sauc par delta koksni; lieto kā konstrukcijas materiālu dažādās mašīnbūves nozarēs un it īpaši krāsaino metālu aizstāšanai.

Avoti: SV69

lignostons   novec.

1. Koksne, kas sablīvēta ar presēšanu vai sildīšanu; presēta koksne - plastmasas paveids.

Avoti: SV69

lignosulfīts   novec.

1. Dzeltenbrūns šķidrums ar asu smaku; iegūst kā blakus produktu ražojot celulozi ar sulfīta paņēmienu.

Avoti: KV

lignoze   novec.

1. Spridzināmā viela, ko gatavoja no nitroglicerīna un nitrētiem koku miltiem.

Avoti: KV

lignozīts   novec.

1. Kalnrūpniecībā pieļaujama spridzināmā viela, kuras sastāvā galvenais ir amonija salpetris.

Avoti: KV

līgns   poēt.

1. Līgans.

Avoti: Sin

lignum   novec.

1. Koks.

Avoti: KV

līgo   izsauk.

1. Vasaras saulgriežu (līgosvētku) ieražu un sadzīves dziesmu refrēns.

// adj. nozīmē. Tāds, kad pēc tradīcijas dzied dziesmas ar šādu refrēnu (parasti par laiku, laikposmu).

Avoti: LLVV

Līgo   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Gulbenes novadā 22 km no Gulbenes, izveidojusies bijušās, tāda paša nosaukuma pusmuižas teritorijā, pagasta centrs.

2. Līgo pagasts - pagasts Gulbenes novada dienvidu daļā, robežojas ar Jaungulbenes un Daukstu pagastu, kā arī ar Lubānas un Madonas novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Jaungulbenes pagasta dienvidrietumu daļā.

Avoti: LPag, LC, LE1

līgodiena   apv.

1. Līgosvētku diena - 23. jūnijs.

Avoti: ĒiV

līgodziesma   -as, s.

1. Vasaras saulgriežu (līgosvētku) ieražu un sadzīves dziesma ar refrēnu "līgo".

Avoti: LLVV

ligofilija   med.

1. Slimīga tieksme pēc tumsas, tumšām vietām.

Avoti: TM5

Līgomuiža   vietv.

1. Gulbenes novada Līgo pagasta apdzīvotās vietas "Līgo" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LC

līgoņa   apv.

1. Vieta, kas līgojas, grīļojas.

2. Kāds, kas grīļojas, gāzelējas.

Avoti: ME

Līgoņi   vietv.

1. Līgoņu ala - atrodas Tītmaņu iezī Gaujas kreisā pamatkrasta nogāzē, Līgatnes novada Līgatnes pagastā, kopgarums - 15 m, grīdas laukums - 16 kvadrātmetri, ieeja 1,5 m plata un 2 m augsta, tālāk līdz 2,7 m plata, bet 6 m dziļumā sašaurinās līdz ~0,5 m.

Avoti: LE1

līgosvētki   -u, v.; tikai dsk.

1. Vasaras saulgriežu svētki.

Avoti: LLVV

līgot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. intrans. Šūpojoties virzīties, pārvietoties; līgoties (1).

2. parasti 3. pers.; intrans. Viegli šūpoties (piemēram, par priekšmetiem); tikt šūpotam; līgoties (2).

3. trans. Viegli, vienmērīgi šūpot.

Avoti: LLVV

līgot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Dziedāt līgodziesmas.

// poēt. Dziedāt.

2. sar. Svinēt Jāņus, Līgo vakaru.

Avoti: LLVV

līgotājs   -a, v.

1. Līgosvētku dalībnieks; līgodziesmu dziedātājs.

Avoti: LLVV

līgoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Šūpojoties virzīties, pārvietoties.

2. Vienmērīgi viļņoties (piemēram, par ūdenstilpi, viļņiem).

Avoti: LLVV

līgotne   -es, s.

1. Staigna vieta, kas līgojas, pa to staigājot.

2. Šūpuļa līksts.

3. vsk. Līgotnes 1.

Avoti: LE, LV93

Līgotne   vietv.

1. Vadakstes labā krasta pieteka Auces novadā, garums - 10 km.

Avoti: LE1

līgotnes   -ņu, vsk. līgotne, -es, s.

1. Līgodziesmas.

Avoti: LLVV

līgotnes   -ņu, vsk. līgotne, -es, s.; apv.

1. Šūpoles.

2. novec. Šūpuļa līksts.

3. novec. Aizaugusi, vēl pilnīgi nenocietējusi vieta ezera krastā, vai purva malā, kas līgojas, kad pa to staigā.

4. novec. Atsperu kurvjrati.

Avoti: LLVV, KV

Līgotnes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Burtnieku novada Valmieras pagastā.

2. Līgotnes 1 - apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Burtnieku novada Valmieras pagastā.

Avoti: LC

līgotnis   apv.

1. Daļēji aizaugusi, bet vēl dūksnaina vieta ūdens tilpnes vai purva malā, kas ejot līgojas.

2. Šūpoles, šūpuļa līksts.

3. Jāņa dienas dziesmas; līgošana.

Avoti: TlV

līgotņnieki

1. Saldus novada Zaņas pagasta apdzīvotās vietas "Līgotņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Līgotņupe   vietv.

1. Līgupe - upe Rucavas un Nīcas novadā.

Avoti: LE1

Līgovakars   apv.

1. 23. jūnija vakars.

Avoti: Sin

ligroīns   ķīm.

1. Naftas destilācijas frakcija; ogļūdeņražu maisījums (viršanas temperatūra 120-235 Celsija grādu), arī smagais benzīns.

Avoti: ZTV

Līgsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("League City"), Teksasas štatā, 94400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

līgšņa   -as, s.; reti.

1. Līkšņa (2).

Avoti: LLVV

līgšus   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "līgt" formām izsaka darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

līgt   līgstu, līgsti, līgst, pag. līgu;

1. trans. Ņemt (kādu) darbā uz noteiktu laiku, vienojoties (ar to) par atalgojumu.

// intrans. Ņemt (pie kāda) darbu uz noteiktu laiku, vienojoties (ar to) par atalgojumu.

2. intrans. Vienoties par līguma saistībām, noteikumiem, uzņemties līguma saistību, noteikumu ievērošanu, izpildīšanu.

// trans. Savienojumā ar "miers": savstarpēji vienoties par strīda, naidīgu attiecību izbeigšanu.

Avoti: LLVV

ligula

1. dsk. Lenteņu klases ģints ("Ligula"), no dažiem cm līdz 1 m gari tārpi ar 2 piesūkšanās rievām (botrijām); no olām ūdenī izšķiļas kāpuri, kas attīstās peldkājvēžos, pēc tam saldūdens zivīs (gk. karpās), dzimumgatavību sasniedz zivjēdāju putnu zarnās; Latvijā 2 s.

2. Mēlīte - lapas orgāns dažiem augiem.

3. Mēlīte - mutes daļa vabolēm.

Avoti: LPE, LD, KV

ligula   lat.

1. Ligulas.

Ligula colymbi— dūkuru ligula.

Ligula intestinalis— karpu ligula.

Avoti: LD

ligularia   lat.

1. Mēlziedes.

Ligularia dentata— zobainā mēlziede.

Ligularia przewalskii— Prževaļska mēlziede.

Ligularia sibirica— Sibīrijas mēlziede.

Ligularia tangutica— Tangutijas mēlziede.

Ligularia veitchiana— Veiča mēlziede.

Ligularia vilsoniana— Vilsona mēlziede.

Ligularia x hessei— mēlziežu suga.

Ligularia x palmatiloba— palmdaivu mēlziede.

Avoti: LD, DaE

ligulārija   -as, s.

1. Kurvjziežu dzimtas lakstaugs ar ieapaļām vai sirdsveida lapām un oranždzelteniem ziediem.

Avoti: LLVV

liguliflorae   lat.

1. Cigoriņu apakšdzimtas "Cichorioideae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

liguliflori   novec.

1. Kurvjzieži.

Avoti: KV

liguloze   novec.

1. Helmintozes veids.

Avoti: LxE

līgum-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz līgumu.

Avoti: LLVV

līgumattiecības   -u, s.; tikai dsk.

1. Juridiskās attiecības starp līgumslēdzējiem.

Avoti: LLVV

līgumcena   jur.

1. Kopējā samaksa par līguma izpildi, neņemot vērā pievienotās vērtības nodokli.

Avoti: PIeL

līgumcenas

1. Cenas un tarifi, kurus līgumos pēc savstarpējas vienošanās nosaka pārdevēji un pircēji.

Avoti: GrV

līgumdarbinieks   ek.; novec.

1. Darbinieks, kas veic darbu pamatojoties uz līgumu.

Avoti: Ztv1

līgumdarbs   -a, v.

1. Darbs, ko veic, pamatojoties uz līgumu.

Avoti: LLVV

līgumdiena   apv.

1. Laukstrādnieku līgšanas diena, deramdiena.

Avoti: Sin

līgumisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir saistīts ar līgumu; tāds, kas pamatojas uz līgumu, izriet no tā.

Avoti: LLVV

līgumorganizācija   -as, s.

1. Iestāde, uzņēmums, organizācija, kas slēdz līgumu (ar ko), kam ir līgumsaistības (ar ko).

Avoti: LLVV

līgumreiss

1. Transportlīdzekļa, parasti lidmašīnas, reiss, ko veic, pamatojoties uz pārvadājumu līgumu starp transportlīdzekļa īpašnieku un tā nomnieku.

Avoti: TvV

līgums   -a, v.

1. Oficiāla vienošanās, saistības, darījumi (piemēram, starp valstīm, iestādēm, uzņēmumiem, organizācijām, personām) uz noteiktu laikposmu.

(No)slēgt līgumu— vienoties par līguma saistībām, noteikumiem, uzņemties līguma saistību, noteikumu ievērošanu, izpildīšanu.

Lauzt līgumu— pārtraukt līguma saistību, noteikumu ievērošanu, izpildīšanu.

Avoti: LLVV

līgumsabiedrība   jur.

1. Uzņēmējsabiedrība, kas izveidota uz tās dalībnieku noslēgta līguma pamata.

Avoti: JtV

līgumsaistības   -u, vsk. līgumsaistība, -as, s.

1. Saistības starp līgumslēdzējiem.

Avoti: LLVV

līgumslēdzējs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas slēdz līgumu (piemēram, valsts, iestāde, uzņēmums, organizācija, persona).

Avoti: LLVV

līgumsods   -a, v.

1. Sods par līgumsaistību neizpildi.

Avoti: LLVV

līgumstrādnieks

1. Noteiktam darbam vai darba apjomam nolīgts darbinieks, kas veic savus pienākumus attiecīgajā uzņēmumā vai ārpus tā un saņem samaksu saskaņā ar līguma noteikumiem.

līgumteorija   jur.

1. Mācība par valsts veidošanos uz cilvēku labprātīgās vienošanās (līguma, kontrakta) pamata.

Avoti: JtV

Līgupe   vietv.

1. Abavas labā krasta pieteka Kandavas novadā, garums - 17 km, augštece uz robežas ar Talsu novadu, kur to izveido vairākas satekupes - Krāčupe, Melnupe, Cūkupīte (no Cūkezera), Dzirnavupīte; Līga; Jāņupe.

2. Upe Rucavas un Nīcas novadā, garums - 20 km, apvadkanāls 8 km, kritums - 29 m, sākas purvainā apvidū netālu no Lietuvas robežas, ieplūst Papes ezera apvadkanālā, un tās notece pa Papes ezera kanālu tiek ievadīta Baltijas jūrā (senāk ietecēja Papes ezera); Līgotņupe; Līgupis.

Avoti: LE1

Līgupis   vietv.

1. Līgupe - upe Rucavas un Nīcas novadā.

Avoti: LE1

liguri   novec.

1. Ligurieši.

Avoti: KV

ligūrieši   -u, v.; vēst.

1. dsk., v. Cilšu grupa, kas pirms mūsu ēras dzīvojusi Itālijas ziemeļrietumos un Francijas dienvidaustrumos.

2. arī vsk. Šis cilšu grupas piederīgais.

Avoti: LLVV

Ligūrija   vietv.

1. Viens no 20 Itālijas reģioniem ("Liguria"), administratīvais centrs - Dženova, platība - 5420 kvadrātkilometru, 1586000 iedzīvotāju (2013. g.), ietver 4 provinces - Dženovas, Impērijas, Spēcijas un Savonas, robežojas ar Pjemontas, Lombardijas, Emīlijas Romanjas un Toskānas reģionu, kā arī ar Franciju, apskalo Ligūrijas jūra.

2. Vidusjūras daļa starp Francijas un Itālijas piekrasti, Korsikas un Elbas salu (it. val. "Mar Ligure"), platība - 15000 kvadrātkilometru, dziļums - līdz 2546 m, pusdiennakts plūdmaiņas - ~0,3 m.

Avoti: LģE

ligustrs

1. dsk. Olīvu dzimtas ģints ("Ligustrum"), augs, krūms ar baltdzelteniem, smaržīgiem ziediem skarās, ~50 s., no tām 1 s. aug arī Eiropā, Latvijā introducētas 3 sugas; bezvārdis.

Amūras ligustrs— ligustru suga ("Ligustrum amurense"), kas introducēta Latvijā.

Conoska ligustrs— ligustru suga ("Ligustrum tshonoskii"), kas introducēta Latvijā.

Delaveja ligustrs— ligustru suga ("Ligustrum delavayum").

Japānas ligustrs— ligustru suga ("Ligustrum japonicum").

Ķīnas ligustrs— ligustru suga ("Ligustrum sinense").

Ovāllapu ligustrs— ligustru suga ("Ligustrum ovalifolium").

Parastais ligustrs— ligustru suga ("Ligustrum vulgare"), kas Eiropā sastopama brīvā dabā, bet Latvijā introducēta 1805. g.

Rēgeļa ligustrs— ligustru suga ("Ligustrum obtusifolium var. regelianum").

Spožais ligustrs— ligustru suga ("Ligustrum lucidum").

Vikāra ligustrs— ligustru suga ("Ligustrum vycaryi").

Avoti: LEV, LD, DaE

ligustrum   lat.

1. Ligustri.

Ligustrum amurense— Amūras ligustrs.

Ligustrum delavayum— Delaveja ligustrs.

Ligustrum japonicum— Japānas ligustrs.

Ligustrum lucidum— spožais ligustrs.

Ligustrum obtusifolium var. regelianum— Rēgeļa ligustrs.

Ligustrum ovalifolium— ovāllapu ligustrs.

Ligustrum sinense— Ķīnas ligustrs.

Ligustrum tshonoskii— Čonoska ligustrs.

Ligustrum vulgare— parastais ligustrs.

Ligustrum vycaryi— Vikāra ligustrs.

Avoti: LD, DaE

Līguti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Durbes novada Durbes pagastā.

Avoti: LC

līgutnieki

1. Durbes novada Durbes pagasta apdzīvotās vietas "Līguti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ligutten   vietv., vēst., vācu val.

1. Līgutes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Durbes pagastā.

Avoti: KV

ligzda   -as, s.

1. Miteklis (putniem), kurš veidots, piemēram, no zariem, sūnām, māla un kurā dēj un perē olas, audzina mazuļus līdz attiecīgajai attīstības stadijai.

// pārn. Cilvēka mājoklis, māja.

2. Cirknis.

3. lauks. Regulāri pārtrauktas sējas vai stādīšanas rindas vieta, kurā ievietotas vairākas sēklas, gumi vai iestādīti vairāki augi vienkopus.

4. Iedobums, padziļinājums, vieta (kā) ievietošanai.

5. val. Vienas un tās pašas saknes vārdu grupa (vārdnīcas šķirklī).

Avoti: LLVV

līgzda   apv.; hip.

1. Bēdas.

Avoti: ME

līgzda   apv.

1. Līkšņa, aizaudzis purvs.

Avoti: ME

ligzdbēgļi   -u, vsk. ligzdbēglis, -ļa, v.; ornit.

1. Putnu bioloģiska grupa, kuras pārstāvju mazuļi izšķiļas labi attīstīti un atstāj ligzdu drīz pēc izšķilšanās; šīs grupas putni.

Avoti: LLVV

ligzdene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Orhideju dzimtas ģints ("Neottia"), daudzgadīgs saprofītisks bezhlorofila lakstaugs ar bālgani iedzeltenu vai brūnganu stumbru un ziediem, Eirāzijas mērenajā joslā 9 s.; Latvijā konstatēta 1 s.

Parastā ligzdene— ligzdeņu suga ("Neottia nidus-avis").

Avoti: LLVV, LD

ligzdenieks   apv.

1. Ligzdgulis.

Avoti: ME

ligzdenīte

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma pūpēžu klases rinda ("Nidulariales"), no kuras Latvijā konstatētas 1 dzimta.

2. dsk. Šīs rindas dzimta dzimta ("Nidulariaceae"), sēņu augļķermeņi gandrīz apaļi, diametrā 0,3-0,6 cm, augļķermenis atveras ar plaisu perīdija virsotnē, un to forma atgādina putna ligzdu, Latvijā konstatētas 3 ģintis.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Nidularia"), latvijā konstatēta 1 s.

Kailā ligzdenīte— ligzdenīšu ģints suga ("Nidularia denudata").

Avoti: LD

ligzdeņi

1. Koksngraužu dzimtas celmgraužu apakšdzimtas ģints ("Rhagium"), Latvijā konstatētas 3 sugas, vaboles sastopamas uz ziediem, celmiem, zem koku mizas, kāpuri attīstās nokaltušu vai stipri novājinātu koku stumbru lejasdaļā vai celmos zem mizas.

Avoti: LD

ligzdguļi   -u, vsk. ligzdgulis, -ļa, v.; ornit.

1. Putnu bioloģiska grupa, kuras pārstāvju mazuļi izšķiļas vāji attīstīti un samērā ilgi uzturas ligzdā; šīs grupas putni.

Avoti: LLVV

ligzdieraksts   inf.

1. Ieraksts, kas satur lauku, kas pats ir ieraksts.

Avoti: D3

ligzdiņa

1. Dem. --> ligzda.

ligzdošana   inf.

1. Kādas struktūras iekļaušana citā struktūrā, tādējādi veidojot ligzdtabulas, ligzdprocedūras vai ligzdierakstus.

Avoti: D3

ligzdot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Veidot ligzdu, dēt un perēt tajā, izvadāt mazuļus (par putniem).

Avoti: LLVV

ligzdotājs   -a, v.; ornit.

1. Tas (tāds), kas ligzdo (par putniem).

Avoti: LLVV

ligzdprocedūras   inf.

1. Procedūras, kas deklarētas procedūrās.

Avoti: D3

ligzds   apv.

1. Ligzda.

Avoti: ME

ligzdsēja   -as, s.; parasti vsk.; lauks.

1. Sējas veids - sēšana ligzdās (3).

Avoti: LLVV

ligzdstruktūra   inf.

1. Kādas struktūras iekļaušana citā struktūrā, tādējādi veidojot ligzdtabulas, ligzdprocedūras vai ligzdierakstus.

Avoti: D3

ligzdtabulas   inf.

1. Tabula tabulā - datu bāzes tabulas, kas satur citas tabulas.

Avoti: D3

ligzdveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir putnu ligzdas forma, veids.

Avoti: LLVV

ligzdveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Ligzdveida.

Avoti: LLVV

līgžņa   apv.

1. Peļķe.

Avoti: ME

liģens   apv.

1. Slimības dēļ saistīts pie gultas.

Avoti: LE

liģere   apv.

1. Blēdis, krāpnieks.

Avoti: ME

liģeri   vēst.

1. Viens no Rīgas latviešu amatiem 14.-18. gs.; nodarbojās ar ievesto preču (it īpaši labības) izkraušanu, svēršanu, novietošanu, arī eksporta preču apstrādi; šim amatam piederīgie.

Avoti: SV99

liģeris   apv.

1. vsk. Liģeri.

2. Tirgotājs.

3. Blēdis, krāpnieks.

Avoti: ME

liģēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Tumēt.

Avoti: LLVV

liģinieks   apv.

1. Slimnieks.

Avoti: NeV

Liha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lich"), Hesenes federālajā zemē, 13000 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Lihas grēda - atrodas Gruzijā, savieno Lielo un Mazo Kaukāzu un atdala Kolhīdas zemieni no Kūras ieplakas, garums - ~50 km, augstums - līdz 1926 m.

Avoti: Wi, PZT

Lihben   vietv., vēst., vācu val.

1. Lieben - Lībes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Lubezeres pagastā.

Avoti: KV

Līhene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lychen"), Brandenburgas federālajā zemē, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lihenifikācija   med.

1. Sekundārs izsitums hronisko niezošo dermatožu slimniekiem; raksturīga ādas infiltrācija, reljefs ādas zīmējums, pigmentācija, lobīšanās.

Avoti: TM5

lihenīns   med.

1. Ķērpju "Celvaria islandica (L.) Ach." polisaharīds; balta pulverveida viela; hidrolīzē veidojas glikoze.

Avoti: TM5

lihenīts   novec.

1. Akmens, kurā redzami ķērpju nospiedumi.

Avoti: SV33

lihenoloģija   biol.

1. Botānikas nozare, kas pētī ķērpjus.

Avoti: ZTV

lihnomantija   novec.

1. Piromantijas veids, kad zīlē vērojot sveces (retāk arī lampas) liesmu kā arī apkārtējos priekšmetus.

Avoti: KV

Lihova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luechow im Wendland"), Lejassaksijas federālajā zemē, 9300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lihtenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lichtenau"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Hessisch Lichtenau"), Hesenes federālajā zemē, 11900 iedzīvotāju (2013. g.).

3. Pilsēta Vācijā ("Lichtenau"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 10600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lihtenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lichtenberg"), Bavārijas federālajā zemē, 1040 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lihtenfelsa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lichtenfels"), Bavārijas federālajā zemē, 20000 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Lichtenfels"), Hesenes federālajā zemē, 4100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lihtenšteiga   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Lichtensteig"), Sanktgallenes kantonā, 1950 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lihtenšteina   vietv.

1. Lihtenšteinas Firstiste - valsts Centrāleiropā, neatkarīga monarhija starp Austriju un Šveici (vācu valodā "Liechtenstein"), galvaspilsēta - Vaduca, administratīvais iedalījums - 11 pagastu.

2. Pilsēta Vācijā ("Lichtenstein"), Saksijas federālajā zemē, 11900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, LģE, Wi

lihtenšteinieši   -u, v.

1. Lihtenšteinas Firstistes iedzīvotāji.

Avoti: PnR

Lihtenvorde   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Lichtenvoorde"), Gelderlandes provincē, 12900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lihteris   -ra, v.; jūrn.

1. Liellaivas tipa peldlīdzeklis kravu pārvadāšanai reidā un ostā.

2. Liels peldošs konteiners; šādus konteinerus pārvadā ar lihterkuģiem.

Avoti: SV99

lihterkuģis   jūrn.

1. Kuģis lihteru pārvadāšanai, iekraujot tos ar celtņiem vai iepludinot, t. i., kuģim palielinot iegrimi tā, ka kravas klājs atrodas zem ūdens.

Avoti: ZTV

lihterpacēlājs   tehn.

1. Kravas celtnis, ar kuru izceļ lihterus no ūdens līdz kravas klāja līmenim un novieto uz sliežu ratiņiem.

Avoti: ZTV

lihters   jūrn.

1. Kravas kuģis bez dzenskrūves.

Avoti: JūV

lihtēšana   ek.

1. Daļēja dziļas iegrimes jūras kuģu izkraušana ar sauskravas liellaivu palīdzību pirms pienākšanas piestātnē.

Avoti: SbV

Lihula   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Lēnes apriņķī, 1400 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1999. g.

Avoti: PuA, Wi

LII

1. saīs. Latvijas un Igaunijas institūts (Valkā).

2. saīs. Latvijas Iepakojuma institūts.

3. Skaitļa 52 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: i2

LIIKP   saīs.

1. Lauksaimniecības ilgtermiņa investīciju kreditēšanas programma.

Avoti: i2

lija   -as, s.

1. dsk. Piekūnveidīgo kārtas vanagu dzimtas ģints ("Circus"), plēsīgs dienas putns ar slaidu ķermeni, garām, tievām kājām, gariem spārniem un asti, ~10 s. visās pasaules daļās, Latvijā 4 s.

Kalnu lija— baltgalvas grifs ("Gyps Fulvus").

Lauka lija— liju suga ("Circus cyaneus"), Latvijā ligzdo, aizsargājama.

Maitu lija— melnais grifs ("Aegypius manachus").

Niedru lija— liju suga ("Circus aeruginosus"), Latvijā ligzdo, aizsargājama.

Pļavas lija— liju suga ("Circus pygargus"), Latvijā ligzdo, aizsargājama.

Stepes lija— liju suga ("Circus macrourus"), Latvijā caurceļotāja.

Avoti: LLVV, LD

lija   novec.

1. Melno jāņogu šķirne.

Avoti: LLx

lija   apv.

1. Rāms lietus.

Avoti: LE

lija   apv.; hip.

1. Lize.

Avoti: ME

līja   bot.

1. Vīnkokaugu dzimtas ģints ("Leea").

Gvinejas līja— līju suga ("Leea guineensis").

Avoti: TaE

Lija   vietv.

1. Upe Francijas dienvidrietumos, Akvitānijas reģionā, Adūras kreisā krasta pieteka, garums ~120 km.

Avoti: PZT

lijavāt   apv.

1. Līņāt.

Avoti: ME

lijiens   apv.

1. Lietus gāze.

Avoti: ME

lijin   apv.

1. Savienojumā ar "līt" lieto darbības pastiprinājuma raksturošanai.

Avoti: ME

lijināt   apv.

1. Laistīt.

Avoti: ME

Lijsohn   vietv.; vēst.; vācu val.

1. Gulbenes novada Lizuma pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

lijums   -a, v.; parasti vsk.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> līt (1).

Avoti: LLVV

lik   apv., izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu, parasti suņa, kaķa, lakšanas troksni.

Avoti: KiV

līk   apv.

1. Saīsinājums no "līks".

2. Savienojumos ar "līkums" izsaka pastiprinājumu.

Avoti: ME

līkainis   apv.

1. Sieviešu galvas lakats.

2. Līks koks.

Avoti: KV

Līkais   vietv.

1. Līkais tilts - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LC

likaji   novec.

1. Svētki.

Avoti: KV

likakonitīns   med.

1. Likoktonīna N-sukcinilantranilskābes esteris, ļoti indīgs alkaloīds ar kurārei līdzīgu darbību, iegūts no "Aconitum lycoctonum"; lietots vilku un lapsu indēšanai.

Avoti: TM5

likalēt   apv.

1. Vairākkārt likt, novietot.

Avoti: KiV

likām   apst.

1. Savienojumā ar "liku", "atliku": vairāk, nekā vajadzīgs; pārpilnam.

Avoti: LLVV

līkāns   apv.

1. Līks greizs cilvēks.

2. Līks koks, ko liek šķērsām ragavām malku vedot.

Avoti: KV

likantropija   med.

1. Šizofrēnijas slimnieka murgu ideja par pārvēršanos vilkā.

Avoti: MSV

Likaona   vietv.

1. Anatolijas līdzenuma sausākā dienvidu daļa, Turcijā, beznoteces apgabala augstums - 900-1000 m, atsevišķas grēdas - 2000-3000 m, solončaki un sāļezeri, sausās stepe, pustuksnesis.

Avoti: PZT

Likāons   mit.

1. Teiksmains Arkadijas valdnieks, visnegodīgākais sava laika cilvēks, ko Jupiters sodīdams pārvērta par vilku.

Avoti: SV33

līkapa   apv.

1. Iedzeršana, ar kuru apstiprina darījumu; darījuma slēgšana; līkopi.

Avoti: TlV

līkapi   apv.

1. Līkopi.

Avoti: KnV

likaradka   apv.

1. Slimība.

Avoti: KiV

likarni   arh.

1. Gaismas nesējs, devējs; logi bēniņu jumta daļā vai kupolā.

Avoti: AtV

Likasi   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Augškatangas provincē, 367200 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

līkastītis   apv.

1. Kāds, kam ir līka saste, iesauka kaķim.

Avoti: ME

līkašiņa   apv.

1. Dem. --> līkaža.

Avoti: ME

likāt   apv.

1. Lakt; likāt.

Avoti: KiV

līkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Līkāties.

2. Staigāt salīkušam.

Avoti: LLVV

likata   apv.; izsauk.

1. Savienojumā "likata lekata" lieto lempīga, trokšņaina skrējiena raksturošanai.

Avoti: ME

Likata   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Licata"), Sicīlijas reģiona Agridžento provincē, 38000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

līkāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Vairākkārt pieliekties, noliekties (piemēram, strādājot, meklējot); līkņāties.

Avoti: LLVV

līkaupi   -u, vsk. līkaups, -a, v.

1. Savstarpēja vienošanās par tirdzniecisku darījumu vai kādu saistību uzņemšanos un cienasts, mielasts par godu šādam darījumam, saistībām.

Avoti: LLVV

līkaups   apv.

1. Iedzeršana, ar kuru apstiprina darījumu; darījuma slēgšana; līkopi.

Avoti: TlV

līkaža   apv.

1. Salīcis, ar kupri.

2. Čūskas iesauka.

Avoti: ME

līkažiņa   apv.

1. Dem. --> līkaža.

Avoti: ME

līkdegunis   -ņa, v.,

1. Tas (tāds), kam ir līks deguns.

Avoti: LLVV

līkie   žarg., niev.

1. Ebreji.

Avoti: SLG

Līkija   vietv.

1. Līkijas pussala - atrodas Mazāzijas pussalas dienvidu daļā, Turcijā, aizņem Eimali, Bedaga un Tekas grēda.

Avoti: PZT

līkinēt   apv.

1. Līkņāties.

Avoti: KiV

līkkājains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir līkas kājas (1).

2. Tāds, kam ir līkas kājas (2).

Avoti: LLVV

līkkājis   -ja, v.

1. Tas (tāds), kam ir līkas kājas (1).

Avoti: LLVV

līkkātains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir līks kāts.

Avoti: LLVV

līklocis   -ča, v.

1. parasti dsk. Izliekums un ieliekums.

2. dsk. ģen., adj. nozīmē. Līkločains.

3. etn. Ornamenta motīvs tautas mākslā - regulāri viļņota vai lauzta līnija.

Avoti: LLVV

līkločains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir līkloči (1).

Avoti: LLVV

līkločiem   apst.

1. Tā, ka veidojas līkloči (1), līkumi (virzīties, būt novietotam, atrasties); līkloču; līkločus.

Avoti: LLVV

līkločot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Virzīties līkloču.

2. parasti 3. pers. Plūst līkloču (par straumi, upi u. tml.); būt novietotam, atrasties līkloču (par ceļu, taku).

Avoti: LLVV

līkloču   apst.

1. Tā, ka veidojas līkloči (1), līkumi (virzīties, būt novietotam, atrasties); līkločiem; līkločus.

Avoti: LLVV

līkločus   apst.

1. Tā, ka veidojas līkloči (1), līkumi (virzīties, būt novietotam, atrasties) ; līkločiem; līkloču.

Avoti: LLVV

līkloku   apv.

1. Tā, ka veidojas līkumi, līkloči (virzīties, būt novietotam, atrasties).

Avoti: ViV

likma   apv.

1. Likteņa lēmums.

2. Lapsas vai seska ēsma.

3. Nolikums.

Avoti: KV

līkma   ek.; novec.

1. Likme.

Avoti: Ztv1

likme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Ar likumu noteikta algas norma par kāda darba izpildi; ar likumu noteikta maksas norma par kā lietošanu, izmantošanu.

2. Ar savstarpēju norunu noteikta naudas summa, ko maksā, lai piedalītos azarta spēlē, vai ko maksā azarta spēles zaudētājs.

3. apv. Likteņa lēmums.

Avoti: LLVV, KV, ME

līkme   apv.

1. Lēkme.

Avoti: KV

likmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, biežāk divd. likmēts; pārej.

1. Noteikt likmi.

Avoti: LV87

likmēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas noteikts ar likmi (1).

Avoti: LLVV

līkmežs

1. Ķeburmežs - kokaudzes ar stipri izlocītiem stumbriem un zariem.

Avoti: LPE

līkmugurains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir līka mugura.

Avoti: LLVV

līkmuguris   -ra, v.

1. Tas (tāds), kam ir līka mugura.

Avoti: LLVV

līknadzītis   apv.

1. Tāds, kam ir līki nagi vai pirksti.

Avoti: ME

līkne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Lokveidā liekta līnija.

2. Līnija (parasti liekta vai lauzta), kas attēlo kāda lieluma maiņu, parādību sakarību (piemēram, grafikā, diagrammā).

3. mat. Liekta līnija (riņķa līnija, elipse, parabola, hiperbola).

Avoti: LLVV

Līkneite   vietv.

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Liepnīte" nosaukuma variants.

Avoti: LC

liknis   -ņa, v.; poligr.

1. Tipogrāfijas instruments teksta salikšanai.

Avoti: LLVV

līknīte   apv.

1. Vieta starp 2 uzkalniņiem; ieleja.

Avoti: KV

līkņa   novec.

1. Staigna pļava aizaugušā ezermalā.

Avoti: LE

līkņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Līkņāties.

Avoti: LLVV

līkņāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Vairākkārt pieliekties, noliekties (piemēram, strādājot, meklējot).

Avoti: LLVV

līkņoties   apv.

1. Līkņāties.

Avoti: ME

likoktonīns   med.

1. Indīgs alkaloīds, ko iegūst no "Aconitum lycoctonum".

Avoti: TM5

līkoniņš   apv.

1. Pilieni pret ģīboni, krampjiem; Hofmana pilieni; līkons.

Avoti: KV

līkonis   apv.

1. Salīcis cilvēks.

Avoti: ME

līkons   apv.

1. Pilieni pret ģīboni, krampjiem; Hofmana pilieni; atšķaidīts ēteris.

Avoti: KV, ĒiV

līkopa   apv.

1. Iedzeršana, ar kuru apstiprina darījumu; darījuma slēgšana; līkopi.

Avoti: TlV

likopens

1. Antioksidants; viela, kas tomātam piešķir sarkano krāsu; likopēns; likopīns.

Avoti: PL

likopēns

1. Likopens - antioksidants; viela, kas tomātam piešķir sarkano krāsu; pārtikas piedeva E160d (ekstrahē no tomātiem un rozā greipfrūtiem, var būt sintētisks, var būt ģenētiski modificēts), tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai pārtikā; likopīns.

Avoti: PL

līkopi   -u, vsk. līkops, -a, v.

1. Savstarpēja vienošanās par tirdzniecisku darījumu vai kādu saistību uzņemšanos un cienasts, mielasts par godu šādam darījumam, saistībām.

Avoti: LLVV

likopīns

1. Likopēns - antioksidants; viela, kas tomātam piešķir sarkano krāsu; likopēns.

Avoti: PL

likopodijs

1. biol., med. Staipekņu sporas, ko lieto medicīnā dzeltena pulvera veidā.

2. apv. Vālīšu staipeknis ("Lycopodium clavatum").

Avoti: ZTV, Aug2

likopodīns   med.

1. C16H25NO, kristālisks alkaloīds, ko iegūst no vālīšu staipekņa.

Avoti: TM5

līkops   apv.

1. Iedzeršana, ar kuru apstiprina darījumu; darījuma slēgšana; līkopi.

Avoti: TlV

līkoriņš   apv.

1. Atšķaidīts ēteris; ēteriskā baldriāna pilieni.

Avoti: ViV

likostoma   med.

1. Aukslēju šķeltne, vilkarīkle.

Avoti: TM5

līkot   apv.

1. Līkņāt.

2. Lēkt uz sāniem, ar līkumiem (parasti par zaķa lēcieniem).

Avoti: ME

līkotiņš   novec.

1. Pilieni pret ģīboni, krampjiem; Hofmana pilieni; līkons.

Avoti: KV

Likovrise   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 9600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

līkožiņa   apv.

1. Dem. --> līkaža.

Avoti: ME

likpi

1. Viena no togojiešu ciltīm, dzīvo Togo kalnos un Ganas austrumos, runā savrupā valodā, ko nosacīti pieskaita pie Gvinejas grupas, saglabājušās feodālās attiecības un ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults), daļa - katoļi.

Avoti: PZT

līkplecīte   apv.

1. Tāds, kas līkiem pleciem; vārnas pievārds.

Avoti: KV

likra

1. Elastīga poliuretāna šķiedra vai audums, ko izmanto zeķu un cieši pieguļoša apģērba izgatavošanai.

Avoti: SV99

līkradzis   apv.

1. Dzīvnieks, kas līkiem ragiem; govslopu, aitu un kazu pievārds.

Avoti: KV

līkradzīte   apv.; s.

1. Dem. --> līkradzis.

Avoti: ME

līkradža   apv.

1. Līkradzis.

Avoti: ME

līkraģis   apv.

1. Līkradzis.

Avoti: ME

līkraģīte   apv.; s.

1. Līkraģis.

Avoti: ME

līks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam visā garumā vai kādā daļā ir (parasti aptuvena) lokveida forma (par priekšmetiem, augiem, to daļām); pretstats: taisns.

2. Tāds, kam ir lokveida izliekums vai ieliekums, arī tāds, kam ir līkumi (par līniju).

Avoti: LLVV

Liksene   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Lapzemē, Vesterbotenas lēnē, 12500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Līkslipa   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Leixlip"), Lensteras provincē, 15600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

līksma   -as, s.; novec.

1. Līksme (1).

2. Līksme (2).

Avoti: LLVV

līksmains   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Tāds, kur ir staigns, līksmanis.

Avoti: ME

līksmanis   apv.

1. Staigna vieta purva vai ezera malā, kas līgojas; līksmenis.

Avoti: KV

līksmāt   apv.

1. Līksmot.

Avoti: KiV

līksme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Prieks, jautrība, pacilātība.

2. Priecīgs, jautrs pasākums (piemēram, svētki), kas izraisa pacilātību.

Avoti: LLVV

līksmenis   apv.

1. Staigna vieta purva vai ezera malā, kas līgojas.

Avoti: KV

līksmība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> līksms (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; līksme (1).

2. Vispārināta īpašība --> līksms (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; priecīgs, jautrs pasākums (piemēram, svētki), kas izraisa pacilātību; līksme (2).

Avoti: LLVV

līksmīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Līksms (1).

2. Līksms (2).

Avoti: LLVV

līksmināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kāds) kļūst līksms (1); izraisīt līksmi (kādam).

Avoti: LLVV

līksmot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Būt līksmam (1); līksmoties.

Avoti: LLVV

līksmoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Būt līksmam (1); līksmot.

Avoti: LLVV

līksms   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir jautrs, priecīgs garastāvoklis, tāds, kas izjūt pacilātību.

// pārn. Tāds, kas viegli, rotaļīgi kustas, plūst, arī mirdz.

2. Tāds, kurā ir daudz prieka, jautrības, pacilātības (par pasākumu, norisi).

Avoti: LLVV

līksna   apv.

1. Līgana vieta (ezera mala u. tml.) zem kuras ir ūdens un ļoti mīksta dūņa.

Avoti: ĒiV, EH, ME

Līksna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Daugavpils novadā 18 km no Daugavpils, izveidojusies bijušās muižas "Liksno" teritorijā, pagasta centrs.

2. Līksnas pagasts - pagasts Daugavpils novadā, robežojas ar Nīcgales, Kalupes, Vaboles, Maļinovas, Naujienes un Sventes pagastu, kā arī ar Daugavpils pilsētu un Ilūkstes novadu; bijušais nosaukums: krieviski - Ļiksņenskaja.

Līksnas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Nīcgales pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Līksnas pagasta pievienota tagadējam Dubnas, Kalupes, Maļinovas, Vaboles pagastam un nedaudz arī Daugavpils pilsētai.

3. Daugavas labā krasta pieteka Daugavpils novadā, garums - 47 km, kritums - 79 m, sākas uz dienvidiem no Ambeļiem, tek paralēli Daugavai uz rietumiem.

4. Līksnas meteorīts - akmens meteorīts, kas 1820. g. 12. jūlijā nokritis Līksnas muižas laukā (tagadējā Vārkavas novada Upmalas pagastā), masa - ~16 kg, daļa (5213 g) glabājas Ukrainas Ģeoloģijas muzejā Kijevā.

Avoti: LPag, LC, LE1

līksnieši

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Līksna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

līksniete   apv.; s., vsk.

1. Līksnietis; līksnieši.

Avoti: KiV

līksnietis   apv.

1. Līksnas novada iedzīvotājs.

Avoti: KiV

līksnis   apv.

1. Staigna vieta purva vai ezera malā, līksmanis.

Avoti: ME

līksnis   apv.

1. Pļava meža ielokā.

Avoti: ME

līksnis   apv.

1. Darbarīks (greblis), ar ko gludina gatavojamo koka trauku iekšpusi.

Avoti: ViV

Liksno   vietv., vēst.

1. Līksnas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Līksnas pagastā.

Avoti: KV

liksoflavīns   med.

1. C17H20N4O6, riboflavīna analogs, izolēts no cilvēka sirds muskuļa. Tam nepiemīt riboflavīna īpašības; augšanu veicinoša viela.

Avoti: TM5

liksoze   med.

1. C5H10O5, sintētiska pentoze, arabinozes, ribozes un ksilozes izomērs.

Avoti: TM5

līkspārnis   apv.

1. Putns ar lieliem, līkiem spārniem, kuri ejot nokarājas līdz zemei.

Avoti: SiV

liksta   -as, s.

1. Nelaime, negadījums.

Avoti: LLVV

līkstaine   apv.

1. Austa josta; audene.

Avoti: TlV

līkstains   apv.

1. Līkstains ritenis - ratu ritenis, kas izgatavots no viena gabala.

Avoti: ME

līkstavas   apv.

1. Purvaina, liela pļava.

Avoti: ME

likste   apv.

1. Gara tieva kārts salmu kūlīšu nostiprināšanai salmu jumtā.

Avoti: ME

līkste   apv.

1. Līksts.

2. Līkums, loks.

3. Osa, rokturis.

4. Atspere.

5. Tieva, gara bērza vai alkšņa kārtiņa, ar ko jumjot piestiprina salmus.

Avoti: KV

līkste   apv.

1. Līste.

Avoti: ME

līkstenieks   apv.

1. Cilvēks, kas no meža nes šūpuļa līksti.

Avoti: ME

līkstens   apv.

1. Līgans.

Avoti: ME

līksteņnieki

1. Aizputes novada Lažas pagasta apdzīvotās vietas "Līksteņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

līkstinieks   apv.

1. Cilvēks, kas no meža nes šūpuļa līksti; līkstenieks.

Avoti: ME

likstiņš   apv.

1. Ratiņa piedziņas kociņš, kas pārnes paminas kustības uz riteni.

Avoti: ME

līkstīt   apv.

1. Blandīties, klejot apkārt.

2. Šūpot.

Avoti: ME, TlV

līkstīte   apv.

1. Dem. --> līste.

Avoti: ME

līkstīties   apv.

1. Strādāt salīkušam, locīties.

Avoti: ME

līkstnieks   apv.

1. Cilvēks, kas no meža nes šūpuļa līksti; līkstenieks.

Avoti: ME

līkstoņa

1. Staignājs.

Avoti: Sin

līksts   līksts, dsk. ģen. līkšu, s.

1. Lokana kārts (piemēram, šūpuļa pakāršanai).

Avoti: LLVV

līksts   -a, v.; apv.

1. Stops bultu šaušanai.

Avoti: ME

Liksure   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Jonijas salu perifērijā, 4300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

līkša   apv.

1. Piekrītošs žests.

Avoti: ME

līkša   apv.

1. Līksmība, jautrība.

Avoti: ME

likšķere   apv.

1. Liekšķere.

Avoti: ME

likšķēt   apv.

1. Melot, pļāpāt, glaimot.

Avoti: ME

likšķīgs   apv.

1. Liekulīgs, divkosīgs.

Avoti: ME

likšķis   apv.

1. Pļāpa, lišķis.

Avoti: ME

līkšmains   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Tāds, kur ir staigns, līksmanis.

Avoti: ME

līkšnibītis   apv.

1. Līkšņibītis - šņibīšu suga ar līku pagarinātu knābja galu.

Avoti: LE, LD

līkšņa   -as, s.

1. Staigna, slapja pļava, kas izveidojusies, pilnīgi vai daļēji pārpurvojoties ezeram.

2. Bieza, cieši saaugušu ūdensaugu kārta, kas klāj ūdens virsmu; slīkšņa.

3. novec. Staigns purvs.

Avoti: LLVV, LE

līkšņa   apv.

1. Ratu ritenis no viena gabala.

Avoti: ME

līkšņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz staignu, slapju vietu (piemēram, par pļavu).

Avoti: LLVV

līkšņainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> līkšņains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

līkšņājs   apv.

1. Ezera gabals, kam pāri pāraugusi pļava.

2. Staigns purvs.

Avoti: LE

līkšņi   novec., tikai dsk.

1. Līkšņa.

Avoti: LME

līkšņibītis   apv.

1. Līkknābja šņibītis ("Calidris ferrugunea").

Avoti: LD

likt   lieku, liec, liek, pag. liku;

1. trans. Satverot ar rokām, turot rokās, celt, pārvietot gaisā un novietot (ko kur, uz kā, pie kā u. tml.).

Likt (arī celt) galdā— pasniegt ēšanai, dzeršanai.

Likt gulēt— sagatavot gulēšanai (parasti bērnu) un novietot, lai guļ.

Likt uz āķa (arī uz makšķeres)— spraust, durt uz makšķeres āķa.

Likt kārtis— zīlēt pēc kārtīm.

Likt pasjansu— spēlēt pasjansu.

Likt (arī krāt) kapeiku pie kapeikas— krāt naudu (parasti ar grūtībām, ļoti taupot).

Likt lombardā— dot par ķīlu lombardā.

// pārn. Kārtot, virknēt (piemēram, vārdus izteikumā).

2. trans. Iestiprināt, iebūvēt.

Likt zobus— iestiprināt zobu protēzes.

Likt šuves— šūt brūci.

// parasti savienojumā ar "klāt". Piestiprināt (kam, piemēram, detaļu).

3. trans. Atveidot rakstiski, grafiski, veidot (kā) nospiedumu (uz kā).

Likt atzīmi— vērtēt sekmes ar kādu atzīmi un rakstīt to.

4. trans.; parasti savienojumā ar "ārā". Rīkoties ar varu, lai panāktu, ka (kāds) atstāj, atbrīvo (telpu); dot rīkojumu atstāt, atbrīvot (telpu).

5. trans.; sar. Norīkot (pie kāda darba); norīkot darbā (pie kādas mašīnas, ierīces, kādā vietā).

6. trans.; sar. Censties ievietot, iekārtot (kādu, piemēram, audzināšanas, ārstniecības iestādē).

7. trans. Parasti savienojumā "kur likt": izmantot (ko kur), darīt, iesākt (ko ar ko, ar kādu).

Nav laiku kur likt— saka, ja ir ļoti daudz brīva laika.

Nav nekur (vairs) liekams— saka par tādu, kas nav (vairs) nekam derīgs, nav (vairs) nekur izmantojams.

8. trans.; sar. Publicēt, ievietot (kādā izdevumā).

9. trans. Kāršu spēlē - iemaksāt (kādu summu), izdarīt iemaksu (uz kādu kārti).

10. trans.; parasti savienojumā ar "vaļā", "ārā"; sar. Teikt.

// intrans.

11. trans.; sar. Sviest, triekt (pret ko).

12. intrans.; sar. Sist, cirst.

13. intrans.; sar. Ātri skriet.

14. trans.; novec. Darīt, rīkoties tā, ka (kāds) nonāk kādā stāvoklī.

15. žarg. Uzvarēt (ko).

Avoti: LLVV, JV, SLG

likt   lieku, liec, liek, pag. liku; trans.

1. Pavēlēt, dot rīkojumu (ko darīt, kā rīkoties), teikt (lai izdara ko).

Likt sveicināt— sūtīt sveicienus ar kādu starpnieku.

2. parasti 3. pers. Būt par cēloni tam, ka (kāds) ir spiests, izjūt nepieciešamību (ko darīt, kā rīkoties).

3. novec. Noteikt, lemt.

Avoti: LLVV

līkt   līkstu, līksti, līkst, pag. līku; intrans.

1. parasti 3. pers. Liekties lejup (par augiem, to daļām).

Līkt ziedos— būt ļoti pilnam ar ziediem, tā ka dažkārt liecas zari (par koku, krūmu).

2. Liekt muguru, liekties lejup (par cilvēku); liekties lejup, tikt liektam lejup (par ķermeni, tā daļām).

3. parasti 3. pers. Liekties uz iekšu (no kāda smaguma).

4. parasti 3. pers. Plesties lokveidā, kupolveidā (pāri kam, pār ko) - parasti par debesīm.

Avoti: LLVV

līkt   apv.

1. Līgt.

Avoti: ViV

liktajs   apv.

1. Likteņa noteiktā kārtība.

Avoti: ME

līktaustkode

1. dsk. Tauriņu kārtas dzimta ("Bucculatricidae"), sīki tauriņi (spārnu plētums - 6-11 mm), galva ar zvīņu cekuliņu, apakšlūpas tausti īsi, vērsti uz leju, snuķis īss, Latvijā konstatētas 15 sugas.

Avoti: LD

liktenība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Liktenis (1).

2. Liktenis (2).

Avoti: LLVV

liktenīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nosaka, būtiski ietekmē (kāda) turpmāko dzīvi, tās posmu, (kā) attīstību.

2. Tāds, kas izraisa (kāda, kā) bojāeju.

3. Neizbēgams, neatvairāms.

4. Tāds, ko ir noteicis liktenis (1); tāds, kas ir saistīts ar likteni (1).

Avoti: LLVV

liktenīgums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Vispārināta īpašība --> liktenīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> liktenīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> liktenīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> liktenīgs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

liktenis   -ņa, v.

1. Apstākļu, faktoru kopums, apstākļu sagadīšanās, kas nav atkarīga no cilvēka gribas, bet kas nosaka, ietekmē (cilvēka) dzīvi; pēc mitoloģiskiem, reliģiskiem priekšstatiem - pārdabisks spēks, kas nosaka cilvēka dzīvi.

Likteņa dāvana— saka par labvēlīgu apstākļu, faktoru u. tml. sagadīšanos, nejaušību (kāda dzīvē).

Liktenis uzsmaida— saka, ja pēkšņi, negaidīti, arī nejauši (kāda dzīvē) notiek kas labs.

Aklais liktenis— saka par nejaušu, negaidītu, parasti nelabvēlīgu, apstākļu sagadīšanos, ko nevar izmainīt.

Pamest (arī atstāt) likteņa varā (arī ziņā, retāk žēlastībai)— pārstāt rūpēties (par kādu, ko), pieļaut, ka (kāds, kas) paliek apstākļu varā.

2. Cilvēka dzīve, tās posms, stāvoklis, kādā nonāk (cilvēks) apstākļu, dažādu faktoru ietekmē, tas, kas raksturīgs (kāda) dzīvei.

Avoti: LLVV

likteņ-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais saistīts ar likteni (1).

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais saistīts ar likteni (2).

Avoti: LLVV

likteņceļš   -a, v.; poēt.

1. Apstākļu, faktoru noteikta (piemēram, cilvēka, tautas) dzīve, liktenis (2); likteņgaitas.

Avoti: LLVV

likteņdievietes

1. Mitoloģiskas būtnes, kas sargā dievu un cilvēku likteni, kā arī lemj likteni, cilvēkam piedzimstot, un sargā cilvēka dzīvi no šūpuļa līdz kapam; indoeiropiešu tautu leģendās parasti tiek minētas trīs dievietes: grieķiem bija trīs moiras, romiešiem - trīs parkas, skandināviem - trīs nornas, bet latviešiem likteņdievības bija Laima, Dēkla un Kārta.

Avoti: LEV

likteņdrāma

1. Traģēdija, kurā galv. varonis kļūst nepielūdzama likteņa upuris.

Avoti: LEV

likteņgaita

1. Liktenis.

Avoti: Sin

likteņgaitas   -u, vsk. likteņgaita, -as, s.; poēt.

1. Apstākļu, faktoru noteikta (piemēram, cilvēka, tautas) dzīve, liktenis (2); likteņceļš.

Avoti: LLVV

likteņgrieži   -u, v.; tikai dsk.; poēt.

1. Būtiska, nozīmīga pārmaiņa, pārvērtība (piemēram, cilvēka, tautas) dzīvē, liktenī (2).

Avoti: LLVV

likteņkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Likteņu (2) kopība.

Avoti: LLVV

Likteņsimfonija

1. Bēthovena 5. simfonija do minorā; par pirmās daļas pamatmotīvu komponists esot sacījis: "Tā liktenis klauvē pie durvīm".

Avoti: LEV

likteņstāsts   -a, v.; poēt.

1. Stāstījums, vēstījums par (piemēram, cilvēka, tautas) dzīvi, likteni (2); apstākļu, faktoru noteikta (piemēram, cilvēka, tautas) dzīve, liktenis (2).

Avoti: LLVV

likteņtēma   -as, s.

1. Tēma par (piemēram, cilvēka, tautas) dzīvi, likteni (2).

Avoti: LLVV

likteņtraģēdija   -as, s.; literat.

1. Antīkā traģēdija, kuras konfliktu pamatā ir cilvēka bezcerīga cīņa ar pārdabiskiem spēkiem, kas nosaka cilvēka dzīvi.

2. Traģēdija, kurā atspoguļotas būtiskas, nozīmīgas parādības tautas vēsturiskajā attīstībā.

Avoti: LLVV

likteņupe   poēt.

1. Dzīves vai dzimšanas vietas tuvākā lielākā upe; dzimtenes lielākā upe.

Latviešu tautas likteņupe— Daugava.

Avoti: LV93

likteņvējš   -a, v.; poēt.

1. Mainīgi, no cilvēka gribas neatkarīgi, apstākļi, notikumi, to kopums, kas ietekmē, nosaka (piemēram, cilvēka, tautas) dzīvi.

Avoti: LLVV

likteņvētra   -as, s.; poēt.

1. Ārkārtēji, no cilvēka gribas neatkarīgi, apstākļi, strauji, pārdzīvojumiem bagāti notikumi, to kopums, kas ietekmē, nosaka (piemēram, cilvēka, tautas) dzīvi.

Avoti: LLVV

likties   liekos, liecies, liekas, pag. likos; refl.

1. Gulties.

Likties (arī iet) gulēt— kārtoties gulēšanai un gulties guļasvietā.

Likties ziemas (arī vasaras) guļā (arī uz ziemas (arī vasaras) guļu)— novietoties ziemas (vasaras) guļai (par dažiem dzīvniekiem).

Likties gar zemi— strauji gulties, arī krist zemē.

Likties slīpi— gulties, lai gulētu miegā.

Likties pie miera— kārtoties gulēšanai un gulties guļasvietā.

Likties slimnīcā— ierasties, tikt uzņemtam slimnīcā, lai ārstētos.

2. Strauji gāzties, mesties (kur iekšā).

3. sar. Ātri, steigā virzīties, doties (uz kurieni, pie kā u. tml.); mesties.

// savienojumā ar "virsū". Uzbrukt.

4. sar. Sākt enerģiski, strauji darīt (kādu darbu).

Likties (arī mesties) darbā— sākt enerģiski strādāt.

// savienojumā ar vietas nosaukumu lok. Strauji, enerģiski sākt strādāt, darīt ko (kādā vietā).

5. sar. Aizrautīgi nodoties (kādai nodarbībai).

6. parasti savienojumā ar "kur"; sar. Novietoties, arī tverties, glābties.

Avoti: LLVV

likties   liekos, liecies, liekas, pag. likos; refl.

1. Radīt priekšstatu, sajūtu, ka piemīt (kāda īpašība, pazīme u. tml.).

2. Apzināti izturēties, rīkoties tā, lai radītu maldīgu priekšstatu, ka dara vai nedara (ko).

3. tikai 3. pers. Rasties subjektīvam, arī maldīgam priekšstatam, uzskatam u. tml.

4. tikai 3. pers.; modāla vārda nozīmē. Lieto, lai piešķirtu izteikumam šķietamības, ne visai drošas ticamības nokrāsu.

// savienojumā: "kā liekas", "kā likās".

Avoti: LLVV

likties   liekos, liecies, liekas, pag. likos; refl.

1. nolieguma formā, parasti savienojumā ar verbu "lūgt(ies)","teikt" u. tml. infinitīvu. Nedarīt, nerīkoties tā, ka (kādam) atkārtoti jālūdz, jāsaka u. tml. (ko darīt).

2. novec. Ļauties.

Nelikties uztraukties— nepakļauties uztraukumam.

Avoti: LLVV

liktin   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "likt" formām norāda uz šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

līktin   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "līkt" formām norāda uz šīs darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

liktinis   apv.

1. Liktenis.

Avoti: KiV

liktors

1. Senajā Romā - augstāko maģistrātu sargs, kas rokās turēja rīkšu saišķi, kurā ārpus pilsētas robežām iesprauda kara cirvi.

Avoti: SV99

likts   apv.

1. Divd. --> likt.

2. ar noteikto galotni Mākslīgs.

Avoti: ĒiV

liktuve   novec.

1. Grāmatu spiestuvēs no pārējām telpām atdalīta telpa, kurā nodarbināti burtliči.

Avoti: KV

liku   apst.; savienojumā "liku likām".

1. Vairāk, nekā vajadzīgs; pārpilnam.

Avoti: LLVV

līku   apst.; savienojumā "līku loču".

1. Līkloču.

2. adj. nozīmē. Līkločains, līkumains.

Avoti: LLVV

likuala   bot.

1. Paparžaugu nodalījuma ģints ("Licuala"), kuras gandrīz 100 sugas sastopamas tropiskajā Dienvidaustrumu Āzijā vai Austrālijas ziemeļdaļā, vairākas sugas audzē telpās arī Latvijā.

Lielā likuala— likualu suga ("Licuala grandis").

Avoti: TaE

līkucis

1. Līkums.

2. Līcis.

Avoti: ME, Sin

līkuloču   novec.

1. Līkloču, līkumains.

Avoti: LV93

līkum   apv.; apst.; savienojumā "līkum lokum"

1. Līkloču veidā, ar līkumiem.

Avoti: ĒiV

līkumaine   novec.

1. Līkā; priedes pievārds.

Avoti: KV

līkumainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> līkumains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. mežr. Apaļā kokmateriāla garenass novirzīšanās no taisnas līnijas.

Avoti: LLVV, ZTV

līkumains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir līkumi.

Avoti: LLVV

līkumainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> līkumains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

līkumaiņš   apv.

1. Līkumains.

Avoti: ĒiV

līkumāts   apv.

1. Līkumots.

Avoti: KiV

Līkumciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems, izzudis) Babītes novada Salas pagastā.

2. Rucavas novada Rucavas pagasta apdzīvotās vietas "Līkuma ciems" nosaukuma variants.

Avoti: LC

likumdevējiestāde

1. Likumdevējinstitūcija.

likumdevējinstitūcija   jur.

1. Institūcija, kas izdod likumus.

likumdevējs   -a, v.

1. Tas (tāds), kas izdod likumu (piemēram, par valsts varas institūcijām, iestādēm, arī atsevišķiem cilvēkiem).

2. Tas (tāds), kas nosaka tendences (piemēram, uzvedības normās, modē).

Avoti: LLVV

likumdevējvara

1. Viena vai vairākas likumdevējinstitūcijas kādā politiskajā sistēmā.

Avoti: IdV

likumdošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Tiesību jaunrades veids; kompetentu valsts institūciju darbība, kuras rezultātā top juridiski likumi vai notiek to grozīšana, papildināšana vai atcelšana.

Likumdošanas iniciatīva— likumdošanas procesa pirmā stadija, likuma izdošanas ierosināšana, likumprojektu iesniegšana likumdevējai institūcijai.

2. Kādas valsts spēkā esošo likumu, dekrētu, lēmumu, rīkojumu u. c. normatīvtiesisko aktu kopums, kas regulē sabiedriskās attiecības vai kādu atsevišķu to daļu.

Pretmonopolu likumdošana— tiesību normu un institūtu sistēma, kuras galvenais uzdevums ir aizsargāt patērētāju intereses pret ražotāju monopolu un ierobežot vai aizliegt apvienības, kuru mērķis ir konkurences ierobežošana.

Prettrestu likumdošana— pretmonopolu likumdošanas paveids.

Fabriku likumdošana— darba likumdošanas pirmsākumi, kas attiecās uz fabriku strādnieku tiesisko aizsardzību.

Asiņainā likumdošana— likumi, kas bija vērsti pret klaidoņiem un ubagiem Anglijā 15.-16. gs., tie paredzēja bargus sodus (pēršana, zīmes iededzināšana, ausu un deguna nogriešana, brīvības atņemšana un nāvessods par atkārtotu bēgšanu no saimnieka).

Avoti: EV, VtV

likumgrāmata   apv.

1. Likumu grāmata.

Avoti: ME

Līkumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Salas novada Sēlpils pagastā.

Avoti: LC

likumība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> likumīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Likumsakarība.

Avoti: LLVV

līkumieši

1. Salas novada Sēlpils pagasta apdzīvotās vietas "Līkummuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

likumīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir pamatots, noteikts ar likumu (1), atbilstošs likumam.

Avoti: LLVV

likumīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> likumīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; likumība (1).

Avoti: LLVV

likumisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Atbilstošs likumam (1); arī likumīgs.

Likumiskie pārstāvji— personas, kas likuma noteiktajā kārtībā krimināllietās un civillietās pārstāv nepilngadīgos, rīcībnespējīgos un ierobežoti rīcībspējīgos.

2. Saistīts ar likumu (2), tam raksturīgs; atbilstošs likumam (2).

Avoti: LLVV

likumiskums

1. Vispārināta īpašība --> likumisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> likumisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

likumkrājums   jur.

1. Sistematizēts likumu vai citu normatīvo aktu sakopojums.

Avoti: TtP

līkummainis   apv.

1. Līkumains.

Avoti: KiV

Līkummuiža   vietv.

1. Salas novada Sēlpils pagasta apdzīvotās vietas "Līkumi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

likumnieki   vēst.

1. Filozofiskās un politiskās domas virziens Senajā Ķīnā, radās 4. gs. v. p. m. ē., vērsās pret ģints iekārtas paliekām, cīnījās par Ķīnas apvienošanu, atzina despotisku valsts varu un sodu sistēmu, kas pilnīgi pakļauj cilvēku; fadzja.

Avoti: EV

likumnieks   novec.

1. Jurists.

Avoti: Sin

līkumot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Virzīties (uz priekšu), apejot (kam apkārt); virzīties ar līkumiem.

2. parasti 3. pers. Būt ar vairākiem vai daudziem līkumiem (piemēram, par upi, ceļu).

Avoti: LLVV

līkumots   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. nozīmē

1. Divd. --> līkumot.

2. Līkumains.

Avoti: LV87

likumpamatots

1. Tāds, kas pamatojas uz likumu, izpilda to.

Avoti: LPE

likumpārkāpums

1. Pilsoņa vai amatpersonas darbība vai bezdarbība, kas izpaužas tiesību normu neievērošanā un ir sabiedriski bīstama vai kaitīga.

Avoti: EV

likumpratējs   apv.

1. Likumu zinātājs.

Avoti: ME

likumprojekts   -a, v.

1. Likuma (1) projekts.

Avoti: LLVV

likums   -a, v.

1. Valsts varas augstākās institūcijas apstiprināts vispārējs un obligāts noteikums (tiesību norma), kas regulē sabiedriskās attiecības kādā nozarē.

Likuma analoģija— kāda likuma nosacījuma attiecināšana uz kodeksā neparedzētu gadījumu uz līdzības pamata.

Likuma burts— likuma formālā puse.

2. Parādību iekšējais būtiskais sakars, kas nosaka parādību nepieciešamo attīstību.

Asociatīvais likums— likums, saskaņā ar kuru summa nav atkarīga no dažu saskaitāmo aizstāšanas ar to summu vai reizinājums- no dažu reizinātāju aizstāšanas ar to reizinājumu.

Komutatīvais likums— likums, saskaņā ar kuru summa vai reizinājums nav atkarīgs no saskaitāmo vai reizinātāju kārtības.

Distributīvais likums— likums, saskaņā ar kuru algebriskās summas reizinājums ar kādu skaitli ir vienāds ar summu, ko veido atsevišķu saskaitāmo reizinājumi ar šo skaitli.

Bioģenētiskais likums— likums, kas izpaužas tādējādi, ka organisms individuālās attīstības gaitā atkārto visas senču virknes attīstības galvenos posmus.

Avoti: LLVV, PL

līkums   -a, v.

1. Līkā daļa, arī pagrieziens (piemēram, ceļam, upei).

2. Līkā (priekšmeta) daļa.

3. vsk. lok., apst. nozīmē. Lokveida formā.

4. Izturēšanās, rīcība, runa, kurā kas neizpaužas tieši.

Avoti: LLVV

līkums   apv.

1. Līgums.

Avoti: ME

Līkums   vietv.

1. Līkuma ciems - apdzīvota vieta (skrajciems) Rucavas novada Rucavas pagastā.

Avoti: LC

likumsakarība   -as, s.

1. Parādību iekšējā, būtiskā sakarība.

Avoti: LLVV

likumsakarīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko nosaka parādību iekšējā, būtiskā sakarība.

Avoti: LLVV

likumsakarīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> likumsakarīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

likumsargs   v.

1. Tiesībsargājošās iestādes (parasti policijas) darbinieks.

Avoti: MLVV

līkunas   apv.

1. Mīkunas, deramdiena; darba vietas maiņas diena.

Avoti: ME

līkūnas   apv.

1. Mīkunas, deramdiena; darba vietas maiņas diena.

Avoti: ME

līkundiena   apv.

1. Mīkunas, deramdiena; darba vietas maiņas diena.

Avoti: ME

līkupa   apv.

1. Iedzeršana, ar kuru apstiprina darījumu; darījuma slēgšana; līkopi.

Avoti: TlV

Līkupe   vietv.

1. Ezeres labā krasta pieteka Saldus novadā, garums - 40 km, kritums - 46,2 m, sākas uz dienvidiem no Striķiem, ietekā ir Ezeres un Rubas pagasta robežupe.

Mazā Līkupe— Līkupes kreisā krasta pieteka Saldus novadā, garums - 6 km.

Avoti: LE1

Līkupēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Saldus novada Rubas pagastā.

Avoti: LC

Likurgs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - valdnieks Trāķijā, kas vērsies pret dieva Dionīsa kulta ieviešanu, par ko tika sodīts ar vājprātu un nogalināja savu dēlu.

Avoti: Mit

līkus   apv.

1. Līkus lokus - locīties, aizlocīties.

Avoti: ME

līkuža   apv.

1. Veca, līka sieviete.

Avoti: ViV

likvācija

1. ģeol. Atdziestošas magmas sadalīšanās vairākās savstarpēji nešķīstošās šķidrās fāzēs.

2. materiālt. Sakausējumu ķīmiska sastāva nevienmērība, kas veidojas kristalizācijā un ko var samazināt, paātrinot kristalizācijas procesu vai veicot difūzijas atkvēlināšanu.

Dendrītu likvācija— likvācija, kurā atšķiras dendrītu ķīmiskais sastāvs.

Īpatnējā svara likvācija— smagākā elementa koncentrēšanās sakausējuma apakšējā daļā.

Zonu likvācija— likvācija, kurā veidojas dažāda ķīmiskā sastāva zonas.

Avoti: ZTV

Likvalaozerba   vietv.

1. Upe Kongo Republikā, Sangas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

likvefakcija   med.

1. Šķidrināšana.

Avoti: TM5

likvefaktors   novec.

1. Aparāts cietu un gāzveida ķermeņu pārvēršanai šķidros.

Avoti: SV33

Likverteni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Vecsaules pagastā.

Avoti: LC

likvertenieši

1. Bauskas novada Vecsaules pagasta apdzīvotās vietas "Likverteni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

likvescēt   novec.

1. Sašķidrināties, izkust.

Avoti: KV

likvidācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbības izbeigšana, piem., kāda uzņēmuma, organizācijas darbības likvidācija.

2. Kādu apstākļu pastāvēšanas novēršana, to pastāvēšanas izbeigšana.

3. Iznīcināšana; nonāvēšana.

Avoti: SV99

likvidambars

1. Burvjlazdu dzimtas liels vasarzaļš koks, kas aug siltajās ziemeļu puslodes zemēs.

Avoti: SV99

likvidatorisms   -a, v.; parasti vsk.; vēst.

1. Novirziens Krievijas Sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā no 1908. gada līdz 1912. gadam, Latvijas Sociāldemokrātijā no 1911. gada līdz 1914. gadam, kas prasīja likvidēt boļševiku partiju un tās vietā nodibināt reformistisku legālu partiju.

Avoti: LLVV

likvidators   -a, v.

1. Persona, kas pārvalda uzņēmumu likvidācijas procesā.

2. vēst. Likvidatorisma piekritējs.

Avoti: LLVV

likvidēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas, piemēram, priekšmets, viela) beidz pastāvēt, eksistēt.

2. Panākt, ka (kas, piemēram, organizācija, uzņēmums) pārstāj, beidz darboties.

Avoti: LLVV

likvidēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Pārtraukt savu darbību (par organizāciju, uzņēmumu u. tml.); tikt likvidētam.

Avoti: LLVV

likviditāte

1. Banku un valsts organizāciju aktīvu mobilitāte, kas nodrošina iespēju noteiktos termiņos apmierināt kontrahentu likumīgās naudas prasības.

2. Iespēja ātri realizēt preces, pārdot citas materiālās vērtības par skaidru naudu.

Avoti: EV, SbV

likvids   žarg.

1. Šķidrums.

2. Urīns.

Avoti: SLG

likvīds   -ais; s. -a, -ā; ekon.

1. Tāds, kas ir viegli realizējams, pārvēršams skaidrā naudā.

Likvīdie līdzekļi— bilances aktīva vērtību daļa (ieskaitot vērtspapīrus), kuru iespējams pārdot.

Avoti: LLVV

likvidusa   materiālt.

1. Likvidusa līnija - līnija, kas sakausējuma stāvokļa diagrammā savieno sakausējumu kristalizācijas sākuma temperatūras; virs šīs līnijas sakausējumi atrodas šķidrā stāvoklī.

Avoti: ZTV

likvogels   med.

1. Gels, kas, kļūstot šķidrs, veido solu ar nelielu viskozitāti.

Avoti: TM5

likvoreja   med.

1. Muguras smadzeņu šķidruma tecēšana no deguna vai auss, ja ir galvaskausa pamata lūzums.

Avoti: MSV

likvors   med.

1. Šķidrs farmaceitisks preparāts.

2. Šķidrums organisma dobumos.

3. Alkoholisks dzēriens, liķieris.

Avoti: TM5

līkzobis   apv.

1. Tāds, kam ir līki zobi.

Avoti: ME

līķauts   -a, v.; novec.

1. Auduma gabals, ko pārklāj mirušajam zārkā.

Avoti: LLVV

līķenieks   apv.

1. Līķu vedējs.

Avoti: ME

liķeris   apv.

1. Liķieris.

Avoti: KiV

liķēt   apv.

1. Laizīt.

Avoti: LE

līķēži   novec.

1. Gaļēži kukaiņi, kas pārtiek no kritušiem, pūstošiem dzīvnieku ķermeņiem.

Avoti: LLx

liķieris   -ra, v.

1. Stiprs, salds, aromātisks alkoholiskais dzēriens, ko gatavo no spirta, cukursīrupa, augļu vai augu esencēm.

Avoti: LLVV

liķināties   apv.

1. Pieglaimoties; pieglausties, labināties.

Avoti: MiV, NeV

liķinēties   apv.

1. Pieglaimoties, pielabināties.

Avoti: ME

liķins   apv.

1. Cilvēks, kas māk pie otra pieglaimoties, pielišķēties.

Avoti: NeV

liķis   apv.

1. Cilvēks, kas māk pie otra pieglaimoties, pielišķēties; liķins.

Avoti: NeV

līķis   -ķa, v.

1. Miruša cilvēka vai dzīvnieka ķermenis.

Līķa stingums— stingums ķermeņa muskulatūrā, kas iestājas pēc nāves; pēc vairākām diennaktīm stingums izzūd, jo ķermeņa audi sāk sabrukt.

Bāls kā līķis, arī līķa bālumā— ļoti bāls.

Līķu (arī kapu) kambaris— kapliča.

Avoti: LLVV

līķis   jūrn.

1. Virve, kas apšūta apkārt burām.

Augšējais līķis— četrstūra buras līķis, kas piestiprināts pie gafeles.

Pārstiepts pakaļējais līķis— par daudz nostiepjot buru uz leju, tās pakaļējā mala tiek pārstiepta un kļūst garāka; līdz ar to pasliktinās tās aerodinamiskās īpašības.

Priekšējā līķa lente— stipra lente, kas piešūta buras priekšējai malai, lai to nostiprinātu.

Priekšējā līķa liekums— buras priekšējās malas izliekums, kas ir tik liels, cik lielu vēlas buras "vēderu".

Priekšējā līķa trose— mīksta tērauda trose, kas iešūta buras priekšējā malā (līķī).

Priekšējais līķis— trīsstūra vai četrstūra buras priekšējā mala.

Avoti: KV, JūVM

līķis   apv.

1. apv. Līkums.

Avoti: KV, ME

liķīt   apv.

1. Laizīt.

Avoti: ME

līķmuša

1. dsk. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Calliphoridae"), metāliski spīdīgas zilas vai zaļas mušas, kuru kāpuri (gaļas "tārpi") pārtiek gk. no dzīvnieku līķiem, sasmakušas gaļas u. tml., bet dažkārt arī parazitē dzīvnieku ādā, zarnās; ~1500 s., Latvijā konstatētas 17 s.

Avoti: EV

līķrati   -u, v.; tikai dsk.

1. Rati zārka vešanai bēru procesijā.

Avoti: LLVV

līķskudrulītis

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Korynetidae"), Latvijā konstatētas 3-4 sugas, vaboļu ķermenis 4-5 mm garš, sastopamas uz dzīvnieku līķiem, bojātiem dzīvnieku izcelsmes produktiem, kūpinātas gaļas, dažkārt grauž vilnu vai pat sālītu speķi.

Zilais līķskudrulītis— līķskudrulīšu suga ("Necrobia violacea"), kas Latvijā sastopama visbiežāk.

Avoti: LD

līķspīdulis

1. dsk. Spīduļu dzimtas vaboļu ģints ("Omosita"), Latvijā konstatētas 3 sugas, ķermenis 2-5 mm garš, plakans, plats, sastopamas uz dzīvnieku līķiem, kauliem, dažreiz arī sausos kūtsmēslos.

Avoti: LD

līķtrose   jūrn.

1. Augu vai sintētiskās šķiedras trose (parasti - trīsgrīstu), ko piešuj pie buras malām, lai padarītu tās izturīgākas.

Tērauda līķtrose— štagburas priekšējā malā (līķī) iešūta pastiprināšanas trose no nerūsoša tērauda.

Avoti: JūVM

līķvabole

1. dsk. Vaboļu kārtas kapračvaboļu dzimta ("Silphidae"), kukainis, kas parasti pārtiek no beigtiem dzīvniekiem; visā pasaulē, gk. mērenajā joslā >350 s., Latvijā 19 s.

Avoti: EV

lila   novec.

1. Gaiši violets, ceriņu krāsā.

Avoti: KV

lilā   novec.

1. Violets, iesarkani zils, mēļš.

Avoti: SV33

lilākodaļ   apv.

1. Lielākoties.

Avoti: ViV

lilangeni

1. Naudas vienība Svazilendas Karalistē, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

lilans   apv.

1. Viduvēji liels, puslīdz liels; lielans.

Avoti: ME

Lilaste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Carnikavas novadā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā.

3. Upe Saulkrastu un Carnikavas novadā, šo novadu robežupe, garums - 1 km, iztek no Līlastes ezera, ietek Rīgas jūras līcī.

Avoti: LC

Līlaste   vietv.

1. Carnikavas novada apdzīvotās vietas "Lilaste" bijušais nosaukums.

2. Saulkrastu novada Saulkrastu pagasta apdzīvotās vietas "Lilaste" nosaukuma variants.

3. Līlastes Dūņezers - atrodas Piejūras zemienes Rīgavas līdzenumā, Ādažu novadā, 0,5 m vjl. (līmeņa svārstības 0,3-1,2 m vjl.), garums - 3,75 km, lielākais platums - 1,3 km, lielākais dziļums - 3,3 m, eitrofs ezers, 1/4 platības aizaugusi.

4. Līlastes ezers - atrodas Piejūras zemienes Rīgavas līdzenumā, Ādažu novadā, 0,5 m vjl. (līmeņa svārstības 0,3-1,2 m vjl.), platība - 183,6 ha, garums - 1,75 km, lielākais platums - 1,45 km, lielākais dziļums - 3,2 m, dūņains ezers, aizaugums - 10-12%.

Avoti: LC, LE1

lilastieši

1. Saulkrastu novada Saulkrastu pagasta apdzīvotās vietas "Lilaste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lileburgaza   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Kirkraleri ilā, 105300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Līlenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Leland"), Ziemeļkarolīnas štatā, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

lilgans   apv.

1. Ar violetu nokrāsu.

Avoti: ĒiV

liliaceae   lat.

1. Liliju dzimta.

Avoti: LD

liliales   lat.

1. Liliju rinda.

Avoti: PDE

lilioceris   lat.

1. Lilijgrauži.

Lilioceris lilii— melnkāju lilijgrauzis.

Lilioceris merdiger— lilijgraužu suga.

Avoti: LD

liliatae   lat.

1. Viendīgļlapju "Monocotyledoneae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

liliāti   bot.

1. Viendīgļlapji ("Monocotyledoneae, Liliatae").

Avoti: LD

Lilienfelde   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Lilienfeld"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

lilienfeldieši

1. Daugavpils novada Kalkūnes pagasta apdzīvotās vietas "Lilienfelde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lilieris   apv.; hip.

1. Milzis, milzenis.

Avoti: ME

liliidae   lat.

1. Liliju apakšklase.

Avoti: PDE

līlija   apv.

1. Lilijas ("Lilium").

Avoti: Aug2

lilija   -as, s.

1. dsk. Viendīgļlapju klases dzimta ("Liliaceae"), kurā ietilpst daudzgadīgi lakstaugi, retāk krūmi un koki, kam raksturīgas veselas lapas ar paralēlu vai lokveida dzīslojumu, kārtni divdzimumu ziedi, ~3500 s., Latvijā konstatētas 13 ģ., 25 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Lilium"), daudzgadīgs sīpolaugs ar smaržīgiem zvanveida ziediem, ~100 sugas, Latvijā savvaļā konstatēta 1 suga - martagonlilija.

Baltā lilija— liliju suga ("Lilium candidum").

Karaliskā lilija— liliju suga ("Lilium regale"), 60-150 centimetrus gara lilija ar krāšņiem, baltiem ziediem.

Pumpursīpolu lilija— liliju suga ("Lilium bulbiferum").

Ūdens lilija— ūdensroze.

Zeltainā lilija— liliju suga ("Lilium auratum").

Zemā lilija— liliju suga ("Lilium pumilum").

3. apv. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: LLVV, LE1, Aug2, DaE

līlijas   apv.

1. Lilijas ("Lilium").

Avoti: Aug2

lilijas

1. apv. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

2. apv. Baltā ūdensroze ("Nymphaea alba").

3. apv. Sniegbaltā ūdensroze ("Nymphaea candida").

4. dsk. Lilija.

Avoti: Aug2

lilijaugi

1. Liliju rindas dzimta, daudzgadīgi lakstaugi ar sakneni, sīpolu vai bumbuļsīpolu, tropos arī koki un liānas, līdz 3000 s.

Avoti: PDE

lilijgrauzis

1. dsk. Lapgraužu dzimtas vaboļu ģints ("Lilioceris"), vaboļu ķermenis 6-8 mm garš, segspārni sarkani, samērā gari melni taustekļi, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Melnkāju lilijgrauzis— lilijgraužu suga ("Lilioceris lilii"), Latvijā savairojies dārzos uz liliju dzimtas augiem.

Avoti: LD, LE1

lilijveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lilijas, tās zieda forma, veids.

Avoti: LLVV

lilijveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lilijveida.

Avoti: LLVV

liliputanis   novec.

1. Liliputs.

Avoti: Ang

liliputizdevums   novec.

1. Miniatūrizdevums.

Avoti: BtV

liliputs   -a, v.

1. Ļoti maza auguma cilvēks.

Avoti: LLVV

Lilita   mit.

1. Babiloniešu mitoloģijā - nakts spoks, sieviešu kārtas vētras dēmons, kas mīt vecās drupās; pēc citas leģendas - Ādama pirmā sieva, kas bija veidota no māliem, pirms Ievas.

2. Ebreju mitoloģijā - sieviešu kārtas dēmons, kas pavedina vīriešus, ir bīstams dzemdētājām un jaundzimušajiem.

Avoti: SV08, Mit

lilium   lat.

1. Lilijas.

Lilium auratum— zeltainā lilija.

Lilium candidum— baltā lilija.

Lilium cernuum— liliju suga.

Lilium lancifolium— tīģerlilijas "Lilium tigrinum" nosaukuma sinonīms.

Lilium martagon— martagonlilija.

Lilium pumilum— zemā lilija.

Lilium regale— karaliskā lilija.

Lilium tigrinum— tīģerlilija.

Avoti: LD, PDE, DaE

lilje   apv.

1. Lilijas ("Lilium").

Avoti: Aug2

lillā   nelok.; sar.

1. Violets.

2. žarg. Piedzēries.

Avoti: LLVV

lillāgans   apv.

1. Ar violetu nokrāsu.

Avoti: ĒiV

lillāt   apv.

1. Dzert alkoholiskus dzērienus; žūpot.

2. Dzerot, uzdzīvojot tērēt (naudu, līdzekļus).

Avoti: ViV

lillāts   apv.

1. Violets.

Avoti: SiV

Lille   vietv.

1. Pilsēta Francijas ziemeļos (fr. val. "Lille"), pie Beļģijas robežas, Noras-Padekalē reģiona Noras departamentā, 227600 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Lille Skensveda - pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1580 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LģE, Wi

Lillehammera   vietv.; novec.

1. Lillehammere - pilsēta Norvēģijā.

Avoti: PZT

Lillehammere   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijas dienvidos ("Lillehammer"), Oplannes filkes administratīvais centrs, 27000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PZT, LpA

Lillereda   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 16000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lillesanna   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Eustagderes filkē, 10100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lillestrema   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Akešhusas filkē, 14000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lillīgs   sar.

1. Ar violetu nokrāsu.

Avoti: SLG

lillija   apv.

1. Lilija ("Lilium").

Avoti: ĒiV, Aug2

lillis   apv., hip.

1. Lilijas ("Lilium").

Avoti: Aug2

lillūps   apv.

1. Liellops.

Avoti: BsV

Lilmežnīki   vietv.

1. Balvu novada Bērzkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Lielmežnieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lilongve   vietv.

1. Malāvijas galvaspilsēta (angļu val. "Lilongwe"), atrodas 1100 vjl., 722000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

lils   apv.

1. Liels.

Avoti: ME

līm.   saīs.

1. Līmenis.

Avoti: LD

līma   apv.

1. Līme.

Avoti: ME

Lima   vietv.

1. Peru galvaspilsēta (sp. val. "Lima"), reģiona centrs, atrodas Klusā okeāna piekrastē, Andu piekājē, 8472900 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Upe Melnkalnē, Serbijā un Bosnijā un Hercegovinā, Drinas labā krasta pieteka, garums 220 km.

Avoti: LģE, PuA, PZT

LIMA   saīs.

1. Latvijas Izpildītāju mūziķu asociācija.

Avoti: i2

limacella   lat.

1. Gļotaines.

Limacella glioderma— sarkanbrūnā gļotaine.

Limacella guttata— pilošā gļotaine.

Avoti: LD

limacidae   lat.

1. Kailgliemežu grupas dzimta.

Avoti: LD

limacīdi

1. Kailgliemežu grupas dzimta ("Limacidae").

2. Ķīmiski kailgliemežu apkarošanas līdzekļi.

Avoti: PDE, SV99

limacoididae   lat.

1. Gliemežtauriņu dzimta.

Avoti: LD

līmains   apv.

1. Tāds, kas ir pārklāts ar lipīgu vielu; lipīgs.

Avoti: ViV

limakocīdi   novec.

1. Indes kailgliemežu apkarošanai; limacīdi.

Avoti: LxE

līmakogrāfija   novec.

1. Gliemežu apraksts.

Avoti: SV33

limakoloģija

1. Zooloģijas nozare, kas pētī gliemežus.

Avoti: SV99

Limana   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Liman"), Lenkeranas rajonā, 10200 iedzīvotāju (2008. g.).

2. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 23400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

limanads   apv.

1. Limonāde.

Avoti: KiV

limanda   -as, s.

1. dsk. Plekstveidīgo zivju kārtas plekstu dzimtas ģints ("Limanda").

Gludā limanda— šīs ģints suga ("Limanda limanda syn. Pleuronectes limanda"), zivs ar brūngani dzeltenu, plakanu ķermeni un acīm, parasti galvas vienā pusē.

Avoti: LLVV, LD

limanda   lat.

1. Limandas.

Limanda limanda— gludā limanda.

Avoti: LD

Limani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Limanova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 1530 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1565. g.

Avoti: LpA, Wi

limāns   -a, v.

1. ģeogr. Garš, sekls līcis, kas izveidojies, jūrai pārplūdinot upes grīvu; neliels, vasarā izsīkstošs ezers.

2. apv. Piena putras u. tml. trauks, kuram viens gals aizbāžams ar aizbāzni.

Avoti: LLVV, LxE

limāns   apv.

1. Piena putras u. tml. trauks, kuram viens gals aiztaisīts ar aizbāzni.

Avoti: KV, ME

līmāns   apv.

1. Līdz malām pilns.

Avoti: ME

Limasola   vietv.

1. Pilsēta Kipras Republikā, eparhijas administratīvais centrs, 94600 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

līmāt   apv.

1. Līmēt.

Avoti: ME

līmātūra   novec.

1. Vīlējumu skaidiņas.

Avoti: KV

limax   lat.

1. Kailgliemežu dzimtas "Limacidae" ģints.

Limax cinereo-niger— kailgliemežu suga.

Limax maximus— lielais kailgliemezis.

Limax tenellus— sēņu kailgliemezis.

Avoti: LD

līmaži   apv.

1. Līdzās, blakus.

Avoti: ME

limba   apv.

1. Liels, lempīgs un slinks cilvēks.

2. Riņķis, lēciens, lēciens sāņus.

Limbu apmest— apriņķot.

Avoti: KV

Limbaha   vietv.; vēst.

1. Pilsēta Vācijā ("Limbach"), Saksijas federālajā zemē, dibināta 1346. g., 1950. g. apvienota ar Oberfronu izveidojot Limbahu-Oberfronu.

Avoti: PZT

Limbaha-Oberfrona   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Limbach-Oberfroma"), Saksijas federālajā zemē, 24100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

līmbante   apv.

1. Augļu koku kaitēkļu ķeramā josta.

Avoti: ĒiV

limbāt   apv.

1. Skriet, jozt.

Avoti: NeV

limbāties   apv.

1. Ļodzīties, grīļoties.

2. Slaistīties; jaukties citu darīšanās.

Avoti: ME

limbaži   apv.

1. Rauguļi, raudzības.

Iet limbažos— iet pie nedēļnieces raugos.

Avoti: KV

Limbaži   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes rietumu daļā, no 2009. g. - novada centrs (1950.-2009. g. rajona centrs, 1785.-1949. g. Valmieras apriņķī) 87 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1385. gada.

2. Limbažu novads - novads Vidzemes rietumu daļā, ietver daļu no bijušā Limbažu rajona teritorijas: Limbažu pilsētu un Katvaru, Limbažu, Pāles, Skultes, Umurgas, Vidridžu un Viļķenes pagastu; robežojas ar Salacgrīvas, Alojas, Kocēnu, Pārgaujas, Krimuldas, Sējas un Saulkrastu novadu, kā arī ar Rīgas jūras līci.

3. Limbažu pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā ar administratīvo centru Limbažu pilsētā, robežojas ar Limbažu pilsētu un Viļķenes, Katvaru, Umurgas, Vidrižu un Skultes pagastu, kā arī ar Pārgaujas, Krimuldas un Salacgrīvas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Lemsal, krieviski - Lemzaļskaja.

Limbažu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauts pirmskara Lādes un Nabes pagasts, daļa Umurgas pagasta (Kaijciema apkaime) un neliela daļa Stienes pagasta teritorijas, savukārt neliela daļa pirmskara Limbažu pagasta teritorijas pievienota tagadējam Katvaru pagastam.

4. vēst. Limbažu rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra (1995. g.) Limbažu pilsētu, Ainažu, Alojas, Staiceles un Salacgrīvas pilsētu ar lauku teritoriju, Braslavas, Brīvzemnieku, Katvaru, Lēdurgas, Liepupes, Limbažu, Pāles, Skultes, Umurgas, Vidridžu un Viļķenes pagastu, robežojās ar Valmieras, Cēsu un Rīgas rajonu, kā arī ar Rīgas jūras līci un Igauniju.

5. Limbažu dārzkopis - Limbažu novada Umurgas pagasta apdzīvotās vietas "Mežciems" un "Lidlauka ciems" bijušais nosaukums.

6. Limbažu ezeri - atrodas meridionālā ielejveida pazeminājumā starp Metsepoles līdzenumu un Idumejas augstieni, lielāki - Lielezers, Dūņezers, Lādes ezrs un Sārumezers, kā arī nelielais Mazezers.

7. Limbažu kāple - tektoniska struktūra Baltijas sineklīzes ziemeļaustrumu malā, aizņem Vidzemes ziemeļrietumu stūri un Rīgas līci, krstāliskā pamatklintāja virsa ieguļ 600-900 m zjl.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, LC, LE1, T84

limbažnieki

1. Limbažu pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

Limbažu-Nabes   vietv.; nelok.

1. Limbažu-Nabes senleja - atrodas Limbažu un Pārgaujas novadā, stiepjas 36 km garumā no Viļķenes pagasta Šķirstiņiem līdz Straupes pagasta Plācim, platums - 1,2-1,5 km, dziļums - 18-33 m.

Avoti: LE1

Limbeļka   vietv.

1. Upe Krievijā, Timas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

limbi

1. Kisi tautai tuvu radniecīga cilšu grupa, dzīvo gk. Sjerraleones ziemeļrietumos, arī Gvinejas dienvidos.

Avoti: PZT

limbiskā   nelok.

1. Limbiskā sistēma - galvas smadzeņu un zemgarozas veidojumi, kas regulē emocijas un ar tām saistītās reakcijas.

Avoti: PL

limbo

1. Deja, kurā dejotājam, atliecoties atpakaļ, atkārtoti jāiziet pa horizontālas kārts apakšu (kārti nolaiž arvien zemāk).

Avoti: SV99

limbo   rel.

1. Pēc Romas katoļu baznīcas doktrīnas vieta, kur mājo nekristīto bērnu dvēseles, kas nav nonākušas paradīzē, bet nav nonākušas arī ellē vai šķīstītavā.

Avoti: R1

Limbrihta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Limbricht"), Limburgas provincē, 2700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

limbs   -a, v.

1. tehn. Metāla gredzens ar skalu pagrieziena leņķa noteikšanai vai darbināmā elementa pārvietojumu noteikšanai.

2. astr. Diska mala (debess spīdeklim).

Avoti: LLVV

Limburga   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Limbourg", vācu, nl. "Limburg"), Valonijas reģiona Ljēžas provincē, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Beļgijas province, ietilpst Flandrijas reģionā, platība - 2414 kvadrātkilometru, 805800 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Haselta.

3. Nīderlandes province, platība - 2153 kvadrātkilometri, 1121500 iedzīvotāju (2013. g.), administratīvais centrs - Māstrihta.

4. Pilsēta Vācijā ("Limburg an der Lahn"), Hesenes federālajā zemē, 33800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Limbuschen   vietv., vēst., vācu val.

1. Limbuža muiža, kas atradās Talsu apriņķa Ārlavas pagastā.

Avoti: KV

limbužnieki

1. Talsu novada Valdgales pagasta apdzīvotās vietas "Limbuži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

līme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Speciāli sagatavota saistviela, ko izmanto līmēšanai.

Galdnieka līme— līme, ko iegūst, vārot kaulus, un ko izmanto koka priekšmetu līmēšanai.

Kāpuru līme— līme, ko izmanto augu aizsardzībā līmes jostu apziešanai.

Līmes krāsa— krāsa, kurā par saistvielu izmantota līme.

Līmes krāsu glezniecība— glezniecības tehnika, kurā par pigmentu saistvielu izmanto augu un dzīvnieku līmi; izplatīta gk. monumentālajā glezniecībā.

Avoti: LLVV

Limeira   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Limeira"), Sanpaulu štatā, 296400 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

limējums   apv.

1. Satiepums, izmežģījums.

Avoti: NeV

Limenen   vietv., vēst., vācu val.

1. Ungura muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Ungurmuižas pagastā.

Avoti: KV

līmenis   -ņa, v.

1. Horizontāla virsma, kas rāda attālumu augstumā (no kā); horizontāla virsma, ko izmanto (kā) augstuma raksturošanai.

Jūras līmenis— konvencionāla atskaites virsma (kā) augstuma pakāpes noteikšanai uz Zemes - jūru un okeānu brīvas ūdens virsmas līmenis.

2. Pakāpe, kas raksturo (kā) attīstību, kvalitāti, kvantitāti.

// pol. Tiesību kopums (kādā, parasti starptautiskā, darbībā).

3. Viena no savstarpēji (parasti hierarhiski) saistītām sistēmām (zinātniskajā pētniecībā).

4. inf. Subordinācijas pakāpe hierarhijā.

5. inf. Šķautņu skaits no koka virsotnes līdz tā saknei.

Avoti: LLVV

līmenisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Paralēls Zemes virsmai; horizontāls.

Avoti: LLVV

līmeniskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> līmenisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

līmens   apv.

1. Līdz malām pilns.

2. Piedzēries.

Avoti: LE

limentris   lat.

1. Raibeņu dzimtas ģints.

Limentris populi— apšu raibenis.

Avoti: LD

līmeņrādis   -ža, dsk. ģen. -žu, v.

1. Mērinstruments horizontāla un vertikāla virziena noteikšanai.

Avoti: LLVV

limerika

1. Humoristiska vai komiska piecrinde, kurā pirmās atskaņas vārds bieži vien ir vietvārds.

Avoti: LEV

Limerika   vietv.

1. Pilsēta Īrijā (angļu val. "Limerick"), Mansteras provincē, grāfistes administratīvais centrs, 91500 iedzīvotāju (2011. g.); Limnaha.

Avoti: LpA, PuA, Wi

limeriks   literat.

1. Angļu humoristiskās dzejas strofiskā forma - piecrinde ar atskaņu shēmu: AABBA; atskaņās parasti tiek apspēlēts kādas personas vai vietas vārds.

Avoti: DzV

limes   novec.

1. Taka, robežtaka, arī pati robeža.

Avoti: KV

līmeš   apv.

1. Blakus, pie sāniem.

Avoti: ME

līmēšana   materiālt.

1. Vienādu vai dažādu materiālu savienošana ar līmi, iegūstot izturīgu neizjaucamu savienojumu - līmsavienojumu.

Avoti: ZTV

limēt   apv.

1. Mežģīt.

Avoti: LE

līmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Savienot (ko) ar līmi.

Avoti: LLVV

līmētēns   apv.

1. Līmens, līdz malām pilns.

Avoti: ME

limetes   novec.

1. Mazi saldi citroni.

Avoti: SV33

līmēties   apv.

1. Refl. --> līmēt.

2. savienojumā ar "klāt" Censties piesaistīt sev uzmanību, iegūt simpātijas.

Avoti: ĒiV

līmetnis   -ņa, v.

1. Ģeodēzisks instruments, ar kuru nosaka divu apvidus punktu augstuma starpību; nivelieris.

2. apv. Līmenis.

Avoti: LV87, ME

līmetns   apv.

1. Līmens - pilns līdz malām (parasti par trauku, bet arī par piedzērušos).

Avoti: VV

līmetņošana   būvn.

1. Zemes virsmas punktu augstuma noteikšana attiecībā pret jūras līmeni vai kādu citu izraudzītu punktu, lai noteiktu absolūto vai relatīvo augstumu; viens no ģeodēzijas mērījumu veidiem.

2. Nolīdzināšana.

Avoti: ZTV

līmetņot   -oju, -o, -o, pag. -oju, pārej.

1. Noteikt divu apvidus punktu augstuma starpību ar līmetni.

2. Novērst divu punktu augstuma starpību.

Avoti: LV87

limf-   med.

1. Salikteņos norāda uz limfu vai limfaudiem.

Avoti: MSV

limfa   -as, s.; anat.

1. Bezkrāsains šķidrums, kas cirkulē mugurkaulnieku organismā pa limfātisko sistēmu, aizpilda starpšūnu telpu un pārnes šūnu vielmaiņas produktus.

Avoti: LLVV

limfadenektāzija   med.

1. Limfmezgla sinusu paplašināšanās.

Avoti: TM5

limfadenektomija   med.

1. Limfmezgla izgriešana.

Avoti: TM5

limfadenhipertrofija   med.

1. Limfmezgla palielināšanās.

Avoti: TM5

limfadēnija   med.

1. Limfaudu hiperplāzija.

Avoti: TM5

limfadēnisms   med.

1. Vispārēja limfaudu slimība.

Avoti: TM5

limfadenīts   med.

1. Limfmezglu iekaisums.

Fibrozais limfadenīts— hronisks limfmezglu iekaisums ar fibrozo audu attīstīšanos, limfostāzi un limfedēmu atbilstošajos audos.

Mezenteriskais limfadenīts— vēdera dobuma limfmezglu iekaisums: lēkmjveida vēdersāpes ar vemšanu, kas ilgst vairākas dienas un recidivē; izteikts palpatorisks sāpīgums labajā ileocekālajā apvidū, epigastrijā, retāk - kreisajā ileālajā apvidū.

Oroseptiskais limfadenīts— visbiežāk vērojamā limfadenīta forma; lokalizācija - kaklā, īpaši zem žokļa, virs atslēgas kaula, padusēs, parakardiālā apvidū.

Purulentais limfadenīts— limfadenīts, kas parasti pievienojas akūtiem strutojošiem procesiem perifērijā.

Avoti: TM5

limfadenogrāfija   med.

1. Limfmezglu rentgenizmeklēšanas metode, ievadot kontrastvielu limfas plūsmā (netiešā l.) vai limfmezglā (tiešā l.).

Avoti: TM5

limfadenogramma   med.

1. Limfmezgla rentgenogramma.

Avoti: TM5

limfadenoīds   med.

1. Tāds, kas uzbūves ziņā līdzīgs limfmezglam (liesa, kaulu smadzenes, mandeles un gļotādu limfaudi).

Avoti: TM5

limfadenoleikopoēze   med.

1. Leikocītu veidošanās limfaudos.

Avoti: TM5

limfadenoma   med.

1. Audzējam līdzīgs limfmezgla palielinājums.

Avoti: TM5

limfadenopātija   med.

1. Limfmezglu slimība.

Mukokutānā limfadenopātija— kombinēts neskaidras ģenēzes ādas, gļotādas un limfmezglu bojājums: augsta ķermeņa temperatūra, kas nepadodas antibiotikterapijai; akūts, parasti kakla limfadenīts; sklēru hiperēmija, sausas, sarkanas, saplaisājušas lūpas, aveņkrāsas mēle; mutes un rīkles dobuma gļotādas hiperēmija, eritematozs plaukstu un pēdu ādas sabiezējums; polimorfiski izsitumi uz ķermeņa bez pūšļu un kreveļu veidošanās.

Avoti: TM5

limfadenotomija   med.

1. Limfmezgla pārgriešana.

Avoti: TM5

limfadenoze   med.

1. Ģeneralizēta limfātiskās sistēmas slimība.

Labdabīgā ādas limfadenoze— limforetikulāro audu labdabīga hiperplāzija: nesāpīgi, asi norobežoti, brūngani vai zilgani pastozi veidojumi ādā vai zem ādas; tie var būt solitāri vai diseminēti, parasti lokalizējas uz ausu ļipiņām, ap krūtsgaliem, uz sēklinieku maisiņa ādas.

Avoti: TM5

limfagogs   med.

1. Līdzeklis, kas veicina limfas veidošanos un plūsmu.

Avoti: TM5

limfangiektāzija   med.

1. Limfvadu paplašināšanās, piem., elefantiāzes gadījumā.

Avoti: TM5

limfangiektomija   med.

1. Limfvada izgriešana.

Avoti: MSV

limfangioendotelioma   med.

1. Audzējs, kas attīstījies no limfvadu endotēlija.

Avoti: TM5

limfangiofibroma   med.

1. Audzējs, kam ir limfangiomas un fibromas raksturs.

2. Fibroma, kas attīstījusies no limfvada sienas.

Avoti: MSV

limfangioflebīts   med.

1. Limfvadu un vēnu iekaisums.

Avoti: TM5

limfangiogrāfija   med.

1. Limfvadu rentgenizmeklēšanas metode, ievadot kontrastvielu.

Avoti: TM5

limfangioloģija   med.

1. Anatomijas nozare par limfvadiem.

Avoti: TM5

limfangioma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no paplašinātiem limfvadiem.

Kavernozā limfangioma— daudzdobumu limfangioma ar starpsienām, kurās ir fibrozi audi un gludās muskulatūras šķiedras; atrodama ādā, gļotādā.

Norobežotā iedzimtā limfangioma— dzelteni pūslīši ādā ar biezām, izstieptām sienām, kuri savienoti ar limfvadiem.

Parastā limfangioma— limfvadu paplašināšanās norobežotā apvidū.

Avoti: TM5

limfangionbroma   med.

1. Audzējs, kam ir limfangiomas un fibromas raksturs.

2. Fibroma, kas attīstījusies no limfvada sienas.

Avoti: TM5

limfangioplastika   med.

1. Limfvadu aizstāšana ar mākslīgiem vadiem.

Avoti: TM5

limfangiosarkoma   med.

1. Limfangioma, kas kombinēta ar sarkomu.

Avoti: TM5

limfangiotomija   med.

1. Limfvadu pārgriešana.

Avoti: TM5

limfangīts   med.

1. Limfvadu iekaisums.

Avoti: ZTV

limfatikostomija   med.

1. Pastāvīgas atveres izveidošana limfvadā (piem., krūšu limfvadā).

Avoti: TM5

limfātisks   -ais; s. -a, -ā; anat.

1. Saistīts ar limfu, tai raksturīgs.

Limfātiskā sistēma— asinsrites sistēmas daļa, pa kuru plūst limfa.

Avoti: LLVV, SV33

limfātisms   med.

1. Limfātiskā konstitūcija: limfaudu hiperplāzija, pastoza, bāla, neelastīga āda; liela uzņēmība pret infekcijām, īpaši tuberkulozi.

Avoti: TM5

limfatolīze   med.

1. Limfaudu sabrukums.

Avoti: TM5

limfeirisma   med.

1. Limfvadā paplašinājams.

Avoti: TM5

limfeksosmoze   med.

1. Limfas izplūšana cauri limfvadu apvalkiem.

Avoti: TM5

limfēmija   med.

1. Pārmērīgs limfocītu vai to negatavo formu daudzums asinīs; limfoleikoze.

Avoti: TM5

Līmfjordens   vietv.

1. Jūras šaurums Jitlandes pussalas ziemeļos ("Limfjorden"), savieno Ziemeļjūru un Kategatu, garums - ~180 km, dziļums - 2,5-20 m.

Avoti: PZT, PuA

Limfjords   vietv.

1. Līmfjordens - jūras šaurums Dānijā, Jitlandes pussalas ziemeļos.

Avoti: PZT

limfmezgls   -a, v.; anat.

1. Neliels apaļš vai ovāls veidojums limfvadā.

Avoti: LLVV

limfo-   med.

1. Salikteņos norāda uz limfu vai limfaudiem.

Avoti: MSV

limfoblastoma   med.

1. Limfomas ļaundabīga forma, kuras gadījumā limfmezglos pārsvarā ir šūnas, kas atgādina limfoblastus.

Gigantofolikulārā limfoblastoma— centroblastiska centrocītiska limfoma: palielināti, nesāpīgi, blīvi limfmezgli (slimības sākumā kakla limfmezgli); palielinātas aknas un liesa; ķermeņa temperatūra normāla; bieži spontāni kaulu lūzumi, ascīts, zarnu funkciju traucējumi; terminālajā stadijā - kaheksija. Limfātiskos audos novēro folikulveidīgus limfocītu un limfoblastu sakopojumus.

Avoti: TM5

limfoblastoze   med.

1. Slimība, kam raksturīgi limfoblasti asinīs.

Avoti: TM5

limfoblasts   med.

1. Nenobriedusi limfocīta forma (mātšūna).

Avoti: TM5

limfocitēmija   med.

1. Limfocītu skaita palielināšanās perifēriskajās asinīs.

Avoti: TM5

limfocīti   biol.

1. Leikocītu veids; organismā veic aizsargfunkciju.

Avoti: ZTV

limfocitoma   med.

1. Limfaudu audzējs, kurā pārsvarā ir šūnu tips, kas līdzīgs nobriedušiem limfocītiem; atšķirībā no limfoblastomas šeit ir mazāk mitozes figūru un nav daudzkodolainu šūnu.

Ādas limfocitoma— limforetikulāro audu benigna hiperplāzija: nesāpīgi, asi norobežoti, brūngani vai zilgani pastozi veidojumi ādā vai zemādā; parasti lokalizējas uz ausu ļipiņām, ap krūtsgaliem, uz sēklinieku maisiņa ādas.

Avoti: TM5

limfocitopēnija   med.

1. Limfocītu normālā skaita samazināšanās perifēriskajās asinīs.

Avoti: TM5

limfocitopoēze   med.

1. Limfocītu veidošanās.

Avoti: TM5

limfocitoze   med.

1. Limfocītu skaita palielināšanās perifēriskajās asinīs; to novēro sakarā ar dažādām akūtām (garais klepus) vai hroniskām infekcijas slimībām (tuberkuloze, infekciozā mononukleo-ze, infekciozais hepatīts), vai arī kā nenobriedušo limfocītu skaita pieaugumu limfoleikozes gadījumā.

Absolūtā limfocitoze— limfocītu absolūtā skaita palielināšanās.

Akūta infekciozā limfocitoze— labdabīga infekcijas slimība ar izteiktu limfocitāro leikocitozi: vairākas dienas mērens drudzis ar augšējo elpceļu vieglu kataru, nereti 1-3 dienu eksantēma, kas atgādina skarlatīnu vai masalas; liesa un limfmezgli nav palielināti; akūtas vēdera sāpes; retāk meningeāla kairinājuma pazīmes ar likvora pleocitozi.

Relatīvā limfocitoze— limfocītu procentuāls pieaugums leikocītu pārējo formu vidū, ko novēro gk. neitropēnijas gadījumā.

Avoti: TM5

limfocīts   med.

1. Limfšūna, no limfaudiem cēlies vienkodola leikocīts ar apaļu kodolu un negraudainu protoplazmu.

Netipiskais limfocīts— nenormāla vienkodola šūna infekciozās mononukleozes gadījumā.

Avoti: TM5

limfodermija   med.

1. Ādas limfvadu slimība.

Avoti: TM5

limfodrenāža

1. Limfas plūsmas atjaunošana un pastiprināšana; speciālista veikta limfas ceļu atbrīvošana, kas veicina liekā šķidruma izvadīšanu no organisma.

Avoti: PL

limfoekstravazāts   novec.

1. Limfas izplūdums zemādas taukos.

Avoti: LxE

limfoepitelioma   med.

1. Ātri augošs audzējs aizdegunē; sastāv no limfoīdām un lielām mononukleārām šūnām.

Avoti: TM5

limfogēns   med.

1. Tāds, kas radies limfaudos.

Avoti: TM5

limfogonijs   med.

1. Liels limfocīts ar relatīvi lielu kodolu un negraudainu citoplazmu; to atrod limfoleikozes gadījumā.

Avoti: TM5

limfogrāfija

1. Rentgenogrāfiska limfātiskās sistēmas izmeklēšana, ievadot limfvados rentgenkontrastvielu.

Avoti: LPE

limfogramma   med.

1. Limfvadu attēls, ko iegūst radioloģiskā izmeklēšanā ar kontrastvielu.

Avoti: VE

limfogranuloma   med.

1. Venēriskā limfogranuloma - slimība, kuras izraisītājs ir "Chlamydia trachomatis": nedēļu pēc inficēšanās uz dzimumorgāniem veidojas primārafekts (pūslītis vai papula) vai arī attīstās uretrīts; vīriešiem pēc 2-4 nedēļām parasti izveidojas "bubo inguinalis" ar strutojošām fistulām; sievietēm iekaisums aptver audus ap maksti un taisno zarnu; bieži attīstās ģenitālā un anorektālā apvidus elefantiāze.

Avoti: TM5

limfogranulomatoze   med.

1. Ļaundabīga asins slimība, kas attīstās limfmezglos un liesā, bet vēlāk izplatās visos iekšējos orgānos un kaulos.

Avoti: SV99

limfoidāls

1. Ar limfu vai limfmezgliem saistīts.

Limfoidālie audi— audi, kuros ir vai rodas limfocīti; sastopami limfmezglos, liesā, mandelēs un aizkrūtes dziedzerī.

Avoti: SV99

limfoidektomija   med.

1. Limfaudu vai limfvadu izgriešana; tonsilektomija.

Avoti: TM5

limfoīds   med.

1. Līdzīgs limfai.

Avoti: TM5

limfokarcinoma   med.

1. Limfvadu karcinoma, aug plāksnes veidā, īpaši krūtī.

Avoti: TM5

limfokentrinskābe   med.

1. Hidroksiskābe, atrodama limfoleikozes slimnieku urīnā; ierosina leikopoētiskās sistēmas šūnu proliferāciju.

Avoti: TM5

limfokinēze   med.

1. Endolimfas pārvietošanās pusloka kanālos.

2. Limfas cirkulācija ķermenī.

Avoti: TM5

limfoleikoze   med.

1. Hroniska slimība, kam raksturīga limfoīdo audu hiperplāzija un metaplāzija, palielināti limfmezgli, limfoīdo audu infiltrācija ādā, aknās, nierēs u. c. orgānos; asinīs izteikta leikocitoze ar absolūtu limfocitozi.

Avoti: TM5

limfoloģija   med.

1. Medicīnas nozare, kas pētī limfātisko sistēmu.

Avoti: TM5

limfoma   med.

1. Limfātiskās sistēmas audzējs.

Avoti: TM5

limfomatoze   med.

1. Multiplas limfomas.

Avoti: TM5

limfomieloma   med.

1. Multipli kaulu smadzeņu audzēji, kuru šūnas atgādina limfocītus.

Avoti: TM5

limfomiksoma   med.

1. Labdabīgs audzējs, kas sastāv no adenoīdiem audiem.

Avoti: TM5

limfopātija   med.

1. Limfātiskās sistēmas slimība.

Avoti: TM5

limfopēnija   med.

1. Limfocītu skaita samazināšanās perifēriskajās asinīs.

Avoti: TM5

limfoplazmija   med.

1. Stāvoklis, kad eritrocītos nav hemoglobīna.

Avoti: TM5

limfopoēze   med.

1. Limfaudu vai limfocītu veidošanās.

Avoti: TM5

limfoproteāze   med.

1. Proteolītisks enzīms limfocītos.

Avoti: TM5

limfoproteāze   med.

1. Proteolītisks enzīms limfocītos.

Avoti: TM5

limforāģija   med.

1. Limfas izplūšana no bojāta limfvada.

Avoti: TM5

limforeja   med.

1. Limfas izplūšana no brūces.

Avoti: TM5

limforetikuloze   med.

1. Vispārēja hroniska slimība ar limfmezglu palielināšanos un folikulu hiperplāziju; folikuli sastāv no cieši sablīvētām lielām retikuloendotēlija šūnām.

Avoti: TM5

limforoīds   med.

1. Lokalizēta perianālo limfvadu paplašināšanās, kas līdzinās hemoroīdiem; dažreiz venēriskās limfogranulomas gadījumā.

Avoti: TM5

limfosarkoleikoze   med.

1. Leikoze ar kaulu smadzeņu un limfvadu sarkomatozu deģenerāciju.

Avoti: TM5

limfosarkoma   med.

1. Limfmezgla sarkoma; arī kaulu smadzeņu cilmes audzējs ar limfmezgla struktūru.

Avoti: TM5

limfosarkomatoze   med.

1. Ģeneralizētas limfosarkomas.

Avoti: TM5

limfostāze   med.

1. Limfas sastrēgums.

Avoti: TM5

limfotakse   med.

1. Limfocītu reakcija uz kairinājumu.

Avoti: TM5

limfotoksīns   med.

1. Toksīns limfmezglos.

2. Toksīns, kas noārda limfoīdās šūnas.

Avoti: TM5

limfūrija   med.

1. Limfa urīnā.

Avoti: TM5

limfvads   -a, v.; anat.

1. Cauruļveida orgāns, pa kuru plūst limfa.

Avoti: LLVV

limicola   lat.

1. Šņibīši (viena no 2 šņibīšu ģintīm).

Limicola falcinellus— dūņšņibis.

Avoti: LD

līmīgs   apv.

1. Tāds, kam piemīt līmes īpašības; tāds, kas līp.

Avoti: ĒiV

Limilahs   mit.

1. Abhāzu (Aizkaukāza ziemeļrietumi) mitoloģijā - laulāto laimes dievība, pie kuras klusībā griezās jaunie cilvēki pēc zīlēšanas pavasara cikla rituālu noslēgumā.

Avoti: Mit

liminalitāte   antrop.

1. Robežsituācija; stadija pārejas rituālā, kad iniciējamais nošķirts no sabiedrības un atrodas ārpus tās normām.

Avoti: SV96

limināt   apv.

1. Mežģīt; limēt.

Avoti: LE

limings

1. Zobveidīgas kukurūzas šķirne ar lieliem, stipri gareniem, oranž-sārtiem graudiem.

Avoti: SV69

Limini   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Limani" nosaukuma variants.

Avoti: LC

liminis   apv.

1. Līkums, aplis.

Avoti: NeV

līminis   apv.

1. Līmenis.

Avoti: KiV

liminometrs   med.

1. Instruments, ar ko noteic to cīpslas kairinājuma minimālo stiprumu, kas vēl spēj ierosināt refleksu.

Avoti: TM5

limins   apv.; hip.

1. Lēciens ūdenī.

Avoti: ME

limins   apv.

1. Steļļu detaļa (koka).

Avoti: ME

limitācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process --> limitēt; limita noteikšana.

Avoti: LLVV

limitatīvs   novec.

1. Tāds, kas ierobežo.

Avoti: KV

limited   angļu val.

1. Ierobežota atbildība, parasti saīsinātā veidā "Ltd." vai "Ld." pievienots angļu valodā uzņēmuma nosaukuma priekšā.

Avoti: LME

limitēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ierobežot (kā lielumu, skaitu u. tml.); noteikt (kā) maksimālo lielumu, skaitu u. tml.

Avoti: LLVV

limitēts

1. Ierobežots.

2. Pielikums akciju sabiedrības nosaukumam, kas norāda uz ierobežotu atbildību.

Avoti: KV, Ang

limitisms   novec.

1. Populārfilozofiska mācība, kas tika izplatīta 20. gs. 1. ceturksnī, un oponēja kantiskam ideālismam, mācīja, ka realitāte ir izzināma, cilvēku atziņu definēja kā mainīgu lielumu, kas nemitīgi tuvojas esamībai kā savai robežai.

Avoti: KV

limitrofisks   med.

1. Barošanās nosacītājs, virzītājs.

Avoti: TM5

limitrofs

1. Romas impērijā - pierobežas apgabals, kas uzturēja tur novietoto karaspēku.

2. Pierobežvalsts.

Avoti: SV99

limits   -a, v.

1. Īpašā lēmumā, pavēlē, noteikumos paredzētais maksimālais (kā) lielums, skaits u. tml.

Avoti: LLVV

līmjosta   dārzk.

1. Līdzeklis augļu koku kaitēkļu (salnas sprīžmeša mātīšu) fiziskai ierobežošanai (ar kāpuru līmi noziež joslu apkārt stumbram).

Avoti: ZTV

līmlapiņa

1. Neliela izmēra līmpapīrs, kura viena puse ir daļēji pārklāta ar tādu līmi, kas viegli atlīmējas.

līmlente   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. No vienas puses ar līmvielu pārklāta lente.

Avoti: LLVV

Limmate   vietv.

1. Upe Šveicē, Āres labā krasta pieteka, iztek no Cīrihes ezera, garums - 125 km.

Avoti: PZT, PuA

līmmentelis   apv.

1. Impregnēts lietusmētelis.

Avoti: ViV

limn-   novec.

1. Salikteņos: ezera, ūdens, saldūdens.

Avoti: KV

limnades   novec.

1. Grieķu mitoloģijā nāras, kas dzīvo ezeros un dīķos.

Avoti: SV33

limnadia   lat.

1. Divvākčauļu apakškārtas ģints.

Limnadia reticularis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

limnaeidae   novec.

1. Gliemežu dzimta.

Avoti: KV

Limnaha   vietv.

1. Limerika - pilsēta Īrijā (īru val. "Luimneach"), tās nosaukums īru valodā.

Avoti: PZT, PuA

limnante   lat.

1. Dekoratīvu augu ģints ("Limnanthes"), koši, zemu augoši augi, kas piemēroti apmalēm, akmeņdārziem un stādīšanai zem kokiem, sēklas bieži uzdīgst arī nākamajā gadā.

Duglasa limnante— limnantu suga ("Limnanthes douglasii").

Avoti: DaE

limnantems   novec.

1. Gencianu dzimtas divdīgļlapis, ilggadīgs ūdensaugs ložņīgu zemes stumbru, spīdīgām apaļi nierveidīgām lapām un lieliem dzelteniem piltuves izskata ziediem, Latvijā sastopams tikai pie Ziemupes.

Avoti: LE

limnanthemum   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints gencianu dzimtā, ūdens vai ložņīgi purva augi, ~20 s. tropu un subtropu apgabalos.

Avoti: KV

limnanthes   lat.

1. Limnantes.

Limnanthes douglasii— Duglasa limnante.

Avoti: DaE

Limneja   vietv.

1. Limnejas jūra - pēdējā no Igaunijas piekrastē nodalītajām Baltijas jūras attīstības stadijām, kas aptver pēdējos 4000 gadu - subboreālā laika 2. pusi un subatlantisko laiku, Latvijas piekrastē šai stadijai atbilstotrā Litorīnas jūras transgresija un Pēclitorīnas stadija.

Avoti: LD

limnephilidae   lat.

1. Dīķmaksteņu dzimta.

Avoti: LD

limnephilus   lat.

1. Dīķmaksteņu dzimtas ģints.

Limnephilus marmoratus— šīs ģints suga.

Limnephilus nigriceps— šīs ģints suga.

Limnephilus politus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

limnesia   lat.

1. Ūdensērču grupas ģints.

Limnesia connata— šīs ģints suga.

Limnesia maculata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

limni-   novec.

1. Salikteņos: ezera, ūdens, saldūdens.

Avoti: KV

limnichidae   lat.

1. Vaboļu kārtas dzimta, kurā daži zinātnieki nodala ģintis "Limnicus" un "Pelochares" no apaļvaboļu dzimtas.

Avoti: LD

limnicus   lat.

1. Apaļvaboļu ģints, ko daži zinātnieki nodala dzimtā "Limnichidae".

Avoti: LD

limnigrafs   novec.

1. Aparāts ūdenslīmeņa augstuma automātiskai reģistrēšanai (atzīmējot grafiski); lieto ezeru u. c. ūdens krātuvju līmeņu pētīšanā.

Avoti: KV

limnigrāfs

1. Pašrakstītājs ūdenslīmeņa reģistrēšanai ūdenstilpēs un upēs.

Avoti: ZTV

limnimetrija   novec.

1. Ezeru ūdens līmeņa un tā svārstību mērīšana, limnoloģijas nozare.

Avoti: KV

limnimetrs   novec.

1. Aparāts ūdenslīmeņa augstuma automātiskai reģistrēšanai (atzīmējot grafiski); lieto ezeru u. c. ūdens krātuvju līmeņu pētīšanā; limnigrafs.

Avoti: KV

limnisks   hidr.

1. Ezera, ezeram piemītošs, ezerā radies, tajā augošs vai dzīvojošs.

Limniskais reljefs— reljefs, kas veidojies ezeru darbības rezultātā, daļēji pārpurvoti, plakani vai viļņoti abrāzijas un akumulācijas līdzenumi, seno ezeru krasta veidojumi un pašreizējo ezeru krasta zonas.

Avoti: ZTV

limno-   novec.

1. Salikteņos: ezera, ūdens, saldūdens.

Avoti: KV

limnobioloģija   novec.

1. Zinātnes nozare, kas pētī iekšējo ūdenstilpņu bioloģiju.

Avoti: KV

limnobionti

1. Organismi, kas dzīvo stāvošos saldūdeņos (ezeros, dīkos).

Avoti: SV99

limnocalanus   lat.

1. Kalanoīdu apakškārtas ģints.

Limnocalanus grimaldii— šīs ģints suga.

Limnocalanus macrurus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

limnodrilus   lat.

1. Stobriņtārpu dzimtas ģints.

Limnodrilus hoffmeisteri— šīs ģints suga.

Avoti: LD

limnofiti   novec.

1. Saldūdens augi.

Avoti: KV

limnoglaciāls   -ais; s. -a, -ā; ģeol.

1. Saistīts ar procesiem ledāju kušanas ūdeņu baseinos, šiem procesiem raksturīgs.

Limnoglaciālās formas— veidojas ledāju kušanas ūdeņu baseinos, kur nogulsnējušies smilšaini un mālaini saneši; visvairāk izplatītās formas ir limnoglaciālie līdzenumi.

Limnoglaciālais reljefs— ledāja kušanas ūdeņu baseinu akumulācijas un abrāzijas procesu izveidotu reljefa formu kopums.

Limnoglaciālie nogulumi— stāvošo ledāja kušanas ūdeņu akumulatīvie veidojumi.

Avoti: LLVV, LE1

limnogrāfs   -a, v.

1. Aparāts, kas reģistrē ūdens līmeņa svārstības ūdenstilpē.

Avoti: LLVV

limnokēmi   ģeol.

1. Kēmi no stāvošu kušanas ūdeņu uzkrāta materiāla.

Avoti: ZTV

limnologs   -a, v.

1. Limnoloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

limnoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī iekšējās ūdenstilpes.

Avoti: LLVV

limnoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar limnoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

limnomysis   lat.

1. Šķeltkājvēžu kārtas ģints.

Limnomysis benedeni— šīs ģints suga.

Avoti: LD

limnonīms   val.

1. Īpašvārds, hidronīma paveids, kas nosauc ezeru vai dīķi.

Avoti: VsV

limnoplanktons   novec.

1. Ezeru planktons.

Avoti: KV

limnosida   lat.

1. Vēžu klases sidu dzimtas ģints.

Limnosida frontosa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

limoftīze   med.

1. Ķermeņa novājējums no bada.

Avoti: TM5

limoktonija   med.

1. Nāve no bada; pašnāvība badojoties.

Avoti: TM5

Limona   vietv.

1. Pilsēta Kostarikā ("Limon"), provinces administratīvais centrs, 58500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

limonāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Atspirdzinošs dzēriens no ūdens un piedevām (parasti augļu sulas); šāds dzēriens, kas ir piesātināts ar ogļskābo gāzi.

Avoti: LLVV

limonāža   novec.

1. Pļavu apūdeņošanas paņēmiens, uzplūdinot duļķainu upes vai strauta ūdeni.

Avoti: KV

limonēns   ķīm.

1. Monociklisks terpēns, ko satur daudzas ēteriskās eļļas, terpentīns; izmanto pārtikas un parfimērijas rūpniecībā.

Avoti: LPE

limoniaceae   lat.

1. Limoniju dzimta.

Avoti: LD

limoniidae   lat.

1. Trauslkāju dzimta.

Avoti: LD

limonija

1. dsk. Divdīgļlapju klases augu dzimta ("Limoniaceae"), izplatīta visā pasaulē, bet gk. Vidusjūras apgabalos un Āzijā, lakstaugi, retāk krūmi vai puskrūmi, Latvijā tikai lakstaugi ar veselām lapām un stāvu ziednesi, kam galotnē 1 ziedkopa, ~600 s., Latvijā konstatēta 1 ģ. - armērijas ar 2 sugām, abas aizsargājamas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Limonium"), kas aug sāļainās augsnēs un lieko minerālsāļu izvadīšanai ir attīstīti sāls dziedzeri.

Jomainā limonija— limoniju suga ("Limonium sinuatum").

Peresa limonija— limoniju suga ("Limonium perezii").

Platlapu limonija— limoniju suga ("Limonium latifolium").

Spilvenveida limonija— limoniju suga ("Limonium dumosum").

Suvorova limonija— limoniju suga ("Limonium suworowii").

Avoti: LD, DaE

limonīts   -a, v.; parasti vsk.; min.

1. Dzelzs hidroksīdu grupas, parasti brūns vai melni brūns, minerāls, kas veido purva rūdu.

Avoti: LLVV

limonium   lat.

1. Limoniju dzimtas ģints.

Limonium dumosum— spilvenveida limonija.

Limonium latifolium— platlapu limonija.

Limonium perezii— Peresa limonija.

Limonium sinuatum— jomainā limonija.

Limonium suworowii— Suvorova limonija.

Avoti: LD, DaE

limons   novec.

1. Citrons.

Avoti: KV

limosa   lat.

1. Sloku dzimtas ģints.

Limosa lapponica— sarkanā puskuitala.

Limosa limosa— melnā puskuitala.

Avoti: LD

limosella   lat.

1. Dūņenes - cūknātru dzimtas ģints.

Limosella aquatica— ūdeņu dūņene.

Avoti: KV

limotettix   lat.

1. Cikādīšu dzimtas ģints.

Limotettix striola— šīs ģints suga.

Avoti: LD

limothrips   lat.

1. Tripšu kārtas ģints.

Limothrips denticornis— rudzu tripsis.

Avoti: LD

Limoža   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Limoges"), Limuzēnas reģiona Augšvjennas departamentā, 139100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

limpadu   apv.; hip.

1. Lēkājot, ar palēcieniem.

Avoti: ME

līmpapīrs

1. Papīra lapa, kuras viena puse vai tās daļa ir pārklāta ar līmi.

limpas   apv.

1. Kārtis, ko sienu vai salmus vedot pārliek ratiem vai ragavām.

Avoti: KV

limpāt   apv.

1. Lēkt, lēkāt.

Avoti: ME

limpatu   sar.; nelok.

1. Limpatu lampatu - klupšus, klupeniski.

2. apv. Lēkājot, ar palēcieniem; limpadu.

Avoti: Sin, ME

limpene   žarg.

1. Limonāde.

Avoti: Žrg

limpeņdrāte   žarg.

1. Limonāde.

Avoti: SLG

limpido   mūz.

1. Skaidri, gaiši, tīri.

Avoti: ML

Limpio   vietv.

1. Pilsēta Paragvajā, Asunjonas piepilsēta, 71700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

līmplēve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Sintētiska materiāla plēve ar krāsainu, rakstainu u. tml. virspusi un lipīgu apakšpusi.

Avoti: MLVV

limpompāde   žarg.

1. Limonāde.

Avoti: SLG

limpompo   žarg., nelok.

1. Limonāde.

Avoti: SLG

Limpopa   vietv.; novec.

1. Limpopo - upe Āfrikas dienvidos.

Avoti: PZT

Limpopo   vietv.

1. Province Dienvidāfrikas Republikā ("Limpopo"), atrodas valsts ziemeļu daļā, administratīvais centrs - Polokvane, platība - 123900 kvadrātkilometru, 5227200 iedzīvotāju (2009. g.).

2. Upe Āfrikas dienvidos (angļu val. "Limpopo"), DĀR un Mozambikā, vidustecē DĀR robežupe ar Botsvānu un Zimbabvi, garums - 1800 km, sākas Vitvatersrandas grēdā, satekot Marikai un Krokodailai, ietek Indijas okeānā.

Avoti: PuA, LģE

līmprese   papīrr.

1. Divi veltņi viens virs otra vai viens otram blakus, pirms kuriem papīra lenti ar mitrumu 8-12% no abām pusēm apsmidzina ar attiecīgu līmvielu.

Avoti: ZTV

līmpuķe   apv.

1. Spulgnaglene ("Lychnis flos cuculi").

Avoti: ViV

limriks

1. Piecrindu joku pants, kurā ar atskaņām apspēlē kādas personas vārdu vai vietvārdu.

Avoti: SV96

līms   apv.

1. Līme.

Avoti: ME

Limschen   vietv., vēst., vācu val.

1. Limšēnu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Rozēnu pagastā.

Avoti: KV

līmspiede   -es, dsk. ģen. -žu, s.; tehn.

1. Ierīce, mašīna līmēšanai, izmantojot spiedienu.

Avoti: LLVV

līmspīles   -ļu, s.; tikai dsk.; tehn.

1. Galdnieka darbarīks, kas tur kopā saspiestas divas detaļas.

Avoti: LEV

limsts   apv.

1. Salmu sega, ar ko ziemu naktīs aizklāj logus no ārpuses vai arī uzsedz lecektīm, lai aizsargātu pret aukstumu vai salnām.

Avoti: KV, ME

limsts   apv.

1. Ļoti plāns un šaurs dēlītis jeb skals, ko izbāž caur audekla dzijām starp lielo bomi un nītīm, lai uzturētu šķirtni starp dzijām.

Avoti: ME

limsts   apv.

1. Salmu kūlis salmu jumta jumšanai; slānis; vāls.

2. Trīs kopā sabīdīti ārdi rijā.

Avoti: TlV

Limšāni   vietv.; novec.

1. Limšānu purvs - Limšēnu purvs Alojas novada Staiceles pagastā.

Avoti: LD

Limšeni   vietv.

1. Alojas novada Staiceles pagasta apdzīvotās vietas "Limšēni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Limšēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alojas novada Staiceles pagastā.

Limšēnu purvs— dabas liegums Viduslatvijas zemienes Metsepoles līdzenumā, Staiceles pagastā, ietilpst Ziemeļvidzemes biosfēras rezervātā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 447 ha, dzērvenāji aizņem 43,3 ha, to segums 60%.

Avoti: LC, LE1

limšēnieši

1. Alojas novada Staiceles pagasta apdzīvotās vietas "Limšēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

limt   apv.

1. Saliekties, liekdamies sakrist, ļimt.

Avoti: LE, LV93

limt   apv.

1. Segt, klāt.

Avoti: ME

limte   apv.

1. Salmu sega, ar ko ziemu naktīs aizklāj logus no ārpuses vai arī uzsedz lecektīm, lai aizsargātu pret aukstumu vai salnām.

2. Salmu kūlis salmu jumta jumšanai; slānis; vāls.

3. Trīs kopā sabīdīti ārdi rijā.

Avoti: TlV

limts   apv.

1. Salmu sega, ar ko ziemu naktīs aizklāj logus no ārpuses vai arī uzsedz lecektīm, lai aizsargātu pret aukstumu vai salnām.

2. Salmu kūlis salmu jumta jumšanai; slānis; vāls.

3. Trīs kopā sabīdīti ārdi rijā.

Avoti: KV, TlV

limulas   novec.

1. Bezmugurkaula dzīvnieku ģints ar lielu galvkrūti pusmēness veidā, ko sedz viens vienīgs liels muguras vairogs, ar mazāku abdomenu (vēderiņu), kam sānos sīkāki dzeloņi, bet galā liels astes dzelons, lietots kā svira; Indijas arhipelāgā un Ziemeļamerikā dūņainās piekrastēs.

Avoti: KV

Limuzēna   vietv.

1. Vēsturiska province Francijas Centrālā masīva ziemeļrietumos ("Limousin"), ietver Augšvjennas, Krēzas, Korēzas deapartamentu, platība - 17000 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

limuzīns   -a, v.

1. Vieglais automobilis ar slēgtu virsbūvi un, parasti caurspīdīgu, šķērssienu aiz šofera sēdekļa.

// sar. Vieglais automobilis.

Avoti: LLVV

līmveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir līmes veids, īpašības.

Avoti: LLVV

līmveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Līmveida.

Avoti: LLVV

līmveltņi   kokapstr.

1. Mašīna finieru vai citu plātņu materiālu pārklāšanai ar šķidru līmi.

Avoti: ZTV

līmviela   -as, s.

1. Viela, materiāls, ko izmanto (kā) līmēšanai, arī (piemēram, krāsvielu) biezināšanai.

Avoti: LLVV

līmzieds   apv.

1. Spulgnaglene; līmpuķe.

Avoti: ViV

līn.   saīs.

1. Līnija (adresē).

2. Līnija (sakaru, elektrības u. tml.).

Avoti: i2, Wi

Lina   vietv.

1. Upe Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, sākas Mazuru ezeru augstienē, tek caur Laņskes u. c. mazākiem ezeriem, lejtece - Krievijas Kaļiņingradas apgabalā, kur saucas - Lava, Prēgeles (Pregoļas) kreisā krasta pieteka, kopējais garums - 289 km, no tiem Polijā - 215 km.

Avoti: PZT, LpA

līna   apv.

1. Līnis.

Avoti: ME

linaceae   lat.

1. Linu dzimta.

Avoti: PDE

linaita   -as, s.; apv.

1. Linājs (1); novākts linu lauks.

Avoti: LLVV, MiV

linaite   -es, dsk. ģen. -šu, s.; apv.

1. Novākts linu lauks.

Avoti: MiV

Linaite   vietv.

1. Linaites Pūrs - apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Dignājas pagastā.

Avoti: LC

Līnaizis   vietv.

1. Ezers Raunas novada Drustu pagastā, 177,4 m vjl., platība - 8,1 ha, garums - ~0,4 km, lielākais platums - ~0,35 km.

Avoti: LD

linājs   -a, v.

1. Linu lauks, parasti novākts.

2. parasti dsk. Novāktu linu stiebri bez pogaļām.

Avoti: LLVV

linaka   apv.

1. Nekārtīgs, nolaidīgs, izspūris cilvēks.

Avoti: SiV

linaks   apv.

1. Tas, kam izspūruši mati.

Avoti: KnG

linaleitis   apv.

1. Cilvēks ar izspūrušiem matiem un bārdu.

Avoti: ME

linalilacetāts   novec.

1. C10H17O2C2H3, pagatavojams acetilējot linaloolu ar etiķskābes anhidridu.

Avoti: KV

linalols   med.

1. Trešējais spirts koriandra, lavandas un bergamoteļļā; lieto parfimērijā; pastāv abu optisko izomēru veidā.

Avoti: TM5

linalools

1. C10H18O, terpenalkohols, ļoti izplatīts kā ēterisko eļļu sastāvdaļa, kosmētikas sastāvdaļa, piedeva, izmanto smaržās, odekolonos, smaržīgās ziepēs, pēcskūšanās līdzekļos, losjonos rokām, matu lakās, var izraisīt alerģiskas reakcijas, sejas psoriāzi, viegli toksisks ieēdot, var radīt ādas un acu kairinājumus, var ietekmēt aknas.

Avoti: KV, Zkp

linamarīns   med.

1. Toksisks glikozīds linsēklās; hidrolīzē veidojas acetons, glikoze un zilskābe.

Avoti: TM5

linaments   novec.

1. Smalki saplucināts linu audekls, ko lieto vāšu pārsiešanai kā labu līdzekli, kurš uzsūc strutas.

Avoti: KV

Linarda   vietv.

1. Linarda smaile - augstākā virsotne Silvreta masīvā Rētijas Alpos, augstums - 3411 m.

Avoti: PZT

Linaresa   vietv.

1. Pilsēta Čīles centrālajā daļā ("Linares"), Longitudiālajā ielejā, 107300 iedzīvotāju (2015. g.).

2. Pilsēta Spānijā ("Linares"), Andalūzijas autonomā apgabala Haenas provincē, 60300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

linaria   lat.

1. Vīrceles.

Linaria alpina— alpīnā vīrcele.

Linaria genistifolia— irbuleņlapu vīrcele.

Linaria loeseli— Lēzela vīrcele.

Linaria monspessulana— ložņu vīrceles "Linaria repens" nosaukuma sinonīms.

Linaria purpurea— purpursarkanā vīrcele.

Linaria repens— ložņu vīrcele.

Linaria vulgaris— parastā vīrcele.

Avoti: LD, DaE

linārija   apv.

1. Vīrcele ("Linaria").

Avoti: KV, Aug2

linarīns   novec.

1. Glikozīds, ko sastop vīrcelē.

Avoti: KV

lināt   apv.

1. Linot.

Avoti: ME

līnāt   apv.

1. Sīki līt.

Avoti: ME

līnāt   apv.

1. Klaiņot apkārt ubagojot.

Avoti: ME

lināte   apv.

1. Linaita.

Avoti: ME

linaudekls   -a, v.

1. Audekls no linu šķiedras; linaudums.

Avoti: LLVV

linaudums   -a, v.

1. Audums no linu šķiedras.

Avoti: LLVV

linaudzēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Linkopība.

Avoti: LLVV

linaudzētājs   -a, v.

1. Linkopis.

2. Tas (tāds), kas specializējas linkopībā (par saimniecībām).

Avoti: LLVV

linaugi

1. Gandreņu rindas dzimta, viengadīgi un daudzgadīgi lakstaugi, retāk puskrūmi, krūmi, lapas vienkāršas, veselas, izplatīti subtropu un mērenajās joslās, 300-500 s.

Avoti: PDE

linausis   apv.

1. Nekārtīgs, nolaidīgs, izspūris cilvēks.

Avoti: SiV

linauts   -a, v.

1. novec. Četrstūrains linaudekla gabals (piemēram, galdauts, dvielis).

2. apv. Linu galdauts.

3. apv. Linu mutautiņš.

Avoti: LLVV, ME

Linava   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijā (Linovo) 7 km no Latvijas robežas.

2. vēst. Linavas pagasts - pastāvēja bijušajā Abrenes (Jaunlatgales) apriņķī 1925.-1944. g., kad teritorija pievienota Krievijai, līdz 1925. g. saucās Tolkovas pagasts.

Avoti: LPag

linbalts   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti gaišs, parasti blonds (piemēram, par matiem).

Avoti: LLVV

Linca   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Linz"), Augšaustrijas federālās zemes administratīvais centrs, 191500 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Linz am Rhein"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

linceļmala   apv.

1. Lielceļmala.

Avoti: KnV

linceļš   apv.

1. Lielceļš.

Avoti: KnG

lincēšana   apv.

1. Svinēšana, svētīšana.

Avoti: NeV

lincēt   apv.

1. Godāt un svinēt.

2. Vēlēt kaut ko.

3. Pārmērīgi ēst.

Avoti: KV, NeV

lincis

1. apv. Pļava upes līkuma krastā.

2. sar. Lineāls.

Avoti: SLG

linctus   novec.

1. Salda un bieza mikstūra, ko senāk lietoja gk. bērnu dziedniecībā.

Avoti: KV

linča   ģen., nelok.

1. Savienojumā "linča tiesa"; cilvēku (bieži nēģeru) sodīšana (parasti nogalināšana) bez tiesas sprieduma.

Avoti: LLVV

Linčbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lynchburg"), Virdžīnijas štatā, 79000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Lynchburg"), Tenesī štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Linčepinga   vietv.; novec.

1. Linšēpinga - pilsēta Zviedrijā.

Avoti: PZT

linčēt   novec.

1. Linčot.

Avoti: Ang

linčiks   žarg.

1. Lineāls.

Avoti: SLG

linčis   žarg.

1. Lineāls.

Avoti: SLG

linčošana

1. Linča tiesa, tiesas spriešanas veids, kad ļaužu pūlis patvaļīgi, bez izmeklēšanas un tiesas sprieduma nogalina noziedznieku vai aizdomās turēto; nosaukums, domājams, cēlies pēc Virdžīnijas plantatora kapteiņa Čārlza Linča (m. 1796), kurš pašrocīgi sprieda tiesu.

Avoti: LEV

linčot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. Bez tiesas sprieduma sodīt, parasti nogalinot.

Avoti: LLVV

linčtiesa   novec.

1. Noziedznieka, aizdomās turētas personas vai politiska pretinieka (šaurākā nozīmē - nēģeru) sodīšana bez izmeklēšanas un tiesas sprieduma (parasti ASV).

Avoti: Ang

linčuks   žarg.

1. Lineāls.

Avoti: SLG

Linda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Linda"), Kalifornijas štatā, 17750 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta Grieķijā, Dienvidegejas perifērijā, 3600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: WA16, LpA, Wi

Lindāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

Avoti: LC

Lindava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lindau am Bodensee"), Bavārijas federālajā zemē, 24600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

lindbladia   lat.

1. Kribrāriju dzimtas ģints.

Lindbladia effusa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Linde   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ķeguma novada Birzgales pagastā.

2. vēst. Lindes pagasts - pastāvēja Rīgas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Birzgales pagastu.

3. vēst. Lindes muiža - Ķeguma novada Birzgales pagasta apdzīvotās vietas "Linde" bijušais nosaukums.

4. Lindes meža dižakmens - atrodas Kandavas novada Zantes pagastā, Aizupes mežniecības Lindes apgaitā, garums - 4,9 m, platums - 4,3 m, augstums - 2 m, apkārtmērs - 15,75 m, virszemes tilpums - 21 kubikmetrs, tramplīna forma, viena mala slīpa, pārējās stāvas.

5. novec. Ļinde - upe Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā).

Avoti: LC, LPag, PZT

Linde-Birzgale   vietv., vēst.

1. Tagadējā Ķerguma novada Birzgales pagasta bijušais nosaukums.

Avoti: LPag

Linden   vietv., vēst., vācu val.

1. Tagadējā Ķeguma novada Birzgales pagasta bijušais nosaukums.

2. Lindes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Birzgales pagastā.

Avoti: LPag, KV

Lindena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Linden"), Ņūdžersijas štatā, 41600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lynden"), Vašingtonas štatā, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Gajānā ("Linden"), ~100 km no Atlantijas okeāna piekrastes, 29500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: WA16, LpA, PuA

Lindene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Linden"), Hesenes federālajā zemē, 12300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lindenberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās Rankas muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Gulbenes novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Ranka.

2. Tīnūžu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ikšķiles pagastā.

Avoti: LE1, KV

Lindenberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lindenberg im Allgaeu"), Bavārijas federālajā zemē, 11000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Līndene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Lienden"), Gelderlandes provincē, 6000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lindenfeld   vietv., vēst., vācu val.

1. Liepas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Lielvircavas pagastā.

Avoti: KV

Lindenfelze   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lindenfels"), Hesenes federālajā zemē, 5000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lindengofskaja   vietv., vēst.

1. Priekuļu novada Liepas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Lindenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Priekuļu novada Liepas pagasta un muižas bijušais nosaukums.

2. Liepa.

3. Liepmuiža.

4. Liepājas muiža, kas atradās Valkas apriņķa Pededzes pagastā.

5. Liepu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Embūtes pagastā.

Avoti: LPag, KV, FV

Linden-Ohselshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Ozolu muiža, kas atradās Madonas apriņķa Liepkalnes pagastā.

Avoti: KV

Lindenruh   vietv., vācu val.

1. Mārupe.

Avoti: FV

Lindenruhe   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā izveidojusies tagadējā apdzīvotā vieta Mārupe.

2. Vecā Bieriņu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Mārupes pagastā.

Avoti: LE1, KV

Lindenskaja   vietv., vēst.

1. Ķeguma novada Birzgales pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Lindenšeide   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luedenschheid"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 72900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lindes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Variņu pagastā.

Avoti: LC

Lindesberja   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā (zv. "Lndesberg"), Vestmanlandes lēnē, 9100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

lindēt   apv.

1. Lidot, plivināties.

Avoti: ME

lindi

1. Bandu tautas cilts, dzīvo Centrālāfrikā un Kongo ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT

Lindi   vietv.

1. Pilsēta Tanzānijas dienvidaustrumos ("Lindi"), osta Indijas okeāna krastā, 41500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: PZT

lindieši

1. Ķeguma novada Birzgales pagasta apdzīvotās vietas "Linde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lindona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lyndon"), Kentuki štatā, 11300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Lindova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lindow"), Brandenburgas federālajā zemē, 3000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lindraciņi   sar.

1. Dem. --> lindraki.

Avoti: T

lindraciņi   žarg.

1. Kandža.

Avoti: SLG

lindraki   -u, vsk. lindraks, -a, v.; novec.

1. Sieviešu svārki (parasti gari, paplati).

Avoti: LLVV

lindraks   apv.

1. Bieza auduma, parasti vadmalas, sieviešu svārki.

Avoti: KiV

lindruki   -u, vsk. lindruks, -a, v.; novec.

1. Lindraki.

Avoti: LLVV, VV

Lindsi   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lindsay"), Kalifornijas štatā, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

lindu   apv.; izsauk.

1. Lieto atsevišķu skaņu aprakstīšanai.

Avoti: ME

line   apv.

1. Stiga.

Avoti: MiV

Line   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Linne"), Limburgas provincē, 3770 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

līne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; jūrn.

1. Augstvērtīga kaņepāju trose, kuras apkārtmērs ir mazāks par vienu collu (25,4 mm).

Trīsgrīstu līne— no trim grīstēm savīta līne.

Avoti: LLVV, JūV, JūVM

lineāls   -a, v.

1. Taisna, šaura plāksne (parasti ar iezīmētu garuma mērvienību skalu) taisnu līniju novilkšanai, kā arī garuma mērīšanai; vairākstūru (parasti trīsstūra) veidojums no šādām plāksnēm.

Logaritmiskais lineāls— skaitļošanai izmantojams lineāls ar iezīmētām logaritmiskajām skalām un pārbīdāmu vidējo daļu.

(Taisns) kā lineāls, arī kā ar lineālu novilkts— pilnīgi taisns.

Avoti: LLVV

lineamenti

1. ģeol. Ilgi pastāvoši planetāra mēroga lineāri Zemes garozas struktūras elementi, kas saistīti ar ļoti dziļiem lūzumiem un nosaka lielu Zemes garozas bloku, kontinentu, okeānu un riftu zonu robežas.

2. Delnas un sejas līnijas, pēc kurām hiromanti un fiziognomi noteic cilvēku raksturu un zīlē likteni.

Avoti: ZTV

lineārisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lineārs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Polifonisku paņēmienu kopums (parasti 20. gadsimta mūzikā).

Avoti: LLVV

linearitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Polifoniska skaņu secība (parasti 20. gadsimta mūzikā).

2. mūz. Lineārisms (1).

Avoti: LLVV

linearizācija

1. Nelineāru sistēmu pētīšanas metode, pēc kuras nelineāras sistēmas vietā pētī tai ekvivalentu lineāru sistēmu.

Avoti: LPE

lineārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar taisnu līniju, tai raksturīgs; līdzīgs taisnai līnijai.

Lineārais ātrums fiz.— kustības ātrums, ko nosaka pēc noteiktā laika vienībā noietā ceļa garuma.

Lineārais paātrinātājs fiz.— lādētu daļiņu paātrinātājs, kurā paātrināšanu īsteno, daļiņām virzoties pa trajektoriju, kas pēc savas formas ir tuva taisnei.

2. Saistīts ar (attēla) līnijām, tām raksturīgs; tāds, ko veido līnijas.

Lineārais raksts— raksts, kura zīmes veidotas ar dažādu līniju kombinācijām.

3. mat. Saistīts ar pirmo pakāpi.

Lineāra funkcija— funkcija, kuras grafiskais attēls ir taisne.

4. mat., fiz. Saistīts tikai ar vienu dimensiju; tāds, kam ir tikai viena dimensija - garums.

Lineārie izmēri— garuma izmēri (dažādos virzienos).

Lineārā izplešanās— lineāro izmēru palielināšanās.

Lineārais sarukums— lineāro izmēru samazināšanās.

5. mūz. Polifonisks (parasti 20. gadsimta mūzikā).

6. bot. Šaurs un garš, ar taisnām, gandrīz paralēlām malām (par augu lapām).

Lineārā fonoloģija— fonoloģijas virziens, kurā par nozīmīgu tiek uzskatīts segmentu secīgs, lineārs izkārtojums.

Avoti: LLVV

Līneburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lueneburg"), Lejassaksijas federālajā zemē, 71700 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Līneburgas tīrelis - smiltāju pauguraine Vācijas ziemeļu daļā ("Lueneburger Heide"), uz dienvidiem no Hamburgas un Līneburgas, Elbas un Vēzeres baseina ūdensšķirtne.

Avoti: Wi, LpA, PZT

lineika   apv.

1. Līnijdroška.

Avoti: KiV

lineika   apv.

1. Lineāls.

Avoti: KiV

Lineja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Līdumnieku pagastā.

Avoti: LC

Linejciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Lībagu pagastā.

Avoti: LC

linejnieki

1. Talsu novada Lībagu pagasta apdzīvotās vietas "Lineji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Linela   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Lunel"), Langdoka-Rusijonas reģiona Ēro departamentā, 29000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

lineļļa   -as, s.

1. Eļļa, ko iegūst no linsēklām.

Avoti: LLVV

Līnene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luenen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 84800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

lineņi   apv.

1. Ārstniecības matuzāle ("Fumaria officinalis").

Avoti: Aug2

līnēt   apv.

1. Līmēt.

Avoti: ME

linete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. tehn. Ierīce metālgriešanas darbmašīnās garu apstrādājamo detaļu papildu atbalstam.

2. arhit. Ierobežots sienas laukums (parasti pusapļa formā), ko pārsedz arka.

3. Tāda lornete, kurai stikli ielokāmi rokturī.

Avoti: LLVV, SV99

linetols   med.

1. Lineļļas preparāts, kas satur nepiesātināto taukskābju esterus.

Avoti: PmE

Linezers   vietv.

1. Dabas liegums Idumejas augstienes Limbažu viļņotajā līdzenumā, Krimuldas novada Lēdurgas pagastā, valsts aizsardzība kopš 1999. g., platība - 130 ha, ligzdo daudzas putnu sugas.

2. Ezers Rīgā, Biķernieku meža austrumu daļā, platība - 2,3 ha, garums - ~190 m, lielākais plartums - ~110 m, lielākais dziļums - 2,8 m.

3. Slimnīca Rīgā, Linezera ielā 6, dibināta 1972. g.

4. Līņezers Garkalnes novadā.

Avoti: LE1

linga   -as, s.

1. Metamais ierocis (parasti virves, ādas cilpa) nelielu priekšmetu (parasti akmeņu) mešanai; šāda veida rotaļu rīks.

Kā lingas mests (arī sviests), arī kā linga— pēkšņi un ļoti ātri.

2. sar. Veikls cilvēks.

3. apv. Līkums.

4. apv. Cilpa.

5. apv. Bangas.

Avoti: LLVV, Sin, NeV, ME

linga   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - dievišķā radīšanas spēka simbols, vīrieša dzimumlocekļa apzīmējums, falliskā kulta izpausme.

Avoti: Mit

Linga   vietv.

1. Sala Natunas jūrā, ietilpst tāda paša nosaukuma arhipelāgā, Indonēzijā, platība - 826 kvadrātkilometri, augstums līdz 1163 m.

2. Lingas arhipelāgs - atrodas Natunas jūrā ("Lingga"), starp Sumatru un Malakas pussalu, Indonēzijā, platība - 2200 kvadrātkilometru, lielākās salas - Sinkepa un Linga.

Avoti: PZT, LpA

lingādzis   apv.

1. Līks koks.

Avoti: ME

lingafonija   -as, s.; parasti vsk.

1. Skaņu ierakstu iekārtu, fonogrammu izmantošana, parasti valodu, mācīšanā.

Lingafonijas kabinets— mācību telpa, kur individuālās kabīnēs un pasniedzēja centrālajā pultī ir audioaparatūra; to gk. izmanto svešvalodu mācīšanai.

Avoti: SV99

lingafons   -a, v.

1. Skaņu ierakstu un atskaņošanas iekārta, ko izmanto, parasti valodu, mācīšanā.

Avoti: LLVV

lingajata   mit.

1. Tantriska šivaisma skola, kas izplatīta Indijas dienvidos un pielūdz Šivas lingu 2.

Avoti: MrJ

lingājums   apv.

1. Linu šķira.

Avoti: ViV

lingams

1. Dieva Šivas falliskais simbols hinduismā.

Avoti: IdV

lingāns   apv.

1. Neveiklis, neiznesīgais.

2. Kāds ar garām kājām un rokām.

Avoti: ME

lingāt   apv.

1. Mest ar lingu.

Avoti: ME

lingāt   apv.

1. Neveiklā gaitā iet, staigāt; iet pārvietoties lieliem, gariem soļiem.

2. Šūpoties, ļodzīties, pārvietoties zigzagveidā; līkumot, cilpot.

Avoti: ĒiV, ME

lingāties   apv.

1. Šūpoties, svārstīties.

Avoti: ME

lingbija

1. dsk. Zilaļģu nodalījuma hormogonu klases ģints ("Lyngbya"), pavedieni sastāv no diskveida šūnām, ~100 s., Latvijā konstatētas 22 sugas, sastopamas gk. stāvošos ūdeņos uz grunts, retāk planktonā.

Avoti: LD

Līnge-Ugelese   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 4050 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lingen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 52200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lingdāle   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Vestagderes filkē, 15300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

linglangot   sar.

1. Zvanīt.

Avoti: Sin

lingot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. trans. Mest ar lingu.

2. intrans.; sar. Ātri iet, skriet.

Avoti: LLVV, ME

lingot   apv.

1. Ātri iet, skriet.

2. Šūpoties, ļodzīties, pārvietoties zigzagveidā; līkumot, cilpot.

Avoti: ME

lingotājs   -a, v.

1. Darītājs --> lingot.

2. v. Karavīrs (piemēram, Dienvidamerikas indiānis), kas ir apbruņots ar lingu.

3. inf. Interneta reāllaika serveris finanšu operāciju izpildei.

Avoti: LLVV

lingotne   apv.

1. Linga 1(1).

Pātagas lingotne— pātagas kāts.

2. Ložņa, okšķeris.

Avoti: ME

lingrūņas   apv.

1. Vieta purvainā pļavā, kur virsū uzejot līgojas.

Avoti: KV

lingu   apv.

1. Savienojumā "lingu langu" apraksta šurpu turpu kustības.

Lingu lingām iet— zvalstīgi, lempīgi iet.

Avoti: ME

lingua   lat.

1. Valoda.

Lingua franca— atšķirīgu valodu lietotāju regulāri izmantota kopīga saziņas valoda.

Avoti: VsV

Linguaglosa   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Linguaglossa"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 5400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

linguatulida   lat.

1. Mēleņi.

Avoti: PDE

lingulektomija   med.

1. Plaušu mēlītes izgriešana.

Avoti: TM5

lingur   apv.

1. Lieto (parasti savienojumā ar "lengur"), lai raksturotu ko līkumotu, tādu, kas ir ar līkumiem.

Avoti: ĒiV

lingurs   apv.

1. Ornamenta, raksta elements - līkumota līnija, figūra.

Avoti: ĒiV

lingv-

1. Tāds, kas attiecas uz valodu.

Avoti: RtV

lingv.   saīs.

1. Lingvistisks, valodniecisks.

Avoti: i1

lingvāls   novec.

1. Ar mēli saistīts.

Avoti: KV

lingvatulas   med.

1. Posmkāju ģints; pieaugusī forma parazitē zīdītāju, dažreiz arī cilvēka pieres un deguna dobumos; kāpuri nonāk plaušās un gremošanas orgānos.

Avoti: TM5

lingvatuloze   med.

1. Slimība, ko izraisa lingvatulu invāzija.

Avoti: TM5

lingvi-

1. Tāds, kas attiecas uz valodu.

Avoti: RtV

lingvistika   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Zinātne, kas pētī valodu; valodniecība.

Biheivioristiskā lingvistika— valodniecības virziens, kas balstās uz biheiviorisma atziņām psiholoģijā un kas runu, tāpat kā visu cilvēka uzvedību, traktē tikai kā tiešu reakciju uz stimulu, atsakoties no novērošanai nepieejamu apziņas procesu analīzes.

Diahroniskā lingvistika— valodniecības apakšnozare, kurā pēta valodas parādības to pārmaiņu un vēsturiskās attīstības procesā.

Kontrastīvā lingvistika— sastatāmā valodniecība.

Avoti: LLVV, VsV

lingvistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar lingvistiku, tai raksturīgs; valodniecisks.

Lingvistiskā stilistika— valodniecības nozare, kas pētī valodas stilus.

Lingvistiskā ģeogrāfija— valodniecības nozare, kas pētī valodas parādību teritoriālo izplatību.

2. Saistīts ar valodu, tai raksturīgs; valodisks.

Lingvistiskā asimilācija— valodas kolektīva pāreja uz citu valodu, saglabājot etnosa apziņu.

Lingvistiskā attieksme— dažādu etnosu, sociālo grupu un indivīdu subjektīvo faktoru komplekss - valodas uztveres īpatnības, attieksme pret dažādām valodām un valodas situācijas regulēšanas mehānismiem.

Lingvistiskā kompetence— plašas valodnieciskās zināšanas, konkrētas valodas leksikas un gramatikas sistēmas pārzināšana, izpratne par procesiem valodu attīstībā un valodas politikā un prasme valodas zināšanas izmantot praksē.

Lingvistiskā kopiena— cilvēku kopums, kas savstarpējā saziņā izmanto vienu un to pašu valodu vai valodas paveidu, piemēram, izloksni.

Lingvistiskā minoritāte— minoritāte, kuras noteikšanā galvenais kritērijs ir valoda.

Lingvistiskā pragmatika— valodniecības apakšnozare, kurā pēta valodas lietojumu saziņā, piemēram, konstatē un formulē veiksmīgas saziņas nosacījumus, veido runas aktu tipoloģiju, pēta nozīmes, kādas izteikums iegūst runas situācijā, resp., izteikuma tiešā un slēptā satura attieksmes.

Lingvistiskā pieeja— tulkošanā - pieeja tulkošanas procesam un tulkojumam kā šī procesa rezultātam, kad tulkojums tiek vienkāršoti uztverts kā avotteksta lingvistisko vienību aizstāšana ar atbilstošām mērķteksta vienībām, neievērojot ekstralingvistiskos un starpkultūru saziņai raksturīgos faktorus.

Lingvistiskā situācija— valodas funkcionēšanas apstākļu kopums, kas raksturo kādā sabiedrībā konkrētā brīdī runāto valodu pozīcijas: cik un kādas valodas attiecīgajā areālā lieto, cik cilvēku noteiktu apstākļu ietekmē tajās runā, kāda ir kolektīva locekļu attieksme pret šīm valodām u. c.

Lingvistiskā universālija— parādība, kas sastopama visās vai gandrīz visās valodās.

Lingvistiskā varietāte— ekstralingvistisko faktoru (vecuma un dzimuma grupu, reģionu, vēstures periodu u. tml.) iedarbības ietekmēts valodas paveids.

Lingvistiskais dzīvīgums— valodas dzīvotspēja, patstāvīgums, ko sekmē augsti attīstīta nacionālā kultūra un kas uztur valodu arī svešu ietekmju apstākļos, stiprinot nacionālo pašapziņu.

Avoti: LLVV

lingvists   -a, v.

1. Lingvistikas speciālists; valodnieks.

Avoti: LLVV

lingvodidaktika   val.

1. Valodas didaktika - valodniecības un pedagoģijas starpnozare, kurā pēta valodas apguves, mācīšanas un mācīšanās procesa teorētiskos pamatus, mērķus, uzdevumus, valodas mācību saturu, valodas mācību principus, pieejas, metodes, metodiskos paņēmienus, kā arī valodas mācību organizācijas formas un valodas mācīšanas un mācīšanās sasniegumu vērtēšanas sistēmu.

Lingvodidaktiskā pieeja— valodas apguves veids, kas nosaka valodas mācību satura, mācību metožu un mācību līdzekļu, kā arī mācību organizācijas un sasniegumu vērtēšanas formu izvēli atkarībā no valodas apguves mērķa, uzdevumiem un valodas apguvēja vajadzībām.

Lingvodidaktiskais princips— valodas mācību procesa vispārīga pamatprasība, kas nosaka valodas mācību satura, mācību metožu un metodisko paņēmienu, kā arī mācību organizācijas formu un valodas mācīšanās rezultātu vērtēšanas formu izvēli konkrēta valodas mācību mērķa sasniegšanai.

Avoti: LdsV

lingvoģeogrāfisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar lingvistisko ģeogrāfiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

lingvokartogrāfija   val.

1. Valodas faktu ģeogrāfiskās izplatības attēlošana ar kartogrāfijas līdzekļiem.

Avoti: VsV

lingvokulturēma   val.

1. Valodas vienība (vārds, vārdu savienojums, teikums, teksts), kurā ietverta verbāla un kultūras informācija, kas ļauj uztvert un izprast tautas vērtību sistēmu, tautas domāšanas, psiholoģijas, pasaules izzināšanas pieredzi.

Avoti: LdsV

lingvokulturoloģisks   val.

1. Lingvokulturoloģiskā pieeja - valodas apguves veids, kas nosaka valodas mācību satura, mācību metožu, metodisko paņēmienu, mācību organizācijas formu izvēli un izmantošanu. lai nodrošinātu valodas kā etnosa garīgā mantojuma apguvi, iepazīšanos ar attiecīgā etnosa un citu etnosukultūras faktiem un vērtībām.

Avoti: LdsV

lingvostilistisks   -ais; s. -a, -ā; val.

1. Saistīts ar lingvistisko stilistiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

lini   -u, vsk. lins, -a, v.

1. Divdīgļlapju klases dzimta ("Linaceae"), kurā ietilpst viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi ar vienkāršām, sēdošām lapām, kārtniem ziediem, 15-25 ģ., 300-500 s., Latvijā konstatētas 2 ģ.

2. Šīs dzimtas ģints ("Linum"), viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi, kuriem ir tievs, taisns stumbrs, zili ziedi un kurus audzē galvenokārt šķiedras ieguvei, 100-200 s., Latvijā savvaļā konstatēta 1 s - pļavas liniņš.

Daudzgadīgais lins— linu suga ("Linum perenne"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Dzeltenie lini— linu suga ("Linum flavum").

Lielziedu lins— linu suga ("Linum grandiflorum"), ko Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Linu kulstāmais galdiņš— ierīce linu kulstīšanai.

Linu sēklas— linsēklas.

Dzegužu lini— dzegužlini.

Linu balts— ļoti gaišs, parasti blonds (piemēram, par matiem); linbalts.

Linu pēda— linu sasišķis; daudzums, ko plūcot saņem vienā saujā, visu uz reizes izplūc un pēc tam sasien.

Linu sauja— linus sukājot, saujā saņemtie lini.

Pļavu lini— pļavas liniņš ("Linum catharticum").

Sējas lini— linu suga ("Linum usitatissimum"), ko Latvijā audzē kā kultūraugu.

3. tikai dsk. Šķiedra, kas iegūta no šī auga stiebriem.

// arī vsk. Audums, kas izgatavots no šīs šķiedras.

4. Jaunzēlandes lini - viendīgļlapju klases liliju dzimtas ģints ("Phormium"), 2 sugas ("Phormium colensoi" un "Phormium tenax"), brīvā dabā tikai Jaunzēlandē, Eiropā abas mēdz audzēt kā dekoratīvus augus.

Avoti: LLVV, Aug2, DaE, DžP

līniāls   novec.

1. Rīks taisnu līniju uzvilkšanai; līneāls.

Avoti: SV33

līnija   -as, s.

1. Šaura svītra (zīmēta, krāsota, griezta u. tml.).

Līniju burtnīca— burtnīca, kuras lapās ir tipogrāfiski iespiestas taisnas, paralēlas, horizontālas līnijas; līnijburtnīca.

Līniju papīrs— papīra loksne, kurā ir tipogrāfiski iespiestas taisnas, paralēlas, horizontālas līnijas.

Līniju spektrs fiz.— spektrs, kas sastāv no atsevišķām līnijām; līnijspektrs.

2. Grumba, rieva (ādā).

// dsk. Vaibsti.

// mežs. Izcirsta josla (mežā).

3. Virsmas vai telpas elements, kam ir tikai viena dimensija - garums.

Lauzta līnija— līnija, kura sastāv no taisnes nogriežņiem un kurā cits citam sekojošo nogriežņu virzieni ir dažādi.

Riņķa līnija— līnija, kuras visi punkti atrodas vienādā attālumā no viena punkta.

Taisnā līnijā— Pa visīsāko iedomājamo ceļu (no vienas vietas līdz otrai).

Gaisa līnijā— taisnā līnijā (no vienas vietas līdz otrai).

// parasti dsk. Kontūras, ārējā forma.

Slaidā līnija— slaidums, tievums (parasti sievietei).

4. mil. Karadarbībā iesaistītā, parasti frontāli izvietotā, karaspēka, militāro objektu kopums un to aizņemtā teritorija.

Priekšējā (arī pirmā) līnija— teritorija, kur noris karadarbība.

Frontes līnija— saskares līnija starp karojošo pušu karaspēkiem kaujas laikā vai stabilizācijas periodā.

5. Satiksmes maršruts starp divām vai vairākām vietām.

Gaisa līnija— aviolīnija.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kura darbs saistīts ar transportu (parasti regulārā maršrutā).

6. Iekārta (telegrāfa, telefona u. tml.) sakariem starp diviem vai vairākiem punktiem.

7. Ražošanas iekārta, kas sastāv no vairākām relatīvi patstāvīgām saskaņotā darbu procesā iekļautām secīgām vienībām (piemēram, mašīnām, ietaisēm, ierīcēm).

8. Virziens, veids (piemēram, darbībai, uzskatiem).

9. Sastāvdaļu, elementu, arī īpatnību secīgs kopums (daiļradē, mākslas darbā u. tml.), kas saistīts ar kādu ideju, tēmu, personu u. tml.; arī virziens (daiļradē, mākslas darbā u. tml.).

10. savienojumā ar "pa" un apzīmētāju; sar. Saistījumā, sakarā (ar ko).

11. Ierinda (piemēram, fizkultūrā); ierindā nostādīto kopīga darbība.

// fizk. Komandas daļa (sporta spēlēs), kurā ietilpst spēlētāji ar līdzīgām funkcijām, tuvu izvietojumu; šādu spēlētāju darbība.

12. Asinsradniecības saitēm (ar kādu) vienotu cilvēku (piemēram, senču, pēcteču) kopums.

Augšupejā līnija— šāds kopums, ko aplūko, sākot ar jaunākajām paaudzēm un beidzot ar vecākajām.

Augšupejošā līnija— augšupējā līnija.

Lejupējā līnija— šāds kopums, ko aplūko, sākot ar vecākajām paaudzēm un beidzot ar jaunākajām.

Lejupejošā līnija— lejupējā līnija.

13. biol. Radniecisku īpatņu grupaa, kurās vairākas paaudzēs vai vienādos krustojumos atkārtojas vienas un tās pašas pazīmes.

Izogēniskās līnijas— īpatņu kopums ar vienādu genotipu, piemēram, kloni.

Koizogēniskās līnijas— līnijas, kas atšķiras cita no citas tikai ar vienu gēnu.

Tīrās līnijas— homozigotiska pašapputes auga genotipiski vienveidīgo pēcnācēju kopas.

14. Garuma mērvienība - aptuveni 2,5 milimetri (vecajā krievu mērvienību sistēmā).

Avoti: LLVV

līnijāls   apv.

1. Lineāls.

Avoti: KV

līnijapstrāde   inf.

1. Datu apstrāde, ko centrālā procesora vadībā veic perifērijas ierīces vai perifērijas dators.

Avoti: D3

līnijburtnīca   -as, s.

1. Burtnīca, kuras lapās ir tipogrāfiski iespiestas taisnas, paralēlas, horizontālas līnijas; līniju burtnīca.

Avoti: LLVV

līnijdati   inf.

1. Dati datora atmiņā, kam var piekļūt interaktīvā režīmā.

Avoti: D3

līnijdefekts   fiz.

1. Kristāla veidojošo daļiņu precīza periodiskā sakārtojuma izkropļojums, ko veido virkne punkta defektu.

Avoti: ZTV

līnijdejas

1. Dejas, ko, izpildot sinhronas kustības, jebkādas mūzikas pavadībā dejo vienā vai vairākās rindās sastājušies cilvēki.

Avoti: PL

līnijdiagnostika   inf.

1. Aparatūras diagnosticēšana tās darba laikā.

2. Programmas kļūdu lokalizēšana tās izpildes gaitā.

Avoti: D3

līnijdroška   -as, s.

1. Izbraucamie rati ar sēdekli garenvirzienā.

Avoti: LLVV

līnijēt   novec.

1. Līnijas vilkt.

Avoti: SV33

līnijintegrālis   mat.

1. Noteiktā integrāļa vispārinājums, ja integrācijas kopa ir līnija (līkne).

Avoti: EV

līnijizlase   -es, dsk. ģen. -šu, s.; biol.

1. Mākslīgā izlase pa radniecīgu īpatņu grupām (līnijām), kurās vairākās paaudzēs vai vienādos krustojumos atkārtojas vienas un tās pašas pazīmes.

Avoti: ĢT

līnijkopa   -as, s.; mūz.

1. Piecu taisnu paralēlu, horizontālu līniju kopa nošu rakstībā.

Avoti: LLVV

līnijkuģis   -ģa, v.; jūrn.

1. Pasažieru vai kravas kuģis, kas kursē regulāri tikai pa noteiktu maršrutu.

2. mil., vēst. Tvaikoņu flotē - bruņām klāts lieltonnāžas karakuģis.

Avoti: JūVM, LLVV

līnijkuģniecība   jūrn.

1. Regulāra kuģniecība, kas nodrošina pastāvīgus kravu un pasažieru pārvadājumus (līnijpārvadājumus) pa noteiktiem maršrutiem (līnijām).

Avoti: EV

līnijkuģošana   jūrn.

1. Kravas vai pasažieru pārvadāšana pa noteiktu maršrutu starp divām vai vairākām ostām.

Avoti: ZTV

līnijmērs   -a, v.; pareti.

1. Garuma mērs.

Avoti: LLVV

līnijnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas norāda (demonstrāciju, parāžu) kolonnu izveidošanas, gājiena vietu.

Avoti: LLVV

līnijot   novec.

1. Vilkt, veidot līnijas.

Avoti: LV93

līnijots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, uz kura ir taisnas, paralēlas līnijas (parasti par papīru).

Avoti: LLVV

līnijpapīrs   v.

1. Papīrs ar tipogrāfiski iespiestām līnijām.

Avoti: LV87

līnijrati   -u, v.; tikai dsk.

1. Līnijdroška.

Avoti: LLVV

līnijreiss

1. Transportlīdzekļa (piemēram, lidmašīnas) reiss regulāras satiksmes ietvaros.

Avoti: TvV

līnijrise   jūrn. sl.

1. Jahtas teorētiskais zīmējums (plāns), pēc kur to būvē.

Avoti: JūVM

līnijslēdzis   tehn.

1. Jaudas slēdzis, kas atrodas attiecīgās elektropārvades līnijas ligzdā un paredzēts tās komutēšanai.

Avoti: EepV

līnijspektrs   -a, v.; fiz.

1. Spektrs, kas sastāv no atsevišķām līnijām; līniju spektrs.

Avoti: LLVV

līnijspriegums   tehn.

1. Spriegums starp elektrolīnijas fāzes vadiem; starpfāžu spriegums.

Avoti: EepV

līnijtiesa   -as, s.

1. Īpaša tiesa, kas izskata lietas par noziegumiem, kuri apdraud (dzelzceļa vai ūdensceļu) transporta normālu darbību.

Avoti: LLVV

līnijtiesnesis   -ša, v.; fizk.

1. Dažās sporta spēlēs - galvenā tiesneša palīgs.

Avoti: LLVV

līnijuguns   aeron.

1. Trīs un vairāk zemes aeronavigācijas ugunis, kas novietotas uz šķērslīnijas ar nelieliem intervāliem tā, ka no attāluma izskatās kā īsa gaismas josla.

Avoti: ZTV

līnijveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir līnijas (2) forma, veids.

Avoti: LLVV

līnijveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Līnijveida.

Avoti: LLVV

līnijvirsma

1. Diferenciālģeometrijā - virsma, ko veido visu to taišņu (veiduļu) kopa, kuras katra krusto līniju (vaduli) vienā un tikai vienā punktā.

Avoti: LPE

Liniķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

liniments   -a, v.; med.

1. Ārīgi lietojamas šķidras zāles, kuru sastāvā ietilpst eļļa ar tajā izšķīdinātām vai iejauktām vielām.

Kaļķu liniments— kaļķūdens un lineļļas maisījums ādas apdegumu ārstēšanai.

Avoti: LLVV

lininis   apv.

1. Tāds, kas ir darināts no linu šķiedras, auduma.

Avoti: KiV

lininītis   apv.

1. Dem. --> lininis.

Avoti: KiV

linīns   med.

1. Šūnas kodola ahromatiskais tīklojums.

Avoti: TM5

liniņi   -u, vsk. liniņš, -a, v.

1. Parasti savienojumā "pļavas liniņi": nelieli viengadīgi vai divgadīgi linu dzimtas augi ("Linum catharticum"), ar tievu, kailu stumbru un sīkiem ziediem, kam ir eliptiskas kauslapas.

2. apv. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: LLVV

liniņš

1. Pļavas liniņš - linu suga ("Linum catharticum").

2. apv. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: Aug2

līniņš   apv.

1. Līnija, šaura svītra.

Avoti: ME

līnis   -ņa, v.

1. Karpveidīgo zivju kārtas karpu dzimtas suga ("Tinca tinca", senāk "Tinca vulgaris"), dzīvo ezeros vai lēni tekošās upēs, zivs ar tumši zaļu muguru un tumši violetām spurām.

2. žarg. Lineāls.

Avoti: LLVV, LE1, SLG, KnV

linīši

1. apv. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: Aug2

Linjāno   vietv.

1. Linjāno Sabbjadoro - pilsēta Itālijā ("Lignano Sabbiadoro"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Undīnes provincē, 6600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

Linjanti   vietv.

1. Kvando upes lejteces otrs nosaukums.

Avoti: PZT

linka   apv.

1. Lēciens, palēciens.

Avoti: ME

linkaine   novec.

1. Garš sieviešu galvas lakats.

2. Audekla gabals, ko apsien ap vara vainagu.

Avoti: KV

linkainis   novec.

1. Ap galvu tinams lakats sievietēm (Kursā).

Avoti: LE

linkaitis   apv.

1. Īpašs tautiskās galvassegas veids sievietēm, garš lakats; linkainis.

Avoti: TlV

linkalnes

1. Linkolnas aitas - garvilnas aitu šķirne.

Avoti: Ang

linkāt   apv.

1. Skubīgi iet, lēkāt kā zaķis.

Avoti: LE

linkaupmanis   apv.

1. Linu uzpircējs.

Avoti: ViV

Linkava   vietv.

1. Upe Lietuvā, Nevēžas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Linkejs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Mesēnijas valdnieku Afareja un Arēnes dēls, viens no argonautiem, kuram bija tik asa redze, ka viņš spēja redzēt cauri zemei.

2. Grieķu mitoloģijā - Argosas valdnieks, Aigipta dēls un Hipermnēstras vīrs, varoņa Perseja vecvectēvs.

Avoti: PmV

linkēt   apv.

1. Svinēt, godāt.

2. Vēlēt kaut ko.

3. Pārmērīgi ēst.

Avoti: TlV, NeV

linkināties   apv.

1. Pielabināties, pieglaimoties.

Avoti: ME

linkinīt   apv.

1. Luncināt.

Avoti: KiV

Linkolna   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Lincoln"), Anglijā, Linkolnšīras grāfistes administratīvais centrs, 93500 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lincoln"), Ilinoisas štatā, 14150 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Lincoln"), Kalifornijas štatā, 45900 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Lincoln"), Nebraskas štata administratīvais centrs, 273000 iedzīvotāju (2014. g.).

Linkolnas latviešu kopiena— izveidojās 1948. g., kad ASV sāka ieceļot latvieši - 2. pasaules kara bēgļi, 1950. gadu sākumā bija ~700-1000 latviešu, 1990. gadu vidū - ~350 latviešu.

5. Pilsēta ASV ("Lincoln"), Rodailendas štatā, 21500 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Linkolna jūra - malas jūra Ziemeļu Ledus okeānā (angļu val. "Lincoln Sea"), Grenlandes un Elsmīras salas ziemeļu piekrastē, platība - 38000 kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 582 m.

7. Apdzīvota vieta ASV ("Lincoln"), Meinas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Lincoln"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: Wi, LE1, LģE, WA16

linkolni

1. Linkolnas aitas - garvilnas aitu šķirne.

Avoti: Ang

linkolns   sar.

1. ASV ražotas automāšīnas marka.

Linkolnšīra   vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Lincolnshire"), Anglijas austrumu daļā, Ziemeļjūras piekrastē, administratīvais centrs - Linkolna, platība - 6959 kvadrātkilometri, 1082300 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: Wi

Linkolntona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lincolnton"), Ziemeļkarolīnas štatā, 10700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Lincolnton"), Džordžijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

linkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Linu audzēšana šķiedras un eļļas ieguvei.

Avoti: LLVV

linkopis   -pja, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar linkopību; linkopības speciālists.

Avoti: LLVV

linkoss   -a, v.; parasti vsk.

1. Mākslīga valoda, ko veido matemātiskas zīmes un kas paredzēta sakariem ar citu planētu iedzīvotājiem.

Avoti: LLVV

linkrāsa   apv.

1. Pelēcīgi balta krāsa (kādā ir izsukātu linu šķiedra).

Avoti: ViV

linkrusta   novec.

1. Linoleja veida tapetes, kas nelaiž cauri mitrumu.

Avoti: KV

linkrusts   -a, v.; parasti vsk.

1. Sienu apdares materiāls, kas izgatavots no bieza, ar īpašu masu pārklāta papīra vai kartona, uz kura ārējās virsmas parasti ir reljefs zīmējums.

Avoti: LLVV

links

1. sar. Saite (internetā).

2. Angļu un amerikāņu garuma mērs 20,116 cm (ķēdes loceklis).

Avoti: SLG

links   apv.

1. Lēciens, palēciens.

Avoti: ME

linkulstams   apv.

1. Tāds, kas paredzēts linu kulstīšanai.

Linkulstamā mašiņa— darbarīks, ierīce linu, kaņepāju kulstīšanai.

Linkulstamais mašiņš— linkulstamā mašiņa.

Avoti: ViV

Linkuva   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Šauļu apriņķī, Pakrojas rajona pašvaldībā, uz ziemeļaustrumiem no Šauļiem, 1450 iedzīvotāju (2013. g.), kā apdzīvota vieta rakstos pirmoreiz minēta 1371. g., pilsētas tiesības kopš 1950. g.

2. Linkuvas valnis - sākas Auces apkaimē, lokveidā iesniedzas Lietuvas ziemeļdaļā līdz Linkuvai un austrumos aizstiepjas līdz Skaistkalnei, lēzens 2,5-3,5 km plats, viļņotās virsas augstums - 70-85 m vjl.

Avoti: LD, Wi

linķis   žarg.

1. Lineāls.

Avoti: SLG

linlape   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. dsk. Santalu dzimtas ģints ("Thesium"), neliels daudzgadīgs lakstaugs (Āfrikā arī krūmi un puskrūmi) ar tievām, ložņājošām saknēm, kailiem, taisniem stumbriem un lineārām vai lineāri lancetiskām lapām, ~220 s., Latvijā konstatētas 3 sugas.

Alpu linlape— linlapju suga ("Thesium alpinum").

Pļavas linlape— linlapju suga ("Thesium ebracteatum").

Tīruma linlape— linlapju suga ("Thesium arvense").

Avoti: LLVV

Linlauns   mit.

1. Šanu (Mjanma) mitoloģijā - zibens un lietus dievs, kas dzīvo Loisaomonga kalnā, tiesā cilvēkus un pats tos soda.

Avoti: Mit

linmalšana   apv.

1. Linu mīstīšana ar mašīnu.

Avoti: ViV

linmaļams   apv.

1. Tāds, kas paredzēts linu mīstīšanai.

Linmaļamā mašiņa— ierīce, mašīna linu mīstīšanai.

Linmaļamais mašiņš— Linmaļamā mašiņa.

Avoti: ViV

Linmārks   vietv.

1. Sesavas ezers Auces novada Īles pagastā.

Avoti: LD

linmatains   apv.

1. Tāds, kuram ir ļoti gaiši, parasti blondi, mati.

Avoti: ME

linmatis   -ta, v.; pareti

1. Cilvēks ar ļoti gaišiem, parasti blondiem, matiem.

Avoti: LLVV

linmērce   apv.

1. Linu mērkšana.

Avoti: ME

līnmetējs   jūrn.

1. Ierīce līnes padošanai uz citu kuģi vai krastu - raķešpistole ar papildu rokturi, raķeti un 400 m garu līni, kas ievietota speciālā kastē.

Avoti: ZTV

Linna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lynn"), Masačūsetas štatā, 92100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

linnaea   lat.

1. Linnejas.

Linnaea borealis— ziemeļu linneja.

Avoti: LD

linneīts   novec.

1. Co3S4, minerāls, kristalizējas kubiskā singonijā, veidojot parasti oktaedrus, iesarkanā vai sidrabbaltā krāsā.

Avoti: KV

linneja   -as, s.

1. dsk. Kaprifoliju dzimtas ģints ("Linnaea"), 3 sugas, Latvijā konstatēta 1 s.

Ziemeļu linneja— linneju suga ("Linnaea borealis"), mazs, mūžzaļš puskrūms ar tievu, ložņājošu stumbru un bāli sārtiem nokareniem ziediem, aug sūnainos skujkoku mežos, līdz 1992. g. bija iekļauta Latvijas Sarkanajā grāmatā.

Avoti: LEV, LE1

linneons

1. Morfoloģiski līdzīgu tuvradniecisku augu formu kopums, kas atbilst sugas kritērijiem.

Avoti: LD

Linniha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Linnich"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 12400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

linofanija   novec.

1. Māksla pagatavot no baltas papīra masas caurspīdīgas gleznas.

Avoti: KV

linofils   novec.

1. Rupja dzija no linu, kokvilnas un nātru šķiedru atkritumiem.

Avoti: KV

linogrāfija   novec.

1. Litografisks vai tipografisks drānas iespiedums.

Avoti: KV

linogrāfs   novec.

1. Linotipa veida amerikāņu burtu saliekamāmašīna ar vairākām burtu magazīnām.

Avoti: KV

linogravīra   -as, s.

1. parasti vsk. Linogriezums (1).

2. Linogriezums (2).

Avoti: LLVV

linogrebums   -a, v.

1. parasti vsk. Linogriezums (1).

2. Linogriezums (2).

Avoti: LLVV

linogriezējs   -a, v.

1. Mākslinieks, kas strādā linogriezuma tehnikā.

Avoti: LLVV

linogriezums   -a, v.

1. parasti vsk. Grafikas paveids, kurā attēla novilkšanai izmanto linoleja plātnes (klišejas).

2. Šī grafikas paveida mākslas darbs.

Avoti: LLVV

linoksantīns   med.

1. Oranždzeltens pigments, ko producē "Sarcina aurantiaca".

Avoti: TM5

linoksīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Lineļļas oksidācijas un polimerizācijas produkts, ko izmanto linoleja ražošanā.

Avoti: LLVV

linoleāti

1. Linolskābes sāļi, mangāna un kobalta sāļi (sikativi), veicina eļļu, krāsu un laku žūšanu.

Avoti: SV69

linolejs   -a, v.; parasti vsk.

1. Grīdu segmateriāls, ko senāk izgatavoja no izturīga, impregnēta auduma, bet tagad gk. no polimērmateriāliem, parasti ruļļos.

Avoti: SV99

linolēnskābe   med.

1. Nepiesātināta taukskābe ar trim divkāršajām saitēm; atrodas augu eļļu glicerīdos; neaizstājams uztures faktors.

Avoti: TM5

linoleums   novec.

1. Linolejs.

Avoti: Ang

linolīts   poligr., novec.

1. Linoleja masas aizstāklis.

Avoti: GV

linolskābe   ķīm.

1. Nepiesātināta alifātiskā taukskābe ar divām divkāršajām saitēm, šās skābes glicerīnesteris ir lineļļas un kaņepju eļļas sastāvā; izmanto arī kā kosmētikas sastāvdaļu, emulgatoru, antistatiķi.

Avoti: ZTV

linonofobija   med.

1. Slimīgas bailes no auklām.

Avoti: TM5

linons

1. Ļoti smalka, blīva, balināta linu auduma šķirne.

Avoti: SV69

linospora   lat.

1. Klipeosfēriju dzimtas ģints.

Linospora populina— šīs ģints suga.

Avoti: LD

linošana   apv.

1. Pirmskāzu apdāvināšanas paraša, kad neprecētas māsīcas rudeņos pie māršām brauca ciemoties, īpaši ar to nolūku, no viņām linus vai kādus drēbes gabalus savam pūram ielasīt.

Avoti: TlV

linot   apv.

1. Vākt linus, lūgt dāvanas, mangot; sena paraža, ka rudenī meitas apbraukāja precētas radinieces, lai pavairotu savus linu krājumus pūra darināšanai; to pašu darīja arī mācītāji, saņemot no draudzes bez liniem arī citas dāvanas graudā.

2. Iet, staigāt; klaiņot.

Avoti: LE, ViV

linotājs   apv.

1. Tāds, kas vāc dāvanās linu izstrādājumus.

Avoti: ME

linoties   apv.

1. Braukāt apkārt un vākt sev dāvanas, parasti linu izstrādājumus.

Avoti: ME

linotipija   novec.

1. Linotips.

Avoti: Ang

linotipists   -a, v.

1. Burtlicis, kas strādā ar linotipu.

Avoti: LLVV

linotips   -a, v.

1. Mašīna (poligrāfijā) burtu salikuma liešanai veselām rindām.

Avoti: LLVV

linpaisis   apv.

1. Linu malējs un kulstītājs.

Avoti: KV

linrāvējs   apv.

1. Linu plūcējs.

Avoti: ViV

līns   apv.

1. Līme.

Avoti: ME

līns   apv.

1. Līnis.

Avoti: VV

linsēklas   -u, vsk. linsēkla, -as, s.

1. Linu sēklas.

Linsēklu eļļa— kosmētikas sastāvdaļa, mīkstinātājs, izmanto skūšanas krēmos, medicīniskās ziepes, var izraisīt alerģiskas reakcijas.

Avoti: LLVV, Zkp, KnV

linsūcis   apv.

1. Vijas ("Cuscuta").

Avoti: Aug2

linsuka   apv.

1. Linu suseklis.

Avoti: ViV

linšauva   apv.

1. Linu sauja.

Avoti: ViV

Linšēpinga   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Esterjētlandes lēnes administratīvais centrs, 104200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

linšķiedra   -as, s.; parasti vsk.

1. Šķiedra, kas iegūta no liniem.

Avoti: LLVV

linšot   apv.

1. Greznot lentēm.

Avoti: LE

linta   apv.

1. Rijā kopā sastumti ārdi, kur seru uzlikt.

2. Linu kārtas, saliktas rijā žāvēšanai.

3. Pārklājs; salmu sega lecekšu apklāšanai.

4. Lente.

Avoti: TlV, ME

līnta   apv.

1. Uz rija ārdiem piesērtā labība vai lini.

Avoti: KiV

linte   novec.

1. Lente.

Linšu vainags— ar lentēm greznots.

Avoti: LE

Lintenfelze   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lichtenfels"), Bavārijas federālajā zemē, 20000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

lintermašīna   novec.

1. Pūku atdalītājs, mašīna pūku atdalīšanai no kokvilnas sēklām.

Avoti: SV69

linters

1. Īsas kokvilnas šķiedriņas, kas palikušas pie kokvilnas sēklām pēc attīrīšanas mašīnā (džinā).

2. Mašīna šķiedru attīrīšanai no kokvilnas sēklām.

Avoti: Ang, ViV

līntines   apv.

1. Skriešanās sacensības.

Avoti: KiV

Lintopiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

Avoti: LC

lintopišķi

1. Daugavpils novada Tabores pagasta apdzīvotās vietas "Lintopišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lintopišķieši

1. Daugavpils novada Tabores pagasta apdzīvotās vietas "Lintopišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lints   novec.

1. Salmu sega, ar ko ziemu aizsedz logus pret aukstumu.

2. Salmu pītenis lecekšu apsegšanai pret salnām.

3. Trīs kopā sabīdīti ārdi rijā.

4. Salmu slānis (kūlis) salmu jumta jumšanai.

Avoti: KV

linum   lat.

1. Lini.

Linum catharticum— pļavas liniņš.

Linum grandiflorum— lielziedu lins.

Linum perenne— daudzgadīgais lins.

Linum usitatissimum— sējas lins.

Avoti: LD

linumetu   apv.

1. Tāds (audums), kura meti ir no lina.

Avoti: ME

linumiņš

1. Dem. --> linums.

Avoti: LV93

linums   -a, v.

1. Zvejas tīkla audums.

Smalks (arī akls) linums— linums ar mazām acīm.

Skaidrs linums— linums ar lielām acīm.

2. apv. Tīra linu šķiedra bez pakulām.

Avoti: LLVV, TlV

linutīteņi   apv.

1. Vijas ("Cuscuta").

Avoti: Aug2

linuzīds   apv.

1. Linzīds.

Avoti: ĒiV

Līnuži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

Linuži   vietv.

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Līnuži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Līnūži   vietv.

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Līnuži" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

linyphia   lat.

1. Segzirnekļu dzimtas ģints.

Linyphia emphana— šīs ģints suga.

Linyphia montana— šīs ģints suga.

Linyphia pusilla— šīs ģints suga.

Linyphia triangularis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

linyphiidae   lat.

1. Segzirnekļu dzimta.

Avoti: LD

linze   novec.

1. Lēca.

Avoti: KV

linzīds   -a, v.

1. Kokvilnas audums ar nelielu zīda piejaukumu.

Avoti: LLVV

linziedi   -u, vsk. linzieds, -a, v.

1. Linu ziedi.

Linziedu zils— gaiši zils.

Avoti: LLVV

līņāt   parasti 3. pers., -ā, pag. -āja; intrans.

1. Lēni, sīkām, smalkām lāsēm līt; brīžiem, ar pārtraukumiem mazliet līt.

Avoti: LLVV

liņčiks   žarg.

1. Lineāls.

Avoti: JV

Līņezers   vietv.

1. Ezers Piejūras zemienē, Garkalnes novadā, 2,7 m vjl., platība - 8,5 ha, garums - 400 m, lielākais platums - 270 m, vidējais dziļums - 0,3 m, lielākais dziļums - 1,0 m, uzkrājies līdz 4 m biezs sapropeļa slānis, eitrofs, stipri aizaudzis; Linezers; Līņu ezers.

Avoti: LD

liņi

1. Lisu tautas cilts, dzīvo Ķīnas dienvidrietumu daļā, Nudzjanas ielejā un kaimiņrajonos Birmā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, rakstība latīņu alfabētā, gk. animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Liņji   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Šaņdunas provincē, 679200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Līņu   vietv.; nelok.

1. Līņu ezers - Līņezers Garkalnes novadā.

Avoti: LD

liņķis   apv.

1. Līkums.

Avoti: ME

liņķis   žarg.

1. Lineāls.

Avoti: SLG

liņuks   žarg.

1. Lineāls.

Avoti: SLG

lio

1. Viena no bimasumbiešu tautām, dzīvo Indonēzijā, Floresas salas austrumu daļā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms, stipras animisma paliekas.

Avoti: PZT

lio-   med.

1. Salikteņos norāda uz gludu, līdzenu.

Avoti: MSV

lio-   med.

1. Salikteņos norāda uz šķīdināšanu.

Avoti: MSV

liodidae   lat.

1. Kailvaboļu dzimta.

Avoti: LD

lioenzīms   med.

1. Ekstracelulārs enzīms, kas nezaudē aktivitāti ārpus šūnas, kurā radies, pretstatā desmoenzīmam.

Avoti: TM5

liofilitāte

1. Vielas un šķidruma intensīvas molekulārās mijiedarbības raksturojums; spēja slapināties, uzbriest, izšķīst.

Avoti: LPE

liofilizācija

1. Dažādu bioloģisku objektu (audu, orgānu) žāvēšana (atūdeņošana) zemā temperatūrā un dziļā vakuumā.

Avoti: LPE

liofilizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Žāvēt sasaldētā stāvoklī vakuumā.

Avoti: LLVV

liofils   ķīm.

1. Tāds, kas molekulārā mijiedarbībā ar šķidrumu intensīvi slapinās, uzbriest, šķīst.

Avoti: SV99

liofobisks

1. Tāds, kas mijiedarbībā ar šķidrumu ļoti vāji slapinās, uzbriest, šķīst.

Avoti: SV99

liofobitāte

1. Vielas un šķidruma vājas molekulārās mijiedarbības raksturojums.

Avoti: LPE

liofobs   ķīm.

1. Tāds, kura molekulām vai virsmai ir tieksme šķidrumu atgrūst, ar to neslapināties.

Avoti: ZTV

liogels   med.

1. Gels, kas spēj saistīt lielu šķidruma daudzumu.

Avoti: TM5

lioglikogēns   med.

1. Glikogēna daļa, kas labi šķīst ūdenī.

Avoti: TM5

Liona   vietv.

1. Pilsēta Francijas austrumos (fr. val. "Lyon"), osta pie Ronas un Sonas satekas, Ronas-Alpu reģiona Ronas departamenta administratīvais centrs, 484300 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Lionas līcis - atrodas Vidusjūras ziemeļrietumu daļā (fr. val. "Golfe du Lyon"), Francijas dienvidu piekristā, platums pie ieejas - 245 km, dziļums - līdz 1000 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 0,2 m.

Avoti: LģE, LpA, Wi

Lione   vietv.

1. Vēsturiska province Francijā ("Lyonnais"), Centrālā masīva ziemeļaustrumos, ietver Ronas un Luāras departamentu, platība - 8000 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

Lioni   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lioni"), Kampānijas reģiona Avellīno provincē, 6300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

Liongo   mit.

1. Liongo Fumo - svahili (Tanzānija, Zaira, Kenija) mitoloģijā un eposā - varonis, kuram piemīt pārdabisks spēks, pareģa spējas un izcilas karotāja īpašības, viņš ir neievainojams.

Avoti: Mit

liosols   med.

1. Sols, kura dispersijas vide ir šķidrums.

Avoti: TM5

liosorbcija   med.

1. Selektīva koloidālās sistēmas dispersijas vides sorbcija.

Avoti: TM5

liotrops

1. Savienojumā "liotropās rindas" - jonu sakārtojums pēc to iedarbīguma uz šķīdinātāju vai tajā norisošajiem fizikālķīmiskajiem procesiem.

Avoti: LPE

lip-   med.

1. Salikteņos norāda uz taukiem un lipīdiem.

Avoti: TM5

lipa   apv.

1. Aste (parasti nelieliem dzīvniekiem).

2. Tērpa pagarinājums mugurpusē; frakas pagarinātā mugurdaļa.

3. Šaura, garena ādas (vai cita materiāla) detaļa apavos zem saitējuma vietas.

Avoti: ĒiV, ViV

lipa

1. Sīknauda Horvātijas Republikā, kunas simtdaļa.

Avoti: PnR

Līpa   vietv.

1. Līpu sola - Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Liepu sala" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lipacidēmija   med.

1. Taukskābes asinīs (drudža, leikozes, diabēta gadījumā).

Avoti: TM5

lipacidūrija   med.

1. Taukskābes urīnā.

Avoti: TM5

Lipaiķi   vietv.

1. Kuldīgas novada Turlavas pagasta apdzīvotās vietas "Turlava" bijušais nosaukums.

2. Lipaiķu ciems - Kuldīgas novada Turlavas pagasta apdzīvotās vietas "Valāti" bijušais nosaukums.

Lipaiķu pilskalns— atrodas Kuldīgas novada Turlavas pagastā, Rīvas labajā krastā, savrups, ~10 m augsts paugurs, plakumā (~60 x 40 m) jau senos laikos ierīkota kapsēta, tādēļ kultūrslānis ir sapostīts, domājams, ka saistāms ar 1253. g. kuršu zemju dalīšanas dokumentos minēto apdzīvoto vietu "Lippayten".

Avoti: LC

lipaimija   novec.

1. Palielināts tauku daudzums asinīs, novērojams ik reizes, kad organismā tiek pārvietoti lielāki daudzumi tauku no tauku krātuvēm, kā arī no barības kanāla gremošanas laikā.

Avoti: KV

lipainis   apv.

1. Neliels dzīvnieks, kam ir ļipa.

Avoti: ViV, KV

lipains   apv.

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir ļipa.

2. Tāds (apģērba gabals, parasti svārki), kam mugurdaļā ir pagarinājums.

3. Tāds, kam ir robi, izvirzījumi (parasti par cimda valnīti).

4. Tāds (zemes gabals) ko veido šauras strēmeles, joslas.

Avoti: ĒiV

līpains   apv.

1. Lipīgs.

Avoti: ME

lipaiņš   apv.

1. Tāds (apģērba gabals, parasti svārki), kam mugurdaļā ir pagarinājums.

2. Tāds, kam ir robi, izvirzījumi (parasti par cimda valnīti).

3. Tāds (zemes gabals) ko veido šauras strēmeles, joslas.

Avoti: ĒiV

līpamība   -as, s.; parasti vsk.

1. Lipšanas spēja (vielai).

Avoti: LLVV

līpams   apv.

1. Lipīgs.

Avoti: ME

Lipani   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Prešovas apgabalā, 6450 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

lipans   apv.

1. Lipīgs.

Avoti: Sin

lipara   lat.

1. Stiebrmušu dzimtas ģints.

Avoti: LD

lipare

1. dsk. Orhideju dzimtas ģints ("Liparis"), daudzgadīgs lakstaugs, mērenajās un tropu joslās ~250 s.; Latvijā tikai 1 s.

Lēzela lipare— liparu suga ("Liparis loeselii"), Latvijā aizsargājama.

Avoti: EV, LE1

Lipāri   vietv.

1. Lipāru salas - vulkānisku salu grupa Tirēnu jūrā ("Isole Lipari"), uz ziemeļiem no Sicīlijas, ietver 17 salu, kopējā platība - 117 kvadrātkilometru, augstums - līdz 926 m; Eola salas.

Avoti: LģE, LpA

lipariidae   lat.

1. Plūkšņzivju dzimta.

Avoti: LD

liparis   lat.

1. Lipares.

Liparis loeselii— Lēzela lipare.

Avoti: KV

liparītporfīrs

1. Kvarcporfīrs.

Avoti: LPE

liparīts   -a, v.; ģeol.

1. Riolīts - gaišas krāsas izvirdumiezis, kam ir stiklaina vai kristāliska uzbūve un kas pēc ķīmiskā sastāva atbilst granītam.

Avoti: LLVV

liparocēle   med.

1. Taukaudu trūce; taukaudu izspiedums, visbiežāk vēdera priekšējās sienas viduslīnijā preperitoneālas lipomas veidā.

Avoti: TM5

liparodispnoja   med.

1. Tuklu cilvēku aizdusa.

Avoti: TM5

liparotrihija   med.

1. Pastiprināta matu taukošanās.

Avoti: TM5

lipāties   apv.

1. Pielipt kā dadzis; pielabināties, pieglaimoties.

Avoti: ME

lipatka   apv.

1. Viļņains, nelīdzens izkapts asmens, kas radies pēc nevienmērīgiem āmura sitieniem pa asmeni.

Avoti: KiV

lipatkas   apv.

1. Zirgu slimība, kam ir raksturīgi kreveļaini izaugumi ap nagiem.

Avoti: KiV

lipāze   -es, s.; parasti vsk.; fiziol.

1. Ferments, kas sadala taukus glicerīnā un taukskābēs.

Avoti: LLVV

lipazūrija   med.

1. Lipāze urīnā.

Avoti: TM5

Lipčani   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Bričenu rajonā, 5500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lipčuks   apv.

1. Krūšturis.

Avoti: KiV

līpdadzis   apv.

1. Diždadži ("Arctium").

2. Lielais diždadzis ("Arctium lappa").

Avoti: Aug2

līpdadži   apv.

1. Diždadži - ("Arctium") ģints groziņzieži, divgadīgi zaroti lakstaugi lielām spilvotām lapām, Latvijā izplatītas 3 tuvu radniecīgas sugas purpursarkaniem ziediem un augļiem, kas viegli ieķeras drēbēs un dzīvnieku spalvās, tā izplatoties.

2. Lielais diždadzis ("Arctium lappa").

Avoti: LE

Lipe   vietv.

1. Upe Vācijā ("Lippe"), Reinas labā krasta pieteka, garums - 237 km, sākas Teitoburgas Meža dienvidaustrumos.

Avoti: PZT, LpA

lipējdadži   apv.

1. Diždadži ("Arctium").

Avoti: Aug2

lipeklis   -ļa, v.

1. Augu olbaltumviela - elastīgs, viskozs receklis, ko iegūst, piemēram, atskalojot no kviešu miltu mīklas cieti un ūdenī šķīstošās vielas.

2. Līmei līdzīga viela, arī līme.

3. sar. Piezīmju papīrs, kura vienas puses neliela daļa klāta ar lipīgu vielu.

4. apv. Ar lipīgu vielu klāts mušpapīrs.

Avoti: LLVV, KiV

lipekļviela   -as, s.

1. Viela, kas satur augu lipekli.

Avoti: LLVV

lipektomija   med.

1. Taukaudu izgriešana.

Avoti: TM5

lipēmija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Tauku daudzuma palielināšanās asinīs.

Avoti: LLVV

lipene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Skarblapju dzimtas ģints ("Lappula"), lakstaugs (parasti nezāle) ar stāvu, zarainu stublāju un sīkiem, gaišziliem ziediem, ~50 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Ežadatu lipene— lipeņu suga ("Lappula squarrosa syn. Lappula echinata, Lappula myosotis").

2. apv. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

3. Asinszāle (senāk "Lychnis viscaria").

Avoti: LLVV, Aug2

lipene   apv.

1. Alkšņa koka pulciņa, ar rievu, ko pavasarī iesprauž bērzā ieurbtā caurumā sulas iztecināšanai.

2. Pļāpa, mēlnesis.

Avoti: ME

līpenēt   apv.

1. Degt ar šaudīgu liesmu; mirdzēt, spīdēt.

2. Lēnām, uzmanīgi pārvietoties.

Avoti: LE

Līpeni   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Lipiņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

līpens

1. Lipīgs.

Avoti: Sin

Līpeņi   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Lipiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

līperants   apv.

1. Cilvēks, kas veic sagādnieka, starpnieka u. tml. uzdevumus.

Avoti: ViV

līperēt   apv.

1. Gādāt, dot projām; arī pārdot.

Avoti: ViV

līperēties   apv.

1. Izvairīties no otra, kad no tā kaut ko ir aizņēmies un negrib atdot.

Avoti: NeV

liperi   apv.

1. Kartupeļu šķirne.

Avoti: KV

lipēt   apv.

1. Salipt, pielipt.

2. Kļūt biezi šķidram vai valkanam.

Avoti: ME

lipēt   apv.

1. Mirdzēt, mirgot, spīdēt.

Avoti: ME

līpēt   apv.

1. Degt ar šaudīgu liesmu; līpenēt.

Avoti: LE

līpēties   apv.

1. Plīvot, raustīties, šaudīties (par liesmu).

Avoti: Sin

līpēties   apv.

1. Pieglausties, pielabināties.

Avoti: ME

lipība   novec.

1. Virulence.

Avoti: KV

lipidēmija   med.

1. Palielināts lipīdu daudzums asinīs; normāli pēc ēšanas, pastiprināti - diabēta, alkoholisma, aknu slimību gadījumā.

Alimentārā lipidēmija— uztura tauku nosacīta lipidēmija.

Avoti: TM5

lipīdi   -u, vsk. lipīds, -a, v.; fiziol.

1. Organisku vielu grupa, pie kuras pieder tauki un taukiem līdzīgas vielas, kam ir svarīga nozīme dzīvības procesos.

Avoti: LLVV

lipidogramma   med.

1. Diagramma, kas rāda seruma lipoproteīnu kvalitatīvās un kvantitatīvās analīzes rezultātus, kuri iegūti elektroforēzē uz papīra.

Avoti: TM5

lipidoze   med.

1. Pārmantota vai iegūta slimība, kam raksturīgi lipīdmaiņas traucējumi un lipīdu uzkrāšanās retikuloendoteliocītos.

Avoti: TM5

lipīds

1. Ūdenī nešķīstoša taukveida viela, kas labi šķīst nepolārajos organiskajos šķīdinātājos (benzīnā, benzolā, ēteri, hloroformā, acetonā u. c.).

Avoti: TM5

lipidūrija   med.

1. Lipīdi urīnā.

Avoti: TM5

lipiens   apv.

1. Neliela linu šķipsna, kas saslapināta vīšanai.

Avoti: KV

lipīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas līp pie kā virsmas (par līmi vai vielu, masu, kurai ir līmes īpašības).

// pārn. Stipri sajūtams (par drēgnumu).

// pārn. Nepatīkams, uzmācīgs.

2. Parasti savienojumā ar "slimība": infekcijas slimība.

3. apv. Ass, griezīgs.

4. Pieglaimīgs.

Avoti: LLVV, ME

lipīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lipīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> lipīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lipijas

1. Verbēnu dzimtas ģints ("Lippia"), krūmi, puskrūmi, retāk lakstaugi, gk. tropos Amerikā, >200 s.

Avoti: LPE

Lipika   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Lipik"), Požegas-Slavonijas županijā, 8100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

lipiķis   apv.

1. Cilvēks, kurš ar glaimiem grib iemantot otra labpatikšanu.

Avoti: NeV

līpiķis   apv.

1. Cilvēks, kurš ar glaimiem grib iemantot otra labpatikšanu; lipiķis.

Avoti: NeV

lipin   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "lipt" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

lipināšana   novec.

1. Veidošana mālā, plastelīnā, vaskā.

Avoti: KV

lipināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Vairākkārt, arī pakāpeniski saistīt (parasti plānus vai sīkus priekšmetus, no kuriem viens vai abi pārklāti ar līmi vai vielu, masu, kam ir līmes īpašības) vai saistīt šādus priekšmetus pie (kā) virsmas.

2. Veidot (ko), piemēram, no māla, plastilīna; izmantot (piemēram, mālu, plastilīnu) kā veidošanai.

Avoti: LLVV

lipināt   apv.

1. Aizdegt, iededzināt.

Avoti: ME

līpināt   apv.

1. Degt ar šaudīgu liesmu; līpenēt.

2. Mirgot; mirguļot.

3. Lēnām, uzmanīgi pārvietoties.

4. Lipt ciet, aizvērt.

Avoti: LE, MiV, NeV, ME

lipināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Lipt (pie kā) - parasti par priekšmetiem.

// pārn. Neatlaidīgi censties atrasties (kāda) tuvumā, lai iegūtu (tā) labvēlību; uzmācīgi izturēties; lipt.

2. apv. Plivināties, lidināties.

3. Apdomīgi, sīkiem soļiem iet.

Avoti: LLVV, ME

līpināties   apv.

1. Iet sīkiem solīšiem.

2. Mirgot, paspīdēt.

3. Pielabināties, vēloties gūt kādu labumu.

Avoti: LE, MiV, ME

lipine   apv.

1. Lievenis pie istabas un klēts.

Avoti: ME

lipinēt   apv.

1. Lidināties (parasti par kukaiņiem).

2. Kustēties.

Avoti: KiV, ME

līpinēt   apv.

1. Plandīties (par liesmu).

2. Virmot (par ūdeni ūdenstilpnē).

Avoti: KiV

Līpinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

lipinis   apv.

1. Tauriņš.

Avoti: KiV

Līpiniškas   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Ļipinišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lipiniški   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Ļipinišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Līpiniškys   vietv.

1. Daugavpils novada Biķernieku pagasta apdzīvotās vietas "Ļipinišķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

lipins   apv.

1. Lpīgs.

Avoti: ME

Lipinščina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

Avoti: LC

lipiņa

1. Dem. --> lipa.

Avoti: LV93

līpiņa   apv.

1. Glaimotāja, lišķe.

Avoti: ME

Lipiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LC

līpiņš   apv.

1. Baltais zaķis ("Lepus timidus", senāk "Lepus variabilis").

2. Lamu vārds, lišķis.

Avoti: KV, ME

lipīriņš

1. Līmlapiņa.

lipīt   apv.

1. Ātri iet, skriet.

2. Rāpties, kāpt (kokā).

3. Aizdedzināt.

4. Sist, iesist, iebelzt.

Avoti: LE, ME

līpīties   apv.

1. Pieglausties, pieglaimoties.

Avoti: ME

līpītis   apv.

1. Baltais zaķis ("Lepus timidus", senāk "Lepus variabilis").

Avoti: KV, ME

Lipjani   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 4100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1334. g.

Avoti: Wi

lipjdadzis   novec.

1. Līpdadzis.

Avoti: LLx

lipjodols   novec.

1. Joda 40% šķīdums magoņu eļļā, ko lieto kā kontrastvielu mugurkaula smadzeņu rentgenoskopijā.

Avoti: KV

Līpkolni   vietv.

1. Daugavpils novada Nīcgales pagasta apdzīvotās vietas "Liepkalni" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

līpmadara   apv.

1. Ķeraiņu madara ("Galium aparine") - madaru suga ar atpakaļ atliektiem stublāja un lapu malu dzelonīšiem, guļošu vai kāpelējošu līdz 1 m un vairāk garu stublāju, baltiem vai zaļganiem ziediem.

Avoti: Aug2, LME

Līpna   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada apdzīvotās vietas "Liepna" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Lipna   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada apdzīvotās vietas "Liepna" bijušais nosaukums.

2. Lipnas pagasts - Alūksnes novada Liepnas pagasta bijušais nosaukums.

Avoti: LC, LPag

Līpneite   vietv.

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Liepnīte" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lipnība   apv.

1. Laipnība.

Avoti: LE

lipnīgs   apv.

1. Laipns.

Avoti: LE

Lipnīka   vietv.

1. Lipnīka pie Bečvas - pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabalā, 8250 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Lipno   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 15100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1349. g.

2. Lipno ūdenskrātuve - atrodas Vltavas augštecē, Šumavā 728 m vjl., Čehijā, platība - 48,7 kvadrātkilometri, garums - 44 km, lielākais platums - 16 km, dziļums - 22 m, pazemes HES (1950.-1959. g.; kritumu starpība - 166 m).

Avoti: LpA, Wi

Lipnovskaja   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada Liepnas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

lipns   apv.

1. Visai tīkams, draudzīgs.

Avoti: ME

lipnums   apv.

1. Laipnums.

Avoti: ME

lipņāt

1. Lipt, ķept.

Avoti: Sin

lipņi   apv.; hip.

1. Miežu miltu medusraušu veids.

Avoti: ME

lipo-   med.

1. Salikteņos norāda uz taukiem un lipīdiem.

Avoti: TM5

lipoartrīts   med.

1. Locītavas taukaudu iekaisums.

Avoti: TM5

lipoatrofija   med.

1. Ķermeņa taukaudu atrofija.

Anulārā lipoatrofija— subkutānās neirodistrofijas forma (iespējams, hereditāra): atrofisks panikulīts simetrisku gredzenu veidā uz augš- un apakšdelmiem.

Norobežotā lipoatrofija— tauku zudums norobežotās ķermeņa daļās, kas pakļautas spiedienam (pleci, elkoņi, sēža).

Avoti: TM5

lipodistrofija   med.

1. Taukmaiņas traucējumi.

Insulīna lipodistrofija— lokāla zemādas taukaudu samazināšanās apvidos, kur atkārtoti injicēts insulīns.

Progresējošā lipodistrofija— norobežots zemādas tauku slāņa zudums dažās ķermeņa daļās ar vienlaicīgu tā saglabāšanos vai pat hiperplāziju citās vietās; visbiežāk novēro sejas un ķermeņa augšdaļas novājēšanu un pastiprinātu tauku nogulsnēšanos ķermeņa lejasdaļā; izveidojas displastisks izskats.

Avoti: TM5

lipofāgija   med.

1. Tauku iznīcināšana vai absorbēšana.

Avoti: TM5

lipofags   med.

1. Šūna, kas fagocitē taukus.

Avoti: MSV

lipofāgs   med.

1. Šūna, kas fagocitē taukus.

Avoti: TM5

lipofilija   med.

1. Afinitāte pret taukiem.

2. Nosliece uzkrāt taukus.

Avoti: TM5

lipofuscīns

1. Dzeltenbrūns pigments, atrodas gandrīz visos orgānos un saukts arī par nolietošanās pigmentu, jo parādās galvenokārt vecumā un novārdzinošu slimību gadījumos.

Avoti: SV69

lipogramma   literat.

1. Dzejolis, kurā apzināti nav lietota tā vai cita skaņa.

Avoti: DzV

lipogranulomatoze   med.

1. Lipīdmaiņas traucējumi, kas izraisa granulomatozes reakcijas.

Diseminētā lipogranulomatoze— pārmantota ļaundabīga lipogranulomatoze zīdaiņiem (autosomāli recesīva pārmantošana): iedzimts aizsmakums, vemšana, rīšanas grūtības; progresējoša aizdusa granulomatozas balsenes sašaurināšanās dēļ; multipls periartikulārs un artikulārs pietūkums un apsārtumi, zemādas granulomas; hepatomegālija, visā organismā izkaisīti lipīdu (sevišķi liesā, sirdi, aknās, plaušās) un skābo mukopolisaharīdu (gk. histiocitoīdās šūnās) uzkrāšanās perēkļi.

Spontānā lipogranulomatoze— spontāns fokāls panikulīts: strauji izveidojušies norobežoti, simetriski, dziļi, sāpīgi zemādas mezgli ķirša kauliņa vai valrieksta lielumā un plakani, viegli pārbīdāmi infiltrāti uz ķermeņa un ekstremitātēm; regresija bez rētu veidošanās.

Avoti: TM5

lipoģenēze   med.

1. Tauku rašanās vai nogulsnēšanās.

Avoti: TM5

lipohemartroze   med.

1. Asins un tauku uzkrāšanās locītavas somiņā pēc traumas.

Avoti: TM5

lipohondrodistrofija   med.

1. Hereditārs lipīdmaiņas traucējums, kam raksturīgs punduraugums ar īsu, kifotisku mugurkaulu un īsiem pirkstiem, locītavu stīvums, radzeņu apduļķojums, deguna muguras ieliekums, hepatosplenomegālija un garīga atpalicība.

Avoti: TM5

lipohondroma   med.

1. Taukains un skrimšļains audzējs.

Avoti: TM5

lipohromogēns   med.

1. Viela, kas pārvēršas lipohromā.

Avoti: TM5

lipohroms   med.

1. Augu un dzīvnieku pigments, kas šķīst taukos un organiskajos šķīdinātājos, nešķīst ūdenī.

Avoti: TM5

lipoīdi   -u, vsk. lipoīds, -a, v.

1. Lipīdi.

Avoti: LLVV

lipoīds   med.

1. Taukiem vai eļļai līdzīgs.

2. Tāds, kam lipīdu raksturs.

Avoti: MSV

lipokaīns   biol.

1. Aizkuņģa dziedzera iekšējās sekrēcijas produkts, hormons, kas piedalās taukvielu maiņas regulācijā aknās.

Avoti: ZTV

lipokalcinogranulomatoze   med.

1. Lipīdtezaurismozes paveids: kalcinozes perēkļu veidošanās muskulatūrā un lielo locītavu somiņās; perēkļu vidū parasti fluktuējoši audzēji; muskuļu fascijās un serozajās plēvēs nogulsnējas lipīdi, attīstās granulomu audi ar milzu šūnām, kas atgādina celulāru infiltrāciju ap svešķermeņiem.

Avoti: TM5

lipoksēmija   med.

1. Taukskābju daudzuma pieaugums asinīs (drudža, leikozes, diabēta gadījumā).

Avoti: TM5

lipoksēnija   med.

1. Parazīta aiziešana no saimniekorganisma pirms pilnīgas attīstības sasniegšanas.

Avoti: TM5

lipoksigenāze   med.

1. Enzīms, kas katalīzē nepiesātināto taukskābju oksidēšanu, veidojot atbilstošos peroksīdus.

Avoti: TM5

lipolīze

1. Tauku sašķelšana.

Avoti: PL

lipoma   -as, s.; med.

1. Labdabīgs audzējs, kas veidojas taukaudos.

Avoti: LLVV

lipomatoze   med.

1. Taukaudu audzējveida uzkrāšanās atsevišķās noteiktās ķermeņa vietās.

Avoti: TM5

lipometabolisms   med.

1. Taukmaiņa.

Avoti: TM5

lipomikrons   med.

1. Mikroskopiski tauku emulsijas pilieni asinīs.

Avoti: TM5

lipomiksoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no taukaudiem un gļotaudiem.

Avoti: TM5

lipomioma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no taukaudiem un muskuļaudiem.

Avoti: TM5

lipoms   novec.

1. Lipoma.

Avoti: KV

lipomyces   lat.

1. Saharomicēšu dzimtas ģints.

Avoti: LD

lipopēnija   med.

1. Tauku daudzuma samazināšanās audos.

Avoti: TM5

lipoproteīdi

1. Olbaltumvielu un lipīdu kompleksi, kas atrodas plazmā, bioloģiskās membrānās, organoīdos, nervaudos; nozīme membrānu caurlaidības regulācijā.

Avoti: EV

lipoproteīns   med.

1. Salikts proteīns, proteīna un lipīda komplekss.

Avoti: TM5

lipoptena   lat.

1. Kaulmušu dzimtas ģints.

Lipoptena cervi— briežu kaulmuša.

Avoti: LD

Līpori   vietv.

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Liepari" nosaukuma variants.

Avoti: LC

liposarkoma   med.

1. Sarkoma, kurā ir taukaudi.

Avoti: TM5

liposcelis   lat.

1. Ķērpjutu kārtas ģints.

Liposcelis divinatorius— grāmatuts.

Avoti: LD

liposkulptūra

1. Tauku atsūkšana.

Avoti: PL

Liposoļci   vietv.

1. Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Liepu sala" nosaukuma variants.

Avoti: LC

liposoma   biol.

1. Ļoti sīks dzīvās šūnas pūslītis, ko veido ūdeņains kodols un fosfolipīdu apvalks.

Avoti: SV99

liposteatoze   med.

1. Ksantomas veids, kurā veidojas fosfatīdu vai cerebrozīdu ieslēgumi putainajās šūnās.

Avoti: TM5

lipotīmija   novec.

1. Nospiests gara stāvoklis.

Avoti: SV33

lipotrofija   med.

1. Ķermeņa tauku daudzuma pieaugums.

Avoti: TM5

lipotropija   med.

1. Ķīmisku savienojumu (piem., narkotisku vielu) spēja saistīties ar taukiem.

Avoti: TM5

lipotropisks   med.

1. Tāds, kam ir tieksme saistīties ar taukiem.

2. Tāds, kas pasargā aknas no taukainās infiltrācijas vai distrofijas.

Avoti: TM5

lipotrops   -ais; s. -a, -ā; fiziol.

1. Tāds, kas aizkavē tauku nogulsnēšanos aknās.

Lipotropās vielas— vielas, kas regulē tauku vielmaiņu.

Avoti: LLVV

Lipova   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Aradas žudecā, 10300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

lipovakcīna   med.

1. Augu eļļā šķīdināta vakcīna.

Avoti: TM5

Lipoveca   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Vinnicas apgabalā, 8720 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

lipovitelīns   med.

1. Salikts olas dzeltenuma proteīns, kurā ir ap 18% fosfolipīdu.

Avoti: TM5

Lippayten   vietv.

1. Kuršu zemju dalīšanas dokumentos 1253. g. minēta apdzīvotā vieta, kas domājams atradās Kuldīgas novada Turlavas pagastā, Lipaiķu pilskalnā.

Avoti: LE1

lippia   lat.

1. Lipijas.

Avoti: PDE

lipsa   apv.

1. Glaimotāja, pļāpa.

2. Nerātna meitene.

3. Klaidonis, kas vairās no darba.

Avoti: KV

Lipsa   vietv.

1. Šepkas kreisā krasta pieteka Smiltenes novada Launkalnes pagastā, garums - 16 km.

Avoti: LD

Līpsaleņa   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Liepsaliņa" nosaukuma variants.

Avoti: LC

līpsana   novec.

1. Relikvijas, svēto atliekas; leipsana.

Avoti: SV33

lipsāties   apv.

1. Pielabināties, pieglaimoties.

Avoti: ME

lipsi   nelok., s.

1. Vācu horeogrāfu izveidota sarīkojumu deja; šīs dejas mūzika.

Avoti: LLVV

lipsināties   apv.

1. Pieglaimoties, pielabināties.

Avoti: ĒiV, EH

lipsīt   apv.

1. Ātri virzīties uz priekšu.

Avoti: ME

Lipska   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, 2500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1580. g.

Avoti: LpA, Wi

Lipskaln   vietv., vēst., vācu val.

1. Lipškalna muiža, kas atradās Valkas apriņķa Trikātas pagastā.

Avoti: KV

Lipski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Apes novada Apes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

Avoti: LC

Lipsko   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 5900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1613.-1868. g. un kopš 1958. g.

Avoti: LpA, Wi

līpsna   apv.

1. Ļipsna, neliels gabals, daudzums, skranda, pika.

Avoti: ME

lipsnīgs   apv.

1. Laipnīgs, mīlīgs, visai tīkams.

Avoti: ME

lipstagi   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2, ViV

lipstaks   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lipste   apv.

1. Pie naktsšņorēm - ūdām šņores kājas, kuru galos piesieti āķi.

Avoti: KV

līpstene   apv.

1. Sieviešu blūze bez piedurknēm, ar dziļu kakla izgriezumu.

Avoti: KV

lipstenieki

1. Dobeles novada Krimūnu pagasta apdzīvotās vietas "Lipsti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lipstguzenskaja   vietv., vēst.

1. Talsu novada Lībagu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Lipsthusen   vietv., vēst., vācu val.

1. Talsu novada Lībagu pagasta un muižas bijušais nosaukums.

2. Lībagi.

Avoti: LPag, FV

Lipsti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Abavas pagastā.

Avoti: LC

lipstiķi   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

2. dsk. Lipstiķis (1).

Avoti: Aug2

līpstiķi   apv.

1. Silta jaka bez piedurknēm.

Avoti: ME

lipstiķis   apv.

1. Ielāps, iestiķēts gabals.

2. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: MalV, Aug2

lipstoki   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lipstuki   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lipstuks   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lipstuķis   apv.

1. Ielāps, uzšuvums.

Avoti: ME

Lipši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kokneses novada Kokneses pagastā.

Avoti: LC

lipškalnieši

1. Valkas novada Valkas pagasta apdzīvotās vietas "Lipšukalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lipšķināties   apv.

1. Pielabināties, pieglausties.

Avoti: ME

lipšķis   apv.

1. Savēlusies, salipusi pika.

Avoti: LE

Lipštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lippstadt"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 66300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lipšus   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "lipt" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

lipt   līpu, līpi, līp, pag. lipu; intrans.

1. Saistīties pie (kā) virsmas (par līmi vai vielu, masu, kurai ir līmes īpašības).

// pārn. Būt stipri sajūtamam (par aukstumu, mitrumu).

// pārn. Neatlaidīgi censties saglabāt (piemēram, īpašumu).

// pārn. Neatlaidīgi censties atrasties (kāda) tuvumā, lai iegūtu (tā) labvēlību; uzmācīgi izturēties; lipināties.

2. parasti 3. pers. Izraisīties organismā inficēšanās ceļā (par slimību).

3. apv. Cieši piekļauties, pieķerties.

4. apv. Kāpt, rāpties.

5. apv. Glaimoties.

6. apv. Zvīļot, zaigot, vizēt.

7. apv. Iededzināt, aizdegt.

Avoti: LLVV, ME

līpt   apv.

1. Lipt, pieķerties.

Avoti: ME

līpt   apv.

1. Lēnām, uzmanīgi pārvietoties.

Avoti: NeV

lipties   apv.

1. Lipt.

Avoti: ĒiV

liptin   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "lipt" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

liptobiolīti   ģeol.

1. Fosilās ogles, kas veidojušās no ķīmiski izturīgiem augstāko augu komponentiem (sporām, vaskiem, sveķiem).

Avoti: ZTV

Liptovski   vietv.

1. Liptovski Hrādoka - pilsēta Slovākijā, Žilinas apgabalā, 7600 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Liptovski Mikulāša - pilsēta Slovākijā, Žilinas apgabalā, 31800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

lipts   apv.

1. Laipa.

Avoti: ME

lipu   apv.; izsauk.

1. Savienojumā ar "lapu" raksturo kaut ko augošu, augšup kāpjošu.

2. Pavēles izteiksme no "lipt".

Avoti: ME

Līpukolns   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Liepukalns" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Līpūri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

Avoti: LC

lipūrija   med.

1. Tauki urīnā.

Avoti: TM5

Līpusola   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

2. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Liepusala" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lipuškas   vietv.

1. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Lipuški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lipuški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Līvānu novada Sutru pagastā.

2. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Lipušķi" nosaukuma variants.

3. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā 35 km no Rēzeknes, izveidojusies bijušās Zeļenpoles muižas "Zielonopol" teritorijā, Mākoņkalna pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LC

lipuškieši

1. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Lipuški" iedzīvotāji.

2. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Lipuški" iedzīvotāji.

3. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Lipuški" iedzīvotāji.

4. Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta apdzīvotās vietas "Lipuški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lipuškys   vietv.

1. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Lipuški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lipušķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

liq.   novec., saīs.

1. Receptēs šķidrums (lat. "liquor").

Avoti: KV

liquidambar   lat.

1. Ambraskoki.

Liquidambar styraciflua— Amerikas ambraskoks.

Avoti: KV

liquor   lat.

1. Šķidri farmaceitiski preparāti.

Avoti: KV

lir   apv.; izsauk.

1. Lieto šķindošas skaņas atdarināšanai, piemēram, saskandinot glāzītes.

Avoti: ME

Lira   vietv.

1. Pilsēta Ugandā, 89900 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Lira   astr.

1. Debess ziemeļu puslodes zvaigznājs, Latvijā novērojams vasarā, spožākā zvaigzne - Vega.

Avoti: EV

lira   -as, s.; mūz.

1. Strinkšķināmais sengrieķu mūzikas instruments ar izliektu rāmi un pār to uzvilktām dažāda skaņojuma stīgām.

2. Stīgu instruments, kas pēc uzbūves atgādina šādu sengrieķu mūzikas instrumentu.

Avoti: LLVV

lira   -as, s.

1. Naudas pamatvienība Turcijā, (Itālijā līdz 2002); attiecīgā naudas zīme, monēta.

Avoti: LLVV

liraste

1. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas lirastputnu apakškārtas dzimta ("Menuridae"), 1 ģ., 2 s.

Lielā liraste— lirastu suga ("Menura novaehollandiae").

Mazā liraste— lirastu suga ("Menura alnberti").

Avoti: ZvP, PP

līraste   lat.

1. Liraste.

Avoti: ZvP, Wi

lirastis   -ta, v.

1. Liraste ("Menura").

Lielais lirastis— lielā liraste ("Menura novaehollandiae").

Avoti: LLVV

lirastputns

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas apakškārta ("Menuridae"), 2 dzimtas, abas tikai Austrālijā.

Avoti: ZvP, Wi

līrastputns

1. Lirastputns.

Avoti: ZvP

Lire   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Lierre", vācu, nl. "Lier"), Flandrijas reģiona Antverpenes provincē, 34300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lirģēties   apv.

1. Paklusā, pasmalkā balsī smieties; arī niekoties.

Avoti: ViV

lirico   mūz.

1. Liriski, maigi.

Avoti: Mūz

lirīdas

1. Meteoru plūsma ar radiantu Liras zvaigznājā. Novērojamas 7. -26. IV; aktivitātes maksimums 23. IV (~10 meteoru stundā); saistītas ar 1861. g. I komētu.

Avoti: EV

Lirija   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Liria"), Valensijas apgabala Valensijas provincē, 23400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lirika   -as, s.; parasti vsk.

1. literat. Viens no daiļliteratūras veidiem (blakus drāmai un epikai), kam raksturīgs cilvēka emocionālu pārdzīvojumu attēlojums, parasti saistītā valodā.

Dabas lirika— lirika, kas atspoguļo dabu un tās izraisītos pārdzīvojumus.

2. mūz. Skaņdarbu grupa, kuros pārsvarā ir sirsnīgi, maigi emocionāli elementi; šādu elementu kopums (skaņdarbā).

3. Sirsnīgu, maigu emocionālu elementu kopums (tēlotājas mākslas darbā).

Avoti: LLVV

liriķis   -ķa, v.

1. Lirisku daiļdarbu autors.

2. Komponists, kura skaņdarbiem raksturīgs lirisms (2).

3. Mākslinieks (tēlotājā mākslā), kura darbiem raksturīgs lirisms (3).

Avoti: LLVV

lirināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.

1. Radīt dzidras, augstumā ātri mainīgas balss skaņas (parasti par cīruli).

// trans.; savienojumā ar "dziesmu".

Avoti: LLVV

liriodendron   lat.

1. Tulpjukoki.

Liriodendron chinense— Ķīnas tulpjukoks.

Liriodendron tulipifera— Amerikas tulpjukoks.

Avoti: LD

liriodendrs   novec.

1. Amerikas koks magnoliju dzimtā, līdz 65 m augstumā un 4 m caurmērā.

Avoti: KV

liriope   bot.

1. dsk. Asparāgaugu dzimtas ģints ("Liriope"), daudzgadīgi dekoratīvi augi, kas jāaudzē skābā un trūdvielām bagātā augsnē, saulainā vietā vai pusēnā.

Muskaru liriope— pērlenīšu liriope.

Pērlenīšu liriope— liriopu suga ("Liriope muscari").

Vārpu liriope— liriopu suga ("Liriope spicata").

Avoti: DaE

liriope   lat.

1. Liriopes.

Liriope muscari— muskaru liriope.

Liriope spicata— vārpu liriope.

Avoti: DaE

lirisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar sirsnīgu, maigu emocionālu pārdzīvojumu atspoguļojumu (daiļdarbā), tam raksturīgs; tāds, kurā attēloti sirsnīgi, maigi emocionāli pārdzīvojumi (par daiļdarbu, tā sastāvdaļām, epizodēm u. tml.).

Liriskais varonis— tēls (lirikā), kas izsaka tieši autora pārdzīvojumus, jūtas un domas.

Liriskās atvirzes (arī atkāpes)— iespraudums, autora stāstījums (parasti daiļdarbā), kurš nav tieši saistīts ar sižeta attīstības līniju un kurā autors izsaka savu attieksmi.

2. Saistīts ar sirsnīgu, maigu emocionālu pārdzīvojumu atspoguļojumu (skaņdarbā), tam raksturīgs; tāds, kurā pārsvarā ir sirsnīgi, maigi emocionāli elementi (par skaņdarbu, tā sastāvdaļām, epizodēm u. tml.).

3. Saistīts ar sirsnīgu, maigu emocionālu pārdzīvojumu atspoguļojumu (tēlotājas mākslas darbā), tam raksturīgs; tāds, kurā pārsvarā ir sirsnīgi, maigi emocionāli elementi (par tēlotājas mākslas darbu).

4. Sirsnīgs, maigs, arī jūtīgs (par cilvēku, tā psihes īpašībām, psihiskajām norisēm).

Avoti: LLVV

liriskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lirisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> lirisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> lirisks (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> lirisks (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lirisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Īpašību, pazīmju kopums, kas saistīts ar sirsnīgu, maigu emocionālu pārdzīvojumu atspoguļojumu (daiļdarbā).

2. Īpašību, pazīmju kopums, kas saistīts ar sirsnīgu, maigu emocionālu pārdzīvojumu atspoguļojumu (skaņdarbā).

3. Īpašību, pazīmju kopums, kas saistīts ar sirsnīgu, maigu emocionālu pārdzīvojumu atspoguļojumu (tēlotājas mākslas darbā).

4. Sirsnība, maigums, arī jūtīgums (cilvēkam, tā psihei).

Avoti: LLVV

lirkšēt   apv.

1. Paklusā, spiedzošā balsī smiet, arī runāt.

Avoti: ViV

lirkšķēt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: ME

lirkšķīgs   apv.

1. Pļāpīgs.

Avoti: ME

līrlūris   apv.

1. Cilvēks, kas paslepus skatās, glūn.

Avoti: ViV

lirniks   literat.

1. Baltkrievu tautas dziesminieks un tautas dzejas teicējs, kas izpildīja dzeju stīgu instrumenta cimbalas pavadījumā.

Avoti: DzV

liroepika   -as, s.; parasti vsk.; literat.

1. Daiļliteratūras starpveids, kurā organiski apvienojas epikas un lirikas īpatnības.

Avoti: LLVV

liroepiķis   -ķa, v.

1. Liroepikas daiļdarbu autors.

Avoti: LLVV

liroepisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar liroepiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

Līrs   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - dzimtas galva ar dievišķu izcelsmi, galvenais tēls otrajā "Mabinogiona" teikā, Branvenas, Brana Svētītā un Manavidana tēvs.

2. Ķeltu (vēst. Īrija, Velsa) mitoloģijā - ar jūru saistīts dievs, Mananana tēvs.

Avoti: PmV

lirveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir liras 1(1) forma, veids.

Avoti: LLVV

lirveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lirveida.

Avoti: LLVV

lisa   apv.

1. Bize.

Avoti: ME

Lisa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Raunas novada Raunas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Priekuļu novada Mārsnēnu pagastā.

Mazā Lisa— Priekuļu novada Mārsnēnu pagasta apdzīvotās vietas "Lisa" nosaukuma variants.

3. Abula kreisā krasta pieteka Priekuļu, Beverīnas un Strenču novadā, garums - 32 km, kritums - 124 m, sākas Vidzemes augstienes Mežoles paugurainē.

4. Lisas ezers - Pintelis, atrodas Alūksnes augstienes Gulbenes paugurvalnī, Gulbenes novada Beļavas pagastā, 108 m vjl., garums - 1,9 km, lielākais platums - 0,7 km, lielākais dziļums - 8 m, eitrofs, gar krastiem aizaudzis ezers.

Lisas ezermītne— vēlā dzelzs laikmeta sākumposma latgaļu dzīvesvieta, atrodas Pinteļa (Lisas) ezera vidusdaļā, ~200 m no ziemeļu krasta, bijusi ierīkota uz ~25 x 30 m liela sēkļa.

5. Lisa pie Labas - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 8990 iedzīvotāju (2012. g.).

6. Kalns Rietumkarpatos, augstākā virsotne Morāvijas-Silēzijas Beskidos, Čehijas austrumos, augstums - 1324 m, smilšakmeņi, slānekļi.

Avoti: LC, LE1, Wi, PZT

Lisa   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - neprāta dieviete, ko dieviete Nikte radīja no Urāna asinīm.

Avoti: Mit

Līsa   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Lyss"), Bernes kantonā, 14200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lisabona   vietv.

1. Portugāles Republikas galvaspilsēta (portugāļu valodā "Lisboa") un apgabala centrs, atrodas pie Težu ("Tejo") estuāra, 15 km no Atlantijas okeāna, 547600 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 800. g. p. m. ē.

2. Apgabals Portugālē ("Distrito de Lisboa"), atrodas valsts kontinentālās daļas vidusdaļas rietumos, platība 2761 kvadrātkilometrs, 2244800 iedzīvotāju (2011. g.), ietver 16 municipalitātes, robežojas ar Leirijas, Santareimas un Setubalas apgabalu, rietumos un dienvidos apskalo Atlantijas okeāns.

Avoti: PuA, LģE, Wi

lisabons   žarg.

1. Plikpauris.

Avoti: SLG

lisais   žarg.

1. Plikpauris; skūtgalvis.

Avoti: SLG

Lī-Saņjana   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - dzirnavnieku amata dieviete un dzirnavnieku aizgādne.

Avoti: Mit

lisapedka   apv.

1. Velosipēds.

Avoti: KiV

Lisaskrogs   vietv.

1. Priekuļu novada Mārsnēnu pagasta apdzīvotās vietas "Lisa" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lisāža   novec.

1. Vilnas kārstuvē vilnas gludināšana īpašā mašīnā, kas vispirms to lentveidīgi sakārto un izmazgā, žāvē izstieptā stāvoklī un vilna pēc tam iegūst kruzuļainumu.

Avoti: KV

Lisažū   fiz.

1. Lisažū figūras - noslēgtas trajektorijas, pa kurām pārvietojas punkts, kas vienlaikus piedalās divās savstarpēji perpendikulārās harmoniskās svārstībās; šo figūru ir atkarīgs no atsevišķo svārstību, periodu, amplitūdu un fāžu attiecības, ko izmanto svārstību analīzei.

Avoti: FF

Līsbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Leesburg"), Floridas štatā, 21500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Leesburg"), Virdžīnijas štatā, 49500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Leesburg"), Džordžijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Lisbērna   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Lisburn"), Ziemeļīrijā, 120200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Lisden   vietv., vēst., vācu val.

1. Lizdēnu muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Rencēnu pagastā.

Avoti: KV

Lise   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Lisse"), Dienvidholandes provincē, 22400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lisencefālija   med.

1. Galvas smadzeņu attīstības traucējumi, kam raksturīgs niecīgs smadzeņu kroku skaits vai to trūkums.

Avoti: TM5

lisene   žarg.

1. Skūta galva.

2. Riepa bez radzēm.

Avoti: SLG

lisēnieši

1. Raunas novada Raunas pagasta apdzīvotās vietas "Lisa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Līsešila   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vesterjētlandes lēnē, 7600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

lisi

1. Tauta, dzīvo Ķīnas dienvidrietumu daļā, Nudzjanas ielejā un kaimiņrajonos Birmā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, rakstība latīņu alfabētā, pēc kultūras tuvi kačiniem, animistiski ticējumi, daļa kristīgie.

Avoti: PZT

Lisičanska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā, 104300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

lisijs   žarg.

1. Plikpaurains; tāds, kam ir skūta galva.

Avoti: SLG

Lisiņa   vietv.

1. Meirānu kanāla kreisā krasta pieteka Varakļānu un Madonas novadā, garums - 18 km, kritums - 12 m, iztek no Lisiā ezera, līdz Meirānu kanāla ierīkošanai bija par 7 km garāka un ietecēja Lubānā; Lisna; augštecē Nadziņa.

2. Lisiņa ezers - Lisiņš.

3. Lisiņas pilskalns - atrodas Madonas novada Barkavas pagastā, ~10 m augsts kukuļveidīgs paugurs (garums - 100 m, platums - 80 m) pļavu vidū, bijis apdzīvots līdz ~9-12 gs.

Avoti: LE1

Lisiņš   vietv.

1. Ezers Teiču purvā, Varakļānu novada Varakļānu pagastā, 103,3 m vjl., platība - 33,5 ha, garums - 720 m, lielākais platums - 610 m, vidējais dziļums - 0,6 m, lielākais dziļums - 1,2 m, distrofs, malās vidēji aizaudzis; Lisiņa ezers; Pošku ezers.

Avoti: LE1, La1

Līsiteja

1. astr. Jupitera pavadonis ("Lysithea"), vidējais attālums no planētas - 11717000 km, izmēri - 38 km.

Avoti: ZvD-203-24

Lisjva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Permas novadā, 64000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

liska   apv.

1. Kabata.

2. No virvēm taisīts tīkls siena un salmu nešanai.

Avoti: KV, ME

liska   apv.

1. Lišķis.

Avoti: KV, ME

Liska   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

2. Maltas kreisā krasta pieteka Rēzeknes novadā, garums - 18 km, kritums - 26 m.

Avoti: LC

Liskamms   vietv.

1. Virsotne Alpos, blakus Difūra smailei, Itālijā un Šveicē, ceturtā augstākā virsotne Eiropā - 4527 m vjl.

Avoti: LpA

Liskova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabalā, 21400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

līsma   apv.

1. Liesma.

Avoti: BsV

līsmenis   apv.

1. Purvaina, līgana vieta, īpaši ezera krastā.

Avoti: ME

līsmens   apv.

1. Purvaina, līgana vieta, īpaši ezera krastā.

2. Dzīvnieks, kas izstiepies sildās saulītē.

Avoti: KV

līsmins   apv.

1. Purvaina, līgana vieta, īpaši ezera krastā.

Avoti: ME

Lismora   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Lismore"), Mansteras provincē, 730 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

lisofobija   med.

1. Slimīgas bailes saslimt ar trakumsērgu; slimīgas bailes no ārprāta.

Avoti: TM5

Lisohn   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā izveidojusies apdzīvotā vieta Lizums.

Avoti: LE1

lisoīds   med.

1. Līdzīgs trakumsērgai.

Avoti: TM5

Lisone   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lissone"), Lombardijas reģiona Moncas un Briancas provincē, 43400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lisopēds   žarg.

1. Velosipēds.

Avoti: SLG

Lisova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

Lisovski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

LISP   novec.

1. Lisps.

Avoti: Ang

līspārnis   apv.

1. Līkspārnis.

Avoti: SiV

lisps

1. Programmēšanas valoda, gk. neskaitlisko uzdevumu risināšanai (loģiskais izvedums, dabīgās valodas, mākslīgais intelekts).

Avoti: LPE

lispunds

1. Sena zviedru svara vienība, 1 l = 8,5 kg.

Avoti: LEV

liss   žarg.

1. Plikpaurains; tāds, kam ir skūta galva.

Liss pauris— bez matiem.

Avoti: SLG

Lissenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lisas muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Raunas pagastā.

Avoti: KV

lissonota   lat.

1. Kukaiņu klases iežmauglapseņu kārtas jātnieciņu dzimtas ģints.

Lissonota catenator— šīs ģints suga.

Avoti: LE1

līst   lienu, lien, lien, pag. līdu; intrans.

1. Virzīties, pārvietoties (pa kādu virsmu) ar īpašām visa ķermeņa muskulatūras, skeleta kustībām (par bezkāju dzīvniekiem, piemēram, par dažiem rāpuļiem, tārpiem, kāpuriem).

// pārn.; sar. Būt liekulīgam, iztapīgam.

Līst pakaļā— pazemīgi izpatikt; pieglaimoties.

// pārn. Lēni parādīties (parasti virs horizonta) - par debess spīdekļiem, mākoņiem.

// pārn. Virzīties, izplatīties (par parādībām dabā).

2. Virzīties, pārvietoties (pa ko šauru, neērtu, parasti, pārvarot kādus šķēršļus) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem; arī spraukties.

// sar. Būt pēc izmēra tādam, ka var uzģērbt, parasti ar grūtībām (par apģērbu, tā daļām, apaviem).

// sar. Gulties (guļasvietā), doties gulēt; gulties (zem segas).

3. Lēni, klusi, arī slepeni virzīties, pārvietoties.

4. Virzīties, doties un nokļūt (nevēlamos apstākļos); virzīties, doties un nokļūt (kur), izraisot pret sevi negatīvu attieksmi.

5. Savienojumā ar "iekšā", arī "vēderā": būt tādam, ko var ieēst, apēst.

Pats lien mutē— saka par ko ļoti garšīgu.

6. žarg. Glaimot.

Avoti: LLVV

līst   līžu, līd, līž, pag. līdu; trans.

1. Parasti savienojumā "līst līdumu": veidot mežā izcirtumu lauksaimniecības vajadzībām.

Avoti: LLVV

Listaki   vietv.

1. Ludzas novada Ņukšu pagasta apdzīvotās vietas "Ļistaki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

listakieši

1. Ludzas novada Ņukšu pagasta apdzīvotās vietas "Listaki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Līstāle   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Liestal"), Bāzeles lauku kantonā, 14000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

līstava   novec.

1. Līdums, līduma līšanas laiks.

Avoti: KV

liste   -es, dsk. ģen. -stu, s.; sar.

1. Blanka, anketa, arī saraksts.

Avoti: LLVV

līste   -es, dsk. ģen. -stu, s.

1. Garš, latai līdzīgs izstrādājums, kam ir taisnstūra vai profilēts šķērsgriezums un ko izmanto, piemēram, apmaļu, ierāmējumu veidošanai, salaidumu vietu nosegšanai.

Avoti: LLVV

listella

1. Šaurākas pēc izmēriem nekā standarta flīzes, parasti ar reljefu, ornamentiem, apgleznojumiem u. tml.

Avoti: PL

listels   novec.

1. Arhitektūrā un akmens vāzēs izvēzums veltenīša vai jostas veidā; kolonnu kāja.

Avoti: SV33

listens   apv.

1. Pārpilns.

Avoti: LE

listera   lat.

1. Divlapes.

Listera cordata— sirdsveida divlape.

Listera ovata— ovālā divlape.

Avoti: LD

listereloze

1. Akūta cilvēku un dzīvnieku infekcijas slimība, ko ierosina specifisks mikroorganisms.

Avoti: LPE

listērijas   med.

1. Korinebaktērijām līdzīgu baktēriju ģints; sīkas, kustīgas grampozitīvas nūjiņas ar vienu vicu; sporas neveido.

Avoti: TM5

listerioze   -es, s.; parasti vsk.; veter., med.

1. Akūta dzīvnieku un cilvēku infekcijas slimība, kam raksturīgi centrālās nervu sistēmas, limfmezglu un dažādu iekšējo orgānu bojājumi.

Avoti: LLVV

listers   novec.

1. Abpusvērsējs arkls.

Avoti: Ang

līstēt   apv.

1. Stiprināt klāt līstes.

Avoti: ViV

līsties   apv.

1. Virzīties, doties un nokļūt (sev nevēlamos apstākļos); doties uz turieni, kur nav aicināts (izraisot pret sevi negatīvu attieksmi).

2. Slēpties.

Avoti: ĒiV

listings

1. inf. Uz papīra iespiesti datora programmas saturs un izvaddati.

2. ek. Vērtspapīru pielaidei biržā nepieciešamās informācijas saraksts.

Avoti: SV99

listīte

1. Dem. --> liste.

Avoti: LV93

līstīte

1. Dem. --> līste.

Avoti: LV93

Listouela   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Listowel"), Mansteras provincē, 4200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

listra   tehnol.

1. Stikla vai glazētu porcelāna izstrādājumu virsmas pārklājums ar ļoti plānu, mirdzošu, bieži irizējošu (sk. irizācija) metālu oksīdu plēvīti.

Bezkrāsaina listra— bismuta oksīda listra, kas veido ļoti spožu stikla vai glazūras virsmu.

Krāsaina listra— listra, ko veido bismuta oksīds kopā ar krāsojošajiem dzelzs, mangāna, vara u. c. oksīdiem.

Perlamutra listra— listra, ko veido bismuta oksīds kopā ar alumīnija, svina vai cinka oksīdiem.

Avoti: ZTV

listrīns   novec.

1. Plāns, spīdīgs vilnas vai pusvilnas audums, kas izgatavots no parupjiem diedziņiem; agrāk to lika par oderi vīriešu svārkos.

Avoti: SV69

listriņš   apv.

1. Listrīns.

Avoti: SiV

listrozaurs

1. Aizvēsturisks dzīvnieks, kas dzīvojis pirms ~250-240 miljoniem gadu, drukns augēdājs cūkas lielumā ar spēcīgām priekškājām, kas liecina, ka tam labi padevās rakšana.

Avoti: IZ-85-40

Līstrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

līsts   apv.

1. Piegrieztne.

Avoti: ME

Listūhila   vietv.

1. Listouela - pilsēta Īrijā ("Lios Tuathail"), tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

Lisvarta   vietv.

1. Upe Polijā ("Liswarta"), Silēzijas vojevodistē, Vartas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

LīszDA   saīs.

1. Latvijas Izglītības un zinātnes darbinieku arodbiedrība.

Avoti: i2

Liša   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Lixa"), Portu apgabalā, 8900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Lišinga   vietv.

1. Pilsēta Mozambikā, Ņasas provinces administratīvais centrs, 142000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

lišiņš   novec.

1. Akmeņgrauzis.

Avoti: KV

liška   apv.

1. Liekšķere.

Avoti: ME

liška   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: ME

līškas   apv.

1. Sens zīlēšanas veids ar kociņiem.

Avoti: TlV

lišķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Liekulīgi slavēt, nepamatoti cildināt (kādu), parasti savtīgos nolūkos.

2. apv. Simulēt, būt nepatiesam.

Avoti: LLVV, ME

lišķība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lišķīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; liekulība.

Avoti: LLVV, ME

lišķīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas liekulīgi slavē, nepamatoti cildina (kādu), parasti savtīgos nolūkos.

Avoti: LLVV

lišķīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lišķīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; lišķība.

Avoti: LLVV

lišķis   -ķa, v.

1. Lišķīgs cilvēks, glaimotājs.

Avoti: LLVV, ME

lišķmēlis   apv.

1. Glaimotājs, lišķis.

Avoti: ME

lišķmutis   apv.

1. Glaimotājs, lišķis.

Avoti: ME

lišns   apv.

1. Lieks.

Avoti: KiV

līšņa   apv.

1. Līdējs, rāpulis.

Avoti: ME

Lišova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 4120 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

līšus   apst.

1. Lienot.

2. Savienojumā ar verba "līst" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

līt   parasti 3. pers., līst, pag. lija; intrans.

1. Virzīties, krist lejup pilienu veidā (par lietu); būt nokrišņiem lietus veidā.

2. Tecēt, plūst (par samērā nelielu šķidruma daudzumu).

3. Izplatīties (par gaismu).

Avoti: LLVV

lit-   med.

1. Salikteņos norāda uz akmeni.

Avoti: MSV

lit.   saīs.

1. Literatūra; literārs.

Lit. val.— literārā valoda.

Avoti: i2

litai   dsk., novec.

1. Litas, lits.

Avoti: LME

lītainis   apv.

1. Lietains.

Avoti: KiV

lītains   apv.

1. Lietains.

Avoti: MiV

lītains   apv.

1. Kukuržņains.

Avoti: ME

litakinoskops

1. Litaskops - ierīce kinolenšu skatīšanai un montāžai.

Avoti: SV69

litams   novec.

1. Sejas plīvurs, ar ko dažu R Āfrikas stepju un tuksnešu tautu vīrieši aizsedz sejas apakšdaļu zem acīm, lai aizsargātu to no saules un neļautu putekļiem iekļūt degunā un mutē.

Avoti: KV

litānija   -as, s.

1. rel. Katoļu īpašas formas lūgšana, kas sastāv no vairākām īsām lūgšanām, kur diakons, priesteris vai kantors dzied vai saka pirmo daļu, uz ko draudze atbild ar noteiktiem vārdiem.

2. Garlaicīgas runas; apnicīgas vaimanas, žēlabas.

Avoti: SV99, RtV

litantracīti   novec.

1. Augu pārakmeņojumi akmeņoglēs.

Avoti: SV33

litaris   apv.

1. Burts.

Avoti: KiV

litas   novec.

1. Lits.

Avoti: LME

lītasargs   apv.

1. Lietussargs.

Avoti: KiV

litaskops

1. Ierīce kinolenšu skatīšanai un montāžai; litakinoskops.

Avoti: SV69

Lītaunieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

3. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Lietaunieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Litaunīki   vietv.

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Litavnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lītaunīki   vietv.

1. Lielie Lītaunīki - apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Lelī Lītaunīki— Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Lītaunieki" nosaukums latgaliski.

2. Mazie Lītaunīki - apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Mozī Lītaunīki— Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Lītaunieki" nosaukums latgaliski.

3. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Lītaunieki" nosaukuma variants.

4. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Litavnieki" nosaukuma variants.

5. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Lītaunieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

litauris   novec.

1. Palaidnis, ubags; vieglprātīgs cilvēks.

2. Neveikls, muļķis.

3. Pelēkais zaķis.

Avoti: KV, KnG, LE

litaurītis   apv.

1. Pelēkais zaķis.

Avoti: ME

lītavas   -u, vsk. lītava, -as, s.

1. Ilgstošs lietus; lietavas.

Avoti: LLVV

Lītavas   vietv.; nelok.

1. Lītavas kalns - Rudovas pilskalns Zilupes novada Lauderu pagastā.

Avoti: LD

litavāt   apv.

1. Likt, izvietot (priekšmetus) noteiktā veidā, kārtībā.

Avoti: KiV

Litavnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Preiļu pagastā.

Avoti: LC

litavnieki

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Litavnieki" iedzīvotāji.

2. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Litavnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Litavniki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

Avoti: LC

lītavojs   apv.

1. Lietains.

Avoti: MiV

litavra   vēst.

1. Austrumu tautu senlaiku mūzikas instruments.

līte   apv.

1. Gāle, ledus gabals.

Avoti: KV

Lī-Tegvajs   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā un daoismā - viens no astoņiem nemirstīgajiem, viņš bija klibs un staigāja ar dzelzs kūju.

Avoti: Mit

litektāzija   med.

1. Urīnizvadkanāla un urīnpūšļa slēdzēja paplašināšana, lai izņemtu akmeni.

Avoti: TM5

litēmija   med.

1. Palielināts urīnskābes daudzums asinīs; podagriskā diatēze.

Avoti: TM5

litena   apv.

1. Salmu cepure vasarai.

Avoti: ME

Litene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Gulbenes novadā 18 km no Gulbenes, izveidojusies bijušās muižas "Lettihn" teritorijā, pagasta centrs.

2. Litenes pagasts - pagasts Gulbenes novadā, robežojas ar Stradu un Stāmerienes pagastu, kā arī ar Alūksnes, Balvu un Rugāju novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Lettin, krieviski - Litenskaja.

Litenes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā daļa pirmskara Litenes pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Stāmerienes pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

litene   žarg.

1. Literatūra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Liteni   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Sučavas žudecā, 9600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

litenieši

1. Gulbenes novada Litenes pagasta apdzīvotās vietas "Litene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Litenskaja   vietv., vēst.

1. Gulbenes novada Litenes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

liter-   rel.

1. Tāds, kas saistīts ar burtu, rakstiem.

Avoti: RtV

liter.   saīs.

1. Literatūrzinātne.

Avoti: SV08

litera   -as, s.

1. Metāla (retāk plastmasas vai koka) stabiņš, kura augšgalā ir reljefs burta vai citas zīmes attēls; burtstabiņš.

Avoti: LLVV

literālis   inf.

1. Rakstzīmju virkne, ko programma uztver kā nemainīgu kopumu, kas izteic noteiktus datus: skaitļus, tekstu, adreses utt.

Avoti: SV99

literālisms   novec.

1. Stingra turēšanās pie burta, nemaz vērību negriežot uz iekšējo saturu.

Avoti: SV33

literālkontrakts   novec.

1. Sevišķa līguma forma romiešu tiesībās līdz Justiniāna tiesībām, kas balstījās uz Romas pilsoņu ierakstiem savās darījumu grāmatās.

Avoti: KV

literāls

1. Burtisks.

Avoti: SV69

literārisks   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Literārs (1).

2. Literārs (2).

3. Literārs (3).

Avoti: LLVV

literarizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Padarīt (ko) literāru (1), iekļaut daiļdarbā.

2. Tuvināt daiļdarba formai, tā raksturīgām īpatnībām.

Avoti: LLVV

literārkontrakts   vēst.

1. Līgums, kas nodibināts uz īpaša ieraksta pamata Senās Romas pilsoņu ienākumu un izdevumu grāmatās, uzturot savstarpējus saimnieciskos sakarus.

Avoti: VtV

literārkritisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Literatūrkritisks.

Avoti: LLVV

literārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar daiļliteratūru, tai raksturīgs.

Literārais varonis— Cilvēka tēls daiļliteratūrā (parasti daudzpusīgi atveidots).

Literārā pasaka— pasakas formā, ar pasakai raksturīgu sižetu veidots daiļdarbs.

Literārais (arī mākslas) eposs— eposs, kas ir rakstnieka individuāls darbs.

Literārais scenārijs— scenārijs, kas uzrakstīts stāsta vai lugas veidā.

Literārais mantojums— Daiļdarbu kopums, ko pēc savas nāves atstājis rakstnieks.

2. Tāds, kas ir saistīts ar rakstniecību; tāds, kas attiecas uz cilvēkiem, kuri nodarbojas ar daiļliteratūru.

Literārais darbs— rakstniecība.

3. Saistīts ar īpaši koptu un normētu valodas formu, tai raksturīgs.

Literārā valoda— apzināti izkopta un normēta valodas forma.

Literārā sarunvaloda— funkcionālās valodas paveids jeb stils - sarunvaloda, kurā visos valodas līmeņos (fonētikā, gramatikā, leksikā) ievēro literārās valodas normas.

Avoti: LLVV

literat.   saīs.

1. Literatūrzinātne.

Avoti: LLVV

literati

1. Šajā no latīņu valodas aizgūtajā vārdā angļu valodā vispārinoši (un reizēm nievājoši) dēvē izglītotus cilvēkus un erudītus.

Avoti: IdV

literāts   -a, v.

1. Cilvēks, kas sacer daiļdarbus; rakstnieks; arī publicists.

2. Literatūrzinātnieks.

Avoti: LLVV

literatūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Sabiedriski nozīmīgu rakstītu, parasti iespiestu, publicētu, darbu kopums.

2. Daiļliteratūra, arī folklora.

Literatūras zinātne— zinātnes nozare, kas pētī daiļliteratūru; literatūrzinātne.

Literatūras vēsture— literatūras zinātnes nozare, kas pētī daiļliteratūru tās attīstībā, sākot no tautas mutvārdu daiļrades līdz mūsu dienām; literatūrvēsture.

Literatūras kritika— literatūras zinātnes nozare, kas nodarbojas ar sava laika daiļdarbu analīzi, vērtēšanu; literatūrkritika.

Literatūras teorija— literatūras zinātnes nozare, kas pētī daiļliteratūras būtību, nozīmi, attīstību un daiļdarbu izveides likumības; literatūrteorija.

Literatūras zinātnieks— literatūrzinātnes speciālists; literatūrzinātnieks.

Literatūras vēsturnieks— literatūrvēstures speciālists; literatūrvēsturnieks.

Literatūras kritiķis— literatūrkritikas speciālists; literatūrkritiķis.

Literatūras teorētiķis— literatūrteorijas speciālists; literatūrteorētiķis.

Nodarboties ar literatūru— sacerēt daiļdarbus.

Avoti: LLVV

literatūrkritika   -as, s.; parasti vsk.

1. Literatūras zinātnes nozare, kas nodarbojas ar sava laika daiļdarbu vērtēšanu; literatūras kritika.

Avoti: LLVV

literatūrkritiķis   -ķa, v.

1. Literatūras kritikas speciālists; literatūras kritiķis.

Avoti: LLVV

literatūrkritisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar literatūrkritiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

literatūrteorētiķis   -ķa, v.

1. Literatūrteorijas speciālists; literatūras teorētiķis.

Avoti: LLVV

literatūrteorētisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar literatūras teoriju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

literatūrteorija   -as, s.; parasti vsk.

1. Literatūras zinātnes nozare, kas pētī daiļliteratūras būtību, nozīmi, attīstību un daiļdarbu izveides likumības; literatūras teorija.

Avoti: LLVV

literatūrvēsture   -es, s.; parasti vsk.

1. Literatūras zinātnes nozare, kas pētī daiļliteratūru tās attīstībā, sākot no tautas mutvārdu daiļrades līdz mūsu dienām; literatūras vēsture.

Avoti: LLVV

literatūrvēsturisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar literatūrvēsturi, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

literatūrvēsturnieks   -a, v.

1. Literatūrvēstures speciālists; literatūras vēsturnieks.

Avoti: LLVV

literatūrzinātne   -es, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī daiļliteratūru; literatūras zinātne.

Avoti: LLVV

literatūrzinātnieks   -a, v.

1. Literatūrzinātnes speciālists; literatūras zinātnieks.

Avoti: LLVV

literatūrzinātnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar literatūrzinātni, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

literene   žarg.

1. Literatūra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

liters

1. Dokuments, kas dod tiesību bez maksas vai par pazeminātu maksu braukt vai pārvadāt kravu (ar vilcienu, pa ūdensceļu u. tml.).

Avoti: SV96

lith-   med.

1. Salikteņos norāda uz akmeni.

Avoti: TM5

lithistida   novec.

1. Krama sūkļu kārta, masīvi dzīvnieki ļoti dažādā ārējā formā, no augšsilūra līdz mūsdienām, jurā un krītā izveidoja kaļķa slāņus.

Avoti: KV

litho-   med.

1. Salikteņos norāda uz akmeni.

Avoti: TM5

lithobius   lat.

1. Simtkāju apakšklases ģints.

Lithobius forficatus— kaulene.

Avoti: LD

lithocolletinae   lat.

1. Raibkožu dzimtas apakšdzimta.

Avoti: LD

lithoderma   lat.

1. Brūnaļģu nodalījuma izogenerātu klases rindas "Cordariales" ģints.

Lithoderma fatiscens— šīs ģints suga.

Lithoderma fluviatale— tās pašas rindas sugas "Neribaudiella fluviatis" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LE1, LD

lithoglyphus   lat.

1. Hidrobiju dzimtas ģints.

Lithoglyphus naticoides— upes akmeņgliemezis.

Avoti: LD

lithops   lat.

1. Litopši.

Avoti: TaE

lithosia   lat.

1. Ķērpjlācīšu apakšdzimtas ģints.

Lithosia quadra— lielais ķērpjlācītis.

Avoti: LD

lithosiinae   lat.

1. Ķērpjlācīši.

Avoti: LD

lithospermum   lat.

1. Cietsēkles.

Lithospermum arvense— tīruma cietsēkle.

Lithospermum officinale— ārstniecības cietsēkle.

Avoti: LD

litiāze   med.

1. Akmeņu slimība, akmensveida konkrementu veidošanās nierēs, urīnpūslī un žultspūslī, Meiboma dziedzeros u. c.

Avoti: TM5

litifikācija   ģeol.

1. Pārakmeņošanās, irdenu nogulu pārtapšana cietos iežos.

Avoti: ZTV

litija   novec.

1. Pareizticīgo baznīcā dievkalpojuma daļa, ko notur pa nakti pirms svētkiem; īss dievkalpojums, līķi no mājām nesot, arī nelaiķa pieminēšana baznīcā.

Avoti: SV33

Litija   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Litija"), Centrālsavas reģionā, 6500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

litijorganisks

1. Litijorganiskie savienojumi - metālorganiskie savienojumi, kuros ogleklis ķīmiski saistīts ar litiju.

Avoti: LPE

litijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - ļoti viegls, mīksts, sudrabaini baltas krāsas sārmu metāls, atomnumurs - 3, atommasa - 6,941, pazīstami 5 izotopi, no kuriem 2 ir stabili.

Avoti: LLVV

litika   žarg.

1. Literatūra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

litikoze   med.

1. Akmeņkaļu silikoze.

Avoti: TM5

litiks   žarg.

1. Literatūra (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

litiķi   novec.

1. Senajā Aleksandrijā zinātnieki, kas nodarbojās ar visādu sarežģītu jautājumu izšķiršanu.

Avoti: SV33

lītin   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "līt" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

lītinieks   apv.

1. Lietusmētelis.

Avoti: KiV

lītinis   apv.

1. Lietus; tāds, kas piemērots lietainam laikam.

Avoti: KiV

Litiniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LC

litīns   novec.

1. Mākslīgs nededzināts akmens, ko lieto elektrības izolācijai.

Avoti: KV

litionīts   novec.

1. Minerāls pelēkā vai brūnā krāsā, bieži sešstūra kristālos, F2K2Al2Si3O9 (ar pastāvīgu litija piemaisījumu).

Avoti: KV

lītis   novec.

1. Ledus gabali, gabali.

Avoti: KV

Litjenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luetjenburg"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 5340 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

litkabs   žarg.

1. Literatūras kabinets (skolā).

Avoti: SLG

litkans   apv.

1. Liels, lempīgs cilvēks.

Avoti: ME

Litkarina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, Maskavas upes kreisajā krastā, 56000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Litkes   vietv.

1. Litkes salas - salu grupa Nordenšēlda arhipelāgā, Karas jūras dienvidaustrumos, Krievijas Krasnojarskas novadā.

Avoti: PZT

Litlamerika   vietv.

1. Pirmā ASV zinātniskā stacija Antarktīdā ("Little America"), Rosa jūrā, uz Rosa šelfa ledāja malas, darbojās ar pārtraukumiem 1929.-1959. g., atlūstot aisbergam stacija vairākas reizes pārvietota.

Avoti: PZT

Litlminčs   vietv.

1. Šaurums Atlantijas okeānā, Lielbritānijā, Skotijā, starp Skajas salu un Ārējām Hebridu salām, garums - ~70 km, platums - 30-60 km, dziļums - līdz 208 m.

Avoti: PZT, PuA

Litlongs   mit.

1. Šanu (Mjanma) mitoloģijā - cilvēks, kas palika dzīvs pēc pasaules plūdiem.

Avoti: Mit

Litlroka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Little Rock"), Ārkanzasas štata administratīvais centrs, 197700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Litltona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Littleton"), Kolorādo štatā, 44600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

lītņa   apv.

1. Lietains laiks.

Avoti: KV

lito-

1. Salikteņa daļa ar nozīmi 'akmens-, ar akmeni saistīts'.

Avoti: SV96

litobius   lat.

1. Simtkāju apakšklases ģints.

Litobius forficatus— kaulene (4).

Avoti: PDE

litocenoze   med.

1. Sadragāto akmeņu atlieku izvākšana no pūšļa.

Avoti: TM5

litocistotomija   med.

1. Pūšļa atvēršana, lai izņemtu akmeņus.

Avoti: TM5

litodialīze   med.

1. Akmeņu šķīdināšana pūslī.

2. Pūšļakmeņu sasmalcināšana pirms to izņemšanas.

Avoti: TM5

litodinamika

1. Pētījumu virziens, kas noskaidro iežu atlūzu pārvietošanos un tajos norisošo iežu daļiņu pārveidošanos un diferenciāciju.

Avoti: LPE

litofagi   novec.

1. Dzīvnieki, kas spēj ieurbties akmeņos (iežos), kā dažas gliemenes, kā arī daži tādi, kas ar atdalīto skābju palīdzību spēj iežos iespiesties (daži sūkļi, jūras eži).

Avoti: KV

litofānija

1. Glezniecisks attēls uz apdedzināta, neglazēta porcelāna plātnēm; ja plātnes tur pret gaismu, reljefi izceļas attēla gaismēna.

2. Bareljefa attēla izveidošana vaskā - sagatavošanas process caurspīdīgu māksliniecisku attēlu izgatavošanai uz papīra.

Avoti: SV69

litofils

1. Litofilie elementi - ķīmiskie elementi, kardinālo minerālu (silikātu, karbonātu, halogenīdu) galvenie komponenti, sastāda ~93% Zemes garozas masas un ~97% okeānu ūdenī izšķīdušo sāļu masas.

Avoti: LPE

litofiti   novec.

1. Koraļļi; arī pārakmeņojušies augi.

Avoti: SV33

litofīts   -a, v.; bot.

1. Augs, kas aug uz klintīm, akmeņiem.

Avoti: LLVV

litofons   poligr., novec.

1. Cinka sulfīda un barija sulfāta maisījums, balta sedzējkrāsa.

Avoti: GV

litoglifija   novec.

1. Izgriešana akmenī.

Avoti: SV33

litoglifika

1. Akmens gravēšana.

Avoti: SV69

litografēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pavairot litogrāfiski, izgatavot litogrāfiski.

Avoti: LLVV

litogrāfija   -as, s.

1. parasti vsk. Gludspieduma tehnika grafikā un poligrāfijā - attēla veidošana vai pārnešana uz īpaši apstrādātas akmens, parasti kaļķakmens, plāksnes.

2. Šādā tehnikā gatavots mākslas darbs, attēls, teksts.

3. Poligrāfijas uzņēmums vai uzņēmuma nodaļa, kur attēlu, tekstu iespiež šādā tehnikā.

Avoti: LLVV

litogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar litogrāfiju (1), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

litogrāfs   -a, v.

1. Mākslinieks, kas strādā litogrāfijas tehnikā.

2. Poligrāfijas darbinieks - litogrāfijas speciālists.

Avoti: LLVV

litoģenēze

1. ģeol. Nogulumiežu veidošanās un izmaiņu procesu kopums.

2. med. Akmeņu veidošanās.

Avoti: ZTV, TM5

litoholskābe   med.

1. Žultsskābe žultsakmeņos un žultī.

Avoti: TM5

Litohora   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 7000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

litoīds   med.

1. Akmensveida-.

Avoti: TM5

litoklizma   med.

1. Urīnpūšļa skalošana akmeņu šķīdināšanai vai aizvākšanai.

Avoti: TM5

litokollēti   novec.

1. Dārgiem akmeņiem izrotāti zīmējumi.

Avoti: SV33

litoksilons   novec.

1. Pārakmeņojies koks.

Avoti: SV33

litolapaksija   med.

1. Urīnpūšļa akmens sasmalcināšana un drumslu izskalošana.

Avoti: TM5

litolīze   med.

1. Akmeņu šķīšana vai šķīdināšana kā ārstēšanas rezultāts.

Avoti: TM5

litoloģija   ģeol.

1. Ģeoloģijas nozare par nogulumiežiem, to sastāvu, uzbūvi un ģenēzi.

Avoti: ZTV

litolrubīns

1. Pārtikas piedeva E120 (dažās valstīs aizliegta), var izraisīt astmu, anafilaksi, siena drudzi, nātreni, cilvēkiem, kas ir jutīgi pret aspirīnu, vajadzētu izvairīties.

Avoti: Zkp

litomantija

1. Zīlēšana ar akmeņiem, dārgakmeņiem un kristāliem dažādos veidos, parasti saistībā ar astroloģiju.

Litomeržice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, Labas labajā krastā, 25520 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Litomišla   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 10200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

litomorfoģenēze

1. Kontinentālo (arī jūras krasta zonas) nogulumu ģenētisko tipu rašanās.

Avoti: LPE

litonefrīts   med.

1. Nieru iekaisums, kas saistīts ar nierakmeņiem.

Avoti: TM5

litonefrotomija   med.

1. Nieres incīzija, lai izņemtu akmeņus.

Avoti: TM5

litonīms   val.

1. Vietvārds, kas nosauc ar klinti, akmeni saistītu ģeogrāfisko objektu.

Avoti: VsV

litopēdijs   med.

1. "Akmens bērns" nedzīvs, pārkaļķojies miesas auglis.

Avoti: TM5

litoponija   novec.

1. Māksla iestrādāt gleznieciskus tēlojumus plānās porcelāna plātnēs, kas apskatāmas tiešā apgaismojumā (uz servisēm, krāsns podiņiem u. tml.).

Avoti: KV

litopons   ķīm.

1. Cinka sulfīda un bārija sulfāta maisījums, balts pigments, ko lieto gumijas maisījumos, laku un krāsu materiālos.

Avoti: ZTV

litopsis   bot.

1. Pusdienziežu dzimtas ģints ("Lithops"), Dienvidāfrikas izcelsmes augi, kuru izskats ir līdzīgs akmeņiem, tiek audzēti kā dekoratīvi telpaugi.

Avoti: TaE

litorāle   ģeogr.

1. Okeāna vai jūras piekrastes daļa starp viszemāko bēguma un visaugstāko paisuma ūdenslīmeni; dažkārt par l-i uzskata okeāna vai jūras dibenu līdz 200 m dziļumam.

Litorālās cenozes— organismu grupējumi, kas dzīvo litorālē.

Avoti: ZTV

litorāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ūdenstilpes (parasti jūras, ezera) piekrasti, tai raksturīgs.

Litorālie nogulumi— nogulumi, kas veidojušies okeānu un jūru, kā arī ezeru krastiem pieguļošajā akvatorijas daļā (litorālē).

Avoti: LLVV

litoreaktīvs   novec.

1. Līdzeklis pret katla akmeņa attīstīšanos.

Avoti: SV33

litorina   lat.

1. Gliemežu ģints "Litorinidae" dzimtā ar uzpūstām, biezām sienām, gludu vai svītrotu vāku, no juras līdz mūsdienām, ~100 s.

Avoti: KV

Litorīna   vietv.

1. Litorīnas jūra - Baltijas jūras attīstības stadija holocēnā pirms ~7500-2800 gadu.

Avoti: LE1

litosfēra   -as, s.; parasti vsk.

1. Ārējais cietais planētas akmens apvalks, kurā ietilpst planētas garoza un mantijas virsējais slānis.

Litosfēras plātnes— plaši Zemes garozas un augšējās mantijas cietās augšējās daļas bloki.

Avoti: LLVV

litoskops   med.

1. Instruments akmeņu apskatei urīnpūslī; cistoskops.

Avoti: TM5

litosteons   novec.

1. Parakmeņojies kauls.

Avoti: SV33

litostratigrāfija

1. Iežu vecuma noteikšana pēc nogulumu petrogrāfiskajām un minerālsastāva pārmaiņām, tekstūras īpatnībām u. c. pazīmēm.

Avoti: LPE

litostrotons   novec.

1. Ar mozaīku izlikta grīda.

Avoti: SV33

litot   apv.

1. Izrādīt piesardzību.

Avoti: ME

litota   -as, s.

1. Pārmērīgs tēla vai domas samazinājums (mākslas darbā).

2. Izteiksmes forma, ko izmanto, lai mazinātu izteikuma satura asumu.

3. Apgalvojums, kas izteikts, noliedzot pretējo.

Avoti: LLVV, SV96

litoterapija

1. Ārstēšana, kurā tiek izmantoti akmeņi (grieķu lithos).

Avoti: PL

litotipija   novec.

1. Burtu salikuma novilkuma pārvedums uz litografējamā akmens.

Avoti: KV

litotipografija   novec.

1. Māksla tipogrāfisku salikumu pārnest uz akmeni, no kura tad litografiskā ceļā pagatavo novilkumus.

Avoti: SV33

litotomija   med.

1. Akmeņu izņemšana (parasti no urīnpūšļa) ar griezienu.

Perineālā litotomija— litotomija ar griezienu caur urīnizvadkanāla plēvaino daļu starpenes vidū.

Suprapubiskā litotomija— litotomija ar griezienu virs simfīzes, kur vēderplēve nesedz pūsli.

Vaginālā litotomija— litotomija ar griezienu caur maksts priekšējo sienu.

Avoti: TM5

litotomists   med.

1. Ķirurgs, kas veic litotomiju.

Avoti: TM5

litotrēze   med.

1. Urīnpūšļa akmens urbšana ar speciālu instrumentu.

Avoti: TM5

litotripsija

1. Urīnceļu akmeņu sasmalcināšana, izmantojot mehāniskus līdzekļus, fokusētus impulsus vai citas metodes.

Elektrohidrauliskā litotripsija— urīnceļu akmeņu sasmalcināšana, izmantojot elektrības radītus triecienviļņus.

Avoti: VE

litotriptors

1. Ierīce urīnpūšļa akmeņu saskaldīšanai.

Avoti: LPE

litotriptoskopija   med.

1. Akmens sadrumstalošana urīnpūslī redzes kontrolē.

Avoti: TM5

litotrītija   med.

1. Akmens sadrupināšana urīnpūsli ar litotrītu.

Avoti: TM5

litotrīts   med.

1. Instruments akmens sadrumstalošanai pūslī.

Avoti: TM5

Litovela   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabalā, 9920 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Lītovnīki   vietv.

1. Lielie Lītovnīki - Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Lītaunīki" nosaukuma variants.

Lelī Lītovnīki— Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Lītaunieki" nosaukuma variants latgaliski.

2. Mazie Lītovnīki - Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Lītaunīki" nosaukuma variants.

Mozī Lītovnīki— Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Lītaunieki" nosaukuma variants latgaliski.

3. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Lītaunieki" nosaukums latgaliski.

4. Rēzeknes novada Griškānu pagasta apdzīvotās vietas "Litavniki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Litovski   vietv.

1. Zilupes novada Lauderu pagasta apdzīvotās vietas "Litovskie" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Litovskī   vietv.

1. Zilupes novada Lauderu pagasta apdzīvotās vietas "Litovskie" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Litovskie   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Lauderu pagastā.

Avoti: LC

litovskieši

1. Zilupes novada Lauderu pagasta apdzīvotās vietas "Litovskije" iedzīvotāji.

Avoti: V1

litrametrs   novec.

1. Rīks šķidrumu īpatnējā svara noteikšanai.

Avoti: SV33

litratmosfēra   fiz.

1. Ārpussistēmas darba un enerģijas mērvienība, kas vienāda ar darbu, kuru veic gāze, palielinot savu tilpumu par 1 litru telpā, kurā spiediens ir 1 atmosfēru liels.

Avoti: MfV

litrāža   -as, s.

1. Litros izteikts (kā) tilpums.

Avoti: LLVV

Litrī   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Lutry"), Bernes kantonā, 9500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

litrīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds, kura tilpums ir 1 litrs (par trauku); litra.

Avoti: LLVV

litriņš

1. Dem. --> litrs.

2. apv. Puslitrs.

Avoti: ViV

litris   apv.

1. Litrs.

2. Trauks, kura tilpums ir 0,001 kubikmetrs.

Avoti: KiV

litrs   -a, v.

1. Tilpuma mērvienība (parasti šķidruma mērīšanai) - 0,001 kubikmetrs = 1 kubikdecimetrs; 1 l ir vienāds ar 1 kg tīra ūdens tilpumu, ja tā temperatūra ir 4 Celsija grādi un atmosfēras spiediens ir 760 mm Hg.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kura tilpums ir 0,001 kubikmetrs (par trauku).

Avoti: LLVV

līts   apv.

1. Gāle, ledus gabals; līte.

Avoti: KV

-līts

1. Salikteņu otrā daļa, kas nozīmē - uz akmeni attiecīgs, piem., paleolīts.

Avoti: SV69

lits

1. Naudas vienība Lietuvā; Lietuvas nacionālās valūtas nosaukums veidots, izmantojot valsts nosaukuma pirmo zilbi.

Avoti: PL

lits   vēst.

1. Pusbrīvais cilvēks franku sabiedrībā, kura brīvību un tiesības ierobežoja viņa kungs.

Avoti: VjV

LITTA   saīs.

1. Latvijas Industriālās tehnikas tirgotāju asociācija.

2. Latvijas Informācijas tehnoloģiju un telekomunikāciju asociācija.

Avoti: i2

litterae   novec.

1. Kā tiesisks institūts Romā nozīmēja līgumu raksta veidā vai vispār dokumentu.

Avoti: KV

little   angļu val.

1. Mazliet.

Avoti: JV

littorella   lat.

1. Krastenes.

Littorella uniflora— vienzieda krastene.

Avoti: LD

lituānisms   -a, v.; val.

1. Aizguvums no lietuviešu valodas.

Avoti: LLVV

lituānistika

1. Zinātņu komplekss, kurā ietilpst lietuviešu valodniecība, literatūras zinātne, folkloristika, mitoloģija, arheoloģija, etnogrāfija un vēsture; šaurākā nozīmē - lietuviešu filoloģija (valodniecība, literatūras zinātne un folkloristika).

Avoti: EV

lituānists   v.

1. Lituānistikas speciālists.

Avoti: MLVV

liturēze   med.

1. Smiltis urīnā, sīku akmentiņu iznākšana kopā ar urīnu.

Avoti: TM5

liturgs

1. Garīdznieks, kas vada dievkalpojumu.

Avoti: SV96

liturģētika   -as, s.; parasti vsk.; rel.

1. Mācība par dievkalpojumiem, to norisi.

Avoti: LLVV

liturģija   -as, s.; rel.

1. Kristīgo dievkalpojuma daļa, kuru vada garīdznieks pie altāra, un kurā lasa lūgšanas, evaņģēlija tekstu, dzied garīgas dziesmas, upurē vīnu un maizi.

2. Daži valsts klaušu veidi senajā Grieķijā un Bizantijā.

Avoti: LLVV, SV69

liturģika

1. Liturģijas teorija un vēsture.

Avoti: SV96

liturģika   novec.

1. Mācība par minerālu un iežu pārstrādāšanu un izlietošanu tehnikā.

Avoti: KV

liturģisks   -ais; s. -a, -ā; rel.

1. Saistīts ar liturģiju, tai raksturīgs.

Liturģiskā drāma— reliģisks uzvedums (viduslaikos), kas inscenē bībeles sižetus.

Liturģiskās krāsas— liturģisko apģērbu un altāra paklāju krāsas, kas norāda uz dievkalpojuma raksturu; balts - Ziemassvētki, Lieldienas; sarkans - Vasarsvētki, Reformācijas svētki, svēto mocekļu dienas, konfirmācija, ordinācija; violets - advents, ciešanu laiks; melns - Lielā piektdiena, mirušo piemiņa; zaļš - trīsvienības laiks, epifānijas laiks.

Avoti: LLVV

lītus   apv.

1. Lietus.

2. Lietavas.

Avoti: KiV

lituus   novec.

1. Auguru zizlis.

2. Romiešu kavalērijas pūšamais instruments koniskas metāla caurules veidā ar kāsī lejup saliektu galu.

3. Matemātikā īpaša spirālveida līkne.

Avoti: KV

Litvini   vietv.

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Lītaunieki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Litvīnova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 27400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Liučāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Krāslavas pagastā.

2. Krāslavas novada Kalniešu pagasta apdzīvotās vietas "Livčāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Liudāni   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Livdāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Liudaniškas   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Livandišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Liudaniški   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Livandišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Liudaniškys   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Livandišķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Liudaniškys   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Livandišķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Liudžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Guansji Džuanu Autonomajā Reģionā, 830500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

liuga   apv.

1. Gara auguma (kalsns) cilvēks; arī garš, vājš dzīvnieks.

Avoti: ViV

Liukāni   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Livkāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Liuki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Pušas pagastā.

Avoti: LC

Liukiniškas   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Ļukeniški" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Liumoni   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Livmaņi" nosaukuma variants.

Lielie Liumoni— Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Livmaņi" daļa, agrāk bija atsevišķs skrajciems.

Mazie Liumoni— Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Livmaņi" daļa, agrāk bija atsevišķs skrajciems.

Avoti: LC

Liumuoni   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Livmaņi" nosaukums latgaliski.

Lelī Liumuoni— Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Livmaņi" daļas "Lielie Liumoni" nosaukums latgaliski.

Mozī Liumuoni— Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Livmaņi" daļas "Mazie Liumuoni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Liuza   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Lūza" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Livza" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Liuzi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Rikavas pagastā.

Avoti: LC

Liuzinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

3. Otrie Liuzinīki - apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

4. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Livzinīki" nosaukuma variants.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

7. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Lūzenieki" nosaukuma variants.

8. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Livzenieki" nosaukuma variants.

9. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Livzinīki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Liuža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novadā 15 km no Rēzeknes, Kantinieku pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LPag, LC, LE1

Liužanka   vietv.

1. Livžanka, Rēzeknes labā krasta pieteka.

Avoti: LD

Liva   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - sieviete, kas kopā ar vīrieti Livtrasiru pasaules bojāejas - ragnarjoka laikā vienīgā paliek dzīvi.

Avoti: Mit

LIVA   saīs.

1. Latvijas Izglītības vadītāju asociācija.

Avoti: i2

Līva   vietv.

1. Apdzīvota vieta 16. gs., tagadājās Liepājas pilsētas teritorijā starp Liepājas ezeru un jūru.

Avoti: LPil

Livada   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Satumares žudecā, 6800 iedzīvotāju (2011. g.); Šārkeza.

Avoti: Wi, PuA

Livade   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Tesālijas perifērijā, 2700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Līvāne   vietv.

1. Joņupe - Daugavas labā krasta pieteka Daugavpils novada Vaboles, Kalupes un Nīcgales pagastā.

Avoti: LD, La1

Līvāni   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Latgales rietumu daļā, Daugavas labajā krastā, novada centrs no 1999. g. (1960.-2009. g. Preiļu rajonā, 1950.-1959. g. rajona centrs, 1924.-1949. g. Daugavpils apriņķī) 170 km no Rīgas un 37 km no Preiļiem, pilsētas tiesības kopš 1926. gada, miesta tiesības no 1824. gada, nosaukums vēstures avotos pirmo reizi minēts 1553. gadā, kad zemes īpašnieks J. Līvens nodibināto miestiņu nosauc savā vārdā.

2. Līvānu novads - novads Latgalē (1999.-2009. g. Preiļu rajonā, ietvēra Līvānu pilsētu, Turku un Rožupes pagastus), no 2009. g. ietver Līvānu pilsētu un Jersikas, Rožupes, Rudzātu, Sutru un Turku pagastu, robežojas ar Krustpils, Riebiņu, Preiļu, Vārkavas, Daugavpils un Jēkabpils novadu.

3. vēst. Līvānu pagasts - pastāvēja 1861.-1949. g. ap Līvānu pilsētu (miestu) un bija viens no lielākajiem Latgalē, tas stiepās gar Daugavas labo krastu, robežojās ar Vīpes, Atašienes, Kalupes, Rudzātu, Vārkavas Līksnas, Rubenes un Dignājas pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Rožupes un Jersikas pagastā, neliela daļa - Upmalas un Rožkalnu pagastā.

4. vēst. Līvānu novada lauku teritorija - pastāvēja Preiļu rajonā 1999.-2009. g., ietvēra Turku un Rožupes pagastus.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LPil, AtvL, LC

līvānieši

1. Līvānu pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

livans   novec.

1. Islāma arhitektūrā bieži lietots halles veids.

Avoti: KV

livāns   apv.

1. Piena putras u. tml. trauks, kuram viens gals aitaisīts ar aizbāzni.

Avoti: KV

līvans   apv.

1. Purvains, ļodzīgs.

Avoti: ME

līvans   apv.

1. Zems.

2. Lēzns.

Avoti: KV

līvarains   apv.

1. Lēverains.

Avoti: ME

Līvbērze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Jelgavas novadā 15 km no Jelgavas, izveidojusies bijušās muižas "Lieven-Bersen" teritorijā, pagasta centrs.

2. Līvbērzes pagasts - pagasts Jelgavas novadā, robežojas ar Jelgavas pilsētu, Kalnciema, Valgundes un Glūdas pagastu, kā arī ar Dobeles novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Liewenbersen, krieviski - Livenberzenskaja.

Līvbērzes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta lielākā daļa pirmskara Svētes pagasta, neliela daļa Glūdas, Bērzes, Kalnciema un Valgundes pagasta teritorijas.

3. Līvbērzes stacija - apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Līvbērzes pagastā.

4. Līvbērzes liekņa - dabas liegums Viduslatvijas zemienes Tīreļu līdzenumā, Dobeles novada Jaunbērzes pagastā un Jelgavas novada Līvbērzes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 144 ha, gk. pārmitri platlapju meži, ligzdo daudzas putnu sugas.

Avoti: LPag, LC, LE1

līvbērznieki

1. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Līvbērze" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Livčāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

Livdāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

livdānieši

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Livdāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Livdanišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

Līve   vietv., vēst.

1. Ķekavas novada Daugmales pagasta apdzīvotās vietas "Daugmale" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Liveca   vietv.

1. Upe Polijā, Bugas kreisā krasta pieteka, garums 120 km.

Avoti: PZT, LpA

livedo   med.

1. Zilganvioleta ādas nokrāsa.

Avoti: TM5

Liven-Bersen   vietv., vēst.

1. Līvbērzes muižas nosaukums.

Avoti: LPag

Livenberzenskaja   vietv., vēst.

1. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

līvenes   apv.

1. Ūdenspipars ("Polygonum hydropiper"), sūreņu suga.

Avoti: Aug2

Livengofskaja   vietv., vēst.

1. Tagadējā Rožupes (pirmskara Līvānu) pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag, LC

līvenieki

1. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Līvbērze" iedzīvotāji.

2. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Līves" iedzīvotāji.

3. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Līvi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

līvēnieši

1. Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Līvi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

līvenieši

1. Ķekavas novada Daugmales pagasta apdzīvotās vietas "Līve" iedzīvotāji.

Avoti: V1

līvenis   apv.

1. Purvaina vieta, kur virsma šūpojas, šāda ezermala.

2. Liels daudzums.

Avoti: ME

Līvenmuiža   vietv., vēst.

1. Līvānu nosaukuma variants, kas cēlies no zemes īpašnieka J. Līvena vārda 16. gs.

Avoti: LPil

līverains   apv.

1. Lēverains.

Avoti: ME

liverēt   apv.

1. Dzīvot bez konkrēta darba, klejot.

Avoti: ME

liverēties   apv.

1. Dzīvot bez konkrēta darba, šurp un turp pārvietoties.

2. Plandīties.

Avoti: ME

liverijas   novec.

1. Senējas ģildes Londonā.

2. Visi Londonas iedzīvotāji, kam ir balstiesības.

Avoti: SV33

liveris   apv.

1. Kāda priekšmeta vaļēja, plandoša daļa, skranda.

2. Cilvēks, kas bieži mēdz atrauties no darba.

3. Lejkanna.

Avoti: KV, KiV

līveris   apv.

1. Klaidonis, blandonis.

2. Auzas.

Avoti: ME

Livermora   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Livermore"), Kalifornijas štatā, 86900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

livermorijs

1. Mākslīgs transurāna ķīmiskais elements ar simbolu Lv un atomskaitli 116, atklāts 2000. g.

Liverpūle   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā (angļu val. "Liverpool"), Anglijas ziemeļrietumos, osta pie Mērsi ietekas Īrijas jūrā, Mērsisaidas grāfistes administratīvais centrs, 468000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE, Wi

livers   apv.

1. Pilnesis - ierīce nelielu šķidruma daudzumu pārnešanai, noņemot paraugus vīnam, eļļām u. tml.

Avoti: KV

Līves   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Apes novada Virešu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Daukstu pagastā.

3. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Līvesmuiža" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Līves-Bramberģes   vietv.

1. vēst. Līves-Bramberģes pagasts - pastāvēja bijušajā Rīgas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Daugmales pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Ķekavas novada Daugmales pagastā.

Avoti: LPag, LC

Līvesmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Līvbērzes pagastā.

2. Bijusī muiža Ķekavas novada Daugmales pagastā, kuras teritorijā izveidojies Daugmales ciemats.

Avoti: LE1

līvēt   apv.

1. Zvejot ar trīsstūra prizmas veida bridni (līvi).

Avoti: ĒiV

Līvi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Cēsu novada Drabešu pagastā.

2. vēst. Līvu pagasts - pastāvēja bijušajā Cēsu apriņķī līdz 1935. gadam, kad tas pievienots Cēsu pagastam; teritorija mūsu dienās ietilpst gk. Amatas novada Drabešu pagastā, neliela daļa Cēsu novada Vaives pagastā un Cēsu pilsētā.

3. Apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Bikstu pagastā.

Avoti: LPag, LC

līvi   -u, v.; novec.

1. dsk., v. Lībieši 1(1).

2. arī vsk. Lībieši 1(2).

Avoti: LLVV

Livingstona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Livingston"), Kalifornijas štatā, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Zambijā ("Livingstone"), Dienvidu provinces administratīvais centrs, 97500 iedzīvotāju (2000. g.); Maramba.

3. Livingstona ūdenskritumi - 32 krāču un ūdenskritumu sērija Kongo upes lejtecē (angļu val. "Livingstone Falls"), starp Kinšasu un Matadi Kongo Demokrātiskajā Republikā un uz robežas ar Kongo Republiku, posma garums - 360 km, augstumu starpība ~260 m, lielākās krāces augstums - 87 m.

Avoti: WA16, LpA, LģE, PZT

Livinjo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Livigno"), Lombardijas reģiona Sondrio provincē, 6000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

līviņa   apv.

1. Ķīvīte.

Avoti: KV

līvis   -vja, v.

1. Lībis, lībietis.

Avoti: KV, ME

līvis   -vja, v.; apv.

1. Purvs, purvaina, līgana vieta.

Avoti: KV, ME

līvis   -vja, v.

1. Trīsstūra prizmas veida bridnis, ar ko zvejo saldūdeņos 2 vai 3 cilvēki.

Avoti: LLVV, KV

livistona   novec.

1. Palmu ģints ar vēdekļlapām un diezgan resniem lapu rētainiem stumbriem, ~14 s. gk. augsti meža koki A Āzijā, Malaju arhipelāgā un Austrālijā.

Avoti: KV

livistonija   novec.

1. Livistona.

Avoti: KV

Līvkalni   vietv.

1. Alūksnes novada Alsviķus pagasta apdzīvotās vietas "Strautiņi" daļa, kas agrāk bija patstāvīgs ciems.

Avoti: LC

Livkāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

Avoti: LC

livmanieši

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Livmaņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Livmaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LC

Livno   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Livno"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Kantonā 10, 37500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

livonēzi

1. Sudraba monētas Vidzemē un Igaunijā; tās kala Maskavā (1756.-57.) pēc dālderu sistēmas 2, 4, 24, 48 un 96 kapeiku vērtībā.

Avoti: EV

Livonija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Livonia"), Mičiganas štatā, Detroitas piepilsēta, 95000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. vēst. Feodālu valstiņu konfederācija Baltijā, kurā ietilpa Livonijas ordeņa valsts, Rīgas arhibīskapija un 3 bīskapijas; likvidēta Livonijas kara sākumā.

Livonijas karš— Krievijas cīņa ar Livonijas ordeni, Polijas un Lietuvas apvienoto valsti un Zviedriju par Baltijas jūru (1558.-83. g.).

Livonijas ordenis— katoliska vācu bruņinieku organizācija Latvijā un Igaunijā 1237.-1562. g.

Avoti: WA16, LpA, LEV

Livorno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Livorno"), Toskānas reģiona Livorno provincē, 156900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Livorno province - Itālijas province ("Provincia di Livorno"), Toskānas reģionā, platība - 1218 kvadrātkilometru, 343000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

livra   novec.

1. Agrākā franču svara vienība 489,5 g, līdz 1840. g. arī 1/2 kg.

2. Senfranču naudas pamatvienība, sudraba naudas gabals svarā 367,13 g, ko iedalīja 20 solidos (sū), katrā pa 12 denāru.

Avoti: KV

livreja   -as, s.

1. Īpaša piegriezuma, parasti ar tresēm rotāts, formas tērps (piemēram, sulaiņiem).

Avoti: LLVV

livrezons   novec.

1. Pa daļām izdotas grāmatas burtnīca.

Avoti: SV33

Livrī-Gargāna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Livry-Gargan"), Ildefransas reģiona Sēnas-Sendenī departamentā, 41800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

livrs

1. Livra - naudas vienība Francijā (9.-18. gs.); 1 livra = 20 sū (sols).

Avoti: EV

Livtrasirs   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - vīrietis, kas kopā ar sievietu Livu, pasaules bojāejas - ragnarjoka laikā vienīgā paliek dzīvi.

Avoti: Mit

Līvupe   vietv.

1. Glāžupe - Salacas labā krasta pieteka Mazsalacas un Alojas novadā.

Avoti: La1

livurēties   apv.

1. Dzīvot bez konkrēta darba, šurp un turp pārvietoties.

2. Plandīties.

Avoti: ME

livurs   apv.

1. Kāda priekšmeta vaļēja, plandoša daļa, skranda.

2. Cilvēks, kas bieži mēdz atrauties no darba.

Avoti: ME

Livza   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

Avoti: LC

livzānieši

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Livzi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Livzenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Sutru pagastā.

Avoti: LC

Livzi   vietv.

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Liuzi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

livzieši

1. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Livža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Livzinieki   vietv.

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Liuzinīki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Livzinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

Livžanka   vietv.

1. Rēzeknes labā krasta pieteka Rēzeknes novadā, garums - 26 km, kritums - 59 m, sākas uz ziemeļaustrumiem no Audriņiem, ieteka pie Rikavas; Liužanka; Lūzeņa.

Avoti: LD

Liwenhof   vietv., vēst.

1. Līvānu muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Līvānu pagastā.

Avoti: KV

Lixna   vietv., vācu val.

1. Līksna.

Avoti: FV

līz   apv.

1. Līdz.

Avoti: ME

liz-

1. Salikteņu daļa - ar vielu izšķīdināšanu saistīts (piem., lizīni).

Avoti: SV99

liza   apv.

1. Lize.

2. Slēpes.

Avoti: KV, TlV

Liza   mit.

1. Fonu (Rietumāfrika, Benina, Togo) agrīnajos mītos - saules dieviete, kas simbolizē spēku; vēlāk apvienojoties ar mēness dievu izveidojās viena dievība "Mavu-Liza".

Avoti: Mit

lizāti

1. Dažādu orgānu, audu un šūnu lizes 2 produkti, kas iegūti, iedarbojoties fermentiem (autolizātiem), skābēm, sārmiem, sāļiem (hidrolizātiem) un bakteriofāgiem (fagolizātiem).

Avoti: SV69

lizāts   med.

1. Šūnu līzes, šķīdināšanas produkts.

Avoti: TM5

lizda   -as, s.

1. Ligzda (1).

// pārn. Cilvēka mājoklis.

2. Ligzda (2).

3. Ligzda (3).

4. Ligzda (4).

5. Ligzda (5).

Avoti: LLVV

lizdene   apv.

1. Ilggadīgs dzeguzeņu jeb orhideju dzimtas trūdēdis lakstaugs bez hlorofila, iedzelteni brūnā krāsā ar spēcīgu zemes stumbru, daudzām gaļīgām saknēm, kas savijušās lizdas veidā, stāvu 20-30 cm augstu stublāju nedaudzām piegulošām lapām un medaini smaržojošiem ziediem.

Avoti: LE

Lizdēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Burtnieku novada Rencēnu pagastā.

Avoti: LC

lizdēnieši

1. Burtnieku novada Rencēnu pagasta apdzīvotās vietas "Lizdēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lizdiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

Avoti: LC

lizdiņa

1. Dem. --> lizda.

Avoti: LV93

lizdmala   apv.

1. Ligzdas mala.

Avoti: ME

Lizdole   vietv.

1. Lizdoles ezers - atrodas Vidzemes augstienes Mežoles paugurainē, Smiltenes novada Launkalnes pagastā, 193,6 m vjl., platība - 53,9 ha, garums - 1,35 km, platums ziemeļu daļā - >0,6 km, lielākais dziļums - 9,9 m; Mūsiņu ezers.

Avoti: LE1, LD

lizdot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Ligzdot.

Avoti: LLVV

lizds   apv.

1. Ligzda.

Avoti: KV

lize   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Plakana koka lāpsta (mīklas veidojuma ievirzīšanai maizes krāsnī un izņemšanai no tās).

2. apv. Slēpes.

Avoti: LLVV, TlV

līze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. med. Pakāpeniska temperatūras pazemināšanās, kā arī slimības izpausmju vājināšanās.

2. Šūnu, asins komponentu, baktēriju u. tml. izšķīšana kāda faktora iedarbībā.

Osmotiskā līze— šūnu, piem., eritrocītu noārde ar hipotonisku šķīdumu.

Avoti: LLVV, TM5

-līze

1. Salikteņu daļa - izšķīdināšana (piem., elektrolīze).

Avoti: SV08

lizeika   apv.

1. Karote, ližeika.

Avoti: VV

lizēmija   med.

1. Asins sairšana.

Avoti: MSV

lizēna   arhit.

1. Plakans izvirzījums sienā šauras vertikālas joslas veidā.

Avoti: ZTV

Lizenthof   vietv., vēst., vācu val.

1. Licentes muiža, kas atradās Ventspils pilsētā.

Avoti: KV

lizergīds   med.

1. C20H25N3O, lizergīnskābes dietilamīds; aktīva halucinogēna viela, serotonīna antagonists; saīs.: LSD.

Avoti: TM5

lizergīnskābe   med.

1. C16H16N2O2, melno graudu alkaloīds.

Avoti: TM5

lizes   apv.

1. Slēpes.

Avoti: TlV

Līzesmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Padures pagastā.

Avoti: LC

līzespastieši

1. Apes novada Trapenes pagasta apdzīvotās vietas "Līzespasts" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Līzespasts   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Apes novada Trapenes pagastā.

Avoti: LC

lizēties   apv.

1. Slidot.

Avoti: ME

lizga   apv.

1. Kārumnieks, laiža.

2. Tāds, kam patīk zemīgi pieglaimoties otram.

Avoti: KV, NeV

lizgas   apv.

1. Slēpes.

Avoti: TlV

lizgāt   apv.

1. Laizīt, laizīties.

2. Pielaizīties, pieglaimoties.

3. Bučoties, maigoties.

Avoti: NeV

lizgāties   apv.

1. Laizīties.

Avoti: KiV

lizgmala   apv.

1. Ligzdas mala.

Avoti: ME

lizgs   apv.

1. Ligzda.

Avoti: ME

līzholderi

1. Nomnieki Anglijā, kas uz neilgu laiku nomāja zemi no muižniekiem (lend-lordiem) ar ļoti grūtiem noteikumiem; nomas termiņš un noteikumi bija pilnīgi atkarīgi no zemes īpašnieka gribas; līzholderus bija vieglāk padzīt no zemes nekā zemi mantojumā saņēmušos nomniekus - koplholderus; liz-holderi radās 13. gs. beigās, vietām pastāvēja vēl 19. gs.

Avoti: SV69

līzholds

1. Zemes nomas veids vēlajos viduslaikos Anglijā.

Avoti: SV08

lizīca   apv.

1. Karote.

Avoti: ME

līzieši

1. Apes novada Trapenes pagasta apdzīvotās vietas "Līzespasts" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lizigēns   biol.

1. Tāds, kas rodas, sairstot un izšķīstot dažām šūnām.

Avoti: SV69

lizihitons   bot.

1. Ārumu dzimtas ģints ("Lysichiton"), dekoratīvs augs ar ļoti izteiksmīgām lapām.

Amerikas lizihitons— lizihitonu suga ("Lysichiton americanus").

Kamčatkas lizihitons— lizihitonu suga ("Lysichiton camtschatcensis").

Avoti: DaE

lizimahija   bot.

1. Zeltene 2(1) - prīmulu dzimtas ģints.

Blīvziedu lizimahija— zelteņu suga ("Lysimachia congestiflora").

Avoti: TaE

lizimetrs

1. Aparāts, ar ko mērī ūdens daudzumu, kas izsūcas cauri virsējiem augsnes slāņiem.

2. med. Aparāts vielas šķīdības noteikšanai.

Avoti: SV99, TM5

līzings

1. Ilglaicīga iznomāšana ar izpirkuma tiesībām.

Tiešais līzings— līzinga objektu iznomā tiešais ražotājs un nodod to lietošanā līzinga ņēmējam uz līzinga līguma pamata.

Netiešais līzings— līzinga objektu iegādājas specializēta līzinga iestāde un nodod nomā līzinga ņēmējam.

Avoti: LEV, GrV

lizinogēns   med.

1. Viela, kas ierosina lizīnu rašanos.

Avoti: TM5

lizinoģenēze   med.

1. Lizīnu rašanās.

Avoti: TM5

lizīns   -a, v.; parasti vsk.; biol.

1. Viena no cilvēku un dzīvnieku organismā neaizstājamajām aminoskābēm.

Avoti: LLVV

līzins   apv.

1. Mētelis agram rītam.

Avoti: ME

līzīte   žarg.

1. Meitene; vientiesīga sieviete; laucinieciska meitene, kas nepievērš uzmanību savam izskatam.

Avoti: Žrg, JV

Liziteja

1. Jupitera pavadonis.

Avoti: EV

Lizjē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Lisieux"), Lejasnormandijas reģiona Kalvadosas departamentā, 21600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

līznis   apv.

1. Lauznis.

Avoti: ME

lizocīms

1. Hidrolāžu klases ferments, baktēriju šūnapvalku polisaharīdos katalīzē specifisku glikozīdisko saišu šķelšanos, kas izraisa baktēriju izšķīšanu; pārtikas piedeva E1105, konservants, var izraisīt hroniskas galvassāpes un alerģiskas reakcija; muramidāze.

Avoti: LPE, Zkp

lizoforms

1. Kālija ziepju un formalīna šķīdums spirtā; dezinfekcijas līdzeklis.

Avoti: SV99

lizogēnija   biol.

1. Baktērijas un bakteriofāga koppastāvēšana.

Avoti: ZTV

lizogēnisks   biol.

1. Saistīts ar lizogēniju, tai raksturīgs.

Lizogēniskais cikls— bakteriofāga attīstības process, kurā šūnā iekļuvusī bakteriofāga DNS ieslēdaz (integrējas) baktērijas hromosomā, bet specifiskās bakteriofāga olbaltumvielas - represori traucē autonomu bakteriofāga DNS replikācijuunlītiskā cikla realizēšanos.

Lizogēniskās baktērijas— baktērijas, kas satur mērenā bakteriofāga ģenētisko materiālu profāga veidā un spontāni vai inducējošo faktoru iedarbības rezultātā izdala bakteriofāgu.

Avoti: ĢT

lizogēns   med.

1. Viela, kas rada lizīnu vai izraisa līzi.

Avoti: TM5

lizokefalīns   med.

1. Hemolītiska viela, kas iegūta no kefalīna pēc čūsku vai bišu indes iedarbības.

Avoti: TM5

lizolecitīns   med.

1. Hemolītiska viela, iegūta no lecitīna pēc čūsku vai bišu indes iedarbības.

Avoti: TM5

lizols   -a, v.; parasti vsk.

1. Dezinfekcijas un antiseptisks līdzeklis, kas satur krezola šķīdumu kālija ziepēs.

Avoti: LLVV

lizosoma   med.

1. Viens no sīkajiem graudiņiem citoplazmā, kas saredzami elektronmikroskopā; satur dažādus enzīmus, gk. hidrolītiskos.

Avoti: TM5

lizosomas   biol.

1. Šūnas struktūrelementi, kas veic gremošanas funkciju un aizsargfunkciju.

Avoti: ZTV

lizozīms

1. Ļoti sarežģītas struktūras olbaltumviela, atrodama vistas olas baltumā, elpošanas ceļu, mutes dobuma gļotādās u. c; lizozīms aizkavē baktēriju augšanu, tās izšķīdina.

Avoti: SV69

lizumnieši

1. Gulbenes novada Lizuma pagasta apdzīvotās vietas "Lizums" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lizums   apv.

1. Liela auguma cilvēks; lamu vārds.

Avoti: KV

Lizums   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Gulbenes novadā 28 km no Gulbenes, izveidojusies bijušās muižas "Lisohn" teritorijā, pagasta centrs.

2. Lizuma pagasts - pagasts Gulbenes novadā, robežojas ar Lejasciema, Tirzas, Druvienas un pagastu; bijušie nosaukumi: vāciski - Lijsohn, krieviski - Ļizumskaja.

Lizuma pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Sinoles pagasta teritorijas (Pārgauja), savukārt neliela pirmskara Lizuma pagasta teritorijas (ziemeļaustrumu stūris) pievienota tagadējam Lejasciema pagastam.

3. Lizuma pilskalns - Uriekstes pilskalns Gulbenes novada Lizuma pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

līž   apv.

1. Lien.

Avoti: MalV

liža   apv.

1. Laizītājs.

Avoti: ME

līža   apv.

1. Laizītājs.

Avoti: ME

ližas   žarg.

1. Slēpes.

Avoti: SLG

Ližboa   vietv.

1. Nova Ližboa - Hvambo, pilsētas Angolā nosaukums līdz 1975. g.

Avoti: PZT

ližeika   apv.

1. Karote.

Avoti: VV

liži   žarg.

1. Apavi.

Avoti: KZ

ližīka   apv.

1. Karote.

Avoti: KiV

ližma   apv.

1. Uzraksts.

Avoti: ME

līžņa

1. Pielīdējs.

Avoti: Sin

līžņāt   apv.

1. Līņāt.

Avoti: ME

līžņāt

1. Ložņāt.

Avoti: Sin, ME

līžotājs   apv.; hip.

1. Kārumnieks.

Avoti: ME

Lja   saīs.

1. Latvija.

Avoti: i1

Ljā   saīs.

1. Latvijā.

Avoti: LD

LJA   saīs.

1. Latvijas Jūras akadēmija.

Avoti: i2

ljana   ģeogr.

1. Ļana - savanna Dienvidamerikas ziemeļos Orinoko upes kreisajā krastā; tās veidošanos nosaka nevis klimatiskie, bet augsnes apstākļi.

2. Ļana - plakana katliene Pirenejos un Dienvidamerikā.

Avoti: ZTV

ljanerosi   novec.

1. Ljanosu apdzīvotāji, kas ar saviem ganāmiem pulkiem klejo apkārt.

Avoti: SV33

ljani   novec.

1. Līdzeni zāļu klajumi Latīņamerikas tropiskajā daļā; ļani.

Avoti: KV

Ljankive   vietv.

1. Ljankives ezers - atrodas Čīlē ("Lago Llanquihue"), Longitudiālās ielejas dienvidu galā 51 m vjl., platība - ~740 kvadrātkilometru, dziļums - līdz 108 m, iekļauts Rosalesa nacionālajā parkā.

Avoti: PZT

ljanosi   novec.

1. Lieli klajumi Dienvidamerikā; lietainā laikā tie pārvēršas par zālainām pļavām, upes un zemākas vietas par ezeriem.

Avoti: SV33

Ljanosi   vietv.

1. Dabas apgabals Dienvidamerikā, starp Andiem un Gvajānas plakankalni, Venecuēlā un Kolumbijā, garums - >1200 km, platums - līdz 450 km.

Avoti: LģE

Ljanskoronskaja   vietv., vēst.

1. Dagdas novada Šķaunes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Ljapta   vietv.

1. Pilsēta Ziemeļkipras Turku Republikā, 5670 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Ljas   saīs.

1. Latvijas.

Avoti: LD

Ljauveta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē (frīzu val. "Ljouwert"), Frīzlandes provinces administratīvais centrs, 108200 iedzīvotāju (2014. g.); Leuvardena (holandiešu val. "Leeuwarden").

Avoti: LpA, PuA

LJB   saīs.

1. Latvijas Juristu biedrība.

Avoti: i1

LJBL   saīs.

1. Latvijas Jaunatnes basketbola līga.

Avoti: i2

ljē

1. Sens franču garuma mērs, 4,44 km.

Avoti: LEV

Ljevēna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Lievin"), Noras-Padekalē reģiona Padekalē departamentā, 31900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Ljēža   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Liege", vācu "Luettich", nl. "Luik"), Valonijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 195600 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Beļgijas province, ietilpst Valonijas reģionā, platība - 3844 kvadrātkilometri, 1034000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

LJLA   saīs., vēst.

1. LPSR Jauno literātu apvienība.

Avoti: i1

LJPS   saīs.

1. Latvijas Jaunatnes Progresa Savienība.

Avoti: i1

LJS   saīs.

1. Latvijas Jūrniecības savienība.

Avoti: i2

LJSK   saīs.

1. Latvijas Jaunatnes Sarkanais Krusts.

Avoti: i2

ljūiss   novec.

1. Latvijūisa patšautene - rokas ložmetēja paveids.

Avoti: Ang

ljūizīts   novec.

1. Luizīts.

Avoti: Ang

Ljuljailjako   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Rietumkordiljerā (sp. val. "Llullaillaco"), to šķērso Čīles un Argentīnas robeža, augstums - 6739 m, augstākā sniega līnija Dienvidamerikā - 6700 m, augstumu starpība ar Čīles dziļvagu 14900 m, kas ir lielākā augstumu starpība pasaulē 300 km attālumā.

Avoti: LģE

LJZA   saīs.

1. Sabiedriska organizācija "Latvijas Jauno zemnieku apvienība".

Avoti: i2

LK   saīs.

1. vietv. Šrilanka, valsts divburtu kods.

2. Latvijas Komiteja.

3. Avīzes "Diena" lasītāju klubs (~ biedri).

4. A/s "Latvijas kuģniecība".

Avoti: i1

LK(b)P   saīs., vēst.

1. Latvijas Komunistiskā (boļševiku) partija.

Avoti: i1

LKA   saīs.

1. vietv. Šrilanka, valsts trīsburtu kods.

2. Latvijas Komercbanku asociācija.

3. Latvijas Kristīgā akadēmija.

4. Latvijas Kultūras akadēmija (arī Latvijas KA).

5. Latvijas Kvalitātes asociācija.

Avoti: i2

LKAB   saīs., vēst.

1. LPSR Kinoamatieru biedrība.

Avoti: i1

L-karnitīns

1. Karnitīns - aminoskābēm līdzīga viela, kas piesaista garo posmu taukskābju ķēdes šūnām, kur tauki oksidējas un pārvēršas tīrā enerģijā.

Avoti: PL

LKB   saīs.

1. Latvijas Krājbanka.

2. Lauksaimniecības konsultāciju birojs.

Avoti: i2

LKBS   saīs.

1. Latgales kultūras biedrību savienība.

Avoti: i1

LKC   saīs.

1. Latgales kultūras centrs.

Avoti: i1

LKEA   saīs.

1. Latvijas Kokmateriālu eksportētāju asociācija.

Avoti: i2

LKF   saīs.

1. Latvijas Kultūras fonds.

2. Latvijas Kamaniņu federācija.

3. Latvijas Kinoloģiskā federācija.

Avoti: i2

LKJS   saīs., vēst.

1. Latvijas Komunistiskā Jaunatnes Savienība.

Avoti: i1

LKK   saīs.

1. Latvijas kooperatīvu konfederācija.

Avoti: i1

LKKSS   saīs.

1. Latvijas Kooperatīvo krājaizdevu sabiedrību savienība.

Avoti: i2

LKMAA   saīs.

1. Latvijas Krievu mācībvalodas atbalsta asociācija.

Avoti: i2

LKP   saīs., vēst.

1. Latvijas Komunistiskā partija.

Avoti: i1

LKR   saīs.

1. Šrilankas rūpija; Šrilankas Demokrātiskās Sociālistiskās Republikas valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

LKS   saīs.

1. Latvijas Komponistu savienība.

Avoti: i2

LKSCS   saīs.

1. Latvijas Kooperatīvu sabiedrības centrālā savienība.

Avoti: i2

LKSK   saīs., vēst.

1. Latvijas kultūras sakaru komiteja "Tēvzeme".

Avoti: i1

LLA   saīs., vēst.

1. Latvijas Lauksaimniecības akadēmija.

Avoti: i1

llanos   novec.

1. Ļani.

Avoti: KV

LLDA   saīs.

1. Latvijas Līzinga devēju asociācija.

Avoti: i2

LLDRA   saīs.

1. Latvijas Logu un durvju ražošanas asociācija.

Avoti: i2

Lleu   mit.

1. Lleu Llavs Gifss - "mirdzošais ar prasmīgo roku", dievišķas izcelsmes karotājs un burvis velsiešu mitoloģijā, iespējams, saistīts ar seno ķeltu dievu Lugusu un īru varoni Lugu.

Avoti: PmV

LLKC   saīs.

1. Latvijas Lauksaimniecības konsultāciju un izglītības atbalsta centrs (reģ.).

Avoti: i2

LLMC   saīs.

1. Latvijas Laikmetīgās mākslas centrs.

Avoti: i2

LLMV   saīs.

1. Liepājas lietišķās mākslas vidusskola (rāj.).

Avoti: i1

Lloids   novec.

1. Loids.

Avoti: Ang

LLP   saīs.

1. Latvijas Liberālā partija.

Avoti: i1

LLPA   saīs.

1. Latvijas Lielo pilsētu asociācija.

Avoti: i2

LLS   saīs.

1. Latvijas Lauksaimnieku savienība.

Avoti: i1

LLU   saīs.

1. Latvijas Lauksaimniecības universitāte.

Avoti: i2

LLVV   saīs.

1. Latviešu literārās valodas vārdnīca.

Avoti: i2

LLZC   saīs.

1. Latgales lauksaimniecības zinātnes centrs.

Avoti: i2

LĻKJS   saīs., vēst.

1. Latvijas Ļeņina Komunistiskā Jaunatnes Savienība.

Avoti: i1

lm   saīs.

1. Lūmens (gaismas plūsmas mērvienība).

Avoti: i1

LM

1. saīs. Labklājības ministrija.

2. Skaitļa 950 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: i2

LMA   saīs.

1. Latvijas Mūzikas akadēmija.

2. vēst. Latvijas Medicīnas akadēmija (tagad RSU, Rīgas Stradiņa universitāte).

3. Latvijas Mākslas akadēmija.

Avoti: i1

LMAB   saīs.

1. Latvijas Medicīnas akadēmijas bibliotēka.

Avoti: i2

LMAK   saīs.

1. Latvijas Miera aizstāvēšanas komiteja.

Avoti: i1

LMB   saīs.

1. Latvijas Muzeju biedrība.

Avoti: i1

LME   saīs.

1. Londonas Metālu birža ("London Metal Exchange").

Avoti: PnR

LMF   med., saīs.

1. Limfocītu mitogēnais faktors (angļu "lymphocyte mitogenic factor").

Avoti: TM5

LMMB   saīs.

1. Latvijas Mednieku un makšķernieku biedrība.

Avoti: i1

LMP   med., saīs.

1. Pēdējais menstruālais cikls (angļu "last menstrual period").

Avoti: TM5

lms   saīs.

1. Lūmensekunde.

Avoti: Wi

LMS   saīs.

1. Latvijas Mākslinieku savienība.

Avoti: i2

LMT   saīs.

1. Latvijas Mobilais telefons.

Avoti: i2

LMTTA   saīs.

1. Latvijas Mobilo telefonu tirgotāju asociācija.

Avoti: i2

LMV   saīs.

1. Lietišķās mākslas vidusskola.

Avoti: i1

ln   saīs.

1. Naturālais logaritms, t. i. logaritms, kura bāze ir skaitlis e=2,7182818...

LN   med., saīs.

1. Limfmezgls(-i) (angļu val. "lymph node(s)").

Avoti: TM5

LNB   saīs.

1. Latvijas Nacionālā bibliotēka.

2. Latvijas Neredzīgo biedrība.

Avoti: i1

LNČB   saīs.

1. Latvijas Nacionālā čigānu biedrība.

Avoti: i2

LNF   saīs.

1. Latvijas Nacionālais fonds (Zviedrija).

Avoti: i2

LNKB   saīs.

1. Latvijas Nacionālā kvalitātes biedrība.

Avoti: i2

LNKBA   saīs.

1. Latvijas Nacionālo kultūras biedrību asociācija.

Avoti: i1

LNKC   saīs.

1. Latvijas Nacionālais kinematogrāfijas centrs.

Avoti: i2

LNKP   saīs., vēst.

1. Latvijas Neatkarīgā komunistiskā partija.

Avoti: i1

LNMP   med., saīs.

1. Pēdējais normālais menstruālais cikls (angļu "last normal menstrual period").

Avoti: TM5

LNNK   saīs.

1. Latvijas nacionālās neatkarības kustība.

Avoti: i1

LNO   saīs.

1. Latvijas Nacionālā opera.

Avoti: i2

LNPA   saīs.

1. Latvijas Neatkarīgās preses asociācija.

Avoti: i1

LNPL   saīs.

1. Latviešu Nacionālā padome Lielbritānijā.

Avoti: LE1

LNPVA   saīs.

1. Latvijas Nacionālā projektu vadīšanas asociācija (spec.).

Avoti: i2

LNS   saīs.

1. Latvijas Nedzirdīgo savienība.

Avoti: i2

LNSL   saīs.

1. Latvijas Nacionālā sieviešu līga.

Avoti: i1

LNSO   saīs.

1. Latvijas Nacionālais simfoniskais orķestris.

Avoti: i1

LNSP   saīs.

1. Latvijas Nacionālā sporta padome.

Avoti: i2

LNT   saīs.

1. A/s "Latvijas Naftas tranzīts".

2. Latvijas Neatkarīgā televīzija.

3. Latvijas Nacionālais teātris.

Avoti: i2

LNŽA   saīs.

1. Latvijas Narkomānijas un žūpības apkarošanas fonds.

Avoti: i2

Lo   vietv.

1. Upe Francijā ("Lot"), Garonnas labā krasta pieteka, garums - 480 km, izteka Sevēnu rietumu nogāzē.

Avoti: PZT

LOA   saīs.

1. Latvijas Olimpiskā akadēmija.

Avoti: i1

loa

1. Vudū kultā - vīrišķs vai sievišķs gars.

Avoti: IdV

Loa   vietv.

1. Upe Čīlē ("Loa"), garums - ~440 km, sākas Centrālajos Andos Rietumkordiljerā ~4000 m vjl., augštece dziļā aizā, šķērso Atakamas tuksnesi, ietek Klusajā okeānā.

Avoti: PZT

load   novec.

1. Starptautiskajā kokmateriālu tirdzniecībā dažreiz lietotā angļu kravas vienība, atbilst 50 angļu kubikpēdām jeb 1,416 kubikmetriem.

Avoti: KV

loads   novec.

1. Starptautiskajā tirdzniecībā lietota kravas mērvienība (gk. kokmateriālu mērvienība = 50 kubikpēdām).

Avoti: Ang

Loano   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Loano"), Ligūrijas reģiona Savonas provincē, 11500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

loaoze   med.

1. Āfrikas filarioze, ko ierosina nematode "Loa loa"; ir mikrofilāriju diennakts periodiskums asinīs un zemādas pietūkums.

Avoti: TM5

loas   mit.

1. Cilvēkiem gan labvēlīgi, gan ļauni gari vudū ticējumos.

Avoti: MrJ

loazācejas   novec.

1. Divdīgļlapju augu dzimta ar aptuveni 250 sugām, visumā lakstaugiem, gk. D Amerikā.

Avoti: KV

LOB   saīs.

1. Latvijas Ornitoloģijas biedrība.

Avoti: i2

loba   apv.

1. Ieguvums, ķēriens, loms.

Lobas laiks— (1) Koka mizas lobīšanās laiks. (2) Laiks, kad var vilkt labu lomu.

Avoti: KV

Loba   vietv.

1. Bārtas labā krasta pieteka Lietuvā, garums - 52 km.

Avoti: LD

Lobace   vietv.

1. Pilsēta Bostvānas dienvidaustrumos ("Lobatse"), Dienvidaustrumu distriktā, 29100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Lobaje   vietv.

1. Upe Centrālāfrikas Republikā ("Lobaye"), Ubangi labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Lobamba   vietv.

1. Pilsēta Svazilendā ("Lobamba"), šīs valsts karaļa un parlamenta mītne, 11000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

lobans   apv.

1. Koks, kuram miza viegli atlobās.

Avoti: ME

Lobaņa   vietv.

1. Upe Krievijas Kirovas apgabalā, Kiļmezas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

lobariaceae   lat.

1. Lobāriju dzimta.

Avoti: LD

lobaria   lat.

1. Plaušķērpji.

Lobaria amplissima— plašais plaušķērpis.

Lobaria linita— izplūdušais plaušķērpis.

Lobaria pulmonaria— parastais plaušķērpis.

Lobaria scorbiculata— dobumainais plaušķērpis.

Avoti: LD

lobārija

1. Asku ķērpju klases lekanoru rindas dzimta ("Lobariaceae"), Latvijā konstatētas 1 ģints 4 sugas.

2. apv. Plaušu ķērpis ("Lobaria pulmonaria").

Avoti: Aug2

lobdīn   apv.

1. Labdien.

Avoti: BsV

Lobe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ogres novada Krapes pagastā.

2. Ogres kreisā krasta pieteka Ogres un Lielvārdes novadā, garums - 22 km, kritums - 20 m, iztek no Lobes ezera (dažkārt par augšgalu uzskata Bebrupi, kas ietek Lobes ezerā).

3. Lobes ezers - atrodas Viduslatvijas zemienes Madlienas (Viduslatvijas) nolaidenumā, Ogres novada Krapes pagastā, 81 m vjl., platība - 497 ha, garums - 4,5 km, lielākais platums - 2,2 km, lielākais dziļums - 2,2 m, eitrofs, stipri aizaudzis; Viskāļu ezers.

Avoti: LC, LE1

lobektomija   med.

1. Orgāna vai dziedzera daivas (īpaši plaušu daivas) izgriešana.

Avoti: TM5

lobelanidīns   med.

1. C22H29NO2, lobēlijas alkaloīds, reducēta lobelīna forma.

Avoti: TM5

lobelanīns   med.

1. C22H25NO2, lobēlijas alkaloīds, oksidēta lobelīna forma.

Avoti: TM5

lobelia   lat.

1. Lobēlijas.

Lobelia cardinalis— košsarkanā lobēlija.

Lobelia dortmanna— Dortmaņa lobēlija.

Lobelia erinus— zemā lobēlija.

Lobelia fulgens— spožā lobēlija.

Lobelia inflata— uzpūstā lobēlija.

Lobelia sessifolia— lobēliju suga.

Lobelia siphilitica— zilā lobēlija.

Lobelia speciosa— krāšņā lobēlija.

Lobelia tupa— vālīšu lobēlija.

Lobelia x gerardii— Žerarda lobēlija.

Avoti: LD, DaE, TaE

lobeliaceae   lat.

1. Lobēliju dzimta.

Avoti: LD

lobēlija   -as, s.

1. Divdīgļlapju klases dzimta ("Lobeliaceae"), ~30 ģ., >1200 s., Latvijā konstatēta 1 ģ.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Lobelia"), lakstaugs, retumis puskrūms vai krūms, arī koks, ~400 s., Latvijā savvaļā konstatēta 1 s.

Dortmaņa lobēlija— lobēliju suga ("Lobelia dortmanna"), kas Latvijā vienīgā sastopama savvaļā un ir aizsargājama.

Košsarkanā lobēlija— lobēliju suga ("Lobelia cardinalis").

Krāšņā lobēlija— lobēliju suga ("Lobelia speciosa").

Spožā lobēlija— lobēliju suga ("Lobelia fulgens").

Uzpūstā lobēlija— lobēliju suga ("Lobelia inflata"), kuras lakstus lieto pret astmu un klepu.

Vālīšu lobēlija— lobēliju suga ("Lobelia tupa").

Zemā lobēlija— lobēliju suga ("Lobelia erinus"), viengadīgs krāšņumaugs ar sīkām, reizumis lineārām lapām un ziliem, violetiem, baltiem, arī sārtiem ziediem.

Zilā lobēlija— lobēliju suga ("Lobelia siphilitica").

Žerarda lobēlija— lobēliju suga ("Lobelia x gerardii").

Avoti: LLVV, LD, TM5, DaE, TaE

lobelīns

1. Holinomimētisks līdzeklis, alkaloīds, atrodas dažādās lobēliju sugās, iegūst arī sintētiski.

Lobelīna hidrogēnhlorīds— ārstniecisks līdzeklis, ko lieto elpošanas stimulēšanai saindēšanās, infekcijas, jaundzimušo afiksijas gadījumā, arī par diagnostikas līdzekli asinsrites ātruma noteikšanai.

Avoti: LPE

lobēlisms   med.

1. Saindēšanās ar lobēliju vai tās alkaloīdiem; pazīmes: vemšana, toniski un kloniski krampji, elpošanas paralīze.

Avoti: TM5

lobens   apv.

1. Viegli atlobāma miza.

Avoti: ME

Lobērģi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Smiltenes novada Bilskas pagastā.

2. Lobērģu upe - Pubuļupe, Vijas kreisā krasta pieteka Smiltenes novada Bilskas pagastā.

Avoti: LC, LD

lobērģieši

1. Smiltenes novada Bilskas pagasta apdzīvotās vietas "Lobērģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lobēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Ietekmējot vēlētus politiķus (parasti deputātus), panākt viņu atbalstu noteiktā jautājumā.

Avoti: MLVV

lobētājs   v.

1. Lobijs.

Avoti: MLVV

Lobeza   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 10500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1295. g.

Avoti: LpA, Wi

lobi

1. Tauta Burkinfaso dienvidu daļā, arī Kotdivuārā un Ganā, valoda pieder pie bantu saimes guru grupas, saglabājušās stipras ģints kopienas paliekas, animistiski ticējumi, senču kults, daļa - musulmaņi vai kristīgie.

2. Tautību un cilšu grupa (dafli, miri, apatani, aki, abori, mišmi), dzīvo kalnos Bramaputras izliekuma apvidū, Tibetas dienvidaustrumos, Indijas ziemeļaustrumos (Arunāčalas Pradēšas un Asamas štatā) un Butānas austrumos, valodas pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, antropoloģiskā ziņā - mongoloīdi, stipras ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie cilšu kulti.

Avoti: PZT

Lobi   vietv.

1. Lobi kalns - augstākā virsotne Leites salā Filipīnu arhipelāgā, augstums - 1350 m.

Avoti: PZT, LpA

lobiens   apv.

1. Loms, medījums.

2. Laupījums, guvums.

3. Skrējiens.

Avoti: ME, EH

lobiisms   novec.

1. Lobisms.

Avoti: Ang

lobiists   novec.

1. Lobists.

Avoti: Ang

lobijs

1. Indivīds vai personu grupa (lielu firmu, citu valstu dažādu politisku, ekonomisku un finansiālu grupējumu pārstāvji), kas mēģina pierunāt vēlētus politiķus (piem., deputātus) vai ieceltus ierēdņus atbalstīt vai kavēt kādus centienus.

Avoti: SV99

lobījums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> lobīt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> lobīt (2).

3. lauks. Paveica darbība, rezultāts --> lobīt (3).

Avoti: LLVV

lobio   gruz., abhāzu

1. Kaukāzā - sarkanās pupiņas īpašā mērcē.

2. Putra, kas gatavota no pupām un atgādina latviešu zirņu grūdeni.

Avoti: SV08, MāV-622-28

lobisms

1. Deputātu un citu amatpersonu ietekmēšana no ārpusparlamenta interešu grupām (bieži vien iestāžu ēku atpūtas un uzgaidāmajās telpās - lobijos).

Avoti: SV96

lobists

1. Lielas firmas, citas valsts politiska, ekonomiska vai finansiāla grupējuma pārstāvis (aģents), kas mēģina pierunāt vēlētus politiķus (piem., deputātus) vai ieceltus ierēdņus atbalstīt vai kavēt kādus centienus.

Avoti: SV99

lobīšana   lauks. tehn.

1. Augsnes virskārtas sekla apstrāde ar šķīvju un lemešu lobītājiem, lai izprovocētu nezāļu seklu dīgšanu, kā arī iestrādātu pēcpļaujas atliekas un mēslojumu.

2. kokapstr. Plānas kokmateriāla kārtas nogriešana (piem., finiera lentes nogriešana no finierkluča).

Finierkluča lobīšana— koksnes griešana paralēli šķiedru virzienam, kad finierklucis rotē, bet lobnazis, griežot finiera lenti, izdara virzes kustību.

Finierkluča pusaploces lobīšana— gareniski pārzāģēta finierkluča lobīšana.

Avoti: ZTV

lobīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Atbrīvot, ņemt ārā (augli, kodolu) no apvalka.

// pārn. Dalīt nost, ņemt ārā (ko pielipušu, pieķērušos).

2. Griezt plānu (kokmateriāla) kārtu (piemēram, lai iegūtu finiera plāksnes).

3. lauks. Dalīt, ņemt nost (augsnes) virskārtu.

Avoti: LLVV

Lobita   vietv.; novec.

1. Lobitu - pilsēta Angolā.

Avoti: PZT

lobītājs   -a, v.

1. Darītājs --> lobīt.

2. v.; lauks. Kultivators, arkls augsnes virsējās kārtas apstrādei.

3. v. Ierīce graudu apvalku atdalīšanai.

Avoti: LLVV

lobīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās;

1. Refl. --> lobīt (1).

Avoti: LLVV

lobīts   med.

1. Plaušas daivas iekaisums.

Avoti: TM5

Lobitu   vietv.

1. Pilsēta Angolā ("Lobito"), Bengelas provincē, osta Atlantijas okeāna krastā, 129000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

lobivia   lat.

1. Atsevišķu ehinopšu ("Echinopsis") sugu nosaukums pēc senākas klasifikācijas.

Lobivia boliviensis— Pentlanda ehinopsis ("Echinopsis pentlandii").

Lobivia rebutioides— asinsziedu ehinopsis ("Echinopsis haematantha").

Lobivia tiegeliana— Tīgela ehinopsis ("Echinopsis tiegeliana").

Lobivia winteriana— Bakeberga ehinopsis ("Echinopsis backebergii").

Avoti: TaE

lobmašīna   -as, s.

1. Ierīce, ar ko iegūst ļoti plānu koksnes kārtu (piemēram, finiera rūpniecībā).

Avoti: LLVV

lobnazis   kokapstr.

1. Lobmašīnas nazis - finieru lobmašīnas suportā iestiprināts griezējinstruments finiera lentes nogriešanai no finierkluča.

Avoti: ZTV

Lobnors   vietv.

1. Mazu, sezonālu sālsezeru un purvu rajons Ķīnas ziemeļrietumos (angļu val. "Lop Nur"), atrodas Tarimas līdzenuma austrumu daļā, Sjindzjaņas Uiguru autonomajā apgabalā, 780 m vjl., platība - 3100 kvadrātkilometru, kopš 1964. g. kodolieroču izmēģinājumu centrs.

Avoti: LģE

Lobņa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 82000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lobocīts   med.

1. Granulocīts ar segmentētu kodolu.

Avoti: TM5

lobomonas   lat.

1. Hlamidomonāžu dzimtas ģints.

Lobomonas francei— šīs ģints suga.

Lobomonas stellata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lobopodija   med.

1. Plata un bieza pseidopodija.

Avoti: MSV

lobopodna   med.

1. Plata un bieza pseidopodija.

Avoti: TM5

Loborži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

lobostomija   med.

1. Operācija plaušas daivas ārējai drenāžai.

Avoti: TM5

lobotomija

1. Mūsdienās reti lietota ķirurģiska iejaukšanās dažu psihisku slimību gadījumos, kad tiek izgriezta saite starp lielo smadzeņu priekšējo daļu un centrālajām daļām; dažos gadījumos nomierina, bet rada trulumu, parasti tiek aizstāta ar medikamentu lietošanu.

Avoti: LEV

Lobovka   vietv.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Labovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lobreit   apv.

1. Labrīt.

Avoti: BsV

lobs   apv.

1. Miza.

Lobu laiks— laika posms pavasarī, kad kokam viegli atdalās miza.

2. Ķēriens, loms.

Avoti: KV, ĒiV

lobs   apv.

1. Labs.

Avoti: BsV

lobskaida   kokapstr.

1. Lobītā finierskaida.

Avoti: ZTV

lobt   lobju, lob, lobj, pag. lobu; intrans.; sar.

1. Ātri skriet; arī bēgt.

2. apv. Strauji krist.

3. apv. Nevērīgi mest (parasti priekšmetus).

Avoti: LLVV, KiV

lobties   apv.

1. Veikties, sekmēties.

2. Lobīties, atdalīties.

3. Izpalīdzēt, izglābt.

Avoti: KiV, ME

lobularia   lat.

1. Lobulārijas.

Lobularia maritima— jūrmalas lobulārija.

Avoti: DaE

lobulārija   bot.

1. Krustziežu dzimtas ģints ("Lobularia"), dekoratīvi ziedaugi.

Jūrmalas lobulārija— lobulāriju suga ("Lobularia maritima").

Avoti: DaE

Lobuorži   vietv.

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Loborži" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Loborži" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

lobvokor   apv.

1. Labvakar.

Avoti: BsV

Lobžeņica   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 3050 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1438. g.

Avoti: Wi

LOC   saīs.

1. Latvijas Onkoloģijas centrs.

Avoti: i2

loc.   saīs.

1. Loceklis; locekle (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i2, Wi

Loceiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

Avoti: LC

loceklis   -ļa, v.

1. anat. Cilvēka vai dzīvnieka ķermeņa daļa (parasti ekstremitāte).

2. tehn. Savienojoša detaļa, elements, savienojoša (kā) daļa.

3. apv. Locītava.

Avoti: LLVV, ViV

loceklis   -ļa, v.

1. Dalībnieks, piederīgais (piemēram, grupā, kolektīvā).

2. Atsevišķa vienība (parādību, notikumu, priekšmetu u. tml.) grupā.

Avoti: LLVV

locēklis   apv.

1. Loceklis.

Avoti: ME

loceklītis   -ša, v.

1. Dem. --> loceklis.

2. bot. Saliktas vārpas sastāvdaļa, pie kuras veidojas vārpiņas.

Avoti: LLVV

locekļains   apv.

1. Posmains, sadalīts.

Avoti: ME

locekļvalsts

1. Valsts, kas ir kādas federācijas loceklis.

locekne   apv.

1. Locītava.

Avoti: KiV

loceknis   apv.

1. Loceklis.

Avoti: ME

locenes   apv.

1. Vītņu kāpnes.

Avoti: KV

locenes   apv.

1. Lokanas kārkla klūdziņas grozu pinējam.

Avoti: ME

locenieks   apv.

1. Loku izgatavotājs.

Avoti: ME

locenis   apv.

1. Loks.

Avoti: KV

locens   apv.

1. Lokans, veikls.

Avoti: ME

Loceva   vietv.

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Locova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lochāgs   novec.

1. Seno grieķu karaspēka nodaļas, locha, komandieris.

Avoti: KV

lochs   novec.

1. Grieķu karaspēka nodaļa (atbilst romiešu centūrijai); atēniešiem 80-100 karavīru, spartiešiem 200, maķedoniešim 16.

Avoti: KV

Loci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Svariņu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Pušas pagastā.

Avoti: LC

locība   apv.

1. Lokāmība, lunkanība.

Avoti: ME

locieši

1. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Loci" iedzīvotāji.

Avoti: V1

locīgs   apv.

1. Lokans, lunkans.

Avoti: ME

locija   -as, s.; jūrn.

1. Kuģu vadīšanas zinātnes nozare, kurā pēta kuģošanas apstākļus dažādās ūdenstilpēs un ūdenstecēs.

2. Oficiāla navigācijas informācija par kuģošanas apstākļiem, valsts noteikumiem teritoriālajos un iekšējos ūdeņos.

Praktiskā locija— braucamā ceļa apzīmēšana un izmantošana.

Avoti: ZTV

locījums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> locīt 1 (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> locīt 1 (2).

3. mūz. Nošu grupa, ko dziedātājs izpilda vienā teksta zilbē.

Avoti: LLVV

locījums   -a, v.; val.

1. Gramatiska kategorija, kas izsaka attiecības starp priekšmetiem, parādībām, procesiem u. tml.; šīs kategorijas forma.

Atkarīgais (arī netiešais) locījums— locījums, kura formu nosaka saistījums ar citiem vārdiem.

Locījuma saliktenis— latviešu valodniecības vēsturē - saliktenis, kura pirmajā daļā (atšķirībā no seno celmu salikteņiem) ir vārds kāda locījuma formā.

Avoti: LLVV

Lociki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

locikieši

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Lociki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

locīkla   -as, s.

1. Divu (mehānisma, mašīnas, ierīces) detaļu, elementu tāds kustīgs savienojums, ka tie var grozīties viens ap otru, šarnīrs.

2. apv. Locītava.

Avoti: LLVV, NeV

locīklis   apv.

1. Loceklis.

Avoti: ME

lociķis   apv.

1. Laiva.

Avoti: KV

Locinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

Locinīki   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Locinieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lociņi

1. apv. Maurloks - sīpolu suga ("Allium schoenoprasum").

2. dsk. Lociņš.

Avoti: Aug2

lociņinstruments   -a, v.; mūz.

1. Stīgu instruments, ko spēlē ar lociņu.

Avoti: LLVV

lociņlira   mūz.

1. Stīgu instruments, kas radies Itālijā 16.-17. gs., pēc izskata atgādina vijoli.

Avoti: ML

lociņš   -a, v.

1. Dem. --> loks.

2. Elastīgs koka stienis, kura gali ir savienoti ar zirgu astriem un ar kuru ieskandina vijoles, alta, čella, kontrabasa u. tml. mūzikas instrumentu stīgas.

3. Sīpola laksts.

Avoti: LLVV, VV

locis   -ča, v.; jūrn.

1. Speciālists, kas vada kuģi kuģošanai sarežģītās vietās (piemēram, iebraucot ostās, kanālos).

Avoti: LLVV

locis   apv.

1. Salocīts, saliekts, kamolā satīts.

2. Rokas zāģis.

Avoti: ME

locis   apv.

1. Lācis.

Avoti: BsV

locīšana

1. Gramatiska darbība - vārdu formas mainīšana locījumos vai personās.

Locīšanas celms— lietvārdu un īpašības vārdu locīšanas tips, ko nosaka pēc vēsturiskajiem celmiem.

Avoti: LEV

Lociši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pureņu pagastā.

Avoti: LC

locīt   loku, loki, loka, pag. locīju; trans.

1. Vairākkārt liekt, kustināt dažādos virzienos, galvenokārt uz leju un augšu (parasti augus, to daļas, arī priekšmetus).

Locīt zāģa zobus— mazliet vērst zāģa zobus pamīšus uz abām pusēm no zāģa plaknes, veidojot zāģa ceļu.

// pārn. Ietekmēt (parasti cilvēku), pārveidojot viņa psihes, rakstura, personības īpašības; mainīt, veidot (piemēram, cilvēka psihes, rakstura, personības īpašības).

// pārn. Mainīt, grozīt (piemēram, darbību, rīcību).

2. Pārliecot vienu vai vairākas reizes (plānu, piemēram, auduma, papīra, priekšmetu), likt, veidot (to) divās vai vairākās kārtās.

3. Dziedot mainīt (skaņas) augstumu (parasti vairākkārt); variēt (balsi, melodiju).

4. sar. Ēst ar lielu apetīti.

Avoti: LLVV

locīt   loku, loki, loka, pag. locīju; trans.; val.

1. Noteikt, arī nosaukt (kāda vārda) locījumu formas.

Avoti: LLVV

locītājs   -a, v.

1. Darītājs --> locīt 1.

2. s.; folkl. Dziedātāja, kas, variējot melodiju, atkārto teicējas dziedāto tekstu.

Avoti: LLVV

locītava   -as, s.; anat.

1. Pārtraukts kaulu savienojums, kurā starp kaulu virsmām ir spraugveida dobums.

Locītavas somiņa— blīvs saistaudu slānis, kas aptver blakus esošo kaulu galus.

Avoti: LLVV

locīte   poligr., novec.

1. Šaura papīra vai cita materiāla mala grāmatā lapu pielipināšanai.

Avoti: GV

locīties   lokos, lokies, lokās, pag. locījos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> locīt 1 (1).

2. Kustēties, vairākkārt liecoties (dažādos virzienos) - par cilvēkiem.

Locīties smieklos, arī smejas locīdamies— saka, ja (kāds) ļoti stipri smejas.

Locīties sāpēs— saka, ja (kāds) sāpju dēļ ir ļoti nemierīgs.

3. Strādāt darbu, kas saistīts ar biežu liekšanas.

4. Kustēties, virzīties, veidojot ar savu ķermeni lokus, līkumus (piemēram, par rāpuļiem).

// pārn. Virzīties ar lokiem, līkumiem (piemēram, par dūmiem, tvaikiem).

5. Izturēties godbijīgi, ar cieņu, pazemīgi, arī pakalpīgi, iztapīgi.

Avoti: LLVV

locītuve   apv.

1. Locītava.

Avoti: KiV

locka   apv.

1. No liepas vai apses stumbra cirsta laiva.

Avoti: KV

locmanis   novec.

1. Locis.

Avoti: KV

locmeistars   v.; jūrn.

1. Amatpersona, kas pārzina bīstamo jūras vietu norobežošanu (norobežojuma zīmju izlikšanu).

Avoti: SV69

loco   novec.

1. Apzīmējums skaņdarbos pēc iepriekšēja oktāvas izmaiņu apzīmējuma, kas to atceļ.

Avoti: KV, RtV

Locova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

Avoti: LC

Locukolns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

Avoti: LC

loculascomycetes   lat.

1. Lokulaskomicētes.

Avoti: LD

loculus   novec.

1. Katakombas sienā taisīts šķirstveidīgs izdobums, kurā apglabā mirušo.

Avoti: KV

locums   apv.

1. Locījums, loceklis.

Avoti: KV

Locupi   vietv.

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Lāčupi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

locupletes   novec.

1. Senās Romas bagātnieki.

Avoti: KV

locus   novec.

1. Vieta.

Avoti: KV

locusta   lat.

1. Siseņu apakškārtas ģints.

Locusta migratoria— parastais klejotājsisenis.

Avoti: LD

locustella   lat.

1. Sisinātājķauķi.

Locustella certhiola— raibastes jeb Pallasa sisinātājķauķis.

Locustella fasciolata— lielais sisinātājķauķis.

Locustella fluviatilis— upju sisinātājķauķis.

Locustella lanceolata— svītrainais sisinātājķauķis.

Locustella luscinioides— niedru sisinātājķauķis.

Locustella naevia— kārklu sisinātājķauķis.

Locustella ochotensis— piejūras sisinātājķauķis.

Avoti: ZvP, LD

loča   apv.

1. Ošņātājs, izspiegotājs.

Avoti: ME

ločains

1. Līkumots, līkumains.

Avoti: Sin

Ločaunīki   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Lāčaunieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

loči   apv.

1. Savienojumā ar "līči, līču, līki" lieto darbības pastiprinājuma raksturošanai.

Avoti: ME

Loči   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Lociki" bijušā nosaukuma "Lāči" variants.

2. Lielie Loči - apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

3. Mazie Loči - apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Izvaltas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Dricānu pagastā.

5. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Loci" nosaukuma variants.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LC

ločiem   apst.; savienojumā "līču ločiem".

1. Līkloču.

Avoti: LLVV

ločis   apv.

1. Savienojumā ar "līči, līču, līki" lieto darbības pastiprinājuma raksturošanai.

Avoti: ME

ločka   apv.

1. Vienkārša no dēļiem veidota gultasvieta; lāva.

2. Koce - vienkoča laiva no egles vai apses koka.

Avoti: ViV, TlV

Ločkoji   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Lāčkāji" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lōčkōji   vietv.; latg.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Lāčkāji" nosaukuma variants izloksnē.

Avoti: LC

ločtornis   jūrn.

1. Sardzes tornis ostas akvatorijā, no kura veic arī peldlīdzekļu kustības kopainas novērojumus un vadību.

Avoti: JūVM

loču   apst.; savienojumā "līču loču", arī "līku loču".

1. Līkloču.

2. adj. nozīmē. Līkločains, līkumains.

Avoti: LLVV

Ločugobali   vietv.

1. Balvu novada Balvu pagasta apdzīvotās vietas "Lāčugabali" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ločukolni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

Ločukrūgs   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Lāčukrogs" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ločusola   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Loči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ločzivs

1. Zivju virsklases kaulzivju klases asarveidīgo kārtas stavridu dzimtas suga ("Naucrates ductor"), garums - līdz 60 cm, seko gk. haizivīm un zāģzivīm un pārtiek no to laupījuma paliekām, labprāt uzturas kuģu tuvumā, visās siltajās jūrās.

Avoti: LEV

LOD   med., saīs.

1. Varbūtību attiecības noteikšanas logaritms (angļu "logarithm of the odds ratio score").

Avoti: TM5

loda   novec.

1. Mākslīgs zīds ar vilnas raksturu.

Avoti: KV

lodains   apv.

1. Tāds, kas mēdz lodāt; tāds, kas daudz staigā, kustas.

2. Tāds, kas viegli virzās, slīd (par priekšmetiem).

Avoti: ViV

lodalēt   apv.

1. Lodāt (par bezkāju dzīvnieku).

2. Vairākkārt, arī dažādos virzienos pārvietoties, pieplokot ar ķermeni pie kādas virsmas, arī četrrāpus vai stipri salīkušam (parasti ko meklējot, vērojot, noklausoties).

Avoti: KiV

lodalva   -as, s.; parasti vsk.

1. Alva, sakausējums ar alvu, ko izmanto lodēšanai.

Avoti: LLVV

lodāmurs   -a, v.

1. Instruments ar sakarsējamu elementu lodēšanai.

Avoti: LLVV

lodāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. parasti 3. pers. Vairākkārt, arī dažādos virzienos līst (par bezkāju dzīvniekiem, piemēram, par dažiem rāpuļiem, tārpiem, kāpuriem).

2. Vairākkārt, arī dažādos virzienos iet, staigāt (parasti pa šauru vietu, neērtos apstākļos) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

3. parasti 3. pers. Plūst dažādos virzienos (piemēram, par gaisa strāvu, ūdeņiem).

Avoti: LLVV

Loddiger   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Krimuldas novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Lēdurga.

2. Lēdurga.

Avoti: LE1, FV

Loddigerskaja   vietv., vēst.

1. Krimuldas novada Lēdurgas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

lode   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. mat. Ķermenis, kura visi virsmas punkti atrodas vienādā attālumā no viena punkta.

2. Priekšmets, veidojums, kam ir šāda ķermeņa forma.

// fizk. Sporta rīks (grūšanai tālumā), kam ir šāda ķermeņa forma.

Lodes grūšana— sporta disciplīna vieglatlētikā - lodes virzīšana uz priekšu ar spēcīgu, strauju kustību.

Lodes grūdējs— sportists, kas specializējies lodes grūšana.

3. Rokas šaujamieroča vai ložmetēja kaujas patronas priekšējā daļa, kas pēc šāviena tiek izmesta pa stobru.

Ložu šaušana— sporta veids - šaušana ar lodi.

// novec. Artilērijas šāviņš.

4. Svērtenis.

Avoti: LLVV

lode   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Metāls, metālu sakausējums, ko izmanto lodēšanai.

Avoti: LLVV

Lode   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Krimuldas novada Lēdurgas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Aronas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rūjienas novadā (līdz 2009. g. - Valmieras rajonā) 58 km no Valmieras, izveidojusies bijušās muižas "Lodenhof" teritorijā, pagasta centrs.

4. Lodes pagasts - pagasts Rūjienas novadā, robežojas ar Vilpulkas pagastu, kā arī ar Naukšēnu novadu un Igauniju; bijušie nosaukumi: vāciski - Metzkull, krieviski - Meckjuļskaja.

5. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā.

Lodes muiža— Vecpiebalgas novada Taurenes pagasta apdzīvotās vietas "Lode" bijušais nosaukums.

Lodes ezers— Ilzes ezers Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā.

6. Priekuļu novada Liepas pagasta apdzīvotās vietas "Liepas" daļa.

Lodes iežājs— Līču-Laņģu klintis Priekuļu novada Liepas pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

Lodeinoje   vietv.

1. Lodeinoje Poļe - pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, piestātne Sviras kreisajā krastā, 20300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

lodējamība   -as, s.; parasti vsk.

1. Piemērotība lodēšanai.

Avoti: LLVV

lodējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> lodēt; savienojuma vieta, kas izveidojusies lodējot.

Avoti: LLVV

lodeklis   apv.

1. Tas, kas lodā, ložņā.

Avoti: SiV

lodene   žarg.

1. Laiva.

Avoti: Žrg

lodene   žarg.

1. Lodīšu pildspalva.

Avoti: Žrg

Lodenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Rūjienas novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Lode.

2. Lodes muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Lēdurgas pagastā.

3. Lodes muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Taurenes pagastā.

4. Lodes muiža, kas atradās Madonas apriņķa Kusas pagastā.

Avoti: LE1, KV

Lodēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Inešu pagastā.

Avoti: LC

lodēnieši

1. Priekuļu novada Liepas pagasta apdzīvotās vietas "Lode" iedzīvotāji.

2. Vecpiebalgas novada Taurenes pagasta apdzīvotās vietas "Lode" iedzīvotāji.

3. Madonas novada Aronas pagasta apdzīvotās vietas "Lode" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lodens   apv.

1. Glums; tāds, kas labi lien.

2. Stiprs, izveicīgs.

3. Glodens.

Avoti: TlV, ME

loderēt   žarg.

1. Slaistīties.

2. Klaiņot.

Avoti: SLG

loderēties   apv.

1. Nestrādāt, pavadīt laiku bezdarbībā; klaiņot apkārt.

Avoti: ĒiV

loderība   apv.

1. Nevīžība, nekārtība, nevērība; arī izlaidība.

Avoti: ViV

loderīgi   apv.

1. Nevīžīgi, nekārtīgi, nevērīgi; arī izlaidīgi.

Avoti: ViV

loderīgs   apv.

1. Tāds, kas nestrādā, mēdz pavadīt laiku bezdarbībā, klaiņo apkārt.

2. Nevīžīgs, nekārtīgs, nevērīgs; arī izlaidīgs.

Avoti: ĒiV, ViV

loderis   apv.

1. Cilvēks, kas nestrādā, mēdz pavadīt laiku bezdarbībā, klaiņo apkārt; slaists.

2. Nevīžīgs, nekārtīgs, nevērīgs cilvēks; arī izlaidīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV, Žrg, ViV

loders   apv.

1. Sliņķis, zaglis.

Avoti: BsV

loderzellis   žarg.

1. Slaists.

Avoti: SLG

Lodes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Tārgales pagastā.

2. Krimuldas novada Lēdurgas pagasta apdzīvotās vietas "Lode" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lodes-Taurenes   vietv.

1. Lodes-Taurenes ezeri - atrodas Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā, ~12 km gara ezeru virkne krustenuskās subglaciālās iegultnēs Piebalgas pauguraines pārejā Augšgaujas pazeminājumā.

Avoti: LD

lodēšana

1. Metāla daļu savienošana ar metāla palīdzību, kuram ir zemāka kušanas temperatūra nekā pamatmateriāliem.

Avoti: LEV

lodēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Vienot (kopā) sakarsētas (parasti metāla) detaļas ar izkausētu metālu, metālu sakausējumu, piepildot atstarpes starp virsmām.

// intrans.

Avoti: LLVV

lodēties   apv.

1. Sakausēties.

Avoti: ME

Lodi   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lodi"), Kalifornijas štatā, 63900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lodi"), Ņūdžersijas štatā, 24700 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Itālijā ("Lodi"), Lombardijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 43500 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Province Itālijā ("Provincia di Lodi"), Lombardijas reģionā, platība - 782 kvadrātkilometri, 229100 iedzīvotāju (2012. g.).

5. Lodi Vekjo - pilsēta Itālijā ("Lodi Vecchio"), Lombardijas reģiona Lodi provincē, 7500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, Wi

lodieši

1. Rūjienas novada Lodes pagasta apdzīvotās vietas "Lode" iedzīvotāji.

2. Krimuldas novada Lēdurgas pagasta apdzīvotās vietas "Lodes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lodiger   vietv., vēst.

1. Krimuldas novada Lēdurgas pagasta bijušais nosaukums vāciski.

Avoti: LPag

lodīgs   apv.

1. Veikls, kustīgs, izveicīgs.

Avoti: ĒiV

lodis   apv.

1. Ziemeļrietumu vējš (lībiešu "luod" - ziemeļrietumi).

Avoti: KV

Lodis   vietv.

1. Ezers Lietuvā, Augštaitijas augstienē, platība 1320 ha, dziļums - līdz 16,5 m, savienots ar vairākiem apkārtnes ezeriem, caur to tek Šventoja.

Avoti: PZT

lodīšgultnis

1. Lodīšu gultnis.

Lodīšgultņu bloks— bloks, kura ass ievietota lodīšu gultnī.

Avoti: JūVM

lodīšpildspalva

1. Lodīšu pildspalva.

lodīšspalva   -as, s.; reti.

1. Lodīšu pildspalva.

Avoti: LLVV

lodīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> lode 1.

2. Neliela lodveida detaļa, elements.

Lodīšu pildspalva— pildspalva, kam rakstāmspalvu aizstāj mazs lodveida elements.

Avoti: LLVV

lodlampa   -as, s.

1. Pārnēsājama karsēšanas ierīce, kurā siltumu iegūst, dedzinot šķidru degvielu (benzīnu, petroleju, spirtu).

Avoti: EV

lodmērs   -a, v.

1. Svērtenis.

Avoti: LLVV

lodmetāls   -a, v.

1. Metāls, metālu sakausējums, ko izmanto lodēšanai; lode 2.

Avoti: LLVV

lodmete

1. dsk. Bazīdijsēņu nodalījuma pūpēžu klases rinda ("Sphaerobolales"), no kuras Latvijā konstatēta 1 dzimta.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Sphaerobolaceae"), no kuras Latvijā konstatēta 1 ģints.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Sphaerobolus"), no kuras Latvijā konstatētas 1 suga.

Zvaigžņu lodmete— lodmešu ģints suga ("Sphaerobolus stellatus").

Avoti: LD

lodočka   apv.

1. Sieviešu kurpe ar ovālu izgriezumu priekšpusē, bez aizdares; laiviņa.

Avoti: KiV

lodoicea   lat.

1. Palmu dzimtas ģints.

Lodoicea seychellanum— Seišeļu palma.

Avoti: PDE

Lodona   vietv.

1. Upe Austrālijā, Marejas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

lods   novec.

1. Starptautiskajā tirdzniecībā lietota kravas mērvienība (gk. kokmateriālu mērvienība = 50 kubikpēdām).

Avoti: Ang

lodstikls   tehnol.

1. Viegli kūstošs stikls, ko lieto metāla, stikla, keramikas u. c. materiālu savienošanai lodējot; ķīmiski un termiski saderīgs ar lodējamiem materiāliem.

Avoti: ZTV

lodūdens   -ūdens, v.; parasti vsk.

1. Šķidrums lādējamo virsmu tīrīšanai.

Avoti: LLVV

Loduma   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas pagastā.

Avoti: LC

lodumieši

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Loduma" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lodumka   vietv.

1. Ludumka - Kokavas kreisā krasta pieteka Viļakas novadā un Krievijā.

Avoti: LD

Lodums   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Loduma" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lodveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir lodes 1 (1) forma.

Lodveida zibens— reta dabas parādība - kustīga, spoža gāzu lode, kas var rasties saistībā ar zibeni; fizikālā daba nav izpētīta.

Lodveida sferofora— asku ķērpju klases kalīciju rindas suga, Latvijā atrasta tikai vienreiz (1870), aizsargājama.

Avoti: LLVV, LEV

lodveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lodveida.

Avoti: LLVV

Lodza   vietv.

1. Pilsēta Polijas vidienē, vojevodistes administratīvais centrs, 2. lielākā Polijas pilsēta, 720000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LģE, Wi

lodze   apv.

1. Pļavas stūris.

Avoti: ME

Lodze   vietv.

1. Virsotne Lielo Himalaju centrālajā daļā, uz rietumiem no Džomolungmas, augstums - 8501 m.

Avoti: PZT

lodzenīcas   apv.

1. Logu slēģi.

Avoti: TlV

lodzīgs   apv.

1. Lokans, lunkans.

Avoti: ME

lodziņš   -a, v.

1. Dem. --> logs.

2. Neliela atvere sienā (parasti starp divām telpām vai telpas daļām), ko var arī aizdarīt.

3. Neliela atvere (piemēram, iekārtas, ierīces korpusā), kas segta ar caurredzamu plāksni.

Lodziņš burā— caurspīdīga mīksta un lokana materiāla gabals, kas iešūts buras apakšējā daļā, lai braucēji varētu novērot tuvāko apkārtni.

4. inf. Norobežots laukums displeja ekrānā, kas atgādina logu, bet nav pārvietojams.

Avoti: LLVV

lodzīties   apv.

1. Ļodzīties.

Avoti: ME

Lo-Dzu   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - nabago un bārddziņu dievs; uzskatīja, ka viņš ir Lao-Dzi skolnieks, kas atgriezies zemes dzīvē un kā bārdskuvis pelna iztiku uz ielas.

Avoti: Mit

lodža   novec.

1. Lapene, arī halle ar vienu vai vairākām atklātām sienām.

Avoti: KV

lodžija   -as, s.

1. Vaļēja galerija, kas piekļaujas celtnei; telpa, kuru vienas ārsienas vietā norobežo margas.

Avoti: LLVV

Loesern   vietv., vēst., vācu val.

1. Madonas novada Liezēres pagasta un muižas bijušais nosaukums.

2. Liezēre.

Avoti: LPag, KV

lofiostoma

1. Asku sēņu nodalījuma lokuloaskomicēšu klases pleosporu rindas dzimta ("Lophiostomataceae").

Avoti: LD

lofofora   bot.

1. Kaktusu dzimtas ģints ("Lophophora").

Viljamsa lofofora— lofoforu suga ("Lophophora williamsii"), kuru Centrālamerikas indiāņi sauc par peiotu un izmanto šī auga daļas kā apreibinošu vielu.

Avoti: TaE

lofoforīns   med.

1. C13H17NO3, indīgs Meksikas kaktusa "Lophophora williamsii" alkaloīds, eļļains šķidrums, darbības ziņā līdzīgs meskalīnam.

Avoti: TM5

lofotrihs   med.

1. Mikroorganisms ar divām vai vairākām vicām vienā galā.

Avoti: TM5

Lofotu   vietv.; nelok.

1. Lofotu salas - arhipelāgs Norvēģu jūrā (norv. val. "Lofoten"), no Skandināvijas pussalas to šķir Vestfjords, pieder Norvēģijai, platība - 1200 kvadrātkilometru, augstākā virsotne - 1161 m vjl.

Avoti: LģE

Lofti   vietv.; novec.

1. Lofti grēdas - Mauntlofti grēdas Dienvidaustrālijā.

Avoti: PZT

log   saīs.

1. Logaritms.

Avoti: i1

log-

1. Salikteņos norāda uz vārdiem, runu, valodu, domāšanu, zinātni.

Avoti: TM5, RtV

log-

1. Tāds, kas saistīts ar saskaitīšanu, rēķiniem, aprēķināšanu.

Avoti: RtV

loga   novec.

1. Laga - instruments kuģa ātruma vai nobrauktā attāluma noteikšanai.

Avoti: Ang

logadektomija   med.

1. Acābola konjunktīvas gabaliņa izgriešana.

Avoti: TM5

logaedas

1. Vārsmas, kurās regulāri atkārtojas noteiktas vienības, kas dažādo ritmu un vārsmu intonāciju; latviešu dzejā nelieto.

Avoti: LPE

logaēds   literat.

1. Antīkajā kvantitatīvajā metrikā vārsmas, kas veidotas kā dažāda garuma moru (trīsmoru - trohaja, jamba; četrmoru - daktila, anapesta) salikumi.

Avoti: DzV

logagnozija   med.

1. Nespēja pazīt izrunātu vai uzrakstītu vārdu; vārdu aklums.

Avoti: TM5

logaila   -as, s.

1. Loga aile; logaile.

Avoti: LLVV

logaile   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Loga aile; logaila.

Avoti: LLVV

logains   apv.

1. Tāds, kam ir vairāki, daudzi logi.

2. Rūtains.

Avoti: ME, Sin

logakaļi   apv.

1. Logu sagatavo un iebūvē sienā logu konstrukcijas.

Avoti: ME

Logana   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Logan"), Jūtas štatā, 49000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Logan"), Ņūmeksikas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Logan"), Ohaio štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

loganiacea   lat.

1. Strihnīnu dzimta jeb strihnīnaugi.

Avoti: PDE

loganīns   med.

1. Cl7H26O10, "Strychnos nux vomica L." sēklu glikozīds; svarīgs indola alkaloīdu biosintēzes starpprodukts.

Avoti: TM5

loganoga   novec.

1. Sarkano aveņu un lāča kazeņu hibrīds, Ziemeļamerikā audzē kā ogu kultūru; 20. gs. vidū mēģināts audzēt arī Latvijā, bet bez panākumiem.

Avoti: LxE

Logans   vietv.

1. Augstākā virsotne Kanādā (angļu val. "Logan"), Kordiljeru sistēmas Senteliasa kalnos, augstums - 5959 m (2. augstākā virsotne Ziemeļamerikā), ledāji, šļūdonis 80 km garumā, ietilpst Klueinas Nacionālajā parkā.

Avoti: LģE, LpA

Logansporta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Logansport"), Indiānas štatā, 18000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

logaoidi   novec.

1. Grieķu metrikā tādi jaukti panti (rindas), kas sastāv no četru vai triju moru pēdām.

Avoti: KV

logapuža   apv.

1. Loga apakšdaļa.

Avoti: ViV

logaritmēšana   mat.

1. Logaritmu atrašana, t. i., viena no divām darbībām, kas ir pretējas skaitļa kāpināšanai kādā pakāpē.

Avoti: SV69

logaritmēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; mat.

1. Konstatēt skaitļa logaritmu.

// trans.

Avoti: LLVV

logaritmika   novec.

1. Logaritmu mācība.

Avoti: KV

logaritmisks   -ais; s. -a, -ā; mat.

1. Saistīts ar logaritmu, tam raksturīgs.

Logaritmiskais lineāls— skaitļošanai izmantojams lineāls ar iezīmētām logaritmiskajam skalām un pārbīdāmu vidējo daļu.

Logaritmiskā skala— skala, uz kuras punktu attālumi līdz sākuma punktam ir proporcionāli to skaitļu logaritmiem, kas ir atzīmēti uz skalas.

Logaritmiskā līnija— logaritmiskās funkcijas grafiskais attēlojums.

Avoti: LLVV

logaritmografisks   novec.

1. Grafisks attēlojums logaritmiskā mērogā.

Avoti: KV

logaritms   -a, v.; mat.

1. Tās pakāpes rādītājs, kurā jākāpina skaitlis, lai iegūtu doto skaitli.

Logaritma bāze— skaitlis, kas jākāpina ar logaritmu, lai iegūtu logaritmējamo skaitli.

Avoti: LLVV

logastēnija   med.

1. Neirastēniski runas traucējumi; vārdu aizmiršana, sajaukšana.

Avoti: TM5

Logateca   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Logatec"), Centrālslovēnijas reģionā, 9300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

logāts   -a, v.

1. Ietvars (piemēram, gleznai, attēlam).

Avoti: LLVV

logbi

1. Viena no togojiešu ciltīm, dzīvo Togo kalnos un Ganas austrumos, runā savrupā valodā, ko nosacīti pieskaita pie Gvinejas grupas, saglabājušās feodālās attiecības un ģints iekārtas paliekas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults), daļa - katoļi.

Avoti: PZT

loge   novec.

1. Laga - instruments kuģa ātruma vai nobrauktā attāluma noteikšanai.

Avoti: Ang

Logena   vietv.; novec.

1. Logene - upe Norvēģijā.

Avoti: PZT

Logene   vietv.

1. Upe Norvēģijas dienvidos, garums - 342 km, sākas Skandināvijas kalnu Hārdangervidas plato, ietek Skageraka Bohusas līcī.

Avoti: PZT, LpA

logers   -a, v.

1. Neliels zvejas buru kuģis ar motoru; neliels divmastu vai trīsmastu burinieks.

Avoti: LLVV

logfia   lat.

1. Pūteles (ģints "Filago" atsevišķas sugas, kas dažkārt tiek nodalītas atsevišķā ģintī).

Avoti: LD

Logi

1. astr. Saturna pavadonis ("Logi"), vidējais attālums no planētas - 23065000 km, izmēri - 6 km.

Avoti: ZvD-203-26

logia   novec.

1. Izteicieni, īpaši dievības vai viņas iedvesmas radītie.

Avoti: KV

Logini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

loginieši

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Logini" iedzīvotāji.

Avoti: V1

logins   žarg.

1. Pieteikšanās (internetā).

Avoti: SLG

logiri

1. Tauta Dienvidsudānā, radniecīga lotukiem, valoda pieder pie nilotu saimes austrumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

logismo-

1. Tāds, kas saistīts ar saskaitīšanu, rēķiniem, aprēķināšanu.

Avoti: RtV

logismogrāfija

1. Viena no dubultās rēķinvedības sinoptiskajām formām.

Avoti: SV69

logisti   vēst.

1. Kontrolieri Senajās Atēnās, kuri no ierēdņiem pēc amata gada notecējuma prasīja atskaiti par izlietoto valsts naudu.

Avoti: VtV, KV

logkars

1. Aizkars.

Avoti: Sin

logo

1. Logotips - viegli atpazīstamas zīmes, emblēmas, burtu vai simbolu veidā attēlots organizācijas vai firmas nosaukums, ko lieto dokumentos, iespieddarbos, reklāmas materiālos.

2. inf. Vienkārša programmēšanas valoda darbam dialogrežīmā, ērta attēlu veidošanai.

Avoti: PL, D89

logo

1. Tauta, pieder pie morumangbeti tautu grupas, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) ziemeļaustrumos, Ugandas ziemeļrietumos, Dienvidsudānas dienvidos, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: PZT

LOGO   inf.

1. Vienkārša programmēšanas valoda darbam dialogrežīmā, ērta attēlu veidošanai.

Avoti: D89

logo-   med.

1. Salikteņos norāda uz vārdiem, runu.

Avoti: TM5

Logocki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

logodaidalija   novec.

1. Augstu vārdu lietošana, sagrozīti, sarežģīti izteicieni.

Avoti: SV33

logodiarrēja   novec.

1. Tukšu vārdu klabināšana.

Avoti: SV33

logofēts   novec.

1. Vairāku valsts un baznīcas amata personu nosaukums Bizantijā.

Avoti: KV

logogrāfi

1. Pirmie vēsturiskās prozas autori Senajā Grieķijā (ap 6. gs. p. m. ē.).

2. Tiesas runu sastādītāji Senajā Grieķijā, kuri sacerēja apsūdzības vai aizstāvības runas pilsoņiem.

Avoti: EV

logogramma

1. Zīme vai simbols, kas reprezentē vārdu (piemēram, stenogrāfijā).

Avoti: Ox

logogrifs

1. Šarāde vai burtu mīkla, kurā, vārdam pārstatot vai atmetot burtus, iegūst citus vārdus.

Avoti: SV99

logokofoze   med.

1. Vārdu kurlums, nespēja saprast dzirdēto runu.

Avoti: TM5

logomahija   novec.

1. Strīds ap vārdiem, disputs kur viena priekšmeta dažādu nosaukumu lietošana, vai arī tādu vārdu lietošana, kam nav nozīmes, vai kas neattiecas uz strīda priekšmetu.

Avoti: KV

logomānija   med.

1. Garīga traucējuma veids, kam raksturīga pļāpība.

Avoti: TM5

logometrs

1. Elektromēraparāts, ar kuru nosaka divu elektrisku lielumu (galvenokārt strāvu) attiecību; lieto arī neelektrisku lielumu (spiediena, temperatūras u. tml.) mērīšanai.

Avoti: ZTV

logomi

1. Lomi - tauta Libērijas ziemeļos un Gvinejas dienvidaustrumos.

Avoti: PZT

Logone   vietv.

1. Šari kreisā krasta pieteka (fr. val. "Logone"), Centrālāfrikas Republikā, Kamerūnā un Čadā, veidojas satekot Mberei un Vinai, garums kopā ar Mberi - 965 km.

Avoti: LģE

logoneiroze   med.

1. Stostīšanās, viens no smagākajiem runas traucējumiem.

Avoti: SV99

logopātija   -as, s.; parasti vsk.

1. Runas traucējums (piemēram, stostīšanās, šļupstēšana).

Avoti: LLVV

logopats   novec.

1. Cilvēks ar trūkumiem izrunā.

Avoti: LV93

logopēdija   -as, s.; parasti vsk.

1. Defektoloģijas nozare, kas pētī runas traucējumus cilvēkiem ar normālu dzirdi un izstrādā metodes runas traucējumu novēršanai.

Avoti: LLVV

logopēdisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar logopēdiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

logopēds   -a, v.

1. Logopēdijas speciālists.

Avoti: LLVV

logoplēģija   med.

1. Artikulētas runas spējas zudums.

Avoti: TM5

logoreja

1. Nesakarīga, ilga runāšana, vārdu plūdi.

Avoti: PL

logos   novec.

1. Logoss.

Avoti: RtV

logosofija   novec.

1. Vārdu nozīmes un viņu izcelšanās zināšana.

Avoti: SV33

logospazma   med.

1. Grūdienveida vai krampjaina vārdu izruna.

Avoti: TM5

logoss

1. Senajiem grieķiem - jēdziens, kategorija, definīcija, doma, slēdziens, sakarība, pamats, princips, cēlonis, argumentācija, pierādījums, pētījums, hipotēze, teorija, metode, likums, zinātne, sapratne, prāts, vārds, teikums, izteikums, izklāsts, runa, saruna, patiesība.

2. Kristīgajā teoloģijā - Dieva prāts, kas cilvēkam aptverams intulektuālā apcerē; Jēzus Kristus, dievišķa persona, kas cilvēkam aptverama reliģiskā atklāsmē.

3. Īstenības vispārīgā struktūra.

Avoti: SV99

logošana   inf.

1. Paņēmienu un metožu kopums displeja ekrāna sadalīšanai divās vai vairākās daļās, kurās vienlaikus var tikt attēlota dažāda informācija, ko iespējams apstrādāt gan atsevišķi, gan kopīgi.

Logošanas apkārtne— jebkura operētājsistēma vai operētājsistēmas paplašinājums, kas ļauj lietotājam displeja ekrānā strādāt gan ar dažādu izmēru logiem, gan arī izmantot grafiskās lietotāja saskarnes iespējas.

Avoti: ZTV

logoterapija   psih.

1. Individuālā psihoterapijas metode, kuras pamatideja ir tā, ka galvenā cilvēka vajadzība ir atrast savas dzīves jēgu un savu ceļu dzīvē.

Avoti: Psh

logotēts

1. Bizantijā tā sauca dažus augstākos valsts ierēdņus, kas pārzināja finanses, pastu u. tml.; patriarha zīmogglabātājs.

Avoti: SV69

logotipers   poligr., novec.

1. Logotipu saliekamā un lejamā mašīna.

Avoti: GV

logotipija   poligr., novec.

1. Salikums ar logotipiem.

Avoti: GV

logotips

1. Zīmes, emblēmas veidā attēlots organizācijas vai firmas nosaukums, ko gk. lieto dokumentos un reklāmas materiālos.

2. poligr., novec. Divi vai vairāki burti, kas bieži atkārtojas, nolieti uz viena burtstabiņa salikuma vienkāršošanai.

Avoti: SV99, GV

logots   apv.

1. Tāds, kam ir daudz logu.

Avoti: ME

Logovci   vietv.

1. Krāslavas novada Piedrujas pagasta apdzīvotās vietas "Cirmani" otrs nosaukums.

Avoti: LC

Logronjo   vietv.

1. Pilsēta Spānijā, Larjohas autonomā apgabala administratīvais centrs, Ebro labajā krastā, 152000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Logroņa   vietv.; novec.

1. Logronjo - pilsēta Spānijā.

Avoti: PZT

logs   -a, v.

1. Aizdarāma atvere telpas apgaismošanai un vēdināšanai (celtnes, transportlīdzekļa) sienā kopā ar ietvarā iestiprinātu vienu vai vairākām, parasti virināmām vai bīdāmām, caurspīdīga materiāla plātnēm šīs atveres aizdarīšanai.

Akls logs— loga kontūru iezīmējums uz ēkas sienas.

Iekārties logā— pieķeroties pie loga malas (vai malām), izliekties (ārā) pa logu.

// sar. Palodze.

2. tehn. Aizdarāma atvere, parasti kādas (piemēram, gāzes) plūsmas vadīšanai.

3. Atvere, sprauga (augu audzē).

4. sar. Brīvs laikposms, pārtraukums, piemēram, darbā, ja nākamais darba posms neseko tieši iepriekšējam.

5. Displeja ekrāna laukums, kurā parādās informācija, kas attiecas uz darba procesā izmantojamajiem objektiem (programmām, dokumentiem, ziņojumiem u. c.).

Avoti: LLVV, LV06

logs   novec.

1. Laga - instruments kuģa ātruma vai nobrauktā attāluma noteikšanai.

Avoti: Ang

logsega

1. Aizkars.

Avoti: Sin

logsna   apv.

1. Palodze.

Avoti: KV

logspārnis

1. dsk. Tauriņu kārtas dzimta ("Thyrididae"), nelieli tauriņi (spārnu plētums - 12-20 mm), galva klāta ar piegulošām zvīņām, spārni plati, trīsstūrveidīgi, parasti ar viļņotu ārmalu, ~700 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

2. Šīs dzimtas suga ("Thyris fenestrella"), kas sastopama ļoti reti, kāpuri dzīvo uz silpurenēm un mežvīteņiem.

Avoti: LD

logurģija   rel.

1. Mācība par dziedniecību ar garu palīdzību, slimajai vietai uzliekot rokas; spiritisms.

Avoti: GT

logvuds   novec.

1. Cezalpīniju dzimtas koks (aug Centrālajā Amerikā un Dienvidamerikā), kura koksni izmanto krāsvielas iegūšanai.

Avoti: Ang

logzds   apv.

1. Parastā lazda ("Corylus avellana").

Avoti: Aug2

loģ-

1. Tāds, kas saistīts ar vārdu, domāšanu, zināšanām, zinātni.

Avoti: RtV

loģ.   saīs.

1. Loģika.

Avoti: LLVV

Loģe   vietv.

1. Loja - Gaujas labā krasta pieteka Krimuldas un Sējas novadā.

Avoti: LE1

loģeris   apv.

1. Nenoteikts cilvēks, kas vienreiz sola darīt tā, otrreiz atkal citādi, bet nedara nekā.

Avoti: ZrvI

loģicisms

1. Matemātikas filozofijā - koncepcija, kuras pamatā ir hipotēze, ka visas matemātikas atzinās ir atvedināmas no loģikas.

Avoti: SV99

-loģija   salikteņu otrā daļa

1. Zinātne, mācība par, zināšana (piem., antropoloģija, bioloģija).

2. Ar vārdu saistīts (piem., filoloģija).

Avoti: SV99

loģija   žarg.

1. Bioloģija (mācību priekšmets).

2. Leksikoloģija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

loģika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par domāšanas likumiem un formām.

Formālā loģika— loģikas nozare, kas pētī vienkāršākos pareizas domāšanas likumus un formas.

Dialektiskā loģika— loģikas nozare, kas attīstībā, formas un satura pretrunās un vienībā pētī domāšanu, kura spēj izziņā atspoguļot dabas un sabiedrības dialektiku.

Matemātiskā loģika— loģikas nozare, kas izmanto matemātikas formālās metodes.

Loģikas algebra— matemātiskās loģikas nozare, kas izmanto algebras metodes.

Kombinatoriskā loģika— matemātiskās loģikas virziens, kas analizē tādus jēdzienus, kurus klasiskās matemātiskās loģikas ietvaros pieņem bez tālākiem pētījumiem.

2. Saprātīgums, pareizība; (iekšēja) likumība, jēga.

Dzelzs (arī dzelžaina) loģika— pārliecinoši spriedumi, pierādījumi.

Avoti: LLVV

loģiķis   -ķa, v.

1. Loģikas (1) speciālists.

Avoti: LLVV

loģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar loģiku (1), tai raksturīgs; loģikas (1) likumiem atbilstošs.

Loģiska kļūda— kļūda, ko rada nepareiza domu gaita spriedumā.

Loģiskais aplis— loģiska kļūda: kādas tēzes pierādīšana ar citu tēzi, kas pati vēl pierādāma.

Loģiskā mašīna— mašīna matemātikas un loģikas uzdevumu risināšanai.

2. Saprātīgs, pareizs, pamatots; intelektuāls, racionāls.

Avoti: LLVV

loģiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> loģisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> loģisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

loģistika   -as, s.; parasti vsk.

1. Matemātiskā loģika (20. gs. sākumā).

2. Loģika (3, 4), loģikas zinātne.

Avoti: SV99

loģistika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par to, kā jebkuras sistēmas ietvaros objektīvāk plānot, regulēt un kontrolēt informācijas, materiālu, produkcijas, cilvēku un enerģijas plūsmas.

2. Visaptveroša šo plūsmu vadīšana; ar ražojumu izplatīšanu saistīto darbu optimizēšana.

Avoti: SV99

loģistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar loģistiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

loha   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

Loha   vietv.

1. Pilsēta Ekvadoras dienvidos ("Loja"), Andos 2200 m vjl., pie Panamerikas autoceļa, 129000 iedzīvotāju (2003. g.).

2. Pilsēta Spānijā ("Loja"), Andalūzijas autonomā apgabala Granadas provincē, 21600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA, PuA

lohains   žarg.

1. Muļķīgs.

Avoti: SLG

Lo-Haņs   mit.

1. Budisma mitoloģijā - cilvēks, kas sasniedzis augstāko garīgās attīstības līmeni un, atsakoties no dažādām vēlmēm, kļuvis par svēto.

Avoti: Mit

Lohdergs   vietv.

1. Derga ezers Īrijā.

Avoti: PZT

loheizens   apv.

1. Kurpnieka darbarīks, ar ko izsit caurumus; lokeizens.

Avoti: ViV

lohēlijas

1. Lobēliju dzimtas ģints, lakstaugi, krūmi vai koki ar piltuvveida, divlūpu vainaga ziediem, indīgi augi; ~400 s., Latvijā 1 s.

Avoti: LEV

Lohema   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Lochem"), Gelderlandes provincē, 33200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lohengrīns   novec.

1. Leģendārs tā paša nosaukuma poēmas varonis, kas sarakstīta 13. gs. beigās.

Avoti: SV33

Lohge   vietv., vācu val.

1. Loja.

Avoti: FV

Lohgormana   vietv.

1. Veksforda - pilsēta Īrijā ("Loch Gorman"), tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi, LpA

lohijas   med.

1. Izdalījumi no dzemdes dobuma pirmo divu nedēļu laikā pēc dzemdībām.

Gļotainas lohijas— lohijas, kurās izdales laika beigās ir daudz leikocītu.

Asiņainas lohijas— lohijas pirmo dienu laikā pēc dzemdībām.

Serozi asiņainas lohijas— lohijas vairākas dienas pēc dzemdībām.

Avoti: TM5

lohiometra   med.

1. Lohiju uzkrāšanās dzemdē.

Avoti: TM5

lohioreja   med.

1. Pārmērīga lohiju izdalīšanās.

Avoti: TM5

Lohja   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ūsimā reģionā, 39700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lohja   vietv., vācu val.

1. Loja.

Avoti: FV

Lohkoribs   vietv.

1. Koriba ezers Īrijas rietumu daļā.

Avoti: PZT

Lohlomonds   vietv.

1. Lomonds jeb Lomonda ezers Lielbritānijā, Skotijā.

Avoti: PZT

Lohmāra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lohmar"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 29700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lohnejs   vietv.

1. Neja ezers Ziemeļīrijā ("Lough Neagh"), Lielbritānijā.

Avoti: PZT

Lohness   vietv.

1. Ezers Lielbritānijā ("Loch Ness"), Skotijas ziemeļos, platība - 5600 ha, garums - 38 km, dziļums - līdz 230 m, Kaledonijas kanāla sastāvdaļa.

Avoti: PZT

Lohnasten   vietv., vēst., vācu val.

1. Lonastes muiža, kas atradās Ventspils apriņķa Dundagas pagastā.

Avoti: KV

Lohova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 6750 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1423. g.

Avoti: LpA, Wi

lohovozs   žarg.

1. Sabiedriskais transports.

Avoti: KZ

Lohreja   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Loughrea"), Konahtas provincē, 5100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

lohs   žarg.

1. Muļķis, nepraša.

Avoti: PL

lohtačs   žarg.

1. Nespējīgs cilvēks.

Avoti: KZ

Lohvica   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Poltavas apgabalā, 11860 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Lohvicja   vietv.

1. Lohvica - pilsēta Ukrainā.

Avoti: Wi

loiba   apv.

1. Neglīta kāja.

Avoti: ViV

loibāt   apv.

1. Neveiklā gaitā, velkot kājas gar zemi, iet.

Loibatu loibatiem— neveikli, neglīti, grīļojoties (iet, staigāt); tenteru tenteriski.

Avoti: ViV

Loica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Loitz"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 4400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

loicaks   apv.

1. Liels, neglīts, neveikls vīrietis.

Avoti: ViV

loicika   apv.

1. Liela neglīta, neveikla sieviete.

Avoti: ZrvI

loicka   apv.

1. Liela neglīta, neveikla sieviete.

Avoti: ViV

loids

1. Kuģu apdrošināšanas un klasēšanas biedrība.

Avoti: Ang

Loiko   vietv.

1. Pilsēta Mjanmas Savienībā (Birmā), Kajas pavalsts administratīvais centrs, 11000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA

Loimā   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Varsinaissuomi reģionā, 16800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

loinangi

1. Cilšu grupa Indonēzijā, dzīvo Sulavesi salas austrumu daļā un Pelenas salā, Centrālajā Sulavesi provincē, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, tradicionālie animistiskie ticējumi, daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

loipata   apv.

1. Cilvēks, kas iet neveiklā gaitā, velkot kājas gar zemi.

Avoti: ViV

Loizaha   vietv.

1. Upe Vācijā, Bavārijā, Izāras pieteka.

Avoti: PZT

loizaks   apv.

1. Liels, neglīts, neveikls vīrietis.

Avoti: ViV

Loja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Sējas novadā 36 km no Rīgas, izveidojusies bijušās Sējas muižas "Zogenhof" teritorijā, Sējas pagasta administratīvais centrs.

2. Gaujas labā krasta pieteka Krimuldas un Sējas novadā, garums - 26 km, kritums - 88 m, iztek no Jērkules ezera; Loģe; Klinšupīte.

3. Lojas pilskalns - atrodas Krimuldas novada Krimuldas pagastā Lojas kreisajā krastā, ziemeļos norobežo dziļa grava, rietumos - 15 m augsta smilšakmens klints, dienvidu un austrumu pusē nocietināts ar 65 m garu un 4 m augstu valni, kam priekšā 3 m dziļš grāvis, datējums nav zināms.

Avoti: LPag, LC, LE1

Loja   nelok.

1. Loja džirga - Afganistānas tradicionālā tautas sapulce.

Avoti: PL

lojālisms   novec.

1. Uzticība pastāvošai iekārtai.

Avoti: LME

lojālists

1. Tāds, kas ir lojāls, respektē, ir uzticīgs un uzticams; valdnieka un pastāvošās valdības atbalstītājs.

2. Anglijas vēsturē Stjuartu piekritēji pēc viņu padzīšanas no troņa.

Avoti: PL, KV

lojalitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Izturēšanās, rīcība, kurā izpaužas respekts pret pastāvošo varu, tās likumu ievērošana.

2. Izturēšanās, rīcība, kurā izpaužas godprātīga, korekta, cieņas pilna attieksme (pret ko).

Avoti: LLVV

Lojaltī   vietv.; nelok.

1. Lojaltī salas - Luajotē salu nosaukuma variants no angļu valodas ("Loyalty Islands").

Avoti: LģE

lojāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas respektē pastāvošo varu, ievēro tās likumus.

2. Tāds, kas godprātīgi, korekti, ar cieņu izturas (pret ko).

Avoti: LLVV

lojālums   v.

1. Vispārināta īpašība --> lojāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Lojana   vietv.; novec.

1. Luojana - pilsēta Ķīnā ("Luoyang").

Avoti: PZT

Lojāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

lojieši

1. Sējas novada apdzīvotās vietas "Loja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lojs   apv.

1. Kausēti aitu tauki.

Avoti: KiV

lojums   apv.

1. Lielmutis, lielībnieks.

Avoti: ME

LOK   saīs.

1. Latvijas Olimpiskā komiteja.

Avoti: i1

lok.   saīs.

1. Lokatīvs.

Avoti: LLVV

loka   apv.

1. Matu cirta.

2. Tērpa ieloce, kroka.

Avoti: ĒiV

loka   apv.

1. Laka.

Avoti: ME

lokācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Virziena un (vai) attāluma noteikšana līdz attālam objektam pēc tā izstarotajiem signāliem, vai arī izmantojot uz objektu nosūtīto un no tā atstaroto signālu (skaņas vilni vai elektromagnētisko vilni).

Aktīvā lokācija— objektu (mērķu) noteikšana pēc to atstarotajiem signāliem, kurus izstaro īpašas iekārtas.

Akustiskā lokācija— objektu noteikšana pēc skaņas signāliem.

Optiskā lokācija— objektu noteikšana pēc gaismas signāliem.

Pasīvā lokācija— objektu (mērķu) noteikšana pēc to izstarotajiem signāliem (piemēram, pēc skaņas, elektromagnētiskajiem viļņiem).

Avoti: ZTV, MIL

lokainis   apv.

1. Cirtains.

Avoti: KiV

lokains   apv.

1. Cirtains (par matiem).

2. Tāds (tērps), kura apakšdaļu veido brīvi krītošas ieloces, krokas.

Avoti: ĒiV

lokains   apv.

1. Tāds (pārtikas produkts), kam pievienoti loki.

Avoti: ViV

lokaiņš   apv.

1. Cirtains (par matiem).

2. Tāds (tērps), kura apakšdaļu veido brīvi krītošas ieloces, krokas.

Avoti: ĒiV

lokājata

1. Materiālistiskas ievirzes filozofiska mācība senajā Indijā.

Avoti: SV99

lokalēt   novec.

1. Lokalizēt.

Avoti: LME

lokālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Parādības, procesa saistīšana ar noteiktu teritoriju, vietu; problēmas aplūkošana vietējā skatījumā.

2. Tēlotājā mākslā - krāsas, krāsas toņa saistīšana ar noteiktu priekšmetu.

Avoti: LLVV

lokalitāte   s.

1. Vispārināta īpašība --> lokāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

lokalizācija   -as, s.

1. Process, arī rezultāts --> lokalizēt (1).

2. Process, arī rezultāts --> lokalizēt (2).

Avoti: LLVV

lokalizējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> lokalizēt (1).

2. Paveikta darbība --> lokalizēt (2); citas tautas daiļdarbs, folkloras sacerējums, kas, parasti tulkojot, pielāgots savas tautas, zemes īpatnībām.

Avoti: LLVV

lokalizēšana   val.

1. Teksta adaptēšanas veids, kurā, mainot atsevišķus satura elementus, citas tautas daiļdarbu vai citu sacerējumu pielāgo savas tautas, zemes īpatnībām, videi, dzīves apstākļiem u. tml. (parasti tulkošanas procesā).

Avoti: VsV

lokalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Saistīt ar noteiktu teritoriju, vietu (piemēram, procesu, parādību).

2. Pielāgot (citas tautas daiļdarbu, folkloras sacerējumu), parasti tulkojot, savas tautas, zemes īpatnībām.

Avoti: LLVV

lokalizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> lokalizēt (1).

2. Refl. --> lokalizēt (2); tikt lokalizētam.

Avoti: LLVV

lokālkrāsa

1. Gleznā attēlotā priekšmeta nosacīta pamatkrāsa (piemēram, zila, sarkana, brūna utt.), ko iegūst, neņemot vērā toņu gradācijas un nianses, kas rodas dabā gaismas, gaisa un esošo priekšmetu savstarpējo krāsu iedarbībā.

Avoti: VmV

lokālmorēna   novec.

1. Morēna, kurā daudz vietējo pamatiežu materiāla, kas nogulsnēts netālu no atraušanas vietas.

Avoti: KV

lokālpatriotisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar lokālpatriotismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

lokālpatriotisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Tieksme nekritiski atzīt par labu, vērtīgu, izvirzīt pirmajā vietā to, kas saistīts ar paša tuvāko apkārtni (piemēram, dzīves, darba vietu).

Avoti: LLVV

lokālpatriots   -a, v.

1. Cilvēks, kam piemīt lokālpatriotisms.

Avoti: LLVV

lokāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar noteiktu teritoriju, vietu, tai raksturīgs; vietējs.

2. Tēlotājā mākslā - tāds, kas piemīt priekšmetam pašam (par krāsu, krāsu toni).

Avoti: LLVV

lokāls   -a, v.

1. Restorāns (parasti tāds, kas darbojas naktī un kur apmeklētājiem sniedz izklaidējošus priekšnesumus).

Avoti: LLVV

lokālums   v.

1. Vispārināta īpašība --> lokāls, šīs īpašības konkrēta izpausme.

lokamēle   apv.

1. Lakstīgalas epitets.

Avoti: KV

lokāmība   -as, s.; parasti vsk.; val.

1. Vispārināta īpašība --> lokāms (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lokāms   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> locīt 2.

2. val. Tāds, kam ir deklināciju vai konjugāciju sistēma.

Lokāmais divdabis— divdabis, kam ir darbības vārda kārtas, laika un veida kategorija un īpašības vārda dzimtes, skaitļa, locījuma, daļēji - arī noteiktības un gradācijas kategorija.

3. ar noteikto gal. Rīks zāģa ceļa veidošanai, lokot zāģa zobus.

Avoti: LLVV, ĒiV

lokanība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lokans (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Balss lokanība— balss īpašība viegli mainīt savu augstumu, spēku, tembru.

2. Vispārināta īpašība --> lokans (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lokans   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas viegli liecas, bet nelūst.

2. Tāds, kam ir veiklas, elastīgas kustības (par cilvēku, tā ķermeni, ķermeņa daļām).

// pārn. Tāds, kas viegli maina savu augstumu, spēku, tembru (par balsi).

// pārn. Tāds, kas viegli pielāgojas (piemēram, apstākļiem).

// pārn. Izteiksmīgs, niansēts (piemēram, par valodu).

Avoti: LLVV

lokanums   -a, v.; parasti vsk.

1. Lokanība (1).

2. Lokanība (2).

Avoti: LLVV

lokao   novec.

1. Krāsviela, ko iegūst Ķīnā, vārot "Rhamnus utilis" un "Rhamnus chloroporus" mizu; lieto kokvilnas un zīda krāsošanai zaļā krāsā; Ķīnas zaļā.

Avoti: KV

lokapalas   mit.

1. Indiešu mitoloģijā - debespušu dievības un sargi, sākotnēji mītos pieminēti četri, bet vēlāk to skaits pieaug līdz astoņiem.

Avoti: MitJ

Lokarna   vietv.; novec.

1. Lokarno - pilsēta Šveicē.

Avoti: PZT

Lokarno   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Locarno"), Tičīno kantonā, Lagomadžores ziemeļu krastā, 15700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lokas   apv.

1. Lielas cirtas.

Avoti: ViV

lokaste   apv.

1. Kāds, kas luncina asti.

Avoti: ME

lokastīte   apv.

1. Dem. --> lokaste.

Avoti: ME

lokāt   apv.

1. Cirtot (matus).

2. Ar īpašām šķērēm veidot ieloces, krokas (audumā).

Avoti: ĒiV

lokāties   apv.

1. Cirtot sev matus.

2. Cirtoties.

Avoti: ĒiV, KiV

lokatīvs   -a, v.; parasti vsk.; val.

1. Nomenu un pronomenu locījuma forma, kas atbild uz jautājumu: kur?

Avoti: LLVV

lokatori   žarg.

1. Acis.

2. Ausis.

Avoti: SLG

lokators   -a, v.

1. Ierīce objekta atrašanās vietas noteikšanai.

2. novec. Iznomātājs, izīrētājs.

Avoti: LLVV, KV

lokauts   -a, v.

1. Uzņēmuma slēgšana un algotā personāla pilnīga vai grupveida atlaišana konflikta dēļ.

Avoti: LEV

lokavi   apv.

1. Maurloks - sīpolu suga ("Allium schoenoprasum").

2. Tīruma loki ("Allium vineale").

3. Jūras loki ("Scilla maritima").

Avoti: Aug2, ME

Lokčima   vietv.

1. Upe Krievijas Komi Republikā, Vičegdas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

lokeizens   apv.

1. Kurpnieka darbarīks, ar ko izsit caurumus.

Avoti: ViV

lokeli

1. Mongo tautai tuvu radniecīga cilts, dzīvo Kongo ieplakas tropu mežos un purvos, Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā), valoda pieder pie bantu saimes kongo grupas.

Avoti: PZT

Lokerbija   vietv.

1. Lokerbi - neliela pilsēta Skotijas dienvidu daļā, virs kuras 1988. g. 21. decembrī eksplodēja pasažieru lidmašīna; vietvārds, kas kļuvis par simbolu teroristiskas darbības rezultātiem.

Avoti: PL, LpA

Lokerena   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("lokeren"), Flandrijas reģiona Austrumflandrijas provincē, 39900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Loketa   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 3100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Lokhārta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lockhart"), Floridas štatā, 13000 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lockhart"), Teksasas štatā, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

loki   apv.

1. Līkumi.

2. Tītavas.

Avoti: ME, DžP

loki   -u, vsk. loks, -a, v.

1. Dārza sīpols ("Allium cepa"); tā stobrveida lapas.

2. apv. Maurloks - sīpolu suga ("Allium schoenoprasum").

3. apv. Tīruma loki ("Allium vineale").

4. apv. Jūras loki ("Scilla maritima").

Avoti: LLVV, Aug2, ME

Loki   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - dievs, kas mītos attēlots kā pārējo dievu, piemēram, Odina, pretinieks un izsmējējs.

Avoti: MitJ

Lokijs

1. Skandināvu mitoloģijā - ļaunais un viltīgais āsu dzimtas dievs, visu ļaunumu un noziegumu izraisītājs; Odina reliģijas ļaunais princips; Baldra nāves vaininieks.

Avoti: SV08

lokizlāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.; fiz.

1. Izlāde elektriskā loka veidā.

Avoti: LLVV

lokmaize   apv.

1. Sviestmaize vai biezpienmaize ar lokiem.

Avoti: ViV

lokmala   kokapstr.

1. Zāģmateriāla šaurā mala, kas nav apzāģēta (pilnā lokmala) vai ir daļēji apzāģēta (daļējā lokmala).

Asā lokmala— lokmala, kas aizņem zāģmateriāla malas visu platumu.

Strupā lokmala— lokmala, kas aizņem daļu no zāģmateriāla šaurās skaldnes (malas).

Avoti: ZTV

lokmale   novec.

1. Lokmala.

Avoti: LxE

lokmallata   kokapstr.

1. Koksnes atgriezums, kas veidojas, apzāģējot neapmalotus zāģmateriālus.

Avoti: ZTV

lokmanis   apv.

1. Locītava (elkonis, ceļgala locītava).

Avoti: ME, EH

lokmēle   apv.

1. Lakstīgalas epitets.

Avoti: ME

lokmēlīte   apv.

1. Lakstīgalas epitets.

Avoti: KV

Lokmene   vietv.

1. Upe Kokneses un Ogres novadā, lielākajā daļā tecējuma ir šo novadu robežupe, garums - 21 km, sākas pie Iršiem, ietek Lobes ezera ziemeļrietumu galā, netālu no Lobes upes iztekas un dažkārt tiek uzskatīta par Lobes pieteku.

Avoti: LD

lokna   apv.

1. Pārmērīgs dzērājs, tāds, kam nekad nav gana (labuma); lakata.

Avoti: NeV

lokne   apv.

1. Kas lokans, izliekts; koka galotne.

Matu loknes— matu sprogas.

Avoti: KV

Lokno   ģeol.; nelok.

1. Lokno struktūra - Valmieras-Lokno izcilnis.

Avoti: LD

lokns   apv.

1. Lokans.

Avoti: ME

lokņāties   apv.

1. Locīties, vairākkārt noliekties.

Avoti: ME

loko-   novec.

1. Vietā, no vietas.

Avoti: LME

loko

1. Tāds komercdarījuma veids, kur pircējs preci pērk par cenu, kāda tai ir vietā, kur tā atrodas darījuma noslēgšanas brīdī.

2. Biržas darījumos ar vērtspapīriem - noteikums, ka par pirktajiem/pārdotajiem vērtspapīriem jānorēķinās turpat biržā.

Avoti: SV99

lokodarījumi   novec.

1. Darījumi preču biržā, kuru priekšmets atrodas tai pašā vietā; kases darījumi.

Avoti: KV

Lokodža   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Lokoja"), Kogi štata administratīvais centrs, 90000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA, LpA

lokoji

1. Tauta Dienvidsudānā, radniecīga lotukiem, valoda pieder pie nilotu saimes austrumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

lokomobile   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Pārvietojams tvaika dzinējs, ar ko darbināja lauksaimniecības un citu nozaru mašīnas.

Avoti: LLVV

lokomobilis   novec.

1. Lokomobile.

Avoti: LME

lokomocija

1. Saskaņotas (koordinētas) kustības, ar kuru palīdzību cilvēks un dzīvnieki pārvietojas telpā (gājiens, lidojums, peldēšana u. c); šādas kustības notiek, muskuļiem darbojoties ar centrālās nervu sistēmas līdzdalību.

Avoti: SV69

lokomotīva   novec.

1. Lokomotīve.

Avoti: Ang

lokomotīve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Vilces spēkmašīna dzelzceļa vagonu pārvietošanai pa sliežu ceļiem.

Avoti: LLVV

lokomotīvists   -a, v.

1. Lokomotīves vadītājs.

Avoti: LLVV

lokomotivs   novec.

1. Lokomotīve.

Avoti: Ang

lokomotori   novec.

1. Centri smadzenēs, kas pārvalda ķermeņa locekļu kustības.

Avoti: SV33

lokomotorisks   novec.

1. Kas der izvadāšanai, kustināšanai.

Lokomotoriskie centri— lokomotori, centri smadzenēs, kas pārvalda ķermeņa locekļu kustības.

Avoti: SV33

lokot   žarg.

1. Cirtot (matus).

Avoti: SLG

lokoties   žarg.

1. Cirtoties, būt cirtainiem (par matiem).

Avoti: SLG

lokouts   novec.

1. Lokauts.

Avoti: Ang

lokpiens   apv.

1. Ar smalki sagrieztiem lokiem sajaukts biezpiens.

Avoti: BB

Lokporta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lockport"), Ilinoisas štatā, 25100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Lokri   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Locri"), Kalabrijas reģiona Redžo di Kalabrijas provincē, 12500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lokriņķis   apv.

1. Zirga loka riņķis, kur atsien pavadu (pēc zirga sajūgšanas).

Avoti: ViV

loks   -a, v.

1. mat. Līknes daļa.

Loka grāds— loka garuma vienība, 1/360 daļa no riņķa līnijas.

Loka minūte— loka garuma vienība, 1/60 daļa no loka grāda.

Loka sekunde— loka garuma vienība, 1/60 daļa no loka minūtes.

2. Priekšmets, priekšmeta daļa, arī veidojums, kam ir līknes daļas, arī riņķa līnijas forma; šāda priekšmeta, priekšmeta daļas, veidojuma forma.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Lokveida.

3. Rokas ierocis šaušanai ar bultām - elastīgs stienis, kas saliekts līknes daļas formā, savelkot tā galus ar stiegru.

Uzvilkt loku— saspriegt loka stieni, atvelkot stiegru līdz ar bultu.

Loka šaušana fizk.— sporta veids - šaušana ar loku.

Loka šāvējs— sportists, kas specializējies loka šaušanā.

4. Aizjūga sastāvdaļa - saliekta koka veidojums, ko ar dzeņauksti piesaista pie ilkss.

5. Ceļš, virziens, kam ir līknes daļas, arī riņķa līnijas forma; virziens (piemēram, ceļam, upei), kam ir līknes daļas, arī riņķa līnijas forma.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, pa ko notiek lokveida kustība, virzība.

6. Noteikta (cilvēku) grupa.

Avoti: LLVV

loks   apv.; adj.

1. Lokans, elastīgs.

2. Veikls, kustīgs, izveicīgs.

Avoti: ĒiV

loks   apv.

1. Maurloks - sīpolu suga ("Allium schoenoprasum").

2. Tīruma loki ("Allium vineale").

3. Jūras loki ("Scilla maritima").

Avoti: ME

Loksa   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Harju apriņķa ziemeļaustrumos, Haras līča (Somu līcī) krastā, 2760 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1993. g.

Avoti: PuA, Wi

loksartroze   med.

1. Greiza locītava.

Avoti: TM5

loksīpols

1. Lielais loksīpols - sīpolu suga ("Allium fistulosum"), batunsīpols.

Avoti: Aug2

loksīt   apv.

1. Skaļi, ar troksni ēst (parasti par cūkām); leksīt.

Avoti: ViV

loksna   apv.

1. Loksne.

Avoti: ME

loksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. Plāna (piemēram, papīra, metāla) plāksne.

Avoti: LLVV

loksnēšana

1. Tehnoloģiskais process lokšņu materiālu izgatavošanai.

Avoti: ZTV

loksodroma   mat.

1. Spirālveida līnija uz sfēras, kas ar visiem meridiāniem veido vienādus leņķus.

// ģeod. Līnija, kas kartē šķērso visus meridiānus zem viena un tā paša leņķa.

Avoti: ZTV, ĢmV

loksodrome   novec.

1. Līka līnija zemes virsū, kas šķērso visus meridiānus vienādā leņķī, t. i. līnija ar pastāvīgu azimutu.

Avoti: KV

loksodromija   novec.

1. Līkne, kas visus zemes meridiānus šķērso vienādā leņķī.

Avoti: SV33

loksoftalms   med.

1. Greizacis, šķielētājs.

Avoti: TM5

loksokosms   novec.

1. Ierīce, kas rāda zemes griešanos ap sauli.

Avoti: SV33

loksotomija   med.

1. Amputācija ar slīpu griezienu.

Avoti: TM5

lokspuldze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Loka spuldze.

Avoti: LLVV

Lokstene   vietv.

1. Daugavas labā krasta pieteka Pļaviņu novada Klintaines pagastā, garums - 8 km, kritums - 38,6 m; Lokstiņa.

2. Lokstenes pilskalns un viduslaiku pils atradās Pļaviņu novada Klintaines pagastā, ~4 km uz rietumiem no Pļaviņām, pēc Pļaviņu HES uzcelšanas vieta applūdināta, pilskalns bijis apdzīvots 3.-11. gs., 14. gs. tur uzcelta viduslaiku pils ("Loxten").

Avoti: LE1

Lokstiņa   vietv.

1. Lokstene - Daugavas labā krasta pieteka Pļaviņu novada Klintaines pagastā.

Avoti: LD

loksviests   apv.

1. Ar smalki sagrieztiem lokiem sajaukts sviests.

Avoti: BB

lokši   apv.

1. Liliju, ķiploku u. tml. lapas.

Avoti: ME

lokšķēres   žarg.

1. Cirtošanas šķēres.

Avoti: SLG

lokšķerēt   apv.

1. Okšķerēt, meklēt.

Avoti: ME

lokta   apv.

1. Lakta.

Avoti: BsV

lokturis   apv.

1. Rokturis.

2. Kāpņu margas.

Avoti: ME

lokuloaskomicētes

1. Asku sēņu nodalījuma klase ("Loculoascomycetes syn. Ascoloculares, Bitunicatae"), saprofīti uz atmirušām augu daļām, arī augu parazīti, micēlijs parasti ar tumšiem pigmentiem, askiem visbiežāk divslāņains apvalks.

Avoti: LPE

lokuls

1. Katakombas sienā - šķirstveida izdobums, kurā guldīja mirušos.

Avoti: SV08

lokum   apv.; apst.; savienojumā "līkum lokum"

1. Līkloču veidā, ar līkumiem.

Avoti: ĒiV

lokumains

1. Līkumains.

Avoti: ViV

lokumots

1. Līkumains.

Avoti: Sin

lokums   -a, v.

1. Līkums (1).

Līkumu lokumiem— līku loču.

2. Locītava; vieta ap locītavu.

Avoti: LLVV

lokumvieta   apv.

1. Locītava; vieta ap locītavu.

Avoti: ViV

lokupletācija   psih.

1. Psihiska bagātināšanās.

Avoti: PsA

lokuss   biol.

1. Hromosomas iecirknis, kurā atrodas gēns; gēna vieta hromosomu kartē.

Avoti: ZTV

lokūtorija   novec.

1. Viesistaba katoļu klosteros.

Avoti: SV33

lokva

1. Japāņu mespils ("Eriobotrya japonica"), rožu dzimtas mespilu ģints suga, saldskābie augļi ēdami svaigi, lietojami ievārījumu, pastilu u. c. izstrādājumu gatavošanai; Eiropā gk. Vidusjūras piekrastē, audzē arī Kaukāzā, Melnās jūras piekrastē.

Avoti: SV69

lokveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir loka (1) forma, veids.

Avoti: LLVV

lokveidā   lok., nelok.

1. Tā, ka ir loka (1) formā, veidā.

Avoti: LLVV

lokveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Lokveida.

Avoti: LLVV

lokvelve   apv.

1. Spraišļa velve.

Avoti: ME

lokzāģis   -ģa, v.

1. Zāģis, kura plātne ir iestiprināta lokveida detaļā, ko izmanto plātnes savilkšanai un zāģa satveršanai.

Avoti: LLVV

lokzarna   med.

1. Resnā zarna no aklās līdz taisnajai zarnai.

Avoti: TM

loķis   novec.

1. Mašīnu būvniecībā ierīce punktu, virsmu vai ķermeņu virzīšanai pa noteiktu ceļu, bieži taisnlīnijas kustības ieturēšanai.

Avoti: KV

loķīzeris   apv.

1. Zvejniecības palīgrīks āķu atlocīšanai.

Avoti: TlV

LOL   saīs.

1. Daudz laimes (angļu "lots of luck"; īsziņās).

2. Skaļi smiekli (angļu "laughing out loud"; īsziņās).

Avoti: īsz

lolardi

1. Antikatoliskas zemnieku un plebeju kustības dalībnieki Nīderlandē, t. s. "nabaga brāļi"; no vajāšanas lolardi patvērās Anglijā, kur aktīvi cīnījās pret pāvestu, baznīcas zemes īpašumu un sociālo nevienlīdzību; viņiem bija svarīga nozīme Vota Tailera vadītajā zemnieku sacelšanās kustībā (1381); viņus neganti vajāja kā ķecerus.

Avoti: SV69

lolita

1. Apzīmējums pusaugu meitenei, kurai ir attiecības ar krietni vecāku vīrieti; nepilngadīga pieaugušu vīriešu pavedinātāja.

Avoti: PL, EpV

lolium   lat.

1. Airenes - graudzāļu dzimtas ģints.

Lolium perenne— daudzgadīgā jeb ganību airene.

Lolium multiforum— daudzziedu airene.

Lolium remotum— linu airene.

Lolium temulentum— reibuma airene.

Avoti: LD

Lollana   vietv.

1. Lollande - sala Baltijas jūrā, Dānijas arhipelāgā.

Avoti: LģE

Lollande   vietv.

1. Sala Baltijas jūrā (dāņu val. "Lolland"), Dānijas arhipelāga dienvidos, platība - 1241 kvadrātkilometrs, augstums - līdz 25 m, ar Falsteras salu savieno tilti, prāmja satiksme ar Fēmarnas salu (Vācijā).

Avoti: LģE, LpA

Lollanna   vietv.

1. Lollande - sala Baltijas jūrā, Dānijas arhipelāgā.

Avoti: PZT

Lollāra   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lollar"), Hesenes federālajā zemē, 9800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lollis   apv.

1. Muļķis; tas, kas rīkojas, izturas bērnišķīgi.

Avoti: ZrvI

lollītis   apv.

1. Mazs bērns; tas kas ir bezpalīdzīgs, kuru nepieciešams sargāt, aprūpēt.

Avoti: ZrvI

lolo   novec.

1. Tauta Ķīnas dienvidos Jinnanas un Sečuanas provincēs, rada birmiešiem.

Avoti: KV

lolodi

1. Ziemeļhalmaheru grupas cilts, dzīvo Indonēzijas austrumos, gk. Halmaheras salas ziemeļu piekrastē un Morotajas salā.

Avoti: PZT

lolojumdzīvnieks   apv.

1. Tādas sugas neproduktīvs dzīvnieks, ko baro, audzē vai tur, bet kuru parasti nelieto cilvēka uzturā.

Avoti: EKr-767-2009

lolojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> lolot (1).

2. poēt. Pašaizliedzīgi audzināts, maigi, gādīgi, ar lielu mīlestību aprūpēts bērns.

// pārn. Tas, kas ir kopts, izveidots, radīts ar pūlēm, rūpīgi.

3. Paveikta darbība, rezultāts --> lolot (2).

Avoti: LLVV

lolomiņš   apv.

1. Lolojums.

Avoti: ME

lolot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pašaizliedzīgi audzināt (bērnu), maigi, gādīgi, ar lielu mīlestību rūpēties (par to).

// pārn. Kopt, veidot, radīt ar pūlēm, rūpīgi.

2. Ilgāku laiku glabāt apziņā, atmiņā, domās (piemēram, nodomu, cerību).

Avoti: LLVV

lolovēt   apv.

1. Lolot.

Avoti: ME

loma   -as, s.

1. Dramaturģiska sacerējuma tēls, darbības persona, kas atveidota skatuves, kino mākslas darbā; teksts, ko runā dramaturģiska sacerējuma tēls, darbības persona; dramaturģiska sacerējuma tēla, darbības personas atveidojums (izrādē, kinofilmā).

Liela loma— loma, kurai ir nozīmīga vieta dramaturģiska sacerējuma tēlu sistēmā.

Maza loma— loma, kurai ir neliela apjoma teksts.

Iejusties (arī iedzīvoties) lomā— izprotot, izjūtot lomas būtību, atbilstoši domāt, pārdzīvot, darboties, tēlojot šo lomu.

2. Funkcija, uzdevums; nozīme, nozīmīgums.

Avoti: LLVV

loma   apv.

1. Josla, kārta, rinda, posms; gabals, apgabals.

2. Aploks.

3. Aušanā metu garums starp diviem mestuvju posmiem jeb viena ceturtdaļa riņķa jeb līkuma.

4. Laika sprīdis.

Avoti: TlV

loma   apv.

1. Ieguvums, ķēriens.

2. Meža zvēru aplenkšana.

3. Zvejas tīkls.

Avoti: TlV

Loma   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Lom"), Montanas apgabalā, 24500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 3760 iedzīvotāju (2012. g.).

3. Upe Serbijā un Bulgārijā (Vidinas un Montanas apgabalā), Donavas labā krasta pieteka.

4. Upe Bulgārijā (Targovištes un Ruses apgabalā), Donavas labā krasta pieteka.

5. Upe Kamerūnā ("Lom"), Sanagas kreisā satekupe.

Avoti: Wi, LpA, PZT

Lomaco   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lomazzo"), Lombardijas reģiona Komo provincē, 9400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

lomagi

1. Lomi - tauta Libērijas ziemeļos un Gvinejas dienvidaustrumos.

Avoti: PZT

Lomami   vietv.

1. Upe Āfrikā (fr. val. "Lomami"), Kongo kreisā krasta pieteka Kongo Demokrātiskajā Republikā, garums - 1500 km, sākas Katangas plato.

Avoti: LģE

lomanutsja   žarg.

1. Mukt, bēgt.

Avoti: KZ

Lomasa   vietv.

1. Lomasa de Samora - pilsēta Argentīnā ("Lomas de Zamora"), Buenosairesas piepilsēta, 627300 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, Wi

Lomaši   vietv.

1. Zilupes novada Zaļesjes pagasta apdzīvotās vietas "Lomoši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lombardēt   novec.

1. Ieķīlāt.

Avoti: KV

lombardi

1. dsk. Lombards.

2. novec. Langobardi.

Avoti: LME

lombardieši   novec.

1. Langobardi.

Avoti: LME, MūV

Lombardija   vietv.

1. Reģions Itālijā ("Regione Lombardia"), atrodas valsts ziemeļu daļā, administratīvais centrs - Milāna, platība - 23861 kvadrātkilometrs, 9922000 iedzīvotāju (2013. g.), ietver 12 provinces - Bergamo, Brešas, Komo, Kremonas, Leko, Lodi, Mantujas, Milānas, Moncas un Briancas, Pāvijas, Sondrio un Varēzes, robežojas ar Trentīno-Alto Adidžes, Venēcijas, Emīlijas-Romanjas, Ligūrijas un Pjemontas reģionu, kā arī ar Šveici.

Lombardijas zemiene— Padānas līdzenums.

Avoti: PuA, Wi

lombards   -a, v.

1. Iestāde, kas dod aizdevumu pret ieķīlātu mantu; šāda iestāde, kurā var arī nodot mantas glabāšanā.

(Ie)likt lombardā— dot par ķīlu lombardā.

Avoti: LLVV

Lomboka   vietv.

1. Sala Indonēzijā ("Lombok"), Mazo Zunda salu grupā, platība - 5435 kvadrātkilometri, kalnaina, augstums - līdz 3726 m (Rindžani vulkāns).

Avoti: PZT

lombrs

1. Kāršu spēle ar lielu variāciju dažādību, spēlē 3 personas ar 40 kārtīm.

2. Galds kāršu spēlei, lielāko tiesu saliekams un ar vadmalu pārvilkts.

Avoti: KV, SV69

Lome   vietv.

1. Togo galvaspilsēta, osta Atlantijas okeāna Gvinejas līča krastā, 756000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

lomeika   apv.

1. Liels, neveikls vīrietis.

Avoti: ViV

lomeji

1. Haņu tautības etniska grupa.

Avoti: PZT

Lomela   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Lommel"), Flandrijas reģiona Limburgas provincē, 33400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lomenis   apv.

1. Resns, smags dzīvs radījums.

Avoti: ME

lomenis   apv.

1. Dukurs, zvejas tīkla veids.

Avoti: KV, ME

lomenis   apv.

1. Aužamo stāvu jeb steļļu sastāvdaļa.

Avoti: ME

lomens   apv.

1. Dūksts, zema vieta tīrumā.

Avoti: KV, ME

lomens   apv.

1. Dukurs, zvejas tīkla veids.

Avoti: KV

lomens   apv.

1. Kaut kas smags, kā ūdens piesūcināts.

2. Netīra lieta vai šaubīgs pasākums.

Avoti: NeV

lomens   apv.

1. Aužamo stāvu jeb steļļu sastāvdaļa.

Avoti: KV, NeV, TlV

lomens   apv.

1. Nevīžīgs cilvēks, slaists.

Avoti: EH

lomēt   apv.

1. Medībās ielenkt meža iecirkni.

2. Laimēt, laimēies.

Avoti: ME

lomezis   apv.

1. Nomaļa (dēļa) malas puse ar mizu.

Avoti: KV

lomi

1. Tauta, dzīvo Libērijas ziemeļos, Gvinejas dienvidaustrumos, arī Kotdivuāras rietumu daļā, valoda pieder pie mandu saimes dienvidu (mandefu) grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults), neliela daļa - musulmaņi.

Avoti: PZT

Lomi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LC

Lomi-Bortnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Galēnu pagastā.

Avoti: LC

Lomi-Bortnīki   vietv.

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Lomi-Bortnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lomiem   apv.

1. Gabaliem, vietām.

Avoti: MiV

lomieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Lomi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lomīgs   apv.

1. Sekmīgs, laimīgs.

Avoti: Sin, ME

lomiks   žarg.

1. Lauznis.

Avoti: SLG

lomiķ   žarg.

1. Izstāstīt.

2. Nodot.

3. Pārdot.

Avoti: KZ

lomiķsja   žarg.

1. Bēgt.

Avoti: KZ

lomināt   apv.; hip.

1. Sagādāt pūru.

Avoti: ME

lomīties   žarg.

1. Lauzties (piem., iekšā).

Avoti: SLG

Lomjanki   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 16600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1989. g.

Avoti: Wi

lomka   žarg.

1. Narkomānu abstinences sindroms - ļoti izteikts, sāpīgs, mokošs diskomforts, kas iestājas, ja netiek saņemta kārtējā narkotiku deva.

Avoti: KZ

lomkas   žarg.

1. Traucējumu sindroms (bieži fizisku sāpju veidā), kas rodas narkomāniem un toksikomāniem, ja pēkšņi pārtrauc lietot pierastu narkotiku vai citu vielu.

Avoti: PL

Lomnice   vietv.

1. Lomnice nad Lužnices - pilsēta Čehijā, Dienvidčehijas apgabalā, 1780 iedzīvotāju (2012. g.).

2. Lomnice pie Popelkas - pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 5640 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Lommača   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lommatzsch"), Saksijas federālajā zemē, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lommis   žarg.

1. Apsauka.

Avoti: JV

Lomnica   vietv.

1. Lomnicas smaile - virsotne Augstajos Tatros, Slovākijā, augstums - 2632 m.

Avoti: PZT

Lomonds   vietv.

1. Lomonda ezers - ezers Lielbritānijas ziemeļu daļā ("Loch Lomond"), Skotijā, uz ziemeļrietumiem no Glāzgovas, Grempjanu kalnu dienvidrietumu malas ielejā 7 m vjl., platība - 71 kvadrātkilometrs (lielākais ezers Skotijā), dziļums - līdz 187 m, tektoniski glaciālas izcelsmes, daudz salu.

Avoti: PZT

lomongo

1. Valoda, kurā runā mongo tauta Kongo ieplakas tropu mežos un purvos, Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā).

Avoti: PZT

Lomonosova   vietv.

1. vēst. Pilsēta Krievijā, Somu līča dienvidu krastā, iekļauta Sanktpēterburgas pilsētas sastāvā.

2. Lomonosova grēda - atrodas Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā no Jaunsibīrijas salām līdz Elsmīras salai Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, robežojas ar Amundsena lielieplaku, garums - 1800 km, platums - 60-200 km, mazākais dziļums - 954 m.

3. Lomonosova straume - Atlantijas okeāna zemvirsas starppasātu pretstraume, plūst uz austrumiem 50-200 m zem Dienvidpasātu straumes, palielināts sāļums, skābekļa un fosfātu daudzums, maksimālais ātrums - 120 cm/s.

Avoti: PZT, Wi

Lomoši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

Avoti: LC

lomovois   žarg.

1. Cietumnieks, kas pārgājis no kameras uz kameru ar administrācijas palīdzību.

Avoti: KZ

lompa   apv.

1. Šķemba.

Avoti: TiA

lompāt   apv.

1. Neveiklā gaitā, velkot kājas gar zemi, iet, aiziet.

Avoti: ZrvI

lompata   apv.

1. Kaut kas nekārtīgs, ļodzīgs.

Avoti: ĒiV

lompatāt   apv.; hip.

1. Kustēties, ļodzīties.

Avoti: ĒiV

lomperīgs   apv.

1. Tūļīgs, neveikls.

Avoti: ĒiV

lompēties   apv.

1. Slinkot, slaistīties.

Avoti: ViV

lompīgi   apv.

1. Lempīgi, neveikli.

Avoti: ViV

lompīgs   apv.

1. Lempīgs, neveikls.

Avoti: ViV

lompis   apv.

1. Neliela, staigna ieplaka (kur ir bijis vai arī ir ūdens); neliels dīķis.

2. Lempis.

Avoti: ĒiV, ViV

Lompoka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lompoc"), Kalifornijas štatā, 44000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

lompuris   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV

lompurs   apv.

1. Lempīgs, neveikls cilvēks, muļķīgs cilvēks.

Avoti: ViV

loms   -a, v.

1. Zvejā iegūtās zivis; zvejā iegūto zivju kopums, daudzums.

Vilkt lomu— zvejojot gūt lomu.

2. apv. Zvejas tīkls.

3. Guvums, (piemēram, medībās).

4. apv. Meža zvēru aplenkšana.

Avoti: LLVV, TlV

loms   apv.

1. Velku garums starp diviem griežamo velku koku posmiem.

2. Šķūnī sakrautās labības, parasti rudzu, kārta.

3. Gabals (ceļam, pļavai, tīrumam u. c.).

4. Josla, kārta, rinda, posms; gabals, apgabals.

5. Aploks.

6. Laika sprīdis.

Avoti: KiV, TlV

loms   apv.

1. Lauznis; cirtnis.

Avoti: KiV

loms   apv.

1. Lūžņi.

Avoti: KiV

lomščica   žarg.

1. Krāpniece, kas izkrāpj naudu pārdevējam, parādot lielu naudaszīmi, bet, neiedodot to, pieprasa un saņem atlikumu no it kā samaksātas naudas summas par nopirkto preci.

Avoti: KZ

lomza   apv.

1. Liels, lempīgs, neveikls cilvēks.

2. Liels, neveikls dzīvnieks (parasti suns).

Avoti: ĒiV

lomzacīgs   apv.

1. Liels, lempīgs, neveikls.

Avoti: ViV

lomzaka   apv.

1. Liels, lempīgs, neveikls cilvēks.

2. Liels, neveikls dzīvnieks (parasti suns).

Avoti: ĒiV

lomzaks   apv.

1. Liels, lempīgs, neveikls cilvēks; lomza.

Avoti: ViV

lomzīgs   apv.

1. Liels, neveikls, tūļīgs.

Avoti: ĒiV

lomzis   apv.

1. Neliels, piemēram, lauka, pļavas gabals; lemzis.

Avoti: ĒiV

Lomža   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Podlases vojevodistē, Narevas kreisajā krastā, 62800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1418. g.

Avoti: LpA, Wi, PZT

lona   apv.

1. Alga (1).

Avoti: ĒiV

Lonaste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Ances pagastā.

2. Stendes labā krasta pieteka Ventspils novada Ances pagastā, garums - 12 km, Pāces un Raķupes satekupe; Lone.

Avoti: LC, LE1, LD

lonastnieki

1. Venstspils novada Ances pagasta apdzīvotās vietas "Lonaste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lonate   vietv.

1. Lonate Pocolo - pilsēta Itālijā ("Lonate Pozzolo"), Lombardijas reģiona Varēzes provincē, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lonato   vietv.

1. Lonato del Garda - pilsēta Itālijā ("Lonato del Garda"), Lombardijas reģiona Brešas provincē, 15800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lonchura   lat.

1. Krāšņžubīšu dzimtas ģints.

Lonchura malacca— trīskrāsainā krāšņžubīte.

Lonchura montana— kalnu krāšņžubīte.

Lonchura punctulata— lāsumainā krāšņžubīte.

Lonchura striata— smailastes krāšņžubīte.

Avoti: ZvP

Londekzdroja   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 6000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1282. g.

Avoti: Wi

Londinium   novec.

1. Londonas agrākais latīņu nosaukums.

Avoti: KV

Londona   vietv.

1. Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes galvaspilsēta (angļu valodā "London"), atrodas Anglijas dienvidaustrumos, Temzas krastos, 8173000 iedzīvotāju (2011. g.).

Londonas latviešu kopiena— izveidojās 19. gs. beigās, 1914. g. bija ~400 latviešu, 1950. gados - ~1000 latviešu, 21. gs. sākumā darbība apsīkusi.

2. novec. Landona - pilsēta Kanādā ("London").

Avoti: PuA, LģE, PZT, LpA

Londonderija   vietv.

1. Deri - pilsēta Lielbritānijā, Ziemeļīrijā.

Avoti: Wi

Londrina   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā, Paranas štatā, 483000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

londžeris

1. Ērts atpūtas krēsls.

Avoti: PL

lone   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; novec.

1. Alga (1).

Avoti: LLVV

Lone   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Viesītes novada Saukas pagastā (līdz 2009. g. - Jēkabpils rajonā) 46 km no Jēkabpils, izveidojusies bijušās Jaunsaukas muižas "Neu-Sauken" teritorijā, Saukas pagasta administratīvais centrs.

2. vēst. Lones pagasts - pastāvēja bijušajā Jēkabpils rajonā 1990. gadā, pārdēvēts par Saukas pagastu, no 2009. g. Viesītes novadā.

3. Lonaste - Stendes labā krasta pieteka Ventspils novada Ances pagastā.

4. Pilsēta Vācijā ("Lohne im Oldenburg"), Lejassaksijas federālajā zemē, 25200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LPag, LC, LE1, LD, Wi

Lonen   vietv., vēst., vācu val.

1. Loņas muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Saukas pagastā.

Avoti: KV

lonenieks   apv.

1. Kalps, kuram saimnieks maksāja algu.

Avoti: KnV

lonēt   parasti 3. pers., lon, pag. lonēja; intrans.; novec.

1. Būt vērtam.

2. apv. Algot.

3. žarg. Aizņemties.

Avoti: LLVV, ĒiV

lonēties   apv.

1. Atmaksāties; būt vērts.

Avoti: ViV

Longa   vietv.

1. Longa šaurums - atrodas starp Āzijas piekrasti un Vrangeļa salu, savieno Austrumsibīrijas un Čukču jūru, garums - 128 km, mazākais platums - 146 km, dziļums - 36-50 m.

Avoti: LģE

Longailenda   vietv.

1. Sala Atlantijas okeāna ziemeļrietumu piekrastē (angļu val. "Long Island"), ASV, Īstriveras caurteka un Longailendas šaurums to atdala no kontinenta, platība - 4500 kvadrātkilometru, garums - ~190 km, platums - 32 km.

2. Sala Hudzona līcī pie ieejas Džeimsa līcī (angļu val. "Long Island"), Kanādā, garums - ~50 km, lielākais platums - ~10 km.

3. Sala Bahamu salās (angļu val. "Long Island"), garums - ~100 km, lielākais platums - ~7 km.

4. Sala Bismarka arhipelāga dienvidrietumu daļā ("Long"), starp Bismarka jūru un Vitjaza šaurumu, garums - ~30 km, lielākais platums - ~25 km.

Avoti: LģE, LpA

Longbīča   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Long Beach"), Kalifornijas štatā, 473500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Long Beach"), Misisipi štatā, 15500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Long Beach"), Ņujorkas štatā, 33700 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Long Beach"), Vašingtonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Longbrānča   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Long Branch"), Ņūdžersijas štatā, 30500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

longdrink   angļu val.

1. Garā malka kokteilis, ko pasniedz liela tilpuma (200-300 ml) glāzē.

Avoti: PL

Longeija   vietv.

1. Pilsēta Kanādā, Monreālas piepilsēta, 229300 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

longete   -es, dsk. ģen. -šu, s.; med.

1. Ģipša apsējs, ko lieto lūzumu saaudzēšanai.

2. Gara un šaura komprese; pārsienamā materiāla strēmele.

Avoti: LLVV, TM5

Longforda   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Longford"), Lensteras provincē, 8000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Longforta   vietv.

1. Longforda - pilsēta Īrijā ("An Longfort"), tās nosaukums īru valodā.

Avoti: Wi

Longins   mit.

1. Viduslaiku mitoloģiskajā tradīcijā - karavīrs, kas pēc Jēzus sišanas krustā iedūra viņam sānos šķēpu.

Avoti: Mit

longimetrija   novec.

1. Ģeometrijas daļa, kas apskata tikai punktus uz ņemtās taisnes.

Avoti: KV

longitodinālbūve

1. Garenbūve.

Avoti: MkV

longitūde   novec.

1. Ģeogrāfiskais garums, skaitot no pirmā meridiāna.

Avoti: KV

Longitudinālā   vietv.

1. Longitudiālā ieleja - tektoniska ieplaka Andos, starp Krasta un Galveno Kordiljeru, Čīlē, virsa pazeminās no 1200 m ziemeļos līdz okeāna līmenim dienvidos (Ankudas līcis).

Avoti: PZT

longitudināls   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Tāds, kas izplatās, noris garenvirzienā (parasti par viļņiem, svārstībām).

Longitudinālie viļņi— garenviļņi, viļņi, kuros vides daļiņas svārstās viļņa izplatīšanās virzienā.

Avoti: LLVV

Longjērbīene   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā ("Longyearbyen"), Špicbergenā, Svalbāras filkes (teritorijas) administratīvais centrs, 2080 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Longjira   vietv.; novec.

1. Longjērbīene - pilsēta Norvēģijā, Špicbergenā.

Avoti: PZT

Longmonta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Longmont"), Kolorādo štatā, 90200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

longobardi   novec.

1. Langobardi.

Avoti: LME

longtoms   novec.

1. Zelta skalojamais aparāts (angļu "Long Tom").

Avoti: KV

longtonna   novec.

1. Amerikāņu apzīmējums angļu tonnai, kas satur 20 "Hunderweight" pa 112 mārciņām katrā, jeb 1016 kg.

Avoti: KV

Longvjū   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Longview"), Teksasas štatā, 81600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Longview"), Vašingtonas štatā, 36500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Longvuda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Longwood"), Floridas štatā, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

longzāliņš   jūrn.

1. Koka vai metāla konstrukcija (peldlīdzekļa garenvirzienā nostiprinātas sijas) pamatmasta topā, uz tās balstās stenga (masta turpinājums), marss (novērotāja kurvis vai platforma), un tajā iestiprināti zāliņu gali.

Avoti: JūVM

lonicera   lat.

1. Sausserži.

Lonicera acuminata— gurķu vīteņsausserdis.

Lonicera baltica— Pallasa sausserža "Lonicera caerulea var. pallasii" nosaukuma sinonīms.

Lonicera caerulea var. caerulea— zilais sausserdis.

Lonicera caerulea var. pallasii— Pallasa sausserdis.

Lonicera caprifolium— parastais vīteņsausserdis.

Lonicera edulis— ēdamais sausserdis.

Lonicera fragantissima— smaržīgais sausserdis.

Lonicera henryi— Henrija vīteņsausserdis.

Lonicera japonica— Japānas vīteņsausserdis.

Lonicera kamtschatica— Kamčatkas sausserdis.

Lonicera korolkowii— Koroļkova sausserdis.

Lonicera ledebourii— Ledebūra sausserdis.

Lonicera morrowii— Morova sausserdis.

Lonicera nitida— spožais sausserdis.

Lonicera pallasii— Pallasa sausserža "Lonicera caerulea var. pallasii" nosaukuma sinonīms.

Lonicera periclymenum— Vācijas vīteņsausserdis.

Lonicera pileata— cepurīšu sausserdis.

Lonicera sempervirens— mūžzaļais vīteņsausserdis.

Lonicera tatarica— Tatārijas sausserdis.

Lonicera tellmaniana— Tēlmaņa vīteņsausserdis.

Lonicera x brownii— Brauna vīteņsausserdis.

Lonicera xylosteum— parastais sausserdis.

Lonicera x heckrottii— Hektora vīteņsausserdis.

Avoti: LD, DaE

lonieši

1. Viesītes novada Saukas pagasta apdzīvotās vietas "Lone" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lonigo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lonigo"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 15800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lonka   apv., žarg.

1. Autoveikals.

Avoti: ĒiV

Lono   mit.

1. Havajiešu (Okeānija) mitoloģijā - debesu, miera un kultūraugu dievs, kas citur Okeānijā tiek saukts par Rongo.

Avoti: PmV

lons   apv.

1. Alga.

Avoti: ViV

lonsdeilīts   ģeol.

1. Ļoti reti sastopams minerāls, tāpat kā dimants, sastāv no oglekļa atomiem, tikai tie izkārtoti atšķirīgā režģī, dabā sastopams tikai ar piemaisījumiem, bet laboratorijas apstākļos iegūts bez piemaisījumiem, tas izrādījās par 58% cietāks nekā dimants.

Avoti: IZ-84-8

Lonsestona   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā, Tasmanijas salas ziemeļos, osta Teimaras grīvā, 62200 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PZT

Lonsujena   vietv.

1. Pilsēta Vjetnamā, valsts dienvidu daļā, 157000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

lonta   apv.

1. No liniem nogriezta saite; vecs virves gabals.

2. Gara auguma vājš, ļodzīgs cilvēks.

Avoti: ZrvI

lontano   mūz.

1. Tālu, iztālēm; nenoteikti, neskaidri.

Avoti: ML

lontars   apv.

1. Slinks, kūtrs cilvēks.

Avoti: ZrvI

lonte   apv.

1. No liniem nogriezta saite; vecs virves gabals.

2. Gara auguma vājš, ļodzīgs cilvēks.

Avoti: ZrvI

lontināt   apv.

1. Luncināt.

Avoti: ZrvI

lontināties   apv.

1. Luncināties.

Avoti: ZrvI

Lontova   vietv.

1. Apdzīvota vieta Igaunijas ziemeļu daļā.

Lontovas svīta— apakškembrija stratigrāfiskā vienība Latvijas austrumu daļā, biezums - līdz 127 m, nodalīta Igaunijā, par tipveida griezumu Latvijā pieņemts Ludzas 15. urbuma intervāls 417,9-797,0 m dziļumā.

Avoti: Wi, LD

lontrausis   apv.

1. Palaidnis, draiskulis, lempis.

Avoti: ZrvI

lontrūzis   apv.

1. Palaidnis, draiskulis, lempis.

Avoti: ZrvI

lonturis   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz bezmērķīgi staigāt apkārt, klaiņot; klaidonis.

Avoti: ViV

lonža   -as, s.

1. Virve, trose, ko izmanto, piemēram, akrobātu nodrošināšanai lēcienos; drošības josta, piemēram, cirka māksliniekiem, sporta vingrotājiem.

2. Gara virve, ko izmanto, trenējot zirgus (laižot tos rikšos vai lēkšos pa apli); korda (2).

Avoti: LLVV

lonžerons   -a, v.

1. Sijai līdzīgs garenvirziena elements (karkasos) lidmašīnas spārnā, kas padara to stabilu.

2. Automobiļa rāmja garenā sija.

Avoti: SV96

Lonžūmo   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Longjumeau"), Ildefransas reģiona Esonas departamentā, 21400 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Loņa   vietv.

1. Upe Horvātijā, Savas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Loņki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

lopa   apv.

1. Lapa.

Avoti: BsV

lopā   apv.

1. Ļoti daudz.

2. Piedzēries.

Avoti: KnG, SLG

Lopāmudra   mit.

1. Vēdisma un hindu mitoloģijā - dižā riši Agastjas sieva, kuru viņš radīja, paņemot no katras dzīvās būtnes vislabāko.

Avoti: Mit

lopanuķ   žarg.

1. Nozagt no kabatas.

Avoti: KZ

Lopare   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Lopare"), Serbu Republikā, Bijeļinas reģionā, 16600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

loparīts   -a, v.; parasti vsk.; ģeol.

1. Melns vai pelēki melns minerāls, rūda, kas satur retzemju elementus.

Avoti: LLVV

loparja   žarg.

1. Zābaki.

Avoti: KZ

lopārstniecība   novec.

1. Palīdzība mājkustoņu slimībās; veterinārmedicīna.

Avoti: KV

lopārsts   novec.

1. Veterinārārsts.

Avoti: KV

Lopasņa   vietv.; vēst.

1. Apdzīvotās vietas Krievijā, Maskavas apgabala dienvidos, nosaukums līdz 1954. g., kad tā pārdēvēta par Čehovu un piešķirtas pilsētas tiesības.

Avoti: PZT

lopata   žarg.

1. Lāpsta.

2. Nauda.

Avoti: KZ

Lopati   vietv.

1. Gulbenes novada Lejasciema pagasta apdzīvotās vietas "Lapati" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lopatins   vietv.

1. Lopatina kalns - augstākā virsotne Sahalīnā, Austrumsahalīnas kalnos, augstums - 1609 m.

Avoti: PZT

Lopatišķis   vietv.

1. Lopatišķu Karņecka kalns - pilskalns Rēzeknes novada Maltas pagastā, reljefa pacēlums 5-7 m virs apkārtnes, plakums - ~30 x 20 m, atrastās senlietas datējamas ar 6. gs. un agrāk.

Avoti: LE1

Lopatka   vietv.

1. Lopatkas rags - Kamčatkas pussalas dienvidu gals, zems zemesrags, ko veido smiltis un oļi.

Avoti: PZT

lopatņiks   žarg.

1. Kabatas portfelis.

Avoti: KZ

lopaudzinātājs   apv.

1. Lopkopējs.

Avoti: ME

lopbarība   -as, s.; parasti vsk.

1. Augu un dzīvnieku valsts produkti, pārtikas rūpniecības atkritumprodukti, arī minerālvielas un citas vielas, ko izmanto lauksaimniecības dzīvnieku, mājputnu un kažokzvēru ēdināšanai.

Rupjā lopbarība— āboliņa un pļavu siens, salmi, pelavas, arī zariņbarība un skujas.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir noderīgs lauksaimniecības dzīvnieku uzturam.

Lopbarības raugs— vitamīniem un olbaltumvielām bagāts barības līdzeklis, ko izmanto par piedevu lauksaimniecības dzīvnieku ēdināšanā.

Avoti: LLVV

lopbērns   apv.

1. Lops.

Avoti: ME

lopceļš   apv.

1. Ceļš uz ganībām.

Avoti: ME

Lopdārzi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

lopdārzieši

1. Krustpils novada Krustpils pagasta apdzīvotās vietas "Lopdārzi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lopdokters   apv.

1. Veterinārārsts.

Avoti: ViV

lopdzinējs   apv.

1. Lopu dzinējs.

Avoti: ME

lopdzinis   apv.

1. Lopu dzinējs.

Avoti: ME

lopēdiens   -a, v.; novec.

1. Lopbarība.

Avoti: LLVV

lopene   apv.

1. Lopkopēja.

2. Papuve ganībām.

Avoti: KV

lopeniece   apv.

1. Lopkopēja.

Avoti: KV

lopenieks   apv.

1. Lopkopējs.

2. Līgavas lopu dzinējs uz līgavaiņa mājām.

Avoti: KV

loperamīds   med.

1. Opija alkaloīda preparāts, ko lieto pret caureju.

Avoti: VE

Lopersima   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Loppersum"), Groningenas provincē, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lopezija   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints naktssveču dzimtā, kādas 12 sugas Vidusamerikā, dažas gaišsarkaniem un purpurkrāsas plankumiem rotātiem ziediem.

Avoti: KV

lopežniece   apv.

1. Līgavas lopu dzinēja uz līgavaiņa mājām.

Avoti: KV

lopežnieks   apv.

1. Līgavas lopu dzinējs uz līgavaiņa mājām.

Avoti: KV

lopgans   apv.

1. Lopu gans.

Avoti: ME

lophiiformes   lat.

1. Makšķerzivjveidīgo kārta.

Avoti: PDE

lophiostomataceae   lat.

1. Lofiostomu dzimta.

Avoti: LD

lophius   lat.

1. Makšķerzivjveidīgo kārtas ģints.

Lophius piscatorius— jūrasvelns.

Avoti: PDE

lophocolea   lat.

1. Sekstītes.

Lophocolea bidentata— divsmaiļu sekstīte.

Lophocolea heterophylla— dažādlapu sekstīte.

Lophocolea miknor— mazā sekstīte.

Avoti: LD

lophocoleaceae   lat.

1. Sekstīšu dzimta.

Avoti: LD

lophodermium   lat.

1. Hipodermu dzimtas ģints.

Lophodermium pinastri— šīs ģints suga.

Avoti: LLx

lophophora   lat.

1. Lofoforas.

Lophophora williamsii— Viljamsa lofofora.

Avoti: TaE

lophorina   lat.

1. Paradīzesputnu dzimtas ģints.

Lophorina superba— apkakles paradīzesputns.

Avoti: ZvP

lophozia   lat.

1. Smaillapes.

Lophozia badensis— Bādenes smaillape.

Lophozia bicrenata— robainā smaillape.

Lophozia collaris— kaļķu smaillape.

Lophozia excisa— izgrieztā smaillape.

Lophozia incisa— lēveru smaillape.

Lophozia rutheana— Rutes smaillape.

Lophozia ventricosa— uzpūstā smaillape.

Avoti: LD

lopība   -as, s.; parasti vsk.; sar.

1. Lopiskums.

Avoti: LLVV

Lopika   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Lopik"), Utrehtas provincē, 14000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lopinieks   apv.

1. Lopkopējs.

2. Līgavas lopu dzinējs uz līgavaiņa mājām.

Avoti: KV

lopisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar dzīvniekiem, tiem raksturīgs.

2. sar. Tāds, kas neatbilst cilvēka cieņai; tāds, kas nav morāli attaisnojams; dzīvniecisks (2).

Avoti: LLVV

lopiskums   -a, v.; parasti vsk.; sar.

1. Vispārināta īpašība --> lopisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

lopišķs   apv.

1. Lopisks.

Avoti: ME

Lopju   vietv.

1. Upe Krievijā, Komi Republikā daļā, Luzas labā krasta pieteka.

2. Upe Krievijā, Komi Republikā, Sisolas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi

lopk.   saīs.

1. Lopkopība (mājdzīvnieku turēšana, ēdināšana, izmantošana, zvērkopība).

Avoti: ZTV

lopkautuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Uzņēmums, kurā kauj gaļas dzīvniekus un veic kautķermeņu pirmapstrādi.

Avoti: LLVV

lopkopējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas kopj lopus; arī lopkopis.

Avoti: LLVV

lopkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Kompleksa lauksaimnieciskās ražošanas nozare, kas nodarbojas ar dzīvnieku izaudzēšanu un saimniecisku izmantošanu, lai no tiem iegūtu pārtikas produktus un izejvielas dažām rūpniecības nozarēm.

Lopkopības pārraugs— speciāli apmācīts cilvēks, kas veic vairākus īpašus darbus lopkopībā (piemēram, kontrolē piena izslaukumu, tauku saturu pienā, govju ēdināšanu, kārto iegūto datu reģistrāciju attiecīgās veidlapās); kontrolasistents.

Avoti: LLVV

lopkopis   -pja, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar lopkopību; lopkopības speciālists.

Avoti: LLVV

lopkupča   apv.

1. Lopu uzpircējs.

Avoti: ViV

lopkūts   apv.

1. Lopu kūts.

Avoti: ME

loplaidars   apv.

1. Pirmatnējais mājkustoņu miteklis cieša iežogojuma veidā; laidars.

Avoti: KV

lopmuiža   vēst.

1. Muižas palīgsaimniecība (filiāle), kur mitināja muižas lopus, izveidojās gk. 19. gs. 1. pusē.

Avoti: KV

lopmuižiņa   -as, s.; vēst.

1. Neliela lopu muiža.

Avoti: LLVV

lopmuižnieki   apv.

1. Sākotnēji tie, kas rentēja no muižnieka t. s. lopu muižu, vēlākos laikos arī tie, kas iegādājās to īpašumā; šāds nosaukums viņiem nepatika, tāpēc viņi sauca sevi par pusmuižniekiem.

Avoti: TlV

lopnieks   novec.

1. Lopkopējs.

2. Līgavas lopu dzinējs uz līgavaiņa mājām.

Avoti: KV

lopņīt   žarg.

1. Ēst (parasti daudz).

Avoti: SLG

lopolīts   ģeol.

1. Bāzisko vai ultrabāzisko iežu ieplakans kausveida masīvs, kas veidojies, šķidrai magmai ielaužoties nogulumiežu slāņos un tiem, magmā daļēji šķīstot, ieliecoties uz leju.

Avoti: ZTV

lopot   apv.

1. Ļauni izjokot; panākt, ka rīkojas nepieklājīgi, neestētiski, nosodāmi.

Avoti: ViV

Lopotas   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Lopoti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lopoti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

lopoties   apv.

1. Bārties, lamāties.

2. Izturēties neatbilstoši cilvēka cieņai; nepieklājīgi, neestētiski izrunāties, rīkoties.

Avoti: ĒiV

lopotieši

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Lopoti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lopotys   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Lopoti" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

lopress   med.

1. C8H8N4HCl, līdzeklis, kas rada stabilu arteriālā spiediena pazemināšanos; balta kristāliska viela, šķist ūdenī.

Avoti: TM5

lops   -a, v.

1. Lauksaimniecības dzīvnieks.

Lopu muiža— muižas galvenā palīgsaimniecība.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Lopbarības.

Lopu bietes— lopbarības bietes.

Lopu kāļi— lopbarības kāļi.

Lopu rāceņi— lopbarības rāceņi.

Lopu suns— ganu suns.

// pārn.; vienk. Nekrietns, nelietīgs, arī neuzvedīgs cilvēks; netīrs, nevīžīgs cilvēks.

2. dsk.; sar. Lopkopība (mācību priekšmets lauksaimniecības augstskolā).

Avoti: LLVV, SLG

lops   -a, v.

1. Lauksaimniecības dzīvnieks.

Lopu muiža— muižas galvenā palīgsaimniecība.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Lopbarības.

Lopu bietes— lopbarības bietes.

Lopu kāļi— lopbarības kāļi.

Lopu rāceņi— lopbarības rāceņi.

Lopu suns— ganu suns.

// pārn.; vienk. Nekrietns, nelietīgs, arī neuzvedīgs cilvēks; netīrs, nevīžīgs cilvēks.

2. dsk.; sar. Lopkopība (mācību priekšmets lauksaimniecības augstskolā).

Avoti: LLVV, SLG

lopsa   apv.

1. Lapsa.

Avoti: BsV

lopsaimniecība   apv.

1. Lopkopības saimniecība.

Avoti: ME

lopsīt   apv.

1. Ar lielu apetīti ātri, rijīgi ēst.

Avoti: ĒiV

lopsta   apv.

1. Lāpsta.

Avoti: BsV

Lopsti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Ciblas pagastā.

Avoti: LC

lopstiķis   apv.

1. Neliels (piemēram, drēbes) gabals.

Avoti: ViV

lopš   žarg.

1. Neveiksme.

Avoti: KZ

lopturība   apv.

1. Lopkopība.

Avoti: KV

lopturis   apv.

1. Lopkopības saimniecības īpašnieks; lopkopis.

Avoti: ME

Lopubirze   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Lapubirze" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

lopurīgs   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs.

Avoti: ĒiV

lopuris   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV

lopuvīrs   apv.

1. Piena lopu pārzinis muižā.

Avoti: ĒiV

lopuža   apv.

1. Lopu kopēja muižā.

Avoti: ViV

lopuži   apv.

1. Līgavas pūra lopu dzinēji uz līgavaiņa mājām.

Lopužu meita— kāzās līgavas māsa.

Lopužos iet— piedalīties līgavas pūra lopu aizdzīšanā uz vīra mājām.

Avoti: LE

Lora   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lohr am Main"), Bavārijas federālajā zemē, 15000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

loraks   apv.

1. Nekārtīgi, nevīžīgi ģērbies cilvēks.

Avoti: ME

loran   mil.

1. Liela radionavigācijas pozīciju fiksēšanas sistēma, ar ko nosaka atrašanās vietu, izmantojot starpību starp pulsējošu signālu uztveršanas laiku no divām vai vairākām stacionārām stacijām (saīs. no angļu "long-range electronic navigation").

Avoti: MIL

lorantācejas   novec.

1. Divdīgļlapju augu dzimta "Santalales" rindā, kādas 500 sugas, gk. tropos, pusparazītiski sīkkrūmi, retāk lakstaugi, aug uz koku virszemes daļām.

Avoti: KV

loranthaceae   lat.

1. Lorantu dzimta.

Avoti: PDE

loranti

1. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases santalu rindas dzimta ("Loranthaceae"), ~40 ģ., ~1000 s., gk. tropos.

Avoti: PDE

lorāt   apv.

1. Strēbt, dzert (ar troksni).

Avoti: ME

lorāt   apv.

1. Pļāpāt, čalot; daudz, nepārtraukti runāt.

Avoti: ME

lorbakāties   apv.

1. Daudz, nepārtraukti runāt.

Avoti: ZrvI

loratadīns   med.

1. Medikaments, prethistamīna līdzeklis, H1 receptoru blokators, ko izmanto alerģijas gadījumā, pret vemšanu u. c.

Avoti: VE

lorbāt   apv.

1. Daudz, nepārtraukti runāt.

Avoti: ZrvI

lorbēre   apv.

1. Lozberis - lauru lapa.

Avoti: VV

lorberis   apv.

1. Lozberis - lauru lapa.

Avoti: VV

lorbēris   apv.

1. Lozberis - lauru lapa.

Avoti: VV

lorbers   apv.

1. Lozberis - lauru lapa.

Avoti: VV

lorcāt   apv.

1. Šļakstinot maisīt.

Avoti: ZrvI

lorcāties   apv.

1. Šļakstēt, šļakstīties.

2. Runāt (ko nenopietnu), pļāpāt.

3. Kustēties, būt nemierīgam.

Avoti: ZrvI

lorcis   apv.

1. Slapjš sniegs.

Avoti: ZrvI

lorcka   apv.

1. Būt tādam, no kura kratoties šļakstās šļidrums (par trauku, kas piepildīts ar šķidrumu).

2. Malks.

Avoti: ZrvI

lorckāties   apv.

1. Šļakstēt, šļakstīties.

2. Runāt (ko nenopietnu), pļāpāt.

3. Kustēties, būt nemierīgam.

Avoti: ZrvI

Lorda   vietv.

1. Lorda Hava sala - atrodas Tasmāna jūrā, Austrālijā, platība - 12,8 kvadrātkilometri, puslokā apņem lagūnu, tuvumā 12 sīku salu, vulkāniskas izcelsmes bazalta masīvs, augstums - līdz 860 m (Gavera kalns).

Avoti: PZT

Lordelo   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Lordelo"), Portu apgabalā, 10000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

lordkanclers   -a, v.

1. Augšpalātas priekšsēdētājs (Anglijā).

Avoti: LLVV

lordleitnants   novec.

1. Anglijas valdības iecelts Īrijas pārvaldnieks (līdz 1922. g.).

2. Grāfistes galva un tiesas izpildītājs (Anglijā).

Avoti: Ang

lordmaijers   novec.

1. Lordmērs.

Avoti: Ang

lordmajors   novec.

1. Lordmērs.

Avoti: Ang

lordmērs   -a, v.

1. Pilsētas galva (Londonā un dažās citās Anglijas pilsētās).

Avoti: LLVV

lordoskolioze   med.

1. Vienlaicīgs mugurkaula izliekums uz priekšu un sāniski.

Avoti: TM5

lordoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; med.

1. Mugurkaula izliekums uz priekšu.

Avoti: LLVV

lords   -a, v.

1. vēst. Augsts feodālis (viduslaikos Anglijā).

2. Mantojams tituls (Anglijā); persona, kam ir šāds tituls.

3. Tituls, kas saistīts ar dažiem augstiem amatiem (Anglijā); persona, kam ir šāds tituls.

Lordu palāta— augšpalāta.

Admiralitātes lords— jūrlielu padomes loceklis; jūrlietu ministrs.

Avoti: LLVV

lords-mers   novec.

1. Lordmērs.

Avoti: Ang

Loreina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lorain"), Ohaio štatā, osta Ēri ezera krastā, 63800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, PZT

Lorela   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Laurel"), Mērilendas štatā, 26100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Laurel"), Misisipi štatā, 18800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Laurel"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Laurel"), Virdžīnijas štatā, 16700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Loreleja   mit.

1. Eiropas mitoloģiskajā tradīcijā - Reinas nimfa, kas ar savām dziesmām novirza kuģus no ceļa, lai tie sasistos pret klintīm.

Avoti: Mit

Loreninge   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Lo-Reninge"), Flandrijas reģiona Rietumflandrijas provincē, 3300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lorensa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lawrence"), Indiānas štatā, 47500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lawrence"), Kanzasas štatā, 92700 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Lawrence"), Masačūsetas štatā, 78200 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Lorensa augstiene - atrodas Ziemeļamerikas ziemeļaustrumos (angļu val. "Laurentian Upland"), Kanādā, neliela daļa arī ASV, aptver Hudzona līci un Hudzonas zemieni, augstums - 200-400 m, austrumu daļā (Labradoras pussalā) 600-700 m, ziemeļausrtrumu piekrastē Torngata kalni, augstums - līdz 1676 m.

Avoti: LģE

Lorensbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lawrenceburg"), Kentuki štatā, 11100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lawrenceburg"), Tenesī štatā, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Lawrenceburg"), Indiānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Lorensu   vietv.; novec.

1. Lorensu Markiša līcis - Maputu līcis, kas atrodas Indijas okeāna rietumu daļā ("Baia do Maputo"), Āfrikas dienvidaustrumu piekrastē, Mozambikas teritorijā.

Avoti: PZT

Lorensumarkiša   vietv.

1. Maputu - Mozambikas galvaspilsēta, tās nosaukums līdz 1976. g.

Avoti: PZT

Lorensvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lawrenceville"), Džordžijas štatā, 30200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Loreo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Loreo"), Venēcijas reģiona Rovigo provincē, 3600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lorera   vietv.; nevēl.

1. Loreto - pilsēta Itālijā.

Avoti: Wi

lorete   novec.

1. Pērkama sieviete Parīzē, atšķiras ar zināmu eleganci un smalkāku uzvešanos.

Avoti: KV

Loreto   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Loreto"), Markes reģiona Ankonas provincē, 12600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Loreto Aprutino - pilsēta Itālijā ("Loreto Aprutino"), Abruco reģiona Peskāras provincē, 7500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

lorgāt   apv.

1. Neveikli kaut ko darīt.

Avoti: ME

lorģis   apv.

1. Kāds, kurš staigā nekārtīgās, netīrās drēbēs.

Avoti: ME

lorģis   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: ME

Lorha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lorch"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 10600 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Pilsēta Vācijā ("Lorch"), Hesenes federālajā zemē, 3800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lori

1. Spilgtas krāsas papagailis (Austrālijā, Polinēzijā, Jaungvinejā).

Avoti: Ang

Lori   vietv.

1. Marza Armēnijas ziemeļu daļā, administratīvais centrs - Vanadzora.

2. Senpilsēta Armēnijas ziemeļu daļā, Dzoragetas kreisajā krastā, dibināta X gs., no 1065. g. - Taširas-Dzoragetas valsts galvaspilsēta, 1118. g. pievienota Gruzijai, no 1441. g. ietilpa Kartlijā, sagrauta Timura karagājienā XIV gs., drupas atrodas tagadējā Loriberdas ciemā.

Avoti: PZT

Loriāna   vietv.; novec.

1. Lorjāna - pilsēta Francijā ("Lorient").

Avoti: PZT

lorīgs   apv.

1. Pļāpīgs, runīgs.

Avoti: ĒiV

loriidae   lat.

1. Otiņmēļputnu jeb loriju dzimta.

Avoti: PDE

lorijs

1. dsk. Putnu klases papagaiļveidīgo kārtas dzimta ("Loriidae"), papagailis ar gariem spārniem un spilgtas krāsas apspalvojumu; izplatīts Filipīnās, Austrālijā, Polinēzijā; otiņmēļputns.

Avoti: SV99, PDE

lorika

1. Romiešu krūšu bruņas; sākotnēji no ādas, vēlāk no metāla.

Avoti: SV08

loriķis   apv.

1. Kāds, kas ir nolaidīgs, nevērīgs.

Avoti: ME

Lorinbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Laurinburga"), Ziemeļkarolīnas štatā, 15600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

loriņi   žarg.

1. Mantas; krāmi.

2. Apģērba gabali.

Avoti: SLG

loris

1. dsk. Primātu kārtas puspērtiķu apakškārtas lorveidīgo dzimta ("Lorisidae"), 6 ģintis, 11 sugas, izplatīts Āzijas un Āfrikas tropos.

Slaidie lori— loru ģints ("Loris").

Resnie lori— loru ģints ("Nycticebus").

2. Spilgtas krāsas papagailis (Austrālijā, Polinēzijā, Jaungvinejā) ar otveida mēli.

3. apv. Pļāpīgs, runīgs cilvēks.

Avoti: SV99, LLVV, ĒiV

loris   lat.

1. Slaido loru ģints.

Avoti: PDE

lorisidae   lat.

1. Loru dzimta jeb lorveidīgie.

Avoti: PDE

lorisks   apv.

1. Palaidnīgs, nolaidīgs, nevērīgs.

Avoti: ME

Loriša   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Loures"), Lisabonas apgabalā, 205000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

lorīt   apv.

1. Pļāpāt, (daudz) runāt.

Avoti: ĒiV

lorīties   apv.

1. Daudz, nepārtraukti runāt.

Avoti: ZrvI

lorizāt   apv.

1. Daudz, nepārtraukti runāt.

Avoti: ZrvI

Lorjāna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Lorient"), Bretaņas reģiona Morbiānas departamentā, 57200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

lorka   apv.

1. Malks.

Avoti: ZrvI

Lorka   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Lorca"), Mursijas apgabala Mursijas provincē, 91800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

lorkāt   apv.

1. Nedaiļi, neētiski strēbt, dzert.

Avoti: ME

lorkšēt   apv.

1. Pļāpāt, (daudz) runāt.

2. Rukšķēt, urkšķēt.

Avoti: ĒiV

lorkšķēt   apv.

1. Skaļi runāt, pļāpāt.

Avoti: ME

lorkšis   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: ME

lorkšķis   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: ME

lorkšs   apv.

1. Troksnis; burkšķis.

Avoti: ViV

lorķēt   apv.

1. Smēķēt.

Avoti: ViV

lorķis   apv.

1. Zīžamā tabaka, lapu vīšķis, ko košļā vai zīž.

2. Smēķis; pīpe.

Avoti: KV, ViV

lornete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Brilles ar rokturi, aiz kā tās tur acu priekšā.

2. novec. Monoklis; arī saliekamas brilles.

Avoti: LLVV

lornets   novec.

1. Lornete.

Avoti: LME

lorņete   novec.

1. Brilles ar īpašu kātu, ar ko tās tur acu priekšā, brilles nelietojot, tās nokarājas važiņā vai saitē.

Avoti: KV

lorņets   novec.

1. Lornete.

Avoti: LME

lorņons   novec.

1. Brilles stikls vienai acij (monoklis).

Avoti: KV

loro

1. Konts, kuru banka atvērusi ārzemju bankai - korespondentei, lai tajā ieskaitītu summas, kuras te ienāk tās labā.

Avoti: NlV

lorokonto

1. Konts, kurā banka ieskaita ienākošos līdzekļus, kas pienākas tās korespondētājbankai (parasti ārzemēs).

Avoti: SV99

Loroza   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Lourosa"), Aveiru apgabalā, 10400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

lorpas   apv.

1. Dzīvnieku iekšas; larpas.

2. Strēmele, skrandas.

Avoti: ViV

lorpata   apv.

1. Skranda; strēmele; gabals.

2. Gļēvs, vājš cilvēks; arī izlutināts, izvēlīgs cilvēks.

Avoti: ViV

lorpatains   apv.

1. Lēverains; larpatains.

Avoti: ViV

Lorša   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lorsch"), Hesenes federālajā zemē, 13200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

lorts   novec.

1. Lords.

Avoti: Ang

loruani

1. Tauta Dienvidsudānā, radniecīga lotukiem, valoda pieder pie nilotu saimes austrumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

Lorupe   vietv.

1. Gaujas kreisā krasta pieteka Siguldas novada Siguldas pagastā, garums - 11 km, kritums - 89 m, iztek no Ummuru ezera (97 m vjl.).

Lorupes grants atradne— Gaujas senā alūvija un fluvioglaciālās deltas nogulumu iegula Siguldas novadā, 8 km uz rietumiem no Siguldas, derīgā slāņa biezums - 5,3 m, grants derīga betonam, tika izmantota līdz 1979. g.

Lorupes-Jūdažu subglaciālā iegultne— lokveidīgi stiepjas 9,5 km garumā no Siguldas-Allažu ceļa līdz Jūdažu ezeram, dziļums - 3-5 m dienvidaustrumos un pakāpeniski palielinās līdz 18-20 m rietumu galā.

Avoti: LE1, LD

lorveidīgie

1. Loru dzimta - primātu kārtas puspērtiķu apakškārtas dzimta ("Lorisidae"), nelieli pērtiķi (ķermeņa garums - 11-39 cm, aste īsa), mīt kokos, aktīvi naktīs, visēdāji, 6 ģ., 11 s.

Avoti: PDE

lorza   apv.

1. Pļāpīgs, runīgs cilvēks.

2. Tenkas, pļāpas.

Avoti: ĒiV

lorzaks   apv.

1. Pļāpīgs cilvēks.

Avoti: ViV

lorzāt   apv.

1. Aptašķīt, apsmulēt.

Avoti: ME

lorzāt   apv.

1. Pļāpāt, (daudz) runāt.

Avoti: ĒiV

lorzīgs   apv.

1. Pļāpīgs, runīgs.

Avoti: ĒiV

Losa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

Losa   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Loos"), Noras-Padekalē reģiona Noras departamentā, 21600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

losains   apv.

1. Raibs, lāsains.

2. Loss.

Avoti: KV, TlV

Losalamosa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Los Alamos"), Ņūmeksikas štatā, 12000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Losalkarrisosa   vietv.

1. Pilsēta Dominikānas Republikā ("Los Alcarrizos"), Santodomingo piepilsēta, 263900 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Losandželosa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Los Angeles"), Kalifornijas štata dienvidu daļā, 3928000 iedzīvotāju (2014. g).

Losandželosas latviešu kopiena— izveidojās 20.gs. sākumā, 1920. gados bija ~300 latviešu un Losandželosā darbojās Latvijas konsulāts, ap 1950. g. ieceļoja ~500 latviešu, 1980. gados bija ~3500-4000 latviešu.

2. nevēl. Losanhelesa - pilsēta Čīlē.

Avoti: LE1, Wi

Losanhelesa   vietv.

1. Pilsēta Čīles centrālajā daļā ("Los Angeles"), Longitudiālajā ielejā, Biobio provincas administratīvais centrs, 187000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

losānieši

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Losi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Losbanosa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Los Banos"), Kalifornijas štatā, 37100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Losbarjosa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Los Barrios"), Andalūzijas autonomā apgabala Kadisas provincē, 22900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lose   vietv.

1. Losis - Ventas kreisā krasta pieteka Saldus novadā.

Avoti: LD

losene   apv.

1. Dzeltenīgas spalvas govs.

Avoti: KV

Losera   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Losser"), Overeiselas provincē, 2260 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Losglasjaresa   vietv.

1. Losglasjaresas nacionālais parks ("Parque Nacional Los Glaciares") atrodas Patagonijas Andos, Argentīnā, platība - 6000 kvadrātkilometru, dibināts 1937. g., augstkalnu reljefs līdz 3600 m vjl., ledāji, notofāgu meži.

Avoti: PZT

Losi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā.

2. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Losa" nosaukuma variants.

3. Losu Čači - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

Losice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 7100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1505.-1869. g. un kopš 1915. g.

Avoti: LpA, Wi

Losinga   vietv.

1. Upe Kolas pussalā, Krievijas Murmanskas apgabalā, Ponojas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Losinopetrovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, pie Vorjas ietekas Kļazmā, 24300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

losis

1. apv. Zvejas rīks - garš tīkls ar liekačiem.

2. žarg. Neapķērīgs cilvēks; muļķis, stulbenis, nejēga.

3. žarg. Aprobežots cilvēks.

4. žarg. Neglīts puisis.

5. žarg. Zaudētājs.

6. žarg. Gļēvulis.

Avoti: ViV, SLG

Losis   vietv.

1. Ventas kreisā krasta pieteka Vaiņodes un Saldus novadā (augštece Lietuvā), garums - 43,6 km, kritums - 82 m, Latvijas un Lietuvas robežupe 27 km; Lose; Loša; Luše (Lietuvā Lūše).

Avoti: LE1

Losiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

losiškieši

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Losiški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

losītis   apv.

1. Loss zirgs.

Avoti: KV

losjons   -a, v.

1. Šķidrs kosmētisks līdzeklis ādas kopšanai.

Avoti: LLVV, SV08

loska   apv.

1. Cilvēks, kas gausi iet jeb loskā.

2. Netīrīga, nevīžīga sieviete.

Avoti: KV, ViV

loskāt   apv.

1. Iet, staigāt, arī kustēties, darboties (parasti neveikli, smagiem soļiem).

2. Darīt netīru, traipīt (parasti staigājot pa slapju, dubļainu vietu).

3. Sist, pērt.

Avoti: ViV

loskāties   apv.

1. Kļūt netīram, traipīties (piemēram, velkoties pa zemi).

2. Kauties, plēsties.

Avoti: ViV

loskots   apv.

1. Mazvērtīgs audums vai apģērba gabals.

Avoti: KiV

Losljanosa   vietv.

1. Losljanosa de Aridane - pilsēta Spānijā ("Los Llanos de Aridane"), Kanāriju Salu autonomā apgabala Santakrusas de Tenerifes provincē, Palmas salas rietumu daļā, 21100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Loslunasa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Los Lunas"), Ņūmeksikas štatā, 15200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

losms   apv.

1. Liels, garš cilvēks, arī klaidonis, sliņķis.

2. Iedobums zem zirga pakava.

Avoti: KV

losms   apv.

1. Krituši augļi dārzā.

Avoti: ME

losnis   apv.

1. Liels, garš cilvēks.

2. Liela, veca žurka.

Avoti: ME

LOSP   saīs.

1. Lauksaimnieku organizāciju sadarbības padome.

Avoti: i2

Lospalasjosa   vietv.

1. Lospalasjosa i Viljafranka - pilsēta Spānijā ("Los Palacios y Villafranca"), Andalūzijas autonomā apgabala Seviljas provincē, 37700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lospitaleta   vietv.

1. Lospitaleta de Ļobregata - pilsēta Spānijā ("L'Hospitalet de Llobregat"), Katalonijā, Barselonas provincē, 253500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Losrealohosa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Los Realejos"), Kanāriju Salu autonomā apgabala Santakrusas de Tenerifes provincē, Tenerifes salā, 38000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

loss   -ais; s. -a, -ā;

1. Dzeltenīgs, pelēcīgi dzeltens (parasti par dzīvnieku, tā apmatojumu).

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Zirgs ar dzeltenīgu apmatojumu, tumšām krēpēm un asti, tumšu svītru pār muguru.

Avoti: LLVV

Lostekesa   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlā ("Los Teques"), Karību Andos 1169 m vjl., Mirandas štata administratīvais centrs, 236500 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Lostoresa   vietv.

1. Lostoresa de Kotiljasa - pilsēta Spānijā ("Las Torres de Cotillas"), Mursijas reģionā, 21400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

losts   apv.

1. Paslēptuve, iedobums, ligzda; mājputnu lakta, putnu būrītis.

Avoti: KV

Losu   vietv.; nelok.

1. Losu ezers - atrodas Latgales augstienē, Rēzeknes novada Ozolaines pagastā, 148,3 m vjl., platība - ~10 ha (pēc līmeņa pazemināšanas >1 m 1955. g.), vidējais dziļums - 0,6 m, sākotnējā platība - ~400 ha, kas tagad pārpurvojusies.

2. Losu purvs - zemais un augstais purvs Rēzeknes novadā ap Losu ezeru, platība - 592 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 3,5 m; Kapišķu purvs.

Avoti: LD

losums   v.

1. Vispārināta īpašība --> loss, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Loša   vietv.

1. Losis - Ventas kreisā krasta pieteka Saldus novadā.

2. Upe Baltkrievijā, Ašmjankas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LD, PZT, LpA

lošas   apv.

1. Tīklveida zvejas rīki.

Avoti: TlV

loši   dsk.

1. Zvejas tīkli lielākām zivīm.

2. žarg. Muļķi.

Loši   vietv.

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Losa" nosaukuma variants.

Lošu pilskalns— atrodas Rēzeknes novada Silmalas pagsatā, Lošu ciemā, ir 12 m augsts paugurs ar stāvām nogāzēm, plakums - gandrīz apaļš ~23 m diametrā, bijis apdzīvots līdz ~10 gs.

2. Lošu Čači - Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Losu Čači" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lošiņa   vietv.

1. Mali Lošiņa - pilsēta Horvātijā ("Mali Lošinj"), Piejūras-Kalnu županijā, 8100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

loška   žarg.

1. Karote.

Avoti: SLG

Loškas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

Avoti: LC

lošķis   apv.

1. Dzeltenīgas spalvas govs.

Avoti: KV

lošmaks   apv.

1. Garš, liela auguma cilvēks.

2. Sliņķis, slaists, dīkdienis.

Avoti: SiV

lošnīgs   apv.

1. Rāpulīgs, rāpus.

2. Verdziski pazemīgs, padevīgs.

Avoti: ME

lošņa   apv.

1. Krīklis ("Anas crecca").

2. Salns zirgs.

Avoti: ME

lošņāt   apv.

1. Okšķerējot ložņāt apkārt.

Avoti: ME

Loštice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabalā, 3060 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

LOT   saīs.

1. Polijas aviosabiedrība (poļu "Polskie Linie Lotnicze").

Avoti: i1

lota   lat.

1. Mencu dzimtas ģints.

Lota lota— vēdzele.

Avoti: LD

Lota   vietv.

1. Pilsēta Čīles centrālajā daļā ("Lota"), osta Klusā okeāna krastā, 47300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

lotaga   apv.

1. Rīkste, pātaga.

2. Makšķeres kāts.

3. Veikls cilvēks.

Avoti: KV

lotāt   apv.

1. Pērt, sist.

Avoti: ME

lote   -es, dsk. ģen. -šu, s.; jūrn.

1. Ierīce ūdenstilpes dziļuma mērīšanai no kuģa, laivas; lieto gan rokas gan elektronisko loti.

Rokas lote— ierīce dziļuma noteikšanai (mērīšanai), kas sastāv no noteiktās iedaļās sadalītas garas līnes un svina atsvara ar iedobu apakšdaļu (tajā iespiesti liellopu tauki, pie kuriem pielīp grunts paraugi).

Avoti: LLVV

lote   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Masas mērvienība - aptuveni 12,78 grami (vecajā krievu mērvienību sistēmā).

2. apv. Līmeņrādis, namdara un galdnieka instruments horizontāles noteikšanai.

Avoti: LLVV

lote   novec.

1. Starptautiskajā tirdzniecībā lietota kravas mērvienība (gk. kokmateriālu mērvienība = 50 kubikpēdām).

Avoti: Ang

lotereja   novec.

1. Loterija.

Avoti: LME

loterija   -as, s.

1. Izloze, laimes spēle, kuras dalībniekiem ir numurētas biļetes.

Avoti: LLVV

lotēšana   jūrn.

1. Dziļuma mērīšana.

Avoti: JūVM

lotēt   apv.

1. Izmērīt dziļumu.

2. Noteikt horizontālo vai vertikālo plakni.

Avoti: JūVM, ME

loti

1. Naudas pamatvienība Lesoto Karalistē.

Avoti: PnR

loti

1. Viena no nagi grupas tautībām, dzīvo Indijas austrumos, Nāgālendas štatā, arī Manipūras štatā un Mjanmas (Birmas) ziemeļrietumos, runā dialektos, kas pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, senie animistiskie ticējumi (akmeņu u. c. dabas priekšmetu garu kulti).

Avoti: PZT

lotīgums   novec.

1. Senāks tehnisks apzīmējums sudraba tīrsaturam naudas gabalos un sudraba priekšmetos; piem., 12 lotīgais sudrabs saturēja 75% tīra sudraba.

Avoti: KV

lotis   novec.

1. Tīkls lielākām zivīm: vimbām, mencām u. tml.

Avoti: KV

lotīte

1. Dem. --> lote 1, 2.

Avoti: LV93

lotka   žarg.

1. Laiva.

Avoti: SLG

lotlīne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.,

1. Lotes aukla, dziļuma mērīšanai; lotlīnis.

Avoti: LLVV

lotlīnis   -ņa, v.; jūrn.

1. Lotes aukla, dziļuma mērīšanai; lotlīne.

Avoti: LLVV

loto   nelok., v.

1. Spēle, kuras dalībniekiem uz īpašām kārtīm jāaizsedz nosauktie numuri vai attēli.

Avoti: LLVV

lotofāgi   mit.

1. Mītiska tauta Homēra "Odisejā", kas galvenokārt pārtiek no lotosiem; ceļinieki, nobaudījuši lotosus, aizmirst dzimteni un vairs nevēlas tajā atgriezties.

Avoti: IdV

Lotona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lawton"), Oklahomas štatā, 97000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

LOTOS   saīs., vēst.

1. Latvijas skolu vecāko klašu audzēkņu darba un atpūtas vienība.

Avoti: i1

lotospuķe   -es, dsk. ģen. -ķu, s.; reti.

1. Lotoss.

Avoti: LLVV

lotoss   -a, v.

1. dsk. Divdīgļlapju klases gundegu apakšklases rinda ("Nelumbonales"), kurā ir tikai viena dzimta.

2. dsk. Šīs rindas dzimta ("Nelumbonaceae") ar 1 ģinti.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Nelumbo"), kurā ir 2 sugas, ūdensaugs ar lielām lapām un krāšņiem ziediem, kas sakņojas zemē, bet zieds atveras virs ūdens.

Dzeltenais jeb Ēģiptes lotoss— lotosu suga ("Nelumbo lutea").

Riekstu jeb Indijas lotoss— lotosu suga ("Nelumbo nucifera").

4. mit. Apskaidrības simbols budismā.

Baltais lotoss— slepena kustība Ķīnā 18.-20. gs., kuras mācība bija budisma un daoisma misticisma sajaukums.

Avoti: LLVV, MrJ, R1

lototrons   -a, v.

1. Elektromehānisks laimes rats ložu sajaukšanai.

Avoti: LLVV

Lotringa   vietv.

1. Vēsturiska province Francijas ziemeļaustrumos ("Lorraine"), ietver Mertas un Mozeles, Mozeles, Vogēzu, Mēzas departamentu, platība 23000 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

lotringieši

1. Tautība Francijas ziemeļaustrumos, Lotringas vēsturiskā novada pamatiedzīvotāji, runā gk. franču valodā, daļa - lejasvācu dialektā, ticīgie - gk. katoļi, daļa protestanti (kalvinisti).

Avoti: PZT

lots   novec.

1. Laukuma mērs ASV, vienāds ar 30 akriem jeb 12,15 ha.

2. Lote - masas, svara mērvienība - aptuveni 12,78 grami.

Avoti: KV, LME

lotsianisms   vēst.

1. Dzīvās dabas evolūcijas koncepcija, kas organiskās pasaules evolūciju uzskatīja par procesu, kurā no mūžīgiem laikiem pastāvoši nemainīgi gēni kombinējoties dod jaunas sugas.

Avoti: SV69

lotto   novec.

1. Loto.

Avoti: LME

lotuki

1. Tauta, dzīvo Dienvidsudānā, valoda pieder pie nilotu saimes austrumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

lotus   lat.

1. Vanagnadziņi.

Lotus ambiguus— šaubīgais vanagnadziņš.

Lotus arvensis— tīruma vanagnadziņš.

Lotus balticus— Baltijas vanagnadziņš.

Lotus callunetorum— virsāju vanagnadziņš.

Lotus corniculatus— ragainais vanagnadziņš.

Lotus uliginosus— dūkstu vanagnadziņš.

Avoti: LD

lotuss   novec.

1. Lotoss.

Avoti: LME

Lotuši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

lotuzīns   med.

1. Indīgs "Lotus arabicus L." glikozīds, kas hidrolizējot veido zilskābi un pigmentu lotoflavīnu.

Avoti: TM5

lotvīts   apv.

1. Latvietis.

Avoti: BsV

Lotwa

1. Latvijas nosaukums poļu valodā.

Avoti: KV

Lotyšsko   novec.

1. Latvijas nosaukums čehu valodā.

Avoti: LE

Loučna   vietv.

1. Loučna pie Kļinovces - pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 90 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

louds   novec.

1. Starptautiskajā tirdzniecībā lietota kravas mērvienība (gk. kokmateriālu mērvienība = 50 kubikpēdām).

Avoti: Ang

Louela   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lowell"), Masačūsetas štatā, 109900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Lowell"), Indiānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Louisenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lavīžu muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Aizputes pagastā.

2. Lavīžu muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Pampāļu pagastā.

Avoti: KV

louks   apv.

1. Veikls, izveicīgs.

2. Tāds, kam ir raksturīga tieksme uz ko.

Avoti: KiV

Loule   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Loule"), Faru apgabalā, 70600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

lounge   angļu val.

1. Laundžs - omulīga saviesīgas relaksācijas telpa.

Avoti: PL

Louni   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 19160 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Lounīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

2. Meža Lounīki - Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Mežalovnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lourensijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Aktinīdu grupas mākslīgi iegūts ķīmiskais elements, Lr, atomnumurs - 103, radioaktīvs metāls, zināmi 6 izotopi.

Avoti: LLVV

Loustofta   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Lowestoft"), Anglijas austrumos, osta Ziemeļjūras krastā, 71000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Louzi   vietv.

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Lauzas" nosaukuma variants.

2. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Lauzi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

loužņi   apv.

1. Lūžņi.

Avoti: BsV

LOV   saīs.

1. Latvijas Olimpiskā vienība.

Avoti: i2

Lovalangi   mit.

1. Njasu (Indonēzija) mitoloģijā - augšējās pasaules dievs, dzīvības labestības avots un cilvēku pavēlnieks.

Avoti: Mit

Lovate   vietv.

1. Upe Krievijā, Pleskavas un Novgorodas apgabalā, garums - 530 km, iztek no Lovateca ezera Baltkrievijā, ietek Ilmeņa ezerā.

Avoti: PZT

love   angļu val.

1. Mīļotā.

2. Mīlestība.

Love Parade— mīlestības, brīvības un tehno mūzikas svētki, kas katru gadu (kopš 1989. g.) jūlijā notiek Berlīnē.

Love story— mīlas stāsts.

Avoti: SLG, PL

Loveča   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Loveč"), Osamas krastos, apgabala administratīvais centrs, 37600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lovela   vietv.; novec.

1. Louela - pilsēta ASV, Masačūsetas štatā.

Avoti: PZT

lovelass   -a, v.

1. Mīlas dēku meklētājs, pavedējs; donžuāns.

Avoti: LLVV

Loverhata   vietv.

1. Pilsēta Jaunzēlandē ("Lower Hutt"), Velingtonas piepilsēta, 97600 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Lovezers   vietv.

1. Ezers Kolas pussalā 153 m vjl., Krievijā, Murmanskas apgabalā, platība - 200 kvadrātkilometru, dziļums - līdz 35 m, tektoniskas izcelsmes, notece pa Voroņju uz Barenca jūru.

2. Lovezera tundras - kalnu masīvs Kolas pussalā starp Umbezeru un Lovezeru, Krievijā, Murmanskas apgabalā, augstums - līdz 1120 m.

Avoti: PZT

Loviča   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 29600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1298. g.

Avoti: LpA, Wi

Lovīsa   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Ūsimā reģionā, 15600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lovīt   žarg.

1. Meklēt; ķert.

Avoti: SLG

lovīte   žarg.

1. Mīlestība.

Avoti: JV

lovīties   žarg.

1. Meklēties; meklēt draugu, draudzeni; censties noķert.

Avoti: SLG, JV

lovkačs   žarg.

1. Izmanīgs, blēdīgs cilvēks.

Avoti: SLG

Lovnīki   vietv.

1. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Lounīki" nosaukuma variants.

2. Meža Lovnīki - Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Mežalovnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lovosice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 9390 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Lovua   vietv.; novec.

1. Luvua - upe Zambijā un Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā).

Avoti: PZT

Lowiden   vietv., vēst., vācu val.

1. Laviedes muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Prodes pagastā.

Avoti: KV

loxia   lat.

1. Krustknābji.

Loxia curvirostra— egļu krustknābis.

Loxia leucoptera— baltsvītru krustknābis.

Loxia pytyopsittacus— priežu krustknābis.

Avoti: ZvP

loxodonta   lat.

1. Ziloņu dzimtas ģints.

Loxodonta africana— Āfrikas zilonis.

Avoti: PDE

Loxten   vietv., vēst., vācu val.

1. Lokstenes viduslaiku pils, kas atradās tagadējā Pļaviņu novada Klintaines pagastā, vieta applūdināta pēc Pļaviņu HES uzcelšanas.

Avoti: LE1

Lozanna   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (fr., vācu "Lausanne", it. "Losanna"), Vo kantona administratīvais centrs, 132800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA

lozbeģi   apv.

1. Lauri.

Avoti: ĒiV

lozbēre   apv.

1. Lozberis - lauru lapa.

Avoti: VV

lozberi   apv.

1. Lauri.

Avoti: LME

lozberis   apv.

1. Lauru lapa.

Avoti: VV

lozbēris   apv.

1. Lozberis - lauru lapa.

Avoti: VV

lozberkoks   apv.

1. Lauri.

Avoti: LME

lozberlapa   -as, s.; novec.

1. Lauru lapa.

Avoti: LLVV

Lozdas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Rožkalnu pagastā.

4. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Lozdi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lozdauski   vietv.

1. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Lozdi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lozdi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Konstantinovas pagastā.

2. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Lozdas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lozdna   apv.

1. Bezdelīgas pavārds.

Avoti: ME

Lozdova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Medņevas pagastā.

Avoti: LC

Lozdukolns   vietv.

1. Balvu novada Bērzkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Lazdukalns" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lozduļova   vietv.

1. Balvu novada Briežuciema pagasta apdzīvotās vietas "Lazduleja" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lozdys   vietv.

1. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Lozdi" nosaukums latgaliski.

2. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Lozdas" nosaukums latgaliski.

3. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Lozdas" nosaukums latgaliski.

4. Vārkavas novada Rožkalnu pagasta apdzīvotās vietas "Lozdas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

loze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Zīme (piemēram, zīmīte ar numuru, priekšmets), ar ko lozējot noskaidro (kā) saņēmēju, veicēju u. tml.

Vilkt lozi— izvēlēties un ņemt lozi.

// vēst. Zīmīte ar kārtas numuru karadienestā iesaucamo noteikšanai lozējot (piemēram, Krievijā līdz 1917).

Ložu laiks— rudens periods, kad notika iesaukšana karadienestā.

Ložu gadi— vecums, kādā iesauca karadienestā.

2. sar. Loterijas biļete.

Pilna loze— laimējusi loterijas biļete.

Tukša loze— loterijas biļete, kas nav laimējusi.

Avoti: LLVV

loze   apv.

1. Atslēga.

Avoti: ME

Lozē   vietv.

1. Lozē Eno - pilsēta Beļģijā ("Leuze-en-Hainaut"), Valonijas reģiona Eno provincē, 13500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lozēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Dalīt, piešķirt (piemēram, mantas, priekšmetus, vietas, pienākumus) pēc kāda nosacīta priekšmeta, zīmes, kas izvēlēts un paņemts.

// intrans.

Avoti: LLVV

lozi

1. Baroci - tauta Zambijas rietumos.

Avoti: PZT

Lozjva   vietv.

1. Upe Krievijā, Sverdlovskas apgabalā, Tavdas kreisā satekupe, garums - 637 km, sākas Ziemeļurālu austrumu nogāzē.

Avoti: PZT

lozme   apv.

1. Nomizots koka gabals.

Avoti: KV

lozms   apv.

1. Liels, garš cilvēks.

Avoti: ME

lozms   apv.

1. Kaudze, liels daudzums.

Avoti: KV

Loznica   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Loznica"), Razgradas apgabalā, 2300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Serbijā ("Loznica"), Centrālās Serbijas Mačvas apgabalā, 19200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lozona   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Losone"), Tičīno kantonā, 6500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lozova   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Harkovas apgabalā, 58300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Lozovaja   vietv.; novec.

1. Lozova - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

lozums   apv.

1. Kaudze, liels daudzums.

Avoti: ME

lozungs   -a, v.

1. Uzsaukums, aicinājums; uzsaukuma, aicinājuma formā izteikta ideja, doma.

2. Īpaši veidots plakāts ar uzrakstītu uzsaukumu, aicinājumu; šāda plakāta teksts.

Avoti: LLVV

loža   -as, s.

1. Nedaudziem cilvēkiem paredzēts norobežots nodalījums (parasti teātrī).

Orķestra loža— loža virs orķestra telpas sānu daļas (parasti muzikālā teātrī).

2. vēst. Organizācija (brīvmūrniekiem), kā arī telpa, kur sanāk brīvmūrnieku (masonu) organizatoriskā šūniņa.

3. Vienkārša, no dēļiem veidota guļasvieta; lāva.

Avoti: LLVV, ViV

loža   apv.

1. Ložņātājs, rāpulis.

2. Lišķis, glaimotājs.

3. Mizu loža - mizložņa.

Avoti: ME

ložāt   apv.

1. Ložņāt šurpu turpu.

2. Līst, glaimot.

3. Ošņāt, apošņāt.

Avoti: ME

ložātājs   apv.

1. Rāpulis, līdējs.

Avoti: ME

ložbērējs   -a, v.; novec.

1. Ložmetējs.

Avoti: LLVV

ložberis   -ra, v.; novec.

1. Ložmetējs.

Avoti: LLVV

ložens   apv.

1. Tāds, ko viegli izvirzīt cauri, gluds.

Avoti: ME

ložens   apv.

1. Loža, ložņa.

Avoti: ME

ložierēt   žarg.

1. Blandīties; slapstīties.

Avoti: Žrg

ložieris   apv.

1. Tas, kas ložņā; ložņa.

Avoti: SiV

ložināt   apv.

1. Ložņāt.

Avoti: ME

ložinēt   apv.

1. Ložņāt.

Avoti: ME

ložis   apv.

1. Efeju sētložņa ("Glechoma hederaceae", senāk "Glechoma hederaceum").

Avoti: ME

ložkomoiņiks   žarg.

1. Cilvēks, kas strādā virtuvē.

2. Nepilngadīgais, kas pilda pieaugušo uzdevumus.

Avoti: KZ

ložlaiks   apv.

1. Rekrūšu ņemšanas laiks.

Avoti: ViV

Ložmetējkalns   vietv.

1. Pirmā pasaules kara cīņu vieta, kultūrvēsturisks liegums, atrodas Jelgavas novada Valgundes pagastā, 2-2,5 km uz dienvidiem no Babītes ezera.

Avoti: LE1

ložmetējligzda   -as, s.

1. Speciāli iekārtota pozīcija šaušanai ar ložmetēju.

Avoti: LLVV

ložmetējlizda   -as, s.

1. Ložmetējligzda.

Avoti: LLVV

ložmetējnieks   -a, v.

1. Karavīrs, kas specializējies šaušanā ar ložmetēju.

Avoti: LLVV

ložmetējrati   -u, v.; tikai dsk.

1. Ložmetējs kopā ar tā balsta iekārtu un transportiekārtu.

Avoti: LLVV

ložmetējs   -a, v.

1. Automātisks ātršāvējs ierocis galvenokārt dzīvā spēka iznīcināšanai ar lodēm.

Avoti: LLVV

ložmetējžurnālistika

1. Nesaudzīgi kritisks intervēšanas veids, piem., varasvīru "apberot" ar atmaskojošiem jautājumiem.

Avoti: LEV

ložmetis   -ša, v.; novec.

1. Ložmetējs.

Avoti: LLVV

ložnēt   apv.

1. Ložņāt.

Avoti: ME

ložņa   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai; kopdz.

1. niev. Cilvēks, kas ar dažādiem (parasti slepeniem) paņēmieniem izzina, izdibina (piemēram, noslēpumus), iegūst (piemēram, ziņas, datus).

2. apv. Smalks, vēja nests sniegs.

3. Savienojumā "mizu ložņa" - mizložņa.

4. Savienojumā "klinšu ložņa" - klinšložņa.

Avoti: LLVV, ME, ZvP

ložņāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. parasti 3. pers. Vairākkārt, arī dažādos virzienos līst (par bezkāju dzīvniekiem, piemēram, par dažiem rāpuļiem, tārpiem, kāpuriem); lodāt (1).

2. Vairākkārt, arī dažādos virzienos iet, staigāt (parasti pa šauru vietu, neērtos apstākļos) - par cilvēkiem; lodāt (2).

// pārn. Vairākkārt skarot, virzīties (pa ko) - par pirkstiem, roku.

// pārn. Izplatīties, parasti slepeni (par baumām, tenkām).

3. parasti 3. pers. Plūst dažādos virzienos (piemēram, par gaisa strāvu, ūdeņiem); lodāt (3).

// pārn. Pārņemt (kādu) - par psihiskiem stāvokļiem.

4. parasti 3. pers.; pareti. Būt novietotam, atrasties līku loču (par ceļiem, upēm u. tml.).

5. parasti divd. formā: ložņājošs; bot. Tāds, kas savas uzbūves dēļ aug, stiepjoties paralēli zemes virsmai, ir pietuvināts zemes virsmai (par augiem, to daļām).

Avoti: LLVV

ložņātājs   apv.

1. Rāpulis, līdējs.

Avoti: ME

ložņāties   apv.

1. Vairākkārt, arī dažādos virzienos iet, staigāt.

Avoti: ĒiV

ložņaugs   -a, v.; bot.

1. Ložņājošs augs.

Avoti: LLVV

ložņi   apv.

1. Smalks, vēja nests sniegs.

Avoti: ME

ložņīgs   apv.

1. Rāpulīgs, rāpus, līšus.

Avoti: ME

ložņu   ģen., nelok.

1. Ložņājošs (par augiem, to daļām).

Avoti: LLVV

ložņvabole

1. Vaboļu kārtas dzimta ("Anthicidae"), 2900 sugas, Eiropā konstatētas 235 sugas, Latvijā maz pētīta, konstatētas ~9 sugas, vaboles ķermenis šaurs, cilindrisks vai plakans, 2-5 mm garš, galva ar izteiktu kakla pāreju, sastopamas trūdošās augu atliekās, zemsegā, zāģskaidās.

Avoti: LD

ložpuisis   apv.

1. Jaunietis, kam pēc izlozes jāiet karadienestā.

Avoti: ViV

LP   saīs.

1. A/s "Latvijas Pasts".

2. Apzīmējums skaņu-platēm, kuru griešanās ātrums ir 33 un 1/3 apgriezienu minūtē, un 540 m magnetofona lentēm lenšu magnetofonos (angļu "longplaying").

3. med. Lumbālpunkcija (angļu "lumbar puncture").

Avoti: i2, LEV, TM5

lp.   saīs.

1. Lapa (bibliogrāfiskajā aprakstā).

Avoti: i2

LPA   saīs.

1. Latvijas Pedagoģijas akadēmija.

2. Latvijas Policijas akadēmija.

Avoti: i2

LPAA   saīs.

1. Latvijas Pilnvaroto autotirgotāju asociācija.

2. Latvijas Psihoterapijas asociāciju apvienība.

Avoti: i2

LPB   saīs.

1. Latvijas Pareizticīgo baznīca.

2. Literatūras propagandas birojs.

Avoti: i1

LPBF   saīs.

1. SIA Latvijas Pareizticīgo baznīcas fonds.

Avoti: i2

LPBS   saīs.

1. Latvijas profesionālo bokseru savienība.

2. vēst. LPSR Patērētāju biedrību savienība.

Avoti: i1

LPC   saīs.

1. Latvijas Pārtikas centrs.

Avoti: i2

LPCS   saīs.

1. Latvijas Piensaimnieku centrālā savienība.

2. Liepājas pilsētas centrālā slimnīca (rāj.).

Avoti: i1

LPD   saīs.

1. Sabiedriskā organizācija "Latvijas Pedagogu dome".

Avoti: i2

LPE   saīs.

1. Latvijas padomju enciklopēdija.

Avoti: i1

LPH   med., saīs.

1. Lipotropiskais hormons (angļu "lipotropic hormone").

Avoti: TM5

LPHB   med., saīs.

1. Hisa kūlīša kreisās kājiņas mugurējā zara blokāde (angļu "left posterior hemiblock").

Avoti: TM5

LPI   saīs.

1. Liepājas Pedagoģiskais institūts.

Avoti: i1

LPIA   saīs.

1. Latvijas Pieaugušo izglītības apvienība.

Avoti: i2

LPIAC   saīs.

1. Latgales patērētāju interešu aizsardzības centrs (reg.).

Avoti: i2

LPK   saīs.

1. Liepājas piena kombināts (rāj.).

Avoti: i1

LPMA   saīs.

1. Latvijas Piļu un muižu asociācija.

Avoti: i2

LPP   saīs.

1. Latvijas Pirmā partija.

Avoti: i2

lpp.   saīs.

1. Lappuse.

Avoti: i1

LPRA   saīs.

1. Lietuvas Piena ražotāju asociācija.

Avoti: i2

LPS   saīs.

1. Latvijas Pašvaldību savienība.

2. med. Lipopolisaharīds (angļu "lipopolysaccharide").

3. vēst. Latvijas Pionieru savienība.

Avoti: i2, TM5, i1

LPSP   saīs.

1. Latvijas Pašvaldību sporta padome.

Avoti: i2

LPSR   saīs.

1. Latvijas Padomju Sociālistiskā Republika.

Avoti: i1

LPTV   saīs., vēst.

1. Lauku profesionāli tehniskā vidusskola.

Avoti: i1

LPVL   saīs.

1. Latvijas Pludmales volejbola līga.

Avoti: PL

Lr   saīs.

1. Lourensijs (ķīm. elements, arī Lw).

Avoti: i1

LR   saīs.

1. Latvijas Republika.

2. Latvijas Radio.

3. Lietuvas Republika.

4. Libērija, valsts divburtu kods.

Avoti: i2, LpA

LRA   saīs.

1. Latvijas Reklāmas asociācija.

Avoti: i2

LRAA   saīs.

1. Latgales reģiona attīstības aģentūra (reģ.).

Avoti: i2

LRABS   saīs.

1. Latvijas republikāniskā agrokooperatīvu biedrību savienība.

Avoti: i1

LRAP   saīs.

1. Latvijas Republikāniskā Arodbiedrību Padome.

Avoti: i1

LRD   saīs.

1. Libērijas dolārs; Libērijas Republikas valūtas kods, sīknauda - cents.

Avoti: PnR

LRF   med., saīs.

1. Luteinizējošo hormonu atbrīvojošais faktors (angļu "luteinizing [hormone] releasing factor").

Avoti: TM5

LRS   saīs.

1. Latvijas Rakstnieku savienība.

Avoti: i1

LRVP   saīs.

1. Lielrīgas Reģionālā vides pārvalde.

Avoti: i2

Ls   saīs.

1. Lats - kopā ar summu cipariem; tekstā cipari seko aiz šī saīsinājuma.

Avoti: i2

LS   saīs.

1. vietv. Lesoto, valsts divburtu kods.

2. Siltumapgādes uzņēmums "Liepājas siltums".

Avoti: i2

Ls/kg   saīs.

1. Lati par kilogramu.

Avoti: i2

Ls/min   saīs.

1. Lati minūtē.

Avoti: i2

LSA   saīs.

1. Latvijas Snovborda asociācija.

2. Latvijas Strēlnieku apvienība.

3. Latvijas Studentu apvienība.

4. Lauksaimniecības statūtsabiedrību asociācija.

Avoti: i2

LSAKA   saīs.

1. Latvijas Sabiedrisko attiecību kompāniju asociācija.

Avoti: i2

LSB   saīs.

1. Latvijas Slimnīcu biedrība.

2. med. Krūšu kaula kreisā mala (angļu "left sternal border").

Avoti: i2, TM5

LSBA   saīs.

1. Latvijas Spēļu biznesa asociācija.

Avoti: i2

LSC   saīs.

1. Latvijas Sertifikācijas centrs.

Avoti: i2

LSCO   saīs., vēst.

1. Latvijas Republikāniskā starpkolhozu celtniecības organizāciju apvienība.

Avoti: i1

LSD   saīs.

1. Lizergīnskābes dietilamīds -- sintētiska narkotiskā viela, halucinogēns.

2. Latvijas Sociāldemokrātija.

Avoti: i1

LSDF   saīs.

1. Latvijas Sporta deju federācija.

Avoti: i2

LSDJS   saīs.

1. Latvijas Sociāldemokrātijas Jaunatnes Savienība.

Avoti: i1

LSDP   saīs.

1. Latvijas Sociāldemokrātiskā partija.

Avoti: i1

LSDSP   saīs.

1. Latvijas Sociāldemokrātiskā strādnieku partija.

Avoti: i1

LSF   saīs.

1. Latvijas Svarcelšanas federācija.

2. Līvānu stikla fabrika.

3. med. Limfocītus stimulējošais faktors (angļu "lymphocyte-stimulating factor").

Avoti: i1, TM5

LSFP   saīs.

1. Latvijas Sporta federāciju padome.

LSK   saīs.

1. Latvijas Sarkanais Krusts.

Avoti: i2

LSL   saīs.

1. Latvijas Sieviešu līga.

Avoti: i1

LSL   saīs.

1. Loti; Lesoto Karalistes valūtas kods, sīknauda - sente.

Avoti: PnR

LSO   saīs., vietv.

1. Lesoto, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

LSP   saīs.

1. Latvijas Sporta pārvalde.

2. Latvijas Studentu padome.

Avoti: i1

LSPA   saīs.

1. Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmija.

Avoti: i2

LSPR   saīs., vēst.

1. Latvijas Sociālistiskā Padomju Republika.

Avoti: i1

LSS   saīs.

1. Latvijas Strādnieku savienība.

Avoti: i1

LSSA   saīs.

1. Latvijas Starptautisko sakaru asociācija.

Avoti: i1

LSSF   saīs.

1. Latvijas Skolu sporta federācija.

Avoti: i2

LSSZP   saīs.

1. Latvijas Sociālistiskā strādnieku un zemnieku partija.

Avoti: i1

LSUA   saīs.

1. Latvijas Siltumapgādes uzņēmumu asociācija.

Avoti: i2

LSV   saīs.

1. Latvijas studentu vienība (spec.).

Avoti: i1

LT   saīs.

1. vietv. Lietuva, valsts divburtu kods.

2. med. Limfotoksīns (angļu "lymphotoxin").

Avoti: LpA, TM5

LTA   saīs.

1. Latvijas Telegrāfa aģentūra.

2. Latvijas Tirgotāju asociācija.

Avoti: i2

LTAA   saīs.

1. Latvijas Tūrisma attīstības aģentūra.

Avoti: i2

LTB   saīs.

1. Latvijas Tiesnešu biedrība.

2. Latvijas Teātra biedrība.

3. Latvijas Truškopības biedrība.

Avoti: i1

LTC   saīs.

1. Latvijas Tehnoloģiskais centrs.

Avoti: i2

Ltd   saīs.

1. Ar ierobežotu atbildību (angļu "limited").

Avoti: i1

LTD   saīs.

1. Sabiedrība ar ierobežotu atbildību (angļu "limited") (arī Ltd, SIA).

Avoti: i2

LTF   saīs.

1. Latvijas Tautas fronte.

Avoti: i1

LTH   med., saīs.

1. Luteotropiskais hormons (angļu "luteotropic hormone").

Avoti: TM5

LTIA   saīs.

1. Lauksaimniecības tirgus intervences aģentūra.

Avoti: i2

LTIe   saīs.

1. Līniju tehniskais iecirknis.

Avoti: i1

LTK   saīs., vēst.

1. Lielais Tēvijas karš (LTK dalībnieki, LTK veterāni).

Avoti: i1

LTKP   saīs.

1. Latvijas Tūrisma konsultatīvā padome.

Avoti: i2

LTL   saīs.; vēst.

1. Lits; Lietuvas Republikas valūtas (līdz 1914. g. 31. decembrim) kods, sīknauda - cents; nomainīts ar eiro.

Avoti: PnR

LTM   med., saīs.

1. Ilglaika atmiņa (angļu "long-term memory").

Avoti: TM5

LTN   saīs.

1. Liepājas tirdzniecības nams (rāj.).

Avoti: i1

LTP   saīs.

1. Liepājas tirdzniecības pārvalde (rāj.).

Avoti: i1

LTRK   saīs.

1. Latvijas Tirdzniecības un rūpniecības kamera.

Avoti: i2

LTRP   saīs.

1. Laosas Tautas revolucionārā partija.

Avoti: i1

LTS   saīs.

1. Latgales Televīzijas sabiedrība.

Avoti: i2

LTU   saīs., vietv.

1. Lietuva, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

LTV   saīs.

1. Latvijas Televīzija.

Avoti: i2

LTVC   saīs.

1. Lauksaimniecības tirgus veicināšanas centrs.

Avoti: i2

LTVCT   saīs.

1. Liepājas teritoriālais vispārējās celtniecības trests (rāj.).

Avoti: i1

LTVF   saīs.

1. Latvijas Tautsaimniecības veicināšanas fonds.

Avoti: i2

Lu   saīs.

1. Lutēcijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

Lu   mit.

1. Mongoļu tautu mitoloģijā - pūķis, ūdens stihijas pavēlnieks un zibeņmetis - pērkons ir pūķa rēkoņa, bet zibens rodas, kad tas uzsit ar asti.

Avoti: Mit

LU   saīs.

1. Latvijas Universitāte.

LU MII— Latvijas Universitātes Matemātikas un informātikas institūts.

2. vietv. Luksemburga, valsts divburtu kods.

Avoti: i1, LpA

Lū   vietv.

1. Upe Francijas austrumu daļā ("Loue"), Dū kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Lua   vietv.

1. Upe Kongo Demokrātiskās Republikas ziemeļos ("Lua"), Ubangi kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Luajotē   vietv.; nelok.

1. Luajotē salas - atrodas Klusā okeāna dienvidrietumos (fr. val. "Iles Loyaute"), pieder pie Francijas aizjūras teritorijas Jaunkaledonijas, platība - 2072 kvadrātkilometri, ~20000 iedzīvotāju, lielākais augstums - 138 m; Lojaltī salas.

Avoti: LģE, LpA

Lualaba   vietv.

1. Kongo augšteces (no iztekas līdz Bojonas (Stenlija) ūdenskritumam Kongo Demokrātiskajā Republikā) nosaukums (fr. val. "Lualaba"), sākas Šabas plato - 1435 m vjl., garums - ~2100 km.

Avoti: LģE

Luanda   vietv.

1. Angolas galvaspilsēta (port. val. "Luanda"), provinces centrs, osta Atlantijas okeāna krastā, 3 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Luangprabanga   vietv.

1. Pilsēta Laosas ziemeļu daļā ("Luang Prabang"), provinces administratīvais centrs, piestātne Mekongas kreisajā krastā, 55000 iedzīvotāju (2014. g.), dibināta XIV gs., saglabājušies viduslaiku arhitektūras pieminekļi - karaļa pils, tempļi, ~30 klosteru.

Avoti: PZT

Luangva   vietv.

1. Upe Zambijā ("Luangwa"), lejtecē Zambijas un Mozambikas robežupe, Zambezes kreisā krasta pieteka, garums - ~770 km, tek gar Mučingas kalnu austrumu nogāzi.

Avoti: PZT, LpA

Luanhe   vietv.

1. Upe Ķīnas ziemeļaustrumu daļā ("Luanhe"), garums - 877 km, sākas Veičanas plato, ietek Dzeltenās jūras Bohaivana līcī.

Avoti: PZT

Luanšja   vietv.

1. Pilsēta Zambijā, Koperbeltas provincē, 115600 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Luapula   vietv.; novec.

1. Upe Zambijā un Kongo Demokrātiskajā Republikā (Zairā), lielākā daļā tecējuma ir šo valstu robežupe, iztek no Bangveula ezera un ietek Mveru ezerā, bieži tiek uzskatīta par Luvua vidusteces posmu.

Avoti: LģE, LpA

Luāra   vietv.

1. Francijas lielākā upe ("Loire"), garums - 1012 km, izteka Sevēnos 1424 m vjl., ietek Atlantijas okeāna Biskajas līcī.

2. Upe Francijas ziemeļrietumos ("Loir"), Sartas kreisā krasta pieteka, garums - 311 km, iztek Armorikas austienē Peršas masīva austrumu malā, tek pa Luāras zemieni.

3. Luāras zemiene - zems līdzenums Francijas rietumos, Luāras vidusteces un lejteces apvidū, augstums - ~100 m vjl., daudz ezeru, plaši mežu masīvi.

Avoti: LģE, PZT

LUB   saīs.

1. vēst. Latvijas Unibanka.

2. Latvijas Universitātes bibliotēka.

Avoti: i2

luba   apv.

1. Liepas vai egles miza.

2. Jumstiņš.

3. Plaukts pie sienas.

4. Nederīga lieta.

Lubu literatūra— viegla satura literatūra bez mākslinieciskas vērtības.

5. Augu sega; sanesumu un augu sega, kas - it kā mizas kārta - klāj ūdeni.

Avoti: ME, NeV

Luba   vietv.

1. Pilsēta Ekvatoriālajā Gvinejā, 15000 iedzīvotāju (1986. g.).

Avoti: LpA

Lubačova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Priekškarpatu vojevodistē, 12500 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1376. g.

Avoti: LpA, Wi

Lubahn   vietv., vēst., vācu val.

1. Lubāna.

2. Lubānas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Lubānas pagastā.

Avoti: FV, KV

Lubāna   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes austrumos, no 2009. g. - novada centrs (1950.-2009. g. Madonas rajonā, 1924.-1949. g. Madonas apriņķī) 212 km no Rīgas (pa autoceļu caur Pļaviņām un Madonu) un 40 km no Madonas, pilsētas tiesības kopš 1992. g., 1958.-1992. g. pilsētciemats, vēstures avotos pirmo reizi minēta 13. gs.

2. Lubānas novads - novads uz Vidzemes un Latgales robežas, ietver Lubānas pilsētu un Indrānu pagastu, robežojas ar Gulbenes, Rugāju, Balvu un Madonas novadu.

3. vēst. Lubānas pagasts - pastāvēja bijušajā Madonas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Lubānas novada Indrānu pagastā un Lubānas pilsētā, kā arī Madonas novada Ošupes pagastā.

Lubānas ieplakas— dabas liegums, atrodas Austrumlatvijas zemienes Lubāna līdzenumā, uz dienvidrietumiem no Lubāna, Madonas novada Barkavas un Ošupes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 2522 ha, izveidots lai aizsargātu dabiskos biotopu kompleksus un teritorijas bioloģisko daudzveidību.

Lubānas ezers— Lubāns.

4. Lubānas līdzenums - atrodas Austrumlatvijas zemienes ziemeļrietumu un vidusdaļā, pamatiežu virsas pazeminājumu austrumu daļā klāj limnoglaciāla mālsmilts un smilts, rietumu un ziemeļu daļā - pārskalota morēna, velēnas gleja un velēnas podzolētas augsnes, lieli purvu masīvi.

Avoti: LPil, AtvL, LE1, PZT

Lubango   vietv.

1. Pilsēta Angolā, tāda paša nosaukuma provinces administratīvais centrs, 2230 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

Lubāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

lubānieši

1. Lubānas novada Lubānas pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lubāns   vietv.

1. Ezers Austrumlatvijas zemienes Lubāna līdzenumā Madonas novada Barkavas un Ošupes pagastā un Rēzeknes novada Gaigalavas un Nagļu pagastā, ~92,5 m vjl., garums - līdz 14 km, lielākais platums - 9 km, lielākais dziļums - 2,5 m, eitrofs, stipri aizaudzis ezers; Lubānas ezers.

Lubāna hidrotehniskā sistēma— ierīkota Lubānas ezera un tam piegulošo zemju ūdens režīma regulēšanai, aptver ~1000 kvadrātkilometru lielu Lubāna līdzenuma daļu.

Lubāna mitrāju komplekss— starptautiskas nozīmes aizsargājama teritorija, 2002. g. iekļauts Rasmāres konvencijas vietu sarakstā, platība - 47902 ha.

2. Lubāna līdzenums - dabas apvidus Austrumlatvijas zemienes centrālajā daļā, platība - 1427 kvadrātkilometri, garums ziemeļu dienvidu virzienā - ~55 km, platums - ~45 km.

3. Lubāna purvs - atrodas atrodas Rēzeknes novada ziemeļrietumu daļā, Lubāna līdzenumā, starp Maltas (Vecmaltas) un Suļķas upi, platība - 2204 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 3,5 m, zem kūdras līdz 1,2 m biezs sapropeļa slānis.

Avoti: LE1

Lubaņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 22100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 13. gs.

Avoti: LpA, Wi

Lubaņecs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

Lu-Baņs   mit.

1. Ķīniešu tautas mitoloģijā - dievs, namdaru un celtnieku aizgādnis, kurš izgudrojis kāpnes pilsētas mūru aplenkšanai.

Avoti: Mit

Lubar   vietv., vēst., vācu val.

1. Rozes muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Raunas pagastā.

Avoti: KV

Lubartova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 22600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1543. g.

Avoti: Wi

lubas   -u, vsk. luba, -as, s.

1. Koka mizas, kas plēstas, piemēram, no augošas liepas, egles; skali, skaidas, kas plēstas no bezzaraina koka.

2. mežr., būvn. Jumta skaida - no apses, egles vai priedes klučiem ēvelējot iegūts jumta seguma materiāls.

Avoti: LLVV

Lubava   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Varmijas-Mazūrijas vojevodistē, 10000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1260. g.

Avoti: LpA, Wi

Lubavka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 6400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1292. g.

Avoti: Wi

Lubbenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lubu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Trikātas pagastā.

Avoti: KV

Lubben-Oschen   vietv., vēst., vācu val.

1. Lubošu muiža, kas atradās Talsu apriņķa Ārlavas pagastā.

Avoti: KV

Lubbert-Renzen   vietv., vēst., vācu val.

1. Rencēnu muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Drabešu pagastā.

Avoti: KV

Lube   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novadā 21 km no Talsiem, izveidojusies bijušās muižas "Lubbesemmen" teritorijā; bijušie nosaukumi: Lubesmuiža un Lubsmuiža.

2. Lubes pagasts - pagasts Talsu novadā ar administratīvo centru Anužos, robežojas ar Ārlavas un Īves pagastu, kā arī ar Dundagas un Rojas novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Ārlavas pagasta teritorijā un pievienota neliela daļa no bijušā Lubezeres un Nogales pagasta.

3. Lubes krogs - Talsu novada Lubes pagasta apdzīvotās vietas "Lubeskrogs" nosaukuma variants.

4. Lubes ezers - atrodas Polijā, Pomožes ezeru augstienē.

Avoti: LPag, LC, LE1, PZT

lubēdis   apv.

1. Lūksngrauzis.

Avoti: ME

Lubei   vietv., vēst., vācu val.

1. Lubejas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Lubejas pagastā.

Avoti: KV

Lubeja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

2. vēst. Lubejas pagasts - pastāvēja bijušajā Madonas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Madonas novada Aronas un Liezēres pagastā.

3. Lubejas pilskalns - atrodas Madonas novada Liezēres pagasta Lubejas ciemā, savrups ~15 m augsts, iegarens paugurs ar stāvām nogāzēm, plakums - ~40 x 20 m, bijis apdzīvots līdz ~10 gs.

4. Ogres pietekas Valolas augšteces nosaukums līdz Pakšēnu ezeram.

Avoti: LPag, LC

lubejieši

1. Madonas novada Liezēres pagasta apdzīvotās vietas "Lubeja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lūbemka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

lubene

1. Lubu literatūra - viegla satura literatūra bez mākslinieciskas vērtības.

2. apv. Cepure ar nokarenām malām.

Avoti: PL, KV

lubenīca   apv.

1. Veca ziemas cepure ar ausu atlokiem.

Avoti: KV

lubenieki

1. Talsu novada Lubes pagasta apdzīvotās vietas "Lube" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lubēnieši

1. Beverīnas novada Trikātas pagasta apdzīvotās vietas "Lubumuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lubeņa   vietv.

1. Lubeņa Kujavska - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 1400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1566.-1867. g. un kopš 1919. g.

Avoti: Wi

lubertrencēnieši

1. Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Lubertrencēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lubeskrogs   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Lubes pagastā.

Avoti: LC

Lubesmuiža   vietv.

1. Talsu novada Lubes pagasta apdzīvotās vietas "Lube" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Lubessern   vietv., vēst., vācu val.

1. Lubezeres (Ezara) muiža, kas atradās Talsu apriņķa Lubezeres pagastā.

Avoti: KV

Lubey   vietv., vācu val.

1. Lubeja.

Avoti: FV

Lubezere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novada Ārlavas pagastā.

2. vēst. Lubezeres pagasts - pastāvēja bijušajā Talsu apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Talsu novada Lubes un Ārlavas pagastā, kā arī Rojas novadā.

Avoti: LPag, LC

lubezernieki

1. Talsu novada Ārlavas pagasta apdzīvotās vietas "Lubezere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lubezers   vietv.

1. Ezers Ziemeļkursas augstienes Dundagas pacēlumā, Talsu novada Ārlavas pagastā, 38,6 m vjl., garums - 5 km, lielākais platums - 0,4 km, lielākais dziļums - 3,3 m, eitrofs, aizaugums - 13%.

Avoti: LE1

Lubgani   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Lubgaņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lubgaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

Avoti: LC

lubgrauzis   apv.

1. Lūksngrauzis.

Avoti: ME

lubi

1. Tauta, dzīvo Zairas dienvidu daļā, valoda (kiluba jeb čiluba) pieder pie Nigēras-Kordofanas valodu saimes, ticīgie - kristieši, saglabājušies arī vietējie tradicionālie ticējumi; balubi.

2. Viena no kubu cilšu grupas ciltīm, dzīvo Indonēzijā, Sumatras dienvidaustrumos, tropu mežu apvidos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, Indonēzijas aborigēnu pēcteči, saglabājuši ģints kopienas tradīcijas, reliģija - islāms, arī seni animistiski ticējumi.

Avoti: LPE, PZT

Lubi   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabalā, 2420 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

lubiene   apv.

1. Neliels, ar lubām klāts šķūnītis pelavu glabāšanai.

Avoti: ME

Lubija   vietv.

1. Ogres pietekas Valolas augšteces līdz Pakšēnu ezeram, kas tagad tiek dēvēta par Lubeju, senāks nosaukums.

Avoti: LD

lubiķis   apv.

1. Jumiķis.

Avoti: ME

Lubina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 74700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1295. g.

Avoti: LpA, Wi

lubinieks   apv.

1. Tas, kas ražo un laiž tirgū nevērtīgu mantu - lubu bildes, grāmatas u. c.

Avoti: LE

lubīns   apv.

1. Lupīna.

Avoti: KiV

Lubiņas   vietv.

1. Priekuļu novada Priekuļu pagasta apdzīvotās vietas "Bušugrava" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

lubiņas

1. Dem. --> lubas.

2. Grafikas darbi ar viegli uztveramu saturu, kuru autori ir gk. neprofesionāli mākslinieki.

Avoti: EV

lubīt   apv.

1. Plēst, raut nost.

Avoti: TlV

lubītājs   apv.

1. Kultivators; arkls augsnes virskārtas apstrādei.

Avoti: KiV

Lubjanka

1. Ēka Maskavā Lubjankas laukumā, kur atradās VDK galvenā mītne un arī cietums; šeit tika turēti, spīdzināti un nogalināti daudzi no 1940.-1941. gadā arestētajiem un deportētajiem Latvijas iedzīvotājiem.

Avoti: PL

Lubliņeca   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 24400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1272. g.

Avoti: LpA, Wi

Lubni   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Poltavas apgabalā, piestātne Sulas labajā krastā, 47640 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, PZT, Wi

Lubņevice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Silēzijas vojevodistē, 2100 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1808.-1945. g. un kopš 1995. g.

Avoti: Wi

Lubņova   vietv.

1. Libenava - pilsēta Vācijā, tās nosaukums sorbu valodā.

Avoti: LpA

Lubomeža   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 2000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1291. g.

Avoti: Wi

Lubomo   vietv.

1. Pilsēta Kongo Republikā, Niari departamenta administratīvais centrs, 106300 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Luboni   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Lubāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Luboņa   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 30300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1954. g.

Avoti: LpA, Wi

lubracīgs   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs cilvēks.

Avoti: KnV

lubraks   -a, v.; sar.; niev.

1. Nevīžīgs cilvēks; arī nabadzīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

Lubraņeca   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē, 3150 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1509. g.

Avoti: Wi

lubricēt

1. Padarīt slidenu, palielināt slīdamību.

Avoti: PL

lubrikants

1. Ziežviela.

2. med. Maigs caurejas līdzeklis.

Avoti: TM5

lubrikators   tehn.

1. Eļļošanas ierīce, eļļotājs (ar dažādu uzbūvi un darbības principiem).

Avoti: ZTV

Lubsko   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 14600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1283. g.

Avoti: LpA, Wi

Lubsmuiža   vietv.

1. Talsu novada Lubes pagasta apdzīvotās vietas "Lube" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

lubstaga   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale", senāk "Ligusticum levisticum").

Avoti: Aug2, ME

lubstagas   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lubstagi   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lubstāgs   apv.

1. Lupstājs.

Avoti: TlV

lubstāji   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale", senāk "Ligusticum levisticum").

Avoti: Aug2, ME

lubstājis   novec.

1. Koks ar izcirstu rievu uz kā balstīja lubu jumta apakšējo malu.

Avoti: KV

lubstājs   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

2. Koks ar izcirstu rievu uz kā balstīja lubu jumta apakšējo malu.

Avoti: Aug2, TlV

lubstāvs   apv.

1. Četrkantīgs baļķis, kam vienā malā rene izkalta; pie lubu jumtiem to liek uz spāru līkajiem galiem guleniski.

Avoti: ME

lubstenāji   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale", senāk "Ligusticum levisticum").

Avoti: Aug2, ME

lubt   apv.; hip.

1. Klāt lubu jumtu.

Avoti: ME

lubturis   apv.

1. Aptēsts, tievs baļķis ar gropi, kurā ievieto jumta lubu; žolubs.

Avoti: KiV

Lubumbaši   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskās Republikas dienvidaustrumos (fr. val. "Lubumbashi"), Augškatangas provinces centrs, 1,5 mlj iedzīvotāju (2007. g.), dibināta 1910. g. ar nosaukumu Elizabetvila, kas nomainīts 1966. g.

Avoti: LģE

Lubuoni   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Lubāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lubušs   vietv.

1. Leišu ezers Valkas novada Valkas pagasta dienvidu daļā, viens no Taču ezeriem.

Avoti: LD, La1

luca   apv.

1. Vēdzele ("Lota lota", senāk "Lota vulgaris").

2. Lucītis ("Zoarces viviparus").

Avoti: KV, ME

Lucāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

Avoti: LC

lucanidae   lat.

1. Briežvaboļu dzimta.

Avoti: LD

lucānieši

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Lucāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lucanus   lat.

1. Briežvaboļu dzimtas ģints.

Lucanus cervus— dižā briežvabole.

Avoti: LD

Lucatnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

Lucatnīki   vietv.

1. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Lucatnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lucavdaugava   vietv.

1. Mazā Daugava - Daugavas vidējais atzars Rīgā, visā Zaķusalas kreisā krasta garumā (3,5 km).

Avoti: LD

Lucavsala   vietv.

1. Sala Daugavas lejtecē, Rīgas pilsētas teritorijā, Zemgales priekšpilsētā, garums - 2 km, lielākais platums - 0,8 km, augstums - 0,5-2 m vjl., no Pārdaugavas to atdala Bieķengrāvis, no Zaķusalas - Mazā Daugava, 17. gs beigās tās vietā bijušas 4-5 mazas saliņas, 19. gs. beigās pēc Daugavas regulēšanas dambju izbūves saplūdusi ar šauro un garo Jumpravsalu.

Avoti: LE1

lūce   apv.

1. Vēdzele.

2. Čūska.

Avoti: ME

lūcenieks   apv.

1. Lūku plēsējs.

Avoti: KV

lucēns   apv.

1. Dem. --> lucis.

Kā lucēns— saka par palielu, apaļīgu, labi noaugušu bērnu.

Avoti: SiV

luceri   vēst.

1. Latīņu triba jeb ģints, kas apvienojoties ar latīņu (ramni) un sabīņu (titiji) tribāmm izveidoja Romas patriciešu kopienu.

Avoti: VtV

lucerna   -as, s.

1. dsk. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Medicago"), daudzgadīgs lakstaugs (lopbarības augs) ar gariem, paciliem stublājiem un ziliem, violetiem, dzelteniem vai zaļi pelēkiem ziediem, ~60 s., Latvijā konstatētas 10 s.

Apiņveida lucerna— lucernu suga ("Medicago lupulina").

Arābijas lucerna— lucernu suga ("Medicago arabica").

Mazā lucerna— lucernu suga ("Medicago minima").

Pieplakusī lucerna— lucernu suga ("Medicago prostrata").

Rumānijas lucerna— lucernu suga ("Medicago romanica").

Sējas lucerna— lucernu suga ("Medicago sativa").

Sirpjveida lucerna— lucernu suga ("Medicago falcata").

Ziemeļu lucerna— lucernu suga ("Medicago borealys syn. Medicago procumbens").

Zilā lucerna— sējas lucerna.

Zobainā lucerna— lucernu suga ("Medicago denticulata").

Avoti: LLVV, LD

Lucerna   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (fr. "Lucerne", vācu "Luzern", it. "Lucerna"), kantona administratīvais centrs, 80500 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Lucernas kantons Šveices Konfederācijā, platība - 1493 kvadrātkilometri, 368800 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: LpA, PuA

lucerne   apv.

1. Lucerna ("Medicago").

Avoti: Aug2, KiV

lucernis   apv.

1. Sējas lucerna ("Medicago sativa").

Avoti: Aug2

Luci   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Luzzi"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 9500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

lucibacterium   lat.

1. Vibrionu tipa nūjiņveida baktēriju ģints.

Avoti: LD

lucidarius   novec.

1. Pirmā vācu enciklopēdija, ko 12. gs beigās sarakstīja katoļu garīdznieki laju vajadzībām, atbildot uz zinātnes un reliģijas jautājumiem.

Avoti: KV

luciditāte   med.

1. Skaidrība, skaidras apziņas stāvoklis; slimības simptomu mazināšanās psihiskiem slimniekiem.

Avoti: TM5

lucido   mūz.

1. Skaidri, gaiši.

Avoti: ML

lucidols   novec.

1. Tauku un eļļu balināmais preparāts, pēc sastāva benzoilperoksīds, nerada emulsijas un nogulsnes.

Avoti: KV

lūcids   novec.

1. Gaišs, skaidrs, redzams.

Avoti: KV

luciferāze   biol.

1. Gaismu izstarojošs proteīns, kas aktivizējas ķīmiskās reakcijās un rada bioluminescences efektus.

Avoti: IZ-86-04

luciferīns   med.

1. Organiska viela luminiscējošos organismos, kas, oksidējoties ar enzīma luciferāzes starpniecību, izstaro gaismu līdzīgi jāņtārpiņam.

Avoti: TM5

Lucifers

1. rel. Sātans, elles valdnieks.

2. astr. Planēta Venera (viens no agrākajiem tās nosaukumiem).

Avoti: SV99

lucilia   lat.

1. Līķmušu dzimtas ģints.

Lucilia bufonivora— šīs ģints suga.

Lucilia caesar— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lucilugāls   med.

1. Tāds, kas bēg vai vairās no gaismas.

Avoti: TM5

lūciņa

1. Dem. --> lūka.

Avoti: AB1

lūciņš

1. Dem. --> lūks 1.

Avoti: LV93

lucis   -ča, v.; sar.

1. Lucītis (3) - neliela asarveidīgo kārtas jūras zivs ar garenu, gļotām klātu, slaidi konisku ķermeni, strupu galvu un platu muti, kurā ir koniski zobi vairākās rindās.

2. Vēdzele ("Lota lota", senāk "Lota vulgaris").

Avoti: LLVV, ME

Luciški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

lucītis   -ša, v.

1. dsk. Zivju klases asarveidīgo kārtas dzimta ("Zoarcidae"), ~50 ģ., ~200 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Zoarces"), no kuras Baltijas jūrā konstatēta 1 s.

3. Šīs ģints suga ("Zoarces viviparus") ar garenu, gļotām klātu, slaidi konisku ķermeni (garums - līdz 41 cm), strupu galvu un platu muti, kurā ir koniski zobi vairākās rindās.

Avoti: LLVV, LE1

lucka   apv.

1. Vircas, netīrumu bedre.

2. Vēdzele ("Lota lota", senāk "Lota vulgaris").

3. Kaut kas skrandains, saburzīts.

Avoti: KV, ME

Lucka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Volīnijas apgabala administratīvais centrs, 215000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

lūckabiņa   apv.

1. Kaut kas skrandains, saburzīts.

Avoti: ME

Lucken   vietv., vēst., vācu val.

1. Lukas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Dzērves pagastā.

2. Lūku muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Pampāļu pagastā.

Avoti: KV

luckurīte   apv.

1. Kaut kas skrandains, saburzīts.

Avoti: ME

lucmuizieši

1. Ciblas novada Zvirgzdenes pagasta apdzīvotās vietas "Lucmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lucmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LC

lucs

1. Lēciena veids daiļslidošanā: sportists atsperas ar vienas slidas ārējo šķautni un pēc rotācijas gaisā piezemējas uz otras slidas ārējās šķautnes.

Avoti: SV99

lūcs   apv.

1. Locis.

Avoti: BsV

lucumo   novec.

1. Lukumoni.

Avoti: KV

Lucyn   vietv., vēst.

1. Ludzas muiža, kas atradās Ludzas pilsētā.

Avoti: KV

luča   apv.

1. Jauka dzīve.

Avoti: ME, KnG

Lučani   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Moravicas apgabalā, 3400 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Lučani pie Nisas - pilsēta Čehijā, Liberecas apgabalā, 1740 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Lučeneca   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabalā, 28300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

Lučēra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lucera"), Apūlijas reģiona Fodžas provincē, 34100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

lučiņa   žarg.

1. Knupis.

Avoti: SLG

lučiņš   apv.

1. Lucis.

Avoti: KV

lučka   apv.

1. Pirkta, ļoti mīksta, krāsaina vilnas dzija.

Gabalaina lučka— pirkta, mīksta vilnas dzija, kuras atsevišķiem posmiem, gabaliem ir dažāda krāsa vai dažādi krāsas toņi.

Avoti: KiV

Lučkines   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Lučķini" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lučkini   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Lučķini" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lučkinis   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Lučķini" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lučkiņas   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Lučķini" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lučķini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

Lūčupīte   vietv.

1. Lāčupīte, Tirzas labā krasta pieteka Gulbenes novadā.

Avoti: LD

Ludbrega   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Ludbreg"), Varaždinas županijā, 8500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Lude   vietv., vēst., vācu val.

1. Lugažu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Lugažu pagastā.

Avoti: KV

Lude-Grosshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Liellugažu muiža, kas atradās tagadējā Igaunijas teritorijā, netālu no Valgas pilsētas.

Avoti: KV

ludes   apv.

1. Slēpes.

Avoti: KV

Ludhiāna   vietv.

1. Pilsēta Indijā, Pendžabas štatā, 1619000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ludiāna   vietv.

1. Ludhiāna - pilsēta Indijas ziemeļaustrumos (angļu val. "Ludhiana").

Avoti: LģE, LpA

Lūdiņupe   vietv.

1. Svētupes labā krasta pieteka Limbažu novadā, garums - 22 km.

Avoti: LD, La1

ludīts   vēst.

1. Masu nemieru dalībnieks Anglijā rūpniecības apvērsuma laikmetā, cīnījās pret mašīnu ieviešanu (18. gs. pēdējā trešdaļa - 19. gs. sākums, ar maksimumu 1811.-1816. g.).

Avoti: SV69

Ludjana   vietv.

1. Upe Krievijas Kirovas apgabalā, Vjatkas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Ludogorje   vietv.

1. Plato Bulgārijas ziemeļaustrumos ("Ludogorie"), starp Jantras upi rietumos un Dobrudžas plato austrumos, augstums - līdz 501 m, to saposmo upju ielejas.

Avoti: PZT

Ludonka   vietv.

1. Ludumka - tās nosaukums lejtecē, Krievijā.

Avoti: LD

ludotēka

1. Spēļu un rotaļlietu krātuve.

2. psih. Speciāli organizēta telpa, kur var notikt bērna, kam ir fiziski vai garīgi traucējumi, traucējumu kompensācija un garīgās veselības korekcija.

Avoti: SV96, Psh

Ludsen   vietv., vācu val.

1. Ludza.

Avoti: FV

Ludumka   vietv.

1. Kokavas kreisā krasta pieteka Viļakas novadā un Krievijā, garums - 25 km (Latvijā 14 km, Latvijas un Krievijas robežupe 7 km), kritums - 28 m (Latvijā 22 m); Lodumka; Ļudonka.

Avoti: LD

ludus

1. Hēdoniska mīlestība Senajā Grieķijā, kas neprasīja dziļas jūtas un uzticību, pielīdzināma flirtam.

Avoti: MV

Luduša   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Murešas žudecā, 15300 iedzīvotāju (2011. g.); Marošludaša.

Avoti: Wi, PuA

ludvigija   bot.

1. Naktssveču dzimtas ģints ("Jussiaea"), dekoratīvs ūdensaugs ar tumšzaļām lapām un dzelteniem ziediem 5 cm diametrā.

Lielziedu ludvigija— ludvigiju suga ("Jussiaea grandiflora").

Avoti: DaE

Ludvigova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Lūdvigsburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ludwigsburg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 89600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lūdvigsfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ludwigsfelde"), Brandenburgas federālajā zemē, 24000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lūdvigshāfene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ludwigshafen am Rhein"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 160200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lūdvigsluste   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ludwigslust"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 12100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ludvigsorta   vietv.

1. Laduškina - pilsēta Krievijā, Kaļiņingradas apgabalā, tās nosaukums līdz 1946. g.

Avoti: PZT

Ludvigštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Ludwigsstadt"), Bavārijas federālajā zemē, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Ludvīka   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijas centrālajā daļā ("Ludvika"), Dālarnas lēnes dienvidos, 15000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi, PZT

Ludviki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Avoti: LC

Ludvikova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

Avoti: LC

Ludwikowo   vietv., vēst.

1. Ludvigavas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Krustpils pagastā.

2. Ludvigavas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Skaistas pagastā.

Avoti: KV

Ludwinowo   vietv., vēst.

1. Ludvinovas muiža, kas atradās Jaunlatgales apriņķa Bērzpils pagastā.

Avoti: KV

Ludza   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Latgales austrumu daļā, novada centrs no 2009. gada (1950.-2009. rajona centrs, 1924.-1949. apriņķa centrs) 272 km no Rīgas, pilsētas tiesības kopš 1777. gada, miesta nosaukums no 1765. g., vēstures avotos pirmo reizi minēta 1177. gadā.

2. Ludzas novads - nodibināts 2009. g., ietver Ludzas pilsētu, Briģu, Cirmas, Isnaudas, Istras, Nirzas, Ņukšu, Pildas, Pureņu un Rundēnu pagastu, robežojas ar Zilupes, Dagdas, Rēzeknes un Ciblas novadu, kā arī ar Krieviju.

3. vēst. Ludzas rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra (1995. g.) Ludzas, Kārsavas un Zilupes pilsētu, Blontu, Briģu, Ciblas, Cirmas, Goliševas, Isnaudas, Istras, Lauderu, Līdumnieku, Malnavas, Mērdzenes, Mežvidu, Nirzas, Ņukšu, Pasienes, Pildas, Pureņu Pušmucovas, Rundēnu, Salnavas, Zaļesjes un Zvirgzdenes pagastu, robežojās ar Krāslavas, Rēzeknes un Balvu rajonu, kā arī ar Krieviju un Baltkrieviju.

4. vēst. Ludzas apriņķis - pastāvēja 1777.-1949. g., ietvēra (1935. g.) Brigu, Ciblas, Istras, Kārsavas, Mērdzenes, Nautrēnu, Pasienes, Pildas, Rundēnu, Šķaunes Zvirgzdenas pagastu, robežojās ar Rēzeknes un Jaunlatgales apriņī, kā arī ar Krieviju.

5. Rītupes labā krasta pieteka Ludzas, Ciblas un Kārsavas novadā, kā arī Krievijā, garums - 156 km, (Latvijā 29 km, Latvijas un Krievijas robežupe ~80 km), kritums - 115 m, iztek no Lielā Ludzas ezera, Krievijā saucas Lža.

6. Lielais Ludzas ezers - atrodas Latgales augstienes Rēzeknes pazeminājumā, Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā, 132,8 m vjl., platība - 846 ha, garums - 7 km, lielākais platums - 1,9 km, lielākais dziļums - 6,5 m, 4 salas, līči, pussalas, eitrofs, maz aizaudzis ezers.

7. Mazais Ludzas ezers - atrodas Latgales augstienes Rēzeknes pazeminājumā uz rietumiem no Lielā Ludzas ezera, Ludzas pilsētas teritorijā, 132,9 m vjl., platība - 36,5 ha, garums - 1,5 km, lielākais platums - 0,6 km, lielākais dziļums - 2,5 m, aizaugums - ~75%.

8. Ludzas igauņi - igauņu grupa ("Lutsi maarahvas, lutsi"), kas dzīvoja Latgalē, Ludzas apkārtnē, runāja īpatnējā dienvidigauņu dialektā, ieceļojuši XVIII gs. sākumā, no Veravas apriņķa dienvidaustrumu daļas.

9. Ludza ezers - atrodas Alūksnes augstienes Gulbenes paugurvaļņa ziemeļu daļā, Gulbenes novada Stāmerienes pagastā, 124,5 m vjl., garums - 2,9 km, lielākais platums - 1,3 km, vidējais dziļums - 4 m, lielākais dziļums - 11 m, eitrofs, vidēji aizaudzis ezers.

Avoti: LPil, AtvL, LC, P35, LE1

lūdzamdiena   novec.

1. Lūgšanās diena.

Avoti: LkG

lūdzams   izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu, parasti pastiprinātu, lūgumu, pamudinājumu, aicinājumu.

Avoti: LLVV

ludzānieši

1. Ludzas pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ludzas-Ciblas   vietv.; nelok.

1. Ludzas-Ciblas grēda - šaura, nedaudz līkumota paugurgrēda Latgales augstienē, starp Ludzu un Ciblu, garums - 12 km, platums - 80-200 m, relatīvais augstums - līdz 25 m.

Avoti: LD

Ludzeiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

Avoti: LC

Ludze   vietv.

1. Šepkas labā krata pieteka Rankas novada Drustu pagastā un Smiltenes novada Launkalnes pagastā.

Avoti: LD

lūdzējs   apv.

1. Kāds, kas lūdz.

Avoti: ME

lūdzība   apv.

1. Lūgums, lūgsna.

Avoti: ME

Ludzile   vietv.

1. Ludziles ezers - Audzeļu ezers Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LE1

lūdzin   apst.; reti.

1. Lūgtin.

Avoti: LLVV

ludzis   apv.

1. Nepieklājīgi ģērbusies, gļēva, nevarīga persona.

Avoti: ME

lūdzošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> lūgt.

2. Tāds, kurā izpaužas lūgums (1).

Avoti: LLVV

lūdzu   izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu lūgumu, pamudinājumu, aicinājumu, arī lai lūgumam, pamudinājumam, aicinājumam piešķirtu pieklājīgu, laipnu izteiksmi.

Avoti: LLVV

Ludženieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Gudenieku pagastā.

Avoti: LC

Ludžo   vietv.; nevēl.

1. Lugo - pilsēta Itālijā.

Avoti: Wi

Ludžou   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Luzhou"), Sičuaņas provincē, 404600 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Ludžova   vietv.

1. vēst. Hefeja - pilsēta Ķīnā, Anhojas provincē.

2. Ludžou - pilsēta Ķīnā, Sičuaņas provincē.

Avoti: PZT

Luebecksholm   vietv., vēst., vācu val.

1. Lībeķusalas muiža, kas atradās Rīgas pilsētas lauku apkārtnē.

Avoti: KV

Luedern   vietv., vēst., vācu val.

1. Līderes muiža, kas atradās Madonas apriņķa Lubejas pagastā.

Avoti: KV

Luedži   mit.

1. Lundu (Āfrika, Angolas ziemeļaustrumi un Kongo Demokrātiskās Republikas dienvidrietumi) leģendārā valdniece, pirmatnējās čūskas Činavezi pēcnācēja un varoņa Čibindas Ilungas sieva.

Avoti: PmV

Lueggen   vietv., vēst., vācu val.

1. Aburta muiža, kas atradās Madonas apriņķa Sāvienas pagastā.

Avoti: KV

Luēna   vietv.

1. Upe Francijā ("Loing"), Sēnas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Lūenphabāna   vietv.

1. Pilsēta Laosā, Lūenphabānas provinces administratīvais centrs, 69000 iedzīvotāju (1993. g.).

Avoti: LpA

lūes   novec.

1. Sifiliss.

Avoti: LME

luess   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Sifiliss.

Avoti: LLVV

luetīns   med.

1. "Treponema pallidum" nedzīvās kultūras ekstrakts; lietots sifilisa ādas raudzei.

Avoti: TM5

lufa   -as, s.

1. Divdīgļlapju klases dilīniju apakšklases ķirbju rindas ģints ("Luffa"), izplatīta tropos un subtropos, ~10 s., kultivē 2 sugas, lieli, gurķiem līdzīgi augļi, no kuriem iegūst šķiedru.

Cilindriskā lufa— lufu suga ("Luffa cylindrica").

Rievainā lufa— lufu suga ("Luffa acutangula").

2. novec. Veģetārs sūklis, ko gatavo no šī auga augļu šķiedrām.

Avoti: LLVV, LPE, PDE, KV

lufars   -a, v.

1. Mugurkaulnieku tipa zivju virsklases kaulzivju klases asarveidīgo kārtas suga ("Pomatomus saltatrix"), liela zivs (Atlantijas un Indijas ok., Melnajā un Azovas jūrās) ar garu, no sāniem saplacinātu ķermeni, garums - līdz 115 cm, masa - līdz 15 kg.

Avoti: LLVV

Lufena   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Guandunas provincē, 434600 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

luffa   lat.

1. Lufas.

Luffa acutangula— rievainā lufa.

Luffa cylindrica— cilindriskā lufa.

Avoti: KV

Lufira   vietv.

1. Upe Āfrikā, Kongo Demokrātiskās Republikas dienvidu daļā, Kongo augšteces Lualabas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

lufoks   žarg.

1. Labs.

Avoti: SLG

luftbalons   žarg.

1. Gaisa balons.

Avoti: SLG

luftcaurums   žarg.

1. Atvērts logs vai vēdlodziņš.

Avoti: SLG

lufte   žarg.

1. Gaiss.

Avoti: Žrg

luftpauze   žarg.

1. Atelpa.

Avoti: SLG

Lufupa   vietv.

1. Upe Zambijā, Ziemeļrietumu provincē, Kafue labā krastā pieteka.

Avoti: PuA

luga   -as, s.

1. Dramatisks sacerējums.

Kostīmu luga— luga, kurā galvenā vērība veltīta vēsturiski precīzam vai stilizētam ietērpam (kostīmiem, rekvizītiem, dekorācijām).

Bēdu luga— traģēdija, drāma.

Joku luga— komēdija.

Avoti: LLVV

luga   apv.

1. Reize.

2. Laiks, laika sprīdis.

3. Lēkme.

4. Izdevīgs laiks.

Avoti: KV

luga   apv.

1. Muklājs aizaugoša ezera krastā.

Avoti: KV

Luga   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, Lugas kreisajā krastā, 36800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Krievijā, Novgorodas un Ļeņingradas apgabalā, garums - 353 km, sākas Tjosovskas purvos, ietek Somu līča Lugas grīvlīcī.

3. Lugas augstiene - atrodas Krievijā, Pleskavas apgabala ziemeļaustrumu daļā, augstums - līdz 204 m, morēnu pauguri, kēmi, osi, smilšu un mālu pildītas lēzenas ieplakas, daudz ezeru; Pleskavas augstiene.

Avoti: Wi

lugā   apv., izsauk.

1. Lūko! Lūkojies!

Avoti: ViV

Lugalbanda   mit.

1. Mītisks šumeru varonis, pirmās Urukas dinastijas valdnieks, valdījis apmēram 27. gs. p. m. ē.

Avoti: MitJ

lugājies   apv., izsauk.

1. Lūko! Lūkojies!

Avoti: ViV

lugals   vēst.

1. Šumeru valdnieka nosaukums senajā Divupē (lielais vīrs); viņu ievēlēja tautas sapulcē.

Avoti: VjV

lugānieši

1. Viļakas novada Vecumu pagasta apdzīvotās vietas "Lugi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lugāna   vietv.; novec.

1. Lugāno - pilsēta Šveicē.

2. Lugānas ezers - Lugāno ezers Šveicē un Itālijā.

Avoti: PZT

Lugāno   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Lugano"), Tičīno kantonā, 62800 iedzīvotāju (2006. g.).

2. Lugāno ezers - atrodas Šveicē un Itālijā, Lombardijas Alpos 271 m vjl., platība - 4870 ha, lielākais dziļums - 288 m, tektoniski glaciālas izcelsmes, līčains un šaurs (vidū tilts), notece pa Trezu uz Lago Madžores ezeru.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Luganska   vietv.; novec.

1. Luhanska - pilsēta Ukrainas dienvidaustrumos, tās nosaukuma atveidojums no krievu valodas.

Avoti: LģE

lugava   apv.

1. Lietains, dubļains rudens laiks.

2. Līgana, staigna dumbrāja augsne pie aizaugošām ūdens tilpnēm.

3. Purvājs.

4. Ķēpīga ēdiena masa.

Avoti: KV, NeV

Lūgava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lugau"), Saksijas federālajā zemē, 8400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lugazieši

1. Valkas novada Valkas pagasta apdzīvotās vietas "Lugaži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lugaziešos   apv.

1. Valkas novada Valkas pagasta apdzīvotās vietas "Lugaži apkārtnē; Lugažos.

Avoti: ĒiV

lugazietis   apv.

1. Valkas novada Valkas pagasta apdzīvotās vietas "Lugaži" iedzīvotājs; parasti dzimis un uzaudzis Lugažos.

Avoti: ĒiV

Lugaži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Valkas novada Valkas pagastā.

2. vēst. Lugažu pagasts - pastāvēja bijušajā Valkas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Valkas novada Valkas un Ērģemes pagastā.

3. Valkas novada Valkas pagasta apdzīvotās vietas "Sēļi" bijušais nosaukums padomju laikā.

Avoti: LC, LPag

lugbari

1. Tauta, pieder pie morumangbeti tautu grupas, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) ziemeļaustrumos, Ugandas ziemeļrietumos, Dienvidsudānas dienvidos, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: PZT

lugerbura   jūrn.

1. Četrstūraina bura ar rājai līdzīgu gafeli, kura piestiprināta tā, lai viena trešā (vai ceturtā) daļa no tās garuma atrastos priekšpusē mastam, tās priekšējo stūri novelk uz peldlīdzekļa priekšpusi, bet pakaļējo apakšējo stūri - uz peldlīdzekļa pakaļgalu.

Avoti: JūVM

lugeris   jūrn.

1. Lugertakelēts buru peldlīdzeklis, neliels 2 vai 3 mastu buru kuģis (19. gs. - 20. gs. sākums) zvejai un militārām vajadzībām.

Avoti: JūVM

lugertakelējums   jūrn.

1. Gafeltakelējuma paveids - virsklāja aprīkojuma elementu kopums peldlīdzeklim ar četrstūrainām burām, kuras piestiprinātas pie rājai līdzīgas gafeles, kas pacelta tā, lai tās trešā (vai ceturtā) daļa atrastos masta priekšpusē, buras priekšējo apakšējo stūri novelk uz peldlīdzekļa priekšpusi, bet pakaļējo apakšējo stūri - uz pakaļpusi.

Avoti: JūVM

lugertakelēts   jūrn.

1. Tāds buru peldlīdzekils, kurš ir aprīkots ar lugertakelējumu.

Avoti: JūVM

lugi   apv.

1. Kāda procesa, stāvokļa periodiska atkārtošanās; reizes.

Avoti: ĒiV

Lugi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Vecumu pagastā.

Avoti: LC

lugiem   apv.

1. Reizēm, brīžiem.

Avoti: ViV

lugiņš   apv.

1. Lucis, lucītis.

Avoti: LE, VV

Lugo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lugo"), Emīlijas-Romanjas reģiona Ravennas provincē, 32000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Spānijā ("Lugo"), Galisijas autonomajā apgabalā, provinces administratīvais centrs, 98600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA, PuA

Lugovaja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

2. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Tasejevas labā krasta pieteka.

Avoti: LC, Wi

Lugoža   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā ("Lugoj"), Timišas žudecā, Timišas krastos, 40400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

Lugs   mit.

1. Visgodājamākais no ķeltu dieviem, kara dievs, tirdzniecības un naudas kalšanas aizbildnis, kā arī cilvēku prototips.

2. "Mirdzošais", dievišķas izcelsmes īru varonis un karotājs, iespējams, identificējams ar velsiešu karotāju Lleu un seno ķeltu dievību Lugusu.

Avoti: R1, PmV

lūgs   apv.

1. Logs.

Avoti: BsV

lūgsna   -as, s.; poēt.

1. Lūgšana (2).

Avoti: LLVV

lūgšana   -as, s.

1. parasti vsk. Darbība --> lūgt.

2. rel. Reliģiska ceremonija, tās sastāvdaļa - vēršanās pie dieva ar kādu lūgumu, vajadzību, arī pateicību; šādā ceremonijā izmantojamais teksts.

Lūgšanu nams— neliela baznīca (parasti kādai sektai).

Lūgšanu krelles— krelles, ar kurām kontrolē lūgšanu rituāla pareizu izpildi.

Lūgšanu paklājs— paklājs, uz kura musulmaņi, pagriezušies pret Meku, izpilda savu lūgšanu.

Lūgšanu dzirnaviņas— sastāv no cilindra, kas griežas ap vertikālu asi; cilindra ārpusē iegravētas svētas formulas, bet iekšpusē atrodas papīra strēmelītes ar lūgšanu tekstiem; katru reizi, kad cilindrs izdara apgriezienu, tiek uzskatīts, ka lūgšanas atkārtotas; ķēde ar metāla lodīti galā palīdz cilindram griezties; lieto gk. budistu mūki Tibetā.

Lūgšanu svētdiena— piektā svētdiena pēc Lieldienām, kuras sprediķu tekstos ir runa par lūgšanu.

Avoti: LLVV

lūgšnināt   apv.

1. Lūgt, palūgt, lūgties.

Avoti: ME

lūgšu   apv.

1. Savienojumā ar verba "lūgt" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: ME

lūgšus   apst.

1. Savienojumā ar verba "lūgt" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu; lūgtin.

2. Lūdzot.

Avoti: LLVV

lūgt   lūdzu, lūdz, lūdz, pag. lūdzu; trans.

1. Laipni izteikt vēlēšanos, prasību (kādam, lai tas ko dara vai atļauj ko darīt).

// intrans.

// intrans.

2. parasti savienojumā "lūgt dievu"; rel. Vērsties (pie dieva) ar lūgšanu (2); lūgšanā izteikt (dievam) vēlēšanos (par ko, pēc kā).

// intrans.

Avoti: LLVV

lūgtava   apv.

1. Lūgšanas nams.

Avoti: KV

lūgties   lūdzos, lūdzies, lūdzas, pag. lūdzos; refl.

1. Intensīvi, arī ilgstoši lūgt (1).

Nelikt lūgties— ātri piekrist (ko darīt).

// trans.

2. rel. Intensīvi, arī ilgstoši lūgt (2).

// trans.

Avoti: LLVV

lūgtin   apst.

1. Savienojumā ar verba "lūgt" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu; lūgšus (1).

Avoti: LLVV

lūgtum   izsauk.; sar.

1. Lūdzu.

Avoti: LLVV

lūgtuve   apv.

1. Lūgšanas nams.

Avoti: KV

lugubre   mūz.

1. Skumji, skumīgi; drūmi.

Avoti: ML

lūgumraksts   -a, v.; novec.

1. Iesniegums.

Avoti: LLVV

lugums   apv.

1. Sliņķis.

Avoti: ME

lūgums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> lūgt (1); laipni izteikta vēlēšanās, prasība.

2. Iesniegums.

Avoti: LLVV

lugus   apv.

1. Luga 2.

Avoti: ME

Luguss   mit.

1. "Mirdzošais" jeb "spožais", ķeltu zemēs populāra dievība, radniecīgs īru Lugam un velsiešu Lleu.

Avoti: PmV

luguziešos   apv.

1. Valkas novada Valkas pagasta apdzīvotās vietas "Lugaži apkārtnē; Lugažos.

Avoti: ĒiV

luguzietis   apv.

1. Valkas novada Valkas pagasta apdzīvotās vietas "Lugaži" iedzīvotājs; parasti dzimis un uzaudzis Lugažos.

Avoti: ĒiV

luģe   apv.

1. (Salmu) kaudze.

2. Slēpe.

3. Luga 2.

Avoti: KV, ME

luģene   apv.

1. Panēsāta cepure.

Avoti: TlV

luģenīte   apv.

1. Skrandaina cepure.

Avoti: ME

luģes   -ģu, vsk. luģe, -es, s.; apv.

1. Slēpes.

Avoti: LLVV

luģinieks   apv.

1. Liellaivas vadītājs.

Avoti: ME

luģis   apv.

1. (Salmu) kaudze.

Avoti: KV

luģis   apv.

1. Liela transporta laiva.

Avoti: KV

lūģīši   apv.

1. Garā krese ("Tropaeolum peltophorum").

Avoti: Aug2

Luha   vietv.

1. Upe Krievijā, Ivanovas un Vladimiras apgabalā, Kļazmas kreisā krasta pieteka.

2. Upe Ukrainā, Volīnijas apgabalā, Bugas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi

Luhačovice   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabalā, 5200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

luhaķ   žarg.

1. Atdot.

2. Nodot.

3. Pārmest.

Avoti: KZ

Luhanska   vietv.

1. Pilsēta Ukrainas dienvidaustrumos, apgabala centrs, 425000 iedzīvotāju (2013. g.), 1935.-1958. g. un 1970.-1990. g. saucās Vorošilovgrada.

Avoti: LpA, PuA, LģE, Wi

Luhde   vietv., vēst., vācu val.

1. Lugaži.

2. Lugažu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Lugažu pagastā.

Avoti: FV

luhji

1. Tauta Kenijā, Tanzānijā, valoda pieder pie bantu valodām, ticīgie - kristieši, saglabājuši arī tradicionālos ticējumus; baluhji.

Avoti: EV

luhnuķ   žarg.

1. Atdot.

2. Nodot.

3. Pārmest.

Avoti: KZ

Luhovici   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 29700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

luidors   -a, v.

1. Sena zelta monēta (Francijā 1640.-1795.) 24 mārciņu vērtībā (24 livres).

2. pārn. 20 franku monēta.

Avoti: LLVV, LME

Lui-Dunbiņs   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā un daoismā - viens no astoņiem nemirstīgajiem.

Avoti: Mit

luīga   apv., niev.

1. Gara auguma (kalsns) cilvēks; arī garš, vājš dzīvnieks; liuga.

Avoti: ViV

Luino   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Luino"), Lombardijas reģiona Varēzes provincē, 14300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lūisa   vietv.

1. Sala Atlantijas okeānā, Hebridu salu arhipelāgā (Lielbritānijā), platība - 2300 kvadrātkilometru, virsa pārsvarā līdzena, dienvidos - nelieli kalni (augstums - līdz 799 m), pļavas, kūdrāji.

Avoti: PZT

Luisbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lewisburg"), Tenesī štatā, 11400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Lewisburg"), Rietumvirdžīnijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Luisenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Rugājkalna muiža, kas atradās Talsu apriņķa Kandavas pagastā.

Avoti: KV

lūiss   novec.

1. Latvijūisa patšautene - rokas ložmetēja paveids.

Avoti: Ang

Luistona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Lewiston"), Aidaho štatā, 32500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Lewiston"), Meinas štatā, 36300 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Lewiston"), Kalifornijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Luisvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Louisville"), Kolorādo štatā, 20100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Louisville"), Misisipi štatā, 554500 iedzīvotāju (2006. g.).

3. Pilsēta ASV ("Lewisville"), Ziemeļkarolīnas štatā, 13300 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Louisville-Jefferson"), Kentuki štatā, upes osta Ohaijo kreisajā krastā, 612800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

luitars   apv.

1. Neveikls cilvēks; arī nemākulīgs vai nekārtīgs (kāda darba) darītājs.

Avoti: ZrvI

Luiza   vietv.

1. Upe Kongo Demokrātiskajā Republikā, Lulvas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Luiziādu   vietv.; nelok.

1. Luiziādu arhipelāgs - atrodas Koraļļu jūrā (angļu val. "Louisiade Archipelago"), uz dienvidaustrumiem no Jaungvinejas salas, pieder Papua-Jaungvinejai, platība - 2200 kvadrātkilometru, aptver 10 lielas, kalnainas (augstums - līdz 806 m) salas un daudz koraļļu rifu.

Avoti: LģE

Luiziāna   vietv.

1. Štats ASV (angļu val. "Louisiana", fr. "Louisiane"), atrodas valsts dienvidos pie Meksikas līča, administratīvais centrs - Batonrūža, platība - 134265 kvadrātkilometri, 4650000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, WA16

luizija   bot.

1. Alpu augs, ko audzē akmensdārzos.

Avoti: EpV

luizika   apv.

1. Karote.

Avoti: ĒiV

luizīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Indīga viela - tumši brūns eļļains šķidrums ar nepatīkamu, kairinošu smaku.

Avoti: LLVV

Luižantila   vietv.; vēst.

1. Jūsufīja - pilsēta Marokā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Lūjāni   vietv.

1. Līvānu novada Rožupes pagasta apdzīvotās vietas "Lojāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

luk   apv.

1. Lūk.

Avoti: ME

lūk   izsauk.

1. Lieto, lai pamudinātu kādu pievērst uzmanību kam redzamam.

2. Lieto, lai pievērstu kāda uzmanību iepriekš teiktajam, rakstītajam; lieto, lai uzsvērtu iepriekš teikto, rakstīto.

Avoti: LLVV

luka   apv.

1. Lūk!

Avoti: Sin

Luka   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lucca"), Toskānas reģionā, provinces administratīvais centrs, 87500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Province Itālijā ("Provincia di Lucca"), Toskānas reģionā, platība - 1773 kvadrātkilometri, 394700 iedzīvotāju (2012. g.).

3. Pilsēta Vācijā ("Lucka"), Tīringenes federālajā zemē, 3940 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

lūka   -as, s.

1. Noslēdzama atvere (parasti celtnes, telpas grīdā, griestos, sienā).

2. inf. Ceļš, kas izstrādes procesā speciāli atstāts izstrādājamā programmā vai sistēmā, lai tajā varētu iekļūt, apejot drošības vadīklas.

Avoti: LLVV

Lūkačupe   vietv.

1. Šķēdes labā krasta pieteka Saldus novada Šķēdes pagastā, garums - 7 km.

Avoti: LD

Lūkalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Smiltenes novada Smiltenes pagastā.

Avoti: LC

lukāni

1. Senitāļu samnītu grupas ciltis, kas 5. gs. beigās p. m. ē. apmetās Itālijas D daļā un nosauca šo teritoriju par Lukāniju.

Avoti: LPE

lukarna   arhit.

1. Izbūve ar logu stāva jumta slīpnē.

Avoti: SV96

lūkas   apv.

1. Raudzības.

2. Ritualizēta nākamās sievas, vīra noskatīšana.

3. Izlūkošana, izpētīšana.

Avoti: TlV

Lukas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Pampāļu pagastā.

Avoti: LC

Lukašiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Avoti: LC

Lukašu   vietv.; nelok.

1. Lukašu ezers - atrodas Viļakas novada Susāju pagastā, platība - 6,5 ha, garums - ~500 m.

Avoti: LD

lūkāt   apv.

1. Skatīties; apskatīt.

2. Censties, mēģināt (ko darīt).

3. Meklēt.

4. Medicīniski izmeklēt.

5. Gatavot (pusdienas, vakariņas u. tml.).

Avoti: ĒiV

lūkāties   apv.

1. Lūkoties.

Avoti: KnV

lukausis   apv.

1. Lutausis.

Avoti: KnG

lūkauts   -a, v.; jūrn.

1. Īpaša vieta uz kuģa (kā) novērošanai.

Avoti: LLVV

Lūkava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luckau"), Brandenburgas federālajā zemē, 9600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Lukavaca   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Lukavac"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Tuzlas kantonā, 46700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

lūkaza   apv.

1. Ķēve ar lāpstas veida ausīm.

Avoti: ME

lūkažas   apv.

1. Raudzības.

2. Ritualizēta nākamās sievas, vīra noskatīšana.

3. Izlūkošana, izpētīšana.

Avoti: KV, TlV

Luke   vietv.

1. Pilsēta Paragvajā, Asunjonas piepilsēta, 170400 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Lukenije   vietv.

1. Upe Kongo Demokrātiskajā Republikā ("Lukenie"), Kasai labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Lukenvalde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Luckenwalde"), Brandenburgas federālajā zemē, 20200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

lūki   apv.

1. Raudzības.

2. Ritualizēta nākamās sievas, vīra noskatīšana.

3. Izlūkošana, izpētīšana.

4. dsk. Lūks.

Avoti: TlV

lūkības   apv.

1. Raudzības.

2. Ritualizēta nākamās sievas, vīra noskatīšana.

3. Izlūkošana, izpētīšana.

Avoti: TlV

lukičs   žarg.

1. Mazs lauznītis.

Avoti: KZ

Lukiniški   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Ļukeniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lukjanska   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

lūkkur   apv.

1. Lūk kur.

Avoti: ViV

lūkkurējais   apv.

1. Lūk tas.

Avoti: ViV

lūkkurpīte   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris").

Avoti: Aug2

lūkmala   jūrn.

1. Vertikāla apmale gar lūku, kas paredzēta lai novērst ūdens ieplūšanu gar lūkas vāku.

Avoti: JūVM

lūkmanis   apv.

1. Tas, kas iet lūkot līgavu.

Avoti: KV

Lukmans   mit.

1. Islāma mitoloģijā - gudrais, kurš pirmsislāma arābu kultūrā bijis pazīstams kā kultūras varonis, kas nodzīvojis ārkārtīgi ilgu mūžu.

Avoti: MitJ

Lukna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

2. Luknas ezers - atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Daugavpils novada Višķu pagastā, 100,1 m vjl., platība - 409 ha, garums - 5,3 km, lielākais platums - 1,6 km, lielākais dziļums - 6,1 m, eitrofs ezers, aizaugums - ~10%.

3. Upe Lietuvā, Merķes labā krasta pieteka.

4. Lukne - Sventājas labā krasta pieteka.

5. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Vīganti" bijušais nosaukums.

Avoti: LC, PZT, LpA

luknāt   apv.

1. Izveicīgi iet.

Avoti: ME

Lukne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajjciems) Rucavas novada Dunikas pagastā.

2. Sventājas labā krasta pieteka Rucavas novadā, Latvijas un Lietuvas robežupe, garums - 13 km, kritums - 6,8 m; lūkne, Lukna.

Luknes skābaržu audze— botāniskais liegums parastā skābarža aizsardzībai, atrodas Rucavas novada Dunikas pagastā, platība - 161 ha, valsts aizsardzībā kopš 1977. g.

Avoti: LC

Lūkne   vietv.

1. Lukne - Sventājas labā krasta pieteka.

Avoti: LD

Lukneica   vietv.

1. Dagdas novada Ezernieku pagasta apdzīvotās vietas "Lukņeica" nosaukuma variants.

2. Mazā Lukneica - Dagdas novada Šķaunes pagasta apdzīvotās vietas "Mazā Luknīca" nosaukuma variants.

3. Mozuo Lukneica - Dagdas novada Šķaunes pagasta apdzīvotās vietas "Mazā Luknīca" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

luknenieki

1. Rucavas novada Dunikas pagasta apdzīvotās vietas "Lukne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

luknība   -as, s.; parasti vsk.; apv.

1. Lunkanība (1), lokanība (1).

2. apv. Izveicīgums, veiklums, izmanība.

3. apv. Treknums.

Avoti: LLVV, NeV

Luknīca   vietv.

1. Mazā Luknīca - Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

Avoti: LC

luknieši

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Lukna" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lukno   vietv., vēst.

1. Ļuknas muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Ružinas pagastā.

2. Ludvigavas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Skaistas pagastā.

Avoti: KV

lukns   -ais; s. -a, -ā; apv.

1. Lunkans (1), lokans (2), kustīgs.

2. apv. Tāds, kas stiepjas, zaro uz visām pusēm.

3. apv. Trekns.

Avoti: LLVV, NeV

lūkns   apv.

1. Zāļu vai matu cekuls ar visām saknēm.

Avoti: KV

luknums   apv.

1. Lokanība, veiklība.

Avoti: KV

Lukņeica   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ezernieku pagastā.

Avoti: LC

Luko   vietv.

1. Luko dei Marsi - pilsēta Itālijā ("Luco dei Marsi"), Abruco reģiona L'Akvilas provincē, 5900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lukojanova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabla dienvidaustrumos, Tjošas krastos, 14200 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

lūkojums

1. Eseja.

2. Apskates rezultāts.

Avoti: Sin, ME

lukoleļļa   novec.

1. Sintētiska eļļa, linu eļļas atvietojums, ko gatavo no dzīvnieku eļļu un tauku oleīna, satur sveķu vielas, tāpēc labi noder otēšanai.

Avoti: KV

lūkošanās   apv.

1. Raudzības.

2. Ritualizēta nākamās sievas, vīra noskatīšana.

3. Izlūkošana, izpētīšana.

Avoti: TlV

Lukoši   vietv.

1. Upe Kongo Demokrātiskajā Republikā, Lulvas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

lūkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Censties (ko darīt, īstenot).

2. Meklēt, arī ņemt (ko vajadzīgu, nepieciešamu).

3. Skatīt, skatīties.

Aciski lūkot— nicinoši, nievājoši uzlūkot.

4. Gatavot (ēdienu, parasti ēdienreizei).

Avoti: LLVV, ME

lūkot   apv.

1. Gatavot, vākt liepu lūkus.

Avoti: ME

lūkotava   novec.

1. Vieta, no kuras kaut ko apskata.

Zvaigžņu lūkotava— astronomiskā observatorija.

Avoti: KV

lūkoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Vērīgi, uzmanīgi skatīties (kur, uz ko).

2. Meklēt, arī ņemt (ko vajadzīgu, nepieciešamu); lūkot (2).

Avoti: LLVV

Lukova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 30800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1369. g.

Avoti: LpA, Wi

Lukovita   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Lukovit"), Lovečas apgabalā, 9600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

lūkplēsis   apv.

1. Cilvēks, kas gatavo lūkus, mizas sloksnes no augoša, parasti, kārkla vai liepas.

2. Nicinošs apzīmējums personai.

Avoti: ME

lukrātīvs   novec.

1. Ienesīgs.

Avoti: KV

Lukrēcijs

1. Romiešu dzejnieks un filozofs (ap 100.-55. g. p. m. ē.), kurš savā poēmā "Par lietu dabu" izklāstīja epikūrisma materālistiskās un racionālistiskās doktrīnas.

Avoti: R1

lūks   -a, v.

1. Mizas sloksne, kas plēsta, piemēram, no augoša kārkla, liepas un ko parasti izmanto pinumiem.

Lūku dienas— trīs dienas pavasarī, kad liepām miza atlobījās un visam pagastam bija atļauts iet pa muižas mežiem lūkus plēst.

Avoti: LLVV

lūks   apv.

1. Izlūks, precinieks.

2. Ieroča vizieris, tēmēšanas grauds.

Avoti: LE

lūks   apv.

1. Svēts koks (pēc pagānu māņticības).

Avoti: ME

lūks   apv.

1. Lūka.

Avoti: ME

luksācija   med.

1. Izmežģījums, pilnīga stabila kaulu locītavu galu pārvietošanās.

Avoti: MSV

luksagi

1. Valučazi - tauta Angolas dienvidaustrumos un Zambijas rietumos.

Avoti: PZT

Luksemburga   vietv.

1. Luksemburgas Lielhercogiste - valsts Rietumeiropā (vācu valodā "Luxemburg", franču valodā "Luxembourg"), administratīvais iedalījums - 3 distrikti, robežojas ar Beļģiju, Vāciju un Franciju.

2. Luksemburgas Lielhercogistes galvaspilsēta (luksemburgiešu valodā "Lētzebuerg"), 94000 iedzīvotāju (2011. g.).

3. Beļgijas province, ietilpst Valonijas reģionā, platība - 4443 kvadrātkilometri, 256000 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Arlona.

4. Luksemburgas pils - pils Parīzē, Francijā, cēlis arhitekts de Bross (1615.-1620. g.), 1879.-1940. g. un no 1946. g. senāta rezidence; skaists dārzs.

Avoti: PuA, Wi, LģE

luksemburgieši

1. Tauta, Luksemburgas Lielhercogistes pamatiedzīvotāji; runā vācu valodas dialektā, franču valodā, ticīgie - gk. katoļi.

Avoti: EV, PnR

luksēt   apv.

1. Sakņupušam iet.

Avoti: ME

luksferprizma   novec.

1. Balta kristalla stikla plate logu ailu segšanai, kas ārpusē gluda vai gludi izrakstīta, bet iekšpusē klāta prizmatiskām šķautnēm, kas gaismas sarus lauž un novada uz telpu iekšieni.

Avoti: KV

luksis   apv.

1. Gardēdis.

Avoti: ME

luksīt   apv.

1. Kārīgi ēst, īpaši par suni.

Avoti: ME

luksmasa   novec.

1. Cieta pulverveidīga viela, kas sastāv no alkalizēta dzelzs hidroksida, ko lieto deggāzes tīrīšanai, īpaši sērūdeņraža nodalīšanai.

Avoti: KV

luksmetrs   -a, v.

1. Ierīce apgaismojuma mērīšanai.

Avoti: LLVV

luksna   apv.

1. Staigns purvs.

Avoti: ME

lūksna   apv.

1. Lokanas šķiedras dažādu koku mizā.

Avoti: KV

lūksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.; bot.

1. Augu audu komplekss, kas ietilpst vadaudu sastāvā un vada organiskās vielas.

Avoti: LLVV

lūksngrauzis   -ža, v.

1. Vaboļu kārtas gremzdgraužu dzimtas 2 ģintis ("Tomicus" un "Hylesinus"), sīkas vai nelielas vaboles, kuru kāpuri pārtiek parasti no lūksnes, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Lielais priežu lūksngrauzis— gremzdgraužu dzimtas suga ("Tomicus piniperda syn. Blastophagus piniperda, Myelophilus piniperda"); lielais priežu dārznieks.

Mazais priežu lūksngrauzis— gremzdgraužu dzimtas suga ("Tomicus minor syn. Blastophagus minor, Myelophilus minor"); mazais priežu dārznieks.

Mazais ošu lūksngrauzis— lūksngraužu suga ("Hylesinus fraxini").

Avoti: LLVV, LD

Luksofors   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

luksofors   -a, v.

1. Elektrisks signālaparāts, kam ir dažādas gaismas (parasti sarkana, dzeltena, zaļa) un ko izmanto satiksmes regulēšanai.

Avoti: LLVV

Luksora   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē, tāda paša nosaukuma muhāfazas administratīvais centrs, 180500 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

lukss   -a, v.

1. Apgaismojuma mērvienība starptautiskajā mērvienību sistēmā; lx.

Avoti: LLVV

lukss   novec.

1. Greznums, grezna dzīve, izšķērdība.

Avoti: KV

lukssekunde

1. Apgaismojuma daudzuma mērvienība; apgaismojuma daudzums, ko saņem virsma 1 s, ja apgaismojums ir 1 lx.

Avoti: EV

lukstāji   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lukstājs   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lukste   apv.

1. Pļava zemā, miklā vietā.

Avoti: ME

lukstēt   apv.

1. Lēkāt.

Avoti: ME

luksti   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

Lukstinīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

lukstiņš   apv.

1. Stiebrs, salms.

Avoti: KV

Lukstiņu   vietv.; nelok.

1. Lukstiņu pļavas - zemais purvs Burtnieku novadā, Burtnieka austrumu malā, platība - 672 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 2,2 m, purvs iekultivēts, izveidots ceļu tīkls.

Avoti: LD

lukstot   apv.

1. Skraidīt apkārt, lakstoties.

Avoti: ME

luksts   apv.

1. Stiebrs, salms.

2. Laksti.

3. Sētas miets.

Avoti: ME

luksts   -a, v.

1. Zema, mitra (parasti ar zāli, krūmiem apaugusi) vieta; vieta, kas palu laikā applūst.

Luksta čakstīte— čakstīšu ģints suga, dziedātājputns, ķermeņa garums - 12-13 cm, sastopama vasarā pļavās, ganībās, it īpaši pie grāvjiem un ūdeņiem, ceļmalās, purvos, krūmājos.

Luksta kāpelētājķauķis— kāpelētājķauķu ģints suga, dziedātājputns, ķermeņa garums - 12-13 cm, dzīvo gk. ūdeņu piekrastēs, krūmainās pļavās, zemajos purvos, aizaugušos dārzos, mitros izcirtumos.

2. apv. Augu valsts šāda tipa pļavās.

Avoti: LLVV, NeV

luksts   apv.

1. Ķēriens, kampiens, laupījums, loms.

Avoti: ME

lukstūga   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lukstūgi   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

luksus-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir sevišķi dārgs, grezns.

Avoti: LLVV

luksuss   -a, v.; parasti vsk.

1. vsk. ģen., adj. nozīmē. Sevišķi dārgs, grezns (piemēram, par priekšmetiem, telpām).

Luksusa numurs— grezns viesnīcas numurs ar dzīvojamo istabu un vienu vai vairākām guļamistabām, dažkārt arī ēdamistabu, darbistabu, apspriežu telpu u. c.

Luksusa viesnīca— augstākās kategorijas viesnīcām piešķirtais īpašais statuss, ko raksturo plašas telpas, liels luksusa numuru un apartamentu skaits, grezns telpu interjers, izsmalcināti ēdināšanas pakalpojumi, orientācija uz maksātspējīgu klientu.

2. Greznība, greznums.

Avoti: LLVV, TvV

lūkša   apv.

1. Priekšzobs.

Avoti: KV, ME

lūkša   apv.

1. Caurums griestos.

Avoti: KV, ME

lūkša   apv.

1. Kniebles ogļu izņemšanai no krāsns.

Avoti: KV, ME

lūkša   apv.

1. Veca tupele.

Avoti: KV, ME

lūkšas   -u, vsk. lūkša, -as, s.

1. tikai dsk. Kalēja darbarīks (karsta) metāla gabala, priekšmeta satveršanai, saturēšanai, pārvietošanai.

2. Priekšzobs (dzīvniekam).

Avoti: LLVV

Lukševa   vietv.

1. Lukšova - Akticas labā krasta pieteka Dagdas novadā.

Avoti: LD, La1

lukševieši

1. Dagdas novada Ķepovas pagasta apdzīvotās vietas "Lukševa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lukši   apv.

1. Liliju, sīpolu u. c. laksti.

Avoti: ME

lukši   apv.

1. Mazie sivēni; rukši.

Avoti: ME

lukšināt   apv.

1. Pierunāt, glaimot, pavedināt.

Avoti: ME

lukšināties   apv.

1. Pieglaimoties, pielabināties.

Avoti: ME

lūkšņas   novec.

1. Knaibles, stangas.

Avoti: VkG

Lukšova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ķepovas pagastā.

2. Akticas labā krasta pieteka Dagdas novadā, garums - 17 km, kritums - 48 m, iztek no Kairišu ezera, ietek Akticā 1 km pirms tās ietekas Asūnīcā, kas lejāk ietek Sarjankā; Lukševa.

Avoti: LC, LD

Lukštāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

Lukštaraupi   vietv.

1. Aknīstes novada Aknīstes pagasta apdzīvotās vietas "Navicki" otrs nosaukums.

Avoti: LC

Lukštenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

lukštenieki

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Lukštenieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lukštenīki   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Lukštenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Lukštinīki   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Lukštenieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lukt   apv.

1. Nepietiekama stingruma dēļ liekties uz leju; ļengani nokarāties.

Avoti: ViV

lukta   -as, s.

1. Garš, šaurs balkons virs sānu jomiem vai priekšhalles (parasti baznīcās).

2. apv. Lakta 2.

3. apv. Telpa rijā starp jumtu un uz ārdiem novietotu dēļu griestveida segumu.

4. apv. Atvere, caurums (celtnē).

5. Atklāts augsts sēdeklis ar trepēm, kuru izmanto gaides medībās.

Avoti: LLVV, ĒiV, ViV, Vng

lukte   apv.

1. Lampa, lukturis, lāpa.

Avoti: ME

lukteris   apv.

1. Lukturis.

Avoti: ME

lukts   apv.

1. Telpa rijā starp jumtu un uz ārdiem novietotu dēļu griestveida segumu.

2. Lakta 2.

3. Garš, šaurs balkons virs sānu jomiem vai priekšhalles (parasti baznīcās).

4. Torņveida paaugstinājums.

Avoti: ME

luktšķēre   apv.

1. Sveču šķēres, nokniebjamās šķēres.

Avoti: ME, VL10

lukturis   -ra, v.

1. Pārnēsājama apgaismošanas ierīce, kurā gaismas avots daļēji vai pilnīgi aizsargāts ar stiklu vai citu gaismu caurlaidīgu materiālu; laterna.

2. Gaismas ķermenis (transportlīdzekļiem) ar spožu gaismu.

3. Svečturis.

4. apv. Diegā pie griestiem piekārts pušķis.

5. žarg. Acs.

Avoti: LLVV, ME, SLG

lukturīte   apv.

1. Dem. --> lukturis, spīdeklis, gaisma.

Avoti: ME

lukturītis   -ša, v.

1. Dem. --> lukturis.

2. Savienojumā "kabatas lukturītis": neliela pārnēsājama elektriskā apgaismošanas ierīce; kabatas laterna.

3. Palīglukturis (transportlīdzekļiem) ar nespožu gaismu.

Avoti: LLVV

lukturs   apv.

1. Lukturis.

Avoti: ME

lūku   apv.; nelok.

1. Lūku Jānis - neizveicīgs vīrietis.

2. Lūku Mača - neizveicīga sieviete.

Avoti: ME

lūkubrācija   apv.

1. Nakts darbs, grūts darbs; šādu pūļu rezultāts.

Avoti: KV

Lukuga   vietv.

1. Upe Kongo Demokrātiskajā Republikā, Tangaņikas provincē, Lualabas (Kongo augšteces) labā krasta pieteka, garums - ~350 km, iztek no Tangaņikas ezera, krāčaina.

Avoti: PZT, LpA

lūkullisks   novec.

1. Bagātīgs, lepns, izšķērdīgs, pēc Romas bagātnieka Lūkulla.

Avoti: SV33

Lukumiešu   vietv.; nelok.

1. Lukumiešu ezers - Lūkumietis, ezers Alūksnes novada Mārkalnes pagastā.

Avoti: LD

Lūkumietis   vietv.

1. Ezers Alūksnes augstienes Vaidavas pazeminājumā, Alūksnes novada Mārkalnes pagastā, 174,2 m vjl., platība - 51,5 ha, garums - 1,1 km, lielākais platums - 0,95 km, lielākais dziļums - 2,8 m, eitrofs, stipri aizaudzis; Lūkumītis; Lukumiešu ezers.

Avoti: LE1, LD, La1

Lūkumītis   vietv.

1. Lūkumietis - ezers Alūksnes novada Mārkalnes pagastā.

Avoti: LE1

lukumoni   novec.

1. Nosaukums etrusku valdniekiem, kas bij priekšgalā 12 Etrūrijas savienotām valstīm.

Avoti: KV

lukums

1. Austrumu saldumu veids.

Avoti: PL

luķenieki

1. Saldus novada Pampāļu pagasta apdzīvotās vietas "Lukas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Luķes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Rankas pagastā.

Avoti: LC

Lūķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Smiltenes pagastā.

Avoti: LC

luķis   apv.

1. Jauka dzīve.

Avoti: ME, TlV

luķis   apv.

1. Metāla veidojums (riņķis) pie sedulkas, caur kuru ver sedulkas siksnu.

2. Pīpes misiņa vāks, pīpes apkalums.

3. Naža spala uzmava.

Avoti: ViV, ME, ZrvI

Lūķis   vietv.

1. Smiltenes novada Smiltenes pagasta apdzīvotās vietas "Lūķi" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

LUL   med., saīs.

1. Kreisā augšējā daiva (angļu "left upper lobe").

Avoti: TM5

lūlāt   apv.

1. Dziedāt.

2. Kaukt.

3. Raudāt.

Avoti: ME

Lūle   vietv.; novec.

1. Lūlelvena - upe Zviedrijā.

Avoti: PZT

Lūlea   vietv.; novec.

1. Lūleo - pilsēta Zviedrijā.

Avoti: PZT

Lūlelvena   vietv.

1. Upe Zviedrijas ziemeļos, garums - 450 km, sākas Norvēģijā, ietek Botnijas līcī pie Lūleo.

Avoti: PZT, LpA

Lūleo   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Botnijas līča ziemeļrietumu piekrastē, Norbotenas lēnes administratīvais centrs, 46600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

luli

1. Vidusāzijas čigānu grupa, dzīvo Uzbekistānā un Tadžikistānā, runā uzbeku un tadžiku valodā, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

lulināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. Radīt paklusas skaņas (par mūzikas instrumentiem); lūlot (1).

// trans. Spēlēt (pūšamo mūzikas instrumentu).

2. parasti 3. pers. Radīt raksturīgas paklusas balss skaņas (par dažiem putniem); lūlot (2).

3. apv. Lutināt.

4. apv. Iemidzināt, ieaijāt.

Avoti: LLVV, ME

lūlināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju, intrans.

1. Radīt paklusas skaņas (par mūzikas instrumentiem); lūlot (1).

// trans. Spēlēt (pūšamo mūzikas instrumentu).

2. parasti 3. pers. Radīt raksturīgas paklusas balss skaņas (par dažiem putniem); lūlot (2).

3. apv. Auklēt, šūpot; lutināt; darīt skaistu.

Avoti: LLVV, TlV

Lūlinga   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Luling"), Luiziānas štatā, 12100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

lulis   apv.

1. Izlutināts bērns, vientiesīgs, padumjš cilvēks.

2. Sīpolu suga ("Allium scorodoprasum"), ķiploku sīpols.

Avoti: KV, ME

lullināt   apv.

1. Šūpot, auklēt (bērnu), sakot "lul-lu!".

Avoti: ViV

lullis   apv.

1. Lelle.

Avoti: ME

lullītis   apv.

1. Sīpolu suga ("Allium scorodoprasum"), ķiploku sīpols; lulis (2).

Avoti: KV, ME

lullo   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumos iemidzinot mazu bērnu.

Avoti: ME

lullot   apv.

1. Auklēt, šūpot; lutināt; darīt skaistu.

Avoti: TlV

lullot   apv.

1. Blēņas stāstīt.

Avoti: ME

lullu   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumos iemidzinot mazu bērnu.

Avoti: ME

lullula   lat.

1. Cīruļi (viena no 4 cīruļu ģintīm).

Lullula arborea— sila cīrulis.

Avoti: LD

lullubieši

1. Sena etniska grupa, kas 3. gt. - 1. gt. pirmajos gadsimtos p. m. ē. dzīvoja kalnos uz A no Mezopotāmijas.

Avoti: LPE

Lulonga   vietv.

1. Upe Kongo Demokrātiskajā Republikā, Ekvatora provincē, Kongo kreisā krasta pieteka, veidojas satekot Lopori un Maringai, garums no satekas - 180 km, kopā ar Lopori - ~1000 km.

Avoti: PZT, LpA

lūlot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.

1. Radīt paklusas skaņas (par mūzikas instrumentiem); lūlināt (1).

// trans. Spēlēt (pūšamo mūzikas instrumentu).

// intrans.

2. parasti 3. pers. Radīt raksturīgas paklusas balss skaņas (par dažiem putniem); lūlināt (2).

Avoti: LLVV

lulot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Radīt paklusas skaņas (par mūzikas instrumentiem); lūlināt (1).

// trans. Spēlēt (pūšamo mūzikas instrumentu).

// intrans.

2. parasti 3. pers. Radīt raksturīgas paklusas balss skaņas (par dažiem putniem); lūlināt (2).

Avoti: LLVV

lulovs   novec.

1. Palmu zars, rudens pļaujas zīme, lietāts žīdu būdiņu svētkos.

Avoti: SV33

Lulva   vietv.

1. Upe Kongo Demokrātiskajā Republikā, Kasai labā krasta pieteka, garums - ~900 km, sākas Lundas plato 1000 m vjl., strauja, krāces un ūdenskritumi.

Avoti: PZT

Lulvabūra   vietv.; vēst.

1. Kananga - pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, tās nosaukums līdz 1966. g.

Avoti: PZT

lūļa   apv.

1. Lempis, muļķis.

Avoti: ME

luļķēt   apv.

1. Smēķēt, kūpināt.

Avoti: ME

luļķis   apv.

1. Mātes krūts.

2. Zīžamais radziņš.

3. Neliela pīpe, ko pastāvīgi sūc.

Avoti: ME, KV

luļļu   apv.; izsauk.

1. Lieto atkārtojumos iemidzinot mazu bērnu.

Avoti: ME

luma

1. Sīknaudas vienība Armēnijā, vienāda ar 0,01 dramu.

Avoti: PnR

Luma   vietv.

1. Pilsēta Kamerūnā, Piekrastes reģionā, 141400 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

lumakello   novec.

1. Gliemežains marmors, kas laistās dažādās krāsās.

Avoti: SV33

lumāks   apv.

1. Ļodzīgs, pamīksts, korpulents, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

lumbago   nelok., v.; parasti vsk.; med.

1. Sāpes mugurā jostasvietā.

Avoti: LLVV

lumbālanestēzija

1. Vietējā anestēzija ķermeņa lejasdaļā, piem., dzemdību gadījumā.

Avoti: LEV

lumbalizācija   med.

1. Krustu skriemeļa izveidošanās līdzīgi jostas skriemelim, nesaplūstot ar pārējiem krustu skriemeļiem.

Avoti: TM5

lumbālpunkcija   med.

1. Diagnostikas un ārstēšanas metode - punkcija ar speciālu adatu starp 3. un 4. jostas skriemeli.

Avoti: ZTV

lumbāls   novec.

1. Uz jostas vietu attiecīgs, tai piederīgs.

Avoti: KV

lumbartrija   med.

1. Hronisks reimatisms un izliekums mugurkaula jostasvietā.

Avoti: TM5

Lumbini

1. Budas dzimšanas vieta Himalaju priekškalnē netālu no Nepālas un Indijas robežas.

Avoti: IdV

lumbis   apv.

1. Muļķīgs resgalis.

Avoti: ME

lumbo-   med.

1. Salikteņos norāda uz jostas apvidu.

Avoti: MSV

lumbokolostomija   med.

1. Pastāvīgas fistulas izveidošana lokzarnā ar griezienu jostas apvidū.

Avoti: TM5

lumbokolotomija   med.

1. Lokzarnas atvēršana jostas apvidū.

Avoti: TM5

lumbricidae   lat.

1. Slieku dzimta.

Avoti: LD

lumbricīds   med.

1. Tāds, kas nonāvē tārpus.

Avoti: TM5

lumbricus   lat.

1. Slieku dzimtas ģints.

Lumbricus terrestris— dižslieka jeb dižā slieka.

Avoti: LD, PDE

lumbrikoīds   med.

1. Tārpveida-.

Avoti: TM5

lumbris   žarg.

1. Nejēga.

Avoti: NeV

lumdīt   apv.

1. Vingrināt, locīt, grozīt (locekli).

2. Dresēt, apmācīt (parasti zirgu).

3. Padarīt mīkstu, lokanu.

Avoti: KiV

Lumecāne   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Lumezzane"), Lombardijas reģiona Brešas provincē, 23300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lumeika   apv.

1. Stīvs, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

lūmens   -a, v.

1. Gaismas plūsmas mērvienība starptautiskajā mērvienību sistēmā.

2. anat. Iekšējais diametrs (piemēram, asinsvadiem).

Avoti: LLVV

lūmensekunde

1. Gaismas enerģijas (gaismas daudzuma) mērvienība starptautiskajā mērvienību sistēmā.

Avoti: EV

Lumeņu   vietv.; nelok.

1. Lumeņu ezers - Laišķenu ezers Ērgļu novada Ērgļu pagastā.

Avoti: La1, LD

lumesti   apv.; hip.

1. Lumsti - zirdzinājiem līdzīgs stāds māju tuvumā.

Avoti: ME

lumēt   apv.

1. Līgoties, svārstīties, ļodzīties, želejveidīgi kustēties.

Avoti: ME

lumiflavīns   med.

1. Riboflavīna šķelšanās produkts gaismas un ultravioletā starojuma ietekmē bāziskā vidē; dzeltenzaļa fluorescence; nepiemīt vitamīna īpašības.

Avoti: TM5

lumihroms   med.

1. Riboflavīna šķelšanās produkts gaismas un ultravioletā starojuma ietekmē skābā vai neitrālā vidē; fluorescē zili; nepiemīt vitamīna īpašības.

Avoti: TM5

LUMII   saīs.

1. Latvijas Universitātes Matemātikas un informātikas institūts; LU MII.

lumijas   novec.

1. Ļoti sīciņi saldie limoni jeb citroni.

Avoti: SV33

Lumimuuta   mit.

1. Minahasu (Rietumindonēzija) mitoloģijā - dieviete, dievu un cilvēku ciltsmāte.

Avoti: Mit

lumināls   -a, v.; parasti vsk.

1. Miega un pretkrampju līdzeklis; fenobarbitāls.

Avoti: LLVV

lumināls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz lūmenu vai cauruļveida elementu.

Avoti: TM5

luminators   -a, v.; fiz.

1. Priekšmets, viela, kas luminiscē.

Avoti: LLVV

luminescence

1. Vielas elektromagnētiskais starojums, kura enerģija ir lielāka nekā termiskā starojuma enerģija tajā pašā temperatūrā, piem., fluorescence, fosforescence, radioluminiscence.

Avoti: LEV

luminiscencanalīze   novec.

1. Ķīmiska izmeklēšanas metode, noteicot vielas pēc to īpašības izstarotgaismu, ja tās apstaro ar ultravioletiem stariem.

Avoti: KV

luminiscence   med.

1. Ķermeņu vai vielas spīdēšana, ko ierosinājis kāds enerģijas avots - ārējais apstarojums, elektriskais lauks, ķīmiskie procesi utt.

Luminiscences kamera kodolfizikā— iekārta, kurā novēro jonizējošo daļiņu kustības trajektoriju pēc luminiscences, ko šī daļiņa izraisa luminoforā.

Luminiscences spuldze— gaismas avots, kurā luminofors ultravioleto starojumu pārvērš redzamajā gaismā; parasti ultravioleto starojumu rada elektriskā izlāde dzīvsudraba tvaikos stikla caurulē, kuras iekšsienām uzklāts luminofors.

Avoti: FF, TM5

luminiscents   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Tāds, kas luminiscē; tāds, kurā izmantota luminiscence.

Luminiscentā defektoskopija— metode, ar ko dažādos materiālos atklāj virsmas defektus, uzlejot fluorescējošu šķidrumu un novērojot tā luniniscenci.

Avoti: LLVV

luminiscēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.; fiz.

1. Izstarot gaismu, spīdēt kāda enerģijas avota (piemēram, ārēja starojuma, elektriska lādiņa, ķīmisku procesu) ietekmē.

Avoti: LLVV

luminofors   -a, v.; fiz.

1. Viela ar luminiscences īpašībām.

Avoti: LLVV

luminogrāfija   novec.

1. Fotogrāfisku kopiju izgatavošanas paņēmiens uz bromsudraba papīra.

Avoti: KV

luminozitāte   novec., astr.

1. Zvaigznes absolūtais spožums; zvaigznes redzamais spožums, ja tā atrastos 33,2 gaismas gadu (10 parseku) attālumā.

Avoti: KV

luminozs   novec.

1. Gaišs, spožs.

Avoti: KV

lumisterīns   med.

1. Pirmais pārvērtības produkts, kas rodas, apstarojot ergosterīnu ar ultravioleto starojumu; turpinot apstarošanu, rodas tahisterīns un beidzot - kalciferols (D2 vitamīns).

Avoti: TM5

lumme   novec.

1. Alks.

Avoti: KV

lumpa   apv.

1. Neliela staigna ieplaka (kur ir bijis vai arī ir ūdens); neliels dīķis.

Avoti: ĒiV

lumpačas   apv.

1. Kājas.

Avoti: ME

lumpačot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Smagiem, neveikliem soļiem, arī neveiklā gaitā iet.

Avoti: LLVV

lumpata   apv.

1. Lupata.

Avoti: ME

lumpatāties   apv.

1. Kā lupatai nokareni šūpoties.

Avoti: ME

lumpenidae   lat.

1. Lentzivju dzimta.

Avoti: LD

lumpenis

1. Skrandainis, plukata, degradējies cilvēks.

2. Sociāli atstumtais, regulāru iztikas avotu zaudējušais.

Avoti: PL

lumpenizācija

1. Kādu sabiedrības aprindu nonākšana zemākajā sociālajā stāvoklī.

Avoti: SV99

lumpenus   lat.

1. Lentzivju dzimtas ģints.

Lumpenus lampretaeformis— lentzivs jeb Islandes lentzivs.

Lumpenus lampretaeformis lampretaeformis— lentzivs pasuga, kas satopama arī Baltijas jūrā.

Avoti: LD

lumpēties   apv.

1. Slinkot, slaistīties.

Avoti: ViV

lumpiņš   apv.

1. Lupata, skranda.

Avoti: ME

lumpis   apv.

1. Dīķis.

Avoti: MalV

lumpis   apv.

1. Plukata, lempis, sliņķis, klaidonis.

Avoti: ME

lumps   novec.

1. Lombs, vidēja labuma cukurs; smalkais cukurs no sīrupa.

Avoti: SV33

Lumpuna   vietv.

1. Upe Krievijas Kirovas apgabalā un Udmurtijas Republikā, Kiļmezas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

lumpurēties   apv.

1. Ļodzīties.

Avoti: ViV

lumpurīgi

1. apv. Ļodzīgi.

2. sar. Lempīgi.

Avoti: ViV, LLVV

lumpurīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Lempīgs.

2. Ļodzīgs.

Avoti: LLVV, ViV

lumpuris   apv.

1. Ļodzīgs cilvēks.

Avoti: ViV

lumpurs   apv.

1. Nekārtīgs cilvēks; arī dzērājs, pļēgurs.

Avoti: ĒiV

lumstāji   apv.

1. Lupstājs ("Levisticum").

Avoti: ME

lumste   apv.

1. Neliela līste vai skals, ko iebīda velku pavedienu starpā (posmā starp velku veltni un nītīm), lai saglabātu šķīrienu.

2. Šķēle.

Avoti: ĒiV

lumsteklis   apv.

1. Glaimotājs, lišķis.

Avoti: ME

lumsteklis   apv.

1. Atsvars pie lumsta 1(2), kas neļauj tam noslīdēt.

Avoti: ME

lumstes   apv.

1. Laksti.

2. Nelielas līstes vai skali, ko iebīda velku pavedienu starpā (posmā starp velku veltni un nītīm), lai saglabātu šķīrienu.

3. Salmu pinumi, ar ko apsegt lecektis.

Avoti: ME

lumstēt   apv.

1. Šķirt velku pavedienus ar lumsti.

Avoti: ĒiV

lumstēties   apv.

1. Luncināties.

2. Parādīt kādam īpašu laipnību, robežojoties ar iztapību.

3. Piesmērēties (2).

Avoti: NeV

lumsti   apv.

1. Laksti.

2. Nelielas līstes vai skali, ko iebīda velku pavedienu starpā (posmā starp velku veltni un nītīm), lai saglabātu šķīrienu.

3. Salmu pinumi, ar ko apsegt lecektis.

4. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: ME, Aug2

lumstiņš   apv.

1. Dem. --> lumsts.

2. Aušanas piederums - velku lāpstiņa.

Avoti: EH, KiV

lumstīties   parasti 3. pers., -ās, pag. -ījās; refl.

1. sar. Luncināties (1).

2. apv. Parādīt sevišķu laipnību, iztapību.

3. apv. Lavīties.

4. Piesmērēties (2) - ar viltu, izlikšanos, pieglaimošanas iegūt (kāda) labvēlību, arī panākt, ka tiek pieņemts (piemēram, kādā organizācijā, kolektīvā).

Avoti: LLVV, KiV, MalV, NeV

lumstot   apv.

1. Gatavot skalus, lumstus.

Avoti: ME

lumstot   apv.

1. Audekla pavedienus izšķirt ar lumstiem.

Avoti: ME

lumstoties   apv.

1. Luncināties (1).

2. Slinkot.

Avoti: ME

lumsts   -a, v.; apv.

1. Laksts (piemēram, kartupeļiem).

2. Neliela līste vai skals, ko iebīda velku pavedienu starpā, lai saglabātu šķīrienu.

3. Salmu pinums, ko apsegt lecektis.

Avoti: LLVV, ViV, KV

lumsts   apv.

1. Slaists, dīkdienis.

Avoti: ME

lumt   apv.

1. Paslīdēt.

Avoti: ME

lumza   sar.

1. Neveiklis.

Avoti: Sin

lumzaks   sar.

1. Neveiklis.

Avoti: Sin

lumzāt   sar.

1. Lempīgi, slinki iet, neveikli skriet.

Avoti: ME

lumze   apv.

1. Lupata.

Avoti: ME

lumzīgs   sar.

1. Neveikls.

Avoti: Sin

lumža   apv.

1. Neveiklis.

Avoti: Sin

lumžāt   apv.

1. Lempīgi, slinki iet, neveikli skriet.

Avoti: ME

lūna   apv.

1. Nule, nupat.

Avoti: ME

Lūna   mit.

1. Romiešu Mēness dieve, ko godināja vai nu atsevišķi vai kopā ar Saules dievu.

2. Alķīmiķu nosaukums sudrabam.

Avoti: KV

lunafors   žarg.

1. Muļķis.

Avoti: SLG

lunahods

1. Automātisks visurgājāejs Mēness virsmas pētījumiem; lunomobilis.

2. žarg., vēst. Milicijas automašīna UAZ.

Avoti: SLG

lunaparks

1. Atpūtas un izklaides komplekss ar daudzdažādām atrakcijām; nosaukums pēc Berlīnes izklaides parka nosaukuma "Lunapark".

Avoti: PL

lunaria   lat.

1. Mēnesenes.

Lunaria annua— vasaras mēnesene.

Lunaria biennis— divgadīgā mēnesene.

Lunaria rediviva— daudzgadīgā mēnesene.

Avoti: LD, DaE

lunārija   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints krustziežu dzimtā, lieli lakstaugi ar lielām sirds veida lapām, 2 sugas, Latvijā 1 s. - mēnesene.

Avoti: KV

lūnārijs   novec.

1. Ierīkojums, kas izrāda mēness griešanos ap zemi.

Avoti: SV33

lunārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar Mēnesi, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

lunātiķis   med.

1. Mēnessērdzīgais; garīgi slimais.

Avoti: TM5

lunātisks   novec.

1. Mēnessērdzīgs.

Avoti: KV

lunātisms   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Mēnessērdzība jeb somnambulisms - apziņas traucējumi, kam raksturīga sarežģīta automātiska darbība miegā.

Avoti: LLVV

lunatomalācija   med.

1. Pārmantota aseptiska rokas mēnesskaula epifīzes nekroze (autosomāli dominanta pārmantošana): spēcīgas sāpes, izdarot kustības plaukstas pamatnes apvidū, ļoti sāpīgs mēnesskaula apvidus palpējot; apkārtējo mīksto audu pietūkums.

Avoti: TM5

luncāties   apv.

1. Luncināties.

Avoti: KnG

lunceklis   sar.

1. Pielīdējs, lišķis.

Avoti: Sin, ME

Luncenava   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Lunzenau"), Saksijas federālajā zemē, 4500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

lunch   novec.

1. Lenčs.

Avoti: KV

luncīgs   sar.

1. Glaimīgs.

Avoti: Sin

luncināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; trans.

1. Kustināt asti uz vienu un otru pusi (parasti par suni).

Luncināt asti— pazemīgi izpatikt.

Avoti: LLVV

luncināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. parasti 3. pers. Uzturēties (kā tuvumā), luncinot asti, kustoties, lēkājot (parasti par suni).

2. sar. Uzturēties (kā) tuvumā, parādot sevišķu laipnību, uzmanību, arī iztapību.

// sar. Parādīt sevišķu laipnību, uzmanību, arī iztapību.

Avoti: LLVV

luncis   apv.

1. Luņķis - līkums, ritulis, gabals (parasti par desu).

Avoti: VV

luncis   apv.

1. Vēdzele ("Lota lota", senāk "Lota vulgaris").

2. Lucītis ("Zoarces viviparus").

Avoti: KV, ME

luncīties   apv.

1. Luncināties.

Avoti: ĒiV, EH

luncka   apv.

1. Blandonis, klaidonis.

2. Nekvalitatīva virve, kas vāji savīta.

3. Glaimotājs.

Avoti: ME

lunčs   novec.

1. Lenčs.

Avoti: Ang

Lunda   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Skones lēnē, Malmes piepilsēta, 82800 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1950 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Lundas plato - atrodas Āfrikas centrālajā daļā, Angolā un Kongo Demokrātiskajā Republikā, Kasajas un Zambezi ūdensšķirtne, augstums - līdz 1300-1600 m, kāpļaini pazeminās Kongo ieplakas, lēzeni - Kalahari ieplakas virzienā.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Lunderskova   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 3000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lundēt   apv.

1. Ložņāt.

Avoti: ME

lundi

1. Balundi - tauta Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) dienvidrietumos, Angolas austrumos un Zambijas ziemeļrietumos.

Avoti: PZT

Lundonga   vietv.

1. Upe Krievijas Vologdas apgabalā, Unžas kreisā satekupe.

Avoti: PZT, LpA

lundzaks   apv.

1. Sitamais, kas izveidots iesienot mezglu dvielī vai lakatā.

Avoti: ME

lundzības   apv.

1. Raudzības.

Avoti: KiV

lundzinieks   apv.

1. Aiztaisāms un atverams caurums pirts vai senās dūmistabas griestos dūmu novadīšanai.

Avoti: TlV

lundžat   apv.

1. Šurp un turp ložņāt, blandīties.

Avoti: ME

lundži   apv.

1. Raudzības.

Avoti: KiV

lūne   apv.

1. Alga.

Avoti: BsV

Lūnene   vietv.

1. Lūnene pie Vehtas - pilsēta Nīderlandē ("Loenen aan de Vecht"), Utrehtas provincē, 3230 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

lunets   mil., novec.

1. No aizmugures pieejams lauka nocietinājums.

Avoti: SV69

lunga   mūz.

1. Ilga nots vai pauze.

Avoti: Mūz

lunga   apv.

1. Jumiķa lāpstiņa jēkulas pielīdzināšanai.

2. Sliņķis, guļava.

Avoti: KV, ME

Lunga   vietv.

1. Upe Zambijā, Ziemeļrietumu provincē, Kafue labā krastā pieteka.

Avoti: PuA

lungāt   apv.

1. Klejot, klaiņot apkārt.

Avoti: ME

lungāties   apv.

1. Klaiņot bez darba.

Avoti: ME

lungs   mit.

1. Tibetas tantristu tradīcijā iesvētīšana zemākajā pakāpē, kas nepieciešama, gatavojoties jebkurai garīgai attīstībai, sākot ar alfabēta mācīšanos vai reliģiskas grāmatas lasīšanu, līdz mantru runāšanai un meditācijai.

Avoti: MrJ

lunģis   apv.

1. Ruņģis - mantnesis pūķis, mājas gars latviešu folklorā.

Avoti: TlV

Luni   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Luņi" nosaukums latgaliski.

2. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Luņi" nosaukums latgaliski.

3. Ludzas novada Istras pagasta apdzīvotās vietas "Luņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

lunis   žarg.

1. Muļķis.

2. Lempis; tūļa; sliņķis.

3. Skolēns, kas labi mācās.

4. Skolotājs.

5. Neglīts puisis.

Avoti: SLG

lūnis

1. apv. Slīkšņa, dūksnājs, staigns purvs.

2. žarg. Sliņķis.

Avoti: NeV, Žrg

lunīts   -a, v.

1. Mēness iežu paraugs.

Avoti: LLVV

lunka   -as, s.

1. apv. Zvejas osta.

2. apv. Zema pļava, kas pavasaros applūst.

3. apv. Jūras līcis.

4. žarg. Tualete.

Avoti: LLVV, KV, KZ

lunkains   apv.

1. Lunkans.

Avoti: ME

lunkaneņš   apv.

1. Dem. --> lunkans.

Avoti: KiV

lunkanība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> lunkans (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; lokanība (1).

2. Vispārināta īpašība --> lunkans (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; lokanība (2).

Avoti: LLVV

lunkankājis   apv.

1. Persona ar lunkanām kājām.

Avoti: ME

lunkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir veiklas, elastīgas kustības (par cilvēku, tā ķermeni, ķermeņa daļām); lokans (2).

2. Lokans (1).

Avoti: LLVV

lunkanums   -a, v.; parasti vsk.

1. Lunkanība (1); lokanums (1).

2. Lunkanība (2); lokanums (2).

Avoti: LLVV

lunkāt   apv.

1. Lempīgi, neizveicīgi staigāt.

Avoti: ME

lunks   apv.

1. Lunkans, lokans.

2. Veikls, izmanīgs.

Avoti: ME

lunķis   apv.

1. Desas līkums, luņķis.

Avoti: MalV

luno-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz Mēnesi, ir saistīts ar to.

Avoti: LLVV

luno-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz Mēnesi, ir saistīts ar to.

Avoti: LLVV

lunomobilis   -ļa, v.

1. Visurgājējs, ar dzinēju aprīkots transportlīdzeklis braukšanai pa Mēness virsmu.

Avoti: SV96

Lunsara   vietv.

1. Pilsēta Sjerraleones Republikā, Ziemeļu provincē, 29600 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

lunte   apv.

1. Aste (piem., vilka, lapsas).

2. Auduma strēmele.

3. Mīksti savīts valgs, pavediens, grīste; pīta pakulu aukla.

4. Degaukla; lāpa; maza skārda lampiņa.

5. Pātaga.

6. Gara auguma vājš, ļodzīgs cilvēks.

7. Deglis (aukla).

Avoti: SiV, ViV, ME

luntele   apv.

1. Dem. --> lunte.

Avoti: ME

luntēt   apv.

1. Sist ar lunti, pātagu.

2. Krietni saēsties; klencēt; strēbt.

Avoti: ME, TlV

luntināt   apv.

1. Luncināt.

Avoti: ViV

luntināties   apv.

1. Luncināties.

Avoti: ViV

lūnula   novec.

1. Pusmēness veida apkalums, piekareklis u. tml. arheoloģiskos izrakumos.

2. Baltais plankumiņš pie rokas pirkstu nagu pamatnes.

Avoti: KV

lūnulārs   novec.

1. Pusmēness veida.

Avoti: KV

luņa   žarg.

1. Muļķis.

2. Sliņķis.

Avoti: SLG

luņģi   apv.

1. Raudzības, jaunpiedzimušā apmeklējums.

Avoti: TlV

luņģības   apv.

1. Raudzības, jaunpiedzimušā apmeklējums.

Avoti: TlV

luņģināties   apv.

1. Gulēt (par suni), kas saritinājies.

Avoti: ME

luņģis   apv.

1. Pūķa pavārds.

2. Putras kubuliņš, putras spainītis.

3. Sliņķis.

4. Gabals (desas).

Avoti: KV

luņģītis   apv.

1. Dem. --> luņģis (1); rudzu luņģis.

Avoti: ME

luņģot   apv.

1. Klejot, klaiņot apkārt.

Avoti: ME

Luņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LC

Luņiņeca   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, 23600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Luņķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Malienas pagastā.

Avoti: LC

luņķības   apv.

1. Raudzības.

Avoti: ME

luņķis   -ķa, v.; sar.

1. Līkums (desai).

2. žarg. Sliņķis.

3. novec. Kaut kas savelts, savīstīts.

4. novec. Glaimotājs.

5. Meža zvērs (vilks, lapsa); laupītājs.

6. novec. Vīrieša dzimumloceklis.

Avoti: LLVV, SLG, KV

luņķuviļķis   žarg.

1. Neliela plastmasas detaļa, ar ko jaunām precēm pievienota preču zīme.

Avoti: NeV

luņs   žarg.

1. Degradējies cilvēks.

2. Tāds, kas nemāk sevi aizstāvēt.

3. Cilvēks, kas izpilda citu pavēles.

Avoti: KZ

Luņs   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - ragains pūķis ar kamieļa galvu, brieža ragiem, govs ausīm, zivju zvīņām, piekūna nagiem un tīģera ķepām.

Avoti: Mit

Luņ-Vans   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - ūdens stihijas valdnieks un pūķu pavēlnieks, kurš dzīvo zemūdens kristāla pilī un kuram pieder neizmērojamas bagātības.

Avoti: Mit

luo

1. Divas nilotu tautu grupas: dienvidluo (gk. Ugandas ziemeļrietumos) un ziemeļluo (Dienvidsudānā un Etiopijas rietumos).

2. Džoluo - tauta Kenijā un Tanzānijā.

Avoti: PZT

Luoceiši   vietv.

1. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Loceiši" nosaukums latgaliski.

2. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Loči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Luoci   vietv.

1. Dagdas novada Svariņu pagasta apdzīvotās vietas "Loci" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Loci" nosaukuma variants latgaliski.

3. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Loci" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

luōcine   apv., latg.

1. Apšu beka.

Avoti: TiA

Luocinīki   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Locinieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Luociši   vietv.

1. Ludzas novada Pureņu pagasta apdzīvotās vietas "Lociši" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Luocova   vietv.

1. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Locova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Luocukolns   vietv.

1. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Locukolns" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Luocupi   vietv.

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Lāčupi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Luočaunīki   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Lāčaunieki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Luoči   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Lociki" bijušais nosaukums latgaliski.

2. Lelī Luoči - Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Loči" nosaukums latgaliski.

3. Mozī Luoči - Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Loči" nosaukums latgaliski.

4. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Loci" nosaukuma variants latgaliski.

5. Rēzeknes novada Dricānu pagasta apdzīvotās vietas "Loči" nosaukums latgaliski.

6. Rēzeknes novada Gaigalavas pagasta apdzīvotās vietas "Loči" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Luočugobali   vietv.

1. Balvu novada Balvu pagasta apdzīvotās vietas "Lāčugabali" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Luočukolni   vietv.

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Ločukolni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Luočukrūgs   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Lāčukrogs" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Luočusola   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Loči" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Luogini   vietv.

1. Viļakas novada Šķilbēnu pagasta apdzīvotās vietas "Logini" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Luojana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas austrumu daļā, Henaņas provinces ziemeļrietumos, Lohes krastos, 1,4 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

luongs   novec.

1. Svara mērvienība Annamā, 38,981 g.

Avoti: KV

Luopsti   vietv.

1. Ciblas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Lopsti" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

luopuōt   apv., latg.

1. Lēni, neveikli iet.

Avoti: TiA

Luosi   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Losi" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Losa" nosaukuma variants latgaliski.

3. Lošu Čači - Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Losu Čači" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Luoši   vietv.

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Losa" nosaukuma variants latgaliski.

2. Lošu Čači - Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Losu Čači" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

lupa   -as, s.

1. Optisks instruments, kas sastāv no koncentrējošas lēcas un ko izmanto sīku, tuvu priekšmetu apskatīšanai.

Avoti: LLVV

lupa   apv.

1. Drumsla, mazs gabals, skranda.

Avoti: ME

lūpa   -as, s.

1. Ādas un muskuļu kustīgs veidojums, kas no ārpuses norobežo mutes dobumu.

Zaķa lūpa— augšlūpas šķeltne; augšlūpa, kurai ir šķeltne; zaķalūpa.

Lūpu pomāde— kosmētisks līdzeklis - ziede lūpu krāsošanai, arī aizsargāšanai pret vēja, lietus u. tml. iedarbību.

Lūpu krāsa— lūpu pomāde.

// apv. Robveida padziļinājums, izliekums trauka vienā malā liešanai.

Avoti: LLVV, ViV

lūpains   apv.

1. Tāds, kam malā ir robveida padziļinājums, izliekums liešanai (parasti par krūzi).

Avoti: ĒiV

lūpaiņš   apv.

1. Tāds, kam malā ir robveida padziļinājums, izliekums liešanai (parasti par krūzi).

Avoti: ĒiV

lupānars   novec.

1. Seno romiešu meitu māja.

Avoti: KV

lupanārs

1. Senajā Romā - publiskais nams.

Avoti: SV08

Lupandi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Avoti: LC

lupandieši

1. Krāslavas novada Piedrujas pagasta apdzīvotās vietas "Lupandi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lupas   apv.

1. Drumstalas, lauskas.

Avoti: NeV

lupata   -as, s.

1. Noplēsts, noplīsis, arī nogriezts mazvērtīgs drēbes gabals.

Putekļu lupata— drēbes gabals putekļu slaucīšanai.

Trauku lupata— drēbes gabals trauku mazgāšanai.

Grīdas lupata— drēbes gabals grīdas mazgāšanai.

Lupatu lelle— lelle, kas izgatavota no mazvērtīgiem drēbes gabaliem.

// parasti dsk. Tekstilrūpniecības atkritumi; nolietotas drēbes.

// parasti dsk. Noplīsis, novalkāts apģērba, veļas gabals.

// niev. Apģērba, veļas gabals.

// pārn.; sar. Gļēvulis.

2. dsk. lok., savienojumā ar verba "būt" formām; sar. Apzīmē tādu stāvokli, kad (priekšmets) ir saplīsis, saplēsts.

3. dsk. lok.; apv. Pilnīgi, pavisam.

Avoti: LLVV, KnG

lupatainis   sar.

1. Skrandainis.

Avoti: Sin

lupatains   sar.

1. Skrandains.

Avoti: ViV

lupatās   apv.

1. Pilnīgi, pavisam.

Avoti: KnV

lupatāt   apv.

1. Dzert, uzdzīvot.

Avoti: ĒiV

lupatāties   apv.

1. Dzert, uzdzīvot.

Avoti: ĒiV

lupatbunte   apv.

1. Lupatu sainis, saišķis.

2. Nekārtīgs, skrandainās drēbēs ģērbies cilvēks; trūcīgs cilvēks.

Avoti: ViV

lupatdancis   apv.

1. Tāds, kas staigā skrandās, plukata.

Avoti: ME

lupatdeķis   -ķa, v.; novec.

1. Lupatsega.

Avoti: LLVV

lupatīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kas ir līdzīgs lupatai.

Avoti: LLVV

lupatkrancis   apv.

1. Plukata, diedelnieks.

Avoti: ME

lupatlancka   apv.

1. Netīrīga, skrandaina sieviete.

Avoti: ViV

lupatlasis   -ša, v.; novec.

1. Vecu, nolietotu, nevajadzīgu priekšmetu (piemēram, lupatu) uzpircējs.

2. apv. Plukata.

Avoti: LLVV, ME

lupatlellis   apv.

1. No lupatām darināta lelle.

Avoti: ĒiV

lupatlēveros   apst.; sar.

1. Lupatu lēveros.

Avoti: LLVV

lupatnesis   apv., niev.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs, noskrandis cilvēks.

Avoti: KiV

lupatnieks   apv.

1. Lupatu uzpircējs, kas apbraukāja saimniecības.

2. Nekārtīgs, arī nabadzīgs, noskrandis cilvēks.

Avoti: ĒiV

lupatpapīrs

1. Augstvērtīgs papīrs no kokvilnas vai linu lupatām.

Avoti: LEV

lupats   apv.

1. Lupata.

2. Neliels lakats.

Avoti: ME

lupatsega   -as, s.

1. Sega, ko darina no linu diegiem un drēbes sloksnēm, nelieliem drēbes gabaliem.

Avoti: LLVV

lupausis   apv.

1. Būtne ar noļukušām ausīm.

Avoti: ME

lupcavāt   apv.

1. Ļoti ātri iet, skriet.

2. Pērt, sist.

3. niev. Kāri ēst.

Avoti: KiV

lūpene   žarg.

1. Lūpu krāsa.

Avoti: SLG

Lupeni   vietv.

1. Pilsēta Rumānijas rietumos ("Lupeni"), Hunedoaras žudecā, 23400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

lūpenis   -ņa, v.; val.

1. Līdzskanis, ko artikulē ar lūpām.

Avoti: LLVV

luperkālijas   novec.

1. Luperkāliji - seno romiešu pavasara svētki par godu faunam Luperkam, kas dod auglību un svētību.

Avoti: SV33

luperkāliji

1. Svētki Senajā Romā (parasti 15. februārī) par godu dievam Luperkam (viens no Fauna vārdiem) - druvu, ganāmpulku aizbildnim.

Avoti: SV99

lupica   apv.

1. Labas sekmes zvejā vai medībās.

Avoti: KV

Lupiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Avoti: LC

lupiks   apv.

1. Nerātns bērns.

Avoti: ME

lupiķis   apv.

1. Laupītājs.

2. Tāds, kas otram deviņas ādas grib pār acīm nomaukt, skopulis, izspiedējs; lupis.

3. Rācenis.

Avoti: NeV, VV

lupina   apv.

1. Lupīna ("Lupinus").

Avoti: Aug2

lupīna   -as, s.

1. dsk. Tauriņziežu dzimtas ģints ("Lupinus"), lakstaugs ar staraini saliktām lapām un baltiem, dzelteniem vai ziliem ziediem stāvos ķekaros vai vārpās, dažas to sugas satur indīgus alkaloīdus, ~200 s., Latvijā konstatētas 2 s.

Baltā lupīna— lupīnu suga ("Lupinus albus"), ko Latvijā audzē gk. zaļmēslojumam.

Daudzgadīgā lupīna— daudzlapu lupīna.

Daudzlapu lupīna— lupīnu suga ("Lupinus polyphyllus").

Dzeltenā lupīna— lupīnu suga ("Lupinus luteus"), ko Latvijā audzē gk. zaļmasas ieguvei.

Kokveida lupīna— lupīnu suga ("Lupinus arboreus").

Šaurlapu lupīna— lupīnu suga ("Lupinus angustifolius").

Zemā lupīna— lupīnu suga ("Lupinus nanus").

Avoti: LLVV, LD, TM5, Aug2, DaE

lupinas   apv.

1. Lupīna ("Lupinus").

Avoti: Aug2

lupināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Pa daļām ņemot, raujot nost čaulu, mizu u. tml., tīrīt, lobīt (ko).

2. reti. Ēst lēni, nelieliem kumosiem, arī negribīgi.

3. žarg. Skatīties, bolīties.

Avoti: LLVV, JV

lūpināt   apv.

1. Skūpstīt.

Avoti: ME

lūpināt   apv.

1. Lupināt.

Avoti: ME

lupināties   apv.

1. Lobīties.

Avoti: ViV

lūpināties   apv.

1. Skūpstīties.

Avoti: ME

lupīne   apv.

1. Lupīna ("Lupinus").

Avoti: Aug2

lupines   apv.

1. Lupīna ("Lupinus").

Avoti: Aug2

lupinēt   apv.

1. Lupināt.

Avoti: KiV

lupinīns   med.

1. C10H19NO, dažādu lupīnas sugu indīgs alkaloids.

Avoti: TM5

lupinus   lat.

1. Lupīnas.

Lupinus albus— baltā lupīna.

Lupinus angustifolius— šaurlapu lupīna.

Lupinus arboreus— kokveida lupīna.

Lupinus luteus— dzeltenā lupīna.

Lupinus nanus— zemā lupīna.

Lupinus polyphyllus— daudzlapu jeb daudzgadīgā lupīna.

Avoti: LD, DaE, PDE

lupis   apv.

1. Laupītājs.

2. Tāds, kas otram deviņas ādas grib pār acīm nomaukt, skopulis, izspiedējs.

3. Ragainis, netikles vīrs.

4. Knupis.

Avoti: NeV, ME, VL10

lupīt   apv.

1. Sist, pērt.

2. Lupināt, lobīt.

3. Steidzīgi iet.

4. niev. Kāri ēst.

Lupīt iekšā— ēst ar lielu patiku, apetīti.

5. Kaut ko darīt bez pārtraukuma, vienā laidā, vienā paņēmienā.

6. žarg. Skatīties, blenzt.

Avoti: KiV, KnG, NeV, SLG

lupīties   apv., iron.

1. Kauties.

Avoti: KiV

lupnadzis   apv.

1. Cilvēks ar vārgām, bezspēcīgām rokām vai stīviem, neveikliem pirkstiem, kurš nespēj neko noturēt rokās.

Avoti: SiV

lupoma   med.

1. Tuberkulozes vilkēdes mezgliņš.

Avoti: TM5

lupozorija

1. Medicīnas iestāde, kur nodarbojas ar sejas ādas tuberkulozes (lupusa) profilaktiku, ārstēšanu un pētīšanu.

Avoti: SV69

lupozorijs   med.

1. Iestāde, kur ārstē ādas tuberkulozi.

Avoti: TM5

lups   apv.

1. Vilks.

Avoti: KV

lupsna   apv.

1. Miza, čaula, gabals, atplīsums; nolobīta egļu miza.

Avoti: KV

lupsnis   apv.

1. Lupsna - miza, čaula.

Avoti: VV

lupstāga   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lupstagi   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lupstagi   apv.

1. Krekla uzpleči, plecu uzšuves.

Avoti: ME

lupstāgi   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lupstāgs   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lupstags   apv.

1. Lupstājs.

Avoti: ViV

lupstaģi   novec.

1. Lupstājs.

Avoti: LE

lupstājs   -a, v.

1. dsk. Čemurziežu dzimtas ģints ("Levisticum"), lakstaugs ar plūksnainām lapām un bāli dzelteniem ziediem saliktos čemuros.

Ārstniecības lupstājs— lupstāju suga ("Levisticum officinale").

Zāļu lupstājs— ārstniecības lupstājs.

Avoti: LLVV, Aug2

lupstāris   novec.

1. Redeles, ko liek uz ratiem mēslus vedot, lai varētu piekraut lielāku vezumu.

Avoti: KV

lupstenāji   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lupstenājs   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lupstenes   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lupstiķis   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lupt   parasti 3. pers., lūp, pag. lupa; intrans.

1. Dalīties nost, lobīties (parasti par virskārtu).

Avoti: LLVV

lupties   apv.

1. Trakot, plosīties, aušoties.

Avoti: ME

lupte   apv.

1. Gaiss.

Avoti: ĒiV

luptēt   apv.

1. Vēdināt.

Avoti: ĒiV

luptēties   apv.

1. Vēdināties.

Avoti: ĒiV

luptīgs   apv.

1. Tāds, kur ir svaigs gaiss.

Avoti: ViV

lūpukrāsa

1. Kosmētisks līdzeklis - ziede lūpu krāsošanai, arī aizsargāšanai pret vēja, lietus u. tml. iedarbību; lūpu pomāde; lūpu krāsa.

lupulīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Sveķveida viela, ko satur apiņu rogas un ko izmanto alus gatavošanā.

Avoti: LLVV

lupulons   med.

1. C26H38O4, apiņu rūgtviela ar antibiotiskām īpašībām.

Avoti: TM5

lupuris   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV

lupurs   apv.

1. Izklaidīgs, nekārtīgs cilvēks.

Avoti: TiA

lupus   novec.

1. Vilks.

Avoti: KV

lupuss   med.

1. Vilkēde, saistaudu sistēmas saslimšana.

Avoti: ZTV

luputa   apv.

1. Lupata.

Avoti: ME

lūputriece   apv.

1. Ķildīga sieviete.

Avoti: ME

lūpziedaiņi   apv.

1. Lūpzieži.

Avoti: KV

lūpzieds   novec.

1. Zieds ar stobriņu apakšā un divās daļās sašķeltu augšējo daļu.

Avoti: LME

lūpzieži   -u, vsk. lūpziedis, -ža, v.; bot.

1. Divdīgļlapju klases asteru apakšklases panātru rindas dzimta ("Lamiaceae syn. Labiatae"), pie kuras pieder lakstaugi un puskrūmi ar divlūpainu vainagu, ~200 ģintis, ~3500 sugas, Latvijā savvaļā konstatētas 26 ģintis, 58 sugas; panātru dzimta.

Avoti: LLVV, PDE

lūpzivis

1. Asarveidīgo kārtas zivis ar biezām lūpām un garu, priekšpusē dzeloņainu muguras spuru; parasti košā krāsā, gk. siltajās jūrās.

Avoti: LEV

LUQ   med., saīs.

1. Kreisais augšējais kvadrants (angļu "left upper quadrant").

Avoti: TM5

lurabo-   med.

1. Salikteņos norāda uz jostas apvidu.

Avoti: TM5

Lurate   vietv.

1. Lurate Kačivio - pilsēta Itālijā ("Lurate Caccivio"), Lombardijas reģiona Komo provincē, 9900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Lurda   vietv.

1. Pilsēta Francijas dienvidrietumos, Pireneju piekājē, minerālūdeņu ieguve, kopš XIX gs. svētceļojumu vieta.

Avoti: PZT, LpA

lurekss   nevēl.

1. Lūrekss.

Avoti: VpV-5-91

lūrekss

1. Dzija ar spīguļojošu pavedienu, kā arī no šādas dzijas ražots audums.

Avoti: VpV-5-91

lūrenes   žarg.

1. Brilles.

Avoti: SLG

lūrēt   lūru, lūri, lūr, pag. lūrēju; intrans.; sar.

1. Slepus skatīties, vērot.

2. Skatīties ilgi (uz ko); skatīties nekustīgi, ilgi.

Avoti: LLVV

lūrēties   apv.

1. Paslepus skatīties.

Avoti: ĒiV

lurgi-metalls   novec.

1. Lurgimetāls.

Avoti: KV

lurgimetāls

1. Svina sakausējums ar kalciju, nātriju, bāriju; no šāda sakausējuma izgatavo lodīšu gultņus.

Avoti: SV69

luri

1. Tauta, dzīvo Irānas rietumos (Zāgrosa kalnos), valoda pieder pie irāņu valodām, cēlušies, senajiem elamiešiem saplūstot ar irāņu ciltīm, tuvu radniecīgi kurdiem un bahtiariem, ticīgie - musulmaņi (šiīti).

2. Sudānas nēģeru cilts Ugandā starp Alberta ezeru un Vadelaju.

Avoti: LPE

luriķis   apv.

1. Lempis, vientiesis.

Avoti: ME

lūriķis   apv.

1. Tas, kas lūr; glūņa.

Avoti: SiV

lūris   apv.

1. Cilvēks, kas lūr, neskatās atklāti.

Avoti: ĒiV

Luristāna   vietv.

1. Vēsturisks novads Irānas rietumos, tagad - ostāns, platība - >30000 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

lurkšēt   apv.

1. Pļāpāt, runāt (neskaidri, arī ko nepatiesu).

Avoti: ViV

lurkšs   apv.

1. Troksnis; burkšķis.

Avoti: ViV

lurķēt   apv.

1. Smēķēt.

Avoti: ViV

lurķis   apv.

1. Smēķis; pīpe.

Avoti: ViV

lūrmanis   vienk.

1. Glūņa.

Avoti: Sin

Lūrmaņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Talsu novada Lubes pagastā.

Lūrmaņu atsegumi— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Rojas abos krastos Talsu novada Lubes pagastā pie "Lūrmaņiem", valsts aizsardzībā kopš 1957. g., aizsargājamā platība - 7,7 ha, ~400 m garas un 5-6 m augstas klintis, kurās ir nelielas niša, iztek avoti.

Avoti: LE1

lurpt   apv.; hip.

1. Dzert, žūpot.

Avoti: ME

Lūrupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

Avoti: LC

lūrupieši

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Lūrupi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lūsa   apv.

1. Lūsis.

Avoti: ViV

lūsāda   apv.

1. Lūša āda (parasti kažokāda).

Avoti: ME

lūsains   apv.

1. Lūsim līdzīgi izraibots.

Avoti: KV

Lūsari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Līgatnes novada Līgatnes pagastā.

Avoti: LC

Lusaka   vietv.

1. Zambijas galvaspilsēta (angļu val. "Lusaka"), atrodas valsts dienvidaustrumu daļā 1260 m vjl., 1,3 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Lusavana   vietv.

1. Čarencavana - pilsētas Armēnijā nosaukums līdz 1970. g.

Avoti: PZT

lūsbers   apv.

1. Lauru koks.

Avoti: BsV

luscinia   lat.

1. Luscinia luscinia - lakstīgalas "Erithacus luscinia" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

lusciniola   lat.

1. Ķauķu apakšdzimtas ģints.

Lusciniola melanopogon— lakstīgalķauķis.

Avoti: ZvP

Lusena   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Lucena"), Andalūzijas autonomā apgabala Kordovas provincē, 42600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

lusināt   apv.; hip.

1. Lutināt.

Avoti: ME

lūsināties   apv.

1. Glūnēt.

2. Izvairīties no darba.

Avoti: ME

lusing.   mūz., saīs.

1. Lusingando.

Avoti: Mūz

lusingando   mūz.

1. Glaimīgi, lišķīgi; valdzinoši, pavedinoši.

Avoti: ML

Lusins   mit.

1. Armēņu mitoloģijā - mēness personifikācija, viņam bija veltīti daudzi tempļi.

Avoti: Mit

Lu-Sins   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - karjeras dievība, kuru īpaši pielūdza ierēdņi.

Avoti: Mit

lūsis   -ša, v.

1. Plēsēju kārtas kaķu dzimtas suga ("Lynx lynx", senāk "Felis lynx"), vidēji liels dzīvnieks ar slaidu ķermeni, garām kājām, īsu asti un ausīm, kurām ir pagari apmatojuma pušķi; Eirāzijas lūsis.

Avoti: LLVV

Lūsis

1. Debess Z puslodes zvaigznājs, atrodas starp Lielo Lāci un Dvīņiem. Latvijā nenorietošs.

Avoti: EV

lusīties   apv.

1. Slaistīties.

Avoti: ME

Lusjana   vietv.; vēst.

1. Ludžou - pilsēta Ķīnā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

luska   apv.

1. Nolaidīgs, nevīžīgs.

Avoti: ME

lūsme   apv.

1. Lūzums.

Avoti: ME

lūsni   apv.; hip.

1. Sīpolu loki.

Avoti: ME

lusobrazīlieši   novec.

1. Eiropiešu, sevišķi portugāļu ieceļotāju pēcinieki Brazīlijā.

Avoti: KV

Lusona   vietv.

1. Filipīnu arhipelāga lielākā sala (sp. val. "Luzon"), atrodas Klusā okeāna rietumos, starp Filipīnu un Dienvidķīnas jūru, platība - 105600 kvadrātkilometru, augstākā virsotne - 2934 m.

2. Lusonas šaurums - atrodas starp Taivānu un Lusonas salu ("Luzon Strait"), savieno Dienvidķīnas jūru un Kluso okeānu, platums - ~360 km, dziļums centrālajā daļā - >3540 m, salas sadala šaurumu 4 daļās: Baši, Lusonas, Balintangas un Babujanas šaurumā.

Avoti: LģE, PZT

lūss   apv.

1. Plankumains, lāsains, raibs.

Avoti: TlV

lust   apv.

1. Lutināties.

Avoti: ME

lustains   apv.

1. Tāds, kur ir lustes (lāčauzas) vai to sēklas.

Avoti: ĒiV

lustaiņš   apv.

1. Tāds, kur ir lustes (lāčauzas) vai to sēklas.

Avoti: ĒiV

lustaji   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lustāji   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lustājs   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

Lustberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Lustbergas muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Lašu pagastā.

Avoti: KV, VlO

luste   -es, dsk. ģen. -stu, s.; novec.

1. Prieks, jautrība, arī izprieca.

Avoti: LLVV

luste   apv.

1. Lāčauza.

2. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: ĒiV, Aug2

lustene   apv.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: ZrvI

lustenieki

1. Dobeles novada Bērzes pagasta apdzīvotās vietas "Lustesmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lustes   apv.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: Aug2

lustes   žarg.

1. Izpriecas.

Avoti: SLG

lustēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.; novec.

1. Lustēties.

Avoti: LLVV

lustēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; novec.

1. Priecāties, būt jautram, arī piedalīties izpriecās.

Avoti: LLVV

lustīgi   apv.

1. Jautri, priecīgi.

Avoti: ViV

lustīgs   -ais; s. -a, -ā; novec.

1. Priecīgs, jautrs.

Avoti: LLVV

lustīgums   žarg.

1. Prieks; jautrība.

Avoti: SLG

lustināt   apv.

1. Uzjautrināt, ielīksmot.

Avoti: ĒiV

lustra   -as, s.

1. Pie griestiem piekarama apgaismošanas ierīce, kas sastāv no vairākiem spuldžu vai sveču turētājiem.

Avoti: LLVV

lustrācija

1. Apskaidrota, ceremoniāla attīrīšanās.

2. rel. Kultiska šķīstīšanās ceremonija.

Avoti: PL, RtV

lustrēšana

1. Kažokādas apmatojuma iztaisnošana termomehāniskā apstrādē, apmatojumu atkārtoti mitrinot ar etilspirta un etiķskābes vai skudrskābes maisījumu un gludinot.

2. novec. Apretūras paņēmiens diegiem vai audumiem radīt gludu un spīdīgu virsmu, piesūcinot ar dekstrīnu vai citu šķīdumu un staipot ar sukām.

Avoti: LPE

lustrēt   novec.

1. Audeklam dot spožumu.

Avoti: SV33

lustrīns   novec.

1. Skaisti spīdošs tafta veida audums; šķēri - organzinzīds, audi - trēmazīds vai mākslīgais zīds.

Avoti: KV

lustrs

1. Pigments, ar ko pārklāj apdedzinātu glazētu keramikas izstrādājumu, lai, izstrādājumu atkārtoti apdedzinot, tas iegūtu perlamutra vai metāla spīdumu.

Avoti: SV99

lustrs   novec.

1. Īpaša romiešu tautas šķīstīšanās ceremonija ar publisku (cūkas, auna un vērša) ziedojumu.

Avoti: KV

lustūgi   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2

lustūgs   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale").

Avoti: Aug2, ĒiV

lustuki   apv.

1. Ārstniecības lupstājs ("Levisticum officinale", senāk "Ligusticum levisticum").

Avoti: Aug2, ME

lustūzis

1. apv. Parastais ceriņš ("Syringa vulgaris").

2. apv. Lapene, paviljons.

3. apv. Publiskais nams.

4. žarg. Kafejnīca; restorāns.

Avoti: Aug2, TlV, ViV, SLG

lūšāda   -as, s.

1. Lūša āda (parasti kažokāda).

Avoti: LLVV

Luše   vietv.

1. Losis - Ventas kreisā krasta pieteka Saldus novadā.

Avoti: LD

Lūše   vietv.

1. Losis - Ventas kreisā krasta pieteka, tās nosaukums Lietuvā.

Avoti: LD

lušeji

1. Tauta, dzīvo Indijas austrumos, Mizorāmas štatā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, saglabājušās ģints iekārtas paliekas, reliģija - kristiānisms, arī animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

lušeļi

1. Viena no kukičini grupas tautībām, dzīvo gk. kalnu rajonos Indijas austrumos un Birmas ziemeļrietumos, valodas pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas.

Avoti: PZT

lušenieki

1. Talsu novada Abavas pagasta apdzīvotās vietas "Lūši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lūši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Abavas pagastā.

Avoti: LC

luška   apv.

1. Liela, veca tupele.

Avoti: SiV

lūškas   -u, s.; apv.

1. Lielas knaibles kalvē.

2. Kurpnieku spīles, kur šujot iespīlē ādas.

Avoti: ME, MalV, LLVV

lušķi   apv.

1. Rudzu lāčauza ("Bromus secalinus").

Avoti: Aug2

lūšnāties   apv.

1. Glūnēt, bailīgi skatīties apkārt.

Avoti: ME

lušnieki

1. Talsu novada Abavas pagasta apdzīvotās vietas "Lūši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lūšupīte   vietv.

1. Stendes labā krasta pieteka Talsu novada Valdgales un Ģibuļu pagastā, garums - 8 km.

Avoti: LD, La1

luta   apv.

1. Viegla un patīkama dzīve.

Avoti: KV

lūtaga   apv.; hip.

1. Lokana rīkste.

Avoti: ME

Lutanāni   vietv.

1. Balvu novada Vectilžas pagasta apdzīvotās vietas "Lutenāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

lūtāt   apv.; hip.

1. Sist ar lūtagu.

Avoti: ME

lutauris   apv.

1. Muļķīgs, neattapīgs cilvēks.

Avoti: ViV

lutausains   apv.

1. Tāds, kam noļukušas ausis (par dzīvniekiem).

Avoti: ViV

lutause   dsk. ģen. -šu, s.

1. Lutausis.

Avoti: LV87

lutausis   -ša, v.; sar.

1. Cilvēks, kam ir lielas, atliekušās, atkārušās ausis.

// pārn.; sar. Vientiesīgs, neattapīgs, arī neveikls, nemākulīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

lutēcijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - lantanoīdu grupas metāls, periodiskās sistēmas 71. elements, Lu, atommasa - 174,97, zināmi 12 izotopi, no kuriem 1 ir stabils.

Avoti: LLVV

luteinizācija   med.

1. Dzeltenā ķermeņa izveidošanās; olnīcas folikulu šūnu pārveidošanās.

Avoti: TM5

luteīns   med.

1. C40H56O2, karotinoīds spirts, lipohroms, kas iegūts no dzeltenā ķermeņa, olas dzeltenuma vai taukaudiem; pārtikas piedeva E161b, krāsviela (no dzeltenas līdz sarkanai), uzskata par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā.

Avoti: TM5, Zkp

luteklība   apv.

1. Izlutināšana, izlutinājums.

Avoti: ME

luteklīgs   apv.

1. Izlutināts, luteklis.

Avoti: ME

luteklis   -ļa, v.

1. Cilvēks, ko lutina, lolo.

2. Dzīvnieks, ko lutina, lolo.

Avoti: LLVV

luteklītis   apv.

1. Dem. --> luteklis.

Avoti: SiV

Lutenāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vectilžas pagastā.

Avoti: LC

luteo-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzeltenu.

Avoti: TM5

luteocīts   med.

1. Dzeltenā ķermeņa šūna.

Avoti: TM5

luteogēns   med.

1. Tāds, kas veicina olnīcas folikula galīgu nobriešanu un pārveidošanos par dzelteno ķermeni.

Avoti: TM5

luteolīns   -a, v.; parasti vsk.

1. Dzeltena augu krāsviela.

Avoti: LLVV

luteoma   med.

1. Audzējs, kas cēlies no dzeltenā ķermeņa šūnām; producē progesteronu.

Avoti: TM5

luterāne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Luterānis.

Avoti: LV87

luterānis   -ņa, v.

1. Evaņģēliski luteriskās baznīcas loceklis, luterānisma piekritējs; luterietis.

Luterāņu (arī luteriešu, arī evaņģēliski luterāniskā, arī evaņģēliski luteriskā) baznīca— Luterānisma starptautiska vai nacionāla organizācija.

Avoti: LLVV

luterānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar luterānismu, tam raksturīgs; luterisks.

Evaņģēliski luterāniskā (arī evaņģēliski luteriskā, arī luterāņu, arī luteriešu) baznīca— Luterānisma starptautiska vai nacionāla organizācija.

Avoti: LLVV

luterānisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Viens no galvenajiem kristietības virzieniem, kas sāka veidoties Vācijā 16. gadsimtā; šī virziena reliģiskā mācība, dogmu kopums; luterisms.

Avoti: LLVV

luterāņi

1. Luterieši, to baznīcu un apvienību locekļi, kas balsta savus uzskatus uz Lutera mācību (evaņģēliski luteriskā mācība).

Avoti: LEV

luterība   apv.

1. Luterānisms.

Avoti: ME

luterieši

1. Burtnieku novada Burtnieku pagasta apdzīvotās vietas "Luteri" iedzīvotāji.

2. dsk. Luterietis.

Avoti: V1

luterietis   -ša, v.

1. Evaņģēliski luteriskās baznīcas loceklis, luterānisma piekritējs; luterānis.

Luteriešu (arī luterāņu, arī evaņģēliski luterāniskā, arī evaņģēliski luteriskā) baznīca— Luterānisma starptautiska vai nacionāla organizācija.

2. vsk. Luterieši.

Avoti: LLVV

luterisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar luterānismu, tam raksturīgs; luterānisks.

Evaņģēliski luteriskā (arī evaņģēliski luterāniskā, arī luterāņu, arī luteriešu) baznīca— Luterānisma starptautiska vai nacionāla organizācija.

Avoti: LLVV

luterisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Viens no galvenajiem kristietības virzieniem, kas sāka veidoties Vācijā 16. gadsimtā; šī virziena reliģiskā mācība, dogmu kopums; luterānisms.

Avoti: LLVV

Luterštate   vietv.

1. Eislēbene - pilsēta Vācijā.

2. Vitenberga - pilsēta Vācijā.

Avoti: Wi

luterticība   -as, s.; parasti vsk.

1. Luterānisms.

Avoti: LLVV

luterticīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kas ir saistīts ar luterānismu; tāds, kas tic luterānisma mācībai, dogmām.

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Evaņģēliski luteriskās baznīcas loceklis, luterānisma piekritējs; luterietis, luterānis.

Avoti: LLVV

luterūdens   pārt.

1. Spirta rektifikācijas atlikumprodukts, kas paliek, kad no epirāta atdestilē vieglāk gaistošos savienojumus, kuru galvenā sastāvdaļa ir etilspirts.

Avoti: ZTV

lutēt   apv.

1. Medu spiest.

2. Lutināt, izlutināt.

Avoti: ME

Luthershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Rentmeistera muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Burtnieku pagastā.

Avoti: KV

lutidīni   novec.

1. (CH3)2C5H3N, stipras bāzes, atrodamas akmeņogļu un brūnogļu darvā, kaulu eļļā u. c.

Avoti: KV

lutigs   apv.; hip.

1. Ķēriens, ieguvums, laupījums.

Avoti: ME

lutīgs   apv.

1. Tāds, kas grib, lai viņu lutina.

Avoti: ME

lutīgs   apv.

1. Bagātīgs.

Avoti: ME

lutika   apv.

1. Blakts.

Avoti: ZrvI

Lutinānu   vietv.; nelok.

1. Lutinānu purvs - augstais purvs Balvu novada dienvidaustrumu daļā, platība - 829 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 5,8 m, gar rietumu malu te Tilža.

Avoti: LD

lutināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Izturēties (pret kādu) ļoti saudzīgi, iecietīgi (piemēram, pasargājot no grūtībām, izdabājot).

// pārn. Būt labvēlīgam, izdevīgam (piemēram, par apstākļiem, parādībām).

2. Padarīt ļenganu, mīkstu vai šķidru.

Avoti: LLVV

lutināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.

1. Lutināt sevi, atļauties (piemēram, kādas ērtības).

Avoti: LLVV

lutis   apv.

1. Izlutināts bērns vai mājdzīvnieks.

Avoti: ME

lutīt   apv.

1. Nošmaukt, zagt.

Avoti: ME

Lūtona   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā, Anglijā, ~50 km uz ziemeļiem no Londonas, 186100 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

lutra   lat.

1. Sermuļu dzimtas ģints.

Lutra lutra— ūdrs.

Avoti: LD

lutrenieki

1. Saldus novada Lutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Lutriņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lutreola   lat.

1. Lutreola lutreola - Eiropas ūdeles "Mustela lutreola" nosaukuma sinonīms.

2. Lutreola vision - Amerikas ūdeles "Mustela vision" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

Lutringenskaja   vietv., vēst.

1. Saldus novada Lutriņu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Lutriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Saldus novadā 10 km no Saldus, izveidojusies bijušās muižas "Luttringen" teritorijā, pagasta centrs.

2. Lutriņu pagasts - pagasts Saldus novadā, robežojas ar Jaunlutriņu, Saldus, un Zirņu pagastu, kā arī ar Brocēnu novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Luttringen, krieviski - Lutringenskaja.

Lutriņu pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara Lutriņu pagasta teritorijas ziemeļu daļā atjaunots Jaunlutriņu pagasts (kas 1890. g. bija pievienots Lutriņu pagastam), bet rietumu mala iekļauta Zirņu pagastā un neliela tās daļa arī Skrundas pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

lutriņnieki

1. Saldus novada Lutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Lutriņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lutrohore   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, 460 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Lūts   mit.

1. Islāma mitoloģijā - tēls, kas atbilst Bībelas Latam.

Avoti: Mit

Luttershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lutera muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Burtnieku pagastā.

Avoti: KV

Luttringen   vietv., vēst., vācu val.

1. Saldus novada Lutriņu pagasta un muižas bijušais nosaukums.

2. Lutriņi.

Avoti: LPag, KV, FV

luttuoso   mūz.

1. Bēdīgi, skumji.

Avoti: ML

Lutugina   vietv.; novec.

1. Lutuhine - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Lutuhine   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā, 18000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

luturis   rel.

1. Luterānis.

Avoti: GT

luturs   apv.

1. Luterānis.

Avoti: KnG

Lutzausholm   vietv., vēst., vācu val.

1. Lucavsalas muiža, kas atradās Rīgas pilsētā.

Avoti: KV

Luv   saīs.

1. Mīlēt; mīlestība (angļu "love"; īsziņās).

Avoti: īsz

Lūvena   vietv.; novec.

1. Lēvena - pilsēta Beļģijā.

Avoti: PZT

lūvēšana

1. mil. Lidaparāta (kuģa, automobiļa, tanka u. c. transportlīdzekļa) garenass nelielas leņķiskas novirzes uz abām pusēm no noteiktā kustības virziena.

2. jūrn. Jahtas vai buru kuģa piegriešana vairāk pie vēja.

Lūvēt līdz iešanai pār štagu— iet pie vēja, līdz peldlīdzekļa priekšgals nonāk tieši pret vēju.

Avoti: MIL, JūVM

luvēt   novec.

1. Griezt kuģa priekšgalu pret vēju.

Avoti: KV

luvieši

1. Ciltis, kas kopā ar radniecīgajiem hetiem 3. gt. beigās p. m. ē. dzīvoja Mazāzijā, runāja vienā no hetu-luviešu valodām, 1. gt. beigās p. m. ē. hellenizējās.

Avoti: LPE

luvīgs   novec.

1. Buru kuģa tieksme griezties ar priekšgalu pret vēju.

Avoti: KV

luvpuse   novec.

1. Kuģa vēja puse.

Avoti: KV

lūvpuse   jūrn.

1. Jahtas vai buru kuģa puse, no kuras pūš vējš.

Avoti: JūVM

lūvtiecība   jūrn.

1. Buru peldlīdzekļa gaitas īpašība, kas atklājas, ja, pārvietojoties ar vaļā palaistu stūri, peldlīdzeklis sāk pagriezties uz vēja pusi (iegriežas pie vēja).

Avoti: JūVM

lūvtiesības   jūrn.

1. Tiesības, kas atļauj katrai zemvēja jahtai (ja to vēlas) lūvēt virsvēja jahtu.

Avoti: JūVM

Luvua   vietv.

1. Upe Āfrikā ("Luvua"), Lualabas (Kongo augšteces) pieteka Zambijā un Kongo Demokrātiskajā Republikā, iztek no Mveri ezera; bieži tiek uzskatīts, ka upe caurtek Bangveulu un Mveri ezeru, kopējais garums - >1500 km, izteka uz dienvidiem no Tanganjikas ezera, augšteci līdz Bangveulu ezeram sauc par Čambeši, bet posmu līdz Mveru ezeram - Luapula.

Avoti: PZT, LpA, LģE

LUX   saīs., vietv.

1. Luksemburga, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Luxenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Lūša muiža, kas atradās Cēsu pilsētā.

Avoti: KV

luza   apv.

1. Kāds, kas nevēlas strādāt, negribīgi strādā.

2. Nekārtīga sieviete.

Avoti: ME

Luza   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kirovas apgabalā, 10700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Krievijā, Kirovas un Vologdas apgabalā un Komi Republikā, Jugas labā krasta pieteka, garums - 574 km.

Avoti: Wi, PZT, LpA

lūza   apv.

1. Nolauztu zaru, koku kopums; vieta, kur atrodas daudz nolauztu zaru, koku.

Avoti: KiV

Lūza   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Praulienas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Saunas pagastā.

Avoti: LC

lūzāt   apv.

1. Neveikli, lempīgi iet.

Avoti: ME

lūze   apv.

1. Vājums, nīkulība, nespēcība.

2. Ieplīsums.

Avoti: ME

Lūzenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

Avoti: LC

lūzenieki

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Lūzinieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lūzēnieši

1. Madonas novada Praulienas pagasta apdzīvotās vietas "Lūza" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lūzens   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas viegli lūst; trausls.

Avoti: LLVV

Lūzeņa   vietv.

1. Livžanka, Rēzeknes labā krasta pieteka.

Avoti: LD

lūzeris

1. Iecienīts tēls postmodernisma literatūrā, cenšas ieņemt to nišu, kas agrāk piederēja varonim, vēl agrāk kultūrvaronim.

2. apv. Flegmatisks, nolaidīgs, nevīžīgs.

3. žarg. Zaudētājs; neveiksminieks.

Avoti: DzV, SLG

luzerna   novec.

1. Tauriņziedains augs, der lopbarībai; lucerna.

Avoti: SV33

lūzers   barb.

1. Zaudētājs, neveiksminieks.

Avoti: PL

lūziens

1. apv. Process, darbība --> lūzt.

2. žarg. Aizmigšana.

Avoti: ME, SLG

lūzieši

1. Madonas novada Praulienas pagasta apdzīvotās vietas "Lūza" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lūzīgs   apv.

1. Tāds, kas ātri lūst.

Avoti: ĒiV

luzika   apv.

1. Karote.

Avoti: ĒiV

lūzin   apst.

1. Savienojumā ar verba "lūzt" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu; lūztin.

Avoti: LLVV

lūzinieki

1. Madonas novada Praulienas pagasta apdzīvotās vietas "Lūza" iedzīvotāji.

2. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Lūzinieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lūziņš   apv.

1. Vētrā salauzts un nogāzts koks.

Avoti: ME

luzitāņi

1. Ibēru cilts, dzīvoju Pireneju pussalas DR (tagadējās Portugāles lielākā daļa), ko 61. g. p. m. ē. pakļāva romieši un ap 15. g. p. m. ē. šajā teritorijā tika izveidota Romas province Luzitānija.

Avoti: LPE

lūzma   novec.

1. Mudžeklis, drūzma.

Avoti: KV

lūzmeklis   apv.

1. Mudžeklis, sajukums, čupa, kaudze.

Avoti: ME

lūzna   apv.

1. Mēsli, saslaukas.

2. Knaibles, stangas.

Avoti: ME, VkG

lūznājs   -a, v.

1. Lūžņa (1).

2. Lūžņa (2).

3. apv. Mēslu čupa.

Avoti: LLVV, ME

Lūznava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Rēzeknes novadā 18 km no Rēzeknes, izveidojusies bijušās muižas teritorijā, pagasta centrs.

2. Lūznavas pagasts - pagasts Rēzeknes novadā, robežojas ar Čornajas, Mākoņkalna, Maltas, Silmalas un Ozolaines pagastu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Maltas pagasta ziemeļaustrumu daļā un pievienota neliela daļa no bijušā Rēznas pagasta teritorijas.

Avoti: LPag, LC, LE1

lūznavieši

1. Rēzeknes novada Lūznavas pagasta apdzīvotās vietas "Lūznava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lūzt   lūstu, lūsti, lūst, pag. lūzu; intrans.

1. Šķelties, dalīties divās vai vairākās daļās, arī šķelties, dalīties nost no kā (kāda spēka iedarbībā).

// sar. Bojāties (par mašīnām, mehānismiem u. tml.).

// pārn. Beigt eksistēt, zust (piemēram, par psihiskiem stāvokļiem, parādībām).

// pārn. Aprauties (par balsi, runu aiz pārdzīvojuma, satraukuma).

// pārn. Pilnīgi zaudēt garīgos spēkus.

2. parasti 3. pers. Mainīt izplatīšanās virzienu (pārejot no kādas vides citā) - par gaismu, gaismas staru.

3. parasti 3. pers. Būt pieblīvētam, pārpildītam (ar ko) - par vietu, telpu.

4. sar. Pilnīgi zaudēt fiziskos spēkus.

5. žarg. Migt.

6. žarg. Zaudēt samaņu dzērumā.

Avoti: LLVV, Žrg

lūztin   apst.

1. Savienojumā ar verba "lūzt" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu; lūztin.

Avoti: LLVV

luzula   lat.

1. Zemzālītes.

Luzula campestris— lauka zemzālīte.

Luzula luzuloides— birztalu zemzālīte.

Luzula multiflora— daudzziedu zemzālīte.

Luzula nemorosa— birztalu zemzālītes "Luzula luzuloides" nosaukuma sinonīms.

Luzula nivea— sniegbaltā zemzālīte.

Luzula pallescens— bālganā zemzālīte.

Luzula pilosa— pūkainā zemzālīte.

Luzula subpilosa— lauka zemzālītes "Luzula campestris" nosaukuma sinonīms.

Luzula sylvatica— meža zemzālīte.

Avoti: LD, DaE

luzula   lat.

1. Zemzālītes - viendīgļlapju augu ģints doņu dzimtā.

Luzula pilosa— pūkainā zemzālīte.

Avoti: KV, PDE

lūzumi

1. Tektoniski Zemes garozas pārrāvumi, parasti norobežo atšķirīgas struktūras; var iesniegties Zemes mantijā un veidot plašas zonas, to veidošanās tiek saistīta ar Zemes griešanās ātruma maiņu.

Avoti: EV

lūzums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> lūzt (1); šķelšanās, dalīšanās vieta.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> lūzt (2).

3. Krass pavērsiens, būtiska pārmaiņa (piemēram, procesā, parādībā).

4. pareti. Liels (kā) daudzums.

Avoti: LLVV

lūzumzona

1. Lauzumzona.

Avoti: LEV

Lūž   vietv.; līb.

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Lūžņa" nosaukums lībiski.

Avoti: LC

luža   apv.

1. Sīka auguma sieviete.

Avoti: ME

lūža   apv.

1. Lempīgs, neizveicīgs cilvēks.

2. Sliņķis.

Avoti: ME

lužas   apv.

1. Slēpes.

2. Koka tupeles bez papēža un kapes.

Avoti: KV, LE

Luže   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Pardubices apgabalā, 2530 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Luženda   vietv.

1. Upe Mozambikā, Ruvumas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

luženes   apv.

1. Koka tupeles bez papēža un kapes; lužas.

2. Slēpes.

Avoti: LE, TlV

Lužica   vietv.

1. Lauzica - pilsēta Vācijas austrumos, tās nosaukums sorbu valodā.

2. Lužicas kalni - Sudetu ziemeļrietumu daļa Čehijā, garums - 120 km, augstākā virsotne - Ješteda kalns - 1012 m.

Lužicas sorbi— sorbi.

Avoti: PZT

lužicieši

1. Sorbi - tauta, dzīvo Vācijas dienvidaustrumu daļā Šprē upes baseinā 2 areālos (Kotbusas un Baucenes apvidū), runā sorbu valodās, cēlušies no senajām Pielabas slāvu ciltīm, ticīgie - kristieši (luterieši un katoļi).

Lužiciešu valodas— sorbu valodas - slāvu valodu grupas valodas, runā Vācijā Drēzdenes un Kotbusas apgabalos, rakstības pamatā latīņu alfabēts.

Avoti: LPE

lužikas   apv.

1. Vecas ragavas.

Avoti: ME

lužināt   apv.

1. Ļoti rūpīgi kopt, saudzēt, dodot labāku barību, ēdienu.

2. Glāstīt (ar mitru roku mīklas kukuli pirms ievietošanas krāsnī).

Avoti: ViV

lužinka   apv.

1. Mēslu rene fermā.

Avoti: KiV

lūžnas   apv.

1. Knaibles.

Avoti: Sin

lūžnenieki

1. Venstspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Lūžņas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Lužnice   vietv.

1. Upe Čehijā, Vltavas labā krasta pieteka, garums - 208 km.

Avoti: PZT

lūžņa   -as, s.; parasti vsk.

1. Bojātu, lietošanai nederīgu, arī nekārtīgi novietotu priekšmetu kopums; vieta, kur atrodas šādi priekšmeti.

2. Nolauztu zaru, koku kopums; vieta, kur atrodas daudz nolauztu zaru, koku.

3. apv. Nevīža, netīrelis.

Avoti: LLVV, SiV

Lūžņa   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ventspils novada Tārgales pagastā.

2. Lūžņas purvs - zemais purvs Ventspils novadā, platība - 1317 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 4,5 m.

3. Lūžupe - upe Ventspils novadā, ietek Baltijas jūrā.

Avoti: LC, LD

lūžņains   apv.

1. Piemētāts.

Avoti: LV93

lūžņāji   apv.

1. Grabažas, nieki.

Avoti: ME

lūžņas   -u, s.; tikai dsk.; apv.

1. Lūkšas (1).

2. Spiestuvēs bojātu svina burtu, līniju u. c. tipogrāfiskā svina materiālu atkritumi, ko lieto jauna materiāla liešanai.

Avoti: LLVV

lūžņenieki

1. Venstspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Lūžņas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

lūžņi   -u, v.

1. Bojāti, lietošanai nederīgi (parasti metāla) priekšmeti.

// poligr., novec. Grāmatu spiestuvēs bojātu svina burtu, līniju u. c. tipogrāfiskā svina materiāla atkritumi, ko lieto jauna materiāla liešanai.

Avoti: LLVV

lužņiki   žarg.

1. Tualete.

Avoti: SLG

lūžņums   apv.

1. Pulks, daudzums, masa.

Avoti: ME

Lūžupe   vietv.

1. Upe Ventspils novadā, ietek Baltijas jūrā pie Lūžņas, garums - 10 km, senāk iztecēja no Klāņezera, tagad šī izteka ir aizsērējusi un par tās sākumu uzskata Lūžņas purvu; Lūžņa; augštecē Nābeļupe.

Avoti: LD

Lv   saīs.

1. Livermorijs (ķīm. elements).

LV

1. saīs., vietv. Latvija, valsts divburtu kods.

2. Skaitļa 55 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: LpA

Lva   vietv.

1. Upe Ukrainā, Volīnijas apgabalā, un Baltkrievijā (kur saucas - Ļva), Pripetes labā krasta pieteka.

2. novec. Lua - upe Kongo Demokrātiskās Republikas ziemeļos.

Avoti: PuA, PZT

LVA   saīs.

1. Latvija, valsts trīsburtu kods.

2. Latviešu valodas aģentūra.

Avoti: PuA, LeK

LVAVP   saīs.

1. Latviešu valodas apguves valsts programma (spec.).

Avoti: i2

LVB   saīs., vēst.

1. Latvijas (PSR) Valsts bibliotēka.

Avoti: i1

LVC   saīs.

1. Latvijas Veselības centrs.

Avoti: i1

LVFKI   saīs.

1. Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūts.

Avoti: i1

LVH   med., saīs.

1. (Sirds) kreisā kambara hipertrofija (angļu "left ventricular hypertrophy").

Avoti: TM5

LVI   saīs.

1. Latvijas Valsts izdevniecība.

Avoti: i1

LVK   saīs.; vēst.

1. J. Vītola Latvijas Valsts konservatorija.

Avoti: i1

LVKJ   saīs.

1. Latviešu valodas kultūras jautājumi (rakstu krājums).

Avoti: i1

LVL   saīs.; vēst.

1. Lats; Latvijas Republikas valūtas (līdz 2013. g. 31. decembrim) kods, sīknauda - santīms; nomainīts ar eiro.

Avoti: PnR

LVLSA   saīs.

1. Latviešu valodas un literatūras skolotāju asociācija.

Avoti: i2

LVM   saīs.

1. Valsts mežu pārvaldītājuzņēmums a/s "Latvijas valsts meži".

Avoti: i2

lvo

1. Neliela tauta dienvidluo tautu grupā, kas dzīvo Ugandas ziemeļrietumos, arī Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) ziemeļaustrumos un Dienvidsudānā, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - musulmaņi.

2. Tauta no ziemeļluo tautu grupas, dzīvo Dienvidsudānā, arī Etiopijas rietumos, valoda pieder pie nilotu valodu ziemeļrietumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču un dabas spēku kults), daļa - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

LVPI   saīs., vēst.

1. Liepājas Valsts pedagoģiskais institūts.

Avoti: i1

LVRA   saīs.

1. Latvijas Viesnīcu un restorānu asociācija.

Avoti: i2

LVS   saīs.

1. Latvijas Valsts standarts.

2. Latvijas Vieglatlētikas savienība.

Avoti: i2

LVSADA   saīs.

1. Latvijas Veselības un sociālās aprūpes darbinieku arodbiedrība.

Avoti: i2

LVU   saīs.

1. Latvijas Valsts universitāte -- Latvijas Universitātes nosaukums padomju varas gados.

Avoti: PL

Lvuveka   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 3050 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1414. g.

2. Lvuveka Slonska - pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 9300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1217. g.

Avoti: LpA, Wi

Lw   saīs.

1. Lourensijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

lx   saīs.

1. Lukss (apgaismojuma mērvienība).

Avoti: i1

LX

1. Skaitļa 60 apzīmējums romiešu cipariem.

lxs   saīs.

1. Lukssekunde.

Avoti: Wi

LXX

1. rel. Septuagintas (Vecās Derības vecākā tulkojuma grieķu valodā) apzīmējums.

2. Skaitļa 70 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: RtV

ly   saīs.

1. Gaismas gads (ārpussistēmas garuma mērvienība; angļu "light-year").

Avoti: i1

LY   saīs., vietv.

1. Lībija, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

lycaena   lat.

1. Zeltainīši.

Lycaena alciphron— violetais zeltainītis.

Lycaena dispar— lielais skābeņu zeltainītis.

Lycaena hippothoe— mazais skābeņu zeltainītis.

Lycaena phlaes— parastais zeltainītis.

Lycaena tityrus— brūnais zeltainītis.

Lycaena virgaureae— zeltgalvīšu zeltainītis.

Avoti: LD, Wi

lycaenidae   lat.

1. Zilenīši.

Avoti: PDE

lycaeniinae   lat.

1. Zeltainīšu apakšdzimta.

Avoti: LD

lycaon   lat.

1. Hiēnsuņu ģints.

Lycaon pictus— hiēnsuns.

Avoti: PDE

lychnis   lat.

1. Guntiņas.

Lychnis alpina— Alpu guntiņa.

Lychnis arkwrightii— Ārkraita guntiņa.

Lychnis chalcedonica— sarkanā guntiņa.

Lychnis coronaria— vainaga guntiņa.

Lychnis flos-cuculi— pļavas spulgnaglenes "Coronaria flos-cuculi" nosaukuma sinonīms.

Lychnis viscaria— parastās sveķenes "Viscaria vulgaris" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD, DaE

lychnothamnus   lat.

1. Mieturaļģu nodalījuma ģints.

Lychnothamnus barbatus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lycia   lat.

1. Vērpējsprīžotāji.

Lycia hirtaria— bērzu vērpējsprīžotājs.

Avoti: LD

lycidae   lat.

1. Sarkanspārņu dzimta.

Avoti: LD

lycium   lat.

1. Līcijas.

Lycium barbarum— parastā līcija.

Lycium hamilifolium— parastās līcijas "Lycia barbarum" nosaukuma sinonīms.

Avoti: KV

lycoperdaceae   lat.

1. Pūpēžu dzimta.

Avoti: LD

lycoperdales   lat.

1. Pūpēžu rinda.

Avoti: PDE

lycoperdon   lat.

1. Pūpēži.

Lycoperdon echinatum— ežu pūpēdis.

Lycoperdon foetidum— smirdošais pūpēdis.

Lycoperdon gemmatum— kārpainā pūpēdža "Lycoperdon perlatum" nosaukuma sinonīms.

Lycoperdon perlatum— kārpainais pūpēdis.

Lycoperdon pyriforme— bumbieru pūpēdis.

Lycoperdon spadiceum— pūpēdžu suga.

Lycoperdon umbrinum— brūnais pūpēdis.

Avoti: LD

lycopersicon   lat.

1. Tomāti.

Lycopersicon esculentum— ēdamā tomāta "Lycopersicon lycopersicum" nosaukuma sinonīms.

Lycopersicon lycopersicum— ēdamais tomāts.

Avoti: LD

lycopodiaceae   lat.

1. Staipekņu dzimta.

Avoti: LD

lycopodiales   lat.

1. Staipekņu rinda.

Avoti: PDE

lycopodiella   lat.

1. Staipeknīši.

Lycopodiella inundata— palu staipeknītis.

Avoti: LD

lycopodiophyta   lat.

1. Staipekņu nodalījums.

Avoti: LD

lycopodium   lat.

1. Staipekņi.

Lycopodium annotinum— gada staipeknis.

Lycopodium clavatum— vālīšu staipeknis.

Lycopodium anceps— parastā plakanstaipekņa "Diphasium complanatum" nosaukuma sinonīms.

Lycopodium inundatum— palu staipeknīša "Lycopodiella inundata" nosaukuma sinonīms.

Lycopodium tristachyum— trejvārpu plakanstaipekņa "Diphasium tristachyum" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

lycopsis   lat.

1. Aitenes.

Lycopsis arvensis— tīruma aitene.

Avoti: LD

lycopus   lat.

1. Vilknadzes.

Lycopus europaeus— Eiropas vilknadze.

Avoti: KV, LD

lycosa   lat.

1. Tarantuli.

Avoti: PDE

lycosidae   lat.

1. Vilkzirnekļu dzimta.

2. Skrējējzirnekļu dzimta.

Avoti: LD, PDE

LYD   saīs.

1. Lībijas dinārs; Lībijas valūtas kods, sīknauda - dirhēms.

Avoti: PnR

lyda   lat.

1. Tīkllapseņu dzimtas ģints.

Lyda nemoralis— priežu tīkllapsene.

Avoti: LD

lygaeidae   lat.

1. Zemesblakšu dzimta.

Avoti: LD

lyginopteridatae   lat.

1. Sēklpaparžu klase.

Avoti: PDE

lygistopterus   lat.

1. Sarkanspārņu dzimtas ģints.

Lygistopterus sanguineus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lygus   lat.

1. Mīkstblakšu dzimtas ģints.

Lygus campestris— zaļganā čemurziežu blakts.

Lygus kalmi— dzeltenā čemurziežu blakts.

Lygus pabulinus— zaļā dārzu blakts.

Lygus pratensis— spīdīgā pļavu blakts.

Avoti: LD

lymantria   lat.

1. Mūķeņu dzimtas ģints.

Lymantria dispar— ozolu mūķene.

Lymantria monacha— egļu mūķene.

Avoti: LD

lymantridae   lat.

1. Mūķenes - tauriņu kārtas dzimta.

Avoti: PDE

lymexylonidae   lat.

1. Kokurbju dzimta.

Avoti: LD

lymexylon   lat.

1. Kokurbju dzimmtas ģints.

Lymexylon navale— ozolu kokurbis.

Avoti: LD

lymnaeidae   lat.

1. Dīķgliemežu dzimta.

Avoti: LD

lymnaea   lat.

1. Dīķgliemežu dzimtas ģints.

Lymnaea stagnalis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lymnocryptes   lat.

1. Sloku dzimtas ģints.

Lymnocryptes minimus— vistilbe.

Avoti: LD

Lymyni   vietv.; latg.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Limani" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

lynaite   apv., latg.

1. Linu tīrums pēc to novākšanas.

Avoti: TiA

lynceus   lat.

1. Lapkājvēžu kārtas divvākčauļu apakškārtas ģints.

Lynceus brachyurus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lyngbya   lat.

1. Lingbijas.

Lyngbya aerygineo-coerulea— lingbiju suga.

Lyngbya aestuarii— lingbiju suga.

Lyngbya bipunctata— lingbiju suga.

Lyngbya contorta— lingbiju suga.

Lyngbya epiphytica— lingbiju suga.

Lyngbya hieronimusii— lingbiju suga.

Lyngbya kuetzingii— lingbiju suga.

Lyngbya limnetica— lingbiju suga.

Lyngbya maior— lingbiju suga.

Lyngbya martensiana— lingbiju suga.

Lyngbya mucicola— lingbiju suga.

Lyngbya ochracea— lingbiju suga.

Lyngbya rivularium— lingbiju suga.

Avoti: LD

lynx   lat.

1. Kaķu dzimtas ģints.

Lynx lynx— lūsis.

Avoti: LD

lyonetia   lat.

1. Lapukožu dzimtas ģints.

Lyonetia clercella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

lyonetiidae   lat.

1. Lapukožu dzimta.

Avoti: LD

lyophyllum   lat.

1. Čemurpūkaines.

Lyophillum aggregatum— brūnās čemurpūkaines "Lyophillum decastes" nosaukuma sinonīms.

Lyophyllum connatum— baltā čemurpūkaine.

Lyophyllum decastes— brūnā čemurpūkaine.

Lyophyllum konradianum— Konrāda čemurpūkaine.

Avoti: LD

lyra   mūz.

1. Lira.

Avoti: Mūz

lyrurus   lat.

1. Lyrurus tetrix - fazānu dzimtas rubeņu sugas "Tetrao tetrix" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

lysichiton   lat.

1. Lizihitoni.

Lysichiton americanus— Amerikas lizihitons.

Lysichiton camtschatcensis— Kamčatkas lizihitons.

Avoti: DaE

lysimachia   lat.

1. Zeltenes 2(1).

Lysimachia ciliata— skropstainā zeltene.

Lysimachia clethroides— sniegbaltā zeltene.

Lysimachia congestiflora— blīvziedu lizimahija jeb blīvziedu zeltene.

Lysimachia ephemerum— efemērā zeltene.

Lysimachia nummularia— pļavas zeltene.

Lysimachia punctata— dārza zeltene.

Lysimachia vulgaris— parastā zeltene.

Avoti: LD, TaE, DaE

lyska   apv., latg.

1. Lišķis.

Avoti: TiA

Lyska   vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Liska" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lysohn   vietv., vācu val.

1. Lizums.

Avoti: FV

Lysova   vietv.

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Lisova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

lythrum   lat.

1. Vējmietiņi.

Lythrum salicaria— vītolu vējmietiņš.

Avoti: KV, LD

lythraceae   lat.

1. Vējmietiņu dzimta.

Avoti: LD

lytka   apv., latg.

1. Augšstilbs.

Avoti: TiA

lytoceratidae   novec.

1. Ammonītu (gliemju) dzimta ar spirālē saritinātu, bet gludu čaulu ar šķērslīnijām, parādās jura sākumā un izmirst krīta beigās.

Avoti: KV

lytrum   lat.

1. Vējmietiņu dzimtas ģints.

Lythrum salicaria— vītolu vējmietiņš.

Avoti: PDE

lytta   lat.

1. Eļļasvaboļu dzimtas ģints.

Lytta vesicatoria— spāniešu muša jeb zaļā eļļasvabole.

Avoti: LD

lyukažys   apv., latg.

1. Raudzības; arī: precības.

Avoti: TiA

Lyuki   vietv.

1. Rēzeknes novada Pušas pagasta apdzīvotās vietas "Liuki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

lyuškys   apv., latg.

1. Spīles.

Avoti: TiA

Lyuza   vietv.

1. Preiļu novada Saunas pagasta apdzīvotās vietas "Lūza" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Livza" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lyuzi   vietv.

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Liuzi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lyuzinīki   vietv.

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Livzinīki" nosaukums latgaliski.

2. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Liuzinīki" nosaukums latgaliski.

Ūtrī Lyuzinīki— Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Liuzinīki" nosaukums latgaliski.

3. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Liuzinīki" nosaukums latgaliski.

4. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Lūzenieki" nosaukums latgaliski.

5. Līvānu novada Sutru pagasta apdzīvotās vietas "Livzenieki" nosaukums latgaliski.

6. Ludzas novada Pildas pagasta apdzīvotās vietas "Liuzinīki" nosaukums latgaliski.

7. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Liuzinīki" nosaukums latgaliski.

8. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Livzinīki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Lyuža   vietv.

1. Rēzeknes novada Kantinieku pagasta apdzīvotās vietas "Liuža" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

LZA   saīs.

1. Latvijas Zinātņu akadēmija.

Avoti: i2

LZAP   saīs.

1. Latvijas Zvērināto advokātu padome.

Avoti: i2

LZB   saīs.

1. Latvijas Zinību biedrība.

Avoti: i1

LZC   saīs.

1. Latvijas Zaļais centrs.

Avoti: i2

LZF   saīs.

1. Latvijas zemnieku federācija.

Avoti: i1

LZMP   saīs.

1. Liepājas zonālā mehanizācijas pārvalde (rāj.).

Avoti: i1

LZP   saīs.

1. Latvijas Zinātnes padome.

2. Latvijas Zaļā partija.

Avoti: i2

LZPI   saīs.

1. Latvijas Zivsaimniecības pētniecības institūts.

Avoti: i2

LZS   saīs.

1. Latvijas Zinātnieku savienība.

2. Latvijas Zemnieku savienība.

Avoti: i2

Lža   vietv.

1. Ludzas upes nosaukums Krievijā.

Avoti: LD

LŽF   saīs.

1. Latvijas Žēlsirdības fonds.

Avoti: i1

LŽS   saīs.

1. Latvijas Žurnālistu savienība.

Avoti: i1

ļ

1. Alfabēta deviņpadsmitais burts.

Ļ. cien.— Ļoti cienītā.

Avoti: i2

Ļ.   saīs.

1. Ļeņingrada (bibliogrāfijā).

Avoti: i1

ļabene   žarg.

1. Cepure.

Avoti: SLG

ļacens   apv.

1. Mīksts, labi nobarots, trekns sivēns.

2. Sulīga zāle vai labība.

Avoti: ME

ļacka   apv.

1. Purns.

Avoti: ME

ļades   apv.; parasti bērnu val.

1. Plaukšķināt.

Avoti: KiV

Ļadi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lūznavas pagastā.

3. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Jačmeniški" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Ļadiņa   vietv.

1. Istalsnas upes augšteces otrs nosaukums posmā līdz Istalsnas ezeram.

Avoti: LD

ļadzēknis   apv.

1. Līkšņa I.

Avoti: ME

ļagans   apv.

1. Mīksts, ļengans.

Avoti: ME

ļagavijs   žarg.

1. Policists.

Avoti: KZ

ļagnuķ   žarg.

1. Nodot līdzdalībnieku.

Avoti: KZ

Ļagušņiki   vietv.

1. Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Lagušņiki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ļahaviči   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, 11000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Ļahi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Pušmucovas pagastā.

Avoti: LC

Ļahova   vietv.

1. Ļahova salas - salu grupa Jaunsibīrijas salu arhipelāgā starp Laptevu un Austrumsibīrijas jūru, Krievijā, augstums - līdz 270 m.

Lielā Ļahova sala— lielākā un augstākā sala šajā grupā, platība - 5300 kvadrātkilometru.

Mazā Ļahova sala— otrā lielākā sala šajā grupā, platība - 1300 kvadrātkilometru.

Avoti: LģE

Ļahoviči   vietv.; novec.

1. Ļahaviči - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

Ļaidas   vietv.

1. Madonas novada Dzelzavas pagasta apdzīvotās vietas "Mežļaides" bijušā nosaukuma variants.

Avoti: LC

ļaika   apv.

1. Maza piltuve.

Avoti: KiV

Ļajgoly   vietv., vēst.

1. Laigalavas muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Nautrēnu pagastā.

2. Ludvigavas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Skaistas pagastā.

Avoti: KV

ļaka   apv.

1. Cilpa, austiņa.

2. Lenta.

Avoti: KV

ļakačas   apv.

1. Tenkas.

Avoti: ME

ļakains   apv.

1. Ar cilpām un lentām apgādāts.

Avoti: ME

ļakāns   apv.

1. Tukls cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: KiV

ļakāt   apv.

1. Lakot.

Avoti: KiV

ļakatas   apv.

1. Nekrietnas, ļaunprātīgas valodas.

Avoti: NeV

ļakatāties   apv.

1. Lamāties, zākāties.

Avoti: ME

ļakāties   apv.

1. Vaļīgi karāties, šūpoties.

Avoti: ME

ļakausis   apv.

1. Dzīvnieks ar nokarenām ausīm.

Avoti: ME

ļakauši   apv.

1. Plaušu ķērpis ("Lobaria pulmonaria").

Avoti: Aug2

ļaks   apv.

1. Laka.

2. Lakāda.

3. Māla trauks eļļas, bet arī dažādu šķidrumu (sulas, alus, piena) uzglabāšanai.

4. Virve vai lenta ar ko sastiprina vezumu.

Avoti: KiV

Ļakses   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

2. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Ļaksi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ļaksi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Skaistas pagastā.

Ļaksu pilskalns— atrodas Kārsavas novada Skaistas pagasta Ļaksu ciemā, Indras labajā krastā, tas ir ovāls, 10-15 m augsts paugurs ar 3 stāvām nogāzēm, plakums - ~100 x 70-80 m, datējums nav zināms.

Avoti: LC, LE1

Ļaksis   vietv.

1. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Ļakses" nosaukums latgaliski.

2. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Ļaksi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

ļakstēt   apv.

1. Trokšņot, riet.

Avoti: ME

ļaku   apv.

1. Savienojumā ar "ļiku" apzīmē troksni, kāds rodas ejot izmirkušos apavos.

Avoti: ME

ļalieši

1. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Ļaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ļaļa   apv.

1. Lelle.

2. Slinka, parasti skaista sieviete.

Avoti: KiV

Ļaļa   vietv.

1. Upe Krievijā, Sverdlovskas apgabalā, Sosjvas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

ļāļa

1. apv. Cilvēks, kas skaļi runā.

// apv. Cilvēks, kas dzied vai runā bez īpaša satura.

2. sar. Meitene.

Avoti: ME, KnV, SLG

ļāļaks   apv.

1. Kāds, kurš paradis kliegt.

Avoti: ME

ļāļaks   apv.

1. Lempis, palaidnis.

Avoti: ME

ļaļānieši

1. Rēzeknes novada Ozolmuižas pagasta apdzīvotās vietas "Ļaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ļāļāt   apv.

1. Skaļi runāt, kliegt.

Avoti: ME

ļaļka   apv.

1. Lelle.

Avoti: TiA

ļamaka   apv.

1. Cilvēks bez staltas stājas, lempis.

Avoti: ME

ļamaks   apv.

1. Resns, smagnējs, neveikls zirgs.

Avoti: SiV

ļamāks   apv.

1. Slinks, neveikls cilvēks.

2. Resns, neveikls zirgs.

Avoti: ME

Ļamāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

ļamāns   apv.

1. Liels, neveikls, nesātīgs cilvēks vai suns.

Avoti: ME

ļambu   apv.

1. Ļambu ļambām - neveikli, lempīgi, grīļīgi, šūpojoties.

Avoti: ME

Ļamina   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Hantu-Mansu autonomajā apvidū - Jurgā, Obas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

ļamkas   apv.

1. Strūdzinieka saites strūgas vilkšanai.

Avoti: VL10

ļamkot   apv.

1. Vilkt strūgu, ūdens transportlīdzekli.

Avoti: VL10

ļamma   apv.

1. Tas, kas ir samaisīts (bez noteikta samēra, attiecībām biezā masā), arī sašķaidīts, saspiests u. tml. (biezā masā); maisījums.

Avoti: ĒiV

ļammains   apv.

1. Tāds, kas ir samaisīts (bez noteikta samēra, attiecībām biezā masā), arī sašķaidīts, saspiests, saķepis u. tml. (biezā masā).

Avoti: ĒiV

ļammaiņš   apv.

1. Tāds, kas ir samaisīts (bez noteikta samēra, attiecībām biezā masā), arī sašķaidīts, saspiests, saķepis u. tml. (biezā masā).

Avoti: ĒiV

ļammāt   apv.

1. Maisīt kopā (bez noteikta samēra, attiecībām biezā masā), arī šķaidīt, spiest u. tml. (biezā masā).

Avoti: ĒiV

ļammāties   apv.

1. Mīdīties (piemēram, pa dubļiem); bradāt (ko nolaužot, izmīdot).

2. Nemākulīgi, tūļīgi (ko) darīt.

Avoti: ĒiV

ļammīgs   apv.

1. Tāds, kas ir samaisīts (bez noteikta samēra, attiecībām biezā masā), arī sašķaidīts, saspiests, saķepis u. tml. (biezā masā).

Avoti: ĒiV

Ļamoni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Goliševas pagastā.

Avoti: LC

ļampa   apv.

1. Petrolejas lampa.

2. Elektriskā spuldze.

Avoti: KiV

ļampata   apv.

1. Ļimpata ļampata - lēkājot, ar palēcieniem.

Avoti: ME

ļamziķ   žarg.

1. Zagt.

Avoti: KZ

ļana   ģeogr.

1. Savanna Dienvidamerikas ziemeļos Orinoko upes kreisajā krastā; tās veidošanos nosaka nevis klimatiskie, bet augsnes apstākļi; ljana.

2. Plakana katliene Pirenejos un Dienvidamerikā; ljana.

Avoti: ZTV

ļandraks   apv.

1. Trauks ūdens smelšanai.

Avoti: MalV

Ļandskorona   vietv.

1. Dagdas novada Šķaunes pagasta apdzīvotās vietas "Landskorona" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ļangāties   apv.

1. Ļodzīties, šūpoties.

Avoti: ME

ļani   apv.

1. Līdzeni zāļu klajumi Latīņamerikas tropiskajā daļā.

Avoti: KV

Ļanjungana   vietv.; novec.

1. Liaņjuņgana - pilsēta Ķīnas austrumos ("Lianyungang").

Avoti: PZT

ļanka   apv.

1. Bikšturu lence.

2. Gļēvs, ļengans cilvēks.

Avoti: ME

ļankans   apv.

1. Vārgs.

Avoti: ME

ļankarāties   apv.

1. Ļengani nokarāties, šūpoties, kratīties.

Avoti: ME

ļankarēties   apv.

1. Ļengani nokarāties, šūpoties, kratīties.

Avoti: ME

ļankars   apv.

1. Neizveicīgs cilvēks.

Avoti: ME

Ļankive   vietv.

1. Ļankives ezers - Ljankives ezers Čīlē.

Avoti: PZT

ļanku   apv.

1. Savienojumā "ļinku ļanku" apraksta zaķa lēcienus.

Avoti: ME

ļans

1. Naudas vienība Ķīnā 14. gs. - 1933. g.

2. Svara mērvienība Ķīnā (radusies 3. gs. p. m. ē.).

Avoti: SV96

Ļantora   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Hantu-Mansu autonomais apvidū - Jurgā, 40000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ļaoduna   vietv.; novec.

1. Ļaodunas līcis - Liaodunas līcis Bohai jūras ziemeļos.

2. Ļaodunas pussala - Liaodunas pussala Ķīnas austrumu daļā.

Avoti: PZT

Ļaohe   vietv.

1. Liaohe - upe Ķīnas ziemeļaustrumu daļā (ķīn. val. "Liao He").

Avoti: LģE

Ļaojana   vietv.; novec.

1. Liaojana - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

Ļaojuana   vietv.; novec.

1. Liaojuaņa - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

Ļaonina   vietv.; novec.

1. Liaonina - province Ķīnā.

Avoti: PZT

Ļaosi   vietv.; novec.

1. Žehes kalni Ķīnas ziemeļaustrumu daļā.

Avoti: PZT

ļapa   apv.

1. Govs pļeka.

2. Purns.

Avoti: ME

ļapans   apv.

1. Lempis, neveiklis.

Avoti: ME

ļāpāns   apv.

1. Lempis, neveiklis.

Avoti: ME

ļapašs   žarg.

1. Policists.

2. Informators.

Avoti: KZ

ļāpāt   sar.

1. Lēnām, neveikli iet.

Avoti: ME

ļapata   izsauk.; parasti savienojumā "ļipata, ļapata"

1. Lieto, lai attēlotu, parasti dzīvnieka, iešanu, skriešanu neveiklā, gāzelīgā gaitā, ar palēcieniem.

Avoti: LLVV

Ļāperi   vietv.

1. Lauka Ļāperi - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

2. Meža Ļāperi - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Ambeļu pagastā.

Avoti: LC

Ļapina   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Severnajas Sosjvas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

ļāpsna   sar.

1. Atplīsis gabals.

Avoti: ME

ļapsuss   žarg.

1. Kļūda, maldīšanās.

ļara   apv.

1. Savienojumos ar "ļira" lieto lai apzīmētu skaļu runāšanu, klaigas, ķildošanos.

Avoti: ME

ļaras   vienk.

1. Tenkas.

Avoti: Sin

ļarga   apv.

1. Kāds, kas nepieklājīgi runā.

Avoti: ME

ļargans   apv.

1. Raudulīgs, činkstīgs cilvēks, parasti bērns.

Avoti: SiV

ļargāt   apv.

1. Nepieklājīgi runāt.

Avoti: ME

ļargata   apv.

1. Cilvēks, kas nepieklājīgi runā.

2. Pļāpa, niekkalbis, tūļa.

Avoti: SiV

ļarkāt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: ME

ļarkstēt   apv.

1. Larkšēt.

Avoti: ME

ļarkšķēt   apv.

1. Larkšēt.

Avoti: ME

ļarkšķis   apv.

1. Liels troksnis.

Avoti: KnG

ļarpata   apv.

1. Pļāpīgs cilvēks.

Avoti: ME

ļaršķenieks   apv.

1. Pļāpa, melša; niekkalbis; ļerkšķis.

Avoti: SiV

ļaršķis   apv.

1. Pļāpa, melša; niekkalbis; ļerkšķis.

2. Pēkšņs troksnis, būkšķis.

Avoti: SiV, KnV

ļaru   apv.

1. Savienojumos ar "ļiru" lieto lai apzīmētu skaļu runāšanu, klaigas, ķildošanos.

Avoti: ME

ļarva   apv.

1. Slapja, lipīga, dubļaina zeme.

2. Šķidra parasti neuzrūgusi mīkla.

3. žarg. Prostitūta.

Avoti: KiV, KZ

ļarvāt   apv., niev.

1. Pelt.

Avoti: KiV

Ļaskoveca   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Ljaskovec"), Veliko Tarnovas apgabalā, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ļasnaja   vietv.

1. Upe Baltkrievijā, Bugas labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

ļaudantiņi   apv.

1. Ļautiņi.

Avoti: ME

Ļaudaru   vietv.; nelok.

1. Ļaudaru ezers - Lauderu ezers Zilupes novada Lauderu pagastā.

Avoti: LD

ļaudava   -as, s.; folkl.

1. Līgava; jauna sieva.

2. Vedekla.

Avoti: LLVV, KV

ļaudaviņa   apv.

1. Dem. --> ļaudava.

Avoti: ME

ļaudavīte   apv.

1. Dem. --> ļaudava.

Avoti: ME

ļaudeviņa   apv.

1. Dem. --> ļaudava.

Avoti: ME

ļaudininki

1. Politiska partija Lietuvā (1922.-1936. g.); oficiālais nosaukums - Lietuvas Zemnieku ļaudininku savienība.

Avoti: EV

ļaudis   -žu, v.; tikai dsk.

1. Nenoteikts cilvēku kopums; arī cilvēki.

Iet ļaudīs— rīkoties tā, ka nonāk saskarē ar cilvēkiem, sabiedrību.

Aiziet ļaudīs (arī (plašajā) pasaulē, dzīvē)— atstāt dzimto māju, līdzšinējo dzīvi; uzsākt patstāvīgas dzīves gaitas.

Krist (arī nonākt) ļaužu apsmieklā (retāk izsmieklā)— nonākt tādā situācijā, kas izraisa nicinājumu, zobošanos u. tml.

Likt ļaužu apsmieklā— nostādīt (kādu) tādā situācijā, kas izraisa apsmieklu.

Krist (arī iekļūt, nokļūt, nonākt) ļaužu valodās, arī nākt ļaužu valodās (arī mēlēs)— kļūt par pārrunu objektu, tikt aprunātam.

Fabrikas ļaudis— Balvu novada Kubuļu pagasta apdzīvotās vietas "Fabrika" iedzīvotāji.

// savienojumā ar apzīmētāju. Cilvēku grupa, kas ir saistīta ar noteiktu sociālo stāvokli, arī vietu.

Kroņa ļaudis— kopējs nosaukums pilsētu un lauku iedzīvotājiem Krievzemē 12.-17. gs., kuri maksāja visu veidu valsts nodokļus un pildīja dažādas valsts klausības.

Muižas ļaudis— kalpi, kučieri, amatnieki, sulaiņi u. tml. ļaudis, kas dzīvoja muižās Latvijas teritorijā viduslaikos un jauno laiku sākumā.

// vēst. Gājēji, kalpi; saime.

Ļaužu (arī saimes) istaba— telpa, kurā dzīvoja kalpi un kalpones.

Muižas ļaudis (arī saime)— muižnieku mājkalpotāji, kučieri, piķieri, amatnieki u. tml., kas dzīvoja muižā.

Kalpa ļaudis (arī cilvēki) neakt.— laukstrādnieki.

2. vēst. Brīvie cilvēki (parasti zemnieki) pretstatā dzimtcilvēkiem (feodālajā iekārtā).

Avoti: LLVV

ļaudisks   apv.

1. Cilvēcīgs.

2. Tāds, kas ir noderīgs, piemērots cilvēkam (par priekšmetu).

Avoti: KiV

Ļaudona   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Madonas novadā 18 km no Madonas, izveidojusies bijušās muižas "Laudohn" teritorijā, pagasta centrs.

2. Ļaudonas pagasts - pagasts Madonas novadā, robežojas ar Praulienas, Mētrienas, Kalsnavas un Mārcienas pagastu, kā arī ar Krustpils novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Laudohn, krieviski - Laudonskaja.

Ļaudonas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauts gandrīz viss pirmskara Sāvienas pagasts un daļa bijušā Mētrienas pagasta, kā arī nedaudz mainījušās robežas ar tagadējo Mārcienas un Praulienas pagastu.

Ļaudonas saldūdens kaļķiežu atradne— atrodas Madonas novadā, 3 km uz ziemeļiem no Ļaudonas, platība - 240 ha, derīgā slāņa biezums - līdz 4,8 m.

Avoti: LPag, LC, LE1

Ļaudonas-Odzienas   vietv., vēst.

1. Bijušais pagasta nosaukums.

2. vēst. Ļaudonas-Odzienas pagasts - pastāvēja Madonas apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Mētrienas pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Madonas novada Mētrienas pagastā.

Avoti: LPag

ļaudonieši

1. Madonas novada Ļaudonas pagasta apdzīvotās vietas "Ļaudona" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ļaudonīte   vietv.

1. Valolas labā krasta pieteka Veclaicenes un Ērgļu novadā, garums - 9 km.

Avoti: LD

Ļaudon-Odzenskaja   vietv., vēst.

1. Madonas novada Mētrienas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

ļauduva   apv.

1. Ļaudava.

Avoti: ME

ļauduviņa   apv.

1. Dem. --> ļaudava.

Avoti: ME

ļauduvīte   apv.

1. Dem. --> ļaudava.

Avoti: ME

ļaugans

1. Slābans.

Avoti: Sin

ļauja

1. Atļauja.

Avoti: Sin

ļaujība   bērnu val.

1. Brīvības pakāpe, ko kāds atļauj.

Avoti: NeV

ļaujīgs   bērnu val.

1. Tāds, kas daudz ko atļauj (piemēram, ēst konfektes), liberāls.

Avoti: NeV

ļaujums   bērnu val.

1. Brīvības pakāpe, ko kāds atļauj.

Avoti: NeV

ļauka   apv.

1. Kaut kas slapjš, izmircis tā, ka noļekst.

2. Slimība, mandeļu uzpampums, piebriedums cūkām.

Avoti: TlV

ļaukas   apv.

1. Kakla dziedzera iekaisums, piemēram, cūkām.

Avoti: KiV

ļaukauši   apv.

1. Plaušu ķērpis ("Lobaria pulmonaria").

Avoti: Aug2

ļauks   apv.

1. Nošļucis uz leju, nolaists.

Avoti: TlV

ļauļēnieši

1. Amatas novada Skujenes pagasta apdzīvotās vietas "Ļauļēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ļaunais

1. Negatīvu morālo īpašību vispārinājums; labā pretstats.

2. apv. Velns, nelabais.

Avoti: EV, KnV

ļaund.   saīs.

1. Ļaundabīgs.

Avoti: i2

ļaundabība   -as, s.; parasti vsk.

1. med. Vispārināta īpašība --> ļaundabīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; ļaundabīgums (1).

2. Vispārināta īpašība --> ļaundabīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; ļaundabīgums (2).

Avoti: LLVV

ļaundabīgs   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kam ir tieksme progresēt (par slimību, patoloģisku procesu).

Ļaundabīgā mazasinība— leikoze.

2. Ļaunprātīgs (1).

Avoti: LLVV

ļaundabīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. med. Vispārināta īpašība --> ļaundabīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> ļaundabīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ļaundabis

1. Ļauns cilvēks.

Avoti: Sin

ļaundarība   -as, s.

1. Vispārināta īpašība --> ļaundarīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; ļauna, noziedzīga rīcība; noziegums.

Avoti: LLVV

ļaundarīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas rīkojas ļauni, noziedzīgi, ir ļaunprātīgs; tāds, kas ir saistīts ar pārkāpumu, noziegumu.

Avoti: LLVV

ļaundaris   -ra, v.

1. Ļaundarīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

ļaundarīt   apv.

1. Slikti darīt, nodarīt skādi, postu.

Avoti: ME

ļaundieniņa   apv.

1. Slikta diena, liksta, nelaime.

Avoti: ME

ļaundomīgs

1. Neuzticīgs, tāds, kas citiem neuzticas.

Avoti: ME

ļaune   apv.

1. Kaut kas ļauns.

Avoti: ME

ļauneklis

1. Ļauns cilvēks.

Avoti: Sin

ļaunestība

1. Ļaunums.

Avoti: Sin

ļaunestīgs

1. Ļauns.

Avoti: Sin

ļaunglābējs   apv.

1. Persona, kas savas buršanas, vārdošanas u. c. mākslas lietojis, palīdzēdams cilvēkiem un mājlopiem.

Avoti: TlV

ļaunība   novec.

1. Ļaunums, ļaunprātība.

Avoti: VpJ

ļaunīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Ļauns (1).

Avoti: LLVV

ļaunoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Būt dusmīgam, apvainotam.

Avoti: LLVV

ļaunpieminīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kas, parasti ilgi, atceras, piemin ko ļaunu.

Avoti: LLVV

ļaunprātība   -as, s.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> ļaunprātīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. jur. Vispārināta īpašība --> ļaunprātīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; ļaunprātīga darbība, rīcība.

Avoti: LLVV

ļaunprātīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura rīcība, attieksme pret citiem ir ļauna.

2. jur. Tāds, kas apzināti izvairās no savu pienākumu izpildes, tāds, kura rīcība neatbilst juridisku likumu, morāles normām.

Avoti: LLVV

ļaunprātīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ļaunprātīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; ļaunprātība (1).

2. jur. Vispārināta īpašība --> ļaunprātīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; ļaunprātība (2).

Avoti: LLVV

ļaunprātis   -ša, v.

1. Cilvēks, kura rīcība, attieksme pret citiem ir ļauna.

Avoti: LLVV

ļaunpriecīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kam kas ļauns izraisa prieku.

Avoti: LLVV

ļauns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura rīcība, attieksme pret citiem ir naidīga, nežēlīga, nekrietna, arī noziedzīga.

// ar not. gal., retāk ar nenot. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Tas, kas ir saistīts ar ko naidīgu, nežēlīgu, nekrietnu, arī noziedzīgu.

2. Tāds, kas ir saistīts ar ko ļoti nevēlamu (piemēram, nelaimi, bēdām); tāds, kas izraisa ko ļoti nevēlamu.

Ļaunie ienāši— smaga ienāšu forma, ar ko inficējas arī cilvēki.

// ar nenot. gal., retāk ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Tas, kas ir saistīts ar ko ļoti nevēlamu (piemēram, nelaimi, bēdām); tas, kas izraisa ko ļoti nevēlamu.

3. Tāds, kura saturā izpaužas kas naidīgs, nežēlīgs, nekrietns.

4. Kaitīgs (par dzīvniekiem, augiem).

// ar not. galotni. Savienojumā ar auga nosaukumu norāda, ka augs nevēlami, kaitīgi iedarbojas.

Ļaunuma ass— ASV prezidenta Džordža Buša, juniora, ieviests termins, ar kuru tiek apzīmētas tās valstis, kuras ir nedemokrātiskas un atbalsta terorismu.

Avoti: LLVV, PL

ļaunticīgs

1. Tas, kas ļaunprātīgi izmanto uzticību.

Ļaunticīgs ieguvējs— tas, kas zina, ka viņam nav tiesību lietu iegūt vai ka kādam citam šajā ziņā ir lielākas tiesības nekā viņam.

Ļaunticīgs valdījums— valdītājs, kas zina, ka viņam nav tiesības lietu valdīt vai ka kādam citam šajā ziņā ir lielākas tiesības nekā viņam.

Ļaunticīgs valdītājs— tas, kas zina, ka viņam nav tiesības lietu valdītvai ka kādam citam šajā ziņā ir lielākas tiesības nekā viņam.

Avoti: LV93, JtV1, LatV, LtV

ļaunums   -a, v.

1. Vispārināta īpašība --> ļauns (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Izravēt ļaunumu (ar visām saknēm)— pilnīgi iznīcināt ļaunumu.

2. Vispārināta īpašība --> ļauns (2), šīs īpašības konkrēta izpaustie.

3. Vispārināta īpašība --> ļauns (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ļaunumzāle   apv.

1. Vārpainā krauklene ("Actaea spicata").

Avoti: Aug2

ļaunvēlība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Vispārināta īpašība --> ļaunvēlīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; ļaunvēlīgums.

Avoti: LLVV

ļaunvēlīgs   -ais; s. -a, -ā; reti

1. Tāds, kas vēlas, lai kādam notiek kas ļauns; tāds, kura attieksme pret citiem ir ļaunprātīga.

Avoti: LLVV

ļaunvēlīgums   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Vispārināta īpašība --> ļaunvēlīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; ļaunvēlība.

Avoti: LLVV

ļaunvēlis   -ļa, v.; reti

1. Ļaunvēlīgs cilvēks.

Avoti: LLVV

ļaupata   apv.

1. Skranda, no ķermeņa atplēsts gabals.

2. Lāpsta.

Avoti: KV

ļaupete   apv.

1. Ielasmeita, netikla sieviete.

Avoti: ME

ļaupetene   apv.

1. Ielasmeita, netikla sieviete.

Avoti: ME

ļaupsna   apv.

1. Atplīsusi miza vai āda, kas vēl karājas klāt.

Avoti: KV

ļaušu   apv.

1. Atļaut, atļautā veidā.

Avoti: ME

ļaušus   apv.

1. Atļaut, atļautā veidā.

Avoti: ME

ļaut   ļauju, ļauj, ļauj, pag. ļāvu; trans.

1. Dot iespēju (kādam ko darīt), netraucēt, arī neierobežot (ko darīt).

2. parasti 3. pers. Būt par cēloni tam, ka rodas iespēja, labvēlīgi apstākļi (piemēram, ko darīt, izpaust).

3. savienojumā "ļaut vaļu". Neierobežot (kāda) darbību, rīcību.

Avoti: LLVV

ļauties   ļaujos, ļaujies, ļaujas, pag. ļāvos; refl.

1. Nepretojoties, neiebilstot pakļauties (kāda rīcībai, prasībām).

Avoti: LLVV

ļautīni   apv.

1. Dem. --> ļaudis.

Avoti: ĒiV

ļautiņi   -u, vsk. ļautiņš, -ņa, v.

1. dsk. Dem. --> ļaudis.

2. Cilvēki ar šauru garīgo apvārsni.

Avoti: LLVV

ļautiņputra   apv.

1. Latviešu tautas ēdiens, ko gatavo no sautētiem, izžāvētiem un brūni notaukšķētiem rudziem, tos samaļot un iekuļot rūgušpienā.

Avoti: KV

ļauži   apv.

1. Ļaudis, cilvēki.

Avoti: KnG

ļava   apv.

1. Purvaina vieta, kuras virsma šūpojas, daļēji aizaudzis ezers.

Avoti: ME

ļavans   apv.

1. Purvaina, nestabils.

Avoti: ME

ļavēt   apv.

1. Ļodzīties, grīļoties, ļumēt.

Avoti: ME

ļāvīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Pieļāvīgs.

Avoti: LLVV

ļavoniha

1. Baltkrievu tautasdeja 2/4 taktsmērā.

Avoti: SV99

Ļebeda   vietv.

1. Upe Krievijas Komi Republikā, Pečoras labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Ļebedjaņa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ļipeckas apgabalā, Donas krastos, 20200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ļebene   apv.

1. Panēsāta aitādas ziemas cepure.

2. Kaunuma lūpas.

Avoti: ME

ļebenīca   apv.

1. Kaunuma lūpas.

Avoti: ME

ļeberis   apv.

1. Pļāpātājs.

2. Tukšs, nenoteikts cilvēks.

Avoti: ME

ļeberēt   apv.

1. Pļāpāt, tarkšķēt.

Avoti: ME

ļebināt   apv.

1. Viļāt (pa muti).

Avoti: ViV

ļebināties   apv.

1. Vāji, bez spēka (ko) darīt, strādāt; nekārtīgi strādāt.

Avoti: ViV

ļebiņš   apv.

1. Cilvēks, kas gļēvi, nemākulīgi, bezspēcīgi (ko) dara, strādā.

Avoti: ViV

ļēburoties   apv.

1. Tūļāties, niekoties, gorīties, staipīties.

Avoti: ME

ļecens   apv.

1. Biezi šķidrs.

2. Tukls, mīksts.

Avoti: ME

ļecka

1. apv. Mīksta, lipīga viela, masa; šādas vielas pika, gabals.

2. apv. Lamu vārds, apzīmē tādu, kas pēc kaut kā (piemēram, sabiedrības) priekšstatiem neietilpst tikumiskā u. c. pieņemtajos priekšrakstos, rāmjos.

3. žarg. Auduma gabals; stērbele.

4. žarg. Seja.

Avoti: ViV, NeV, ĒiV, SLG

ļeckains   apv.

1. Saglīzdējis (par maizi).

2. Mīksts, lipīgs (par vielu, masu); ūdeņains (par kartupeļiem).

Avoti: ĒiV

ļeckaiņš   apv.

1. Saglīzdējis (par maizi).

Avoti: ĒiV

ļeckans   apv.

1. Ļengans, mīksts, tāds, kas zaudējis sākotnējo tvirto veidolu.

Avoti: NeV

ļeckāt   apv.

1. Staigāt ar dubļainiem apaviem, dubļainām kājām (padarot netīru, piemēram, grīdu kādā telpā).

Avoti: ViV

ļečīt   žarg.

1. Ārstēt.

2. Uzmācīgi skaidrot.

3. Daudz runāt, stāstīt muļķības.

4. Melot.

5. Lasīt morāli.

Avoti: SLG, Str, JV

ļedaks   apv.

1. Pilnīgi bezspēcīgs.

Avoti: ME

ļedāks   apv.

1. Netīrīgs, nekārtīgs, neveikls cilvēks, lempis.

2. Pilnīgi bezspēcīgs.

Avoti: ME

ļedēks   apv.

1. Netīrīgs, nekārtīgs, neveikls cilvēks, lempis.

2. Pilnīgi bezspēcīgs.

Avoti: ME

ļega   apv.

1. Nelaime, ķeza.

Avoti: ME

ļegans   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Ļengans (1).

2. Ļengans (2).

Avoti: LLVV

ļēgans   apv.

1. Bezspēcīgs, mīksts, ļengans.

2. Ļumīgs, želejveidīgs.

Avoti: ME

ļegas   apv.

1. Tenkas.

Avoti: ME

ļegata   apv.

1. Kaut kas lokans, lunkans (par dzīvu radījumu).

2. Pļāpīgs cilvēks.

Avoti: ME

ļegatas   vienk.

1. Tenkas, klačas.

Avoti: Sin, ME

ļegatāt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: ME

ļegausis   apv.

1. Lempis.

Avoti: ME

ļegu   apv.

1. Savienojumā "ļigu ļegu" - barā, jūklī, trokšņojot, draiskuļojot (kam notikt, norisēt).

Avoti: ViV

ļegumu   apv.

1. Savienojumā "ļigumu ļegumu" - barā, jūklī, trokšņojot, draiskuļojot (kam notikt, norisēt).

Avoti: ViV

ļeha   žarg.

1. Cietušais ir laucinieks.

Avoti: KZ

Ļeida   vietv.

1. Pilsēta Spānijā (katalāņu val. "Lleyda", sp. val. "Lerida"), Katalonijā, provinces administratīvais centrs, 139200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

ļeins   apv.

1. Leins, kleins.

Avoti: ME

Ļeiskaja   vietv., vēst.

1. Gulbenes novada Lejasciema pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

ļeka   apv.

1. Mīksta, lipīga pika sniega, krējuma.

Ļeka puka— kaut kas sapuvis.

Avoti: KV, ME

ļeka   apv.

1. Cilpa, austiņa.

2. Lenta.

Avoti: KV, ME

ļeka   apv.

1. Kāja, kājas pēda; leka.

Avoti: KV, ME

ļēka   apv.

1. Mīksta, lipīga pika sniega, krējuma.

Avoti: ME

ļēka   apv.

1. Cilpa, austiņa.

2. Lenta.

Avoti: ME

ļēka   apv.

1. Kāja, kājas pēda; leka.

Avoti: ME

ļekabiksa   apv.

1. Gļēvulis, vārgulis.

Avoti: ME

ļekadu   apv.

1. Ļekadu ļekadām - ļoti steidzīgi doties.

Avoti: ME

ļekainis   apv.

1. Cilvēks, kas lēni, neveikli iet.

2. Būtne ar nokarenām ausīm.

3. Mīksta masa no sasmalcinātiem (vārītiem) kartupeļiem, ogām, sēnēm u. tml.

4. Mazs bērns, kas jau sāk rāpot.

5. hip. Zaķis.

Avoti: ViV

ļēkainis   apv.

1. Kāds, kurš lēnām, stīvi un mazliet gāzelējoties iet.

Avoti: ME

ļekainītis   apv.; hip.

1. Zaķis.

Avoti: ME

ļekains   apv.

1. Kaut kas mīksts, kas nokarājas.

Avoti: ME

ļekans   sar.

1. Slābans.

2. Slapjš, dubļains.

Avoti: Sin, ME

ļekāns   apv.

1. Kaut kas mīksts, it kā bez kauliem, mīkstčaulis.

Avoti: ME

ļekas   -u, s.; sar.

1. Parasti savienojumos "laist ļekas (vaļā)", "laisties ļekās": ātri bēgt, ātri doties prom.

Avoti: LLVV

ļekāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju;

1. apv. Lēni, neveikli iet.

2. Neveiklā, gāzelīga gaitā, arī palēcieniem iet, skriet (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV, ViV

ļekata   apv.

1. Kāja.

2. Lēcējs, lēkātājs.

Avoti: ME

ļekata   apv.

1. Mēlnese, tenku vācele.

2. Gara runāšana, mēlnesība.

Avoti: ME

ļekata   apv.

1. Mīksta, lipīga pika sniega, krējuma.

Avoti: ME

ļekatas   apv.

1. Skrandas, svārku stērbele.

2. Siekalas, kas tek skrejošam sunim no mutes.

Avoti: KV

ļekatāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā iet, staigāt; klaiņot.

2. Ļekatot.

Avoti: LLVV, ViV

ļekāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.; sar.

1. Ļodzīties; ļengani kustēties; ļekatot (2).

Avoti: LLVV

ļekatot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Ļepatot.

2. parasti 3. pers. Ļodzīties; ļengani kustēties; ļekāties.

Avoti: LLVV

ļekause   apv.

1. Cepure ar ausu aizsegiem.

2. Cūka ar nokarenām ausīm.

Avoti: ME

ļekausis   -ša, v.; sar.

1. Lutausis.

Avoti: LLVV

ļekminis   apv.

1. Staigns, aizaudzis ezers, arī: staigna pļava.

Avoti: KnG

ļekns   apv.

1. Mitrs, valgans.

Avoti: ME

ļekot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Ļēpot (1).

Avoti: LLVV

ļeks   apv.

1. Mīksts, tāds, kas nokarājas.

Avoti: ME

ļekstēt

1. Riet.

Avoti: Sin

ļekstināt   apv.

1. Daudz pļāpāt.

Avoti: ME

ļekstiņš   apv.

1. Pļāpātājs, rējējs.

Avoti: ME

ļēkšēt   apv.

1. Balsī raudāt; činkstēt.

2. Riet, ļekstēt.

Avoti: ViV, ME

ļekšēt   apv.

1. Pļāpāt, runāt.

Avoti: ViV

ļekšķēt   apv.

1. Riet.

2. Aprunāt.

Avoti: ME

ļekšs   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: ViV

ļekt   apv.

1. Slābi nokarāties.

Avoti: NeV

ļeku   apv.; izsauk.

1. Savienojumā "ļiku ļeku" lieto, lai raksturotu suņa vai kaķa gaitu.

2. Savienojumā "ļiku ļeku" lieto, lai aprakstītu skrejošas sievietes krūšu kustības.

Avoti: ME

ļekums   apv.

1. Kaut kas mīksts.

Avoti: ME

ļekurot   apv.

1. Gāzelēdamies, neveikli iet, streipuļot.

Avoti: ME

ļēlāgs   apv.

1. Cilvēks bez gribasspēka un spēka.

Avoti: ME

ļēļāgs   apv.

1. Gļēvulis, lempis.

Avoti: ME

ļēļaks   apv.

1. Āksts, paviegls cilvēks.

Avoti: MalV

ļēļāks   apv.

1. Cilvēks bez gribasspēka un spēka.

Avoti: ME

ļeļāt   apv.

1. Dziedāt.

Avoti: ME

ļēļēks   apv.

1. Gļēvulis, lempis; ļēļāgs.

Avoti: ME

ļeļeļe   apv.; izsauk.

1. Izsmējīgs izsauciens, mēdīšanās.

Avoti: ME

ļeļināt   apv.

1. Ķēmoties pakaļ, sakot "ļeļeļe", mēdīties.

Avoti: ME

ļeļka   žarg.

1. Meitene.

Avoti: SLG

ļēļot   apv.

1. Bļaustīgi, nejauki dziedāt.

Avoti: ME

ļēļūzis   apv.

1. Nekārtīgi apģērbies cilvēks.

Avoti: ME

ļema   apv.

1. Sapuvis ābols vai kartupelis.

2. Tas, kas ir paredzēts košļāšanai, tas, kas tiek košļāts.

Avoti: ME

ļēmains   apv.

1. Mīksts, lipīgs, gļotains.

Avoti: ViV

ļēmakļi   apv.

1. Mīksta, lipīga, gļotaina viela, masa.

Avoti: ViV

ļembasts   -a, v.; sar.

1. Tracis; skandāls.

2. apv. Nelaime, liksta.

Avoti: LLVV, KV

ļembāties   apv.

1. Slaistīties, bez vajadzības darīšanās jaukties.

Avoti: ME

ļemegs   apv.

1. Zems, plakans un plats vezums labības pārvadāšanai.

Avoti: ME

ļemeklis   apv.

1. Kaut kāds glums virums.

Avoti: ME

ļēmekļi   apv.

1. Mīksta, lipīga, gļotaina viela, masa; ļēmakļi.

Avoti: ViV

ļemeks   apv.

1. Tukls, labi nobarots dzīvnieks.

2. Liela, neizveicīga un ļengana dzīva radība.

Avoti: ME

ļemeks   apv.

1. Kaut kur pielipusi dubļu pika.

Avoti: ME

ļemenis   apv.

1. Augu slānis, kas pamazām pārklāj aizaugušus ezerus, dīķus, upju līčus.

2. Taukvēderis, biezvēderis.

Avoti: MiV, ME

ļemens   apv.

1. Kustīgs, svārstīgs.

Avoti: ME

ļemēns   apv.

1. Mīkstčaulis.

Avoti: ME

ļēmi   apv.

1. Mīksta, lipīga, gļotaina viela, masa; ļēmakļi.

Avoti: ViV

ļemīgs   apv.

1. Mīksts, sapuvis, neizturīgs.

Avoti: ME

ļemma   apv.

1. Tas, kas ir samaisīts (bez noteikta samēra, attiecībām biezā masā), arī sašķaidīts, saspiests u. tml. (biezā masā); maisījums.

Avoti: ĒiV

ļemmains   apv.

1. Tāds, kas ir samaisīts (bez noteikta samēra, attiecībām biezā masā), arī sašķaidīts, saspiests, saķepis u. tml. (biezā masā).

Avoti: ĒiV

ļemmaiņš   apv.

1. Tāds, kas ir samaisīts (bez noteikta samēra, attiecībām biezā masā), arī sašķaidīts, saspiests, saķepis u. tml. (biezā masā).

Avoti: ĒiV

ļemmāt   apv.

1. Maisīt kopā (bez noteikta samēra, attiecībām biezā masā), arī šķaidīt, spiest u. tml. (biezā masā).

Avoti: ĒiV

ļemmāties   apv.

1. Mīdīties (piemēram, pa dubļiem); bradāt (ko nolaužot, izmīdot).

2. Nemākulīgi, tūļīgi (ko) darīt.

Avoti: ĒiV

ļemmīgs   apv.

1. Tāds, kas ir samaisīts (bez noteikta samēra, attiecībām biezā masā), arī sašķaidīts, saspiests, saķepis u. tml. (biezā masā).

Avoti: ĒiV

ļempa   apv.

1. Kāja, ciska.

Avoti: ME

ļempatāt   apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā iet, staigāt.

Avoti: ViV

ļempausis   apv.

1. Lempis, muļķis.

Avoti: ME

ļemperēt   žarg.

1. Streipuļot.

Avoti: Žrg

ļemperis   apv.

1. Lempīgs, nevīžīgs, nolaidīgs cilvēks.

Avoti: ME

ļempība   apv.

1. Lempīgums.

Avoti: ME

ļempīgs   apv.

1. Neveikls, tūļīgs.

Avoti: ME

ļempis   apv.

1. Lempis.

Avoti: ME

ļempurēties   apv.

1. Ļodzīties; neveikli, lempīgi kustēties, iet; lempurēties.

Avoti: ViV

ļempurīgi   apv.

1. Ļodzīgi, neveikli; lempīgi; lempurīgi.

Avoti: ViV

ļempurīgs   apv.

1. Ļodzīgs, neveikls; lempīgs; lempurīgs.

Avoti: ViV

ļempuris   apv.

1. Lempīgs, neveikls cilvēks (kas iet ļodzīdamies); lempis; lempuris.

Avoti: ViV

ļempurot   žarg.

1. Iet; streipuļot.

Avoti: SLG

ļempurs   apv.

1. Dzīvnieks (ar īsām kājām), kas neveikli, gāzelējoties iet.

2. Miegamice, lempis.

3. Varde kā ēsma vēžojot.

Avoti: ĒiV, ME

ļemurs   apv.

1. Kāds, kam darbs neveicas.

Avoti: ME

ļēmurs   apv.

1. Lamuvārds sliņķim vai izlaidīgam cilvēkam.

Avoti: ME

ļēmurot   apv.

1. Nepieklājīgi uzvesties.

Avoti: ME

ļemuroties   apv.

1. Nesekmīgi, bez rezultātiem strādāt.

Avoti: ME

Ļemva   vietv.

1. Upe Krievijas Komi Republikā, Usas kreisā krasta pieteka, sākas Polāro Urālu dienvidrietumu nogāzēs.

Avoti: PZT, LpA

Ļena   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā un Sahas Republikā (Jakutijā), garums - 4400 km, sākas Baikāla grēdas rietumu nogāzē, ietek Laptevu jūrā.

Avoti: LģE

Ļenas-Angaras   vietv.; nelok.

1. Ļenas-Angaras plato - atrodas Vidussibīrijas plakankalnes dienvidaustrumos, starp Angaras un Kirengas upēm, Krievijā, augstums - līdz 1464 m, ziemeļos pazeminās līdz 500 m.

Avoti: LģE

ļenca   apv.

1. Tīkls.

Avoti: ME

ļencēt   apv.

1. Iet, skriet, doties kaut kur ar līkumu, tuvoties mērķim aplinkus, cilpot.

2. Tipināt, iet vai lekt sīkiem solīšiem.

3. Kratīties, kratīt; lencēt.

Avoti: NeV

ļencka   apv.

1. Neliela muciņa.

Avoti: ME

ļenckara   apv.

1. Lupatas, skrandas.

Avoti: ME

ļenckars   apv.

1. Lupata, skranda.

Avoti: ME

ļenč   novec.

1. Lenčs.

Avoti: Ang

ļenderēt   apv.

1. Pavadīt laiku bezdarbībā, klaiņot apkārt.

Avoti: MiV

ļenderēties   apv.

1. Kustēties, ļodzīties.

Avoti: MiV

ļenderis   apv.

1. Cilvēks, kas nestrādā, mēdz pavadīt laiku bezdarbībā.

Avoti: MiV

ļenga   apv.

1. Lempis, miegamice, gļēvulis.

Avoti: ME

ļenganība   s.

1. Vispārināta īpašība --> ļengans, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ļengans   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura muskuļi ir bezspēcīgi, arī nesasprindzināti (par cilvēkiem vai dzīvniekiem, to ķermeni, ķermeņa daļām).

2. Tāds, kas nav stingrs, tāds, kas, zaudējot stingrumu, liecas lejup (par augiem, to daļām); tāds, kas nav stingri nostiepts (par priekšmetiem).

Avoti: LLVV

ļenganums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ļengans (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> ļengans (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ļengāt   apv.

1. Ļodzīt.

Avoti: Sin

ļengāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.; sar.

1. Ļodzīties (1).

2. Ļodzīties (2).

Avoti: LLVV

ļenka   apv.

1. Durvīs iestiprināta metāla detaļa, ko uzmauc uz stenderē iestiprinātas dzinteles (durvju slēgšanai ar piekaramo atslēgu).

2. Braucamo ratu metāla detaļa - metāla sloksne, ko uzmauc uz ratu priekšējās ass tapas.

3. Cilpa; cilpai līdzīgs veidojums.

4. Pēda; pēdas velve.

5. Josta, ko laivinieki aplika sev ap krūtīm, kad laiva bija jāvelk pašiem.

Avoti: ViV, TlV

ļenkām   apv.

1. Savienojumā ar "ļenku" raksturo gāzelīgu, lēkājošu pārvietošanos.

Avoti: ME

ļenkans   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Ļengans (1).

2. Ļengans (2).

Avoti: LLVV

ļenkaras   apv.

1. Skrandas.

Avoti: LV93

ļenkarēt   apv.

1. Ļengani nokarāties, šūpoties.

Avoti: ME

ļenkarēties   apv.

1. Ļengani nokarāties, šūpoties, kratīties.

Avoti: ME

ļenkaris   apv., reti

1. Ļankaris.

Avoti: ME

ļenkaris   apv.

1. Brīvi, vaļīgi, grīļodamies.

Iet kā ļenkaris— iet grīļodamies, noliekdamies uz vienu pusi.

Avoti: ME

ļenkarkāja   apv.

1. Tāds, kam ir līkas kājas vai deformēta kājas pēda.

Avoti: ME

ļenkars   apv.

1. Nolaidīgs cilvēks, kas iet ļodzīdamies.

Avoti: SiV

ļenkāt   apv.

1. Klaiņot.

Avoti: ME

ļenkata   apv.

1. Tas, kas līdzinās lupatai.

Avoti: SiV

ļenkāties   apv.

1. Kustēties; svārstīties; ļodzīties.

Avoti: ViV

ļenkausis   -ša, v.; sar.

1. Lutausis.

Avoti: LLVV

ļenku   apv.

1. Savienojumos ar "ļinku" un "ļenkām" raksturo gāzelīgu, lēkājošu pārvietošanos.

Avoti: ME

ļenkurains   apv.

1. Ļengans.

Avoti: ME

ļenkurēt   apv.

1. Streipuļot, meimurot.

Avoti: ME

ļenkurēties   apv.

1. Kustēties; svārstīties; ļodzīties.

Avoti: ViV

ļenkurīgs   apv.

1. Tāds, kas neturas stingri, kustas, ļogās.

Avoti: ViV

ļenkurot   apv.

1. Šūpot.

Avoti: VL10

ļenkurs   apv.

1. Vāja un neveikla dzīva radība.

2. Kāds, kurš netiek galā ar darbu.

Avoti: ME

Ļenska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), liela upes osta, 24000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

ļentočka   žarg.

1. Matu lente.

Avoti: SLG

ļentri   apv.

1. Vaļīgi, ļengani.

Avoti: ME

ļeņineklis   niev.

1. Ļeņina piemineklis.

Avoti: PL

Ļeņina   vietv.; vēst.; nelok.

1. Ļeņina smaile - augstākā virsotne Aizalaja grēdā Pamirā, to šķērso Tadžikisānas un Kirgizstānas robeža, augstums - 7134 m, nogāzēs šļūdoņi, 1871.-1928. g. saucās Kaufmana smaile, 2006. g. pārdēvēta par Abū Alī ibn Sīnas smaili, dažos avotos tiek dēvēta par Avicennas smaili, citur par Neatkarības smaili.

2. Ļeņina kalni - Zvirbuļu kalni, teritorija Maskavas pilsētas dienvidrietumu daļā, tās nosaukums 1935.-1992. g.

Avoti: LģE, LpA, PZT

Ļeņinabada   vietv.

1. Hudžanda - pilsētas nosaukums 1936.-1991. g.

Avoti: LpA

Ļeņinakana   vietv.; vēst.

1. Gjumri - pilsēta Armēnijā, tās nosaukums 1924.-1992. g.

Avoti: LpA

Ļeņingrada   vietv.

1. vēst. Sanktpēterburgas pilsētas nosaukums 1924.-1991. g.

2. Ļeņingradas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, administratīvais centrs - Sanktpēterburga (ārpus apgabala), platība - 84000 kvadrātkilometru, 1631900 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: LģE, PuA

ļeņiniāna   -as, s.; vēst.

1. Mākslas darbu cikls, kopums, kas veltīts V. I. Ļeņina un padomju ideoloģijas slavināšanai.

ļeņinietis   -ša, v.

1. Ļeņinisma piekritējs.

Marksists-ļeņinietis— marksisma-ļeņinisma piekritējs.

Avoti: LLVV

ļeņinisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ļeņinismu, tam raksturīgs.

Marksistiski ļeninisks— saistīts ar marksismu-ļeņinismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

ļeņinisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Ļeņina izstrādātais marksisma variants, kurā ietverta nostādne, ka arī revolucionārā situācijā rūpniecības proletariātam bez stingras vadības nevar izveidoties īsteni revolucionāra apziņa.

Marksisms-ļeņinisms— K. Marksa, F. Engelsa, V. I. Ļeņina politiskā un ekonomiskā mācība.

Marksisma-ļeņinisma universitāte— padomju izglītības sistēmas mācību iestāde, kurā apguva marksismu-ļeņinismu.

Avoti: IdV, LLVV

Ļeņinogorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikā, 63700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Ridera - pilsēta Kazahstānā, tās nosaukums 1941.-1990. g.

Avoti: Wi

Ļeņinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Volgogradas apgabalā, 15400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ļeņinska-Kuzņecka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kemerovas apgabalā, 99300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ļeņķajka   žarg.

1. Slota.

Avoti: KZ

ļepa   apv.

1. Auss ļipiņa.

2. Seja, purns, deguns.

3. Liela kāja.

Avoti: ME

ļepa   apv.

1. Neformīga, saspiesta masa, sabiezējums, govs pļeka.

2. Veca cepure.

3. Stērbele, skara.

Avoti: ME

ļepa   jūrn.

1. Enkura lāpsta (lāpstas), kas ierokas gruntī.

Avoti: JūVM

ļēpa   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

2. Mīkstas un viskozas masas sabiezējums (no dubļiem un sniega).

Avoti: ME

ļēpa   apv.

1. Neveikls, lēns cilvēks; lempis.

Avoti: ME, SLG

ļēpainis   apv.

1. Gļēvs, tūļīgs cilvēks.

2. Cilvēks, kas iet neveiklā gaitā, velkot kājas gar zemi.

Avoti: ĒiV, ViV

ļepains   apv.

1. Nokarens.

Avoti: ME

ļēpains   apv.

1. No lielām pārslām veidots.

Avoti: ME

ļepans   apv.

1. Bezspēcīgs, vājš.

Avoti: ME

ļepāns   apv.

1. Neveikls, lempīgs cilvēks.

2. Mīkstčaulis, vārgulis, ļengans cilvēks.

Avoti: SiV

ļēpāns   apv.

1. Kāds, kas aplipis ar dubļiem un sniegu.

Avoti: ME

ļepāt   apv.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā iet, velkot kājas gar zemi.

Avoti: ME

ļēpāt   apv.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā iet, velkot kājas gar zemi.

Avoti: ĒiV, ViV

ļepata   apv.

1. Skranda, lupata.

Avoti: ME

ļēpata   apv.

1. Noplēsts ādas gabals kopā ar gaļu pie tā.

2. Netīrīga sieviete.

Avoti: ME

ļepatāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; apv.

1. Lēnā, neveiklā gaitā iet, staigāt; klaiņot.

2. Ļepatot.

Avoti: LLVV, ViV

ļēpatāt   apv.

1. Ļepatāt.

Avoti: ME

ļēpāties   apv.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā iet.

Avoti: ĒiV

ļēpatiņi   apv.

1. Sniega ļēpatiņi - sniega pārslas.

Avoti: ME

ļepatot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem iet, skriet (par dzīvniekiem); ļēpot (1).

Avoti: LLVV

ļēpatot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī palēcieniem iet, skriet (par dzīvniekiem); ļēpot (1).

Avoti: LLVV

ļepausis   -ša, v.; sar.

1. Lutausis.

Avoti: LLVV

ļēpausis   sar.

1. Lutausis.

Avoti: Sin

ļēpe   apv.

1. Mīkstas un viskozas masas sabiezējums (no dubļiem un sniega).

Avoti: ME

Ļepeļa   vietv.; novec.

1. Ļepjeļa - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

ļepene   apv.

1. Veca cepure.

2. Stērbele, skara.

Avoti: ME

ļepens   apv.

1. Vājš, vaļīgs.

2. Lipīgs.

3. Drebulīgi mīksts, ļumīgs taukums.

Avoti: ME

ļepens   apv.

1. Netīra kāja.

Avoti: ME

ļepēns   apv.

1. Gļēvulis, vārgulis; vājš cilvēks.

2. Slapja, lipīga sniega pārsla.

Avoti: ME

ļepeņs   žarg.

1. Kabatlakats.

2. Galva.

3. Žakete.

Avoti: KZ

ļeperēt   apv.

1. Kratīties, kustēties.

Avoti: MalV

ļeperis   apv.

1. Pļāpa.

2. Nekur nederīgs cilvēks.

Avoti: ME

ļeperis   apv.

1. Kaut kas vaļīgs vai ļodzīgs.

2. Aizšauts putns, kas vēl spirinās.

3. Mīkstā gaļa, mīkstums.

4. Apvalstīts gaļas gabals.

Avoti: ME, VV

ļepēt   apv.

1. Snigt lielām, lipīgām pārslām.

Avoti: ME

ļepēt   apv.

1. Ar lielu apetīti ēst.

Avoti: MiV

ļēpēt   apv.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā iet.

Avoti: ĒiV

ļepete   apv.

1. Tāds, kas mīl staigāt ar neslaucītu degunu.

Avoti: ME

ļepīgs   apv.

1. Lipīgs.

Avoti: ME

ļēpīgs   sar.

1. Neveikls.

Avoti: Sin

ļepiķ   žarg.

1. Zagt.

Avoti: KZ

ļepila   žarg.

1. Ieslodzījuma vietas medicīnas daļas ārsts.

Avoti: KZ

ļepināt   apv.

1. Lipināt.

Avoti: ME

ļepis   apv.

1. Nauda.

Avoti: ViV

ļēpis   apv.

1. Cilvēks, kas iet neveiklā gaitā, velkot kājas gar zemi; ļēpucis.

2. Palaidnis, lempis.

Avoti: ViV, ME

ļepīt   žarg.

1. Lipināt.

Avoti: SLG

Ļepjeļa   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, 17400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

ļepjoha   žarg.

1. Uzvalks.

Avoti: KZ

ļepjoški   žarg.

1. Narkotiskās vielas tabletēs.

Avoti: KZ

ļepka   apv., niev.

1. Galva; arī cepure.

Avoti: ViV

ļepņa   žarg.

1. Uzvalks.

Avoti: KZ

ļepot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīga gaitā, arī palēcieniem iet, skriet (par dzīvniekiem).

2. parasti 3. pers. Krist lielām pārslām (par sniegu).

Avoti: LLVV

ļēpot   -oju, -o, -o, pag. -oju, intrans.; sar.

1. Neveiklā, gāzelīga gaitā, arī palēcieniem iet, skriet (par dzīvniekiem).

2. parasti 3. pers. Krist lielām pārslām (par sniegu).

Avoti: LLVV

ļēpot   apv.

1. Rāpot (par bērnu), lēnām iet.

Avoti: ME

ļēpsna   apv.

1. Skranda, lupata.

2. Nicīgs apzīmējums kādai personai - plukata.

Avoti: ME

ļept   apv.

1. Lipt.

2. Kļūt mīkstam, vājam.

Avoti: ME

ļept   apv.

1. Ēst, rīt.

Avoti: ME

ļēpt   apv.

1. Steidzīgi un kāri ēst (ar karoti) kaut ko šķidru.

Avoti: ME

ļēpucis   apv.

1. Cilvēks, kas iet neveiklā gaitā, velkot kājas gar zemi.

Avoti: ViV

ļepučot   apv.

1. Neveiklā gaitā iet, velkot kājas gar zemi.

Avoti: ViV

ļēpurot   apv.

1. Neveikli, nedroši iet.

Avoti: ME

ļepuroties   apv.

1. Neveiklā, gāzelīgā gaitā iet.

Avoti: ĒiV

ļēpurs   apv.

1. Dzīvnieks (ar īsām kājām), kas neveikli, gāzelējoties iet.

Avoti: ĒiV

ļer   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu suņa balss skaņas, tam nikni rejot, uzbrūkot.

2. Apzīmē tukšu pļāpāšanu vai riešanu.

Avoti: ĒiV

ļera   apv.

1. Pļāpa, tarkšķis, tūļa.

2. Troksnis, kas rodas, piemēram, vairākiem vienlaikus skaļi runājot, klaigājot.

Avoti: ĒiV

ļeras   apv.

1. Tukšas runas.

Avoti: ME

ļerba   apv.

1. Pļāpa, melša.

Avoti: SiV

ļerbaka   apv.

1. Skabarga.

Avoti: ME

ļerbas   vienk.

1. Tenkas, tukšas runas.

2. Pļāpīga mute.

Avoti: Sin, ME

ļere   apv.

1. Pļāpa, tarkšķis, tūļa.

Avoti: ME

ļerēt   apv.

1. Tukši pļāpāt, tenkot, riet bez iemesla.

Avoti: ME

ļerga   -as, s.; parasti vsk.; vienk.

1. Kandža; lēts alkoholisks dzēriens.

2. Nekvalitatīvs ēdiens vai dzēriens.

Avoti: LLVV, Žrg, KnV

ļerga   apv.

1. Pļāpa, tarkšķis, tūļa.

Avoti: ME

ļergans   apv.

1. Raudulīgs, činkstīgs cilvēks, parasti bērns.

Avoti: SiV

ļergāt   apv.

1. Pļāpāt, jokot.

Avoti: ME

ļergata   apv.

1. Cilvēks, kas nepieklājīgi runā.

2. Pļāpa, niekkalbis, tūļa.

Avoti: SiV

ļergāties   apv.

1. Strīdēties, tiepties.

2. Nesakarīgi pļāpāt.

Avoti: ME

ļerināt   apv.

1. Pļāpāt, (daudz) runāt.

2. Neskaidri, nesaprotami runāt.

3. Pēkšķināt.

4. Nemākulīgi dziedāt.

Avoti: ĒiV, ViV, KnG, KnV

ļeris   apv.

1. Pļāpa, tarkšķis, tūļa.

Avoti: ME

ļerka   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: ME

ļerkāt   apv.

1. Radīt padobju, skarbu troksni.

2. Pļāpāt.

3. Bez iemesla riet.

Avoti: ME

ļerkāties   apv.

1. Tūļāties.

Avoti: ME

ļerkste   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: BsV

ļerkstēt   ļerkstu, ļerksti, ļerkst, pag. ļerkstēju; intrans.

1. parasti 3. pers.; sar. Ļerkšķēt (1).

2. vienk. Ļerkšķēt (2).

3. apv. Riet (piemēram, uzbrūkot).

4. apv. Radīt žvadzošas skaņas.

Avoti: LLVV, ĒiV, KnV

ļerkstis   apv.

1. Pļāpa.

2. Raudulīgs bērns.

3. Troksnis.

Avoti: ME

ļerkša   apv.

1. Ķildīgs cilvēks.

2. Slinks, laisks cilvēks.

Avoti: ME

ļerkšēt   ļerkšu, ļerkši, ļerkš, pag. ļerkšēju; apv.

1. Pļāpāt; arī trokšņot.

2. Īsi, aprauti riet.

3. Radīt padobju, skarbu troksni.

Avoti: ViV, LLVV

ļerkšināt   apv., niev.

1. Nepārtraukti, ilgāku laiku darbināt (instrumentu, ierīci), radot skaņas, trokšņus.

Avoti: ViV

ļerkšķēt   ļerkšķu, ļerkšķi, ļerkšķ, pag. ļerkšķēju, intrans.

1. parasti 3. pers.; sar. Radīt padobju, skarbu troksni.

2. vienk. Pļāpāt.

Avoti: LLVV

ļerkšķis   -ķa, v.

1. sar. Padobjš, skarbs troksnis.

2. vienk. Pļāpa.

Avoti: LLVV

ļerkšs   apv.

1. Troksnis, trokšņu kopums, kas rodas, piemēram, vairākiem skaļi runājot, arī skaļi spēlējot (ko).

Avoti: ViV

ļerķis   apv.

1. Kāds, kuram trūkst stājas, staltuma.

Avoti: ME

ļermaka   apv.

1. Cilvēks, kas pļāpā, (daudz) runā.

2. Cilvēks vai dzīvnieks, kam nav laba ēstgriba, kas ir izvēlīgs attiecībā pret ēdienu.

3. Skabarga.

Avoti: ĒiV, ME

Ļermontova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Stavropoles apgabalā, 22800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ļerpa   apv.

1. Lempis.

Avoti: ME

ļerpata   apv.

1. Mazdūšīgs, gļēvs, neuzņēmīgs cilvēks; bērns, kam slikta ēstgriba, kas ir izvēlīgs ēdiena ziņā.

2. Auduma strēmele; skranda.

3. Apģērba gabals.

4. Sīks gabaliņš; (gaļas) atgriezums; palieka.

5. Pļāpīga sieviete; pļāpīgs cilvēks.

6. dsk. Dzīvnieku iekšas.

Avoti: ViV, VV, ME, SLG

ļerpatāt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: ME

ļerpatāt   apv.

1. Ātri skriet.

Avoti: ME

ļerpis   apv.

1. Vakarlēpis.

2. Neveikls cilvēks.

Avoti: ViV

ļerrastāt   apv.

1. Pļāpāt; arī runāt (svešā, nesaprotamā valodā).

Avoti: ĒiV

ļerum   apv.

1. Savienojumā ar "ļirum" raksturo kaut ko skaļu un haotisku.

Avoti: ME

ļerums   apv.

1. Pļāpa, tarkšķis.

Avoti: ME

ļerva   apv.

1. Gļēvs cilvēks; izlaidusies meita.

2. Runīgs cilvēks, kas runā daudz un nesakarīgi.

Avoti: ME

ļerza   apv.

1. Pļāpīgs cilvēks; pļāpa.

2. Troksnis, kas rodas, vairākiem skaļi runājot, klaigājot u. tml.

Avoti: ĒiV

ļerzas   apv.

1. Purns, mute (lopu).

Avoti: ME

ļerzāt   apv.

1. Pļāpāt, (daudz) runāt, riet.

Avoti: ĒiV

Ļesinski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

2. Ļesinsku ezers - Užuņu ezers Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

Avoti: LC, LD

ļesinskieši

1. Aglonas novada Kastuļinas pagasta apdzīvotās vietas "Ļesinski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ļeska   apv.

1. Skranda, driska, lupata.

2. Mēslu pikas.

3. Smulis, skrandainis.

4. Pļāpīga sieviete.

Avoti: ME

Ļesnie   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Ļesnije" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ļesnije   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

Ļesnoja   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sverdlovskas apgabalā, 49400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ļesņicova   vietv.

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Lesnicova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ļesniča   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Bijelo Poļes kopienā, 12700 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

ļesņiks   žarg.

1. Ģenerālis.

Avoti: KZ

Ļesosibirska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Krasnojarskas novadā, 60300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ļesovščizna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

Ļesozavodska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Piejūras novadā, 36600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ļeščinskajieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ļeščinskaja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ļeščinskieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Ļeščinskaja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ļetauris   apv.

1. Pelēkais (lauku) zaķis.

2. Neveikls, nolaidīgs cilvēks.

Avoti: KV

ļetausis   apv.

1. Būtne ar nokarenām ausīm.

Avoti: ME

ļeterēt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: ME

ļeterēt   apv.

1. Streipuļot.

Avoti: ME

ļeterēties   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: ME

Ļetka   vietv.

1. Upe Krievijas Komi Republikā un Kirovas apgabalā, Vjatkas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Ļetkas   vietv.

1. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Ļetki" nosaukuma variants latgaliski.

2. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Letki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ļetki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

2. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Letki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ļetraks   apv.

1. Nenoteikts, vāja rakstura cilvēks (kas nepilda solīto).

Avoti: ViV

ļetučka   žarg.

1. Autofurgons.

Avoti: SLG

ļevaks   žarg.

1. Nelikumīgs ienākums.

Avoti: KZ

ļevāns   apv.

1. Liels, neveikls, nesātīgs cilvēks vai suns; ļamāns.

Avoti: ME

ļēvans   apv.

1. Nevingrs, ļogans, vārgs, gļēvs.

Avoti: ME

ļevēnīca   apv.

1. Mitra vieta, purvaina pļava.

Avoti: ME

ļēvēnis   apv.; hip.

1. Slikti pagatavota biezputra.

Avoti: ME

ļevens   apv.

1. Purvaina, nestabila vieta.

2. Kaut kas taukaini ļumīgs; tauks, nobarojies.

3. Ļengans, vaļīgs.

Avoti: ME

ļēvēns   apv.

1. Ļogans, vaļīgs.

Avoti: ME

ļeverēt   apv.

1. Neapdomīgi pļāpāt, pļukšķēt.

Avoti: ME

ļeverēties   apv.

1. Šurp un turp plivināties.

Avoti: ME

ļeveris   apv.

1. Pļāpa.

2. Nesaturīgs, āverģēlīgs cilvēks.

Avoti: ME

ļeveris   apv.

1. Lupata, kas plivinās šurp un turp.

Avoti: ME

ļevers   apv.

1. Purvaina, nestabila vieta.

Avoti: ME

ļevēt   apv.

1. Kustēt, no taukiem ļodzīties, grīļoties.

Avoti: ME

ļēvi   apv.

1. Ļogani, gļēvi.

Avoti: ME

ļevijs   žarg.

1. Nozagta, negodīgi iegūta manta.

2. Pazemotais, kas vardarbīgi izmantots kā pasīvais pederasts.

Avoti: KZ

ļevinis   apv.

1. Neliels, aizaudzis, staigns ezers.

Avoti: KnG

ļevits   žarg.

1. Zagta manta.

Avoti: KZ

Ļevokumska   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijas Stavropoles novadā, rajona administratīvais centrs, 9800 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: Wi

Ļevskigrada   vietv.; vēst.

1. Karlova - pilsēta Bulgārijā, tās nosaukums 1953.- 1962. g.

Avoti: PZT

ļezga   apv.

1. Tracis, skandāls; sajukums; nekārtība; troksnis.

Avoti: ViV, Žrg

ļezgas   vienk.

1. Tenkas, runas.

Avoti: Sin, ME

ļeža   apv.

1. Snaudulis, sliņķis; leža.

Avoti: ME

Ļgova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kurskas apgabalā, 20200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ļi   mit.

1. Ļi Sjuaņs - daoisma mitoloģijā - pirmais no astoņiem nemirstīgajiem, viņam ("dzelzs kruķim") bija kliba kāja.

Avoti: PmV

ļiberēt   apv.

1. Vilināt, glaimot; liberēt.

Avoti: ME

ļiberēties   apv.

1. Pielabināties, pieglaimoties.

Avoti: ME

ļičņaks   žarg.

1. Ilgstoša tikšanās ar kādu tuvinieku divatā (cietumā).

Avoti: KZ

Ļida   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Grodņas apgabalā, 97600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

ļifčiks   žarg.

1. Krūšturis.

Avoti: SLG

ļifons   žarg.

1. Krūšturis.

Avoti: SLG

Ļiga   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Ljig"), Centrālās Serbijas Kolubaras apgabalā, 3200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

ļigu   apv.

1. Savienojumā "ļigu ļegu" - barā, jūklī, trokšņojot, draiskuļojot (kam notikt, norisēt).

Avoti: ViV

ļigumu   apv.

1. Savienojumā "ļigumu ļegumu" - barā, jūklī, trokšņojot, draiskuļojot (kam notikt, norisēt).

Avoti: ViV

ļihačs   -a, v.

1. novec. Važonis ar greznu pajūgu un labu rikšotāju zirgu.

2. sar., iron. Pārgalvīgs autobraucējs.

Avoti: LLVV

Ļiho   mit.

1. Dienvidu slāvu mitoloģijā - ļauna likteņa un bēdu iemiesojums, to attēloja kā kārnu sievieti ar vienu aci, kuru sastopot cilvēks var zaudēt roku vai dzīvību.

Avoti: Mit

Ļihoslavļa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tveras apgabalā, 12100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ļihvina   vietv.; vēst.

1. Čekaļina - pilsēta Krievijā, Tulas apgabalā, tās nosaukums 1746.-1944. g.

Avoti: PZT

ļikaste   apv.

1. Zivs (mīklās).

Avoti: ME

ļikastis   apv.

1. Zivs (mīklās).

Ļikastis biksās— zivs tīklā.

Avoti: ME

Ļikina-Duļova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 30700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ļikinoduļova   vietv.; novec.

1. Ļikina-Duļova - pilsēta Krievijā.

Avoti: PZT

Ļiksņenskaja   vietv., vēst.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

ļiku   apv.

1. Savienojumā "ļiku ļeku" lieto, lai raksturotu suņa vai kaķa gaitu.

2. Savienojumā "ļiku ļeku" lieto, lai aprakstītu skrejošas sievietes krūšu kustības.

Avoti: ME

ļimbāties   apv.

1. Nespēkā grīļoties.

2. Slaistīties; bez vajadzības darīšanās jaukties.

Avoti: ME

ļimināt   apv.

1. Mežģīt; limēt.

Avoti: LE

ļimins   apv.

1. Lēciens.

Avoti: ME

ļimonovieši

1. Nacionālboļševiku kustības biedri; kustība nosaukta pēc tās pamatlicēja krievu rakstnieka Eduarda Ļimonova vārda; nacionālboļševiki.

Avoti: PL

ļimons   žarg.

1. Viens miljons latu vai citas naudas vienības.

Avoti: KZ

ļimpata   apv.

1. Ļimpata ļampata - lēkājot, ar palēcieniem.

Avoti: ME

ļimt   ļimstu, ļimsti, ļimst, pag. ļimu; intrans.

1. Nespēt noturēties stāvus, kļūt ļenganam un krist (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

2. parasti 3. pers. Zaudējot stingrumu, liekties lejup (par augiem, to daļām); tiekot nogrieztam, krist.

Avoti: LLVV

Ļinde   vietv.

1. Upe Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā), Ļenas kreisā krasta pieteka, garums - 804 km, sākas Vidussibīrijas plakankalnes austrumu daļā, ļoti līkumaina.

Avoti: PuA, PZT

ļindens   apv.

1. Mīksts, purvains, ļodzīgs.

Avoti: ME

ļindēt   apv.

1. Šurp un turp kustēties.

Avoti: ME

ļindzēt   apv.

1. Skanēt, zvanīt.

Avoti: ME

ļindzināt   apv.

1. Skanēt, zvanīt.

Avoti: ME

ļingāns   apv.

1. Kāds, kurš staigā grīļodamies.

Avoti: ME

ļinkāt   parasti 3. pers., -a, pag. -āja; intrans.; sar.

1. Skriet, lēkāt (parasti par zaķi); ļipot.

Avoti: LLVV, KnV

ļinku   apv.

1. Palēciens.

Avoti: ME

ļiņaķ   žarg.

1. Slapstīties.

2. Bēguļot.

Avoti: KZ

Ļiņiki   vietv.

1. Krāslavas novada Indras pagasta apdzīvotās vietas "Liniķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ļipa   -as, s.; sar.

1. Īsa aste.

2. Dekoratīvs žaketes mugurpuses pagarinājums.

3. žarg. Mīnuss (pie atzīmes skolā).

4. žarg. Viltojums.

5. apv. Šaura, garena ādas (vai cita materiāla) detaļa apavos zem saitējuma.

6. apv. Pannas rokturis.

Avoti: LLVV, SLG, ViV, KnV

ļipa   -as, s.; sar.

1. Īsa aste.

2. Dekoratīvs žaketes mugurpuses pagarinājums.

3. žarg. Mīnuss (pie atzīmes skolā).

4. žarg. Viltojums.

5. apv. Šaura, garena ādas (vai cita materiāla) detaļa apavos zem saitējuma.

6. apv. Pannas rokturis.

Avoti: LLVV, SLG, ViV, KnV

Ļipa   vietv.

1. Krasna Ļipa - pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 3640 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

ļipainis   apv.

1. Neliels dzīvnieks (piemēram, zaķis, trusis), kam ir ļipa.

Avoti: ViV

ļipains   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Tāds, kam ir ļipa (2).

Avoti: LLVV

ļipaiņš   apv.

1. Tāds (apģērba gabals, parasti svārki), kam mugurdaļā ir pagarinājums.

2. Tāds, kam ir robi, izvirzījumi (parasti par cimda valnīti).

3. Tāds (zemes gabals) ko veido šauras strēmeles, joslas.

Avoti: ĒiV

ļipas   žarg.

1. Viltoti dokumenti.

Avoti: KZ

ļipāt   apv.

1. Nestabili iet, par bērniem un veciem cilvēkiem; skriet ar palēcieniem (īpaši par zaķi).

2. Šūpot asti šurp un turp.

Avoti: ME

ļipata   izsauk.; parasti atkārtojumā "ļipata, ļipata" vai savienojumā "ļipata, ļapata".

1. Lieto, lai attēlotu, parasti dzīvnieka, iešanu, skriešanu neveiklā, gāzelīgā gaitā, arī ar palēcieniem.

Avoti: LLVV

ļīpata   apv.

1. Skranda, gabaliņš.

Avoti: ME

ļipe   apv.

1. Ļipa.

Avoti: ME

Ļipecka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, apgabala administratīvais centrs, 509700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Ļipeckas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas Eiropas daļā, uz dienvidiem no Maskavas, platība - 24100 kvadrātkilometru, 1163000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: LpA, PuA

ļipeklis   žarg.

1. Lipeklis (apģērba vai apavu aizdarei).

Avoti: SLG

ļipene   apv.

1. Cepure ar ausu atlokiem.

Avoti: ME

ļipi   žarg.

1. Viltoti dokumenti.

Avoti: KZ

Ļipinišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Biķernieku pagastā.

Avoti: LC

ļipiņa   -as, s.; sar.

1. Dem. --> ļipa.

2. anat. Savienojumā ar "auss"; ārējās auss gliemežnīcas apakšējā daļa, ko veido galvenokārt taukaudi.

Avoti: LLVV

Ļipki   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tulas apgabalā, 8950 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ļipņaki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

ļipot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; sar.

1. Skriet (parasti par zaķi); ļinkāt.

Avoti: LLVV

ļipovaķ   žarg.

1. Runāt nepatiesību.

Avoti: KZ

ļipskānieši

1. Rēzeknes novada Griškānu pagasta apdzīvotās vietas "Ļipski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ļipski   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Voroņežas apgabalā, 55100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ļipskieši

1. Rēzeknes novada Griškānu pagasta apdzīvotās vietas "Ļipski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ļipsna   apv.

1. Neliels gabals, daudzums, skranda, pika, līpsna.

Avoti: ME

ļipsna   apv.

1. Maza, sekla karote.

Avoti: ME

ļipučka   žarg.

1. Lipeklis (apģērba vai apavu aizdarei).

Avoti: SLG

Ļipuški   vietv.

1. Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta apdzīvotās vietas "Lipuški" bijušais nosaukums.

Avoti: LC, LE1

ļiputriņa   apv.

1. Ēdiens, ko pagatavo no verdošā ūdenī iekultiem miltiem un tad labi pabiezi savāra; ēdot ņem klāt taukus vai pienu.

Avoti: VV

ļira   apv.

1. Savienojumos ar "ļara" lieto lai apzīmētu skaļu runāšanu, klaigas, ķildošanos.

Avoti: ME

ļirenes   apv.

1. Linu bikses.

Avoti: ME

ļirga   apv.

1. Persona, kas ņirdz.

Avoti: ME

ļirga   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: ME

ļirgāt   apv.

1. Skaļi smieties, ņirgt.

Avoti: ME

ļirgāties   apv.

1. Intensīvi smieties, ņirgt.

2. Runāt muļķības.

Avoti: ME

ļirgot   apv.

1. Skaļi smieties, ņirgt.

Avoti: ME

ļirināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; intrans.

1. parasti 3. pers. Lirināt.

// trans.

2. sar.; niev. Radīt augstas, mainīgas balss skaņas (parasti smieklus).

3. apv. Neskaidri, nesaprotami runāt.

Avoti: LLVV, ViV

ļirkstēt   apv.

1. Smieties, ņirgāties.

2. Radīt skaņas, kas rodas ejot ar ūdens pilniem zābakiem.

Avoti: ME

ļirkšēt   apv.

1. Smiet sīkiem smiekliem.

2. Radīt skaņas, kas rodas ejot ar ūdens pilniem zābakiem.

Avoti: ViV, ME

ļirkšķēt   apv.

1. Smieties, ņirgāties.

2. Radīt skaņas, kas rodas ejot ar ūdens pilniem zābakiem.

Avoti: ME

ļirļināt   apv.

1. Leijerkasti griezt.

Avoti: ME

ļirra   apv.

1. Raudas.

Avoti: ME

ļirrāt   apv.

1. Raudāt.

Avoti: ME

ļiru   apv.

1. Savienojumos ar "ļaru" lieto lai apzīmētu skaļu runāšanu, klaigas, ķildošanos.

Avoti: ME

Ļisakovska   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Kostanajas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 36800 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1971. g.

Avoti: PuA, Wi

Ļisica   vietv.

1. Upe Krievijā, Tomskas apgabalā, Ketas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Ļiski   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Voroņežas apgabalā, 55100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, Wi

ļisovskieši

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Ļisovski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ļistaki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

Avoti: LC

Ļistjaki   vietv.

1. Ludzas novada Ņukšu pagasta apdzīvotās vietas "Ļistaki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ļistvenņičnaja   vietv.

1. Upe Krievijā, Irkutskas apgabalā, Birjusas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

ļitars   apv.

1. Brunči (sieviešu).

Avoti: ME

ļitki   žarg.

1. Kājas, ciskas.

Avoti: KZ

ļitovskieši

1. Zilupes novada Lauderu pagasta apdzīvotās vietas "Ļitovskije" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ļiverēt   apv.

1. Dzīvot bez konkrēta darba, klejot.

2. Kļūt vaļīgam un sākt kustēties.

Avoti: ME

ļiverēties   apv.

1. Dzīvot bez konkrēta darba, šurp un turp pārvietoties.

2. Plandīties.

3. Kļūt vaļīgam un sākt kustēties.

Avoti: ME

ļiverīgs   apv.

1. Ļogans, vaļīgs, nevīžīgs.

Avoti: ME

ļiveris   apv.

1. Kāda priekšmeta vaļēja, plandoša daļa, skranda.

2. Cilvēks, kas bieži mēdz atrauties no darba.

Avoti: ME

ļivers   žarg.

1. Novērošana.

2. Aknas.

Avoti: KZ

ļivkānieši

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Ļivkāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ļivni   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Orlas apgabalā, 49000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ļizumskaja   vietv., vēst.

1. Gulbenes novada Lizuma pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Ļņanaja   vietv.

1. Upe Krievijā, Novgorodas apgabalā, Msta kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

ļoba   apv.

1. Vārgs, grīļīgs, lempīgs cilvēks.

Avoti: ME

ļoba   apv.

1. Saimniecība.

Avoti: TlV

ļobans   apv.

1. Izkāmējis, noplīsis.

2. Vājš, lempīgs, nedrošs, vārgs.

Avoti: ME

ļobene   apv.

1. Veca, novalkāta cepure ar noļukušām malām.

Avoti: ViV

ļobenīca   apv.

1. Veca, novalkāta cepure ar noļukušām malām; ļobene.

Avoti: ViV

ļobeniski   apv.

1. Šūpojoties, grīļojoties.

Avoti: ME

ļobīties   apv.

1. Ļodzīties, grīļoties, līgoties.

Avoti: ME

Ļoborsk   vietv., vēst.

1. Labvāržu muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Bērzgales pagastā.

2. Ludvigavas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Skaistas pagastā.

Avoti: KV

ļocans   apv.

1. Mīksts, labi nobarots, trekns sivēns.

2. Sulīga zāle vai labība.

Avoti: ME

ļocīties   apv.

1. Grīļoties, līgoties, streipuļot.

Avoti: ME

ļocka   apv.

1. Galva; seja, mute.

2. Nekārtīga, izlaidīga sieviete.

3. Mitras masas kunkulis, pika.

Avoti: ViV, ME

ļockas   apv.

1. Ģīmis, purns.

Avoti: MalV

ļockāt   apv., niev.

1. Sist.

Avoti: ViV

ļockāties   apv., niev.

1. Kauties.

Avoti: ViV

ļocmenis   apv.

1. Mīksts, taukains gaļas gabals.

Avoti: ME

Ļodāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nagļu pagastā.

Avoti: LC

ļodānieši

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Ļodāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ļodčiks   žarg.

1. Lidotājs.

Avoti: SLG

ļodze   meh.

1. Slogojuma veids, kurā notiek taisna stieņa saliekšanās no spiedes spēka ass virzienā.

Elastīgā ļodze— ļodzes slogojuma veids, kurā spiedes spēks nepārsniedz kritisko vērtību (maksimālo spēku, pie kura stienis sabrūk).

Avoti: ZTV

ļodzēt   apv.

1. Šūpoties, ļumēt.

Avoti: ME

ļodzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ļogās (1).

2. Tāds, kas ļogās (2).

Avoti: LLVV

ļodzīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ļodzīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> ļodzīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ļodzīt   ļogu, ļogi, ļoga, retāk ļodzu, ļodzi, ļodza, pag. ļodzīju; trans.

1. Vairākkārt kustināt uz vienu un otru pusi (parasti apakšdaļā nostiprinātu priekšmetu).

2. Neturot stingri, vairākkārt liekt uz vienu un otru pusi (ķermeni, tā daļas), neturoties stingri, ļaut vairākkārt svērties, liekties uz vienu un otru pusi (ķermenim, tā daļām).

Avoti: LLVV

ļodzīties   ļogos, ļogies, ļogās, retāk ļodzos, ļodzies, ļodzās, pag. ļodzījos; refl.

1. parasti 3. pers. Vairākkārt svērties, liekties (kā iedarbībā) uz vienu un otru pusi (par, parasti apakšdaļā nostiprinātu, priekšmetu).

2. Refl. --> ļodzīt (2).

Avoti: LLVV

ļoga   apv.

1. Tas, kas ļogās, ļodzās.

Avoti: SiV

ļogainis   apv.

1. Sunīši ("Bidens").

2. Trejdaivu sunītis ("Bidens tripartitus").

Avoti: KV, Aug2

ļogaiņi   apv.

1. Sunīši ("Bidens").

2. Trejdaivu sunītis ("Bidens tripartitus").

3. Nokarenais sunītis ("Bidens cernuus").

Avoti: Aug2

ļogans   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Ļodzīgs (1).

2. Ļodzīgs (2).

Avoti: LLVV

ļoganums   -a, v.; parasti vsk.; pareti.

1. Ļodzīgums (1).

2. Ļodzīgums (2).

Avoti: LLVV

ļogāt   apv.

1. Ļodzīt.

Avoti: Sin

ļogāties   apv.

1. Ļodzīties, grīļoties.

Avoti: ME

ļogīze   žarg.

1. Lidmašīna.

Avoti: SLG

ļogums   apv.

1. Tas, kas ļogās, ļodzās.

Avoti: ME

Ļohta   vietv.

1. Upe Krievijā, Komi Republikā un Kirovas apgabalā, Luzas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, Wi

ļoka   apv.

1. Ādas gabals, ko piestiprina sānos pie iemauktiem (lai zirgs neredzētu blakus braucošos transportlīdzekļus un nebaidītos).

Avoti: ViV

ļokāt   apv.; parasti bērnu val.

1. Jāt.

Avoti: KiV

ļokāties   apv., niev.

1. Kauties; ļockāties.

Avoti: ViV

ļoku   apv.; izsauk.; parasti bērnu val.

1. Lieto, lai atdarinātu jāšanas kustības.

Avoti: KiV

ļoķene   žarg.

1. Lidmašīna.

Avoti: SLG

Ļoli   vietv.

1. Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta apdzīvotās vietas "Ļoļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Ļoļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

ļoļķēt   apv.

1. Smēķēt.

Avoti: ĒiV

ļoļķis   apv.

1. (Tīts) smēķējamais.

Avoti: ĒiV

ļoļļa   apv.

1. Daudzēdis.

2. Šķidrs cūkēdiens; slikts ēdiens.

Avoti: ME

ļoļļāt   apv.

1. Atkārtoti kaut ko bāzt mutē.

Avoti: ME

ļoļumiņš   apv.

1. Lolojums.

Avoti: ME

ļoma   apv.

1. Maza, starp tīrumiem esoša pļava.

Avoti: ME

ļombāt   apv.

1. Dzert, žūpot.

Avoti: VV

ļomīties   apv.

1. Ļodzīties.

Avoti: ĒiV

ļona   apv.

1. Peļķe uz ceļa.

Avoti: ME

ļopka   apv., niev.

1. Galva; arī cepure; ļepka.

Avoti: ViV

ļorāt   apv.

1. Pļāpāt.

Avoti: ME

ļorcka   apv.

1. Pļāpa.

2. Purns.

3. Mazliet biezs šķidrums.

Avoti: ME

ļordzēt   apv.

1. Šalkt, šņākt, brāzt.

Avoti: ME

ļordzēt   apv.

1. Pļāpāt aplamības.

Avoti: ME

Ļoreta   vietv.

1. Ļoreta de Mara - pilsēta Spānijā ("Lloret de Mar"), Katalonijā, Žironas provincē, 40800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

ļorgāt   apv.

1. Pļāpāt daudz aplamības.

Avoti: ME

ļorka   apv.

1. Mīksts, ļumīgs.

Avoti: ĒiV

ļorkstēt   apv.

1. Pļāpāt, (daudz) runāt.

Avoti: ĒiV

ļorkstīgs   apv.

1. Pļāpīgs.

Avoti: ĒiV

ļorkšēt   apv., niev.

1. Pļāpāt; (daudz) runāt.

Avoti: ViV

ļorkšķēt   apv.

1. Skaļi runāt, pļāpāt; lorkšķēt.

Avoti: ME

ļorstaks   apv.

1. Netīrs, noplīsis cilvēks.

Avoti: ME

ļorums   apv.

1. Kāds, kurš staigā nekārtīgās, netīrās drēbēs.

Avoti: ME

ļorzāt   apv., niev.

1. Pļāpāt; (daudz) runāt.

Avoti: ViV

ļotene   žarg.

1. Lidmašīna.

Avoti: SLG

ļoti   apst.

1. Savienojumā ar adjektīvu vai apstākļa vārdu norāda, ka īpašība, pazīme izpaužas pastiprināti, augstā pakāpē.

2. Savienojumā ar verbu norāda, ka darbība, stāvoklis izpaužas pastiprināti spēcīgi, intensīvi.

Cik ļoti— norāda uz darbības, stāvokļa izpausmes augstu intensitāti (parasti izsaukuma teikumos).

Avoti: LLVV

Ļoucāni   vietv.

1. Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Ļūcāni" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

ļova   apv.

1. Nepārejama, staigna vieta purvā.

Avoti: KnG

Ļovāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

Avoti: LC

ļovānieši

1. Varakļānu novada Varakļānu pagasta apdzīvotās vietas "Ļovāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ļovenes   apv.

1. Lievenis.

Avoti: KV

ļoveņi   apv.

1. Lievenis.

Avoti: TlV

ļovēt   apv.

1. Viegli šūpoties (par tuklām ķermeņa daļām).

Avoti: KnV

ļovs   apv.

1. Lauva.

Avoti: KiV

ļožka   žarg.

1. Noziegums.

2. Zādzība.

Avoti: KZ

ĻTF   saīs., vēst.

1. Ļeņingradas Tautas fronte.

Avoti: i1

ļu

1. Tauta, dzīvo kalnu rajonos Laosas un Taizemes ziemeļos, arī Mjanmas (Birmas) ziemeļaustrumos, pieder pie kalnu tajiem.

Avoti: PZT

ļubajs   žarg.

1. Katrs, jebkurš.

Avoti: SLG

Ļubāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Ņukšu pagastā.

Avoti: LC

Ļubaņa   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabalā, 11300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, 4600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

Ļūbasta   vietv.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Ļūbaste" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ļūbaste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LC

Ļubasts   vietv.

1. Ļūbasts - ezers Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Avoti: LD

Ļūbasts   vietv.

1. Ezers Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumā, Daugavpils novada Līksnas pagastā, 89 m vjl., garums - 1,1 km, lielākais platums - 0,6 km, vidējais dziļums - ~0,3 m, lielākais dziļums - 1 m, ultraeitrofs ezers, aizaudzis ar ūdensaugiem.

2. Dabas liegums, kurā iekļauts šis ezers un tā apkārtne, kurā ligzdo daudzas putnu sugas, arī aizsargājamas, platība - 110 ha, izveidots 2004. g., gk. melnā zīriņa aizsardzībai.

Avoti: LE1

ļubavāties   apv.

1. Tīksmināties.

Avoti: KiV

ļubene   žarg.

1. Cepure.

Avoti: SLG

ļubenīca   novec.

1. Veca ziemas cepure ar ausu atlokiem.

Avoti: KV

Ļuberci   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā, 185000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ļubere   apv.

1. Novalkāta cepure (ar platām, noļukušām malām).

Avoti: ĒiV

ļuberīgs   apv.

1. Tāds, kam nav stingruma; vaļīgs, noļucis.

Avoti: ĒiV

ļubestība   žarg.

1. Mīlestība.

Avoti: SLG

ļubēt   apv.

1. Apzīmē troksni, kādu braucot rada labi ieeļļoti ratu riteņi.

Avoti: ME

Ļubima   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Jaroslavļas apgabalā, 5200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ļubimeca   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Ljubimec"), Haskovas apgabalā, 7700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ļubiņe   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Ljubinje"), Serbu Republikā, Trebiņes reģionā, 3800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

ļubīt   apv.

1. Mīlēt (pretēja dzimuma cilvēku).

2. Būt tādam, kam ir, parasti pastāvīga, vajadzība, tieksme pēc kā.

3. Ēst, baudīt (nicīgi).

Avoti: KiV

ļubīties   apv.

1. Mīlēt vienam otru.

Avoti: KiV

Ļubļana   vietv.

1. Slovēnijas Republikas galvaspilsēta (slovēņu valodā "Ljubljana"), atrodas starpkalnu ieplakā, Ļubļaņicas krastos, 277600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA, LģE, Wi

Ļubļina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, vojevodistes administratīvais centrs, 347700 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1317. g.

2. Ļubļinas augstiene - atrodas Polijas dienvidaustrumu daļā, Vislas un Bugas upstarpā, vidējais augstums - 200-300 m, maksimālais - 390 m.

Avoti: LpA, PuA, Wi

ļuboj   žarg.

1. Katrs, jebkurš.

Avoti: SLG

Ļubomļa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Volīnijas apgabalā, 10250 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Ļubotina   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Harkovas apgabalā, 21900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Ļubovņa   vietv.

1. Stara Ļubovņa - pilsēta Slovākijā, Prešovas apgabalā, 16400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

ļubracīgs   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs.

Avoti: MiV

ļubraks   apv., niev.

1. Nekārtīgs, slinks, nepieklājīgs cilvēks; muļķīgs, nesaprātīgs cilvēks.

Avoti: ViV

Ļubuški   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Ljubuški"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Rietumhercegovinas kantonā, 29500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Ļūcāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

Avoti: LC

ļucenieki

1. Dobeles novada Annenieku pagasta apdzīvotās vietas "Ļukas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ļūckas   apv.

1. Skrūvspīles.

Avoti: ME

ļuda   žarg.

1. Tauta, publika.

Avoti: KZ

ļūdānieši

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Ļūdāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ļūdi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā.

Avoti: LC

ļudi   žarg.

1. Zagļi.

Avoti: KZ

Ļūdikas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Skrundas novada Rudbāržu pagastā.

Avoti: LC

Ļūdīni   vietv.

1. Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Ļūdiņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ļudinova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalugas apgabalā, 39500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Ļūdiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

ļudka   žarg.

1. Tauta, publika.

Avoti: KZ

Ļudonka   vietv.

1. Ludumka - Kokavas kreisā krasta pieteka Viļakas novadā un Krievijā.

Avoti: LD

Ļudviki   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Ludviki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Ļudvikova   vietv.

1. Krāslavas novada Skaistas pagasta apdzīvotās vietas "Ludviki" nosaukuma variants.

2. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Ludvikova" bijušais nosaukums.

3. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Ludvigova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ļudvikovieši

1. Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta apdzīvotās vietas "Ļudvikova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ļudzans   apv.

1. Svārstīgs, ļodzīgs.

Avoti: ME

ļudzas   apv.

1. Platas zēnu bikses (nicīgā nozīmē).

Avoti: ME

ļudzēt   apv.

1. Šūpoties, ļumēt.

Avoti: ME

ļudzināt   apv.

1. Ļodzīt.

Avoti: Sin

ļudzināties   apv.

1. Līgoties, ļodzīties, šurp un turp kustēties.

Avoti: ME

ļudzis   apv.

1. Nepieklājīgi ģērbusies, gļēva, nevarīga persona; ludzis.

Avoti: ME

Ļudzjana   vietv.; vēst.

1. Liudžou - pilsēta Ķīnā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Ļudžova   vietv.; novec.

1. Liudžou - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

ļuga   apv.

1. Galertveidīga masa, biezi dubļi, mitri netīrumi.

Avoti: ME

Ļuga   vietv.

1. Upe Krievijas Udmurtijas Republikā un Kirovas apgabalā, Vjatkas kreisā krasta pieteka.

Avoti: LpA

Ļuhe   vietv.

1. Upe Ķīnas ziemeļaustrumu daļā, Liaohe labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Ļui   mit.

1. Ļui Dunbiņs - daoisma mitoloģijā - otrais no astoņiem nemirstīgajiem.

Avoti: PmV

Ļuišuna   vietv.; novec.

1. Ļuišuņa - pilsēta Ķīnā.

Avoti: PZT

Ļuišuņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Liaoninas provincē, Liaodunas pussalas dienvidos, 324800 iedzīvotāju (2010. g.); Portartura (1898.-1905. g.).

Avoti: PZT

ļuizīts   novec.

1. Luizīts.

Avoti: Ang

ļūkānieši

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Ļivkāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Ļukas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Annenieku pagastā.

Avoti: LC

ļukāt   apv.

1. Ļodzīt.

Avoti: Sin

ļukāties   apv.

1. Svārstīties, šūpoties, būt nestabilam.

Avoti: ME

ļūkāties   apv.

1. Šurp un turp šūpoties.

Avoti: ME

Ļukati   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

ļukausis

1. Lutausis.

Avoti: Sin

ļukauss   apv.

1. Uz leju nokārusies auss.

Avoti: ME

Ļukeniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

Ļukiniški   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Ļukeniški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ļukkurpīte   apv.

1. Parastā ozolīte ("Aquilegia vulgaris"); aklenīte - bieži sastopama nezāle.

Avoti: Aug2, KV, ME

Ļukmažora   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Lluchmayor"), Baleāru Salu autonomajā apgabalā, 37000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Ļukojanova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabalā, 14200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

ļuks   apv.

1. Ļengani nokāries.

Avoti: ME

ļuksīt   apv.

1. Negribīgi, nelabprāt iet.

Avoti: ME

ļuksīt   apv.

1. Kārīgi ēst, īpaši par suni.

Avoti: ME

ļukstīt   apv.

1. Zīst, sūkt.

Avoti: ME

ļukš   apv., izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu sīku soļu troksni.

Avoti: KiV

ļukšāt   apv.

1. Sīkiem soļiem iet, skriet.

Avoti: KiV

ļukt   parasti 3. pers., ļūk, pag. ļuka; intrans.

1. Nepietiekama stingruma, cietuma dēļ liekties uz leju, ļengani nokarāties.

Avoti: LLVV

ļukta   apv.

1. Apaļš vai taisnstūrveida dūmvada ejas aizvāžamais, aizliekamais.

Avoti: KiV

Ļūlākas   vietv.

1. Krustpils novada Variešu pagasta apdzīvotās vietas "Ļūļākas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ļūlis   apv.

1. Dīrātājs, bende.

Avoti: ME

ļuļa   apv.

1. Murminātājs, rūcējs.

2. Knupis.

Avoti: ME, Žrg

ļūļa   apv.

1. Kastrētājs, rūniķis.

2. Dīrātājs, bende.

3. Ateju tīrītājs.

Avoti: ME

ļūļa   apv., niev.

1. Tūļa, slinķis; lempis.

Avoti: LE, KiV

Ļuļaiļaks   vietv.; novec.

1. Ljuljailjako - vulkāns uz Čīles un Argentīnas robežas.

Avoti: PZT

Ļūļākas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

ļūļāt   apv.

1. Daudz dzert, pļēgurot.

Avoti: ME

ļūļāt   apv.

1. Dīrāt.

Avoti: ME

ļūļāties   apv.

1. Tūļāties, nevarēt pavirzīties uz priekšu ar darbu.

Avoti: ME

Ļūļēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LC

ļuļināt   apv.

1. Murmināt, rūkt.

Avoti: ME

Ļuļiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

ļuļīt   apv.

1. Griezt (ar neasu nazi).

Avoti: ME

ļuļka   žarg.

1. Gulta.

2. Blakusvāģis (motociklam).

3. Šūpulis.

Avoti: SLG

ļuļķene   niev.

1. Pīpe.

Avoti: Sin

ļuļķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; sar.; niev.

1. Smēķēt.

// intrans.

Avoti: LLVV

ļuļķētājs   vienk.

1. Smēķētājs.

Avoti: Sin

ļuļķis   -ķa, v.; sar.; niev.

1. Tas (piemēram, pīpe, cigarete, papiross), ko smēķē.

2. žarg. Zīdaiņa pupiņš.

Avoti: LLVV, Žrg

ļuļļināt   apv.

1. Žūžināt, slikti spēlēt.

Avoti: ME

ļuļļināt   apv.

1. Veidot, gatavot (no kādas mīkstas masas).

Avoti: ME

ļumaks   apv.

1. Ļumīgs, mīksts, resns, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

Ļumāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

Ļumani   vietv.

1. Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Ļumāni" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

ļumans   apv.

1. Mīksts, tukls, ļumīgs.

2. Staigns, tāds, kas līgojas.

Avoti: ME

ļumausis   apv.

1. Lempīgs, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

ļumba   apv.

1. Lempis, skrandainis.

Avoti: ME

ļumbis   apv.

1. Lempis, skrandainis.

Avoti: ME

ļumdens   apv.

1. Līgans, ļodzīgs, ļumīgs no taukiem, želejveidīgi kustīgs.

Avoti: ME

ļumdēt   apv.

1. Drebēt kā receklis.

2. Mudžēt.

Avoti: LE

ļumdēties   apv.

1. reti Spēcīgi šūpoties.

2. Izmežģīties (par ekstremitāti).

3. Vilties.

Avoti: ME

ļumdināt   apv.

1. Ļumīgu, tauku padarīt, šļakstēt (līt) pāri.

2. Ļodzīt.

Avoti: ME

ļumeklis   apv.

1. Resnis.

Avoti: ME, SLG

ļumene   apv.

1. Veca, mīksta sēne.

2. Veca cepure, veca mīksta platmale.

Avoti: ME

ļumenīca   apv.

1. Kaut kas no mīkstuma ļodzīgs.

Avoti: ME

ļumenis   apv.

1. Apaļīgs, tukls, gļēvs.

Avoti: ME

Ļumeniškas   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Ļumeniški" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Ļumeniški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

ļumens   apv.

1. Korpulents, mīksts, ļumīgs.

Avoti: ME

ļumēns   apv.

1. Tāds, kas ļum.

Avoti: ME

ļumēt   ļumu, ļumi, ļum, pag. ļumēju; intrans.

1. Būt tādam, kam viegli šūpojas tuklās ķermeņa daļas.

2. sar. Ņudzēt (par kādu kustīgu kopumu).

3. apv. Mežģīt.

Avoti: LLVV, ViV

ļumēties   apv.

1. Mežģīties.

Avoti: ViV

ļumība   s.

1. Vispārināta īpašība --> ļumīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

ļumīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas kustoties viegli dreb, šūpojas (par tuklu ķermeni, tā daļām).

Avoti: LLVV

ļumīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> ļumīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

ļumiķis   apv.

1. Kāds, kas grīļojas no taukiem, mīkstmiesis.

Avoti: ME

ļumināt   apv.

1. Ļodzīt.

Avoti: Sin

Ļuminiškas   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Ļumeniški" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Ļuminiškys   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Ļumeniški" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

ļumis   apv.

1. Dubultauglis.

Avoti: ME

ļumpurēties   apv.

1. Ļodzīties.

Avoti: ViV

ļumpurīgi   apv.

1. Ļodzīgi.

Avoti: ViV

ļumpurīgs   apv.

1. Ļodzīgs.

Avoti: ViV

ļumpuris   apv.

1. Ļodzīgs cilvēks.

Avoti: ViV

ļumt   ļumstu, ļumsti, ļumst, pag. ļumu; intrans.; reti.

1. Ļimt (1).

2. parasti 3. pers. Ļimt (2).

Avoti: LLVV

ļumza   apv.

1. Neveiklis, lempis.

Avoti: SiV

ļumzāties   apv.

1. Iet gāzelēdamies.

Avoti: ME

Ļunda   vietv.

1. Upe Krievijas Ņižņijnovgorodas apgabalā, Vetlugas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

ļundēt   apv.

1. Drebēt kā receklis.

Avoti: ME

ļundināt   apv.

1. Maisīt (šķidrumu) kratot.

Avoti: ME

ļūnējs   apv.

1. Purvains.

Avoti: ME

ļungans   apv.

1. Ļengans.

Avoti: ViV

ļungāties   apv.

1. Kustēties; ļodzīties.

Avoti: MiV

ļūnis   apv.

1. Staigns purvs, dumbrājs.

Avoti: KV

ļunkans   apv.

1. Ļengans, neizveicīgs.

Avoti: ME

ļunkāt   apv.

1. Šurp un turp kustēties, grīļoties, līgoties.

Avoti: ME

ļunkāties   apv.

1. Ļodzīties, līgoties, grīļoties.

Avoti: ME

ļunkausis   apv.

1. Dzīvnieks ar garām ausīm.

Avoti: ME

ļunku   apv.

1. Ļunku ļunkām - gāzelēdamies, zvāļodamies.

Avoti: ME

ļūns   apv.

1. Staigns purvs, dumbrājs.

Avoti: KV

Ļuodāni   vietv.

1. Rēzeknes novada Nagļu pagasta apdzīvotās vietas "Ļodāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

ļupausis   žarg.

1. Neveiklis; lempis.

Avoti: SLG

ļupīt   apv.

1. Lupināt, lobīt, krimst, ēst.

Avoti: ME

ļupt   apv.

1. Ļukt, liekties uz leju.

Avoti: ME

ļur   apv.

1. Atkārtojumā apraksta skaņas, kas rodas šķidrumam plūstot, burbuļojot.

Avoti: ME

ļura   apv.

1. Samircis priekšmets, kas vairs tik ļuv.

Avoti: ME

ļurba   -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; vienk.

1. Žūpa; lempis; plencis; neuzticama persona.

2. apv. Nekārtīgs, nevīžīgs cilvēks.

3. apv. Vēdzele.

Avoti: LLVV, Žrg, ĒiV, KV

ļurbaks   žarg.

1. Piedzēries cilvēks.

Avoti: SLG

ļurbans   apv.

1. Mīkstčaulīgs, vārgs, neveikls.

Avoti: ME

ļurbants   apv.

1. Lempīgs cilvēks.

Avoti: ME

ļurbasbiksis   apv.

1. Lempis, laidaks.

Avoti: ME

ļurbāties

1. apv. Nekārtīgi, nemākulīgi, tūļīgi (ko) darīt; ilgi, nemākulīgi darboties (ap ko).

2. žarg. Dzert (alkoholiskus dzērienus).

Avoti: ĒiV, SLG

ļurbavieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Ļurbava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ļurbene   apv.

1. Dzertuve, krogus zāle.

Avoti: ME

ļurbība   apv.

1. Nepieklājīga, neestētiska izturēšanās, rīcība (parasti alkohola reibumā).

Avoti: ViV

ļurbīgs   apv.

1. Tāds, kas izturas, rīkojas nepieklājīgi, neestētiski (parasti alkohola reibumā).

Avoti: ViV

ļurbot   apv.

1. Dzert un uzvesties kā dzērājam, pļāpāt, iedzert.

Avoti: ME

ļurboties   apv.

1. Dzert un uzvesties kā dzērājam, pļāpāt, iedzert.

Avoti: ME

Ļurbova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

ļurbovieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Ļurbava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

ļurcīgs   apv.

1. Mīksts, burzīgs (par audumu, apģērbu).

Avoti: ĒiV

ļurcka   apv.

1. Kaut kas izmircis.

2. Ļengans, mīkstčaulīgs, gļēvs cilvēks.

3. Tas, kas kļuvis vaļīgs.

Avoti: SiV

ļurdēt   apv.

1. Runāt blēņas.

Avoti: ME

ļurdzēt   apv.

1. Mutuļot, vārīties.

2. Radīt padobjus trokšņus (piemēram, par samirkušiem apaviem, arī par šķidrumu, ko saspiež, virza).

Avoti: ME

ļurdzīt   apv.

1. Mutuļot, vārīties.

Avoti: ME

ļurdzīties   sar.

1. Kustēties.

Avoti: Sin

ļure   apv.

1. Liela nekārtība.

Avoti: KnV

ļureklis   žarg.

1. Vecs aparāts vai mehānisms.

Avoti: SLG

ļurēt   apv.

1. Pļāpāt, čalot.

Avoti: ME

ļurga   apv.

1. Panīcis cilvēks.

2. Bezspēcīgs cilvēks.

Avoti: ME

ļurgans   apv.

1. Mīksts, samērcēts.

Avoti: ME

ļurgāt   sar.

1. Kustināt.

Avoti: Sin

ļurgāties   apv.

1. Nespēkā grīļoties.

2. Slaistīties; bez vajadzības darīšanās jaukties.

Avoti: ME

ļurgt   apv.

1. Mirkt, piemirkt.

2. Pūt.

3. Mutuļot, vārīties.

Avoti: ME

ļurināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; sar.

1. niev. Vienmuļīgi spēlēt (mūzikas instrumentu).

2. apv. Pļāpāt, čalot.

Avoti: LLVV, ME

ļurkā   apv.

1. Lieto, lai atdarinātu troksni, kas rodas, ejot ar lieliem vai izmirkušiem apaviem.

Avoti: ĒiV

ļurka   apv.

1. Ļodzīgs, mīksts.

Kā ļurka— saka par ko nesaturīgu, izļodzītu, arī izmirkušu, mīkstu.

2. niev. Cilvēks, kas ko traucē, jauc, kavē u. tml.

Kā ļurka— saka par pļāpīgu, arī nevīžīgu cilvēku.

3. Eļļaini tabakas atkritumi, kas uzkrājas pīpes caurulē.

4. Tas, kas kļuvis vaļīgs.

5. Tāds, kas nekārtīgi strādā.

6. Muļķis.

Avoti: ĒiV, ME

ļurkabikse   vienk.

1. Gļēvulis.

Avoti: Sin

ļurkabiksis   apv.

1. Nevīžīgi ģērbies cilvēks.

Avoti: KnG

ļurkāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Ļodzīt (1).

2. Berzēt kaut ko mīkstu.

3. Šurp un turp kustoties kļūt vaļīgam.

4. Smēķēt.

5. Šūpot.

Avoti: LLVV, ME

ļurkāt   apv.

1. Lēnām rikšot (par iejūgtu zirgu).

2. Skraidot kaut ko meklēt.

Avoti: ME

ļurkāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.; sar.

1. Ļodzīties (1).

2. apv., niev. Lēni, nemākulīgi, tūļīgi (ko) darīt.

Avoti: LLVV

ļurkbiksis   apv.

1. Nekārtīgs, nevīžīgs cilvēks.

Avoti: ViV

ļurkstēt   ļurkstu, ļurksti, ļurkst, pag. ļurkstēju; intrans.

1. parasti 3. pers.; sar. Ļurkšķēt (1).

2. vienk. Ļurkšķēt (2).

Avoti: LLVV

ļurkstiņš   apv.

1. Pļāpīgs cilvēks.

Avoti: ME

ļurkstis   apv.

1. Pļāpa, melša; niekkalbis; ļerkšķis.

Avoti: SiV

ļurkša   apv., niev.

1. Pļāpa.

Avoti: KiV

ļurkšēt   ļurkšu, ļurkši, ļurkš, pag. ļurkšēju;

1. apv., niev. Pļāpāt; (daudz) runāt.

2. parasti 3. pers.; sar. Radīt padobjus trokšņus (piemēram, par samirkušiem apaviem, arī par šķidrumu, ko saspiež, virza).

Avoti: ViV, LLVV

ļurkšins   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: KiV

ļurkšis   apv.

1. Pļāpa.

2. Skaņa, kas rodas plīstot uzpeldošiem burbuļiem alus vai vīna rūgšanas procesā.

Avoti: ME

ļurkšķēt   ļurkšķu, ļurkšķi, ļurkšķ, pag. ļurkšķēju, intrans.

1. parasti 3. pers.; sar. Radīt padobjus trokšņus (piemēram, par samirkušiem apaviem, arī par šķidrumu, ko saspiež, virza).

2. vienk. Pļāpāt.

Avoti: LLVV

ļurkšķināt   apv.

1. Radīt vairākkārtīgus padobjus trokšņus (piemēram, par samirkušiem apaviem, arī par šķidrumu, ko saspiež, virza).

Avoti: ME

ļurkšķis   apv.

1. Pļāpa, gvelža.

Avoti: NeV

ļurkt   apv.

1. Saslābt.

Avoti: ME

ļurkums   apv.

1. Pļāpa, pļāpātājs.

Avoti: ME

ļurķēt   apv.

1. Berzēt kaut ko mīkstu.

2. Šurp un turp kustoties kļūt vaļīgam.

3. Smēķēt.

4. Šūpot.

Avoti: ME

ļurķis   apv.

1. Maza, slikta pīpe.

2. Maza, sīka daļa; mazs priekšmets.

Avoti: ME, Žrg

ļurļaks   apv.

1. Nekārtīgs, nenopietns cilvēks.

2. Pašbrūvēts degvīns, kandža.

3. Stiprināts alus.

4. Stiprināts pašmāju vīns.

5. Ieskābis piens.

Avoti: ViV, VV

ļurļināt   apv.

1. Spēlēt, čīgāt.

Avoti: ME

ļurļuks   apv.

1. Pašdarināts, ļoti stiprs alkoholisks dzēriens.

Avoti: KiV

ļurms   apv.

1. Tracis.

Avoti: MalV

ļurra   apv.

1. Slikts cilvēks.

Avoti: ME

ļurrāt   apv.

1. Nelāgi darīt.

Avoti: ME

ļuršķis   apv.

1. Pļāpa, melša; niekkalbis; ļerkšķis.

Avoti: SiV

ļuru   apv.

1. Atkārtojumā apraksta skaņas, kas rodas šķidrumam plūstot, burbuļojot.

Avoti: ME

ļurums   apv.

1. Liels daudzums.

Avoti: ME

ļurza   apv.

1. Pļāpīgs cilvēks.

2. Klaidonis, vazaņķis.

Avoti: ME

ļurzas   apv.

1. Vaļēja mute.

Avoti: ME

ļurzāt   apv.

1. Lēnām, neveikli iet.

Avoti: ME

ļurzāties   apv.

1. Dauzīties apkārt, blandīties.

2. Daudz melot.

Avoti: ME

ļurzumjānis   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: ME

ļuste   apv.

1. Prieks, līksme.

Avoti: KiV

ļustēt   apv.

1. Priecāties, līksmot.

Avoti: KiV

ļustīgai   apv.

1. Priecīgi, līksmi.

Avoti: KiV

ļustīgs   apv.

1. Priecīgs, līksms.

Avoti: KiV

Ļustiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ciblas novada Zvirgzdenes pagastā.

Avoti: LC

ļustra   žarg.

1. Spogulis.

Avoti: KZ

Ļušņa   vietv.

1. Pilsēta Albānijā, Fieri ķarkā, 31100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

ļūt   apv.

1. Ļimt.

Avoti: ME

ļutarka   apv.

1. Luterāne.

Avoti: KiV

ļutars   apv.

1. Luterānis.

Avoti: KiV

Ļutauci   vietv.

1. Dagdas novada Asūnes pagasta apdzīvotās vietas "Ļutavci" nosaukuma variants.

Avoti: LC

ļutause   žarg.

1. Ausaine.

Avoti: JV

ļutausis   -ša, v.; sar.

1. Lutausis.

Avoti: LLVV

Ļutavci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

Avoti: LC

ļutiči

1. Rietumslāvu cilšu grupa, dzīvoja 8.-12. gs. Baltijas jūras dienvidu piekrastē starp Oderu un Elbu; asimilēja vācieši.

Avoti: EV

Ļutomera   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Ljutomer"), Pomurskas reģionā, 3400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

ļūtums   apv.

1. Liels, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

ļuturēties   apv.

1. Blandīties.

Avoti: ME

ļuturi   žarg.

1. Latgaļu iesauka pārējiem latviešiem.

Avoti: Žrg

ļuvenēt   apv.

1. Šūpoties, kustēties (par purvainu ar zāli apaugušu vietu).

Avoti: ME

ļuvenis   apv.

1. Purvaina, kustīga vieta, staignājs.

Avoti: ME, Sin

ļuvens   apv.

1. Mīksts, ļengans.

2. Staigns.

Avoti: Sin

ļuvēt   apv.

1. Ļumēt.

Avoti: KnG

ļuvināties   apv.

1. Ļumēt.

Avoti: ĒiV

Ļva   vietv.

1. Upe Baltkrievijā, Brestas un Gomeļas apgabalā, augštece Ukrainā (kur saucas - Lva), Pripetes labā krasta pieteka.

Avoti: PuA

ĻVLZA   saīs., vēst.

1. V. I. Ļeņina Vissavienības Lauksaimniecības zinātņu akadēmija.

Avoti: i1

Ļvova   vietv.

1. Pilsēta Ukrainas rietumu daļā, apgabala administratīvais centrs, 730300 iedzīvotāju (2013. g.), 1772.-1918. g. saucās Lemberga.

Avoti: LpA, PuA, LģE

m

1. Alfabēta divdesmitais burts.

2. saīs. Metrs.

3. saīs. Mili-.

4. saīs. Vīriešu dzimtes vārds (latīņu "masculinum").

Avoti: i1

M

1. saīs. Mega-.

2. Tūkstotis (romiešu cipars).

3. saīs. Metro.

4. saīs. Mitoze (ģenētikā).

5. Nevienādības atrisinājumu kopa (matemātikā).

6. jūrn. Starptautisks signāls "Mike" - nozīmē "kuģis ir apstādināts un nekustas".

7. saīs. Pusnakts (angļu "midnight").

8. saīs., med. Monoklonāls (angļu "monoclonal").

9. saīs., med. Tuvredzība (angļu "myopia").

10. Malta (Eiropas autotransporta piederības zīmju apzīmējumos).

11. Vidēja lieluma apģērba apzīmējums (angļu "medium").

Avoti: ZTV, MLVV

M.   saīs.

1. Maskava (bibliogrāfijā).

2. Mazais (toponīmijā: M. Hingāns; M. Nometņu iela).

3. Metro (metropolitēns).

M. A.— humanitāro zinātņu maģistrs (angļu "Master of Arts").

Avoti: LEV

m.   saīs.

1. Māja (reklāmās: mūra m.).

2. Meita (kopā ar tēva vārdu: Jāņa m.).

3. Miris; miršanas-.

4. Mūsu.

m. ē.— mūsu ēra; mūsu ēras-.

5. Masa.

m. t. v.— masas tehniskā vienība.

6. mūz. Manuāli (ērģeļkompozīcijās).

Avoti: i2, Mūz

M.A.   saīs.

1. Maģistrs (lat. "Magister Artium", angļu "Master of Arts"), akadēmiskais grāds ko piešķir mākslas augstskolas.

Avoti: Wi

M.S.   saīs.

1. Maģistrs (lat. "Magister Scientiae", angļu "Master of Science"); MSc.

Avoti: Wi

M.Sc.   saīs.

1. Maģistrs (lat. "Magister Scientiae", angļu "Master of Science"); MSc.

Avoti: Wi

M.Sci.   saīs.

1. Maģistrs (lat. "Magister Scientiae", angļu "Master of Science"); MSc.

Avoti: Wi

M.Si.   saīs.

1. Maģistrs (lat. "Magister Scientiae", angļu "Master of Science"); MSc.

Avoti: Wi

m/b   saīs.

1. Metru barjerskrējiens (sportā: 100 m/b).

Avoti: i1

m/s   saīs.

1. Metri sekundē.

Avoti: i2

M1   saīs., ek.

1. Noteiktā periodā valsts ekonomikā esošā naudas masa, kurā ietilpst apgrozībā esošā skaidrā naudas masa, kurā ietilpst apgrozībā esošā skaidrā nauda un pieprasījuma noguldījumi.

Avoti: EF

M2   saīs., ek.

1. Noteiktā periodā valsts ekonomikā esošā naudas masa, kas ietver M1, naudas tirgus termiņnoguldījumus, krājnoguldījumus, īstermiņa repo darījumus, īstermiņa aizņēmumus eirodolāros, mājsaimniecībām piederošās naudas tirgus ieguldījumu fondu pajas.

Avoti: EF

M2X   saīs., ek.

1. Noteiktā periodā valsts ekonomikā esošā naudas masa, plašā nauda, kas raksturo valsts naudas sistēmu; tā ietver apgrozībā esošo skaidro naudu bez atlikumiem banku kasēs, pieprasījuma noguldījumus un termiņnoguldījumus.

Avoti: EF

M3   saīs., ek.

1. Noteiktā periodā valsts ekonomikā esošā naudas masa, kas ietver M2, noguldījuma sertifikātus, lielus termiņnoguldījumus, ilgtermiņa repo darījumus un uzņēmumiem piederošās naudas tirgus ieguldījumu fondu pajas.

Avoti: EF

ma

1. Cilšu grupa, pieder pie kalnu khmeriem, kas dzīvo gk. kalnu rajonos Vjetnamā, Kambodžā un Laosā, arī Taizemē, valoda pieder pie monu-khmeru saimes (tuvu radniecīga khmeru valodai), seni animistiskie ticējumi, arī budisma un katolicisma ietekme.

Avoti: PZT

MA   saīs.

1. Mākslas akadēmija.

2. vietv. Maroka, valsts divburtu kods.

3. med. Garīgais vecums (angļu "mental age").

4. Maģistrs (lat. "Magister Artium", angļu "Master of Arts"), akadēmiskais grāds, ko piešķir mākslas augstskolas.

Avoti: i1, LpA, TM5

Ma

1. Mazurijs, ķīmiskais simbols.

Avoti: KV

mā   apv.

1. Māja.

Avoti: ME

Maa   mit.

1. Maa Heru - seno ēģiptiešu reliģijā cilvēks, kas spēj attaisnoties Ozīrisa viņsaules tiesā.

Avoti: MrJ

maakonds   vēst.

1. Administratīvi teritoriāla vienība Senajā Igaunijā, 13. gs. Igaunija iedalījās 8 šādās vienībās: Harju, Jerva, Lēnemā, Revala, Sakala, Sāmsala, Ugandi (no tā cēlies Igaunijas latviskais nosaukums), Viru.

Avoti: VtV

Maaņšaņa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā ("Ma'anshan"), Honkongas (Sjanganas) īpašajā administratīvajā reģionā, 443500 iedzīvotāju (2002. g.).

2. Pilsēta Ķīnā ("Ma'anshan"), Āņhui provinces austrumu daļā, osta Jandzi labajā krastā, >500000 iedzīvotāju.

Avoti: LpA, PuA

Maata   mit.

1. Senēģiptiešu patiesības un taisnības dieviete, saules dieva Ra meita un gudrības dieva Tota sieva.

Avoti: IdV, PmV

maats   novec.

1. Jūrnieku valodā draugs, palīgs.

2. Vācu kara flotē apakšvirsnieka dienesta pakāpes apzīmējums.

3. Sens holandiešu sāls mērs 61,41 l, vēlāk Holandes Indijā sāls un rīsa svara vienība 36,913 kg.

Avoti: KV

mabani

1. Tauta no ziemeļluo tautu grupas, dzīvo Dienvidsudānā, arī Etiopijas rietumos, valoda pieder pie nilotu valodu ziemeļrietumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (senču un dabas spēku kults), daļa - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

mābeins   novec.

1. Muhamedāņu mājā telpa starp vīriešu dzīvokli (selamliku) un sieviešu dzīvokli (haremu).

Avoti: KV

mabi

1. Tauta, dzīvo Čadā, arī kaimiņrajonos Sudānā, valoda pieder pie Centrālās Sudānas un Austrumsudānas tautu valodām.

2. Cilšu grupa Indonēzijā, Halmaheras salas dienvidu daļā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms (sunnisms), saglabājušies tradicionālie ģints ticējumi.

Avoti: PZT

mabils   novec.

1. Atklāti deju vakari, ko Parīzē apmeklē jaunekļi un vieglas uzvedības sievietes.

Avoti: SV33

Mabinogi

1. Mabinogions.

Avoti: DzS

Mabinogions

1. Velsiešu mītu un teiku krājums, galvenais seno velsiešu un britu mītu avots.

Avoti: PmV

mabudi

1. Bakomi cilšu grupas cilts, Kongo Demokrātiskās Republikas dienvidaustrumos, valoda (kikomo) pieder pie bantu saimes kongo grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

MAC   saīs.

1. vietv. Makao (Aomiņa), teritorijas trīsburtu kods.

2. med. Maksimālā pieļaujamā koncentrācija (angļu "maximum allowable concentration").

3. med. Membrānārdes komplekss (angļu "membrane attack complex").

4. med. Minimālā alveolārā koncentrācija (angļu "minimum alveolar concentration").

Avoti: TM5

Mac

1. Prievārds skotu un īru uzvārdos ar nozīmi "dēls".

Avoti: LEV

māc.   saīs.

1. Mācība; mācību-.

Avoti: i1

maca

1. Plāni, sausi, neraudzētas bezsāls mīklas cepumi, ko jūdaisti ēd Lieldienu laikā - mace.

Avoti: EV

mācabnieks   apv.

1. Mācībnieks, iesvētījamais.

Avoti: ME

macabre   mūz.

1. Nāves (dziesma, deja u. tml.).

Avoti: Mūz

macaca   lat.

1. Makaki.

Macaca fuscata— Japānas makaks.

Macaca sylvana— Āfrikas makaks jeb magots.

Macaca mulata— rēzus makaks jeb rēzuspērtiķis.

Avoti: PDE

macaķ   žarg.

1. Čamdīt, aizskart.

Avoti: KZ

mācāmība   psih.

1. Spēja un gatavība mācīties, kas raksturo dotības un iespējas mācīties ar citu cilvēku palīdzību.

Avoti: Psh

mācāmstunda   -as, s.

1. Nodarbība (parasti internātskolā, pagarinātās dienas skolā), kurā skolēni gatavo mājas uzdevumus.

Avoti: LLVV

Macarīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Mazzarino"), Sicīlijas reģiona Kaltanisetas provincē, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

macas   novec.

1. Maca.

Avoti: LME

macchia   novec.

1. Makja.

Avoti: KV

mace   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Maca - neraudzēta plāna maize, ko ēd jūdaisma svētkos, kuri veltīti jūdu izceļošanai no Ēģiptes.

Avoti: LLVV

macēdijs

1. Pulverveida masa, kas rodas no sporām, apotēcijos sabrūkot ķērpju askiem.

Avoti: LD

mācējs   apv.

1. Savas lietas pratējs.

Avoti: ME

māceklis   -ļa, v.

1. Cilvēks, kas apgūst profesiju kādā rūpniecības vai tirdzniecības uzņēmumā, iestādē u. tml. un pa apmācības laiku saņem darba algu; cilvēks, kas (privāti) apgūst amatu pie kāda amatnieka.

// pārn. Cilvēks, kas mācās kāda vadībā (piemēram, mākslas, zinātnes nozarē).

// pārn. Cilvēks, kas vēl pilnībā nav iemācījies (ko), bet turpina mācīties.

2. v.; vēst. Cilvēks, kas apguva amatu pie cunftes meistara; zemākā pakāpe cunfšu amatnieku hierarhijā.

Avoti: LLVV

mācenieks   apv.

1. Savas lietas pratējs.

Avoti: KV

mācenis   žarg.

1. Mācību daļas vadītājs (skolā).

2. Mājas darbs.

Avoti: SLG

macerācija   -as, s.; parasti vsk.

1. biol. Audu sadalīšanās šūnās, izšķīstot starpšūnu vielai.

2. lopk. Paņēmiens barības līdzekļu apstrādei (uzbriedināšanai) pirms izēdināšanas; apēstās barības izmiekšķēšana sārmu un skābju šķīdumos gremošanas traktā.

3. med. Cieta ķermeņa atmiekšķēšanās ūdens ietekmē.

4. med. Drogu mērcēšana ūdenī istabas temperatūrā, lai ekstrahētu bioloģiski aktīvās vielas.

Avoti: ZTV, TM5

macerāts   -a, v.

1. Izvilkums, kas iegūts, macerējot augus.

2. med. Farmaceitiskās macerācijas produkts.

Avoti: LLVV, TM5

macerēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (organisma, tā daļas) audi ķīmisku vielu iedarbībā sadalās sastāvdaļās.

2. Panākt, būt par cēloni, ka (viela no augiem) izdalās šķīdinātājā, kam ir istabas temperatūra.

Avoti: LLVV

macerēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Sadalīties sastāvdaļās ķīmisku vielu iedarbībā (par organisma, tā daļas audiem).

2. Izdalīties (no augiem) šķīdinātājā, kam ir istabas temperatūra (par vielām).

Avoti: LLVV

mācēt   māku, māki, māk, pag. mācēju; trans.

1. Prast (ko darīt), būt apguvušam (piemēram, zināšanas, iemaņas).

Mācēt (kādu) valodu— prast (kādu) valodu.

Mācēt ābeci (arī grāmatu novec.)— prast lasīt.

2. Spēt, varēt.

Ko māk— cik spēj, cik var.

3. parasti nolieguma teikumos. Zināt.

Avoti: LLVV

machairodus   lat.

1. Zobentīģeri.

Avoti: PDE

machajevieši   novec.

1. Anarhistiem un sindikālistiem radnieciska strāva krievu sabiedrībā 19. gs. beigās un 20. gs. sākumā.

Avoti: KV

machaons   novec.

1. Čemurziežu dižtauriņš ("Papilio machaon") dienas tauriņu suga sēradzelteniem, melni plankumotiem un dzīslotiem spārniem, bet pakaļspārni arī ar zili zvīņotu lentu un rūsbrūnu plankumu.

Avoti: KV, LE1

machetornis   lat.

1. Tirānputnu dzimtas ģints.

Machetornis rixosus— sarkancekula tirānputns.

Avoti: ZvP

machinācija   novec.

1. Mahinācija - apmānīšana, ļauns nodoms.

Avoti: LV93

machorka   novec.

1. Mahorka - rupja krievu tabaka.

Avoti: LV93

mācība   -as, s.

1. Teorētisku atziņu sistēma (par kādu parādību vai parādību grupu).

// rel. Reliģisku atziņu sistēma.

Iet mācībā— pirms iesvētīšanas noteiktu laiku doties pie mācītāja iepazīties ar baznīcas dogmām.

2. dsk. Process, kurā cilvēks gūst informāciju tā, lai to varētu praktiski izmantot savās darbībās; attiecīgās nodarbības.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir saistīts ar šādu procesu.

Mācību priekšmets— didaktiski pamatota zināšanu un prasmju sistēma, kas izstrādāta atbilstoši kādai zinātnes, tehnikas, mākslas nozarei un paredzēta apgūšanai mācību iestādē pēc noteiktas mācība programmas; mācībpriekšmets.

Mācību gads— gada daļa, kad notiek mācības mācību iestādē.

Mācību stunda— Laika sprīdis (parasti 45 vai 30 minūtes), kad notiek atsevišķa nodarbība mācību iestādē.

Mācību stundu (nodarbību) slodze— izglītības programmā ietvertais regulāri apmeklējamo mācību priekšmetu stundu skaits mācību nedēļā.

Mācību (retāk mācības) spēks— pedagogs (parasti augstākajā mācību iestādē).

Skolas mācību pārzinis neakt.— skolas direktora vietnieks mācību darbā.

Mācību (arī skolas) nauda— maksa par mācībām.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir paredzēts šādam procesam, izmantojams šādā procesā, tāds, kur notiek šāds process.

Mācību grāmata— grāmata lasītāju sistemātiskai izglītībai; mācībgrāmata.

Mācību līdzekļi— izglītības programmu īstenošanai nepieciešamā literatūra, uzskates un tehniskie līdzekļi, materiāli un iekārtas.

// parasti vsk. Apmācība (parasti pie amatnieka).

3. Pamācība.

4. Secinājums, konstatējums (parasti pamācošs), kas radies novērojumu rezultātā.

5. reti. Zināšanas, zinības.

Avoti: LLVV, VIL

mācībasbērni   apv.

1. Jaunieši, kas gatavojas iesvētīties.

Avoti: ViV

mācībasmeita   apv.

1. Jauniete, kas iet mācībā, gatavojas iesvētīties; jauniete, kas iesvētās.

Avoti: ĒiV

mācībaspuisis   apv.

1. Jaunietis, kas gatavojas iesvētīties.

Avoti: ViV

mācībgrāmata   -as, s.

1. Grāmata lasītāju sistemātiskai izglītībai; mācību grāmata.

Avoti: LLVV

mācībmaksa   novec.

1. Atlīdzība, ko māceklis maksā principālam par tirdzniecisko vai arodniecisko izglītību.

Avoti: KV

mācībnauda   novec.

1. Atlīdzība, ko māceklis maksā principālam par tirdzniecisko vai arodniecisko izglītību.

Avoti: KV

mācībnieks   apv.

1. Iesvētībnieks.

Avoti: ME

mācībplāns   novec.

1. Mācību priekšmetu noteikšana un to sadalījums un sakārtojums skolās pa atsevišķām klasēm un mācību stundām.

Avoti: KV

mācībpriekšmets   -a, v.

1. Didaktiski pamatota zināšanu un prasmju sistēma, kas izstrādāta atbilstoši kādai zinātnes, tehnikas, mākslas nozarei un paredzēta apgūšanai mācību iestādē pēc noteiktas mācību programmas; mācību priekšmets.

Avoti: LLVV

mācībprogramma   novec.

1. Mācībplāna tālāks un sīkāks izvietojums.

Avoti: KV

mācībspēks   novec.

1. Persona, kam tiesība audzināt un mācīt skolās u. c. izglītības iestādēs.

Avoti: KV

mācībstunda   -as, s.

1. Mācību stunda - laika sprīdis (parasti 45 vai 30 minūtes), kad notiek atsevišķa nodarbība mācību iestādē.

2. Mācāmā viela, ko apgūst šajā laika sprīdī.

Avoti: LLVV

mācībvaloda   val.

1. Valoda, kurā tiek apgūtas zināšanas izglītības sistēmas ietvaros.

Avoti: VsV

mācīgs   apv.

1. Vērīgs, manīgs.

2. Saprātīgs.

Avoti: ME

māciklis   apv.

1. Skolnieks, māceklis.

2. Irbulis, kociņš, ar ko parādīt burtus mācoties lasīt.

Avoti: ME

mācīklis   apv.

1. Māceklis.

Avoti: ME

mācināt   apv.

1. Iemācīt, iedīdīt, dresēt.

Avoti: ME

mācinieks   apv.

1. Savas lietas pratējs; mācenieks.

Avoti: KV

Macintosh

1. Uzņēmuma "Apple" ražotie datori, kuri lieto "Mac OS" operētājsistēmu.

Avoti: LEV

maciņš

1. Dem. --> maks 1.

Avoti: LV93

mācīšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, darbība --> mācīt (1); attiecīgu paņēmienu, pasākumu kopums.

2. Process, darbība --> mācīt (2).

3. Process, darbība --> mācīt (3).

Avoti: LLVV

mācīšanās

1. Process, kurā indivīds pārņem sabiedrības uzkrāto sociālo pieredzi.

2. Skolotāja vadīta vai patstāvīga skolēnu mācību darbība.

Avoti: LPE

mācīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Sniegt (kādam) informāciju (par ko) tā, lai (viņš) to varētu praktiski izmantot savās darbībās.

Mācīt (kādu) amatā— mācīt (kādam) amatu.

Mācīt (kādu) darbā— mācīt (kādam) darbu.

Mācīt ābeci (arī grāmatu, grāmatā novec.)— mācīt lasīt.

2. Dot padomu, norādījumu, pamācīt.

// intrans.

3. Paust (noteiktu uzskatu, atziņu).

// intrans.

Avoti: LLVV

mācītāja   s.

1. Mācītājs.

Avoti: LV87

mācītājcienīgtēvs   -a, v.; novec.

1. Mācītājs (parasti padoto vai mazturīgo uzrunā).

Avoti: LLVV

Mācītājezers   vietv.

1. Ezers Augšzemes augstienē, Ilūkstes novada Prodes pagastā, ietilpst Subates ezeru grupā, platība - 2,2 ha, garums - ~300 m, lielākais platums - ~100 m.

Avoti: LD

mācītājiene   apv.

1. Mācītāja sieva.

Avoti: ME

mācītājisks   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Saistīts ar mācītāju, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

Mācītājkalns   vietv.

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Valdlauči" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

mācītājļaudis   apv.

1. Pastorāta zemnieki.

Avoti: ME

mācītājmāja   -as, s.; vēst.

1. Mācītāja dzīvojamā māja ar tai piederošajām saimniecības ēkām un baznīcas zemes gabalu, kas piešķirta mācītājam īpašumtiesiskā lietošanā; mācītāja dzīvojamā māja.

Avoti: LLVV

Mācītājmāja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Stradu pagastā.

2. Mācītājmājas upīte - Abavas kreisā krasta pietekas Īvandes paralēle nosaukums tās lejtecē.

3. Mācītājmājas ezers - atrodas Talsu novada Laucienes pagastā, platība - 1,5 ha; Mācītājmuižas ezers.

Avoti: LC, LD, La1

mācītājmuiža   -as, s.; vēst.

1. Baznīcas zemes gabals ar dzīvojamo māju un saimniecības ēkām, kas piešķirts mācītājam īpašumtiesiskā lietošanā (līdz 20. gadsimta 20. gadiem); mācītāja muiža; mācītāja dzīvojamā māja uz šī zemes gabala.

Avoti: LLVV

Mācītājmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Smiltenes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (vidējciems) Talsu novada Lībagu pagastā.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Džūkstes pagastā.

5. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Valdlauči" bijušais nosaukums.

6. Mācītājmuižas ezers - Baznīcas ezers, viens no 3 Dutkas ezeriem Beverīnas novada Trikātas pagastā, Lisas lejtecē, platība - 18,4 ha, garums - ~1,4 km, lielākais platums - 0,3 km, lielākais dziļums - 6,5 m.

7. Mācītājmuižas ezers - viens no Dzērbenes ezeriem Vidzemes augstienē, Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā, platība - 4,5 ha, garums - ~400 m, lielākais platums - ~350 m.

8. Mācītājmuižas ezers - Mācītājmājas ezers Talsu novada Laucienes pagastā.

Avoti: LC, LD, La1

Mācītājs   vietv.

1. Mācītāja muiža - Neretas novada Zalves pagasta apdzīvotās vietas "Vērtūži" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

mācītājs   -a, v.

1. Baznīcā iesvētīta persona ar teoloģisko izglītību, kas draudzē izpilda kulta darbības un ir starpnieks reliģisko zinību apgūšanā.

Mācītāja muiža— baznīcas zemes gabals ar dzīvojamo māju un saimniecības ēkām, kas piešķirts mācītājam īpašumtiesiskā lietošanā (līdz 20. gadsimta 20. gadiem); mācītājmuiža.

Mācītāja pagasts— pagasts, kura zemnieku mājas bija pierakstītas pie kādas mācītājmuižas (līdz 20. gadsimta 20. gadiem).

Mācītāja sieciņi— nodevas graudā, kuras feodālismā un kapitālismā maksāja mācītājam pie baznīcas draudzes piederošie zemnieki.

Mācītāja tiesa— nodevas, ko mācītājs saņēma no savas draudzes locekļiem kā kārtēju ienākumu (līdz 20. gadsimtam).

Iet pie mācītāja— doties pie mācītāja, lai pieteiktos laulāties.

Mācītāju partija— Latvijas Pirmā partija, kuras organizatoru un piekritēju vidū bija vairāki mācītāji, arī pati partija pēc savas ievirzes ir kristīgi demokrātiska.

Avoti: LLVV

mācītava   apv.

1. Mācību iestāde.

Avoti: ME

macīte   žarg.

1. Matemātika (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

mācītība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mācīts (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mācīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. trans. Gūt informāciju (par ko) tā, lai to varētu praktiski izmantot savās darbībās.

Mācīties ābeci (arī grāmatu novec.)— mācīties lasīt.

Mācīties amatā— mācīties amatu.

// intrans.

// intrans. Veikt, pildīt mācību priekšmetā uzdoto, mācību kursā paredzēto.

// trans.

// intrans. Būt par (mācību iestādes, kursu u. tml.) audzēkni.

// intrans. Šādā veidā gūt informāciju, lai kļūtu (par kādu speciālistu).

// intrans. Pārņemt, parasti radoši, zināšanas, iemaņas.

// trans.

// trans. Attīstīt, veidot sev (noteiktas psihes, rakstura, personības īpašības).

// intrans.

2. intrans. Gūt atziņu, izpratni (pieredzē).

// trans.

Avoti: LLVV

mācītprasme   -mju, s.

1. Prasme mācīt (1).

Avoti: LLVV

mācīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> mācīt.

2. Tāds, kam ir izglītība, zināšanas; arī izglītots.

Avoti: LLVV

mackalis   apv.

1. Krievs.

Avoti: NeV

Mackeviči   vietv.

1. Meža Mackeviči - apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

Avoti: LC

mackops   apv.

1. Amata biedrs.

2. Starpnieks, vidutājs.

3. Dzērājs, žūpa; lamuvārds.

Avoti: ME

mackopšana   apv.

1. Krāpšana, slepena saziņa.

Avoti: ME

mackulis   apv.

1. Krievs.

Avoti: NeV

mackups   apv.

1. Dzērājs, žūpa.

Avoti: ME

macleaya   lat.

1. Maklejas.

Macleaya cordata— sirdsveida makleja.

Macleaya microcarpa— sīkaugļu makleja.

Avoti: LD, DaE

Macmaja   vietv.; vēst.

1. Hokaido - sala Japānas ziemeļos, viens no tās nosaukumiem līdz 1868. g.

Avoti: PZT

macnieks   apv.

1. Maku izgatavotājs.

Avoti: ME

mācnieks   novec.

1. Savas lietas pratējs; mācenieks.

Avoti: KV

macoma   lat.

1. Plānčaulgliemeņu dzimtas ģints.

Macoma baltica— Baltijas plānčaulgliemene.

Avoti: LD

maconi

1. Rūgušpiena paveids, iecienīts Kaukāzā, gk. Armēnijā.

Avoti: KV

mācoties   žarg.

1. Sacensties.

Avoti: SLG

macracanthorhynchus   lat.

1. Kāšgalvtārpu tipa ģints.

Macracanthorhynchus hirudinaceus— dižais kāsgalvis.

Avoti: LD

macro-   novec.

1. Makro-.

Avoti: KV

macrocheles   lat.

1. Vaboļbērnu dzimtas ģints.

Macrocheles glaber— šīs ģints suga.

Avoti: LD

macrochelidae   lat.

1. Vaboļbērnu dzimta.

Avoti: LD

macrocyclops   lat.

1. Ciklopoīdu apakškārtas ģints.

Macrocyclops albidus— šīs ģints suga.

Macrocyclops fuscus— šīs ģints suga.

Avoti: LD

macrocystis   lat.

1. Lesoniju dzimtas aļģu ģints.

Macrocystis pyrifera— bumbieru makrocistis.

Avoti: KV

macrodon   novec.

1. Gliemju ģints ar taisnu slēdzenes malu un tai paralēliem gariem sānu zobiem, Latvijā juras formācijā kelovejā un oksfordā.

Avoti: KV

macrodytes   lat.

1. Airvaboļu dzimtas ģints "Dytiscus" apakšģints.

Avoti: LD

macrogastra   lat.

1. Vārpstiņgliemežu dzimtas ģints.

Macrogastra latestriata— skrajribu vārpstiņgliemezis.

Macrogastra plicatula— krokainais vārpstiņgliemezis.

Macrogastra ventricosa— vēderainais vārpstiņgliemezis.

Avoti: LD

macrojugata   lat.

1. Augstāko vienādspārnu tauriņu apakškārta.

Avoti: LD

macrolepiota   lat.

1. Dižsardzenes.

Macrolepiota procera— lielā dižsardzene.

Macrolepiota puellaris— meiteņu dižsardzene.

Macrolepiota rhacodes var. hortensis— dārza dižsardzene.

Avoti: LD

macromonas   lat.

1. Sērbaktēriju ģints.

Macromonas mobilis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

macropis   lat.

1. Grumbuļbišu dzimtas ģints.

Macropis labiata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

macropodia   lat.

1. Macropodia macropus - rumpuču sugas "Helvella macropus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

macropodidae   lat.

1. Ķenguru dzimta.

Avoti: PDE

macropus   lat.

1. dsk. Dižķenguri.

Macropus giganteus— pelēkais dižķengurs.

Macropus robustus— kalnu dižķengurs.

Macropus rufogriseus— rudpelēkais dižķengurs.

Macropus rufus— rudais dižķengurs.

Avoti: LPE, PDE

macrosiphum   lat.

1. Laputu apakškārtas ģints.

Macrosiphum euphorbiae— augumāju zaļā laputs.

Macrosiphum rosae— lielā rožu laputs.

Macrosiphum commune— pleosporu sugas "Stemphylium botryosum" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

macrothricidae   lat.

1. Makrotriksu dzimta.

Avoti: LD

macrothrix   lat.

1. Makrotiksu dzimtas ģints.

Macrothrix laticornis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

macrotrachela   lat.

1. Virpotāju klases ģints.

Avoti: LD

macrura   lat.

1. Vēžu apakškārta.

Avoti: KV

Macudo   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Matsudo"), Honsju salā, Edo krastos, Tokijas pavadoņpilsēta, tās ziemeļaustrumos, 483800 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, Wi

Macue   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Matsue"), osta Honsju salas rietumu krastā, Šimanes prefektūras administratīvais centrs, 205400 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: PZT, Wi

macugavuōtīs   apv., latg.

1. Lamāties.

Avoti: TiA

Macujama   vietv.

1. Pilsēta Japānā, Šikoku salas ziemeļrietumos, Ehimes prefektūras administratīvais centrs, 515100 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

maculinea   lat.

1. Zilenīšu dzimtas ģints.

Maculinea arion— lielais mārsilu zilenītis.

Avoti: LD

Macumoto   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Matsumoto"), Honsju salas centrālajā daļā, Nagano prefektūrā, 241100 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

macuns   med.

1. Skābpiena produkts, ko gatavo no govs, kazas vai bifeļa piena.

Avoti: TM5

macuri   rel.

1. Sintoismā svinīga ceremonija ar mērķi piesaukt lūgšanās dievus un paklausīt viņu gribai; ceremonijas ik pēc noteikta laika tiek noturētas sintoistu svētnīcās.

2. Japāņu auglības svētki, kuros svētku dalībnieki nēsā milzīga izmāra falla veidojumus un mielojas ar konfektēm dzimumlocekļa formā, sievietes lūdz debesu iemītniekus dāvāt viņām bērniņus.

Avoti: R1, MrJ

mač   apv.

1. Mazs.

Avoti: ME

mača

1. Plāna neraudzētas bezsāls mīklas maize, ko ebreji ēd Lieldienās.

Avoti: SV99

Mačala   vietv.

1. Pilsēta Ekvadorā, 217000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Mačalipatanama   vietv.; novec.

1. Mačilīpatanama - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Mačilīpatanama   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Machilīpattanam"), Andhra Pradēšas štatā, osta Bengālijas līča krastā, 169900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

mačalka   žarg.

1. Sūklis.

2. niev. Slikta sieviete.

3. Gļēvulis.

4. Matemātika (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

mačalks   apv.

1. Sūklis, vīšķis (mazgāšanai, tīrīšanai).

Avoti: ViV

Mačāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Palsmanes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

mačānieši

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Mačāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mačāties   apv.

1. Tūļāties, neveikli, lēnām (kaut ko) darīt.

Avoti: ME

Mačerata   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Macerata"), Markes reģionā, provinces administratīvais centrs, 42100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Province Itālijā ("Provincia di Macerata"), Markes reģionā, platība - 2774 kvadrātkilometri, 324200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

mačete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Garš cērtamais nazis ar līku galu (Vidusamerikā, Dienvidamerikā).

Avoti: LLVV

mačetero

1. Cilvēks, kas ar mačeti novāc cukurniedres.

Avoti: SV08

mači

1. Gallasu tautas etnogrāfiska grupa, dzīvo Etiopijas vidienes rajonos uz ziemeļaustrumiem no Adisabebas.

Avoti: PZT

Mači   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

Avoti: LC

mačieši

1. Dagdas novada Šķaunes pagasta apdzīvotās vietas "Mači" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mačikuji

1. Maskoji - indiāņu cilšu grupa, dzīvo Paragvajā, Grančako apgabalā, valoda - savrupa, animistiski ticējummi.

Avoti: PZT

mačiņš   apv.

1. Dziedātāja strazda vai sila strazda nosaukums.

Avoti: KV

mačisms

1. Brutāla un pašpārliecināta savas vīrišķības vai vīrietības demonstrēšana, mačoisms.

Avoti: SV99

mačīt   apv.

1. Stipri sajust (parasti sitienu).

2. Iedarboties uz ko, ietekmēt.

3. Ātri iet; skriet.

Avoti: KiV, SLG

mačka   apv.

1. Sieva; sieviete.

2. Nevīžīga, izlaidīga sieviete; prasta sieviete.

3. Netikle.

4. Ragana; burve.

5. Zivju vai dzīvnieku mātīte.

Avoti: ĒiV, Žrg, SiV, NeV, VV

Mačka   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Trabzonas ilā, 5700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mačkups   apv.

1. Amata biedrs.

2. Starpnieks, vidutājs.

3. Dzērājs, žūpa; lamuvārds.

Avoti: ME

mačkāt   žarg.

1. Ķēpāt; jaukt, samīcīt.

Avoti: SLG

mačniņš   novec.

1. Dziedātāja strazda vai sila strazda nosaukums; mačiņš.

Avoti: KV

mačo

1. Vīrietis, kas pārāk demonstratīvi uzsver savu vīrišķību un nevērību pret sievietēm (termins cēlies Latīņamerikā).

Avoti: SV99

mačoisms

1. Mačisms - brutāla un pašpārliecināta savas vīrišķības vai vīrietības demonstrēšana.

Avoti: SV99

Mačperu   vietv.; nelok.

1. Mačperu iezis - Sarkanās klintis Salacas kreisā krasta līkumā, Salacgrīvas novada Ainažu pagastā.

Avoti: LD

mačs   -a, v.

1. Sporta spēle starp diviem sportistiem vai divām komandām; vienreizēja sacensība starp, parasti divām, komandām.

2. apv. Mazs.

Avoti: LLVV, NeV

mačturnīrs   -a, v.

1. Turnīrs (parasti šahā, dambretē), kurā katrs dalībnieks ar visiem pārējiem dalībniekiem izspēlē vairākas (vismaz divas) partijas.

Avoti: LLVV

Maču   vietv.

1. Maču Pikču - senpilsēta Peru ("Machu Picchu"), Uruvambas upes krastā 2090 m vjl., arhitektūras piemineklis.

Avoti: PZT

mačuha   žarg.

1. Matemātika (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

Mačuli   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

Mačuļi   vietv.

1. Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Mačuli" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Mačupikča   vietv.

1. Maču Pikču - senpilsēta Peru.

Avoti: PZT

Mačusola   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

MAD   saīs.

1. Marokas dirhēms; Marokas Karalistes valūtas kods, sīknauda - santīms.

Avoti: PnR

Madagaskara   vietv.

1. Sala Indijas okeāna rietumu daļā, platība - ~582000 kvadrātkilometru, ceturtā lielākā sala pasaulē, garums - ~1600 km, platums - >600 km, augstākā virsotne - 2666 m.

2. Madagaskaras Republika - valsts Indijas okeāna rietumos (malagasu val. "Madagasikara", fr. val. "Madagascar"), Madagaskaras salā un tai tuvējās nelielās saliņās, platība - 587041 kvadrātkilometrs, 20653500 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Antananarivu, administratīvais iedalījums 22 reģioni.

3. Madagaskaras lielieplaka - atrodas Indijas okeāna dienvidrietumu daļā, garums - ~1800 km, lielākais platums - ~900 km, dziļums - līdz 5851 m, gultnē smilšainas dūņas.

Avoti: LģE, PuA, PZT

madagaskarieši

1. Madagaskaras Republikas iedzīvotāji.

Avoti: PnR

Madalāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ķepovas pagastā.

Avoti: LC

Madalēna   vietv.

1. La Madalēna - pilsēta Itālijā ("La Maddalena"), Sardīnijas reģiona Olbijas-Tempio provincē, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

madaleņa   apv.

1. Vērpjamā ratiņa klaniņa.

Avoti: KiV

madaliņas   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

Madaloni   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Maddaloni"), Kampānijas reģiona Kazertas provincē, 39300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Madaļāni   vietv.

1. Aglonas Madaļāni - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Aglonas Madelāni" nosaukuma variants.

Agliunas Madaļāni— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Aglonas Madelāni" nosaukuma variants.

Aglyunys Madaļāni— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Aglonas Madelāni" nosaukums lastgaliski.

2. Ačkirkas Madaļāni - Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Ačkirkas Madelāni" nosaukuma variants.

Oskerkas Madaļāni— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Ačkirkas Madelāni" bijušais nosaukums.

Ačkirkys Madaļāni— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Ačkirkas Madelāni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

madaļiņas   apv.

1. Madaras.

Avoti: LE

madāma   -as, s.; novec.

1. Dižciltīgu vai turīgu aprindu pārstāvja dzīvesbiedre; dižciltīgu vai turīgu aprindu, parasti precēta, sieviete.

2. Saimniece, darba devēja.

3. Pieklājības forma, ko lieto, uzrunājot, parasti precētu, sievieti vai runājot par viņu.

Avoti: LLVV

madame   fr.

1. Kundze.

Avoti: LEV

Madana   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Madan"), Smoļanas apgabalā, 6600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Madanga   vietv.

1. Pilsēta Papua-Jaungvinejas ziemeļos ("Madanga"), osta pie Astrolaba līča, provinces administratīvais centrs, 27400 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

madapolams   -a, v.

1. Balināts vai gaiši krāsots audekla pinuma kokvilnas audums ar mīkstinošu apreti; plaši lieto sieviešu apģērbos.

Avoti: ZTV

madara   -as, s.

1. dsk. Rubiju dzimtas ģints ("Galium"), lakstaugs ar sīkām lapām mieturī un sīkiem baltiem vai dzelteniem ziediem skarveida ziedkopās, ~400 s., Latvijā konstatētas 16 s.

Baltā madara— madaru suga ("Galium album").

Dūkstu madara— madaru suga ("Galium uliginosum").

Īstā madara— madaru suga ("Galium verum").

Ķeraiņu madara— madaru suga ("Galium aparine").

Mīkstā madara— madaru suga ("Galium mollugo").

Meža madara— madaru suga ("Galium sylvaticum").

Neīstā madara— madaru suga ("Galium spurium").

Pagarinātā madara— madaru suga ("Galium elongatum").

Purva madara— madaru suga ("Galium palustre").

Rubiju madara— madaru suga ("Galium rubioides").

Šultesa madara— madaru suga ("Galium schultesii"), Latvijā aizsargājama.

Trejziedu madara— madaru suga ("Galium triflorum"), Latvijā aizsargājama.

Trejdaļu madara— madaru suga ("Galium trifidum").

Upmalas madara— madaru suga ("Galium rivale").

Ziemeļu madara— madaru suga ("Galium boreale").

2. dsk.; bot. Augu dzimta, pie kuras pieder lakstaugi, krūmi un koki ar veselām lapām mieturos, ziediem skarveida ziedkopās, augļiem, kas dalās divos skaldeņos.

3. apv. Sirds mātere ("Leonurus cardica").

Avoti: LLVV, Aug2

madarains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir darināts madarojuma tehnikā.

2. Sīks, smalks (par rakstu, ornamentu); rotāts ar sīku, smalku rakstu, ornamentu.

3. Tāds, kas ir krāsots (parasti sarkanā krāsā) ar dabiskām, no madarām iegūtām, vai citām dabiskām kodināmām krāsvielām.

Avoti: LLVV

madaras   apv.

1. Madara ("Gallum").

2. Īstā madara ("Galium verum").

Avoti: Aug2

madarāšana   apv.

1. Madarošana.

Avoti: KV

madarāt   apv.

1. Madaras lasīt.

2. Ar madarām krāsot.

3. Izšūt, izrotāt, greznot.

Avoti: ME

madare   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

madarēt   apv.

1. Madaras lasīt.

2. Ar madarām krāsot.

3. Izšūt, izrotāt, greznot.

Avoti: ME

madareņa   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

madares   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

madarnieks   apv.

1. Krāsotājs, kurš krāso ar madarām.

Avoti: ME

madarojums   -a, v.

1. Audumu mākslinieciskās apdares veids - rotājuma izveide uz auduma krāsošanas procesā.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> madarot (1).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> madarot (2).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> madarot (3).

Avoti: LLVV

madarošana   novec.

1. Krāsošana ar dabiskām kodināmām krāsvielām, gk. sarkanā krāsā.

Avoti: KV

madarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; parasti divd. formā: madarots;

1. Darināt (tekstilizstrādājumu), veidojot rotājumu uz auduma krāsošanas procesā.

2. Veidot sīku, smalku (rakstu, ornamentu); rotāt (ko) ar sīku, smalku rakstu, ornamentu.

3. Krāsot (parasti sarkanā krāsā) ar dabiskām, no madarām iegūtām, vai citām dabiskām kodināmām krāsvielām.

Avoti: LLVV

madarots

1. Rakstains, rotāts.

Avoti: Sin

madaroze   med.

1. Skropstu vai uzacu izkrišana.

Avoti: TM5

madarpiens   apv.

1. Ar sviestu un olas dzeltenumu sakults biezpiens.

Avoti: BB

Made   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Made"), Ziemeļbrabantes provincē, 11300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Mādeba   vietv.

1. Pilsēta Jordānijā, Balkas muhāfazas administratīvais centrs, 70300 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

madeira   -as, s.

1. Vīnogu deserta vīna šķirne; šīs šķirnes vīns.

Avoti: LLVV

Madeira   vietv.

1. Upe Brazīlijā (port. val. "Madeira"), augštecē īsā posmā robežupe ar Bolīviju, Amazones labā krasta pieteka, veidojas satekot Mamorei un Beni, garums - 1350 km, kopā ar Mamori 3230 km, pie ietekas 2,7 km plata, pali X-V, līmeņa svārstības ~12 m.

2. Madeiras salas - salu grupa Atlantijas okeānā (port. val. "Madeira"), ~700 km no Āfrikas ziemeļrietumu krasta, platība - 797 kvadrātkilometri, 239000 iedzīvotāji, salas ir zemūdens vulkānu virsotnes.

3. Madeiras sala - lielākā no Madeiras salām, platība - 741 kvadrātkilometrs, garums - 55 km, platums - līdz 22 km, augstums - līdz 1861 m.

4. Madeiras autonomais reģions - Portugāles Republikas autonoms reģions, atrodas Atlantijas okeānā ~1200 km uz dienvidrietumiem no valsts kontinentālās daļas, administratīvais centrs - Funšala, platība - 801 kvadrātkilometrs, 267800 iedzīvotāju (2011. g.), 11 municipalitātes.

Avoti: LģE, PuA, Wi

MADEKKI   saīs.

1. Medicīnas aprūpes un darbspēju ekspertīzes kvalitātes kontroles inspekcija.

Avoti: i2

Madelāni   vietv.

1. Aglonas Madelāni - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Madelānu pilskalns— atrodas Aglonas novada Aglonas pagasta Madelānu ciemā, savrups ~20 m augsts paugurs, ko austrumu pusē norobežo ezers, ziemeļu pusē - purvaina upītes ieleja, plakums - 60 x 80 m, izmantots līdz ~13. gs.

2. Atšķiras Madelāni - apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

madelonete   novec.

1. Publiska sieviete, kas klosterī nožēlo savus grēkus.

Avoti: SV33

mademoiselle   fr.

1. Jaunkundze; saīs.: Mlle.

Avoti: LEV

Madena   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Maden"), Elazīgas ilā, 5000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Madera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Madera"), Kalifornijas štatā, 63600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

madere   apv.

1. Madara.

Avoti: ME

madere   apv.

1. Komplicēta lieta.

Avoti: ME

maderēt   apv.

1. Vīzdegunīgi iet uz darbu darīt kaut ko, kas nav pa spēkam.

2. Sabojāt (kaut ko).

Avoti: ME

madernieks   apv.

1. Nepraša, kas sabojā kādu lietu, gribēdams to labot.

Avoti: LE

madēties   apv.

1. Vilcināties kaut ko darīt.

Avoti: NeV

madēze   novec.

1. Madaroze.

Avoti: SV33

Madhja   vietv.

1. Madhja Pradēša - štats Indijas vidienē ("Madhya-Pradesh"), administratīvais centrs - Bhopāla, platība - 308245 kvadrātkilometri, 69279000 iedzīvotāju (2008. g.), valoda - hindi.

Avoti: PuA

Madhva   rel.

1. Indiešu filozofs (1197.-1280. g.), kurš vēršoties pret Šankaras monismu izveidoja duālistisku skolu; viņš pielūdza Višnu un uzskatīja, ka Dievs ir uz mūžiem nošķirts no dabas pasaules.

Avoti: R1

madi

1. Tauta, pieder pie morumangbeti tautu grupas, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) ziemeļaustrumos, Ugandas ziemeļrietumos, Dienvidsudānas dienvidos, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: PZT

Madiešēni   vietv.

1. Madiešēnu purvs - atrodas Idumejas augstienes Agstrozes paugurvalnī, Limbažu novada Umurgas pagastā un Kocēnu novada Dikļu pagastā, platība - 1881 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 2,8 m, zem kūdras līdz 2 m biezs sapropeļa slānis.

Avoti: LE1

madijas

1. Viengadīgi kurvjziežu dzimtas augi, kurus audzē Čīlē, Kalifornijā un Eiropā; madiju sēklās ir apmēram 35% eļļas, ko, lieto pārtikai un ziepju vārīšanai.

Avoti: SV69

madiki

1. Cilšu grupa Indonēzijā, Jaungvinejas salas rietumu piekrastē un tuvējās salās, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms (sunnisms), saglabājušies tradicionālie ģints ticējumi.

Avoti: PZT

Madina   vietv.

1. Pilsēta Ganā, Akras piepilsēta, 76700 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Madisona   vietv.; novec.

1. Medisona - pilsēta ASV.

Avoti: PZT

mādīt   apv.

1. Piegādāt; māt ar roku; sagatavot; gatavot.

2. Aušāties.

3. Izzobot.

4. Ar kaunu padzīt.

Avoti: ME

mādīties   apv.

1. Sagatavoties, uzsākt.

2. Blēņoties, taisīt muļķīgus jokus, māžoties.

Avoti: ME

Madiuna   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā ("Madiun"), Javas salas vidusdaļā, 175800 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

Madja   vietv.; novec.

1. Madhja Pradēša - štats Indijā.

Avoti: LģE

madjamika

1. Ziemeļu budisma (mahājānas) galvenā filozofiskā skola, kas izveidojās viduslaiku Indijā; neatzīst ārpasaules realitāti, noraida jēdzienisko domāšanu, akcentē intuitīvo atskārsmi.

Avoti: SV99

madjāri   novec.

1. Ungāri.

Avoti: KV

madla   apv.

1. Lūgums, lūgšana.

Avoti: NeV

Madliena   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ogres novadā 40 km no Ogres, izveidojusies bijušās Lielās muižas "Essenhof" teritorijā, pagasta centrs.

2. Madlienas pagasts - pagasts Ogres novadā, robežojas ar Ķeipenes, Taurupes, Meņģeles, Krapes un Lauberes pagastu, kā arī ar Kokneses un Lielvārdes novadu; bijušie nosaukumi: Lielais pagasts, vāciski - Esenhof, krieviski - Lelaskaja.

Madlienas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Ķeipenes un Plāteres pagasta teritorijas.

3. Madlienas nolaidenums - dabas apvidus Viduslatvijas zemienes austrumu daļā, platība - 228300 ha, garums ziemeļu-dienvidu virzienā - 66 km, platums - no 54 km (starp Līgatni un Ikšķili), samazinās līdz 15 km (austrumu malā), rietumos robežojas ar Ropažu līdzenumu, dienvidos - ar Lejasdaugavas senleju, austrumos un ziemeļaustrumos - ar Austrumlatvijas zemienes Aronas paugurlīdzenumu un Vidzemes augstienes Vestienas pauguraini, Augšrozes pazeminājumu, Piebalgas pauguraini un Mežoles pauguraini, ziemeļos - ar Idumejas augstienes Gaujas senleju.

Avoti: LPag, LC, LE1

madlienieši

1. Ogres novada Madlienas pagasta apdzīvotās vietas "Madliena" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Madona   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes austrumu daļā, novada centrs no 2009. gada (1950.-2008. g. rajona centrs, 1924.-1949. g. apriņķa centrs) 172 km no Rīgas (pa autoceļu caur Pļaviņām), pilsētas tiesības kopš 1926. gada, miesta tiesības no 1921. gada, sākusi veidoties 1899. g. Biržu muižas vietā.

2. Madonas novads - izveidots 2009. g., ietver Madonas pilsētu, Aronas, Barkavas, Bērzaunes, Dzelzavas, Kalsnavas, Lazdonas, Liezēres, Ļaudonas, Mārcienas, Mētrienas, Ošupes, Praulienas, Sarkaņu un Vestienas pagastu, robežojas ar Cesvaines, Gulbenes, Lubānas, Balvu, Rēzeknes, Varakļānu, Krustpils, Pļaviņu, Ērgļu, Vecpiebalgas un Jaunpiebalgas novadu.

3. vēst. Madonas rajons - pastāvēja 1950.-2009. g., ietvēra (1995. g.) Madonas, Lubānas un Varakļānu pilsētu, Cesvaines pilsētu ar lauku teritoriju, Aronas, Barkavas, Bērzaunes, Dzelzavas, Ērgļu, Indrānu, Jumurdas, Kalsnavas, Lazdonas, Liezēres, Ļaudonas, Mārcienas, Mētrienas, Murmastienes, Ošupes, Praulienas, Sarkaņu, Sausnējas, Varakļānu un Vestienas pagastu, robežojās ar Gulbenes, Balvu, Rēzeknes, Preiļu, Jēkabpils, Aizkraukles, Ogres un Cēsu rajonu.

Madonas rajons padomju laikā— ietvēra (1984. g.) Madonas un Lubānas pilsētu, Cesvaines, Ērgļu un Varakļānu pilsētciematu, Aronas, Barkavas, Bērzaunes, Dzelzavas, Indrānu, Jumurdas, Kalsnavas, Lazdonas, Liezēres, Ļaudonas, Mārcienas, Murmastienes, Ošupes, Pamatu, Praulienas, Sarkaņu, Sausnējas, Varakļānu un Vestienas ciemu.

4. vēst. Madonas apriņķis - pastāvēja 1924.-1949. g., ietvēra (1935. g.) Adulienas, Beļavas, Bērzaunes, Cesvaines, Dzelzavas, Galgauskas, Grašu, Grostonas, Iršu, Jaungulbenes, Kalsnavas, Kārzdabas, Kraukļu, Kusas, Lazdonas, Ļaudonas, Liepkalnes, Liezeres, Litenes, Lubānas, Lubejas, Mārcienas, Mēdzūlas, Meirānu, Mētrienas, Odzienas, Oļu, Patkules, Pērses, Praulienas, Saikavas, Sarkaņu, Sausnējas, Sāvienas, Stāmerienas, Tirzas, Vecgulbenes, Vējavas, Vestienas, Viesienas, Vietalvas un Virānes pagastu, robežojās ar Valkas, Abrenes, Rēzeknes, Daugavpils, Rīgas un Cēsu apriņķi.

Avoti: LPil, AtvL, P35

Madonas-Trepes   vietv.; nelok.

1. Madonas-Trepes valnis - lokveidā izliekta iegarenu paugurgrēdu josla uz kopēja vaļņveidīga pacēluma starp Madonu un Neretas lejteci, garums - ~45 km.

Avoti: LD

madonieši

1. Madonas pilsētas iedzīvotāji.

Avoti: V1

madonna   -as, s.

1. Dievmātes nosaukums (parasti Itālijā); dievmātes attēls (tēlotājā mākslā).

2. Māte ar bērnu (mākslas darbos).

3. Sena itāliešu sievietes uzrunas forma, arī cieņas izteikšanas forma.

Avoti: LLVV, SV99

madonnina   novec.

1. Dženovas monēta.

Avoti: SV33

madracis   apv.

1. Matracis.

Avoti: ĒiV

Madrasa   vietv.

1. Čennai - pilsēta Indijā, tās nosaukums līdz 1996. g.

Avoti: LģE

madrass   novec.

1. Indijas puszīda drēbe.

Avoti: SV33

Madre   vietv.

1. Madre de Djosa - upe Peru un Bolīvijā ("Madre de Dios"), beni kreisā krasta pieteka, garums - 1450 km, sākas Peru Andos, grīvā 1,4 km plata, pali XII-V.

Avoti: PZT, LpA

Madrededjosa   vietv.; novec.

1. Madre de Djosa - upe Peru un Bolīvijā.

Avoti: PZT

madrepora   zool.

1. Koraļļu suga ar stipri attīstītu kaļķa skeletu, zariem, kokiem līdzīgi; veido salas un rifus tropu jūrās.

Avoti: SV33, SV99

madreporaria   lat.

1. Akmenskoraļļu kārta.

Avoti: PDE

madreporīts   novec.

1. Pārkajķojusies madrepora, kas siltās jūrās iztaisa veselas salas.

Avoti: SV33

Madride   vietv.

1. Spānijas Karalistes galvaspilsēta (spāņu valodā "Madrid") un autonomā apgabala administratīvais centrs, atrodas Spānijas centrālajā daļā, Mesetas plakankalnē (~650 m virs jūras līmeņa), 3,2 miljoni iedzīvotāju (2007. g.).

2. Madrides apgabals - autonoms apgabals Spānijas Karalistē, platība - 8030 kvadrātkilometru, 6303000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PuA, LģE

madrigalis   novec.

1. Madrigāls.

Avoti: LME

madrigāls   -a, v.

1. mūz. Vokāls daudzbalsīgs skaņdarbs ar laicīgu saturu (galvenokārt 16. un 17. gadsimtā).

2. literat. Itāliešu vienstrofas dzejolis sākotnēji ar idillisku, vēlāk arī ar filozofisku, didaktisku, satīrisku saturu.

Avoti: LLVV

madriļena   novec.

1. Madridiete; spāniešu tautas deja.

Avoti: SV33

madrone

1. Ēriku dzimtas ģints ("Arbutus").

Menzjesa madrone— šīs ģints suga ("Arbutus menziesii"), sastopama ASV no Oregonas dienvidiem līdz Kalifornijas ziemeļu daļai, mūžzaļš koks ar daudziem nelieliem oranži sarkaniem augļiem.

Avoti: TK-41, Wi

mads   apv.

1. Medus.

Avoti: BsV

madukši   apv.

1. Īpašs zvejas rīks Kurzemē.

Avoti: KV

Madura   vietv.

1. Sala Javas jūrā ("Madura"), ietilpst Lielo Zunda salu grupā, atrodas uz ziemeļiem no Javas, Indonēzijā, platība - 4558 kvadrātkilometri, pauguraina, augstums - līdz 471 m.

Avoti: PZT, LpA

Maduraja   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidos (angļu val. "Madurai"), Tamilnādas štatā, Vaigaji krastā, 901000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE, LpA

maduras   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

madūras   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

madurieši

1. Tauta Indonēzijā, dzīvo Javas austrumos un Maduras salā, valoda (tuva javiešu un sundu val.) pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu valodām, rakstība latīņu alfabētā, ticīgie - musulmaņi (sunnīti šafiīti).

Avoti: EV, PZT

madurītes   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

Madzāra   vietv.

1. Madzāra del Vallo - pilsēta Itālijā ("Mazara del Vallo"), Sicīlijas reģiona Trapāni provincē, 50600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

mādzeris   apv.

1. Koksnes izaugums ar izlocītām koksne šķiedrām.

Avoti: ME

Madzunga   vietv.; vēst.

1. Mahadzanga - pilsēta Madagaskaras ziemeļrietumos ("Majunga").

Avoti: PZT

Madzunšans   vietv.

1. Augstākā virsotne Beišana kalnienē, Ķīnā, augstums - 2791 m.

Avoti: LģE

mādža   apv.

1. Rokas viduspirksts.

2. Dīvaini ģērbusies (parasti veca) sieviete; pieauguša cilvēka apģērbā tērpusies meitene.

Avoti: KV, MiV

Madžarīno   vietv.; nevēl.

1. Macarīno - pilsēta Itālijā.

Avoti: Wi

Madžarova   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Haskovas apgabalā, 700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

madženta   novec.

1. Sarkana anilīnkrāsa.

Avoti: SV33

Madženta   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Magenta"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 23000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

madžgales   apv.

1. Vilkvālītes ("Typha").

Avoti: Aug2

mādži   apv.

1. Māži.

Avoti: ME

madžliss   -a, v.

1. Medžliss - Augstākā likumdošanas institūcija dažās Austrumu valstīs, piemēram, Azerbaidžānā, Irānā, Uzbekistānā.

Avoti: PL

madžolata   novec.

1. Itālijā mīlestības dziesma pie mīļākās loga.

Avoti: SV33

madžongs

1. Ķīniešu galda spēle 4 dalībniekiem ar 144 kauliņiem vai kārtīm; radniecīga domino, taču daudz komplicētāka.

Avoti: SV99

mādžoties   apv.

1. Ķēmoties, ākstīties.

2. Māt ar roku.

3. Burt (ar roku kustībām).

Avoti: TlV

madžs   apv.

1. Mazs.

Avoti: ME

mādžs   apv.

1. Spoks, mokšķis, rēgs; burvība.

2. Āksts, ākstība.

Avoti: TlV

madžu   apv.

1. Midžu madžu - jukām kopā; jūklī.

Avoti: ĒiV

Mādžūdžs   mit.

1. Islāma mitoloģijā - personificēta tauta, kas tāpat kā Jādžūdžs dzīvo tālu austrumos un no tām abām rodas visas nelaimes (Gogs un Magogs).

Avoti: MitJ

Madžuli   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Madžuļi" nosaukums latgaliski.

2. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Madžuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Madžuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Sīļukalna pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā.

Avoti: LC

Madžuro   vietv.

1. Māršala Salu Republikas galvaspilsēta (angļu val. "Majuro"), atrodas Klusā okeāna rietumu daļā, Māršala salu atolā, veido 3 apdzīvotas salas - Delapa, Uliga un Darrita (Rita), 25000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LģE

Maebasi   vietv.; novec.

1. Maebaši - pilsēta Japānā.

Avoti: PZT

Maebaši   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Maebashi"), Honsju salas centrālajā daļā, Gummas prefektūras administratīvais centrs, 339700 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

maestoso   mūz.

1. Majestātiski; svinīgi.

Avoti: ML

maestrālis   novec.

1. Ziemeļvakaru vējš Vidusjūrā.

Avoti: SV33

maestrīna

1. Sieviešu dzimte vārdam "maestro".

Avoti: PL

maestro   nelok., v.

1. Izcils mākslas darbinieks (parasti mūzikā).

2. Izcila šahista goda nosaukums; šahists, kam ir šāds nosaukums.

3. Meistars, skolotājs.

Avoti: LLVV, SV78

Mafdeta   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - dieviete - atriebēja, kas iemiesojās gepardā.

Avoti: Mit

Mafetena   vietv.

1. Pilsēta Lesoto Karalistē, 20800 iedzīvotāju (1996. g.).

Avoti: LpA

maffia   novec.

1. Mafija.

Avoti: LME

mafia   novec.

1. Mafija.

Avoti: LME

mafija   -as, s.

1. Slepena organizācija, kas 18. gs. beigās izveidojās Sicīlijā.

2. Noziedzīga organizācija, kurā līdzdarbojas arī valsts varas amatpersonas (piem., Itālijā, ASV, Krievijā).

3. pārn. Cilvēku grupa, ko vieno kopīgas, pārējai sabiedrībai slēptas intereses.

Avoti: SV99

Mafija   vietv.

1. Sala Indijas okeānā ("Mafia"), Āfrikas austrumu piekrastē, Tanzānijā, platība - 442 kvadrātkilometri, koraļļu kaļķakmeņi.

Avoti: PZT

Mafikena   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikā ("Mafikeng"), Ziemeļrietumu provinces administratīvais centrs, 75000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

mafins

1. Formā cepts cepums.

Avoti: SV08

mafiozais   žarg.

1. Bandīts; mafijas loceklis.

Avoti: SLG

mafiozņiks   žarg.

1. Bandīts; mafijas loceklis.

Avoti: SLG

mafiozo

1. Mafijas loceklis.

Avoti: LEV

mafiozs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar mafiju (l), tai raksturīgs.

2. vēst. Saistīts ar mafiju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

maflons   žarg.

1. Magnetofons.

Avoti: JV

mafons   žarg.

1. Magnetofons.

Avoti: JV

mafura   novec.

1. No auga "Trichilia emetica Vahl." augļiem iegūti iedzelteni tauki, ko lietoja ziepju fabrikācijai un sveču rūpniecībā.

Avoti: KV

māga   -as, s.; sar.

1. Kuņģis.

Sist māgā— ēst.

Sist pa māgu— ēst.

Stumt māgā— ēst.

// apv. Kuņģa daļa atgremotājiem dzīvniekiem.

2. apv. Guza.

3. apv. Liela, nokarājusies pazode.

Avoti: LLVV, SLG, KiV, ViV

Magadana   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Sibīrijas austrumos, Ohotskas jūras krastā, apgabala administratīvais centrs, 94300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Magadanas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, platība - 461400 kvadrātkilometru, 163000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

Magadi   vietv.

1. Sāļezers Kenijas dienvidos ("Lake Magadi"), platība - 300-900 kvadrātkilometru, atrodas Austrumāfrikas lauzumzonā starp sāļus saturošiem izvirdumiežiem.

Avoti: PZT

māgains   apv.

1. Tāds, kas slimo ar kādu kuņģa slimību.

Avoti: ViV

Magalija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Magalia"), Kalifornijas štatā, 11300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Magaļaižs   novec.

1. Magelāns.

Avoti: KV

magana   apv.

1. Magone ("Papaver").

Avoti: Aug2

magane   apv.

1. Magone ("Papaver").

Avoti: Aug2

maganeņa   apv.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

māgans   apv.

1. Vājš, nespēcīgs.

Avoti: ME

magari

1. Viena no himalajiešu tautām Nepālā, kas sajaucoties ar ienācējiem no Indijas XVIII gs. veidoja Gorkas radžistes iedzīvotāju būtisku daļu, bet vēlāk kļuva par topošās nepāliešu nācijas etnisko pamatu.

Avoti: PZT

magaričas   -u, vsk. magariča, -as, s.; apv.

1. Cienasts (parasti alkoholisks dzēriens ar uzkožamajiem), mielasts (ar iedzeršanu) sakarā ar savstarpēju darījumu, līgumu u. tml.

2. Neoficiāla samaksa par pakalpojumu.

Avoti: LLVV

māgars   apv.

1. Austrumvējš.

Avoti: Sin

Magasa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ingušijas Republikas administratīvais centrs, 4700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

magāt   apv.

1. Gulēt (sarunā ar bērniem).

Avoti: ĒiV

māgāt   apv., niev.

1. Ēst, dzert.

Avoti: KiV

magatka   apv., hip.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

magatkeņa   apv., hip.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

magatkiņas   apv., hip.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

magaune   apv.

1. Magone ("Papaver").

Avoti: Aug2

magaunes   apv.

1. Magone ("Papaver").

Avoti: Aug2

magazīna   -as, s.

1. tehn. Ierīce, ietaise, korpuss, sistēma (kā vienveidīga, piemēram, elementu, datu) ievietošanai; komplekts, kas ievietots šādā ierīcē, ietaisē, korpusā, sistēmā.

Magazīnas kārba— gaismas izolēta kārba ar divām spolēm (tīrajai filmai un eksponētajam filmas materiālam), ko pievieno kamerai.

Magazīnas šautenes— šautenes kurās ierīkota ietaise, kur stāv patronas, sauktas arī par ātršāvējām, jo ikreiz pēc izšaušanas nav atkal jālādē.

2. Noliktava, krātuve (parasti tērpiem, dekorācijām).

// vēst. Pagasta labības rezervju noliktava (19. gadsimtā un 20. gadsimta sākumā).

// novec. Tirgotava.

3. Ilustrēts (parasti neliela formāta) periodisks izdevums ar izklaidējošu vai pamācošu saturu.

4. bišk. Dore - bišu stropa medus telpas iekšējā daļa, kurā ievieto apkāres.

Avoti: LLVV, ZTV, SV33

magazīnatmiņa   inf.

1. Datu īslaicīgas uzglabāšanas apgabals atmiņā vai reģistrā, no kura dati tiek izņemti pretējā kārtībā, nekā tajā ievietoti.

Avoti: D3

magazināža   novec.

1. Maksa par preču novietošanu un glabāšanu.

Avoti: SV33

Magazinhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Magazīnas muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Ozolnieku pagastā.

Avoti: KV

magazinieki

1. Ozolnieku novada Cenu pagasta apdzīvotās vietas "Magazinieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

magazīns

1. novec. Magazīna.

2. žarg. Veikals.

Avoti: SLG

magaziņa   apv.

1. Pagasta labības noliktava.

2. Koka ietvars kopā ar kārēm, ko uzliek stropam ienesuma laikā.

Avoti: ViV, KnV

magazs   žarg.

1. Veikals.

Avoti: KZ

magazuha   žarg.

1. Veikals.

Avoti: KZ

Magburaka   vietv.

1. Pilsēta Sjerraleones Republikā, Ziemeļu provincē, 20300 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Magdala   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Magdala"), Tīringenes federālajā zemē, 1960 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Magdalena   vietv.

1. Upe Kolumbijā (sp. val. "Magdalena"), garums - 1550 km, sākas Andos (Centrālajā Kordiljerā), ietek Karību jūrā.

Avoti: LģE

magdalēna   novec.

1. Pēc sv. Marijas Magdalēnas - grēciniece, kas savus grēkus nožēlo.

Avoti: SV33

magdalēnietes   novec.

1. Katoļu sieviešu ordenis ar augustīniešu noteikumiem netiklībā kritušo sieviešu glābšanai un labošanai.

Avoti: KV

magdalēnītas   novec.

1. Sieviešu kongregācijas prostitūcijas apkarošanai.

Avoti: SV33

Magdanli   vietv.

1. Pilsēta Turkmenistānā, Lebapa vilajetā, 27200 iedzīvotāju (1996. g.).

Avoti: LpA, PuA

Magdeburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Magdeburg"), Saksijas-Anhaltes federālās zemes administratīvais centrs, 229900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA

mageirokofobija

1. Bailes gatavot ēdienu.

Magelāna   vietv.; nelok.

1. Magelāna šaurums - atrodas starp Dienvidameriku un Ugunszemes arhipelāgu (sp. val. "Estrecho de Magallanes"), savieno Atlantijas un Kluso okeānu, garums - 575 km, mazākais platums - 2,2 km, mazākais dziļums kuģuceļā - 19,8 m.

Avoti: LģE

Magelanga   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā ("Magelang"), Javas salas vidienē, 118200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT, Wi

Magellanaesa   vietv.; vēst.

1. Puntaarenasa - pilsēta Čīles dienvidos, tās nosaukums 1927.-1938. g.

Avoti: Wi

māgendroppes   apv.

1. Kuņģa zāles.

Avoti: MalV

magene   žarg.

1. Automašīna.

Avoti: SLG

maggiore   mūz.

1. Mažors; apzīmējums sastopams minora skaņdarbos virs mažorā rakstītās daļas.

2. novec. Lielā (dūra) trijskaņa un dūra toņkārtas apzīmējums.

Avoti: Mūz, KV

magiani

1. Viena no Filipīnu kalniešu ciltīm, dzīvo Mindoro salas kalnu rajonos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, saglabājušies tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT

magico   mūz.

1. Burvīgi, brīnišķīgi.

Avoti: ML

magija   novec.

1. Maģija.

Avoti: SV33

magindanaji

1. Tauta, dzīvo Filipīnās, Mindanao salas dienvidu daļas vidienē, pieder pie moro tautām, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, stipra arābu valodas ietekme, reliģija - islams.

Avoti: PZT

magisks   novec.

1. Saistīts ar maģiju.

Magiska laterna— burvju lukturis attēlu izrādīšanai palielinātā veidā uz baltas sienas.

Avoti: SV33

magister   novec.

1. Priekšnieks, meistars, skolotājs.

Avoti: KV

magisterijs   novec.

1. Maģistra grāds.

2. Alķīmiķiem kādas vielas galvenā un cēlākā daļa pulvera veidā.

Avoti: SV33

magistrāle   novec.

1. Galvenā līnija.

2. Ūdens vada galvenā caurule.

3. Elektrības vada galvenā stieple.

Avoti: SV33

magistrāls   novec.

1. Apdedzinātu un sagrūstu sēra un vara zvirgzdu piemaisījums sudraba kausējamai rūdai.

Avoti: SV33

magistrāts   novec.

1. Seniem romiešiem valsts amats un persona, kas to izpilda.

2. Pilsētas iestādes.

3. Anglijā miertiesneši un augstākie policijas ierēdņi.

Avoti: SV33

magistratūra   novec.

1. Francijā tiesu personāls, bet arī visu administratīvo ierēdņu kopība.

Avoti: SV33

magistratus   novec.

1. Maģistratūra.

Avoti: KV

magistrs   novec.

1. Skolotājs; senajā Romā dažu amatu personu nosaukums.

2. Rietumeiropā viduslaiku mūku un bruņinieku ordeņu priekšnieki.

3. Zinātnisks grāds, zemāks par doktoru.

Avoti: SV33

Magkilā   vietv.

1. Dundagas novada Kolkas pagasta apdzīvotās vietas "Uši" nosaukums lībiski.

Avoti: LC

Maglaja   vietv.

1. Pilsēta Bosnijā un Hercegovinā ("Maglaj"), Bosnijas un Hercegovinas federācijā, Zenicas-Dobojas kantonā, 25000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Magliža   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Magliž"), Stara Zagoras apgabalā, 3500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Magloda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Peštas meģē, 11900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

magma   -as, s.

1. ģeol. Izkususi, ugunīgi šķidra, parasti silikātu, masa, kas rodas Zemes mantijā vai garozā un, lavas veidā nonākot Zemes virspusē, veido izvirduma iežus.

2. med. Mīcāma masa; ziede; masa, kas paliek pēc darbīgās vielas ekstrakcijas.

3. med. Farmācijā vairāk vai mazāk noturīga nogulšņu suspensija ūdenī.

Avoti: LLVV, TM5

magmatisks   -ais; s. -a, -ā; ģeol.

1. Saistīts ar magmu, tai raksturīgs.

Magmatiskie ieži— ieži (piemēram, granīti, bazalti), kas veidojušies, atdziestot un sacietējot magmai.

Avoti: LLVV

magmatisms   -a, v.; parasti vsk.; ģeol.

1. Magmai raksturīgo īpašību, procesu kopums.

Avoti: LLVV

magn.   saīs.

1. Magnētisks.

Avoti: i1

Magna   lat.; mit.

1. Magna Mater - "Lielā Māte", romiešu vārds zemes un auglības dievietei Kibelei.

Avoti: Mit

magnalijs

1. Alumīnija sakausējums ar magniju (1-13%) u. c. elementiem; labi metināms, liela korozijizturība un plastiskums.

Avoti: EV

magnāts   -a, v.

1. vēst. Augstmanis, liels zemes īpašnieks - feodālis (parasti Polijā, Ungārijā).

2. Lielkapitālists; bagāts un varens cilvēks.

Avoti: LLVV

magnesins

1. Elektromehāniska ierīce mehānismu tālvadīšanai.

Avoti: SV96

magnētadata   -as, s.

1. Plāns magnēts (izstiepta romba veidā), kas brīvi griežas ap vertikālu asi un vienmēr ar vienu polu ir vērsts pret ziemeļiem.

Avoti: LLVV

magnetārs   astr.

1. Neitronu zvaigzne ar ļoti spēcīgu magnētisko lauku.

Avoti: IZ-36-61

magnētbioloģija

1. Zinātnes nozare, kas pētī Zemes magnētisko lauku un mākslīgi radīta magnētiskā lauka ietekmi uz dzīvām sistēmām, kā arī magnētisko lauku, ko rada dzīvās struktūras; magnetobioloģija.

Avoti: LPE

magnētdielektriķis   el.

1. Monolītā masā sapresēts feromagnētiska pulvera (permaloja, alsifera, ferīta) un dielektriskas saistvielas (sveķu, plastmasas, lakas) maisījums; lieto par magnētisku materiālu.

Avoti: ZTV

magnētdisks   inf.

1. Informācijas nesējs ārējā atmiņā - rotējošs disks ar magnētisku pārklājumu.

Avoti: D89

magnētencefalogrāfs   med.

1. Aparāts, kas fiksē smadzeņu magnētiskos signālus, kas ir proporcionāli smadzeņu elektriskās aktivitātes izraisītajiem elektroencefalogrāfiskajiem viļņiem.

Avoti: TM5

magnētiķis   -ķa, v.; fiz.

1. Viela, kam piemīt magnētiskas īpašības un kas var būt mijiedarbībā ar magnētisko lauku.

Avoti: LLVV

magnētimpulsapstrāde

1. Spiedapstrādes veids, kurā izmanto spēcīga magnētiskā lauka impulsa un metāla sagatavē inducētās elektriskās strāvas mijiedarbības radīto mehānisko spēku.

Avoti: EV

magnētisks   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Saistīts ar magnētismu, tam raksturīgs.

Magnētiskā anomālija— vieta Zemes garozā, kur magnētiskā lauka intensitāte ir lielāka nekā blakus esošajās vietās.

Magnētiskā hidrodinamika— magnetohidrodinamika.

Magnētiskā inklinācija— magnētadatas novirze no horizontālā virziena.

Magnētiskā lēca— īpaša veida magnētiskais lauks, kuram piemīt spēja fokusēt elektriski lādētu daļiņu kūli.

Magnētiskā rezonanse— diagnostikas metode, kas dod iespēju iegūt orgānu un sistēmu asu attēlu vairākās plaknēs.

Magnētiskā vētra— stipras, neregulāras debess ķermeņa magnētiskā lauka izmaiņas.

Magnētiskā viela— magnētiķis.

Magnētiskais ekvators— līnija uz debess ķermeņa virsmas, kur magnētiskā inklinācija ir vienlīdzīga nullei.

Magnētiskais ieraksts— skaņu vai attēlu ieraksts uz feromagnētiska materiāla.

Magnētiskais lauks— telpa vai telpas apgabals, kurā izpaužas magnētisko spēku darbība.

Magnētiskais pols— pastāvīga magnēta vai elektromagnēta virsmas rajons, no kura iznāk magnētiskā lauka spēka līnijas (ziemeļpols) vai kurā tās ieiet (dienvidpols).

Avoti: LLVV, PL

magnētisms   -a, v.; parasti vsk.

1. fiz. Fizikāla parādība, kas makroskopiski izpaužas kā mijiedarbība starp elektriskām strāvām, elektrisko strāvu un magnētu vai arī starp magnētiem.

2. Mācība par šādām parādībām.

3. pārn. Spēja piesaistīt apkārtējo uzmanību, pievilcība.

Avoti: SV99

magnetīts   -a, v.; min.

1. Melns, ciets, dzelzi saturošs minerāls ar metālisku spīdumu un magnētiskām īpašībām.

Avoti: LLVV

magnetizācija   -as, s.; fiz.

1. Process, darbība --> magnetizēt.

2. parasti vsk. Fizikāls lielums, kas raksturo magnētiķa stāvokli.

Avoti: LLVV

magnetizējamība

1. Iežu spēja magnetizēlies Zemes magnētiskā lauka ielekmē.

Avoti: EV

magnetizēšana   fiz., el.

1. Fizikāls process, kas norisinās magnētiķī, ja to ievieto arēja magnētiskajā laukā un tādējādi panāk feromagnētiķa summārās magnetizācijas palielināšanos ārējā lauka magnētiskās indukcijas virzienā.

Avoti: ZTV

magnetizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; fiz.

1. Radīt (kam) magnētiskas īpašības.

Avoti: LLVV

magnetizētība

1. Fiziska ķermeņa (gk. iežu) spēja radīt magnētisko lauku.

Avoti: EV

magnetizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; fiz.

1. Būt tādam, kam rodas magnētiskas īpašības; tikt magnetizētam.

Avoti: LLVV

magnētkardiogrāfs   med.

1. Kardiogrāfs, kas rada un reģistrē elektriskos signālus, kuri ir proporcionāli sirds elektriskās aktivitātes magnētiskajiem impulsiem.

Avoti: MSV

magnētķīmija

1. Fizikālās ķīmijas nozare, kas pētī sakaru starp vielas magnētiskajām īpašībām un tās molekulāro, kristālisko, elektronisko uzbūvi, kā arī magnētisko parādību ietekmi uz ķīmiskām reakcijām.

Avoti: EV

magnētlente   inf.

1. Informācijas nesējs ārējā atmiņā - lente ar magnētisku pārklājumu.

Avoti: D89

magneto   nelok., v.

1. Elektromagnētisks maiņstrāvas ģenerators elektriskās dzirksteles radīšanai dzinēja cilindros, lai aizdedzinātu degmaisījumu.

Avoti: LLVV

magnetobioloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Biofizikas nozare, kas pētī magnētisma un dzīvu organismu attiecības.

Avoti: LLVV

magnetobioloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar magnetobioloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

magnetodinamika

1. Nodaļa mācībā par magnētismu, kurā aplūko magnetizēšanas procesus laikā mainīgos magnētiskajos laukos.

Avoti: LPE

magnetodzinējspēks   -a, v.

1. Fizikāls lielums, kas ir analoģisks elektrodzinējspēkam elektriskajā ķēdē; MDS.

Avoti: LLVV

magnetoelektrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā magnētiskā lauka radīšanai izmantoti pastāvīgi magnēti.

Avoti: LLVV

magnetoelektronika

1. Elektronikas virziens, kas aptver pētījumus par magnētiskām parādībām dažādos magnētiskos materiālos un elektronierīču izveidošanu uz šo pētījumu bāzes.

Avoti: EV

magnetofons   -a, v.

1. Aparāts skaņu magnētiskai ierakstīšanai un atskaņošanai.

Avoti: LLVV

magnetogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. Nospiedumu iegūšana uz parasta papīra ar magnētisku pulveri.

Avoti: LLVV

magnetogrāfs   -a, v.

1. Aparāts, kas nepārtraukti reģistrē magnētiskā lauka maiņu laikā.

Avoti: ZTV

magnetohidrodinamika   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikas nozare, kas pētī elektrību vadošo gāzu, šķidrumu, plazmu mijiedarbību ar elektromagnētisko lauku.

Avoti: LLVV

magnetohidrodinamisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar magnetohidrodinamiku, tai raksturīgs.

Magnetohidrodinamiskie viļņi, arī MHD viļņi— viļņi, kas izplatās eleklrovadošā šķidrā vai gāzveidīgā vidē, kurā pastāv magnētiskais lauks (Alvēna viļņi, magnetoakustiskie viļņi).

Avoti: LLVV

magnetoķīmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikālās ķīmijas nozare, kas pētī sakarību starp vielu ķīmisko uzbūvi un magnētiskajām īpašībām.

Avoti: LLVV

magnetoķīmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar magnetoķīmiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

magnetola   -as, s.

1. Aparāts, kas sastāv no radiouztvērēja un magnetofona.

Avoti: LLVV

magnetometrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ģeofizikas nozare, kas pētī magnētisko lauku.

Avoti: LLVV

magnetometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar magnetometru, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

magnetometrs   -a, v.

1. Mēraparāts, ar kuru mērī magnētiskā lauka intensitāti.

2. med. Ierīce smadzeņu magnētiskā lauka pārmaiņu noteikšanai; lieto epilepsijas, paralīzes un kurluma diagnostikai.

Avoti: LLVV, TM5

magnetons   -a, v.; fiz.

1. Atomu kodolu un elementārdaļiņu magnētisko momentu mērvienība.

Avoti: LLVV

magnetooptika   -as, s.; parasti vsk.

1. Optikas nozare, kas pētī gaismas izstarošanu, izplatīšanos un absorbciju ķermeņos, kas atrodas magnētiskajā laukā.

Avoti: LLVV

magnetooptisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar magnetooptiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

magnetopats   novec.

1. Slimību dziedinātājs, kas uzdodas, ka darot to ar magnētisku spēku palīdzību.

Avoti: KV

magnetopauze   astr.

1. Magnetosfēras robeža ar starpplanētu vidi.

Avoti: ZTV

magnētoperācija   novec.

1. Dzelzs u. c. magnētisku metālu šķembeļu izvilkšana no ievainotas acs (vai citiem orgāniem) ar magnētu palīdzību.

Avoti: KV

magnetopretestība   fiz.

1. Metāla relatīvās īpatnējās elektriskās pretestības izmaiņa magnētiskajā laukā attiecībā pret tā īpatnējo elektrisko pretestību bez elektriskā lauka (ir gareniskā magnetopretestība un šķērsmagnetopretestība).

Avoti: ZTV

magnetorezistīvs   fiz.

1. Saistīts ar magnetopretestību.

Avoti: ZTV

magnetorezistors

1. Pusvadītāju ierīce, kuras elektriskā pretestība mainās (parasti palielinās) ārējā magnētiskā lauka ietekmē.

Avoti: LPE

magnetorezonanse   med.

1. Diagnostikas metode, kas dod iespēju iegūt orgānu un sistēmu asu attēlu vairākās plaknēs.

Avoti: PL

magnetorotācija   novec.

1. Gaismas polarizācijas plaknes griešana, gaismai ejot cauri vielai, kas ievietota magnētiskajā laukā; Faradeja efekts.

Avoti: KV

magnetosfēra   -as, s.

1. Telpa, kura atrodas ap planētu un kuras fizikālās īpašības nosaka planētas magnētiskais lauks un tā mijiedarbība ar kosmisko daļiņu plūsmām.

Avoti: LLVV

magnetostatika   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikas nozare, kas pētī pastāvīgu magnētu un pastāvīgu elektrisko strāvu radītu magnētiskai lauku īpašības un mijiedarbību.

2. Parādību kopums, kuras saistītas ar pastāvīgu magnētu un pastāvīgu elektrisko strāvu radītu magnētisko lauku īpašībām un mijiedarbību.

Avoti: LLVV

magnetostatisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar magnetostatiku (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar magnetostatiku (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

magnetostrikcija   -as, s.; parasti vsk.; fiz.

1. Formas un lieluma maiņa (galvenokārt feromagnētiķim), kas novērojama, (to) magnetizējot.

Avoti: LLVV

magnetostriktīvs   -ais; s. -a, -ā; fiz.

1. Saistīts ar magnetostrikciju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

magnetotropisms   med.

1. Nekustīgu organismu augšana magnētiskā lauka iedarbībā.

Avoti: TM5

magnetrons   -a, v.

1. Elektronu lampa superaugsto frekvenču svārstību iegūšanai.

2. Ierīce, kurā iegūst augstas enerģijas plazmu, uz kustībā esošām lādētām daļiņām iedarbojoties ar spēcīgu magnētisko lauku.

Avoti: LLVV, IZ-85-62

magnēts   -a, v.

1. Ķermenis, kam piemīt magnētiskas īpašības un kas telpā ap sevi rada magnētisko lauku un spēj pievilkt dzelzi, niķeli un dažas citas vielas.

Pastāvīgais magnēts— magnēts, kas saglabā magnētisko lauku pēc magnetizēšanas.

Magnēta adata— magnētadata.

Avoti: LLVV

magnētterapija   med.

1. Pastāvīga vai mainīga zemfrekvences magnētiskā lauka izmantošana ārstniecībā.

Augstfrekvences nagnētterapija— fizioterapijas metode, kurā izmanto augstfrekvences strāvas plūsmu pa labi izolētiem elektriskajiem vadiem, izraisot audos virpuļstrāvas; izmanto iekaisumprocesu ārstēšanā.

Avoti: VE, ZTV

magnētvads   el.

1. Elektrotehniskas ierīces daļa no feromagnētiska materiāla, ko lieto magnētiskās plūsmas koncentrēšanai un magnētiskās pretestības samazināšanai.

Avoti: ZTV

magneziālcements

1. Cements, ko ražo no minerāla magnezita.

Avoti: SV96

magneziāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur magnija oksīdu.

Avoti: ZTV

magnēzija   novec.

1. Magnēzijs.

Avoti: KV

magnēzijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Magnija oksīds; balts pulveris, ko lieto medicīnā, ugunsizturīgu ķieģeļu ražošanā, cementa rūpniecībā.

2. novec. Novecojis metāliskā magnija pulvera nosaukums; agrāk lietoja fotografēšanā zibspuldzes vietā, jo degot rada spilgtu gaismu.

Avoti: LLVV

magnezīts   -a, v.

1. Karbonātu klases kalcīta grupas balts, iedzeltens vai pelēcīgs minerāls.

Avoti: LLVV

magnificat   novec.

1. Magnifikāts.

Avoti: KV

magnificence   novec.

1. Vācijā goda tituls universitātes u. c. augstāko mācības iestāžu vadītājiem - rektoriem, Hamburgas, Brēmenes un Lībekas birģermeistariem.

Avoti: KV

magnifico   mūz.

1. Lieliski, grezni, krāšņi.

Avoti: ML

magnifikācija   -as, s.; biol.

1. Process, kurā gēni, kas nosaka atsevušķu rRNS sintēzi, ģenētiski nosacīti daudzkārtēji replicējas.

Avoti: ĢT

magnifikāts

1. Katoļu baznīcas dziesma, slavinājums dievmātei Marijai.

Avoti: SV99

magnifiks   novec.

1. Cienīgais, krāšņais.

2. Tituls vācu universitāšu rektoriem.

Avoti: SV33

magnijorganisks   ķīm.

1. Elementorganisko savienojumu grupa, satur magnija atomu saistībā ar vienu vai diviem oglekļa atomiem.

Avoti: ZTV

magnijs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - spīdīgs, sudrabaini balts metāls, atomnumurs - 12, atommasa - 24,312, zināmi 6 izotopi, no kuriem 3 ir stabili.

Magnija diglutamāts— pārtikas piedeva E625 (var būt ģenētiski modificēts, satur mononātrija glutamātu), garšas un aromāta pastiprinātājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai pārtikā nelielā daudzumā, lietojot pārmērīgi, veicina caureju.

Magnija fosfāti— pārtikas piedeva E343, pretsalipes viela, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai pārtikā.

Magnija hidroksīds— pārtikas piedev E528, skābuma regulētājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā.

Magnija hlorīds— pārtikas piedeva E511, cietinātājs, buferviela, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā, pārmērīgam daudzumam var būt caureju veicinoša iedarbība.

Magnija karbonāti— pārtikas piedeva E504, pretsalipes viela, sārms, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā, pārmērīgam daudzumam var būt caureju veicinoša iedarbība.

Magnija lauretsulfāts— kosmētikas sastāvdaļa, virsmaktīva viela, izmanto šampūnos, var izraisīt vieglu ādas un acu kairinājumu, var saturēt kancerogēnas sastāvdaļas.

Magnija miristāts— kosmētikas sastāvdaļa, opalescētājs, izmato kosmētikā, var veicināt piņņu veidošanos.

Magnija oksīds— pārtikas piedeva E530, pretsalipes viela, cietinātājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā.

Magnija oletsulfāts— kosmētikas sastāvdaļa, virsmaktīva viela, izmanto kosmētikā, var saturēt kancerogēnas komponentes.

Magnija silikāts— pārtikas piedeva E533a, pretsalipes viela, tiek uzskatīta par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā, var veicināt nierakmeņu attīstību.

Magnija trisilikāts— magnija silikāts.

Avoti: LLVV, FF, Zkp

magniko

1. Magnētisks materiāls uz dzelzs bāzes, kas satur kobaltu, niķeli, alumīniju un varu.

Avoti: SV96

magnitūda

1. Vienība, kas rāda, kāds enerģijas daudzums atbrīvojas zemestrīcē vai sprādzienā; to izmanto t. s. Rihtera skalā (no 0 līdz 10 magnitūdām).

Avoti: SV99

magnolia   lat.

1. Magnolijas.

Magnolia acuminata— gurķu magnolija.

Magnolia grandiflora— lielziedu magnolija.

Magnolia hypoleuca— iebaltā magnolija.

Magnolia kobus— kobus magnolija jeb agrīnā magnolija.

Magnolia liliiflora— lilijziedu magnolija.

Magnolia obovata— iebaltās magnolijas "Magnolia hypoleuca" nosaukuma sinonīms.

Magnolia praecocissima— kobus magnolijas "Magnolia kobus" nosaukuma sinonīms.

Magnolia sieboldii— Zībolda magnolija.

Magnolia x soulangeana— Sulanža magnolija.

Magnolia stellata— zvaigžņu magnolija.

Magnolia tomentosa— zvaigžņu magnolijas "Magnolia stellata" nosaukuma sinonīms.

Magnolia tripetala— trīsvainaglapu magnolija.

Avoti: LD, DaE

magnoliaceae   lat.

1. Magnoliju dzimta.

Avoti: LD

magnoliales   lat.

1. Magnoliju rinda.

Avoti: PDE

magnoliametalls   novec.

1. Sakausējums ar šādu sastāvu: 78-80% svina, 4-10% alvas un 10-18% antimona; lietoja kā gultņu metālu.

Avoti: KV

magnoliatae   lat.

1. Divdīgļlapju "Dicotyledonae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

magnoliāti

1. Divdīgļlapji - plašākā ziedaugu klase.

Avoti: LPE

magnoliidae   lat.

1. Magnoliju apakšklase.

Avoti: PDE

magnolija   -as, s.; bot.

1. dsk. Divdīgļlapju klases dzimta ("Magnoliaceae"), mūžzaļš vai vasarzaļš koks vai krūms ar spirāliski sakārtotām, vienkāršām, veselām, retāk daivainām lapām, lieliem, baltiem, rožainiem vai dzelteniem ziediem, 14 ģ., 240 s.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Magnolia"), 80 s., Latvijā vairākas sugas audzē kā krāšņumaugus.

Agrīnā magnolija— magnoliju suga ("Magnolia kobus syn. Magnolia praecocissima").

Gurķu magnolija— magnoliju suga ("Magnolia acuminata").

Kobus magnolija— agrīnā magnolija.

Lielziedu magnolija— magnoliju suga ("Magnolia grandiflora").

Lilijziedu magnolija— magnoliju suga ("Magnolia liliiflora").

Trīsvainaglapu magnolija— magnoliju suga ("Magnolia tripetala").

Sulanža magnolija— magnoliju hibrīds ("Magnolia x soulangeana").

Zībolda magnolija— magnoliju suga ("Magnolia sieboldii").

Zvaigžņu magnolija— magnoliju suga ("Magnolia stellata syn. Magnolia tomentosa").

Avoti: LLVV, DaE, LD

Magnolija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Magnolia"), Ārkanzasas štatā, 11500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

magnolijaugi

1. Segsēkļi - sēklaugu nodalījuma apakšnodalījums, visaugstāk organizētā augu valsts daļa, kurā ietilpst vairāk nekā puse zināmo augu sugu.

Avoti: LPE

magnolliophytina   lat.

1. Segsēkļi.

Avoti: LD

magnoni   fiz.

1. Kvazidaļiņas, kas atbilst spinu pagrieziena viļņiem magnētiski sakārtotā vidē.

Avoti: ZTV

Magnushof   vietv., vācu val.

1. Mangaļi.

2. Mangaļu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Mangaļu pagastā.

Avoti: FV, KV

Magnusova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Konstantinovas pagastā.

Avoti: LC

magnusovieši

1. Dagdas novada Konstantinovas pagasta apdzīvotās vietas "Magnusova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Magņitnaja   vietv.

1. Magņitnajas kalns - atrodas Dienvidurālu austrumu nogāzē, Krievijas Čeļabinskas apgabalā, augstums - 610 m, granīti, profirīti un marmori, dzelzs rūdas atradnes.

Avoti: PZT

Magņitogorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, 414900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

Māgoča   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Baraņas meģē, 2400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

magona   apv.

1. Magone ("Papaver").

Avoti: KiV

Magonas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jaunpiebalgas novada Zosēnu pagastā.

Avoti: LC

magone   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk.; bot. Divdīgļlapju augu dzimta ("Papaveraceae"), pie kuras pieder viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi, retāk krūmi vai nelieli koki ar spirāliski vai pretēji sakārtotām lapām, parasti piensulu auga veģetatīvajās daļās, dažādas krāsas ziediem ar divkāršu apziedni.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Papaver"), viengadīgs vai daudzgadīgs lakstaugs ar spirāliski vai pretēji sakārtotām lapām, parasti piensulu auga veģetatīvajās daļās, dažādas krāsas ziediem ar divkāršu apziedni.

Austrumu magone— magoņu suga ("Papaver orientale").

Kailstublāju magone— magoņu suga ("Papaver nudicaule").

Lauka magone— magoņu suga ("Papaver dubium").

Miega magone— magoņu suga ("Papaver somniferum").

Sarainā magone— magoņu suga ("Papaver argemone").

Zīda magone— magoņu suga ("Papaver rhoeas").

3. dsk. Zilā magone - šīs dzimtas ģints ("Meconopsis"), dekoratīvi augi, ar neparasti ziedu toni, kas pārziemošanai Latvijā parasti glabājami telpās.

Himalaju zilā magone— zilo magoņu suga ("Meconopsis betonicifolia").

4. žarg. Magnetofons.

Avoti: LLVV, Aug2, DaE, SLG

magones   apv.

1. Magone ("Papaver").

Avoti: Aug2

magonieši

1. Viļānu novada Dekšāres pagasta apdzīvotās vietas "Magoņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

magonikoks   novec.

1. Mahagonijs.

Avoti: Ang

magonīte   apv.

1. Magone ("Papaver").

Avoti: Aug2

magonītes   apv.

1. Magone ("Papaver").

Avoti: Aug2

magons   apv.

1. Magone ("Papaver").

Avoti: Aug2

magoņaugi

1. Divdīgļlapju klases magoņu rindas dzimta, viengadīgi un daudzgadīgi lakstaugi ar pretēji vai pamīšus sakārtotām lapām.

Avoti: PDE

magoņkoks   -a, v.; parasti vsk.

1. Mahagonijs (2).

Avoti: LLVV

magoņlapa   apv.

1. Magones lapa.

Avoti: ME

magoņmaize   apv.

1. Ar magoņu sēklām pārkaisīta baltmaize vai smalkmaize.

Avoti: ĒiV

magoņmaizīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Smalkmaizīte ar magoņu piedevu.

Avoti: LLVV

māgot   apv.

1. Nepievilcīgi ēst, ar pirkstiem ņemot ēdienu no bļodas.

Avoti: ME

magotka   apv., hip.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

magotkis   apv., hip.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

Magotojeva   vietv.

1. Magotojeva ezers - Mogotojevo.

Avoti: PZT

magots   -a, v.

1. Āfrikas makaks ("Macaca sylvana"), dzīvo Ziemeļrietumāfrikā un Gibraltāra apkārtnē, vienīgā pērtiķu suga, kas sastopama Eiropā, viegli pieradināma; bezastes makaks.

Avoti: SV69

Magre   vietv.

1. Upe Spānijā ("Magre"), Valensijā, Hukaras kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Magreba   vietv.

1. Termins, ko lieto, lai apzīmētu Āfrikas ziemeļrietumu daļu - Maroku, Alžīriju un Tunisija.

Avoti: Tc

magreņi   apv.; hip.

1. Kāda augu suga.

Avoti: ME

Magriba   vietv.

1. Ziemeļrietumu Āfrikas nosaukums arābu valodā ("al-Magrib").

Avoti: LEV

magričas   apv.

1. Magaričas.

Avoti: TlV

māgrietiņa   apv.

1. Sarkana vabolīte ar melniem punktiem, kas tika izmantota pareģošanai.

Avoti: ME

mags   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar maģiju; burvis; zintnieks.

2. Iluzionists.

3. Zoroastrisma priesteris senajā Rietumirānā, kā arī citos irāņu reliģiskajos novirzienos Aizkaukāzā, Mazāzijā u. c.

Avoti: LLVV

māgs   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar maģiju; burvis; zintnieks; mags.

2. Iluzionists; mags.

3. Zoroastrisma priesteris senajā Rietumirānā, kā arī citos irāņu reliģiskajos novirzienos Aizkaukāzā, Mazāzijā u. c.; mags.

Avoti: LLVV

magudi   mūz.

1. Indiešu stīgu instruments, līdzīgs ģitārai.

Avoti: Mūz

Magula   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 4700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

magūna   apv.

1. Magone ("Papaver").

Avoti: Aug2

magunes   apv.

1. Magone ("Papaver").

Avoti: Aug2

magūnes   apv.

1. Magone ("Papaver").

Avoti: Aug2

māgužiņa   apv.

1. Vecmāte (bērnu saņēmēja).

2. Sieviete, kas saģērbusies pārāk lielās drēbēs.

3. Maza auguma labsirdīgs vecītis.

Avoti: ME

Magve   vietv.

1. Pilsēta Mjanmā (Birmā), Iravadi kreisajā krastā ("Magway"), apgabala administratīvais centrs, 289200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

maģ   apv.

1. Maz.

Avoti: ME

maģāri   -u, v.

1. dsk., v. Ungāri (tautas pašnosaukums).

2. arī vsk. Ungārs.

Avoti: LLVV

Maģārija   novec.

1. Ungārija.

Avoti: KV

Maģarkaniža   vietv.

1. Kaņiža - pilsēta Serbijā ("Magyarkanizsa"), tās nosaukums ungāru valodā.

Avoti: LpA

maģenīt   apv.

1. Mazliet.

Avoti: ME

māģetiņa   apv.

1. Sarkana vabolīte ar melniem punktiem, kas tika izmantota pareģošanai.

Avoti: ME

māģetiņš   apv.

1. Sarkana vabolīte ar melniem punktiem, kas tika izmantota pareģošanai.

Avoti: ME

Maģiere   vietv.

1. Dundagas novada apdzīvotās vietas "Mazirbe" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

maģiernieki

1. Dundagas novada Kolkas pagasta apdzīvotās vietas "Maģiere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

maģija   -as, s.

1. Pirmatnējās reliģijas forma, kurai raksturīga ticība pārdabisku spēku darbībai; rituālu kopums, kuru mērķis ir izraisīt pārdabisku spēku darbību.

Baltā maģija— rituālu kopums, kuru mērķis ir izraisīt labu pārdabisko spēku darbību.

Melnā maģija— rituālu kopums, kuru mērķis ir izraisīt ļaunu pārdabisko spēku darbību.

Avoti: LLVV

maģīns   apv.

1. Dem. --> mazs.

Avoti: ME

maģiņš   apv.

1. Dem. --> mazs.

Avoti: ME

Maģirve   vietv.

1. Dundagas novada Kolkas pagasta apdzīvotās vietas "Mazirbe" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

maģirvnieki

1. Dundagas novada Kolkas pagasta apdzīvotās vietas "Mazirbe" (agrāk - "Maģirve") iedzīvotāji.

Avoti: V1

maģis   apv.

1. Mazulis.

2. Mazs.

Avoti: ME

maģis   sar.

1. Magnetofons.

Avoti: SLG

maģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar maģiju, tai raksturīgs.

Maģiskais aplis— aplis, ar kuru norobežo kādu vietu, lai pakļautu to maģiskam spēkam.

2. Ļoti neparasts (parasti pēc sava iedarbīguma spēka).

Avoti: LLVV

maģiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> maģisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

maģistrāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Galvenā satiksmes līnija.

// pārn. Galvenais, svarīgākais (kā) elementu kopums, galvenais, svarīgākais (kā) attīstības, norises virziens.

2. Galvenais vads (piemēram, ūdensvadu, kanalizācijas, telefona, telegrāfa tīklā, elektrotīkla).

3. inf. Vītais pāris, koaksiālais vai optiskais kabelis, kas lokālajos tīklos savieno datorus un citas iekārtas.

Maģistrāles klusumsignāls— signāls marķiermaģistrāles tīklā, kas norāda, ka pārraides vide nav aktīva.

Maģistrāles pievienotājbloks— iekārta, kas paredzēta datoru tīkla stacijas pievienošanai maģistrāles kabelim, izmantojot atzarkabeli; ar maģistrāles pievienotājbloka starpniecību ir iespējams staciju pieslēgt datoru tīklam vai arī to apiet.

Avoti: LLVV

maģistrāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Galvenais (par satiksmes līnijām, ielām).

// pārn. Galvenais, svarīgākais (piemēram, par kā elementu kopumu, attīstības, norises virzienu).

2. Galvenais (piemēram, par ūdensvadu, kanalizācijas, telefona, telegrāfa tīkla, elektrotīkla sastāvdaļām).

3. med. Pagatavots pēc ārsta receptes.

Avoti: LLVV, TM5

maģistrands   novec.

1. Maģistrants.

Avoti: KV

maģistrants

1. Persona, kas studē maģistrantūrā un vēl nav aizstāvējusi maģistra darbu.

2. vēst. Cariskās Krievijas universitātēs persona, kas nokārtojusi maģistra eksāmenus.

Avoti: SV99

maģistrantūra

1. Maģistru gatavošanas sistēma augstskolās; studiju posms, kas nepieciešams maģistra akadēmiskā grāda iegūšanai.

Avoti: SV99

maģistrāts   -a, v.

1. v. Pilsētas valde, pārvalde (dažās valstīs); celtne, telpa, kurā darbojas pilsētas valde, pārvalde.

2. Amatpersona (dažu valstu tiesu iestādēs, valsts iestādēs, pilsētas valdē, pārvaldē).

3. v.; vēst. Augsta amatpersona, piemēram, konsuls, pretors (senajā Romā).

Avoti: LLVV

maģistratūra   -as, s.

1. Tiesas iestāžu amatpersonu grupa (dažās valstīs).

2. parasti vsk.; vēst. Augstākais valsts amats (senajā Romā).

Avoti: LLVV

maģistrs   -a, v.

1. Akadēmiskais grāds (nākamais pēc bakalaura grāda); persona, kam piešķirts šāds grāds.

2. vēst. Zemākais zinātniskais grāds (Krievijā līdz 1917), ko piešķīra personām, kas pēc augstākās mācību iestādes beigšanas bija nokārtojušas īpašus pārbaudījumus un publiski aizstāvējušas atbilstošu disertāciju; persona, kam piešķirts šāds grāds.

3. v.; vēst. Dažu amatpersonu tituls (senajā Romā); augsts galma tituls (Bizantijā); persona, kam ir šāds tituls.

4. v.; vēst. Humanitāro priekšmetu skolotājs (viduslaikos).

Avoti: LLVV

maģītis   žarg.

1. Magnetofons.

Avoti: JV

maģjari   novec.

1. Ungāri.

Avoti: LME

maģķenīt   apv.

1. Mazliet.

Avoti: ME

maģmutis   apv.

1. Tāds, kam ir maza mute.

Avoti: ME

maģnūzis   sar.

1. Magnetofons.

Avoti: SLG

maģs   apv.

1. Mazs.

Avoti: ME

maģš   apv.

1. Mazs; mač.

Avoti: ME

maģulis   žarg.

1. Magnetofons.

Avoti: SLG

maģums   apv.

1. Mazums.

Avoti: ME

maģūzis   žarg.

1. Magnetofons.

Avoti: SLG

Maha   mit.

1. Ķeltu (vēst. Īrija) mitoloģijā - dieviete, kas lemj cilvēku mūža ilgumu.

Avoti: Mit

Mahābhārata

1. Indiešu eposs, sanskritā rakstītās literatūras vecākais un nozīmīgākais darbs (ap 300. g. p. m. ē. - 300. g.); sastāv no 18 grāmatām jeb dziesmām; hinduisma svētie raksti.

Avoti: LEV, RtV

mahačka   žarg.

1. Māte.

Avoti: KZ

Mahačkala   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Dagestānas Republikas galvaspilsēta, osta Kaspijas jūras krastā, 578300 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

mahačs   žarg.

1. Kautiņš.

Avoti: SLG

Mahadaonda   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Majadahonda"), Madrides apgabalā, 70400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Mahādeva   sanskr.

1. Lielais dievs - hinduisma dieva Šivas tituls.

Avoti: IdV

Mahādevī   sanskr.

1. Lielā dieviete - hinduisma dieva Šivas sievas Šaktī tituls.

Avoti: IdV

Mahadzanga   vietv.

1. Pilsēta Madagaskaras ziemeļrietumos ("Mahajanga"), reģiona administratīvais centrs, 152800 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

mahagonijkoks   -a, v.

1. parasti vsk. Mahagons.

Avoti: LLVV

mahagonijs   -a, v.

1. parasti vsk. Tumši brūna mahagona (vai dažu citu tropu koku) koksne.

Mahagonija periods— bieži lietots rokoko perioda nosaukums Lielbritānijā, kur gandrīz visu 18. gs. greznās mēbeles izgatavoja no mahagonija.

Avoti: LLVV, MkV

mahagonikoks   novec.

1. Mahagonijs.

Avoti: Ang

mahagonkoks

1. Mahagonu dzimta.

Avoti: PDE

mahagons

1. Divdīgļlapju klases rūtu rindas dzimta ("Meliaceae"), koks, retāk krūms vai puskrūms, ~50 ģ., ~1400 s., tropos, daļēji subtropos, vairākām sugām ir ļoti vērtīga koksne.

Āfrikas mahagons— mahagonu suga ("Khaya senegalensis").

Indijas mahagons— mahagonu suga ("Toona mahagonii").

Īstais mahagons— mahagonu suga ("Swietenia mahagoni"), mūžzaļš, līdz 15 m augsts tropu koks Vidusamerikā, kura koksne - mahagonijs jeb sarkankoks - ir viena no iecienītākajām lietkoksnēm pasaulē.

Avoti: SV99, PDE

mahairions   novec.

1. Ķirurģisks nazis.

Avoti: SV33

mahairods

1. Zobenzobu tīģeris, liels izmiris kaķu dzimtas zīdītājs (plēsoņa) ar milzīgiem, no mutes izvirzītiem augšējiem ilkņiem.

Avoti: SV69

mahaiskisms

1. Anarhistisks novirziens Krievijas politiskajā kustībā, radās 19. gs. beigās.

Avoti: LPE

mahājāna

1. Viens no budisma pamatvirzieniem (ziemeļu budisms), kas izveidojās m. ē. sākumā; atzīst, ka pestīšanu var iemantot visi ticīgie.

Avoti: SV99

mahajarah   novec.

1. Maharadža.

Avoti: LME

mahājuga   mit.

1. Indiešu mitoloģijā - četru jugu kopsumma, 4320000 gadu ilgs laika periods, bet 1000 šādi laika periodi, kas seko cits citam veido kalpu jeb vienu Brahmas dienu.

Avoti: MitJ

Mahakama   vietv.

1. Upe Indonēzijā ("Mahakam"), Kalimantānas salas austrumu daļā, garums - ~720 km, sākas Bovenkapuasa grēdā, ietek Makasaras šaurumā, veido plašu deltu.

Avoti: PZT

Mahallaelkubra   vietv.; novec.

1. Mehalla el Kubra - pilsēta Ēģiptē.

Avoti: PZT

Mahala   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Podgovicas kopienā, 1230 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

Mahalapje   vietv.

1. Pilsēta Botsvanā, Centrālajā distriktā, 39700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

mahalebs   novec.

1. Smaržīga ķiršu suga.

Avoti: SV33

mahalla   novec.

1. ZR Āfrikā karaspēka nometne; netiešā nozīmē arī karaspēks kara gājienā.

Avoti: KV

mahalleks   novec.

1. Abesīņu sudraba naudas vienība, 1/12 daļa no Menelika dāldera.

Avoti: KV

mahāmudra   mit.

1. Viena no galvenajām vadžrajānas skolām, kuras adepta mērķis ir "tukšuma izpratne", kas ir iluzorās būtības pamats; pasaulīgās dzīves ziņā - pilnīga garīga atbrīvošanās no jebkādas nosacītības.

Avoti: MrJ

Mahanadi   vietv.

1. Upe Indijā ("Mahanadi"), Dekānas plakankalnes ziemeļaustrumos, garums - ~900 km, sākas Austrumgatu rietumu daļā 600 m vjl., ietek Bengālijas līcī, veidojot kopēju deltu ar Brahmani, Baltarani u. c. upēm.

Avoti: PZT

mahans   žarg.

1. Māte.

Avoti: KZ

mahanša   žarg.

1. Māte.

Avoti: KZ

Mahanuvara   vietv.

1. Kandi - pilsēta Šrilankas vidienē.

Avoti: PZT

mahaons   sar.

1. Čemurziežu dižtauriņš ("Papilio machaon").

Avoti: Wi

Mahāons   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - dziedniecības dieva Asklēpija dēls, kas no tēva bija mantojis ārstniecības mākslu.

Avoti: Mit

mahāpadama   novec.

1. Lielais lotoss, Indijas svētnīcu kupolu vainagojums.

Avoti: KV

Mahapeine   mit.

1. Birmiešu mitoloģijā - dievība, kas cilvēkiem palīdz gūt sekmes un uzvaras.

Avoti: Mit

Mahara   mit.

1. Hindu mitoloģijā - milzīgs jūras briesmonis, kas līdzīgs valim, krokodilam, haizivij, delfīnam un bija vairāku dievu jājamdzīvnieks.

Avoti: Mit

Maharadze   vietv.; vēst.

1. Ozurgeti - pilsēta Gruzijā, tās nosaukums 1934.-1991. g.

Avoti: PZT

maharadža   -as, v.

1. Valdnieks (Indijā); šī valdnieka tituls.

Avoti: LLVV

mahāraga   mit.

1. Emocionālā ekstāze, ko cenšas sasniegt tantrisma adepti; dažkārt to traktē kā "koncentrētas kaisles enerģijas augstāko formu" vai "absolūtās patiesības pārdzīvojumu".

Avoti: MrJ

maharane   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Maharadžas galvenā sieva vai atraitne.

Avoti: LLVV

mahārāni

1. Mahārādžas sieva vai atraitne; maharane.

Avoti: SV08

Mahārāštra   vietv.

1. Štats Indijā ("Mahārāshtra"), administratīvais centrs - Mumbaja (Bombeja), platība - 307577 kvadrātkilometri, 106894000 iedzīvotāju (2008. g.), valoda - marathu.

Avoti: PuA

mahari   arābu val.

1. Dažu dienu ilgs pārgājiens tuksnesī kamieļa mugurā, nereti - ar nakšņošanu beduīnu teltīs vai ghorfā.

Avoti: Tc

mahariši

1. Hinduistu guru jeb garīgais vadonis (goda tituls).

Avoti: SV99

Mahāsidhas   mit.

1. Budisma mitoloģijā - pusmītiskas personas, kas sasniegušas pilnību ar jogas prakses palīdzību; tiek uzskatīts, ka tādas bijušas 84 personas.

Avoti: Mit

mahāt   žarg.

1. Māt, vicināt (ar roku).

Avoti: SLG

Mahatala   mit.

1. Ngadžu (Kalimantāna) mitoloģijā - demiurgs, augšējās pasaules dievs, ko parasti iztēlojas degunragputna veidolā.

Avoti: Mit

mahāties   žarg.

1. Māt, vicināt (ar roku).

Avoti: SLG

mahatma

1. Indiešu mitoloģijā un teozofijā - pasaules dvēsele.

2. Izcilas, sevišķi godājamas personas tituls (gk. Indijā); persona, kam ir šāds tituls.

Avoti: SV99

Mahaveli   vietv.

1. Upe Šrilankas austrumos ("Mahaweli"), garums - ~330 km, sākas centrālajā kalnienē, ietek Bengālijas līcī.

Avoti: PZT, LpA

Mahāvīra   rel.

1. Ievērojams džainisma skolotājs, kas pēc tradīcijas dzīvojis 599.-527. g. p. m. ē.; viņš vērsās pret kastu sistēmu un centās izplatīt savu mācību brahmaņu vidū; pēdējos dzīves gadus pavadīja pilnīgi kails un septiņdesmit divu gadu vecumā pakļāva sevi bada nāvei.

Avoti: R1

mahdī

1. Islāmā - mesija, glābējs, Dieva sūtnis, kas ieradīsies un nodibinās vienlīdzības un taisnības valsti.

Avoti: LEV

mahdisti   vēst.

1. Muhameda Ahmeda piekritēji Sudānas tautas cīņā pret turku un ēģiptiešu virskundzību.

Mahdistu sacelšanās— politiski-reliģiska tautas cīņa Sudānā pret turku un ēģiptiešu virskundzību un angļiem 1882-98, ko vadīja Muhameds Ahmeds, nosaucot sevi par mahdī.

Avoti: LEV

mah-džongs   novec.

1. Ķīniešu nacionāla spēle ar īpašiem kauliņiem vai kārtīm, radniecisks domino, tikai stipri grūtāks un interesantāks.

Avoti: KV

Māhendradata   mit.

1. Bali salas valdniece (11. gs.), kas tika izraidīta trimdā par buršanu un kas varētu būt mītiskās ļaunās valdnieces Rangdas prototips.

Avoti: PmV

Mahendranagara   vietv.

1. Pilsēta Nepālā, Mahākālī zonas administratīvais centrs, 80800 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Mahess   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - pērkona, vētru, tumsas un vēja dievs, kas personificēja bailes no stihiskajiem un draudīgajiem dabas spēkiem.

Avoti: Mit

mahētika   novec.

1. Kaujas, cīņas māksla.

Avoti: SV33

mahi

1. Tauta Beninas dienvidos un Togo, radniecīga foniem, valoda pieder pie kva valodām.

Avoti: PZT

Mahī   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - sieviešu kārtas dievība, zemes personifikācija.

Avoti: Mit

Mahina   vietv.

1. Pilsēta Klusā okeāna Biedrības salu grupas Taiti salā, 13600 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

mahinācija   -as, s.

1. Viltīgs paņēmiens, viltīga rīcība (kāda mērķa sasniegšanai); arī blēdība (2).

Avoti: LLVV

mahinators   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar mahinācijām.

Avoti: LLVV

mahinēt   žarg.

1. Plānot (mahinācijas, blēdības); nodarboties ar mahinācijām.

Avoti: SLG

mahisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Filozofiskās domas virziens (20. gadsimta sākumā), kas uzskata lietas par sajūtu kompleksiem, cenšas likvidēt atšķirību starp subjektu.

Avoti: LLVV

mahists   -a, v.

1. Mahisma piekritējs.

Avoti: LLVV

Mahiša   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - "bifelis", dēmosn, ko nogalināja dieviete Durga.

Avoti: PmV

mah-jong   novec.

1. Mah-džongs.

Avoti: LME

Mahlemuische   vietv., vēst., vācu val.

1. Mālu muiža, kas atradās Jēkabpilss apriņķa Rites pagastā.

Avoti: KV

Mahlenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Mālu muiža, kas atradās Valkas apriņķa Sinoles pagastā.

Avoti: KV

Mahlup   vietv., vēst., vācu val.

1. Alūksnes novada Mālupes pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Mālupes muiža, kas atradās Valkas apriņķa Mālupes pagastā.

Avoti: LPag, KV

Mahmūdija   vietv.

1. Pilsēta Irākā, Bagdādes piepilsēta Bābilas muhāfazā, 119700 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA

Mahmudije   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Mahmudiye"), Eskišehiras ilā, 4600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mahnovščina   žarg.

1. Notiesāto vai cietuma administrācijas nelikumīgas darbības.

Avoti: KZ

mahnuķ   žarg.

1. Apmainīties.

2. Aizbraukt.

Avoti: KZ

mahņīties   žarg.

1. Samainīt, apmainīt.

Avoti: SLG

mahoberberis   lat.

1. Mahonijbārbeles.

Mahoberberis neubertii— mahonijbārbeļu suga.

Avoti: DaE

mahonia   lat.

1. Mahonijas.

Mahonia aquifolium— parastā mahonija.

Mahonia bealii— Bila mahonija.

Mahonia japonica— Japānas mahonija.

Mahonia x media— vidējā mahonija.

Mahonia nervosa— dzīslotā mahonija.

Mahonia repens— ložņu mahonija.

Mahonia x wagneri— Vāgnera mahonija.

Avoti: LD, DaE

mahonija   -as, s.

1. dsk. Bārbeļu dzimtas ģints ("Mahonia"), mūžzaļš krūms vai neliels koks ar ādainām, plūksnainām, dzeloņainām lapām, dzelteniem ziediem, zilgansārtām ogām, gk. aug Ziemeļamerikā un Āzijā, ~ 100 s., Latvijā kā dekoratīvs augs tiek audzēta 1 s.

Bila mahonija— mahoniju suga ("Mahonia bealii").

Dzīslotā mahonija— mahoniju suga ("Mahonia nervosa").

Japānas mahonija— mahoniju suga ("Mahonia japonica").

Ložņu mahonija— mahoniju suga ("Mahonia repens").

Parastā mahonija— mahoniju suga ("Mahonia aquifolium"), ko audzē arī Latvijā.

Vāgnera mahonija— mahoniju suga ("Mahonia x wagneri").

Vidējā mahonija— mahoniju suga ("Mahonia x media").

Avoti: LLVV, LD, DaE

mahonijbārbele   bot.

1. dsk. Mahoniju un bārbeļu krustojums ("x Mahoberberis"), ko dažkārt audzē kolekcionāri.

Avoti: DaE

Mahoņina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

Avoti: LC

mahorka   -as, s.

1. Tabakas suga ("Nicotiana rustica"), viengadīgs nakteņu dzimtas nikotīnaugs.

2. parasti vsk. No šī auga izgatavota tabaka.

Avoti: LLVV, Aug2

mahoviki   žarg.

1. Dūres.

Avoti: KZ

mahra   novec.

1. Novads un tauta Hadramūtas krastā Arābijas dienvidu nomales zemienē.

Avoti: KV

mahrati   novec.

1. Ide tauta Dekāna ziemeļrietumu daļā, novadā, kur uz bazalta lavas izveidojusies auglīga melnzeme.

Avoti: KV

mahrs

1. Dāvana (nauda vai manta), kuru Islāmticīgs līgavainis dod līgavai, lai viņu laulība būtu likumīga.

Avoti: IdV

mahs   aeron., žarg.

1. Maha skaitlis - lidojoša ķermeņa ātruma attiecība pret skaņas ātrumu attiecīgajā lidojuma augstumā.

Avoti: LEV

Maia   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Maia"), Portu apgabalā, 40100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

maiami

1. Ziemeļamerikas indiāņu algonkinu cilšu grupas centrālās teritoriālās grupas cilts.

Avoti: PZT

Maiami   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Miami"), Floridas štata dienvidos, Atlantijas okeāna krastā, 430300 iedzīvotāju (2014. g.).

Maiami latviešu kopiena— latviešu kopiena ASV, Floridas štatā, izveidojās 1930. gados, kad tur apmetās ~100 latviešu, 1980. gados, bija ~300 latviešu.

2. Pilsēta ASV ("Miami"), Oklahomas štatā, 13700 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Miami"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LE1, WA16, LpA

Maiamibīča   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Miami Beach"), Floridas štatā, 91700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

maiandrs   novec.

1. Upes gultnes līkums jeb serpentīne, ko upe met, tekot pa līdzenumu.

2. Īpatnējs seno grieķu joslas ornaments, kas simbolizēja viļņotu ūdens virsmu.

Avoti: KV

maianthemum   lat.

1. Žagatiņas.

Maianthemum bifolium— divlapu žagatiņa.

Avoti: LD

maicēna   apv.

1. Ļoti smalki maīsa milti vai arī smalkas maīsa stērķeles.

Avoti: KV

Maiči   žarg.

1. Majori.

Avoti: SLG

maida   apv.

1. Gara kārts vai neliels gluds miets, ko sprauž atbalstam apiņiem, zirņiem u. c.

Avoti: KV

maidāns   arābu val.

1. Brīvs laukums austrumzemju pilsētās vai to apkaimē tirgum un izpriecām.

Avoti: KV

maidava   apv.

1. Aužamo stāvu pamina.

2. Nelielas tītavas dziju satīšanai spolītēs.

Avoti: KV

maidavas   apv.

1. Nelielas tītavas dzijas satīšanai spolītēs aušanas laikā.

Avoti: TlV

maide   apv.

1. Gara kārts vai neliels gluds miets, ko sprauž atbalstam apiņiem, zirņiem u. c.; maida.

Avoti: KV

maidi   apv.

1. Egļu zari, ko ziemā nosprauž gar ceļu, lai pēc puteņa tas būtu vieglāk atrodams.

Avoti: KV

maidisms   med.

1. Saindēšanās ar bojātu kukurūzu.

Avoti: TM5

maidīt   apv.

1. Nospraust maidus, arī dzīt pāļus un mietus.

Avoti: LE

maidīt   apv.

1. Nospraust maidus, arī dzīt pāļus un mietus.

Avoti: LE

Maiduguri   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Maiduguri"), Borno štata administratīvais centrs, 521000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

maidzināt   apv.

1. Smalki līt, smidzināt.

Avoti: ME

maidzināt   apv.

1. Darīt maigāku.

Avoti: ME

maidzīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.

1. Spaidīt, mīcīt; arī burzīt.

2. apv. Smalcināt.

3. apv. Vairākkārt spiest, mīt (pedāli).

4. apv. Gulēt kopā, sagulēt, pārgulēt ar kādu.

Avoti: LLVV, VV, KiV

maidzīties   apv.

1. Spaidīties.

2. Gulēt kopā, sagulēt, pārgulēt ar kādu.

Avoti: KiV, NeV

Maidzuru   vietv.

1. Pilsēta Japānā ("Maizuru"), Honsju salā, Japāņu jūras Vakasas līča krastā, 84000 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, Wi

Maiene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Mayen"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 18600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Maienfelde   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Maienfeld"), Graubindenes kantonā, 2700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

maieutika   novec.

1. Sokrāta nosaukums iztaujāšanas mākslai.

Avoti: KV

maiga   apv.

1. Jūsma, prieks, laimība.

Avoti: ME

maigacis   apv.

1. Tāds, kam ir maigas acis.

Avoti: ME

maigi   apv.

1. Čammas, zirnāji.

Avoti: ME

maigi   apv.

1. Spaidi, žņaugi.

Avoti: ME

maigle

1. novec. Vēža kāja.

2. novec. Žuburains stabs tīklu uzkāršanai.

3. novec. Koks ar iešķeltu vai žuburainu galu, ko lieto čūsku vai vēžu ķeršanai, akmeņu lingošanai u. tml.

4. mil. Tieva, taisna kārts, ko vertikāli iesprauž zemē aptuveni 30 m attālumā no ugunspozīcijas (parasti šaušanas virzienā) un izmanto tēmēšanai, šaujot ar mīnmetējiem un citiem artilērijas ieročiem no aizklātām ugunspozīcijām.

5. Mākslīgs orientieris, kārts vai ar krāsainām ģeometriskām figūrām, karodziņiem vai lampu speciāli ierīkota zīme.

Avoti: LE, MIL

maiglehens   apv., hip.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

Maigles   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Maigļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

maigles   -ļu, s.; tikai dsk.

1. Koka stienis ar, parasti diviem, žuburiem galā vai iešķeltu galu (kā satveršanai).

2. Knaibles.

3. Vēža spīles.

Avoti: LLVV

Maigli   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Maigļi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

maiglieši

1. Ludzas novada Miglinieku pagasta apdzīvotās vietas "Maigļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Maiglis   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Maigļi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Maigļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

maigot   apv.

1. Snaust, miegaini klanīties.

Avoti: ME

maigot   apv.

1. Ar zariem vai maikstēm nospraust (iezīmēt) ceļu vai birzi (tīrumā).

Avoti: ME

maigoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Izrādīt maigumu, arī mīlestību (pret kādu); arī mīlināties (1).

Avoti: LLVV

maigots   apv.

1. Miegains; apmiegojies.

Avoti: MiV

maigpuķe   apv.

1. Skaista, krāšņa puķe.

Avoti: ME

maigs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura attieksme pret citiem ir labsirdīga, mīļa.

2. Tāds, kas izraisa patīkamas sajūtas, tāds, kas nekairina vai kairina viegli (piemēram, par vielām, to īpašībām).

3. Tāds, kas ir mīksts, gluds, līdzens (par ādu, apmatojumu, apspalvojumu); tāds, kam ir mīksta, gluda, līdzena āda, apmatojums, apspalvojums (par ķermeņa daļām).

4. Viegls, vienmērīgs (par kustību, darbību, procesu).

5. Tāds, kas izraisa komforta izjūtu (par parādībām dabā).

Avoti: LLVV

maigsne   novec.

1. Gara kārts vai neliels gluds miets, ko sprauž atbalstam apiņiem, zirņiem u. c.; maida.

Avoti: KV

maigste   novec.

1. Maikste.

Avoti: LE

maigšis   apv.

1. Gara kārts ar ko apmaisīt.

Avoti: ME

maigt   apv.

1. Spaidīt, mīcīt, laitīt, glāstīt.

Avoti: ME

maigule   apv.

1. Omulīga, apaļīga sieviete.

Avoti: ME

maigulītis   apv.

1. Tāds, kas ir patīkams, mīlīgs, laipns.

2. Mīļvārdiņš mazam bērnam.

Avoti: ME

maigums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> maigs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> maigs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> maigs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> maigs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

5. Vispārināta īpašība --> maigs (5), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

maija   -as, s.

1. Jēdziens indiešu reliģijā, filozofijā un kultūrā, kas var izpausties kā brīnumains spēks vai ilūzija; māja.

2. novec. Plāns kokvilnas audums.

Avoti: SV96, LLVV

Maija

1. Sengrieķu un romiešu mitoloģijā - vecākā no Plejādēm, Hermeja (Merkurija) māte; no viņas vārda cēlies romiešu maija mēneša nosaukums (Maius).

2. Budas māte.

3. astr. Kāda asteroīda nosaukums.

4. Viena no sešām spilgtajām zvaigznēm Plejādu zvaigznājā.

Avoti: SV69

Maijapana   vietv.

1. Maiju senpilsēta Meksikā, Jukatanas ziemeļos, dibināta X gs., XII-XV gs. - maiju lielākā pilsēta, arhitektūras pieminekļi - tempļu un dzīvojamo māju drupas.

Avoti: PZT

maijgrāfs

1. Pārģērbies vīrietis, kurš Maija grāfa svētkos attēlo vasaru un cīnās ar "ziemas grāfu".

Avoti: LEV

maiji   -u, v.

1. dsk. Indiāņu tauta Meksikā, Jukatanas pussalā.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Maiju raksti— vairāku Centrālās Amerikas indiāņu cilšu - maiju hieroglifi.

Avoti: LLVV

maijkoks

1. Lapām un ziediem izrotāts stabs, tiek uzstādīts vasaras saulgriežu vakarā. Šis paradums ir saglabājies Zviedrijā un Somijā, un iesāk, tam bija rituāla nozīme (auglības simbols).

Avoti: LEV

maijmaizīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sviestmaize ar biezpienu un lokiem vai redīsiem.

Avoti: LLVV

maijpuķe   apv.

1. Maijpuķīte.

Avoti: VL42

maijpuķīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis"), daudzgadīgs liliju dzimtas lakstaugs ar eliptiskām lapām, baltiem, smaržīgiem ziediem vienpusējā ķekarā.

Avoti: LLVV, Aug2

maijpuķītes   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

maijpulkstenīši   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

maijpulkstenīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: LLVV, Aug2

maijpulkstenītes   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

maijpulkstenītis   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

maijroze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Maijrozīte - rožu suga ("Rosa spinosissima").

Avoti: LLVV, Aug2

maijrozīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Rožu suga ("Rosa spinosissima"), dzeloņains krūms ar nepāra plūksnaini saliktām lapām un pielapēm, kupliem bāli dzelteniem ziediem.

2. apv. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

Avoti: LLVV, Aug2

maijrozītes   apv.

1. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

Avoti: Aug2

maijs   -a, v.

1. Gada piektais mēnesis.

Maija roze— maijrozīte.

2. vsk. Maiji (2).

Avoti: LLVV

maijvabole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Skarabeju dzimtas ģints ("Melolontha"), vabole, kas pārtiek no dzīviem vai trūdošiem augiem, Latvijā konstatētas 2 bieži sastopamas sugas.

Lauka maijvabole— maijvaboļu suga ("Melolontha melolontha").

Meža maijvabole— maijvaboļu suga ("Melolontha hippocastani").

Avoti: LLVV, LE1

maijvabule   apv.

1. Maijvabole.

Avoti: ĒiV

maika   apv.

1. Mājiņa, būdiņa.

Avoti: ME

maika   apv.

1. Kaķis.

Avoti: ME

maika   nevēl.

1. Vīriešu apakškrekls.

Avoti: PL

maikata   apv.

1. Viesību rīkotāja nama mātes vietā.

Maikatās iet— gādāt par kaimiņienes saimniecību.

Avoti: LE

maikata   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: ME

maikatene   apv.

1. Sieva, kas viesībās mājas mātes vietā rūpējas par viesu mielošanu.

Avoti: KV

maikats   apv.

1. Vīrs (vai sieva), kas viesībās mājas tēva (mātes) vietā rūpējas par viesu mielošanu.

Maikatās iet— saimniekot kaimiņienes vietā.

Avoti: KV

Maikendorf   vietv., vēst., vācu val.

1. Kalna muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Umurgas pagastā.

Avoti: KV

Maiketija   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlā ("Maiquetia"), Karakasas piepilsēta, osta Karību jūras krastā, 87900 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, Wi

maiko

1. Geišas mācekle.

Avoti: IPV-105-60

Maikopa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Adigejas Republikā, 144500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

maiksīt   apv.

1. Maisīt.

Avoti: ViV

maiksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.; apv.

1. Maikste (1).

Avoti: LLVV

maikss   apv.

1. Maiss.

Avoti: ĒiV

maikste   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Tieva, parasti gara, kārts.

(Garš) kā maikste— saka par garu un tievu cilvēku.

2. Stigmiets.

Avoti: LLVV

maikstīties

1. Sniegties, stiepties.

Avoti: Sin

maiksts   maiksts, dsk. ģen. maikšu, s.

1. Maikste (1).

(Garš) kā maiksts— saka par garu un tievu cilvēku.

Avoti: LLVV

maikšķis   apv.

1. Maišķis.

Avoti: ME

Mailduins   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - īru varonis, kas devās tālā jūrasbraucienā, lai nogalinātu sava tēva slepkavu, bet tas izvērtās par ilgstošu ceļojumu ar fantastiskiem piedzīvojumiem.

Avoti: PmV

maile   apv.

1. Zedenis.

2. Mailīte.

Avoti: ViV, LLx

maile   apv.

1. Kārtiņa pie murda.

Avoti: ME

mailene   apv.

1. Mailīšu zvejas tīkls.

2. Mailīte.

Avoti: ME

mailes   apv.; hip.

1. Spīles.

Avoti: ME

mailīna   apv.

1. Mailīte.

Avoti: ĒiV

mailiņi   apv.

1. Zedeņi.

Avoti: ME

mailis   žarg., retāk

1. Mails - elektroniskā pasta vēstule.

Avoti: SLG

mailis   apv.

1. Zedenis.

2. Mailīte.

Avoti: ME

Mailisaja   vietv.; novec.

1. Mailūsū - pilsēta Kirgizstānā.

Avoti: PZT

Mailīšciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Salacgrīvas novada Ainažu pagastā.

Avoti: LC

mailīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Karpu dzimtas suga ("Phoxinus phoxinus"), neliela saldūdens zivs ar vārpstveida ķermeni, zaļganbrūnu muguru, zilganu vēderpusi, nelieliem tumšiem plankumiem.

Avoti: LLVV

Mailīte   vietv.

1. Neliela upe Smiltenes novada Smiltenes pagastā, Abula labā krasta pieteka, garums - ~5 km.

Avoti: LPag

mailītis   apv.

1. Mailīte.

Avoti: ViV

mails   žarg.

1. Elektroniskā pasta vēstule.

Avoti: SLG

Mailūsū   vietv.

1. Pilsēta Kirgizstānā, Ošas apgabalā 1300 m vjl., 22900 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PZT, PuA, Wi

maiļi   apv.

1. Zedeņi.

Avoti: ME

Maiļupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

Maiļupīte   vietv.

1. Neliela upe Rūjas baseinā, Acupītes labā pieteka.

Avoti: LD

Maiļups   vietv.

1. Baltinavas novada apdzīvotās vietas "Maiļupe" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Maiļupsala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā.

Avoti: LC

Maimakana   vietv.

1. Upe Krievijā, Habarovskas novadā, Majas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

maimaktērions   novec.

1. Atiešu mēnesis, kas atbilst novembra otrajai pusei un decembra pirmajai pusei.

Avoti: KV

Maimansinga   vietv.; novec.

1. Maimansinha - pilsēta Bangladešā.

Avoti: PZT

Maimansinha   vietv.

1. Pilsēta Bangladešā ("Mymensingh"), Bramaputras labajā krastā, 225800 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PZT, Wi

Maimeča   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Hetas labā krasta pieteka, garums - 650 km.

Avoti: PZT

main   mūz.

1. Roka.

Main droite— labā roka.

Main gauche— kreisā roka.

Avoti: Mūz

maina   izsauk.

1. Laid lejā!, (laid) zemāk! (komanda kraušanas operācijās).

Avoti: SV99

maina   apv.

1. Maiņa.

Avoti: ME

maina

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas strazdu dzimtas ģints ("Gracula").

Pauguru maina— strazdu dzimtas suga ("Gracula religiosa").

Avoti: ZvP

Maina   vietv.

1. Upe Vācijas vidusdaļā ("Main"), Reinas lielākā pieteka, garums - 524 km, veidojas satekot Rotermainai (no Franku Albas) un Veisarmainai (no Fihtela kalniem), ieteka iepretī Maincai.

Avoti: LģE

mainada   novec.

1. Bakchante ekstatiskā stāvoklī.

Avoti: KV

mainala   apv.

1. Mainītājs.

Avoti: NeV

mainaļa   apv.

1. Mainītājs.

Avoti: NeV

Mainbernheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Mainbernheim"), Bavārijas federālajā zemē, 2200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Mainburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Mainburg"), Bavārijas federālajā zemē, 14400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Mainca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Mainz"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 202800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Mai-Ndombe   vietv.

1. Mai-Ndombes ezers - atrodas Kongo Demokrātiskajā Republikā, Kongo ieplakas centrālajā daļā, platība - 2320 kvadrātkilometru (lietus sezonā līdz 8200 kvadrātkilometru), dziļums - 2,5-7 m.

Avoti: LģE

mainenieks   apv.

1. Mainītājs, mietnieks, mijējs.

Avoti: ME

mainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mainīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; mainīgums (1).

2. Vispārināta īpašība --> mainīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; mainīgums (2).

3. biol. Populācijas vai sugas indivīdu pazīmju un īpašību dažādības rašanās, kas var iedzimt un neiedzimt.

Fenotipiskā mainība— īpatņu kopuma pazīmju fenotipiskā dažādība.

Genotipiskā mainība— fenotipiskās mainības daļa, ko nosaka ģenētiskie faktori.

Kombinatīvā mainība— genotipiskās mainības veids, ko nosaka kombinācijas un krustmija.

Modifikatīvā mainība— vides apstākļu (klimata, barības u. c.) dažādības izraisītā neiedzimstošā mainība, ko ierobežo organisma ģenētiski nosacītā reakcijas norma.

Mutatīvā mainība— genotipiskās mainības veids, ko nosaka mutācijas.

Paratipiskā mainība— modifikatīvā mainība.

Avoti: LLVV, ĢT

mainīgais   mat.

1. Objekts, kam var piešķirt dažādas (visbiežāk skaitliskas) vērtības no dotās kopas.

Avoti: ZTV

mainīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas kļūst citāds; tāds, kas pārveidojas.

Mainīgs lielums mat.— lielums, kura skaitliskā vērtība aplūkojamajā procesā mainās.

2. Tāds, kas nomaina cits citu; tāds, kas mijas ar ko citu.

Avoti: LLVV

mainīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mainīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; mainība (1).

2. Vispārināta īpašība --> mainīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; mainība (2).

Avoti: LLVV

maininieks   apv.

1. Mainītājs, mietnieks, mijējs.

Avoti: ME

mainis   apv.

1. Mainītājs, mietnieks, mijējs.

Avoti: ME

mainīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Dot (ko savu) un ņemt pretī (cita).

Mainīt naudu— Mainīt naudas zīmi, monētu pret sīkākām, bet kopsummā līdzvērtīgām naudas zīmēm, monētām.

2. Aizstāt (ko) ar citu, ņemt (kā) vietā citu.

3. Veidot, darīt citādu; pārveidot, pārmainīt.

4. Virzīt, pārvietot (ko) no vienas vietas uz citu.

5. Teikt savu un uztvert cita (domu).

Avoti: LLVV

mainītava   -as, s.

1. Uzņēmums, iestāde, kur (ko) apmaina.

Avoti: LLVV

mainīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Kļūt citādam; pārveidoties, pārvērsties.

2. Aizstāt citam citu, stāties citam cita vietā; aizstāt ko citu.

3. Savstarpēji mainīt (1).

Avoti: LLVV

Mainju   mit.

1. Anhro Mainju (Ahrimāns) - galvenais gars, kas pārstāv opozīciju Ahuramazdam zoroastrismā, augstākā tumsas un ļaunuma dievība, negatīvais, postošais un ļaundabīgais pirmsākums Visumā un cilvēkā.

Avoti: R1

mainnieks   apv.

1. Mainītājs, mietnieks, mijējs.

Avoti: ME

Mainota   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Minot"), Ziemeļdakotas štatā, 48000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Mains   mit.

1. Saules sargātājs Sibīrijas tautas - evenku mitoloģijā.

Avoti: Mit

Maintāle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Maintal"), Hesenes federālajā zemē, 36800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

maiņa   -as, s.

1. Laikposms, kam beidzoties, viena cilvēku grupa mainās ar citu grupu (piemēram, darbā, mācību iestādē, nometnē).

2. Cilvēku grupa, ko nomaina cita grupa (ar līdzīgu uzdevumu) pēc noteikta laikposma izbeigšanās.

Maiņas meistars— meistars, kas pārzina vienas strādnieku maiņas darbu.

3. Darbība, process --> mainīt (3), mainīties (1).

4. Darbība, process --> mainīt (2), mainīties (2).

5. Darbība, process --> mainīt (1), mainīties (3).

Maiņas kurss— valūtas kurss; divu valūtu vērtības attiecība.

Maiņas monēta— Monēta, kuras nominālvērtība pārsniedz nosacīto dārgmetāla vērtību tajā.

6. parasti savienojumā ar "jauns". Paaudze, kura nomaina iepriekšējo paaudzi (piemēram, kādā nozarē).

Avoti: LLVV

maiņa   apv.

1. Purvs, muklājs.

2. Smags darbs.

Avoti: ME

maiņāt   apv.

1. Darīt smagu darbu.

Avoti: ME

maiņenieks   apv.

1. Mainītājs, mietnieks, mijējs.

Avoti: ME

maiņkondensators   -a, v.

1. Kondensators ar maināmu kapacitāti.

Avoti: LLVV

maiņrezistors   fiz.

1. Ierīce, kuras elektrisko pretestību var mainīt.

Avoti: IfV

maiņspriegums   -a, v.

1. Elektriskais spriegums, kam periodiski (sinusoidāli, piem., ar frekvenci 50 Hz) laikā mainās kā polaritāte, tā sprieguma vērtība, turklāt vidējā vērtība perioda laikā ir vienāda ar nulli.

Avoti: ZTV

maiņstraumes   jūrn.

1. Paisuma un bēguma mija; plūdmaiņas.

Avoti: JūV

maiņstrāva   -as, s.

1. Elektriskā strāva, kam periodiski mainās virziens un stiprums.

Avoti: LLVV

maiņus   apst.; reti.

1. Pārmaiņus.

Avoti: LLVV

maiņzvaigzne   -es, dsk. ģen. -žņu, s.; astr.

1. Zvaigzne, kam konstatējamas spožuma maiņas.

Aptumsuma maiņzvaigzne— dubultzvaigzne, kuras komponentu orbīta novietota tā, ka orbītas plakne atrodas aptuveni novērotāja skata līnijas virzienā un riņķojošās zvaigznes regulāri aizsedz (aptumšo) cita citu.

Fizikāla maiņzvaigzne— maiņzvaigzne, kuras spožums mainās zvaigznē notiekošo procesu rezultātā.

Pulsējoša maiņzvaigzne— maiņzvaigzne, kuras spožums mainās zvaigznes pulsāciju rezultātā.

Uzliesmojoša maiņzvaigzne— maiņzvaigzne, kuras spožums mainās izvirdumu, uzliesmojumu, sprādzienu u. tml. rezultātā.

Avoti: ZTV, IVkV

Maions   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Lusonas salas dienvidaustrumos ("Mayon"), Filipīnās, augstums - 2462 m, kopš 1615. g. notikuši >30 izvirdumi, izvirdumu laikā lavas straumes var sasniegt jūru.

Avoti: PZT

Maiori   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Maiori"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 5600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

maipuķe   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

maipuķes   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

maipuķīte   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

maipuķītes   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

maipulksteniņi   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

maipulkstenis   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

maipulkstentiņi   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

maipulksteņi   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

mairasi

1. Cilšu grupa Indonēzijā, Jaungvinejas salas rietumu piekrastē un tuvējās salās, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms (sunnisms), saglabājušies tradicionālie ģints ticējumi.

Avoti: PZT

Mairena   vietv.

1. Mairena del Alharafe - pilsēta Spānijā ("Mairena del Aljarafe"), Andalūzijas autonomā apgabala Seviljas provincē, 42800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Mairena del Alkora - pilsēta Spānijā ("Mairena del Alcor"), Andalūzijas autonomā apgabala Seviljas provincē, 21600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mais   apv.

1. Kukurūza ("Zea mays").

Avoti: Aug2

maisadata   -as, s.

1. Gara adata ar lielu aci un uzliektu galu (maisu šūšanai un lāpīšanai).

Avoti: LLVV

maisāmais

1. Mente.

Avoti: Sin

maisaudekls   -a, v.

1. Rupjš, izturīgs cauruļveida audums, ko auž ar speciālām (apaļaužamajām) stellēm un izmanto maisu izgatavošanai.

2. Maisaudums.

Avoti: LLVV

maisaudums   -a, v.

1. Rupjš, izturīgs audums (parasti maisu šūšanai).

Avoti: LLVV

Maisava   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Maissau"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 2000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

maisekle   apv.

1. Tā, kas maisa, maisās - traucē.

Avoti: SiV

maiseklis   -ļa, v.

1. Tas (priekšmets), ar ko maisa (piemēram, vielu).

2. novec. Piejaukums, maisījums.

3. apv. Cilvēks, kas traucē, kavē (kādam) ko darīt.

4. apv. Cilvēks, kas mēdz saieties, uzturēt intīmas attiecības ar vairākām pretēja dzimuma personām, mainīt tās.

Avoti: LLVV, ViV

Maisēļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Kaives pagastā.

Avoti: LC

maīseļļa   novec.

1. Kukurūzas eļļa.

Avoti: KV

maisenieks   apv.

1. Maisu izgatavotājs.

2. Tas, kas atrodas maisā.

Avoti: ME

maisēt   apv.

1. Maisīt (par sviesta gatavošanu).

Avoti: BB

Maisi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Kalsnavas pagastā.

Avoti: LC

maisīgs   novec.

1. Maisveida.

Avoti: LV93

maisījums   -a, v.

1. Kopums, kas sastāv no samaisītām, sajauktām vielām vai sīkiem priekšmetiem.

2. Viendabīga vide, kas sastāv no ķīmiski nesaistītiem komponentiem.

Avoti: ZTV

maisīkla

1. Mente.

Avoti: Sin

maisinieki   vēst.

1. Personas, kas bada gados (1917.-1920. g.) ar maisiem braukāja no pilsētas uz laukiem pēc maizes u. c. pārtikas, ko ieguva gk. maiņas ceļā.

Avoti: KV

maisinieks   apv.

1. Maisu izgatavotājs.

2. Tas, kas atrodas maisā.

Avoti: ME

maisiņš   -a, v.

1. Dem. --> maiss.

2. savienojumā ar apzīmētāju; anat. Apvalks, kas aptver atsevišķus orgānus vai to daļas; neliels audu paplašinājums, kurā uzkrājas šķidrums.

Mata maisiņš— folikuls, kurā ietverta mata sakne.

3. Ādas kroka zem acīm.

Avoti: LLVV

maisīšana   tehnol.

1. Darbība viendabīgas vides radīšanai un uzturēšanai ierobežotā tilpumā; uzlabojot heterogēnas sistēmas fāžu kontaktu, tā intensificē siltuma un masas apmaiņas (adsorbciju, ekstrakciju) procesus, veicina šķīšanas un ķīmisko reakciju norisi.

Avoti: ZTV

maisīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Ar (parasti riņķveida) kustību mainīt (kā, piemēram, vielas, masas) stāvokli.

2. Ar īpašiem paņēmieniem apvienojot, savienojot (ko), gatavot (kā) kopumu.

3. apv. Jaukt un irdināt (augsni).

4. intrans.; nevēl. Traucēt.

Avoti: LLVV

maisītājs   -a, v.

1. Darītājs --> maisīt.

2. v. Iekārta (kā) maisīšanai; iekārta maisījuma iegūšanai.

3. tehnol., lauks. tehn. Iekārta, kuru lieto maisīšanai - homogēnas (šķīdumu) vai heterogēnas (suspensiju, emulsiju) vides iegūšanai, masas un siltuma apmaiņas procesu intensificēšanai; jaucējs.

Avoti: LLVV, ZTV

maisītava   apv.

1. Kavēklis, traucēklis.

Avoti: ME

maisīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. sar. Pārvietojoties nemierīgi, steidzīgi kustēties (starp citiem, citu vidū); atkārtoti iet, parādīties (kur).

2. sar. Bez uzaicinājuma ņemt dalību, cenšoties ietekmēt (piemēram, kādu pasākumu); jaukties (4).

Maisīties pa vidu— runāt vai darīt ko vienlaikus ar citiem, traucējot viņus.

3. sar. Ilgstoši uzturēties (kādas teritorijas vairākās vai daudzās vietās).

4. parasti 3. pers.; sar. Juceklīgi norisēt (par psihiskām norisēm).

5. parasti 3. pers. Refl. --> maisīt (1); tikt maisītam.

6. parasti 3. pers. Refl. --> maisīt (2); tikt maisītam.

Avoti: LLVV

maiska   apv.

1. Apiņu miets, maiksts.

Avoti: ME

Maiska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kabardas-Balkārijas Republikā, Terekas labajā krastā, 26500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

maisnieks   apv.

1. Maisu izgatavotājs.

2. Tas, kas atrodas maisā.

Avoti: ME

maiss   -a, v.

1. Samērā liels, četrstūrains priekšmets (kā sausa glabāšanai, transportēšanai), kas veidots no auduma, plastmasas, papīra u. tml. un kam viens gals ir vaļējs.

Maisa drēbe— maisaudums.

Guļamais maiss— guļammaiss.

Skābekļa maiss— skābekļa spilvens.

Kā pa maisu, arī kā maisā— atrauti no citiem cilvēkiem, nesaņemot informāciju.

// parasti savienojumā ar apzīmētāju. Šāds priekšmets (parasti pildīts ar salmiem, sienu) gulēšanai vai sēdēšanai.

2. sar. Ielenkums (2).

Gaidi ar maisu— saka, ja neko nedabūs, ja nekas neizdosies.

Avoti: LLVV, SLG

maiss   -a, v.; novec.

1. Kukurūza.

Avoti: LLVV

maistārpi

1. Dzīvnieku valsts daudzšūņu nodalījuma tipisko daudzšūņu apakšnodalījuma klases ("Priapulida"), 8 s., ķermenis cilindrisks, parasti 10-15 cm garš, tā priekšgalā āķveidaīgiem dzelkšņiem klāts snuķis, ko var ievilkt ķermenī, gk. mēreno joslu jūrās, dzīvo litorālē, ierakušies gruntī.

Avoti: LPE, PDE

maistīt   apv.

1. Ar attiecīgu rīku, ierīci lauzt (piemēram, linu, kaņepāju) šķiedru, mīstīt.

2. Jaukt, maisīt.

Avoti: ME

maistīties   apv.

1. Maisīties.

Avoti: ME

maistuļa   apv.

1. Netikla sieviete.

2. Mente, lāpstiņa maisīšanai.

Avoti: ME

maisudrēbe   -es, dsk. ģen. -bju, s.; reti.

1. Maisaudums.

Avoti: LLVV

maisumi   apv.

1. Otrie arumi.

Avoti: ME

Maisura   vietv.

1. vēst. Karnataka - štats Indijā, tā nosaukums līdz 1973. g.

2. novec. Maisūru - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Maisūru   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Mysore"), Karnātakas štata dienvidu daļā, 742300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

maisušķis   apv.

1. Neliels maiss.

Avoti: ME

maisveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir maisa veids, forma.

Avoti: LLVV

maisveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Maisveida.

Avoti: LLVV

maiszirneklis

1. Zirnekļu kārtas dzimta ("Clubionidae"), raksturīgas prāvas, iegarenas ligzdas, ko veido no baltpelēkas, blīvas tīmekļa segas, ķeramtīklus neveido, medījumu iegūst piezogoties, Latvijā konstatētas 22 sugas.

Avoti: LD

Maišeli   vietv.

1. Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Maišeļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

maišelis   apv.

1. Neliels maiss.

Avoti: ĒiV

maišelnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas iepērk pārtikas produktus, lai ar tiem spekulētu.

2. Cilvēks (parasti pilsētnieks), kas pārtikas trūkuma apstākļos dodas uz laukiem iepirkt vai iemainīt pārtikas produktus.

Avoti: LLVV

Maišeļi   vietv.

1. Krāslavas novada Robežnieku pagasta apdzīvotās vietas "Skuki" daļa.

Avoti: LC

maīši   apv.

1. Mistrs (parasti auzu un miežu).

Maīšu maīšiem— kopā ar ko citu; jauktā veidā.

Avoti: ViV

maišķiņš   apv.

1. Mente.

2. Maisījums.

Avoti: ME

maišķis

1. Maisījums.

2. sar. Mente.

Avoti: Sin

maišņa   apv.

1. Tāds, kas visur iejaucas, maisās pa vidu.

Avoti: ME

maišu   apv.

1. Jaukti, samaisīti.

Avoti: ME

maišuks   apv.

1. Dem. --> maiss.

2. Maisu nesējs.

Avoti: ME

maišumā   apv.

1. Kopā ar ko citu; maisījumā.

Avoti: ĒiV

maīšumis   apv.

1. Kopā ar ko citu; pārmaiņus.

Avoti: ViV

maišums   apv.

1. Kopā ar ko citu; maisījums.

Avoti: ĒiV

maita   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. s. Bojā gājis dzīvnieks.

Maitu lija— grifs (1).

Maitas putns— putns, kas pārtiek galvenokārt no bojā gājušiem dzīvniekiem.

2. pārn.; vienk. Nekrietns, nelietīgs cilvēks; nederīgs, slinks dzīvnieks.

3. sar. Divkosis.

Avoti: LLVV, KZ

maita   apv.

1. Meita.

Avoti: BsV

maitains   apv.

1. Bojāts, iepuvis.

Avoti: ME

maitasgabals   -a, v.; vienk.

1. Nekrietns, nelietīgs cilvēks; nederīgs, slinks dzīvnieks; maitas gabals.

Avoti: LLVV

maitasputns   -a, v.

1. Putns, kas pārtiek galvenokārt no bojā gājušiem dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

maitāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.; sar.

1. Bojāt (1).

2. Bojāt (2).

3. Bojāt (3).

Avoti: LLVV

maitāties   parasti 3. pers., -ājas, pag. -ājās; refl.; sar.

1. Bojāties (1).

2. Bojāties (2).

Avoti: LLVV

maitēdājs   -a, v.

1. Dzīvnieks, kas pārtiek galvenokārt no bojā gājušiem dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

maitēdējs   apv.

1. Maitēdājs.

Avoti: ME

maitēdis   apv.

1. Maitēdājs.

Avoti: ME

maitēns   apv.

1. Maita, lamuvārds.

Avoti: ME

maitgabals   apv.

1. Slikts, nekārtīgs, nevīžīgs, nenoteikts cilvēks; maitasgabals.

Avoti: ViV

maithilī

1. Indoeiropiešu saimes valoda, kurā runā galvenokārt Indijas ziemeļaustrumos, Bihāras štatā, kā arī Nepālā, dažkārt tiek uzskatīta par hindi vai bengāļu valodas dialektu.

Avoti: PZT

maithuna   mit.

1. Rituālais dzimumakts tantrismā, ar kuru noslēdzas svarīgākais tantriskais rituāls - paņčamakāra.

Avoti: MrJ

maitiņš   apv.

1. Maita, lamuvārds.

Avoti: ME

maitiskis   apv.

1. Sieviete.

Avoti: BsV

maitmuguris   apv.

1. Lieto lamu vārda nozīmē: slikts, nekārtīgs, nevīžīgs, nenoteikts cilvēks.

Avoti: ViV

maitre   novec.

1. Kungs, saimnieks, īpašnieks, skolotājs, meistars.

Avoti: KV

Maitreija   mit.

1. Budisma mitoloģijā - nākamās paaudzes buda un bodisatva.

Avoti: MitJ

Maitreja

1. Nākamais Buda, pirmais no nākotnes budām; budisti tic, ka laiku pa laikam pasaulē parādās jauns buda, lai uzturētu zināšanas par pareizo ceļu.

Avoti: IdV

maizains   apv.

1. Tāds, kas notriepts ar maizes mīklu.

Avoti: ĒiV

maizaiņš   apv.

1. Tāds, kas notriepts ar maizes mīklu.

Avoti: ĒiV

Maizasa   vietv.

1. Upe Krievijā, Taras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

maizcepējs   apv.

1. Maiznieks, maizes cepējs.

Avoti: ME

maizcepis   apv.

1. Maiznieks, maizes cepējs.

Avoti: ME

maizceptuve   apv.

1. Maizes ceptuve, maiznīca.

Avoti: LkG

maizdona   apv.

1. Maizes klaips, kas ir iesākts lietot, griezt.

Avoti: ViV

maize   -es, s.; parasti vsk.

1. Pārtikas produkts, ko cep, parasti no raudzētas mīklas, krāsnī un kam ir raksturīga klaipa, kukuļa forma; šāda pārtikas produkta šķēle, gabals.

Klona maize— rudzu maize, ko cep tieši uz krāsns klona virsmas.

Saldskābā maize— saldskābmaize.

Biezpiena maize— ar saldu biezpiena masu pārklāta plātsmaize.

Ogu maize— salda smalko kviešu miltu maize ar rozīnēm.

(No)griezt maizi— (no)griezt šķēli (vai vairākas šķēles) maizes.

Maizes lāpsta— lize.

Otrā maize— kartupeļi.

Maizes augs— augs, no kā iegūst miltus maizes gatavošanai.

Pērtiķu maizes koks— tropu koks ar ļoti resnu stumbru, kuplu lapotni, miltainiem ēdamiem augļiem; baobabs.

Bišu maize— bišu barība, ko tās izstrādā no putekšņiem un medus.

// pārn. Visnozīmīgākais, būtiski nepieciešamais (kādā nozarē).

2. poēt. Labība, labības graudi (parasti rudzi, kvieši).

3. Uzturs, pārtika.

4. Eksistences līdzekļi.

Avoti: LLVV

maizeputra   apv.

1. Uzturs.

Avoti: ViV

maizesdarbs   apv.

1. Iztikas, eksistences darbs.

Avoti: LV93

maizesgabals   apv.

1. Maizes gabals, maizes šķēle, rieciens.

Avoti: ĒiV

maizeskoks   -a, v.

1. Zīdkoku dzimtas ģints, lieli tropisko mežu koki, DA Āzijā, Okeānijā, ~50 s.

Avoti: EV

maizeskrāsne   apv.

1. Krāsns, kurā cep maizi.

Avoti: ĒiV

maizeskrāsns   apv.

1. Krāsns, kurā cep maizi.

Avoti: ĒiV

maizeskukulis   apv.

1. Cepšanai sagatavots vai izcepts paliels, parasti apaļš vai garens maizes mīklas veidojums, klaips.

Avoti: ĒiV

maizesnaids   apv.

1. Naids, kas radies eksistences cīņā, ienākumu dēļ.

Avoti: ViV

maizestēvs

1. Apgādnieks.

Avoti: Sin

Maizezers   vietv.

1. Dabas liegums Idumejas augstienes Limbažu viļņotajā līdzenumā, Limbažu novada Umurgas pagastā, platība - 65 ha, izveidots 1999. g., lai aizsargātu minerālvielām nabadzīgās augtenēs augošos augus, neskartos purvus un slīkšņas.

2. Ezers šī dabas lieguma teritorijā, platība - 5 ha, garums - ~400 m, lielākais platums - ~200 m, aug aizsargājamas sugas Dortmaņa lobēlija, dzeloņsporu ezerene un ežgalvītes.

3. Maizezera purvs - klajais purvs šī dabas lieguma teritorijā, platība - 52 ha, 1977.-1999. g. tajā bija dzērvenāju liegums 34 ha platībā; Vilbaku purvs.

Avoti: LE1, LD

maizgabals   apv.

1. Maizes gabals.

Avoti: ME

maizgaroza   apv.

1. Maizes garoza.

Avoti: ME

maizgriezis   -ža, v.

1. Ierīce maizes griešanai šķēlēs.

Avoti: LLVV

Maiziki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lūznavas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

Maizīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta, neapdzīvota, saglabājušās drupas) Viesītas novada Viesītes pagastā.

Maizīšu pilskalns— atrodas Viesītas novada Viesītes pagastā pie bij. Maizīšu mājām, ir savrups, 24 m augsts paugurs, ko no rietumiem un ziemeļiem ietver purvs, pārējās nogāzes dabiski stāvas, plakums - ~50 x 20-30 m, bijis apdzīvots līdz 10 gs.

Avoti: LE1

maizīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. parasti vsk. Dem. --> maize.

2. Neliels konditorejas izstrādājums no augstākā labuma miltiem ar dažādām piedevām; arī smalkmaizīte.

3. Sviestmaize.

Avoti: LLVV

Maizīte   vietv.

1. Upe Aizkraukles un Skrīveru novadā, Daugavas senlejas malā, satekot ar Braslu veido Dīvaju, garums - 14 km, kritums - 44 m.

Avoti: LD

maizītieši

1. Ilūkstes novada Eglaines pagasta apdzīvotās vietas "Maizītes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

maiznīca   -as, s.

1. Neliela maizes ceptuve (parasti kopā ar veikalu); maizes veikals.

maizniecība   apv.

1. Maizes cepšanas darbības nozare.

Avoti: ME

maizniekmeistars   s.

1. Maizes cepšanas meistars.

Avoti: DĒ-42-33

maiznieks   -a, v.

1. Amatnieks, kas nodarbojas ar maizes cepšanu; maiznīcas īpašnieks; arī maizes tirgotājs.

Avoti: LLVV

maiznuka   apv.

1. Pabieza maizes rika, gabals.

Avoti: ViV

maizvaniņi   apv.

1. Parastā kreimene ("Convallaria majalis").

Avoti: Aug2

maižāt   apv.

1. Meklēt maizi, ubagot.

Avoti: ME

maižot   apv.

1. Meklēt maizi, ubagot.

Avoti: ME

maj.   saīs.

1. Majors (kopā ar uzvārdu).

2. mūz. Majeur, mažors.

Avoti: i1, Mūz

Maja   vietv.

1. Upe Krievijā, Habarovskas novadā un Sahas Republikā (Jakutijā), Aldanas pieteka, garums - 1053 km, veidojas no divām satekupēm, kas sākas Judoma-Majas kalnienē.

2. Upe Krievijas Habarovskas novadā un Amūras apgabalā, Udas kreisā krasta pieteka.

3. Majas grēda - atrodas Krievijas Habarovskas novada ziemeļu daļā, garums - 200 km, augstums - līdz 1983 m, metamorfie ieži un granīti, dienvidaustrumos - izvirdumieži, dziļas ielejas.

Avoti: LģE, PZT

Maja   mit.

1. Sengrieķu un romiešu mitoloģijā - vecākā no septiņām plejādēm, jūras nimfas Pleiones un titāna Atlanta septiņām meitām; no viņas vārda radies maija mēneša nosaukums.

2. astr. Spoža zvaigzne Plejāžu zvaigznājā.

Avoti: SV99

māja   -as, s.

1. Celtne dzīvošanai, arī sabiedriskām vai saimnieciskām vajadzībām.

Augu māja— celtne siltummīlošo augu audzēšanai; arī siltumnīca.

Biedrības māja— māja, kurā darbojās (parasti saviesīga) biedrība.

Ģimenes māja— vienas ģimenes vajadzībām celta dzīvojamā māja.

Kalpu māja— māja, kurā dzīvo muižas kalpi.

Katlu māja— katlumāja.

Nabagu māja— nabagmāja.

Mājas grāmata— mājas iedzīvotāju reģistrācijas grāmata.

Moku māja— skola.

Pagasta (arī valsts) māja— pagastmāja.

Pasta māja— māja, kurā darbojās pasts.

Sētas māja— māja, kuras priekšējā fasāde ir vērsta pret citas mājas pagalmu.

Tiesas māja— māja, kurā darbojās tiesa (parasti pagastā).

Trako māja— psihiatriskā slimnīca.

2. parasti dsk. Lauku sēta, lauku saimniecība.

Lauku mājas— Lauku saimniecība, kas atrodas privātīpašumā.

3. dsk. lietojams arī vsk. nozīmē. Dzīvesvieta, cilvēka mājoklis.

Justies kā mājās— justies labi, brīvi, nepiespiesti.

Labais mājas gars (arī mājas dvēsele)— cilvēks, kas rūpējas par kārtību un omulību mājās.

Mājas arests— atvieglots aresta veids, kad arestētais tiek izolēts savā dzīvoklī.

Mājas draugs— cilvēks, kas bieži ciemojas kādā mājā.

Mājas dvēsele— saka par ģimenes locekli, kas nosaka, būtiski ietekmē ģimenes, mājas kārtību, noskaņu, tradīcijas.

Mājas gars— gars, kas rūpējas par labklājību mājās.

Mājas māte— mājasmāte; namamāte (1).

Mājas tēvs— mājastēvs; namatēvs.

Mājas vieta— mājvieta.

Otrās mājas— vieta, kurā bieži, ilgstoši uzturas, vieta, kurā jūtas labi, brīvi, nepiespiesti.

Tēva mājas— mājas, kas ir piederējušas vai pieder tēvam; dzimtās mājas.

Sēdēt mājās— ilgāku laiku uzturēties mājās.

Vest sievu mājā (arī mājās)— precēties (par vīrieti).

// ģen., adj. nozīmē. Tāds, ko veic, darina, izmanto dzīvesvietā, mājokli vai cieša saistībā ar to.

Mājas darbs— mācību darbs, kas veicams ārpus mācību nodarbībām skolā.

Mājas mācība— mājmācība.

Mājas uzdevums— mācību uzdevums, kas veicams ārpus mācību nodarbībām skolā.

// ģen., adj. nozīmē. Savienojumā ar dzīvnieka nosaukumu norāda, ka dzīvnieks uzturas cilvēku mājokļu tuvumā vai cilvēku mājokļos.

// ģen., adj. nozīmē. Savienojumā ar dzīvnieka nosaukumu norāda, ka dzīvnieku audzē, lai izmantotu saimnieciskiem vai dekoratīviem, estētiskiem mērķiem.

Mājas dzīvnieks— mājdzīvnieks.

// ģen., adj. nozīmē. Savienojumā ar auga nosaukumu norāda, ka augs ir kultūraugs.

Mājas svētība— istabas augs ar garenām, tumšzaļām lapām.; aspidistra.

// pārn. Dzimtā vieta; dzimtene.

// dsk. lok.; sar. Aizsardzībā (sporta spēlēs), tuvāk saviem vārtiem vai savam grozam.

Avoti: LLVV, SLG

māja

1. Maija - jēdziens indiešu reliģijā, filozofijā un kultūrā, kas var izpausties kā brīnumains spēks vai ilūzija.

Avoti: SV96

Majagvesa   vietv.

1. Pilsēta Puertoriko salas rietumu piekrastē, osta Atlantijas okeāna krastā, 78600 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PZT

mājāietamlaiks   apv.

1. Laiks, kad jāiet mājās.

Avoti: ViV

Majaka   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Piedņestrā, 5500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

majaks

1. apv. Novērošanas tornis.

2. žarg. Lukturis.

3. žarg. Nosacīts brīdinājums signāls.

Avoti: KiV, KZ

mājālaižamlaiks   apv.

1. Laiks, kad jālaiž lopi mājās.

Avoti: ViV

mājamatniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. vēst. Amatniecība sākotnējā stadijā, kad patērētāja saimniecībā izgatavoja tai nepieciešamos amatnieku ražojumus.

2. neakt. Mājrūpniecība.

Avoti: LLVV

mājamatniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. vēst. Saistīts ar mājamatniecību (1), tai raksturīgs.

2. neakt. Saistīts ar mājamatniecību (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

mājamatnieks   -a, v.

1. vēst. Cilvēks, kas nodarbojas ar mājamatniecību (1).

2. neakt. Cilvēks, kas nodarbojas ar mājamatniecību (2).

Avoti: LLVV

Majani   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LC

mājapuža   apv.

1. Mājas apakšējā daļa; vieta zem mājas.

2. Vieta lejpus mājas piekalnē.

Avoti: ViV

mājapužpļava   apv.

1. Pļava pie mājas zemākā vietā.

Avoti: ViV

mājasdarbs   -a, v.

1. Mājas (mācību) darbs.

Avoti: LLVV

mājasdzīvnieks   novec.

1. Mājdzīvnieks.

Avoti: LV93

mājasgals   apv.

1. Mājas gals; vieta, tuvākā apkārtne mājas galā.

Avoti: ĒiV

mājaslapa   inf.

1. Globālā tīmekļa dokuments, kas tiek uzskatīts par ieiešanas punktu kādā saistītu dokumentu kopā; mājas lapa.

Avoti: D3

mājasmāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sieviete, kas uzņem viesus (parasti savā mājā); namamāte (1).

Avoti: LLVV

mājaspakaļa   apv.

1. Vieta, tuvākā apkārtne aiz mājas.

Avoti: ĒiV

mājāssēdis   apv.

1. Mājās sēdētājs, uztups.

Avoti: TlV

mājassēne

1. Īstā mājassēne - brants ("Serpula lacrymans").

Avoti: IZ-88-17

mājastēvs   -a, v.

1. Vīrietis, kas uzņem viesus (parasti savā mājā); namatēvs.

Avoti: LLVV

mājasvārds   apv.

1. Mājas, lauku saimniecības nosaukums.

Avoti: ĒiV

mājasvieta   apv.

1. Mājvieta; iebrauktuve; apmešanās vieta, naktsmājas.

Avoti: LV93

mājaudums   -a, v.

1. Mājās austs audums.

Avoti: LLVV

mājaudzināšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Bērna audzināšana mājas apstākļos.

Avoti: LLVV

Majauela   mit.

1. Acteku (vēst. Centrālā Meksika, Meksikas dienvidi) mitoloģijā - sākotnēji viena no auglības dievietēm, vēlāk agaves un no agaves gatavotā dzēriena - oktli dievība, kuru attēloja kā sievieti ar 400 krūtīm.

Avoti: Mit

mājbite   apv.

1. Mājas bite, medusbišu ģints suga.

Avoti: KV

Majdanpeka   vietv.

1. Pilsēta Serbijā ("Majdanpek"), Centrālās Serbijas Boras apgabalā, 7600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

majdans   žarg.

1. Stacija.

2. Vagons.

3. Čemodāns.

4. Pasažieru vilciens.

Avoti: KZ

majdanščiks   žarg.

1. Zaglis stacijā.

Avoti: KZ

mājdarbs   apv.

1. Mājasdarbs.

Avoti: LV93

mājdarinājums   inf.

1. Aparatūra, ko mājas apstākļos (dažkārt garāžā vai pagrabtelpās) izveidojuši datortehnikas entuziasti.

Avoti: D3

mājdrēbes   apģ.

1. Sadzīves ģērbi, kas paredzēti valkāšanai mājās (piem., priekšauts, peldmētelis); mājģērbi.

Avoti: ZTV

mājdzīvnieks   -a, v.

1. Dzīvnieks, ko audzē, lai izmantotu saimnieciskiem vai dekoratīviem, estētiskiem mērķiem.

Avoti: LLVV

majeitika

1. Metode, ko strīdos lietojis Sokrāts; māka ar uzvedinošiem jautājumiem likt sarunu biedriem atrast un formulēt jaunas atziņas, atspēkot nepareizus meklējumus.

Avoti: EV

mājēklis   apv.

1. Muļķīgs, aušīgs cilvēks, ģeķis.

Avoti: ME

mājele   apv.

1. Neliela māja.

Avoti: ĒiV

Majena   vietv.

1. Jana Majena ("Jan Mayen") sala - Norvēģijai piederoša vulkāniska sala Ziemeļatlantijā, ap 500 km uz ziemeļaustrumiem no Islandes, platība - 373 kvadrātkilometri, neapdzīvota, izņemot meteoroloģiskās un radionavigācijas stacijas personālu.

Avoti: LEV

Majēna   vietv.; novec.

1. Majenna - upe Francijā.

Avoti: PZT

mājene   žarg.

1. Mājturība (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

mājenieks   apv.

1. Rīgas namnieks, kas kreditēja zemniekus un spaidu kārtā tirgojās ar viņiem savā mājas vietā.

Avoti: KV

Majenna   vietv.

1. Upe Francijas rietumu daļā ("Mayenne"), garums - 200 km, satekot ar Sartu veido koptekupi Mēnu (10 km), kas ietek Luārā.

Avoti: LpA

majestāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ķeizara vai karaļa tituls un uzrunas forma; kronēta persona.

Avoti: LLVV

majestatīgs   novec.

1. Majestātisks.

Avoti: LME

majestātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Svinīgs, skaists, arī varens.

2. Tāds (cilvēks), kas iedveš cieņu; dižens, varens.

Avoti: LLVV

majestātiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> majestātisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> majestātisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Diženums; cienīgums.

Avoti: LLVV

majeste   novec.

1. Majestāte.

Avoti: KV

majeur   mūz.

1. Mažors.

Avoti: Mūz

Majgunda   vietv.

1. Upe Krievijā, Burjatijas Republikā, Cipas kreisā krasta pieteka.

Avoti: Wi

maji

1. Viena no pano grupas indiāņu ciltīm, dzīvo Amazones augšteces un tās labā krasta pieteku apvidus mitrajos mežos (gk. Peru, arī Bolīvijā, Ekvadorā, Brazīlijā), vietējie tradicionālie ticējumi ar kristiānisma ietekmi.

2. Kalnu khmeru kuju tautas grupa, dzīvo gk. Taizemē un kaimiņrajonos Kambodžā, valoda pieder pie monkmeru saimes, reliģija - budisms, animistiskie ticējumi.

3. novec. Maiji.

Avoti: PZT, LME

mājība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mājīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; mājīgums.

Avoti: LLVV

mājiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> māt (1).

2. Izturēšanās, rīcība, ar ko (kādam) paziņo, liek noprast (ko).

Avoti: LLVV

mājieši   apv.

1. Mājinieki.

Avoti: ViV

mājietis   apv.

1. Mājinieks.

Avoti: ME

mājīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir patīkami uzturēties, kur var ērti justies (par telpām).

// apst. Patīkami, omulīgi.

Avoti: LLVV

mājīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mājīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mājiks   žarg.

1. Mājturība (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

mājinieki   -u, vsk. mājinieks, -a, v.

1. Cilvēki, kas dzīvo vienā un tai pašā mājoklī.

// pārn. Vietējie iedzīvotāji (pretstatā iebraucējiem, viesiem).

Avoti: LLVV

mājiņa   apv.

1. Dem. --> māja.

Bišu mājiņa— bišu strops.

Avoti: KnG

mājīpašnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kura īpašumā ir māja.

Avoti: LLVV

mājīpašums   -a, v.

1. Māja, kas ir kāda īpašums.

Avoti: LLVV

mājišķība   apv.

1. Mājīgums.

Avoti: ME

mājjaka   apģ.

1. Mājdrēbju jaka.

Avoti: ZTV

mājkalpotāja   -as, s.

1. Algots cilvēks (ģimenē), kura pienākums ir uzkopt telpas, arī rūpēties par ēdiena sagādi un gatavošanu.

Avoti: LLVV

mājkārkliņš   apv.

1. Dievkociņš ("Artemisia abrotanum").

Avoti: Aug2

mājkats   apv.

1. Vīrs (vai sieva), kas viesībās mājas tēva (mātes) vietā rūpējas par viesu mielošanu.

Avoti: ME

mājkopība   apv.

1. Saimniecības darbu kopums (galvenokārt mājas, dzīvokļa apkopšanai, ēdiena sagādei un gatavošanai).

2. Namturība, nama apsaimniekošana.

Avoti: ME

mājkumeliņi   apv.

1. Kumelītes ("Matricaria").

Avoti: Aug2

mājkurpes   -pju, vsk. mājkurpe, -es, s.

1. Mājas kurpes.

Avoti: LLVV

mājkustonis   -ņa, v.

1. Mājdzīvnieks.

Avoti: LLVV

mājlietas   -u, vsk. mājlieta, -as, s.

1. Mājas ikdienas dzīvē, mājas sadzīvē nepieciešamie priekšmeti.

Avoti: LLVV

mājlops   -a, v.

1. Zīdītāju klases mājdzīvnieks (piemēram, govs, cūka, aita, kaza), ko parasti izmanto saimnieciskiem mērķiem; lauksaimniecības dzīvnieks.

Avoti: LLVV

mājļaudis   -žu, v.; tikai dsk.

1. Mājas ļaudis; mājinieki.

Avoti: LLVV

mājmācība   -as, s.; parasti vsk.

1. Bērnu mācīšana mājas apstākļos.

Avoti: LLVV

mājnieks   apv.

1. Cilvēks, kas kopā ar citiem dzīvo kādā mājā, dzīvoklī; arī ģimenes loceklis.

2. Cilvēks, kas uzrauga māju, saimniecību (citu prombūtnes laikā).

Avoti: ĒiV

majogoni

1. Indiāņu cilts no karibu cilšu grupas, kas dzīvo Dienvidamerikā tropu mežu un savannu zonā, uz ziemeļiem no Amazones.

Avoti: PZT

mājoklis   -ļa, v.

1. Dzīvošanai piemērots, īpaši iekārtots cilvēku miteklis (piemēram, māja, dzīvoklis).

// pārn. Dzīvnieku miteklis.

Avoti: LLVV

majolika   -as, s.

1. Ar necaurspīdīgu, krāsainu glazūru klāts keramikas izstrādājums; īpaša sastāva keramikas masa.

Avoti: LLVV

majonēze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Krējumveida konsistences emulsija (mērce) no augu eļļas, olas dzeltenuma (vai visas olas), etiķa, citrona vai laima sulas ar dažādam garšvielām (sāli, saldinātajiem, sinepēm, papriku) u. c. piedevām.

2. No zivīm vai putnu gaļas gatavots aukstais ēdiens šādā mērcē.

Avoti: SV69

majonnēze   novec.

1. Balta bieza mērce, taisīta no etiķa, eļļas un olas, lieto aukstu.

Avoti: SV33

majorana   lat.

1. Majorāns.

Majorana hortensis— dārza majorāns.

Avoti: LD

majorāneļļa   -as, s.; parasti vsk.

1. Eļļa, ko satur majorāni.

Avoti: LLVV

majorans   apv.

1. Dārza majorāns ("Majorana hortensis").

Avoti: Aug2

majorāns   -a, v.

1. dsk. Panātru (lūpziežu) dzimtas ģints ("Majorana"), garšaugs, kas satur ēterisku eļļu.

Dārza majorāns— majorānu suga ("Majorana hortensis", arī "Origanum majorana").

Avoti: LLVV, LD

majorāts   -a, v.; vēst.

1. Mantošanas veids, kad nekustamo īpašumu (muižu) manto vecākais mantinieks ģimenē vai visā dzimtā; šādā veidā mantotais īpašums (muiža).

Avoti: LLVV

majordoms   -a, v.; vēst.

1. Karaļa piļu pārvaldnieks, arī augstākā amatpersona (Franku valstī no 5. gadsimta līdz 8. gadsimtam).

2. novec. Mājas pārvaldnieks.

Avoti: LLVV, KV, SV33

Majorenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Majori.

2. Majoru muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Rīgas Jūrmalā.

Avoti: FV, KV

Majori   vietv.

1. Jūrmalas pilsētas daļa un dzelzceļa stacija 23,9 km no Rīgas, aizņem senā Vildenes ciema teritoriju, gruntsgabalus vasarnīcu būvei sāka iznomāt ap 1835. g.

Avoti: LPil

majorieši

1. Jūrmalas pilsētas apdzīvotās vietas "Majori" iedzīvotāji.

Avoti: V1

majoritāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. parasti vsk. Vairākums (parasti vēlēšanās).

2. Vairākumtautība.

Avoti: LLVV

majorizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Gūt balsu vairākumu (vēlēšanās).

2. Izmantot balsu vairākumu, lai noraidītu (piem., parlamentā) mazākuma ierosinājumus.

Avoti: SV69

majors   -a, v.

1. Dienesta pakāpe daudzu valstu armijās; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

Avoti: LLVV

majoruni

1. Viena no pano grupas indiāņu ciltīm, dzīvo Amazones augšteces un tās labā krasta pieteku apvidus mitrajos mežos (gk. Peru, arī Bolīvijā, Ekvadorā, Brazīlijā), vietējie tradicionālie ticējumi ar kristiānisma ietekmi.

Avoti: PZT

mājot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Dzīvot (kur, parasti pastāvīgi, ilgāku laiku) - par cilvēkiem; mist.

// pārn. Pastāvīgi atrasties, darboties (kur).

// pārn. Eksistēt, pastāvēt (saistībā ar ko) - parasti par psihes, rakstura, personības īpašībām, psihisku stāvokli.

Avoti: LLVV

Majota   vietv.

1. Majotas Departamentālkopiena - Francijas aizjūras kopiena Indijas okeānā, Mozambikas šauruma ziemeļos, Komoru arhipelāgā, platība - 374 kvadrātkilometri, 223765 iedzīvotāji (2009. g.), administratīvais centrs - Mamudzu, administratīvais iedalījums 17 komūnu.

Avoti: LģE

majotēni

1. Sacelšanās dalībnieki Parīzē 1382. g., kas vērsās pret nodokļu paaugstināšanu un iekasēšanu.

Avoti: LPE

mājotne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; reti.

1. Mājoklis.

Avoti: LLVV

mājpakaļa   apv.

1. Vieta aiz mājas.

Avoti: ViV

mājpieraugs   apv.

1. Mājas uzraugs.

Avoti: ME

majpuķe   apv.

1. Divlapu žagatiņa ("Majanthemum bifolium").

Avoti: Aug2

mājputns   -a, v.

1. Putns, ko audzē, lai izmantotu saimnieciskiem vai dekoratīviem, estētiskiem mērķiem.

Avoti: LLVV

mājražošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Ražošana mājas apstākļos; īpašā uzņēmumā apvienotu strādnieku darbs, ko veic mājās.

Avoti: LLVV

mājražotājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas veic darbu mājražošana.

Avoti: LLVV

mājrūķe   apv.

1. Mājas saimniece.

Avoti: ME

mājrūpals   -a, v.

1. Mājražošanas rūpals.

Avoti: LLVV

mājrūpniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Mājamatniecības izstrādājumu ražošana pārdošanai tirgū.

2. Ražošanas organizācija, kad strādnieki ir nodarbināti savos dzīvokļos un nodod saražoto produkciju.

Avoti: LLVV, LME

mājrūpnieks   ek.

1. Amatniecības izstrādājumu ražotājs kas strādā mājās.

Avoti: Ztv1

mājrūpniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar mājrūpniecību, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

majs   apv.

1. Maijs.

Avoti: KiV

mājsaimniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Sieviete, kas nodarbojas ar mājsaimniecību savā ģimenē; sieviete, kas strādā algotu darbu mājsaimniecībā.

Avoti: LLVV

mājsaimniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Saimniecības darbu kopums (galvenokārt mājas, dzīvokļa apkopšanai, ēdiena sagādei un gatavošanai).

2. ek. Vienas vai vairāku personu ģimenes saimniecība.

Avoti: LLVV, EF

mājsaimnieks

1. Mājas īpašnieks, mājīpašnieks.

Avoti: LV93

mājskolotājs   -a, v.

1. Skolotājs, kas pasniedz stundas mājās.

2. neakt. Skolotājs, kas māca un audzina kādas ģimenes bērnus (parasti dzīvodams kopā ar šo ģimeni).

Avoti: LLVV

mājstrādniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Mājkalpotāja.

Avoti: LLVV

mājturība   -as, s.; parasti vsk.

1. Mājsaimniecības teorija un prakse; attiecīgais mācību priekšmets.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Saistīts ar mājsaimniecību, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

mājturībniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Mājturības speciāliste, retāk speciālists.

2. apv. Mājturības kursu audzēkne.

Avoti: LLVV, ĒiV

mājulība   apv.

1. Mājas jaukums, omulība.

Avoti: KV

majungazaurs   vēst.

1. Dinozauru klases dzīvnieks, vienīgais, par kuru droši zināms, ka tas ēda sugasbrāļus, bet nav noskaidrots, vai pats arī tos nogalināja, dzīvoja tagadējā Madagaskarā pirms apmēram 70 miljoniem gadu.

Avoti: IZ-147-51

mājup   apst.

1. Virzienā uz savu dzīvesvietu, mājokli.

Avoti: LLVV

mājupceļš   -a, v.

1. Ceļš uz savu dzīvesvietu, mājokli.

Avoti: LLVV

majuskulis   -ļa, v.

1. Alfabēta lielais burts (gk. latīņu un grieķu rakstā).

2. Manuskripts, kas uzrakstīts tikai ar lielajiem burtiem.

Avoti: SV99

majuskuls   novec.

1. Lielais (versāl-) burts, pretstatā minuskuliem, jeb maziem burtiem.

Avoti: KV

majuskuļi   poligr.

1. Alfabēta lielie burti.

Avoti: GV

mājvārds   -a, v.

1. Lauku saimniecības nosaukums; mājas nosaukums; māju vārds.

Avoti: LLVV

mājvērsis   novec.

1. Liellopu bullis, vaislas mājdzīvnieks.

Avoti: LME

mājvieta   -as, s.

1. Dzīvesvieta.

// pārn. Dzīvesvieta, apmešanās vieta (dzīvniekiem).

// pārn. Pastāvīgas atrašanās, darbošanās vieta.

2. neakt. Vienkārša viesnīca ar pajūgu novietnēm; iebraucamā vieta.

Avoti: LLVV

mājzaglis   apv.

1. Zaglis, kas apzog mājas.

Avoti: ME

MAK   saīs.

1. Mācību un audzināšanas komisija.

Avoti: i1

Maka   mit.

1. Ziemeļamerikas indiāņu mitoloģijā - "zeme", pasaules radītāja, viena no Vakantankas izpausmēm.

Avoti: PmV

māka   -as, s.; parasti vsk.

1. Praksē iegūtu paņēmienu kopums (kādas darbības, uzdevuma veikšanai); prasme.

Avoti: LLVV

makabēji   novec.

1. Makabieši.

Avoti: KV

makabieši   novec.

1. Jūdu valdnieku dinastija, kas apvienojusi savās rokās laicīgu un garīgu varu, kādus 100 g (142-37 p. m. ē.) valdīja pār jūdiem.

Avoti: KV

makabrs   novec.

1. Miroņu deja (fr. "danse macabre"); daudzu skaņdarbu nosaukums; viduslaiku glezniecībā alegorija, kur tēlota riņķa deja ar dažādu šķiru piederīgiem, no karaļa līdz ubagam, lai rādītu visiem neizbēgamo nāvi.

Avoti: KV

makace   apv.

1. Vērpjamā ratiņa klaniņa.

2. Kaut kas mazs (bērns, lieta, priekšmets).

Avoti: KiV, TlV

makacis   apv.

1. Kaut kas mazs (bērns, lieta, priekšmets).

2. Vērpjamā ratiņa dzinējs, savienots ar ratiņa ripu un paminu.

Avoti: TlV

makačāt   apv.

1. Rupji, nelīdzeni vērpt.

2. Vienmērīgi virzīt (dzijas pavedienu), tinot kamolā, saivā.

3. Māt ar roku.

Avoti: KV, KiV

makačot   apv.

1. Rupji, nelīdzeni vērpt.

Avoti: ME

mākačs   apv.

1. Ratiņa piedziņas kociņš, kas savieno paminu ar riteni.

Avoti: ME

makadamijas

1. Rieksti, kurus ražo "Macadamia ternifolia"; sākotnēji tie uzieti Austrālijā; vieni no pašiem dārgākajiem riekstiem.

Avoti: PL

makadamīts   novec.

1. Viegls un ļoti ciets metālu sakausējums no 72 daļām alumīnija, 24 daļām cinka un 4 daļām vara.

Avoti: KV

makadēmijas

1. Makadamijas.

Avoti: PL

makadams   tehn.

1. Ceļa seguma veids; uz akmeņu slāņa uzber vairākus slāņus sīku šķembu, kuras blīvi pieveļ ar ceļu veltni; kā saistvielu lieto ūdeni vai bitumenu (bitumena makadams).

2. Šādi bruģēts ceļš.

3. Materiāls šāda ceļa būvei.

Avoti: SV69

makadata   apv.

1. Dzelzs adata tabakas maka aizspraušanai un pīpes tīrīšanai.

Avoti: KV

makads   novec.

1. Ēģiptes islāmiskā viesistaba ar kolonnu arkādu pret pagalmu.

Avoti: KV

makainīte   apv.

1. Mazulīte.

Avoti: ME

Makaja   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā ("Mackay"), Kvīnslendas austrumos, osta Koraļļu jūras krastā, 85500 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

makaks   -a, v.

1. dsk.; zool. Mērkaķu dzimtas ģints ("Macaca"), kurā ietilpst nelieli dzelteni brūnas, arī melnas nokrāsas dzīvnieki, 12 sugas.

Āfrikas makaks— makaku suga ("Macaca sylvana").

Japānas makaks— makaku suga ("Macaca fuscata").

Rēzus makaks— makaku suga ("Macaca mulatta") jeb rēzuspērtiķis.

Avoti: LLVV, LPE

makala   žarg.

1. Seja.

Avoti: KZ

Makalena   apv.

1. Pilsēta ASV ("McAllen"), Teksasas štatā, Riograndes kreisajā krastā, 138600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PZT, WA16

makalo   žarg.

1. Seja.

Avoti: KZ

Makals   vietv.; novec.

1. Makalu - virsotne Lielajos Himalajos.

Avoti: PZT

Makalu   vietv.

1. Virsotne Lielajos Himalajos, 20 km uz dienvidaustrumiem no Džomolungmas, uz Nepālas un Ķīnas robežas, 5. augstākā pasaules virsotne - 8462 m, apledojusi.

Avoti: LģE

makalubas   novec.

1. Itāliešu nosaukums dubļu vulkāniem.

Avoti: KV

makāma

1. mūz. Arābu, irāņu un turku mūzikas skaņkārtiski melodiskais modelis, kas radies uz tautas melodiju pamata.

2. Arābu klasiskās literatūras žanrs; radusies 9.-10. gs., izplatīta arī persiešu, ebreju literatūrā, tās varonis ir atjautīgs klaidonis - blēdis, kas dzīvo uz citu rēķina.

Avoti: ML, EV

makangali

1. Valučazi - tauta Angolas dienvidaustrumos un Zambijas rietumos.

Avoti: PZT

makanīt   apv.

1. Mazliet; mazlietiņ.

Avoti: ViV

makanīte   apv.

1. Mazulīte.

Avoti: ME

makans   -a, v.; apv.

1. Tas, kas ir liels (parasti par zivi).

2. Palaidnis.

3. Makāns.

4. Maita, pūstošs dzīvnieks.

Avoti: MalV, NeV

makāns   -a, v.; sar.

1. Liels, smags dzīvnieks, arī cilvēks (atšķirībā no citiem, līdzīgiem).

2. Cilvēks, kas veikli orientējas situācijā un prot izmantot to savā labā.

3. novec. Maita.

Avoti: LLVV, KV

makantiņ   apv.

1. Mazliet; mazlietiņ; makanīt.

Avoti: ViV

makao   nelok., v.

1. Azartspēle ar kārtīm vai metamiem kauliņiem.

2. Garastainu papagaiļu suga.

Avoti: SV69

Makao   vietv.

1. Makao Īpašais Administratīvais Reģions - Ķīnas Tautas Republikas īpašs administratīvais reģions (port. val. "Macau", ķīn. val. "Aomen"), bijusī Portugāles kolonija, atrodas Ķīnas dienvidaustrumu daļā, platība - 30 kvadrātkilometru, 542400 iedzīvotāju (2010. g.), lielākais azartspēļu centrs pasaulē.

Avoti: LģE

Makapa   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijas ziemeļu daļā ("Macapa"), Amapas štata administratīvais centrs, jūras osta Amazones kreisajā krastā, 359000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, PZT

makarācija   žarg.

1. Apsauka.

Avoti: JV

Makarāni   vietv.

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Makareņata" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Makareņata   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Maļinovas pagastā.

Avoti: LC

Makareņati   vietv.

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Makareņata" nosaukuma variants.

Avoti: LC

makares   apv.; hip.

1. Paparžu lapas Kurzemes jūrmalā.

Avoti: ME

makarēt   apv.

1. iron. Vandīties.

2. Dzīt.

Avoti: KiV

Makarija   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Hērakla vienīgā meita, ko dzemdējusi Dējaneira, viņa upurējas sevi dievietei Persefonei, lai nodrošinātu uzvaru saviem brāļiem.

Avoti: Mit

makarios   rel.; gr.

1. Svētību apsolījumi.

Avoti: RtV

makaris   apv.

1. Palaidnis.

2. Darītājs.

3. Krāpnieks, viltnieks, blēdis.

4. Tas, kas zvejo duļķainā ūdenī.

5. Cilvēks, kas vandās.

Avoti: ĒiV, SiV, KiV

makarisms   rel.

1. Svētslavēšana liturģijā (kalna sprediķis).

Avoti: RtV, SV33

makarīts   novec.

1. Spridzināmā viela: 28,1 daļas trinitrotoluola un 71,9 daļas svina nitrāta.

Avoti: KV

Makarjeva   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kostromas apgabalā, 6900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

makaroni   -u, vsk. makarons, -a, v.

1. Pārtikas produkts, ko gatavo no neraudzētas, parasti kviešu miltu, mīklas, izveidojot to stieples, caurules formā un izkaltējot.

2. žarg. Taisni, gari mati.

3. vsk., žarg. Tievs, garš cilvēks.

Makaronu ēdājs— itālietis.

Makaronu fabrika— netīri mati.

Kārt makaronus uz ausīm— mānīties, melot.

Avoti: LLVV, SLG

makaronisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar makaronismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

makaronisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Svešvalodas vārdu vai izteikumu mehānisks iekļāvums tekstā.

Makaroniska dzeja— joku dzeja, kur jaukti dažādu valodu vārdi un izteicieni.

Avoti: LLVV, SV33

makaroņņiks   žarg.

1. Itālietis.

Avoti: SLG

Makarova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

2. Pilsēta Krievijā, Sahalīnas apgabalā, 6500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Makarova lielieplaka - atrodas Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā, starp Lomonosova grēdu un Alfas pacēlumu, dziļums - līdz 3940 m, gultnē - dūņas.

Avoti: LC, Wi

makarovcieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Makarovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

makarovieši

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Makarova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Makarovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Galēnu pagastā.

Avoti: LC

makarovkieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Makarovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

makars   apv.

1. Gudrinieks, krāpnieks.

2. Okšķeris.

Avoti: KV, ViV

mākars   apv.

1. Austrumvējš.

Avoti: Sin

mākars   apv.

1. Kabatzaglis.

Avoti: ME

Makarska   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Makarska"), Splitas-Dalmācijas županijā, 13800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

makartisms   polit.

1. Administratīvu un tiesisku represiju kampaņa pret kreisi noskaņotiem vai aizdomās par antiamerikānisku darbību turētiem cilvēkiem un organizācijām Savienotajās Valstīs 20. gs. 50. gadu pirmajā pusē.

Avoti: SV99

makasaji

1. Ambontimuriešu grupai piederīga cilts, dzīvo Moluku salu dienvidos un Mazo Zundu salu austrumos (Indonēzijā), valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas.

Avoti: PZT

Makasara   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā ("Makassaar"), osta Sulavesi dienvidrietumu piekrastē, Dienvidsulavesi provinces administratīvais centrs, 1400000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Makasaras šaurums - atrodas starp Kalimantānas un Sulavesi salu (angļu val. "Makassar Strait"), savieno Sulavesi jūru ar Javas, Bali un Floresas jūru, garums - 710 km, platums - 120-398 km, vidējais dziļums - ~1000 m, lielākais dziļums - 3392 m.

Avoti: LģE

makasari

1. Tauta Indonēzijā, dzīvo Sulavesi salas dienvidrietumos, valoda pieder pie indonēziešu valodām, rakstība latīņu alfabētā, ticīgie - gk. musulmaņi (sunnīti), arī animistiski un hinduistiski ticējumi.

Avoti: EV

makasi   žarg.

1. Kurpes.

Avoti: KZ

makašānieši

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Makašāni" (tagad - "Iugolova") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Makašēni   vietv.

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas (skrajciema) "Iugolova" bijušais nosaukums.

2. vēst. Makašēnu pagasts - pastāvēja bijušajā Rēzeknes apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Rēzeknes novada Audriņu, Ilzesklana, Vērēmu, Nautrēnu, Griškānu un Ozolmuižas pagastā.

Avoti: LPag, LC

makašēnieši

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Makašēni" (tagad - "Iugolova") iedzīvotāji.

Avoti: V1

makāt   apv.

1. Nevīžīgi mīcīt.

Avoti: ME

makata   apv.

1. Kaut kas mazs (bērns, lieta, priekšmets).

2. Vērpjamā ratiņa dzinējs, savienots ar ratiņa ripu un paminu.

Avoti: TlV

makats   novec.

1. Viegla vilnaina drāna mēbeļu apvilkšanai.

Avoti: SV33

makauitls   novec.

1. Seno acteku kara ierocis (meksikāņu "macquauitl"), plakana koka runga ar rievām abās malās, kur ieķīlētas obsidiāna šķēpeles, kas izveidoja asas, robotas smailes.

Avoti: KV

makaviks   apv.

1. Priežu beka ("Suillus variegatus").

Avoti: KiV

Makbets

1. Leģendārs Skotijas karalis 11. gs., kas cīnījās par varu; leģendas izmantotas Šekspīra traģēdijā "Makbets".

Avoti: SV08

makdonaldizācija

1. Cits apzīmējums Eiropas un pasaules amerikanizācijai; kokakolonizācija; disnejifikācija.

Avoti: MkV

makdonalds

1. Pasaulē plašākais ātro restorānu tīkls (vairāk nekā 30 000 restorānu vairāk nekā 120 pasaules valstīs).

Avoti: PL

Makdonela   vietv.

1. Makdonela grēda - atrodas Austrālijas vidienē (angļu val. "MacDonell Ranges"), garums - 400 km, vidējais augstums - 1200-1500 m, augstākā virsotne - 1510 m.

Avoti: LģE

Makdujs   vietv.

1. Augstākā virsotne Grempjanu kalnu Kerngormas masīvā Lielbritānijā, Skotijas ziemeļos, augstums - 1310 m.

Avoti: PZT

Makedonska   vietv.

1. Makedonska Kamenica - pilsēta Maķedonijā, Austrumu reģionā, 5100 iedzīvotāju (2002. g.).

2. Makedonska Broda - pilsēta Maķedonijā, Dienvidrietumu reģionā, 3700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: Wi

Makejevka   vietv.; novec.

1. Makijivka - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

Makelistera   vietv.

1. Pilsēta ASV ("McAlester"), Oklahomas štatā, 18200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Makemake   mit.

1. Rapanjuju (Lieldienu sala) mitoloģijā - augstākais dievs, ko iztēlojās kā jūras putnu, līdzīgs polinēziešu Tanem.

Avoti: Mit

Makeni   vietv.

1. Pilsēta Sjerraleones Republikā, Ziemeļu provinces administratīvais centrs, 82800 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

makentošs   žarg.

1. Jaka.

2. Mētelis.

3. Maks, kabatas portfelis.

Avoti: KZ

Makenzi   vietv.

1. Upe Kanādas ziemeļrietumos (angļu val. "Mackenzie River"), garums - 1738 km, iztek no Greitsleivleika (Lielā Vergu ezera), ietek Ziemeļu Ledus okeāna Boforta jūrā.

2. Makenzi kalni - atrodas Kordiljeros (angļu val. "Mackenzie Mountains"), Kanādas ziemeļrietumos, Makenzi upes kreisajā krastā garums - 700 km, platums - 200 km, augstums - 2972 m.

3. Upe Austrālijas austrumos ("Mackenzie"), Ficrojas kreisā satekupe.

4. Makenzie zemiene - atrodas Kanādas ziemeļrietumos, starp Kordiljeriem un Lorensa augstieni, stiepjas no Atabaskas ezera līdz Ziemeļu ledus okeānam, augstums - līdz 150-200 m, vietām izolēti kalni, lielākais augstums - 1443 m, kaļķakmeņi, naftas atradnes, mūžīgais sasalums.

5. Makenzi Kinga sala - atrodas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā ("Mackenzie King Island"), Karaliene Elizabetes salu ziemeļu daļā, platība - 6915 kvadrātkilometri.

Avoti: LģE, PZT, LpA

Makenzija-Kinga   vietv.; novec.

1. Makenzija-Kinga sala - Makenzie Kinga sala Kanādas Arktiskajā arhipelāgā.

Avoti: PZT

makero

1. Savedējs, suteners Francijā, vīrietis, kas parazitē uz prostitūtu rēķina.

Avoti: MV

makete   novec.

1. Makets.

Avoti: LME

maketējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> maketēt (1).

2. poligr. Paveikta darbība, rezultāts --> maketēt (2).

Avoti: LLVV

maketēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot (kā) maketu (1).

2. poligr. Veidot (kā) maketu (2).

Avoti: LLVV

maketētājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas veido iespieddarba maketu.

Avoti: MLVV

makets   -a, v.

1. Tehnisks (kā) atveidojums noteiktā mērogā.

2. poligr. Iepriekšējs (iespieddarba) paraugs, kurā redzams (tā) teksta un ilustrāciju izkārtojums.

Avoti: LLVV

Makfārlenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("McFarland"), Kalifornijas štatā, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Makfērsona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("McPherson"), Kanzasas štatā, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

makhija   -as, s.

1. Mūžzaļu, parasti dzeloņainu, cietlapju krūmu un nelielu koku (piemēram, pistāciju, miršu, zemeņu koku) savvaļas audze.

Avoti: LLVV

maki

1. Cilšu grupa (maki, ndžemi, so, ngumbi, bakveli, kaki, poli), dzīvo Kamerūnas dienvidaustrumos, kaimiņrajonos Centrālāfrikas Republikā, Kongo un Gabonā, kā arī atsevišķās vietās Kamerūnas dienvidrietumos un Ekvatoriālajā Gvinejā, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (senču un dabas spēku kults).

2. Viena no bantu ciltīm, kas ietilpst tāda paša nosaukuma cilšu grupā, dzīvo Kamerūnas dienvidaustrumos un apkārtējos rajonos kaimiņvalstīs, valoda pieder pie bantu saimes ziemeļrietumu grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (senču un dabas spēku kults).

Avoti: PZT

maki   novec.

1. Lemurs.

Avoti: SV33

maki   novec.

1. Biezi krūmāji, kur slēpās Sardīnijas un Korsikas laupītāji.

Avoti: SV33

makiavellisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar makiavellismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

makiavellisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Negodīgas politiskās darbības paņēmienu (krāpšanas, nodevības, varmācības, slepkavību u. tml.) kopums.

Avoti: LLVV

makija

1. Biezs, grūti caurejams mūžzaļu cietlapju krūmājs (Vidusjūras apgabalam raksturīga veģetācija; augstais biezoknis var sastāvēt no akmens ozoliem, Alepo priedēm, pīnijām un lauru kokiem, zemais - no mirtēm, irbulenēm, olīvkokiem).

Avoti: LPE, LEV

makijāža

1. Dekoratīvā kosmētika.

Avoti: SV99

makiji

1. Franču partizāni 2. pasaules karā.

Avoti: SV99

Makijivka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas piepilsēta, 353900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

makijs   novec.

1. Makija.

Avoti: LME

makimono

1. Horizontāli zīda vai papīra tīstokļi, ko Japānā izmantoja gleznošanai.

Avoti: VmV

Makini   vietv.

1. Pilsēta ASV ("McKinney"), Teksasas štatā, 156800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Makinlijs   vietv.

1. Augstākā virsotne Ziemeļamerikā (angļu val. "Mount McKinley"), Kordiljeros, Aļaskas grēdā (ASV, Aļaskas štatā), augstums - 6193 m, vietējie iedzīvotāji to dēvē par Denali.

Avoti: LģE, LpA

Makinlivila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("McKinleyville"), Kalifornijas štatā, 15200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Makinska   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Akmolas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 17200 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1945. g.

Avoti: PuA, Wi

makintiņš   apv.

1. Maziņš.

Avoti: KnG

makintošs   -a, v.

1. Mētelis no gumijota, ūdensnecaurlaidīga auduma.

2. sarunv. Firmas "Apple Computer Inc." ražotais personālais dators.

3. žarg. Jaka.

4. žarg. Maks, kabatas portfelis.

Avoti: SV99, KZ

maki-pērtiķi   novec.

1. Lemuri.

Avoti: KV

makitra   žarg.

1. Galva.

Avoti: KZ

makja   novec.

1. Mūžam zaļš cietlapju krūmājs Vidusjūras apgabalā.

Avoti: KV

makjajolisti

1. Itāliešu gleznotāji, kas 19. gs. 60.-80. gados Itālijas nacionālās atbrīvošanās kustības ietekmē radīja demokrātisku virzienu glezniecībā.

Avoti: EV

makjani

1. Ziemeļhalmaheru grupas cilts, dzīvo Indonēzijas austrumos, gk. Halmaheras salas ziemeļu piekrastē un Morotajas salā.

Avoti: PZT

makjavellisms

1. Politiska darbība, kurā mērķa sasniegšanai izmanto negodīgus paņēmienus; savtīga un nekaunīga politika.

Avoti: SV99

makjavellistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar makjavellismu, tam raksturīgs.

Avoti: MLVV

makkartisms   novec.

1. Makartisms.

Avoti: Ang

mākla   apv.

1. Māka.

Avoti: KV

Maklajs   vietv.

1. Maklaja krasts - Jaungvinejas salas ziemeļaustrumu piekraste gar Astrolaba līci un Vitjaza šaurumu ~300 km garumā, aizmugurē Piekrastes kalnu grēdas, mitrs tropu klimats, mūžzaļie meži.

Avoti: PZT

Maklintoks   vietv.

1. Maklintoka šaurums - atrodas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā ("McClintock Channel"), starp Viktorijas un Velsas Prinča salu, garums - ~250 km, platums - 90-170 km, dziļums - līdz 300 m ziemeļos, līdz 120 m dienvidos.

Avoti: PZT

maklas   žarg.

1. Mākleri un citi darījumu vidutāji.

Avoti: KZ

makleja

1. dsk. Magoņu dzimtas ģints ("Macleaya"), daudzgadīgi lakstaugi ar dzeltenu piensulu, 2 s. (Ķīnā, Japānā).

Sīkaugļu makleja— maklejus suga ("Macleaya microcarpa").

Sirdsveida makleja— maklejus suga ("Macleaya cordata"), kuras dažas šķirnes Latvijā reizēm audzē kā krāšņumaugu.

Avoti: LD, DaE

Makleri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

2. Kolna Makleri - Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Sjaksti" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

mākleriāts

1. Biržas mākleru grupa (nodaļa), kas darbojas kā biržas struktūrvienība.

Avoti: LatV

mākleris   -ra, v.

1. Starpnieks tirdzniecības un biržas darījumos.

Avoti: LLVV

maklers   novec.

1. Tirdzniecības starpnieks.

Avoti: LME

māklis   apv.

1. Pratējs, mākslinieks (nievājoši).

2. Ķēriens, prasme, spēja.

3. Zināšanas, paņēmiens, triks, prasme.

Avoti: KV, TlV

māklis   apv.

1. Uzmācīgs cilvēks.

Avoti: KV

māklis   apv.

1. Samulsināts cilvēks, kas ātri apjūk.

Avoti: ME

makls   apv.

1. Viltnieks, krāpnieks.

Avoti: ME

mākls   apv.

1. Prasme, mācība.

Avoti: ME

makluba   s.

1. Austrumu tautu ēdiens - pēc speciālas receptes gatavots vistas, rīsu un dārzeņu kārtains sautējums.

Avoti: DĒ-42-20

Makmerdo   vietv.

1. ASV zinātniskā stacija Antarktīdā, Rosa salā, Rosa jūrā, pie Rosa šelfa ledāja malas, dibināta - 1956. g..

Avoti: PZT

Makminvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("McMinnville"), Oregonas štatā, 33400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("McMinnville"), Teksasas štatā, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

makmutis   apv.

1. Lielībnieks, mutes bajārs.

Avoti: KV

mākne   apv.

1. Māņu gudrība, burvju māksla.

Avoti: KV

Makni   vietv.

1. Krāslavas novada Piedrujas pagasta apdzīvotās vietas "Makņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

maknīt   apv.

1. iron. Ātri skriet.

2. Sist, belzt.

3. Maisīt kopā, jaukt.

Avoti: KiV, NeV

makņa   apv.

1. Purvs, muklājs.

Avoti: KV, ME

makņa   apv.

1. Tāds, kas rakājas pa kaut ko, kas izrakņā, izjauc.

Avoti: KV, ME

makņa   apv.

1. Mīkla.

2. Kaut kas saspiests.

Avoti: KV, ME

mākņa   apv.

1. Māņu gudrība, burvju māksla.

Avoti: KV

makņāt   apv.

1. Rakņāties, meklēt.

2. Iet pa muklāju, staignu vietu.

3. Mīt, mīcīt mālus.

Avoti: NeV

makņāties   apv.

1. Rakņāties, vandīties, meklēt.

Avoti: LE, NeV

Makņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

Avoti: LC

makņīt   apv.

1. Rakņāties.

2. Iet pa muklāju, staignu vietu.

Avoti: ME

mako   nelok., v.

1. Ļoti augstvērtīga kokvilna, no kuras izgatavo sevišķi vērtīgas smalkas un vissmalkākās dzijas.

// adj. nozīmē. Tāds, kas ir iegūts, izgatavots no šīs kokvilnas šķiedras.

Avoti: LLVV

mako

1. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas medusputnu dzimtas suga ("Anthornis melanura").

Avoti: ZvP

Mako   vietv.

1. Pilsēta Ungārijas dienvidos, Čongrādas meģē, 23100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

makobatists   novec.

1. Smalkākie un blīvākie batista audumi no mako kokvilnas.

Avoti: KV

mākolis   apv.

1. Mākonis.

Avoti: ME

makololo   novec.

1. Bazuto nēģeru cilts nozarojums, kas 1824. gadā no būru zemes devās uz ziemeļiem un Augšzambezi un tās pietekas Čobes apvidū, vēlāk karojot ar citām ciltīm pārcēlās uz Šires upes augšdaļu.

Avoti: KV

makoma   biol.

1. Baltijas makoma - Baltijas plānčaulgliemene ("Macoma baltica").

Avoti: LD

Makomēra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Macomer"), Sardīnijas reģiona Nuoro provincē, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA, Niī

makoms

1. Uzbeku un tadžiku tautas mūzikas skaņkārtiskais pamats, 13. gs. izveidojās 12 makomu sistēma, vēlāk radās 6 makomu sistēma.

2. Uzbeku un tadžiku tautas un profesionālās mūzikas žanrs ar 29-40 daļu ciklu instrumentālistu ansamblim, solistiem un korim.

Avoti: LPE

Mākona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Macon"), Burgundijas reģiona Sonas un Luāras departamentā, 34000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

makondi

1. Tauta, dzīvo Tanzānijas dienvidaustrumos un Mozambikas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie Kongo-Kordofanas valodu saimes, ticīgie - gk. musulmaņi (sunnīti).

Avoti: LPE

mākonī   žarg.

1. Skurbumā.

Avoti: Žrg

mākonis   -ņa, v.

1. Ūdens tvaiku kondensēšanās produktu sakopojums atmosfērā sīku ūdens pilienu vai ledus kristālu veidā lielā daudzumā.

Gubu mākoņi— lieli gabalaini, sablīvējušies mākoņi; gubmākoņi.

Lietus mākoņi— mākoņi, kas satur atmosfēras nokrišņus lietus veidā; lietusmākoņi.

Sniega mākoņi— mākoņi, kas satur atmosfēras nokrišņus sniega veidā.

Spalvu mākoņi— spalvmākoņi.

Slāņu mākoņi— slāņmākoņi.

Mākoņu aitiņas— mazi, balti mākoņi.

Perlamutra mākoņi— stratosfēras mākoņi, kas pēc izskata līdzīgi spalvu un spalvu-gubu mākoņiem; veidojas virs Ziemeļeiropas un ziemā arī virs Aļaskas, redzami tikai īsu brīdi pēc Saules rieta.

Sudrabainie mākoņi— mākoņu veids 75-90 km augstumā, redzami tikai vasarā krēslas laikā, kad tos apgaismo Saule, atrazdamās 5-15 grādu augstumā zem horizonta; spīdošie nakts mākoņi.

// pārn. Nepatīkamu izjūtu, pārdzīvojumu kopums.

2. Gaisā izkliedēts (kā, piemēram, dūmu, gāzu) kopums.

// pārn. Ciešs (kā neliela) kopums.

// pārn. Liels (kustīgu, parasti lidojošu, dzīvnieku) kopums.

3. Miglājs (2).

4. inf. Kāda iepriekš nenoteikta datoru tīkla daļa, pa kuru dati tiek pārsūtīti, izmantojot, piem., kādu no protokolu saimes "TCP/IP" bezsavienojumu protokoliem.

Avoti: LLVV, MetV, D3, LE

mākonītis

1. Dem. --> mākonis.

2. žarg. Automašīna "Moskvič".

Avoti: SLG

Makons   mit.

1. Birmiešu (Mjanma) mitoloģijā - milzis, kas uz saviem pleciem tur pasauli.

Avoti: Mit

mākons   apv.

1. Mākonis.

Avoti: ĒiV

mākoņ-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz mākoni vai mākoņiem.

Avoti: LLVV

mākoņa   apv.

1. Mākonis.

2. Lamuvārds dzērājam.

Avoti: ME

mākoņainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Mākoņainums.

Avoti: LLVV

mākoņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas daļēji vai pilnīgi ir segts ar mākoņiem (par debesīm).

Avoti: LLVV

mākoņainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mākoņains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mākoņaitiņa   -as, s.

1. Mākoņu aitiņa.

Avoti: LLVV

mākoņaitiņas   poēt.

1. Mākoņi.

Avoti: Sin

mākoņdatošana   inf.

1. Datu apstrāde datoru tīkla mākonī (4), kad lietotāja dati tiek glabāti un apstrādāti dažādos, iepriekš nenoteiktos, tīklam pieslēgtos datoros.

mākoņkalnieši

1. Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta apdzīvotās vietas "Mākoņkalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mākoņkalns   vietv.

1. Kalns Latgales augstienes centrālajā daļā, Rēzeknes novadā 2 km uz dienvidiem no Rāznas ezera, absolūtais augstums - 247,9 m virs jūras līmeņa, relatīvais augstums - 60 m, virsotnē atrodas Livonijas laika pils drupas; Padebešu kalns; Volkenbergs.

Mākoņkalna viduslaiku pils— Padebešu kalna viduslaiku pils Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

2. Mākoņkalna pagasts - pagasts Rēzeknes novadā ar administratīvo centru Ļipuškos, robežojas ar Čornajas, Kaunatas, Pušas, Maltas un Lūznavas pagastu, kā arī ar Dagdas novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Andrupenes un Maltas pagasta teritorijā.

Avoti: LPag, LC, LE1

mākoņmētelis   apv.; poēt.

1. Nepārtraukts mākoņu segums.

Avoti: ME

mākoņošana   inf.

1. Informācijas apstrāde datoru tīkla mākonī (4), kad lietotāja iesūtītais uzdevums tiek apstrādāts dažādos, iepriekš nenoteiktos, tīklam pieslēgtos datoros.

mākoņoties   apv.

1. Apmākties.

Avoti: ME

mākoņpelēks

1. Puspelēks.

Avoti: Sin

mākoņsprauga   -as, s.; reti.

1. Mākoņu sprauga.

Avoti: LLVV

mākoņstāvs   meteorol.

1. Mākoņu iedalījums pēc to veidošanās augstuma.

Augšējais mākoņstāvs— mākoņi >6 km augstumā.

Vidējais mākoņstāvs— mākoņi 2,5-6,0 km augstumā.

Apakšējais mākoņstāvs— mākoņi līdz 2,5 km augstumā.

Avoti: MetV

mākoņstūmējs

1. Tas, kas tiecas pēc reāli neiespējamā, fantazē un izturas pašpārliecināti, augstprātīgi.

Avoti: MLVV

mākoņveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir mākoņa forma, veids.

Avoti: LLVV

mākoņveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Mākoņveida.

Avoti: LLVV

makoputns

1. Mako ("Anthornis melanura").

Avoti: ZvP

makorka   apv.

1. Mahorka - tabakas suga ("Nicotiana rustica").

Avoti: KiV, Aug2

mākoties   apv.

1. Apmākties.

Avoti: ME

Makova   vietv.

1. Makova Mazovecka - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 10200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1421. g.

2. Makova Podhalaņska - pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 6000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1840. g.

Avoti: LpA, Wi

makovice   -es, dsk. ģen. -ču, s.; sar.

1. Priežu sviestbeka.

Avoti: LLVV

makr-   med.

1. Salikteņos norāda uz absolūti vai relatīvi lielu apjomu, laiku, nozīmi, svarīgumu; uz redzamību ar neapbruņotu aci.

Avoti: MSV

makracis   apv.

1. Slapjā ēde pie zirga naga.

Avoti: KiV

makrakantorinhoze   novec.

1. Helmintoze, ko cūkām tievajā zarnā ierosina dzelkņgalvis, kāpurus pārnēsā maivaboles un bronzas vaboles, ko cūkas apēd rakņājoties pa zemi.

Avoti: LxE

Makrakome   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 2250 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

makramē

1. Diegu vai auklu siešanas rokdarbu tehnika, veidojot rupjas mežģīnes, bieži vien ar bārkstīm; mezglošana.

2. Šādā tehnikā darināts izstrādājums.

Avoti: LEV

Makrāna   vietv.

1. Makrānas kalni - Mekrānas kalni Irānas kalnienes dienvidu daļā.

Avoti: PZT

makrele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Zivju klases asarveidīgo kārtas dzimta ("Scombridae"), pelaģiskas jūras zivis ar vārpstveidīgu ķermeni, konisku galvu un smailu purnu, 15 ģ., >50 s.

2. Šīs dzimtas suga ("Scomber scombrus"), izplatīta Atlantijas okeāna ziemeļu daļā, Baltijas jūras austrumu daļā ir reta ieceļotāja, vairākkārt konstatēta arī Rīgas līcī; Atlantijas makrele.

Avoti: LLVV, LD

makro-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir ļoti liels.

2. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais saistīts ar kā ļoti liela izzināšanu, apstrādi.

3. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir kas vispārējs.

4. savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība ir saistīta ar ko ļoti lielu, raksturīga kam ļoti lielam.

Avoti: LLVV

makroadenoma   med.

1. Hipofīzes adenoma, kuras diametrs - >10 mm, tāpēc tā ir viegli konstatējama ar parastām rentgenizmeklēšanas metodēm.

Avoti: TM5

makroamilāze   med.

1. Seruma amilāze, kas saistīta ar globulīnu.

Avoti: TM5

makroamilazēmija   med.

1. Hiperamilazēmijas veids, ko izraisa makroamilāzes klātiene asinīs.

Avoti: TM5

makroanalīze   med.

1. Ķīmiskā analīze, kurā izmanto 0,1-0,2 g vielas.

Avoti: TM5

makroangiopātija   med.

1. Lielo asinsvadu bojājums.

Avoti: VE

makroasambleris   inf.

1. Asamblēšanas programma, kas ļauj tās lietotājam veidot un definēt makrokomandas bieži izmantojamu programmu segmentu izpildei.

Avoti: D3

Makrobetsona   vietv.; nelok.

1. Makrobetsona Zeme - Austrumantarktīdas daļa starp 60. un 73. austrumu garuma grādu (angļu val. "Mac Robertson Land"), ziemeļos to apskalo Sadraudzības jūra, ledus vairoga virsa paceļas līdz 2500 m, ledus biezums centrālajā daļā - >2000 m, piekrastes daļā no ledus brīvas teritorijas.

Avoti: LģE

makrobiotika

1. Diētas sistēma, kas pagarina mūžu; tajā ietilpst ekoloģiski tīri dārzeņu produkti, brūnie rīsi u. tml.

Avoti: SV99

makrobioze   med.

1. Ilgmūžība.

Avoti: TM5

makrobrahija   med.

1. Nenormāli lielas rokas.

Avoti: TM5

makrocefālija

1. Lielgalvainība, lieli galvas izmēri.

Avoti: SV99

makrocefāls

1. Ar lielu galvu, lielgalvains.

Avoti: SV69

makrociklisks   ķīm.

1. Tāds, kas attiecas uz lielu ciklisku organisko savienojumu, parasti satur >15 atomu.

Avoti: TM5

makrocitēmija   med.

1. Makrocīti asinīs.

Hiperhromiskā makrocitēmija— palielināts hemoglobīna daudzums makrocītos.

Avoti: TM5

makrocīts   med.

1. Nenormāli liels eritrocīts, kura diametrs - >10 mikrometriem.

Avoti: TM5

makrodaktilija   med.

1. Nenormāli lieli roku vai kāju pirksti.

Avoti: TM5

makrodefinīcija   inf.

1. Izvēlņu virkņu, ar taustiņiem iniciējamu darbību un instrukciju kopums, kas pierakstīts un saglabāts, piešķirot tam noteiktu vārdu vai taustiņu kombināciju.

Avoti: ZTV

makrodistrofija   med.

1. Ķermeņa daļas palielināšanās.

Progresējošā lipomatozā makrodistrofija— locekļu daļējs gigantisms ar taukaudu pārmērīgu proliferāciju.

Avoti: TM5

makrodontija   med.

1. Nenormāli lieli zobi.

Avoti: TM5

makroekonomika

1. Ekonomiskās parādības, kas aptver visu tautsaimniecību kopumā (nacionālais ienākums un tā sadale, nodarbinātības līmenis, inflācija u. tml.).

2. Ekonomikas zinātnes nozare, kas pētī valsts vai teritorijas kopējās ekonomiskās parādības un dažādu faktoru ietekmi uz tām; ekonomikas kā veseluma pētniecība.

Avoti: SV99

makroekonomisks   -ais; s. -a, -ā; īp. v.

1. Tāds, kas attiecas uz makroekonomiku, saistīts ar to.

Avoti: MLVV

makroelementi   lopk.

1. Ķīmiskie elementi (Ca, P, K, Na, Mg, Cl, S), kuru daudzums augu un dzīvnieku audos ir lielāks par 0,1% masas un, kuru trūkums, pārpalikums vai nepareizas attiecības barībā izraisa dzīvnieku saslimšanu.

Avoti: ZTV

makroelements   med.

1. Jebkurš uzturvielu ķīmiskais elements, piem., kalcijs, hlors, magnijs, fosfors, kālijs, nātrijs un sērs, kas organismā vai uzturā ir relatīvi lielā daudzumā.

Avoti: TM5

makroencefālija   med.

1. Galvas smadzeņu patoloģiska palielināšanās.

Avoti: TM5

makroestēzija   med.

1. Taustes un telpas maņas traucējums, kura gadījumā visi priekšmeti šķiet lielāki, nekā tie ir.

Avoti: TM5

makrofagocīts   med.

1. Makrofāgs.

2. Ikviens liels fagocīts.

Avoti: TM5

makrofāgs   -a, v.; biol.

1. Liela fagocitējoša šūna ar vienu kodolu (cilvēku vai dzīvnieku organismā), kas ievelk un sagremo organismam svešas daļiņas.

Saistītais makrofāgs— irdeno saistaudu makrofāgs.

Brīvais makrofāgs— tāds makrofāgs, kas spēj amēbveidīgi pārvietoties.

Avoti: LLVV, TM5

makrofalls   med.

1. Nenormāli liels dzimumloceklis.

Avoti: TM5

makrofonisks   novec.

1. Ļoti skaļš.

Avoti: KV

makroforma

1. Lielforma - liels reljefa veidojums, kas nosaka kādas teritorijas virsmas pamatiezīmes.

Avoti: LD

makrofotogrāfīja   fotogr.

1. Nelielu objektu vai to struktūras fotouzņemšana dabīgā vai palielinātā mērogā.

Avoti: ZTV

makrofotoobjektīvs   fotogr.

1. Fotoobjektīvs ar pastāvīgu vai maināmu fokusa attālumu, kura optiskā sistēma speciāli konstruēta sīku objektu fotografēšanai lielā palielinājumā no ļoti tuvas distances.

Avoti: ZTV

makroftalmija   med.

1. Acābola palielinājums.

Avoti: TM5

makrogameta

1. Sievišķā dzimumšūna.

Avoti: LD

makrogametocīts   med.

1. Šūna, no kuras attīstās makrogameta.

Avoti: TM5

makrogīrija   med.

1. Nenormāli lielas un platas smadzeņu krokas.

Avoti: TM5

makroglija   biol.

1. Šūnas, kas aizpilda telpu starp nervu šūnām smadzenēs un veido neiroglijas pamatmasu.

Avoti: ZTV

makroglobulinēmija   med.

1. Nogurums, bālums, viegla dispnoja; ģeneralizēti palielināti (ne vienmēr), nesāpīgi limfmezgli; perifēriskās asinsrites traucējumi; hemorāģiskā diatēze (visbiežāk asinsizplūdumi tīklenē ar redzes pasliktināšanos, iekšējā ausī, centrālajā nervu sistēmā, augšējos elpceļos, kuņģa un zarnu traktā, makstī).

Avoti: TM5

makroglobulīns   med.

1. Plazmas globulīns ar lielu molekulmasu, piem., alfa2 makroglobulīns jeb IgM; atrodams asinīs Valdenstrema ("Waldenstrom") sindroma gadījumā.

Avoti: TM5

makroglosija   med.

1. Iedzimts vai iegūts mēles palielinājums.

Avoti: TM5

makrognātija   med.

1. Nenormāli liels un garš apakšžoklis.

Avoti: TM5

makrogrāfija   med.

1. Rakstīšana ar neparasti lieliem burtiem dažos smadzeņu slimību gadījumos.

Avoti: TM5

makroģenitosomija   med.

1. Ķermeņa un dzimumorgānu pārmērīga attīstība.

Tīmiskā makroģenitosomija— hormonāli traucējumi primāra aizkrūtes dziedzera audzēja gadījumā: aptaukošanās, pārmērīgi attīstīta muskulatūra, dzimumorgānu hipertrofija; slimība sākas agrā bērnībā.

Avoti: TM5

makroheilija   med.

1. Nenormāli lielas lūpas.

Avoti: TM5

makrohematūrija   med.

1. Hematūrijas forma, kad urīns ir sārts vai pat sarkans un proporcionāli viens litrs urīna satur 1 mililitru asiņu.

Avoti: VE

makrohīrija   med.

1. Nenormāli lielas plaukstas.

Avoti: TM5

makroinstrukcija   inf.

1. Instrukcija pirmvalodā, kas jāaizvieto ar iepriekš definētu šīs pašas valodas instrukciju secību.

Avoti: D3

makrojoni   ķīm.

1. Makromolekulas, kas satur jonu veida funkcionālas grupas.

Avoti: ZTV

makrokardija   med.

1. Attīstības kroplība, kas izpaužas kā neparasti liela sirds.

Avoti: TM5

makrokefali   novec.

1. Cilvēki ar visai lielām galvām, kuri esot dzīvojuši ziemeļrītos no Melnās jūras.

Avoti: SV33

makrokefalija   novec.

1. Lielas cilvēka galvas, resp. galvaskausa apzīmējums.

Avoti: KV

makrokefaļi   novec.

1. Cilvēki ar lielu vai augstu galvaskausu.

Avoti: KV

makroklimats   -a, v.

1. Lielu ģeogrāfisko apgabalu vai visas planētas vispārējais klimats.

Avoti: LLVV

makroklitors   med.

1. Nenormāli liels kuteklis.

Avoti: TM5

makroknēmija   med.

1. Nenormāli lieli apakšstilbi.

Avoti: TM5

makrokods

1. Programmēšanas valodas paplašinājums, kurā katrai frāzei atbilst vairākas pamatvalodas operācijas.

Avoti: LPE

makrokoks   med.

1. Neparasti liels koks.

Avoti: TM5

makrokomanda   inf.

1. Instrukcija pirmvalodā, kas jāaizvieto ar iepriekš definētu šīs pašas valodas instrukciju secību.

Avoti: D3

makrokonīdija   med.

1. Liela vārpstveida daudzšūnu spora, bieži sastopama dažādos dermatofītos.

Avoti: TM5

makrokonīdijas

1. Lielākas konīdijas, kas veidojas citā laikā vai uz citiem veidojošiem orgāniem nekā mikrokonīdijas.

Avoti: LD

makrokontrole

1. Tehniskas iekārtas darba pareizības vispārējā pārbaude.

Avoti: SV69

makrokosmoss   -a, v.; parasti vsk.

1. Milzīgo lielumu, kosmiska mēroga pasaule; makropasaule; pretstats: mikrokosmoss, mikropasaule.

Avoti: LLVV

makrokosms

1. Pasaule (kosmoss), Visums; šis jēdziens parasti apzīmē zvaigžņu pasauli, ko pētī astronomija; pretstats - mikrokosms.

Avoti: SV69

makrokrānija   med.

1. Anomāli palielināts galvaskauss, salīdzinājumā ar kuru seja ir neproporcionāli maza, tāpat kā hidrocefālijas gadījumā.

Avoti: TM5

makroķīmija   med.

1. Ķīmija, kurā reakcijas iespējams novērot ar neapbruņotu aci.

Avoti: TM5

makrolīds   med.

1. Ķīmisks savienojums - laktona makrocikls ar daudzām ketogrupām un hidroksilgrupām.

2. Ikviena antibakteriāla viela, kas satur makrolīdu ciklu, piem., eritromicīns, azitromicīns un klaritromicīns; tās sintezē noteiktas "Streptomyces" sugas.

Avoti: TM5

makrolimfocitoze   med.

1. Lielo limfocītu daudzuma palielināšanās asinīs un kaulu smadzenēs; norāda uz akūtas leikozes iespējamību.

Avoti: TM5

makrolimfocīts   med.

1. Liels limfocīts.

Avoti: TM5

makrolingvistika   val.

1. Valodniecības nozare, kurā pēta valodu plašā mērogā saistījumā ar tās lietotāju vidi.

Avoti: VsV

makrolīti

1. Primitīvi apstrādāti masīvi akmens rīki, kas raksturīgi neolītam.

Avoti: SV99

makroloģija   novec.

1. Izplūdusi, garumā izstiepta runa; pļāpība.

Avoti: KV

makromārketings   ek.

1. Kompānijas pārvaldes sistēma, kas balstās uz mārketinga principiem.

Avoti: SbV

makromastija   med.

1. Nenormāli lieli krūšu dziedzeri.

Avoti: TM5

makromēlija   med.

1. Nenormāli lielas rokas vai kājas.

Parestētiskā makromēlija— locekļu uzbriešanas, palielināšanās sajūta akromegālijas sākumstadijā un hiperpituitārisma latentā formā.

Avoti: TM5

makromērs   med.

1. Blastomērs, kas rodas zigotas nevienmērīgas drostalošanās rezultātā un atrodas tās veģetatīvajā polā.

Avoti: TM5

makrometode   med.

1. Ķīmiskās analīzes metode, kurā analizējamo vielu ņem parastā daudzumā.

Avoti: TM5

makromieloblasts   med.

1. Anomāli liels mieloblasts.

Avoti: TM5

makromikroskopija   med.

1. Morfoloģijas nozare, kas pētī objektus, kuri atrodas redzamības robežlaukā.

Avoti: TM5

makromīmija   med.

1. Stipri izteikta, pārspīlēta mīmika.

Avoti: TM5

makromolekula   -as, s.; ķīm.

1. Molekula ar lielu molekulmasu; polimēra molekula.

Avoti: LLVV

makromolekulārs   -ais; s. -a, -ā; ķīm.

1. Saistīts ar makromolekulu, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

makronihija   med.

1. Nenormāli lieli nagi.

Avoti: TM5

makronuklejs

1. Poliploidāls infuzoriju šūnas kodols, kas regulē fizioloģiskos procesus.

Avoti: LD

makronukleuss   med.

1. Protozoju veģetatīvais kodols, kuram atšķirībā no mikronukleusa piemīt vairošanās funkcija.

Avoti: TM5

makroorhīdisms   med.

1. Anomāla sēklinieku palielināšanās.

Avoti: TM5

makroorientācija

1. Orientācija sociālajā darbā uz vispārīgo cilvēka sociālo stāvokli, ko galvenokārt ietekmē sociālpolitiskie, vēsturiskie, ekonomiskie un apkārtējās vides spēki.

Avoti: SdtV

makroovalocīts   med.

1. Palielināts, ovāls eritrocīts, kam vidējais tilpums - >100 mm3; atrod asinīs megaloblastiskās anēmijas gadījumā.

Avoti: TM5

makroparazīts   med.

1. Parazīts, kas redzams ar neapbruņotu aci.

Avoti: TM5

makropasaule   -es, s.; parasti vsk.

1. Milzīgo lielumu, kosmiska mēroga pasaule; makrokosmoss; pretstats: mikropasaule, mikrokosmoss.

Avoti: LLVV

makropatoloģija   med.

1. Jebkuras slimības vai orgāna patoloģija, ko iespējams diagnosticēt bez mikroskopa izmantošanas.

Avoti: TM5

makroplanocitoze   med.

1. Ievērojams makroplanocītu skaits kuņģa vēža slimnieku asinīs.

Avoti: TM5

makroplanocīts   med.

1. Eritrocīts ar palielinātu diametru un samērā mazu tilpumu.

Avoti: TM5

makroplāns   kino, telev.

1. Filmējamās personas sīkas ķermeņa daļas (piem., auss, lūpu, pirkstu) vai cita sīka priekšmeta vai norises uzņēmums.

Avoti: ZTV

makroplāzija   med.

1. Audu vai ķermeņa daļas pārmērīga augšana.

Avoti: TM5

makropodi

1. Labirinta zivju ģints; dažas sugas audzē akvārijos.

Avoti: SV69

makropodija   med.

1. Nenormāli lielas pēdas.

Avoti: TM5

makropolicīts   med.

1. Neparasti liels hipersegmentēts polinukleārais leikocīts, dažreiz atrodams asinīs perniciozās anēmijas gadījumā.

Avoti: TM5

makroprakse

1. Prakses veids sociālajā darbā, kuras mērķis ir radīt uzlabojumus un izmaiņas sabiedrības sociālajā attīstībā.

Avoti: SdtV

makroprogrammēšana   inf.

1. Programmu sastādīšana, izmantojot kādas makrovalodas līdzekļus.

Avoti: D3

makroprolaktinoma   med.

1. Prolaktinoma, kuras diametrs - >10 mm; parasti novēro gadījumos, kad prolaktīna līmenis serumā pārsniedz 500 ng/ml.

Avoti: TM5

makroprozopija   med.

1. Neparasti liela seja.

Avoti: TM5

makropsija   med.

1. Ilūzija, kad objekti izskatās lielāki, nekā ir patiesībā.

2. Redzes traucējums, kam raksturīgs priekšmetu šķietams palielinājums.

Avoti: TM5

makroradikāļi   ķīm.

1. Lielmolekulāri aktīvie radikāļi.

Avoti: ZTV

makroreljefs   -a, v.

1. Planētas virsas lielās formas vai lielo formu daļas.

Avoti: LLVV

makrorīnija   med.

1. Deguna iedzimta hipertrofija.

Avoti: TM5

makroseismisks

1. Makroseismiskās svārstības - svārstības, kuras zemestrīču gadījumā tieši uztver mūsu maņu orgāni.

Avoti: SV69

makrosigma   med.

1. S veida zarnas hipertrofija.

Avoti: TM5

makrosistēma

1. fiz. Atomu, molekulu un citu mikrodaļiņu sistēma, kurā šo daļiņu skaits ir ļoti liels.

2. Liela sistēma ar augstu sarežģītības pakāpi.

Sociālā makrosistēma— liela sabiedriska sistēma ar augstu sarežģītības pakāpi, piemēram, valstiskas institūcijas, kuru darbība un tās rezultāts izpaužas valsts sociālajā politikā.

Avoti: SV99, SdtV

makroskēlija   med.

1. Pārmērīgi garas kājas.

Avoti: TM5

makroskopija   med.

1. Priekšmetu pētīšana ar neapbruņotu aci.

Avoti: TM5

makroskopisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir redzams bez optiskiem instrumentiem, ierīcēm vai nelielā palielinājumā; pretstats: mikroskopisks.

Avoti: LLVV

makrosmātisks   med.

1. Tāds, kam ārkārtīgi attīstīta ožas maņa.

Avoti: TM5

makrosociolingvistika   val.

1. Sociolingvistikas apakšnozare, kurā pēta valodas funkcionēšanu lielā valodas kolektīvā un valodas un kolektīva savstarpējo mijiedarbību (attiecības starp valodu un sabiedrību).

Avoti: VsV

makrosocioloģija   sociol.

1. Socioloģiskā analīze, kas orientējas uz sabiedrību kā veselumu, uz liela mēroga sociālajām struktūrām, uz sociālajām sistēmām, institūcijām un to ierobežojošo ietekmi uz sociālajiem aktieriem, viņu domām un darbību.

Avoti: SsV

makrosomija   med.

1. Milža augums.

Avoti: TM5

makrospora   -as, s.; biol.

1. Heterosporaugu sievišķā gametofīta sākotnējā šūna; megaspora.

Avoti: ĢT

makrosporangijs

1. Sporangijs, kurā attīstās makrosporas jeb megasporas, megasporangijs.

Avoti: SV69

makrosporofils

1. Pārveidota augu lapa, uz kuras attīstās makrosporangiji.

Avoti: SV69

makrosporoģenēze   -es, s.; biol.

1. Makrosporu veidošanās; plašākā nozīmē - dīgļsomas, t. i., segsēkļu sievišķā gametofīta attīstība no arhesporija.

Avoti: ĢT

makrosteatoze   med.

1. Šūnas pārmaiņas, kad viens liels tauku piliens aizņem lielāko daļu šūnas, bet citoplazma ar kodolu novietojas tam apkārt.

Avoti: TM5

makrostomija   med.

1. Nenormāli liela mute; iedzimts mutes spraugas paplašinājums vaigā, kas ekstrēmos gadījumos sniedzas līdz ausīm.

Avoti: TM5

makrostrobils

1. Sievišķais strobils.

Avoti: LD

makrostruktūra   -as, s.

1. Struktūra, kas ir redzama bez optiskiem instrumentiem, ierīcēm vai nelielā palielinājumā; pretstats: mikrostruktūra.

2. val. Leksikogrāfijā - šķirkļu izkārtojums vārdnīcā (vai datubāzē).

Avoti: LLVV, VsV

makrošoks   med.

1. Vidēji augsta līmeņa elektriskās strāvas impulss, kas šķērso divus intaktus ādas apgabalus; apm. 100 mA var izraisīt kambaru fibrilāciju.

Avoti: TM5

makrotija   med.

1. Iedzimts ārējās auss palielinājums.

Avoti: TM5

makrotoms   med.

1. Aparāts audu griezumu pagatavošanai anatomiskiem pētījumiem.

Avoti: TM5

makrotoponīms   val.

1. Vietvārds, kas nosauc lielu, plaši pazīstamu ģeogrāfisko objektu.

Avoti: VsV

makrotriksa

1. dsk. Vēžu klases kladoceru apakškārtas dzimta ("Macrothricidae"), Latvijā samērā reti sastopami vēži, kas dzīvo gk. uz substrāta, 9 s.

Avoti: LD

makrouzņemšana

1. Fotouzņemšana vai kinouzņemšana, kurā iegūto uzņemšanas objektu attēlu mērogs parasti ir robežās no 1:10 līdz 10:1.

Avoti: EV

makrouzturs   med.

1. Būtiskas uzturvielas, kas nepieciešamas relatīvi lielā daudzumā; ietver ogļhidrātus, taukus, proteīnus un ūdeni.

Avoti: TM5

makrovaloda   inf.

1. Programmēšanas valodas sastāvdaļa, ar kuru zināmas operatoru secības var izteikt kā makrokomandas, piešķirot tām pastāvīgus vārdus.

Avoti: D3

makrozamīns   med.

1. Toksisks glikozīds "Zamia" palmu ģints sēklās un lapās; neoplastiska iedarbība uz cilvēka aknām, nierēm, zarnām un plaušām; liellopiem izraisa letālus gastrointestinālus un aknu darbības traucējumus.

Avoti: TM5

Makrūma   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Macroom"), Mansteras provincē, 3700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

maks   -a, v.

1. Kabatas formāta somveida, arī maisveida priekšmets (parasti naudas glabāšanai).

Biezs maks (kādam)— saka, ja kādam ir daudz naudas.

Plāns maks (kādam)— saka, ja kādam ir maz naudas.

Tabakas maks— mazs, ar auklu aizvelkams maisiņš tabakas glabāšanai.

Bultu maks— futrālis bultu glabāšanai.

Avoti: LLVV, ViV, Žrg

maks   apv.

1. Jūras zivs.

Avoti: ME

maks   apv.

1. Mazs zirgs, mazs vērsis.

Avoti: ME

maks.   saīs.

1. Maksimums; maksimāls; maksimālais (piem., ātrums).

Avoti: i2

maksa   -as, s.

1. Nauda, kas tiek dota vai ņemta kā maksāšanas līdzeklis.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, par kā izmantošanu ir jāmaksā.

2. parasti vsk. Alga (2).

Avoti: LLVV

maksājums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> maksāt (1); naudas summa, ko maksā.

Terminētie maksājumi— maksājumi, kam ir noteikts termiņš.

Maksājumu bilance— attiecība starp maksājumiem, kurus valsts saņēmusi no citām valstīm, un maksājumiem, kurus tā samaksājusi citām valstīm.

Avoti: LLVV

maksāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; intrans.

1. Dot naudu atlīdzībai (par ko).

// trans.

// trans. Pildīt (saistības), dodot naudu.

// trans. Dot (piemēram, algu).

2. parasti 3. pers. Būt kādā (naudas vienībās izteiktā) vērtībā, būt ar (kādu) cenu.

Avoti: LLVV

maksātājbanka   s.

1. Banka, kura, saņemot rīkojumu par maksājumu, pārskaita naudu uz saņēmējbanku.

Avoti: MLVV

maksātājs   novec.

1. Parādnieks, persona, kurai jāmaksā pārvedu vekselī norādītā naudas summa; trasāts.

Avoti: KV

maksāties   apv.

1. Maksāt kādu laiku (piemēram, parādus).

Avoti: KiV

maksātnespēja   -as, s.; parasti vsk.; fin.

1. Ar tiesas spriedumu konstatēts uzņēmuma ekonomiskais stāvoklis, kad tas nespēj veikt kārtējos maksājumus un nomaksāt parādus.

2. Stāvoklis, kas raksturīgs uzņēmumam, kurš laikus nespēj veikt maksājumus un segt parādus kurus saistības pārsniedz aktīvus.

Avoti: LLVV, EF

maksātnespējība   novec.

1. Maksātnespēja.

Avoti: KV

maksātnespējīgs   -ais; s. -a, -ā; fin.

1. Tāds, kas nespēj pildīt savas maksāšanas saistības.

Avoti: LLVV

maksātspēja   -as, s.; parasti vsk.; fin.

1. Spēja pildīt savas maksāšanas saistības.

Avoti: LLVV

maksātspējīgs   -ais; s. -a, -ā; fin.

1. Tāds, kas spēj pildīt savas maksāšanas saistības.

Avoti: LLVV

Makshite-Haidhofa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Maxhuette-Haidhof"), Bavārijas federālajā zemē, 10700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

maksi   nelok.

1. Gurnģērba vai plecģērba garums - līdz potītēm, piem., maksikleita, maksibrunči.

Maksi mode— mode, kurai ir raksturīgas kleitas, svārki, mēteļi, kas sniedzas aptuveni līdz potītēm.

Avoti: LLVV

Maksi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

Avoti: LC

maksilektomija   med.

1. Augšžokļa izgriešana.

Avoti: TM5

maksillas   novec.

1. Apakšžokļi posmkāju (bezmugurkaula) dzīvniekiem, bieži 2 pāri, un augšžokļi mugurkaula dzīvniekiem.

Avoti: KV

maksima   -as, s.

1. Noteikti, kategoriski formulēts, parasti morāles, princips.

Avoti: LLVV

maksimāl-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktajam ir ļoti liela, arī vislielākā (skaitliskā) vērtība.

Avoti: LLVV

maksimālais

1. Augstākais vai lielākais (iespējamais vai atļautais).

Maksimālais zilbes sākums— lielākais fonoloģiski iespējamais zilbes sākums.

Avoti: LEV

maksimālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Uzskatu, prasību, principu galējība.

2. Novirziens krievu sociālrevolucionāru (eseru) partijā, tās galējais kreisais spārns.

Avoti: LLVV

maksimālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar maksimālismu (1), tam raksturīgs.

2. vēst. Saistīts ar maksimālismu (2), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

maksimālists   -a, v.

1. Cilvēks, kam ir raksturīgs maksimālisms (1).

2. vēst. Maksimālisma (2) piekritējs.

Avoti: LLVV

maksimalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Palielināt līdz ļoti lielam, arī vislielākajam.

Avoti: LLVV

maksimalizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> maksimalizēt; tikt maksimalizētam.

Avoti: LLVV

maksimāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir ļoti liela, arī vislielākā (skaitliskā) vērtība.

2. Tāds, kas noris ļoti intensīvi, arī visintensīvāk (piemēram, par darbību, procesu); tāds, kas izpaužas ļoti intensīvi, arī visintensīvāk (par stāvokli, īpašību).

Maksimālā programma— programma kāda galamērķa sasniegšanai.

Avoti: LLVV

maksimāltermometrs   -a, v.

1. Termometrs visaugstākās temperatūras reģistrēšanai kādā laikposmā.

Avoti: LLVV

maksimetrs   novec.

1. Dīzeļdzinēju degvielas aparatūras pārbaudes ierīce.

Avoti: LxE

maksimizēšana   inf.

1. Lietotāja grafiskās saskarnes termins, ar ko apzīmē loga palielināšanu līdz visa displeja ekrāna apmēriem.

Avoti: D3

Maksimova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

3. Maksimovas ezers - atrodas uz Baltkrievijas un Latvijas robežas, Krāslavas novada Indras pagastā, platība - 46 ha (Latvijā 16,1 ha), garums - 1,4 km, lielākais platums - 0,6 km, lielākais dziļums Latvijas daļā - 1,3 m, eitrofs, stipri aizaug.

Avoti: LC, LD

Maksimowo   vietv., vēst.

1. Maksīmavas muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Pustiņas pagastā.

Avoti: KV

maksims   -a, v.

1. Balsta ložmetēja tips; bija izplatīts 20. gs. pirmajā pusē.

Avoti: SV99

maksims   -a, v.; novec.

1. Maksima.

2. Maksimums.

Avoti: LLVV, VpJ

maksimumbaltais   telev.

1. Potenciāls signāla kustības punktā, kuru pieļaujams sasniegt pārraidāmā attēla gaišākajām daļām.

Avoti: ZTV

maksimums   -a, v.

1. Ļoti liela, arī vislielākā (skaitliskā) vērtība.

2. Ļoti liela, arī vislielākā (kā) intensitāte; iespējamā (kā) pilnība, visaugstākā pakāpe.

Avoti: LLVV

maksimumslodze   tehn.

1. Energosistēmas diennakts, mēneša, gada vai cita laika perioda lielākā vidējā slodze.

Avoti: EepV

maksimumstunda

1. Laiks, kad (kas) norisinās, darbojas ar vislielāko intensitāti.

Avoti: MLVV

Maksini   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

māksl.   saīs.

1. Māksliniecisks; mākslinieks (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

māksla   -as, s.

1. parasti vsk.; filoz. Sabiedriskās apziņas forma, kas tēlaini atspoguļo objektīvo realitāti.

2. Radoša tēlaina īstenības atspoguļošana; darbība, kam raksturīga estētiski izzinoša attieksme pret īstenību.

Aktīvā māksla— ekspresionisma novirziens, kura piekritēji uzskatīja, ka mākslai jātuvinās dzīvei, jāiesaistās aktīvā cīņā pret negatīvajām parādībām; aktīvisms.

Mākslas (arī literatūras) eposs— eposs, kas ir rakstnieka individuāls darbs.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kurā rodas estētiski elementi, estētiskas vērtības (par darbību, procesu, darbības nozari); tāds, kam ir estētiski elementi, estētiska vērtība (piemēram, par priekšmetiem).

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kurš izgatavo priekšmetus ar estētisku vērtību, kura darbībā ir estētiski elementi (par cilvēku).

3. Darbu kopums, kuri ir radīti, tēlaini atspoguļojot īstenību.

4. Specifisku paņēmienu, metožu kopums (praktiskās darbības nozarē).

Avoti: LLVV, MkV

mākslene   žarg.

1. Mākslas skola.

Avoti: SLG

māksleniecisks   apv.

1. Māksliniecisks.

Avoti: ME

mākslenieks   apv.

1. Mākslinieks.

Avoti: SiV

mākslība   apv.

1. Mākslotība.

Avoti: ME

mākslīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir īpaši radīts cilvēka praktiskajā darbībā pēc kā dabā eksistējoša parauga (piemēram, par vielām, priekšmetiem, norisēm).

Mākslīgais intelekts— cilvēka intelektuālo funkciju kibernētiska modelēšana.

Mākslīgā kalnu saule— luminiscences (parasti dzīvsudraba-argona) spuldze ultravioletā starojuma iegūšanai.

Mākslīgā valoda— pēc dabisko valodu parauga mākslīgi izstrādāta zīmju sistēma, ko izmanto sfērās, kurās dabiskās valodas lietošana ir (vai šķiet) neefektīva vai nav iespējama.

Mākslīgie mēsli— minerālmēsli.

2. Mākslots.

Avoti: LLVV

mākslīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašības --> mākslīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Mākslotība.

Avoti: LLVV

māksliniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur ko mākslai raksturīgu, mākslas elementus; tāds, kas atbilst mākslas kritērijiem.

2. Saistīts ar mākslu, tai raksturīgs.

Mākslinieciskā pašdarbība— neprofesionāla daiļrade kādā mākslas nozarē.

Avoti: LLVV

mākslinieciskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> māksliniecisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> māksliniecisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mākslinieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas darbojas kādā mākslas nozarē.

2. Cilvēks, kas sasniedzis augstu meistarību, pilnību (kādā praktiskās darbības nozarē).

Avoti: LLVV

mākslis   apv.

1. Māksla.

2. Mākslas darbs, meistardarbs.

Avoti: ME

mākslisks   apv.

1. Mākslīgs, mākslots.

Avoti: ME

mākslot   apv.

1. Samākslot.

Avoti: ME

mākslotība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mākslots, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mākslots   -ais; s. -a, -ā;

1. Nepatiess, neīsts, viltots (par psihisku stāvokli, tā izpausmi).

Avoti: LLVV

mākslotums   -a, v.; parasti vsk.

1. Mākslotība.

Avoti: LLVV

māksna   apv.

1. Sainītis, pauniņa.

Avoti: ME

māksniņa   apv.

1. Sainītis, pauniņa.

Avoti: ME

makstaine

1. dsk. Himēnijsēņu klases jumteņu dzimtas ģints ("Volvariella"), aug trūdvielām bagātās vietās, var izmantot uzturā, 15 s., Latvijā konstatētas 6 sugas.

Mazā makstaine— makstaiņu suga ("Volvariella pusilla").

Zīdainā makstaine— makstaiņu suga ("Volvariella bombycina").

Melnsvītrainā makstaine— makstaiņu suga ("Volvariella volvacea").

Vdējā makstaine— makstaiņu suga ("Volvariella media").

Gļotgalvainā makstaine— makstaiņu suga ("Volvariella gloiocephala").

Dižā makstaine— makstaiņu suga ("Volvariella speciosa").

Avoti: LD, LE1

makstains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (augs), kam ir makstis (2).

Avoti: LLVV

makstene   -es, s.

1. dsk. Kukaiņu kārta ("Trichoptera"), pie kuras pieder tauriņiem līdzīgi kukaiņi un kuras daudzu sugu kāpuri dzīvo ūdenī un veido ap sevi makstis; šīs kārtas kukaiņi, 3 virsdz., 40 dz., ~7000 s.; Latvijā upēs konstatētas 142 sugas, ezeros - 93 sugas.

2. apv. Pelēkā makstsēne ("Amanata vaginata", senāk "Amanitopsis vaginata"), himēnijsēņu klases atmateņu rindas mušmiru dzimtas ēdama lapiņsēne mēreni lielu pelēkbrūnu cepurīti, kam pamitra spīdīga virsa, un pagaru brūnu kātiņu, ap kura paplašināto pamatu diezgan liela maksts, gaļa balta un trausla.

Avoti: LLVV, LE1, LE, LD

makstenīca   apv.

1. Aizsargapvalks, maksts 1.

Avoti: ME

Makstenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Garkalnes novadā.

Avoti: LC

makstīte

1. Dem. --> maksts.

Avoti: LV93

makstkode

1. dsk. Tauriņu kārtas dzimta ("Coleophoridae"), sīki tauriņi (spārnu plētums - 6-24 mm), galva gluda, klāta ar pieguļošām zvīņām, dzīvo uz dažādiem augiem, kāpuri no augu daļām veido makstis un attīstās tajās, ~1100 s., Latvijā konstatētas 122 sugas.

Ābeļu makstkode— makstkožu suga ("Coleophora bernoulliella syn. Coleophora anatipennella").

Lapegļu makstkode— makstkožu suga ("Coleophora laricella").

Avoti: LD

makstnagi

1. Ātrai skriešanai pielāgojušos dzīvnieku nagi, kuros ir ragvielas veidojums, kas aptver visu pirksta galu; tie ir pārnadžiem (govīm, cūkām, briežiem) un nepārnadžiem (zirgiem).

Avoti: LEV

makstneši

1. Tauriņu kārtas dzimta ("Psychidae"), vidēji lieli tauriņi, kāpuri dzīvo no augu daļām vai smiltīm veidotā makstī uz dažādiem augiem, koka ēku sienām, akmeņiem, 800 s., Latvijā konstatētas 17 s.

Avoti: LPE

maksts   maksts, dsk. ģen. makstu, s.

1. Aizsargapvalks (kā, parasti ieroču, darbarīku) ievietošanai.

2. bot. Lapas pamatnes saaugusi pārveidne, kas apņem stumbru.

3. Dažu kukaiņu kāpuru (piemēram, maksteņu) īpašs aizsargapvalks, kas veidots no augu daļām, detrīta, smilšu graudiem.

4. anat. Sievišķais iekšējais dzimumorgāns, kas savieno dzemdi ar ārējiem dzimumorgāniem (vagīna).

Maksts krampji— bieži psiholoģiski nosacīti maksts, iegurņa dibena un augšstilbu muskulatūras krampji, ko izraisa sievietei nevēlams dzimumakts.

Maksts priekštelpa— sprauga starp mazajām kaunuma lūpām.

5. anat. Ar šķidrumu pildīts saistaudu maisiņš ap cīpslu.

6. anat. Epitēlija veidojums, kas aptver mata sīpolu un mata sakni.

7. apv. Sēklapvalks.

8. apv. Futrālis.

Avoti: LLVV, MeE, KiV

maksts   apv.

1. Makveida zvejas tīkls.

Avoti: ME

maksts   apv.

1. Mazs zirgs, mazs vērsis.

Avoti: ME

makstsēne

1. dsk. Himēnijsēņu klases mušmiru dzimtas mušmiru ģints sēņu grupa, kas pēc senākas klasifikācijas, līdz 20. gs. 90. gadiem bija atsevišķa mušmiru dzimtas ģints (bijušais nosaukums "Amanitopsis").

Baltā makstsēne— mušmiru suga ("Amanita alba").

Dzeltenbrūnganā makstsēne— mušmiru suga ("Amanita fulva").

Ornžā makstsēne— mušmiru suga ("Amanita crocea").

Pelēkā makstsēne— mušmiru suga ("Amanita vaginata").

Avoti: PDE, LD

maksvels

1. Magnētiskās plūsmas mērvienība CGSM mērvienību sistēmā, Mx.

Avoti: SV99

mākša   apv.

1. Kāds, kas uzmācas.

Avoti: ME

makšara   apv.

1. Makšķere.

Avoti: KiV

makšarāt   apv.

1. Makšķerēt.

Avoti: KiV

makšarēt   apv.

1. Meklēt.

Avoti: KiV

makšere   apv.

1. Makšķere.

Avoti: ĒiV

makšerēt   apv.

1. Makšķerēt.

2. Pinot auklu vīzes, vārstīt (auklas).

Avoti: ĒiV, KiV

makšeris   apv.

1. Makšķere; makšere.

Avoti: ViV

makšernieks   apv.

1. Makšķernieks.

Avoti: ĒiV

Makšinava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

2. Makšinava Strauti - apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Makšinavas Strauti— Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Makšinava Strauti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

makšinavieši

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Makšinova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Makšinova   vietv.

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Makšinava" nosaukuma variants.

2. Makšinovas Strauti - Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Makšinava Strauti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

makšinovieši

1. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Makšinova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

makšķerāķis   -ķa, v.

1. Makšķeres āķis.

Avoti: LLVV

makšķeraukla   -as, s.

1. Makšķeres aukla.

Avoti: LLVV

makšķere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Zvejas rīks - kāts ar auklu, pie kuras ir piestiprināts āķis.

Likt uz makšķeres (arī uz āķa)— spraust, durt uz makšķeres āķa.

Avoti: LLVV

makšķerēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība --> makšķerēt.

2. Sporta veids - zivju zveja ar makšķeri.

Avoti: LLVV

makšķerēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. intrans. Zvejot ar makšķeri.

// trans.

2. trans.; sar. Velkot, raušot u. tml., censties dabūt ārā (parasti no grūti pieejamas vietas).

Avoti: LLVV

makšķerkāts   -a, v.

1. Makšķeres kāts.

Avoti: LLVV

makšķerniecība   -as, s.; parasti vsk.; pareti.

1. Nodarbošanās ar makšķerēšanu.

Avoti: LLVV

makšķernieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas makšķerē.

Malu makšķernieks— cilvēks, kas nodarbojas ar nelikumīgu makšķerēšanu; malumakšķernieks.

2. Sportists, kas specializējies makšķerēšanā.

Avoti: LLVV

makšķeršķeista   apv.

1. Makšķeres kāts.

Avoti: ME

makšķerzivjveidīgie

1. Mugurkaulnieku tipa zivju virsklases kaulzivju klases kārta ("Lophiiformes").

Avoti: PDE

makšķete   apv.; hip.

1. Atšķirīgas krāsas svītra sievietes svārkos; daudzkrāsainas bārkstis uz šalles; vecmodīgs audums (piemēram, apakšsvārkiem).

Avoti: ME

makšķis   apv.

1. Balts zaķis, trusītis.

2. Izveicīgs suns.

Avoti: ME

makšķīties   apv.

1. Tūļāties, murmināt.

Avoti: ME

mākt   mācu, māc, māc, pag. mācu; trans.

1. Ilgāku laiku pastāvot, nelabvēlīgi ietekmēt (kādu) - par nevēlamu psihisku vai fizioloģisku stāvokli, domām u. tml.

2. parasti 3. pers. Ilgāku laiku pastāvot, nelabvēlīgi ietekmēt (cilvēku, viņa psihi) - par stāvokli, apstākļiem.

3. Cīnoties novājināt, piespiest atkāpties (pretinieku).

4. parasti 3. pers. Klāt, aizēnot (parasti par miglu, mākoņiem).

Avoti: LLVV

mākt   apv.

1. Apgūt (kādu arodu, kādas prasmes, iemaņas).

Avoti: KiV

makte

1. apv. Spēks, enerģija.

2. sar. Vajadzība, iegriba.

Par varas makti— noteikti; obligāti; neraugoties uz šķēršļiem.

Avoti: ViV, SLG

makten   apv.

1. Ļoti; stipri.

Avoti: ViV

maktenīgi   apv.

1. Ļoti.

Avoti: ĒiV

maktens   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Labs, lielisks.

2. Liels.

3. apst. Ļoti.

Avoti: LLVV

maktēt   apv.

1. Kraut (daudz, vairāk nekā vajadzīgs, vēlams).

Avoti: ViV

maktēties   apv.

1. Pūlēties.

Avoti: NeV

mākties   mācos, mācies, mācas, pag. mācos; refl.

1. savienojumā ar "virsū". Neatlaidīgi, uzbāzīgi vērsties pie kāda, prasot, lūdzot u. tml.

// pārn. Būt drīzumā, arī tūlīt, neatliekami, steidzami darāmam.

2. parasti 3. pers.; savienojumā ar "virsū". Neatvairāmi, atkārtoti izraisīties un nevēlami ietekmēt (par psihisku vai fizioloģisku stāvokli, domām u. tml.).

3. parasti 3. pers.; savienojumā ar "virsū". Nenovēršami tuvoties, iestāties (piemēram, par laikposmu, kādiem apstākļiem).

4. parasti 3. pers. Kļūt mākoņainam, tikt segtam ar mākoņiem.

// pārn. Kļūt tādam, kam ir skumja, drūma, arī saīgusi, dusmīga izteiksme (parasti par seju).

Avoti: LLVV

maktīgas   apv.

1. Ļoti; stipri; makten.

Avoti: ViV

maktīgi   apv.

1. Ļoti; stipri; makten.

Avoti: ViV

maktīgs   apv.

1. Liels, varens; ļoti liels; spēcīgs.

2. Ļoti labs.

3. Izskatīgs, glīts (par cilvēku).

4. Tāds, kam ir laba kvalitāte (par audumu, apģērbu).

Avoti: ĒiV, ViV, KiV

māktin   apv.

1. Savienojumā ar verba "mākt, mākties" formām norāda uz darbības pastiprinājumu.

Avoti: ViV

makts   apv.

1. Spēks, enerģija.

Avoti: TlV

maku   apv.

1. Maku makumis - ar krāpšanu un strīdiem.

Avoti: ME

Maku   vietv.; nelok.

1. Maku ezers - atrodas Piejūras zemienē, Garkalnes novadā, 4 km uz austrumiem no Jaunciema, platība 5,0 ha, garums - 280 m, lielākais dziļums - 1,1 m, aizaugošs, dibenā dūņas, 5 m biezs sapropeļa slānis.

Avoti: LD

makuba   novec.

1. Slavena šņaucamās tabakas šķirne no Martinikas salas kāda apgabala ar tādu pašu nosaukumu.

Avoti: SV33

makucis   apv.

1. Liels gabals.

Avoti: ME

makučāt   apv.

1. Rupji, nelīdzeni vērpt.

Avoti: ME

Makuilšočitls   mit.

1. Acteku (vēst. Centrālā Meksika, Meksikas dienvidi) mitoloģijā - pavasara augu valsts, mīlas, ziedu, līksmes un bumbas spēles dievs.

Avoti: Mit

makula   med.

1. Plankums; dermatoloģijā norobežots, krāsas ziņā atšķirīgs ādas laukums, kas nepārsniedz apkārtējo līmeni.

Avoti: TM5

makulatūra   -as, s.; parasti vsk.

1. Bojātas, nederīgas iespiedloksnes, nederīgs papīrs, nederīgi iespieddarbi.

Avoti: LLVV

makulēt   novec.

1. Pārvērst par makulatūru.

2. Aptraipīt, apgānīt.

Avoti: SV33

mākulis   -ļa, v.

1. Mākonis (1).

2. Mākonis (2).

// pārn. Ciešs (kā neliela) kopums.

// pārn. Liels (kustīgu, parasti lidojošu, dzīvnieku) kopums.

Avoti: LLVV, LV93

mākulis   novec.

1. Tas, kas ko māk.

Avoti: LV93

mākulītis   novec.

1. Dem. --> mākulis 2.

Avoti: LV93

makulocerebrāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz dzelteno plankumu un smadzenēm.

Avoti: TM5

makulopapulārs   med.

1. Tāds, kam raksturīgi plankumi un mezgliņi.

Avoti: TM5

makulopātija   med.

1. Jebkurš patoloģisks process tīklenes dzeltenajā plankumā.

Avoti: TM5

mākuļainis   apv.

1. Mākoņains.

Avoti: KiV

mākuļains   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Mākoņains.

Avoti: LLVV

mākuļāties   apv.

1. Mākties.

Avoti: KiV

mākuļot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.; pareti.

1. Mākties (4).

Avoti: LLVV

mākuļoties   apv.

1. Kļūt mākoņainam; mākties.

Avoti: ĒiV

Makūma   vietv.

1. Pilsēta ASV ("McComb"), Misisipi štatā, 12700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

makumba   mit.

1. Seno āfrikāņu dievu sinkrētisks kults Brazīlijā, kas ļoti līdzinās vudū.

Avoti: MrJ

mākumi   apv.

1. Mākoņains.

Avoti: ME

makumis   apv.

1. Maku makumis - ar krāpšanu un strīdiem.

Avoti: ME

mākums   apv.

1. Mākonis.

Avoti: ĒiV

makuni

1. Indiāņu cilts no tukanu cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas un Kolumbijas robežrajonos, kā arī Peru ziemeļos, Ekvadoras un Kolumbijas robežrajonā, valoda pieder pie īpašas tukanu valodu saimes, spēcīgas tēvas ģints paražas, animistiski ticējumi, šamanisms.

Avoti: PZT

Makurdi   vietv.

1. Pilsēta Nigērijā ("Makurdi"), Benue štata administratīvais centrs, 209400 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

makusis   apv.

1. Cepeškrāsnī speciālā režīmē gatavota kartupeļu putra.

Avoti: VV

makuss   apv.

1. Makusis - cepeškrāsnī speciālā režīmā gatavota kartupeļu putra.

Avoti: VV

makuši

1. Indiāņu cilts no karibu cilšu grupas, kas dzīvo Dienvidamerikā tropu mežu un savannu zonā, uz ziemeļiem no Amazones.

Avoti: PZT

Makuši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Kastuļinas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

Makušina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kurgānas apgabalā, 8000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

makuzieši

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Makuži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Makuži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Rikavas pagastā.

Avoti: LC

makvi

1. Tauta, dzīvo Mozambikas ziemeļaustrumos, Malāvi dienvidu daļā, Tanzānijā, valoda pieder pie Konko-Kordofanas valodām, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi, daļa - kristieši (katoļi) vai musulmaņi.

Avoti: LPE

makviss   ģeogr.

1. Mūžzaļo cietlapju krūmu, dzeloņkrūmu un zemu koku audzes silikātaugsnēs mežu izcirtumu vietās Vidusjūras piekrastē; vietējais nosaukums Itālijā - mačija, Spānijā - matorāls, Ziemeļamerikā - čaparels, Dienvidamerikā - espināls, Austrālijā - skrebs.

Avoti: ZTV

Makvorija   vietv.

1. Makvorija sala - atrodas Klusajā okeānā ("Macquarie Island"), uz dienvidaustrumiem no Tasmānijas, Austrālijas teritorija, garums - 34 km, platums - līdz 5 km, klinšaina, augstums - līdz 433 m vjl.

Avoti: PZT

maķ   vulg.

1. Lieto negatīvu emociju izpaušanai, aizstājot lamuvārdu.

Avoti: SLG

maķedonieši   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Maķedonijas Republikas pamatiedzīvotāji.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Maķedoniešu valoda— Ide valodu saimes slāvu valodu grupas dienvidslāvu valoda, kurā runā Maķedonijā un tai tuvajās teritorijās, radniecīga bulgāru valodai; rakstības pamatā kirilica.

3. vēst. Senās Maķedonijas iedzīvotāji.

Avoti: LLVV

Maķedonija   vietv.

1. Maķedonijas Republika - valsts Eiropas dienvidaustrumos, Balkānu pussalā (maķedoniešu valodā "Makedonija"), platība - 25713 kvadrātkilometri, 2066700 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Skopje, administratīvais iedalījums - 74 kopienas, 1 pilsēta, robežojas ar Serbiju, Bulgāriju, Grieķiju, Albāniju un Kosovu.

2. Vēsturiski ģeogrāfisks apgabals Grieķijas ziemeļos, ietver Rietummaķedonijas un Centrālās Maķedonijas perifērijas, kā arī Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijas rietumu daļu.

Avoti: PuA, LģE

maķenīt   nelok.; ar lietv. ģen.; sar.

1. Mazliet (1).

Avoti: LLVV

maķenīt   apst.; sar.

1. Mazliet (2) (1).

2. Mazliet (2) (2).

Avoti: LLVV

māķeris   apv.

1. Kabatzaglis.

Avoti: ME

maķis   apv.

1. Guļava.

Avoti: ME

māķis   apv.

1. Kāds, kurš kaut ko prot.

Avoti: ME

māķis   apv.

1. Ļauns gars, spoks.

2. Lempis, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

māķoties   apv.

1. Ar rokām plātīties, žestikulēt.

Avoti: NeV

mal-   med.

1. Salikteņos norāda uz sliktu, ļaunu; uz struktūras vai funkcijas nepilnību vai traucējumu.

Avoti: TM5

MAL   med., saīs.

1. Maksimālais pieļaujamais līmenis (angļu "maximum allowable limit").

Avoti: TM5

mala   -as, s.

1. Josla (kādā platībā), kas atrodas pie (šīs platības) robežas; josla, kas piekļaujas šai robežai.

Debess (arī debesu) mala— Debesmala.

// vsk. lok., arī savienojumos "pie malas", "no malas", adv. nozīmē; pārn. Tā, ka nav saistījuma (ar ko, parasti stāvokli, darbību); tā, ka (kas, parasti stāvoklis, darbība) ir pārtraukts, izbeigts.

2. Josla (plakanas formas priekšmetam), kas (to) norobežo (piemēram, no apkārtējās telpas); daļa (priekšmetam), kas robežojas ar šo joslu.

3. Vieta (kur, piemēram, kādā teritorijā, celtnē, telpā).

Malu malas— daudzas vietas (kur).

Visas malas— daudzas, arī visas vietas (parasti telpā, celtnē, kādā teritorijā).

4. mat. Līnija, kas ierobežo plaknes figūru, virsmu.

5. dsk. ģen., adj. nozīmē. Nelikumīgs (par darbību, nodarbošanos, kam nav nepieciešamās atļaujas, arī noteiktas kvalifikācijas).

Malu medības— nelikumīgas medības; malumedības.

Malu medniecība— nelikumīga medniecība; malumedniecība.

Malu zvejniecība— nelikumīga zvejniecība; maluzvejniecība.

Avoti: LLVV, KnG

mala   apv.

1. Dzirnavās iebērtie graudi malšanai.

Avoti: ME

Mala   vietv.

1. Mala Viska - pilsēta Ukrainā, Kirovohradas apgabalā, 11140 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Māla   vietv.; nelok.

1. Māla kalns - atrodas Vidzemes augstienē, Amatas novada Zaubes pagastā, rietumu-austrumu virzienā orientēts vaļņveida paugurs, absolūtais augstums - 235 m vjl., relatīvais augstums - 35 m.

Avoti: LD

Malaba   vietv.; novec.

1. Malabo - Ekvatoriālās Gvinejas galvaspilsēta.

Avoti: PZT

Malabara   vietv.

1. Vēsturisks novads Indijas dienvidos ("Malabar"), starp Arābijas un Lakšadvīpu jūru un Rietumgatu kalniem, mūsdienās ietilpst Keralas un Karnātakas štatos.

2. Malabaras krasts - aluviāla zemiene Indostānas pussalas dienvidrietumu piekrastē, Indijā, uz dienvidiem no Panadži ostas, platums - līdz 80 km.

Avoti: PZT

mālābele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Rudens šķirnes ābele ar vidēji lieliem augļiem, kam ir sarkanā māla krāsai līdzīgs blāvs sārtojums un saldskāba, šķirnei raksturīga garša un aromāts; attiecīgā ābeļu šķirne.

Avoti: LLVV

Malabo   vietv.

1. Ekvatoriālās Gvinejas galvaspilsēta (sp. val. "Malabo"), atrodas Bioko salā, osta pie Biafras līča (Gvinejas līča daļa), 167000 iedzīvotāju (2007. g.); līdz 1973. g. saucās Santaisabela.

Avoti: LģE

mālābols   -a, v.

1. Mālābeles auglis.

Avoti: LLVV

malabsorbcija   med.

1. Traucēta jau sašķelto barības vielu uzsūkšanās un pārnese no tievās zarnas.

Avoti: VE

malace   dsk. ģen. -ču, s.; sar.

1. Malacis.

2. Plostnieka palīdze.

Avoti: LV87, NeV

malaceae   lat.

1. Ābeļu dzimta (ko dažkārt izdala no rožu dzimtas).

Avoti: LD

malachiidae   lat.

1. Māņmīkstspārņu dzimta.

Avoti: LD

malachīts   novec.

1. Malahīts - gaiši zaļš minerāls.

Avoti: LV93

malachium   lat.

1. Ūdensvirzu ģints "Myosoton" nosaukuma sinonīms.

Malachium aquaticum— ūdensvirzu sugas "Myosoton aquaticum" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

malachius   lat.

1. Māņmīkstspārņu dzimtas ģints.

Malachius aneus— spīdīgais māņmīkstspārnis.

Malachius bipustulatus— divplankumu māņmīkstspārnis.

Malachius viridis— zaļais māņmīkstspārnis.

Avoti: LD

malacīgi   apv.

1. Veikli, izveicīgi; atjautīgi.

Avoti: ViV

malacīgs   apv.

1. Veikls, izveicīgs; apķērīgs.

Avoti: ViV

malācija   med.

1. Audu atmiekšķēšanās kā nekrozes sekas.

Avoti: TM5

malācija   med.

1. Plaukstu āmurveida kustības (piem., horejas gadījumā); rauste.

Avoti: TM5

malacis   -ča, v.; sar.

1. Cilvēks, kas ir pelnījis uzslavu.

2. apv. Veikls, izveicīgs, apķērīgs cilvēks.

3. Amatnieks; labs sava darba pratējs.

4. apv. Plosta vadītāja korņika palīgs.

Avoti: LLVV, ViV, MiV, TlV

Malacki   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Bratislavas apgabalā, 17000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

malacosoma   lat.

1. Vērpēju dzimtas ģints.

Malacosoma neustria— ābeļu vērpējs.

Avoti: LD

malacostraca   lat.

1. Augstākie vēži.

Avoti: LD

malacozoa   novec.

1. Mīkstmieši, gliemji.

Avoti: KV

malacs   apv.

1. Malacis.

Avoti: KiV

Maladeta   vietv.

1. Kalnu masīvs Centrālajos Pirenejos ("Maladeta"), Spānijā, augstums - līdz 3404 m (Aneto smaile).

Avoti: PZT

maladzejs   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

maladzeņš   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

maladzivs   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

Maladzječna   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabalā, 97600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

malaga   -as, s.

1. Tumši zeltains vīnogu deserta vīns.

Avoti: LLVV

Malaga   vietv.

1. Pilsēta Spānijas dienvidos ("Malaga"), Andalūzijas autonomajā apgabalā, Vidusjūras piekrastē, provinces administratīvais centrs, 566900 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

malagasi   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Madagaskaras Republikas pamatiedzīvotāji, runā malagasu valodā, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Malagasu valoda— austronēziešu valodu saimes indonēziešu valodu grupas valoda, oficiālā valoda Madagaskarā (līdzās fr. val.); rakstības pamatā latīņu alfabēts.

Avoti: LLVV

Malagasija   vietv.

1. Malagasijas Republika ("Repoblika Malagasy, Republique Malgache") - Madagaskaras valsts oficiālais nosaukums 1960.-1975. g.

Avoti: PZT

malageņa   mūz.

1. Spāņu dejas dziesma, parasti minorā, ar vienmuļu harmonisko fonu un improvizētu melodiju, trīsdaļīgā taktsmērā.

Avoti: Mūz

malahīts   -a, v.

1. Koši zaļš minerāls - vara karbonāta hidrāts.

Avoti: LLVV

malahītzaļais   med.

1. C23H25N2Cl, violeti zaļi kristāli, šķīst etilspirtā; lieto par krāsvielu bakterioloģijā, par reaģentu neorganisko fosfātu noteikšanai un par pH indikatoru: ja vides pH ir 0,0, tas ir dzeltens, ja 2,0 - zaļš, ja 11,6 - zili zaļš, ja 14,0 - bezkrāsains.

Avoti: TM5

malahītzaļš   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir malahīta zaļumā.

Avoti: LLVV

malahoļnijs   žarg.

1. Pamuļķis.

Avoti: KZ

Malahs   mit.

1. Malahs Gamavets - ebreju mitoloģijā - nāves eņģelis, viss viņa ķermenis ir klāts ar neskaitāmām acīm.

Avoti: Mit

malāiki   mit.

1. Islāma mitoloģijā - eņģeļi, kurus Allāhs radījis kā sūtņus starp Allāhu un praviešiem, cilvēkiem, tie sargā debesis no džinniem un šaitāniem, vēro visas cilvēku darbības un tās pieraksta, nopratina cilvēkus kapā un soda neticīgos.

Avoti: Mit

mālaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Mālājs.

Avoti: LLVV

mālainis   apv.

1. Mālābols.

2. Mālains.

Avoti: KV, KiV

mālainīte   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

mālainītes   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

mālains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur mālus.

Avoti: LLVV

mālainums   v.

1. Vispārināta īpašība --> mālains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

mālaiņš   apv.

1. Tāds, kas satur (daudz) mālu; tāds, kur ir māli.

2. Dzeltenbrūns ar iesarkanu nokrāsu; mālu krāsā.

Avoti: ĒiV

Malaita   vietv.

1. Sala Klusajā okeānā, Zālamana salu valsts austrumos, platība - 4071 kvadrātkilometrs, garums - 165 km, vulkāniskas izcelsmes, augstums - līdz 1432 m (Kolovrata kalns).

Avoti: PZT

Malaizija   vietv.

1. Valsts dienvidaustrumu Āzijā ("Malaysia"), federatīva konstitucionāla monarhija, sastāv no Rietummalaizijas (Malakas pussalas dienvidu daļā) un Austrummalaizijas (Kalimantānas salas ziemeļos un ziemeļrietumos), kuras šķir Dienvidķīnas jūra, platība - 329758 kvadrātkilometri, 25715800 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Kualalumpura, valdības mītne Putradžaja, administratīvais iedalījums - 13 štatu un 3 federālas teritorijas, sauszemes robežas ar Taizemi, Indonēziju un Bruneju.

Avoti: LģE

malaj.   saīs.

1. Malajiešu valoda.

Avoti: SV08

Malaja   vietv.

1. Malajas arhipelāgs - atrodas Klusā okeāna rietumos (angļu val. "Malay Archipelago"), starp Eirāzijas kontinenta dienvidaustrumu daļu un Austrāliju, lielākā salu grupa pasaulē (>10000 salu), platība - ~2 mlj kvadrātkilometru.

2. Malaja Viska - Mala Viska, pilsēta Ukrainā.

Avoti: LģE

malajali

1. Nācija, Keralas štata (Indijā) pamatiedzīvotāji; runā malajalu valodā, ticīgie - hinduisti, kristieši, musulmaņi.

Malajalu valoda— dravīdu valodu saimes valoda, rakstu pieminekļi no 10. gs. sākuma, lieto vienu no indiešu rakstu paveidiem.

Avoti: EV

mālājgans   apv.

1. Ar mālainu nokrāsu.

Avoti: ĒiV

mālājgaņš   apv.

1. Ar mālainu nokrāsu.

Avoti: ĒiV

malaji   novec.

1. Malajieši.

Avoti: KV

malajieši   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Malaizijas, Singapūras un Taizemes dienviddaļas pamatiedzīvotāji; īstie malajieši.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

3. dsk., v. Tautu grupa dienvidaustrumu Āzijā, kas runā malajiešu valodā (galvenokārt Indonēzijā, kā arī Malaizijā, Singapūrā, Brunejā); ticīgie - gk. musulmaņi.

Malajiešu valoda— austronēziešu valodu saimes indonēziešu valodu grupas valoda, oficiālā valoda Malaizijā, Indonēzijā, Brunejā (līdzās angļu val.), Singapūrā (līdzās ķīniešu, tamilu, angļu val.); 2 literārās formas: Malaizijas malajiešu valoda (malaiziešu valoda) un indonēziešu valoda; rakstības pamatā latīņu alfabēts.

Malajiešu rase— Dienvidāzijas rase.

Avoti: LLVV

Malajoniki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Avoti: LC

mālājs   -a, v.

1. Vieta, kur ir mālaina zeme, māls; mālaina augsne.

Avoti: LLVV

malāk   apv.

1. Sāņus.

Avoti: KiV

Malaka   vietv.

1. Malakas pussala - Indoķīnas pussalas dienvidu daļa (angļu val. "Malacca"), garums - 1500 km, augstums - līdz 2190 m.

2. Malakas šaurums - atrodas starp Malakas pussalu un Sumatras salu (angļu val. "Strait of Malacca"), savieno Andamanu un Natunas jūru, garums - 937 km, platums - 15-464 km, dziļums - līdz 1514 m.

3. novec. Melaka - pilsēta Malaizijā, Malakas pussalas rietumu krastā.

Avoti: LģE

Malakāla   vietv.

1. Pilsēta Dienvidsudānā, Augšnīlas vilājas administratīvais centrs, 102200 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

mālakalnieši

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Mālakalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

malakati

1. Hivari indiāņu tautas cilšu grupa, dzīvo Peru ziemeļos un Ekvadoras dienvidos.

Avoti: PZT

Malakbels   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - saules dievs, kuru pielūdza Palmīrā, līdzīgs grieķu Hēlijam.

Avoti: Mit

malakija   novec.

1. Atmiekšķējums, mīkstums, gļēvums, arī iegriba.

Avoti: SV33

malako-   med.

1. Salikteņos norāda uz nenormālu mīkstumu, maigumu; uz atmiekšķēšanos.

Avoti: MSV

Malakofa   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Malakoff"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, 31000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

malakologs

1. Zoologs, kas specializējies gliemju pētniecībā.

malakoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zooloģijas nozare, kas pētī gliemjus.

Avoti: LLVV

malakoma   med.

1. Orgāna vai struktūras atmiekšķēta daļa.

Avoti: TM5

malakometrija   novec.

1. Pusšķidru vielu mīkstuma pakāpes mērīšana.

Avoti: KV

malakoplakija   med.

1. Mīksti, paaugstināti plankumi uz doba orgāna, sevišķi urīnpūšļa gļotādas.

Renālā malakoplakija— nieru parehīmas infekcija, kas atgādina ksantogranulomatozu pielonefrītu; parasti attīstās sekundāri pēc urīnceļu infekcijas vai imūndeficīta.

Vezikālā malakoplakija— mīksti dzeltenīgi pacēlumi uz urīnpūšļa un urīnceļu gļotādas, kuri satur specifiskas Hanzemaņa šūnas; attīstās infekcijas gaitā.

Avoti: TM5

malakozooloģija

1. Malakoloģija - zooloģijas nozare, kas pētī moluskus (mīkstmiešus, gliemjus).

Avoti: SV69

malaksācija   med.

1. Mīcīšana (masāžas paņēmiens).

Avoti: TM5

malakučā   apv.

1. Jūklī, citam pār citu krītot, kūleņojot.

Avoti: KiV

malamuts

1. Aļaskas malamuts - suņu šķirne, darba suns; nosaukums pēc kādas inuītu cilts.

Avoti: PL

Malana   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā, Javas salā, Austrumjavas provincē, 773200 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

malandrija   novec.

1. Kāda zirgu slimība.

Avoti: SV33

malandrīni   novec.

1. Laupītāji, kas postīja Franciju Kārļa V laikā un vēlāk tika aizdzīti uz Spāniju.

2. Slepkavas, lielceļu laupītāji.

Avoti: SV33

Malanga   vietv.; novec.

1. Malana - pilsēta Indonēzijā ("Malang").

Avoti: PZT

Malanže   vietv.

1. Pilsēta Angolā ("Malange"), Biē provinces administratīvais centrs, 159000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

malapropisms

1. Komiski neprecīzs kāda vārda vai vairāku vārdu lietojums.

Avoti: SV96

malārija   -as, s.; parasti vsk.

1. Invāzijas slimība, kurai raksturīgas drudža lēkmes.

Malārijas plazmodiji— sporaiņu klases vienšūņi - asiņu parazīti, kas izraisa malāriju.

Malārijas odi— dzēlējodu dzimtas kukaiņi, malārijas plazmodiju pārnēsāji.

Avoti: LLVV

malārijods

1. Odu dzimtas suga ("Anopheles maculipennis"), var pārnēsāt malārijas ierosinātājus - plazmodijus.

Avoti: LD

malarioloģija   med.

1. Malārijas pētīšana.

Avoti: TM5

malariometrija   med.

1. Kvantitatīvo metožu lietošana malārijas pētīšanā.

Avoti: TM5

malarioterapija   med.

1. Neirosifilisa ārstēšana, inficējot slimnieku ar malārijas plazmodijiem.

Avoti: TM5

Malarita   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

malasēzijas   med.

1. Mikroskopisko sēņu ģints, raugveida organismi, kas neveido micēliju.

Avoti: TM5

malasimilācija   med.

1. Asimilācijas traucējums.

Avoti: TM5

malasledus   ģeol.

1. Nekustīga jūras ledussega, kas ir piesalusi pie krasta vai pie baseina dibena, veidojas gar izrobotiem krastiem seklūdens apstākļos un starp salām Arktikā un Antarktīdā.

Avoti: ZTV

Malaspina   vietv.

1. Šļūdonis Senteliasa kalnu piekājē (angļu val. "Malaspina"), Klusā okeāna piekrastē, Aļaskā (ASV), platība - 3900 kvadrātkilometru, veido vairākas šļūdoņu plūsmas 65 km platumā, garums - 45 km, ledus biezums - līdz 610 m, ledus biezums - līdz 610 m (liela daļa ledāja atrodas 300 m zjl.).

Avoti: LģE

malations   lauks.

1. Karbofoss - akaricīds, insekticīds, pieskares inde, bezkrāsains, eļļains šķidrums ar vāju smaku, izmanto sūcējkukaiņu (sevišķi laputu) apkarošanai uz dārzeņiem un augļu kokiem.

Avoti: LxE

Malatja   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Malatya"), ila administratīvais centrs, 426400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

malāts   med.

1. Ābolskābes sāls.

Avoti: TM5

mālaugsna   novec.

1. Mālaugsne.

Avoti: KV

mālaugsne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. Mālaina augsne.

Avoti: LLVV

Malaveijovo   mit.

1. Papuasu (Rietumu Melanēzija) mitoloģijā - nesātīgs cilvēkēdājs, kurš klaiņo pa salu un aprij visu, kas pagadās ceļā, salas iedzīvotāji viņam visur atstāj augļus, cerot, ka tā viņš aprīs mazāk cilvēku.

Avoti: Mit

Malavejovo   mit.

1. Rijīgs cilvēkēdājs Gudinafas salas iedzīvotāju mitoloģijā (Papua-Jaungvinejā), kuru salas iedzīvotāji centās piebarot ar dārzeņiem.

Avoti: PmV

malāvi

1. Tautu grupa Malāvijā, Mozambikā, Zambijā, Tanzānijā, valoda pieder pie bantu saimes austrumu grupas, rakstība latīņu alfabētā, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: EV, PZT

Malāvi   vietv.

1. novec. Malāvija - valsts Āfrikas austrumu daļā.

2. Malāvi ezers - Ņasas ezers Āfrikas dienvidaustrumu daļā.

Avoti: EV, PuA

malāvieši

1. Malāvijas Republikas iedzīvotāji.

Avoti: PnR

Malāvija   vietv.

1. Malāvijas Republika - valsts Āfrikas austrumu daļā (angļu val. "Malawi"), Ņasas ezera rietumu piekrastē, platība - 118484 kvadrātkilometri, 15028700 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Lilongve, administratīvais iedalījums - 3 reģioni, robežojas ar Tanzāniju, Mozambiku un Zambiju.

Malāvijas ezers— Njasas ezers.

Avoti: LģE, PuA

malaxis   lat.

1. Vienlapes.

Malaxis paludosa— purva sūnenes "Hammarbya paludosa" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

malazejs   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

malazeņš   apv.

1. Jaunpiens.

Avoti: BB

Malazgirta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Malazgirt"), Mušas ilā, 21700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mālbedre   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Māla karjers.

Avoti: LLVV

malbeks

1. No "Malbec" šķirnes vīnogām, kuru dzimtene ir Kahoras reģions Dienvidfrancijā, darināts vīns, mūsdienās visbiežāk ražots Argentīnā.

Avoti: DĒ-38-32

Mālberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Mahlberg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 4800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mālbetons   -a, v.; parasti vsk.

1. Betons, kura sastāvā ir māls.

Avoti: LLVV

Malborka   vietv.

1. Pilsēta Polijā ("Malbork"), Pomožes vojevodistē, 39200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1286. g.

Avoti: LpA, Wi

Malbula   vietv.

1. Upe Filipīnās, Mindanao salā, Mindanao upes kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Malcāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Šķaunes pagastā.

Avoti: LC

malcene   apv.

1. Malkas šķūnītis vai vieta, kur glabājas malka.

2. Vieta, kur zāģē un cērt malku.

Avoti: TlV

malcenīca   apv.

1. Dzerams trauks (lai dzertu malkiem).

Avoti: KV, ME

malcenīca   apv.

1. Malkas laukums, šķūnītis.

Avoti: KV, ME

malceniece   apv.

1. Liellaiva, kas pārvadāja malku.

2. Malkas vedējs.

Avoti: TlV

malcenieks   apv.

1. Malkas cirtējs, malkas vedējs.

Avoti: LE

Malcenka   vietv.

1. Sarjankas labā krasta pieteka Dagdas novadā, garums - 11 km; Malciņa.

Avoti: LE1, La1

malciena   -as, s.

1. Vieta (parasti lauku saimniecībā) malkas zāģēšanai, skaldīšanai, arī glabāšanai.

Avoti: LLVV

malciene   apv.

1. Malkas laukums, šķūnītis.

Avoti: ME

malciens   apv.

1. Malkas šķūnītis vai vieta, kur glabājas malka.

2. Vieta, kur zāģē un skalda malku.

Avoti: TlV, KnG

malcinieks   -a, v.

1. Malkas cirtējs.

2. Malkas vedējs; malkas tirgotājs.

3. apv. Malkas šķūnis.

Avoti: LLVV, KiV

malciņa

1. Dem. --> malka.

Avoti: LV93

Malciņa   vietv.

1. Malcenka - Sarjankas labā krasta pieteka Dagdas novadā, garums - 11 km.

Avoti: LE1, La1

malciņš

1. Dem. --> malks.

Avoti: LV93

malcirksnis   apv.

1. Vieta malkas zāģēšanai, skaldīšanai; malkcirsnis (parasti malkas šķūņa priekšā).

Avoti: MiV

malcontents   novec.

1. Neapmierinātie, Francijā politiskās partijas, kas nav apmierinātas ar pastāvošo valdību.

Avoti: KV

malcuksnis   apv.

1. Vieta sētsvidū, kur novieto malku un žagarus.

Avoti: ME

maldas   apv.

1. Meldri.

Avoti: ME

māldegas   -u, vsk. māldega, -as, s.

1. Apdedzināta māla piedevas (keramikā).

Avoti: LLVV

Maldena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Malden"), Gelderlandes provincē, 11600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

maldenēt   apv.

1. Maldināt.

Avoti: ME

mālderis   -ra, v.

1. novec. Krāsotājs (2); arī gleznotājs.

2. sar.; niev. Slikts, parasti nekvalificēts, krāsotājs; slikts, parasti neprofesionāls, gleznotājs.

Avoti: LLVV

maldi   -u, vsk. malds, -a, v.

1. Uzskati, spriedumi, priekšstati u. t ml., ko rada sagrozīta (kā) izpratne.

2. dsk. ģen., adj. nozīmē. Nepareizs, aplams (par rīcību, darbību).

3. dsk. ģen., adj. nozīmē. Šķietams, līdzīgs (kam) - par parādībām dabā.

Maldu viesi zool.— dzīvnieki, kas parasti kādā vietā nav sastopami, bet tikai retumis ieceļo.

Maldu uguns— malduguns.

Avoti: LLVV

maldība   -as, s.; novec.

1. Maldi (1).

Avoti: LLVV

maldīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir saistīts ar sagrozītu, arī nepareizu (kā) izpratni, tāds, kas izriet no šādas izpratnes.

maldīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> maldīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

maldināšana   mil.

1. Organizatoriska vai tehniska rakstura pasākumi, dažādu darbību kopums, kuru mērķis ir maldināt pretinieku un mudināt to darboties pretēji savām interesēm.

Avoti: MIL

maldināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kādam) rodas sagrozīta, arī nepareiza izpratne (par ko).

// intrans.

2. Vilināt prom (no pareizā ceļa, virziena) - par cilvēkiem vai dzīvniekiem.

Avoti: LLVV

maldināt   apv.

1. Malt.

Avoti: LV93

maldinātājs   apv.

1. Mitoloģiska būtne, gars, kas vilina prom no pareizā ceļa, virziena.

Avoti: TlV

maldinēt   apv.

1. Maldināt 1.

Avoti: ME

maldinošs

1. Tāds, kas maldina, rada sagrozītu, nepareizu priekšstatu, izpratni.

maldīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.; poēt.

1. Maldināt (1).

Avoti: LLVV

maldīt   apv.

1. Malt.

2. Šurp un turp grozīt.

Avoti: LV93, ME

maldītājgars   apv.

1. Mitoloģiska būtne, gars, kas vilina prom no pareizā ceļa, virziena.

Avoti: TlV

maldītājies   apv.

1. Tas, kas apmaldījies, kas nevar atrast ceļu.

Avoti: DžP

maldītājs   apv.

1. Mitoloģiska būtne, gars, kas vilina prom no pareizā ceļa, virziena.

Avoti: TlV

maldītājs   apv.

1. Tas, kas maļ, strādā maltuvē, dzirnavās.

2. Tas, kas atvedis labību malšanai.

Avoti: ME

maldīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Doties (parasti ilgāku laiku, dažādos virzienos), nezinot pareizo ceļu, virzienu.

// pārn. Būt nenoturīgam, nekoncentrētam, bieži mainīt objektu (piemēram, par domām, skatienu); klīst (3).

2. Maldīgi domāt, arī rīkoties.

Maldīties kādā— vilties kādā.

Ja nemaldos— saka, ja runātājs nav pārliecināts par savu vārdu patiesību.

Avoti: LLVV

maldīvieši

1. Maldīvijas Republikas iedzīvotāji.

Avoti: PnR

Maldīvija   vietv.

1. Maldīvijas Republika - valsts Indijas okeāna Maldīvu salu arhipelāgā (divehi val. "Divehi Rājje"), platība - 298 kvadrātkilometri, 319700 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Male, administratīvais iedalījums - 7 provinces un 1 galvaspilsēta.

Avoti: LģE, PuA

Maldīvu   vietv.; nelok.

1. Maldīvu salas - arhipelāgs Indijas okeānā, ko veido 26 atoli (salu grupas) un >1190 nelielu salu (~200 apdzīvotas), lielākais augstums - 2,4 m vjl., salas vietām apņem rifi.

Avoti: LģE

māldobe   apv.

1. Māla karjers.

Avoti: ME

Maldonado   vietv.

1. Pilsēta Urugvajā, departamenta administratīvais centrs, 54600 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

Maldonado   vietv.

1. Pilsēta Urugvajā, departamenta administratīvais centrs, 54600 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

maldonis   apv.

1. Tas, kas ved pa nepareizu ceļu, maldina.

Avoti: LE

maldons   apv.

1. Maldītājgars, kas ved pa nepareizu ceļu, maldina.

Avoti: TlV

Maldrovs   vietv.

1. Šļūdonis Aļaskā ("Muldrow"), slīd no Makinlija masīva firna laukiem (1900 kvadrātkilometru) uz ziemeļiem, garums - ~50 km, sākas Makinlijas upe; iekļauts Mauntmakinlija nacionālajā parkā.

Avoti: PZT

maldsveces   apv.

1. Parastais deviņvīruspēks ("Verbascum thapsus").

Avoti: Aug2

maldugunis   novec.

1. Malduguns.

Avoti: LME

malduguns   -uguns, dsk. ģen. -uguņu, s.

1. Neliela, bāli zilgana liesma (purvainās vietās), kas rodas, degot purva gāzēm.

Avoti: LLVV

Maldupīte   vietv.

1. Glāžupes labā krasta pieteka Alojas novada Staiceles pagastā, garums - 6 km.

Avoti: La1, LD

maldzināt   apv.

1. Līt sīkām pilēm, smidzināt.

Avoti: ME

male   apv.

1. Plicis.

Avoti: KV

male   apv.

1. Slikti.

Avoti: KV

Male   vietv.

1. Maldīvijas galvaspilsēta ("Male"), osta Males atolā, 89000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Atols Maldīvu salu arhipelāgā Indijas okeāna ziemeļu daļā.

Avoti: LģE, PuA

māle   apv.

1. Vienā reizē (rokas dzirnavās) maļamā labība; mālis.

Avoti: ME

maledetto   it.

1. Nolādēts.

Avoti: KV

maleficium   lat.

1. Delikts un it kā delikts; termins norāda uz tiesību aizskārumu, kā saistības pamata, raksturu, paredzot delikventa vainu.

2. Maģijas daļa ar paņēmieniem, kā darīt ļaunu cilvēkiem u. c. dzīviem un nedzīviem objektiem ar ļauno spēku palīdzību.

Avoti: KV

Mālegaona   vietv.

1. Pilsēta Indijas rietumos ("Malegaon"), Mahārāštras štatā, Girnas krastos, 471000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

maleīns   med.

1. Ļauno ienāšu ierosinātāja kultūras sabiezināts nitrāts; lieto ļauno ienāšu diagnostikā analoģiski tuberkulīnam.

Avoti: TM5

maleīnskābe   -es, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Skābe - bezkrāsaini kristāli, ko izmanto, piemēram, krāsvielu, herbicīdu izgatavošanai.

Avoti: LLVV

malēja   s.

1. Malējs 2.

Avoti: LV87

malējais

1. Tāds, kas atrodas malā.

Avoti: MIL

Mālejas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Palsmanes pagastā.

Avoti: LC

malējiņa   apv.

1. Dem. --> malēja.

Avoti: AB2

malējs   -ais; s. -a, -ā; parasti ar not. galotni

1. Tāds, kas atrodas (kā, parasti rindas, grupas) malā.

Labais (arī kreisais) malējais uzbrucējs fizk.— sporta spēļu komandas uzbrucējs, kas spēlē uzbrucēju līnijas labajā (kreisajā) malā.

Avoti: LLVV

malējs   v.

1. Tas, kas maļ, strādā maltuvē, dzirnavās.

2. Tas, kas atvedis labību malšanai.

Avoti: LV87

mālējums   žarg.

1. Slikta glezna.

Avoti: SLG

malene   apv.

1. Sānu, malas gabals.

Avoti: ME

mālene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; apv.

1. Māllēpes ("Tussilago").

2. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: LLVV, Aug2

mālenes   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

malenieks   apv.

1. Robežnieks.

Avoti: ME

malenieks   apv.

1. Malējs.

Avoti: ME

malēnieši   -u, v.

1. Kultūrvēsturiskā novada Maliena (Vidzemes ziemeļaustrumu daļā) iedzīvotāji.

2. apv. Attālas, nomaļas vietas iedzīvotāji.

3. niev. Cilvēki, kas rīkojas, izturas nesaprātīgi, muļķīgi; atpalikuši cilvēki.

Avoti: LLVV, V1

mālenieši

1. Gulbenes novada Lejasciema pagasta apdzīvotās vietas "Māli" iedzīvotāji.

Avoti: V1

malēnisks   apv.

1. Malēniešu dialektam raksturīgs.

Avoti: ME

mālenīte   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

mālenītes   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

māleņlapas   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

maleotomija   med.

1. Āmuriņa pārgriešana dzirdes kauliņu ankilozes gadījumā.

Avoti: TM5

māleris   apv.

1. Krāsotājs, kas nodarbojas ar celtņu, telpu krāsošanu.

Avoti: ĒiV

Malesina   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Grieķijas perifērijā, 4500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

malesis   apv.

1. Malums.

Avoti: ĒiV

mālēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. novec. Krāsot (celtnes, telpas); arī gleznot.

2. sar.; niev. Slikti, parasti nekvalificēti, krāsot (celtnes, telpas); slikti, parasti neprofesionāli, gleznot.

3. žarg. Lietot kosmētiku (parasti pārāk daudz); krāsoties.

4. žarg. Sist.

5. žarg. Attēlot (piem., stāstījumā).

Mālēt velnu— Pārspīlēt (stāstot par ko sliktu vai bīstamu).

Avoti: LLVV, Žrg, SLG

mālētājs   žarg.

1. Gleznotājs.

2. Krāsotājs.

Avoti: Žrg

mālēties   apv.

1. apv. Darboties ar krāsām; krāsot.

2. Rādīties (iztēlē); rēgoties; šķist.

3. Kopt skaistumu krāsojot seju.

Avoti: ViV, Žrg

mālēts   apv.

1. Mālains, māla krāsā.

Avoti: SiV

Māleva-Smerumnedre   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Galvaspilsētas reģionā, 19600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

malformācija   med.

1. Audu, orgāna, ķermeņa daļas vai visa organisma nenormāla attīstība vai izveidošanās; kroplība.

Arteriovenozā cerebrālā malformācija— iedzimta smadzeņu asinsvadu anomālija, arteriālie un venozie kanāliņi ar daudziem savstarpējiem savienojumiem bez kapilāru tīkla; novēro hemorāģiju, galvassāpes un fokālas epileptiskas lēkmes; lielas malformācijas gadījumā auskultatīvi var dzirdēt raksturīgus trokšņus galvaskausā.

Adenomatoldā cistiska malformācija— reta iedzimta cistiska plaušu slimība; raksturīgas daudzas savstarpēji savienotas cistas, kas norobežotas ar kubveida vai bronhu epitēliju; elpošanas traucējumi parasti vērojami tūlīt pēc dzimšanas.

Avoti: TM5

Mālgals   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Nīcgales pagastā.

Avoti: LC

Malgobeka   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Ingušijas Republikā, Terekas grēdas dienvidu nogāzē, 34400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

mālgrauzis   sar.

1. Circenis.

Avoti: KV

mālgrauznis   sar.

1. Circenis.

Avoti: Sin

Malhana   vietv.

1. Malhanas grēda - atrodas Aizbaikāla novadā un Burjatijas Republikā, Krievijā, starp Hilokas un Čikojas upi, garums - ~250 km, augstums - līdz 1735 m, granitīdi, granīti, slānekļi, dienvidu nogāzē - priežu meži, ziemeļu - lapegļu taiga, virs 1400 m - ciedrupriedes.

Avoti: PZT

Malhīne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Malchin"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 7650 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Malhova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Malchow"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 6550 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

mali   apv.

1. Malums.

Avoti: ME

mali   apv.

1. Meli.

Avoti: BsV

māli   dsk.

1. Māls.

Avoti: KV

Mali   vietv.

1. Mali Republika - valsts Rietumāfrikas vidienē, platība - 1240192 kvadrātkilometri, 13443200 iedzīvotāju, galvaspilsēta - Bamako, administratīvais iedalījums - 8 reģioni un 1 distrikts, robežojas ar Alžīriju, Nigēru, Burkinfaso, Kotdivuāru, Gvineju, Senegālu un Mauritāniju.

Avoti: LģE

Māli   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Kaives pagastā.

Avoti: LC

Maliana   vietv.

1. Pilsēta Austrumtimorā, 12300 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

malibu

1. Alkoholisks dzēriens (21%) uz Karību baltā ruma bāzes ar kokosriekstu garšu.

Avoti: PL

Maliena   vietv.

1. Etnogrāfisks Latvijas novads Vidzemes ziemeļaustrumos; tā robežas nosacītas, aizņem tagadējo Alūksnes novadu, daļu Apes un Gulbenes novada; plašākā nozīmē 19. gs. un 20. gs. sākumā dažkārt sauca arī Latgali un Augškurzemi.

2. Alūksnes novada apdzīvotās vietas "Brenci" bijušais nosaukums padomju laikā.

3. Malienas pagasts - pagasts Alūksnes novadā ar administratīvo centru Brencos, robežojas ar Jaunalūksnes, Mālupes, Jaunannas un Annas pagastu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Mālupes pagasta teritorijas rietumu daļā.

4. Malienas pauguraine - dabas apvidus Alūksnes augstienē, platība - 54700 ha, ziemeļos robežojas ar Vaidavas pazeminājumu, rietumos - ar Trapenes līdzenumu, austrumos - ar Adzeles pacēlumu, dienvidos ieplaka to šķir no Gulbenes paugurvaļņa.

Avoti: EV, LE1, LPag, LC

maliena   -as, s.

1. Maliene - attāls novads, apgabals (parasti pie kādas teritorijas robežas).

Avoti: LLVV

maliene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Attāls novads, apgabals (parasti pie kādas teritorijas robežas).

Avoti: LLVV

malienieši

1. Alūksnes novada Malienas pagasta apdzīvotās vietas "Maliena" iedzīvotāji.

Avoti: V1

malienis   apv.

1. Malums.

Avoti: KiV

maliens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> malt (1); tas, kas vienā reizē ir samalts vai maļams.

2. Vienreizēja paveikta darbība --> malt (2).

3. Vienreizēja paveikta darbība --> malt (3).

Avoti: LLVV

māliens   -a, v.; reti.

1. Mālājs.

Avoti: LLVV

mālieši

1. Viesītes novada Rites pagasta apdzīvotās vietas "Mālamuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

malīgijas

1. Divdīgļlapju klases dzimta, liānas, retāk nelieli koki, gk. tropos Amerikā, >780 s.

Avoti: LPE

malignitāte   med.

1. Ļaundabība, patoloģiska procesa tieksme progresēt.

Avoti: TM5

malignizācija   med.

1. Organisma šūnu ļaundabīga pārveidošanās, pārtapšana par audzēja šūnām.

Avoti: SV99

maligns   med.

1. Ļaundabīgs; virulents; tāds, kas apdraud dzīvību, piem., ļaundabīgs audzējs.

Avoti: MSV

Malija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Krētas perifērijā, 3700 iedzīvotāju (2011. g.).

2. novec. Mali - valsts Rietumāfrikā.

Avoti: Wi, PZT

Malijabakana   vietv.

1. Upe Krievijā, Hakasijas Republikas dienvidu daļā, Abakanas labā satekupe.

Avoti: PZT

Malijaņuja   vietv.

1. Upe Krievijā, Čukotkas autonomajā apvidū un Sahas Republikā (Jakutijā), Kolimas pietekas Aņujas labā satekupe, sākas Anadiras plakankalnē, garums 738 km.

Avoti: PZT

Malijingula   vietv.; novec.

1. Inhuleca - upe Ukrainā.

Avoti: PZT

Malijinzera   vietv.

1. Upe Krievijā, Baškortostānas Republikā, Inzeras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Malijjeņiseja   vietv.

1. Mazā Jeņiseja - upe Krievijā.

Avoti: PZT

Malijjugana   vietv.

1. Upe Krievijā, Tjumeņas apgabalā, Boļšojjuganas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Malijkineļa   vietv.

1. Upe Krievijā, Orenburgas un Samaras apgabalā, Boļšojkineļas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Malijurana   vietv.

1. Upe Krievijā, Orenburgas apgabalā, Samaras labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Malijuzeņa   vietv.

1. Upe Krievijā, Saratovas apgabalā, agštece Kazahstānā (kur saucas - Sariezena), ~100 km posmā arī Krievijas un Kazahstānas robežupe, garums - 638 km, ietek beznoteku Kamišsamaras ezeros, vasarā atsevišķos posmos izsīkst.

Avoti: PZT

Malijzeļenčuka   vietv.

1. Upe Krievijā, Karčajas-Čerkesijas Republikā, Kubaņas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

mālikīti   rel.

1. Viena no četrām ortodoksālā islāma likumu skolām, kas dibināta 8. gs.

2. Ortodoksālā islāma sunnītu skolas pārstāvji.

Avoti: R1, Tc

maliks

1. Valdnieka nosaukums vairākās Austrumu zemēs; arī viens no Allāha epitetiem.

2. Vietējās izcelsmes valdošs feodālis Aizkaukāzā 13.-18. gs.

Avoti: EV

maliķis   žarg.

1. Maluzvejnieks.

Avoti: SLG

Malina   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Žitomiras apgabalā, 26930 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Mehelena - pilsēta Beļģijas vidienē, tās nosaukums no franču valodas "Malines".

Avoti: PuA, Wi

malināt   apv.

1. Maldināt.

Avoti: ME

malinaucieši

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Malinava" jeb "Malinavka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Malinavka   vietv.

1. Daugavpils novada Vaboles pagasta apdzīvotās vietas "Maļinavka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Malindi   vietv.

1. Pilsēta Kenijā ("Malindi"), osta Indijas okeāna krastā, 53800 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA

Malingāra   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Mullingar"), Lensteras provincē, 20100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

malinieki   apv.

1. Pierobežas iedzīvotāji.

Avoti: ME

malinieši   apv.

1. Pierobežas iedzīvotāji.

Avoti: ME

mālinis   apv.

1. Mālains.

2. Tāds, kas ir gatavots no māla.

3. Tāds, kam ir mālu krāsa.

Avoti: KiV

mālinītis   apv.

1. Dem. --> mālinis (3).

Avoti: KiV

malinki

1. Mandingu tautas cilšu grupa Gvinejas austrumos, valoda pieder pie mandu saimes ziemeļu (mandetanu) grupas.

Avoti: PZT

Malinova   vietv.; vēst.

1. Dzelzceļa stacijas "Izvalta" nosaukums 1920.-1921. g.

Avoti: LE1

Malinovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

2. Leluo Malinovka - Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Maļinovka" nosaukums latgaliski.

3. Pyrmuo Malinovka - Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Maļinovka 1" nosaukums latgaliski.

4. Ūtruo Malinovka - Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Maļinovka 2" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Malinowka   vietv., vācu val.

1. Naujene.

2. vēst. Dzelzceļa stacijas "Izvalta" nosaukums 1869.-1920. g.

Avoti: FV

mālīns   apv.

1. Mālains.

Avoti: MiV

Malintars   vietv.

1. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Marientāle" nosaukuma variants vietējā izrunā.

Avoti: LC

maliņa

1. Dem. --> mala.

Avoti: LV93

Māliņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kaplavas pagastā.

2. Grobiņas novada Grobiņas pagasta apdzīvotās vietas "Robežnieki" daļa, kas agrāk bija atsevišķs mazciems.

Avoti: LC

malis   apv.

1. Malšanai paredzētā labība; malums; graudi.

Avoti: ME

malis   apv.

1. Labības kode.

Avoti: ME

mālis   -ļa, v.; novec.

1. Vienā reizē (rokas dzirnavās) maļamā labība.

Avoti: LLVV

mālis   -ļa, v.; apv.

1. Ierīce riteņu aploču izgatavošanai (liekšanai).

Avoti: ME

mālis   -ļa, v.; apv.

1. Uzbāzīgs cilvēks.

Avoti: ME

mālis   -ļa, v.; apv.

1. Piedzēries cilvēks.

Avoti: ME

mališka   žarg.

1. Mazulīte, maziņā; mazulītis, maziņais.

2. Nepilngadīgs noziedznieks.

Avoti: KZ

malīt   apv.

1. Malt.

Avoti: ME

malīte   apv.

1. Malēja.

Avoti: ME

Maljāno   vietv.

1. Maljāno Sabina - pilsēta Itālijā ("Magliano Sabina"), Lacio reģiona Rieti provincē, 3900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Malje   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Maglie"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 14600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

malka   -as, s.

1. Koksne, ko izmanto par kurināmo.

Malkas koki— koki, kas nav piemēroti lietkoku izstrādei.

Zaļa malka— neizžāvēta, nesen izstrādātu kokmateriālu malka.

// vsk. lok., adv. nozīmē. Tā, ka var izmantot par kurināmo (piemēram, koka priekšmetus).

// pārn.; sar. Slinks, slikts darba veicējs (cilvēks vai dzīvnieks).

2. žarg. Sērkociņi.

Avoti: LLVV, JV

malka   apv.

1. Malks.

Avoti: ME

Malka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Avoti: LC

malkābraucējs   apv.

1. Cilvēks, kas brauc mežā pēc malkas.

Avoti: ViV

malkābraukšana   apv.

1. Braukšana pēc malkas.

Avoti: ViV

Mālkalni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vecsalienas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Salas pagastā.

Avoti: LC

mālkalnieki

1. Vaiņodes novada Vaiņodes pagasta apdzīvotās vietas "Mālkalne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mālkalnieši

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Mālakalns" iedzīvotāji.

2. Salas novada Salas pagasta apdzīvotās vietas "Mālkalni" iedzīvotāji.

3. Pļaviņu novada Aiviekstes pagasta apdzīvotās vietas "Mālkalni" iedzīvotāji.

4. Ogres novada Ogres pilsētas daļas "Mālkalns" (tagad - "Jaunogre") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mālkalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

Avoti: LC

Malkara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Malkara"), Tekirdāgas ilā, 28900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

malkascirtējs   apv.

1. Cilvēks, kas skalda malku.

Avoti: ĒiV

malkasiela   apv.

1. Malkas grēda.

Avoti: ĒiV

malkasjancis   novec.

1. Divmastu burukuģis 19. gs. un 20. gs. sākumā, kas gk. no Vidzemes jūrmalas pārvadāja kokmateriālus līdz Rīgai un Pēterpilij.

malkaskoki   mežs.

1. Ciršanai paredzēti zemas kvalitātes koki ar līkiem, trupējušiem stumbriem, kas nav izmantojami lietkoksnei; koki, kuru lietkoksnes daļas garums ir mazāks par 2 m.

Avoti: ZTV

malkasšķūnis   apv.

1. Šķūnis malkas glabāšanai.

Avoti: ĒiV

malkasšķūnītis   -ša, v.; apv.

1. Neliels šķūnis malkas glabāšanai.

malkcirknis   novec.

1. Malkas ciršanai ierādīta vieta (cirsma) mežā.

Avoti: LE

malkcirksnis

1. Skaidiena, malkcirsnis.

Avoti: Sin

malkcirsma   novec.

1. Vieta mežā malkas ciršanai.

Avoti: LV93

malkcirsnis   -šņa, v.

1. Vieta (parasti lauku saimniecībā) malkas zāģēšanai, skaldīšanai, arī glabāšanai; malciena.

2. pareti. Izcirtums.

Avoti: LLVV

malkcirtējs   apv.

1. Malkascirtējs.

Avoti: ME

malkcirtis

1. dsk. Vaboļu kārtas koksngraužu dzimtas ģints ("Acanthocinus"), brūna vabole ar tumšiem plankumiem un šķērssvītru, garums - 12-20 mm, gari taustekļi, kāpuri dzīvo zem nokaltušu koku mizas, Latvijā konstatētas 2 sugas.

Priežu malkcirtis— malkciršu suga ("Acanthocimus aedilis").

Egļu malkcirtis— malkciršu suga ("Acanthocimus griseus").

2. apv. Malkascirtējs.

Avoti: ME, LEV, LD

malkiela   apv.

1. Malkas grēda.

Avoti: ViV

malkielapuža   apv.

1. Vieta zem malkas grēdas.

Avoti: ViV

malkielpakaļa   apv.

1. Vieta aiz malkas grēdas.

Avoti: ViV

malkīks   apv.

1. Sīciņš.

Avoti: NeV

malklesis   apv.

1. Malku lasītājs, liekēdie.

Avoti: ME

Malko   vietv.

1. Malko Tirnova - pilsēta Bulgārijā ("Malko Tarnovo"), Burgasas apgabalā, 2400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

malkontanti   novec.

1. Neapmierinātie, daudzu politisku partiju un grupu nosaukums, kuras stāv opozīcijā.

Avoti: SV33

malkot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Lēni, ar pārtraukumiem, pa malkam dzert (ko).

// intrans.

Avoti: LLVV

malks   -a, v.

1. Šķidruma daudzums, ko var vienā reizē ieņemt mutē un norīt.

Dziļš (arī pilns) malks— liels malks.

Vienā malkā— vienā paņēmienā (izdzert).

// parasti vsk. Neliels (kā dzerama) daudzums.

Ne (arī neviena) malka— nemaz šķidruma dzeršanai.

// parasti vsk. Dzēriens.

Stiprs (arī sīvs) malks— stiprs alkoholisks dzēriens; nedaudz stipra alkoholiska dzēriena.

// pārn. Nepatīkams pārdzīvojums, parasti pazemojums, aizvainojums.

2. Vienā elpas vilcienā ieelpojams gaisa daudzums; elpas vilciens.

Avoti: LLVV

Malkuta   mit.

1. Viszemākā zefirota, kura atbilst blīvajai materiālajai pasaulei, kas sastāv no četriem elementiem - uguns, gaisa, ūdens un zemes.

Avoti: MrJ

Malla   vietv.

1. Sala Atlantijas okeānā ("Mull"), Hebridu salu arhipelāgā, Lielbritānijā, Skotijas rietumu piekrastē, platība - 782 kvadrātkilometri, līčaini, klinšaini krasti, augstums - līdz 966 m vjl.

2. Mallas dabas parks ("Malla") atrodas Somijas galējos ziemeļrietumos, Lapzemē, Muonio augšteces rajonā, platība - 30 kvadrātkilometru, dibināts 1916. g. (Somijas vecākais rezervāts).

Avoti: PZT

māllapas   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

māllapene   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2, ĒiV

māllapenes   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

māllapeņa   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

māllapītes   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

Mallavi   vietv.; novec.

1. Mellevī - pilsēta Ēģiptē ("Mallawi").

Avoti: PZT

māllēpa   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

māllēpe   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. Māllēpju suga ("Tussilago farfara"), daudzgadīgs augs ar dzelteniem ziediem un lielām sirdsveida, apakšpusē tūbainām lapām, kas attīstās pēc auga noziedēšanas.

Avoti: Aug2, LLVV

māllēpene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Māllēpe ("Tussilago").

2. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: LLVV

māllēpenes   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

māllēpes   -pju, s.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Tussilago"), kurā ir tikai 1 suga: māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2, PDE

māllēpīte

1. Māllēpe.

Avoti: LE

māllēpītes   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

māllēpji   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

māllēppuķīte   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

mallofagi

1. Spalvgrauži.

Avoti: KV

mallomonas

1. dsk. Zeltaino aļģu nodalījuma sinūru dzimtas ģints ("Mallomonas"), brīvi peldošas dažādas formas vienšūnas aļģes ar 1 vicu, apvalks klāts ar krama zvīņ u bruņām, ~1100 s., Latvijā konstatētas 15 sugas.

Avoti: LD

mallomonas   lat.

1. Mallomonas 1.

Mallomonas acaroides— šīs ģints suga.

Mallomonas caudata— šīs ģints suga.

Mallomonas coronata— šīs ģints suga.

Mallomonas elegans— šīs ģints suga.

Mallomonas mesolepis— šīs ģints suga.

Mallomonas producta— šīs ģints suga.

Mallomonas tonsurata— šīs ģints suga.

Mallomonas umbrina— šīs ģints suga.

Avoti: LD

mallophaga   lat.

1. Grauzējutu kārta.

Avoti: PDE

mallotus   lat.

1. Moivas.

Avoti: LD

Malme   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijas dienvidos, Skones lēnē, 303900 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

Malmedī   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr., nl. "Malmedy", vācu "Malmuende"), Valonijas reģiona Ljēžas provincē, 12300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Malmežnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

Avoti: LC

mālminis   apv.

1. Mālu minējs.

Avoti: ME

Malmiža   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kirovas apgabalā, 7600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Mālmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

Avoti: LC

mālmuižnieki

1. Gulbenes novada Lejasciema pagasta apdzīvotās vietas "Māli" (senāk - "Mālu muiža") iedzīvotāji.

Avoti: V1

Malmuta   vietv.

1. Upe Riebiņu, Viļānu, Varakļānu un Madonas novadā, garums - 25 km, kritums - 15 m, visā garumā regulēta, par augšgalu uzskata grāvi Aklā purva austrumu malā, lejtecē gultne pāriet Meirānu kanālā.

Avoti: LE1, La1, LD

Malmute   vietv.

1. Malmuta - upe Riebiņu, Viļānu, Varakļānu un Madonas novadā.

Avoti: LE1, La1

Malnate   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Malnate"), Lombardijas reģiona Varēzes provincē, 16800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Malnava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Kārsavas novadā (līdz 2009. g. - Ludzas rajonā) 30 km no Ludzas un 3 km no Kārsavas, izveidojusies bijušās muižas "Malnow" teritorijā, pagasta centrs.

2. Malnavas pagasts - pagasts Kārsavas novadā, robežojas ar Goliševas, Mērdzenes, Mežvidu un Salnavas pagastu, kā arī ar Krieviju; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, aizņem pirmskara Kārsavas pagasta teritorijas lielāko daļu.

3. Malnavas fermas - apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

malnavieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Malnava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Malnaviņa   vietv.

1. Dubnas kreisā krasta pieteka Vārkavas novada Rožkalnu pagastā, garums - 6 km.

Avoti: LD, La1

mālnīca   apv.

1. Mālu bedre.

Avoti: ME

Mālnīca   vietv.

1. Moļneica - Sarjankas kreisā krasta pieteka Dagdas novadā, garums - 7 km.

Avoti: LE1, La1

Mālnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Barkavas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Dekšāres pagastā.

Avoti: LC

mālnieki

1. Madonas novada Barkavas pagasta apdzīvotās vietas "Mālnieki" iedzīvotāji.

2. Līvānu novada Turku pagasta apdzīvotās vietas "Mālnieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

malnieks   apv.

1. Malējs.

Avoti: ME

Malnova   vietv.

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Malnava" nosaukuma variants.

Malnovas fermas— Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Malnavas fermas" nosaukuma variants.

Malnovys fermys— Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Malnavas fermas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Malnow   vietv., vēst.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Kārsavas novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Malnava.

Avoti: LE1

Malnupeite   vietv.

1. Rudņas labā krasta pieteka Krāslavas novada Izvaltas un Ūdrīšu pagastā, garums - ~8 km.

Avoti: LD, La1

malnutrīcija   med.

1. Pazemināts barojums, sevišķi kā nepietiekamas asimilācijas sekas.

Avoti: TM5

Malnzeme   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Melnā Zeme" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Malo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Malo"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 14800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Maloarhangeļska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Orlas apgabalā, 3500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Malogošča   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Sventokšiskas vojevodistē, 4000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1408.-1869. g. un kopš 1996. g.

Avoti: Wi

maloidae   lat.

1. Rožu dzimtas ābeļu apakšdzimta.

Avoti: LD

Malojaroslaveca   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalugas apgabalā, 28900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mālojs   apv.

1. Mālains.

Avoti: ME

maloklūzija   med.

1. Nepareizs sakodiens.

Avoti: TM5

Malomice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 3600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1969. g.

Avoti: Wi

malonesteris

1. Mlonskābes dietilesteris, bezkrāsains, viskozs šķidrums ar augļu smaržu, spēj metilēngrupas ūdeņradi aizvietot ar metāla atomu.

Avoti: LPE

malonilurīnviela   novec.

1. Barbitūrskābe.

Avoti: KV

malonskābe   med.

1. CH2(COOH)2, dikarbonskābe, ābolskābes oksidēšanās produkts; kā starpprodukts veidojas oksālacetāts; specifisks sukcīndehidrāzes darbības inhibitors.

Avoti: TM5

malope   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints malvu dzimtā, lakstaugi ar auglīšiem, kas novietoti nevien blakus, bet arī viens virs otra; vairākas sugas Vidusjūras zemēs, Latvijā kā krāšņumaugi dārzniecībās.

Avoti: KV

maloplastika   med.

1. Vaiga plastiskā operācija.

Avoti: TM5

Malorita   vietv.; novec.

1. Malarita - pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PZT

malošana   poligr., novec.

1. Malu aplikšana kartonāžas izstrādājumiem.

Avoti: GV

malot   poligr., novec.

1. Grāmatsietuvē papes malu apvilkt ar audeklu, papīru vai citu materiālu.

Avoti: GV

mālots   apv.

1. Mālains.

Avoti: ME

Malozemeļska   vietv.

1. Malozemeļskas tundra - atrodas Austrumeiropas līdzenuma ziemeļu daļā, starp Indigu un Pečoras lejteci un Sulas upi dienvidos, Krievijas Arhangeļskas apgabalā, paugurains līdzenums, vidējais augstums - 40-50 m, lielākais - 162 m, daudz ezeru un purvu, mūžīgais sasalums.

Avoti: PZT

Malpela   vietv.; novec.

1. Malpelo - sala Klusajā okeānā.

Avoti: PZT

Malpelo   vietv.

1. Sala Klusajā okeānā, ~400 km uz dienvidaustrumiem no Dienvidamerikas piekrastes, Kolumbijas teritorija, platība - 1,5 kvadrātkilometri, augstums - līdz 258 m.

Avoti: PZT

malphigia   lat.

1. Malpīgijas.

Malphigia coccigera— ognešu malpīgija.

Avoti: TaE

malpighiaceae   lat.

1. Malpīgijaugu dzimta.

Avoti: PDE

malpigiācejas   novec.

1. Divdīgļlapju augu dzimta ("Malpighiaceae"), liānas un krūmi tropu mežos, ~60 ģintis, ~800 s.

Avoti: KV

malpīgija   bot.

1. Malpīgijaugu dzimtas ģints ("Malphigia").

Ognešu malpīgija— malpīgiju suga ("Malphigia coccigera").

Avoti: TaE

malpīgijaugi   bot.

1. Divdīgļlapju klases rožu apakšklases gandreņu rindas dzimta ("Malpighiaceae"), ~800 s., lielākā daļa tropu mežu liānas.

Avoti: PDE

malpigiji   biol.

1. Malpigija vadi - posmkāju tipam raksturīgi izvadorgāni.

Avoti: BjV

mālpilieši

1. Mālpils novada apdzīvotās vietas "Mālpils" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mālpils   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) tāda paša nosaukma novadā (līdz 2009. g. - Rīgas rajonā) 58 km no Rīgas, izveidojusies bijušās muižas "Lemburg" teritorijā, pagasta centrs.

2. Mālpils novads - novads Vidzemē, ietver tikai bijušo Mālpils pagastu tā 2009. g. robežās, robežojas ar Siguldas, Amatas, Ogres un Ropažu novadu; bijušie nosaukumi: Mālpils pagasts, vāciski - Schloss-Lemburg, krieviski - Malpiļskaja.

3. vēst. Mālpils pagasts - pagasts Rīgas rajonā 1990.-2009. g. un Rīgas apriņķī 1785.-1949. g.

Mālpils pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauts gandrīz viss pirmskara Sidgundas pagasts un neliela daļa bijušā Allažu pagasta.

Avoti: LPag, LC, LE1

Malpiļskaja   vietv., vēst.

1. Mālpils novada (pagasta līdz 2009. g.) bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

malposts

1. Pasta rati, ar kuriem pārvadāja pasažierus un pastu, kad vēl nebija dzelzceļa.

Avoti: SV69

mālpuķīte   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

mālpuķītes   apv.

1. Māllēpe ("Tussilago farfara").

Avoti: Aug2

malrotācija   med.

1. Anomāla vai patoloģiska rotācija, piem., mugurkaula skriemeļiem.

2. Normālas orgāna rotācijas trūkums embrioloģiskās attīstības laikā, piem., embrija viduszarnai.

Avoti: TM5

mālrozītes   apv.

1. Tīruma tītenis ("Convolvulus arvensis").

Avoti: Aug2

māls   -a, v.

1. Izplatīts nogulumu iezis, kas veidojies kristālisko iežu sadēdēšanas rezultātā un sastāv no ļoti sīkām daļiņām, mitrumā kļūst mīksts, lipīgs; zeme, augsne, kuras galvenā sastāvdaļa ir šis iezis, arī zeme, augsne ar šī ieža piejaukumu.

Māla duļķe— galvenais urbšanas šķidrumu veids, ūdenī uzduļķots māls.

Māla minerāli— alumosilikātu minerālu grupa ar ļoti sīkiem daļiņu izmēriem, piemīt plastiskas īpašības, sorbcijas un jonu apmaiņas spēja; izplatītākie minerāli ir kaolinīts, ilīts, smektīti.

Māla slāneklis— blīvs, plātņains, pelēks vai melns māla iezis, kas veidojies mālu sablīvēšanās un daļējas pārkristalizācijas ceļā; izmanto jumtu segumiem, elektrotehnikā, par pildvielu betonos.

Avoti: LLVV, ZTV

māls   apv.

1. Vienā reizē (rokas dzirnavās) maļamā labība.

Avoti: ME

Mālsala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Barkavas pagastā.

Avoti: LC

malseko

1. Bīstama citrusaugu (visbiežāk citronu) sēnīšu slimība, kas bojā koksni, augļus, sēklas, un augi nokalst.

Avoti: SV69

malsīties   apv.

1. Uzbāzties, uzmākties, maisīties.

2. Slinkot, dīkā pavadīt laiku.

Avoti: NeV

mālsmilts   -smilts, s.; parasti vsk.

1. Vāji saistīts nogulumu iezis - māla un smilts sajaukums, kurā pārsvarā ir smilts daļiņas; zeme, augsne, kuras galvenā sastāvdaļa ir šis iezis.

Avoti: LLVV

malsteklis   apv.

1. Klaidonis, blandonis.

Avoti: ME

malstīgs   sar.

1. Svārstīgs, nestabils.

Avoti: DzS

malstīties   apv.

1. Apkārt mētāties, slinkot.

Avoti: LE

malsts   apv.

1. Klaidonis.

Avoti: VL42

malšana

1. tehn. Smalcināšana, spiežot vai beržot starp cietām, nelīdzenām virsmām (īpašās mašīnās, dzirnavās).

2. papīrr. Mehāniska šķiedru saīsināšana vai fibrillēšana ūdens suspensijā.

3. sil. tehnol. Mehāniska materiāla smalcināšana līdz daļiņu caurmēram 0,1 mm.

Apvienotā malšana— divu vai vairāku atšķirīgu komponentu maisījuma malšana.

Sausā malšana— birstošu sausu materiālu malšana.

Slapjā malšana— cietu materiālu malšana ūdens vai cita šķidruma vidē.

Avoti: ZTV

mālšpikmezgls   jūrn. sl.

1. Viegli atraisāms mezgls mālšpika (irbuļa) vai kāda cita instrumenta iesiešanai trosē.

Avoti: JūVM

mālšpiks   jūrn. sl.

1. Apaļš, vienā galā smails konusveida irbulis no dzelzs, misiņa vai cieta koka, ko lieto spleisēšanas darbos.

Koka mālšpiks— no cieta koka izgatavots darbarīks - irbulis augu vai sintētisko šķiedru trošu spleisēšanai.

Avoti: JūVM

malt   maļu, mal, maļ, pag. malu; trans.

1. Smalcināt (ko) iekārtā, ierīcē, kam ir rotējošas darbīgās daļas, kuras berž, rada triecienus, arī spiež; šādā veidā smalcinot ko, iegūt (kādu produktu).

// intrans.

// intrans.

// pārn. Spēcīgi košļāt.

// intrans.; pārn. Murrāt (par kaķiem).

2. Smalcināt (parasti gaļu, augļus, saknes) iekārtā, ierīcē, kam ir rotējošas darbīgās daļas, kuras griež, spiež; šādā veidā smalcinot, parasti gaļu, augļus, saknes, iegūt (kādu produktu).

Malt pienu— krejot pienu ar separatoru.

3. Ar, parasti riņķveida, kustību spēcīgi jaukt (parasti ūdeni); riņķveida kustēties (kur, parasti gaisā).

// apv. Gatavot (sviestu) ar sviesta kuļamo ierīci.

4. sar. Atkārtoti, apnicīgi teikt, stāstīt (ko).

Avoti: LLVV

malta   ģeol.

1. Viskoza, pusšķidra viela, naftas oksidēšanās un polimerizācijas produkts seklās iegulās; starpstāvoklis starp naftu un asfaltu; izmanto gudrona un tehnisko bitumu ieguvei.

Avoti: ZTV

Malta   vietv.

1. Maltas Republika - valsts Vidusjūras centrālajā daļā (maltiešu valodā "Malta"), ietilpst 3 lielākas salas (Malta ar platību 246 kvadrātkilometri, Goco - 67 kvadrātkilometri un Komino - 2 kvadrātkilometri), kā arī daudz nelielu salu, galvaspilsēta - Valleta, administratīvais iedalījums - 68 vietējās padomes.

2. Arhipelāgs Vidusjūrā uz dienvidiem no Sicīlijas.

Maltas sunītis— ļoti sena suņu šķirne, klēpja sunītis.

3. Maltas šaurums - atrodas starp Maltas un Sicīlijas salu Vidusjūrā (angļu val. "Malta Channel"), platums - ~93 km, dziļums - 100-150 m.

4. Apdzīvota vieta (lielciems) Rēzeknes novadā 21 km no Rēzeknes, 1950.-1959. g. bija rajona centrs, izveidojusies bijušās Rozentovas muižas "Rozantowo" teritorijā, pagasta centrs.

5. Maltas pagasts - pagasts Rēzeknes novadā, robežojas ar Lūznavas, Mākoņkalna, Pušas, Feimaņu, Silmalas pagastu; bijušie nosaukumi: krieviski - Rozentovskaja.

Maltas pagasta teritorija— 1991. g. atjaunotais Maltas pagasts aizņem pirmskara Maltas pagasta teritorijas dienvidrietumu daļu, bet pārējā bijušā Maltas pagasta teritorija ietilpst tagadējā Mākoņkalna, Lūznavas, Feimaņu un Silmalas pagastā.

6. Apdzīvota vieta (vidējciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

7. Maltas Trūpi - apdzīvota vieta (vidējciems) Riebiņu novada Galēnu pagastā.

8. vēst. Maltas muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Maltas pagastā.

9. vēst. Maltas muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Viļēnu pagastā.

10. Rēzeknes kreisā krasta pieteka Rēzeknes un Viļānu novadā, garums - 105 km, kritums - 97 m, gultne mainīta, veidojot Lubāna hidrotehnisko sistēmu, līdz 1966. g. ietecēja Lubāna ezerā, iztek no Salāja ezera.

11. Maltas pazeminājums - dabas apvidus Latgales augstienes rietumu daļā, Maltas upes baseina augšdaļā, platība - 42800 ha, garums - 42 km, lielākais platums - 21 km, robežojas ar Rāznavas, Dagdas un Feimaņu pauguraini, ziemeļrietumu malā - ar Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumu.

Avoti: LPag, LC, LE1, KV

maltan   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "malt" formām lieto darbības pastiprinājuma raksturošanai.

Avoti: ME

maltastrūpieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Maltastrūpi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

maltava   apv.

1. Telpa (kambaris) dzīvojamā mājā, kur atradās rokas dzirnavas; maltuve (3).

Avoti: AB1

maltavas   apv.

1. Dzirnavas.

Avoti: Sin

maltave   apv.

1. Telpa (kambaris) dzīvojamā mājā, kur atradās rokas dzirnavas; maltuve (3).

Avoti: ME

maltāze   -es, s.; parasti vsk.

1. Ferments, kas sašķeļ saliktos ogļhidrātus, viens no aizkuņģa dziedzera fermentiem.

Avoti: LLVV

Maltečka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Maltas pagastā.

Avoti: LC

Maltenieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā.

2. Maltenieku akmens - atrodas Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā pie Maltenieku mājām, paugura virsotnē, aizsargājams ģeoloģiskais objekts kopš 1987. g., garums - 4,3 m, platums - 4,2 m, augstums - 2 m, apkārtmērs - 16,3 m.

3. Maltenieku ezers - atrodas Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā, garums - ~200 m, platums - ~100 m.

4. Maltenieku strauts - Vārnupīte, Vaidavas labā krasta pieteka Alūksnes novadā.

Avoti: La1, LD

malteve   apv.

1. Telpa (kambaris) dzīvojamā mājā, kur atradās rokas dzirnavas; maltuve (3).

Avoti: ME

malties   maļos, malies, maļas, pag. malos; refl.

1. parasti 3. pers. Refl. --> malt (1); tikt maltam.

2. parasti 3. pers. Refl. --> malt (2); tikt maltam.

3. reti. Malt sev.

4. sar. Drūzmēties; grūstīties.

5. parasti 3. pers.; sar. Atkārtoti pievērsties (kam) - par domām, sarunām; atkārtoti izraisīties (par psihisku stāvokli).

6. apv. Plosīties.

Avoti: LLVV, DžP

maltieši

1. Tauta, Maltas pamatiedzīvotāji, dzīvo arī Austrālijā, Lielbritānijā, Kanādā, runā maltiešu valodā, ticīgie - katoļi.

Maltiešu valoda— semītu-hamītu valodu saimes semītu valodu grupas valoda, oficiālā valoda Maltā (līdzās angļu val.); rakstības pamatā latīņu alfabēts.

2. Maltas ordenis - 11. gs. dibinātā johanniešu ordeņa nosaukums kopš 16. gs.

3. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Malta" iedzīvotāji.

4. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Malta" iedzīvotāji.

Avoti: EV, V1, PnR

maltietis   -ša, dsk. ģen. -šu, v.

1. sar. Maltas sunītis (dekoratīvo suņu šķirne).

Avoti: MLVV

maltin   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārda "malt" formām lieto darbības pastiprinājuma raksturošanai.

Avoti: ME

maltīt   apv.

1. Mazliet pērt.

Avoti: ME

maltīt   apv.

1. Rijīgi ēst.

Avoti: ME

maltīt   apv.; hip.

1. Nemitīgi malt.

Avoti: ME

māltīta   apv.

1. Maltīte - ieturēšanās, svētku mielasts, ēdieni.

Avoti: VV

maltīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Ēdiens ēdienreizei; arī ēdiens.

2. Ēšana ēdienreizē; arī ēšana.

Avoti: LLVV

maltīts

1. Ogļhidrātu savienojums, viens no cukura aizstājējiem; pārtikas piedeva E965 (iegūst no maltozes), saldinātājs, stabilizētājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā, bet lietojot pārmērīgi, var izraisīt caureju.

Maltīta sīrups— maltīts.

Avoti: VE, Zkp

maltoflavīns   med.

1. Iesala flavīns jeb liohroms.

Avoti: TM5

maltoze   -es, s.; parasti vsk.

1. Saharīds - cietes sašķelšanās starpprodukts, kas rodas alus, spirta gatavošanas procesā; iesalcukurs.

Avoti: LLVV

maltozīds   med.

1. Maltozes glikozīds.

Avoti: TM5

maltozūrija   med.

1. Maltoze urīnā.

Avoti: TM5

maltretēt   novec.

1. Ļauni izturēties pret kādu; ar kādu necienīgi apieties.

Avoti: KV, LV93

maltusianisms   novec.

1. Maltusisms.

Avoti: Ang

maltusisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Teorija, kas pamato nabadzību ar pārāk strauju iedzīvotāju skaita pieaugumu (absolūto pārapdzīvotību).

Avoti: SV99

maltuva   apv.

1. Telpa (kambaris) dzīvojamā mājā, kur atradās rokas dzirnavas; maltava.

Avoti: ME

maltuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Telpa (dzirnavās, rijā u. tml.), kur maļ.

// etn. Īpaša celtne vai telpa (lauku saimniecībā), kur maļ ar rokas dzirnavām.

2. Ierīce vielu malšanai; uzņēmums, kurā darbojas šāda ierīce.

3. apv. Telpa (kambaris) dzīvojamā mājā, kur atradās rokas dzirnavas; maltava.

Avoti: LLVV, AB1

maltuviņa   apv.

1. Telpa (kambaris) dzīvojamā mājā, kur atradās rokas dzirnavas; maltava.

Avoti: ME

maltuvnīce   apv.

1. Telpa (kambaris) dzīvojamā mājā, kur atradās rokas dzirnavas; maltava.

Avoti: ME

maltuzianisms   novec.

1. Maltusisms.

Avoti: Ang

maltuzianitate   novec.

1. Maltusisms.

Avoti: Ang

mālūdens   -ūdens, v.; parasti vsk.; farm.

1. Alumīnija acetāta šķīdums.

Avoti: LLVV

malufa

1. Tunisiešu tautas mūzikas žanrs.

Avoti: Tc

Malukšta   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

2. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Astici" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

malumakšķernieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar nelikumīgu makšķerēšanu.

Avoti: LLVV

malumedības   -u, s.; tikai dsk.

1. Nelikumīgas medības.

Avoti: LLVV

malumedniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Savvaļas zvēru un putnu iegūšana un iznīcināšana, pārkāpjot medību noteikumus un likumus par dzīvnieku aizsardzību.

Avoti: EV

malumednieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar nelikumīgām medībām.

Avoti: LLVV

malums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> malt (1).

2. Malšanas rezultātā iegūtais sasmalcinājums.

Rupja maluma (arī rupjmaluma) milti— graudu milti, kas satur daudz graudu apvalku vielu.

Maluma grāds— šķiedrvielu (kokmasas, celulozes, lupatu pusmasas) masas suspensijas atūdeņošanas ilguma mērs.

Liess malums— tāds papīrmasas stāvoklis, kad šķiedras ir vāji hidrolizētas, nesašķeltas, uz papīrmašīnas sieta ātri atūdeņojas.

Trekns malums— tāds papīrmasas stāvoklis, kad šķiedras ir pietiekami sašķeltas un hidrolizētas.

Avoti: LLVV

Mālumuiža   vietv.

1. Gulbenes novada Lejasciema pagasta apdzīvotās vietas "Mālmuiža" nosaukuma variants.

Avoti: LC

malup   apst.; pareti.

1. Virzienā uz (kā) malu, sāņus, sānis.

Avoti: LLVV, ME

Mālupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alūksnes novadā 18 km no Alūksnes, izveidojusies tāda paša nosaukuma bijušās muižas teritorijā, pagasta centrs.

2. Mālupes pagasts - pagasts Alūksnes novadā, robežojas ar Jaunalūksnes, Liepnas, Jaunannas un Malienas pagastu, kā arī ar Balvu novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Mahlup, krieviski - Malupskaja.

Mālupes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagasta teritorijas rietumu daļā nodibināts Malienas pagasts un 1990. g. atjaunotais Mālupes pagasts aizņem savas pirmskara teritorijas pārējo daļu.

Avoti: LPag, LC, LE1

mālupieši

1. Alūksnes novada Mālupes pagasta apdzīvotās vietas "Mālupe" iedzīvotāji.

2. Aknīstes novada Aknīstes pagasta apdzīvotās vietas "Mālupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Malupskaja   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada Mālupes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

malurus   lat.

1. Māņķauķi.

Malurus cyaneus— lazūra māņķauķis.

Malurus lamberti— mainīgais māņķauķis.

Avoti: ZvP

malus   lat.

1. Ābeles.

Malus baccata— ogābele jeb Sibīrijas ogābele.

Malus domestica— mājas ābele.

Malus floribunda— krāšņziedu ābele.

Malus mandshurica— Mandžūrijas ābele.

Malus praecox— agrīnā ābele.

Malus sylvestris— mežābele.

Avoti: LD

maluzvejniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Nelikumīga zvejniecība.

Avoti: LLVV

maluzvejnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar nelikumīgu zveju.

Avoti: LLVV

malva   -as, s.

1. dsk.; bot. Divdīgļlapju klases dzimta ("Malvaceae"), koki, krūmi un lakstaugi ar, parasti staraini šķeltām vai daivainām, lapām un lieliem ziediem.

2. Šīs dzimtas ģints ("Malva"), viengadīgs vai daudzgadīgs lakstaugs ar vienkāršām, pamīšus sakārtotām lapām, dažādas krāsas ziediem un riekstiņu skaldaugli.

Mazā malva— malvu suga ("Malva rotundifolia").

Meža malva— malvu suga ("Malva sylvestris), kuras lapas un ziedus lieto par mīkstinošu un atkrēpošanas līdzekli.

Mieturu malva— malvu suga ("Malva verticillata").

Novārta malva— malvu suga ("Malva neglecta"), kuras ziedus un lapas lieto par mīkstinošu un atkrēpošanas līdzekli.

Rožu malva— malvu suga ("Malva alcea").

Smaržīgā malva— malvu suga ("Malva moschata").

Avoti: LLVV, Aug2, TM5

malva   lat.

1. Malva 1.

Malva alcea— rožu malva.

Malva moschata— smaržīgā malva.

Malva neglecta— novārta malva.

Malva pusilla— mazā malva.

Malva sylvestris— meža malva.

Malva verticillata— mieturu malva.

Avoti: LD

malva   apv.

1. Bauma, tenka, apruna.

2. Meli.

Avoti: NeV

Malva   vietv.

1. Zizmas kreisā krasta pieteka Bauskas novada Codes un Mežotnes pagastā, garums - 9 km.

2. Malvas plato - atrodas Indostānas pussalas ziemeļrietumu daļā, Indijā, augstums - 200-600 m (Bainstora kalns - 614 m), smilšakmeņi, bazalta lava, kāpļveida līdzenumi mijas ar nogludinātiem skraustiem.

Avoti: LD, La1, PZT

malvaceae   lat.

1. Malvu dzimta.

Avoti: LD

malvales   novec.

1. Divdīgļlapju augi, gk. koki ar pamīšām lapām ar pielapām, divdzimuma kārtniem, gk. lieliem 5-skaitļa ziediem ar kausiņu un vainadziņu un ar augšēju sēklotni.

Avoti: KV

malvaugi

1. Malvu rindas dzimta, lakstaugi, puskrūmi, retāk kokaugi ar veselām, daivainām vai šķeltām lapām, vainaglapas pumpurā spirāliski savītas, izplatīti gk. tropu un subtropu joslās, ~90 ģ., ~1600 s., Latvijā konstatētas 6 sugas.

Avoti: PDE

malvaviscus   lat.

1. Hibiskmalvas.

Malvaviscus arboreus— kokveida hibiskmalva.

Avoti: DaE

malvāzietis   pārt.

1. Portugāļu desertvīna šķirne.

Avoti: ZTV

malve   apv.

1. Smaržīgā malva ("Malva moschata").

Avoti: Aug2

malvene   apv.

1. Malvas ("Malva").

Avoti: ĒiV

malvenieks   apv.

1. Mzalējs.

Avoti: ME

Malverna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Malvern"), Ārkanzasas štatā, 10800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

malves   apv.

1. Malvas ("Malva").

Avoti: Aug2

mālviela   -as, s.

1. Māla sastāvdaļa, kas rada tā plastiskumu.

Avoti: LLVV

Malvinas   vietv.

1. Malvinu salas - Folklenda salu nosaukums spāņu valodā ("Islas Malvinas").

Avoti: PZT, PuA

mālzeme   -es, s.; parasti vsk.

1. Mālaina zeme, augsne.

Avoti: LLVV

malzīties   apv.

1. Slinkumā slaistīties.

2. Sāpēs, uztraukumā mētāties.

3. Uzbāzties.

Avoti: LE

Malzūbi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

Malzubri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mērdzenes pagastā.

Avoti: LC

maļa   apv.

1. Veļama vadmala (ironiski par sliktu vadmalu).

Maļu mīt— vadmalu velt baļļā.

Avoti: ME

maļa   apv.

1. Raganas vēmeklis - putu cikādes izdalījumi ap tās olām un kāpuriem uz augu lapām un zariem.

Avoti: ME

māļa   apv.

1. Vienā reizē (rokas dzirnavās) maļamā labība; mālis.

Avoti: ME

maļaks   apv.

1. Zirgu slimība.

Avoti: ME

maļaks   apv.

1. Liela un neveikla dzīvs radījums.

Avoti: ME

maļamais   apv.

1. Tas, kas jāsamaļ, maļamie graudi.

Avoti: ME

maļamība   -as, s.; parasti vsk.

1. Piemērotība malšanai (piemēram, vielai).

Avoti: LLVV

Maļata   vietv.; vēst.

1. Molēti - pilsētas Lietuvas ziemeļaustrumos senāks nosaukums.

Avoti: IPV-104-80

maļava   žarg.

1. Zīmīte.

Avoti: KZ

maļavāt   apv.

1. Krāsot (koka vai metāla izstrādājumus).

2. Ar kosmētiskiem līdzekļiem izdaiļot (seju vai tās daļas).

Avoti: KiV

maļavāties   apv.

1. Izdaiļot savu seju vai tās daļas ar kosmētiskiem līdzekļiem.

Avoti: KiV

maļci   žarg.

1. Atslēgas.

Avoti: KZ

maļčiki   žarg.

1. Mūķīzeri.

2. Atslēgas.

Avoti: KZ

Maļejevka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

Avoti: LC

māļi   apv.

1. Labības kodes ("Lepindoptera").

Avoti: LV93

Māļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Amatas novada Skujenes pagastā.

Avoti: LC

Maļiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

Avoti: LC

maļina   žarg.

1. Ļoti labi dzīves apstākļi.

2. Zagļu perēklis, noziedznieku uzturēšanās vieta, kur glabā zagtas mantas.

3. Opija, morfīna un hloroforma maisījums.

Avoti: Str, KZ

maļinas   apv.

1. Avenes ("Rubus idaeus").

Avoti: Aug2

Maļinavka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Vaboles pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Lielā Maļinovka— Ludzas novada Rundēnu pagasta apdzīvotās vietas "Maļinovka" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Maļinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Daugavpils novadā 20 km no Daugavpils, izveidojusies bijušās Vasiļovas pusmuižas teritorijā, pagasta centrs.

2. Maļinovas pagasts - pagasts Daugavpils novadā, robežojas ar Višķu, Biķernieku, Dubnas, Naujenes, Līksnas, Vaboles, Kalupes un Dubnas pagastu.

Maļinovas pagasta teritorija— izveidojusies pēc 2. pasaules kara, tajā iekļauta pirmskara Višķu pagasta teritorijas dienvidrietumu daļa, kā arī daļa bijušā Līksnas, Naujenes un Biķernieku pagasta platības.

Avoti: LPag, LC, LE1

maļinovcieši

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Maļinovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

maļinovieši

1. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Maļinova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Maļinovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Aizkalnes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

4. Daugavpils novada Maļinovas pagasta apdzīvotās vietas "Maļinova" nosaukuma variants.

5. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Maļinovka 1" nosaukuma variants.

6. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Maļinovka 2" nosaukuma variants.

7. Maļinovka 1 - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Pirmā Maļinovka— Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Maļinovka 1" nosaukuma variants.

8. Maļinovka 2 - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā.

Otrā Maļinovka— Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Maļinovka 2" nosaukuma variants.

9. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Malinovka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Maļinovskaja   vietv., vēst.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

maļīties   apv.

1. Neatlaidīgi ko prasīt; lūgties.

Avoti: MiV

maļki   žarg.

1. Nepilngadīgie.

Avoti: KZ

maļķermeņi   tehnol.

1. Lodveida, cilindriski vai muciņveida dažāda caurmēra cieta dabiska (krams) vai sintētiska (porcelāns, korunds tērauds) materiāla ķermeņi, ko izmanto cietu materiālu malšanai ložu, vibrācijas u. c. dzirnavās.

Avoti: ZTV

Maļorka   vietv.

1. Sala Vidusjūrā ("Mallorca"), Baleāru salu grupā, Spānijā, platība - 3600 kvadrātkilometru, pauguraine, līdz 1445 m augsti kalni.

Avoti: PZT

māļuka   apv.

1. Zirgu slimība, ko izraisa matveida tārpi.

Avoti: ME

Maļutki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Laucesas pagastā.

Avoti: LC

maļutkieši

1. Daugavpils novada Laucesas pagasta apdzīvotās vietas "Maļutki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

māma   apv.

1. Māmiņa, māmulīte.

Avoti: LV93

Mama   vietv.

1. Upe Krievijas Irkutskas apgabala ziemeļaustrumos, Vitimas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Mama   mit.

1. Mama Kilija - inku (vēst. Peru, Bolīvija, Ekvadora) mitoloģijā - mēness dieviete, saules dieva Inti māsa un sieva.

Avoti: Mit

Mamadiša   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikā, piestātne Vjatkas labajā krastā, 15300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Mamaja   vietv.

1. Klimatoloģisks un dūņu dziedniecības kūrorts Rumānijā, Melnās jūras piekrastē, uz ziemeļiem no Konstancas.

Avoti: PZT

mamaki

1. Viena no kubu cilšu grupas ciltīm, dzīvo Indonēzijā, Sumatras dienvidaustrumos, tropu mežu apvidos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, Indonēzijas aborigēnu pēcteči, saglabājuši ģints kopienas tradīcijas, reliģija - islāms, arī seni animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Mamakilja   mit.

1. Inku (vēst., Dienvidamerika) mēness dieviete, saules dieva Inti māsa un sieva.

Avoti: Mit

mamaliga

1. No kukurūzas miltiem gatavota biezputra, kuru ēd kopā ar pienu, brinzu vai sviestu; rumāņu (moldāvu) virtuves ēdiens.

Avoti: PL

māmaliņa   apv.

1. Dem. --> māmuļa.

Avoti: ME

māmalīte   apv.

1. Dem. --> māmuļa.

Avoti: ME

mamaloģija   biol.

1. Terioloģija - zinātne par zīdītājiem.

Avoti: ZTV

māmaļa   apv.

1. Māmuļa.

Avoti: ME

mamaļi   novec.

1. Zīdītāji.

Avoti: LE

māmaļiņa   apv.

1. Dem. --> māmuļa.

Avoti: ME

mamaplastika   med.

1. Krūšu plastiskā operācija.

Avoti: SV99

mamba   zool.

1. Zvīņrāpuļu kārtas čūsku apakškārtas kobru dzimtas ģints ("Dendroaspis"), 5 s., visas ļoti indīgas.

Melnā mamba— šīs ģints suga ("Dendroapsis polylepis"), garums - līdz 4 m, sastopama Āfrikā, dzīvo uz zemes.

Zaļā mamba— šīs ģints suga ("Dendroapsis viridis"), līdz 2 m gara indīga čūska, kas gk. dzīvo kokos, izplatīta Āfrikā uz dienvidiem no Sahāras.

Avoti: LEV, PDE

mambaji

1. Ambontimuriešu grupai piederīga cilts, dzīvo Moluku salu dienvidos un Mazo Zundu salu austrumos (Indonēzijā), valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas.

Avoti: PZT

Mamberamo   vietv.; novec.

1. Mamberano - upe Jaungvinejas salā, Indonēzijā.

Avoti: PZT

Mamberano   vietv.

1. Upe Jaungvinejas salas rietumos ("Mamberano"), Indonēzijā, satekupes Tarika un Taritata sākas Maokes kalnos, garums (kopā ar Taritatu) - ~750 km, ietek Klusajā okeānā pie d'Irvila raga.

Avoti: PZT, LpA

mambili

1. Džukunu tautai radniecīga cilts Nigērijā.

Avoti: PZT

mambo   nelok., v.

1. Spāņu un kubiešu deja četru ceturtdaļu vai divu ceturtdaļu taktsmērā; šīs dejas mūzika.

Avoti: LLVV

mamedi   žarg.

1. Azerbaidžāņi.

Avoti: Žrg

māmelīte   apv.

1. Māmuļa.

Avoti: ME

Mamelodi   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā, Hautenas provincē, Johannesburgas piepilsēta, 256000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

mameluks   -a, v.; vēst.

1. Ēģiptes sultānu personīgās gvardes karavīrs (sākotnēji 30 gvardi; komplektēja no vergiem - kaukāziešiem un turkiem); 13. gs. vidū mameluki gāza Aijubīdu dinastijas varu un valdīja (ar pārtraukumiem) līdz 1811.

2. Islāma ticībā audzināts vergs; padevīgs kalps.

Avoti: LEV, LV93

mamenčizaurs

1. Juras perioda zauropodu grupas dinozaurs, dzīvojis pirms ~160 miljoniem gadu Ķīnā, 18 m garš un 13 tonnu smags, zālēdājs ar 9,3 m garu kaklu.

Avoti: IZ-85-44

mamertīni   novec.

1. Kara algādži, gk. no Kampanijas, kurus līga Sirakūzu tirāns Agatokls līdz 289. g. p. m. ē., kad tika atlaisti un sāka laupīt līdz tika sakauti 265. g. p. m. ē.

Avoti: KV, SV33

mamestra   lat.

1. Dārzpūcītes.

Mamestra oleracea— dārzeņu dārzpūcīte.

Mamestra persicariae— sūreņu dārzpūcīte.

Mamestra pisi— zirņu dārzpūcīte.

Avoti: LD

Mametu   mit.

1. Akadiešu (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - pazemes valstības dieviete, viena no dieva Nergala sievām, pazemes valstības tiesnese, kura kopā ar anunnakiem piespriež cilvēkiem nāvi.

Avoti: Mit

mami

1. Indiāņu tauta, dzīvo Gvatemalas rietumos un Meksikas dienvidaustrumos, valoda pieder pie maijosoku saimes maiju zara, reliģija - katolicisma un seno ticējumu sajaukums.

Avoti: PZT

mamiania   lat.

1. Gnomoniju dzimtas ģints.

Mamiania coryli— šīs ģints suga.

Mamiania fimbriata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

mamicīte   sar.

1. Māte.

Avoti: Sin

mamila

1. Sūnu šūnapvalku uzbiezējums.

Avoti: LD

mamilārija   -as, s.

1. dsk. Divdīgļlapju klases neļķu apakšklases neļķu rindas kaktusu dzimtas ģints ("Mammilaria"), lodveida vai cilindrveida kaktuss ar matiņiem un ērkšķiem.

Būla mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria boolii").

Deherta mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria deherdtiana").

Garenā mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria elongata").

Garziedu mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria longiflora syn. Krainzia longiflora").

Gelzova mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria guelzowiana syn Krainzia guelzowiana").

Glītā mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria formos syn. Mammillaria microthele").

Hāges mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria haageana").

Lodveida mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria sphaerica syn. Dolichothele sphaerica").

Matudas mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria matudae").

Mikrohēlijas mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria microhelia").

Skaistā mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria perbella").

Petersona mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria pettersonii syn. Mammillaria heeseana").

Rožainā mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria rhodantha").

Sirmā mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria senilis syn. Mammillopsis senilis").

Šūmaņa mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria schumannii syn. Bartschella schumannii").

Vilnainā mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria supertexta syn. Mammillaria lanata").

Zeilmana mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria zeilmanniana").

Zīdmatainā mamilārija— mamilāriju suga ("Mammillaria bombycina").

Avoti: LLVV, PDE

mamilārs   med.

1. Tāds, kas līdzīgs krūtsgalam; tāds, kas attiecas uz krūtsgalu.

Avoti: TM5

mamilīts   med.

1. Krūtsgala iekaisums.

Avoti: TM5

mamillaria   lat.

1. Mamilārija.

Avoti: KV

māmiņa   -as, s.; ar sirsnīgu emocionālo noskaņu.

1. Māte.

2. Veca sieviete.

Avoti: LLVV

māmiņš   apv.

1. Kartupeļu biezputra.

Avoti: ViV

Mamisona   vietv.

1. Mamisonas pārkāpe - atrodas Galvenās Kaukāza grēdas centrālajā daļā, Ardonas un Rioni augšteces baseinā, uz Gruzijas un Krievijas robežas, augstums - 2820 m, Osetijas Kara ceļa augstākais posms.

Avoti: PZT, LpA

māmīte   sar.

1. Māte.

Avoti: Sin

mamluks   novec.

1. Mameluks.

Avoti: KV

mamlūks

1. Mameluks.

Avoti: MkV

Mamļuta   vietv.

1. Pilsēta Kazahstānā, Ziemeļkazahstānas apgabalā, rajona administratīvais centrs, 7240 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības kopš 1969. g.

Avoti: PuA, Wi

Mamļutka   vietv.

1. Mamļuta - pilsēta Kazahstānā.

Avoti: PZT

mamma   -as, s.; sar.

1. Māte.

2. Mājas saimniece, arī sieviete (parasti vecāka).

3. žarg. Izplūdusi sieviete.

Mamma mia!— sajūsmas vai pārsteiguma izsauciens.

Avoti: LLVV, Žrg

mammalia   lat.

1. Zīdītāji.

Avoti: LD

mammālijas   novec.

1. Zīdītāju dzīvnieki.

Avoti: SV33

mammālioloģija   novec.

1. Zooloģijas dala, kas nodarbojas ar zīdītāju dzīvniekiem.

Avoti: SV33

mammamējs   apv.

1. Tāds, kas pieder mammai, ir saistīts ar mammu; mammas.

Avoti: ViV

mammicīte   sar.

1. Mātes.

Avoti: Sin

mammillaria   lat.

1. Mamilārijas.

Mammillaria bombycina— zīdmatainā mamilārija.

Mammillaria boolii— Būla mamilārija.

Mammillaria deherdtiana— Deherta mamilārija.

Mammillaria elongata— garenā mamilārija.

Mammillaria formos— glītā mamilārija.

Mammillaria guelzowiana— Gelzova mamilārija.

Mammillaria haageana— Hāges mamilārija.

Mammillaria heeseana— Petersona mamilārijas ("Mammillaria pettersonii") nosaukuma sinonīms.

Mammillaria lanata— vilnainās mamilārijas ("Mammillaria supertexta") nosaukuma sinonīms.

Mammillaria longiflora— garziedu mamilārija.

Mammillaria matudae— Matudas mamilārija.

Mammillaria microhelia— mikrohēlijas mamilārija.

Mammillaria microthele— glītās mamilārijas ("Mammillaria formos") nosaukuma sinonīms.

Mammillaria perbella— skaistā mamilārija.

Mammillaria pettersonii— Petersona mamilārija.

Mammillaria rhodantha— rožainā mamilārija.

Mammillaria senilis— sirmā mamilārija.

Mammillaria sphaerica— lodveida mamilārija.

Mammillaria schumannii— Šūmaņa mamilārija.

Mammillaria supertexta— vilnainā mamilārija.

Mammillaria zeilmanniana— Zeilmana mamilārija.

Avoti: PDE, TaE

mammilopsis   lat.

1. Mammillopsis senilis - sirmās mamilārijas ("Mammillaria senilis") nosaukuma sinonīms.

Avoti: TaE

mammiņa   -as, s.; ar sirsnīgu emocionālo noskaņu; sar.

1. Māte.

2. Veca sieviete.

Avoti: LLVV

mammīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; ar sirsnīgu emocionālo noskaņu; sar.

1. Māte.

2. Veca sieviete.

Avoti: LLVV

mammoloģija   novec.

1. Mācība par zīdītājiem, nozare zooloģijā.

Avoti: KV

mammonisms   novec.

1. Cenšanās pēc pasaules labumiem, tiekšanās pēc mammona.

Avoti: SV33

mammons   novec.

1. Zelta elks (zelta teļš), bagātības visvarenība, kārotas laicīgas mantas vara.

Avoti: LME

mammuce   sar.

1. Māte.

Avoti: Sin

mammucis   v.; sar.

1. Māte; mamma.

Avoti: MLVV

mammucīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; ar sirsnīgu emocionālo noskaņu; sar.

1. Māte.

Avoti: LLVV

mammuks   sar.

1. Māte.

Avoti: Sin

mammuthus   lat.

1. Mammuthus primigenius - mamuts.

Avoti: PDE

mammulis   apv.

1. Sieva.

Avoti: ViV

mammuts   novec.

1. Mamuts.

Avoti: KV

mammuža   apv.

1. Māte; saimniece (ģimenē).

Avoti: ViV

mamogrāfija   med.

1. Krūšu izmeklēšana ar rentgenstaru (vai citu staru) metodi.

Avoti: SV99

māmoļiņa   apv.

1. Dem. --> māmuļa.

Avoti: ME

Mamoni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

Avoti: LC

mamonieši

1. Dagdas novada Andzeļu pagasta apdzīvotās vietas "Mamoni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mamonova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andzeļu pagastā.

2. Pilsēta Krievijā, Kaļiņingradas apgabalā, 8100 iedzīvotāju (2014. g.), dibināta 1301. g., līdz 1947. g. saucās Heiligenbeila.

Avoti: LC, Wi

mamons

1. mit. Senajiem sīriešiem - bagātības un iedzīvošanās dievs.

2. pārn. Bagātība kā ļaunuma sakne.

3. žarg. Vēders.

Avoti: SV99, KZ

Mamore   vietv.

1. Upe Bolīvijā ("Rio Mamore"), Madeiras labā satekupe, lejtecē arī Brazīlijas robežupe, garums - >2000 km, sākas Centrālajos Andos Austrumkordiljerā, nosaukums augštecē - Kaine, vidustecē - Riogrande.

Avoti: LģE

mamori

1. Indiāņu cilts no katukini cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas rietumos, Žurua un Purusas lejteces baseinā.

Avoti: PZT

mamprusi

1. Tauta Ganas ziemeļu daļā un Burkinfaso, pieder pie bantu saimes guru grupas.

Avoti: PZT

Mamrijs   vietv.

1. Ezers Polijā ("Mamry"), Vamrijas-Mazūrijas vojevodistē, Mazuru ezeru augstienes ziemeļos, 116 m vjl., platība - 104,4 kvadrātkilometri, dziļums - līdz 43,8 m, glaciālas izcelsmes, daudz salu un pussalu.

Avoti: PZT

Mamu   vietv.

1. Pilsēta Gvinejā, tāda paša nosaukuma reģiona administratīvais centrs, 49500 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA, PuA

māmucīte   sar.

1. Māte.

Avoti: Sin

māmucītis   sar.

1. Māte.

Avoti: Sin

Mamudzu   vietv.

1. Pilsēta Majotas salā, Majotas Departamentālkopienas administratīvais centrs, 6200 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

māmuks   sar.

1. Māte.

Avoti: Sin

māmuķīte   apv.

1. Māmuļa.

Avoti: ME

māmule   apv.

1. Māmuļa.

Avoti: ME

māmuleņa   apv.

1. Māmuliņa.

Avoti: KiV

māmuliņa   -as, s.; ar sirsnīgu emocionālo noskaņu.

1. Māte.

2. Veca sieviete.

Avoti: LLVV

māmulīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; ar sirsnīgu emocionālo noskaņu.

1. Māte.

2. Veca sieviete.

Avoti: LLVV

māmulītis   apv.

1. Vieta zīdaiņa galvaskausā, kur vēl nav saauguši galvaskausa kauli; avotiņš.

Avoti: KiV

Māmulnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Silmalas pagastā.

Avoti: LC

māmuļa   -as, s.; ar sirsnīgu emocionālo noskaņu.

1. Māte.

2. Veca sieviete.

Avoti: LLVV

māmuļiņa   apv.

1. Dem. --> māmuļa.

Avoti: ME

māmuļnieks   -a, v.; sar.; niev.

1. Rīgas latviešu biedrības biedrs, sabiedrisks darbinieks (līdz Pirmajam pasaules karam).

Avoti: LLVV

Māmuļnīki   vietv.

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Māmuļnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

māmuņīte   apv.

1. Māmuļa.

Avoti: ME

Mamuta   vietv.

1. Mamuta ala - atrodas Austrijas vidienē ("Mammuthoehle"), Dahšteina kaļķakmens masīvā >1400 m vjl., eju garums - 25,9 km, dziļums - 280 m, sena Traunas pazemes gultne.

Avoti: PZT

mamutkoks

1. Skuju koku klases purvciprešu dzimtas ģints ("Sequoiadendron").

Milzu mamutkoks— šīs ģints suga ("Sequoiadendron giganterum"), Amerikā sastopams skujkoks, līdz 100 m augsts, stumbra diametrs - līdz 12 m, var sasniegt 3000-4000 gadu vecumu, aug Viduskalifornijas augstajos kalnos; draud iznīcība.

Avoti: LD, LEV

mamuts   -a, v.

1. Zīdītāju klases snuķaiņu kārtas ziloņu dzimtas suga ("Mammuthus primigenius syn. Elephas primigenius"), izmiris leduslaikmeta dzīvnieks ar gariem, uz priekšu, augšup un sānis vērstiem ilkņiem un biezu apmatojumu.

Avoti: LLVV

mamzele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. novec. Jaunkundze.

2. novec. Saimniecības vadītāja (muižā).

3. iron. Sieviete, parasti augstprātīga, kundziska.

Avoti: LLVV

mamzi

1. Tauta, pieder pie morumangbeti tautu grupas, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) ziemeļaustrumos, Ugandas ziemeļrietumos, Dienvidsudānas dienvidos, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: PZT

mana   antrop.

1. Saskaņā ar melanēziešu un polinēziešu ticējumiem, pārdabisks spēks, kas var iemājot cilvēkā, dievībā vai priekšmetā un izpaužas kā vara pār dzīvniekiem, augiem un dabas norisēm.

Avoti: SV96

Mana   vietv.

1. Pilsēta Kotdivuārā ("Man"), Diuīmontaņas reģiona administratīvais centrs, 116700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Manabozo   mit.

1. Algonkinu (Amerika, Klinšu kalni, Kanāda) mitoloģijā - kultūrvaronis, pasaules radītājs, triksters, dzimis kā mirstīgās sievietes un rietumu vēja dēls.

Avoti: Mit

mānācija   novec.

1. Tecēšana, izcelšanās.

Avoti: SV33

Manada   vietv.; novec.

1. Manado - pilsēta Indonēzijā, Sulavesi salas ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT

Manado   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā, Ziemeļsulavesi provinces administratīvais centrs, osta Sulavesi ziemeļaustrumu daļā, 701400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

manāds   apv.

1. Mans viedoklis, manuprāt.

Avoti: ME

manafaļs   žarg.

1. Drēbe, auduma gabals.

Avoti: KZ

Managva   vietv.

1. Nikaragvas galvaspilsēta (sp. val. "Managua"), atrodas Managvas ezera dienvidu krastā, 1 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

2. Managvas ezers - atrodas Nikaragvas ziemeļos (sp. val. "Lago de Managua"), tektoniskā ieplakā 39 mvjl., platība - 1035 kvadrātkilometri, garums - 58 km, lielākais platums - 25 km.

Avoti: LģE

manāja   apv.

1. Mana.

Avoti: ME

Manahans   mit.

1. Mongoļu mitoloģijā - medību dievs, kuru iztēlojās kā milzīga auguma cilvēku; mežu un savvaļas dzīvnieku saimnieks.

Avoti: Mit

Manakora   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Manacor"), Baleāru Salu autonomajā apgabalā, 40800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Manāma   vietv.

1. Bahreinas galvaspilsēta ("Al Manamah"), atrodas Bahreinas salas ziemeļaustrumos, osta Salvas līča krastā, 149000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

manāms   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> manīt.

2. Skaidri uztverams; arī redzams.

Avoti: LLVV

Mananans   rel.

1. Īru jūras dievs, kurš atbilst velsiešu Manvidanam, tas drāžas pa viļņiem, piešķir nemirstību citiem dieviem, un viņam pieder maģiskas bruņas un maģisks zobens.

Avoti: R1

Manara   vietv.

1. Manaras līcis - atrodas Indijas okeānā ("Gulf of Mannar"), starp Indostānas pussalas dienvidaustrumu krastu, Šrilanku un Ādama tiltu - salu un klinšu virkni, piekrastē - sekls, centrālajā daļā dziļums līdz 1335 m, Polka šaurums savieno ar Bengālijas līci.

Avoti: PZT

Manareva   vietv.

1. Lielākā sala Gambjē salu grupā ("Mangareva"), Klusajā okeānā, Franču Polinēzijā, vulkāniska izcelsme, augstums - līdz 400 m.

Avoti: PZT

Manasa   vietv.

1. Pilsēta Ķīnas ziemeļrietumu daļā ("Manas"), Siņdzjanas Uiguru autonomā reģiona ziemeļu daļā, ~40000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

Manasa   mit.

1. Hindu mitoloģijā - Šivas meita, dieviete - čūska, ko radījusi Šivas doma, mās čūsku valdniekam Šešam, uz kura savītajiem riņķiem atpūšas Višnu starplaikos starp savām kosmiskajām avatārām.

Avoti: Mit

Manasla   vietv.; vēst.

1. Kutangs - virsotne Lielajos Himalajos.

Avoti: PZT

manass   mit.

1. Ezoterismā cilvēka domu enerģija.

Avoti: SG

Manass   mit.

1. Kirgīzu mitoloģijā un eposā - varonis un spēkavīrs, kas kopā ar savu karadraudzi veic varoņdarbus.

Avoti: Mit

manaška   apv.

1. Mūķene.

Avoti: KiV

Manāta   mit.

1. Seno arābu mitoloģijā - likteņa un atriebes dieviete; pazemes valstības un kapa miera sargātāja; apbedījumu aizgādne; Medinas pilsētas aizgādne.

Avoti: Mit

manati

1. Jūrassirēnu dzimta, lieli zīdītāji (parasti ķermeņa garums - ~4 m, masa - ~200 kg), dzīvo tropu un subtropu joslās okeānu un jūru piekrastēs, arī saldūdeņos, fitofāgi (ēd aļģes), 3 s., medīti gaļas un tauku ieguvei, tagad kļuvuši reti.

Avoti: LPE

manatki   žarg.

1. Mantas.

2. Apģērbi.

Avoti: KZ

manats

1. Azerbaidžānas manats - naudas vienība Azerbaidžānā, sīknauda - kapeika.

2. Turkmenistānas manats - naudas vienība Turkmenistānā, sīknauda - tenge.

3. vsk. Manati.

Avoti: EBA

manatus   novec.

1. Manati.

Avoti: KV

Manausa   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Manaus"), Amazonasas štata administratīvais centrs, jūras osta Riunegru kreisajā krastā, 18 km no ietekas Amazonē, 1612000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE, PuA, LpA

Manavgata   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Manavgat"), Antaljas ilā, 99300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Manavidans   mit.

1. Velsiešu mitoloģijā - varonis un burvis, Līra dēls, galvenais varonis "Mabinogiona" ceturtajā teikā.

Avoti: PmV

manažers   novec.

1. Menedžeris.

Avoti: Ang

manc.   mūz., saīs.

1. Mancando.

Avoti: Mūz

manca   mūz.

1. Kreisā roka.

Avoti: Mūz

mancando   mūz.

1. Izzūdot, izgaistot.

Avoti: ML

mancenieki

1. Jelgavas novada Līvbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Mankas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

manceps   novec.

1. Pircējs, ieguvējs.

Avoti: SV33

mancinella

1. Eiforbiju dzimtas koks ar indīgu, pienainu sulu lapās un mizā, aug Amerikas tropu apgabalos.

Avoti: SV69

mancipācija

1. Seno romiešu tiesībās - īpašuma tiesību nodošana liecinieku klātbūtnē.

2. novec. Svinīga ievešana amatā.

Avoti: SV96, SV33

mancipatio   novec.

1. Mancipācija.

Avoti: KV

mancipijs   novec.

1. Likumīgs pirkums.

Avoti: SV33

mancipium   novec.

1. Romiešu tiesību institūts verdzības, vēlāk parāda kalpības nodibināšanai ar mancipāciju.

Avoti: KV

Mančāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Manciano"), Toskānas reģiona Groseto provincē, 7300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

mančesters   novec.

1. Mančestrs.

Avoti: Ang

Mančestra   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Manchester"), Anglijas rietumos, osta pie kanāla, kas to savieno ar Īrijas jūru, 395000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Pilsēta ASV ("Manchester"), Misūri štatā, 18200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Manchester"), Ņūhempšīras štatā, 110500 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Manchester"), Tenesī štatā, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Manchester"), Aiovas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Manchester"), Džordžijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Manchester"), Konnektikutas štatā, 58100 iedzīvotāju (2014. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Manchester"), Virdžīnijas štatā, 10800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LģE, WA16, LpA

mančestris   novec.

1. Stipra samtveida kokvilnas drāna.

Avoti: LME

mančestrisms

1. Rūpniecības ekonomiskās politikas virziens, kas radās Anglijā 19. gs. 30. gados sakarā ar cīņu pret labības ievedmuitu; tas aizstāvēja brīvtirdzniecību un pilnīgu atteikšanos no valsts iejaukšanās ekonomiskajā dzīvē; ievērojamākie šā virziena pārstāvji bija Kobdens un Braits (no Mančestras).

Avoti: SV69

mančestrs   novec.

1. Kokvilnas samta paveids.

Avoti: Ang

mančka   apv.

1. Maisījums, negaršīgs ēdiens.

Avoti: KV

mančkāt   apv.

1. Juku jukām sajaukt.

Avoti: ME

mančkāties   apv.

1. Iejaukties starpā; apsmulēties, apsmulēt.

Avoti: ME

mandadzieši

1. Limbažu novada Skultes pagasta apdzīvotās vietas "Mandagi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mandaga   apv.

1. Pirmdiena.

Avoti: ViV

Mandaga   vietv.

1. Limbažu novada Skultes pagasta apdzīvotās vietas "Mandegas" nosaukuma variants.

Avoti: LC, LE1

Mandagas   vietv.

1. Limbažu novada Skultes pagasta apdzīvotās vietas "Mandegas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Mandagi   vietv.

1. Limbažu novada Skultes pagasta apdzīvotās vietas "Mandegas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mandagrīts   apv.

1. Pirmdienas rīts.

Avoti: ViV

mandāgs   novec.

1. Pirmdiena.

Avoti: VkG

mandags   novec.

1. Pirmdiena.

2. Deramdiena.

Avoti: LE

mandagvakars   apv.

1. Pirmdienas vakars.

Avoti: ViV

mandaisms

1. Reliģisks virziens, kas radās m. ē. sākumā Mezopotāmijā; apvieno kristietības, jūdaisma, zoroastrisma, seno babiloniešu reliģiju elementus, izceļ Jāņa Kristītāja pravieša lomu; nedaudz piekritēju saglabājies Irānā un Irākā.

Avoti: EV

mandaisti

1. Vienīgā vēl saglabājusies kristīgo gnostiķu grupa, kas dzīvo Dienvidirākā netālu no Eifratas un viņu svētā grāmata ir Ginza; paši uzskata, ka viņu grupas dibinātājs ir Jānis Kristītājs.

Avoti: IdV

mandaji

1. Viena no Filipīnu kalniešu ciltīm, dzīvo Mindano salas kalnu rajonos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, saglabājušies tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT

mandala

1. Simbolisks ornaments, kas attēlo Visumu; bieži četrstūra forma ar tajā iezīmētiem apļiem un citām ģeometriskām figūrām, dievību attēliem u. c.

2. Viena no desmit "Rigvēdas" nodaļām.

3. psih. Simboliska figūra.

Avoti: LEV, PsA

Mandala   vietv.

1. Virsotne Maokes (Sniega) kalnos, Jaungvinejas salas rietumu daļā, Indonēzijā, augstums - 4700 m vjl., ceturtā augstākā virsotne Austrālijā un Okeānijā.

Avoti: LpA

Mandalaja   vietv.

1. Pilsēta Mjanmā ("Mandalay"), apgabala administratīvais centrs, osta Iravadi labajā krastā, 924000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

mandale   apv.

1. Mandele.

Avoti: KiV

Mandale   vietv.

1. Pilsēta Norvēģijā, Vestagderes filkē, 15300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Mandalgobi   vietv.

1. Pilsēta Mongolijas vidienē, Vidusgobi aimaka administratīvais centrs, 10300 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PZT, Wi

mandaloška   žarg.

1. Mandavoška - kaunuma uts.

Avoti: MV

mandaļa   apv.

1. Pirmdienā dzimusi govs; šādas govs vārds.

Avoti: ViV

mandāmus   novec.

1. Anglijā karaliskās tiesas pavēle karaļa vārdā.

Avoti: SV33

Mandana   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mandan"), Ziemeļdakotas štatā, 20800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

mandants   -a, v.; jur.

1. Pilnvaras, uzdevuma devējs.

Avoti: LLVV

mandapa

1. Indijā - tempļu priekštelpa.

Avoti: SV08

mandara

1. Mandala - stingri kanoniska rakstura tēlaina diagramma, kas simbolizē hinduisma, budisma un lamaisma kosmogoniskos priekšstatus par Visuma uzbūvi.

Avoti: SV08

mandari

1. Tauta Indonēzijā, Sulavesi salas rietumu piekrastē, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms (sunnisms).

2. Cilšu grupa (matakami, dabi, gamergi, gidari u. c.), dzīvo Kamerūnas ziemeļos un kaimiņrajonos Nigērijas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas, reliģija - gk. islāms.

Avoti: PZT

mandarīnpīle

1. Putnu klases zosveidīgo kārtas pīļu dzimtas suga ("Aix galericulata").

Avoti: PDE

mandarīns   -a, v.

1. Rūtu dzimtas citrusu augļu koks ar nelieliem, oranžiem, aromātiskiem augļiem.

2. Šī koka auglis.

3. žarg., vēst. Milicijas automašīna "Moskvič".

Avoti: LLVV, SLG

mandarīns   -a, v.; vēst.

1. Rietumvalstīs lietotais ķīniešu ierēdņu nosaukums līdz 1905.

Mandarīnu valoda— ķīniešu valoda, kādā runā Ķīnas Z daļā.

Avoti: LLVV

mandariņas   apv.

1. Madara.

Avoti: ME

mandatants

1. Persona, kas devusi pilnvaru, mandātu.

Avoti: PV

mandātapgabali   novec.

1. Kopīgs apzīmējums bijušām vācu kolonijām un turku zemēm, kuras pēc 1. pasaules kara Tautu Savienība nodevusi citu valstu pārvaldībā.

Avoti: LME

mandātārijs   novec.

1. Persona, ko ieceļ garīdznieka vietā ar pāvesta bullu.

2. Pilnvarnieks.

Avoti: SV33

mandatārs

1. Pilnvarotais; persona vai valsts, kas saņēmusi mandātu.

Avoti: SV99

mandators   -a, v.; jur.

1. Pilnvaras, uzdevuma saņēmējs.

Avoti: LLVV

mandāts   -a, v.

1. Pilnvarojums, uzdevums; dokuments, arī līgums, kas apliecina kāda pilnvaras, arī uzdevumus.

Mandātu komisija— komisija, kas pārbauda deputātu, kongresa delegātu u. tml. pilnvaras.

Imperatīvais mandāts— norādījums, kas ievēlētajam kategoriski jāievēro.

2. Līgums, ar kuru viena puse uzdod otrai izdarīt kādu darbību, ko tā uzņemas veikt bez atlīdzības.

3. Vēlēšanās, referendumā u. tml. pausts valsts iedzīvotāju atbalsts konkrētai politikai, valdības darbībai; starptautiskas organizācijas (piem., ANO) oficiāls atbalsts konkrētai, politiskai, ekonomiskai vai militārai darbībai.

Avoti: SV99

mandātteritorijas   vēst.

1. Bijušās kolonijas, kas pēc 1. pasaules kara ar Tautu Savienības mandātu nonāca atsevišķu uzvarētāju valstu pārvaldīšanā; tagad tās visas ir neatkarīgas valstis.

Avoti: LEV, MLVV

mandātzeme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Valsts (teritorija, apgabals), ko Tautu Savienība pēc Versaļas miera līguma noteikumiem sadalot Vācijai un Turcijai atņemtās kolonijas un teritorijas nodeva pārvaldīt Anglijai, ASV un Francijai.

Avoti: LLVV

Mandauga   vietv.

1. Liedes kreisā krasta pieteka Gulbenes un Lubānas novadā, garums - 17 km, kritums - 11 m.

Avoti: LE1, La1, LD

mandavoška   žarg.

1. Uts (parasti kaunuma uts).

Avoti: SLG

mandega   apv.

1. Pirmdiena; mandaga.

Avoti: ViV

Mandegas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Limbažu novadā 30 km no Limbažiem, izveidojusies bijušās muižas "Adiamunde" teritorijā, Skultes pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LPag, LC, LE1

mandēgs   apv.

1. Pirmdiena.

Avoti: ĒiV

mandēji   novec.

1. Sabiešu reliģiskas sektas atliekas; haldeju pāgānības sajaukums ar bībeles sajēgumiem; ap 20000 askētu, kas dzīvoja Mesopotamijā.

Avoti: SV33

mandelade   novec.

1. Mandeļelļa, sakulta ar olu dzeltenumu, cukuru, cimtu un vaniļu.

Avoti: SV33

mandele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Rožu dzimtas ģints ("Amygdalus"), neliels, vasarzaļš koks vai krūms, ~40 s., Latvijā kā krāšņumaugus audzē 2 sugu atsevišķas šķirnes.

Gruzijas mandele— mandeļu suga ("Amygdalus georgica").

Parastā mandele— mandeļu suga ("Amygdalus communis").

Trīsdaivu mandele— mandeļu suga ("Amygdalus triloba").

Zemā mandele— mandeļu suga ("Amygdalus nana").

2. Šī koka auglis, sēkla.

3. Neliels, ieapaļš hidrotermālo minerālu (ceolītu, hlorīta, opāla, halcedona, kvarca, kalcīta) veidojums efuzīvo iežu tukšumos.

4. novec. Vācu mērs, 15 gabali.

Avoti: LLVV, LD, PDE, SV33

mandele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; anat.

1. Limfātisko audu sakopojums gļotādas saistaudos uz robežas starp rīkli, mutes un deguna dobumu.

Avoti: LLVV

Mandeljē   vietv.

1. Mandeljē Lanapula - pilsēta Francijā ("Mandelieu-la-Napoule"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Piejūras Alpu departamentā, 22200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Mandello   vietv.

1. Mandello del Lario - pilsēta Itālijā ("Mandello del Lario"), Lombardijas reģiona Leko provincē, 10600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mandeļeļļa   -as, s.; parasti vsk.

1. Eļļa, ko iegūst no mandeļu sēklām.

Avoti: LLVV

mandeļiezis

1. Bāzisks vulkānisks iezis ar raksturīgu mandeļveida tekstūru.

Avoti: LD

mandeļkoks   -a, v.

1. Mandele - neliels rožu dzimtas augļkoks.

Avoti: LLVV

mandeļkūka   -as, s.

1. Mandeļu kūka.

Avoti: LLVV

mandeļpiens   apv.

1. Atdzesēts atspirdzinošs dzēriens, ko gatavo no smalki samltām mandelēm ar ūdeni un cukuru.

Avoti: MtL

mandeļrieksts   v.

1. Mandeļkoka sēklas kodols.

Avoti: MLVV

mandeļskābe   ķīm.

1. Vienkāršākā aromātiskā oksiskābe C6H5-CH(OH)-COOH.

Avoti: ZTV

mandeļtēja   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

mandeļveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir mandeles sēklas forma.

Avoti: LLVV

mandeļveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Mandeļveida.

Avoti: LLVV

mandeļzieds   apv.

1. Mazā brūngalvīte ("Brunella vulgaris").

Avoti: Aug2

manders   žarg.

1. Spēles dalībnieks.

Avoti: KZ

Manderšeide   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Manderscheid"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 1300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mandevila   bot.

1. Oleandru dzimtas ģints ("Mandevilla").

Bolīvijas mandevila— mandevilu suga ("Mandevilla boliviensis").

Mirdzošā mandevila— mandevilu suga ("Mandevilla splendens").

Skrajā mandevila— mandevilu suga ("Mandevilla laxa").

Avoti: TaE

Mandevila   vietv.

1. Pilsēta Jamaikā, Mančestras pagasta administratīvais centrs, 30500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

mandevilla   lat.

1. Mandevilas.

Mandevilla boliviensis— Bolīvijas mandevila.

Mandevilla laxa— skrajā mandevila.

Mandevilla splendens— mirdzošā mandevila.

Avoti: TaE

mandēt   apv.

1. Pārbaudīt, izmēģināt.

Avoti: ME

mandibulas

1. Vēžu, daudzkāju un kukaiņu pirmais žokļu pāris.

Avoti: LD

mandieši   novec.

1. Kādas reliģiskas sektas locekļi, kas vēl 20 gs. nelielā skaitā bija sastopami Dienvidu Mezopotāmijā, iespējama radniecība ar pirmo gs. reliģiskām kustībām un sakari ar Jāni Kristītāju.

Avoti: KV

mandiļa   novec.

1. Senāku laiku mētelis Spānijā un Portugālē.

Avoti: SV33

mandingi

1. Tautu grupa (bambari, malinki, diuli) R-Āfrikā (Gvinejā, Kotdivuārā, Mali, Senegālā, Gambijā), valoda pieder pie mandu saimes ziemeļu (mandetanu) grupas valodām; ticīgie - gk. musulmaņi, saglabājuši arī tradicionālos ticējumus.

Avoti: EV, PZT

mandingo   novec.

1. Mandingi.

Avoti: KV

mandioks   novec.

1. Manioks.

Avoti: LME

Māndoka   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Sabolčas-Satmāras-Beregas meģē, 4200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mandola   -as, s.

1. Par mandolīnu mazliet lielāks strinkšķināmais stīgu instruments ar astoņām stīgām.

Avoti: LLVV

mandolīna   -as, s.

1. Strinkšķināmais stīgu instruments ar ovālu korpusu un četriem pāriem stīgu; radās Itālijā 17. gs.

Avoti: LLVV

mandoline   novec.

1. Mandolīna.

Avoti: LME

mandolīnists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē mandolīnu; mandolīnas spēlētājs.

Avoti: LLVV

mandorla

1. Kristu vai Dievmāti ietveroša mandeļveidīga gaismas starojuma attēlojums kristietisma mākslā.

Avoti: SV96

mandra   žarg.

1. Maize.

2. Produkti.

Avoti: KZ

Mandra   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 12900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

mandragora   -as, s.

1. dsk. Nakteņu dzimtas ģints ("Mandragora"), daudzgadīgs lakstaugs ar platām ovālām lapām, lielu, sazarotu sakni, kas satur alkaloīdus.

2. Mitoloģiski ētiskajos priekšstatos brīnumains augs, kam tika piedēvētas pārdabiskas īpašības.

Avoti: LLVV, Mit

mandragora   lat.

1. Mandragoras.

Avoti: PDE

mandragorīns   med.

1. C17H23O3N, mandragoras alkaloids; iedarbība līdzīga atropīnam.

Avoti: TM5

mandras   apv.

1. Grezns.

Avoti: NeV

mandrāža   žarg.

1. Uztraukums; lampu drudzis.

2. Bailes.

Avoti: SLG, KZ

mandrāžists   žarg.

1. Cilvēks, kas mēdz pārāk uzraukties.

Avoti: SLG

mandrēns   med.

1. Stieple, ar ko novērš mīksto katetru lokanību, ievadot tos ķermeņa dobumos, kā arī tīra cietos katetrus, endoskopus, kaniles un injekciju adatas, troakārus.

Avoti: TM5

mandrilis   novec.

1. Mandrils.

Avoti: LME

mandrils   -a, v.

1. Primātu kārtas pērtiķu apakškārtas mērkaķu dzimtas paviānu ģints suga ("Papio sphinx"), dzīvnieks ar iegarenu galvu, spilgti krāsainām sēžas tulznām un īsu asti, Āfrikā.

Avoti: LLVV, PDE

mandrums   apv.

1. Greznums, košums.

Avoti: NeV

mandu   ģen., nelok.

1. Mandu valodas - Kongo-Kordofanas valodu saimes Nigēras-Kongo atzara valodu grupa, kas iedalās 4 grupās (bobofingu, austrumu, dienvidrietumu un ziemeļu grupa), kas apvieno 13 apakšgrupas, ģenealoģiskā piederība neskaidra, izplatīta Āfrikas R daļā (no Nigērijas līdz), izteikti analītiskas valodas, morfoloģiskie līdzekļi ierobežoti, liela nozīme sintaksei, stingri noteikta vārdu kārta.

Avoti: LPE

manduļi   apv.

1. Lielā strutene ("Chelidonium majus").

Avoti: Aug2

Mandūrija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Manduria"), Apūlijas reģiona Taranto provincē, 30800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

Mandvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mandeville"), Luiziānas štatā, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

mandzene   apv.

1. Kāda piekrastes auga nosaukums.

Avoti: KV

mandža   apv.

1. Pirmdienā dzimusi govs.

Avoti: ME

mandžaki

1. Tauta, Senegālas dienvidrietumos, valoda pieder pie bantu saimes Atlantijas grupas.

Avoti: PZT

mandžete   apv.

1. Aproce.

Avoti: KiV

mandžu   novec.

1. Mandžūri.

Avoti: KV

mandžūri   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Ķīnas ziemeļaustrumu daļas pamatiedzīvotāji.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

Mandžūrija   vietv.; vēst.

1. Ķīnas ziemeļaustrumu daļas vēsturisks nosaukums, atvasināts no vārda "Mandžu" (nosaukums feodālai valstij, kas tur pastāvēja XVII gs. 1. pusē), 1932. III - 1945. VIII šajā teritorijā eksistēja Japānas dibināta valsts - Mandžugo.

Mandžūrijas līdzenums— Sunļao līdzenums Ķīnas ziemeļaustrumu daļā.

Avoti: PZT

Mandžūrijas-Korejas   vietv.; nelok.

1. Mandžūrijas-Korejas kalni - kalnu sistēma Austrumāzijā, Ķīnas ziemeļaustrumos, Ziemeļkorejas ziemeļos, Krievijas Piejūras novada dienvidos, garums - >1000 km, augstums - līdz 2750 m, daudzveidīgs reljefs.

Avoti: LģE

Mandžušrī   mit.

1. Budisma mitoloģijā - "skaistais starojums", bodhitsatva, kas simbolizē gudrību un zināšanas.

Avoti: PmV

manējā   sar.

1. Sieva.

Avoti: Sin

manējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pieder, piemīt runātājam; mans.

2. ar not. galotni, lietv. nozīmē. Runātāja ģimenes loceklis, piederīgais.

3. ar not. galotni; sar. Es.

Avoti: LLVV, Žrg, T

manekens   -a, v.

1. v. Cilvēka ķermeņa atveidojums (parasti tērpu gatavošanai, demonstrēšanai).

// med. Ķermeņa vai tā daļas modelis, ko lieto apmācībai (ķirurģijā, anatomijā u. c.).

2. Cilvēks, kas demonstrē tērpus (piemēram, modes skatē).

Avoti: LLVV

mānekle   dsk. ģen. -ļu, s.

1. Māneklis.

Avoti: LV87

māneklīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz mānīties.

Avoti: ViV

māneklis   -ļa, v.

1. Tāds, kas maldina, nepareizi orientē.

2. medn. Putna atveidojums (medījamo putnu pievilināšanai).

3. Zīdeklis (zīdainim vai dzīvnieku mazulim).

4. apv. Augs ("Galium spurium").

Avoti: LLVV, ViV

Manerbio   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Manerbio"), Lombardijas reģiona Brešas provincē, 12800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

manes   apv.

1. Lieto (savienojumā "vai manes"), lai izteiktu nepatiku, sāpes, pārdzīvojumu.

Avoti: KiV

mānestība   apv.

1. Meli, krāpšana.

Avoti: ME

mānēt   apv.

1. Mānīt; krāpt; vilt.

2. Nonievāt.

Avoti: ViV, SLG

mānēties   apv.

1. Mānīties, blēdīties.

Avoti: ViV

Manētīna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 1180 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

manevrējamība

1. Spēkratu spēja viegli pagriezties uz iespējami mazāka laukuma.

Avoti: LPE

manevrēšana   transp.

1. Bieža kustības virziena maiņa (piem., šķēršļu dēļ).

2. aeron. Gaisakuģa virzīšanās pa lidlauka virsmu savas vilces darbības rezultātā, izņemot pacelšanos un nosēšanos, helikopteriem - arī pārvietošanās virs lidlauka virsmas tādā augstuma diapazonā, kurā var izmantot zemes efektu.

3. dzc. Atsevišķu lokomotīvju un vagonu pārvietošana pa stacijas sliežu ceļiem, formējot un izformējot vagonu sastāvus, padodot vagonus uz kravu iekraušanas un izkraušanas vietām u. tml.

Avoti: ZTV

manevrēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. mil. Veikt manevru (1).

2. Virzoties bieži mainīt virzienu (piemēram, šķēršļu dēļ) - par transportlīdzekļiem.

// trans. Virzīt (transportlīdzekli), bieži mainot (tā) virzienu (piemēram, šķēršļu dēļ).

3. parasti 3. pers. Tikt vairākkārt virzītam pa stacijas sliežu ceļiem (piemēram, vilcienu sastādīšanai) - par lokomotīvēm, vagoniem.

Manevrējošā lokomotīve— manevru lokomotīve.

4. Rīkoties (ar ko) pēc vajadzības, mainot izlietojuma vietu, veidu u. tml.

5. Veikli, arī viltīgi, aplinkus rīkoties, veikli, arī viltīgi izturēties.

Avoti: LLVV

manevrētspēja   mil.

1. Bruņoto spēku dažādu veidu, ieroču šķiru un speciālā karaspēka formējumu spēja pirms kaujas sagatavošanas un kaujas gaitā ātri pārvietoties, izvērsties.

2. Kaujas tehnikas spēja ātri mainīt kustības ātrumu un virzienu.

Avoti: MIL

manevris   novec.

1. Manevrs.

Avoti: LME

manevrs   -a, v.

1. mil. Karaspēka daļu organizēta pārvietošana kaujas uzdevuma sekmīgai veikšanai; karaspēka pārvietošana atbilstoši kaujas apstākļiem, lai, piemēram, izvairītos no pretinieka pārspēka.

2. dsk.; mil. Bruņoto spēku vienību divpusējas kaujas mācības apvidū, kara laikam tuvinātos apstākļos.

3. Kustības virziena maiņa (transportlīdzekļiem).

4. parasti dsk. Lokomotīvju, vagonu virzīšana pa stacijas sliežu ceļiem, lai, piemēram, sastādītu vilcienus.

Manevru lokomotīve— īpašas konstrukcijas lokomotīve manevrēšanai pa stacijas sliežu ceļiem.

5. Veikla, arī viltīga aplinku rīcība, veikla, arī viltīga izturēšanās.

Avoti: LLVV

manevrspēja   s.

1. Spēja mainīt kustības virzienu, manevrēt.

Avoti: MLVV

manevrspējīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. mil. Tāds, kas spēj manevrēt (1).

2. Tāds, kas spēj manevrēt (2).

Avoti: LLVV

manēža   -as, s.

1. Īpaši ierīkots laukums, celtne, telpa apmācībai jāšanā, treniņiem, sacensībām jāšanas sporta.

Manēžas jāšana— jātnieku trīscīņas un divcīņas sastāvdaļa (manēžā).

2. Uzstāšanās laukums (cirkā); arēna.

3. Celtne, telpa sportistu treniņiem, sacensībām.

Avoti: LLVV

manežs   novec.

1. Manēža.

Avoti: LME

Manfredonija   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Manfredonia"), Apūlijas reģiona Fodžas provincē, 56300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

manga

1. Japāņu komiksi; "karikatūras veids, kas radies Japānā pirms vairāk nekā 1000 gadiem.

2. apv. Ielasmeita.

Avoti: PL

mangabeji

1. Mērkaķu dzimtas ģints ("Cercocebus"), ķermeņa garums - 40-60 cm, masa - 7-11 kg, dzīvo mežos grupās (pa 4-12 dzīvnieki) Āfrikā, uzturas gk. kokos, fitofāgi, 5 sugas.

Avoti: LPE

mangabi   novec.

1. Pērtiķu ģints mērkaķu dzimtā, slaidi dzīvnieki ar gariem, slaidiem locekļiem un garu asti, sabiedriski, apdzīvo kokus mežos tropu Āfrikā.

Avoti: KV

mangale   apv.

1. Veltenisks koks drēbju uzritināšanai; robains dēlītis veļas izvelēšanai; mangalis.

2. Boze; sitamais.

Avoti: KV, TlV

mangalēt   apv.

1. Rullēt (izmazgātu) veļu.

2. Ar pūlēm censties ko izvilkt, dabūt.

Avoti: KiV

mangalieši

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Mangaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mangalija   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Konstancas žudecā, 36400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

mangalis   apv.

1. Veltenisks koks drēbju uzritināšanai; robains dēlītis veļas izvelēšanai.

2. Boze; sitamais.

Avoti: KV, TlV

mangals

1. Ierīce šašliku un jebkuras uz iesma uzdurtas gaļas cepšanai.

Avoti: PL

Mangalura   vietv.; novec.

1. Mangalūru - pilsēta Indijā.

Avoti: PZT

Mangalūru   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Mangalore"), Karnātakas štatā, Lakšadvīpu jūras piekrastē, 398700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Mangaļi   vietv.

1. Sens ģeogrāfisks apzīmējums apbūves rajonam Rīgas ziemeļu daļā, Daugavas un tās attekas Vecdaugavas labajā krastā.

2. vēst. Mangaļu pagasts - pastāvēja bijušajā Rīgas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Carnikavas novadā un Rīgas pilsētā.

3. Dzelzceļa pietura Rīgā.

4. Mangaļsala.

5. Mangaļu pussala - atrodas Rīgas pilsētas ziemeļu daļā starp Daugavu, Vecdaugavu un Rīgas līci, 1,5-3 m vjl.

6. Mangaļu polderis - vienā sistēmā apvinota Eimura-Mangaļu poldera dienvidu daļa, no kuras ūdens plūst uz Mangaļu sūkņu staciju pie Kalngales, robeža starp abām daļām (polderiem) iet pa Rīgas - Saulkratsu dzelzceļa līniju.

7. Apdzīvota vieta (mazciems) Rucavas novada Rucavas pagastā.

Avoti: LPag, LC

Mangaļsala   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Ziemeļu rajonā, atrodas Rīgas ziemeļu daļā pie Daugavas ietekas jūrā, pa sauszemi tā robežojas ar Vecāķu apkaimi, bet pa ūdeni tai ir robežas ar Vecdaugavas, Vecmīlgrāvja un Daugavgrīvas apkaimēm, pievienota Rīgai 1960. g.

Avoti: LE1, Wi

manganāts   -a, v.; ķīm.

1. Mangānskābes sāls.

Avoti: LLVV

mangāni-   novec.

1. Priedēklis trīsvērtīgā mangāna savienojumu apzīmēšanai.

Avoti: KV

manganija   novec.

1. Burvība.

Avoti: SV33

manganīns   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Vara, mangāna un niķeļa sakausējums.

Avoti: LLVV

mangānisms   med.

1. Saindēšanās ar mangānu: intencijas trīce, retropulsija, runas traucējumi.

Avoti: TM5

manganīts   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Minerāls - mangāna hidroksīds.

Avoti: LLVV

mangānmēsli   novec.

1. Mangāna mikroelementu mēslojums, kas nepieciešams velēnu karbonātu un stipri kaļķotās augsnēs.

Avoti: LxE

mangāno-   novec.

1. Priedēklis divvērtīgā mangāna savienojumu apzīmēšanai.

Avoti: KV

mangāns   -a, v.; parasti vsk.

1. Ķīmiskais elements - sudrabaini balts, ciets, trausls metāls, periodiskās sistēmas 25. elements, Mn, atommasa - 54,9381, zināmi 8 izotopi, no kuriem 1 ir stabils.

Avoti: LLVV, FF

mangānskābe   -es, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Neorganiska skābe, kuras skābes veidotājs elements ir mangāns ar oksidācijas pakāpi seši.

Avoti: LLVV

mangāntērauds   -a, v.; parasti vsk.

1. Leģētais tērauds, kura sastāvā ir mangāns.

Avoti: LLVV

mangaraji

1. Viena no bimasumbiešu tautām, dzīvo Indonēzijā, Floresas salā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, reliģija - islāms, stipras animisma paliekas.

Avoti: PZT

Mangareva   vietv.; novec.

1. Manareva - lielākā no Gambjē salām Franču Polinēzijā.

Avoti: PZT

mangāt   apv.

1. Mangot.

Avoti: ME

mangbatu   novec.

1. Nubu tautu cilts, mīt ekvatoriālās Āfrikas vidienē ap Augšnīlas un Uelles (Kongo baseinā) ūdensšķirtnēm, mitrā, mežainā apvidū.

Avoti: KV

mangbeti

1. Tauta, pieder pie morumangbeti tautu grupas, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) ziemeļaustrumos, Ugandas ziemeļrietumos, Dienvidsudānas dienvidos, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: PZT

mangbuti

1. Tauta, pieder pie morumangbeti tautu grupas, dzīvo Kongo Demokrātiskās Republikas (Zairas) ziemeļaustrumos, Ugandas ziemeļrietumos, Dienvidsudānas dienvidos, valoda pieder pie Nīlas-Sahāras valodām, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: PZT

Mangen   vietv., vēst., vācu val.

1. Manģenes muiža, kas atradās Kuldīgas apriņķa Padures pagastā.

Avoti: KV

Mangeri   vietv.; vēst.

1. Pilsēta Jaunzēlandē, Oklendas dienvidu piepilsēta, ko apvienojot ar vairākām citām piepilsētām izveidota Manukau pilsēta.

Avoti: PZT

mangeromi

1. Indiāņu cilts no katukini cilšu grupas, dzīvo Brazīlijas rietumos, Žurua un Pirusas lejteces baseinā.

Avoti: PZT

Manghita   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānas Karakalpaksttānas Republikā ("Mang'it"), 30700 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: PZT

Manghistau   vietv.

1. Kalnu grēda Mangišlakas pussalā, Kazahstānā, garums - 130 km, augstums - līdz 556 m, smilšakmeņi, kaļķakmeņi, mergeļi, māli un smiltis.

Avoti: PZT

mangi

1. Tauta, dzīvo Nigērā, Nigērijā un Čadā, valoda pieder pie Sahāras valodu nilotu saimes kanuru grupas, ticīgie - musulmaņi.

Avoti: PZT

mangifera   lat.

1. Ankardiju dzimtas ģints.

Mangifera indica— Indijas mango.

Avoti: PDE

Mangilau   vietv.

1. Pilsēta Guamas salā, Marianas salu dienvidos, 7790 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA

Mangistavs   vietv.

1. Karatavs - kalnu grēda Rietumtjanšnā.

Avoti: PZT

Mangišlaka   vietv.

1. Pussala Kaspijas jūras austrumu krastā, Kazaahstānā, garums - ~250 km, augstums - līdz 556 m.

2. Mangišlakas līcis - atrodas Kaspijas jūras austrumu piekrastē, starp Tibkaragānas un Buzači pussalu, garums - ~100 km, platums pie ieejas - ~70 km, dziļums - 10-12 m.

Avoti: LģE

Mangita   vietv.

1. Manghita - pilsēta Uzbekistānas Karakalpakijas Republikā.

Avoti: PZT

mangls   novec.

1. Dienvidamerikas koki, kas laiž no stumbriem lielas gaisa saknes, kuras iestiprinās zemē.

Avoti: SV33

mango   nelok., v.

1. Mūžzaļš tropu augļu koks ar aromātiskiem, saldiem augļiem.

2. Šī koka auglis; tā sēklas lieto pret cērmēm, bet mizu par savilcēju līdzekli.

Avoti: LLVV, TM5

Mangoči   vietv.

1. Pilsēta Malāvijā, Dienvidu reģionā, 26600 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: PuA, LpA

mangolds   -a, v.

1. Divgadīgs balandu dzimtas dārzenis - lapu biete ("Beta vulgaris", arī "Beta cicla").

Avoti: LLVV, Aug2

Mangole   vietv.

1. Viena no Sulas salām Moluku salu grupā, Indonēzijā, uz austrumiem no Sulavesi.

Avoti: PZT

mangostāns   -a, v.

1. Asinszāļu dzimtas tropu augļu koks ar saldskābiem augļiem neliela ābola lielumā.

2. Šī koka auglis.

Avoti: LLVV

mangot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Dodoties no vienas vietas uz otru, no cita pie cita, neatlaidīgi, arī uzmācīgi prasīt, lūgt (ko).

// intrans.

Avoti: LLVV

mangotājs   sar.

1. Ubags.

Avoti: Sin

mangoties   apv.

1. Diedelēties, lūgties, lai ko dod.

2. Ar pūlēm, grūtībām censties iegūt, dabūt ko tādu, kā ir maz.

Avoti: ĒiV

mangrava   novec.

1. Mangrove.

Avoti: Ang

mangro   nelok., v.

1. Mangrove - tropu koku un krūmu audze piekrastēs, ko applūdina paisums.

Avoti: LLVV

mangrove   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Tropu koku un krūmu audze piekrastēs, ko applūdina paisums.

Avoti: LLVV

mangrovija   novec.

1. Mangrove.

Avoti: Ang

mangrs   novec.

1. Mangrove.

Avoti: Ang

mangu   mit.

1. Saskaņā ar Centrālāfrikas azandu metafiziskajiem uzskatiem īpaša viela, kas cilvēku padara par burvi.

Avoti: MrJ

mangulis   apv.

1. Darba rīks veļas rullēšanai - pabiezs dēlītis ar rievainu apakšpusi un rokturi virspusē vai galos.

Avoti: ME

mangusta   novec.

1. Ihneimons, mangusts.

Avoti: SV33

mangusti   novec.

1. Ulči - tauta Krievijas Habarovskas novadā.

2. dsk. Mangusts.

Avoti: PZT

mangusts   -a, v.

1. dsk. Zīdītāju klases plēsēju kārtas viveru dzimtas ģints ("Herpestes"), neliels plēsīgs zīdītājs, sastopams Dienvidāzijā, Āfrikā un Eiropas dienvidrietumos, ķermeņa garums - līdz 65 cm, masa - līdz 4,5 kg, pārtiek gk. no grauzējiem un čūskām, viegli pieradināmi un bieži tiek turēti mājās, kur tie izķer čūskas, peles un žurkas.

Ēģiptes mangusts— mangustu suga ("Herpestes ichneumon"), saukts arī par faraona žurku.

Indijas mangusts— mangustu suga ("Herpestes edwardsi").

Avoti: LLVV, PDE

mangūzis   apv.

1. Liels, neveikls cilvēks.

Avoti: ME

Mangvaldi   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Mangualde"), Viseu apgabalā, 19900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Manhatana   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Manhattan"), Kanzasas štatā, 56100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Manhattan"), Montānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Sala Hudzonas upē un Ņujorkas pilsētas administratīvais rajos, ASV, platība - 35 kvadrātkilometri.

Avoti: WA16, LpA

Manheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Mannheim"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 294600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Mani   mit.

1. Mitoloģizēts irāņu reliģiskā reformatora un pravieša, maniheimisma dibinātāja tēls, viņa mācība par glābiņu pamatojas uz labā un ļaunā savstarpējo cīņu pasaulē.

Avoti: Mit

manī   žarg.; nelok.

1. Nauda.

Avoti: SLG

māni   mit.

1. Mirušo gari romiešu mitoloģijā, kurus pielūdza kā dievišķus un dažkārt identificēja ar veļu valstības dieviem.

Avoti: IdV

Māni   mit.

1. Skandināvu mitoloģijā - mēness personifikācija, kas vada zvaigžņu gaitas un audzina divus zemes bērnus.

Avoti: Mit

Maniago   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Maniago"), Friuli-Venēcijas Džūlijas reģiona Pordenones provincē, 11800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

maniakāls   -ais; s. -a, -ā;

1. med. Saistīts ar māniju (1), tai raksturīgs.

Maniakāli depresīvā psihoze— psihiska slimība, kūmi raksturīga ilgākas vai īsākas pacilātības un depresijas mija.

2. Saistīts ar māniju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

maniaks   -a, v.

1. Cilvēks, kas slimo ar māniju (1).

2. Cilvēks, kam piemīt mānija (2).

Avoti: LLVV

manība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> manīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; manīgums (1).

2. Vispārināta īpašība --> manīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; manīgums (2).

3. Vispārināta īpašība --> manīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme; manīgums (3).

Avoti: LLVV

mānība   s.

1. Vispārināta īpašība --> mānīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

manicheisms   rel.

1. Reliģiska mācība senpersiešu un kristīgās reliģijas apvienojumā; apspiesta 6. gadsimtā.

Avoti: LV93

manichieši   novec.

1. Manihejieši.

Avoti: KV

Maniča   vietv.

1. Upe Krievijas Rostovas apgabalā, Donas kreisā krasta pieteka, garums - 219 km, iztek no Maničgudila ezera.

Avoti: PZT

Maničgudils   vietv.

1. Ezers Kumas-Maničas ieplakas un limānu sistēmā Krievijā, Rostovas apgabalā, Stavropoles novadā, Kalmikijas Republikā, 10 m vjl., platība - 344 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 0,6 m, krasti purvaini.

Avoti: PZT

maniera   novec.

1. Paņēmiens.

Avoti: LME

maniere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Izturēšanās, uzvedības, runas (pierasts, pastāvīgs) veids.

// dsk. Uzvedības un izturēšanās savdabību kopums (atsevišķiem cilvēkiem vai sabiedrības grupai).

2. Paņēmienu, savdabību kopums, kas raksturīgs mākslinieka daiļradei, mākslas virzienam.

Avoti: LLVV

manierēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.; sar.

1. Pārspīlēti, pārsmalcināti izturēties.

Avoti: LLVV

manierība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> manierīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> manierīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

manierīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir pārspīlētas, pārsmalcinātas manieres (1).

2. Pārspīlēts, pārsmalcināts, samākslots (par mākslas darbu).

Avoti: LLVV

manierīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> manierīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; manierība (1).

2. Vispārināta īpašība --> manierīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; manierība (2).

Avoti: LLVV

manieris   novec.

1. Paņēmiens.

Avoti: LME

manierisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Mākslas virziens, kas radās Itālijā 16. gadsimtā un kam raksturīgs pārmērīgs dekoratīvisms, izskaistināšana.

2. Formas pārspīlējums, pārsmalcinātība, samākslotība (mākslā); manierība (2).

3. med. Indivīda stereotipiska darbība vai raksturīgs ieradums.

Avoti: LLVV, TM5

manierists   -a, v.

1. Manierisma (1) pārstāvis.

Avoti: LLVV

maniers   novec.

1. Paņēmiens.

Avoti: LME

manieši   apv.

1. Mana ģimene, radinieki, savieši.

Avoti: ME

manifestācija   -as, s.

1. Pozitīva masu sabiedriskā noskaņojuma izpausmei rīkots masveida gājiens, mītiņš.

2. Redzama vai spilgta izpausme.

Avoti: SV99

manifestants   -a, v.

1. Manifestācijas dalībnieks.

Avoti: LLVV

manifestēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. intrans. Piedalīties manifestācijā.

2. trans. Atklāti, skaidri paust.

Avoti: LLVV

manifestēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos;

1. Refl. --> manifestēt (2).

Avoti: LLVV

manifests   -a, v.

1. Valsts galvas vai augstākās institūcijas rakstveida vēstījums iedzīvotājiem (parasti sakarā ar kādu nozīmīgu politisku notikumu).

2. Sabiedriskas organizācijas, politiskas partijas u. tml. rakstveida paziņojums par saviem uzskatiem, programmu, lēmumiem.

3. Kuģa kravas vai tās daļas saraksts.

Avoti: SV99

manīgai   apv.

1. Uzmanīgi.

Avoti: KiV

mānīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas māna, maldina; tāds, kas rada nepareizus priekšstatus, domas, uzskatus.

Avoti: LLVV

manīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas prot veikli izmantot apstākļus.

2. Tāds, kas ir vērīgs, tāds, kas ātri ko pamana, uztver (par cilvēkiem).

3. Tāds, kas ir veikls (par cilvēkiem), tāds, kas ātri, veicīgi ko dara; izveicīgs.

Avoti: LLVV

mānīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mānīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

manīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> manīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> manīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> manīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

maniheisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Reliģija (aptuveni no 3. gadsimta līdz 14. gadsimtam), kurā ir budisma, zoroastrisma un kristiānisma elementi.

Avoti: LLVV

maniheists   rel.

1. Maniheisma piekritējs.

Avoti: RtV

manihēji   novec.

1. Pagāniski kristīga sekta 3. gadsimtenī; manihejieši.

Avoti: SV33

manihejieši

1. Persiešu garīgā skolotāja Manī (ap 216.-276. g.) sekotāji, kuru stingrās askētiskās sistēmas mērķis bija atbrīvot cilvēkā dievišķās dzirkstis.

Avoti: R1

manihot   lat.

1. Maniokas.

Manihot esculenta— ēdamā manioka.

Avoti: KV

-mānija   med.

1. Salikteņu otrā daļa, kas norāda uz nepārvaramu tieksmi pēc kaut kā.

Avoti: MSV

mānija   -as, s.

1. med. Patoloģisks stāvoklis, kam raksturīgs nepamatoti pacilāts garastāvoklis, satraukta domāšana un kustības.

Lieluma mānija— slimīgs psihisks stāvoklis, kam raksturīga lielīšanās tieksme un nepamatota iedomība.

Vajāšanas mānija— slimīgs psihisks stāvoklis, kam raksturīgas nepamatotas bailes no kā.

2. Nepārvarama tieksme (ko darīt, kā izturēties).

Alkohola mānija— akūta mānija, kuras cēlonis ir alkohola lietošana.

Reliģiskā mānija— reliģiska satura murgi.

Avoti: LLVV, TM5

Mānija   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - neprāta personifikācija, ko uzsūtīja cilvēkiem, kas pārkāpa noteiktos likumus un paražas.

Avoti: Mit

manikīra   novec.

1. Manikīrs.

Avoti: KV

manikīre   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Manikīra speciāliste.

Avoti: LLVV

manikirēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; parasti divd. formā: manikirēts;

1. Kopt, arī lakot roku nagus, kopt rokas.

Avoti: LLVV

manikīrs   -a, v.

1. Roku nagu kopšana, arī lakošana, roku kopšana.

2. novec. Manikīra speciālists.

Avoti: LLVV, LME

manikūra   novec.

1. Roku nagu kopšana.

Avoti: LV93

manila   novec.

1. Otrais trumpis lombrā un līdzīgās kāršu spēlēs.

Avoti: SV33

Manila   vietv.

1. Filipīnu galvaspilsēta (filipīniešu val. "Maynila"), atrodas Lusonas salas dienvidrietumos, Dienvidķīnas jūras Manilas līča krastā, 10,7 mlj iedzīvotāju.

Avoti: LģE

manilas   novec.

1. Aproces, arī uz kājām nēsājamas sprādzes nēģeriem.

Avoti: SV33

maniluvijs   novec.

1. Roku mazgāšana.

Avoti: SV33

maniofobija   med.

1. Bailes saslimt ar māniju.

Avoti: TM5

manioka   -as, s.

1. dsk. Eiforbiju rindas dievkrēsliņu dzimtas ģints ("Manihot"), kokaugi un lakstaugi ar lielām staraini daivainām, šķeltām vai dalītām lapām, >160 s.

Ēdamā manioka— manioku suga ("Manihot esculenta"), mūžzaļš krūms ar lieliem sakņu gumiem, ko pēc izžāvēšanas un karsēšanas lieto pārtikai.

Avoti: LLVV, PDE

maniola   lat.

1. Samteņu dzimtas ģints.

Maniola jurtina— pļavas vēršacītis.

Avoti: LD

manipolis   apv.

1. Valsts degvīna veikals (ar monopoltiesībām).

Avoti: ViV

manipulācija   -as, s.

1. Kustība, darbība, parasti noteikta uzdevuma izpildīšanai.

// pārn. Viltīga, negodīga rīcība; mahinācija; viltīgs triks; tendencioza faktu sagrozīšana.

2. Triku demonstrēšana, izmantojot roku veiklību un novēršot skatītāju uzmanību.

Avoti: LLVV, SV96

manipulators   -a, v.

1. v. Iekārta, ar ko no attāluma veic kādas darbības un kas parasti atveido roku kustības.

2. v. Telegrāfijā - ierīce telegrāfa signālu iegūšanai (raidīšanai), piemēram, Morzes telegrāfa atslēga.

3. Cilvēks, kas manipulē.

4. Iluzionists, kas galvenokārt izmanto roku kustības.

Avoti: LLVV

manipulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Veikt kustību, darbību, parasti noteikta uzdevuma izpildīšanai.

2. pārn. Viltīgi, negodīgi rīkoties.

Avoti: LLVV

manipuls

1. Romiešu kājnieku vienība (60-120 cilvēku), kas sastāvēja no divām centūrijām; vēlāk manipulus apvienoja kohortās (pa trim katrā kohortā).

Avoti: SV99

Manipura   vietv.

1. Štats Indijas austrumos ("Manīpur"), administratīvais centrs - Imphāla, platība - 22327 kvadrātkilometri, 2627000 iedzīvotāju (2008. g.), valoda - meiteju.

Avoti: PuA

manipuraka   mit.

1. Ezoterismā viena no čakrām, tā atrodas nabas līmenī.

Avoti: SG

manipuri

1. Viena no kukičini grupas tautībām, dzīvo gk. kalnu rajonos Indijas austrumos un Mjanmas (Birmas) ziemeļrietumos, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas, rakstība bengāļu alfabētā, reliģija - hinduisms, arī kristiānisms, islāms, animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

mānis   -ņa, v.

1. vsk. Māņi.

2. apv. Blēdis.

3. apv. Spoks.

Avoti: LLVV, LE

Manisa   vietv.

1. Pilsēta Turcijas rietumos ("Manisa"), Gedizas upes ielejā, ila administratīvais centrs, 309000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Manisalesa   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijas Republikā ("Manizales"), Centrālās Kordiljeras rietumu nogāzē 2153 m vjl., Kaldasas departamenta administratīvais centrs, 358500 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Manisesa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Manises"), Valensijas apgabala Valensijas provincē, 30700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mānisms   novec.

1. Mirušo kults, senču kults.

Avoti: KV

maniška   apv.

1. Vīriešu apģērba gabals, kas sedz krūšu daļu un ko valkā zem svārkiem.

Avoti: KiV

mānīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Stāstot ko nepatiesu, apzināti maldināt.

Mānīt (pašam) sevi (ar ko)— censties pārliecināt sevi par ko īstenībā neesošu.

// intrans. Neprecīzi, arī nepareizi atspoguļot īstenību (par maņu orgāniem).

2. Apzināti izturēties negodīgi; arī krāpt.

// intrans.

Avoti: LLVV

manīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Uztvert ar redzi; redzēt, saskatīt.

2. Uztvert (parasti ar tausti, dzirdi); arī just.

3. Jaust.

4. parasti 3. pers. Sajust (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

mānītājs   apv.

1. Krāpnieks, blēdis, māns.

Avoti: LV93

manīte   apv.

1. Dem. --> mana.

Avoti: ME

maniteneri

1. Indiāņu cilts no aravaki cilšu grupas, dzīvo dziļi tropu mežos Dienvidamerikā.

Avoti: PZT

manītes   apv., izsauk.

1. Lieto (savienojumā "vai manītes"), lai izteiktu nepatiku, sāpes, pārdzīvojumu.

Avoti: KiV

manīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Paslepus (parasti nogaidot izdevīgu brīdi) virzīties; lavīties.

// reti. Gatavoties (1).

2. sar. Attapīgi, veikli rīkoties.

Avoti: LLVV

mānīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Stāstīt ko nepatiesu; rīkoties, izturēties negodīgi.

Avoti: LLVV

manito   rel.

1. Vārds, ko lietoja Ziemeļamerikas algonkinu cilts indiāņi, kad vērsās pie garīgajiem spēkiem.

Avoti: R1

Manitoba   vietv.

1. Province Kanādas vidusdaļā ("Manitoba"), administratīvais centrs - Vinipega, platība - 647797 kvadrātkilometri, 1232700 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Manitobas ezers (angļu val. "Lake Manitoba"), 248 m vjl., platība - 4700 kvadrātkilometru, garums - 193 km, platums - līdz 40 km, lielākais dziļums - 20 m.

Avoti: LģE

Manitovoka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Manitowoc"), Viskonsinas štatā, 33100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Manītsoka   vietv.

1. Pilsēta Pilsēta Grenlandē ("Maniitsoq"), salas rietumu piekrastē, 2670 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

manitu   antrop.

1. Labs vai ļauns gars kā pielūgsmes un godbijības objekts (Amerikas indiāņiem); tas, kam piemīt pārdabisks spēks.

Avoti: SV99

Manitu   mit.

1. Algonkinu (ASV Klinšu kalni, Kanāda) mitoloģijā - "Diženais gars", augstākā dievība, kas radījis Visumu un atdevis to Saulei, Mēnesim, Pērkonam un Vējam.

Avoti: Mit

Manjasa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Manyas"), Balikesiras ilā, 6500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

manjemi   novec.

1. Bantu nēģeru cilts; dzīvo Vidusāfrikā rietumos no Tanganikas ezera, ziemeļos no Lukugas upes.

Avoti: KV

Manju   mit.

1. Vēdisma mitoloģijā - dusmu dievība un niknuma personifikācija, galvenokārt dieva Indras dusmas.

Avoti: Mit

Manka   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Mank"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mankasis   apv.

1. Skopulis, bagāts ubags.

Avoti: ME

Mankeito   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mankato"), Minesotas štatā, 40400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

mankēt   novec.

1. Iztrūkt, kļūdīties, nekārtīgi izpildīt savu pienākumu, palaist garām gadījumu.

Avoti: KV

Mankihila   vietv.

1. Pilsēta Senkitsā un Nevisā, 3470 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

manko   nelok., v.; ekon.

1. Nepilna preču masa; iztrūkums kasē.

Avoti: LLVV

Manko   mit.

1. Manko Kapaks - kevču (Peru, Ekvadora, Bolīvija) mitoloģijā - inku valdnieku dinastijas pamatlicējs un galvaspilsētas Kusko dibinātājs.

Avoti: Mit, PmV

mankurtisms

1. Vēsturiskās atmiņas zudums.

Avoti: PL

mankurts

1. Cilvēks, kas zaudējis vēsturisko atmiņu, aizmirsis savas saknes.

Avoti: PL

Manļeva   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Manlleu"), Katalonijā, Barselonas provincē, 20400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

manna   -as, s.; parasti vsk.

1. Uzturlīdzeklis, ko iegūst no kviešu graudiem, nolobot tiem biezo apvalku un pēc tam sīki saskaldot; mannas putraimi.

Avoti: LLVV

manna   -as, s.

1. Dažu ķērpju sugu augs (zemeslodes sausajos apgabalos).

2. Dažu ošu sugu un citu augu iztecējusi un sakaltusi sula, ko izmanto uzturam, medicīnā.

3. rel. Brīnumbarība (Vecās Derības leģendās), ko Dievs deva Izraela tautai, kad tā klejoja pa Sinaja tuksnesi.

4. žarg. Prostitūta.

Avoti: LLVV, RtV, KZ

mannā   sar.; nelok.

1. Manna, mannas putraimi.

Avoti: SLG

mannekens   novec.

1. Manekens.

2. Cilvēks, kas uzstājas un rīkojas kā mašīna, bez savas gribas.

Avoti: SV33

Mannersdorfa   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Mannersdorf am Leithagebirge"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 3900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mannitāns   med.

1. Amorfa vai kristāliska viela, ko iegūst, daļēji dehidrējot mannītu ar sērskābi.

Avoti: TM5

mannīts

1. Ogļhidrātu savienojums, viens no cukura aizstājējiem; pārtikas piedeva E421, saldinātājs, mitrumuzturētājs, var izraisīt reakcijas, kas saistītas ar palielinātu jutīgumu, nelabums, vemšana, caureja, nātrene, nav ieteicams bērniem un diabētiķiem.

2. ķīm. Alifātiskais sešvērtīgais spirts HOCH2-(CHOH)4-CH2OH.

Avoti: VE, Zkp, ZTV

mannocukurskābe   med.

1. COOH(CHOH)4COOH, mannozes oksidēšanās produkts.

Avoti: TM5

mannohidrazons   med.

1. Mannozes fenilhidrazons; bezkrāsaini kristāli, ko lieto mannozes identificēšanai.

Avoti: TM5

mannonskābe   med.

1. CH2OH(CHOH)4COOH, mannozes oksidēšanās produkts.

Avoti: TM5

mannoze   ķīm.

1. Monoze, viena no izplatītākajiem vienkāršajiem cukuriem - heksozēm C6H12O6.

Avoti: ZTV

mannozidoze   med.

1. Pārmantotu anomāliju komplekss (autosomāli recesīva pārmantošana): pastiprināta uzņēmība pret infekciju; robusta ķermeņa uzbūve ar lielu skeletu, garš augums, makroglosija, plakans deguns, lielas, atkārušās ausis, reti zobi, liela galva, lielas plaukstas un pēdas.

Avoti: TM5

Manns   mit.

1. Ģermāņu mitoloģijā - pirmais cilvēks, no zemes dzimušā dieva Tuisto dēls, triju ģermāņu cilšu grupējumu - ingveonu, istveonu un herminonu - pirmsencis un ciltstēvs.

Avoti: Mit

Mannus   novec.

1. Senģermāņu dievs un ciltstēvs.

Avoti: SV33

mano   lat., mūz.

1. Roka.

Mano destra— labā roka.

Mano sinistra— kreisā roka.

Avoti: Mūz

mano

1. Tauta, dzīvo Kotdivuārā un Libērijas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie mandu saimes dienvidu (mandefu) grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku senču kults), daļa - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

manobi

1. Viena no Filipīnu kalniešu tautībām, dzīvo Mindano salas kalnu rajonos, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, saglabājušies tradicionālie ticējumi.

Avoti: PZT

manocitīns

1. Vilnas tauku un kampareļļas maisījums; līdzeklis pret metāla detaļu un izstrādājumu koroziju.

Avoti: SV69

manodetanders

1. Ierīce saspiestas gāzes spiediena samazināšanai, liekot gāzei plūst no viena trauka (balona) otrā; lieto gk. metināšanā.

Avoti: SV69

Manokvari   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā ("Manokvari"), Rietumpapua provinces administratīvais centrs, 136300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA

manometris   novec.

1. Manometrs.

Avoti: LME

manometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar manometru, tam raksturīgs; tāds, ko mērī ar manometru.

Avoti: LLVV

manometrs   -a, v.

1. Aparāts gāzu un šķidrumu spiediena mērīšanai.

Avoti: LLVV

Manona   vietv.

1. Manono - pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā.

Avoti: PZT

Manono   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā ("Manono"), Tagaņikas provinces dienvidrietumos, ~30000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

Manopello   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Manoppello"), Abruco reģiona Peskāras provincē, 7100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

manoptoskops   med.

1. Ierīce, ar kuru nosaka katras acs redzes spēju atsevišķi.

Avoti: TM5

manors   vēst.

1. Feodālā lēņu muiža viduslaiku Anglijā.

Avoti: SV69

Manoska   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Manosque"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Augšprovansas Alpu departamentā, 22100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

manoskops   med.

1. Ierīce gāzu blīvuma noteikšanai.

Avoti: TM5

manovakuummetrs

1. Aparāts pārspiediena un vakuuma mērīšanai.

Avoti: SV69

Manresa   vietv.; novec.

1. Manresa - pilsēta Spānijā.

Avoti: PZT

Manreza   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Manresa"), Katalonijā, Barselonas provincē, 23300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

manrihters

1. Vēlēta amatpersona Livonijā līdz 1812, kas izšķīra gk. vasaļmuižnieku robežprāvas un prasības pēc izbēgušajiem zemniekiem (vēlāk zemn. prāvas iztiesāja arkla tiesneši).

Avoti: EV

-māns

1. Salikteņu daļa - persona, kurai ir nepārvarama tieksme, aizraušanās, mīlestība pret to, kas izteikts salikteņa pirmajā daļā (piem., melomāns, bibliomāns).

Avoti: SV08

mans   vietn., -a, v.

1. Tāds, kas pieder, piemīt runātājam, ir daļa no runātāja.

Manā laikā— runātāja dzīves laikā, darbības posmā.

Vai manu, vai!— izsaucas izbrīnā, satraukumā, izbailēs, sašutumā.

2. parasti izsaukuma teikumos. Lieto, lai uzsvērtu, ka uzrunātais ir saistīts ar runātāju.

3. žarg. Es.

Avoti: LLVV

mans   novec.

1. Svara vienība Persijā un visā Vidusāzijā, 2,944 kg, kas dalījās 40 siros, un 1 sirs līdzinājās 16 viskaliem.

Avoti: KV

māns   -a, v.; parasti vsk.

1. Tas, kas nav īsts, patiess; šķitums, vīzija; arī spoks, rēgs; māņi (3).

Tukšs māns, arī tukši māņi— nepatiesība.

Avoti: LLVV

mansafa

1. Nacionālais ēdiens Jordānijā un arī citās Austrumu zemēs, ko gatavo no jēra gaļas, kas sautēta jogurta mērcē un tiek pasniegta kopā ar rīsiem.

Avoti: PL

Mansalu   vietv.

1. Himalaju kalnu virsotne Nepālā, septītā augstākā virsotne pasaulē - 8156 m.

Avoti: LpA

Mansaniljo   vietv.

1. Pilsēta Kubā ("Manzanillo"), Granmas provincē, osta Karību jūras Gvakanajas līča krastā, 97000 iedzīvotāju (2002. g.).

2. Pilsēta Meksikā ("Manzanillo"), Kolimas pavalstī, osta Klusā okeāna krastā, 184500 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: LpA, PuA

Mansaniļa   vietv.; novec.

1. Mansaniljo - pilsēta Kubā.

2. Mansaniljo - pilsēta Meksikā.

Avoti: PZT

mansards   -a, v.

1. Telpa (parasti dzīvošanai) celtnes bēniņos zem jumta slīpes.

Mansarda jumts— lauzta jumta forma ar lēzenu augšējo un stāvu apakšējo virsmu; Latvijā dēvē arī par holandiešu jumtu.

Avoti: SV99, ZTV

Mānselke   vietv.

1. Augstieņu un zemu kalnu grēda Somijas ziemeļos un austrumos, daļēji Norvēģijas ziemeļos un Krievijas ziemeļrietumos, Baltijas, Baltās un Barenca jūras ūdensšķirtne, garums - >750 km, platums - līdz 75 km, augstākā virsotne - 718 m.

Avoti: LģE

Mansfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Mansfeld"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 9300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mansi   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Hantu-Mansu autonomā apvidus (Krievijā) rietumdaļas pamatiedzīvotāji; runā mansu valodā, ticīgie - pareizticīgie.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Mansu valoda— somugru valodu saimes ugru grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

Avoti: LLVV

Mansi   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Muncie"), Indiānas štatā, 70200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

mansoneloze   med.

1. Helmintoze, kuras ierosinātājs ir "Mansonella ozzardi".

Avoti: TM5

manss

1. Dzīvojamo un saimniecisko ēku komplekss, kas kopā ar zemes valdījumu veidoja zemnieku saimniecību viduslaikos Rietumeiropā.

Avoti: LPE

Manstera   vietv.

1. Vēsturiska province Īrijas dienvidos (angļu val. "Munster"), platība - 25000 kvadrātkilometru, viena no vecākajām Īrijas provincēm (pirmoreiz minēta III gs.), 976.-1014. g. - spēcīgākā Īrijas karaļvalsts, ko XII gs. iekaroja angļu feodāļi.

Avoti: PZT

Mansura   vietv.; novec.

1. Mensūra - pilsēta Ēģiptē.

Avoti: PZT

manšafte   žarg.

1. Vienība; sporta komanda.

Avoti: Žrg

manšete   -es, dsk. ģen. -šu vai -tu, s.

1. Aproce (parasti blūzei, kreklam).

// pareti. Piešuve, uzšuve, atloks (bikšu staras galā).

2. med. Riņķveida pārsējs (parasti spiedošs, imobilizējošs).

3. tehn. Mīksta materiāla īpaša profila blīvgredzens.

4. med. Aproces veida nejutība plaukstas locītavas apvidū histērijas gadījumā.

Avoti: LLVV, PP, TM5

manšetveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir manšetes jeb aproces forma, veids.

Avoti: LLVV

manšetveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Manšetveida.

Avoti: LLVV

manta   -as, s.

1. parasti vsk. Tas, uz ko ir pilnīgas valdījuma, lietojuma un rīcības tiesības; tas (lietu kopums), kas kādam pieder, uz ko kādam ir valdījuma, lietojuma un rīcības tiesības; īpašums (1).

Nekustama manta— zeme, celtnes uz tās, zemes dzīļu bagātības; nekustamais īpašums.

2. parasti vsk. Materiālu vērtību kopums; liels daudzums dažādu priekšmetu, lietu, naudas, kas kādam pieder; bagātība (1).

Apaugt ar mantu— iegūt daudz priekšmetu, lietu.

// pārn. Garīgas vērtības.

3. Priekšmets, lieta (ar noteiktu lietošanas vērtību, funkciju).

// parasti dsk. Līdzpaņemtie priekšmeti, kas nepieciešami, piemēram, dzīvošanai (kur kādu laiku).

// pārn. Pozitīva īpašība (cilvēkam); pozitīvas savstarpējās (cilvēku) attiecības; pozitīvs stāvoklis.

4. parasti vsk. Materiāls, arī produkts.

5. sar. Mantiņa (2).

Avoti: LLVV

Manta   vietv.

1. Pilsēta Ekvadorā ("Manta"), osta Klusā okeāna krastā, 193000 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

mantabagātība   apv.

1. Manta un bagātība.

Avoti: ViV

mantāgs   -a, v.; vēst.

1. Vasaļu sanāksme (feodālismā; Latvijā 14.-16. gs.).

Avoti: LLVV

mantalis   apv.

1. Mētelis.

Avoti: KiV

Mantamada   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Ziemeļegejas perifērijā, 3200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

mantapgāde   mil.

1. Bruņoto spēku karaspēka apgādes sistēma ar mantām, mazgāšanas līdzekļiem un remonta materiāliem, ko veic speciāls apgādes dienests.

Avoti: MIL

Mantara   vietv.; novec.

1. Mantaro - upe Peru.

Avoti: PZT

Mantaro   vietv.

1. Upe Peru, Apurimakas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

mantasgars   apv.

1. Mantrausīgs, skops cilvēks.

Avoti: ViV

mantaskāre   -es, s.; parasti vsk.; reti.

1. Mantkāre.

Avoti: LLVV

mantaspūķis   apv.

1. Mantrausīgs, skops cilvēks.

Avoti: ViV

mantāt   apv.

1. Dziedināt ar maģiskām darbībām.

2. Šādā veidā pasargāt zīdaini no katra ļaunuma.

Avoti: LE, KiV

mantāt   apv.

1. Grozīt, pārtaisīt.

Avoti: ME

mantāt   apv.

1. Iegūt, laimēt, nopelnīt.

Avoti: ME

mantāties   apv.

1. Izmantot, izlietot.

Avoti: KiV

mantažņiks   žarg.

1. Organizētājs.

Avoti: SLG

mantelēt   novec.

1. Apžogot, nostiprināt apcietinājumus.

Avoti: SV33

mantelete   novec.

1. Nolaižams kāpslis pie ratiem.

2. Īss mētelis katoļu bīskapiem.

3. Kustināms aizklājs no žagaru kūļiem, aizklājs apcietinājumu priekšā.

Avoti: SV33

mantēlis   apv.

1. Mantkārīgs cilvēks.

Avoti: SiV

mantelis   -ļa, v.; apv.

1. Mētelis.

2. Manteļskurstenis.

Avoti: LLVV, MalV, VV

mantels   apv.

1. Mētelis.

Avoti: BsV

manteļapuža   apv.

1. Vieta zem mēteļa; mēteļa apakšējā daļa.

Avoti: ViV

manteļskurstenis   -ņa, v.; arhit.

1. Apvalkdūmenis - liels, ēkai stāvi caurejošs skurstenis, kas augšgalā piltuvveidīgi sašaurinās, bet apakšējā daļa aptver veselu pavarda telpu.

Avoti: LLVV, ZTV

mantene   žarg.

1. Kultūrpreču veikals.

Avoti: SLG

mantenieks   apv.

1. Mantinieks.

Avoti: ME

manteri

1. Relikta aborigēna cilts no džakuni grupas, dzīvo Malakas pussalā (Malaizijā), runā malajiešu valodas dialektā (austronēziešu saimes indonēziešu grupa), dzīvo pāļu celtnēs, tradicionālie animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

mantes   apv.

1. Dāvanas, ko bērēs pasniedz zārka nesējiem u. c.

Avoti: ME

mantēt   apv.

1. Dziedināt ar maģiskām darbībām.

2. Šādā veidā pasargāt zīdaini no katra ļaunuma.

Avoti: LE

mantēvamējs   apv.

1. Tāds, kas pieder manam tēvam, ir saistīts ar manu tēvu; mana tēva.

Avoti: ViV

mantglabis   apv.

1. Mantas, dārgumu glabātājs.

Avoti: ME

mantgūbis   apv.

1. Mantrausis.

Avoti: NeV

mantguvība   apv.

1. Mantkārība, skopums.

Avoti: ME

mantguvīgs

1. Mantkārīgs.

Avoti: Sin

mantguvis

1. Mantrausis.

Avoti: Sin

mantība   -as, s.; parasti vsk.

1. Materiālu vērtību (priekšmetu, lietu u. tml.) kopums; manta (2).

Avoti: LLVV

mantīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam pieder, parasti liels, īpašums; bagāts.

2. apv. Tāds, kas rūpīgi krāj mantu.

Avoti: LLVV, ViV

mantīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mantīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mantija   -as, s.

1. Plats, garš apmetņa veida apģērba gabals, ko valkā virs cita apģērba.

2. zool. Ādas kroka (gliemjiem), kas aptver visu ķermeni vai tā daļu.

3. ģeol. Ģeosfēra, kas atrodas starp litosfēru un Zemes kodolu.

4. Ārējā gliemju ādas kroka, kas daļēji vai pilnīgi sedz dzīvnieka ķermeni.

Avoti: LLVV, LD

mantika

1. Pareģošanas māksla, zīlēšana.

Avoti: EV

Mantīka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Manteca"), Kalifornijas štatā, 73500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Mantikeira   vietv.

1. Mantikeiras grēda - nomatu masīvs Brazīlijas plakankalnes dienvidaustrumos ("Serra da Mantiqueira"), Brazīlijā, augstākā virsotne - 2787 m (Aguļasnegrass), virsotnes plakanas, dienvidaustrumu nogāze - stāva, ziemeļrietumu - lēzena, saposmota.

Avoti: PZT

mantiļa   -as, s.

1. Sieviešu mežģīņu vai zīda apmetnis (galvenokārt Spānijā), kas apsedz galvu un ķermeņa augšdaļu.

2. Īss sieviešu apmetnis.

Avoti: LLVV

Mantineja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 3500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

mantinīca   apv.

1. Mantiniece.

Avoti: KiV

mantinieks   -a, v.

1. jur. Persona, kas (ko) manto (1) vai kurai ir tiesības (ko) mantot.

2. Cilvēks, kas ko manto (2).

3. Cilvēks, kas ko manto (3); darba turpinātājs; pēctecis.

4. sar. Bērns (parasti jaundzimušais).

Avoti: LLVV

mantiņa   -as, s.

1. Dem. --> manta.

2. sar. Rotaļlieta.

Rotaļu mantiņa— rotaļlieta.

Avoti: LLVV

mantis   lat.

1. Medniekprusaku kārtas ģints.

Mantis religiosa— medniekprusaks jeb dievlūdzējs.

Avoti: PDE

mantisa   -as, s.

1. mat. Decimāllogaritma daļa aiz komata.

2. inf. Zīmīgo ciparu secība skaitļa pierakstā ar peldošo komatu.

Avoti: LLVV

mantisks   -ais; s. -a, -ā;

1. jur. Saistīts ar mantu (1), tai raksturīgs; saistīts ar mantas (1) valdījumu, tam raksturīgs.

2. pareti. Saistīts ar mantu (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

mantissa   novec.

1. Mantisa.

Avoti: LME

mantjēcis   apv.

1. Mantrausis.

Avoti: ME

mantkāre   -es, s.; parasti vsk.

1. Ļoti spēcīga tieksme pēc mantas, bagātības; arī mantkārība.

Avoti: LLVV

mantkārība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mantkārīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mantkārīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir ļoti spēcīga tieksme pēc mantas, bagātības; tāds, kam ir ļoti spēcīga tieksme iedzīvoties.

Avoti: LLVV

mantkārīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mantkārīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; mantkārība.

Avoti: LLVV

mantkārs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Mantkārīgs.

Avoti: LLVV

mantkasis   apv.

1. Skopulis, bagāts ubags.

Avoti: ME

Māntlažolī   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Mantes-la-Jolie"), Ildefransas reģiona Ivelīnas departamentā, 43000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

mantnesis   apv.; mit.

1. Pūķis.

Avoti: ME

mantnīca   -as, s.

1. novec. Dārgumu glabātava.

2. Vieta, telpa, kur kas tiek sakopots, krāts, glabāts.

3. mil. Telpa, celtne, kur glabājas (rotas, baterijas u. tml.) mantas.

Avoti: LLVV

mantniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Mantisks (1).

2. Mantisks (2).

Avoti: LLVV

mantnieks   apv.

1. Mantinieks.

Avoti: ME

manto   nelok., v.

1. Brīva piegriezuma plats sieviešu mētelis (parasti no zvērādas).

Avoti: LLVV

mantodea   lat.

1. Medniekprusaku jeb dievlūdzēju kārta.

Avoti: PDE

mantojamība   -as, s.; parasti vsk.; biol.

1. Organismu īpašība atkārtot pēctečos vienādas pazīmes un attīstības īpatnības; organismu spēja nodot savas īpatnības, pazīmes pēctečiem.

Avoti: LLVV

mantojums   -a, v.

1. jur. Manta, kas pēc tās īpašnieka nāves pāriet cita valdījumā (īpašumā), lietojumā un rīcībā.

Mantojuma apsardzība— likumā noteikta kārtība mantojuma saglabāšanai līdz mantinieku apstiprināšanai.

Izslēgt no mantojuma— panākt, ka zaudē mantošanas tiesības.

Atstumšana no mantojuma— mantojuma atstājēja pēdējās gribas rīkojumā izteikta griba, lai tas, kam ir tiesība mantot pēc likuma, nekļūst par mantinieku.

// dsk.; vēst. Īpašuma tiesības.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> mantot (2); tas (piemēram, īpašība, pazīme), kas ir iegūts no priekštečiem.

3. Paveikta darbība, rezultāts --> mantot (3); tas (piemēram, amats, profesija), kas ir pārņemts no priekštečiem.

4. Tas (parasti vērtīgais kultūra), ko iegūst, pārņem no iepriekšējām paaudzēm, iepriekšējiem darbiniekiem.

Avoti: LLVV

Mantona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Menton"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Piejūras Alpu departamentā, 28800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

mantošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> mantot.

2. jur. Mantas (1) pāreja mantiniekiem pēc mantas īpašnieka nāves.

Mantošanas tiesības— civiltiesību normas, kas pilsoņa nāves gadījumā regulē viņa mantas un ar to saistīto tiesību un pienākumu pāreju citām personām.

Avoti: LLVV

mantot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iegūt mantojumu (1).

2. Gūt no priekštečiem (piemēram, īpašības, pazīmes).

3. Pārņemt no priekštečiem (piemēram, amatu, profesiju).

4. reti. Izpelnīties.

Avoti: LLVV

mantotība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Vispārināta īpašība --> mantots (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mantots   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> mantot.

2. Tāds, kas ir pārņemts no priekštečiem.

3. val. Tāds, kas ir saglabājies no seniem valodas attīstības posmiem.

Mantotā patskaņu mija— no indoeiropiešu pirmvalodas mantota morfonoloģiska vokālisma mija saknes un afiksu morfēmās, kas izpaužas vārddarināšanā un formveidošanā.

Avoti: LLVV

mantplēsis

1. Mantrausis.

Avoti: Sin

mantra

1. Skaņa vai vārds, ko atkārto, lai meditācijā maksimāli koncentrētos (sākotnēji hinduismā un budismā).

Avoti: SV99

mantracis

1. Mantas racējs, apslēptas mantas meklētājs.

Avoti: ME

mantrausība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mantrausīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mantrausīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ļoti cenšas (parasti, izmantojot dažādus, arī negodīgus, līdzekļus) iegūt mantu, naudu, tāds, kas ļoti cenšas krāt naudu, mantu; arī skops.

Avoti: LLVV

mantrausīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mantrausīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; mantrausība.

Avoti: LLVV

mantrausis   -ša, v.

1. Mantrausīgs cilvēks.

2. apv. Mantnesis, pūķis.

Avoti: LLVV, ME

mantri   mit.

1. Viens no tantriskās atklāsmes (dīkšā) pamatveidiem - mantras un dievu spēka atmodināšana skolniekā.

Avoti: MrJ

mants   apv.

1. Materiālās vērtības; bagātība.

Avoti: KiV

mantū   nelok.; v.

1. Pirkē reakcijas modifikācija, kur tuberkulīnu ievada zemādā; izmanto tuberkulozes diagnosticēšanai.

Avoti: MLVV

Mantuja   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Mantova"), Lombardijas reģionā, provinces administratīvais centrs, 47200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Province Itālijā ("Provncia di Mantova"), Lombardijas reģionā, platība - 2339 kvadrātkilometri, 417800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

mantuļiķ   žarg.

1. Stāvēt.

Avoti: KZ

manturiķ   žarg.

1. Iegriezt ar žileti.

Avoti: KZ

Manturova   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kostromas apgabala austrumos, Unžas labajā krastā, 16400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

mantzinis   -ņa, v.

1. v.; mil. Amatpersona (rotā, baterijā u. tml.), kas pārzina mantnīcu (3).

2. v. Amatpersona (dažās zemēs), kas glabā un pārzina valsts kasi.

3. sar. Inventāra pārzinis.

Avoti: LLVV

Manu   mit.

1. Cilvēces ciltstēvs senindiešu mitoloģijā, kuru Brahma izglābis no lieliem plūdiem.

Avoti: IdV

manuālis   -ļa, v.

1. mūz. Klaviatūra (mūzikas instrumentiem), ko darbina ar rokām.

2. Rokasgrāmata; arī saraksts.

Avoti: LLVV

manuālkopula   novec.

1. Kopula ērģelēs, kas saista manuāļu klaviatūras.

Avoti: KV

manuāls   -ais; s. -a, -ā; tehn.

1. Ar rokām veicams, darbināms.

Avoti: LLVV

manubijas   novec.

1. Kara laupījums.

2. Nelikumīga peļņa, kukulis.

Avoti: SV33

manūbrijs   novec.

1. Rokturis, podziņa ērģelēs, ar ko nostāda reģistrus.

Avoti: SV33

manuelino

1. Portugālei raksturīgs arhitektūras stils, kas attīstījās karaļa Emanuēla I valdīšanas laikā (1495-1521) un iezīmēja pāreju no gotikas uz renesanses stilu.

Avoti: PL

manufakts   novec.

1. Artefakts.

Avoti: KV

manufaktūra   -as, s.

1. parasti vsk.; vēst. Ražošanas veids (no 16. gadsimta līdz 18. gadsimtam), kam raksturīgs apvienots darbs darbnīcā, darba detalizēta dalīšana, roku darba pārsvars.

2. vēst. Darbnīca, uzņēmums, kurā darbs organizēts šādā veidā.

3. Tekstilrūpniecības izstrādājumu kopums.

Avoti: LLVV

manufaktūrists   -a, v.

1. vēst. Manufaktūras (2) īpašnieks.

2. neakt. Manufaktūras (3) ražotājs.

3. neakt. Manufaktūras (3) tirgotājs.

Avoti: LLVV

manufaktūrveikals   -a, v.; novec.

1. Veikals, kurā pārdod manufaktūru (3).

Avoti: LLVV

manufga   žarg.

1. Drēbe.

Avoti: KZ

manufta   žarg.

1. Drēbe.

Avoti: KZ

Manuha   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Krāslavas novada Kalniešu pagastā.

Avoti: LC

Manuhina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Griškānu pagastā.

Avoti: LC

manūkapcija   novec.

1. Rakstīts galvojums.

Avoti: SV33

Manukau   vietv.

1. Pilsēta Jaunzēlandē ("Manukau"), Oklendas dienvidu piepilsēta, osta Tasmāna jūras Manukau līča krastā, 374000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

Manukava   vietv.

1. Manukau - pilsēta Jaunzēlandē.

Avoti: PZT

Manuk-Manuka   mit.

1. Sumatras tautu mitoloģijā - gaišzilā kosmiskā vista, visas pasaules radītāja, augstākā dieva sieva, kas izdēja trīs olas, no kurām izšķīlās trīs dievi - demiurgi, kas radīja trīs Visuma līmeņus - debesis, cilvēku pasauli un pazemes valstību.

Avoti: Mit

Manukmanuka   mit.

1. Sumatras mitoloģijā - zilā kosmiskā vista, kas sāka pasaules radīšanu izdējot trīs olas, no kurām izšķīlās trīs dievi, kas radīja trīs Visuma līmeņus: debesis, virszemes pasauli un pazemes valstību.

Avoti: PmV

manukura   novec.

1. Manikīrs.

Avoti: LME

manūliespiedums   novec.

1. Pārvedumiespiedumu paņēmiens vecu iespieduma darbu atjaunošanai bez salikuma formas.

Avoti: KV

manuls

1. Plēsīgs kaķu dzimtas zīdītājs, dzīvo Centrālāzijas un Vidusāzijas stepēs un pustuksnešos.

Avoti: SV08

manumisija   antrop.

1. Atbrīvošana no verdzības vai kalpības.

Avoti: SV96

manumissio   lat.

1. Verga brīvlaišana.

Avoti: KV

manup   apv.

1. Uz mani.

Avoti: ME

manuprāt   apst.

1. No mana viedokļa, pēc manām domām.

Avoti: LLVV

Manurevu   vietv.; vēst.

1. Pilsēta Jaunzēlandē, Oklendas dienvidu piepilsēta, ko apvienojot ar vairākām citām piepilsētām izveidota Manukau pilsēta.

Avoti: PZT

manus   novec.

1. Romiešu tiesībās ģimenes galvas neaprobežota vara; vīra vara, kādu likums tam dod.

Avoti: SV33

manuskripts   -a, v.

1. Ar roku rakstīts (parasti sens) teksts.

2. Ar roku vai rakstāmmašīnu rakstīts (kāda, parasti publicēšanai paredzēta, darba) oriģinālais teksts.

Avoti: LLVV

manūstuprācija   novec.

1. Dzimumdziņas apmierināšana ar roku, onānijas veids.

Avoti: SV33

mānūžnieks   apv.

1. Krāpnieks, viltnieks.

Avoti: ME

Manvantara   mit.

1. Hinduisma mitoloģijā periods, kas ilgst 306720000 gadu, kas esot cilvēces dzīves laiks uz zemes.

2. Laika periods, salīdzināms ar astronomijā pazīstamo sarosa un metona 2 ciklu.

Avoti: MrJ, SvN

manveidīgs   apv.

1. Mannai līdzīgs.

Avoti: ĒiV

Manzala   vietv.

1. Manzalas ezers - lagūnas ezers Ēģiptē ("Manzala"), Nīlas deltas ziemeļaustrumos, platība - 3900 kvadrātkilometru, garums - 55 km, platums - 25 km, no Vidusjūras to atdala šaura zemes strēle.

Avoti: PZT

Manzini   vietv.

1. Pilsēta Svazilendā, 25600 iedzīvotāju (1997. g.).

Avoti: LpA

manži

1. Gbaji - tauta Centrālāfrikas Republikas dienvidrietumu daļā, Kamerūnas dienvidaustrumos un Kongo Republikas ziemeļos.

Avoti: PZT

maņa   -as, s.

1. Spēja (cilvēkiem un dzīvniekiem) uztvert iekšējās un ārējās vides enerģētiskos kairinājumus un tos izvērtēt.

Maņu orgāns— īpašs uztveres aparāts, kas uztver kairinājumus no ārējās vides, kā arī no paša ķermeņa orgāniem.

2. apv. Samaņa.

3. novec. Izpratne, saprašana; arī iemaņa.

4. Prasme izmantot sev labvēlīgu situāciju.

Avoti: LLVV, KiV

māņa   apv.

1. Spoks.

Avoti: ME

māņasmalis

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Trogositidae"), Latvijā konstatēta 1 s.

Mauritānijas māņasmalis— māņasmaļu dzimtas suga ("Trogosita mauritanicus syn. Tenebrioides mauritanicus"), vaboles ķermenis 6-10 mm garš, plakans, brūnganmelns ar lielu galvu, sastopamas noliktavās, klētīs.

Avoti: LD

māņattēls   inf.

1. Bāls, sekundārs attēls, kas parādās cieši blakus primārajam attēlam; tā parādīšanos parasti izsauc sekundārie signāli, kas pārraides laikā pienāk pirms vai pēc primārā signāla uztveršanas.

Avoti: D3

māņceplītis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas tirānputnu apakškārtas dzimta, 2 ģintis, 4 sugas, sīki putni (masa - 5-8 g), līdzīgi paceplīšiem, balss klusa, čiepstoša, lido slikti, entomofāgi, mežos, krūmājos, klinšainās nogāzēs Jaunzēlandē.

Klinšu māņceplītis— māņceplīšu suga ("Xenicus gilviventris").

Krūmāju māņceplītis— māņceplīšu suga ("Xenicus longipes").

Mazais māņceplītis— māņceplīšu suga ("Acanthisitta chloris").

Stefensa salas māņceplītis— māņceplīšu suga ("Xenicus lyalli syn. Traversia lyalli").

Avoti: ZvP, LPE

māņčakstīte

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas ķauķu apakšdzimtas ģints ("Epthianura").

Košsarkanā māņčakstīte— šīs ģints suga ("Epthianura tricolor").

Avoti: ZvP

maņerks   apv.

1. Neliels tilpuma mērs.

Avoti: ViV

māņēzelītis

1. Vienādkājvēžu kārtas dzimta ("Parasellidae"), no kuras atsevišķas sugas sastopamas arī Latvijā.

Baltpieres māņēzelītis— šīs dzimtas suga ("Jaera albifrons").

Avoti: LE1

Maņģene   vietv.

1. Maņģenes meži - dabas liegums Kursas zemienes Pieventas līdzenumā, Kuldīgas novada Rumbas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 1657 ha, liegums izveidots dažādo meža biotopu aizsardzībai, konstatētas daudzas retas un aizsargājamas bezmugurkaulnieku un putnu sugas, aug reti un aizsargājami augi.

Avoti: LE1

māņi   -u, vsk. mānis, -ņa, v.

1. Kļūdaini priekšstati, kļūdainas mācības, nepareizi uzskati.

Tukši māņi, arī tukšs māns— nepatiesība.

2. Viltība; arī krāpšana.

3. Tas, kas nav īsts, patiess; šķitumi, vīzijas; arī spoki, rēgi.

4. Līdzekļi buršanai, riebšanai; arī buršana, riebšana.

5. dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir paredzēts kāda maldināšanai (parasti sporta spēlē).

6. dsk. ģen., adj. nozīmē; medn. Tāds, kas noder dzīvnieku pievilināšanai.

Avoti: LLVV

māņīsspārnis

1. Vaboļu kārtas dzimta ("Micropeplidae"), ķermenis šaurs 1,0-2,5 mm garš, satopamas trūdošās augu atliekās, trūdošā koksnē, dzīvnieku ekskrementos un citur, Latvijā maz pētītas, konstatētas 2-3 s..

Avoti: LD

māņjātnieciņš

1. dsk. Kukaiņu klases plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas dzimta ("Braconidae"), sīki, līdz vidēji lieli plēvspārņi (ķermeņa garums - 2-12 mm), visbiežāk sastopami uz ziedošiem augiem, Latvijā konstatētas ~160 sugas; kāpurlapsenes.

Avoti: LD

maņka   žarg.

1. Nauda.

Avoti: KZ

māņkājiņa   -as, s.; zool.

1. Citoplazmas izaugums - kustības un barības uzņemšanas organoīds (vienšūnas, arī dažu daudzšūnu organismu šūnām); pseidopodija.

Avoti: LLVV

māņkode

1. Tauriņu kārtas dzimta ("Glyphipterigidae"), nelieli tauriņi (spārnu plētums - 5-15 mm), ~250 s., Latvijā konstatētas 6 sugas, sastopamas ūdeņu krastos, purvos, mitrās pļavās.

2. Ābeļlapu māņkode - kožtinēju dzimtas suga ("Choreutis pariana").

Avoti: LD

māņkoksngrauzis

1. Vaboļu kārtas dzimta ("Oedemeridae"), 800 s., Latvijā konstatētas 11 sugas, vaboļu ķermenis šaurs, garens, maz hitinizēts, sastopamas gk. uz ziediem.

Zaļais māņkoksngrauzis— māņkoksngraužu suga ("Oedemera viridis").

Zaļganais māņkoksngrauzis— māņkoksngraužu suga ("Oedemera lurida").

Avoti: LD, LE1

māņkrabis

1. dsk. Rāpotājvēžu infrakārta ("Anomura"), pēc ķermeņa formas bieži atgādina krabjus (īss vēders), ejkāju pirmais posms ar lielām spīlēm, zoofāgi, dzīvo jūrās, >1000 sugu.

Avoti: LPE

māņkrabjzirneklis

1. dsk. Zirnekļu kārtas dzimta ("Philodromidae"), vidēji lieli (ķermeņa garums - 5-11 mm) zirnekļi, kas pēc ķermeņa formas atgādina krabjzirnekļus, taču ir slaidāki un ar garākām kājām, Latvijā konstatētas 13 sugas.

Avoti: LD

māņķauķis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas apakšdzimta ("Malurinae").

2. dsk. Šīs apakšdzimtas ģints ("Malurus").

Lazūra māņķauķis— šīs ģints suga ("Malurus cyaneus").

Mainīgais māņķauķis— šīs ģints suga ("Malurus lamberti").

Avoti: ZvP

māņlapsene

1. dsk. Kukaiņu klases plēvspārņu kārtas iežmauglapseņu apakškārtas dzimta ("Sapygidae"), vidēji lieli plēvspārņi (ķermeņa garums - 8-11 mm), ķermenis dzeltens ar melnu zīmējumu, Latvijā konstatētas 3 sugas.

Avoti: LD

māņlēcējpele

1. Zīdītāju klases grauzēju kārtas dzimta ("Zapodidae"), sīki grauzēji (ķermeņa garums - 5-9 cm), pēc izskata līdzīgi pelēm, 11 s., Latvijā konstatēta 1 suga - meža sicista.

Avoti: LD

māņlēcējzirneklis

1. Zirnekļu kārtas dzimta ("Oxiopidae"), Latvijā konstatēta 1 suga ("Oxyopes ramosus"), vidēji liels zirneklis (ķermeņa garums - 5-6 mm), mīt gk. sausās pļavās krūmos un zālē, ķeramtīklus neveido, sastopams samērā reti.

Avoti: LD

māņmīkstspārnis

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Malachiidae syn. Melyridae"), ~3000 s., Latvijā konstatētas ~10 sugas, vaboļu ķermenis 2,5-7 mm garš, ar mīkstiem, maz hitinizētiem segspārniem un vēdera posmiem, bieži sastopamas pļavās uz ziediem.

Divplankumu māņmīkstspārnis— māņmīkstspārņu suga ("Malachius bipustulatus").

Spīdīgais māņmīkstspārnis— māņmīkstspārņu suga ("Malachius aeneus").

Zaļais māņmīkstspārnis— māņmīkstspārņu suga ("Malachius viridis").

Avoti: LD

māņmizgrauzis

1. dsk. Kapucķirmis - vaboļu kārtas dzimta.

Avoti: LD

māņmizložņa

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta, 1 ģints, 2 sugas, abas dzīvo Filipīnās; Filipīnu mizložņa.

Raibais māņmizložņa— šīs dzimtas suga ("Rhabdornis mysticalis").

Avoti: ZvP

māņmizvabole

1. Vaboļu kārtas dzimta ("Bothrideridae"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Lapkoku māņmizvabole— māņmizvaboļu suga ("Bothrideres contractus"), vaboles ķermenis 3-5 mm garš, sarkanbrūns, segspārnu šuve tumšāka, ķīļveidīgi pacelta, sastopamas zem nokaltušu vītolu u. c. lapu koku mizas, mizgraužu un ķirmju ejās.

Avoti: LD

māņnektārputns

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas tirānputnu apakškārtas dzimta, 2 ģintis, 4 sugas, biezos, mitros mežos Madagaskarā.

Garknābja māņnektārputns— māņnektārputnu suga ("Neodrepanis coruscans").

Īsknābja māņnektārputns— māņnektārputnu suga ("Neodrepanis hypoxantha").

Samtainais māņnektārputns— māņnektārputnu suga ("Philepitta castanea").

Avoti: ZvP

māņoties   apv.

1. Rādīties, spokoties.

Avoti: ME

māņpaceplītis

1. Māņceplītis.

Mazais māņpaceplītis— mazais māņceplītis ("Acanthisitta chloris").

Avoti: LPE

māņpita

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas strupknābjputnu apakškārtas dzimta ("Conopophagidae"), 2 ģintis, 11 sugas, tropu mežos Dienvidamerikā.

Brūnkrūšu māņpita— šīs dzimtas suga ("Conopophaga aurita").

Melnkrūšu māņpita— šīs dzimtas suga ("Corythopis torquata").

Avoti: ZvP

māņplušķis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas mežastrazdu apakšdzimtas ģints ("Zoothera").

Raibais māņplušķis— māņplušķu suga ("Zoothera dauma").

Sibīrijas māņplušķis— māņplušķu suga ("Zoothera sibirica").

Avoti: ZvP

māņragaste

1. dsk. Kukaiņu klases plēvspārņu kārtas auglapseņu apakškārtas dzimta ("Xiphydriidae"), vidēji lieli un lieli plēvspārņi (ķermeņa garums - 7-20 mm), sastopami mežos un krūmājos uz koku un krūmu lapām, arī uz ziediem, Latvijā konststētas 2 sugas.

Avoti: LD

māņskorpions   biol.

1. Zirnekļveidīgo klases kārta ("Pseudoscorpiones"), nelieli posmkāji ar plakanu ķermeni, apakšžokļi ar spīlēm, kas noder barības satveršanai, ~1300 s., Latvijā konstatētas 9 sugas.

Avoti: ZTV, LE1

māņsmecernieks

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Salpingidae"), Latvijā konstatētas 8 sugas, vaboļu ķermenis 2-4,5 mm garš, nedaudz saplacināts, virspuse punktota, dažām sugām ar metālisku spīdumu, sastopamas zem atmirušas koku mizas, trūdošā koksnē u. c.

Avoti: LD

māņspīdulis

1. Vaboļu kārtas dzimta ("Rhizophagidae"), 50 s., Latvijā konstatētas 9 sugas, vaboļu ķermenis šaurs, 2-4 mm garš, gandrīz cilindrisks, gk. brūns vai melns, mīt zem koku mizas, piepēs, ļoti bieži mizgraužu un ķirmju ejās.

Divplankumu māņspīdulis— māņspīduļu suga ("Rhizophagus bipustulatus").

Nepāra māņspīdulis— māņspīduļu suga ("Rhizophagus dispar").

Spīdīgais māņspīdulis— māņspīduļu suga ("Rhizophagus aeneus").

Avoti: LD

māņsprakšķis

1. dsk. Vaboļu kārtas dzimta ("Euchnemidae syn. Melasidae"), maz pētīta, ~1600 s., Latvijā konstatētas ~7 sugas, vaboļu ķermenis 4-9 mm garš, cilindrisks, gk. melns, attīstās gk. lapkoku koksnē un ar to arī barojas.

Parka māņsprakšķis— māņsprakšķu suga ("Euchnemis capucina").

Avoti: LD

māņstrazds

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas mežastrazdu apakšdzimtas ģints ("Catharus"), 12 sugas.

Lāsumainias māņstrazds— māņstrazdu suga ("Catharus guttatus").

Mazais māņstrazds— māņstrazdu suga ("Catharus minimus").

Sīkais māņstrazds— māņstrazdu suga ("Catharus ustulatus").

2. Meža māņstrazds - mežastrazdu apakšdzimtas suga ("Hylocichla mustelina").

Avoti: ZvP

māņsvilnis

1. dsk. Tauriņu kārtas dzimta ("Pyraustidae"), nelieli un vidēji lieli tauriņi (spārnu plētums - 10-40 mm), galva gluda, klāta ar matveida zvīņām, Latvijā konstatētas 73 sugas.

Avoti: LD

māņticība   -as, s.; parasti vsk.

1. Ticība tam, ka parādības, notikumi ir pārdabisku spēku izpausmes.

Avoti: LLVV

māņticīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas tic, ka parādības, notikumi ir pārdabisku spēku izpausmes.

Avoti: LLVV

māņticīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> māņticīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

māņtinējs

1. dsk. Tauriņu kārtas dzimta ("Cochylidae"), sīki un nelieli tauriņi (spārnu plētums - 9-25 mm), taustekļi īsāki par priekšspārnu, vairākums sugu dzīvo uz kurvjziežu un čemurziežu dzimtu augiem, Latvijā konstatētas 43 sugas.

Avoti: LD

maņuki

1. Dajaku cilts no klemantanu grupas, dzīvo Kalimantānas rietumos (Indonēzijā un Malaizijā), valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, animastiski ticējumi.

Avoti: PZT

māņzīlīte

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas ziedputniņu dzimtas atsevišķas sugas.

Cekulainā māņzīlīte— ziedputniņu dzimtas suga ("Paramythia montium").

Dzeltenvēdera māņzīlīte— ziedputniņu dzimtas suga ("Oreocharis arfaki").

Avoti: ZvP

māņzirneklis   -ļa, v.; zool.

1. Zirnekļveidīgo klases kārta ("Opiliones"), kurā ietilpst dzīvnieki, kam galvkrūts un vēders ir saplūduši, bet vēl atšķirami; šīs kārtas dzīvnieki, ~3000 s., Latvijā konstatētas 14 s.

Avoti: LLVV, LD

māņžagata

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas mušķērāju dzimtas apakšdzimta ("Picathartinae"), 1 ģints, 2 sugas, abas sastopamas Āfrikā.

Dzeltengalvas māņžagata— māņžagatu suga ("Picathartes gymnocephalus").

Raibgalvas māņžagata— māņžagatu suga ("Picathartes oreas").

Avoti: ZvP

mao

1. Viena no sidami grupas tautām Etiopijā, dzīvo valsts dienvidrietumu daļas kalnos, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes kušītu grupas, reliģija - kristiānisms (monofizītisms), daļa - musulmaņi (sunnīti), saglabājušies arī vietējie tradicionālie kulti.

Avoti: PZT

Mao   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Mahon"), Baleāru Salu autonomajā apgabala, 28900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

MAO   med., saīs.

1. Monoamīnoksidāze (angļu "monoamine oxidase").

Avoti: TM5

MAOI   med., saīs.

1. Monoamīnoksidāzes inhibitors (angļu "monoamine oxidase inhibitor").

Avoti: TM5

maoisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Bijušā Ķīnas Komunistiskās partijas vadītāja Mao Dzeduna (1893.-1976. g.) komunistiska doktrīna; tai atbilstošā politiskā kustība Ķīnā un citās valstīs.

Avoti: SV99

maoistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar maoismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

maoists   -a, v.

1. Maoisma piekritējs.

Avoti: LLVV

Maoka   vietv.; vēst.

1. Holmska - pilsēta Krievijā, Sahalīnas apgabalā, tās nosaukums līdz 1946. g.

Avoti: PZT

Maoke   vietv.

1. Maokes kalni - atrodas Jaungvinejas salas rietumos (indon. val. "Pegunungan Maoke"), Indonēzijā, garums - ~700 km, platums - ~150 km, augstākā virsotne - 4884 m, kas ir augstākā virsotne Okeānijā; Sniega kalni.

Avoti: LģE

maolani

1. Tauta, dzīvo Ķīnas, Taizemes, Vjetnamas un Mjanmas robežrajonā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju (taidžuanu) grupas, antropoloģiskā ziņā dienvidmongoloīdi.

Avoti: PZT

Maomina   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Guandunas provinces dienvidrietumos, 455100 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

maori   -u, v.

1. Tauta Jaunzēlandē, kuras senči ir šās zemes pirmiedzīvotāji, runā maoru valodā, ticīgie - musulmaņi.

Maoru valoda— austronēziešu valodu saimes polinēziešu valodu grupas valoda, no 1987. g. oficiālā valoda Jaunzēlandē (kopā ar angļu valodu).

Avoti: SV99

maoristrazds

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta ("Callaeidae"), 3 ģ., 3 s., Jaunzēlandes mežos; Jaunzēlandes strazdu dzimta.

Mazais maoristrazds— maoristrazdu dzimtas suga ("Creadion carunculatus").

Pelēkais maoristrazds— maoristrazdu dzimtas suga ("Callaeas cinereus").

Mazais maoristrazds— maoristrazdu dzimtas suga ("Creadion carunculatus").

Smailknābja maoristrazds— maoristrazdu dzimtas suga ("Heteralocha acutirostris").

Avoti: ZvP

maožeņs   mit.

1. Jetija jeb sniega cilvēka nosaukums ķīniešu mitoloģijā, arī ežeņs un žeņsjuns.

Avoti: PlN-5-14

MAP   saīs.

1. Marokas informācijas aģentūra (franču "Maghreb Arabe Presse").

2. med. Vidējais arteriālais spiediens (angļu "mean arterial pressure").

Avoti: i1, TM5

mapa   novec.

1. Soma, kurā ieliek zīmējumus.

2. Romiešiem auts, ko ēdot aizklājās priekšā.

3. Signāla karodziņš sacīkstēs.

Avoti: SV33

mape   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. Vākiem līdzīgs (piemēram, kartona, plastmasas, ādas) priekšmets (kā, parasti dokumentu, zīmējumu, nošu) glabāšanai; šāds priekšmets kopā ar tā saturu.

2. Neiesietu iespieddarbu (parasti reprodukciju) krājums, sakopojums, kas ievietots šādā priekšmetā.

3. inf. Kopā uzglabājamu datņu un programmu grupa, kuras apzīmēšanai izmanto vienu vārdu vai grafisku attēlu (ikonu).

4. žarg. Ģeogrāfiska karte.

Avoti: LLVV, D2, Žrg

mapērs   novec.

1. Karšu, īpaši kara karšu zīmētājs.

Avoti: SV33

mapmonds   novec.

1. Pasaules karte.

Avoti: SV33

Mapons   mit.

1. Ķeltu dievišķais jauneklis, kuru pielūdza Gallijā un Ziemeļbritānijā.

Avoti: R1

mappa   novec.

1. Ģeogrāfisko karšu apzīmējums 16.-18. gs.

2. Altāra sega katoļu baznīcā.

Avoti: KV

Mapucve   vietv.

1. Pilsēta Lesoto Karalistē, 28000 iedzīvotāju (1996. g.).

Avoti: LpA

Maputa   vietv.; novec.

1. Maputu - Mozambikas galvaspilsēta.

Avoti: PZT

Maputu   vietv.

1. Mozambikas galvaspilsēta, osta pie Indijas okeāna Maputu (Delagoas) līča, provinces centrs, 1,3 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

2. Maputu līcis - atrodas Indijas okeāna rietumu daļā ("Baia do Maputo"), Āfrikas dienvidaustrumu piekrastē, Mozambikas teritorijā, no okeāna to atdala Maputu pussala un Iņakas sala, garums - ~40 km, dziļums - līdz 10 m, osta Maputu; senāk - Delagoas līcis.

Avoti: LģE, PZT, PuA

mapuzaurs   vēst.

1. Dinozauru klases dzīvnieks, viens no daudzajiem, kas mēdza medīt barā, un uzskata, ka viens no plēsīgākajiem.

Avoti: IZ-147-51

mara

1. Jūrascūciņu dzimtas ģints ("Dolichotis"), lieli grauzēji (ķermeņa garums var sasniegt 1 m), pēc izskata atgādina zaķus (saukti arī par pampu zaķiem), fitofāgi, sausos, tuksnešainos līdzenumos Dienvidamerikā, 2 s., dažkārt izmanto uzturā.

Patagonijas mara— maru suga ("Dolichotis patagonia"), kas sastopama visbiežāk.

Avoti: LPE

mara   apv.

1. Jūrmalas ezers, ezera veida jūras līcis, joma.

Avoti: KV

mara   žarg.

1. Prostitūta.

2. Sieviete.

Avoti: KZ

Mara   vietv.

1. Rīvas kreisā krasta pieteka Kuldīgas novada Turlavas pagastā, garums - 9 km.

Avoti: LE1

Mara   vietv.

1. Mara del Plata - pilsēta Argentīnā ("Mar del Plata"), Buenosairesas provincē, Atlantijas okeāna piekrastē, 605300 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Mara grēda - atrodas Brazīlijas plakankalnes dienvidaustrumu daļā (port. val. "Serra do Mar"), Brazīlijā, augstums - līdz 1889 m, stāva nogāze pret Atlantijas okeānu.

Avoti: LģE

Māra   mit.

1. Dievība senlatviešu mitoloģijā, galvenā gādniece par cilvēkiem un dzīvniekiem, nosaka cilvēka dzīvi, piešķir tikumu, rūpējas par bāreņiem un slimniekiem, nes svētību sētai.

Māras zeme— viduslaiku apzīmējums vācu feodāļu iekarotajai teritorijai Baltijā (Livonija); vēlāk literatūrā lietots Latgales un vispār katoliskās Latvijas apzīmējums.

Māras krēsls— dzemdības.

Sēdēt Māras krēslā— dzemdēt.

2. Pārdabiska būtne budismā, kas Budu centās atraut no meditācijas, lai viņš neapskaidrotos.

3. Nāves dieviete hinduismā.

Avoti: EV

Māra   vietv.

1. Māras kalns - viens no Liedes kalniem Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā, kulta vieta Liedes labajā krastā, ~10-12 m augsts paugurs, izmantots līdz ~10 gs.

2. Māras kambari - trīs šauras, plaisveidīgas alas Abavas labā krastā, Talsu novada Ģibuļu pagastā, dabas parka "Abavas senleja" teritorijā, ir arheoloģiskais piemineklis, valsts aizsardzībā kopš 1983. g., sena kulta vieta, divu lielāko alu platums pie ieejas - 1,5 m, alu garums ir 4 m, 4,1 m un 6 m.

3. Māras zeme - poētisks Livonijas, vēlāk Latgales nosaukums ("Terra Mariana"), kas apzīmē zemi, kas nodota Jaunavas Marijas aizgādībā, un šādi nosaukta IV Laterāna koncilā 1215. g.

4. Māras dīķis - uzstādināta ūdenskrātuve Mārupītes tecējumā, Rīgā starp Torņkalnu un Āgenskalnu, platība - 5 ha, izteku regulē slūžas.

5. Māras pēdas akmens - atrodas Alūksnes novada Veclaicenes pagastā, Dievakalnā, lielākais no 4 tur esošajiem prāviem akmeņiem, tā augstums - 0,7 m, garums - 2,7 m, platums - 2,3 m, tajā ir vairāki iedobumi, divi lielākie iedobumi, garums - 16-18 cm, platums - 7-8 cm, atgādina cilvēka pēdas nospiedumu.

Avoti: LE1, La1

mārābols   apv.

1. Ārstniecības amoliņš ("Melilotus officinalis").

Avoti: Aug2

marabu   nelok., v.

1. Putnu klases stārķveidīgo kārtas stārķu dzimtas suga ("Leptoptilos crumeniferus"), liels putns (Dienvidāfrikā, Dienvidāzijā) ar iesarkanu kailu galvu un kaklu, taisnu, vieglu, bet spēcīgu knābi, lielu maisveida pakakli; Āfrikas marabu.

Avoti: LLVV, PDE

marabu   novec.

1. Marabuts.

Avoti: LME

mārābuls   apv.

1. Ārstniecības amoliņš ("Melilotus officinalis").

Avoti: Aug2

mārabuls   novec.

1. Milzu āboliņš, tauriņziežiem piederīgas ģints augs, Latvijā sastopamas 3 sugas.

Avoti: LME

marabuts   -a, v.; rel.

1. Musulmaņu svētais; musulmaņu mūks vientuļnieks.

2. Musulmaņu svētā apbedījuma vieta.

Avoti: LLVV, Tc

maracis   apv.

1. Tāds, kurš nodarbojas ar buršanu, vārdošanu.

Avoti: TlV

maracis   apv.

1. Tāds, kurš nodarbojas ar buršanu, vārdošanu.

Avoti: TlV

Marači   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Marrachi"), Baleāru Salu autonomajā apgabalā, 34400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

maračs   apv.

1. Tāds, kurš nodarbojas ar buršanu, vārdošanu; maracis.

Avoti: TlV

marada   apv.

1. Mīkstā madara ("Galium mollugo").

Avoti: Aug2

Maradi   vietv.

1. Pilsēta Nigēras dienvidos ("Maradi"), reģiona administratīvais centrs, 148000 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

marafets   žarg.

1. Kokaīns.

Avoti: KZ

Marāge   vietv.

1. Pilsēta Irānas ziemeļrietumos ("Marāgheh"), ~35 km uz austrumiem no Urmijas ezera, 162300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Marakaibo   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlas ziemeļrietumu daļā (sp. val. "Maracaibo"), Sulijas štata administratīvais centrs, Venecuēlas 2. lielākā pilsēta, 2072000 iedzīvotāju (2007. g.).

2. Marakaibo ezers - lagūna Marakaibo zemienē (sp. val. "Lago de Maracaibo"), Venecuēlā, platība - 13300 kvadrātkilometru, dziļums - līdz 250 m, kanāls savieno ar Venecuēlas līci, ietek ~50 upju.

3. Marakaibo līcis - Venecuēlas līcis.

4. Marakaibo zemiene - tektoniskas izcelsmes ieplaka Ziemeļrietumu Andos, starp Perihas grēdu un Meridas Kordiljeru, Venecuēlā (neliela daļa Kolumbijā), ar Marakaibo ezeru centrālajā daļā.

Avoti: LģE, PuA

Marakaiva   vietv.; novec.

1. Marakaibo - pilsēta Venecuēlā.

2. Marakaivas ezers - Marakaibo ezers Venecuēlā.

3. Marakaivas līcis - Venecuēlas līcis.

Avoti: PZT

Marakaja   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlas ziemeļos (sp. val. "Maracay"), Karību Andos 457 m vjl., Aragvas štata administratīvais centrs, 400000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE, PZT

Marakana

1. Riodežaneiro (Brazīlija) municipālais stadions, kas ir lielākais pazaulē ar 155 tūkstošiem sēdvietu.

Avoti: SpT

mārakas   apv.

1. Madaras ("Galium").

2. Mārrutks ("Amoracia rusticana").

Avoti: Aug2

marakass   -a, v.; mūz.

1. Sitamais mūzikas instruments - ar maziem akmeņiem pildītas koka lodes.

Avoti: LLVV, MūV

marakuja   v.

1. Tropu auga pasifloras dažu sugu auglis, kam ir biezs apvalks un aromātisks tumši dzeltens mīkstums ar mazām, cietām sēkliņām.

Avoti: MLVV

marakveti

1. Tauta, pieder pie nandu grupas, dzīvo Kenijas rietumos, valoda pieder pie pie nilotu valodu dienvidaustrumu grupas, vietējie tradicionālie ticējumi (dabas spēku un senču kults).

Avoti: PZT

maralas   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

maralbriedis   -ža, v.

1. Marals.

Avoti: LLVV

Maralika   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Širakas marzā, 6000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

māraliņa   apv.

1. Sarkanas govs vārds.

Avoti: ME

marals   -a, v.

1. Staltradžu dzimtas Sibīrijas pasugas dzīvnieks, kura pantus izmanto ārstniecības līdzekļu (piemēram, pantokrīna) izgatavošanai.

Avoti: LLVV

maralsakne

1. Daudzgadīgs lakstaugs, kas aug Sibīrijā, Sajānos, Altajā u. c., tā ekstraktam piemīt stimulējošas un afrodīzija īpašības.

Avoti: MV

Maramba   vietv.

1. Livingstona - pilsēta Zambijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

Marambidži   vietv.; novec.

1. Murumbiģi - upe Austrālijas dienvidaustrumos (angļu val. "Murrumbidgee").

Avoti: LģE

Marampa   vietv.

1. Pilsēta Sjerraleones rietumos ("Marampa"), ~20000 iedzīvotāju, dzelzs rūdas ieguves un bagātināšanas centrs.

Avoti: PZT

marana   apv.

1. Madara.

Avoti: KV, TlV

Mārāns   vietv.

1. Augstākā virsotne Mekrānas kalnos, Pakistānā, augstums - 3277 m.

Avoti: PZT, LpA

māranas   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

maranas   apv.

1. Madaras ("Galium").

2. Ķeraiņu madara ("Galium aparine").

Avoti: Aug2

maranata

1. Ekstātiska kristiešu sekta, kas izveidojās 20. gs. 60. gados izstājoties no Vasarasvēku draudzes (vārds aramiešu valodā nozīmē - "mūsu Kungs ir nācis").

Avoti: LEV

Maranatha   rel.

1. Liturģiska pirmkristiešu formula (aramiešu valodā "mūsu Kungs, nāc!").

Avoti: RtV

Maranello   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Maranello"), Emīlijas-Romanjas reģiona Modēnas provincē, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

marāni

1. Viduslaiku Spānijā - ebreji un mauri, kas formāli bija pieņēmuši kristīgo ticību, bet slepeni turējās pie savas vecās reliģijas; tos nežēlīgi vajāja inkvizīcija.

Avoti: SV69, EV

Maranjauna   vietv.

1. Štats Brazīlijas ziemeļaustrumos, Brazīlijas plakankalnē un piekrastes līdzenumā, administratīvais centrs - Sanluisa, platība - 331983 kvadrātkilometri, 6367000 iedzīvotāju (2009. g.).

Avoti: PZT

Maranjona   vietv.

1. Upe Peru, Amazones kreisā satekupe, garums - 1600 km, sākas Peru Andos, Rietumkordiljeras austrumu nogāzē 4840 m vjl., satekot ar Ukajali veido Amazoni.

Avoti: LģE

Marāno   vietv.

1. Marano di Napoli - pilsēta Itālijā ("Marano di Napoli"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 57200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Marāno Vinčentīno - pilsēta Itālijā ("Marano Vincentino"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 9700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

maranots   apv.

1. Sarkanbrūns.

Avoti: KV

maranta

1. dsk. Viendīgļlapju klases dzimta ("Marantaceae"), daudzgadīgi lakstaugi, gk. tropos Amerikas mitrajos mūžamežos, arī Āzijā un Āfrikā, 32 ģ., 350 s.

2. Šīs dzimtas ģints ("Maranta"), kuras vairākas sugas un šķirnes audzē siltumnīcās vai siltās, mitrās telpās.

Baltdzīslu maranta— marantu suga ("Maranta leuconeura"), kuras dažādas šķirnes ir izplatīti telpaugi.

Niedru maranta— marantu suga ("Maranta arundinacea"), ko tropu apgabalos kultivē un sakneņus izmanto uzturā un arorūta ieguvei.

Avoti: TaE, LPE

maranta   lat.

1. Marantu dzimtas ģints.

Maranta arundinacea— niedru maranta.

Maranta leuconeura— baltdzīslu maranta.

Avoti: PDE, LPE, TaE

Maraņana   vietv.; novec.

1. Maranjauna - štats Brazīlijas ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT

Maraņona   vietv.; novec.

1. Maranjona - upe Peru.

Avoti: PZT

Marapi   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Barisana grēdā Sumatras salas dienvidrietumu daļā, Indonēzijā, augstums - 2891 m.

Avoti: LģE, PZT

marariti

1. Tamu tautai radniecīga cilts, dzīvo Čadas, Sudānas un Centrālāfrikas Republikas robežrajonos, valoda pieder pie Centrālās Sudānas un Austrumsudānas tautu valodām, reliģija - islāms.

Avoti: PZT

Maras   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Turlavas pagastā.

Avoti: LC

Marasena   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Maracena"), Andalūzijas autonomā apgabala Granadas provincē, 21300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

maraskīno

1. Liķieris no Vidusjūras skābajiem ķiršiem.

Avoti: ZTV

maraskīns   apv.

1. Maraskīno.

Avoti: MtL

marasmatiķis   -a, v.; niev.

1. Cilvēks, kas nespēj loģiski, sakarīgi domāt, spriest; idiots (2).

Avoti: MLVV

marasmatisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Saistīts ar marasmu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

marasmius   lat.

1. Vītenes.

Marasmius androsaceus— vairoga vītene.

Marasmius oreades— pļavas vītene.

Marasmius rotula— riteņu vītene.

Marasmius saccarinus— baltā vītene.

Marasmius scorodonius— ķiploku vītene.

Avoti: LD

marasms   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Organisma vispārējs novājējums un gandrīz pilnīga psihiskās darbības izbeigšanās (smagas hroniskas slimības vai vecuma dēļ).

2. Nepietiekama uztura izraisīts sindroms, gk. proteīnu deficīta dēļ; attīstās pirmajos mūža gados; raksturīga augšanas aizture, samazinātas prāta spējas, progresējoša zemādas tauku slāņa izzušana, ēstgribas trūkums.

Avoti: LLVV

Mārassils   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

Maraša   vietv.; vēst.

1. Kahramanmaraša - pilsēta Turcijā.

Avoti: PZT

Maratea   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Maratea"), Bazilikatas reģiona Potencas provincē, 5100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

marathi

1. Nācija; dzīvo gk. Mahārāštras štatā (Indijā), runā marathu valodā, ticīgie - gk. hinduisti, daļa - džainisti, musulmaņi, kristieši; marati.

2. Marathu valoda - indoāriešu valoda, kurā galvenokārt runā marathi, kas dzīvo Indijas centrālajā un rietumu daļā, tā ir Indijas štata Mahārāštras oficiālā valoda.

Avoti: EV, Wi

marati   novec.

1. Marathi.

Avoti: LPE

Maratona   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 33400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

maratonisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar maratonu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

maratonists   -a, v.

1. Maratonskrējējs.

// pārn. Sportists, kas startē ļoti garās distancēs.

// pārn. Dalībnieks sacensībās, kas ilgāku laiku seko cita citai.

Avoti: LLVV

maratonrallijs

1. Rallijreids, vairākdienu rallijs, kurā kopējais distances garums ir vismaz 6000 km.

Avoti: PL

maratons   -a, v.

1. Skriešanas distance (42,195 km) vieglatlētikā.

// pārn. Sacensības ļoti garā distancē.

// pārn. Sacensības, kas ilgāku laiku seko cita citai.

Avoti: LLVV

maratonskrējējs   -a, v.

1. Sportists, kas specializējies maratonskrējienā.

Avoti: LLVV

maratonskrējiens   -a, v.; fizk.

1. Skrējiens 49,195 kilometru distancē.

// pārn. Skrējiens ļoti garā distancē.

Avoti: LLVV

māravas   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

maravedi   novec.

1. Sena Spānijas monēta.

Avoti: SV33

marāvi

1. Malāvu tautu grupas daļa Malāvijā, Mozambikā, Zambijā, Tanzānijā, valoda pieder pie bantu saimes austrumu grupas, rakstība latīņu alfabētā, saglabājuši tradicionālos ticējumus, daļa - kristieši.

Avoti: PZT

Maraža   vietv.; novec.

1. Maražo - sala Amazones grīvā, Brazīlijā.

Avoti: PZT

Maražo   vietv.

1. Sala Amazones grīvā, Brazīlijā, lielākā upju sala pasaulē, platība - 48000 kvadrātkilometru, garums - 220 km, platums - 150 km.

Avoti: LģE

Marbaha   vietv.

1. Marbaha pie Nekāras - pilsēta Vācijā ("Marbach am Neckar"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 15300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Marbelja   vietv.

1. Marvelja - pilsēta Spānijā ("Marbella").

Avoti: Wi

marbi

1. Tauta, tuvu radniecīga masiem, dzīvo Čadā un Kamerūnā, Longones vidusteces apvidū, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas, reliģija - islāms, daļa saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus.

Avoti: PZT

marblīts   tehn.

1. Necaurspīdīgs (blāvots), balts, melns vai krāsains plākšņu stikls, kas izgatavots velmējot; lieto sienu iekšējai apdarei, starpsienām, mēbeļu apdarei.

Avoti: ZTV

Marburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Marburg"), Hesenes federālajā zemē, 73100 iedzīvotāju (2013. g.), universitāte (dib. 1527. g.).

Avoti: Wi, LpA

marc.   mūz., saīs.

1. Marcando.

Avoti: Mūz

mārc.   saīs.

1. Mārciņa.

Avoti: i1

Marcaboto   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Marzabotto"), Emīlijas-Romanjas reģiona Boloņas provincē, 6700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mārcains   apv.

1. Lāsains.

Avoti: LE

Marcala   vietv.

1. Upe Ungārijā, Rābas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Marcali   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā ("Marcali"), Šomoģas meģē, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

marcando   mūz.

1. Uzsvērti, precīzi.

Avoti: Mūz

marcato   mūz.

1. Pasvītroti, uzsvērti.

Avoti: ML

marcelleina   lat.

1. Kaussēņu dzimtas ģints.

Avoti: LD

mārcēnieši

1. Madonas novada Mārcienas pagasta apdzīvotās vietas "Mārciena" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mārcenieši

1. Ogres novada Ķeipenes pagasta apdzīvotās vietas "Mārčiņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Marcenskaja   vietv., vēst.

1. Madonas novada Mārcienas pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

mārceņa   apv.

1. Masas, svara mērvienība - aptuveni 400 gramu.

Avoti: KiV

marchantia   lat.

1. Maršancijas.

Marchantia polymorpha— parastā maršancija.

Avoti: LD

marchantiaceae   lat.

1. Maršnciju dzimta.

Avoti: LD

marchantiidae   lat.

1. Maršanciju apakšklase.

Avoti: LD

marche   mūz.

1. Maršs.

Avoti: Mūz

Mārci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Grundzāles pagastā.

Avoti: LC

marcia   mūz.

1. Maršs.

Avoti: Mūz

marciale   mūz.

1. Maršveida.

Avoti: ML

marciāls   novec.

1. Kareivīgs.

Avoti: SV33

Mārciemi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alojas novada Staiceles pagastā.

Avoti: LC

Mārciems   vietv.

1. Alojas novada Staiceles pagasta apdzīvotās vietas "Mārciemi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Mārciena   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Madonas novadā 14 km no Madonas, izveidojusies bijušās muižas "Martzen" teritorijā, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1213. g. kā pils "castrum Marxne", pagasta centrs.

2. Mārcienas pagasts - pagasts Madonas novadā, robežojas ar Aronas, Lazdonas, Praulienas, Ļaudonas, Kalsnavas un Bērzaunes pagastu; bijušie nosaukumi: vāciski - Martzenhof, krieviski - Marcenskaja.

Mārcienas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Lazdonas pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Mārcienas pagasta pievienota tagadējam Bērzaunes pagastam, nedaudz mainījusies robeža ar Ļaudonas pagastu.

3. Latgaļu apdzīvots novads Aiviekstes pieteku Aronas un Vesetas baseinā 13.-14. gs., tajā ietilpa tagadējais Bērzaunes un Mārcienas pagasts, kā arī daļa Kalsnavas un Vestienas pagasta, robežojās Negestes, Cesvaines un Alenes novadu, vēstures avotos pirmoreiz minēta 1213. g. kā "castrum Marxne"; Mārksne.

Avoti: LPag, LC, LE1

marcieši

1. Krāslavas novada Piedrujas pagasta apdzīvotās vietas "Marki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mārcīna   apv.

1. Mārciņa; masas mērvienība - aptuveni 400 gramu.

Avoti: ĒiV

Marcinpole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Zaļesjes pagastā.

Avoti: LC

mārciņa   -as, s.

1. Masas mērvienība.

Angļu tirdzniecības mārciņa— 0,453592 kg.

Angļu aptiekas mārciņa— 0,373242 kg.

Trojas mārciņa— 0,373242 kg.

Franču mārciņa— 489,5058 grami.

Krievu tirdzniecības mārciņa— 0,409512 kg.

Krievu aptiekas mārciņa— 0,358323 kg.

Rīgas tirdzniecības mārciņa— 0,418829 kg.

Rīgas aptiekās lietotā Nirnbergas medicīniskā mārciņa— 0,357854 kg.

Rīgas sudraba mārciņa— 0,41568 kg.

2. Naudas vienība (piemēram, Ēģiptē, Lielbritānijā, Sīrijā); attiecīgā naudas zīme, monēta.

Sterliņu mārciņa— naudas vienība (Anglijā); attiecīgā naudas zīme, monēta.

Angļu mārciņa— sterliņu mārciņa.

Avoti: LLVV, MsL

marcipāns   -a, v.; parasti vsk.

1. Bieza masa, ko iegūst, vārot sasmalcinātu mandeļu un cukura sīrupa maisījumu; izstrādājums, kas gatavots no šādas masas.

Avoti: LLVV

mārcis   apv.

1. Liels koka veseris.

Avoti: LE

mārcis   apv.

1. Suns (vai kaķis) ar baltu kaklu.

Avoti: ME

Marciši   vietv.

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Martiši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Marcišova   vietv.

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Martiši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

marco   novec.

1. Senāka dārgmetālu un naudas svara vienība Spānijā un Latīņamerikā ~230 g., arī Augšitālijā - 234.-245. g.

Avoti: KV

marcs   apv.

1. Marts.

Avoti: KiV

marčelo   novec.

1. Venēcijas dodža Nikolo Marčelo 15. gs. ieviestā monēta.

Marčianīze   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Marcianise"), Kampānijas reģiona Kazertas provincē, 40000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Marčikita   vietv.

1. Marčikitas ezers - beznoteksāļezers Laplatas zemienē (sp. val. "Mar-Chiquita"), Pampā (Argentīnā), atrodas pārpurvotā ieplakā uz austrumiem no Kordovas grādas 66 m vjl., platība - ~2000 kvadrātkilometru, dziļums - 3-4 m.

Avoti: LģE

mārdadzis

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Silybum"), viengadīgs vai divgadīgs lakstaugs, 2 s.

Īstais mārdadzis— mārdadžu suga ("Silybum marianum"), ko Latvijā audzē kā dekoratīvo augu, paretam sastopams kā dārzbēglis.

Avoti: LD

Mardāna   vietv.

1. Pilsēta Pakistānā ("Mardan"), Haiberpahtunhvas provincē, 245000 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

mārdega   apv.

1. Kāda augu suga.

Avoti: KV

Mardina   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Mardin"), ila administratīvais centrs, 86900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Mārdu   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Harju apriņķī, Tallinas piepilsēta, 17500 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1980. g.

Avoti: LpA, PuA

Marduks   mit.

1. Babiloniešu mitoloģijā - dievs, Babilonas pilsētas aizbildnis, vēlāk Babilonijas valsts augstākais dievs.

Avoti: SV08

mārdzēnieši

1. Gulbenes novada Stradu pagasta apdzīvotās vietas "Margas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mardža   vietv.

1. Pilsēta Lībijā, 90700 iedzīvotāju (2003. g.), dibinājuši grieķi VI gs. p. m. ē.; Barka.

Avoti: LpA

mare   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Ezerveida limāns; arī joma.

2. apv. Sens jūras nosaukums baltu valodās.

Avoti: LLVV, LE

Mareja   vietv.

1. Upe Austrālijas dienvidaustrumos (angļu val. "Murray"), Jaundienvidvelsas un Viktorijas štata robežupe, garums - 2589 km, izteka Austrālijas Alpos 1846 m vjl., caur Aleksandrīnas ezeru ietek Indijas okeāna Enkauntera līcī.

2. Upe Austrālijas rietumos ("Murray"), Rietumaustrālijas dienvidrietumos, ietek Indijas okeānā uz dienvidiem no pērtas, sausuma periodos izžūst.

Avoti: LģE, LpA

maremma

1. Tirēnu jūras piekrastē - purvs.

Avoti: SV96

maremontieši

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Maremonti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Maremonts   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Ozolaines pagastā.

Avoti: LC

Marena   mit.

1. Slāvu mitoloģijā - nāves dieviete, tās tēls saistīts ar nāvi, dabas nomiršanu rudenī un atdzimšanu pavasarī.

Avoti: Mit

mārenes   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

marengo   nelok., v.

1. Tumši pelēka krāsa; vilnas audums (parasti uzvalkiem, mēteļiem) šādā krāsā.

2. adj. nozīmē; parasti savienojumā ar "krāsa". Tumši pelēks.

Avoti: LLVV

mārengrasis   apv.

1. Mārsmilga.

Avoti: ĒiV

mārenica   apv.

1. Velēnu radzene ("Cerastium holosteoides").

2. Kamolainā radzene ("Cerastium glomeratum").

Avoti: Aug2

mārenicas   apv.

1. Velēnu radzene ("Cerastium holosteoides").

Avoti: Aug2

marenīcas   apv.

1. Kaulu zāles suga "Cerastium triviale".

Avoti: KV, ME

marenieki

1. Kuldīgas novada Turlavas pagasta apdzīvotās vietas "Maras" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mareniņas   apv.

1. Madaras ("Gallium").

Avoti: ME

mareniņi   apv.

1. Madaras ("Gallium").

Avoti: ME

mārenīte   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

marenītes   apv.

1. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: Aug2

Marenpole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Ciblas pagastā.

Avoti: LC

māreņa   apv.

1. Mārīte.

Avoti: KiV

māreņi   apv.

1. Smaržīgais miešķis ("Asperula odorata").

Avoti: Aug2

mareogrāfs   -a, v.

1. Aparāts, kas reģistrē ūdens līmeņa svārstības jūras piekrastē.

Avoti: LLVV

mareotīts   med.

1. Patoloģiski traucējumi ausī, kas vērojami peldoties vai lecot ūdenī.

Avoti: TM5

māreslini   apv.

1. Parastā vīrcele ("Linaria vulgaris").

Avoti: Aug2

marešosē   novec.

1. Francijā zemes sargi priekš 1789. g.

2. Beļģijā jātnieku žandarmērija.

Avoti: SV33

marfa   žarg.

1. Morfijs.

Avoti: KZ

marfuša   žarg.

1. Morfijs.

Avoti: KZ

marga   apv.

1. Konstruktīvs, parasti režģveida, elements (kā, piemēram, atklātu vai aizsargājamu vietu) norobežošanai.

2. Īpašs zirgu piesienamais koks - slita.

3. Kora balkons baznīcā.

4. Priekškars; smalki adītas malas.

5. Koki zem siena kaudzes (tās vēlākai pārvietošanai).

Avoti: KV, ME

marga   apv.

1. Vizulis, vizma.

2. Mirdzums.

3. Izšuvums.

Avoti: KV, ME

marga   apv.

1. Meitene, meita, jaunava.

2. Līgava, brūte, iecerētā.

Avoti: KV, ME

marga   apv.

1. Sīks lietutiņš.

Avoti: KV, ME

marga   apv.

1. Mudžeklis.

Avoti: KV, ME

mārga   apv.

1. Vedama tautu meita.

Avoti: LE

mārga   apv.

1. Eja, koridors.

2. Marga 1(1).

Avoti: ME

mārga   apv.

1. Lēns lietus.

Avoti: ME

mārga   apv.

1. Mārks, dīķis.

Avoti: ME

margancovka   žarg.

1. Kālija permanganāts.

Avoti: SLG

Margaņeca   vietv.; novec.

1. Marhaneca - pilsēta Ukrainā.

Avoti: PZT

margapmale   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; jūrn.

1. Augšējais margsienas metāla stienis vai koka līste.

2. Biezs dēlis vai metāla stienis, kas sedz augšējo apšuvuma joslu (laivai vai koka kuģim).

Avoti: LLVV

Margareta

1. astr. Urāna pavadonis ("Margaret"), vidējais attālums no planētas - 14345000 km, izmēri - 20 km.

Avoti: ZvD-203-27

margarimetrs   novec.

1. Ierīce kausētu tauku īpatnējā svara noteikšanai, ko parasti lietoja kontrolējot sviestu, vai tam nav piejaukti citi tauki.

Avoti: KV

margarinotus   lat.

1. Strupvaboļu dzimtas ģints.

Margarinotus striola— sulu strupvabole.

Margarinotus vernalis— pavasara strupvabole.

Avoti: LD

margarīns   -a, v.

1. Uzturlīdzeklis, ko iegūst no šķidriem augu un dzīvnieku taukiem, nepiesātinātās taukskābes pārvēršot piesātinātās.

Avoti: LLVV

margarīnskābe   med.

1. CH3(CH2)15COOH, sintētiska taukskābe.

Avoti: TM5

margarita   lat.

1. Māņsviļņu dzimtas ģints.

Margarita sticticalis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Margaritas   vietv.; nelok.

1. Margaritas sala - atrodas Mazo Antiļu salu grupā (sp. val. "Isla de Margarita"), Karību jūras dienvidos, kopā ar Kočes un Kubagvas salu veido Venecuēlas Nueva Espartas štatu, platība - 1036 kvadrāttkilometri, 440000 iedzīvotāju (2007. g.), administratīvais centrs - Laasunsjona.

Avoti: LģE

margarītas   novec.

1. Katoļu baznīcā dievmaizes daļas slimniekiem.

Avoti: SV33

margarite   apv.

1. Dzeltenā ilzīte ("Anthemis tinctoria").

Avoti: Aug2

margaritifera   lat.

1. Upespērļgliemeņu dzimtas ģints.

Margaritifera margaritifera— upespērlene.

Avoti: LD

margaritiferidae   lat.

1. Upespērļgliemeņu dzimta.

Avoti: LD

margarīts   novec.

1. Grieķu baznīcā trauks, kur glabā svētītu dievmaizi.

Avoti: SV33

Margas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Stradu pagastā, pie Gulbenes pilsētas robežas, Stradu pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LPag, LC

margas   -u, vsk. marga, -as, s.

1. dsk. Konstruktīvs, parasti režģveida, elements (kā, piemēram, atklātu vai aizsargājamu vietu) norobežošanai.

2. poligr. Vertikāli padziļinājumi grāmatas muguras abās malās.

3. apv. Īpašs zirgu piesienamais koks - slita.

Avoti: LLVV, KV

Margaskalns   vietv.

1. Pilskalns Viesītes novada Rites pagastā, savrups 21 m augsts paugurs ar dabiski stāvām nogāzēm, plakums - 30 x 24 m, bijis apdzīvots pirms 10 gs.

Avoti: LE1

margāt   apv.

1. Mirdzēt, mirguļot.

Avoti: ME

Mārgeita   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Margate"), Floridas štatā, 56000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Lielbritānijā ("Margate"), Anglijas dienvidaustrumos, kūrorts Ziemeļjūras krastā, 61200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: WA16, PZT, LpA

Margerita   vietv.

1. Margerita di Savoja - pilsēta Itālijā ("Margherita di Savoia"), Apūlijas reģiona Barletas-Andrijas-Trani provincē, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

margeritas   novec.

1. Smalkas stikla pērles.

Avoti: SV33

Marghilona   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Fergānas vilojatā, 149600 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Margilana   vietv.; novec.

1. Marghilona - pilsēta Uzbekistānā.

Avoti: PZT

marginācija   med.

1. Leikocītu pielipšana pie asinsvadu sienām iekaisuma agrīnā stadijā.

Avoti: TM5

marginālija   -as, s.

1. Piezīme, norāde, arī apakšvirsraksts uz lappuses malas.

Avoti: LLVV

marginālisms

1. Politiskās ekonomikas metodoloģisks princips, kas balstās uz galējo lielumu (galējais derīgums, galējais ražīgums) izmantošanu ekonomisko likumu un kategoriju izpētē.

Avoti: EV

marginalizācija   polit.

1. Nostumšana sociālā, politiskā perifērijā; padarīšana par maznozīmīgu.

Avoti: SV99

marginalizēt

1. Padarīt par maznozīmīgu.

margināls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar (kā) robežu, perifēriju; tāds, kas atšķiras no kā galvenā, centrālā.

Marginālā lietderība— papildu apmierinājums (lietderība), ko gūst patērētājs, papildus saņemdams vienu kāda ražojuma vai pakalpojuma vienību.

Avoti: LLVV

margine   apv.

1. Rūtota tautiskā sagša; mārģene.

Avoti: TlV

marginoplastika   med.

1. Plastiska operācija plakstiņa brīvajā malā.

Avoti: TM5

Margita   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Bihoras žudecā, 15800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Mārgita   vietv.; novec.

1. Mārgeita - pilsēta Lielbritānijā.

Avoti: PZT

Margitava   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Marģitava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Margitova   vietv.

1. Vārkavas novada Upmalas pagasta apdzīvotās vietas "Marģitava" nosaukuma variants.

Avoti: LC

marglīste   novec.

1. Kuģa klāja margu augšējā līste.

Avoti: KV

margmala   -as, s.; jūrn.

1. Peldlīdzekļa apmale, kas borta turpinājumā (vai arī kokpita sānos un aizmugurē) paceļas virs klāja un kā vairogs pasargā braucējus no klāja ūdens šļakatām un vēja; margsiena.

Avoti: JūVM

margo   novec.

1. Mala svarīgos papīros zīmēm un numuriem.

Avoti: SV33

margojošs   apv.

1. Mirdzošs, spīdīgs, raibs.

2. Smidzinošs, smalks (par lietu).

Avoti: NeV

margojums   -a, v.

1. Rezultāts --> margot (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> margot (2).

Avoti: LLVV

Margoņina   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 3000 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības 1402.-1655. g. un kopš 1696. g.

Avoti: Wi

margot   -oju, -o, -o, pag. -oju;

1. parasti 3. pers.; intrans. Izplatīt, parasti mainīga stipruma, gaismu (par gaismas avotu); būt, parasti ar mainīgu stiprumu (par gaismu).

2. trans. Rotāt (ar rakstiem, ornamentiem).

3. apv. Rakstiem izšūt.

Avoti: LLVV, KV

margot   apv.

1. parasti 3. pers.; intrans.; reti. Smidzināt (par lietu); mirgot (2); mergot.

Avoti: ME

margot   apv.

1. Smalki pīt.

Avoti: ME

mārgot   apv.

1. Smidzināt, lēni līt.

Avoti: ME

mārgot   apv.

1. Melst, tukšu runāt.

Avoti: ME

mārgot   apv.

1. Mirdzēt.

Avoti: ME

mārgoties   apv.

1. Uzmākties, uzplīties.

Avoti: ME

margots   apv.

1. Mirdzošs, spīdīgs, raibs.

2. Smidzinošs, smalks (par lietu).

Avoti: NeV

mārgretiņa   apv.

1. Sarkana vabolīte ar melniem punktiem, kas tika izmantota pareģošanai.

Avoti: ME

margrieta   -as, s.

1. apv. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

2. apv. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

3. retāk Margrietiņa (1).

Avoti: Aug2, LLVV

margrietas   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

margrieti   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

margrietīna   apv., hip.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

margrietiņa   -as, s., apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

2. apv. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

Avoti: LLVV, Aug2

mārgrietiņa   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

2. Septiņpunktu mārīte ("Coccinella septempunctata").

Avoti: Aug2, ME, KW

margrietiņas   apv.

1. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

2. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

margrietiņš   apv., hip.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

margrita   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

margritīte   apv.

1. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

Mārgrube   vietv., vēst.

1. Vēstures avotos 16. gs. un vēlāk sastopams Mērsraga nosaukums.

Avoti: LE1

margs   apv.

1. Mirdzošs, spīdīgs, raibs.

2. Smidzinošs, smalks (par lietu).

Avoti: NeV

margsiena   -as, s.; jūrn.

1. Iežogojums ciešas sienas veidā ap kuģa klāju; margmala.

Avoti: LLVV, JūVM

Marguči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

Marguži   vietv.

1. Rūjienas novada Ipiķu pagasta apdzīvotās vietas "Ipiķu skola" paralēls nosaukums.

Avoti: LC

mārģene   apv.

1. Rūtota tautiskā sagša.

Avoti: TlV

marģine   apv.

1. Rūtota tautiskā sagša; mārģene.

Avoti: TlV

mārģine   apv.

1. Rūtota tautiskā sagša; mārģene.

Avoti: TlV

Marģitava   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

Marha   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Viļujas kreisā krasta pieteka, garums - 1181 km, sākas Vidussibīrijas plakankalnes austrumos.

Avoti: LģE

Marhamata   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Andidžonas apgabala dienvidos, Fergānas ielejā, Dienvidu Fergānas kanāla krastā, 15800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Marhaneca   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Dņepropetrovskas apgabala dienvidos, 48500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Marhega   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Marchegg"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 2900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Marhileviči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Avoti: LC

Marhiļeviči   vietv.

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Marhileviči" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Marhtrenka   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Marchtrenk"), Augšaustrijas federālajā zemē, 12500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mari

1. Viena no kukičini grupas tautībām, dzīvo gk. kalnu rajonos Indijas austrumos un Birmas ziemeļrietumos, valodas pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas.

2. Ambontimuriešu grupai piederīga cilts, dzīvo Moluku salu dienvidos un Mazo Zundu salu austrumos (Indonēzijā), valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas.

Avoti: PZT

Mari   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Murray"), Kentuki štatā, 18600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Turkmenistānā, tās dienvidu daļā, pie Murgabas upes un Karakuma kanāla, vilajeta administratīvais centrs, 159000 iedzīvotāju (2004. g.).

3. vēst. Mari Republika - Marijelas Republika Krievijā.

4. Mari līcis - Marifērts, līcis Ziemeļjūrā, Lielbritānijas ziemeļaustrumu piekrastē.

5. Mari rezervāts - atrodas Krievijā, Marijelas Republikā, Boļšaja Kokšagas un Boļšojkundišas upstarpā, platība - 14452 ha, dibināts 1968. g., lai pētītu taigas dienvidu apakšzonas dabas kompleksus un jauktos mežus.

Avoti: WA16, LpA, PuA, PZT

māri

1. Piltuvveidīgi vai cilindriski iedobumi zemes virsmā, kas radušies vulkāniskos apgabalos, eksplodējot gāzēm, bet neizplūstot lavai vai tās irdenajiem produktiem; tos bieži piepilda ūdens, un tie kļūst par ezeriem.

Avoti: SV69

Mariacelle   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Mariazell"), Štīrijas federālajā zemē, 1500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Mariagera   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Ziemeļjitlandes reģionā, 2560 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

marialits   novec.

1. Skapolitu grupas minerāls baltā vai gaišā krāsā, kristalizējas tetragonālā singonijā.

Avoti: KV

Mariamdžvara   vietv.

1. Mariamdžvaras rezervāts - atrodas Gruzijā, Gombori grēdas dienvidu nogāzē, platība - 10 kvadrātkilometrus, dibināts 1935. g., lai aizsargātu un pētītu relikto Sosnovska priedi.

Avoti: PZT

Mariampole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Mariampoles māla atradne— limnoglaciāla māla iegula Dagdas novada Andrupenes pagastā, māla slāņa biezums - līdz 4,4 m, segkārta (augsne, smilts) 0,1- 2 m, izmantota līdz 1963. g.

2. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Marianpole" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

mariampolieši

1. Dagdas novada Andrupenes pagasta apdzīvotās vietas "Mariampole" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mārianhamina   vietv.

1. Mariehamna - pilsēta Ālandu salās, Somijā.

Avoti: PuA

Marianhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Margiņas muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Īslīces pagastā.

Avoti: KV

mariāni   novec.

1. 1233. gadā Boloņā dibināta bruņinieku ordeņa locekļi.

Avoti: SV33

Marianas   vietv.; nelok.

1. Marianas salas - atrodas Klusā okeāna rietumu daļā (angļu val. "Marianas Islands"), Mikronēzijā, platība - 1183 kvadrātkilometri, ietilpst 15 lielas salas un >50 sīku salu un rifu, stiepjas ~800 km garumā meridionālā virzienā, augstums - līdz 965 m vjl.

Ziemeļu Marianas Salas— ar ASV brīvi asociēta valsts, galvaspilsēta - Garapana, platība - 477 kvadrātkilometri, 48300 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Marianas dziļvaga - atrodas Klusā okeāna rietumu daļā, apliec Mariannas salas no dienvidiem un austrumiem, maksimālais dziļums - 10924 m zjl., pasaulē dziļākā dziļvaga.

Avoti: LģE

Marianna

1. Francijas, īpaši Francijas Republikas, simbols - jauna sieviete ar frīģiešu kapuci.

Avoti: LEV

Mariānske   vietv.

1. Mariānske Lāzņe - pilsēta Čehijā, Karlovi Varu apgabala dienvidos, Slavkovas Meža piekalnē, 13300 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

Mariānu   vietv.; novec.

1. Mariānu dziļvaga - Marianas dziļvaga.

2. Mariānu salas - Marianas salas.

Avoti: PZT

Māriapoča   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Sabolčas-Satmāras-Beregas meģē, 2100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Marianpole   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

mariāņi

1. Katoļu mūku ordenis Jaunavas Marijas nevainīgās ieņemšanas godināšanai, kopš 1909. g. - kongregācija.

2. Šā ordeņa locekļi.

Avoti: SV99

mariavīti   novec.

1. Misticiska poļu katoļu sekta, kas centās apcerēt un atdarināt dievmātes Marijas dzīvi un ar pastiprinātu svētceri veicināt klēra un tautas reliģisku, tikumisku un sociālu pacelšanu.

Avoti: KV

mariāzis   apv.

1. Kāršu spēle.

Avoti: ViV

Maribo   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 5900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Maribora   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Maribor"), Podravskas reģionā, Dravas krastos, 95600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, Wi

Marica   vietv.

1. Apdzīvota vieta Krievijā, Kurskas apgabalā.

2. Upe Bulgārijas dienvidos, lejtecē Turcijas (kur saucas - Meriča) un Grieķijas (kur saucas - Evra) robežupe, garums - 525 km, sāks Rilas masīvā, pie Muasalas kalna, tek gk. pa Augštrāķijas zemieni, ietek Trāķijas jūrā, veido purvainu deltu.

Avoti: PZT

Mariefrēda   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Sēdermanlandes lēnē, 3700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Mariehamna   vietv.

1. Pilsēta Somijā (somu val. "Maarianhamina", zviedru val. "Mariehamn"), Olandes (Ālandu salu) novada autonomā reģiona administratīvais centrs, 11300 iedzīvotāju (2014. g.); Mārianhamina.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Marienbāde   vietv.

1. Mariānske Lāzņe - pilsēta Čehijā, tās nosaukums vācu valodā.

Avoti: PZT

Marienberg   vietv., vēst., vācu val.

1. Marijkalna muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Raunas pagastā.

Avoti: KV

Marienberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Marienberg"), Saksijas federālajā zemē, 17500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Marienburg   vietv.

1. Alūksnes pilsētas vāciskais nosaukums, kas cēlies no Marienburgas pils vārda, ko 1342. gadā Alūksnes ezera Marijas salā (tagad Pilssala) uzcēla Zobenbrāļu ordenis.

2. Alūksnes muiža, kas atradās Valkas apriņķa Alūksnes pagastā.

3. Mariņu muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Dobeles pagastā.

Avoti: LPil, KV

Marienburga   vietv.

1. Alūksnes pilsētas vāciskā nosaukuma latviskojums.

2. vēst. Vēsturē lietots vācu nosaukums Austrumprūsijas (sākotnēji - Teitoņu ordeņa) cietoksnim Malborkā (Polijā).

Avoti: LPil, PZT

Marienhaus   vietv., vēst., vācu val.

1. Viļakas muiža, kas atradās Jaunlatgales apriņķa Viļakas pagastā.

Avoti: KV

Marienhausen   vietv., vācu val.

1. Viļaka.

Avoti: FV

Marienhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Kazu muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Ikšķiles pagastā.

2. Marijas muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Ezeres pagastā.

3. Marijas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Dzērves pagastā.

4. Marijas muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Sakas pagastā.

5. Marjanovas muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Rubenes pagastā.

Avoti: KV

Marienminstere   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Marienmuenster"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Marienpole   vietv., vēst.

1. Mariampoles muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Dagdas pagastā.

Avoti: KV

Mariensee   vietv., vēst.

1. Marindzes muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Atašienes pagastā.

Avoti: KV

Marienstein   vietv., vēst., vācu val.

1. Māriņkalna muiža, kas atradās Valkas apriņķa Ziemera pagastā.

Avoti: KV

Mariental   vietv., vēst.

1. Mariņtāles muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Bērzgales pagastā.

Avoti: KV

Marientāle   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

Avoti: LC

marientālieši

1. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Marientāle" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Marienthal   vietv., vēst.

1. Moriņpoles muiža, kas atradās Jaunlatgales apriņķa Liepnas pagastā.

Avoti: KV

Mariestāde   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vesterjētlandes lēnē, 15600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

marieši   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Marijelas Republikas (Krievijā) pamatiedzīvotāji, dzīvo arī Baškīrijā, Udmurtijā un Tatārijā; runā mariešu valodā, ticīgie - pareizticīgie.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Mariešu valoda— somugru valodu saimes Volgas valodu grupas valoda, rakstības pamatā krievu alfabēts.

Avoti: LLVV

Marifērts   vietv.

1. Līcis Ziemeļjūras ziemeļrietumu daļā (angļu val. "Moray Firth"), Lielbritānijas ziemeļaustrumu piekrastē, platums pie ieejas - 100 km, dziļums - 25-60 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 5,5 m.

Avoti: LģE

Marigo   vietv.

1. Pilsēta Mazo Antiļu salu Senmartēnas salā, Senmartēnas Kopienas administratīvais centrs, 28500 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

marihuāna   -as, s.; parasti vsk.

1. Narkotiska viela, ko iegūst no Indijas kaņepēm.

2. med. Izžāvētas, no sievišķajiem augiem iegūtas sējas kaņepes ziedkopas, augšējās lapas un stublāju augšdaļas.

Avoti: LLVV, VE

Mariinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kemerovas apgabalā, 39800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Mariinskijposada   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čuvašijas Republikā, 8800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Marija   -as, s.

1. Plaši izplatīts sieviešu vārds.

// rel. Parasti savienojumā "Jaunava Marija": Dievmāte - Jēzus Kristus māte.

Marija Magdalēna— kristietības mitoloģijā sieviete no Galilejas, kuru bija apsēduši septiņi velni un kuru izdziedināja Jēzus Kristus.

Avoti: MLVV, Mit

Marijammana   mit.

1. Dienvidindijas ciemu dieviete, kas bija brahmane un viņu apprecēja kāds nepieskaramais izliekoties par brahmani, atklājot to pēc kāzām viņa izdarīja pašnāvību un tūlīt kļuva par dievieti.

Avoti: Mit

Marijampole   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, apriņķa un rajona pašvaldības administratīvais centrs, 39700 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1792. g.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Marijas   vietv.

1. Aizputes novada Aizputes pagasta apdzīvotās vietas "Dzērve" bijušais nosaukums.

2. Marijas muiža - apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Ezeres pagastā.

3. Saldus novada Ezeres pagasta apdzīvotās vietas "Marijas muiža" bijušais nosaukums.

4. Marijas skola - Saldus novada Ezeres pagasta apdzīvotās vietas "Grieze" bijušais nosaukums.

5. Marijas muiža - apdzīvota vieta (mazciems) Skrundas novada Rudbāržu pagastā.

Avoti: LC

Marijaspuķīte   apv.

1. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

Avoti: Aug2

Marijkalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Raunas novada Raunas pagastā.

Marijkalna muiža— Raunas novada Raunas pagasta apdzīvotās vietas "Marijkalns" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Marijela   vietv.

1. Marijelas Republika - Krievijas Federācijas subjekts, atrodas Krievijas Eiropas daļas austrumos, administratīvais centrs - Joškarola, platība - 23400 kvadrātkilometru, 700000 iedzīvotāju (2009.).

Avoti: PuA

mariji

1. Viena no gondu cilšu grupām, dzīvo Indijas centrālajā daļā, valoda pieder pie dravīdu valodām.

Avoti: PZT

marijnieki

1. Saldus novada Ezeres pagasta apdzīvotās vietas "Marijas" iedzīvotāji.

2. Aizputes novada Cīravas pagasta apdzīvotās vietas "Marijasmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Marijonka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Cēres pagastā.

Avoti: LC

marijpuķīte   apv.

1. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

Avoti: Aug2

marijpuķītes   apv.

1. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

Avoti: Aug2

Marilija   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā ("Marilia"), Sanpaulu štatā, 232000 iezdīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

Mariljāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Marigliano"), Kampānijas reģiona Neapoles provincē, 30000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Marima   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Marum"), Groningenas provincē, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

marimba   -as, s.; mūz.

1. Ksilofons ar metāla rezonatoru caurulēm vai plāksnēm; ksilofons ar žāvētu ķirbju rezonatoru (Āfrikā).

2. Strinkšķināmais mūzikas instruments ar mēlītēm (Kongo, Austrumāfrikā).

Avoti: LLVV

marimbists   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē marimbu; marimbas spēlētājs.

Avoti: MLVV

Marimonts   vietv.

1. Rēzeknes novada Ozolaines pagasta apdzīvotās vietas "Maremonts" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Marina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Marina"), Kalifornijas štatā, 20800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta Igaunijā, Pērnavas apriņķī.

3. Marina di Džoiza Jonika - pilsēta Itālijā ("Marina di Gioiosa Ionica"), Kalabrijas reģiona Redžo di Kalabrijas provincē, 6500 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta Spānijā ("Marin"), Galisijas autonomā apgabala Pontebedras provincē, 25900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA, Wi

marīna   -as, s.

1. Tēlotājas mākslas žanrs, kurā attēlota jūra, jūrmala, cilvēka darbs, kas saistīts ar jūru; šī žanra mākslas darbs.

Avoti: LLVV

marināde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Šķidrums, ko parasti gatavo no ūdens, etiķa, garšvielām un citiem komponentiem un ko izmanto pārtikas produktu konservēšanai.

Avoti: LLVV

marināt   apv.

1. No ārpuses visu izzināt un pēc tam sarīkot dažādas nepatikšanas, arī ar darbiem.

Avoti: ME

Marindze   vietv.

1. Krustpils novada Atašienes pagasta apdzīvotās vietas "Marinzeja" nosaukuma variants.

2. Marindzes ezers - Marinzejas ezers Krustpils novada Atašienes pagastā.

Avoti: LC

Marindzeja   vietv.

1. Krustpils novada Atašienes pagasta apdzīvotās vietas "Marinzeja" nosaukuma variants.

Avoti: LC

marindzieši

1. Krustpils novada Atašienes pagasta apdzīvotās vietas "Marinzeja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

marīne   novec.

1. Jūrniecība, flotes kopjēdziens.

Avoti: KV

Marineo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Marineo"), Sicīlijas reģiona Palermo provincē, 6600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

marinēšana   pārt.

1. Pārtikas produktu pārliešana ar marinādi.

2. Dārzeņu un augļu konservēšana, kas pamatojas uz etiķskābes īpašību kavēt mikroorganismu attīstību.

Avoti: ZTV

marinēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Konservēt (pārtikas produktus) marinādē, arī citā skābā šķidrumā.

// pārn.; vienk. Ilgstoši atlikt, nepamatoti kavēt (kāda pasākuma realizēšanu, jautājuma izskatīšanu u. tml).

Avoti: LLVV

Marineta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Marinette"), Viskonsinas štatā, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Maringa   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijā, Paranas štatā, 321000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

maringi

1. Viena no kukičini grupas tautībām, dzīvo gk. kalnu rajonos Indijas austrumos un Birmas ziemeļrietumos, valodas pieder pie sinotibetiešu saimes tibetbirmiešu grupas.

Avoti: PZT

marīnisms   -a, v.; parasti vsk.

1. pol. Valsts militāra politika, kuras mērķis ir panākt hegemoniju uz jūras.

2. reti. Marīnas žanrs.

Avoti: LLVV

marīnists   -a, v.

1. Mākslinieks, kas strādā marīnas žanrā.

Avoti: LLVV

marinkas

1. Karpu dzimtas ģints, garums - līdz 1 m, masa - līdz 12 kg, dzīvo gk. upēs, retāk ezeros, Centrālajā Āzijā, Vidusāzijā, Kazahstānā.

Avoti: LPE

Marino   vietv., vēst.

1. Marjanovas muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Viļēnu pagastā.

Avoti: KV

Marīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Marino"), Lacio reģiona Romas provincē, 39300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

marinobufagīns   med.

1. C24H32O5, sirds inde, kas atrodama krupja Bufo marinus ādā.

Avoti: TM5

marinoterapija   med.

1. Ārstēšana ar jūras klimatu.

Avoti: TM5

Marinova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Dunavas pagastā.

Avoti: LC

marinovieši

1. Ilūkstes novada Šēderes pagasta apdzīvotās vietas "Marinova" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Marinpole   vietv.

1. Ciblas novada Ciblas pagasta apdzīvotās vietas "Marenpole" nosaukuma variants.

Avoti: LC

marīns   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar jūru, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

Marinski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Galēnu pagastā.

Avoti: LC

marinskieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Marinski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Marinzeja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Atašienes pagastā.

2. Marinzejas ezers - atrodas Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumā, Krustpils novada Atašienes pagastā, 95,3 m vjl., platība - 74,2 ha, garums - 2 km, lielākais platums - 0,6 km, lielākais dziļums - 4 m, eitrofs, vidēji aizaudzis.

Avoti: LC, LE1

marinzejieši

1. Krustpils novada Atašienes pagasta apdzīvotās vietas "Marinzeja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mariņa   apv.

1. Septiņpunktu mārīte ("Coccinella septempunctata").

Avoti: ME

māriņa   apv.

1. Smaržīgais miešķis ("Asperula odorata").

2. Mārīte.

Avoti: Aug2, KV

Mariņāna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Marignane"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Bušdironas departamentā, 34500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

Mariņagrandi   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Marinha Grande"), Leirijas apgabalā, 38700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Mariņezers   vietv.

1. Marinzejas ezers Krustpils novada Atašienes pagastā.

Avoti: LE1

mariņi   apv.

1. Kāda augu suga.

Avoti: ME

mariņi   apv.

1. Īpaša veida pankūkas, kas senāk tika ceptas Jaungada naktī.

Avoti: ME

māriņi   apv.

1. Smaržīgais miešķis ("Asperula odorata").

Avoti: Aug2

māriņkalnieši

1. Alūksnes novada Ziemera pagasta apdzīvotās vietas "Māriņkalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Māriņkalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alūksnes novadā 8 km no Alūksnes, izveidojusies bijušās muižas "Marienstein" teritorijā, Ziemera pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

Māriņkols   vietv.

1. Alūksnes novada Ziemera pagasta apdzīvotās vietas "Māriņkalns" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

Mariņmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Lestenes pagastā.

Avoti: LC

mariņnieki

1. Jaunpils novada Jaunpils pagasta apdzīvotās vietas "Mariņas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

marioloģija   rel.

1. Dogmatiska mācība par svētās dievmātes Marijas personu.

Avoti: KV

Mariona   vietv.

1. Sala Indijas okeānā, viena no Prinča Edvarda salām, Dienvidāfrikas Republikas teritorija, platība - 255 kvadrātkilometri.

Avoti: PZT

marionete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Teātra lelle, ko darbina ar pavedieniem, auklām, arī atsperēm.

Marionešu teātris— leļļu teātris, kurā lomas tēlo marionetes.

// pārn. Cilvēks (parasti politisks darbinieks), kas pilnīgi pakļaujas citu cilvēku gribai, norādījumiem; arī iztapīgs cilvēks.

Marionešu valdība— valdība, kas akli pakļaujas svešu varu pavēlēm.

Avoti: LLVV

mārīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. dsk.; zool. Vaboļu kārtas dzimta ("Coccinellidae"), kurā ietilpst sīki un nelieli, mugurpusē apaļīgi izliekti kukaiņi, kam ir sarkani, dzelteni, brūni vai melni segspārni ar norobežotiem plankumiem, pasaulē zināmas 4250 sugas, Eiropā konstatētas 150 s., Latvijā ~50 s.

Acainā mārīte— mārīšu dzimtas suga ("Anatis ocellata").

Āzijas mārīte— mārīšu dzimtas suga ("Harmonya axiridis").

Biešu mārīte— mārīšu dzimtas suga ("Subcoccinella vigintiquatuorpunctata").

Divpunktu mārīte— mārīšu dzimtas suga ("Adalia bipunctata").

Iezīmētā mārīte— mārīšu dzimtas suga ("Semiadalia notata").

Septiņpunktu mārīte— mārīšu dzimtas suga ("Coccinella septempunctata").

2. Šīs dzimtas kukainis.

3. apv. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

4. apv. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: LLVV, LD, Geo-64-14, Aug2

mārītes   apv.

1. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

Avoti: Aug2

maritims   novec.

1. Pie jūras esošs, jūrai raksturīgs.

Avoti: KV

Mariupole   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabala dienvidos, osta Azovas jūras krastā, pie Kaļmiusas grīvas, 461800 iedzīvotāju (2007. g.), 1948.-1989. g. saucās Ždanova.

Avoti: LģE, Wi

Marjama   mit.

1. Islāma mitoloģijā - Īsas māte, atbilst Bībeles Marijai.

Avoti: Mit

marjana   žarg.

1. Prostitūta.

2. Sieviete.

Avoti: KZ

Marjanao   vietv.

1. Pilsēta Kubā ("Marianao"), Meksikas līča krastā, senāk Havanas piepilsēta, tagad municipalitāte Havanas dienvidrietumos, 138000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: PZT

Marjanova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LC

Marjata   vietv.; novec.

1. Marjatas rags - Marjato rags, Ziemeļamerikas kontinenta galējais dienvidu punkts.

Avoti: PZT

Marjato   vietv.

1. Marjato rags - Ziemeļamerikas kontinenta galējais dienvidu punkts (sp. val. "Punta Mariato"), atrodas Asuero pussalā Panamā, Klusā okeāna krastā.

Avoti: LģE

Marjāno   vietv.

1. Marjāno Komense - pilsēta Itālijā ("Mariano Comense"), Lombardijas reģiona Komo provincē, 23700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

marjāzis   apv.

1. Kāršu spēle; mariāzis.

Avoti: ViV

Marjehamna   vietv.

1. Mariehamna - pilsēta Ālandu salās, Somijā.

Avoti: PZT

Marjela   vietv.

1. Pilsēta Kubā ("Mariel"), Havanas provincē, osta Meksikas līča krastā, 42500 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: PZT

Marjina   vietv.

1. Marjina Horka - pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabalā, 21400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. novec. Marjina Gorka - Marjina Horka, pilsēta Baltkrievijā.

Avoti: PuA, Wi, PZT

Marjinka   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Doņeckas apgabalā, 9900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

marka   -as, s.

1. Pasta, zīmoga u. tml. nodevas samaksas dokuments - neliels četrstūrains, retāk trīsstūrains pielīmējams papīra gabals, uz kura ir cenas norāde un parasti attēls.

2. Preču zīme (parasti etiķetes, plombas, kapsulas, zīmoga veidā) ar preces izgatavošanas vietas, ražotāja, kvalitātes u. tml. apzīmējumu; zīmenis.

// parasti savienojumā ar apzīmētāju. Kvalitāte (precei, ražojumam).

3. reti. Reputācija, prestižs (parasti profesijai amatniecībā, rūpniecībā, lauksaimniecībā).

Avoti: LLVV, VtV

marka   -as, s.

1. Naudas vienība (Bosnijā-Hercogovinā; Vācijā un Somijā līdz 2002. g. 1. janvārim); attiecīgā naudas zīme, monēta.

Avoti: LLVV, EF

marka   -as, s.

1. vēst. Zemnieku vai pilsētas kopienas īpašums (viduslaikos Vācijā, arī dažās citās Eiropas zemēs).

Rīgas marka— Rīgas landfogteja un Rīgas patrimoniālais apgabals - Rīgas pilsētas lauku novads 1226.-1940. g.

2. vēst. Liels pierobežas, parasti militāri nocietināts, novads (Franku valstī, viduslaikos Vācijā), ko pārvaldīja markgrāfs.

3. Robeža, robežas zīme (piemēram, kādai joslai, teritorijai).

// fizk. Pagrieziena zīme burāšanas sacīkstēs.

Avoti: LLVV

Marka   vietv.

1. Pilsēta Somālijā ("Marka"), Indijas okeāna piekrastē, 168200 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

mārka   -as, s.; vēst.

1. Sena naudas vienība (piemēram, Baltijā no 12. gadsimta līdz 17. gadsimtam) - sudraba stienis ar noteiktu masu.

2. Vēsturiska dārgmetālu masas vienība, ko no 13. gs lietoja arī Rīgā.

1 Rīgas mārka— = 8 ēres = 24 ārtigi = ~208 g = 8 unces = 16 lotes = 64 kventņi.

1 zelta mārka— = 16 lotes = 24 karāti = 96 grāni = 288 grēni.

3. Masas aprēķina vienība, pēc kuras kaļams noteikts monētu daudzums, kas ļāva izgatavot monētas ar noteiktu tīrmetāla saturu.

Avoti: LLVV

mārka   apv.

1. Mārks, dīķis.

Avoti: ME

mārkains   apv.

1. Raibs, svītrains.

Avoti: ME

mārkāja   mit.

1. Neliels zvēriņš pie upēm, purvā, gandrīz kā ķirzaka, ar to baidīja bērnus, bet neviens nav redzējis; mārskāja.

Avoti: TlV

mārkākas   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

Markakels   vietv.

1. Ezers Altajā, Kazahstānā, atrodas ieplakā starp Kurčuma un Azutava grēdu 1449 m vjl., platība - 449 kvadrātkilometru, garums - 380 km, dziļums - līdz 30 m.

Avoti: PZT

Markakols   vietv.; novec.

1. Markakels - ezers Altajā, Kazahstānā.

Avoti: PZT

Markakuls   vietv.; novec.

1. Markakels - ezers Altajā, Kazahstānā.

Avoti: PZT

Mārkalne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alūksnes novadā 14 km no Alūksnes, pagasta centrs.

2. Mārkalnes pagasts - pagasts Alūksnes novadā, robežojas ar Pededzes, Jaunalūksnes un Ziemeru pagastu, kā arī ar Igauniju; bijušie nosaukumi: Lāzberģa pagasts, vāciski - Fianden, krieviski - Lasbergskaja.

Avoti: LPag, LC, LE1

mārkalnieši

1. Alūksnes novada Mārkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Mārkalne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mārkama   vietv.; nelok.

1. Mārkama kalns - atrodas Transantarktīdas kalnu vidusdaļā, netālu no Rosa šelfa ledāja austrumu krasta, ceturtā augstākā virsotne Antarktīdā, augstums - 4351 m vjl.

Avoti: LpA

Markanbarela   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Marcq-en-Baroeul"), Noras-Padekalē reģiona Noras departamentā, 39000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

markānieši

1. Kārsavas novada Malnavas pagasta apdzīvotās vietas "Markāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

markants   -ais; s. -a, -ā;

1. Pārsteidzošs, iespaidīgs; zīmīgs, raksturīgs.

Avoti: LLVV

markatns   apv.

1. Bēdīgs; grūtsirdīgs.

Avoti: KiV

markats   novec.

1. Mērkaķis.

Avoti: KV

markavāt   apv.

1. Mēģināt.

Avoti: KnG

markavieši

1. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Markava" iedzīvotāji.

2. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Markava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

markazīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Gaiši dzeltens sulfīdu grupas minerāls ar metālisku spīdumu - sēra un dzelzs savienojums.

Avoti: LLVV

mārkciemnieki

1. Talsu novada Lubes pagasta apdzīvotās vietas "Mārkciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mārkciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Lubes pagastā.

Avoti: LC

Markdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Markdorf"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 13300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Marke   vietv.

1. Reģions Itālijā ("Marche"), Apenīnu pussalas centrālās daļas austrumos, administratīvais centrs - Ankona, platība - 9694 kvadrātkilometri, 1546000 iedzīvotāju (2013. g.), ietver 5 provinces - Ankonas, Pezāro un Urbīno, Askoli Pičēno, Fermo un Mačeratas, robežojas ar Abruco, Lacio, Umbrijas, Toskānas un Emīlijas-Romanjas reģionu, kā arī ar Sanmarīno Republiku, apskalo Adrijas jūra.

Avoti: PuA, Wi

Mārkema   vietv.

1. Pilsēta Kanādā, Toronto piepilsēta, 261600 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

Mārketa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Marquette"), Mičiganas štatā, 21400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

marketabls

1. Tāds, ko var realizēt tirgū, "ejoša" prece; mārketabls.

Avoti: PL

mārketabls

1. Marketabls - tāds, ko var realizēt tirgū, "ejoša" prece.

Avoti: PL

marketendrs   novec.

1. Markitants.

Avoti: SV33

marketes   novec.

1. Mazi dēlīši marketrijas darbiem.

2. Balta vaska gabali.

Avoti: SV33

mārketings

1. Tirgzinība.

2. Tirgvedība, uzņēmuma komerciālās darbības rezultātu izpēte, prognozēšana un plānošana, tirgus izpēte un reklāma.

Avoti: SV99

marketrija   -as, s.

1. Rotājums, ko veido no nelieliem metāla, koka vai cita materiāla gabaliem, tos uzlīmējot uz priekšmeta.

Avoti: LLVV

Markgrafen   vietv., vēst.

1. Mērsrags.

2. Mērsraga muiža, kas atradās Talsu apriņķa Mērsraga pagastā.

Avoti: LPag, FV, KV

markgrāfiene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; vēst.

1. Markgrāfa sieva vai meita.

Avoti: LLVV

markgrāfiste   -es, dsk. ģen. -stu, s.; vēst.

1. Feodālismā - markgrāfa zemes valdījums.

Avoti: LLVV

markgrāfs   -a, v.; vēst.

1. Karolingu impērijas pierobežas apgabala (markas) pārvaldnieks.

2. Vēlāk - dažu vācu firstu tituls (starp grāfu un hercogu); persona, kurai ir šāds tituls.

Avoti: SV99

Markgreningene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Markgroeningen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 14400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Marki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Piedrujas pagastā.

2. vēst. Marku muiža, kas atradās Daugavpils apriņķa Piedrujas pagastā.

3. Pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē, 28300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1967. g.

Avoti: LC, Wi

markieši

1. Krāslavas novada Piedrujas pagasta apdzīvotās vietas "Marki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Markiški   vietv.

1. Daugavpils novada Medumu pagasta apdzīvotās vietas "Mētras" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

markitans   novec.

1. Markitants.

Avoti: SV33

markitante   -es, dsk. ģen. -šu, s.; vēst.

1. Sieviete, kas pavadīja armiju karagājienā tirgojoties ar sīkprecēm, kārtojot karavīru sadzīves jautājumus, pildot sievas pienākumus.

Avoti: LLVV, MV

Markitanti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Maļinovas pagastā.

Avoti: LC

markitants   -a, v.; vēst.

1. Sīktirgotājs, kas tirgojās ar karavīriem nepieciešamām (galvenokārt pārtikas) precēm un pavadīja armiju (piemēram, karagājienā, manevros).

Avoti: LLVV

markīza   novec.

1. Nolaižamais audekla jumtiņš virs loga; saules staru atvairāmais, atvairis.

Avoti: LV93

markīzāts   novec.

1. Marķīza novads, cieņa un gods.

Avoti: KV

markīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Nolaižama (parasti auduma) nojume virs loga vai balkona (pasargāšanai no saules); nojume (no dažāda materiāla) virs celtnes ieejas vai virs terases celtnes priekšā.

2. novec. Marķīze.

Avoti: LLVV, KV

markizets   -a, v.

1. Ļoti viegls, smalks, porains kokvilnas un (vai) ķīmisko šķiedru audums (pārviju) ažūrpinumā; sākotnēji no zīda - pretmoskītu tīkliem (markīzēm).

Avoti: ZTV

markīzs   novec.

1. Marķīzs.

Avoti: KV

Marklēberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Markkleeberg"), Saksijas federālajā zemē, 23900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

markļi   apv.

1. Izsaukumi, runājot pa miegam.

Avoti: ME

mārkļi   apv.

1. Trakulīgi sapņi, fantastiskas ainas nemierīgā miegā.

Avoti: ME

Markneikirhene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Markneukirchen"), Saksijas federālajā zemē, 8000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

marko

1. Monētas vērtības noteikšana pēc svara, nevis pēc nomināla.

Avoti: SV99

Marko   vietv.

1. Marko Polo grēda - Bokaliktags, kalnu grēda Kunluna austrumu daļā, Ķīnā.

Avoti: PZT

Markoailenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Marco Island"), Floridas štatā, 17500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

markojums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> markot; marķējums (1).

Avoti: LLVV

markomanni   novec.

1. Markomāņi.

Avoti: KV

markomāņi

1. Ģermāņu ciltis, no 1. gs. sāk. p. m. ē. dzīvoja Mainas augšteces un vidusteces apvidū, pārcēlās uz Čehijas teritoriju un ietilpa Maroboda vadītajā cilšu apvienībā, 166.-180. g. karoja ar Romu, 5. gs. apmetās Bavārijā.

Markomāņu karš— markomāņu, kvadu u. c. cilšu karš ar Romu 166.-180. g., ciltis vairākkārtīgi iebruka Itālijas ziemeļu daļā.

Avoti: LPE

Markopola   vietv.

1. Markopola Oropa - pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 2550 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Markopula   vietv.

1. Markopula Mesogaja - pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 20000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

markot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Marķēt (1).

Avoti: LLVV

markotaški   žarg.

1. Sievietes krūtis.

Avoti: KZ

Markova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Markovas pilskalns— atrodas Daugavpils novada Naujenes pagasta Markovas ciemā, ~40 m augsts ar 2 vaļņiem un grāvjiem nocietināts paugurs, postīts ar grants rakumiem, plakums - ~50 x 20 m, datējums nav zināms.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lūznavas pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Silajāņu pagastā.

4. Lielā Markova - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Leluo Markova— Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Lielā Markova" nosaukums latgaliski.

5. Mazā Markova - apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Mazuo Markova— Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Mazā Markova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

markovcieši

1. Rēzeknes novada Sakstagala pagasta apdzīvotās vietas "Markovka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

markovieši

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Markava" iedzīvotāji.

2. Riebiņu novada Silajāņu pagasta apdzīvotās vietas "Markava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Markranšete   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Markranstaedt"), Saksijas federālajā zemē, 14800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Marks   mit.

1. Eposā par Tristanu un Izoldi Kornvolas karalis, Tristana tēvocis, kas Tristanu aizsūtīja precībās pie skaistās Izoldes.

Avoti: Mit

mārks   -a, v.

1. Dīķis (parasti pļavā, ganībās), kas paredzēts, piemēram, linu, kaņepāju, mērcēšanai.

Pazust kā mārkā— pēkšņi pazust.

Pilns kā mārks— ļoti pilns.

Slapjš kā mārks— ļoti slapjš; izmircis.

(Slapjš) kā no mārka (izvilkts)— ļoti slapjš; izmircis.

Mārka aļeri— purva skalbe - īrisu suga ("Iris pseudacorus").

2. apv. Purvs, zema vieta.

3. apv. Maldinātājs gars.

Avoti: LLVV, Aug2

mārks   apv.

1. Gaišs, balts.

Avoti: ME

Marksa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Saratovas apgabalā, piestātne Volgas krastā, 31900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

markse   novec.

1. Kaula smadzenes (vācu "das Mark").

Avoti: VV

marksisms   -a, v.

1. Politiska un ekonomiska teorija, kas paredz kapitālisma iekārtas gāšanu, valsts kontroli pār ražošanas līdzekļiem un nākotnē bezšķiru sabiedrības izveidošanu.

Avoti: SV99

marksisms-ļeņinisms

1. Marksisma variants, kas izveidojies, V. Ļeņinam un citiem 20. gs. komunistiskās teorijas un prakses pārstāvjiem to attīstot tālāk.

Avoti: SV99

marksistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar marksismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

marksists   -a, v.

1. Marksisma piekritējs.

Marksists-ļeņinietis— marksisma-ļeņinisma piekritējs.

Avoti: LLVV

mārksla   apv.

1. Divkāršais zods.

Avoti: KV

mārksla   apv.

1. Neliels sainis.

Avoti: ME

mārksna   apv.

1. Sainis, lakatā vai palagā iesietas mantas; mārksns.

Avoti: KV, ME

mārksna   apv.

1. Divkāršais zods; mārksla 1.

Avoti: KV, ME

mārksne   apv.

1. Dīķis linu mērcēšanai.

Avoti: AB2

Mārksne   vietv.

1. Mārciena - latgaļu apdzīvots novads 13.-14. gs.

Avoti: LE1

mārksnis   apv.

1. Ciemkukulis, dāvana.

2. Drēbju vai cita veida sainis.

3. Palags, sega, kurā nes krustamo bērnu.

Avoti: TlV

mārksns   apv.

1. Sainis, lakatā vai palagā iesietas mantas; mārsns.

Avoti: KV

Marksštate   vietv.

1. Marksa - pilsēta Krievijā, Saratovas apgabalā, tās nosaukums 1928.-1942. g.

Avoti: PZT

Marktbreita   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Marktbreit"), Bavārijas federālajā zemē, 3700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Marktheidenfelde   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Marktheidenfeld"), Bavārijas federālajā zemē, 10900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Marktleitene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Marktleuthen"), Bavārijas federālajā zemē, 3200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Marktoberdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Marktoberdorf"), Bavārijas federālajā zemē, 18000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Marktredvica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Marktredwitz"), Bavārijas federālajā zemē, 17000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Marktštefta   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Marktsteft"), Bavārijas federālajā zemē, 1900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Marku   vietv.

1. Marku di Kanaveziša - pilsēta Portugālē ("Marco de Canaveses"), Portu apgabalā, 53500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Markusas-Nekeras   vietv.

1. Markusas-Nekeras kalni - atrodas Klusā okeāna rietumu daļā, starp Markusa salu un Nekeru, garums - ~4500 km, platums - 500-1000 km, relatīvais augstums 300-500 m, atsevišķās vietās paceļas salas (Markusa sala, Veika atols).

Avoti: PZT

Markuzu   vietv.

1. Kalamecu un Markuzu gravas - ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Apes novada Gaujienas pagastā pie Markuzu upes un tās pietekas, valsts aizsardzībā kopš 1962. g., platība - 28,78 ha, Markuzu grava atrodas ~1 km uz austrumiem no Kalamecu gravas, tās labajā nogāzē, iegūstot dolomītu, izlauzta 1,2 m augsta un 8 m dziļa ala.

Avoti: LE1

markva   žarg.

1. Burkāns; burkāni.

Avoti: SLG

marķējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> marķēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> marķēt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> marķēt (3).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> marķēt (4).

Avoti: LLVV

marķējumteorija

1. Socioloģijas nozare, kas cilvēku mijiedarbību un viņu rīcību, kā arī sociālo kontroli aplūko no marķēšanas viedokļa, īpaši apskatot novirzes no normas.

Avoti: IdV

marķērs   novec.

1. Biljarda spēlē kalpotājs, kas atzīmē vinnestus.

Avoti: SV33

marķēšana

1. Iezīmēšana.

// jūrn. Robežatzīmju (marku) uzkrāsošana vai speciālu ierobežotāju (atduru) uzlikšana apmērītas jahtas korpusam, takelējumam, burām.

2. ģeod. Punktu atzīmēšana dabā ar markām.

3. socioloģijā Indivīda raksturošana vai apzīmēšana ar marķējumu - kādu vārdu vai vārdkopu, kas kvalificē viņa rīcību vai uzvedību.

Avoti: IdV

marķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apzīmēt (preci, ražojumu, arī sūtījumu), uzliekot (tam) attiecīgu zīmi.

2. Atzīmēt (piemēram, kāršu, biljarda) spēles gaitu.

3. Nospraust (kā) robežas; iezīmēt (2).

4. Simulēt, izlikties; arī tēlot.

Avoti: LLVV

mārķi   apv.; hip.

1. Māņi.

Avoti: ME

marķierierīce   inf.

1. Drošības sistēmu ierīce, kas uzrāda pastāvīgi mainīgu identifikatora kodu.

Avoti: D3

marķieris   -ra, v.

1. Darbinieks, kas uzliek marku 1(2).

2. Darbinieks, kas marķē pasta sūtījumus.

3. Cilvēks, kas marķē (2).

4. Persona, kas uzrauga biljarda spēli un atzīmē spēlētāju punktus.

Avoti: LLVV

marķieris   -ra, v.

1. Darbarīks līniju, rindu iezīmēšanai (piemēram, pirms sēšanas, stādīšanas).

2. Ierīce, kas padara (ko, piemēram, ceļu) skaidri saskatāmu, izdala to (uz apkārtējā fona); pēdvilcis.

3. inf. Noteikta veida bitu secība, ko pārraida viena lokālā tīkla stacija citai, lai uzrādītu staciju, kurai ir tiesības sākt pārraidi.

4. inf. Labi izšķirams simbols, ko izmanto datorgrafikā, lai norādītu konkrētu vietu.

5. inf. Atstarojošs materiāls, kas piestiprināts magnētiskajai lentei un norāda ierakstīšanas apgabala sākumu vai beigas.

6. telek. Automātisko koordinātu sistēmu telefona centrāļu vadības ierīce, ar kuru caur meklēšanas pakāpēm iekārto savienojumu; var būt piekārtots atsevišķiem komutācijas blokiem vai centralizēts.

7. aeron. Objekts, kas uzstādīts virs zemes virsmas šķēršļu vai robežu apzīmēšanai; visbiežāk izmanto speciālas gaismas vai krāsojumus un radiobākas.

8. Audzēja marķieri - dažādas vielas, ko ļaundabīgā audzēja šūnas producē vairāk nekā parastās šūnas, vai audzēja šūnas producē, bet normālās šūnas neproducē, vai producē organisma šūnas, reaģējot ar ļaundabīgo audzēju.

Avoti: ZTV, D3, VE

marķiermaģistrāle   inf.

1. Marķiermaģistrāles tīkls - tīkls, kurā stacijas ir loģiski savienotas gredzenā, bet fiziski pievienotas kopīgai kopnei; marķieri tiek pārraidīti visām tīkla stacijām, bet atbild tikai tā stacija, kurai marķieris adresēts.

Avoti: D3

mārķītis   apv.

1. Kucēns ar balti svītrainu kaklu.

Avoti: ME

Marķīza   vietv.; nelok.

1. Marķīza salas - atrodas Klusā okeāna centrālajā daļā (fr. val. "Iles Marquises"), ietilpst Franču Polinēzijā (Francijas aizjūras zeme), platība - 1274 kvadrātkilometri, 8700 iedzīvotāju (2002. g.), administratīvais centrs - Taihae, augstums - līdz 1259 m.

Avoti: LģE

marķīze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. vēst. Marķīza (1) sieva vai meita.

2. Marķīza (2) sieva vai meita.

3. vēst. Marķīza (3) sieva vai meita.

Avoti: LLVV

marķīzs   -a, v.

1. vēst. Ievērojams feodālis (viduslaiku Francijā, Itālijā), pēc titula pakāpes starp grāfu un hercogu.

2. Mantojams muižnieku tituls (piemēram, Francijā, Itālijā, Spānijā); persona, kam ir šāds tituls.

3. vēst. Markgrāfs (Karolingu impērijā).

Avoti: LLVV

Marla   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Marl"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, Rūras ziemeļos, 83600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

marlakas   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

mārlakas   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

Mārlboro   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Marlborough"), Masačūsetas štatā, 39600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

marle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Plāns kokvilnas audums ar retiem audiem un šķēriem.

Avoti: LLVV

marlēšana   jūrn.

1. Buras malā (līķī) iešujamās metāla troses nosiešana ar auklu tā, lai bura nevarētu slīdēt pa to un nerastos krokas.

Avoti: JūVM

marlēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Tīt (buras malā iešūtu metāla trosi) ar auklu.

Avoti: LLVV

marlija   novec.

1. Viegla, visai reta kokvilnas vai linu drēbe, ko izmanto ievainojumu apsējumiem u. c.; marle.

Avoti: SV33

marlijs   novec.

1. Stipri šķidrs, viegls un caurspīdīgs kokvilnas audums; marle.

Avoti: KV

Marlina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

Avoti: LC

marlīne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Tieva aukla, ar kuru pie apaļkokiem piestiprina buras.

Avoti: LLVV

Marlova   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Marlow"), Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē, 4600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Marļina   vietv.

1. Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Marļina" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Marmagao   vietv.

1. Pilsēta Indijā ("Marmagao", "Vasco da Gama"), Goa štatā, Arābijas jūras piekrastē, 100000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PuA, LpA, Wi

marmalads   apv.

1. Marmelāde.

Avoti: KiV

Marmara   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Marmara"), Balikesiras ilā, 2500 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Sala Marmora jūrā.

Avoti: Wi, PuA

Marmaraereglisi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Tekirdāgas ilā, 10300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Marmarinu   mit.

1. Arikenu (Venecuēla) mitoloģijā - baismīga čūska, kas aprija pirmos cilvēkus, kurus bija radījuši no debesīm nokāpušie kultūrvaroņi.

Avoti: Mit

Marmarisa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Marmaris"), Muglas ilā, 34000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

marmelāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Stingra, ar cukuru savārīta augļu vai ogu masa.

2. žarg. Apsauka.

Avoti: LLVV, JV

Marmolada   vietv.

1. Augstākā virsotne Dolomītalpos, Itālijā, augstums - 3342 m, virs 2700 m vjl. - mūžīgais sniegs, šļūdoņi.

Avoti: PZT

marmolīts   novec.

1. Serpentīna veids.

Avoti: SV33

marmoni   novec.

1. Mormoņi.

Avoti: Ang

marmoņi   novec.

1. Mormoņi.

Avoti: Ang

Marmora   vietv.; nelok.

1. Marmora jūra - Atlantijas okeāna vidus jūra (angļu val. "Sea of Marmara") starp Eiropu un Mazāziju, Bosfora šaurums to savieno ar Melno jūru, Dardaneļu šaurums - ar Egejas jūru, platība - 12000 kvadrātkilometru, vidējais dziļums - 250 m, lielākais dziļums - 1389 m.

Avoti: LģE

marmorācija   novec.

1. Aplikums ar marmora plāksnēm.

Avoti: SV33

marmorējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> marmorēt.

Avoti: LLVV

marmorēšana   poligr., novec.

1. Papīra un grāmatu iesējuma marmorveida malu iekrāsošana.

Avoti: GV

marmorēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veidot, krāsot (ko) līdzīgu raibam vai svītrotam marmoram.

Avoti: LLVV

marmorēts   med.

1. Ar marmoram līdzīgu dzīslojumu.

Avoti: TM5

marmorgrīda   -as, s.; reti.

1. Marmora grīda.

Avoti: LLVV

marmorīns   novec.

1. Lejama plastiska masa no samalta, izkarsēta magnēzīta un ūdenī šķīdināta sērskābā magnēzija.

Avoti: KV

marmorkrēms   apv.

1. Saldēdiens no olu dzeltenumiem, sīrupa, putukrējuma u. c.

Avoti: ME

marmorlauztuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Marmora lauztuve.

Avoti: LLVV

marmorpapīrs   -a, v.

1. Īpaši apstrādāts papīrs ar marmoram raksturīgām svītrām, plankumiem.

Avoti: LLVV

marmors   -a, v.

1. Metamorfs kalnu iezis, kas radies, kaļķakmenim vai dolomītam pārkristalizējoties.

Avoti: LLVV

marmortēls   -a, v.

1. Marmora skulptūra.

Avoti: LLVV

marmorveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir marmora veids, forma.

Avoti: LLVV

marmorveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Marmorveida.

Avoti: LLVV

marmorziepes   -pju, s.; tikai dsk.

1. Ziepes ar marmoram raksturīgiem plankumiem.

Avoti: LLVV

marmota   lat.

1. Murkšķi.

Avoti: PDE

Marna   vietv.

1. Upe Francijas ziemeļu daļā (fr. "Marne"), lielākā Sēnas pieteka, garums - 525 km, izteka Langras plato, lietusūdeņu uzplūdieni (līdz 5 m) ziemā.

Avoti: LģE

mārnaka   novec.

1. Madaru suga, līpmadara.

Avoti: LLx

marnākas   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

marnakas   apv.

1. Madaras ("Galium").

2. Ķeraiņu madara ("Galium aparine").

Avoti: Aug2

mārnakas   apv.

1. Madaras ("Galium").

2. Ķeraiņu madara ("Galium aparine").

Avoti: Aug2

mārnaki   apv.

1. Ķeraiņu madara ("Galium aparine").

Avoti: Aug2

marnaks   apv.

1. Tāds, kas uzplijas, uzmācās.

Avoti: NeV

mārnaks   apv.

1. Tāds, kas uzplijas, uzmācas.

Avoti: ME

Marnas-Reinas   vietv.

1. Martas-Reinas kanāls - kuģojams kanāls Francijas austrumos, savieno Sēnas pieteku Marnu (pie Vitrīlefransuā) ar Reinu (pie Strasbūras), garums - 316 km, dziļums - 2 m, 178 slūžas, izbūvēts - 1838.-1853. g.

Avoti: PZT

mārnavas   apv.

1. Lipīga zāle.

Avoti: ME

marnavāt   apv.

1. Marinēt.

Avoti: KiV

Marne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Marne"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 5600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mārneklis   apv.

1. Tāds, kas uzplijas, uzmācas.

Avoti: ME

Marneuli   vietv.

1. Pilsēta Gruzijas dienvidos, Lejaskartlijas mharē, 20000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

marnīties   apv.

1. Plīties virsū, uzmākties ar kaut ko.

Avoti: NeV

marnīties   apv.

1. Sarežģīties, samudžināties (par dziju vai tīklu).

Avoti: ME

mārnīties   apv.

1. Uzmākties, uzplīties.

Avoti: ME

mārņa   apv.

1. Tāds, kas uzplijas, uzmācas.

Avoti: ME

maročka   žarg.

1. Kabatlakats.

Avoti: KZ

marodenes   apv.

1. Melnā jāņoga ("Ribes nigrum"), upenes.

Avoti: Aug2

marodērs   novec.

1. Patvaļīgi no sava pulka atstājies kareivis, kas aplaupa kaujā kritušus vai arī mierīgus iedzīvotājus.

Avoti: SV33

marodēšana   mil.

1. Kaujaslaukā kritušo un ievainoto apzagšana neatkarīgi no tā, vai tie ir savas vai pretinieka armijas karavīri; iedzīvotāju aplaupīšana kara vai nemieru laikā.

Avoti: MIL

marodēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Piesavināties kaujas laukā kritušo un ievainoto mantas; aplaupīt civiliedzīvotājus kara laikā.

Avoti: LLVV

marodieris   -ra, v.

1. Cilvēks (parasti karavīrs), kas piesavinās kaujas laukā kritušo un ievainoto mantas; cilvēks (parasti karavīrs), kas kara laikā aplaupa civiliedzīvotājus.

Avoti: LLVV

marodiers   novec.

1. Marodieris.

Avoti: LME

marodzīte   apv.

1. Sprogainīte.

Avoti: ME

marok.   saīs.

1. Marokāņu.

Avoti: i1

Maroka   vietv.

1. Marokas karaliste - valsts Āfrikas ziemeļrietumos (arābu val. "Al Maghrib"), platība - 446550 kvadrātkilometru, 31285200 iedzīvotāju (2009. g.), galvaspilsēta - Rabata, administratīvais iedalījums - 16 reģionu, robežojas ar Alžīriju un Rietumsahāru, apskalo Atlantijas okeāns un Vidusjūra.

Marokas meseta— līdzenumu un plato kopīgs nosaukums Atlasa kalnu ziemeļrietumos, Marokā, starp Atlantijas okeānu un Augsto Atlasu un Vidusatlasu, augstums piekrastē - 400 m, centrālajā daļā - 1600 m.

Avoti: LģE

marokāņi   -ņu, v.

1. dsk., v. Tauta, Marokas pamatiedzīvotāji, runā arābu valodā, ticīgie - musulmaņi; marokas arābi.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

marokens   -a, v.

1. Blīvs mākslīga zīda audums ar viļņotu stiegru reljefu.

Avoti: LLVV

marokens   -a, v.

1. Safjāns grāmatu vāku izgatavošanai.

Avoti: LLVV

marona   apv.

1. Nora, tīrelis.

Avoti: KV

maronaji

1. Lanaji - tauta Filipīnās.

Avoti: PZT

maronas   apv.

1. Sīki pavasara augi neartos laukos, dzelteniem ziediem.

Avoti: KV

marone   apv.

1. Kāda puķu suga.

Avoti: ME

maronea   lat.

1. Asku ķērpju klases akarosporu dzimtas ģints.

Maronea constans— šīs ģints suga.

Avoti: LD

maroni

1. Ēdamie kastaņi.

2. vēst. Izbēgušie vergi, Rietumindijas nēģeri, kuri cīnījās pret baltajiem plantatoriem.

Avoti: SV69

maronieši   novec.

1. Maronīti.

Avoti: KV

maronīti

1. Austrumu rituāla katoļi, kuru pirmās kopienas 5.-7. gs. izveidojās Sīrijā; liturģijā izmantoja aramiešu un arābu valodu; visvairāk izplatīti Libānā, kur atrodas arī patriarha rezidence.

Avoti: SV99

maronots   apv.

1. Izrotāts ar maronām.

Avoti: ME

Marostika   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Marostica"), Venēcijas reģiona Vičencas provincē, 13900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Maroša   vietv.

1. Tisas kreisā krasta pietekas Murešas nosaukums tās lejtecē, Ungārijā.

Avoti: LģE

Marošhēvīza   vietv.

1. Toplica - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

Marošludaša   vietv.

1. Luduša - pilsēta Rumānijā.

Avoti: Wi, PuA

Marošsentģerģa   vietv.

1. Sindžordžu de Mureša - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

Mārošvāšārheja   vietv.

1. Tirgumureša - pilsēta Rumānijā.

Avoti: PuA

marot   žarg.

1. Precēties.

Avoti: SLG

marote   novec.

1. Āksta zizlis ar grotesku lelles galvu un zvārgulīšiem.

2. Plastisks sievietes galvas atdarinājums, ko izliek logā modistes, frizieri u. tml.

3. Kāda "jājamais zirdziņš", smieklīgs patikas priekšmets, iedoma, untums.

Avoti: KV

maroze   apv.

1. Kāda puķu suga.

Avoti: ME

marozka   žarg.

1. Saldējums.

Avoti: SLG

marožēnijs   žarg.

1. Saldējums.

Avoti: Žrg

marožka   žarg.

1. Saldējums.

Avoti: SLG

mārpuķe   apv.

1. Mārpuķīte ("Bellis perennis").

Avoti: Aug2

mārpuķīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Bellis"), ~7 sugas, Latvijā sastopama 1 suga, kas kā dārzbēglis ieviesusies no kultūras.

Apaļlapu mārpuķīte— mārpuķīšu suga ("Bellis rotundifolia").

Ilggadīgā mārpuķīte— mārpuķīšu suga ("Bellis perennis"), saukta arī par mārpuķīti.

2. apv. Bezdelīgactiņa ("Primula farinosa"), prīmulu suga.

Avoti: LLVV, PDE, DaE, Aug2

marraba   mūz.

1. Arābu lociņinstruments ar vienu stīgu.

Avoti: Mūz

Marrākeša   vietv.

1. Pilsēta Marokā ("Marrakech"), Marrākešas-Tānsīftas-Hauzas reģiona administratīvais centrs, 801000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

marranas   apv.

1. Īstā madara ("Galium verum").

Avoti: Aug2

marrāni

1. Šādā vārdā Spānijā vai Portugālē nievīgi dēvēti vietējie ebreji, kuri 14. un 15. gadsimtā pārgāja kristīgajā ticībā, lai izvairītos no inkvizīcijas vajāšanām un nāvessoda.

Avoti: IdV

Marren   vietv., vēst., vācu val.

1. Mares muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Klosteres pagastā.

Avoti: KV

Marroki   vietv.

1. Marroki rags - galējais Eiropas dienvidu punkts (sp. val. "Punta Marroqui"), atrodas Tarifas salā (Spānijā), ko ar Pireneju pussalu savieno dambis; Tarifas rags.

Avoti: LģE

marroni   novec.

1. Izbēguši vergi, kas sabiedrojušies laupītāju bandās.

2. Lielas ēdamas kastaņas.

3. Bernardiešu suņi nelaimē kritušu uzmeklēšanai.

Avoti: SV33

mārrozīte   sar.

1. Mārpuķīte.

Avoti: Sin

marrubium   lat.

1. Marūbijas.

Avoti: LD

mārruka   apv.

1. Mārrutks.

2. Šī garšauga sakne.

Avoti: ViV

mārruks   apv.

1. Mārrutks ("Amoracia rusticana").

Avoti: ĒiV, Aug2

mārrutki   apv.

1. Mārrutks ("Amoracia rusticana").

Avoti: Aug2

mārrutks   -a, v.

1. dsk. Krustziežu dzimtas ģints ("Armoracia"), daudzgadīgs lakstaugs ar garām zarotām saknēm, 3 sugas, Latvijā 1 sugu audzē kā garšaugu.

2. Šis ģints suga ("Armoracia rusticana", arī "Cochlearia armoracia"), garšaugs ar resnām, koksnainām saknēm un lielām, krokainām lapām, Latvijā kultūraugs, kas vietām pārgājis arī savvaļā.

3. Šī auga sakne.

Kāda mārrutka pēc?— kāpēc gan?

Avoti: LLVV

mārs   -a, v.

1. ģeol. Dziļš piltuvveida vai cilindrisks iedobums zemes virsū, kas radies, eksplodējot gāzēm.

2. ģeogr. Neliels līcis, kurā ieeja bloķēta ar sanešiem.

Avoti: ZTV

MARS   saīs.

1. Lauksaimniecības uzraudzība ar attālo izpēti ("project monitoring agriculture with remote sensing").

Avoti: PnR

Marsa   vietv.

1. Pilsēta Rietumsahārā, 10200 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

Marsabita   vietv.

1. Pilsēta Kenijā ("Marsabit"), Austrumu provincē, 5000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Marsabits   vietv.

1. Vulkāniskas izcelsmes kalns Kenijā, augstums - 1701 m.

2. Marsabita rezervāts - atrodas Kenijas ziemeļu daļā ("Marsabit"), platība 26700 kvadrātkilometru, izveidots 1948. g. atsevišķu dzīvnieku sugu saglabāšanai (Grevi zebras, strausu ziemeļu pasuga).

Avoti: LpA, PZT

Marsabrega   vietv.

1. Marsalbrēga - pilsēta Lībijā.

Avoti: PZT

Marsaelbureika   vietv.

1. Marsalbrēga - pilsēta Lībijā.

Avoti: PZT

mārsājs   apv.

1. Muklājs.

Avoti: NeV

marsala   novec.

1. Stiprs vīns no Sicīlijas.

Avoti: SV33

Marsala   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Marsala"), Sicīlijas reģiona Trapāni provincē, 80600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Marsalbrēga   vietv.

1. Pilsēta Lībijā ("Marsā al Buraygah"), naftas izvedosta Vidusjūras Sidras līča krastā, 7000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: PZT, Wi

Marsberga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Marsberg"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 19900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

marsbura   -as, s.; jūrn.

1. Trapecveida bura uz buru kuģa ar taisnu takelāžu, otrā bura no apakšas.

Avoti: SV69

marseljēza   -as, s.; parasti vsk.

1. Franču revolucionāru dziesma; Francijas Republikas valsts himna.

Avoti: LLVV

marsellene   novec.

1. Savāds smalks zīda audekls.

Avoti: SV33

Marseļa   vietv.

1. Pilsēta Francijas dienvidos (franču valodā "Marseille"), osta Vidusjūras Lionas līča krastā, Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona un Bušdironas departamenta administratīvais centrs, otrā lielākā Francijas pilsēta (aiz Parīzes) - 850700 iedzīvotāju.

Avoti: PuA, LģE, Wi

marseļēze   novec.

1. Marseljēza.

Avoti: KV

marseļjeza   novec.

1. Marseljēza.

Avoti: LME

Mārsena   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Maarsen"), Utrehtas provincē, 39400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Mārsēnmuiža   vietv.

1. Priekuļu novada Mārsnēnu pagasta apdzīvotās vietas "Mārsnēnmuiža" nosaukuma variants.

Avoti: LC

marsi

1. Viena no sabellu ciltīm, kas dzīvoja Itālijas vidusdaļā un samnītu karā (4. gs. p. m. ē.) cīnījās pret romiešiem, 304-90 p. m. ē. bija romiešu sabiedrotie, bet sabiedroto karā (90-88 p. m. ē.) bija galvenais spēks cīņā ar romiešiem.

Avoti: LPE

marsieši   -šu, v.

1. Iztēlē radīti Marsa iedzīvotāji.

Avoti: LLVV

Marsijs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - satīrs, kas atrada dievietes Atēnas pamesto flautu un iemācījās to lieliski spēlēt.

Avoti: Mit

Marsiko   vietv.

1. Marsiko Nuovo - pilsēta Itālijā ("Marsico Nuovo"), Bazilikatas reģiona Potencas provincē, 4300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Marsikovetere   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Marsicovetere"), Bazilikatas reģiona Potencas provincē, 5400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mārsila   apv.

1. Vijas ("Cuscuta").

Avoti: Aug2

marsileaceae   lat.

1. Marsileju dzimta.

Avoti: LD

marsileja

1. dsk. Paparžu nodalījuma dzimta ("Marsileaceae"), daudzgadīgi lakstaugi, dažādsporu ūdenspapardes vai mitru vietu papardes ar ložņājošu sakneni, 3 ģ., 72 s., Latvijā konstatēta 1 ģ. - pilulārija.

Avoti: LD

mārsili

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

mārsiliņi   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

mārsiliņš   apv.

1. Mārsils ("Thymus").

Avoti: Aug2

mārsilnieki

1. Skrundas novada Skrundas pagasta apdzīvotās vietas "Mārsili" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mārsils   -a, v.

1. dsk. Panātru (lūpziežu) dzimtas ģints ("Thymus"), puskrūms ar guļošu stumbru, stāviem zariem, pretējām lapām un violeti sārtiem, retāk baltiem, smaržīgiem ziediem, ~400 s., Latvijā savvaļā konstatētas 3 sugas.

Citronu mārsils— mārsilu suga ("Thymus citriodorus").

Lielais mārsils— mārsilu suga ("Thymus pulegioides").

Mazais mārsils— mārsilu suga ("Thymus serpyllum").

Neīstais vilnainais mārsils— mārsilu suga ("Thymus precox var. pseudolanuginosus").

Parastais mārsils— mārsilu suga ("Thymus serpyllum"); parastais timiāns; timiāns.

Avoti: LLVV, Aug2, LD

mārskāja   mit.

1. Neliels zvēriņš pie upēm, purvā, gandrīz kā ķirzaka, ar to baidīja bērnus, bet neviens nav redzējis.

Avoti: TlV

Mārsleta   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 4800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mārsmilga   -as, s.

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Hierochloe"), daudzgadīgs augs ar garu, ložņājošu sakneni, iegareni ovālu skaru, ~30 s., Latvijā konstatētas 4 sugas.

Cietmatainā mārsmilga— mārsmilgu suga ("Hierochloe hirta").

Dienvidu mārsmilga— mārsmilgu suga ("Hierochloe australis"), Latvijā aizsargājama.

Ložņu mārsmilga— mārsmilgu suga ("Hierochloe repens").

Smaržīgā mārsmilga— mārsmilgu suga ("Hierochloe odorata").

Avoti: LLVV, LE1

mārsna

1. Palags vai sega, ar ko bērnus nes baznīcā uz kristībām.

2. apv. Ciemakukulis, dāvana.

3. apv. Sainis, nasta.

Avoti: KV, VV

Mārsna   vietv.

1. Atašas labā krasta pieteka Krustpils novadā, garums - 16 km, iztek no Jauniešu ezera Eiduku purvā.

Avoti: LD

Mārsnēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Priekuļu novadā (līdz 2009. g. - Cēsu rajonā) 24 km no Cēsīm, izveidojusies bijušās muižas "Marzenhof" teritorijā, pagasta centrs.

2. Mārsnēnu pagasts - pagasts Priekuļu novadā, robežojas ar Liepas pagastu, kā arī ar Beverīnas, Smiltenes un Raunas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Marzenhof, krieviski - Marsņenskaja.

Mārsnēnu purvs— atrodas Priekuļu, Raunas un Smiltenes novadā, platība - 3043 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 4 m, ~960 ha nosusināti ar drenāžu un ~110 ha ar vaļējiem grāvjiem.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

mārsnēnieši

1. Priekuļu novada Mārsnēnu pagasta apdzīvotās vietas "Mārsnēni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mārsnēnmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekuļu novada Mārsnēnu pagastā.

Avoti: LC

mārsniņš   apv.

1. Ciemkukulis, dāvana.

2. Drēbju vai cita veida sainis.

3. Palags, sega, kurā nes krustamo bērnu.

Avoti: TlV

mārsnis   apv.

1. Liels sainis; nasta.

2. Liels vēders.

Avoti: ViV

mārsns   apv.

1. Ciemkukulis, dāvana.

2. Drēbju vai cita veida sainis.

3. Palags, sega, kurā nes krustamo bērnu.

Avoti: TlV

Marsņenskaja   vietv., vēst.

1. Priekuļu novada Mārsnēnu pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

marsonīna

1. dsk. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma melankoniju dzimtas ģints ("Marssonina"), augu lapu, retāk stublāju parazīti, kas rada plašus plankumus, ~100 s., Latvijā konstatētas ~15 sugas.

Avoti: LD

marss   -a, v.; jūrn.

1. Platforma starp burukuģa mastu un masta pagarinājumu; izmanto stāvošās takelāžas nostiprināšanai, darbam ar burām, novērošanai, ko veic sardzes matrozis.

2. Laukumiņš kuģa masta augšdaļā, kur tiek izvietotas dažādas nozīmes antenas, starmetēji u. c.

Avoti: LLVV, MIL

Marss

1. astr. Saules sistēmas ceturtā (pēc attāluma no Saules) planēta, vidējais attālums no Saules - 227,9 mlj km, apriņķošanas laiks - 686,98 dienas, ekvatoriālais diametrs - 6794 km, masa - 0,107 Zemes masas.

2. mit. Kara dievs romiešu mitoloģijā.

Avoti: SV99, MaE

marssonina   lat.

1. Melankoniju dzimtas ģints.

Marssonina castagnei— šīs ģints suga.

Marssonina juglandis— šīs ģints suga.

Marssonina potentillae— šīs ģints suga.

Marssonina rosae— šīs ģints suga.

Avoti: LD

marstīties   apv.

1. Plātīt rokas, žestikulēt.

2. Liekuļot, izlikties.

Avoti: ME

mārstīties   apv.

1. Plātīt rokas, žestikulēt.

Avoti: MiV

Marstrande   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Vesterjētlandes lēnē, 1300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

marsts   apv.

1. Tas, kas plāta rokas, žestikulē.

2. Tas, kas niekojas, nedarbojas nopietni.

Avoti: ME

marsupialia   lat.

1. Somaiņi.

Avoti: KV

marsupializācija   med.

1. Cistas malu piešūšana pie vēdera sienas brūces malām, ja cistas izņemšana ir tehniski neiespējama.

Avoti: TM5

marsupijs

1. Kausveidīgs jungermanniju orgāns, kurā attīstās sporogons.

Avoti: LD

marš   izsauk.

1. Lieto, lai izteiktu pavēli (kādam, parasti ierindā) sākt kustību.

// sar. Lieto, lai izteiktu pavēli, pamudinājumu ko darīt (parasti iet, doties).

Avoti: LLVV

mārša   -as, s.; novec.

1. Brāļa sieva.

Avoti: LLVV

mārša   -as, s.; ģeogr.

1. Jūras piekrastes applūduma josla, kas pārplūst tikai lielāko paisumu un vējuzplūdu laikā.

Avoti: LLVV

Māršala   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Marshall"), Minesotas štatā, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Marshall"), Misūri štatā, 13000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Marshall"), Teksasas štatā, 24700 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Māršala Salas - salu valsts Klusajā okeānā (angļu val. "Marshall Islands"), Māršala Salu Republika, platība - 181,3 kvadrātkilometri, 65859 iedzīvotāji (2009. g.), galvaspilsēta - Madžuro, administratīvais iedalījums - 24 pašvaldības.

5. Māršala salas - salu grupa Mikronēzijas austrumos, 27 atoli un 867 sīkas salas, kas izvietotas 2 virknēs: Rataku salas austrumos un Raliku salas rietumos, augstums nepārsniedz 10 m vjl.

6. Apdzīvota vieta ASV ("Marshall"), Aļaskas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Marshall"), Ārkanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Marshall"), Ilinoisas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LģE, PuA

maršalīts

1. Balta sīkdispersa (graudu diametrs - 0,01 mm) kvarca miltveida vai putekļveida smelkne, izmanto gk. liešanā (kvarca smiltis), keramikas un elektrodu ražošanā.

Avoti: LPE

maršals   -a, v.

1. Augstākā dienesta pakāpe daudzu valstu armijās; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

2. vēst. Augsts galma vai feodālās valsts ierēdnis; vēlēta muižniecības amatpersona.

3. vēst. Zirgu uzraugs karaļa galmā (viduslaiku Francijā).

4. Cilvēks, kas vada sarīkojumu, svinības.

5. apv. Jauneklis, vīrietis, kas pavada jauno pāri laulībās.

6. Dažu civilu amatpersonu nosaukums Polijā (piem., seima maršals).

Avoti: LLVV, ViV, SV99

Māršaltauna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Marshalltown"), Aiovas štatā, 27700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

maršancija   -as, s.

1. dsk. Aknu sūnu klases apakšklase ("Marchantiidae"), sūnaugs ar daudzkārtainu laponi, ~15 dz., 36 ģ., ~400 s., Latvijā konstatētas 4 dz., 6 ģ., 12 sugas.

2. dsk. Šīs apakšklases dzimta ("Marchantiaceae"), Latvijā konstatētas 2 ģintis.

3. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Marchantia"), Latvijā konstaēta 1 suga.

Parastā maršancija— šīs ģints suga ("Marchantia polymorpha").

Avoti: LLVV, LE1

Maršanfamena   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Marche-en-Famenne"), Valonijas reģiona Luksemburgas provincē, 17400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Maršāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Marsciano"), Umbrijas reģiona Perudžas provincē, 18800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

māršans   apv.

1. Tēva brālis.

Avoti: ME

māršaviņa   apv.

1. Sieviete, kas pārdzen līgavas lopus uz līgavaiņa māju.

Avoti: ME

māršēns   apv.

1. Kāds radinieks.

Avoti: ME

maršēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Iet vienmērīgā, noteiktā ritmā; arī iet, staigāt.

Avoti: LLVV

Māršfīlda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Marshfield"), Viskonsinas štatā, 18700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Marshfield"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

māršiņa   apv.

1. Dem. --> mārša.

marškūns   apv.

1. Rupjš pakulu audums.

Avoti: TlV

māršņa   apv.

1. Brāļa sieva.

Avoti: ME

maršrota   -as, s.; mil.

1. Rota, ko kara laikā sūta no rezerves karaspēka uz fronti karaspēka daļu papildināšanai.

Avoti: LLVV

maršrute   novec.

1. Maršruts.

Avoti: SV33

maršrutēšana   inf.

1. Maršruta noteikšanas metode datu pārraides tīklā.

Adaptīvā maršrutēšana— informācijas pārraides izdevīgāko ceļu automātiska izvēle, ievērojot datu pārraides tīklā radušās izmaiņas.

Alternatīvā maršrutēšana— datu pārraides maršruta izmaiņa datoru tīklā, ja pamata maršrutā ir bojājums vai tas ir aizņemts.

Fiksētā maršrutēšana— tāda pakešu vai ziņojumu m. datu pārraides tīklā, kad maršruta izvēle izdarīta iepriekš un nav atkarīga no tīkla stāvokļa.

Lokāla maršrutēšana— tāds datu pārraides maršruta izvēles veids datoru tīklos, kurā lēmumu par datu tālāko kustības virzienu pieņem katrs tīkla mezgls, ņemot vērā tikai lokālu informāciju (piem., no mezgla izejošo kanālu stāvokli, rindu garumu u. tml.).

Maršrutēšanas tabula— tabula, kura glabājas datu pārraides tīkla mezglā un kurā katrai šai mezglā ienākošajai paketei (ziņojumam) norādīts blakusmezgls, uz ko tā jānosūta; maršrutēšanas tabulas izmanto, lai optimizētu tīklā pārraidāmo datu plūsmu.

Avoti: ZTV

maršrutētājs   inf.

1. Datu pārraides tīkla ierīce, kas nodrošina datu pārraides maršruta izvēli tīklos, kuriem var būt atšķirīga arhitektūra un protokoli.

Avoti: D3

maršrutizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, darbība --> maršrutizēt.

Avoti: LLVV

maršrutizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Sūtīt (ko) pa noteiktu maršrutu.

Avoti: LLVV

maršrutka   žarg.

1. Mikroautobuss - maršruta taksometrs.

Avoti: SLG

maršrutņiks   žarg.

1. Zaglis vilcienā.

Avoti: KZ

maršruts   -a, v.

1. Iepriekš paredzēts, noteikts ceļš, pa kuru virzās.

Maršruta taksometrs— taksometrs, kas brauc pa noteiktu maršrutu.

// tehn. Secīga (piemēram, detaļu) virzība noteiktu tehnoloģisku operāciju laikā.

2. mat. Ceļš starp divām grafa virsotnēm.

3. inf. Datu bloka (paketes) pārraides ceļš datu pārraides tīklā.

Avoti: LLVV, D1

maršs   -a, v.

1. Gājiens ierindā (parasti ritmiskā, vienmērīgā solī).

2. mil. Karaspēka organizēta pārvietošanās uz noteiktu rajonu, noteiktā laikā un pilnīgā kaujas gatavībā.

3. mūz. Skaņdarbs ar enerģisku, noteiktu ritmu un stingri vienmērīgu, ar soli saskaņotu tempu; attiecīgais mūzikas žanrs.

Avoti: LLVV

maršveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir marša ritms, temps.

maršveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Maršveida.

Avoti: LLVV

Marta   vietv.

1. Upe Itālijā, Lacio reģiona ziemeļos, iztek no Bolsēnas ezera, ietek Tirēnu jūrā.

Avoti: PZT

Marta   mit.

1. Jaunajā Derībā: Marijas un Lācara māsa (Jāņa, 11); ļoti praktiskas dabas, mājsaimniece.

Avoti: LEV

Martabana   vietv.

1. Martabanas līcis - Motamas līcis Adanmanu jūras ziemeļu daļā.

Avoti: PZT

martagonlilija

1. Liliju ģints suga ("Lilium martagon"), daudzgadīgs lakstaugs ar dzeltenu, olveida sīpolu, Latvijā sastopama reti, tikai Daugavas ielejā, kā dārzbēglis sastopama visā Latvijā vecos muižu parkos un to apkaimē; Daugavas lilija.

Avoti: LD, Aug2

Martakerta   vietv.

1. Pilsēta Kalnu Karabahā.

Avoti: Wi

Mārtanda   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - viens no Aditi dēliem, saules dievība.

Avoti: Mit

Martāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Martano"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 9300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mārte   apv.

1. Līgava, jaunava.

2. Vedekla.

Avoti: KV, TlV

martele   mūz.

1. Aprauti; akcentēts stakāto; stīgu lociņinstrumentiem apzīmējums akcentēti virzīt lociņu, aprauts "detache".

Avoti: Mūz

martellato   mūz.

1. Aprauti; norādījums spēlēt līdzīgi "staccato".

Avoti: Mūz

martellosi   novec.

1. Kārļa V uzcelti 2 stāvu torņi Sicīlijā, ar lielgabaliem izrīkoti pret jūras laupītāju uzbrukumiem; tādus cēla arī angļi XIX gs. sākumā kontrabandistu izspiegošanai un krastu aizstāvēšanai.

Avoti: SV33

Martena   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Ruses apgabalā, 3700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

martencehs   -a, v.

1. Cehs, kurā noris martenprocess.

Avoti: LLVV

martenceplis   -ļa, v.; novec.

1. Martenkrāsns.

Avoti: LLVV

mārtene   apv.

1. Jaunava, līgava.

2. Jaunā sieva.

3. Vedekla.

Avoti: TlV, KV

martengals   novec.

1. Siksna, kas iet no iemauktiem lejup uz pavēderes siksnu.

Avoti: SV33

martenkrāsns   -krāsns, dsk. ģen. -krāšņu, s.; tehn.

1. Reģeneratīva liesmu krāsns lieta tērauda iegūšanai no čuguna un tērauda lūžņiem.

Avoti: LLVV

martenprocess   -a, v.; tehn.

1. Lieta tērauda ieguve martenkrāsnī.

Avoti: LLVV

martens   -a, v.

1. reti. Martenkrāsns.

2. vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kurā noris martentērauda ražošana.

Avoti: LLVV

martensīts   -a, v.; tehn.

1. Adatveida mikrostruktūra; novērojama dažos stipri pārdzesētos metāla sakausējumos un tīros metālos; lielākā praktiskā nozīme ir martensītam tēraudā.

Martensīta struktūra— rūdīta tērauda struktūra, ar oglekli pārsātināta alfa dzelzs; jo lielāks oglekļa saturs tēraudā, jo dzelzs vairāk pārsātināta, kristāliskais režģis vairāk deformēts un lielāka martensīta cietība un trauslums.

Avoti: LLVV

martentērauds   -a, v.; parasti vsk.; tehn.

1. Tērauds, kas iegūts martenkrāsnī.

Avoti: LLVV

martenzīts   novec.

1. Martensīts.

Avoti: KV

martes   lat.

1. Caunas - plēsēju kārtas sermuļu dzimtas ģints.

Martes foina— akmeņu cauna.

Martes martes— meža cauna.

Martes zibellina— sabulis, caunu ģints suga.

Avoti: LD, PDE

Martfū   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģē, 6400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Martia   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - kopā ar Martianagu pirmais cilvēku pāris - starp pirmcilvēku Gajomartu un īsteno cilvēku Jimu.

Avoti: Mit

Martianags   mit.

1. Irāņu mitoloģijā - kopā ar Martiu pirmais cilvēku pāris - starp pirmcilvēku Gajomartu un īsteno cilvēku Jimu.

Avoti: Mit

Martiga   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Martigues"), Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģiona Bušdironas departamentā, 47500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

Martigo   vietv.

1. Martiga - pilsēta Francijā ("Martigues").

Avoti: Wi

Martina   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā ("Martin"), Žilinas apgabalā, 56600 iedzīvotāju (2012. g.).

Turčanski Svēti Martina— šīs pilsētas senāks nosaukums.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Martīna   vietv.

1. Martīna Franka - pilsēta Itālijā ("Martina Franca"), Apūlijas reģiona Taranto provincē, 48900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA, Niī

Mārtina   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Martin"), Tenesī štatā, 11300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Martin"), Dienviddakotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

martinbomis   jūrn. sl.

1. Apaļkoks, ar kuru novērš bugšprita un tā pagarinājuma - klīverbomja izlieci vertikālajā plaknē.

Avoti: JūVM

Martinelli   vietv.; nelok.

1. Martinelli ezers - Talsu ezera senāks nosaukums.

Avoti: LD

Martinendžo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Martinengo"), Lombardijas reģiona Bergamo provincē, 10300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Martinesa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Martinez"), Kalifornijas štatā, 37500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Martinez"), Džordžijas štatā, 35800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

martingals   mat.

1. Process (gadījumlielumu virkne), kurā katra nākamā elementa nosacītā vidējā vērtība sakrīt ar iepriekšējā elementa vērtību.

Avoti: ZTV

martini

1. Martīni - vermuta veids, nosaukums pēc ražotājsabiedrības dibinātāja vārda; populārs kokteilis, kura sastāvā ir vermuts.

Avoti: PL

martīni

1. Vermuta veids, nosaukums pēc ražotājsabiedrības dibinātāja vārda; populārs kokteilis, kura sastāvā ir vermuts; martini.

Avoti: PL

Martinika   vietv.

1. Martinikas reģions - Francijas valdījums Mazo Antiļu salu grupā (fr. val. "Martinique" / "Region Martinique"), Vestindijā, administratīvais centrs - Fortdefransa, platība - 1106 kvadrātkilometri, 402000 iedzīvotāju (2010. g.), administratīvais iedalījums - 4 apriņķi.

Avoti: LģE, PnR, Wi

martinisti   novec.

1. Mistiska sekta, XVIII gadsimtenī dibināta.

Avoti: SV33

Martinjāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Martignano"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 1700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Martinsbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Martinsburg"), Rietumvirdžīnijas štatā, 17700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Martinsikuro   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Martinsicuro"), Abruco reģiona Terāmo provincē, 15400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Martinsvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Martinsville"), Indiānas štatā, 11750 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Martinsville"), Ņūdžersijas štatā, 12000 iedzīvotāju (2010. g.).

3. Pilsēta ASV ("Martinsville"), Virdžīnijas štatā, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

martinštaga   jūrn. sl.

1. Štaga, kas novērš bugšprita un tā pagarinājuma - klīverbomja izlieci vertikālajā plaknē.

Avoti: JūVM

mārtiņbērni   apv.

1. Ķekatnieki, kas iet ķekatās Mārtiņdienas vakarā (10. novembrī).

Avoti: ViV

Mārtiņdiena   etn.

1. Gadskārtas svētki, ko svin 10. novembrī, un tie iezīmē šķirtni starp rudeni un ziemu, senāk arī saimnieciskā gada noslēgumu.

Avoti: LE1

Mārtiņēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Kalsnavas pagastā.

Avoti: LC

Martiņī   vietv.

1. Pilsēta Šveicē (fr., it. "Martigny", vācu "Martinach"), Valē kantonā, 17200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Mārtiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā.

2. Vecumnieku novada Bārbeles pagasta apdzīvotās vietas "Zemitāni" otrs nosaukums.

Avoti: LC

mārtiņpuķes   apv.

1. Krizantēmas ("Chrysanthemum").

Avoti: Aug2

mārtiņroze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Dendranthema"), ~50 s., Latvijā kā krāšņumaugus audzē dažādas šķirnes.

2. sar. Sīkziedu krizantēma.

Avoti: LLVV

mārtiņrozes   apv.

1. Krizantēmas ("Chrysanthemum").

Avoti: Aug2

Mārtiņsala   vietv.; vēst.

1. Bijusī sala Daugavā iepretī Salaspilij, kas applūdināta pēc Rīgas HES uzcelšanas, platība - ~20 ha.

Mārtiņsalas ciems, viduslaiku pils, kapsēta un baznīca— arheoloģisko pieminekļu komplekss, kas atradās Mārtiņsalā, ciems izveidojies 11 gs., viduslaiku pils sākta celt 1186. g. un pastāvējusi līdz 14. gs., kapsētu 1197. g. iesvētījis Livonijas bīskaps Bertolds, baznīca bijusi no 12. gs. beigām, pirmo koka baznīcu 1203./1204. g. ziemā nodedzinājuši zemgaļi, mūra baznīca nopostīta Livonijas kara laikā.

Avoti: LE1

mārtiņš   apv.

1. Liels koka āmurs, ko lieto būvniecībā.

Avoti: ViV

Mārtiņš   apv.

1. Vīriešu vārds.

Mārtiņa diena— 10. novembris.

Mārtiņu vakars— 9. novembra vakars.

Avoti: ME

mārtiņvakars   novec.

1. 9. novembra vakars, kad ierodas meskējušies mārtiņbērni.

Avoti: LV93

mārtiņzoss   novec.

1. Mērtiņvakara (zoss) cepetis.

Avoti: LV93

martirijs   -a, v.; rel.

1. Kristīgo paciestās mocības ticības labad, asins apliecība.

2. Katoļiem baznīcas daļa, kur guļ mocekļu atliekas.

3. Baznīcas apstiprināts martiru saraksts.

Avoti: LLVV, SV33, RtV

martiroloģijs   -a, v.

1. rel. Krājums ar nostāstiem par kristīgo mocekļiem.

2. Tādu personu saraksts, uzskaitījums, kuras ir vajātas, kurām ir sagādātas ciešanas, nodarītas pārestības.

Avoti: LLVV

martirs   rel.

1. Svētais moceklis, cilvēks, kas, apliecinādams savu ticību, pakļauj sevi moku pilnai nāvei; asinsliecinieks.

Avoti: SV99, RtV

martisieši

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Martiši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Martiszowa   vietv., vēst.

1. Martiševas muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Pildas pagastā.

Avoti: KV

martišāni

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Martiši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Martiši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

Martonvāsāra   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Fejēras meģē, 5600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Martoreļa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Martorell"), Katalonijā, Barselonas provincē, 27500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Martosa   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Martos"), Andalūzijas autonomā apgabala Haenas provincē, 24700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

mārtošana   apv.

1. Kāzu kulminācijas brīdis, vaiņaga ritualizēta noņemšana un sievas galvas auta uzlikšana.

Avoti: TlV

mārtot   novec.

1. Mičot jauno sievu.

Avoti: LE

marts   -a, v.

1. Gada trešais mēnesis.

Avoti: LLVV

Martu   mit.

1. Šumeru debesu rietumdaļas dievs, mitoloģijā raksturots kā pērkona un negaisa izraisītājs.

Avoti: SvN

Martuni   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Geharkunikas marzā, 12000 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Pilsēta Kalnu Karabahā, rajona administratīvais centrs, 5000 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

Martušovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

Martuzāni   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Mortuzāni" nosaukuma variants.

2. Rēzeknes novada Ilzeskalna pagasta apdzīvotās vietas "Mortuzāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Martzen   vietv., vēst., vācu val.

1. Bijušās muižas nosaukums, kuras teritorijā tagadējā Madonas novadā izveidojusies apdzīvotā vieta Mārciena.

2. Mārciena.

Avoti: LE1, FV

Martzenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Madonas novada Mārcienas pagasta bijušais nosaukums.

Avoti: LPag

marūbija

1. dsk. Lūpziežu dzimtas ģints ("Marrubium"), Latvijā konstatēta 1 adventīva suga.

Avoti: LD

marubīns   med.

1. C20H28O4, diterpēna laktons, kristāliska neitrāla rūgtviela, kas atrodama parastās marūbijas ("Marrubium vulgare L.") lapās.

Avoti: TM5

marūdīt   apv.

1. Tramdīt.

Avoti: ME

marudzīt   apv.

1. Traucēt, kavēt kādam ko darīt.

2. Lēni, negribīgi strādāt.

Avoti: KiV

marudzīties   apv.

1. Kavēties kur.

Avoti: KiV

māruks   apv., hip.

1. Mārrutks ("Amoracia rusticana").

Avoti: Aug2

marums   novec.

1. Zāle, augs ar stipru smaku, der ārstniecībā.

Avoti: SV33

Mārupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) tāda paša nosaukuma novadā 6 km no Rīgas, izveidojusies bijušās Bieriņu muižas "Lindenruhe" teritorijā, novada centrs.

2. Mārupes novads - novads Vidzemē, nodibināts 2009. g. bijušā Marupes pagasta teritorijā, robežojas ar Olaines un Babītes novadu, kā arī ar Rīgas pilsētu; bijušais nosaukums: Bieriņu pagasts.

3. vēst. Mārupes pagasts - nodibināts 1925. g. pārdēvējot Bieriņu pagastu, pēc 2. pasaules kara teritorija palielinājusies četrkārtīgi, iekļaujot daļu bijušā Babītes pagasta (Mazcenas un Skultes apkaimi), bet neliela teritorija atdota Rīgai, pagasts atjaunots 1990. g. un 2009. gadā pārveidots par patstāvīgu novadu.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

mārupieši

1. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Mārupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mārupīte   vietv.

1. Daugavas kreisā krasta pieteka Rīgā un Mārupes novadā, garums - 11 km, kritums - 15 m, izveidojusies satekot vairākiem meliorācijas grāvjiem, gultne vairākkārt mainīta, starp Torņkalnu un Āgenskalnu uzstādināts Māras dīķis, ietek Āgenskalna līcī aiz Raņķa dambja.

Avoti: LE1

Marusi   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 72300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

maruška   žarg.

1. Prostitūta.

2. Sieviete.

Avoti: KZ

maruti   mit.

1. Vēdisma un hindu mitoloģijā - vētras, vēja, pērkona un zibens dievības, kas pavada dievu Indru.

Avoti: Mit

Mārūts   mit.

1. Islāma mitoloģijā viens no diviem eņģeliem (otrs - Hārūts), kuri tika nosūtīti uz zemi, lai brīdinātu cilvēkus no ļaunuma, bet viņu sliktās uzvedības dēļ vīna reibumā, musulmaņiem tika aizliegts turpmāk lietot vīnu.

Avoti: Mit

Marva   vietv.

1. Pilsēta Kamerūnā, Galējo Ziemeļu reģiona administratīvais centrs, 271700 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

marvari

1. Radžastāņu etnogrāfiska grupa, dzīvo Indijā, Radžastānas štata dienvidrietumos un vidienē, atsevišķas grupas daudzās Indijas pilsētās, runā radžastāņu valodas dialektā (indoeiropiešu saimes indoāriešu grupa).

Avoti: PZT

Marvelja   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Marbella"), Andalūzijas autonomā apgabala Malagas provincē, 138700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Marxne   vietv., vēst., lat.

1. Bijušās pils nosaukums, kas vēstures avotos minēta 1213. g. kā "castrum Marxne" un kuras apkārtnē izveidojusies muiža "Martzen" un tagadējā apdzīvotā vieta Mārciena; pili 1302. g. nodedzinājuši lietuviešu sirotāji.

Avoti: LE1

mārzāles   apv.

1. Smaržīgā mārsmilga ("Hierochloē odorata").

Avoti: Aug2

Marzenhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Priekuļu novada Mārsnēnu pagasta bijušais nosaukums.

2. Mārsnēni.

3. Īzera muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Cēsu pagastā.

4. Māršena muiža, kas atradās Madonas apriņķa Bērzaunes pagastā.

Avoti: LPag, FV

marziale   mūz.

1. Kareivīgi.

Avoti: ML

Marzingshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Mārciņas jeb Mārčiņa muiža, kas atradās Rīgas apriņķa Kastrānes pagastā.

Avoti: KV

marzs

1. Administratīvi teritoriālā iedalījuma vienība Armēnijā; viens no 10 šīs valsts teritorālajiem apgabaliem.

Avoti: PuA

marža   -as, s.

1. Starpība starp preces biržas cenu un maksimālo aizdevumu (ko ir atļauts pret šo preci izsniegt).

2. Biržas biļetenā norādītā starpība starp pārdevēja un pircēja noteiktajām cenām.

Avoti: LLVV

maržēšana   ek.

1. Naudas summas (vērtspapīru) iemaksāšana norēķinu palātā, ko veic vai nu brokeris, vai klients iemaksā brokerim, lai segtu risku, veicot tālākpārdošanas darījumu operācijas.

Avoti: SbV

maržinālisms   ek.

1. Ekonomikas zinātnes novirziens, kas radies 19. gs. 70. gados un kura sekotāji ir neoklasiskās skolas pārstāvji.

Avoti: SbV

māržoties   apv.; hip.

1. Uzmākties, uzplīties.

Avoti: ME

mas.   saīs.

1. Masīvs (kartogrāfija).

Avoti: i1

Mas.   rel.; saīs.

1. Masora.

Avoti: RtV

masa   -as, s.

1. parasti vsk.; fiz. Fizikāls lielums, ar ko raksturo ķermeņa inerci un spēju reaģēt uz gravitācijas lauku vai to radīt.

Absolūtā graudu masa— 1000 graudu masa kilogramos.

Atoma masas vienība— atoma masas mērvienība.

Īpatnējā masa— ķermeņa masas attiecība pret tā tilpumu.

Kritiskā masa— vismazākā skaldāmo materiālu masa, kurā iespējama kodolu dalīšanās ķēdes reakcija.

Masas punkts— ķermeņa modelis, kurā neievēro ķermeņa izmērus, aizstājot to ar punktu.

Masas skaitlis— protonu un elektronu kopskaits atoma kodolā, kas ir elementa atommasai tuvākais veselais skaitlis, to raksta pie ķīmiskā simbola augšā pa kreisi.

Neredzamā masa— slēptā masa.

Slēptā masa— hipotētiska matērija, kas pēc mūsdienu priekšstatiem, veido Visuma masas lielāko daļu.

2. Daudzums, arī apjoms (piemēram, vielai).

3. Bezformīga viela, arī bezformīgs vairāku vielu maisījums; viengabala, parasti blīvs, materiāls (kā veidošanai).

4. Vielas daudzums (ķermenim, priekšmetam); arī daudzums (ko veido priekšmets, priekšmeti).

Zaļā masa— nopļautu, nocirstu u. tml. augu, to daļu kopums.

Organiskā masa— kopums, kurā ietilpst organiska sastāva veidojumi (piemēram, nopļauti, nocirsti u. tml. augi, to daļas).

5. parasti dsk. Liels cilvēku kopums, skaits; liels kopums, skaits (cilvēku); plašas iedzīvotāju aprindas.

Pelēkā masa— liels, parasti neorganizētu, cilvēku kopums, kura atsevišķi locekļi cits no cita ne ar ko sevišķu neatšķiras.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir saistīts ar šādu cilvēku kopumu, skaitu; tāds, kurā piedalās daudz cilvēku.

Masu (arī masveida) komunikācija— informācijas pārraide ar tehniskiem līdzekļiem (piemēram, ar iespieddarbiem, radio, televīziju) daudziem cilvēkiem, kas nav saistīti vietas un laika ziņā.

Masu dziesma— kolektīvam izpildījumam piemērota dziesma ar aktuālu sabiedriski politisku tematiku un viegli uztveramu melodiju, skaidru ritmu.

// dsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir lielā daudzumā, skaitā; tāds, kas ir lielā (daudzumā, apjomā).

Masu ražošana— viena no progresīvajām ražošanas organizācijas formām specializētos uzņēmumos, kas ražo ierobežotas nomenklatūras vientipa produkciju.

6. žarg. Augums.

Avoti: LLVV, T, MIL, JV

Masa   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Massa"), Toskānas reģiona ziemeļu daļā, Masas-Karāras provincē, 68900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Masa e Kocile - pilsēta Itālijā ("Massa e Cozzile"), Toskānas reģiona Pistoijas provincē, 7800 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Masa Maritima - pilsēta Itālijā ("Massa Marittima"), Lombardijas reģiona Bergamo provincē, 8600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

māsa   -as, s.

1. Vienu vecāku meita attiecībā pret citiem viņu bērniem.

Dvīņu māsa— viens no dvīņiem - māsa otram dvīnim vai otrai dvīnei.

Kā māsa— ļoti tuva, palīdzīga, atsaucīga (sieviete).

2. Sieviete, kas ir cieši saistīta (ar kādu).

Vārda māsas— sievietes, kam ir vienāds vārds.

Līgavas māsas— jaunas, neprecētas sievietes, kas īpaši pavada līgavu laulību ceremonijā, arī sagatavo tai.

Brūtes māsas— līgavas māsas.

3. Parasti savienojumā "medicīnas māsa": medicīnas darbiniece (arī darbinieks), kam ir vidējā speciālā izglītība un kas strādā ārsta vadībā un izpilda viņa norādījumus.

Māsa saimniece— amatpersona, kas (piemēram, ārstniecības iestādē, atpūtas namā, bērnu iestādē, ēdnīcā) pārzina saimnieciskus jautājumus.

Žēlsirdīgā māsa— medicīnas māsa.

4. Sieviešu reliģiskā ordeņa locekle; mūķene.

Avoti: LLVV

Māsa   vietv.

1. Upe Francijas austrumos (flāmu val. "Maas", fr. val. "Meuse"), Beļģijā un Nīderlandē, garums - 925 km, sākas Langras plato 384 m vjl., ietek Reinas deltas kreisajā atzarā - Vālā; Mēza.

2. Aude Māsa - upe Nīderlandē, kas savieno divus Reinas lejteces zarus - Vālu un Leku.

Avoti: LģE

māsaciņa   apv.

1. Vīra māsa, svaine.

Avoti: KV

māsacīte   apv.

1. Vīra māsa, svaine; māsaciņa.

Avoti: KV

māsactiņa   apv.

1. Dem. --> māsa.

Avoti: ME

Masačūseta   vietv.

1. Masačūsetas Sadraudzība - štats ASV ("Massachusets" / "Commonwealth of Massachusetts"), atrodas valsts austrumos, Jaunanglijā, administratīvais centrs - Bostona, platība - 27237 kvadrātkilometri, 6745400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Masačūsetas līcis - atrodas Atlantijas okeāna ziemeļrietumu daļā ("Masschusetts Bay"), Ziemeļamerikas austrumu piekrastē, Menas līča dienvidaustrumu daļā, iesniedzas sauszemē - 55 km, dziļums - līdz 93 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 1,8 m.

Avoti: PuA, WA16, PZT

masačūseti

1. Ziemeļamerikas indiāņu algonkinu cilšu grupas piekratses teritoriālās grupas cilts.

Avoti: PZT

Masafra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Massafra"), Apūlijas reģiona Taranto provincē, 32500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

masageti

1. Ciltis, kas, pēc sengrieķu autoru ziņām, dzīvoja Aizkaspijā un Piearālā; to etniskā izcelsme nav noskaidrota.

Avoti: EV

māsaireize   apv.

1. Māsas kārta, reize (ko darīt, saņemt u. tml.).

Avoti: ViV

Masaja   vietv.

1. Pilsēta Nikaragvā, departamenta administratīvais centrs, 92600 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

masaji

1. Lopkopju tauta, kas dzīvo A-Āfrikā (Kenijā, Tanzānijā), stepēs uz A no Viktorijas ezera; valoda pieder pie Šari-Nīlas valodām, saglabājuši tradicionālos ticējumus.

Avoti: LEV

Masaju   vietv.

1. Masaju stepe - plakankalne Tanzānijas austrumos, vidējais augstums - 1000 m, atsevišķi kalni - līdz 2000 m, sarkanbrūnās augsnes, graudzāļu un krūmu savanna.

Avoti: PZT

Masaka   vietv.

1. Pilsēta Uganda, 61300 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

Masa-Karrāra   vietv.

1. Province Itālijā ("Provincia di Massa e Carrara"), Toskānas reģionā, platība - 1157 kvadrātkilometri, 203500 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

masala

1. Vispārīgs apzīmējums indiešu garšvielu maisījumam.

Avoti: PL

masala   apv.

1. Knislis.

Avoti: KiV

masalas   -u, s.; tikai dsk.; med.

1. Akūta infekcijas slimība ("morbilli"), kam raksturīga ķermeņa temperatūras paaugstināšanās, nelieli, bāli sārti izsitumi uz ādas, palielināti perifērie limfmezgli.

Avoti: LLVV

masalas   novec.

1. Knišļi, sīkas mušas.

Avoti: KV

masaliņas   -u, s.; tikai dsk.; med.

1. Akūta infekcijas slimība, kam raksturīga mazliet paaugstināta ķermeņa temperatūra, apsārtusi žāva, punktveida izsitumi uz ādas.

Avoti: LLVV

masalis   apv.

1. Masalas.

Avoti: KiV

Masalli   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā ("Masalli"), Lenkorānas zemienē, Vileščajas krastos, rajona administratīvais centrs, 9800 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: Wi, LpA

Masalnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzpils pagastā.

Avoti: LC

masāls   apv.

1. Masalas.

Avoti: TiA

masaļi   apv.

1. Sīkas mušiņas; knišļi.

Avoti: MiV

Masaļnīki   vietv.

1. Balvu novada Bērzpils pagasta apdzīvotās vietas "Masalnieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Masaļski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Viļānu pagastā.

Avoti: LC

masaļskieši

1. Viļānu novada Viļānu pagasta apdzīvotās vietas "Masaļski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

māsamējs   apv.

1. Tāds, kas pieder māsai, ir saistīts ar māsu; māsas.

Avoti: ViV

Masana   vietv.

1. Pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā, "Masan"), Čhanvonas piepilsēta, osta Korejas šauruma Činemana līča krastā, 415800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Masandrovka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.

Avoti: LC

Masangs   mit.

1. Tibetiešu mitoloģijā - būtne, kas pilda senču garu un kalnu dieva funkcijas.

Avoti: Mit

Masāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

Masarrona   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Mazarron"), Mursijas reģionā, 35500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Masaroza   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Massarosa"), Toskānas reģiona Lukas provincē, 22200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

māsasbrāļi   apv.

1. Māsas un brāļi.

Avoti: ViV

masasdaļa   ķīm.

1. Šķīduma atsevišķas sastāvdaļas vielas masas attiecība pret visas sistēmas sastāvdaļu kopējo masu.

māsasdēls   -a, v.

1. Māsas dēls.

Avoti: LLVV

māsasmeita   -as, s.

1. Māsas meita.

Avoti: LLVV

māsasvīrs   -a, v.

1. Māsas vīrs.

Avoti: LLVV

Masatlana   vietv.

1. Pilsēta Meksikā, Sinaloas pavalstī, osta Klusā okeāna krastā, 352500 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Masauu   mit.

1. Hopu (ASV dienvidrietumi) mitoloģijā - viens no svarīgākajiem gariem - kačiniem, pazemes valstības sargs.

Avoti: Mit

Masava   vietv.

1. Miciva - pilsēta Eritrejā ("Massawa"), osta Sarkanās jūras krastā, 53000 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, Wi

masāža   -as, s.

1. Sistemātiska mehāniska iedarbība uz cilvēka (vai dzīvnieka) ķermeņa, tā daļu virspusi ārstnieciskos vai higiēniskos nolūkos, izmantojot speciālus paņēmienus.

Avoti: LLVV, LLx

Masbate   vietv.

1. Pilsēta Filipīnās ("Masbate"), tāda paša nosaukuma salas austrumu piekrastē, 95400 iedzīvotāju (2015. g.).

2. Sala Filipīnās ("Masbate"), arhipelāga centrālajā daļā, platība 3270 kvadrātkilometru, kalnaina, augstums - līdz 697 m, tropu musonu klimats, tropu meži.

3. Masbates šaurums - atrodas Filipīnu arhipelāgā, atdala Masbates un Tikao salu, savieno Sibujanas un Samaras jūru.

Avoti: PZT

Māsbommela   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Maasbommel"), Gelderlandes provincē, 1340 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Māsbrahta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Maasbracht"), Limburgas provincē, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

māsbrāļbērni   apv.

1. Māsīcas un brālēni; māsas un brāļa bērni.

Avoti: ViV

Māsbrē   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Maasbree"), Limburgas provincē, 6500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Masbut   vietv., vēst., vācu val.

1. Mazbutes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Vircavas pagastā.

Avoti: KV

masbuta   rel.

1. Mandaistu kristīšanas rituāls.

Avoti: R1

Masdžedsoleimāna   vietv.

1. Pilsēta Irānas dienvidrietumos ("Masjed Soleymān"), Hūzestānas ostānā, 103400 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

māseciņa   apv.

1. Dem. --> māsa.

Avoti: ME

Masedu   vietv.

1. Masedu di Kavaleiruša - pilsēta Portugālē ("Macedo de Cavaleiros"), Bragansa apgabalā, 15800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

māsedzīte   apv.

1. Dem. --> māsa.

Avoti: ME

Māseika   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā ("Maaseik"), Flandrijas reģiona Limburgas provincē, 24800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Maseio   vietv.

1. Masejo - pilsēta Brazīlijā.

Avoti: LģE

Masejo   vietv.

1. Pilsēta Brazīlijas ziemeļaustrumos ("Maceio"), Alagoasas štata administratīvais centrs, osta Atlantijas okeāna krastā, 1089000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, LģE

Masena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Massena"), Ņujorkas štatā, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

māsēna   apv.

1. Māsa.

Avoti: ME

māsene   novec.

1. Māsas meita.

Avoti: KV

māsenēties   apv.

1. Ilgstoši būt ar kaut ko aizņemtam.

Avoti: ME

māsenīca   apv.

1. Vīra māsa.

Avoti: TlV

māsēnietes   apv.

1. Māsu meitas.

Avoti: ME

māseniņa   apv.

1. Dem. --> māsa.

Avoti: ME

māsenis   novec.

1. Māsas dēls.

Avoti: KV

māsēnīša   apv.

1. Mātes vai tēva māsas meita; māsīca.

Avoti: MiV

māsenīte   apv.

1. Dem. --> māsa.

Avoti: ME

māsens   apv.

1. Māsa.

Avoti: ME

māsēns   apv.

1. Tēva māsas vai mātes māsas dēls; brālēns.

Avoti: KV, MiV

Masenta   vietv.

1. Pilsēta Gvinejā, Nezerekores reģionā, 47400 iedzīvotāju (1999. g.).

Avoti: LpA, PuA

masēņenieki

1. Talsu novada Balgales pagasta apdzīvotās vietas "Mazsēņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Masera   vietv.; novec.

1. Maseru - Lesoto galvaspilsēta.

Avoti: PZT

Maseru   vietv.

1. Lesoto galvaspilsēta (angļu val. "Maseru"), Kaledonas kreisajā krastā 1500 m vjl., 228000 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LģE, PZT, Wi

masēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Izdarīt masāžu (cilvēkam, tā ķermeņa daļai).

2. žarg. Gūt virsroku (parasti sportā).

Avoti: LLVV, SLG

māsēt   apv.

1. Kļūt, būt par māsu, pildīt māsas lomu.

Avoti: ME

masētājs   novec.

1. Masieris.

Avoti: KV

masēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Masēt sevi, sava ķermeņa daļas; tikt masētam.

Avoti: LLVV

māsēties   apv.

1. Būt kā māsām, saukt vienai otru par māsu.

Avoti: ME

Masgreiva   vietv.

1. Masgreiva grēda - atrodas Austrālijas vidienē ("Musgrave Ranges"), garums - 200 km rietumu-austrumu virzienā, augstums - līdz 1515 m (Vūdrofa kalns).

Avoti: PZT

masi

1. Tauta, dzīvo Čadā un Kamerūnā, Longones vidusteces apvidū, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas, reliģija - islāms, daļa saglabājuši vietējos tradicionālos ticējumus.

Avoti: PZT

masī   novec.

1. Muskata ziedi, muskatriekstu koku sēklas sedze.

Avoti: KV

Masī   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Massy"), Ildefransas reģiona Esonas departamentā, 42200 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

māsīca   -as, s.

1. Tēva vai mātes brāļa (māsas) meita.

Avoti: LLVV

māsīce   novec.

1. Māsīca.

Avoti: KV

masieris   -ra, v.

1. Masāžas speciālists.

Avoti: LLVV

masiko

1. Amorfs, sarkans svina glets (svina oksīds); no tā gatavo dzeltenu krāsu, svina baltumu, glazūru, tepi u. tml.

Avoti: SV69

masikta   rel.

1. Mandaistu sakramentāla maltīte, ko notur cilvēka nāves brīdī, lai tam palīdzētu dvēseles pestīšanā.

Avoti: R1

Masilona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Massillon"), Ohaio štatā, 32300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

māsiņa   -as, s.

1. Dem. --> māsa.

2. Medicīnas māsa.

3. žarg. Meitene, jauna sieviete.

4. žarg. Draudzene.

Avoti: LLVV, SLG

māsiņaudums   apv.

1. Audums, kur velku un audu dzijas ir pa divām blakus.

Avoti: ViV

Masīra   vietv.

1. Sala Arābijas jūrā ("Masira"), Omānā, garums - 70 km, platība - 600 kvadrātkilometru, pauguraina, augstums - līdz 276 m.

Avoti: PZT

Masisa   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Ararata marzā, 22200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Masisa   mit.

1. Armēņu mitoloģijā - kalns - Ararats, senākajos mītos tas bijis pūķu mājoklis, bet kalna virsotnē mitis pūķu valdnieks.

Avoti: Mit

masisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar masu (1), tai raksturīgs; tāds, ko raksturo ar masu (1).

Avoti: LLVV

Masiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

māsitiņa   apv.

1. Vīra māsa.

Avoti: ME

masivitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> masīvs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; masīvums.

Avoti: LLVV

masivizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. lauks. Mazāku ražošanas platību, vienību apvienošana lielākās.

2. Karaspēka, aviācijas, artilērijas u. tml. uguns maksimāla koncentrācija vienā vietā.

Avoti: LLVV

masīvs   -a, v.

1. Liels nenoteiktas formas reljefa pacēlums vai klinšu blāķis.

Stūra masīvs— pauguru, vaļņu un ieplaku sistēma, kurā reljefa formas sagrupējušās ar virsotni pret ledāju vērsta trīsstūra veidā; stūra paugurmasīvs.

2. Liela platība, kurai raksturīga kāda vienveidīga teritoriāla pazīme, kāds vienveidīgu objektu kopums.

3. inf. Sakārtots vienāda tipa (loģiski viendabīgs) elementu kopums.

Avoti: LLVV, LD, D3

masīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir liela masa, liels apjoms; arī blīvs.

2. Liels, smagnējs (parasti par cilvēkiem vai dzīvniekiem, to ķermeņa daļām).

Avoti: LLVV

masīvums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> masīvs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

masjols   žarg.

1. Kājas kauls.

Avoti: KZ

maska   -as, s.

1. Uzliktnis (sejai) ar (piemēram, cilvēka, dzīvnieka, fantastiskas būtnes) galvas attēlu; uzliktnis (sejas augšējai daļai) ar izgrieztiem acu caurumiem; krāsojumu un līmējumu kopums, kas ievērojami pārveido sejas formu.

2. Pastāvīgs tēls (itāliešu masku teātrī).

Masku teātris (arī komēdija)— itāliešu teātris (no 16. gadsimta līdz 18. gadsimtam), kura lugām ir tradicionāls sižets, brīvi improvizēts teksts un kurās piedalās četri pastāvīgi tēli.

3. Cilvēka sejas vai dzīvnieka purna skulpturāls lējums.

Pēcnāves maska— miruša cilvēka sejas lējums (parasti ģipsī).

4. Speciāls sejas aizsegs vai pārklājs (piemēram, elpošanas orgānu aizsargāšanai, kādu vielu ievadīšanai).

5. Kosmētikā - vielu masa, ko klāj, parasti uz sejas, kakla; attiecīgā kosmētiskā procedūra.

6. Maldinoša izturēšanās, ar ko slēpj (piemēram, savu būtību, psihisko stāvokli, attieksmi pret ko).

7. inf. Vārds, ko veido bitu, baitu vai simbolu apvienojums un ko lieto salīdzināšanai ar citu tāda paša formāta datu struktūru lai varētu saglabāt, izmest vai neņemt vērā noteiktus bitus vai simbolus.

8. inf. Rakstzīmju šablons, kas ierobežo noteiktu rakstzīmju izmantošanu kādā datu laukā.

9. inf. Process, kurā izvēlas atsevišķus apgabalus, kam jāpaliek nemainītiem, ja pats attēls tiek pārveidots.

10. med. Ierīce vispārējai narkozei.

11. med. Patoloģisks sejas tips.

Žults maska— plakstiņu pārmērīga pigmentācija, biežāk sievietēm.

Avoti: LLVV

maskačka   žarg.

1. Krievu apmeklēta diskotēka.

Avoti: SLG

Maskačka   žarg.

1. Maskavas priekšpilsēta Rīgā (bijušais Maskavas rajons, arī Latgales priekšpilsēta).

Avoti: SLG

maskaladenīts   med.

1. Paduses limfmezglu iekaisums.

Avoti: TM5

Maskalāni   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Maskaļāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Maskali   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Mascali"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 13900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

maskalis   apv.

1. Dainās krieva nosaukums; Latgalē vēl īpaši vecticībnieka nosaukums; maskavietis.

Avoti: KV

Maskališki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

Avoti: LC

Maskaluča   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Mascalucia"), Sicīlijas reģiona Katānijas provincē, 30500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Maskaļāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

maskaņīns   novec.

1. Sērskābais ammonjaks.

Avoti: SV33

Maskara   vietv.; novec.

1. Muaskara - pilsēta Alžīrijā ("Mascara").

Avoti: PZT

maskarāde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Masku balle; svētki, kuru dalībnieki ir tērpušies maskās.

// pārn. Izlikšanās, neīstums; arī liekulība.

2. vēst. Galma balles deja, arī pilsoņu sarīkojumu deja, kuras dalībnieki parasti bija tērpušies maskās.

3. inf. Datoru tīkla lietotāja mēģinājums izlikties par citu (pilnvarotu) lietotāju, lai varētu izmantot datoru tīkla resursus un pakalpojumus.

Avoti: LLVV

Maskarēnu   vietv.

1. Maskarēnu salas - atrodas Indijas okeānā (angļu val. "Mascarene Islands"), uz austrumiem no Madagaskaras, platība - 4486 kvadrātkilometri, ietilpst 3 lielas salas, augstums - līdz 3069 m.

Avoti: LģE

maskariļa   novec.

1. Pastāvīga komiska figūra senajās spāniešu un franču komēdijās: sulainis kunga apģērbā vai pilsonis muižnieka lomā.

Avoti: SV33

maskarons   arhit.

1. Skulpturāls dekoratīvs elements cilvēka sejas vai dzīvnieka galvas veidā, bieži ar fantastiski stilizētu noskaņu.

Avoti: ZTV

maskarpone

1. Mīksts, krēmveidīgs itāļu siers.

Avoti: PL

Maskata   vietv.

1. Omānas galvaspilsēta ("Masqat"), atrodas Arābijas pussalas dienvidaustrumos, osta Omānas līča krastā, 24000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Maskatīna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Muscatine"), Aiovas štatā, 23900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Maskava   vietv.

1. Krievijas Federācijas galvaspilsēta un atsevišķs subjekts, atrodas Krievijas Eiropas daļas centrā, Okas un Volgas upstarpā, Maskavas upes krastos, platība - 1081 kvadrātkilometrs, 12100000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Maskavas apgabals - Krievijas Federācijas subjekts, platība - 46000 kvadrātkilometru, 6713000 iedzīvotāju (2009.).

3. Maskavas augstiene - morēnu pauguraine no Vorjas un Maskavas augšteces rietumos līdz Kolokšas augštecei austrumos, Krievijas Maskavas un Vladimiras apgabalā, garums - >300 km, augstums - līdz 310 m.

4. Maskavas forštate - Rīgas pilsētas apkaime Latgales priekšpilsētā, robežojas ar Vecpilsētas, Centra, Avotu ielas, Dārzciema, Ķengaraga, Salu un Katlakalna apkaimēm.

5. Maskavas pilskalns - Maskovskajas pilskalns, atrodas Daugavpils novada Višķu pagastā, Višķu ezera dienvidu krastā.

6. vēst. Maskavas priekšpilsēta - vēstursika Rīgas pilsētas daļa starp Daugavas labo krastu, Rīgas-Daugavpils dzelzceļa līniju un Ķengaragu (tagadējās Latgales priekšpilsētas daļa).

7. Maskavas kanāls - mākslīgs ūdensceļš Krievijā, savieno Volgu ar Maskavas upi, izbūvēts 1932.-1937. g., garums - 128 km, platums - 85 m, 8 slūžas, 8 HES.

Avoti: PuA, LģE, LE1, La1, Wi

maskavenieši

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Maskaveņa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Maskaveņa   vietv.

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Moskvina" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Maskaviciški   vietv.

1. Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Maskeviciški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

maskavietis   -ša, v.

1. Maskavas iedzīvotājs.

2. Dainās krieva nosaukums; Latgalē vēl īpaši vecticībnieka nosaukums.

Avoti: KV

Maskavija   vēst.

1. Krievijas nosaukums viduslaikos.

Avoti: KV

maskējošs   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. v. nozīmē

1. Tāds, kas maskē, padara neieraugāmu, nepamanāmu.

Avoti: MLVV

maskējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> maskēt (1); tas, ar ko maskē.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> maskēt (2).

Avoti: LLVV

maskēšana   inf.

1. Tāda vārda bināro pozīciju izdalīšana, kas atbilst vieniniekiem attiecīgajā maskā, vienlaicīgi ignorējot informāciju, ko satur pārējās pozīcijas.

Avoti: D3

maskēšanās   mil.

1. Pasākumu komplekss pretinieka maldināšanai.

Avoti: MIL

maskēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Klājot, liekot ko virsū, priekšā, darīt (ko) neieraugāmu; pārveidojot (kā) izskatu, darīt (to) neieraugāmu.

2. Maldinoši izturēties, rīkoties, runāt tā, lai slēptu (ko, piemēram, savu būtību, psihisko stāvokli, attieksmi pret ko).

Avoti: LLVV

maskēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Maskēt (1) sevi.

2. Ar maldinošu izturēšanos, rīcību, runu censties slēpt (piemēram, savu būtību, psihisko stāvokli, attieksmi pret ko).

Avoti: LLVV

Maskeviciški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Preiļu novada Pelēču pagastā.

Avoti: LC

Maskīgona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Muskegon"), Mičiganas štatā, 38400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Maskogī   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Muskogee"), Oklahomas štatā, 38600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

maskoji

1. Indiāņu cilšu grupa (lengvi, angaiti u. c.), dzīvo Paragvajā, Grančako apgabalā, valoda - savrupa, animistiski ticējummi.

Avoti: PZT

maskons   astr.

1. Relatīvi blīvāks iežu koncentrējums desmitiem km dziļumā zem Mēness vai kāda cita debess ķermeņa virsmas, kur novērojama smaguma spēka anomālija.

Avoti: ZTV

maskošana   novec.

1. Maskēšanās.

Avoti: KV

maskot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Likt, vilkt (kam) masku (1).

2. Maskēt (1).

3. Maskēt (2).

Avoti: LLVV

maskote   novec.

1. Laimes nesējs, amulets.

Avoti: KV

maskoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Tērpties maskā (1).

2. Maskēties (1).

3. Maskēties (2).

Avoti: LLVV

maskots   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. nozīmē

1. Divd. --> maskot.

2. Tāds, kas ir ar (sejas) masku; tāds, kas ir tērpies (kādā) maskā.

Avoti: MLVV

Maskovska   vietv.

1. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Maskovskaja" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Maskovskaja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

2. Maskovskajas pilskalns - atrodas Daugavpils novada Višķu pagastā, Višķu ezera dienvidu krastā, savrups, ~15 m augsts paugurs, ko austrumu un dienvidu pusē norobežo līdz 20 m dziļas gravas, postīts rokot granti, bijis apdzīvots līdz ~10 gs.

Avoti: LC, LE1

maskrava   jūrn.

1. Krava, kuras masas vienība aizņem nosacīta lieluma tilpuma vienību (parasti līdz 40 kubikpēdu jeb 1,13 kubikmetru).

Avoti: JūVM

maskulīnisms

1. Vīrietība, maskulinitāte.

Avoti: PL

maskulinitāte

1. Vīrietība, maskulīnisms.

Avoti: PL

maskulinizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Vīriešu sekundāro dzimumpazīmju (piemēram, ūsu, bārdas, zemas balss) veidošanās sievietēm.

2. Sieviešu pielīdzināšanās vīriešiem (piemēram, uzvedībā).

Avoti: LLVV

maskulinizēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Būt tādai, kam veidojas vīriešu sekundārās dzimumpazīmes (piemēram, ūsas, bārda, zema balss) - par sievieti.

2. Pielīdzināties vīriešiem (piemēram, uzvedībā) - par sievieti.

Avoti: LLVV

maskulinizēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam piemīt vīriešu īpašības, pazīmes.

2. Tāda, kas ir pielīdzinājusies vīriešiem (piemēram, uzvedībā) - par sievieti.

Avoti: MLVV, LLVV

maskulīns

1. val. Vīriešu dzimte.

2. Ar vīrietību saistīts, vīrietību simbolizējošs.

Avoti: PL

maskvenieši

1. Preiļu novada Preiļu pagasta apdzīvotās vietas "Maskaveņa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

masķ   žarg.

1. Stāvoklis ieslodzīto vidē (piem., autoritāte, pazemotais).

2. Kriminālspecializācija (piem., laupītājs, kabatzaglis).

Avoti: KZ

masķers   žarg.

1. Meistars.

2. Kvalificēts, autoritatīvs zaglis.

Avoti: SLG, KZ

masķorka   žarg.

1. Sporta tērps.

Avoti: KZ

maslaboiņa   apv.

1. Linsēklu eļļas spiestuve.

Avoti: KiV

Maslabojeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

Avoti: LC

maslenkas   apv.

1. Paniņas.

Avoti: BB

Masli   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

māsli   apv.

1. Mēsli.

Avoti: BsV

maslinīca   apv.

1. Pēdējā svētdiena pirms Lieldienu gavēņa.

Avoti: KiV

maslobojevieši

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Maslobojeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Maslova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Lauderu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Bērziņu pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Andrupenes pagastā.

Avoti: LC

Maslova   nelok., ģen.

1. Maslova piramīda - cilvēcisko vajadzību piramīda - hierarhiska cilvēka vajadzību struktūra, pamatnē ir cilvēka fizioloģiskās vajadzības, tālāk nāk drošības, piederības, pašcieņas vajadzības un piramīdas smailē - pašrealizācijas vajadzības.

Avoti: PL

Maslšolsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Muscle Shoals"), Alabamas štatā, 13600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Māsluīsa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Maasluis"), Dienvidholandes provincē, 32200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

masļanka   apv.

1. Paniņas.

Avoti: BB

masļankas   apv.

1. Paniņas.

Avoti: BB

masļata   žarg.

1. Patronas.

Avoti: KZ

masļenka   apv.

1. Paniņas.

Avoti: BB

masļenkas   apv.

1. Paniņas.

Avoti: BB

masļina   žarg.

1. Patrona, lode.

Avoti: KZ

masmetrs   -a, v.

1. Ierīce masas mērīšanai bezsvara stāvoklī.

Avoti: LLVV

masnāties   apv.

1. Izveicīgi pasteigties kaut ko darīt.

Avoti: ME

masnavī   literat.

1. Austrumu dzejas žanriskā forma - poēma, kurā visi beiti savstarpēji atskaņoti: AA BB CC ... utt.

Avoti: DzV

māsnica   apv.

1. Vīra māsa, svaine.

Avoti: ME

māsnīca   novec.

1. Vīra māsa, svaine.

2. Māsīca.

Avoti: KV, KnG

māsnieks   apv.

1. Tēva māsas dēls.

2. Brālēns.

Avoti: TlV

masns   novec.

1. Ātrs, žigls, veicīgs.

Avoti: KV

masņits   žarg.; novec.

1. Ieslodzīto sadale.

Avoti: KZ

maso   lat.

1. Pundurzirnekļu dzimtas ģints.

Maso sundevalli— šīs ģints suga.

Avoti: LD

masochisms   novec.

1. Mazohisms.

Avoti: KV

masonisms

1. Starptautiska reliģiski ētiska kustība, radās 18. gs. sākumā Anglijā, izplatījās Francijā, Vācijā, Zviedrijā, Krievijā un ASV u. c. valstīs, tā ir daļēji noslēpumaina biedrība, kas saglabājusi noteiktus mistiskus simbolus un ceremonijas; brīvmūrniecība.

Avoti: LPE, MkV

masons   -a, v.; vēst.

1. dsk. Starptautiska organizācija (sākot ar 18. gadsimtu), kuras locekļi aicināja uz reliģiski tikumisku pilnveidošanos; brīvmūrnieks.

Baltie masoni— trīs augstākās iesvētīšanas pakāpes masonu senajā vispārējā Skotijas ritā.

2. arī vsk. Šīs organizācijas biedrs; brīvmūrnieks.

Avoti: LLVV, MrJ

masora   rel.

1. Atzīmes pie Vecās Derības senebreju teksta par patskaņu un akcentu izrunu.

Avoti: SV96

masorēts   rel.

1. Rabīns, kas darbojies patskaņu pierakstīšanā ebreju valodā rakstītajam Vecās Derības tekstam.

Avoti: SV96

māsoties   apv.

1. Kļūt, būt par māsu, pildīt māsas lomu.

Avoti: ME

MASP   saīs.

1. Meksikas Apvienotā sociālistiskā partija.

Avoti: i1

masspektrogrāfija   fiz.

1. Masspektrometrija.

Avoti: FF

masspektrogrāfs   -a, v.

1. Masspektrometrs, ar ko fotogrāfiski reģistrē pētījamās vielas masspektru.

Avoti: LLVV

masspektrometrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Metožu kopums izotopu masas, masas skaitļu un relatīvās izplatības noteikšanai ar masspektrometru vai masspektrogrāfu.

Avoti: LLVV

masspektrometrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar masspektrometriju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

masspektrometrs   -a, v.

1. Iekārta vielas daļiņu (atomu, molekulu) sašķirošanai pēc masas ar elektrisko un magnētisko lauku.

Avoti: SV99

masspektroskopija   fiz.

1. Vielas pētīšanas metode vielā esošo nuklīdu masas un to relatīvā daudzuma noteikšanai.

Avoti: ZTV

masspektrs   -a, v.

1. Ķīmiskā elementa izotopu masu sadalījuma fotogrāfisks attēls vai diagramma.

Avoti: LLVV

māsštābs   novec.

1. Kartes mērogs.

Avoti: KV

mast   apv.

1. Manīt, sajust, uztvert.

Avoti: NeV

MAST   saīs.

1. Jūras zinātne un tehnoloģijas ("Marine science and technology").

Avoti: PnR

mast-   med.

1. Salikteņos norada uz krūts dziedzeri.

Avoti: MSV

masta   apv.

1. Olekts.

Avoti: ME

mastaīns   apv.; nelok.; dsk. ģen.

1. Nīšu.

Avoti: ME

mastaba

1. Senēģiptiešu kapenes ar taisnstūrveida pamatni, slīpām sienām, plakanu jumtu un apbedīšanas kameru pazemē 3-30 m dziļumā; piramīdu priekšteces.

Avoti: LEV

mastadenoma   med.

1. Krūts dziedzera adenoma.

Avoti: TM5

mastadenovīrusi   med.

1. Vīrusu ģints, kas inficē zīdītājus, izraisot elpceļu un gremošanas trakta, konjunktīvas, centrālās nervu sistēmas un urīnizvadorgānu slimības; infekcija var būt asimptomātiska.

Avoti: TM5

mastaks   žarg.

1. Meistars cietuma ražotnē.

Avoti: KZ

mastalgijas   novec.

1. Krūšu sāpes sievietēm.

Avoti: SV33

mastals   apv.

1. No zariem un žagariem pīti vārtiņi vai durtiņas sētā.

Avoti: ME

Mastareiga   vietv.

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Mastarīga" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Mastari   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

mastarīdzieši

1. Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Mastarīga" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mastarīga   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Avoti: LC

mastatrofija   med.

1. Krūts dziedzera atrofija.

Avoti: TM5

maste   apv.

1. Iedzimtība.

Avoti: KiV

maste   apv.

1. Ziede.

Avoti: KiV

mastektomija   med.

1. Krūts dziedzera (vai tā daļas) izgriešana.

Daļējā mastektomija— mastektomija, kad tiek izoperēts tikai tik daudz krūšu audu, lai nodrošinātu, ka rezecēto audu parauga malās nav audzēja šūnu.

Radikāla mastektomija— mastektomija, kurā izgriež arī apkārtējos audus, ieskaitot lielā krūšu muskuļa daļu un visus limfaudus krūškurvja sienā un padusē.

Radikālā modificētā mastektomija— pilnīga mastektomija ar paduses limfadenektomiju, bet saglabājot krūšu muskuļus.

Subkutānā mastektomija— krūšu audu izoperēšana, saglabājot pārklājošo ādu, krūtsgalu un areolu, tā ka krūti var pēc tam plastiski rekonstruēt.

Avoti: TM5

master

1. Agrāk - zēnu uzruna mājā, jaunais kungs.

2. Zinātniskais grāds angļu un amerikāņu izglītības sistēmā.

Master of Arts— humanitāro zinātņu maģistrs.

Master of Science— zinātņu maģistrs.

Avoti: LEV

masteriks   apv.

1. Kāda deja.

Avoti: ME

masterka   apv.

1. Mājas viesību vakars.

Avoti: ME

māsters

1. Saimnieks; kungs.

2. Skolotājs.

3. Jaunkungs (pieklājības forma, ko lieto kalpotāji, uzrunājot vai runājot par kunga nepilngadīgo dēlu); arī humoristiski.

4. Tirdzniecības kuģa kapteinis.

Avoti: Ang

mastēties   apv.

1. Uzmanīt, kaut ko paredzēt.

Avoti: ME

Masti   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Grodņas apgabalā, 16600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, Wi

māstifa   novec.

1. Mastifs - liels suns ar īsu dzeltenbrūnu spalvu un krunkainu, melnu purnu.

Avoti: Ang, MLVV

mastifs

1. Liels suns ar īsu dzeltenbrūnu spalvu, melnu purnu.

Avoti: Ang

mastigomicēte

1. Sēņu valsts aļģsēnu nodalījuma apakšnodalījums ("Mastigomycotina").

Avoti: LD

mastigomycotina   lat.

1. Mastigomicēšu apakšnodalījums.

Avoti: LD

mastigophora   lat.

1. Vicaiņi.

Avoti: LD

mastika   -as, s.

1. Sveķu, zivju līmes un pildvielas maisījums (piemēram, līmēšanai, nelielu priekšmetu izgatavošanai).

2. Aromātiski sveķi, ko iegūst no mastiksa (1), kā arī no dažiem citiem kokiem vai krūmiem; mastikss (2).

3. med. Pistācijas koka ("Pistacia lentiscus L.") sveķi; koloidāla šķīduma veidā lieto muguras smadzeņu šķidruma izmeklēšanai neirosifilisa diagnostikā.

Avoti: LLVV, TM5

mastiklis   apv.

1. Kaulu mastiklis - skelets.

Avoti: ME

mastiklis   apv.

1. Ar rokām darbināma linu maļamā mašīna.

Avoti: ME

mastīklis   apv.

1. Pinums.

Avoti: ME

mastīkls   apv.

1. Pinuma raksts zeķu prievītei ar imitētiem zobiņiem.

Avoti: ME

mastiks   novec.

1. Mastika.

Avoti: LME

mastikss   -a, v.

1. Mūžzaļš koks vai krūms, kam ir plūksnainas lapas, sīki tumšsarkani ziedi un kas satur daudz sveķainu vielu.

2. Aromātiski sveķi, ko iegūst no šī koka vai krūma, kā arī no dažiem citiem kokiem vai krūmiem; mastika (2).

Avoti: LLVV

mastino   nelok., v.

1. Mastifs (liels suns ar krunkainu purnu) ar īsu, tumši pelēku apmatojumu; Neapoles mastifs.

Avoti: MLVV

mastiņa   apv.

1. Dem. --> masts, pupu maikste.

Avoti: ME

mastirka   žarg.

1. Miesas bojājumu nodarīšana sev, lai izvairītos no kādiem pienākumiem.

2. Viltojums, griezta brūce.

3. Tabakas maisījums ar anašu.

Avoti: KZ

mastīt   apv.

1. Pīt, adīt.

2. Lāpīt.

Avoti: LE, ME

mastīt   apv.

1. Lieliem soļiem enerģiski iet.

Avoti: ME

mastitis   novec.

1. Mastīts.

Avoti: LLx

mastīts   -a, v.; parasti vsk.

1. med. Krūts dziedzera iekaisums.

2. vet. Tesmeņa iekaisums.

Avoti: LLVV

mastkoks   apv.

1. Masta koks.

Avoti: ME

masto-   med.

1. Salikteņos norada uz krūts dziedzeri.

Avoti: MSV

mastocitoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no heparinocītiem.

Avoti: TM5

mastocitoze   med.

1. Reta slimība, kam raksturīga tuklo šūnu infiltrācija audos, dažreiz arī orgānos.

Ādas difūzā mastocitoze— mastocitoze, kad āda sabiezē un sacietē, pārklājas ar ēdi, pievienojas vispārēja eritrodermija un intensīva nieze.

Sistēmiskā mastocitoze— tuklo šūnu infiltrācija audos ar ādas bojājumiem vai bez tiem, parasti tiek skartas aknas, liesa, kauli, limfmezgli un gremošanas trakts.

Avoti: TM5

mastodīnija   med.

1. Unilaterālas vai bilaterālas sāpes krūšu dziedzeros bez lokālām pārmaiņām; parasti novēro jaunām sievietēm, retāk - meitenēm pirms menstruāciju sākšanās, vēl retāk - vīriešiem.

Avoti: TM5

mastodon   lat.

1. Mastodonti.

Avoti: PDE

mastodonozaurs   novec.

1. Liels izmiris abinieks "Labyrinthodontia" rindā, ar ķirzakas veida ķermeni, līdz 1,25 m garu galvaskausu; atliekas atrastas triasa formācijas nogulumos.

Avoti: KV

mastodonts   -a, v.

1. Liels, izmiris zīdītāju klases snuķaiņu kārtas dzīvnieks ("Mastodon"), ziloņa un mamuta priekštecis.

Avoti: LLVV, PDE

mastogrāfija   med.

1. Krūts dziedzera rentgenogrāfija.

Avoti: TM5

mastogramma   med.

1. Krūts dziedzera rentgenogramma.

Avoti: TM5

mastohondroma   med.

1. Skrimšļains krūts dziedzera audzējs.

Avoti: TM5

mastoīdalģija   med.

1. Sāpes aizauss paugura apvidū.

Avoti: TM5

mastoīdektomija   med.

1. Aizauss paugura šūnu izgriešana.

Radikāla mastoīdektomija— visas aizauss paugura gaisu saturošo šūnu sistēmas izgriešana; izgriež arī bungplēvīti, dzirdes kauliņus un vidusauss gļotādu.

Avoti: TM5

mastoideocentēze   med.

1. Aizauss paugura punkcija.

Avoti: TM5

mastoidīts   med.

1. Deniņkaula aizauss paugura iekaisums.

Koalescentais mastoidīts— kaula šķērssienas starp gaisa šūnām plīst, veidojas lieli dobumi; kaula erozijas turpināšanās izraisa in-trakraniālā abscesa risku.

Sklerotiskais mastoidīts— mastoidīts ar kaula cietēšanu un biezēšanu.

Progresējošs destruktīvs mastoidīts— mastoidīts ar vāji izteiktiem vietējiem un vispārējiem simptomiem.

Avoti: SV99, TM5

mastoidotomija   med.

1. Aizauss paugura šūnu vai dobuma pārgriešana.

Avoti: TM5

mastoīds   med.

1. Tāds, kas līdzīgs krūtsgalam, piem., aizauss paugurs.

Avoti: TM5

mastomēnija   med.

1. Periodiska, menstruālajam ciklam atbilstoša asiņošana no krūtsgala kā menstruācijas pavadparādība vai aizstājēja.

Avoti: TM5

mastookcipitāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz aizauss pauguru un pakauša kaulu.

Avoti: TM5

mastoparietāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz aizauss pauguru un paura kaulu.

Avoti: TM5

mastopātija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Krūts dziedzera slimība, kas saistīta ar iekšējās sekrēcijas dziedzeru, galvenokārt dzimumdziedzeru, nepareizu darbību.

Avoti: LLVV

mastopeksija

1. Plastiskās ķirurģijas procedūra: noslīdējušu krūšu pacelšana un formēšana ar ķirurģiskām metodēm.

Avoti: PL

mastoplastika   med.

1. Krūts dziedzera plastiskā operācija.

Avoti: TM5

mastorāģija   med.

1. Asiņošana no krūts dziedzera.

Avoti: TM5

mastorska   apv., hip.

1. Garā krese ("Tropaeolum peltophorum").

Avoti: Aug2

mastorskas   apv., hip.

1. Garā krese ("Tropaeolum peltophorum").

Avoti: Aug2

mastorskas   apv., hip.

1. Garā krese ("Tropaeolum peltophorum").

Avoti: Aug2

mastoskirs   med.

1. Krūts skirs.

Avoti: TM5

mastospargoze   med.

1. Krūts dziedzeru piebriedums laktācijas laikā.

Avoti: TM5

mastostomija   med.

1. Iegriezums krūtī drenāžas veikšanai.

Avoti: TM5

mastot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; medn.

1. Medīt dzīvniekus (meža vai lauka gabalā), izmantojot dzinējus.

Avoti: LLVV

mastotomija   med.

1. Grieziens krūts dziedzerī.

Avoti: TM5

Māstrihta   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandes dienvidu daļā ("Maastricht"), Limburgas provinces administratīvais centrs, osta Māsas krastos, 121900 iedzīvotāju (2014. g.).

Māstrihtas līgums— līgums starp 12 Eiropas Kopienas valstīm par Eiropas Savienības izveidi, parakstīts 1991. gada 10. decembrī šajā pilsētā, ratificēts un stājās spēkā 1993. g. novembrī.

Avoti: LpA, PL

mastriks   apv.

1. Mājas viesību vakars.

Avoti: ME

mastris   novec.

1. Māsters.

Avoti: Ang

masts   -a, v.; jūrn.

1. Augsta, parasti vertikāla, stabveida konstrukcija (kuģim, jahtai u. tml.), pie kuras piestiprina, piemēram, buras, gaismas avotus.

Masta aila— ar stingru apmali norobežots caurums, pa kuru masts iet cauri klājam, parasti tas atrodas rāmī, kas veidojas starp divām klāja šķērssijām un divām garensijām ar visapkārt pastiprinātu koka pildījumu.

Masta ailas apsegs— masta ailu nosedzošs brezenta vai gumijota auduma apvalks ap mastu.

Masta ailas pastiprinājums— koka detaļu pildījums starp masta ailas malām, klāja šķērssijām un klāja garensijām.

Masta jātnieks— metāla skava, kas piešūta grotburas priekšējam līķim un slīd pa mastam piestiprinātu viengabala sliedi.

Masta krāģis— masta ailu nosedzošs brezenta vai gumijota auduma apvalks ap mastu.

Masta krēsla vaigi— koka vai metāla vertikāli veidotas masta krēsla sānmalas, starp kurām iestiprināta nolaižamā masta pēda.

Masta krēsls— konstrukcija, kurā iestiprina nolaižamā masta pēdu.

Masta kurpe— peldlīdzekļa dibenā uz ķīļplankas nostiprināts koka klucis ar iedobumu (ligzdu), kurā balstās masta pēda.

Masta ķīļi— koka ķīļi, ar kuriem fiksē masta stāvoklī attiecībā pret masta ailas apmali.

Masta liekums— masta vai tā daļa novirze no vertikāles.

Masta ligzda— peldlīdzekļa dibenā uz ķīļplankas nostiprināts koka klucis ar iedobumu (ligzdu), kurā iebalstās masta pēda.

Masta pēda— masta apakšējais gals, parasti apstrādāts profilā, kas atbilst masta kurpei (ligzdai).

Masta riņķis— gafeltakelētas jahtas mastam uzvērti koka riņķi buru piešūšanai.

Masta sliede— masta aizmugurē piestiprināta profilēta viengabala sliede no nerūsoša materiāla, paceļot buras pa to pārvietojas burai piešūtie masta jātnieki.

Masta slīpums— masta stāvoklis attiecībā pret klāju vai ūdenslīniju, ko fiksē atkarībā no trimmēšanas rezultātiem.

Mastu šķirotāji— Rīgas koku šķirotāju amata nosaukums 18. gs.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas ir noderīgs šādas konstrukcijas būvei.

2. Garš, slaids, parasti vertikāls, veidojums (piemēram, vadu piestiprināšanai, signalizācijai).

Avoti: LLVV, JūVM

masts   apv.

1. Vienā tīkla izmetienā iegūtais loms.

Avoti: ME

masts   -a, v.

1. Meža vai lauka gabals, kas izraudzīts dzīvnieku medīšanai ar dzinējiem.

Nostāties uz masta— nostāties mednieku stāvvietā.

Ķēķa masts— nogabals medību iecirknī, kurā droši ir medījums.

Avoti: LLVV, Vng

masts   apv.

1. Krāsa, spalva (dzīvniekam), kāršu šķira.

Avoti: ME

masts   apv.

1. Pupu maikste.

Avoti: ME

masturbācija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Dzimumtieksmes apmierināšana, mehāniski kairinot savus dzimumorgānus; partnera dzimumorgānu kairināšana ar roku; onānisms.

Masturbācijas instrumenti— palīglīdzekļi, ar kuriem tiek izdarīta pašapmierināšanās, kā piem., vibrators, ko sievietes ievada makstī dzimumlocekļa vietā.

Avoti: SV99, MeE

masturbēt

1. Nodarboties ar masturbāciju; onanēt.

masu   ģen.

1. Tāds, kas saistīts ar šādu cilvēku kopumu (piem., masu nemieri, masu informācijas līdzekļi).

Masu mediji— masu informācijas līdzekļi; tehniski palīglīdzekļi informācijas izplatīšanai starp cilvēkiem, gk. radio, TV, kino un laikraksti.

Masu psihoze— psiholoģiska rakstura izmaiņas cilvēkos, kas dažkārt novērojamas, tiem atrodoties lielā ļaužu pūlī.

Masu suģestija— psiholoģiska iedarbība uz cilvēkiem grupā vai kolektīvā, kas nav iespējama uz atsevišķiem indivīdiem.

Avoti: SV99

māsuciņa   apv.

1. Dem. --> māsa, māsiņa.

Avoti: ME

masulas   apv.

1. Masalas.

Avoti: ME

masulis   apv.

1. Masala.

Avoti: ME

masurek   mūz.; poļu val.

1. Mazurka.

Avoti: Mūz

masurka   mūz.

1. Mazurka.

Avoti: Mūz

masveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kurā piedalās, darbojas, kuru veic liels (kā, parasti cilvēku vai dzīvnieku) kopums, skaits.

2. Tāds, ko veic plašā apjomā; tāds, kas attiecas uz daudziem objektiem.

Masveida ražošana— ražošana, kam raksturīga viena veida izstrādājuma izlaide lielā apjomā.

Avoti: LLVV

masveidā   lok., nelok.

1. Tā, ka (kur) piedalās, darbojas, (ko) veic liels (kā, parasti cilvēku vai dzīvnieku) kopums, skaits.

2. Tā, ka (kas) tiek veikts plašā apjomā; tā, ka (kas) attiecas uz daudziem objektiem.

Avoti: LLVV

masveidība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> masveidīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> masveidīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

masveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā piedalās, darbojas, kuru veic liels (kā, parasti cilvēku vai dzīvnieku) kopums, skaits; masveida (1).

2. Tāds, ko veic plašā apjomā; tāds, kas attiecas uz daudziem objektiem; masveida (2).

Avoti: LLVV

masveidīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Masveidība (1).

2. Masveidība (2).

Avoti: LLVV

masveids   -a, v.; parasti vsk.; reti.

1. Masveidība (1).

2. Masveidība (2).

Avoti: LLVV

masverks

1. Ģeometriski veidots gotikas celtņu aiļu ornaments.

Avoti: SV96

Masvingo   vietv.

1. Pilsēta Zimbabvē, Masvingo provinces administratīvais centrs, 57500 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

maš.   saīs.

1. Mašīna.

Avoti: i1

maša   -as, s.

1. Lūku, arī augu tievo daļu pinums.

Mašu slota— speciāla slota ar gariem sariem (bārkstīm), kas labi satur ūdeni, noder klāja mazgāšanai.

Avoti: LLVV, JūVM

maša   apv.

1. Atlīdzība par malšanu vai kulšanu natūrā (graudu veidā).

Avoti: ĒiV

maša   žarg.

1. Sieviete - noziedznieku grupas vadone.

2. "Gaiļu kastas" saimniecības vadītājs cietumā.

Avoti: KZ

māša   apv.

1. Garā māša - vidējais pirksts.

Avoti: ME

māša   apv.

1. Māsa.

2. Sievas brāļa sieva.

Avoti: ME

mašānieši

1. Rēzeknes novada Maltas pagasta apdzīvotās vietas "Mešāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mašarabija   arābu val.

1. Kokgriezumu režģis, īpatnēji slēģi māju un mošeju logiem.

Avoti: Tc

Mašavera   vietv.

1. Upe Gruzijā, Hrami labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

mašeiņiks   žarg.

1. Krāpnieks.

Avoti: SLG

māšele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; ar sirsnīgu emocionālo noskaņu; sar.

1. Māsa (parasti jaunākā).

Avoti: LLVV

māšelīte   apv.

1. Dem. --> māsa.

Avoti: ME

mašenki   žarg.

1. Nauda.

Avoti: KZ

Mašēnu   vietv.; nelok.

1. Mašēnu ezers - atrodas Garkalnes novadā pie Rīgas robežas, platība - 34,9 ha, garums - 800 m, lielākais platums - ~600m, lielākais dziļums - 1,2 m.

Avoti: LD, La1

Maševo   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 3330 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1278. g.

Avoti: Wi

maši   apv.

1. Atlīdzība par graudu malšanu dzirnavās vai kulšanu natūrā (graudu veidā).

Avoti: KnG, KnV

mašiahs   mit.

1. Sākotnēji valdnieku un jūdaisma augstāko priesteru epitets.

2. ar lielo sākumburtu Jauns ķēniņš no Dāvida dzimtas, kas ebrejiem tiks atsūtīts laiku beigās.

Avoti: MrJ

mašikolumbe   novec.

1. Mašukulumbve.

Avoti: KV

Mašiku   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Machico"), Madeira apgabalā, 21800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

mašikuli   arhit.

1. Torņa vai mūra augšmalā uzkārta šaujamlūka, kas, sākotnējo funkciju zaudējusi, saglabājās kā arhitektonisks dekors.

Avoti: SV99

mašīn-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar mašīnu veidošanu, ražošanu.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar mašīnu, ar tās darbību, ar mašīnu izstrādāto produkciju.

3. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais darbojas, tiek veikts pilnīgi vai daļēji automātiski.

Avoti: LLVV

mašīna   -as, s.

1. Mehānisku, hidraulisku, elektrisku elementu sakopojums lietderīgā darba veikšanai, enerģijas pārveidošanai.

Elektroniskā skaitļošanas mašīna— skaitļošanas mašīna, kurā izmanto elektroniskās shēmas.

Elektrostatiskā mašīna— iekārta, kurā iegūst elektriskos lādiņus (parasti ar berzi vai indukciju).

Loģiskā mašīna— mašīna matemātikas un loģikas uzdevumu risināšanai.

Informācijas mašīna— mašīna automātiskai informācijas glabāšanai, apstrādei un meklēšanai.

Rēķināmā mašīna— aritmometrs.

Sējamā mašīna— sējmašīna.

Elektriskā mašīna— elektromašīna.

Mašīnu un traktoru stacija— valsts lauksaimniecības uzņēmums, kas bija apgādāts ar lauksaimniecības mašīnām un uz līguma pamata veica kolhozu ražošanas tehnisko apkalpošanu.

Meliorācijas mašīnu stacija— valsts uzņēmums, kas pēc nolīguma ar kolhoziem vai citām organizācijām veica meliorācijas darbus.

Piena mašīna— piena separators.

// pārn. Iestāde, organizācija, arī politiska iekārta, kas darbojas precīzi pēc noteiktas programmas, noteikta plāna (parasti neievērojot mainīgus apstākļus, arī ar neiejūtīgu attieksmi pret cilvēkiem).

2. Transportlīdzeklis (parasti automobilis).

Avoti: LLVV

mašina

1. apv. Piena separators.

2. žarg. Šļirce.

3. žarg. Pistole, šaujamierocis.

Avoti: KZ

mašīnadījums   -a, v.

1. Adījums, kas darināts ar adāmmašīnu.

Avoti: LLVV

mašīnadīšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Trikotāžas drānas vai trikotāžas izstrādājumu izgatavošana ar adāmmašīnu no nepārtraukta pavediena ar iepriekšēju pavediena izliekšanu vai bez pavediena izliekšanas.

Avoti: ZTV

mašīnadrese   inf.

1. Adrese, kas norāda konkrēto datu atrašanās vietu reālajā atmiņā.

Avoti: D3

mašīnapuža   apv.

1. Kuļmašīnas apakšējā daļa; vieta zem kuļmašīnas.

Avoti: ViV

mašīnaspiens   apv.

1. Ar separatoru nokrejots piens.

Avoti: BB

mašīnatslēdznieks   -a, v.

1. Atslēdznieks, kas remontē mašīnas.

Avoti: LLVV

mašīnaugša   apv.

1. Kuļmašīnas virsa, virsējā daļa.

Avoti: ĒiV

mašīnballe   apv.

1. Kulšanas darbu nobeiguma dzīres, kad sētā stāvēja kuļmašīna un dampis.

Avoti: TlV

mašīnbirojs   -a, v.; sar.

1. Mašīnrakstīšanas birojs.

Avoti: LLVV

mašīnburtlicis   -ča, v.

1. Burtlicis, kas strādā pie salikuma mašīnas.

Avoti: LLVV

mašīnbūve   -es, s.; parasti vsk.

1. Vidējās un smagās rūpniecības nozaru komplekss, kas ietver tautas saimniecības darba līdzekļu, patēriņa priekšmetu, kā arī apbruņojuma ražošanu.

Avoti: LLVV

mašīnbūvētājs   -a, v.

1. Mašīnbūves speciālists; cilvēks, kas ir nodarbināts mašīnbūvē.

Avoti: LLVV

mašīnbūvniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī darba līdzekļu, patēriņa priekšmetu, kā arī apbruņojuma ražošanu.

Avoti: LLVV

mašīncikls   inf.

1. Laiks starp diviem sinhronizācijas impulsiem.

Avoti: D3

mašīndaļa   -as, s.; sar.

1. Mašīnas detaļa, elements.

Avoti: LLVV

mašīndetaļa   -as, s.

1. Mašīnas detaļa.

Avoti: LLVV

mašīndūrieni   -u, vsk. mašīndūriens, -a, v.

1. Šūšanas tehnikas paņēmiens, pēc kura šuj pa vienu un to pašu auduma diegu starpu, ņemot labajā pusē pāri, parasti trim, auduma diegiem un kreisajā pusē - pāri, parasti sešiem, auduma diegiem atpakaļ.

Avoti: LLVV

mašīne   apv.

1. Mašīna.

Avoti: BB

mašīnelements   -a, v.

1. Mašīnas elements.

Avoti: LLVV

mašīneļļa   -as, s.

1. Eļļa, ko izmanto, piemēram, rūpniecības iekārtu, mehānismu, mašīnu daļu eļļošanai.

Avoti: LLVV

mašinērija   -as, s.

1. Tehnisku līdzekļu (parasti mašīnu) kopums.

// pārn. Iestāde, organizācija, arī politiska iekārta, kas darbojas precīzi pēc noteiktas programmas, noteikta plāna (parasti neievērojot mainīgus apstākļus, arī ar neiejūtīgu attieksmi pret cilvēkiem); mašīna.

Avoti: LLVV

mašīngluds   poligr., novec.

1. Papīri ar papīra mašīnas gludinājumu, bez satinējuma.

Avoti: GV

mašīnimitēšana   inf.

1. Pētniecības metode, kuras pamatā ir kādas shēmas, algoritma vai projektējamās sistēmas darbības imitācija datorā.

Avoti: D3

mašīnindustrija   -as, s.; parasti vsk.

1. Mašīnbūve.

Avoti: LLVV

mašīninformācija   -as, s.

1. Informācija, ko glabā un izsniedz informācijas mašīna.

Avoti: LLVV

mašīninstrukcija   inf.

1. Instrukcija, ko dators var tieši identificēt un izpildīt. Sk. arī komanda.

Avoti: ZTV

mašīnisms   novec.

1. Modernās dzīves iekārta, ciktāl to nosaka mašīnu lietošana.

Avoti: KV

mašīnists   -a, v.

1. Lokomotīves, elektrovilciena, dīzeļvilciena vadītājs.

2. Cilvēks, kas apkalpo mašīnas; mašīnstrādnieks.

Mašīnista krāns— pneimatisks vai elektropneimatisks aparāts vilciena bremžu vadīšanai vilces ritošā sastāva mašīnista kabīnē.

Avoti: LLVV

mašinizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> mašinizēt.

Avoti: LLVV

mašinizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Plaši ieviest mašīnas (tautas saimniecībā, kādā tās nozarē, uzņēmumā u. tml.).

// parasti divd. formā: mašinizēts. Saistīts ar mašīnu izmantošanu, ieviešanu.

Avoti: LLVV

mašīnizšuvums   -a, v.

1. Izšuvums, kas darināts ar mašīnu.

Avoti: LLVV

mašinka   apv.

1. Dem. --> mašīna; ierīce.

Avoti: KiV

mašīnkalējs   -a, v.

1. Kalējs, kas darbus veic ar mehānismiem.

Avoti: LLVV

mašīnkarabīne

1. Karabīne ar automātisku patronu padevi no aptveres.

mašīnkods   inf.

1. Programmēšanas valoda datoriem, kas sastāv no instrukcijām datoriem lasāmā formā, t. i., bināro skaitļu kodiem (vieninieki un nulles).

Avoti: LEV

mašīnkomanda   -as, s.

1. Komanda, kas apkalpo (kuģa) mašīnas.

2. inf. Komanda, kas izteikta mašīnvārda formā, tās kods parasti satur operācijas kodu, operandu adreses un modifikācijas pazīmes.

Avoti: LLVV

mašīnkučeris   apv.

1. Kuļmašīnas, lokomobiles vadītājs; mašīnists.

Avoti: ViV

mašīnlaiks   -a, v.

1. Laika sprīdis, kurā mašīna veic lietderīgu darbu, pārveido enerģiju.

2. Laiks, ko lieldators patērē noteikta uzdevuma risināšanai.

Avoti: LLVV

mašīnlasāms

1. Tāds (parasti dokuments), kas piemērots automatizētai datu nolasīšanai ar nolasīšanas ierīci.

Avoti: LPE

mašīnmācība   -as, s.; parasti vsk.

1. Mācību priekšmets, kurā aplūko mašīnu uzbūvi, darbību, izmantošanu.

2. Zinātnes nozaru kopums, kas pētī mašīnu projektēšanas, izgatavošanas un racionālas ekspluatācijas problēmas.

Avoti: LLVV, EV

mašīnmācības   -u, s.; tikai dsk.

1. Mācīšana ar mašīnu palīdzību.

Avoti: LLVV

mašīnmāja   -as, s.

1. Celtne, kurā ir uzstādītas mašīnas.

Avoti: LLVV

mašīnmeistars   -a, v.

1. Kvalificēts strādnieks, kas atbild par mašīnu apkopi.

Avoti: LLVV

mašīnnulle   inf.

1. Skaitlis, kura attēlojums, ierakstot atmiņas šūnā, sakrīt ar nulli, jo tā absolūtā vērtība ir par mazu, t. i., iziet ārpus pieļaujamo vērtību intervāla.

Avoti: D89

mašīnpiens   apv.

1. Ar separatoru nokrejots piens.

Avoti: BB

mašīnpiķis   -ķa, v.; parasti vsk.

1. Piķis savienojumu vietu noblīvēšanai mašīnās.

Avoti: LLVV

mašīnpistole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.; novec.

1. Automātiskais šaujamierocis, automāts.

Avoti: LLVV

mašīnpļaušana   apv.

1. Pļaušana ar pļaujmašīnu.

Avoti: ĒiV

mašīnrakstīšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Rakstīšana ar rakstāmmašīnu.

Avoti: LLVV

mašīnrakstītājs   -a, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar mašīnrakstīšanu.

Avoti: LLVV

mašīnraksts   -a, v.

1. Ar rakstāmmašīnu veidots raksts; ar rakstāmmašīnu rakstīts teksts.

Avoti: LLVV

mašīnrūpniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Mašīnbūve.

Avoti: LLVV

mašīns   apv.

1. Mašīna.

Avoti: ĒiV

mašīnsalikums   -a, v.

1. Ar salikuma mašīnu veidots salikums nolietu gatavu rindu vai arī atsevišķu burtu veidā.

Avoti: LLVV

mašīnskrūvspīles

1. Uz darbmašīnas galda stiprināmas skrūvspīles.

Avoti: ZTV

mašinspiens   apv.

1. Ar separatoru nokrejots piens.

Avoti: BB

mašīnspiens   apv.

1. Ar separatoru nokrejots piens.

Avoti: BB

mašīnstrādnieks   -a, v.

1. Strādnieks, kas apkalpo mašīnu.

Avoti: LLVV

mašīnstunda

1. Vienu stundu ilga ražošanas iekārtas vai mašīnas darbība produkcijas ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas procesā.

Avoti: GrV

mašīnšautene   novec.

1. Ložmetējs.

Avoti: KV

mašīnšķūnis   -ņa, v.

1. Šķūnis, kurā novieto lauksaimniecības mašīnas.

Avoti: LLVV

mašīntalka   apv.

1. Talkas veids, kad uz ražas kulšanu pēc kārtas pie katra saimnieka atbrauc kuļmašīna ar aprīkojumu un sanāk visi apkārtnes ļaudis palīgos.

Avoti: TlV

mašīntelpa   -as, s.

1. Telpa, iecirknis, nodalījums, kurā ir uzstādītas mašīnas.

2. jūrn. Motorkuģa telpa, kurā atrodas galvenais dzinējs vai dzinēji un citas ierīces.

Mašīntelpas telegrāfs— elektromehāniska ierīce kuģa iekšējo sakaru vajadzībām starp komandtiltu un mašīntelpu, lai panāktu vēlamo kuģa dzinēja režīmu.

Avoti: LLVV, JūVM

mašīntulkojums   -a, v.

1. Automātisks tulkojums, ko veic datorsistēmas.

Avoti: LLVV

mašīntulkošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Automātiska tulkošana, ko veic datorsistēmas.

Avoti: LLVV

mašīnvaloda   -as, s.

1. Valoda, kuru pazīst un kuras komandas izpilda datora centrālais procesors; tajā rakstītām programmām, nav nepieciešama iepriekšēja kompilēšana.

Avoti: ZTV

mašīnvārds

1. Bitu grupa, ko datora operatīvajā atmiņā ieraksta vai nolasa ar vienu komandu.

Avoti: EV

mašīnzāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Mašīntelpa.

Avoti: LLVV

mašīnzinātne

1. Zinātnes nozare, kas pētī mehānismu, aparātu, mašīnu, agregātu, automātu, automātisko līniju, automātisko ražotņu un līdzīgu objektu vai elementu funkcionēšanu, veic to aprēķinus, projektēšanu, mērīšanu, izgatavošanu, izmēģināšanu un diagnostiku, kā arī veic pētījumus par ražošanas sagatavošanu un izstrādā tehnoloģiskos procesus.

Avoti: LE1

mašiņa   apv.

1. Mašīna.

Avoti: SiV

mašiņapuža   apv.

1. Kuļmašīnas apakšējā daļa; vieta zem kuļmašīnas.

Avoti: ViV

mašiņaugša   apv.

1. Kuļmašīnas augšējā platforma (kur novieto kuļamo labību).

Avoti: ViV

mašiņkučeris   apv.

1. Kuļmašīnas, lokomobiles vadītājs; mašīnists.

Avoti: ViV

mašiņpiens   apv.

1. Ar separatoru nokrejots piens.

Avoti: BB

mašiņš   apv.

1. Mašīna.

Avoti: MiV

Mašiše   vietv.

1. Pilsēta Mozambikā, Iņambanes provincē, 106000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

maškere   apv.

1. Makšķere.

Avoti: MalV

maškerēt   apv.

1. Makšķerēt.

Avoti: MalV

mašķi   apv.

1. Cieti, griezīgi zālaugi.

Avoti: ME

mašķis   apv.

1. Lūku pinums.

Avoti: KV

mašļenkas   apv.

1. Paniņas.

Avoti: BB

mašna   žarg.

1. Pulcēšanās vieta.

Avoti: KZ

mašnāt   apv.

1. Māžināt, ķircināt.

Avoti: ME

mašņāt   apv.; hip.

1. Ēst ārpus ēdienreizēm.

Avoti: ME

mašņāt   apv.

1. Okšķerēt.

Avoti: ME

mašoni

1. Šoni - tauta, dzīvo gk. Zimbabvē un kaimiņrajonos Mozambikā, valoda pieder pie bantu saimes dienvidaustrumu grupas, ticīgie - kristieši (protestanti, katoļi), daudzi saglabājuši tradicionālos ticējumus.

Avoti: LPE, PZT

mašot   apv.

1. Ņemt (noteiktu daudzumu labības) atlīdzībai par malšanu vai kulšanu.

2. Iemaksāt vai ziedot labdarības mērķiem.

3. Nošmaukt, zagt.

Avoti: ĒiV

mašs   apv.

1. Atlīdzība par malšanu natūrā (graudu vai miltu veidā).

Avoti: ME

Maštagha   vietv.

1. Pilsēta Azerbaidžānā, 40100 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

Maštova   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 650 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

mašu   apv.

1. Mišu mašu - juku jukām.

Avoti: ME

Mašu   mit.

1. Mistisks kalns pasaules rietumdaļā, ar divām virsotnēm, starp kurām, kā caur vārtiem katru vakaru norietēja saule.

Avoti: SvN

Mašukovka   vietv.

1. Upe Krievijā, Krasnojarskas novadā, Tasejevas labā krasta pieteka.

Avoti: Wi

māšuks   apv.

1. Dem. --> māsa.

Avoti: ViV

mašukulumbve   novec.

1. Bantu nēģeru cilts Zambezi augštecē ap 1000 m augstā savannas līdzenumā.

Avoti: KV

māšulis   apv.

1. Dem. --> māsa.

Avoti: ViV

mat   apv.

1. Gandrīz.

Avoti: ME

māt   māju, māj, māj, pag. māju; intrans.

1. Noteiktā veidā kustināt roku, tajā saņemtu priekšmetu, arī palocīt galvu, virzīt skatienu, lai veidotu kādu zīmi.

// trans. Noteiktā veidā kustināt roku, tajā saņemtu priekšmetu (piemēram, cepuri, lakatu), lai paustu (atvadu sveicienus).

Avoti: LLVV

mat.   saīs.

1. Matemātika; matemātisks.

Avoti: i1

mata   apv.

1. Vecums, lielums.

Avoti: ME

matā   sar.

1. Mats matā - tieši, precīzi.

Avoti: Sin

matabele   novec.

1. Matebele.

Avoti: KV

Matabele   vietv.

1. Plakankalne Āfrikas dienvidu daļā, Zimbabvē, vidējais augstums - 1000-1500 m, viegli viļņot virsa, atsevišķi kalni un grēdas, austrumos - Injangani kalns - līdz 2596 m, tropu klimats, skrajmeži stipri izcirsti.

Avoti: PZT

matāboliņš   apv.

1. Matainais āboliņš ("Trifolium arvense").

Avoti: Aug2

matadata   -as, s.

1. Noteiktā veidā saliekts tievs stienis matu saspraušanai, arī rotāšanai.

Avoti: LLVV

Matadi   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Centrālās Kongo provinces administratīvais centrs, 245900 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

matadors   -a, v.

1. Vēršu cīņas dalībnieks, kura uzdevums ir nogalināt vērsi.

// pārn. Galvenā persona, izcils cilvēks (piemēram, kādā nozarē, pasākumā).

Avoti: LLVV

Matafao   vietv.

1. Erodēts vulkānisks masīvs Tutuilas salā, Klusā okeāna dienvidrietumos, Amerikāņu Samoa Teritorijā, augstums - 635 m.

Avoti: PZT, LpA

Matagalpa   vietv.

1. Pilsēta Nikaragvā ("Matagalpa"), kalnienē 705 m vjl., departamenta administratīvais centrs, 80200 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Matagalss   vietv.

1. Matagalsa kalns - augstākā virsotne Katalonijas kalnos, augstums - 1894 m.

Avoti: PZT

Mataguži   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Podgovicas kopienā, 1300 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

mātaine   apv.

1. Māte.

Avoti: ME

matainība   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Pastiprināta garo, pigmentēto matu augšana ķermeņa vietās, kur normāli aug tikai pūkveida mati.

Avoti: LLVV

matainis   -ņa, v.

1. Cilvēks, kam ir gari (parasti nekopti, nesakārtoti) mati.

Avoti: LLVV

mātainīte   apv.

1. Maza auguma (pieaugusi) sieviete.

2. Sivēnmāte, vista vai pīle ar mazuļiem.

Avoti: ME

matains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir gari (parasti nekopti, nesakārtoti) mati (par cilvēku).

2. Tāds, kam ir matiņi (2) - par posmkājiem, to ķermeņa daļām.

3. Tāds, kam ir matiņi (3) - par augiem, to daļām.

Avoti: LLVV

matainums

1. Hipertrihoze - pastiprināta garo matu augšana vietās, kur parasti aug pūku mati.

Avoti: LPE

mataiņš   apv.

1. Tāds, kam ir pārāk gari mati (parasti par jauniešiem).

Avoti: ĒiV

mataioloģija   novec.

1. Tukšu vārdu klabināšana.

Avoti: SV33

mataiosofija   novec.

1. Veltīga, nederīga gudrība.

Avoti: SV33

mataiotehnija   novec.

1. Veltīga un lieka māksla.

Avoti: SV33

matakami

1. Mandari grupas cilts Kamerūnas ziemeļos un Nigērijas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes hausu grupas, reliģija - gk. islāms.

Avoti: PZT

mataki   novec.

1. Indiāņu cilts Argentīnas ziemeļu apgabalos.

Avoti: KV

mataklas   apv.

1. Lielas tītavas audekla mešanai.

Avoti: KV

matakomaki

1. Matakomatagvaji - indiāņu cilšu grupa.

Avoti: PZT

matakomatagvaji

1. Indiāņu cilšu grupa (mataki, matagvaji, čorogi, ašiuslaji, maki, gentusi, kočaboti), dzīvo Grančako (Argentīnā, Bolīvijā, Paragvajā), valoda veido īpašu saimi, reliģija - kristiānisms (katolicisms, protestantisms), daļa saglabājuši cilšu kultus.

Avoti: PZT

matālis   apv.

1. Matonis.

Avoti: VL42

matāļi   apv.

1. Matoņi.

Avoti: LE

mātamējs   apv.

1. Tāds, kas pieder mātei.

Avoti: ViV

Matamorosa   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Matamoros"), Tamaulipasas pavalstī, 422700 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Pilsēta Meksikā ("Matamoros"), Koavilas de Saragosas pavalstī, 48500 iedzīvotāju.

Avoti: LpA, PuA

Matansa   vietv.

1. Pilsēta Argentīnā ("Matanza"), senāk Buenosairesas piepilsēta, tagad Buenosairesas pilsētas sastāvā.

Avoti: PZT

Matansasa   vietv.

1. Pilsēta Kubā ("Matanzas"), provinces administratīvais centrs, osta pie Floridas šauruma, 130400 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA, PuA

matara   apv.

1. Tieva kārts, slaida rīkste.

Avoti: KV

Matara   vietv.

1. Pilsēta Šrilankās dienvidos ("Matara"), tējas izvedosta Indijas okeāna krastā, 68200 iedzīvotāju (2015. g.).

2. novec. Mataro - pilsēta Spānijā, Katalonijā.

Avoti: PZT

mātara   apv.

1. Mētras ("Mentha").

2. Mētra, kāda meža ogulāja virszemes daļa.

Avoti: Aug2, ME

mātaras   apv.

1. Mētras ("Mentha").

Avoti: Aug2

mātarnieki

1. Grobiņas novada Medzes pagasta apdzīvotās vietas "Mātras" iedzīvotāji.

2. Ventspils novada Ugāles pagasta apdzīvotās vietas "Māteri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mataro   vietv.

1. Pilsēta Spānijā ("Mataro"), Katalonijā, Barselonas provincē, 124300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

matars   apv.

1. Runga.

Avoti: KV

Mataruška   vietv.

1. Mataruška Baņa - pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Raškas apgabalā, 2700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

matasens   novec.

1. Joku deja ar koka zobeniem.

Avoti: SV33

matasinade   novec.

1. Jokmanība, smieklīga vaibstīšanās.

Avoti: SV33

matatspere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. Smalka spirālveida atspere.

Avoti: LLVV

mataukla   apv.

1. Krāsaina (vilnas) lenta matu izgreznojumam.

Avoti: KV

mataukle   apv.

1. Krāsaina (vilnas) lenta matu izgreznojumam; mataukla.

Avoti: ME

mataukliņa   apv.

1. Dem. --> mataukla.

Avoti: ME

matauklis   apv.

1. Krāsaina (vilnas) lenta matu izgreznojumam; mataukla.

Avoti: ME

Matāutu   vietv.

1. Pilsēta Klusā okeāna Volisa salu Ūvea salā, Francijas aizjūras teritorijas "Volisa un Futuna" administratīvais centrs, 1130 iedzīvotāju (2008. g.).

Avoti: LpA, PuA

matažnieki

1. Talsu novada Laucienes pagasta apdzīvotās vietas "Matažas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

matceliņš   apv.

1. Matu šķīrums, kas redzams kā celiņš.

Avoti: ME

Matča   vietv.

1. Zarafšona - upe Tadžikistānā, tās nosaukums augšdaļā.

Avoti: PZT

mate

1. Paragvajas tēja - smaržīgs atspirdzinošs dzēriens no speciāli apstrādātām mūžzaļa krūma (ko arī sauc par mati) lapām.

2. Neliels dzeramtrauks, no kura šo tēju sūc ar caurulīti; to gatavo no legārijas (pudeļķirbja).

3. žarg. Biedrs, draugs, paziņa.

Avoti: SV99, Str

māte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sieviete, kas ir dzemdējusi bērnu vai bērnus.

Vientuļā māte— sieviete, kura nav laulībā, kuras bērnam nav noteikta paternitāte un dzimšanas dokumentā nav ierakstīts tēva vārds un kura nesaņem alimentus.

Mātes valoda— valoda, kuru cilvēks iemācījies agrā bērnībā; dzimtā valoda.

Mātes ģints— pirmatnējās kopienas iekārtas attīstības stadija, kad radniecību skaita pēc mātes līnijas; matriarhāts.

Mātes miesās— augļa stadijā mātes organismā.

Mātes saknīte— mātsakne.

2. Gados vecāka sieviete.

// savienojumā ar apzīmētāju; mit. Mitoloģiska būtne (parasti vecākas sievietes veidolā), kas, piemēram, sargā dabas bagātības, dod laimi, auglību.

3. zool. Dzīvnieku mātīte, kurai ir mazulis vai mazuļi.

Bišu māte— bišu saimes loceklis, kas dēj olas.

Māšu kanniņas— 20-25 mm garas cilindriskas kanniņas, ko darbabites izvelk jauno māšu izaudzēšanai pirmsspietošanas periodā, kā arī tad, ja māte gājusi bojā.

4. vsk. ģen., adj. nozīmē; bot. Tāds, no kā veidojas jauns augs (par augiem).

5. apv. Grope, rieva koka detaļu savienošanai.

// žarg. Bajonetsavienojuma (un citu kabeļu savienojumu) daļa ar kontaktligzdu, kurā iesprauž pretējo savienojuma pusi ar kontaktu.

Avoti: LLVV, ViV

Māte   mit.

1. Lielā Māte - romiešu vārds Tuvo Austrumu zemes dievietei Kibelei (latīņu "Magna Mater").

Avoti: PmV

matebele   novec.

1. Zulu kufru cilts Dienvidāfrikā.

Avoti: KV

matebeli

1. Tauta, dzīvo Zimbabvē un Zambijā, tuvu radniecīgi zulusiem, valoda pieder pie bantu saimes dienvidaustrumu grupas, saglabājušies vietējie tradicionālie ticējumi (senču kults), daļa - kristīgie.

Avoti: PZT

matēdis   apv.

1. Galvas kraupa, matēzis.

Avoti: ME

Mateiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

Avoti: LC

māteireize   apv.

1. Mātes kārta, reize (ko darīt, saņemt u. tml.).

Avoti: ViV

māteitiesa   apv.

1. Mātes daļa.

Avoti: ViV

Māteji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Aulejas pagastā.

Avoti: LC

matejieši

1. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Mateji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Matejs

1. Viens no Jēzus mācekļiem, apustulis; domājams, bijis muitnieks un Mateja evaņģēlija autors.

Avoti: LEV

matējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> matēt.

Avoti: LLVV

Mateli   vietv.

1. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Mateļi" nosaukums latgaliski.

2. Krāslavas novada Kombuļu pagasta apdzīvotās vietas "Mateļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Matelika   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Matelica"), Markes reģiona Mačeratas provincē, 10200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

matelote   mūz.

1. Franču matrožu deja, 2/4 taktsmērs, temps dzīvs, straujš.

Avoti: Mūz

Mateļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kombuļu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

3. Krāslavas novada Aulejas pagasta apdzīvotās vietas "Māteji" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mateļļa   -as, s.

1. Matu kopšanas līdzeklis - eļļa, parasti ar augu ekstraktu piedevām.

Avoti: LLVV

matemātika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne, kas pētī reālās pasaules kvantitatīvās attieksmes un telpiskās formas.

Avoti: LLVV

matemātiķis   -ķa, v.

1. Matemātikas speciālists.

matemātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar matemātiku, tai raksturīgs; tāds, kurā izmanto matemātikas metodes, tāds, kurš ir izveidots ar matemātikas metodēm.

Matemātiskā analīze— Rēķinu paņēmienu izstrādāšana, kuri palīdz risināt dažādus jautājumus par lielumiem.

Matemātiskā fizika— matemātikas nozare, kas pētī fizikālu procesu matemātiskus modeļus.

Matemātiskais horizonts— debess sfēras lielais riņķis, kas ir perpendikulārs vertikālai līnijai un kas iet caur debess sfēras centru.

// pārn. Precīzs; noteikts.

Matemātiskā lingvistika— lietišķās valodniecības apakšnozare, kurā pēta un izmanto matemātiskās metodes valodas izpētē un aprakstīšanā.

Avoti: LLVV

matematizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> matematizēt.

Avoti: LLVV

matematizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Ieviest matemātikas metodes (zinātnes nozarēs, cilvēku darbības jomās u. tml.).

Avoti: LLVV

matematizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Tikt matematizētam.

Avoti: LLVV

mātene   apv.

1. Ārstniecības matuzāle ("Fumaria officinalis").

2. Parastā vīgrieze ("Filipendula ulmaria").

Avoti: Aug2

matene   žarg.

1. Matemātika (priekšmets skolā).

Avoti: Žrg

mātenes   apv.

1. Ārstniecības matuzāle ("Fumaria officinalis").

Avoti: Aug2

matenis   apv.

1. Matonis.

Avoti: KV

mātenīte   apv.

1. Čigāna sieva.

Avoti: ME

mātens   apv.

1. Mātei līdzīgs.

Avoti: ME

mātēns   apv.

1. Māte (mīļvārdiņa veids).

Avoti: ME

mater   lat.

1. Māte.

Avoti: LEV

mater.   saīs.

1. Materiāls.

Avoti: i1

Matēra   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Matera"), Bazilikatas reģionā, provinces administratīvais centrs, 60000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Province Itālijā ("Provincia di Matera"), Bazilikatas reģionā, platība - 3447 kvadrātkilometri, 203600 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

materas   apv.

1. Mētras.

Avoti: ME

matērce

1. dsk. Ērču kārtas dzimta ("Psoroptidae"), sīkas, 0,1-0,4 mmgaras ērces, ķermenis tārpveidīgs, ārēji posmots, kājas ļoti īsas, endoparazīti.

Avoti: LPE

mātere   -es, dsk. ģen. -ru, s.

1. dsk. Panātru (lūpziežu) dzimtas ģints ("Leonurus"), daudzgadīgs lakstaugs ar staraini šķeltām lapām un ziediem vārpveida ziedkopā.

Sirds mātere— māteru suga ("Leonurus cardiaca").

Avoti: LLVV

Māteres   vietv.

1. Kuldīgas novada Ēdoles pagasta apdzīvotās vietas "Mātras" bijušā nosaukuma variants.

Avoti: LC

Materhorns   vietv.

1. Kalnu virsotne Penninu Alpos (vācu val. "Matterhorn"), uz Šveices un Itālijas robežas, augstums - 4478 m.

Avoti: LģE

Māteri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Ventspils novada Ugāles pagastā.

Māteru Velnapēdas akmens— atrodas Ventspils novada Ugāles pagastā, arheoloģiskais piemineklis (kopš 1983. g.), garums - 4,6 m, platums - 4,2 m, augstums - 1,8 m, virspusē paliela iedobe (60 x 50 cm), kuras dibenā ir vairāki mazāki iedziļinājumi.

Avoti: LC, LD

materiālietilpība   -as, s.; parasti vsk.; ekon.

1. Rādītājs, kas raksturo produkcijas vienības ražošanai patērētā materiāla daudzumu; materiāla daudzums, kas jāpatērē, lai izgatavotu noteiktu izstrādājumu.

Avoti: LLVV

materiālietilpīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kura izgatavošanai nepieciešams samērā daudz materiālu.

Avoti: LLVV

materiālisms   -a, v.; parasti vsk.

1. filoz. Uzskats, ka pasaule, viss, kas eksistē, sastāv tikai no matērijas (t. i., vielas, laukiem un to izpausmēm).

2. Attieksme pret īstenību tikai no izdevīguma, labuma, praktiskuma viedokļa.

Avoti: LLVV

materialismus   novec.

1. Materiālisms.

Avoti: Ang

materiālistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. filoz. Saistīts ar materiālismu (1), tam raksturīgs.

2. Saistīts ar materiālismu (2), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

materiālists   -a, v.

1. Materiālisma piekritējs.

2. Cilvēks, kas visu vērtē tikai no izdevīguma, labuma, praktiskuma viedokļa.

Avoti: LLVV

materialitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. filoz. Vispārināta īpašība --> materiāls 2(1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> materiāls 2(2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

materializācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> materializēt.

Avoti: LLVV

materializējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> materializēt.

Avoti: LLVV

materializēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Īstenot (ideju, ieceri u. tml.); realizēt (ko) materiālā formā.

Avoti: LLVV

materializēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.

1. Tikt materializētam.

Avoti: LLVV

materializms   novec.

1. Materiālisms.

Avoti: Ang

materiālmācība   -as, s.; parasti vsk.

1. Tehnikas nozare, kas pētī materiālu struktūru un tās sakaru ar materiālu īpašībām, kā arī apstrādes paņēmienus attiecīgo parametru mainīšanai; materiālu mācība, materiālu zinātne, materiālzinātne.

Avoti: LLVV

materiāls   -a, v.

1. Tas (viela, priekšmets, parādība dabā u. tml.), kas noder izmantošanai noteiktā nolūkā.

Materiālu mācība (arī zinātne)— tehnikas nozare, kas pētī materiālu struktūru un tās sakaru ar materiālu īpašībām, kā arī apstrādes paņēmienus attiecīgo parametru mainīšanai; materiālmācība, materiālzinātne.

Materiālu pretestība— tehnikas nozare, kas izstrādā metodes ķermeņa izmēru noteikšanai, ievērojot spēkus, kuri darbojas uz to; attiecīgais mācību priekšmets.

Kara materiāli— karadarbībai nepieciešamie vai paredzētie materiāli (piemēram, ieroči, munīcija, transportlīdzekļi); karamateriāli.

2. Informācija, faktu kopums, kas noder izmantošanai noteiktā nolūkā.

3. Audums.

Avoti: LLVV

materiāls   -ais; s. -a, -ā;

1. filoz. Saistīts ar matēriju (1), tai raksturīgs.

2. Vielisks, priekšmetisks, ķermenisks.

Materiāls punkts— ķermenis, kura izmēri ir mazi, salīdzinot ar attālumu no tā līdz citiem ķermeņiem, ar kuriem pastāv mijiedarbība.

3. Saistīts ar materiālu 1(1), tam raksturīgs.

Materiālā kultūra— sabiedrības un cilvēka materiālās darbības un tās rezultātu kopums (piemēram, ražošanas līdzekli, mītnes, apģērbs, transporta un sakaru līdzekļi).

Avoti: LLVV

materiālzinātne   -es, s.; parasti vsk.

1. Tehnikas nozare, kas pētī materiālu struktūru un tās sakaru ar materiālu īpašībām, kā arī apstrādes paņēmienus attiecīgo parametru mainīšanai; materiālu zinātne, materiālu mācība, materiālmācība.

Avoti: LLVV

matērija   -as, s.; parasti vsk.

1. Viss dabā objektīvi eksistējošais un tā izpausmes formas (piem., viela, fizikālie lauki).

Avoti: ZTV

materjāls   apv.

1. Materiāls.

2. Audums.

Avoti: KiV

Matern   vietv., vēst., vācu val.

1. Māteres muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Medzes pagastā.

Avoti: KV

māternieki

1. Ventspils novada Ugāles pagasta apdzīvotās vietas "Māteri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

maternitāte   -es, s.; parasti vsk.; jur.

1. Mātes juridisko, morālo, arī bioloģisko attiecību kopums ar savu bērnu.

Avoti: LLVV

maternohemoterapija   med.

1. Bērna ārstēšana ar mātes asins injekcijām.

Avoti: TM5

Māters   vietv.

1. Kuldīgas novada Ēdoles pagasta apdzīvotās vietas "Mātras" bijušā nosaukuma variants.

Avoti: LC

Matersburga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Mattersburg"), Burgenlandes federālajā zemē, 7100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Matervela   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Motherwell"), Skotijā, Glazgovas dienvidaustrumu piepilsēta, 31900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

Mātēsalka   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Sabolčas-Satmāras-Beregas meģē, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

mātesaudze   mežs.

1. Labākā mežaudze, ko izmanto sēklu ievākšanai.

Avoti: ZTV

mātesaugs   -a, v.; bot.

1. Krustojuma kombināciju vecākaugs, kura drīksnas apputeksnē ar tēvauga putekšņiem.

Avoti: LLVV

mātesbrālis   -ļa, v.

1. Mātes brālis.

Avoti: LLVV

māteskoks   -a, v.; bot.

1. Kokaugs, ko izmanto par mātesaugu.

Avoti: LLVV

māteslīnija   apv.

1. Asinsradniecības saitēm vienotu cilvēku kopums no mātes puses.

Avoti: ViV

mātesmāsa   -as, s.

1. Mātes māsa.

Avoti: LLVV

mātesmāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Mātes māte; vecāmāte.

Avoti: LLVV

mātesmeita   -as, s.; folkl.

1. Bagātu vecāku (parasti saimnieku) meita; mātes meita.

Avoti: LLVV

mātespiens   apv.

1. Mātes piens; zīdals.

Avoti: ViV

mātesplate   inf.

1. Datora montāžas plate, kas veido tā pamatstruktūru; tajā ir centrālais procesors, operatīvā atmiņa, virknes un paralēlās pieslēgvietas dažādu ārējo iekārtu (piem., displeja, tastatūras un disku) vadībai; sistēmplate.

Avoti: ZTV, Tdb

mātesrausis   apv.

1. No labas kvalitātes izejproduktiem gatavots rausis ar uzliektām malām un burkānu pildījumu vidū.

Avoti: ViV

mātesšūna   -as, s.

1. Mātšūna.

Avoti: LLVV

mātestēvs   -a, v.

1. Mātes tēvs; vectēvs.

Avoti: LLVV

mātesuzņēmums

1. Uzņēmums, kurš uzņēmumu apvienībā, koncernā vai holdingā funkcionāli var pārņemt vadības un kontroles funkcijas, jo tam pieder akciju kontrolpakete meitas uzņēmumos.

Avoti: GrV

māteszāle   apv.

1. Parastā raudene ("Origanum vulgare").

Avoti: Aug2

māteszāles   apv.

1. Vienzieda sūnactiņa ("Moneses uniflora").

Avoti: Aug2

matēšana   materiālt.

1. Virsmas (metāla, plastmasu u. c.) apstrāde, lai to padarītu mikronelīdzenu, piem., stikla virsmas apstrāde ar fluorūdeņražskābi vai smilšu strūklu, lai virsmu padarītu blāvu vai fakturētu.

Avoti: ZTV

matēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Īpaši apstrādājot, darīt nespodru, blāvu (parasti stikla, metāla priekšmeta virsmu).

Avoti: LLVV

matēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> matēt.

2. Nespodrs, blāvs.

Matēts papīrs— fotopapīrs, uz kura kopētām fotogrāfijām ir nespodra virsma.

3. pārn. Tāds, kas nav spilgti izteikts.

Avoti: LLVV

matēzis   apv.

1. Galvas ādas slimība, kam raksturīga matu izkrišana.

Avoti: ViV

matgals   apv.

1. Mata gals.

Avoti: ME

matgalvis   -vja, v.

1. dsk. Nematožu klases ģints ("Trichocephalus syn. Trichuris"), parazītiski tārpi, kas cilvēku un dzīvnieku organismā ierosina trihocefalozi.

Avoti: LLVV, LE1

matgrauzis   -ža, v.

1. Grauzējutu kārtas grupa, kukainis, kas parazitē uz zīdītājiem, ~300 sugu, Latvijā konstatētas 11 sugas, no kurām 6 parazitē uz mājdzīvniekiem.

Govju matgrauzis— matgraužu suga ("Bovicola bovis").

Avoti: LLVV

māthromosoma   biol.

1. Katra no cilvēka 46 hromosomām, kas starpfāzē dubultojusies un kodola dalīšanās laikā savijusies spirālē.

Avoti: CaF

Mathura   mit.

1. Hindu mitoloģijā - pilsēta, kuru nodibināja Ramas brālis Lakšmana tai vietā, kur bija rākšasas Madhu mītne.

Avoti: Mit

mati   dsk.

1. Mats 1.

mātīca   apv.

1. Sievas vai vīra māte.

2. Neīstā māte, pamāte.

3. Skrūves uzgrieznis.

4. Māte.

Avoti: TlV, KV

matica   novec.

1. Mātes kase, mātes fonds, slāvu kultūras organizācijas Austijā, Vācijā un Krievijā 19. gs. un 20. gs. sākumā.

Avoti: KV

mātice   apv.

1. Sievas vai vīra māte.

2. Māte.

3. Skrūves uzgrieznis.

Avoti: ME

mātīce   apv.

1. Sievas māte vai vīra māte.

2. Neīstā māte, pamāte.

Avoti: TlV

mātīciņa   apv.

1. Sievas vai vīra māte.

Avoti: ME

mātiemējs   apv.

1. Tāds, kas pieder mātēm, ir saistīts ar mātēm; māšu.

Avoti: ViV

māties   apv.

1. Ar rokām plātīties, žestikulēt.

Avoti: NeV

mātiga   apv.

1. Sievas vai vīra māte.

Avoti: KV

Matighofena   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Mattighofen"), Augšaustrijas federālajā zemē, 5800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

matigi   apv.

1. Arkla ilksis.

Avoti: ME

matīgs   apv.

1. Matains, spalvains.

Avoti: ME

Matijs

1. Viens no Jēzus mācekļiem; pēc Jūdas Iskariota nāves kļuva par apustuli.

Avoti: LEV

matījums   apv.

1. Uztvere, izjūta, sajušana.

Avoti: TlV

matinals   novec.

1. Tāds, kas agri ceļas.

Avoti: SW08

Matināta   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Mattinata"), Apūlijas reģiona Fodžas provincē, 6400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

matineja   novec.

1. Rīta viesības, izrīkojums vai sapulce; rīta tērps.

2. Pēcpusdienas izrāde.

Avoti: KV, LV93

Matīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Matino"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

matiņgliemezis

1. dsk. Gliemežu klases plaušgliemežu apakšklases vīngliemežu dzimtas ģints ("Trichis"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastais matiņgliemezis— matiņgliemežu suga ("Trichis hispida").

Avoti: LD

matiņš   -a, v.

1. Dem. --> mats.

2. zool. Kutikulas vai īpašas epidermas šūnas matveida izaugums (posmkājiem).

3. bot. Sīks epidermas izaugums (augiem).

4. Veidojums, kas ir līdzīgs matam, atgādina matu.

5. apv. Matonis.

Avoti: LLVV, ME

mātiņš   apv.

1. Vecmāmiņa.

Avoti: ViV

Matiņu   vietv.; nelok.

1. Matiņu ezers - atrodas Viduslatvijas nolaidenumā, Lorupes-Jūdažu subglaciolajā iegultnē, Siguldas novada Siguldas pagastā, 88,4 m vjl., platība - 19 ha, garums - 1 km.

Avoti: LD

matiola   -as, s.

1. Krustziežu dzimtas ģints ("Mathiola"), dekoratīvs lakstaugs vai puskrūms ar vienkāršiem, sārti violetiem ziediem skrajos ķekaros.

Divragainā matiola— matiolu suga ("Matthiola bicirnis").

Avoti: LLVV, PDE

matiolas

1. apv. Lefkojas ("Mathiola").

Dārza matiola— lefkoju suga ("Mathiola bicornis").

Dārza matiola— divragainā matiola.

Avoti: Aug2, PDE

Matira   vietv.

1. Upe Krievijas Tambovas un Ļipeckas apgabalā, Voroņežas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Matisāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Lielie Matisāni— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Matisāni" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Lelī Matisāni— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Matisāni" daļas "Lielie Matisāni" nosaukums latgaliski.

Mazie Matisāni— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Matisāni" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Mozī Matisāni— Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Matisāni" daļas "Mazie Matisāni" nosaukums latgaliski.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

Matisene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā; Beja.

Avoti: LC

Matisenki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

Avoti: LC

mātisks   apv.

1. Mātei raksturīgs.

Avoti: LV93

Matīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Burtnieku novadā (līdz 2009. g. - Valmieras rajonā) 25 km no Valmieras, izveidojusies bijušās Pučurgas muižas "Galandfeldt" teritorijā, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1678. g., pagasta centrs.

2. Matīšu pagasts - pagasts Burtnieku novadā, robežojas ar Vecates un Burtnieku pagastu, kā arī ar Kocēnu un Alojas novadu; nosaukums līdz 1949. g. - Bauņu pagasts.

Avoti: LPag, LC, LE1

mātīši   apv.

1. Precētas sievietes, mātes.

Avoti: ME

mātišķīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Mātišķs.

Avoti: LLVV

mātišķs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir raksturīgs mātei.

Avoti: LLVV

matīšnieki

1. Burtnieku novada Matīšu pagasta apdzīvotās vietas "Matīši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

matīt   -u, -i, -a, retāk -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.; novec.

1. Redzēt.

2. Just, uztvert.

3. Nojaust.

Avoti: LLVV

Mātita   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - dieviete - lauva, kuras kults bija izplatīts Augšēģiptē.

Avoti: Mit

mātīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dzīvnieku sievišķā dzimuma īpatnis.

2. vienk. Sieviete; arī sieva.

3. apv. Palaistuve; netikla, nekārtīgas sieviete.

Avoti: LLVV, NeV

mātītis   apv., vienk.

1. Sieviete.

Avoti: ViV

matj   žarg.

1. Lieto negatīvu emociju izpaušanai, aizstājot lamuvārdu.

Avoti: SLG

matjāšnieki

1. Saldus novada Rubas pagasta apdzīvotās vietas "Matjāši" iedzīvotāji.

Avoti: V1

matjessiļķes   novec.

1. Jaunas siļķes bez ikriem un pieņiem.

Avoti: KV

matjola   apv.

1. Matiola.

Avoti: ĒiV

matjolas   apv.

1. Lefkojas ("Mathiola").

Avoti: Aug2

matjoles   apv.

1. Lefkojas ("Mathiola").

Avoti: Aug2

matjollas   apv.

1. Lefkojas ("Mathiola").

Avoti: Aug2

matjoma   žarg.

1. Matemātika (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

matka   apv., iron.

1. Māte.

Avoti: KiV

matkauss

1. Kurvjziežu dzimtas augu augļu lidpūku kopums.

Avoti: LEV

matks   apv.

1. Dzijas vai diegu šķetere.

Avoti: KiV

Matkule   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kandavas novadā (līdz 2009. g. - Tukuma rajonā) 44 km no Tukuma un 8 km no Sabiles, pagasta centrs.

2. Matkules pagasts - pagasts Kandavas novadā, robežojas ar Kandavas un Vānes pagastu, kā arī ar Kuldīgas un Talsu novadu; pastāvējis Tukuma apriņķī līdz 1949. g., atjaunots 1990. g., 1997. g. pievienots Kandavas lauku teritorijai, 1999.-2009. g. Tukuma rajona Kandavas novadā.

Matkules baznīcas kalns— kulta vieta Kandavas novada Matkules pagastā, Imulas kreisajā krastā, ~16 m augsts paugurs, kura nogāzes mākslīgi padarītas stāvākas, plakums - ~20 x 40 m, domājams, ka bijusi tautas sapulču vieta, datējums nav zināms.

Matkules meži— dabas liegums Ziemeļkursas augstienes Vanemas paugurainē, Kandavas novada Matkules pagastā, valsts aizsardzībā kopš 2004. g., platība - 80 ha, izveidots, lai saglabātu dabisko mežu biotopus, ligzdo daudzas putnu sugas.

Avoti: LPag, AtvL, LC, LE1

matkule   žarg.

1. Biezi mati.

Avoti: SLG

matkulieši

1. Kandavas novada Matkules pagasta apdzīvotās vietas "Matkule" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Matkuln   vietv., vēst., vācu val.

1. Matkules muiža, kas atradās Tukuma apriņķa Matkules pagastā.

Avoti: KV

Matkunci   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

matlīnija   -as, s.

1. Rakstīta burta elements - smalka līnija (parasti kaligrāfijā).

Avoti: LLVV

matmakstērce

1. dsk. Ērču kārtas dzimta ("Demodicidae"), parazitē zīdītāju matu maisiņos un tauku dziedzeros, tārpveidīgo ērču garums - 0,1-0,4 mm, Latvijā atrastas uz cilvēka, suņa, kaķa, cūkas, grauzējiem, kukaiņēdājiem.

Avoti: PDE

matnaka   novec.

1. Madara.

Avoti: LLx

matnakas   apv.

1. Ķeraiņu madara ("Galium aparine").

Avoti: Aug2

mātnīca   apv.

1. Vīra māte.

Avoti: KV

Matočkinšars   vietv.

1. Jūras šaurums starp Novaja Zemļa Zimeļu un Dienvidu salu, savieno Barenca un Karas jūru, garums - ~100 km, mazākais platums - 0,6 km, dziļums - ~12 m.

Avoti: LģE

matojums   -a, v.

1. Apmatojums.

2. zool. Matiņu (2) kopums.

3. bot. Matiņu (3) kopums.

Avoti: LLVV

matoklis   apv.

1. Zāle, kas stiepjas pa zemi.

2. Zirnekļa tīmeklis.

Avoti: ME

Matola   vietv.

1. Pilsēta Mozambikā, Maputu provinces administratīvais centrs, 675000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

matolis   apv.

1. Matonis ("Nematomorpha").

Avoti: ME

matonis   -ņa, v.

1. dsk.; zool. Veltņtārpu tipa klase ("Nematomorpha syn. Gordiacea"), vairākus desmitus centimetru garš matveidīgs tārps, kura kāpuri parazitē kukaiņos, bet pieauguši dzīvo saldūdeņos starp ūdensaugiem, ~220 sugas, Latvijā sugu skaits un sastāvs nav noskaidroti.

Avoti: LLVV, LE1

matons   apv.

1. Matonis ("Nematomorpha").

Avoti: ME

matorāls   ģeogr.

1. Makvisa vietējais nosaukums Spānijā.

Avoti: ZTV

matot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Pieteikt matu (šaha spēlē).

Avoti: LLVV

matot   apv.

1. Maksāt dzirnavniekam ar daļu no samaltā.

2. Maksāt vai vākt ziedojums labdarbībai.

3. Nošmaukt, zagt.

Avoti: ME

matot   apv.

1. Steidzīgi iet, ka mati plivinās.

Avoti: ME

matot   apv.

1. Attīrīt sviestu no dažādiem netīrumiem, piemēram, matiem, spalviņām.

Avoti: ME

matots   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Matains (1).

2. Matains (2).

3. Matains (3).

Avoti: LLVV

Matovelija   mit.

1. Mohavu (Kalifornija) mitoloģijā - kultūrvaronis, debesu un zemes vecākais dēls, kas cilvēkus un dzīvniekus aizveda līdz Eldordo kanjonam un uzcēla tiem mītni.

Avoti: Mit

Matoziņjoša   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Matosinhos"), Portu apgabalā, 175500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Matoziņuša   vietv.; novec.

1. Matoziņjoša - pilsēta Portugālē.

Avoti: PZT

matpaniņa   apv.

1. Matu lenta, matpina.

Avoti: ME

matpedere   apv.

1. Maza, tieva pulksteņa atspere.

Avoti: ViV

matpina   apv.

1. Mataukla, krāsaina lenta iepina matos izgreznojumam.

Avoti: KV

matpine   apv.

1. Matpina.

Avoti: ME

matpīne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Matu pīne.

2. apv. Matpina.

Avoti: LLVV, ME

matpiniņš   apv.

1. Dem. --> matpina.

Avoti: ME

matpinis   apv.

1. Matpina.

Avoti: ME

matplaisa   -as, s.

1. Sīka plaisa keramikas glazūrā.

Avoti: LLVV

mātra   apv.

1. Mētras ("Mentha").

2. hip. Lauku mētra ("Mentha arvensis").

Avoti: Aug2

Mātra   vietv.

1. vēst. Kuršu zemju dalīšanas dokumentos 1253. g. minēta apdzīvota vieta ("Matre").

2. Mātras pilskalns - atrodas Grobiņas novada Medzes pagastā, reljefa pacēlums, kura rietumu nogāzi veido kādreizējais jūras krasts, bet no dienvidiem un austrumiem ieskauj gravas, ziemeļu pusē bijis nocietināts ar grāvi un valni, saskatāmas terases paliekas, plakumā atrastas 9.-12. gs. senlietas, uz dienvidaustrumiem no pilskalna konstatēta plaša senpilsētas vieta.

3. Vulkānisks masīvs Rietumkarpatu dienvidos, Ungārijā, augstākā virsotne masīvā un Ungārijā - Kēkeša kalns - 1015 m, andezītu lava un tufs.

Avoti: LE1, PZT

matrace   novec.

1. Matracis.

Avoti: KV

matracis   -ča, v.

1. Izņemams (gultas vai dīvāna) atsperu karkass, kas pārklāts ar mīkstu polsterējumu un apvilkts ar drānu; īpaši izgatavots biezs, mīksts paklājs gulēšanai.

Avoti: LLVV

Matraha   vietv.

1. Pilsēta Omānā ("Matrah"), Maskatas piepilsēta, naftas izvedosta Omānas līča krastā, 153500 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: LpA

mātraji   apv.

1. Mētrāji.

Avoti: ME

mātrāji   apv.

1. Mētrāji.

Avoti: KV

mātrājs   apv.

1. Kartupeļu lauks.

Avoti: KiV

matrālijas   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - sieviešu aizgādnei, dievei Matūtai veltīti svētki.

Avoti: MitJ

matrans   apv.

1. Matonis.

Avoti: ME

mātras   apv.; hip.

1. Birztalu veronika ("Veronica chamaedrys").

Avoti: Aug2

Mātras   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Ēdoles pagastā.

Avoti: LC

matrass   apv.

1. Matracis.

Avoti: KiV

mātrenieki

1. Kuldīgas novada Ēdoles pagasta apdzīvotās vietas "Mātras" iedzīvotāji.

Avoti: V1

matriāls   apv.

1. Materiāls.

Avoti: KnV

matriarchāts   novec.

1. Matriarhāts - mātes, sievietes valdīšanas veids, iekārta, kurā māte ir noteicēja.

Avoti: LV93

matriarhāts   -a, v.; parasti vsk.; vēst.

1. Pirmatnējās kopienas iekārtas attīstības stadija, kad radniecību skaita pēc mātes līnijas.

Avoti: LLVV

matriarhets   novec.

1. Tāds ģimenes veids, kurā galva ir māte un visa radniecība tiek rēķināta pēc mātes; matriarhāts.

Avoti: SV33

matriarhija   novec.

1. Mātes pārvaldība.

Avoti: SW08

matrica   -as, s.

1. mat. Taisnstūrveida (piemēram, skaitļu, fizikālu lielumu, elektronisku elementu) shēma.

2. poligr., novec. Burtu saliekamām mašīnām metāla plāksnīte ar iegravētu burta attēlu.

3. poligr., novec. Stereotipijā no vairāk kārtām salikta zīdpapīra un lipekļpapes plāksne salikuma noformēšanai.

4. poligr., novec. Burtu lietuvēs vara vai niķeļa plāksne ar iegravētu vai galvanoplastiski ieveidotu burta attēlu liešanai lejamā mašīnā.

Avoti: LLVV

matricanalīze

1. Ekonomikas objektu īpašību pētīšanas metode, izmantojot matricu teorijas likumus.

Avoti: EV

matricaria   lat.

1. Kumelītes.

Matricaria chamomilla— ārstniecības kumelītes "Matricaria recutita" nosaukuma sinonīms.

Matricaria discoidea— maura kumelīte.

Matricaria matricarioides— maura kumelītes "Matricaria discoidea" nosaukuma sinonīms.

Matricaria recutita— ārstniecības kumelīte.

Avoti: LD

matrice   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. tehn. Detaļa (ierīcēm, instrumentiem, ko izmanto apstrādē ar spiedienu), kurā ir apstrādājamā priekšmeta formai atbilstošs padziļinājums.

2. poligr. Teksta, tipogrāfisku zīmju salikums stereotipu izliešanai iespiešanas procesam; iespiedforma; metāla plāksne ar iegravētu burta attēlu (burtu saliekamām mašīnām).

3. biol. Makromolekulārs šablons citas makromolekulas sintēzei.

4. med. Substance, kas veido noteiktus audus.

5. med. Audu daļa, kurā atrodas kāds orgāns vai izaugums (zobi, nagi).

6. med. Šūnstarpu viela.

7. med. Dzemde.

Avoti: LLVV, TM5

matricēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; poligr.

1. Veidot matrici no iespiežamā oriģināla.

Avoti: LLVV

matricīts   med.

1. Naga gultnes iekaisums.

Avoti: TM5

matricmodeļi

1. Ekonomiski matemātiski modeļi matricu (tabulu) veidā; atspoguļo attiecības starp ražošanas izmaksām un rezultātiem, izmaksu normatīvus, saimnieciski ražotājekonomisko struktūru.

Avoti: EV

matricprinteris

1. Automātiska rakstāmmašīna, kas izraksta datorā ievadītu tekstu, ar rakstīšanas galviņas adatiņām mehāniski piespiežot kopējamo lenti pie papīra.

Avoti: LEV

matricprocesors   inf.

1. Savstarpēji savienotu identisku procesoru grupa, kas darbojas sinhroni un ir paredzēta vienlaicīgai vairākdimensiju masīvu elementu apstrādei.

Avoti: D3

matrifokāls   antrop.

1. Tāds, kura centrā ir māte.

Avoti: SV96

matriklans   antrop.

1. Klans, kam raksturīga matrilineāra izcelsme un bieži arī matrilokāla dzīvesvieta.

Avoti: SV96

matrikss   med.

1. Kaulu matrikss - kaulaudu šūnstarpu viela.

Avoti: VE

matrikula   -as, s.

1. neakt. Studentu saraksts, arī studenta apliecība.

2. vēst. Oficiāls (piemēram, noteiktu personu, ienākumu, iemaksu) saraksts.

Avoti: LLVV

matrikulēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; vēst.

1. Reģistrēt matrikulā (2).

Avoti: LLVV

matrikuls   novec.

1. Saraksts; studenta apliecība.

Avoti: SW08

matrilaterāls   antrop.

1. No mātes puses, pa mātes līniju.

Avoti: SV96

matrilinearitāte

1. Izcelsmes un radniecības noteikšana un mantošanas tiesības pa mātes līniju matriarhāta sabiedrībā.

Avoti: MV

matrilineārs

1. Tāds, kas saistīts ar mātes līniju, ar radniecību pa mātes līniju.

Matrilineārā izcelsme— izcelsme pēc dzimtas turpinātājām sievietēm.

Avoti: SV99

matrilīnija   antrop.

1. Līnija, kurā cilvēkus vieno kopēja matrilineāra izcelsme un nereti arī matrilokāla dzīvesvieta.

Avoti: SV96

matrilokāls

1. Saistīts ar mātes (sievas) cilti, dzīvesvietu.

Matrilokāla laulība— matriarhātā izplatīta paraža, pēc kuras vīrs pārgāja dzīvot sievas ģints kopienā.

Avoti: SV99

matrimoniāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas attiecas uz laulību.

Avoti: LLVV

matrimonija   antrop.

1. Laulība.

Avoti: SV96

mātrimonijs   novec.

1. Laulība.

Avoti: SV33

matrjoška

1. Tradicionāla krievu rotaļlieta: no izdobta koka darinātas lellītes, kas ieliekamas cita citā.

Avoti: PL

matroklīnija

1. Matroklīnā iedzimtība - reciproko hibrīdu līdzība ar māti; šo līdzību var nosacīt (a) plazma, kuru galvenokārt nes olšūna, (b) mātes efekts un (c) nevienāda vecāku poliploīdizācijas pakāpe.

Avoti: SV69

matroklīns   med.

1. Tāds, kas mantojis mātes īpašības, pazīmes.

Avoti: TM5

matromorfija   novec.

1. Ģenētikā gadījums, kad īpatnis ir matromorfs, t. i. pilnīgi līdzīgs mātei.

Avoti: KV

matromorfs   novec.

1. Tāds, kas ir pilnīgi līdzīgs mātei.

matrona   -as, s.

1. vēst. No brīviem vecākiem dzimusi, likumiskā laulībā esoša cienījama sieviete (senajā Romā).

2. Cienījama vecāka sieviete, ģimenes māte.

Avoti: LLVV

matrone   novec.

1. Cienījama vecuma kundze.

Avoti: SW08

matronejs   vēst.

1. Sieviešu nodalījums pirmskristīgo bazilikās.

Avoti: KV

matronīms   val.

1. Personvārds (parasti iesauka vai uzvārds), kas darināts no mātes vārda, iesaukas vai cita veida apzīmējuma.

Avoti: VsV

matronis   apv.

1. Matonis.

Avoti: VL42

matrozis   -ža, v.

1. Strādnieks (tirdzniecības, pasažieru) kuģa klāja komandā.

2. mil. Pirmā (zemākā) dienesta pakāpe daudzu valstu kara flotēs; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

// dsk. Karavīru kategorija, kurā ietilpst matroži un vecākie matroži.

Avoti: LLVV

matrozis   apv.

1. Matonis.

Avoti: ViV

Matrštofa   vietv.

1. Matersburga - pilsēta Austrijā ("Matrštof").

Avoti: Wi

matruki   apv.

1. Mati un vilna, kas jēlā miesā iekļuvuši un tādēļ vāts nedzīst.

Avoti: ME

mats   -a, v.

1. dsk. Elastīgu, tievu ragvielas veidojumu kopums, kas klāj cilvēka galvas virsmu.

Matu (sa)kārtojums— frizūra.

Matu mezgls— matu savijums, saspraudums (parasti pakausī).

Matu mežs— kupli, biezi mati.

Matu ruļļi— rullīši, uz kuriem uztin matus, lai tie kļūtu cirtaini.

Nogriezt (arī nodzīt) matus uz nulli— nogriezt (nodzīt) matus līdz ādai.

Eņģeļu mati— izgreznojums (parasti Ziemassvētku eglītēm) - zeltainas vai sudrabainas stīgas.

Krist (arī klupt) matos— strīdoties sākt raustīt, plēst aiz matiem; sākt kauties.

2. anat. Elastīgs, tievs ragvielas veidojums uz (cilvēka vai zīdītāju dzīvnieka) ķermeņa virsmas.

Mata stiebrs— mata daļa, kas atrodas virs ādas.

Mata sakne— mata daļa, kas atrodas ādā.

Mata sīpols— mata daļa, kas atrodas zem ādas.

Mata higrometrs— higrometrs, kura darbības pamatā ir attaukota mata īpašība mainīt savu garumu atkarā no gaisa mitruma.

Matu gaļa— skausta saite.

Avoti: LLVV

mats   -a, v.

1. Stāvoklis šaha spēlē, kad karali nevar izsargāt no pretinieka figūras uzbrukuma un spēlētājs ir zaudējis partiju.

Avoti: LLVV

mats   apv.

1. Atlīdzība par malšanu vai kulšanu natūrā (graudu veidā).

Avoti: ĒiV, LE

mats   novec.

1. Matēts - blāvs, nespodrs.

Avoti: LV93

Mats   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - Gvinedas valdnieks un burvis, "Mabinogiona" ceturtās teikas galvenais varonis.

Avoti: PmV

mātsakne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Purva mātsakne - čemurziežu dzimtas zirdzeņu ģints augu suga ("Angelica palustris") - reti sastopams, aizsargājams lakstaugs ar garu, augšdaļā zarainu stublāju, plūksnainām lapām un baltiem, čemuros saliktiem ziediem.

Avoti: LD, MLVV

Matsala   vietv.; novec.

1. Matsalu - līcis un nacionālais parks Igaunijā.

Avoti: PZT

Matsalu   vietv.

1. Matsalu līcis - jūras līcis Baltijas jūras austrumu daļā, Igaunijas piekrastē.

2. Matsalu nacionālais parks - atrodas Igaunijas rietumu daļā, Kazari lejteces apkaimē, ietilpst sauszeme, Matsalas līča akvatorija un 50 Muhu šauruma salu, platība - 135 kvadrātkilometri, dibināts 1958. g., lai saglabātu dabas kompleksus un putnu faunu.

Avoti: PZT

Matsja   mit.

1. Hindu mitoloģijā - viena no dieva Višnu 10 avatārām (iemiesojumiem) zivs veidolā.

Avoti: Mit

matspārņi   novec.

1. Strautenes.

Avoti: LLx

matstikls   -a, v.

1. Matēts stikls.

2. fotogr. Speciāli matēts stikls, uz kura tieši projicējas fotoobjektīva veidotais attēls.

Avoti: LLVV

matsuri   rel.

1. Sintoistu reliģiskie svētki Japānā.

Avoti: MkV

mātšūna   -as, s.; biol.

1. Šūna, kurai daloties, rodas jaunas šūnas.

Avoti: LLVV

matteuccia   lat.

1. Strauspapardes.

Matteuccia pensilvanica— Pensilvānijas strauspaparde.

Matteuccia struthiopteris— parastā strauspaparde.

Avoti: LD, DaE

Matthaeus   saīs.

1. ES Muitas ierēdņu apmaiņas programma.

Avoti: PnR

matthiola   lat.

1. Matiolas.

Matthiola bicornis— divragainā matiola.

Matthiola incana— sirmā lefkoja.

Avoti: PDE

matuāboliņš   apv.

1. Matainais āboliņš ("Trifolium arvense").

Avoti: Aug2

matūdens   -ūdens, dsk. -ūdeņi, v.

1. Matu kopšanas līdzeklis, kas satur ūdeni, spirtu, ēteriskās eļļas, augu ekstraktus.

Avoti: LLVV

Matugrosa   vietv.; novec.

1. Matugrosu - štats Brazīlijā.

2. Matugrosas plato - Matugrosu plato Brazilijā.

Avoti: PZT

Matugrosu   vietv.

1. Štats Brazīlijas rietumu daļā ("Mato Grosso"), administratīvais centrs - Kujaba, platība - 903308 kvadrātkilometri, 3001700 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Matugrosu du Sula - štats Brazīlijas rietumu daļā ("Mato Grosso do Sul"), atrodas uz dienvidiem no Matugrosu štata, administratīvais centrs - Kampugrandi, platība - 357125 kvadrātkilometri, 2360500 iedzīvotāju (2009. g.).

3. Matugrosu plato - atrodas Brazīlijas plakankalnes rietumu daļā (port. val. "Planalto do Mato Grosso"), Brazīlijā, vidējais augstums - 500-700 m, maksimālais augstums - 893 m.

Avoti: PuA, LģE

matuha   žarg.

1. Māte.

Avoti: KZ

mātuks   apv.

1. Māte; vecāmāte (parasti pusaudžu valodā).

Avoti: ViV

Matulaniški   vietv.

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Matulanišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Matulanišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

matulānišķi

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Matulānišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

matulānišķieši

1. Daugavpils novada Demenes pagasta apdzīvotās vietas "Matulānišķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

matules   apv.

1. Tītavas, uz kurām iztin dziju no spoles vai vārpstiņas.

Avoti: KnV

Matuli   vietv.

1. Rēzeknes novada Kaunatas pagasta apdzīvotās vietas "Matuļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Matuliški   vietv.

1. Krāslavas novada Kaplavas pagasta apdzīvotās vietas "Matulišķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

matuliškieši

1. Krāslavas novada Kaplavas pagasta apdzīvotās vietas "Matuliški" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Matulišķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Kaplavas pagastā.

Avoti: LC

Matuļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

Avoti: LC

Matūna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mattoon"), Ilinoisas štatā, 18200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

maturācija   med.

1. Nobriešana, nogatavošanās; pasteidzināšana.

2. Strutu veidošanās.

3. Bioloģijā dzimumšūnas dalīšanās process, kurā hromosomu skaits samazinās uz pusi.

Avoti: TM5, KV

maturescēt   novec.

1. Nogatavoties.

Avoti: SW08

maturēt   novec.

1. Nogatavot, nobriedināt.

Avoti: SW08

Maturī   vietv.

1. Pilsēta Gviānā ("Matoury"), Francijas aizjūras reģionā, Kajennas piepilsēta, 28100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, Wi

Maturina   vietv.

1. Pilsēta Venecuēlas ziemeļaustrumos ("Maturin"), Monagasas štata administratīvais centrs, 542300 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT, LpA, Wi

matūritāte   novec.

1. Gatavība, nobriedums, pilnība.

Avoti: KV

maturnis   apv.

1. Matonis ("Nematomorpha").

Avoti: ME

matūnis   apv.

1. Matonis ("Nematomorpha").

Avoti: ME

Matūta   mit.

1. Romiešu mitoloģijā - sieviešu aizgādne, dieve, kuras svētku - Matrāliju - laikā sievietes nesa uz templi savu māsu bērnus un aizlūdza par tiem.

Avoti: MitJ

matutes   apv.

1. Ārstniecības matuzāle ("Fumaria officinalis").

Avoti: Aug2

mātūtīna   novec.

1. Katoļiem rīta dievkalpojums.

Avoti: SV33

matutines

1. Regulārās lūgšanas katoļu baznīcā, ko izpilda nakts otrajā pusē.

Avoti: DzV

matuzāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Divdīgļlapju klases gundegu apakšklases magoņu rindas dzimta ("Fumariaceae"), 16 ģ., ~400 s., daudzgadīgi un viengadīgi lakstaugi bez piensulas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Fumaria"), viengadīgs indīgs lakstaugs ar plūksnainām, dziļi šķeltām lapām un sarkaniem ziediem ķekaros, ~50 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Ārstniecības matuzāle— matuzāļu suga ("Fumaria officinalis").

Avoti: LLVV

matuzāļaugi

1. Matuzāļu dzimta.

Avoti: PDE

matveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir mata forma, veids; arī ļoti tievs, smalks.

Avoti: LLVV

matveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Matveida.

Avoti: LLVV

Matveji   vietv.

1. Meža Matveji - Ludzas novada Nirzas pagasta apdzīvotās vietas "Mežamatveji" nosaukuma variants.

Avoti: LC

matvijoks   apv.

1. Mataukliņa.

Avoti: ME

matzobe   bot.

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases divzobju dzimtas ģints ("Ditrichum"), kas Latvijā sastopama samērā reti.

Avoti: LD

mauceklis   apv.

1. vsk. Maucekļi.

Avoti: ViV

maucekļi   apv.

1. Mitru vietu un ūdens augi, kas viegli izraujami vai noraujami, izmaucami.

2. Meža meldrs ("Scirpus sylvaticus").

3. Lakstaugi - cirvenes ("Alisma").

Avoti: KV, Aug2, MiV, ME

mauceknis   apv.

1. vsk. Maucekņi.

Avoti: ME

maucekņi   apv.

1. Mitru vietu un ūdens augi, kas viegli izraujami vai noraujami, izmaucami; maucekļi.

2. Meža meldrs ("Scirpus sylvaticus").

3. Lakstaugi - cirvenes ("Alisma").

4. Kosa, maukņi.

Avoti: KV, MiV, ME

maucība   vulg.

1. Prostitūcija.

2. Izvirtība; pornogrāfija.

3. Slikta rīcība; nepatīkama situācija.

Avoti: SLG

maucīgs   vulg.

1. Ar prostitūciju saistīts; prostitūcijai raksturīgs.

2. Izvirtīgs; pornogrāfisks.

3. Ļoti slikts, nekrietns (parasti par rīcību).

Avoti: SLG

maucikli   apv.

1. Purva kosa ("Equisetum palustre").

Avoti: ME

maucīklis   apv.

1. Koka miza, kas pavasarī viegli atdalāma.

Avoti: ME

maucikļi   apv.

1. Purva kosa ("Equisetum palustre").

Avoti: ME

maucikņi   apv.

1. Mitru vietu un ūdens augi, kas viegli izraujami vai noraujami, izmaucami.

2. Meža meldrs ("Scirpus sylvaticus").

Avoti: ME

maucinieks   apv.

1. Netikls vīrietis, maukotājs.

Avoti: KiV

maucis   apv.

1. Ierīce zābaku novilkšanai.

2. vsk. Mauči.

Avoti: KiV, TlV

maucuksnes   apv.

1. Grīslim līdzīga zāle, ko pavasarī izmanto lopbarībai.

Avoti: ME

mauči   apv.

1. Zvejnieku vilnas cimdi ar nepieadītiem pirkstu galiem un caurumu īkstim.

2. Adītas aproces (manšetes); adītas vai izšūtas aproces, adīti rakstaini uzroči vai uzkāji pie sieviešu tautastērpa.

3. dsk. Maucis.

Avoti: KV, TlV

Maučuve   vietv.

1. Īslīces kreisā krasta pieteka Lietuvā un Bauskas novada Gailīšu pagastā, garums - 22 km (Latvijā 5 km), kritums - 17 m, sākas Lietuvā, 4 km uz ziemeļiem no Linkuvas galamorēnas vaļņa, netālu no Īslīces iztekas, sausās vasarās un bargās ziemās tece izsīkst.

Avoti: LD

Maučupe   vietv.

1. Maučuve - Īslīces kreisā krasta pieteka.

Avoti: LD

maudakas   apv.

1. Garas, šauras meža pļavas vai izcirtumi, kur labprāt uzturas slokas.

Avoti: ME

maudāt   apv.

1. Peldēt.

2. Peldināt.

Avoti: KV

maudāties   apv.

1. Peldēties, mazgāt.

Avoti: KV

Maudgaljajāna   mit.

1. Budisma mitoloģijā - budas Šākjamuni skolnieks, kam piemita vislielākās maģiskās spējas.

Avoti: Mit

maudīkla   apv.

1. Mājlopu peldināmā vieta.

Avoti: KV

maudināt   apv.

1. Peldināt (lopus).

Avoti: ME

maudināt   apv.

1. Ļaut maurot, baurot.

Avoti: ME

mauduōtīs   apv., latg.

1. Peldēties.

Avoti: TiA

maugaļne   apv.; hip.

1. Spilve ("Eriophorum").

Avoti: Aug2

maugaļva   apv.; hip.

1. Spilve ("Eriophorum").

Avoti: Aug2

maugauļa   apv.; hip.

1. Spilve ("Eriophorum").

Avoti: Aug2

Maui   vietv.

1. Sala Klusajā okeānā ("Maui"), Havaju salu grupā (ASV), platība - 1886 kvadrātkilometri, to veido divi vulkāni - Haleakala (3055 m, darbīgs) un Puukukujs.

Avoti: PZT

Maui   mit.

1. Slavenākais krāpnieks un kultūrvaronis polinēziešu mitoloģijā.

Avoti: PmV

mauja

1. Māviens.

Avoti: Sin

mauka   apv.

1. Netikla, izvirtusi sieviete; ielasmeita.

2. vulg. Slikta sieviete.

3. žarg. Apsauka.

Avoti: ViV, SLG

mauka   apv.

1. Tas, ko nomauc.

Avoti: ME

maukalēt   apv.

1. Vairākkārt ģērbt, aut.

Avoti: KiV

maukaļa   apv.

1. Netikla sieviete.

Avoti: ME

maukars   apv.

1. Netikls vīrietis.

Avoti: ME

maukata   apv.

1. Koķete.

Avoti: ME

maukbērns   apv.

1. Ārlaulības bērns.

Avoti: ViV

maukeni

1. Reliktas aborigēno cilšu grupas Malakas pussalā, runā valodās un dialektos, kas pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, izplatīti gk. senie animistiskie ticējumi.

Avoti: PZT

maukla   apv.

1. Lamatas, slazds.

Avoti: ME

mauklaji   apv.

1. Meža meldrs ("Scirpus sylvaticus").

Avoti: Aug2

mauklājmeldri   apv.

1. Meža meldrs ("Scirpus sylvaticus").

Avoti: Aug2

maukleji   apv.

1. Meža meldrs ("Scirpus sylvaticus").

2. Purva pameldrs ("Eleocharis palustris").

Avoti: Aug2

mauklēji   apv.

1. Mitru vietu un ūdens augi, kas viegli izraujami vai noraujami, izmaucami; maucekļi.

2. Meža meldrs ("Scirpus sylvaticus").

Avoti: KV, Aug2

mauklējs   apv.

1. Dzelzszāle ("Carex nigra"), grīšļu suga.

Avoti: Aug2

maukli   apv.

1. Lamatas.

2. Nīšu cilpiņas aušanā.

3. Salmu kūlīši jumta izveidei.

Avoti: TlV

mauklis   apv.

1. Kalmei līdzīgs augs, kas aug mitrās vietās.

Avoti: ME

maukloba   apv.

1. Koks, kuram nomaukta miza.

2. Priežu mizas gabals stropa segšanai (apjumšanai).

Avoti: ME

maukls   apv.

1. Lamatas.

Avoti: NeV

maukļi   apv.

1. Mitru vietu un ūdens augi, kas viegli izraujami vai noraujami, izmaucami; maucekļi.

2. Meža meldrs ("Scirpus sylvaticus").

3. Purva pameldrs ("Eleocharis palustris").

Avoti: KV, Aug2

maukna   apv.

1. Egļu miza, ko jumjot liek zem lubām.

2. Priežu mizas gabals stropa segšanai (apjumšanai).

Avoti: KV

mauknas   apv.

1. Egļu mizas, ko klāja uz jumta zem lubām; egļu mizu jumts.

Avoti: TlV

mauknes   apv.

1. Egļu mizas, ko klāja uz jumta zem lubām; egļu mizu jumts.

Avoti: TlV

mauknis   apv.

1. Egļu miza, ko jumjot liek zem lubām.

2. Priežu mizas gabals stropa segšanai (apjumšanai).

Avoti: KV

maukņi   apv.

1. Kosa ("Equisetum").

Avoti: ME

maukot   vulg.

1. Nodarboties ar prostitūciju; uzvesties izlaidīgi.

Avoti: SLG

maukoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos, refl.; sar., nelit.

1. Piekopt netiklu dzīvesveidu, piem., dzīvojot dzimumdzīvi ar gadījuma partneriem, pārkāpjot laulību; arī nodarboties ar prostitūciju.

Avoti: MLVV

maukpakaļa   apv.; lamu vārda nozīmē

1. Netikls, izvirtis cilvēks (vīrietis).

Avoti: ViV

maukt   maucu, mauc, mauc, pag. maucu; trans.

1. Virzīt (ko) virsū tā, ka (tas) apņem, aptver.

// apv. Ģērbt.

// apv. Aut.

2. Vilkt nost (ko tādu, kas apņem, aptver).

// apv. Aiz lakstiem raut ārā no zemes (piemēram, kartupeļus, burkānus).

3. vienk. Sist.

4. apv., niev. Bēgt.

5. apv. Radīt sablīvējumu audumā aušanas procesā.

6. žarg. Braukt, iet, doties (parasti ātri).

7. žarg. Dzert (parasti alkoholiskus dzērienus).

Avoti: LLVV, KiV, JV, SLG

maukties   apv.

1. Refl. --> maukt.

2. žarg. Krist.

Avoti: ĒiV, SLG

mauktnes   apv.

1. Egļu mizas, ko klāja uz jumta zem lubām.

Avoti: ME

maukturis   apv.

1. Netikls vīrietis, maukotājs.

Avoti: ME

maukurība   apv.

1. Izvirtība, prostitūcija.

Avoti: ME

maukuris   apv.

1. Netikls vīrietis.

Avoti: KiV

mauķele   vulg.

1. Prostitūta; izlaidīga sieviete.

Avoti: SLG

maula   apv.

1. Riteņa caurā, asij uzmaucamā vidus daļa, kurā iestiprināti spieķi; ratu rumba.

2. Dziļi uz acīm un ausīm uzmaucama cepure.

3. Govs bez ragiem, tole.

4. Padziļinājums.

Avoti: KV

maulainis   apv.

1. Maulas ritenis.

Avoti: ME

maulains   apv.

1. Grambains.

Avoti: NeV

maulains   apv.

1. Maulaini rati - vecmodīgs auto ar koka riteņiem bez riepām.

Avoti: ME

maulaiņi   apv.

1. Rati ar riteņiem bez metāla apkaluma.

Avoti: ME

Maulbronna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Maulbronn"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 6300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

maule   apv.

1. Riteņa caurā, asij uzmaucamā vidus daļa, kurā iestiprināti spieķi; ratu rumba.

Avoti: KV, ME

maule   apv.

1. Dziļi uz acīm un ausīm uzmaucama cepure.

Avoti: KV

maule   apv.

1. Ķīlis, tapa.

Avoti: ME

maule   apv.

1. Pļāpīga persona.

Avoti: ME

maule   apv.

1. Govs bez ragiem, tole.

Avoti: KV, ME

maule   apv.

1. Ceļā dziļi izbraukta gramba.

2. Izlaidīga sieviete.

3. Lamu vārds.

Avoti: NeV

maules   apv.

1. Dziļas grambas, kas iebrauktas ceļā.

Avoti: ME

maulēt   apv.

1. Izbraukt ceļus.

2. Braukt (parasti pa slidenu ceļu).

Avoti: LE, MiV

maulis   apv.

1. Neģēlis.

Avoti: ME

mauna   mit.

1. Ezoterismā - būt klusam un daudz nerunāt.

Avoti: SG

Mauna   vietv.

1. Pilsēta Botsvanā, Ziemeļrietumu distrikta administratīvais centrs, 43800 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

Maunakea   vietv.

1. Aprimis vulkāns Havajas ziemeļu piekrastē (angļu val. "Manua Kea"), ASV, sastāv no bazaltu un andezītu lavas, augstums - 4205 m, augstākā virsotne Havaju salā.

Avoti: LģE

Maunaloa   vietv.

1. Darbīgs vulkāns Havajas salā (angļu val. "Mauna Loa"), ASV, augstums - 4169 m, krātera diametrs - līdz 6 km, platība - 10 kvadrātkilometru, izvirdumi reizi 3-4 gados.

Avoti: LģE

maundi

1. Ziemeļamerikā senlaikos - indiāņu cilšu veidotie uzbērumi vai akmens krāvumi, sevišķi austrumu apgabalos; kapu kalniņi.

Avoti: SV08

Mauntaiza   vietv.

1. Pilsēta Austrālijā ("Maunt Isa"), Kvīnslendas rietumos, 22000 iedzīvotāju (2016. g.).

Avoti: PZT

Mauntbeljū   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Mountbellew"), Lensteras provincē, 1900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Mauntēri   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mount Airy"), Ziemeļkarolīnas štatā, 10400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Maunthāgena   vietv.

1. Pilsēta Papua-Jaungvinejā, Rietumu Kalnienes provinces administratīvais centrs, 27800 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

mauntinbaiks

1. Kalnainam apvidum, kalnu riteņbraukšanas sacīkstēm paredzēts velosipēds ar izturīgiem riteņiem un daudziem pārnesumiem.

Avoti: LEV

Mauntinhoma   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mountain Home"), Aidaho štatā, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Mountain Home"), Ārkanzasas štatā, 12300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Mauntintopa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mountain Top"), Pensilvānijas štatā, 11000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Mauntlavīnija   vietv.

1. Pilsēta Šrilankas dienvidrietumos ("Mount Lavinia"), Indijas okeāna krastā, iekļauta Kolombo kā tās dienvidu priekšpilsēta, 216700 iedzīvotāju (2006. g.); Dehivala-Mauntlavīnija.

Avoti: PZT

Mauntlofti   vietv.

1. Mauntlofti grēdas - atrodas Dienvidaustrālijā, uz austrumiem no Spensera un Sentvinsenta līča, garums dienvidu-ziemeļu virzienā - >3000 km, augstums ziemeļu daļā - līdz 934 m (Braiana kalns), dienvidu daļā - eikaliptu meži un savanna.

Avoti: PZT

Mauntmelika   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Mountmellick"), Lensteras provincē, 3000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Mauntplezanta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mount Pleasant"), Dienvidkarolīnas štatā, 77800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Mount Pleasant"), Mičiganas štatā, 26000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Mount Pleasant"), Teksasas štatā, 16000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Mount Pleasant"), Viskonsinas štatā, 26300 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Mount Pleasant"), Aiovas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Mount Pleasant"), Jūtas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Mount Pleasant"), Tenesī štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Mauntvērnona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mount Vernon"), Ilinoisas štatā, 15200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Mount Vernon"), Ņujorkas štatā, 68500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Mount Vernon"), Ohaio štatā, 16800 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Mount Vernon"), Vašingtonas štatā, 33100 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Mount Vernon"), Indiānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Mount Vernon"), Kentuki štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Mount Vernon"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Mount Vernon"), Oregonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

maura   apv.

1. Maura skarene ("Poa annua").

2. Maura sūrene ("Polygonum aviculare").

3. Biezi saaudzis izturīgs, īsu lakstaugu zālājs, kas pārklāj kādu, parasti arī staigājamu, augsnes daļu, piemēram, pagalmu.

Avoti: Aug2, ME

mauraga   -as, s.

1. dsk. Asteru (kurvjziežu) dzimtas ģints ("Hieracium"), daudzgadīgs stīgojošs lakstaugs ar lancetiski sakārtotām zilganzaļām lapām un dzelteniem ziediem, gk. ziemeļu puslodes mērenajā un aukstajā joslā, ~1000 s. (~15000 formu), Latvijā sastopamas 40-50 s. no 2 apakšģintīm.

// dsk. Īstā mauraga - mauragu apakšģints ("Hieracium").

Brūnganpelēkā mauraga— mauragu suga ("Hieracium fuscocinereum").

Čemurainā mauraga— mauragu suga ("Hieracium umbellatum").

Gludā mauraga— mauragu suga ("Hieracium laevigatum").

Meža mauraga— mauragu suga ("Hieracium vulgatum").

Mūru mauraga— mauragu suga ("Hieracium murorum").

Puscaurspīdīgā mauraga— mauragu suga ("Hieracium diaphanoides").

Savojas mauraga— mauragu suga ("Hieracium sabaudum").

Šķeltā mauraga— mauragu suga ("Hieracium bifidum").

Zilganā mauraga— mauragu suga ("Hieracium caesium").

// dsk. Matainā mauraga - mauragu apakšģints ("Pilosella").

Bauhina mauraga— mauragu suga ("Hieracium bauhinii").

Ciņu mauraga— mauragu suga ("Hieracium caespitosum").

Daglīšu mauraga— mauragu suga ("Hieracium echioides").

Daudzziedu mauraga— mauragu suga ("Hieracium x floribundum").

Galvainā mauraga— mauragu suga ("Hieracium cymosum").

Lielā mauraga— mauragu suga ("Hieracium cymosum").

Mazā mauraga— mauragu suga ("Hieracium pilosella").

Meža mauraga— mauragu suga ("Hieracium vulgatum").

Oranžā mauraga— mauragu suga ("Hieracium aurantiacum").

Prūšu mauraga— mauragu suga ("Hieracium cymosum").

Spilvziedu mauraga— mauragu suga ("Hieracium x piloselliflora").

Stīgu mauraga— mauragu suga ("Hieracium x flagellare").

Zeltainā mauraga— mauragu suga ("Hieracium lactucella").

Avoti: LLVV, LD

mauragas   apv.

1. Neaizmirstules ("Myosotis").

2. Sīkā peļastīte ("Myosurus minimus").

Avoti: Aug2

Mauragi   vietv.

1. Jaunpiebalgas novada Jaunpiebalgas pagasta apdzīvotās vietas "Jēci" daļa, kas agrāk bija atsevišķs ciems.

Avoti: LC

maurains   -ais; s. -a, -ā;

1. Ar mauru apaudzis.

Avoti: LLVV

Maurāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Varakļānu novada Varakļānu pagastā.

Avoti: LC

maurāt   apv.

1. Maurot.

2. Radīt garas, stieptas, govs maušanai līdzīgas skaņas (par cilvēku).

Avoti: KiV

Maurena   vietv.

1. Pilsēta Lihtenšteinā ("Mauren"), 4100 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi, LpA

maurenieki

1. Saldus novada Ezeres pagasta apdzīvotās vietas "Mauri" iedzīvotāji.

2. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Mauri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

maureņa   apv.

1. Maura sūrene ("Polygonum aviculare").

Avoti: Aug2

maureņš   apv.

1. Maura sūrene ("Polygonum aviculare").

Avoti: Aug2

maurēt   apv.

1. Maurot.

Avoti: ME

Mauretānija   novec.

1. Mauritānija.

Avoti: LLVV, PuA

Mauri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Ezeres pagastā.

Avoti: LC

mauri   apv.

1. Maura retējs ("Potentilla anserina").

Avoti: Aug2

mauri   -u, v.

1. vēst. Mauritānijas pamatiedzīvotāji (antīkajā senatnē); šo pamatiedzīvotāju piederīgais.

2. vēst. Pireneju pussalas un Āfrikas ziemeļrietumu daļas musulmaņi (viduslaikos); šīs musulmaņu grupas piederīgais.

Mauru stils— arhitektūras stils, kam raksturīgas arkādes, jumoli un krāšņi ģeometriski ornamenti.

Maura pēdējā nopūta— uzkalna apzīmējums, no kura, kā vēstī leģenda, bēgošais mauru karalis Boabdils 1492. g. pēdējo reizi skatīja Granadas pilsētu.

3. Rietumsahāras arābi.

4. Šrilankas mauri - etniska grupa, dzīvo Šrilankas ziemeļu piekrastē, gk. pilsētās, runā singāļu vai tamilu valodā, sadzīvē lieto arābu valodu, cēlušies no arābu ieceļotājiem (VII-XII gs.) un vietējām tamilietēm un singālietēm, reliģija - islāms (sunnisms).

Avoti: LLVV

Maurīcija   vietv.

1. Maurīcijas Republika - valsts Indijas okeāna rietumu daļā, platība - 2040 kvadrātkilometru, 1294100 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Portluī, administratīvais iedalījums - 9 distrikti un 3 teritorijas (no tām 1 autonoma).

2. Maskarēnu salu centrālā sala, platība - 1860 kvadrātkilometru, lielākais augstums - 826 m.

Avoti: PuA, LģE

maurīcieši

1. Maurīcijas Republikas iedzīvotāji.

Avoti: PnR

maurieši   novec.

1. Benediktiešu mūku kongregācija Francijā, iznīcināta franču revolūcijas laikā 1790. g.; veica zinātniskus pētījumus un izdeva rakstus, 1685. g. šajā kongregācijā ietilpa 180 klosteri ar kādiem 1700 mūkiem.

Avoti: KV

Maurika   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Maurik"), Gelderlandes provincē, 3300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mauriņa   apv.

1. Maura sūrene ("Polygonum aviculare").

Avoti: Aug2

mauriņgausa   apv.

1. Verlēnu radzene ("Cerastium holosteoides").

Avoti: Aug2

mauriņi   apv.

1. Maura retējs ("Potentilla anserina").

2. Maura sūrene ("Polygonum aviculare").

Avoti: Aug2

mauriņi   novec.

1. Maurieši.

Avoti: KV

mauriņš   -a, v.

1. Maurs (1).

2. apv. Maura sūrene ("Polygonum aviculare").

3. apv. Nesmaržīgā kumelīte ("Matricaria perforata").

4. apv. Maura retējs ("Potentilla anserina").

5. apv. Rūgtā ziepenīte ("Polygala amarella").

Avoti: LLVV, Aug2

mauris   novec.

1. Plicis.

Avoti: KV

Mauritānija   vietv.

1. Mauritānijas Islāma Republika - valsts Āfrikas ziemeļrietumos (arābu val. "Mūrītāniyā"), platība - 1030700 kvadrātkilometru, 3205060 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Nuakšota, administratīvais iedalījums - 12 vilāju un 1 galvaspilsētas apgabals, robežojas ar Rietumsahāru, Alžīriju, Mali un Senegālu, apskalo Atlantijas okeāns.

Avoti: LģE

mauritānieši

1. Mauritānijas Islāma Republikas iedzīvotāji.

Avoti: PnR

maurītis   apv.

1. Maura sūrene ("Polygonum aviculare").

Avoti: Aug2

maurlociņi   v.

1. Maurloka gludie, cilindriskie stublāji (loki), ko izmanto pārtikā.

2. apv. Maurloks - sīpolu suga ("Allium schoenoprasum").

Avoti: MLVV, Aug2

maurloči   apv.

1. Maurloks - sīpolu suga ("Allium schoenoprasum").

Avoti: Aug2

maurloks   -a, v.

1. Sīpolu suga ("Allium schoenoprasum"), daudzgadīgs lakstaugs ar rožainiem ziediem čemurā un pārtikai izmantojamiem lokiem.

Mazie maurloki— ķiploku sīpols ("Allium scorodoprasum").

Avoti: LLVV, Aug2

maurnieki

1. Ventspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Mauri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mauroga   apv.

1. Mauragas ("Hieracium").

Avoti: Aug2

maurot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Radīt ilgstošas, skaļas, dobjas balss skaņas (parasti par govīm).

Avoti: LLVV

maurplatkāji   apv.

1. Maura retējs ("Potentilla anserina").

Avoti: Aug2

maurs   -a, v.

1. Biezi saaudzis izturīgs, īsu lakstaugu zālājs, kas pārklāj kādu, parasti arī staigājamu, augsnes daļu, piemēram, pagalmu.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Savienojumā ar auga nosaukumu norāda, ka augs sastopams šādā zālājā, arī veido šādu zālāju.

2. apv. Maura sūrene ("Polygonum aviculare").

Avoti: LLVV, Aug2

maurs   vsk.

1. Mauri 2.

maurzāle   apv.

1. Maura skarene ("Poa annua").

2. Maura sūrene ("Polygonum aviculare").

Avoti: Aug2

maurzāles   apv.

1. Maura sūrene ("Polygonum aviculare").

Avoti: Aug2

maurzālīte   apv.

1. Maura retējs ("Potentilla anserina").

Avoti: Aug2

mausolejs   novec.

1. Lielisks kapa piemineklis, nosaukts pēc Kārijas valdnieka, kas savai sievai tādu uzcēla.

Avoti: SV33

maustalēt   apv., iron.

1. Peldēties.

Avoti: KiV

maušani

1. Šanu tautas grupa, kas dzīvo gk. Mjanmas (Birmas) austrumos, Šanas / Tai pavalstī; šani (2).

Avoti: PZT

maušuks   apv.

1. Muļķis.

Avoti: ME

maut   parasti 3. pers., mauj, pag. māva; intrans.

1. Radīt skaļas, dobjas balss skaņas (parasti par govīm).

Avoti: LLVV

maut   apv.

1. Likt iemaukta dzelžus (zirgam) mutē.

Avoti: KiV

maut   apv.

1. Uzvilkt.

2. Nirt, peldēt.

3. Ātri pārvietoties (braukt vai iet).

4. Darīt (ko) ļoti intensīvi.

Avoti: LE, KiV, SLG

maut   apv.

1. Māt.

Avoti: KiV

mautave   apv.

1. Brunči no nātnas baltas drēbes, no viena gabala, ar virsas malā ievērtu aukliņu, ar kuru tos ap viduci apsēja; pamave (1).

2. Kleita; pamave (2).

3. Uzsegs; galdaini austa linu garenas formas sagša; pamave (3).

4. Netīrs, sliktas drēbes priekšauts; pamave (4).

Avoti: TlV

Mauterne   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Mautern an der Donau"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 3500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mauti   apv.

1. Iemaukti.

Avoti: ME

mauties   apv.

1. Atbrīvoties no iemauktiem (par zirgu).

Avoti: ME

mauties   apv.

1. Apmākties, nomākties.

Avoti: ME

mauties   apv.

1. Tikt iemautam (par zirgu).

Avoti: KiV

Mautinvjū   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mountain View"), Kalifornijas štatā, 79300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

mautuve   apv.

1. Sieviešu svārku veids.

Avoti: ME

mauzeris   -ra, v.

1. Ieroču sistēma.

Mauzera šautene— šautene ar piecām patronām.

2. Viena no pirmajām automātisko pistoļu sistēmām; šīs sistēmas pistole.

Avoti: LLVV

mauzers   novec.

1. No 1874. gada Mauzera fabrikā Virtembergā pagatavoti šaujami rīki, galvenā kārtā automātiskas pistoles; mauzeris.

Avoti: SV33

mauzolejs   -a, v.

1. Monumentāli celtas kapenes.

Avoti: LLVV

māva

1. Māviens.

Avoti: Sin

mavaši

1. Sumo cīkstoņu apģērbs, plata un bieza josta ar mazbiksītēm, kas fiksē dzimumorgānus un pasargā tos no traumām.

Ma-Vans   mit.

1. Ķīniešu mitoloģijā - dievs, zirgu aizgādnis un zirgu likteņu noteicējs, ko pielūdza karotāji, zirgu īpašnieki un saimnieki, kuriem piederēja zirgi.

Avoti: Mit

māvējs   apv.

1. Darītājs --> maut.

Avoti: LkG

mavi

1. Indiāņu cilts Dienvidamerikā, pieder pie tupogvaranu ziemeļu zara - tupiem, valoda pieder pie tupogvaranu saimes, gk. animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

māviens   -a, v.

1. Īslaicīga vienreizēja skaņa --> maut.

2. žarg. Kliedziens.

3. žarg. Iedzeršana.

Avoti: LLVV, SLG

Mavu   mit.

1. Fonu (Rietumāfrika, Benina, Togo) agrīnajos mītos - mēness dievs, kas simbolizē pasaules gudrību; vēlāk apvienojoties ar saules dievieti izveidojās viena dievība "Mavu-Liza".

Avoti: Mit

Mavu-Liza   mit.

1. Fonu (Rietumāfrika, Benina, Togo) mitoloģijā - galvenais dievs - demiurgs, kas radījis visus pārējos dievus.

Avoti: Mit

maxillopoda   lat.

1. Žokļkājvēži jeb žokļkāji.

Avoti: LD, PDE

maxima   mūz.

1. Lielākais nošu ilgums menzurālajā nošu rakstā.

Avoti: Mūz

maydey

1. Radiosignāls sauciens pēc palīdzības, ko lieto uz kuģiem un lidmašīnās.

Avoti: LEV

mayetiola   lat.

1. Pangodiņu dzimtas ģints.

Mayetiola destructor— labības pangodiņš jeb Hesenes odiņš.

Avoti: LD

Mayflower   angļu val.

1. Kuģis, ar kuru 1620. gada 11. novembrī Ziemeļamerikā ieradās pirmie pārceļotāji, kas nodibināja Plimutas koloniju Jaunanglijā.

Avoti: PL

maz-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir mazs, nesasniedz parasto izmēru, apjomu.

// savienojumā ar lietv. ģen. Norāda uz salikteņa otrajā daļā nosauktā mazo izmēru, apjomu, skaitlisko vērtību.

// savienojumā ar lietv. ģen. Norāda uz salikteņa otrajā daļā nosauktā mazo skaitu, daudzumu.

2. savienojumā ar adj. vai divd. Norāda, to salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība pastāv vai izpaužas maz veidos, maz sastāvdaļās.

Avoti: LLVV

maz   nelok.; ar lietv. ģen.

1. Nenoteiktā, samērā nelielā skaitā, daudzumā.

// lietv. nozīmē. Kaut kas nenozīmīgs, nesvarīgs, parasti nelielā daudzumā.

Avoti: LLVV

maz   apst.

1. Savienojumā ar verbu norāda uz neilgu, neproduktīvu, arī neintensīvu darbību, procesu.

2. pārākajā pakāpē. Savienojumā ar adjektīvu vai apstākļa vārdu norāda, ka minētā pazīme vāji izpaužas.

3. parasti jautājuma teikumos; partikulas nozīmē. Lieto, lai piešķirtu izteikumam šaubu nokrāsu.

// savienojumā ar vietniekvārdiem, retāk apstākļa vārdiem. Lieto, lai piešķirtu vārdam šaubu nokrāsu.

Avoti: LLVV

Mazā   vietv.

1. Mazā Lauku muiža - Jelgavas novada Vircavas pagasta apdzīvotās vietas "Mazlauki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

maza   apv.

1. Riteņu ziede.

Avoti: KiV

maza   žarg.

1. Savstarpēja aizstāvēšana.

Avoti: KZ

mazactiņa   apv.

1. Maza actiņa.

2. Dzirkstelīte ("Dianthus deltoides"), neļķu suga.

Avoti: Aug2

Mazagana   vietv.; vēst.

1. El Džadīdas pilsētas Marokā nosaukums līdz 1958. g.

Avoti: PZT

mazagrans   apv.

1. Kafijas dzēriens ar ledu, kam garšas pēc klāt pielej arī kādu lāsīti maraskīno.

Avoti: MtL

Mazais   vietv.

1. Mazais ezers - viens no Korneta ezeriem Alūksnes augstienes Veclaicenes paugurainē, Alūksnes novada Veclaicenes pagastā, platība - 2 ha, vidējais dziļums - 2,4 m, lielākais dziļums - 4,5 m.

2. Mazais ezers - Maziere, ezers Ventspils novada Puzes pagastā, viens no Stiklu ezeriem.

Avoti: LE1

mazaisbānītis   apv.

1. Šaursliežu dzelzceļa vilciens.

Avoti: ViV

mazaisgals   apv.

1. Bērnība, mazotne.

Avoti: ViV

mazaizsalstošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas aizsalst nelielā platībā, arī uz neilgu laiku (par ūdenstilpi).

Avoti: LLVV

mazaizsargāts   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. v. nozīmē

1. Tāds, kas ir aizsargāts daļēji, nepietiekami.

Avoti: MLVV

mazākais   īp. v. ar not. galotni

1. Pārākā pakāpe --> mazs (1).

2. Jaunākais.

Avoti: MLVV

mazāksolīšana   -as, s.

1. Izsole, kurā pakāpeniski pazemina cenu.

Avoti: LLVV

mazaktīvs   -ais; s. -a, -ā; īp. v.

1. Tāds, kas nav pietiekami aktīvs.

Avoti: MLVV

mazākturīgs   apv.

1. Tāds, kam nepieder bagātības, īpašumi.

Avoti: ME

mazākumnesēji

1. Lādiņnesēji (elektroni vai caurumi), kas kādā pusvadītāju ierīces struktūras daļā ir daudzkārt mazākā koncentrācijā nekā otra vadāmības veida lādiņnesēji.

Avoti: ZTV

mazākums   -a, v.; parasti vsk.

1. Skaitliski mazākā (kāda kopuma) daļa.

Avoti: LLVV

mazākumtautība   -as, s.

1. Tauta, tautība, kas valstī, apgabalā u. tml. ir mazākumā (salīdzinājumā ar pamatiedzīvotājiem).

Avoti: LLVV

mazākumvaldība   s.

1. Valdība, kas pārstāv parlamenta mazākumu.

Avoti: MLVV

Mazalakste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

mazalkoholisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur maz alkohola; tāds kam ir neliela alkohola piedeva.

Avoti: LLVV

mazandrejnieki

1. Talsu novada Valdgales pagasta apdzīvotās vietas "Mazandreji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazapdāvināts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir vājas dotības, spējas.

Avoti: LLVV

mazapdzīvots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur dzīvo maz cilvēku, tāds, kur ir maz pastāvīgu iedzīvotāju (parasti par vietu, teritoriju).

Avoti: LLVV

mazapgaismots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir vājš apgaismojums.

Avoti: LLVV

mazapmaksāts   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. v. nozīmē

1. Tāds, par ko saņem samērā mazu algu; tāds, kas saņem samērā mazu algu.

Avoti: MLVV

mazapmeklēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir maz apmeklētāju.

Avoti: LLVV

mazapzinīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas vāji apzinās, izprot savas rīcības jēgu, nozīmi; tāds, kam ir vāja atbildības, pienākuma sajūta.

Avoti: LLVV

Mazārešarīfa   apv.

1. Pilsēta Afganistānā, Balhas oāzē, Balhas vilajeta administratīvais centrs, 300600 iedzīvotāju (2006. g.).

Avoti: LpA

mazaromātisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir vājš aromāts.

Avoti: LLVV

mazars

1. Mauzolejs, musulmaņu valdnieku vai svēto kapenes Vidusāzijā un Tuvajos Austrumos.

Avoti: SV69

mazasinība   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Eritrocītu, hemoglobīna daudzuma samazināšanās asinīs; anēmija.

Ļaundabīgā mazasinība— leikoze.

Avoti: LLVV

mazasinīgs   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Tāds, kam ir mazasinība; anēmisks.

// pārn. Tāds, kam nav spilgtu iezīmju (parasti par mākslas darbu); neizteiksmīgs.

Avoti: LLVV

mazašnība   apv.

1. Mazasinība.

Avoti: KiV

mazašnīgs   apv.

1. Mazasinīgs.

Avoti: KiV

mazāt   apv.

1. Mazināt.

Avoti: ME

mazatalgots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas saņem samērā mazu algu; tāds, par ko saņem samērā mazu algu.

Avoti: LLVV

mazatne   -es, s.; parasti vsk.

1. Mazotne.

Avoti: LLVV

mazattīstības   nelok.

1. Mazattīstības valstis - valstis, kurās reālais nacionālais ienākums uz vienu cilvēku ir ievērojami zemāks, nekā attīstītajās valstīs.

Avoti: LatV

mazattīstīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Vāji attīstīts.

Avoti: LLVV

mazaudzēji   apv.

1. Vēlu nobriestoši.

Avoti: ME

mazauglīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dod mazu ražu (par augiem).

2. Tāds, kas vāji veicina kādas parādības attīstību.

Avoti: LLVV

mazauto   nelok., v.

1. Mazautomobilis.

Avoti: LLVV

mazautobuss   -a, v.

1. Mikroautobuss.

Avoti: LLVV

mazautomobilis   -ļa, v.

1. Mazs automobilis.

Avoti: LLVV

mazavāt   apv.

1. Ziest (ratu riteņus).

Avoti: KiV

Mazāzija   vietv.

1. Mazāzijas kalniene - atrodas Rietumāzijā, Turcijā, aizņem Mazāzijas pussalas lielāko daļu, garums - ~1200 km, platums - ~600 km, augstums pārsvarā - 800-1500 km vjl., lielākais augstums - 3916 m.

2. Mazāzijas pussala - atrodas Rietumāzijā (angļu val. "Asia Minor"), starp Melno, Marmora, Egejas jūru un Vidusjūru (Turcijā), ziemeļrietumos - Bosfora un Dardaneļu jūras šaurums, platība - ~506000 kvadrātkilometru, augstums - līdz 3916 m.

Avoti: LģE

mazbagāts   apv.

1. Ne īpaši bagāts, nabadzīgs.

Avoti: ME

mazbānītis   sar.

1. Šaursliežu dzelzceļš; šāda dzelzceļa vilciens.

Avoti: SLG

Mazbārbele   vietv., vēst.

1. Muiža Vecumnieku novada Bērbeles pagastā, kas minēta 1504. g. dokumentos ar vācisko nosaukumu "Klein-Barbern".

Avoti: LPag

mazbērnība   apv.

1. Nabadzīga bērnība.

Avoti: ME

mazbērniņš   apv.

1. Dem. --> mazbērns.

Avoti: ME

mazbērns   -a, v.

1. Bērns no viena gada līdz trīs gadu vecumam.

Mazbērnu novietne— sabiedriska audzināšanas iestāde bērniem no divu mēnešu līdz trīs gadu vecumam.

2. Dēla vai meitas bērns.

Avoti: LLVV

Mazbērstele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rundāles novada Rundāles pagastā.

Avoti: LC

mazbērstelieši

1. Rundāles novada Rundāles pagasta apdzīvotās vietas "Mazbērstele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazbērstelnieki

1. Rundāles novada Rundāles pagasta apdzīvotās vietas "Mazbērstele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazbībele   novec.

1. Jaunā Derība.

Avoti: LE

mazbiksītes   apģ.

1. Biksītes - apakšveļas staklētais gurnapģērbs, kas cieši aptver iegurni tā, ka lejasmala nesniedzas zemāk par kājstakles līmeni un neveido staras.

Avoti: ZTV

Mazbikstene   vietv.

1. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Mazbiksti" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

mazbikstenieki

1. Dobeles novada Bikstu pagasta apdzīvotās vietas "Mazbiksti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazbiksti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Dobeles novada Bikstu pagastā.

Avoti: LC

mazbirojs   inf., novec.

1. Personālo datoru izmantošana mazos birojos un mājās.

Avoti: D3

Mazbirzgaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Gailīšu pagastā.

Avoti: LC

mazbišķiņ   žarg.

1. Mazliet.

Avoti: SLG

Mazblīdene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Brocēnu novada Blīdenes pagastā.

Avoti: LC

Mazblīdiene   vietv.

1. Brocēnu novada Blīdenes pagasta apdzīvotās vietas "Mazblīdene" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Mazbojas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aizputes novada Kazdangas pagastā.

Avoti: LC

mazbrālītis   apv.

1. Jaunākais brālis.

Avoti: ME

mazbraukts   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. v. nozīmē

1. Tāds (transportlīdzeklis), kam ir mazs nobraukums.

Avoti: MLVV

mazbrengulieši

1. Kocēnu novada Dikļu pagasta apdzīvotās vietas "Mazbrenguļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazbrenguļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kocēnu novada Dikļu pagastā.

2. Mazbrenguļu ezers - atrodas Ziemeļvidzemes (Tālavas) zemienes Burtnieka līdzenumā Kocēnu novada Dikļu pagastā, garums - ~270 m, lielākais platums - ~140 m, platība - 3,6 ha.

Avoti: LC, LE1, La1, LPag

mazbrīdis   apv.

1. Īss brīdis, acumirklis.

Avoti: ME

Mazbriede   vietv.

1. Briedes kreisā krasta pieteka Kocēnu novada Dikļu pagastā, garums - 19 km, kritums - 28 m, iztek no Mazezera, augštecē ~3 km ir Kocēnu un Limbažu novada robežupe, lejtecē ~1 km Dikļu un Zilāklna pagasta robežupe; Briedīte; Dikļupe.

Avoti: LD

mazbrizulnieki

1. Tukuma novada Sēmes pagasta apdzīvotās vietas "Mazbrizule" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazbrokasts

1. Ēdiens, ko ēd pirms īstajām brokastīm; ēdienreize pirms īstajām brokastīm.

Avoti: ME

Mazbrukna   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Vecsaules pagastā.

Avoti: LC

mazbučiņa   apv.

1. Skūpstiņš.

Avoti: ME

mazbudžeta   ģen., īp. v. nozīmē

1. Tāds, kura iegādei, izveidei, organizēšanai u. tml. nav jāieplāno lieli tēriņi; ekonomisks, lēts.

Avoti: MLVV

mazbūtenieki

1. Jelgavas novada Vircavas pagasta apdzīvotās vietas "Mazbūtes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazbūtnieki

1. Jelgavas novada Vircavas pagasta apdzīvotās vietas "Mazbūtes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazceļš   apv.

1. Mazs ceļš.

Avoti: ME

mazcenas   ģen., īp. v. nozīmē

1. Tāds, kam ir maza cena; lēts.

Avoti: MLVV

Mazciems   vietv.

1. Ventspils novada Vārves pagasta apdzīvotās vietas "Cirpstene" daļa.

Avoti: LC

mazciems

1. Lauku apdzīvotā vieta (ciems) ar apvienojošu nosaukumu, kurā ir vismaz trīs kompakti izvietotas dzīvojamās mājas (vienlaikus katrai mājai var būt arī atsevišķs nosaukums) ar iedzīvotāju skaitu līdz 40, ja ciemā ir kādi infrastruktūras objekti (skola, pagasta administrācija, pasts, ārstniecības iestādes, veikali u. c.), vai līdz 100, ja infrastruktūras objektu nav.

Avoti: LC

mazcienīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izpaužas nepietiekama cieņa, arī cieņas trūkums.

2. Tāds, ko vērtē zemu, kas nepelna atzinību, ievērību.

Avoti: LLVV

mazcirvene   bot.

1. Baldēlija - neliels purva augas ar graudzālēm līdzīgām lapām un maziem, spilgtiem ziediem.

Avoti: MLVV

mazda   s.

1. Japānas autobūves korporācijā "Mazda Motor Corporation" ražota vieglā automašīna.

Avoti: MLVV

mazda   mit.

1. Viens no galvenās dievības nosaukumiem irāņu mitoloģijā, kas varētu būt gan viens no dievības epitetiem, gan personificēts abstrakts jēdziens.

Avoti: MitJ

mazdaģnieki

1. Saldus novada Vadakstes pagasta apdzīvotās vietas "Mazdaģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazdaisms

1. Vairākas senirāņu reliģijas; pastāvēja no 9.-6. gs. p. m. ē. līdz mūsu ērai.

Avoti: SV99

mazdakisms

1. Tautas kustība Irānā pret aristokrātiju un augstāko garīdzniecību m. ē. 5. un 6. gadsimtā (pēc kustības vadoņa - manihejiešu priestera Mazdaka vārda), kas balstījās galvenokārt uz zemniekiem un nabadzībā nokļuvušām pilsētnieku masām; ieguva reliģiskas kustības formas, sludināja mantiskās nevienlīdzības iznīcināšanu, sievietes atbrīvošanu no verdziskās atkarības utt.

Avoti: SV69

Mazdāma   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Priekules novada Gramzdas pagastā.

Avoti: LC

mazdāmnieki

1. Priekules novada Gramzdas pagasta apdzīvotās vietas "Mazdāma" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazdarbīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Vāji darbīgs.

Avoti: LLVV

mazdārziņš   -a, v.

1. Neliels zemes gabals, kas nodots atsevišķas personas rīcībā dārza iekopšanai; uz šī zemes gabala iekoptais dārzs; ģimenes dārziņš.

Avoti: LLVV

mazdaznans   novec.

1. Dzīves gudrības mācība, ko no Zaratuštras mācības atvasinādams, nodibinājis O. Hanišs (1844-1936); māca kā sasniegt augstāko psihofizisko pilnību, lietojot izmeklētu (veģetāru) barību, vingrojot, elpojot un ievērojot domu tīrību.

Avoti: KV

mazdēls   -a, v.

1. Dēla vai meitas dēls.

Avoti: LLVV

mazderīgs   apv.

1. Nedaudz noderīgs, ne visai piemērots.

Avoti: ME

mazdrodzenieki

1. Aizputes novada Kalvenes pagasta apdzīvotās vietas "Mazdrogas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazdrusciņ   nelok.; ar lietv. ģen.; sar.

1. Mazliet 1.

Avoti: LLVV

mazdrusciņ   apst.; sar.

1. Mazliet 2(1).

2. Mazliet 2(2).

Avoti: LLVV

mazdupļenieki

1. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Mazdupļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazdursupe   vietv.

1. Talsu novada Balgales pagasta apdzīvotās vietas "Tiltnieki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

mazdursupnieki

1. Talsu novada Balgales pagasta apdzīvotās vietas "Mazdursupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazdūšelis   sar.

1. Gļēvulis, bailulis.

Avoti: Sin, ME

mazdūšība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazdūšīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mazdūšīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam trūkst drosmes, uzņēmības.

Avoti: LLVV

mazdūšīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> mazdūšīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

mazdvālekts   apv.

1. Desmitdaļa pūra.

Avoti: AB2

mazdzeldenieki

1. Skrundas novada Nīkrāces pagasta apdzīvotās vietas "Mazdzelda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazdzeldnieki

1. Skrundas novada Nīkrāces pagasta apdzīvotās vietas "Mazdzelda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazdzērve   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aizputes novada Lažas pagastā.

Mazdzērves muiža— Aizputes novada Lažas pagasta apdzīvotās vietas "Mazdzērve" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Mazdzērves   vietv.

1. Aizputes novada Lažas pagasta apdzīvotās vietas "Mazdzērve" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

mazdzimta   ek.; novec.

1. Bezbērnu laulāts pāris.

Avoti: Ztv1

mazdziņa   apv.

1. Dem. --> mazgs, mezgls.

Avoti: ME

mazdziņš   apv.

1. Dem. --> mazgs, mezgls.

Avoti: ME

mazdzīvoklis

1. Vienistabas dzīvoklis ar virtuves nišu un vannasistabu.

Avoti: PvV

mazefektivitāte   -es, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazefektīvs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mazefektīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas dod nelielus rezultātus.

Avoti: LLVV

mazēka   s.

1. Neliela vienstāva ēka; arī neliela celtne, konstrukcija, piem., mājdzīvnieku izmitināšanai, dārzeņu audzēšanai.

Avoti: MLVV

Mazeleja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Elejas pagastā.

Avoti: LC

mazelejnieki

1. Jelgavas novada Elejas pagasta apdzīvotās vietas "Mazeleja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Māzenderāna   vietv.

1. Vēsturisks novads Irānā ("Māzandarān"), Kaspijas jūras piekrastē tagadējā Māzenderānas ostāna teritorija, platība - 47400 kvadrātkilometru.

Avoti: PZT

māzenderāni

1. Tauta Irānā, dzīvo valsts ziemeļu daļā, Māzenderānā, valoda pieder pie indoeiropiešu saimes irāņu grupas, ticīgie - musulmaņi (šiīti).

Avoti: EV

mazene   žarg.

1. Tualete.

Avoti: SLG

māzeraini   apst.

1. Māzerains.

Avoti: LV87

māzerainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> māzerains, šīs īpašības konkrēta izpausme; māzerainums.

Avoti: LLVV

māzerains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir māzeri (par koku).

Avoti: LLVV

māzerainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> māzerains, šīs īpašības konkrēta izpausme; māzerainība.

Avoti: LLVV

māzerefekts   astr.

1. Dažu miglāju mikroviļņu starojuma pastiprināšanās sakarā ar inducētā starojuma rašanos miglāja molekulās; molekulu (OH, H2O, SiO u. c.) ierosmes avots parasti ir kāda tuvumā esoša spoža zvaigzne.

Avoti: ZTV

māzeris   novec.

1. Defektīvs lapu koku koksnes saaugums lielāka vai mazāka puna veidā, vai arī sīksts stumbra resgalis, ko kā lietas koku izmanto īpašām vajadzībām.

Avoti: LE

māzerpuns

1. Punveida izaugums ar izlocītu šķiedru (kokam); māzers 1.

Avoti: LPE

māzers   -a, v.

1. Punveida izaugums ar izlocītu šķiedru (kokam).

2. apv. Acains koks (bērzs), ļoti ciets; no acaina koka pagatavots priekšmets.

Avoti: LLVV, TlV

māzers   -a, v.

1. Mikroviļņu pastiprinātājs vai ģenerators, kura darbības pamatā ir inducētais starojums un tas darbojas pēc tiem pašiem principiem kā lāzers, radītajam starojumam piemīt tādas pašas īpašības (piem., monohromatiskums un koherence) kā lāzera starojumam.

Avoti: LLVV, FF

māzēt   apv.

1. Muļķot, nerrot, izjokot.

2. Netrāpīt, šaut garām mērķim.

Avoti: SLG

Mazezeriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

Mazezers   vietv.

1. Ezers Idumejas augstienes Augstrozes paugurvaļņa ziemeļu malā, Kocēnu novada Dikļu pagastā, 77,2 m vjl., garums - 1,1 km, lielākais platums - 0,75 km, lielākais dziļums - 2,8 m; Dauguļu Mazezers.

2. Ezers Limbažu novada Limbažu pagastā, viens no Jumpravas ezeriem, platība - 5,3 ha, garums - ~300 m, lielākais platums - ~200 m, atrodas starp Riebezeru un Auziņu ezeru.

3. Ezers Limbažu pilsētā, viens no Limbažu ezeriem, garums - ~130 m, lielākais platums - ~70 m.

4. Ezers Mazsalacas novada Ramatas pagastā, Saklauru purvā, uz dienvidrietumiem no Ramatas Lielezera, platība - 23,0 ha, garums - 0,85 km, lielākais platums - 0,35 km, lielākais dziļums - 3,2 m, distrofs, biezs dūņu slānis, aizaugums - niecīgs.

Avoti: LE1, LD

mazformāta   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir mazs formāts.

Avoti: LLVV

mazga   apv.

1. Mezgls.

Avoti: ME

mazgadens   apv.

1. Mazgadīgs.

Avoti: ME

mazgabarīta   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir mazs gabarīts.

Avoti: LLVV

mazgadība   -as, s.; parasti vsk.

1. Bērna vecums līdz sešpadsmit gadiem.

Avoti: LLVV

mazgadīgais

1. Bērns, kas nav sasniedzis sešpadsmit gadu vecumu.

mazgadīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nav sasniedzis sešpadsmit gadu vecumu (par bērnu).

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Bērns, kas nav sasniedzis sešpadsmit gadu vecumu.

Avoti: LLVV

mazgadnieks   apv.

1. Mazgadīgais.

Avoti: ME

mazgains   apv.

1. Mezglains.

Avoti: KnV

mazgājams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> mazgāt.

2. parasti ar not. galotni. Tāds, ar kā palīdzību mazgā, mazgājas (par ierīci, mašīnu); tāds, ko izmanto mazgājot, mazgājoties (par ziepēm, pulveri u. tml.).

Mazgājamā mašīna (arī ierīce)— mazgāšanas mašīna (ierīce).

3. parasti ar not. galotni. Tāds, ko var mazgāt (par priekšmetiem, to virsmu).

4. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē; sar. Tas, kas ir jāmazgā; tas, ko mazgā.

Avoti: LLVV

mazgars   apv.; hip.

1. Sārms.

Avoti: ME

mazgāšana   tekst.

1. Tekstilizstrādājumu apstrāde ar ūdeni vai organiskajiem šķīdinātājiem netīrumu un nefiksēto apdares preparātu atdalīšanai; vajadzīgo efektu pastiprina ziepju un virsmaktīvo vielu piedevas.

Avoti: ZTV

mazgāšanās   rel.

1. Hinduisti mazgājas pirms lūgšanas, priekšroku dodami tekošam ūdenim, un uzskata, ka mazgāšanās noteiktās upēs, it īpaši Gangā, sniedz garīgu spirdzinājumu.

2. Musulmaņi pirms lūgšanas mazgājas un uzskata, ka viņi ar to apliecina cieņu Dievam un gatavojas lūgšanai, nevis sagādā sev kādu garīgu labumu.

Avoti: IdV

mazgāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Darīt tīru (ko viscaur vai tā virsmu) ar ūdeni (retāk ar citu šķidrumu), netīrumu atdalīšanas līdzekļiem un dažādiem paņēmieniem (piemēram, bēršanu, skalošanu).

// pārn. Līstot, plūstot skalot (ko) - par lietu, straumi u. tml.; līstot, plūstot skalot (netīrumus) no kā.

Avoti: LLVV

mazgātājas   novec.

1. Īpašas dziedinātājas, kas ārstēja ar mazgāšanu.

Avoti: KV

mazgātājs   -a, v.

1. Darītājs --> mazgāt.

2. v. Mazgāšanas ierīce, mašīna.

Avoti: LLVV

mazgātava   -as, s.

1. Īpaša telpa, celtne, arī vieta, kas paredzēta, iekārtota (kā) mazgāšanai.

Avoti: LLVV

mazgāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Mazgāt sevi, sava ķermeņa daļas.

Avoti: LLVV

mazgātne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Ierīce, ietaise (kā) mazgāšanai.

Avoti: LLVV

mazgātuve   nevēl.

1. Mazgātava.

Avoti: Va

Mazgavieze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Grobiņas novada Gaviezes pagastā.

Avoti: LC

Mazgavilnieki   vietv.

1. Talsu novada Ģibuļu pagasta apdzīvotās vietas "Aizupes" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Mazgirta   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Mazgirt"), Tundželi ilā, 2100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mazglains   apv.

1. Mezglains.

Avoti: ME

mazglis   apv.

1. Mezgls.

Avoti: ME

mazglot   apv.

1. Mezglot.

Avoti: ME

mazgojs   apv.

1. Mezglots.

Avoti: ME

mazgot   apv.

1. Mezglot.

Avoti: ME

mazgrādīgs   -ais; s. -a, -ā; īp. v.

1. Tāds (dzēriens), kam ir samērā neliels alkohola procents.

Avoti: MLVV

Mazgramzda   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekules novada Priekules pagastā.

Avoti: LC

mazgramzdenieki

1. Priekules novada Priekules pagasta apdzīvotās vietas "Mazgramzda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazgrīva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Jelgavas novada Līvbērzes pagastā.

Avoti: LC

mazgruntniecība   -as, s.; parasti vsk.; vēst.

1. Gruntniecības daļa, kurai ir samērā mazi zemes īpašumi.

Avoti: LLVV

mazgruntnieks   -a, v.; vēst.

1. Gruntnieks, kam ir samērā mazs zemes īpašums.

Avoti: LLVV

mazgs   apv.

1. Mezgls.

Avoti: LE

mazgulis   -ļa, v.

1. Ūdeni uzsūcošs izstrādājums, arī dabas materiāls (kā) mazgāšanai.

Avoti: LLVV

mazguls   apv.

1. Mezglains.

Avoti: ME

mazģimenes   ģen.

1. Tāds, kurā ir maz locekļu (par ģimeni).

Avoti: LLVV

Mazģirve   novec.

1. Mazirbe.

Avoti: KV

mazība   apv.

1. Mazumiņš.

Avoti: ME

Maziča   vietv.

1. Ičas kreisā krasta pieteka Rēzeknes un Balvu novadā, garums - 38 km, kritums - 61 m, augšteci veido grāvji Audriņu pagastā, ietek Ičā Balvu novada Bērzpils pagastā; Strūžāne; augštecē Krācīte.

Avoti: LE1

Mazidāgi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Mardinas ilā, 11100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mazie   žarg.

1. Mazā zāle (teātrī); aktieri, izrādes, kas notiek mazajā zālē.

Avoti: SLG

maziedarbīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Vāji iedarbīgs.

Avoti: LLVV

maziedarbīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> maziedarbīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Mazieķi   vietv.

1. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Ieķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

maziena   apv.

1. Mazotne, bērnība.

Avoti: ME

maziene

1. Bērnība, mazotne.

Avoti: Sin

mazienesīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, no kura iegūst mazu peļņu, ienākumus.

Avoti: LLVV

maziepriecinošs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas neiepriecina, tāds, kas iepriecina maz.

Avoti: LLVV

Maziere   vietv.

1. Ezers Ventspils novada Puzes pagastā, viens no Stiklu ezeriem, platība - 7,8 ha, garums - ~500 m, lielākais platums - ~300 m; Mazais ezers; Pirts ezers.

Avoti: LD, La1

mazietekmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir vāja ietekme (uz ko).

Avoti: LLVV

mazietilpīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir maza ietilpība.

Avoti: LLVV

mazīgsnējs   apv.

1. Puslīdz mazs (par augumu).

Avoti: ME

mazila   žarg.

1. Mākslinieks.

Avoti: KZ

Mazilmāja   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Durbes novada Vecpils pagastā.

Avoti: LC

mazilmājnieki

1. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Mazilmāja" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazinājums   apv.

1. Samazinājums.

Avoti: LkG

mazināmais   v.

1. Matemātikā - skaitlis, no kura atņem citu skaitli.

Avoti: LV87

mazināms   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> mazināt.

2. ar not. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē; mat. Skaitlis, no kā atņem citu skaitli.

Avoti: LLVV

mazināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kas, piemēram, parādība, norise, to īpašības) kļūst vājāks vai vājš.

2. Panākt, ka (kas) kļūst mazāks skaitā, daudzumā.

Avoti: LLVV

mazinātājs   -a, v.

1. Darītājs --> mazināt.

2. v.; mat. Skaitlis, ko atņem no cita skaitļa.

Avoti: LLVV

mazināties   parasti 3. pers., -inās, pag. -inājās;

1. Refl. --> mazināt (1).

2. Refl. --> mazināt (2).

Avoti: LLVV

mazinieks   -a, v.; novec.

1. Meņševiks.

Avoti: LLVV

mazīns   apv.

1. Dem. --> mazs.

Avoti: ĒiV

mazintiņš   apv.

1. Dem. --> mazs.

Avoti: ME

maziņš   -ais; s. -a, -ā;

1. Dem. --> mazs.

Avoti: LLVV

Mazira   vietv.

1. Pilsēta Baltkrievijā, Gomeļas apgabalā, 108100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: LpA, Wi

Mazirbe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Dundagas novada Dundagas un Kolkas pagastā.

2. Upe Dundagas novadā, Irves līdzenumā, ietek Baltijas jūras Irbes šaurumā pie Mazirbes, garums - 26 km, kritums - ~26 m, sākas purvainos mežos uz ziemeļiem no Slīteres Zilo kalnu rietumu gala; Reinupe; Siliņupe.

Avoti: LC, LD

mazirbenieki

1. Dundagas novada daļa Kolkas, daļa Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Mazirbe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazirbnieki

1. Dundagas novada daļa Kolkas, daļa Dundagas apdzīvotās vietas "Mazirbe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir nožēlojami sīkumains, niecīgs, arī zemisks; tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

maziskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mazistaba   apv.

1. Maza dzīvojamā istaba.

Avoti: ME

Mazistabi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Ventspils novada Ances pagastā.

Mazistabu Stieguļu kalns— arheoloģiskais piemineklis Ventspils novada Ances pagastā pie Mazistabu mājām, Rindas-Ances ceļa kreisajā pusē, lēzens reljefa pacēlums (platība - ~100 x 80 m), kura augstākā vieta klāta ar dažāda lieluma akmeņiem, akmeņu krāvuma nozīme un izmantošanas laiks nav zināmi.

Avoti: LE1

mazīt   apv.

1. Mazliet.

Avoti: ME

maziti

1. Angoni - tauta Austrumāfrikā, gk. Tanzānijas dienvidos un vairākos Malāvijas rajonos, arī Zambijas austrumos.

Avoti: PZT

mazītiņ   apv.

1. Mazliet.

Avoti: ME

mazītiņš   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Maziņš.

Avoti: LLVV

Mazīvande   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Īvandes pagastā.

Avoti: LC

mazīvandnieki

1. Kuldīgas novada Ēdoles pagasta apdzīvotās vietas "Mazīvande" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazizglītība   s.

1. Vājas zināšanas, izglītības trūkums.

Avoti: MLVV

mazizglītots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir maz izglītots, tāds, kam ir mazas zināšanas.

Avoti: LLVV

mazizmēra   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir mazs izmērs.

Avoti: LLVV

mazizpētīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir maz izpētīts.

Avoti: LLVV

mazizplatīts   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. v. nozīmē

1. Tāds, kas ir maz izplatīts, reti sastopams.

Avoti: MLVV

mazizturīgs   apv.

1. Mazliet izturīgs, neilgi izturīgs.

Avoti: ME

mazjānis   apv.

1. Mazais pirkstiņš.

Avoti: KV

mazjaudas   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir maza jauda.

Avoti: LLVV

mazjs   žarg.

1. Kvalificēts krāpnieks.

Avoti: KZ

mazjūtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazjūtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; mazjūtīgums.

Avoti: LLVV

mazjutība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazjutīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; mazjutīgums (1).

2. Vispārināta īpašība --> mazjutīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; mazjutīgums (2).

Avoti: LLVV

mazjūtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas emocionāli vāji reaģē uz iespaidiem.

Avoti: LLVV

mazjutīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas vāji uztver kairinātājus un vāji reaģē uz tiem (par organismiem, to daļām).

2. Tāds, kas (specifiskos apstākļos) vāji uztver (parasti nelielu) iedarbību un vāji reaģē uz to (piemēram, par aparātu, ierīci, vielu).

Avoti: LLVV

mazjūtīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazjūtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; mazjūtība.

Avoti: LLVV

mazjutīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazjutīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; mazjutība (1).

2. Vispārināta īpašība --> mazjutīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; mazjutība (2).

Avoti: LLVV

mazkalibra   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir mazs kalibrs.

Avoti: LLVV

mazkaloriju   ģen. īp. v. nozīmē

1. Tāds, kam ir maz kaloriju.

Avoti: MLVV

mazkambaris   apv.

1. Maza istaba.

Avoti: ME

mazkaunība   apv.

1. Bezkaunība.

Avoti: ME

mazkaunīgs   apv.

1. Bezkaunīgs.

Avoti: ME

Mazkiuriņš   vietv.

1. Mazkiuriņu ezers - Mazais Kiuriņu ezers Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LD

mazkompetents   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir maza lietpratība, mazas zināšanas, maza profesionāla pieredze, izpratne (kādā jautājumā, jautājumu kopumā); tāds, kurā izpaužas šādas īpašības.

Avoti: LLVV

Mazkrievgaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Gailīšu pagastā.

Avoti: LC

mazkrievi   -u, v.; novec.

1. Ukraiņi.

Avoti: LLVV

Mazkrievija   vēst.

1. Ukrainas nosaukums no 17. gs. vidus līdz 1917. g.

Avoti: LEV, VtV

Mazkursīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vārkavas novada Upmalas pagastā.

Avoti: LC

mazkustība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazkustīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; arī kustību trūkums (organismam); hipokinēzija.

2. Vispārināta īpašība --> mazkustīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mazkustīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas maz kustas, tāds, kas ir lēns, gauss (par cilvēkiem vai dzīvniekiem).

2. Tāds, kas maz pārvietojas, tiek pārvietots (piemēram, par priekšmetiem, vielām); tāds, kas maz maina stāvokli, formu.

Mazkustīgs dzīves veids— tāds dzīves veids, kurā ir maz kustību.

Avoti: LLVV

mazkustīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazkustīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; mazkustība (1).

2. Vispārināta īpašība --> mazkustīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; mazkustība (2).

Avoti: LLVV

mazkvalificēts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir zema kvalifikācija.

Avoti: LLVV

mazķiļķeni   apv.

1. Makaroni.

2. Maza izmēra ķiļķeni.

Avoti: KV, NeV

mazlabība   apv.

1. Sīkgraudaina labība, ko izmanto gk. lopbarībai.

Avoti: ME

mazlācītis   -ša, v.

1. Neliels plēsēju kārtas dzīvnieks (Amerikā) ar slaidu ķermeni, garu asti un biezu apmatojumu.

Avoti: LLVV

mazlāči   novec.

1. Plēsīgu zīdītāju dzimta, mežu apdzīvotāji, uzturas gk. kokos, vairākas ģintis tropu un mērenā Amerikā, viena ģints Āzijā Himalajos līdz 4000 m augstumam.

Avoti: KV

mazlaicenieši

1. Alūksnes novada Veclaicenes pagasta apdzīvotās vietas "Mazlaicene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazlamiņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Pūres pagastā.

Avoti: LC

mazlāņenieki

1. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Mazlāņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazlāņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Durbes novada Vecpils pagastā.

Avoti: LC

mazlapains   apv.

1. Tāds, kam ir mazas lapas.

Avoti: ME

Mazlapsas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jelgavas novada Kalnciema pagastā.

Avoti: LC

Mazlauki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jelgavas novada Vircavas pagastā.

Avoti: LC

mazlauku   ģen., nelok.; lauks.

1. Tāds, kur (augu sekā) ir četri lauki vai mazāk par četriem laukiem.

Avoti: LLVV

mazlēpe   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. dsk.; bot. Viendīgļlapju klases lakstaugu dzimta ("Hydrocharitaceae"), 16 ģintis, ~120 sugas, Latvijā konstatētas 4 ģintis, 4 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Hydrocharis"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Parastā mazlēpe— mazlēpju suga ("Hydrocharis morsus-ranae"), peldošs ūdensaugs ar gludām, ovālām lapām un baltiem, nelieliem ziediem.

Avoti: LLVV

mazlēpjaugi

1. Cirveņu rindas dzimta ("Hydrocharitaceae"), daudzgadīgi un viengadīgi ūdensaugi ar apaļām līdz lentveida lapām, ziedi nelieli, čemurveida ziedkopās, 16 ģ., ~120 s., Latvijā konstatētas 4 ģ., 4 s.

Avoti: PDE

mazliesmains   apv.

1. Ar mazu liesmu degošs.

Mazliesmainas ogles— akmeņogles.

Avoti: ME

mazliet   nelok.; ar lietv. ģen.

1. Ļoti maz 1.

Avoti: LLVV

mazliet   apst.

1. Ļoti maz 2(1).

2. Savienojumā ar adjektīvu vai apstākļa vārdu norāda, ka minētā pazīme piemīt nelielā mērā.

Avoti: LLVV

mazlietīn   apv.

1. Dem. --> mazliet.

Avoti: ĒiV

mazlietiņ   nelok.; ar lietv. ģen.; pareti

1. Mazliet 1.

Avoti: LLVV

mazlietiņ   apst.; pareti

1. Mazliet 2(1).

2. Mazliet 2(2).

Avoti: LLVV

mazlietots   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. v. nozīmē

1. Tāds, kas ir maz vai nedaudz lietots.

Avoti: MLVV

mazlietu   apv.

1. Mazliet 1.

Avoti: ME

mazlitrāžas   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir maza litrāža.

Avoti: LLVV

mazlodziņš

1. Vēdlodziņš.

Avoti: Sin

mazlops   apv.

1. Sīklops.

Avoti: ME

mazmaizīte   apv.

1. Smalkmaizīte.

Avoti: ĒiV

mazmāja   -as, s.; reti.

1. Maza, arī nabadzīga dzīvojamā māja; parasti ar zemes platību līdz 10 ha.

2. Iebūvieša māja.

Avoti: LLVV, KV

mazmājiņa   -as, s.; sar.

1. Tualete.

Avoti: LLVV

mazmājnieki

1. Talsu novada Laucienes pagasta apdzīvotās vietas "Mazmājas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazmājnieks   -a, v.; vēst.

1. Cilvēks, kam pieder niecīgs zemes īpašums (līdz 10 ha).

2. Iebūvietis.

Avoti: LLVV

mazmāra   apv.

1. Marijas piedzimšana (8. septembris).

Avoti: ME

mazmazbērns   -a, v.

1. Mazdēla vai mazmeitas bērns.

Avoti: LLVV

mazmazdēls   -a, v.

1. Mazdēla vai mazmeitas dēls.

Avoti: LLVV

mazmazmeita   -as, s.

1. Mazdēla vai mazmeitas meita.

Avoti: LLVV

mazmazs   -ais; s. -a, -ā; poēt.

1. Ļoti mazs.

Avoti: LLVV

Mazmeduševa   vietv.

1. Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Mazā Medišova" neprecīzs nosaukuma variants.

Avoti: LC

mazmeita   -as, s.

1. Dēla vai meitas meita.

Avoti: LLVV

mazmeitēns   apv.

1. Mazmeita.

Avoti: ĒiV

mazmeitiņa

1. Dem. --> mazmeita.

2. apv. Maza meitene.

Avoti: ME

mazmeldri

1. dsk. Grīšļu dzimtas ģints ("Trichophorum syn. Baeothryon"), daudzgadīgi lakstaugi ar trīsšķautņainiem vai cilindriskiem stublājiem, ~10 s., Latvijā konstatētas 2 sugas.

Alpu mazmeldrs— mazmeldru suga ("Trichophorum alpinum"), līdz 25 cm augsts augs ar īsu, zarotu sakneni, sastopams ne visai bieži visā Latvijā pārejas un augstajos jeb sūnu purvos.

Ciņu mazmeldrs— mazmeldru suga ("Trichophorum caespitosum"), Latvijā reti sastopams un aizsargājams augs.

Avoti: LD

mazmēra   ģen. īp. v. nozīmē

1. Tāds, kam ir neliels mērs, lielums.

Avoti: MLVV

mazmēroga   ģen. īp. v. nozīmē

1. Tāds, kam ir neliels mērogs.

Avoti: MLVV

mazmetrāžas   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir maza metrāža.

Avoti: LLVV

mazmežains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir maz mežu.

Avoti: LLVV

Mazmežotne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Rundāles novada Rundāles pagastā.

Avoti: LC

mazmežotnieki

1. Rundāles novada Viesturu pagasta apdzīvotās vietas "Mazmežotne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazmiedzītis   apv.

1. Kāds, kuram ir viegls miegs, kas maz guļ un agri ceļas.

Avoti: ME

mazmolekulārs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas sastāv no mazām molekulām.

Avoti: LLVV

mazmuiža   -as, s.; vēst.

1. Lopu muiža; pusmuiža; folverks.

Avoti: LLVV, LkG

mazmutiņa   apv.

1. Kāds ar mazu muti.

Avoti: ME

mazmutīte   apv.

1. Kāds ar mazu muti.

Avoti: ME

maznieciņ

1. Mazliet.

Avoti: Sin

Maznīkrāce   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Skrundas novada Nīkrāces pagastā.

Avoti: LC

maznoderīgs   -ais; s. -a, -ā; īp. v.

1. Tāds, kas ir maz noderīgs.

Avoti: MLVV

maznodrošināts   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. v. nozīmē

1. Tāds, kas ir materiāli maz nodrošināts, trūcīgs.

Avoti: MLVV

maznozīmība   s.

1. Vispārināta īpašība --> maznozīmīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

maznozīmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav būtiskas nozīmes, vērtības.

Avoti: LLVV

maznozīmīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> maznozīmīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mazohisms

1. Tāda seksuāla anomālija, kur persona gūst apmierinājumu, izjuzdama sāpes vai pazemojumu.

Avoti: SV99

mazohistisks   -ais; s. -a, -ā; īp. v.

1. Saistīts ar mazohismu, tam raksturīgs.

Avoti: MLVV

mazohists

1. Tas, kas seksuālu apmierinājumu gūst, izjūtot sāpes vai pazemojumu.

Avoti: MLVV

Mazoste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

mazotne   -es, s.; parasti vsk.

1. Bērnība.

Avoti: LLVV

Mazovija   vietv.

1. Vēsturisks novads Polijas vidienē un ziemeļaustrumos, gar Vislu, Bugu un Narevu ("Mazowsze"), kas sākot ar X gs. ietilpa Pjastu valstī (galvaspilsēta - Plocka), XIII gs. sadalījās un vēlāk nokļuva poļu karaļu varā (Plockas, Ravas un Mazovijas vojevodistes, pēc tam guberņas), pēc apvienošanās ar Lielpoliju te atrodas Polijas galvaspilsēta (Varšava, kopš 1596. g.).

Avoti: PZT

Mazovija-Podlase   vietv.

1. Mazovijas-Podlases zemiene - paugurains līdzenums Polijas ziemeļaustrumos, Vislas vidusteces baseinā, augstums - līdz 227 m, virskārtā 50-100 m biezi glaciālie nogulumi, centrā Varšavas ieplaka.

Avoti: PZT

Mazovše   vietv.

1. Mazovija - vēsturisks novads Polijas vidienē un ziemeļaustrumos, gar Vislu, Bugu un Narevu.

Avoti: PZT

Mazozoli   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novadā 72 km no Ogres un 13 km no Ērgļiem.

2. Mazozolu pagasts - pagasts Ogres novadā ar administratīvo centru Līčupē, robežojas ar Meņģeles un Taurupes pagastu, kā arī ar Amatas, Vecpiebalgas un Ērgļu novadu; bijušie nosaukumi: Ogres pagasts, vāciski - Ogerhof, krieviski - Ogerskaja.

Mazozolu pagasta teritorija— 1990. g. nodibinātajā Mazozolu pagastā iekļauts gandrīz viss pirmskara Ogres pagasts un daļa Taurupes un Ērgļu pagasta teritorijas.

Avoti: LPag, LC, LE1

mazozolieši

1. Ogres novada Mazozolu pagasta apdzīvotās vietas "Mazozoli" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazpalaši   apv.

1. Mazi, neievērojami ļaudis.

Avoti: ME

mazpamatots   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. v. nozīmē

1. Tāds, kas ir slikti, vāji pamatots.

Avoti: MLVV

mazpamazām   apst.

1. Pamazām.

Avoti: LLVV

mazpamazītēm

1. Pamazām.

Avoti: Sin

mazpamazītiņām

1. Pamazām.

Avoti: Sin

mazpārveidība   ek.; novec.

1. Maza iespēja pārveidot.

Avoti: Ztv1

mazpazīstams   -ais; s. -a, -ā;

1. Maz zināms, pazīstams, arī nepopulārs.

Avoti: LLVV

mazpieietams   novec.

1. Maz pieejams.

Avoti: VkG

mazpienīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, no kura iegūst mazu izslaukumu, maz piena.

Avoti: LLVV

mazpienīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazpienīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mazpieredzējis   -ušais; s. -usi, -usī;

1. Tāds, kam ir maza pieredze (piemēram, kādā darbā).

Avoti: LLVV

mazpilsēta   -as, s.

1. Pilsēta ar nelielu iedzīvotāju skaitu (~5000-20000).

Avoti: LLVV, KV

mazpilsētniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir raksturīgs mazpilsētu iedzīvotājiem; tāds, kurā izpaužas mazpilsētu iedzīvotājiem raksturīgas īpašības.

Avoti: LLVV

mazpilsētnieks   -a, v.

1. Mazpilsētas iedzīvotājs.

Avoti: LLVV

mazpilsonība   apv.

1. Sīkpilsonība.

Avoti: ME

mazpilsonis   apv.

1. Sīkpilsonis.

Avoti: KV

mazpilsonisks   apv.

1. Sīkpilsonisks.

Avoti: ME

Mazpiltene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

mazpinčers   novec.

1. Medību suņu pinčeru veids.

Avoti: LME

Mazplāņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kandavas novada Zantes pagastā.

Avoti: LC

Mazplatone   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jelgavas novada Lielplatones pagastā 30 km no Jelgavas, izveidojusies bijušās Lielplatones muižas "Gross-Platon " teritorijā, Lielplatones pagasta administratīvais centrs; saukta arī Sidrabe.

Avoti: LPag, LC, LE1

mazplatonieki

1. Jelgavas novada Lielplatones pagasta apdzīvotās vietas "Mazplatone" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazpokrata   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

Mazpolija   vietv.

1. Vēsturisks novads Polijas dienvidaustrumu daļā ("Malopolska"), IX-X gs. vairākas kņazistes (vasaļatkarīgas no Čehijas un Lielās Morāvijas), X gs. beigās iekļāvās Polijas valstī, pēc Polijas dalīšanas XVIII gs. beigās līdz 1918. g. lielākā daļa ietilpa austriešu Galicijā.

Avoti: PZT

mazprasīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir mazas prasības, tāds, kas neizvirza īpašas prasības.

Avoti: LLVV

mazpratējs   apv.

1. Cilvēks, kas vāji prot rakstīt, rēķināt; mazizglītots cilvēks.

Avoti: ViV

mazprātība   apv.

1. Plānprātība.

Avoti: ME

mazpratīgs   novec.

1. Tāds, kas maz prot, nesajēdz.

Avoti: LV93

mazprātīgs

1. Muļķīgs, plānprātīgs.

Avoti: Sin, ME

mazprātiņš   sar.

1. Muļķis, plānprātiņš.

Avoti: Sin

mazproduktīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav izkoptas īpašības, kuras nodrošina lielāku produkciju (par dzīvniekiem).

2. Tāds, kas izstrādā maz produkcijas; tāds, kas nenodrošina lielu produkciju.

3. val. Tāds, ar kā palīdzību maz veido jaunus atvasinājumus.

Avoti: LLVV

mazpuika

1. Zēns.

Avoti: Sin

mazpuisis   -ša, v.; vēst.

1. Puspuisis.

2. Zirgu puisis.

Avoti: LLVV, ME

mazpuķīte   apv.

1. Maza puķīte.

Avoti: ME

mazpulcēns   -a, v.

1. Mazpulku organizācijas biedrs.

Avoti: LLVV

mazpulciņš   apv.

1. Mazs bariņš, neliels pūlis, neliela sabiedrība.

Avoti: ME

mazpulki   -u, vsk. mazpulks, -a, v.; vēst.

1. Ārpusskolas jaunatnes organizācija Latvijā (1929.-1940. g.) ar galveno mērķi ieaudzināt jaunatnē tēvzemes mīlestību un sagatavot jaunatni darbam laukos dažādās lauksaimniecības nozarēs.

Avoti: EV

mazpurenīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. dsk. Gundegu dzimtas ģints ("Ficaria"), daudzgadīgs lakstaugs ar gumveida saknēm, 8 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Pavasara mazpurenīte— mazpurenīšu suga ("Ficaria verna syn. Ranunculus ficaria"), indīgs augs ar īsu stumbru, vienkāršām lapām un dzelteniem ziediem, izmanto tautas medicīnā.

Avoti: LLVV, LE1

mazpurnīte   apv.

1. Mazpurenīte ("Ficaria verna").

Avoti: Aug2

mazputniņš   -a, v.; folkl.

1. Mazs putns.

Avoti: LLVV

mazputnīte   apv.; s.; folkl.

1. Mazs putns.

Avoti: ME

mazrakstītājs   apv.

1. Tāds, kuram nepatīk rakstīt.

Avoti: ME

mazrausis   apv.

1. Rausis no smalkiem miltiem.

Avoti: ME

mazražība   s.

1. Vispārināta īpašība --> mazražīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

mazražīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav izkoptas īpašības, kuras nodrošina lielāku ražu (par augiem).

2. Mazproduktīvs (2).

3. Mazproduktīvs (1).

Avoti: LLVV

mazražīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> mazražīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

mazredenieki

1. Kuldīgas novada Rendas pagasta apdzīvotās vietas "Mazrenda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazrenda   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kuldīgas novada Rendas pagastā.

Avoti: LC

mazrendnieki

1. Kuldīgas novada Rendas pagasta apdzīvotās vietas "Mazrenda" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazrocība   -as, s.; parasti vsk.; reti.

1. Vispārināta īpašība --> mazrocīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mazrocīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kam ir maza rocība; trūcīgs.

Avoti: LLVV, LE

Mazroja   vietv.

1. Rojas labā krasta pieteka Talsu novadā, garums - 20 km.

Avoti: LE1

Mazrūmene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Kandavas pagastā.

Avoti: LC

mazrunātnība   apv.

1. Mazrunība.

Avoti: ME

mazrundālnieki

1. Rundāles novada Rundāles pagasta apdzīvotās vietas "Mazrundāle" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazrunība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazrunīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; mazrunīgums.

Avoti: LLVV

mazrunīgi   apst.

1. Mazrunīgs.

Avoti: LV87

mazrunīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas maz runā, arī reti piedalās sarunās.

Avoti: LLVV

mazrunīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazrunīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; mazrunība.

Avoti: LLVV

mazs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nesasniedz pēc izmēriem ko citu līdzīgu (piemēram, par priekšmetiem, dzīvām būtnēm, teritoriju); pretstats: liels.

Mazās planētas— nelieli debess ķermeņi, kas kustas ap Sauli pa eliptiskām orbītām, kuru lielākā daļa atrodas starp Marsa un Jupitera orbītu.

// ar not. galotni. Tāds, kas nesasniedz parasto, piemēram, savas dzimtas sugu, šķirņu, noteiktas priekšmetu grupas, lielumu.

Mazais grozītājs— paugurs augšstilba kakliņa apakšā, kas virzīts uz mugurpusi.

2. Tāds, kas sastāv no nedaudziem (par cilvēku vai dzīvnieku grupu).

3. Tāds, kas nesasniedz pēc daudzuma, labuma vidējo, parasto līmeni, pakāpi.

4. Tāds, kas nav izvērsts, arī izpaužas vāji, neintensīvi (par darbību, norisi); tāds, kas neprasa daudz enerģijas, pūļu.

5. Tāds, kas izpaužas vāji, neintensīvi (par psihisku vai fizioloģisku stāvokli).

6. Necils (parasti par cilvēku); egoistisks, nenovīdīgs, arī gļēvs; tāds, kam kāda negatīva, retāk pozitīva rakstura, personības īpašība izpaužas nelielā mērā.

7. Tāds, kas nav pieaudzis, arī nav sasniedzis pilngadību.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Bērns.

8. Tāds, kas nav izcils, sabiedriski, vēsturiski nozīmīgs, arī būtisks.

// ar not. gal., retāk ar nenot. gal., pamata pak., v., lietv. nozīmē. Tas, kas nav izcils, sabiedriski, vēsturiski nozīmīgs, arī būtisks.

9. pārākajā pakāpē, part. nozīmē. Vismaz.

10. ar not. gal., pamata pak., lietv. noz.; sar. Neliela (piem., 0,3 l) alkoholiska dzēriena (parasti alus) pudele.

Avoti: LLVV, SLG

mazsaimniecība   -as, s.

1. Maza (parasti platībā 2-10 ha) lauku privātsaimniecība; sīksaimniecība.

Avoti: LLVV

mazsaimnieks   -a, v.

1. Mazsaimniecības īpašnieks; sīksaimnieks.

Avoti: LLVV

Mazsalaca   vietv.

1. Pilsēta Latvijā, Vidzemes ziemeļrietumu daļā, novada centrs no 2009. gada (1950.-2008. g. Valmieras rajonā, 1785.-1949. g. Valmieras apriņķī) 142 km no Rīgas un 44 km no Valmieras, pilsētas tiesības kopš 1928. gada, miests sāka veidoties 1864. gadā, kad darbu sāka tekstilfabrika, rakstiskas ziņas kā par apdzīvotu vietu no 1528. gada.

2. Mazsalacas novads - novads Vidzemes ziemeļrietumu daļā, ietver Mazsalacas pilsētu un Mazsalacas, Ramatas, Sēļu un Skaņkalnes pagastus, robežojas ar Rūjienas, Burtnieku un Alojas novadu, kā arī ar Igauniju.

3. Mazsalacas pagasts - pagasts tāda paša nosaukuma novadā, robežojas ar Mazsalacas pilsētu un Skaņkalnes, Ramatas un Sēļu pagastu, kā arī ar Burtnieku novadu; bijušie nosaukumi: Mazsalacas pilsētas lauku teritorija, Valtenberģu pagasts, vāciski - Salisburg, krieviski - Zalisburgskaja.

Mazsalacas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara pagasta ziemeļu daļā izveidots Ramatas pagasts, dienvidu daļā neliela platība pievienota tagadējam Burtnieku novada Vecates pagastam.

Mazsalacas lauku teritorija— Mazsalacas pagasta nosaukums 1990.-2009. g.

Mazsalacas Līvu upurala— atrodas Salacas kreisajā krastā iepretī Mazsalacai, Lībiešu (Skaņkalnes) pilskalna piekājē, Mazsalacas novada Skaņkalnes pagastā, aizsargājams ģeoloģiskais objekts un arheoloģiskais piemineklis, ieejas platums - 2,2 m, augstums - 2,0 m, iekšpusē ala paplašinās (griestu augstums - līdz 4 m), laukums - 17 kvadrātmetri, garums kopā ar šauru plaisu - līdz 8 m.

Mazsalacas Velnala— sena kulta vieta un arheoloģiskais piemineklis Neļķu klintīs, Salacas labajā krastā lejpus Mazsalacas, valsts aizsardzībā kopš 1967. g., alas garums - 16 m, platums - 7 m, grīdas laukums - 68 kvadrātmetri, augstums ieejas daļā - 1,2-2 m.

Avoti: LPil, AtvL, LPag, LE

mazsalacieši

1. Mazsalacas novada apdzīvotās vietas "Mazsalaca" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazsālija   vietv.

1. Sprincupes labā krasta pieteka Kuldīgas novada Kurmāles un Snēpeles pagastā, garums - ~5 km.

Avoti: LD, La1

Mazsālijas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Snēpeles pagastā.

Mazsāliju pilskalns un apmetne— atrodas Kuldīgas novada Snēpeles pagastā, savrups ~10 m augsts paugurs, ko no 3 pusēm norobežo avotaina upītes grīva, rietumu pusē tas nocietināts ar ~6 m augstu valni un grāvi, plakums - ovāls ~50 x 25 m, blakus pilskalnam ~1 ha liela apmetnes vieta, domājams, ka pilskalns un apmetne bijuši apdzīvoti ~9.-12. gs.

Avoti: LC

Mazsālijas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kuldīgas novada Snēpeles pagastā.

Mazsāliju pilskalns un apmetne— atrodas Kuldīgas novada Snēpeles pagastā, savrups ~10 m augsts paugurs, ko no 3 pusēm norobežo avotaina upītes grīva, rietumu pusē tas nocietināts ar ~6 m augstu valni un grāvi, plakums - ovāls ~50 x 25 m, blakus pilskalnam ~1 ha liela apmetnes vieta, domājams, ka pilskalns un apmetne bijuši apdzīvoti ~9.-12. gs.

Avoti: LC

Mazsālījas   vietv.

1. Kuldīgas novada Snēpeles pagasta apdzīvotās vietas "Mazsālijas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mazsālīts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir iesālīts, apsālīts ar minimālu sāls daudzumu, tāds, kam pievienots maz sāls (par pārtikas produktiem).

Avoti: LLVV

Mazsārcene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Vandzenes pagastā.

Avoti: LC

mazsareņi   biol.

1. Mazsartārpi - posmtārpu klase; raksturīgākie pārstāvji ir sliekas, sīksliekas.

Avoti: ZTV

mazsartārpi

1. Posmtārpu tipa klase ("Oligochaeta"), ķermeni veido 5-600 posmi, tā garums - no milimetra daļām līdz 3 m, dzīvo gk. augsnē un saldūdeņos saistībā ar grunti, ~3400 s., Latvijā konstatētas >100 sugas (ķermeņa garums - no dažiem milimetriem līdz 25 cm); mazsareņi.

Avoti: LD

mazsaru   ģen., nelok.; zool.

1. Savienojumā "mazsaru tārpi"; posmaino tārpu klase, kurā ietilpst sīki līdz samērā lieli slaidi dzīvnieki, kas parasti dzīvo saldūdeņos un augsnē.

Avoti: LLVV

mazsastādne   žarg.

1. Mkikroshēma.

mazsaulieši

1. Bauskas novada Vecsaules pagasta apdzīvotās vietas "Mazsaule" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazsekmīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir vājas, nenozīmīgas sekmes.

Avoti: LLVV

Mazsēņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Talsu novada Balgales pagastā.

Avoti: LC

mazsēņnieki

1. Talsu novada Balgales pagasta apdzīvotās vietas "Mazsēņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazsikspārņi   novec.

1. Sikspārņu ģints, kukaiņēdāji, līdz 10 cm gari dzīvnieki.

Avoti: LME

mazsirdība   apv.

1. Nežēlestība.

Avoti: ME

mazsirdīgs   apv.

1. Nežēlīgs.

Avoti: ME

mazskābene   apv.

1. Mazā skābene ("Rumex acetosella").

Avoti: Aug2

mazskauti   novec.

1. Skautu jaunākā grupa 8-12 g. vecumā.

Avoti: KV

Mazslate   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Jēkabpils novada Rubenes pagastā.

Avoti: LC

mazslatieši

1. Jēkabpils novada Rubenes pagasta apdzīvotās vietas "Mazslate" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazsloboda   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

mazsmaziņš   apv.

1. Ļoti maziņš.

Avoti: ViV

mazsmazs   apv.

1. Ļoti mazs.

Avoti: ViV

mazsniegains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir maz sniega; tāds, kad ir maz sniega.

Avoti: LLVV

Mazspāre   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Ģibuļu pagastā.

Avoti: LC

mazspēcība   apv.

1. Vispārināta īpašība --> mazspēcīgs; šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: ME

mazspēcīgs

1. Nespēcīgs.

Avoti: Sin

mazspēja   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Nespēja (orgāniem) pilnībā veikt savu funkciju.

Sirds mazspēja— nepietiekama sirds funkcionēšana ar sekojošu dekompensāciju.

Avoti: LLVV, TM

mazspēles   apv.

1. Vijole.

Avoti: ME

mazstāvu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir viens stāvs vai divi stāvi.

Avoti: LLVV

Mazstende   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Lībagu pagastā.

Avoti: LC

Mazstraupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Pārgaujas novada Straupes pagastā.

2. vēst. Mazstraupes pagasts - pastāvēja bijušajā Cēsu apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Pārgaujas novada Straupes pagastā.

3. Mazstraupes viduslaiku pils - atrodas Pārgaujas novada Straupes pagastā, Braslas labajā krastā, ~1 km uz ziemeļrietumiem no Lielstraupes pils, pēc vēsturnieku domām minēta jau 1408. g. kā "mazā muiža pie Straupes", 16.-19. gs. vairākkārt pārbūvēta un paplašināta, izveidots ainavu parks, 1938. g. nojaukts vārtu tornis un pils daļa uz ziemeļiem no tā, dienvidu daļa 1993. un 1995. g. cietusi ugunsgrēkā.

Avoti: LPag, LC, LE1

mazstraupieši

1. Pārgaujas novada Straupes pagasta apdzīvotās vietas "Mazstraupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazstrazde   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Strazdes pagastā.

Avoti: LC

mazstrazdenieki

1. Talsu novada Virbu pagasta apdzīvotās vietas "Mazstrazde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazstrazdnieki

1. Talsu novada Virbu pagasta apdzīvotās vietas "Mazstrazde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazstroķenieki

1. Durbes novada Vecpils pagasta apdzīvotās vietas "Mazstroķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazstroķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Durbes novada Vecpils pagastā.

Avoti: LC

Mazsunākste   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jaunjelgavas novada Sunākstes pagastā.

2. Mazsunākstes ezers - atrodas Jaunjelgavas novada Sunākstes pagastā, garums - ~550 m, lielākais platums - ~350 m.

Avoti: LC, LE1

mazsunākstieši

1. Neretas novada Mazzalves pagasta apdzīvotās vietas "Mazsunākste" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazsvarība   apv.

1. Vispārināta īpašība --> mazsvarīgs; šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: ME

mazsvarīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav būtiskas nozīmes, vērtības; maznozīmīgs.

Avoti: LLVV

mazsvarīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazsvarīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; maznozīmīgums.

Avoti: LLVV

mazsvīķieši

1. Siguldas novada Siguldas pagasta apdzīvotās vietas "Mazsvīķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazsvītrains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir maz svītru.

Avoti: LLVV

Mazšvirkale   vietv.

1. Rundāles novada Rundāles pagasta apdzīvotās vietas "Švirkale" nosaukuma variants.

Avoti: LC

maztālieši

1. Alojas novada Alojas pagasta apdzīvotās vietas "Maztāles" iedzīvotāji.

Avoti: V1

maztauku   ģen. īp. nozīmē

1. Tāds, kas satur maz tauku.

Avoti: MLVV

mazticams

1. Apšaubāms.

Avoti: Sin

mazticība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazticīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> mazticīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mazticīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir grūti pārliecināms (par ko), tāds, kas (ko) apšauba.

2. Tāds, kas maz vērības veltī reliģijai.

Avoti: LLVV

mazticis   apv.

1. Nespējīgs, nederīgs, nelietojams.

Avoti: ME

maztikusi   apv.

1. Nespējīga, nederīga, nelietojama.

Avoti: ME

maztirāžas   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir maza tirāža.

Avoti: LLVV

maztoksisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir mazs toksiskums.

Avoti: LLVV

maztonnāžas   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir mazs; reģistra tonnās izteikts tilpums (par kuģiem).

Avoti: LLVV

mazturība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazturīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mazturīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir maz mantas.

Avoti: LLVV

mazturīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> mazturīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

mazubrīd   apst.; reti

1. Mazu brīdi.

Avoti: LLVV

mazūdenis   apv.

1. Mazūdens.

Avoti: ME

mazūdens   -ūdens, v.; parasti vsk.

1. Sezonāls, ilgstošs, zems ūdenslīmenis upēs, ko nosaka sausi vai auksti laikapstākļi.

Avoti: ZTV

Mazuika   vietv.

1. Mazuikas ezers - atrodas Viduslatvijas zemienes Ropažu līdzenumā Ādažu novadā, Ādažu poligona teritorijā, garums - ~800 m, lielākais platums - ~300 m, lielākais dziļums - 5,8 m; Mazais Uikas ezers.

Avoti: LE1

mazuksnējs   apv.

1. Puslīdz mazs (par augumu); mazīgsnējs.

Avoti: ME

mazulēns   apv.

1. Dem. --> mazulis.

Avoti: ME

mazuliet   nelok.; ar lietv. ģen.; pareti.

1. Mazliet 1.

Avoti: LLVV

mazuliet   apst.; pareti

1. Mazliet 2(1).

2. Mazliet 2(2).

Avoti: LLVV

mazulietiņ   apv.

1. Mazliet 1.

Avoti: ME

mazulis   -ļa, v.

1. Mazs bērns.

2. apv. Mazais pirkstiņš.

Avoti: LLVV, ME

mazulīte   s.

1. Dem. --> mazulis.

Avoti: ME

mazuļi

1. Mazbērni.

2. Dzīvnieku jaunā paaudze.

Avoti: LE

mazum   apv.

1. Mazums.

Avoti: ME

mazumcena

1. Preču realizācijas cena pārdodot patērētājam pa vienai vai nelielā daudzumā.

Avoti: EV

mazumiņš   v.

1. Dem. --> mazums; ļoti neliels (kā) daudzums.

Avoti: MLVV

mazumis   apv.

1. Mazums.

Avoti: ME

mazumnieks   novec.

1. Mazinieks, meņševiks.

Avoti: VkG

mazumpircējs

1. Cilvēks, kas iegādājas preces mazumtirdzniecībā, personīgam patēriņam.

Avoti: MLVV

mazums   -a, v.; parasti vsk.

1. Mazs skaits, mazs apjoms, maza masa; neliels daudzums.

Iet mazumā— samazināties.

2. Vispārināta īpašība --> mazs (6), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> mazs (8), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. parasti vsk. akuz., retāk vsk. nom., apst. nozīmē. Maz 2(1).

5. apv. Bērnība.

Avoti: LLVV, ViV

Mazums   vietv.

1. Ezers Vidzemes augstienē, Amatas un Raunas (tās pietekas Vaives) ūdensšķirtnē, Cēsu novada Vaives pagastā, 183,3 m vjl., platība - 25,9 ha, garums - 0,65 km, lielākais platums - 0,45 km, lielākais dziļums - 5,3 m; Mazais ezers.

Avoti: LD

mazumtirdzniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Pārdošana tieši patērētājam (tirdzniecības pēdējais posms).

Avoti: LEV

mazumtirgotājs

1. Fiziska vai juridiska persona, kas piedāvā savus vai no vairumtirgotāja iegādātus pakalpojumus un/vai preces tieši patērētājam.

Avoti: TvV

mazūns   novec.

1. Rūgušpiens ar īpatnēju aromātisku garšu un smaršu, armēņu nacionālais ēdiens.

Avoti: KV

Mazupciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Rojas novadā.

Avoti: LC

Mazupe   vietv.

1. Cieceres ezera pieteka Saldus un Brocēnu novadā, garums - 16 km, kritums - 8,3 m, dažkārt tiek uzskatīta par Cieceres augšteci; Mazupīte.

2. Ventas labā krasta pieteka Skrundas un Kuldīgas novadā, garums - 14 km, kritums - 13 m; Mellupe; Melnupe; Kanneniekupe; augštecē Plāņupe un Vadžupe.

3. Iesalas otrs nosaukums lejpus Urpeles ietekas.

4. Trumpe - Stendes labā krasta pieteka Ventspils novadā.

Mazupes parastās purvmirtes atradne— botāniskais liegums parastās purvmirtes aizsardzībai, atrodas Ventspils novada Ances pagastā, Trumpes jeb Mazupes ielejā, valsts aizsardzībā kopš 1987. g., platība - 129,7 ha.

5. Tērandes labā krasta pieteka Kuldīgas un Ventspils novadā, garums - ~7 km.

Avoti: LD, La1

Mazupīte   lat.

1. Aģes labā pieteka Vidzemes piekrastē, Limbažu novada Skultes pagastā un Salacgrīvas novada Liepupes pagastā, garums - 15 km, kritums - 21 m, sākas Metsepoles līdzenumā pie Stienes; Aģes strauts.

2. Mazupe - Cieceres ezera pieteka.

Avoti: LD, LPag

Mazuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

2. Lielie Mazuri - Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Bērza Rubeņi" daļa, agrāk bija atsevišķs skrajciems.

3. Mazie Mazuri - Preiļu novada Pelēču pagasta apdzīvotās vietas "Bērza Rubeņi" daļa, agrāk bija atsevišķs skrajciems.

4. Mazuru ezeru augstiene - Baltijas grēdas daļa Polijas ziemeļaustrumos ("Pojeziere Mazurskie"), ūdensšķirtne starp Pregoļu un Vislu, augstums - līdz 312 m (Dilevskas kalns), daudz glaciālas izcelsmes ezeru (1620 ezeru lielāki par 1 ha) ar kopējo platību 310 kvadrātkilometru.

Avoti: LC, PZT

mazuri

1. Poļu etnogrāfiska grupa, Polijas ziemeļaustrumu rajonu iedzīvotāji, saglabājuši dažas dialekta īpatnības, tradicionālās kultūras iezīmes (tautas tērpi, kokgriezumi u. c.), ticīgie - gk. protestanti.

Avoti: EV, PZT

mazūrijs   novec.

1. Ķīmisks elements ar kārtas skaitli 75.

Avoti: KV

mazurka   -as, s.

1. Poļu deja 3/4 taktsmērā; šīs dejas mūzika.

Avoti: LLVV

mazuties

1. Mazliet.

Avoti: Sin

mazuts   -a, v.; parasti vsk.

1. Naftas pārtvaices atlikums pēc benzīna, petrolejas un dīzeļdegvielas destilēšanas no naftas.

Avoti: LLVV

mazvācietis   vēst.

1. Latvijā, īpaši Vidzemē ~17.-19. gs. izplatīts nabadzīgāko vācu (un arī citu tautību) ieceļotāju apzīmējums.

Avoti: JkV

mazvakariņas   apv.

1. Dažos novados maltīte pēc vakariņām.

Avoti: LE

mazvalkāts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir maz, arī neilgu laiku valkāts.

Avoti: LLVV

Mazvalle   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecumnieku novada Valles pagastā.

Avoti: LC

mazvalsts   v.

1. Neliela valsts.

Avoti: MLVV

mazvārdains   apv.

1. Nerunīgs, vārdiem nabags.

Avoti: ME

mazvārdība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazvārdīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mazvārdīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas maz runā; tāds, kas lieto maz vārdu.

Avoti: LLVV

mazvārdīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Mazvārdība.

Avoti: LLVV

mazvarīgs   apv.

1. Bezspēcīgs, nevarīgs.

Avoti: ME

Mazvasaraudzi   vietv.

1. Gulbenes novada Druvienas pagasta apdzīvotās vietas "Mazvasaraudži" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Mazvasaraudži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Druvienas pagastā.

Avoti: LC

mazvelosipēds   -a, v.

1. Mazizmēra velosipēds.

Avoti: LLVV

mazvērtība   -as, s.; parasti vsk.

1. Neticība sev, saviem spēkiem; savu trūkumu, parasti pārspīlēta, izjūta.

Mazvērtības komplekss— sajūta, ka persona ir mazāk nozīmīga vai spējīga par citām personām.

2. Vispārināta īpašība --> mazvērtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; mazvērtīgums.

Avoti: LLVV

mazvērtīgi   apst.

1. Mazvērtīgs.

Avoti: LV87

mazvērtīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir maza vērtība; tāds, kas maz atbilst, ir maz piemērots noteiktām lietošanas, izmantošanas prasībām.

Avoti: LLVV

mazvērtīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mazvērtīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; mazvērtība (2).

Avoti: LLVV

mazvien   apv.

1. Daudzmaz.

Avoti: ViV

mazvietīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir maz vietu (par transportlīdzekļiem).

Avoti: LLVV

Mazvilce   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jelgavas novada Vilces pagastā.

Avoti: LC

mazvirbenieki

1. Talsu novada Abavas pagasta apdzīvotās vietas "Mazvirbi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazvirbi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Abavas pagastā.

Avoti: LC

mazvirbnieki

1. Talsu novada Abavas pagasta apdzīvotās vietas "Mazvirbi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mazvīrcele

1. dsk. Vīrceļu dzimtas ģints ("Chaenorhinum"), viengadīgi vai daudzgadīgi lakstaugi, parasti ar dziedzermatiņiem, 20 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Mazā mazvīrcele— mazvīrceļu suga ("Chaenorhinum minus").

Avoti: LD

mazvirsa   apv.

1. Šķidrums no krējuma un olām, ar ko apsmērē raušu virsas.

Avoti: KV

mazzālains   apv.

1. Ar zāli nabadzīgs, reti saaugusi neliela zāle.

Avoti: ME

Mazzalva   vietv.

1. Neretas novada Zalves pagasta apdzīvotās vietas "Mazzalve" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Mazzalve   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Neretas novada Zalves pagastā.

2. Mazzalves pagasts - pagasts Neretas novadā (līdz 2009. g. - Aizkraukles rajonā) ar administratīvo centru Ērberģē, robežojas ar Zalves un Pilskalnes pagastu, kā arī ar Vecumnieku un Jaunjelgavas novadu un Lietuvu; bijušie nosaukumi: Ērberģes pagasts, vāciski - Herbergen, krieviski - Gerbergenskaja.

Mazzalves pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta pirmskara Mēmeles pagasta ziemeļu daļa un Kurmenes pagasta austrumu daļa, savukārt pirmskara Mazzalves pagasta dienvidaustrumu daļa - Mazzalves apkaime pievienota tagadējam Zalves pagastam.

Avoti: LPag, LC, LE1

mazzalvieši

1. Neretas novada Zalves pagasta apdzīvotās vietas "Mazzalve" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mazzalvīte   vietv.

1. Mazzalvītes purvs - dabas liegums Viduslatvijas zemienes Taurkalnes līdzenumā, Neretas novada Zalves pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 267 ha, augstais purvs un neliela upīte, kurā mīt platgalve un strauta nēģis, zemsedzē reti un aizsargājami augi.

Avoti: LE1

Mazzante   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kandavas novada Zantes pagastā.

Avoti: LC

mazzarains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir maz zaru; mazzarots.

Avoti: LLVV

mazzarots   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir maz zaru; mazzarains.

Avoti: LLVV

mazzemnieks   -a, v.

1. Sīkzemnieks.

Avoti: LLVV

mazziedains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir maz ziedu vai ziedkopu (par augiem); mazziedu (1).

2. Tāds, kam ir mazi ziedi (par augiem); mazziedu (2).

Avoti: LLVV

mazziedu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir maz ziedu vai ziedkopu (par augiem).

2. Tāds, kam ir mazi ziedi (par augiem).

Avoti: LLVV

mazzināms   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. v. nozīmē

1. Tāds, kas ir maz, slikti zināms.

Avoti: MLVV

mazzinīgs   sar.

1. Tāds, kas maz zina (parasti konkrētā jautājumā, problēmā).

maž.   saīs.

1. Mažors (nošu, skaņu ierakstu un audiovizuālo materiālu aprakstos).

Avoti: i1

maždžurs   apv.

1. Metāla (neliela) piesta.

Avoti: KiV

Mažeiķi   vietv.

1. Pilsēta Lietuvā, Telšu apriņķī, rajona pašvaldības administratīvais centrs, 36420 iedzīvotāju (2013. g.), pilsētas tiesības kopš 1924. g.

Avoti: PuA, Wi

māžeklis   apv.

1. Spoks, māņu tēls.

2. Tas, kas māžojas; āksts, ērms.

3. Cilvēks, kas tic māņiem, burvībām.

Avoti: SiV, ViV

mažģakleņš   apv.

1. Neliels tīkls.

Avoti: ME

mažģekls   apv.

1. Neliels tīkls.

Avoti: ME

māži   novec.

1. Spoki, iedomas.

Avoti: LE

māžīgs   sar.

1. Ākstīgs.

Avoti: Sin

māžināt   apv.

1. Burvības, māņus radīt, rādīt burvestības, ķircināt, āzēt.

Avoti: ME

māžļoties   apv.

1. Ķēmoties, ākstīties.

2. Māt ar roku.

3. Burt (ar roku kustībām).

Avoti: TlV

mažorante   mat.

1. Reālu skaitļu virkne vai funkcija, kuras vērtība katrai argumenta vērtībai nav mazāka par dotās virknes vai funkcijas vērtību.

Avoti: ZTV

mažorīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Jautrs, pacilāts; mažors (2) (2).

2. Mažors (2) (1).

Avoti: LLVV

mažoritārs   -ais; s. -a, -ā; jur.

1. Tāds, kas attiecas uz balsu vairākumu, tāds, kas ir atkarīgs no balsu vairākuma.

Mažoritārās vēlēšanas— vēlēšanu sistēma, kur tiek ņemtas vērā tikai par to kandidātu vai politisko partiju nodotās balsis, kura ir ieguvusi balsu vairākumu.

Avoti: LLVV

mažoritāte

1. Vairākums.

Avoti: PL

mažorminors   mūz.

1. Pretējas noslieces skaņkārtu apvienojums vienas sistēmas ietvaros.

Avoti: SV99

mažors   -a, v.; mūz.

1. Skaņkārta, kuras noturīgās skaņas (pirmā, trešā, piektā pakāpē) veido lielo trijskani.

Dabiskais mažors— mažora skaņkārtas paveids, kurā skaņas sakārtotas pēc formulas: tonis - tonis - tonis - pustonis - tonis - tonis - tonis - pustonis.

Harmoniskais mažors— mažora skaņkārtas paveids, kas radies, dabiskajam mažoram pazeminot 6. pakāpi.

Melodiskais mažors— mažora skaņkārtas paveids, kas radies, dabiskajam mažoram pazeminot 6. un 7. pakāpi.

Avoti: LLVV

mažors   -ais; s. -a, -ā;

1. mūz. Saistīts ar mažoru (1), tam raksturīgs.

2. Jautrs, pacilāts; mažorīgs (1).

Avoti: LLVV

māžoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Izturēties muļķīgi, aušīgi, dīvaini; censties pievērst sev uzmanību ar dažādiem pārspīlējumiem uzvedībā, apģērbā, valodā u. tml.; nenopietni rīkoties; ākstīties.

2. apv. Burties, zīlēt.

Avoti: LLVV, ViV

māžs   -a, v.

1. Rēgs.

2. sar. Āksts.

Avoti: LLVV

Mažupe   vietv.

1. Mūsas labā krasta pieteka Lietuvā, garums - 42 km.

Avoti: LD

Mažupīte   vietv.

1. Neliela upe Abula baseinā, Spindupes kreisā pieteka, garums - ~4 km.

Avoti: LPag

MB   saīs.

1. Megabaits (angļu megabyte).

Avoti: i2

Mb   saīs.

1. Megabits.

Avoti: D3

Mba   vietv.

1. Pilsēta Fidži Republikā, Viti Levu salā, 63100 iedzīvotāju (1996. g.).

Avoti: LpA, PuA

MBA   saīs.

1. Maģistra grāds uzņēmējdarbības vadīšanā (angļu Master of Bussiness Administration).

Avoti: PL

Mbabane   vietv.

1. Svazilendas galvaspilsēta (angļu val. "Mbabane"), 81300 iedzīvotāju, dzelzceļa līnija savieno ar jūras ostu - Maputu (Mozambikā).

Avoti: LģE

Mbale   vietv.

1. Pilsēta Ugandas austrumos ("Mbale"), Elgona kalna piekājē, 70400 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA, PZT

Mbama   vietv.

1. Upe Kamerūnā ("Mbam"), Sanagas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Mbandaka   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Ekvatora provinces administratīvais centrs, osta pie Ruki ietekas Kongo, 262800 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

mbandži

1. Bandu tautas cilts, dzīvo Centrālāfrikā un Kongo ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT

mbar   saīs.

1. Mērvienības milibārs apzīmējums.

Avoti: LEV

Mbarāra   vietv.

1. Pilsēta Uganda, 69200 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

MBC   med., saīs.

1. Minimālā baktericidālā koncentrācija (angļu "minimum bactericidal concentration").

Avoti: TM5

MBD

1. Minimālā smadzeņu disfunkcija (ngļu "minimal brain dysfunction").

Avoti: LEV

Mbeja   vietv.

1. Pilsēta Tanzānijā, valsts dienvidrietumu daļā, provinces administratīvais centrs, 266400 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

mbembi

1. Džukunu tautai radniecīga cilts Nigērijā.

Avoti: PZT

MBI   saīs., ek.

1. Jaunās vadības veikta akciju iegāde (angļu "management buy-in"), darījums, kad uzņēmumu pērk investori, kas nav pašreizējie uzņēmuma akcionāri vai vadība.

Avoti: EF

Mbidi   mit.

1. Mbidi Kiluve - lubu (Āfrika, Kongo Demokrātiskā Republika) mitoloģijā - valdnieka dēls, varoņa Kalalas Ilungas tēvs.

Avoti: PmV

mbisimo   mit.

1. Centrālāfrikas azandu metafizikā smalkās matērijas ķermenis, kas var atdalīties no materiālā ķermeņa.

Avoti: MrJ

MBO   saīs., ek.

1. Akciju pārdošana vadībai (angļu "management buy-out"), darījums, kurā uzņēmuma vadība pērk sava uzņēmuma akcijas no līdzšinējiem akcionāriem.

Avoti: EF

mboko

1. Dualu tautas (Kamerūnā) dualu grupas cilts.

Avoti: PZT

Mbombela   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikā ("Mbombela"), Mpumalanas provinces administratīvais centrs, 58700 iedzīvotāju (2012. g.); līdz 2009. gada oktobrim pilsētas nosaukums bija Nelspreita.

Avoti: LpA, PuA, Wi

Mbombianda   mit.

1. Mongo-nkundu (Kongo Demokrātiskā Republika) mitoloģijā - dievs - demiurgs, kurš ir neredzams, tāpat kā dvēseles, kas pie viņa nonāk pēc nāves.

Avoti: Mit

Mbooms   mit.

1. Kubu (Kongo Demokrātiskā Republika) mitoloģijā - demiurgs, viens no pirmajiem dieviem.

Avoti: PmV

Mbuda   vietv.

1. Pilsēta Kamerūnā, Rietumu reģionā, 110100 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

mbugi

1. Irakvu tautai tuvu radniecīga etniska grupa, dzīvo Tanzānijas vidienē, valoda pieder pie semīthamītu saimes kušītu grupas irakvu apakšgrupas, vietējie tradicionālie ģints ticējumi un kulti.

Avoti: PZT

mbuli

1. Irakvi - tauta Tanzānijā.

Avoti: PZT

mbumi

1. Čambu tautai radniecīga cilšu grupa Kamerūnas ziemeļos un Nigērijas austrumos, gk. zemkopji.

Avoti: PZT

mbundi

1. Tauta Angolā, Zairā, Zambijā, valoda pieder pie bantu valodām, ticīgie - kristieši, saglabājuši tradicionālos ticējumus.

Avoti: EV

mbuni

1. Bambundi - tauta Angolā.

Avoti: PZT

Mbūra   vietv.

1. Pilsēta Senegālā, Fatikas reģionā, 181800 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

Mbužimaji   vietv.

1. Pilsēta Kongo Demokrātiskās Republikas dienvidos (angļu val. "Mbuji-Mayi"), Bušimajes krastā, Austrumkasai provinces centrs, 919000 iedzīvotāju (2007. g.); līdz 1966. g. saucās Bakvanga.

Avoti: LģE

Mc

1. Saīsinājums no skotu Mac "dēls" (lieto pie uzvārda).

Avoti: LEV

MC

1. saīs., vietv. Monako, valsts divburtu kods.

2. Skaitļa 1100 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: LpA

MCA   med., saīs.

1. Vidējā galvas smadzeņu artērija (angļu "middle cerebral artery").

Avoti: TM5

Mcal   saīs.

1. Megakalorija.

Avoti: i1

MCD

1. med., saīs. Vidējais eritrocītu diametrs (angļu "mean cell diameter").

2. Skaitļa 1400 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: TM5

McDonalds's   angļu val.

1. Makdonalds - amerikāņu ātrās ēdināšanas restorānu tīkls (gk. hamburgeri).

Avoti: LEV

Mcenska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Orlas apgabalā, 39800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

MCF   med., saīs.

1. Makrofāgu hemotakses faktors (angļu "macrophage chemotactic factor").

Avoti: TM5

MCH   med., saīs.

1. Vidējā eritrocītu hemoglobīna koncentrācija (angļu "mean corpuscular hemoglobin").

Avoti: TM5

MCHC   med., saīs.

1. Vidējā eritrocītu hemoglobīna koncentrācija (angļu "mean corpuscular hemoglobin concentration").

Avoti: TM5

Mcheta   vietv.

1. Pilsēta Gruzijā, Mchetas-Mtianeti mharē, pie Aragvi ietekas Kūrā, 10000 iedzīvotāju (2012. g.), līdz VI gs. - Ibērijas galvaspilsēta, viduslaikos - Gruzijas reliģiskais centrs.

Avoti: PZT, PuA, Wi

MCL

1. saīs., med. Atslēgas kaula viduslīnija (angļu "midclavicular line").

2. Skaitļa 1150 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: TM5

MCM

1. Skaitļa 1900 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: KV

MCML

1. Skaitļa 1950 apzīmējums romiešu cipariem.

MCMLI

1. Skaitļa 1951 apzīmējums romiešu cipariem.

MCMLX

1. Skaitļa 1960 apzīmējums romiešu cipariem.

MCMLXX

1. Skaitļa 1970 apzīmējums romiešu cipariem.

MCMX

1. Skaitļa 1910 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: KV

MCMXIV

1. Skaitļa 1914 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: KV

MCMXVII

1. Skaitļa 1917 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: KV

MCMXXVII

1. Skaitļa 1927 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: KV

MCMXXXV

1. Skaitļa 1935 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: KV

MCMXXXVIII

1. Skaitļa 1938 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: KV

MCP   saīs.

1. Meliorācijas celtniecības pārvalde.

Avoti: i1

MCTD   med., saīs.

1. Jaukta saistaudu slimība (angļu "mixed connective tissue disease").

Avoti: TM5

MCV

1. med., saīs. Vidējais eritrocītu tilpums (angļu "mean corpuscular volume").

2. Skaitļa 1105 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: TM5

mčadi

1. No kukurūzas miltiem cepta plāna un apaļa gruzīnu maize.

Avoti: PL

Md   saīs.

1. Mendelevijs (ķīm. elements, lietoti arī nosaukumi: mendeļejevijs, mendeļevijs, mendelēvijs).

Avoti: i1, PP, FF

MD

1. Skaitļa 1500 apzīmējums romiešu cipariem.

Mda   vietv.

1. Upe Krievijā, Novgorodas apgabalā, Msta labā krasta pieteka.

Avoti: LpA

MDA   saīs.

1. vietv. Moldova, valsts trīsburtu kods.

2. Medicīnas darbinieku arodbiedrība.

Avoti: i1

MDCCCCXXII

1. Skaitļa 1922 apzīmējums romiešu cipariem; arī MCMXXII.

Avoti: WD

Mde   novec., saīs.

1. Kundze (fr. "madame").

Avoti: KV

MDF   saīs.

1. Koksnes pārstrādes produkts, vidēji blīvas kokšķiedras plātne (angļu "medium density fiber (fiberboard)").

Avoti: PL

MDG   saīs., vietv.

1. Madagaskara, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

MDIC

1. saīs. Militārā dienesta iesaukšanas centrs.

2. Skaitļa 1599 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: i2

MDL   saīs.

1. Moldovas leja; Moldovas Republikas valūtas kods, sīknauda - bans.

Avoti: PnR

MDL

1. Skaitļa 1550 apzīmējums romiešu cipariem.

MDMA   saīs.

1. Metilēndioksimetamfetamīns -- narkotiska viela, halucinogēns; sintezēta 1914. gadā; ekstazī, ecstasy.

Avoti: PL

MDN   saīs.

1. Mākslas darbinieku nams.

Avoti: i1

MDP   saīs.

1. Kondensators, kura viens elektrods ir metāla, otrs - pusvadītājmateriāls, un starp tiem atrodas dielektriķa slānis (metāls - dielektriķis - pusvadītājs).

Avoti: EV

MDS   el.

1. Magnetodzinējspēks - fizikāls lielums, kas raksturo magnētiskā lauka avotu - elektrisko strāvu.

Avoti: ZTV

MDV   saīs., vietv.

1. Maldīvija, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

Me   mit.

1. Šumeru (vēst. Mezopotāmija) mitoloģijā - dievišķie noslēpumainie spēki, kas pārvalda pasauli.

Avoti: Mit

mē   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu dažu dzīvnieku (parasti kazas, aitas) balss skaņas.

Avoti: LLVV

Mē   vietv.

1. Upe Francijā ("Meu"), Bretaņā, Vilēnas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

ME   saīs., vietv.

1. Melnkalne, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

Mealjada   vietv.

1. Pilsēta Portugālē ("Mealhada"), Aveiru apgabalā, 20400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Meandra   vietv.; vēst.

1. Lielā Menderesa - upe Turcijā, tās senāks nosaukums.

Avoti: PZT

meandrēšana   ģeol.

1. Upes gultnes līkumošanās.

Avoti: ZTV

meandrēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; intrans.

1. Līkumoties (par upes gultni).

Avoti: LLVV

meandrisks   novec.

1. Līkumains.

Avoti: SW08

meandrs   -a, v.

1. Upes gultnes līkums, kas rodas, straumes augšējai daļai plūstot uz izliekto, bet apakšējai daļai - uz ieliekto krastu.

2. Ģeometrisks ornaments (parasti sengrieķu mākslā), kurā atkārtojas taisnā leņķī lauztu, retāk liektu līniju spirāles.

Avoti: LLVV

meat   novec.

1. Gaļa, gaļas ēdiens.

Avoti: KV

meatometrs   med.

1. Instruments lūmena diametra mērīšanai.

Avoti: TM5

meatoplastika   med.

1. Auss ejas plastiskā operācija.

Avoti: TM5

meatorāfija   med.

1. Atveres aizšūšana.

Avoti: TM5

meatoskops   med.

1. Endoskops urīnizvadkanāla apskatei.

Avoti: TM5

meatotomija   med.

1. Urīnizvadkanāla ārējās atveres paplašināšana iegriežot; sašaurināta urīnizvadkanāla paplašināšana ar griezienu no iekšpuses.

Avoti: TM5

mēb.   saīs.

1. Mēbeļu-.

Avoti: i1

Meba

1. astr. Urāna pavadonis ("Mab"), vidējais attālums no planētas - 97734 km, izmēri - 10 km.

Avoti: ZvD-203-27

mēbele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Telpu iekārtas priekšmets.

Mīkstās mēbeles— mēbeles, kuru elementi ir atsperu bloki un polsteri.

Avoti: LLVV

mēbelējums   -a, v.

1. Telpas iekārtojums ar mēbelēm.

Avoti: LLVV

mēbelēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Iekārtot (telpu) ar mēbelēm.

Mēbelēta istaba— istaba, ko izīrē kopā ar mēbelēm.

Avoti: LLVV

mēbeļaudums   -a, v.

1. Audums mēbeļu apvilkšanai; mēbeļu audums; mēbeļdrāna.

Avoti: LLVV

mēbeļdrāna   -as, s.

1. Drāna mēbeļu apvilkšanai; mēbeļu drāna; mēbeļaudums.

Avoti: LLVV

mēbeļniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Mēbeļu ražošana, izgatavošana.

Avoti: LLVV

mēbeļnieks   -a, v.

1. Mēbeļu ražotājs, izgatavotājs.

Avoti: LLVV

mēbeļrūpnīca   -as, s.

1. Mēbeļu rūpnīca.

Avoti: LLVV

mēbeļrūpniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Kokapstrādes rūpniecības nozare, kas ražo mēbeles dzīvojamām un sabiedriskām telpām.

Avoti: EV

mebendazols   med.

1. Medikaments, ko lieto pret cērmēm un spalīšiem.

Avoti: VE

Mēbiusa

1. Mēbiusa lenta (lapa) - vienpusējas virsmas piemērs, ko var izveidot, ja papīra sloksni pagriež par 180 grādiem un galus salīmē kopā.

Avoti: LEV

mebra   novec.

1. Ēģiptiešu tilpuma mērs, 4,125 l.

Avoti: KV

Meca   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Metz"), Lotringas reģiona un Mozeles departamenta administratīvais centrs, 120700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Mecamora   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Armaviras marzā, 10500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

mecāns   apv.

1. Koka nūja vai runga ar ko sist.

Avoti: ME

meceklis   apv.

1. Maisījums; ēdiens, kas pagatavots no dažādu ēdienu atlikumiem.

2. Maizes mīkla putnu barošanai.

Avoti: ME

mecekls   apv.

1. Kaut kas trekns un smags.

Avoti: ME

mecenātisms

1. Mākslas, zinātnes, arī sporta, dažādu kultūras un labdarības pasākumu finansiāla un materiāla atbalstīšana.

Avoti: SV99

mecenāts   -a, v.

1. Bagāts zinātnes, mākslas, arī sporta veicinātājs.

Avoti: LLVV

mecēns

1. Persona, kas savā dāsnā devīgumā kā literātu un mākslinieku atbalstītājs līdzinās Mecēnam ("Gaius Cilnius Maccenas"), cēzara Augusta ministram senajā Romā.

Avoti: KuL

mecēns   apv.

1. Koka nūja vai runga ar ko sist.

Avoti: ME

mecgērija   lat.

1. dsk. Aknu sūnu klases jungermanniju apakšklases ģints ("Metzgeria"), Latvijā konstatēta 1 s.

Avoti: LD

mechanika   novec.

1. Mehānika - zinātne par līdzsvaru un kustībām.

Avoti: LV93

mechaniķis   novec.

1. Speciālists mehānikā.

Avoti: LV93

mechanisks   novec.

1. Mehānisks.

Avoti: LV93

mechanisms   novec.

1. Mehānisms - ierīce kustību pārveidošanai; mašīnas iekšējā ietaise.

Avoti: LV93

mechanizācija   novec.

1. Mehanizācija - pāreja no roku darba uz mašīnu darbu.

Avoti: LV93

mechanizēt   novec.

1. Mehanizēt - pakļaut mehanizācijai.

Avoti: LV93

mechitarieši   novec.

1. Armēņu ordeņa kongregācija; ievērojami ar saviem zinātniskiem darbiem par armēņu valodu un rakstniecību.

Avoti: KV

mecilināms   med.

1. Medikaments, piemērots multirezistentu mikroorganismu izraisītu infekciju ārstēšanai.

Avoti: VE

Mecingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Metzingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 21200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

mēcisms   med.

1. Vienas vai vairāku ķermeņa daļu nenormāls garums.

Avoti: TM5

mecistāze   med.

1. Process, kurā muskulis pagarinās, bet nezaudē sākotnējo spraiguma pakāpi.

Avoti: TM5

mecistocefālisks   med.

1. Tāds, kam cefāliskais indekss 71.

Avoti: TM5

Meckjuļskaja   vietv., vēst.

1. Rūjienas novada Lodes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

meco

1. Vidū, vidējs.

2. Gurnģērba vai plecģērba garums - līdz pacelei, piem., mecokleita, mecosvārki.

Avoti: KV, ZTV

mecoforte   mūz.

1. Dinamikas apzīmējums mūzikā - vidēji skaļi.

Avoti: MūV

mecompte   novec.

1. Pārskatīšanās.

Avoti: KV

meconopsis   lat.

1. Zilās magones.

Meconopsis betonicifolia— Himalaju zilā magone.

Meconopsis cambrica— Velsas kalnmagone, zilo magoņu suga.

Avoti: DaE

mecopiano   mūz.

1. Dinamikas apzīmējums mūzikā - vidēji klusu.

Avoti: MūV

mecoptera   lat.

1. Knābgalvji.

Avoti: LD

mecoreljefs

1. Puscilnis - cilnis, kura apjomīgā daļa izceļas virs plaknes tieši ar pusi no sava biezuma.

Avoti: MkV

mecosoprāns   -a, v.; mūz.

1. Vidēji augsta sieviešu balss (starp soprānu un altu).

2. Cilvēks, kam ir šāda balss.

Avoti: LLVV

mecostethus   lat.

1. Taisnspārņu apakškārtas ģints.

Mecostethus grosus— purvu sisenis.

Avoti: LD

mecotinta   -as, s.

1. parasti vsk. Paņēmiens vara iespiedformu izgatavošanai ar rokām.

2. Ar šādu iespiedformu iegūtais teksts, attēls.

Avoti: LLVV

Mecova   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Epiras perifērijā, 2500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Mečeks   vietv.

1. Kalnu masīvs Ungārijas dienvidrietumos, augstākā virsotne - Zenges kalns (682 m), kaļķakmeņi, merģeļi, smilšakmeņi, karstie avoti.

Avoti: PZT

Mečina   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Tulčas žudecā, 8200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Mečīna   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Plzeņas apgabalā, 1120 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

mečukavāt   apv.

1. Spēlēt bumbu.

Avoti: KiV

mečuks   apv.

1. Spēļu bumba.

Avoti: KiV

MED   med., saīs.

1. Minimālā efektīvā deva (angļu "minimum effective dose").

Avoti: TM5

med.   saīs.

1. Medicīna; medicīnisks.

Avoti: i2

Meda   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Meda"), Lombardijas reģiona Moncas un Briancas provincē, 23300 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Portugālē ("Meda"), Gvardas apgabalā, 5200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

medaga   apv.

1. Lietaskoks; ciets koks, no kā pagatavo dažādus rīkus.

2. Lieta.

Avoti: TlV

mēdaga   apv.

1. Kāds, kas mēdās.

Avoti: ME

medaine   apv.

1. Īstā madara ("Galium verum").

Avoti: Aug2

medainība   s.

1. Vispārināta īpašība --> medains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

medains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas satur medu; tāds, kam ir medus piedeva.

// pārn. Pārspīlēti laipns, arī glaimīgs (parasti par balsi, runu).

2. Tāds, kam ir medus smarža vai garša.

Avoti: LLVV

medainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> medains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> medains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

medaiņš   apv.

1. Ar medu aplipis, noziests.

Avoti: ĒiV

medājs   apv.

1. Ar medu apziests.

Avoti: ME

Medajtērce   vietv.

1. Glāžupes kreisā krasta pieteka Alojas novada Staiceles pagastā, garums - ~2 km.

Avoti: La1, LD

medālis   apv.

1. Medaļa.

Avoti: ĒiV

medaljons   -a, v.

1. Kaklā karināms apaļš vai ovāls plakans juvelierizstrādājums; kaklā karināma šādas formas maza, plāna kārbiņa kā (parasti portreta) ievietošanai.

2. Monumentāli dekoratīvajā un lietišķajā mākslā - apaļš vai ovāls laukums, kas rotāts ar attēlu vai ornamentu (piemēram, ciļņa, mozaīkas, gleznojuma tehnikā).

Avoti: LLVV

medāls   novec.

1. Medaļa.

Avoti: LME

medalus   -alus, v.; tikai vsk.

1. Alus, kas ir raudzēts kopā ar medu; dzēriens, kam pēc noraudzēšanas ir pievienots medus.

Avoti: LLVV

medaļa   -as, s.

1. Īpaša, parasti apaļa, zīme, kas izgatavota kāda vēsturiska notikuma atcerei, izcila sabiedriska vai kultūras darbinieka piemiņai.

2. Šāda veida zīme - apbalvojums par nopelniem.

Medaļas lente— katrai medaļai noteikta veida lente, ko var nēsāt medaļas vietā.

Avoti: LLVV

medaļieris   novec.

1. Mākslinieks, kas pēc zīmējuma izgatavo medaļu paraugciļņus un kaļ iedobus.

Avoti: KV

medaļnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas ir apbalvots ar medaļu.

Avoti: LLVV

medaļons   novec.

1. Medaljons.

Avoti: KV

Medana   vietv.

1. Pilsēta Indonēzijā (indon. val. "Medan"), Sumatras salas ziemeļaustrumos, 24 km no Indijas okeāna Malakas šauruma, 1,8 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

medane   novec.

1. Abesīniešu šķidruma mērs, 8,127 l; pieņemtais svars sviestam - 7,465 kg.

Avoti: KV

medāt   apv.

1. Izdalīt nektāru, medus rasu u. tml. (par augiem).

Avoti: KiV

mēdāt   apv.

1. Rādīt mēli, izsmiet, apsmiet; stostīties.

Avoti: ME

mēdāties   apv.

1. Rādīt mēli, izsmiet, apsmiet; stostīties.

Avoti: ME

medatkas   apv., hip.

1. Ārstniecības kliņģerīte ("Calendula officinalis").

Avoti: Aug2

medaunieks   -a, v.; etn.

1. Īpašas formas māla trauks medus glabāšanai (Austrumlatvijā).

Avoti: LLVV

Mēdba   mit.

1. Ķeltu mitoloģijā - dievišķas izcelsmes burve, Konahtas valdniece, Olsteras varoņu Konhobara un Kuhulina galvenā pretiniece karā, par ko vēsta eposs "Kulaņas buļļu nolaupīšana".

Avoti: PmV

Medden   vietv., vēst., vācu val.

1. Medes muiža, kas atradās Jelgavas apriņķa Jaunauces pagastā.

Avoti: KV

mede   apv.

1. Medības.

Avoti: LE

Medebaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Medebach"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 7900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

medēdis   apv.

1. Medus āpsis ("Mellivora capensis"), līdzīgs āpsim, radniecīgs caunai, visai lempīgs laupītājs zvērs, Āfrikas dienvidaustrumos un Indijā.

Avoti: LME, KW

Medeja   vietv.

1. Pilsēta Alžīrijas ziemeļos, vilājas administratīvais centrs, 123500 iedzīvotāju (1998. g.).

Avoti: PZT

Mēdeja

1. Sengrieķu mitoloģijā - Kolhīdas valdnieka meita, burve, kas argonautam Jāsonam palīdz iegūt zelta aunādu; Jāsonam par neuzticību atriebdamās, nogalina savu sāncensi un savus un Jāsona dēlus.

Avoti: SV99

medeklis   apv.

1. Mednieks.

Avoti: LE

mēdeklis   apv.

1. Kāds, kurš atdarina, izsmej, izzobo.

Avoti: ME

medelis   apv.

1. Medaļa.

2. Ap kaklu nēsājams katoļticīgo medaljons ar Jēzus, Dievmātes, svēto attēliem.

Avoti: KiV

medelīts   apv.

1. Ap kaklu nēsājams katoļticīgo medaljons ar Jēzus, Dievmātes, svēto attēliem.

Avoti: KiV

Medeljina   vietv.

1. Pilsēta Kolumbijā (sp. val. "Medellin"), Centrālajā Kordiljerā 1525 m vjl., Antjokijas departamenta centrs, 2 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE

Medeļina   vietv.; novec.

1. Medeljina - pilsēta Kolumbijā.

Avoti: PZT

Medemblika   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Medemblik"), Ziemeļholandes provincē, 43400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Medemciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Olaines novada Olaines pagastā.

Avoti: LC

Mēdemciems   vietv.

1. Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Medemciems" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Medemhof   vietv., vēst., vācu val.

1. Meduma muiža, kas atradās Ilūkstes apriņķa Kurcuma pagastā.

Avoti: KV

Mēdemi   vietv.

1. Mēdemu purvs - atrodas pie Rīgas dienvidu robežas, ~0,5 km no Baložu dzelzceļa stacijas (purva ziemeļu daļa Rīgas teritorijā), platība - 3400 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 5,6 m, zemākajās vietās lieli sapropeļa krājumi, kopš 1946. g. tiek iegūta kūdra, izmantotās teritorijas lielāko daļu aizņem mazdārziņi.

Avoti: LE1

medene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Bazīdiju sēņu afilloforu rindas adateņu dzimtas suga ("Sarcodon imbricatum").

2. Sēne ar zvīņainu, melni brūnu cepurīti.

Avoti: LPE, Aug2

medene   apv.

1. Krustziežu dzimtas augs ar veselām sēdošām lapām un medaini smaržojošiem baltiem vai violetiem ziediem.

2. Mīkstā madara ("Galium mollugo").

3. Pļavas bitene ("Geum rivale").

Avoti: LLVV, ME

medene   apv.

1. Mercpīle ("Anas platyrhynchos").

Avoti: ME

medene   apv.

1. Kamene, arī kāda pelēksvītrota alu bite.

Avoti: ME

medene   apv.

1. Sievietes dzimumorgāns.

Avoti: ME

medenes   apv.

1. Ārstnieciskais lakacis ("Pulmonaria officinalis").

2. Madaras ("Galium").

3. dsk. Medene.

Avoti: Aug2, LE

medenes   apv.

1. Kaut kas labs.

Avoti: ME

medenieks   apv.

1. Mednieks.

Avoti: ME

medenis   apv.

1. Mednis.

Avoti: KV

Meden-Muyža   vietv., vēst.

1. Medema muiža, kas atradās Rēzeknes apriņķa Bērzgales pagastā.

Avoti: KV

Medeņmuiža   vietv.

1. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Mediņmuiža" nosaukuma variants.

Avoti: LC

medeola   novec.

1. Viendīgļlapju augu ģints liliju dzimtā, sīkiem ziediem čemurā, augs atgādina čūskogu, gk. Amerikā.

Avoti: KV

Medera   vietv.

1. Veļki Medera - pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabalā, 8800 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Medforda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Medford"), Masačūsetas štatā, 57400 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Medford"), Oregonas štatā, 78500 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Medford"), Ņujorkas štatā, 24100 iedzīvotāju (2010. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Medford"), Oklahomas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Medford"), Viskonsinas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Medģešeģhāza   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bekēšas meģē, 3600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

MEDIA   saīs.

1. Rīcības programma Eiropas audiovizuālās nozares attīstības veicināšanai.

Avoti: PnR

mediācija

1. Trešās valsts starpniecība starptautiskā strīdā, kurā šī valsts nav iejaukta.

Avoti: SV99

mediālais   med.

1. Tāds, kas atrodas tuvāk viduslīnijai vai vidusplaknei.

Avoti: TM5

mediāls   -ais; s. -a, -ā;

1. anat. Tāds, kas atrodas tuvāk ķermeņa viduslīnijai vai ir vērsts tās virzienā.

2. val. Savienojumā "mediālā kārta": vidējā kārta.

Mediāls spraudzenis— Līdzskanis, kuru izrunājot aktīvais runas orgāns, tuvojoties pasīvajam runas orgānam, pilnīgi nenoslēdz eju elpas plūsmai, bet atstāj spraugu aktīvā runas orgāna vidusdaļā.

Mediālā līnija— līnija, kas šķeļ simmetrisku ķermeni divās vienādās pusēs.

Avoti: LLVV, SV33

mediāna   -as, s.; mat.

1. Nogrieznis, kas savieno trīsstūra virsotni ar pretējās malas viduspunktu.

2. Centrālā skaitliskā vērtība.

Avoti: LLVV

mediāns   novec.

1. Tāds, kas iet pa viduslīniju.

Avoti: KV

medianta   novec.

1. Mediante - toņkārtas 3. tonis.

Avoti: LV93

mediante   -es, dsk. ģen. -šu, s.; mūz.

1. Skaņkārtas trešā vai sestā pakāpe.

Avoti: LLVV

mediastinīts   med.

1. Videnes audu iekaisums.

Avoti: TM5

mediastinogrāfija   med.

1. Videnes rentgenogrāfija.

Avoti: TM5

mediastinoperikardīts   med.

1. Hroniska perikardīta izraisīts videnes audu iekaisums.

Avoti: TM5

mediastinoskopija

1. Endoskopijas veids, videnes (krūšu dobuma daļa starp plaušām) izmeklēšana ar speciālu instrumentu.

Avoti: LPE

mediastinoskops

1. Endoskopijas instruments videnes (krūšu dobuma daļa starp plaušām) izmeklēšanai.

mediastinotomija   med.

1. Videnes atvēršana.

Avoti: TM5

Mediaša   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Sibiu žudecā, Tirnavamares ielejā, 47200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA, PZT

mediatizācija

1. Patstāvīgas valsts neatkarības iznīcināšana, pakļaujot to citas valsts varai.

Avoti: SV33, SV69

mediātizēt   novec.

1. Mainīt kārtas vai pavalstnieka pakļautību, nostādot starp to un ķeizaru kādu zemes kungu.

Avoti: KV

mediators   -a, v.

1. med. Bioloģiski ļoti aktīva viela, kas nervu uzbudinājuma laikā izdalās nervu šķiedru un šūnu kontaktu vietās un pārnes impulsus no vienas nervu šūnas uz otru.

Nervu kairinājuma mediators— ķīmiska viela organismā, kas rodas nervu audos un pārvada impulsus sinapsēs.

2. mūz. Plāna trīsstūrveida plāksne dažu mūzikas instrumentu strinkšķināšanai.

3. Vidutājs, starpnieks; samierinātājs; diskusijas vadītājs.

Avoti: LLVV, TM5, PL

medības   -u, s.; parasti dsk.

1. Savvaļas dzīvnieku izsekošana un iegūšana (nonāvējot vai sagūstot).

Medību (arī medījamie) dzīvnieki— savvaļas dzīvnieki, kurus pēc medību noteikumiem un tradīcijām drīkst medīt.

Medību saimniecība— pasākumu kopums medību dzīvnieku dzīves apstākļu un skaita regulēšanai; attiecīgā mežsaimniecības nozare.

Medību liegums— norobežota teritorija, kurā uz laiku aizliegts medīt.

Malu medības— nelikumīgas medības; malumedības.

Medību rags— rags, ko izmanto signalizēšanai medībās.

// pārn. Tvarstīšana; gūstīšana.

2. Mērķtiecīgu, instinktu kompleksa nosacītu, dažiem dzīvniekiem raksturīgu darbību kopums, lai noķertu citu dzīvnieku barībai.

Avoti: LLVV

medicago   lat.

1. Lucernas.

Medicago arabica— Arābijas lucerna.

Medicago borealis— ziemeļu lucerna.

Medicago denticulata— zobainā lucerna.

Medicago falcata— sirpjveida lucerna.

Medicago lupulina— apiņu lucerna.

Medicago media— hibrīdlucernas "Medicago x varia" nosaukuma sinonīms.

Medicago minima— mazā lucerna.

Medicago procumbens— ziemeļu lucernas "Medicago borealys" nosaukuma sinonīms.

Medicago prostrata— pieplakusī lucerna.

Medicago romanica— Rumānijas lucerna.

Medicago sativa— sējas jeb zilā lucerna.

Medicago x varia— hibrīdlucerna.

Avoti: KV, PDE

medicīna   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par cilvēka slimībām (to izcelsmi, norisi, diagnostiku, ārstēšanu, profilaksi), arī pasākumu kopums cilvēka veselības nostiprināšanai, darba spēju saglabāšanai, mūža pagarināšanai.

Integratīvā medicīna— medicīnas nozares (akupunktūra, homeopātija, arī Austrumu vingrošanas forma u. c.), kas papildina tradicionālo medicīnu.

Kara medicīna— medicīnas nozare, kuras specializācija ir medicīniskās palīdzības sniegšana kara apstākļos.

Kosmosa medicīna— kosmiskā medicīna.

Kosmiskā medicīna— zinātņu (piemēram, medicīnas, bioloģijas) komplekss, kas pētī cilvēka dzīvības norises drošību un optimālos nosacījumus kosmiskās telpas apstākļos.

Medicīnas darbinieks— cilvēks, kura specialitāte ir medicīniskās palīdzības sniegšana (cilvēkiem).

Medicīnas māsa— medicīnas darbiniece (arī darbinieks; dat.: māsam), kam ir vidējā speciālā izglītība un kas strādā ārsta vadībā un izpilda viņa norādījumus.

Medicīnas skola— vidējā speciālā mācību iestāde medicīnas darbinieku sagatavošanai.

Medicīnas punkts— ārstniecības iestāde (piemēram, uzņēmumā, mācību iestādē) pirmās palīdzības sniegšanai un slimību profilaksei.

Sporta medicīna— medicīnas nozare, kas pētī fiziskās kultūras un sporta ietekmi uz cilvēka organismu un veic fizkultūriešu un sportistu veselības stāvokļa sistemātisku kontroli un viņu ārstēšanu.

Tiesu medicīna— medicīnas nozare, kuras specializācija ir medicīniskās ekspertīzes veikšana nozieguma atklāšanai.

Tautas medicīna— empīriski uzkrātas zināšanas par slimību ārstēšanu un šo zināšanu izmantošana praksē.

Veterinārā medicīna— veterinārija, veterinārmedicīna.

Avoti: LLVV, PL

Medicīna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Medicina"), Emīlijas-Romanjas reģiona Boloņas provincē, 16800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

medicīnbumba   novec.

1. Popēta ādas bumba.

Avoti: Ang

medicīnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar medicīnu, tai raksturīgs; lietojams medicīnā, ārstniecībā, ārstēšanā; arī ārstniecisks.

Medicīniskās dēles— dēles, kuras izmanto asiņu atsūkšanai.

Avoti: LLVV

mēdieši   novec.

1. Kāda pie irāniešu grupas piederīga tauta, kas 1. g. t. p. m. ē. apdzīvoja apgabalu starp Kaspijas jūru un Mezopotamiju.

Mēdiešu mūris— nocietināts zemes valnis starp Eifratu un Tigru ziemeļos no Bagdādes, kas celts 5. gs. p. m. ē. Babilonijas aizsargāšanai.

Avoti: KV

medievāls

1. Viduslaikiem īpatnējs, uz viduslaikiem attiecīgs.

2. Nosaukums iespiedburtiem, kuri līdzīgi renesanses laikmeta latīņu burtiem (piem., elzevīrs).

Avoti: KV, SV69

medievistika

1. Vēstures zinātnes nozare, kas pētī Eiropas viduslaiku vēsturi.

Avoti: SV99

medievists

1. Vēsturnieks, kas nodarbojas ar viduslaiku vēsturi (medievistiku).

Avoti: SV99

mēdīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Tāds, kas bieži mēdās.

Avoti: LLVV

medīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas daudz medī (par dzīvniekiem).

2. apv. Parocīgs, piemērots.

Avoti: LLVV, ViV

medīgs   apv.

1. Medains.

Avoti: ME

Mēdija

1. Vēsturisks novads un sena valsts Irānas ziemeļrietumos, dibināts ap 700. g. p. m. ē., ap 555. g. p. m. ē. to iekaroja persieši; galvaspilsēta - Ekbatana.

Avoti: LEV

medijs   -a, v.

1. Cilvēku un garu starpnieks spiritistu seansos.

Avoti: LLVV

medijs   -a, v.

1. Plašsaziņas līdzeklis (televīzija, radio, prese).

2. Vide informācijas saglabāšanai, pārraidei u.tml.; informācijas izpausmes veids (attēls, skaņa, video).

Avoti: MLVV, SV99

medijs   -a, v.

1. val. Darbības vārda kārta, kas izsaka, ka darbības subjekts reizē ir arī darbības objekts.

Avoti: VsV

mēdijs   nevēl.

1. Mākslinieka izteiksmes līdzeklis.

Avoti: SV96

medījums   -a, v.

1. Dzīvnieks, ko medī; nomedītais dzīvnieks.

2. Nomedīta dzīvnieka gaļa.

3. Dzīvnieks, ko cits dzīvnieks medī vai ir nomedījis barībai.

Avoti: LLVV, Vng

medikācija   med.

1. Ārstēšana ar zālēm, zāļu ordinēšana.

Avoti: TM5

medikamentozs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā izmanto medikamentus.

Avoti: LLVV

medikaments   -a, v.

1. Līdzeklis slimības ārstēšanai, profilaksei vai diagnostikai; zāļu līdzeklis; zāles.

Avoti: LLVV

medikastrs   novec.

1. Zāļotājs, vārdotājs, kas no ārstēšanas nekā nezina.

Avoti: SV33

medikomanija   novec.

1. Ārstēšanas kaislība.

Avoti: SV33

medikopters

1. Sanitārais helikopters; vārds apritē ienācis pēc vācu un austriešu seriāla "Medikopters 117".

Avoti: PL

Medikovski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

mediķis   -ķa, v.

1. Medicīnas speciālists.

Avoti: LLVV

mediķis   apv.

1. Meniķis.

Avoti: ME

Medila   vietv.

1. Medilas ezers - Gardaunis.

Avoti: LD

Medīlas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Kūku pagastā.

Avoti: LC

medimns   novec.

1. Grieķu labības (beramais) mērs; atiskais medimns vienāds ar 52 l.

Avoti: KV

Medina   vietv.

1. Medina del Kampo - pilsēta Spānijā ("Medina del Campo"), Kastīlijas un Leonas autonomā apgabala Valjalolidas provincē, 21600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. novec. Medīna - pilsēta Saūda Arābijā.

Avoti: Wi, PuA, PZT

medīna   arābu val.

1. Tradicionāla arābu pilsēta vai pilsētas vecākā daļa.

Avoti: Tc

Medīna   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijas rietumos (arābu val. "Al Madīnah al Munawwarah") 169 km attālumā no Mekas, Muhameda politiskais centrs laikā no 622. gada līdz Mekas iekarošanai; ap 1319000 iedzīvotāju (2005. g.); sākotnējais nosaukums Jatriba.

2. Pilsēta ASV ("Medina"), Ohaio štatā, 26500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: R1, LEV, LpA, WA16

medināls

1. Nomierinošs līdzeklis, miega zāles.

Avoti: SV69

mēdināt   apv.

1. Zoboties, ņirgāties.

Avoti: ME

medinīca   apv.

1. Medīga kaķene.

Avoti: KiV

medinieks   apv.

1. Mednieks.

Avoti: KiV

medinilla   bot.

1. dsk. Melastomu dzimtas ģints ("Medinilla").

Cēlā medinilla— medinillu suga ("Medinilla magnifica").

Avoti: TaE

medinilla   lat.

1. Medinillas.

Medinilla magnifica— cēlā medinilla.

Avoti: TaE

Medinski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Rikavas pagastā.

Avoti: LC

medinskieši

1. Rēzeknes novada Rikavas pagasta apdzīvotās vietas "Medinski" iedzīvotāji.

Avoti: V1

MED-Invest   saīs.

1. ES programma, kas sadarbībā ar Eiropas MVU un profesionālajām struktūrām atbalsta sadarbību MVU attīstībai Vidusjūras valstīs ārpus ES.

Avoti: PnR

Mediņa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalugas apgabala ziemeļos, Medinkas krastos, 7800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Mediņi   žarg.

1. J. Mediņa mūzikas skola (Rīgā).

Avoti: SLG

Mediņmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

Avoti: LC

medio

1. Biržas darījumu izpildes termiņš mēneša vidū (15. datumā).

Avoti: SV99

mediolaterāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz vidu un vienu pusi.

Avoti: TM5

medionekroze   med.

1. Asinsvada vidējā slāņa nekroze; bieži rada asinsvada plīsumus.

Avoti: TM5

mediotarsāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz pēdas pamatnes vidu.

Avoti: TM5

Medisi   vietv.

1. Prezidenti Medisi - pilsēta Brazīlijā ("Presidente Medici"), Rondonijas štatā, 22300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PZT

Medisinheta   vietv.

1. Pilsēta Kanādā ("Medicine Hat"), Albertas provinces dienvidaustrumos, Sautsaskačevanas krastos, 63300 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PZT

medisnēns   apv.

1. Jauns mednis.

Avoti: ME

medisnīca   apv.

1. Mednis; medenis.

Avoti: KV

Medisona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Madison"), Alabamas štatā, 46450 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Madison"), Indiānas štatā, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Madison"), Misisipi štatā, 25500 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Madison"), Ņūdžersijas štatā, 16100 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta ASV ("Madison"), Viskonsinas štata administratīvais centrs, 245700 iedzīvotāju (2014. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Madison"), Dienviddakotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Madison"), Džordžijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Madison"), Konnektikutas štatā, 18250 iedzīvotāju (2007. g.).

9. Apdzīvota vieta ASV ("Madison"), Meinas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

10. Apdzīvota vieta ASV ("Madison"), Minesotas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

11. Apdzīvota vieta ASV ("Madison"), Rietumvirdžīnijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

medisons   novec.

1. Sarīkojumu deja (20. gs. 60. gados).

Avoti: Ang

Medisonvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Madisonville"), Kentuki štatā, 19600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

mediševieši

1. Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Mediševa" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Medišova   vietv.

1. Lielā Medišova - apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Blontu pagastā.

Leluo Medišova— Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Lielā Medišova" nosaukums latgaliski.

2. Mazā Medišova - apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Blontu pagastā.

Mozuo Medišova— Ciblas novada Blontu pagasta apdzīvotās vietas "Mazā Medišova" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

medit-   rel.

1. Tāds, kas saistīts ar pārdomāšanu, apceri.

Avoti: RtV

medīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.

1. Izsekot un iegūt (savvaļas dzīvnieku) nonāvējot vai sagūstot.

Medījamie (arī medību) dzīvnieki— savvaļas dzīvnieki, kurus pēc medību noteikumiem un tradīcijām drīkst medīt.

// intrans.

// pārn. Tvarstīt; gūstīt.

2. parasti 3. pers. Gūstīt barībai (dzīvnieku) - par dzīvniekiem.

// intrans.

Avoti: LLVV

medīt   apv.

1. Vākt medu.

Avoti: ME

mēdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Komiski vai nievīgi atkārtot (kāda) vārdus, atdarināt runu, balss skaņas; komiski vai nievīgi atdarināt (kāda) mīmiku, kustības.

// intrans.

Avoti: LLVV

meditācija   -as, s.

1. Dziļas pārdomas, dziļa apcere.

2. psih. Hipnotiska iedziļināšanās sevī.

Avoti: LLVV, PsA

mēdītājputns

1. Mēdītājstrazds.

Avoti: ZvP

mēdītājs   apv.

1. Kāds, kas mēdās.

Avoti: LkG

mēdītājstrazds

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas zobgaļstrazdu dzimtas ģints ("Toxostoma"); mēdītājputns.

Avoti: ZvP

meditatīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar meditāciju, tai raksturīgs.

Meditatīvā lirika— dzeja, kurai raksturīgas pārdomas, miers, koncentrētība, būtisku dzīves problēmu apcerēšana.

Meditatīvā koncentrēšanās— budistu pašanalīzes metode pilnīgas nošķirtības sasniegšanai meditācijā vai domas runas un darbības koncentrēšanai, kas novērš sliktas karmas uzkrāšanos.

Meditatīvie dziedājumi— dziedāšanas veids, kurā daudzas zilbes tiek izdziedātas uz vienas nots vai arī tiek atkārtota īsa muzikāla frāze.

Avoti: LLVV, R1

mediterrāns   novec.

1. Tāds, ko visapkārt apņem cietzeme.

2. Vidusjūras apgabalam piederīgs vai raksturīgs.

Avoti: KV

meditēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Dziļi pārdomāt, apcerēt.

Avoti: LLVV

mēdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Mēdīt kādu.

Avoti: LLVV

mediums   mūz.

1. Sieviešu un bērnu balsu vidējais reģistrs.

Avoti: SV99

Medjukovski   vietv.

1. Riebiņu novada Rušonas pagasta apdzīvotās vietas "Medikovski" nosaukuma variants.

Avoti: LC

medkanniņa   apv.

1. Bišu kāres šūna, kur ievākts medus.

Avoti: ViV

Mēdlinga   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Moedling"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 20500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

medļiķis   žarg.

1. Lēna dziesma.

Avoti: SLG

medmaize   -es, dsk. ģen. -žu, s.; reti.

1. Medus maize.

Avoti: LLVV

medmāsa   -as, s.

1. Medicīnas māsa.

Avoti: LLVV

medmēnesis   apv.

1. Pirmais mēnesis, arī sākuma posms jaunlaulāto kopdzīvē.

Avoti: ViV

medn.   saīs.

1. Medniecība.

Avoti: LLVV

Medne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tērvetes novada Bukaišu pagastā.

Avoti: LC

mednenieki

1. Tērvetes novada Bukaišu pagasta apdzīvotās vietas "Medne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mednēns   apv.

1. Dem. --> mednis.

Avoti: ME

mednese   poēt.

1. Bite.

Avoti: Sin

Medni   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Medņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

medniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Cilvēku nodarbošanās veids - savvaļas dzīvnieku medīšana.

Malu medniecība— nelikumīga medniecība; malumedniecība.

2. Bioloģijas zinātņu nozare, kas izstrādā zinātniskus pamatus un metodes medību saimniecībai.

Avoti: LLVV

medniekdesiņa   -as, s.

1. Mednieku desiņa - tieva žāvēta neliela desa, ko parasti ēd izceptu uz uguns.

Avoti: LLVV

Mednieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LC

medniekmuša

1. dsk. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Rhagionidae"), vidēji lieli, retāk lieli (ķermeņa garums - 6-16 mm), melni, brūni vai dzelteni mušveidīgie, uzturas mitrās vietās uz koku un krūmu lapām un stumbriem, barojas ar citiem kukaiņiem.

Avoti: LD

medniekprusaki

1. Kukaiņu kārta, 1-15 cm gari kukaiņi, kas pārtiek no zirnekļiem un kukaiņiem; gaidot medījumu, priekškājas tiek paceltas it kā lūgšanas pozā, dzīvo siltās zemēs.

Avoti: LEV

mednieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas sistemātiski nodarbojas ar medībām; medību speciālists.

Malu mednieks— cilvēks, kas nodarbojas ar nelikumīgām medībām; malumednieks.

Mednieku desiņa— tieva žāvēta desiņa, ko parasti ēd izceptu uz uguns.

Mednieku stāsts— nostāsts, kurā ir ļoti daudz pārspīlējumu.

// pārn. Medīgs dzīvnieks.

// pārn. Cilvēks, kas neatlaidīgi cenšas dabūt, iegūt (ko).

Avoti: LLVV

medniekzirneklis

1. Zirnekļu kārtas dzimta ("Sparassidae"), Latvijā konstatēta 1 suga "Micrommata roseum", liels zirneklis (ķermeņa graums līdz 15 mm), dzīvo kokos, krūmos un garā zālē, ķeramtīklus neveido, sastopams reti.

Avoti: LD

mednieši

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Medņi" iedzīvotāji.

2. Gulbenes novada Stāmerienas pagasta apdzīvotās vietas "Medņi" iedzīvotāji.

3. Krustpils novada Variešu pagasta apdzīvotās vietas "Medņi" iedzīvotāji.

4. Limbažu novada Pāles pagasta apdzīvotās vietas "Medņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mednīks   apv.

1. Mednieks.

Avoti: BsV

mednis   -ņa, v.

1. Medņu apakšdzimta - fazānu dzimtas putni ar druknu ķermeni, īsām, apspalvotām kājām, īsu kaklu un kailu, sarkanu laukumu virs acīm, 16 s., Latvijā 4 s. - rubenis, baltirbe, mednis un mežirbe.

2. Vistveidīgo kārtas fazānu dzimtas suga ("Tetrao urogallus"), liels putns ar tumšu apspalvojumu.

Avoti: LLVV, LE1

Mednogorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Orenburgas apgabalā, Bļavas krastos, 26500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

medņaucieši

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Medņava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Medņauka   vietv.

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Medņevka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

medņavieši

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Medņava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Medņeva   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novadā (līdz 2009. g. - Balvu rajonā) 8 km no Viļakas.

2. Medņevas pagasts - pagasts Viļakas novadā ar administratīvo centru Semanovā, robežojas ar Viļakas pilsētu, Susāju, Vecumu un Šķilbēnu pagastu, kā arī ar Balvu novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, aizņem gk. kādreizējā Viļakas pagasta dienvidaustrumu daļu un nelielu daļu Šķilbēnu pagasta bijušās teritorijas.

Avoti: LPag, LC

medņevcieši

1. Līvānu novada Rudzātu pagasta apdzīvotās vietas "Medņava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

medņevieši

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Medņeva" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Medņevka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

Avoti: LC

Medņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Stāmerienas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

3. vēst. Medņu pagasts - pastāvēja bijušajā Daugavpils apriņķī 1939.-1949. g.; līdz 1939. g. saucās Ungurmuižas pagasts, teritorija mūsu dienās ietilpst Krustpils novada Variešu un Mežares pagastā.

4. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Medņu dižakmens— ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis, atrodas Rugāju novada Rugāju pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1987. g., garums - 5,8 m, platums - 5,3 m, augstums - 1,4 m, sarkanbrūns rapakivi granīts.

5. Daugavpils novada Kalkūnes pagasta apdzīvotās vietas "Muitas" bijušais nosaukums.

6. Medņu pilskalns - atrodas Alūksnes novada Zeltiņu pagastā, Medņupes labajā krastā, aizņem garena, šaura, ar eglēm apauguša paugura (augstums - 15-20 m, platums - 10-15 m) rietumu galu, kas no pārējā paugura atdalīts ar nelielu pāržmaugu, un no 3 pusēm apliec Medņupe, plakuma garums - ~40 m, datējums nav zināms.

7. Medņu purvs - atrodas Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumā, Līvānu novada Rudzātu pagastā, platība - 1410 ha, lielāko daļu (1232 ha) aizņem augstais purvs, kūdras slāņa lielākais dziļums - 7,5 m, apaudzis ar sīkām priedītēm, gar malām mežs.

8. Medņu purvs - Švēriņu purvs Viesītes novada Viesītes pagastā.

Avoti: LC, LPag, LE1, LD, La1

Medņova   vietv.

1. Viļakas novada Medņevas pagasta apdzīvotās vietas "Medņeva" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Medņovka   vietv.

1. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Mediņmuiža" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Medņupe   vietv.

1. Melnupes kreisā krasta pieteka Alūksnes novada Kalncempju pagastā, garums - 12 km.

Avoti: LE1

Medņusala   vietv.

1. Liepnas kreisā krasta pieteka Alūksnes novada Liepnas pagastā, garums - 9 km; Medņusalas upe.

Avoti: LE1, La1

medojs   apv.

1. Ar medu apziests.

Avoti: ME

medoks   novec.

1. Sarkanais Bordo vīns.

Avoti: SV33

Medoles   vietv.

1. Ventspils novada Vārves pagasta apdzīvotās vietas "Grigaļciems" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Medona   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Meudon"), Ildefransas reģiona Odesēnas departamentā, 45000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

medonīca   apv.; hip.

1. Parastā vīgrieze ("Filipendula ulmaria").

Avoti: Aug2

medoreja   med.

1. Izdalījumi no vīrieša urīnizvadkanāla.

Avoti: TM5

medot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Izdalīt nektāru (par augiem, ziediem).

2. apv. Sajaukt ar medu, bagātināt ar medu.

Avoti: LLVV, ME

medots   apv.

1. Medum līdzīgs, medus krāsā.

Avoti: ME

medpuķe   apv., hip.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

medpunkts

1. Medicīniskās palīdzības punkts.

Avoti: JūVM

Medranda   vietv.

1. Pilsēta Dienvidāfrikas Republikā, Hautenas provincē, Johannesburgas piepilsēta, 218500 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

medrese   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Musulmaņu augstākā garīgā skola, parasti izveidota pie mošejas un izvietota mošejas celtnes sānu ailā vai atsevišķā ēkā.

Avoti: LLVV

medri   apv.

1. Kāda niedru suga ezera niedrājā.

Avoti: ME

meds   apv.

1. Medus.

Avoti: SiV

medsanbats   žarg.

1. Medicīnas un sanitārā dienesta bataljons (padomju armijā).

Avoti: SLG

Medsen   vietv., vēst.

1. Grobiņas novada Medzes pagasta bijušais nosaukums vāciski.

2. Medzes muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Medzes pagastā.

Avoti: LPag

Medspa   saīs.

1. Vidusjūras vides aizsardzības stratēģija un rīcības plāns.

Avoti: PnR

medspiedne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Ierīce medus izspiešanai no šūnām.

Avoti: LLVV

medspuķe   apv., hip.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

medspuķīte   apv.

1. Īstā madara ("Galium verum").

Avoti: Aug2

medsviede

1. Medsviedne - ierīce medus izmešanai no šūnām ar centrbēdzes spēku.

Avoti: EV

medsviedne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Ierīce medus izmešanai no šūnām ar centrbēdzes spēku.

Avoti: LLVV

medulācija   med.

1. Mielīna apvalka veidošanās.

Avoti: TM5

medulāji   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

medulājnieki

1. Kuldīgas novada Ēdoles pagasta apdzīvotās vietas "Medulāji" iedzīvotāji.

Avoti: V1

medulārs   biol.

1. Tāds, kas attiecas uz kaula smadzenēm, ar tām saistīts.

Avoti: ZTV

medulektomija   med.

1. Orgāna serdes, piem., virsnieru serdes izgriešana.

Avoti: TM5

medulene   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

medulenes   apv.

1. Madaras ("Galium").

Avoti: Aug2

medulizācija   med.

1. Heiversa (Havers) kanālu paplašināšanās rarefaciējošā osteīta gadījumā un pārveidošanās par kaulu smadzeņu telpu; kaulaudu nomaiņa ar kaulu smadzenēm.

Avoti: TM5

medullārs   novec.

1. Uz muguras smadzenēm attiecīgs; medulārs.

Avoti: SV33

medullīns   novec.

1. Savāda viela, ko dabū no dažu augu serdes.

Avoti: SV33

meduloblastoma   med.

1. Ātri augošs, infiltrējošs ļaundabīgs smadzeņu audzējs; sastāv no sīkām šūnām, kas grupējas rozešu veidā un atgādina meduloblastus; biežāk vērojams bērnu smadzenītēs.

Avoti: TM5

meduloblasts   med.

1. Nediferencēta embrionālās nervu caurules šūna, kas tālāk veidojas par neiroblastu vai spongioblastu.

Avoti: TM5

meduļots   apv.

1. Ar medu apsmērēts.

Avoti: ME

Medumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Daugavpils novadā 18 km no Daugavpils, izveidojusies bijušās muižas "Meden" teritorijā, pagasta centrs.

2. Medumu pagasts - pagasts Daugavpils novadā, robežojas ar Sventes, Kalkūnes, Laucesas un Demenes pagastu, kā arī ar Ilūkstes novadu un Lietuvu; bijušie nosaukumi: Kurcuma pagasts, vāciski - Kurzum, krieviski - Kurcumskaja.

Medumu ezeraine— dabas parks Augšzemes augstienes Ilūkstes paugurainē, Daugavpils novada Medumu pagastā, ietilpst Augšzemes aizsargājamo ainavu apvidū, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., platība - 1387 ha, raksturīgs pauguru, vaļņu un grēdu reljefs, virsas augstums - 145-173 m vjl.

Avoti: LPag, LC, LE1

medumieši

1. Daugavpils novada Medumu pagasta apdzīvotās vietas "Medumi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mēdumieši

1. Rundāles novada Viesturu pagasta apdzīvotās vietas "Mēdumi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Medummuiža   vietv., vēst.

1. Muiža Vecumnieku pagasta Bārbeles pagasta teritorijā, kas celta 17. gs., dokumentos minēta ar vācisko nosaukumu "Witwenhof", bet ēkas nojauktas 20. gs. 80. gados.

Avoti: LPag

medumnica   apv.

1. Kādas pļavas nosaukums.

Avoti: ME

Medums   vietv.

1. Daugavpils novada apdzīvotās vietas "Medumi" nosaukuma variants.

2. Meduma ezers - atrodas Augšzemes augstienes Ilūkstes paugurainē, Daugavpils novada Medumu pagastā, 136,7 m vjl., Augšzemes aizsargājamo ainavu apvidū, dabas parka "Medumu ezeraine" teritorijā, platība - 265 ha, garums - 3,1 km, lielākais platums - 1,2 km, vidējais dziļums - 6,9 m, lielākais dziļums - 25,3 m, ļoti līčains ezers.

Meduma ezera salas— dabas liegums šajā ezerā, valsts aizsardzībā kopš 1987. g., kopplatība - 4 ha, liegumā 4 salas (lielākās platība - 2,8 ha), dominē lapkoku audzes.

3. Meduma kalns - atrodas Augšzemes augstienē, Sventes-Meduma paugurainē, Daugavpils novada Medumu pagastā, absolūtais augstums - 170 m vjl.

Avoti: LC, LE1

Medupe   vietv.

1. Dubnas kreisā krasta pieteka Daugavpils novada ziemeļu daļā, garums - 16 km, kritums - 29 m; Kutka; Kļona.

Avoti: LD

medurs   apv.; hip.

1. Ņieburs.

Avoti: ME

medus   -us, v.; parasti vsk.

1. Salds, aromātisks vielu maisījums, ko no ziedu nektāra pārstrādā bišu un lapseņu dzimtas kukaiņi.

Medus kāre— bišu vaska šūnu kopa un apkāre.

Ziedu medus— medus, ko bites ražo no ziedu nektāra.

Lapu medus— medus, kurā ir medus rasas piejaukums.

Šūnu medus— medus, kas nav atbrīvots no šūnām.

Mākslīgais medus— salds, uzturā izmantojams vielu maisījums, ko ražo rūpnieciski, galvenokārt no cukura.

Medus rasa— Salds šķidrums, ko uz augu lapām izdala daži kukaiņi (piemēram, laputis).

Medus telpa— stropa magazīna.

Medus spiedne— ierīce, kurā no šūnām izspiež medu; lieto viršu medus atbrīvošanai no šūnām.

Medus sviede— medsviedne.

Salds kā medus— ļoti salds.

Medus maize— ar medu apziesta maizes šķēle.

Krīt kā mušas uz medu (retāk zirga)— saka, ja daudzas neprātīgi aizraujas (ar kādu), iemīlas (kādā), uzmācīgi cenšas iegūt (tā) simpātijas.

Avoti: LLVV

medūsa   novec.

1. Viena no trim gorgonām; Medūza.

2. Zemāki jūras dzīvnieki ar vienkāršu ķermeņa uzbūvi.

Avoti: SV33

medusalus   novec.

1. No medus pagatavots dzēriens; miestiņš.

Avoti: KV

medusaugi   -u, vsk. medusaugs, -a, v.

1. Nektāraugi.

Avoti: LLVV

medusaugs

1. Nektāraugs.

Avoti: Sin

medusbite

1. dsk. Bišu dzimtas medusbišu apakšdzimtā vienīgā ģints ("Apis"), savvaļā Āzijas dienvidaustrumos, Dienvidāfrikā, 6 s.

2. Šīs ģints suga ("Apis mellifera"), no kuras ir izveidojušās vairākas medusbišu rases, ko izmanto medus un vaska ražošanai, augu apputeksnēšanai.

Viduseiropas tumšā medusbite— medusbišu rase, kas Latvijā sastopama visbiežāk un ir labi pielāgojusies vietējiem apstākļiem.

Avoti: EV, LE1

meduskanniņa   apv.

1. Bišu kāres šūna, kur ievākts medus; medkanniņa.

Avoti: ViV

medusmaize   -es, dsk. ģen. -žu, s.; reti.

1. Medus maize.

Avoti: LLVV

medusmēnesis   apv.

1. Pirmais mēnesis, arī sākuma posms jaunlaulāto kopdzīvē; medmēnesis.

Medusmēneša simptomi— fiziskas dabas sūdzības, ko var izraisīt bieži dzimumsakari.

Avoti: ViV

meduspuķe   apv.

1. Madaras ("Galium").

2. Īstā madara ("Galium verum").

3. Parastā sirmene ("Berteroa incana").

Avoti: Aug2

medusputns

1. dsk. Putnu klases dzeņveidīgo kārtas dzimta ("Indicatoridae"), nelieli putni (garums - 10-20 cm), kas pārtiek no kukaiņiem - bitēm, lapsenēm -, medus vaska, izplatīti Āfrikā, DA-Āzijā, 4 ģ., 13 s.; medusrādītāju dzimta.

2. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas dzimta ("Meliphagidae"), 39 ģintis, 172 sugas, sastopami Austrālijā, Jaungvinejā, Jaunzēlandē un tuvējās salās, 2 sugas Dienvidāfrikā; medussūcēju dzimta.

Augļukoku medusputns— šīs dzimtas suga ("Myzomela sclateri").

Jaunzēlandes medusputns— šīs dzimtas suga ("Prosthemadera novaeseelandiae").

Muzikālais medusputns— šīs dzimtas suga ("Meliphaga virescens").

Skaļais medusputns— šīs dzimtas suga ("Philemon corniculatus").

Šarlaksarkanais medusputns— šīs dzimtas suga ("Myzomela sanguinolenta").

Avoti: PDE, ZvP

medusrādītājs

1. Medusputns (1).

Avoti: LPE

medusrasa

1. Salds lipīgs izsvīdums uz augu lapām.

Avoti: LPE

medusrausis   -ša, v.

1. Rausis ar medus piedeva.

Avoti: LLVV

medussalds   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir medus saldumā; ļoti salds.

Avoti: LLVV

medussūcējs

1. Medusputns (2).

Avoti: LPE

medusviedis   apv.

1. Medsviedne.

Avoti: KiV

meduszāle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. dsk. Graudzāļu dzimtas ģints ("Holcus"), daudzgadīgs lakstaugs ar stāvu vai pacilu stumbru, kam mezglus klāj matiņi, un ar diviem ziediem vārpiņā, 8 s., Latvijā konstatētas 2 s.

Mīkstā meduszāle— meduszāļu suga ("Holcus mollis").

Villainā meduszāle— meduszāļu suga ("Holcus lanatus").

Avoti: LLVV

medusziedi

1. Amoliņš.

Avoti: Sin

medutiņš   -a, v.; parasti vsk.

1. Dem. --> medus.

Avoti: LLVV

medutots   apv.

1. Apgādāts, sajaukts ar medu.

Avoti: ME

medūza   -as, s.

1. Zarndobumaiņu tipa hidrozoju un scifozoju klases, parasti peldoša, dzimumspējīga paaudze, kam raksturīgs recekļains kupolveida ķermenis; šīs dzīvnieku klašu paaudzes organisms.

Avoti: LLVV

Medūza

1. Grieķu mitoloģijā viena no gorgonām, kas ar savu skatienu spēj visu dzīvo pārvērst akmenī; viņu nogalināja Persejs.

Avoti: LEV

meduze   apv.

1. Rasene.

Avoti: ME

Medve   vietv.

1. Medves ezers - atrodas Polijā, piejūras zemienē, pie Pomožes ezeru augstienes, platība - 3530 ha.

Avoti: PZT

Medvecki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Tabores pagastā.

Avoti: LC

Medvedica   vietv.

1. Upe Krievijā, Saratovas un Volgogradas apgabalā, Donas kreisā krasta pieteka, garums - 745 km, sākas Pievolgas augstienē, tek pa plašu ieleju, līkumaina.

Avoti: PZT

Medvednieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Riebiņu pagastā.

Avoti: LC

Medvednīki   vietv.

1. Riebiņu novada Riebiņu pagasta apdzīvotās vietas "Medvednieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Medvedža   vietv.

1. Pilsēta Serbijā, Centrālās Serbijas Jablanicas apgabalā, 2800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

medveģs   žarg.

1. Zaglis - seifu uzlauzējs.

Avoti: KZ

medvežatņiks   žarg.

1. Zaglis - seifu uzlauzējs.

Avoti: KZ

Medvežjegorska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Karēlijas Republikā, osta Oņegas ezera Poveņecas līča krastā, 14800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Medvežju   vietv.

1. Medvežju salas - salu grupa (Krestovska, Ļeontjeva s., Četirjohstolbovaja, Puškarjova s., Lisova u. c.) Austrumsibīrijas jūras dienvidos, Krievijas Sahas Republikā (Jakutijā), kopplatība - ~60 kvadrātkilometru, augstums - 40-100 m, arktiskā tundra, akmeņu kliedņi, purvi; Lāču salas.

Avoti: PZT

medvīns   -a, v.

1. Vīns, kas izgatavots ar medus piedevu.

Avoti: LLVV

Medvode   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Medvode"), Centrālslovēnijas reģionā, 5100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

medzakas   apv.; hip.

1. Samazgas.

Avoti: ME

medzanīns   novec.

1. Pusstāvs, ar zemiem griestiem, mazāk svarīgu telpu iekārtošanai.

Avoti: KV

medze   apv.

1. Varš.

Avoti: KiV

Medze   vietv.

1. Medzes muiža - apdzīvota vieta (mazciems) Grobiņas novadā (līdz 2009. g. - Liepājas rajonā) 14 km no Grobiņas.

2. Grobiņas novada Medzes pagasta apdzīvotās vietas "Medzes muiža" nosaukuma variants.

3. Medzes pagasts - pagasts Grobiņas novadā ar administratīvo centru Kapsēdē, robežojas ar Grobiņas pagastu, kā arī ar Liepājas pilsētu un Pāvilostas un Durbes novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Medsesn, krieviski - Medzenskaja.

Medzes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta liela daļa pirmskara Tāšu pagasta un neliela daļa Grobiņas pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Medzes pagasta (Saraiķu apkaime) pievienota tagadējam Vērgales pagastam.

4. Dabas liegums Piejūras zemienes Piemares līdzenumā, Grobiņas novada Medzes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1962. g., platība - 95 ha, izveidots, lai aizsargātu senā Baltijas Ledus ezera krasta veidojumu, konstatētas daudzas retas augu sugas.

5. Medzes pilskalns - atrodas Grobiņas novada Medzes pagastā, bijušajā Medzes muižas parkā, paugurs ar 5-7 m augstām nogāzēm, rietumu nogāzē ierīkota terase, plakums - 60 x 60 m, uz dienvidiem no pilskalna, domājams atradusies senpilsēta, datējams ar 9-12. gs.

Avoti: LPag, LC, LE1

mēdzele   apv.

1. Fiziski panīkusi dzīva būtne.

Avoti: ME

medzenieki

1. Grobiņas novada Medzes pagasta apdzīvotās vietas "Medze" iedzīvotāji.

2. Grobiņas novada Medzes pagasta apdzīvotās vietas "Medzesmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Medzenskaja   vietv., vēst.

1. Grobiņas novada Medzes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

mēdzēt   apv.

1. Mēgt.

Avoti: ME

Medzeva   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Košices apgabalā, 4340 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Medzilaborce   vietv.

1. Pilsēta Slovākijā, Prešovas apgabalā, 6730 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

mēdzināt   apv.

1. Pielaikot, uzmēģināt.

2. Ķircināt, muļķot, āzēt.

Avoti: LE

medziņš   apv.

1. Ar maizi un medu vārīts dzēriens.

Avoti: NeV

medziņš   apv.

1. Tukša josla starp diviem tīrumiem.

Avoti: ME

medzjaks   apv.

1. Vara nauda Krievijā līdz 1917. gadam.

Avoti: KiV

medzo   novec.

1. Mūzikā: vidēji, mēreni.

Avoti: KV

medzosoprāns   novec.

1. Sieviešu (zēnu) balss, kas pēc diapazona atrodas starp soprānu un altu.

Avoti: KV

medzotinto   novec.

1. Ātrspiedes vara iespiedums Rembranta gaismas gravīras veidā.

Avoti: KV

Mēdzūla   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Madonas novada Liezēres pagastā.

2. vēst. Mēdzūlas pagasts - pastāvēja bijušajā Madonas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Madonas novada Liezēres pagastā.

Avoti: LPag, LC

mēdzūlieši

1. Madonas novada Liezēres pagasta apdzīvotās vietas "Mēdzūla" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Medžidija   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Konstancas žudecā, 39800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

medžidije

1. Turcijas zelta un sudraba monēta, bija apgrozībā līdz 1916. g.

Avoti: SV69

Medžitezi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Čorumas ilā, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

medžliss   -a, v.

1. Augstākā likumdošanas institūcija dažās Austrumu valstīs, piemēram, Azerbaidžānā, Irānā, Uzbekistānā; madžliss.

Avoti: LLVV, LEV

meesia   lat.

1. Mēzijas.

Avoti: LD

meesiaceae   lat.

1. Mēziju dzimta.

Avoti: LD

mefenezīns   med.

1. C10H14O3, centrālas darbības skeleta muskuļu relaksants.

Avoti: TM5

mefenitoīns   med.

1. C12H14N2O2, pretkrampju līdzeklis; lieto epilepsijas gadījumā.

Avoti: TM5

Mefistofelis

1. Tēls vācu teikā un J. V. Gētes traģēdijā "Fausts"; ļauns gars; nelabais; velns; ļaunā iemiesojums.

Avoti: SV99

mefistofelisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Velnišķīgs, sātanisks.

Avoti: LLVV

mefistofels   novec.

1. Velns; gars, kas visu nicina, par visu smejas un visu nolaigo; Mefistofelis.

Avoti: SV33

mefīte   novec.

1. Nešpetna smirdoņa, kas paceļas no ūdeņiem un zemes.

2. Nelāgu zemes izgarojumu dieviete senajiem itāļiem.

Avoti: SV33

mefitibioze   med.

1. Dažu baktēriju straujāka augšana paaugstinātā oglekļa dioksīda spiedienā.

Avoti: TM5

mefītisks   novec.

1. Smirdains, smacīgs.

Avoti: SV33

mefobarbitāls   med.

1. C13H14N2O3, ilgstošas darbības barbiturāts, sedatīvs un miega līdzeklis; lieto nemiera un trauksmes ārstēšanai, kā arī lielo un mazo epilepsijas lēkmju gadījumā krampju pārtraukšanai.

Avoti: TM5

MEG   med., saīs.

1. Magnetoencefalogrāfs (angļu "magnetoencephalograph").

Avoti: TM5

mega-

1. Priedēklis fizikālo lielumu mērvienību daudzkārtņu nosaukumu veidošanai - miljonu (1000000) reižu lielāks par pamatvienību.

2. Salikteņu daļa - liels, milzīgs (piem., megafons).

Avoti: SV99

megabaits   inf.

1. Informācijas daudzuma (datu ietilpības) mērvienība, kurā ir l048576 (2 divdesmitajā pakāpē) baiti.

Avoti: SV99

megabaktērija   med.

1. Neparasti liela baktērija.

Avoti: TM5

megabars   novec.

1. Miljons bāru 5.

Avoti: KV

megabits   inf.

1. Informācijas daudzuma mērvienība, kurā ir l048576 (2 divdesmitajā pakāpē) biti.

Avoti: D3

megacers   novec.

1. Milzu briežu ģints.

Avoti: KV

megachile   lat.

1. Griezējbišu dzimtas ģints.

Megachile centuncularis— šīs ģints suga.

Megachile ligniseca— šīs ģints suga.

Avoti: LD

megachilidae   lat.

1. Griezējbišu dzimta.

Avoti: LD

megachiroptera   lat.

1. Dižsikspārņi.

Avoti: LD

megacikls   ģeol.

1. Zemes tektoniskās attīstības posms, kurā notikušas ļoti būtiskas Zemes tektoniskās struktūras, it īpaši ģeosinklinālo sistēmu pārmaiņas.

Avoti: ZTV

megadžouls

1. Miljons džoulu.

megaelektronvolts   fiz.

1. Enerģijas ārpussistēmas mērvienība (MeV) fizikā - miljons elektronvoltu.

megafilija

1. Liellapainība.

Avoti: LD

megaflops   inf.

1. Apstrādes veiktspējas mērvienība, kas vienāda ar viena miljona peldošā komata darbību izpildi vienā sekundē.

Avoti: TK-58

megafons   -a, v.

1. Ierīce cilvēka balss skaņu pastiprināšanai un to koncentrēšanai noteiktā virzienā.

Avoti: LLVV

megahercs   -a, v.

1. Miljons hercu.

Avoti: LLVV

megahrons

1. Megacikls - Zemes tektoniskās attīstības posms, kurā notikušas ļoti būtiskas Zemes tektoniskās struktūras, it īpaši ģeosinklinālo sistēmu pārmaiņas.

Avoti: LPE

Megaira   mit.

1. Viena no erīnijām sengrieķu mitoloģijā, naida un atriebības iemiesojums.

Avoti: EV

megakalikoze   med.

1. Neobstruktīva nieru bļodiņu paplašināšanās, ko izraisa nieru papillu malformācija.

Avoti: TM5

megakarioblasts   med.

1. Nenobriedis megakariocīts - milzu šūna ar negraudainu, stipri bazofilu citoplazmu un kodolu, kuram ir smalka hromatīna struktūra un vairāki kodoliņi.

Avoti: TM5

megakariocīti

1. Viens no zīdītājdzīvnieku un cilvēka kaulu smadzeņu šūnu veidiem, kas ir daudz lielāki par citām kaulu smadzeņu šūnām (diametrs - ap 40 mikronu), tāpēc tos arī sauc par milzu (mega-) kariocītiem.

Avoti: SV69

megakariocitoze   med.

1. Megakariocīti asinīs.

Avoti: TM5

megakariocīts   med.

1. Milzu šūna kaulu smadzenēs ar lielu lēverai-nu kodolu, no kuras rodas trombocīti.

Avoti: TM5

megakarioftīze   med.

1. Megakariocītu trūkums kaulu smadzenēs, kas rada trombocitopēniju asinīs.

Avoti: TM5

Megakleite

1. astr. Jupitera pavadonis ("Megaclite"), vidējais attālums no planētas - 23806000 km, izmēri - 6 km.

Avoti: ZvD-203-25

megaklitors   med.

1. Nenormāli liels kuteklis.

Avoti: TM5

megakolons   med.

1. Lokzarnas vai tās daļas (sevišķi S veida zarnas) ārkārtīgs paplašinājums; var būt iedzimts vai iegūts.

Avoti: TM5

megakuģis

1. Liels kuģis, kas vienlaikus var uzņemt lielu (vairāk nekā 2500) pasažieru skaitu, kas parasti tiek izmantots īslaicīgu kruīzu organizēšanai.

Avoti: TvV

Megalaja   vietv.; novec.

1. Meghālaja - štats Indijās ziemeļaustrumos.

Avoti: PZT

megalapsis   novec.

1. Vēžu trilobītu ģints ar lieliem galvas un astes vairogiem, gk. Augšsilūrā, Latvijā laukakmeņos.

Avoti: KV

megālija   med.

1. Salikteņu beigu daļa, kas norāda uz neparasti lielu apjomu.

Avoti: MSV

megalītisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar megalītu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

megalītkapi   novec.

1. No lieliem akmeņiem celtas kapenes.

Avoti: KV

megalīts   -a, v.; vēst.

1. Sena celtne (kapene, svētnīca u. tml.), kas veidota no lieliem sakrautiem akmeņiem.

Avoti: LLVV

megalo-

1. Salikteņu daļa ar nozīmi 'liels, milzīgs'.

Avoti: SV96

megalobatrachus   lat.

1. Milžsalamandras.

Megalobatrachus japonicus— Japānas mižsalamandra.

Avoti: PDE

megaloblasts   med.

1. Liels eritroblasts, kura diametrs >11 mikrometriem; citoplazma homogēna, ar relatīvi lielu kodolu un graudainu hromatīnu.

Avoti: TM5

megalocīts   med.

1. Neparasti liels hiperhromisks eritrocīts ar diametru 12-25 mikrometri; atrodami asinīs perniciozās anēmijas gadījumā.

Avoti: TM5

megalofonija   novec.

1. Plaša, spēcīga, skaidra balss.

Avoti: SV33

megalofototipija   novec.

1. Fotogrāfiju palielināšana.

Avoti: SV33

megalografija   novec.

1. Cilvēka attēla pagatavošana dabiskā lielumā.

Avoti: SV33

megalografs   novec.

1. Gleznotājs, kas glezno personas dabiskā lielumā.

Avoti: KV

megalokarpisks   novec.

1. Tāds, kas nes lielus augļus.

Avoti: SV33

megalokefalija   novec.

1. Lielgalvība.

Avoti: SV33

megalomānija   med.

1. Lieluma mānija, vairākām psihozēm raksturīgs simptoms.

Avoti: TM5

megalometrs   novec.

1. Lieluma mērs, rīks lielu leņķu mērīšanai.

Avoti: KV

megalopenis   med.

1. Nenormāli liels dzimumloceklis.

Avoti: TM5

megalopole   novec.

1. Sevišķi liela pilsēta.

Avoti: LV93

Megalopole   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 5800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

megalopsija   novec.

1. Nenormāla redze, kad priekšmeti rādās daudz lielāki nekā tie patiesībā ir.

Avoti: SV33

megaloptera   lat.

1. Dūņenes - kukaiņu klases kārta.

Avoti: LD

megalosindaktilija   med.

1. Sindaktilija kopā ar pirkstu izteiktu palielinājumu.

Avoti: TM5

megaloskops   med.

1. Palielinātājs spogulis; lupa sīku priekšmetu apskatei.

Avoti: TM5

megaloureters   med.

1. Stipri palielināts urīnvads.

Avoti: TM5

megalozaurs

1. Juras perioda dinozauru grupas rāpulis 9 m garš un 1 tonnu smags, gaļēdājs; atliekas atrodamas juras un krīta nogulās.

Avoti: SV69, IZ-85-43

megametrs   novec.

1. Rīks vietas garuma izmērīšanai un zvaigžņu attiecīgā stāvokļa noteikšanai.

Avoti: SV33

megaparseks   astr.

1. Ārpussistēmas garuma mērvienības - parseka atvasinājums, vienāds ar 1000 000 parsekiem.

Avoti: SV96

megapaskāls   fiz.

1. Spiediena mērvienība, miljons paskālu; apz. MPa.

Avoti: ZTV

megapodidi   novec.

1. Dižkāju vistas, vistu putnu dzimta, ~28 sugas vairākās ģintīs, putni ar visai attīstītām un spēcīgām kājām, gk. Austrālijā.

Avoti: KV

megapodiidae   lat.

1. Lielkājvistu dzimta.

Avoti: PDE

megapole

1. Aglomeratīva pilsētu grupa ar policentrisku struktūru, piem., Tokaido (Tokija-Osaka), Reinas-Rūras megapole.

Avoti: SV99

megaprojekts   -a, v.

1. Liela mēroga projekts.

Avoti: MLVV

megaptera   lat.

1. Joslvaļu dzimtas ģints.

Megaptera boops— kuprvaļa "Megaptera novae-angliae" nosaukuma sinonīms.

Megaptera nodosa— kuprvaļa "Megaptera novae-angliae" nosaukuma sinonīms.

Megaptera novae-angliae— kuprvalis.

Avoti: LD

megapus   lat.

1. Ūdensērču grupas ģints.

Megapus ovalis— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Megara   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 36900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Megara   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Tēbu valdnieka Kreonta meita un Hērakla pirmā sieva.

Avoti: Mit

megareljefs   ģeol.

1. Vislielākie Zemes virsas reljefa elementi ar viendabīgu Zemes garozu, piem., kalnāji, okeānu dziļgultnes, līdzenumi.

Avoti: ZTV

megarhynchus   lat.

1. Tirānputnu dzimtas ģints.

Megarhynchus pitangua— laivknābja tirānputns.

Avoti: ZvP

megarieši   novec.

1. Sengrieķu filozofijas Megaras skolas pārstāvji, kas sevišķi piekopuši strīdus mākslu, tādēļ tika saukti arī par eristiķiem (visa apstrīdētājiem).

Avoti: LME

megarijs   novec.

1. Kamieļu suga, ievērojama ar savu ātro gaitu.

Avoti: SV33

megariķi   novec.

1. Sengrieķu filozofijas Megaras skolas pārstāvji, kas tika saukti arī par eristiķiem (visa apstrīdētājiem).

Avoti: KV

megarons

1. Sens mājokļa tips, kas plaši lietots Egejas kultūrā (3.-2. gt. p. m. ē.): taisnstūra telpa ar pavardu centrā un ieejas portiku.

Avoti: EV

megars   novec.

1. Sengrieķu mājas galvenā daļa, kas parasti noderēja kā virtuve, ēdamistaba un guļamistaba vīriešiem, plašākā nozīmē pie tā varēja pieskaitīt arī sieviešu istabu un tempļa svētāko daļu.

Avoti: KV

megaskops   -a, v.

1. Optisks instruments mazu dārgakmeņu aplūkošanai.

2. novec. Projekcijas iekārta, kurā projicējamo priekšmetu ar spoguļu palīdzību apgaismo no mugurpuses.

Avoti: LLVV, KV

megasphaera   lat.

1. Lodveida baktēriju (koku) ģints.

Avoti: LD

megasporangijs

1. Augstāko augu orgāns, kurā attīstās megasporas.

Avoti: LD

megaspora   bot.

1. Makrospora.

Avoti: SV69

megasporofils

1. Daudzu augstāko augu pārveidojusies lapa, uz kuras attīstās megasporangijs.

Avoti: LD

megasporoģenēze   -es, s.; biol.

1. Makrosporoģenēze.

Avoti: ĢT

megatērijs

1. Milzīgs, fosils nepilnzobju kārtas dzīvnieks, līdzīgs tagadējiem sliņķiem, to atliekas sastopamas Dienvidamerikā un Ziemeļamerikā.

Avoti: SV69

megatonna   -as, s.

1. Kodolsprādziena spēka nosacīta mērvienība, kas vienāda ar graujošo efektu, ko dotu miljons tonnu trotila.

2. Miljons tonnu.

Avoti: SV96, LLVV

megatrombocīts   med.

1. Anomāli liels trombocīts.

Avoti: TM5

Megava

1. Seno kuršu zeme 13. gs. Lietuvas rietumu daļā, tās centrā bija tagadējā Palanga, robežojās austrumos ar Cekli, dienvidos - ar Pilsātu, ziemeļos - ar Duvzari, pirmoreiz minēta 1243. g., 1263 pilnīgi zaudēja neatkarību.

Avoti: LEV

megavats   -a, v.

1. Miljons vatu.

Avoti: LLVV

megavatstunda

1. Enerģija, kas tiek patērēta 1 st. laikā, ja jauda ir 1 megavats, Mwh.

Avoti: LEV

Megera

1. Sengrieķu mitoloģijā - viena no trim erīnijām (atriebības dievēm); viņu tēloja kā nejauku veceni ar čūskām matu vietā.

2. Ķildīga un ļauna sieviete.

Avoti: LEV

megers   novec.

1. Megommetrs, pārnesama ierīce lielas elektriskās pretestības (līdz 10 000 megomu) mērīšanai; to lieto sakaru tehnikā izolācijas pretestības noteikšanai.

Avoti: SV69

megestrols   med.

1. Aktīva viela, kuras acetātu izmanto prostatas un dzemdes vēža ārstēšanā.

Avoti: VE

Meghālaja   vietv.

1. Štats Indijas ziemeļaustrumu daļā ("Meghālaya"), administratīvais centrs - Šilonga, platība - 22429 kvadrātkilometri, 2536000 iedzīvotāju (2008. g.), valoda - angļu.

Avoti: PuA

Megilot   rel.

1. Kopējs apzīmējums 5 Bībeles grāmatām: Augstajai dziesmai, Rutes grāmatai, Raudu dziesmām, Salamanam mācītājam, Esteres grāmatai.

Avoti: RtV

Megiona   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Hantu-Mansu autonomajā apvidū - Jurgā, 48900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mēglis   apv.

1. Jokupēteris, jokdaris, āksts.

2. Rēgs, spoks.

Avoti: TlV

mēgls   apv.

1. Bailīgs bērns.

Avoti: ME

mēgls   apv.

1. Mitrs, purvains.

Avoti: ME

mēgls   apv.

1. Novājējis.

Avoti: ME

mēgļot   apv.

1. Jokot, ākstīties, zoboties; izniekot.

Avoti: TlV

mēgļoties   apv.

1. Ākstīties, zoboties; izniekot.

Avoti: TlV

Megna   vietv.

1. Upe Bangladešā ("Meghna"), Gangas un Bramaputras kopējās deltas austrumu daļas atteka, veidojas satekot vienai no Bramaputras austrumu attekām un Surmai, garums ~240 km, saplūstot ar deltas galveno atteku (Padma), veido līdz 60 km platu estuāru.

Avoti: PZT

megnis   apv.

1. Izloksne.

Avoti: ME

megommetrs   el.

1. Mēraparāts lielas (līdz 10 desmitajā pakāpē omu) elektriskās pretestības mērīšanai; lieto elektriskās izolācijas pretestības, kā arī izolācijas materiālu virsmas pretestības un tilpumpretestības mērīšanai.

Avoti: ZTV

megoms   -a, v.

1. Elektriskās pretestības mērvienība, viens miljons omu.

Avoti: SV99

Megra   vietv.

1. Upe Krievijā, Vologdas apgabalā, ietek Belojes ezerā.

Avoti: PZT

megreli

1. Gruzīnu etnogrāfiska grupa, dzīvo gk. Megrēlijā un Abhāzijā, runā megrelu valodā.

Megrelu valoda— kaukāziešu valodu saimes kartvelu valodu grupas valoda; rakstības nav.

Avoti: EV

Megrēlija

1. Vēsturisks novads Gruzijas rietumdaļā, iedzīvotāji gk. megreli, 16.-19. gs. pastāvēja kā feodāla valsts, 1803. g. nonāca Krievijas pakļautībā, 1867. g. juridiski beidza pastāvēt.

2. Megrēlijas grēda - Egrisas grēda Lielā Kaukāza dienvidu nogāzē.

Avoti: EV, PZT

megreļi   vietv.; novec.

1. Megreli - gruzīnu etnogrāfiska grupa.

Avoti: PZT

Megri   vietv.

1. Pilsēta Armēnijā, Sjunikas marzā, 4900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

mēgt   mēdzu, mēdz, mēdz, pag. mēdzu; trans.; savienojumā ar verba nenoteiksmi.

1. Norāda, ka darbību veic parasti, bieži.

Mēdz būt— ir parasti, bieži.

Avoti: LLVV

mēgt   apv.

1. Sist.

2. Steidzīgi bēgt, izvairīties.

Avoti: ME

Megurele   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Ilfovas žudecā, 11000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

mēgurs   apv.

1. Jauns vērsis, āzis vai auns.

Avoti: ME

Megusen   vietv., vēst., vācu val.

1. Meguzes muiža, kas atradās Talsu apriņķa Laidzes pagastā.

Avoti: KV

megzt   apv.

1. Mest, darināt (tīklu).

2. Adīt.

Avoti: LV93, ME

megžģains   apv.

1. Ar mežģīnēm rotāts.

Avoti: ME

megžģināt   apv.

1. Tamborēt.

Avoti: ME

megžināt   apv.

1. Adīt, cieši nesaistot valdziņus.

2. Pīt, aust zvejas tīklu ar lielām acīm.

Avoti: KiV

megžine   apv.

1. Adījums, kas ir adīts, cieši nesaistot valdziņus.

2. Zvejas tīkls ar lielām acīm.

Avoti: KiV

megžīt   apv.

1. Adīt.

Avoti: ME

megžīties   apv.

1. Mudžināties (par dziju, diegiem).

Avoti: KiV

megžt   apv.

1. Gatavot zvejas tīklu.

Avoti: KiV

megžties   apv.

1. Tikt megžtam.

Avoti: KiV

meģe

1. Administratīvi teritoriālā iedalījuma vienība Ungārijā; viens no 19 šīs valsts apgabaliem.

Avoti: PuA

mēģene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Cauruļveida laboratorijas trauks darbam ar nelielu vielas daudzumu.

Mēģenes bērns— bērns, kas radies mākslīgās apaugļošanas ceļā, sievietes olšūnu apaugļojot ar vīrieša spermu laboratorijas apstākļos.

2. žarg. Ķīmijas skolotāja.

Avoti: MLVV, SLG

mēģinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> mēģināt (1).

2. Eksperiments; arī izmēģinājums.

3. Nodarbība, kurā atkārtoti, arī pa daļām, parasti speciālista vadībā, izpilda (piemēram, lomu, skaņdarbu, deju), gatavojot, veidojot izrādi, priekšnesumu.

4. Iesācēja darbs (piemēram, literatūrā, mākslā).

5. Krimināltiesībās, tīša darbība, kas tieši vērsta uz nozieguma izdarīšanu, bet noziegums nav izdarīts līdz galam no vainīgā gribas neatkarīgu iemeslu dēļ.

Avoti: LLVV, JtV

mēģināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Censties, pūlēties (ko izdarīt, sasniegt kādu mērķi).

2. Atkārtoti, arī pa daļām, parasti speciālista vadībā, izpildīt (piemēram, lomu, skaņdarbu, deju), gatavojot, veidojot izrādi, priekšnesumu.

// intrans.

Avoti: LLVV

mēģināties   -inos, -inies, -inās, pag. -inājos; refl.; pareti.

1. Censties iegūt kādas iemaņas; vingrināties.

Avoti: LLVV

mēģins   apv.

1. Ērmots, nenopietns cilvēks.

Avoti: ME

mēģis   žarg.

1. Mēģinājums.

Avoti: SLG

meh.   saīs.

1. Mehānika; mehānisks; mehāniķis (kopā ar uzvārdu).

Avoti: i1

Mehalla   vietv.

1. Mehalla el Kubra - pilsēta Ēģiptē, Nīlas lejtecē, starp tās grīvas atzariem, 485200 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

mehānicisks

1. Mehānistisks.

Avoti: SV99

mehānicisms   -a, v.; parasti vsk.; filoz.

1. Uzskats, ka ikvienu dabas parādību var izskaidrot ar ķīmijas un fizikas likumiem; uzskats, ka pat vissarežģītākās norises (ari, piem., sabiedrībā un psihes darbībā) galu galā var izskaidrot ar mehānikas likumiem.

Avoti: SV99

mehānicists

1. Mehānicisma piekritējs.

Avoti: SV08

mehānika   -as, s.; parasti vsk.

1. Fizikas nozare, kas pētī ķermeņu kustību un tās izraisīto mijiedarbību starp ķermeņiem.

Kvantu mehānika— Fizikas nozare, kas pētī mikrodaļiņu kustības un mijiedarbības likumus.

Klasiskā mehānika— mehānika, kuras pamatā ir Ņūtona likumi.

Debess mehānika— astronomijas nozare, kas pētī debess ķermeņu kustību.

2. Tehnikas nozare, kas ietver ierīču, ietaišu, mašīnu, iekārtu elementu, detaļu izgatavošanu, salikšanu un šo ierīču, ietaišu, mašīnu, iekārtu uzturēšanu kārtībā.

Avoti: LLVV

mehāniķis   -ķa, v.,

1. Mehānikas speciālists.

2. jūrn. Speciālists, kas uzrauga mašīnu darbu, arī tās labo; kuģa mehāniķis.

3. jūrn. Virsnieks, kas vada kuģa mašīnas.

Avoti: LLVV, SV99

mehānisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar ķermeņu kustību un tās izraisīto mijiedarbību starp ķermeņiem.

Mehāniskā kustība— ķermeņu vai to daļiņu savstarpējo stāvokļu maiņa telpā un laikā.

Mehāniskais darbs— ārējā iedarbība, kuru rada mehāniskais spēks.

Mehāniskais līdzsvars— ķermeņa, fizikālas sistēmas stāvoklis, kurā tie atrodas miera stāvoklī attiecībā pret kādu atskaites sistēmu.

2. Tāds, ko izraisa ķermeņu iedarbība vai ķermeņu mijiedarbība.

Mehāniskā dēdēšana— iežu sadrupšana, sairšana, sadalīšanās fizikālu faktoru ietekmē.

3. Tāds, kas ir saistīts ar mehānismu (1); tāds, kas darbojas ar mehānisma (1) palīdzību.

// ar not. galotni. Tāds, kur veic (kā) apstrādi ar mašīnām, mehānismiem.

4. Tāds, ko veic vai kas notiek bez apziņas, gribas, tīšās uzmanības aktīvas līdzdalības, automātiski (par cilvēka rīcību, kustībām).

5. Tāds, kurā nav ievērota parādību būtība, kopsakarība (piemēram, par uzskatu, attieksmi, rīcību); arī vienpusīgs.

Avoti: LLVV

mehānisms   -a, v.

1. Ķermeņu (sviru, vārpstu, zobratu, izciļņu) sistēma (piemēram, mašīnā, ierīcē), kas paredzēta viena vai vairāku ķermeņu kustības pārveidošanai vēlamajā citu ķermeņu kustībā; arī mašīna, ietaise.

// pārn. Sistēma (parasti kāda darba, kādu darbību veikšanai).

2. Starpstāvokļu, starpprocesu kopums, kas veido kādu (piemēram, ķīmisku, bioloģisku) norisi.

Runas mehānisms— psihofizioloģisku priekšnoteikumu sistēma, kas (cilvēkam) nodrošina iespēju veidot saprātīgu runu un saprast cita runu.

Avoti: LLVV

mehānisti

1. Mehānistiskā materiālisma piekritēji.

Avoti: SV69

mehānistisks   -ais; s. -a, -ā; filoz.

1. Saistīts ar mehānicismu, tam raksturīgs.

Mehānistiskais (arī metafiziskais) materiālisms— materiālisma vēsturiskā forma, kas reducē visu matērijas kustības formu kvalitatīvo dažādību uz mehānisko kustību un visas attīstības likumsakarības - uz visvienkāršākajiem mehānikas likumiem.

Avoti: LLVV

mehanizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Plaša mašīnu ieviešana un roku darba aizstāšana ar mašīnu, mehānismu, ierīču darbu (kādā tautas saimniecības nozarē).

2. Mašīnu, mehānismu, ierīču ieviešana (piemēram, darba procesā).

Avoti: LLVV

Mehanizators   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ilūkstes novada Šēderes pagastā.

Avoti: LC

mehanizators   -a, v.

1. Cilvēks, kas vada un apkalpo mašīnas, mehānismus, ierīces; cilvēks, kas piedalās darbu mehanizēšanā.

Avoti: LLVV

mehanizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Plaši ieviest mašīnas un aizstāt roku darbu ar mašīnu, mehānismu, ierīču darbu (kādā tautas saimniecības nozarē).

2. Ieviest mašīnas, mehānismus, ierīces (piemēram, darba procesā).

Avoti: LLVV

mehanografika   novec.

1. Mehānismu glezniecība.

Avoti: KV

mehanoķīmija   ķīm.

1. Ķīmijas nozare, kurā pēta vielu ķīmiskas pārvērtības mehāniskas iedarbības rezultātā.

Avoti: ZTV

mehanolamarkisms

1. Mehānistisks virziens mācībā par organiskās pasaules vēsturisko attīstību; par evolūcijas virzošajiem spēkiem tas atzīst organismu mainīgumu un iedzimtību.

Avoti: SV69

mehanoloģija   novec.

1. Mācība par mašīnām.

Avoti: KV

mehanoreceptors   med.

1. Specializēts jušanas nervgalis, kas uztver mehāniskus kairinājumus, piem., taustes receptors, proprioreceptors u. c.

Avoti: MSV

mehanostrikcija

1. Deformācijas, kas izpaužas feromagnētiķos, ferimagnētiķos un antiferomagnētiķos, ja mehāniska sprieguma iedarbībā mainās to magnetizācija.

Avoti: EV

mehanoterapija   -as, s.; parasti vsk.

1. Kopnosaukums fizikālām metodēm, kurās izmanto mehānisko enerģiju, piem., ārstnieciskā vingrošana, masāža.

Avoti: LLVV, TM5

mehanurģija   novec.

1. Mācība par neasiņainām operācijām mežģījumu ievilkšanā, kaulu lūzumu salikšanā u. c.

2. Medicīnisku rīku apraksts.

3. Ražošana ar mašīnām.

Avoti: KV, SV33

mehārs

1. Kamieļu (dromedāru) šķirne, iecienīta ātrās gaitas dēļ; noder galvenokārt jāšanai.

Avoti: SV69

mehdī   novec.

1. Mesija, muhamedāņu gaidītais pestītājs.

2. Ēģiptieša Muhameda Ahmeta pievārds, kas 1881. gadā Sudānā rīkoja sacelšanos.

Avoti: SV33

Mehelena   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Malines", nl. "Mechelen", vācu "Mecheln"), Flandrijas reģiona Antverpenes provincē, 82300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, Wi

Meherbaba   rel.

1. Indiešu garīgais vadonis (dzīvoja 1894.-1969. g.), kuru viņa sekotāji uzskatīja par avatāru; sākot ar 1925. gadu līdz savas nāves brīdim viņš ne reizi neierunājās.

Avoti: R1

Meherniha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Mechernich"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 26800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

mehi   žarg.

1. Latvijas Lauksaimniecības universitātes Mehanizācijas fakultāte.

2. Mehanizācijas fakultātes studenti.

Avoti: SLG

Mehika   vietv.; novec.

1. Mehiko - Meksikas galvaspilsēta.

2. Mehiko - Meksikas pavalsts.

Avoti: PZT

Mehikali   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Mexicali"), Lejaskalifornijas pavalsts administratīvais centrs, 633700 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Mehikanosa   vietv.

1. Pilsēta Salvadorā, 188700 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA

Mehiko   vietv.

1. Meksikas galvaspilsēta ("Mexico"), atrodas Meksikas kalnienē, Teskoko beznoteces ieplakā 2240 m vjl., kopā ar priekšpilsētām veido federālo distriktu, platība - 1485 kvadrātkilometri, 8841916 iedzīvotāji (2009. g.).

2. Meksikas pavalsts - Brīvā un Suverēnā Mehiko Valsts ("Mexico" / "Estado Libre y Soberano de Mexico"), administratīvais centrs - Toluka, platība - 22333 kvadrātkilometri, 14007500 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LģE, PuA

mehitaristi   novec.

1. Armēņu kristīgo ordenis, ko nodibināja Mehitars, gribēdams atdzīvināt un izplatīt armēņu valodu un literatūru (1701. gadā).

Avoti: SV33

mehkeme   novec.

1. Islāma tiesas.

Avoti: KV

mehmendars   novec.

1. Agrāk ierēdnis Konstantīnopoles pilsgalmā, tam bija jāsaņem un jāapkopj ārzemju sūtņi un ievērojami ceļinieki.

Avoti: SV33

Mehorada   vietv.

1. Mehorada del Kampo - pilsēta Spānijā ("Mejorada del Campo"), Madrides apgabala Madrides provincē, 22700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Mehova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, 11800 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1290. g.

Avoti: LpA, Wi

Mehrhof   vietv., vācu val.

1. Mēri.

2. Mēra muiža, kas atradās Valkas apriņķa Mēra pagastā.

Avoti: FV

Mehsit   vietv., vēst., vācu val.

1. Miezītes, arī Rāts muiža, kas atradās Jelgavas pilsētā un apkārtnē, ar Jelgavas pili kā kungu māju; Stadhof; Ratshof.

Avoti: KV

meibomīts   med.

1. Meiboma dziedzeru ("glandulae Meibomi") iekaisums.

Avoti: TM5

meicīti   apv.

1. Mīcīt.

Avoti: BsV

meiča   -as, s.; sar.

1. Jauna, neprecējusies sieviete.

Avoti: LLVV

meičiņa   apv.

1. Dem. --> meiča.

Avoti: ME

meička   apv.

1. Meitene.

Avoti: KnG

Meidene   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Muiden"), Ziemeļholandes provincē, 6250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Meidenheda   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Maidenhead"), Anglijā, uz rietumiem no Londonas, 73400 iedzīvotāju (2017. g.), agrāk bija atsevišķa pilsēta, XX gs. beigās apvienota ar Vindzoru u. c. izveidojot Vindzoras un Meidenhedas apgabalu.

Avoti: Wi, LpA

meidīti   apv.

1. Mīdīt.

Avoti: BsV

meidzi

1. Japānas imperatora Mucuhito valdīšanas laika (1867.-1912. g.) oficiālais nosaukums (no 1868. g.; japāņu "apgaismota valdīšana").

Avoti: LPE

meidzēt   apv.

1. Mēgt.

Avoti: ME

meiers   novec.

1. Viduslaiku Vācijā gājēju saimes priekšnieks, muižas kalpu un darbinieku uzraugs, kas piedzina no zemniekiem kunga tiesu, izrīkoja klaušu darbus, tiesāja ļaudis utt.

Avoti: KV

Meiershof   vietv., vēst., vācu val.

1. Meijera (Meira) muiža, kas atradās Cēsu apriņķa Līvu pagastā.

Avoti: KV

Meifīlda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mayfield"), Kentuki štatā, 10100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

meifu

1. Viena no li tautas ciltīm, dzīvo Ķīnā, Hainaņas salas kalnainajā dienvidu daļā, valoda pieder pie sinotibetiešu saimes taju grupas, animistiski ticējumi, senču kults.

Avoti: PZT

meigt   apv.

1. Spiest, spaidīt.

2. Skriet.

Avoti: ME

meigt   apv.

1. Liekt.

Meigt loku— liekt koku, lai izgatavotu zirga loku.

Avoti: ME

meija   -as, s.

1. Nocirsts neliels zaļojošs lapu koks (parasti bērzs) vai tā zars (piemēram, telpu) rotāšanai.

2. Nocirsts neliels lapains koks vai zars.

Avoti: LLVV

meijas

1. dsk. Meija.

2. žarg. Vieglas uzvedības meitenes.

Avoti: LE, SLG

meijāt   apv.

1. Dzīt, vicinot nelielu lapotu zaru.

Avoti: ĒiV

meijdaģnieki

1. Brocēnu novada Brocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Meijdaģi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Meijela   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Meijel"), Limburgas provincē, 6000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

meijenieki

1. Jelgavas novada Valgundes pagasta apdzīvotās vietas "Meijas" iedzīvotāji.

2. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Meijas" iedzīvotāji.

3. Talsu novada Virbu pagasta apdzīvotās vietas "Meijas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Meijeri   vietv., vēst.

1. Alūksnes novada apdzīvotās vietas "Jaunanna" bijušais nosaukums padomju laikā.

2. vēst. Meijera pagasts - pastāvēja bijušajā Alūksnes rajonā 1990. gadā un tā paša gada beigās pārdēvēts par Jaunannas pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Alūksnes novada Jaunannas pagastā.

Avoti: LC

meijerieši

1. Alūksnes novada Jaunannas pagasta apdzīvotās vietas "Meijeri" (tagad - "Jaunanna") iedzīvotāji.

2. Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Meijermuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Meijermuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Amatas novada Drabešu pagastā.

Avoti: LC

meijermuižnieki

1. Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Meijermuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

meijers   novec.

1. Meiers.

Avoti: KV

meijieši

1. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Meijas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

meijnieki

1. Talsu novada Virbu pagasta apdzīvotās vietas "Meijas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

meijot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Rotāt ar meijām.

Avoti: LLVV

Meikales   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Meikales" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Meikali   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Meikales" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Meikalis   vietv.

1. Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta apdzīvotās vietas "Meikales" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Meikaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā.

Avoti: LC

meikaps

1. Kosmētiskie līdzekļi (pūderi, plakstu ēnas, krāsu zīmuļi u. c.) sejas izskata pārveidošanai.

2. Ar šiem līdzekļiem panākts sejas izskata pārveidojums.

Avoti: SV99

meiklers   apv.

1. Labs, zinīgs (kāda aroda) pratējs; meistars.

Avoti: ViV

Meikomba   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Macomb"), Ilinoisas štatā, 18900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Meikona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Macon"), Džordžijas štatā, Okmalgi krastos, 153700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT, WA16

meikot   žarg.

1. Taisīt.

Avoti: SLG

meiksta   apv.

1. Kārts ar krustiski iešķeltu galu; meiksts.

Avoti: ME

meikste   apv.

1. Kārts ar krustiski iešķeltu galu; meiksts.

Avoti: ME

meiksts   apv.

1. Kārts ar krustiski iešķeltu galu.

Avoti: LE

Meikšāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Pasienes pagastā.

Meikšānu pilskalns— atrodas Zilupes novada Pasienes pagasta Meikšānu ciemā, 10 m augsts garena paugura dienvidu gals, kas no pārējā paugura atdalīts ar valni, un tagad aizmilzušiem grāvjiem, nogāzes dabiski stāvas, plakums apaļš, diametrs - 30 m, bijis apdzīvots 9.-12. gs.

Avoti: LC, LE1

meikt   apv.

1. Skriet ar visu spēku.

Avoti: ME

Meikulāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

meile   apv.

1. Mīla, mīlestība.

Avoti: NeV

Meilene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Meilen"), Cīrihes kantonā, 13000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

meilot   žarg.

1. Rakstīt elektroniskā pasta vēstuli.

Avoti: SLG

meils   apv.; hip.

1. Melns.

Avoti: ME

meils   sar.

1. Elektroniskā vēstule.

Avoti: PL

meiļš   apv.

1. Mīļš.

Avoti: BsV

Meimane   vietv.

1. Pilsēta Afganistānas ziemeļrietumos ("Meymaneh"), Baktrijas līdzenuma oāzē, Fārjābas vilajeta administratīvais centrs.

Avoti: PuA, PZT, Wi

Meimene   vietv.

1. Meimane - pilsēta Afganistānā.

Avoti: PZT

meimerēt   apv.

1. Meimurot, streipuļot.

Avoti: LE

meimeris   apv.

1. Tāds, kas neveikls gaitā un runā.

Avoti: KV

meimeriski   apv.

1. Streipuļojot, ļogoties (iet).

Avoti: ME

meimerot   apv.

1. Meimurot, streipuļot.

Avoti: ME

meimonis   apv.

1. Reibulis, skurbulis.

Avoti: ME

meimurēt   apv.

1. Neveiklā gaitā, grīļojoties, streipuļojot iet.

Avoti: ViV

meimuri   apv.

1. Grīļīga, streipuļojoša gaita.

Avoti: ME

meimuriem   apst.; sar.

1. Grīļīgi, streipuļojot.

Avoti: LLVV

meimuris   apv.

1. Cilvēks, kas neveiklā gaitā, grīļojoties, streipuļojot iet.

Avoti: ViV

meimuriski   apv.

1. Neveiklā gaitā, grīļojoties, streipuļojot (iet).

Avoti: ViV

meimurot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; sar.

1. Iet grīļīgā gaitā, streipuļojot.

Avoti: LLVV

meimurs   apv.

1. Tas, kas grīļojas, gāzelējas, streipuļo; neveikls, lempīgs cilvēks.

2. Zirgu aizjūga piederums - saite, kas savieno ratu vai ragavu priekšējās ass galu ar ilksi; atsaite.

Avoti: SiV, AB2

Meina   vietv.

1. Štats ASV ("Maine"), atrodas valsts ziemeļaustrumos, Jaunanglijas reģionā, administratīvais centrs - Ogasta, platība - 91647 kvadrātkilometri, 1330100 iedzīvotāju (2014. g.), robežojas ar Ņūhempširas štatu un Kanādu, austrumos apskalo Atlantijas okeāns; Mena.

2. Meinas līcis - atrodas Atlantijas okeāna ziemeļrietuma daļā (angļu val. "Gulf of Maine"), Ziemeļamerikas austrumu piekrastē, starp Jaunskotijas pussalu un Keipkodas pussalu, dziļums - līdz 227 m.

Avoti: LeK-15, WA16, PuA, LģE

Meinerchāgene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Meinerzhagen"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 20700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Meiniķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Tukuma novada Pūres pagastā.

Avoti: LC

Meiningene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Meiningen"), Tīringenes federālajā zemē, 21000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

meiningieši   novec.

1. Slavena dramatiska trupa Meiningenes pils galma teātrī, kura lielāko vērību piegrieza pilnīgam ansamblim un vispārējam iespaidam.

Avoti: SV33

meinkūns

1. Kaķu šķirne.

Avoti: PL

Meinlenda   vietv.

1. Sala Atlantijas okeānā, Šetlendu salu grupā (Lielbritānija), platība 938 kvadrātkilometri.

Avoti: PZT

Meinoka   vietv.

1. Pilsēta Uzbekistānā, Karakalpakstānas Republikā, senāk bija osta Arāla jūras dienvidu krastā, bet mūsdienās atrodas ~80 km no izžūstošas jūras krasta, 18200 iedzīvotāju (20122. g.).

Avoti: PZT

meinstrīms   žarg.

1. Galvenā, vadošā tendence; vispārpieņemtais.

Avoti: PL

Meinūta   vietv.

1. Pilsēta Īrijā (angļu val. "Maynooth", īru val. "Maigh Nuad"), Lensteras provincē, 12500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

meionīts   novec.

1. Skapolitu grupas minerāls baltā vai gaišā krāsā, kristalizējas tetragonālā singonijā.

Avoti: KV

Meipena   vietv.

1. Pilsēta Jamaikā, Kleredonas pagasta administratīvais centrs, 49900 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA, PuA

Meiran   vietv., vēst., vācu val.

1. Meirānu muiža, kas atradās Madonas apriņķa Meirānu pagastā.

Avoti: KV

Meirani   vietv.

1. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Meirāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Meirāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Kubulu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Lubānas novada Indrānu pagastā.

3. Meirānu kanāls - Lubāna hidrotehniskās sistēmas daļa, Madonas novada Barkavas un Ošupes pagastā, novada Aiviekstē vairāku senāk Lubāna ezerā ietecējušu upju ūdeņus, dziļums - >9 m, platums - >50 m. garums - 25 km, kritums - 2,5 m.

4. vēst. Meirānu pagasts - pastāvēja bijušajā Madonas apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Lubānas novada Indrānu pagastā, Madonas novada Ošupes pagastā, neliela daļa Madonas novada Praulienas un Barkavas pagastā.

5. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

Meirānu ezers— atrodas Latgales augstienes Burzavas paugurainē, Rēzeknes novada Bērzgales pagastā, 138,3 m vjl., platība - 112 ha, garums - 2,1 km, lielākais platums - 1 km, lielākais dziļums - 6,9 m, 2 salas (kopplatība - 3 ha), eitrofs ezers, aizaugums - neliels; Bērziņu ezers.

6. Apdzīvota vieta (mazciems) Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā.

Avoti: LC, LPag, LE1, LD

meirānieši

1. Balvu novada Kubuļu pagasta apdzīvotās vietas "Meirāni" iedzīvotāji.

2. Lubānas novada Indrānu pagasta apdzīvotās vietas "Meirāni" iedzīvotāji.

3. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Meirāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

meirans   apv.

1. Dārza majorāns ("Majorana hortensis").

Avoti: Aug2

meirāns   apv.

1. Dārza majorāns ("Majorana hortensis").

Avoti: Aug2

Meirava   vietv.

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Meirova" nosaukuma variants.

Avoti: LC

meiravieši

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Meirava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Meirēni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Vecpiebalgas pagastā.

Avoti: LC

Meiri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekules novada Kalētu pagastā.

Avoti: LC

Meirieli   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Meiruļi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Meirieļi   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Meiruļi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

meiris   apv.

1. Muižas riju un klēts, arī kūts pārzinis un uzraugs; meiers.

Avoti: TlV

Meirischken   vietv., vēst., vācu val.

1. Meirišķu muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Rucavas pagastā.

Avoti: KV

meirišķnieki

1. Rucavas novada Rucavas pagasta apdzīvotās vietas "Meirišķe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

meirot   apv.

1. Mērīt, mērot.

Avoti: ME

Meirova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

Avoti: LC

meiroviešu

1. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Meirava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Meiruli   vietv.

1. Aglonas novada Aglonas pagasta apdzīvotās vietas "Meiruļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Meiruļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Aglonas pagastā.

Avoti: LC

Meirupīte   vietv.

1. Kiras kreisā krasta pieteka Viļakas novada Susāju pagastā, garums - 11 km.

Avoti: LE1, LPag

meiselis   apv.

1. Cirtnis; kalts (dzelzim vai akmenim).

Avoti: KiV, Žrg

Meisene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Meissen"), Saksijas federālajā zemē, Elbas krastos, 27100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

meislis   apv.

1. Metāla cērtamā cērte, kalts; meiselis.

Avoti: ViV

Meisona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mason"), Ohaio štatā, 31600 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Mason"), Mičiganas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Mason"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Meisonsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mason City"), Aiovas štatā, 27500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

meistardarbnīca   -as, s.; vēst.

1. Speciāls apmācības kurss (Mākslas augstskolā), ko vada izcils mākslinieks pedagogs.

Avoti: LLVV

meistardarbs   -a, v.

1. Izcils mākslas darbs.

2. vēst. Pārbaudes darbs meistara nosaukuma iegūšanai cunftē.

Avoti: LLVV

meistardziedonis   -ņa, v.

1. pareti. Izcils dziedonis.

2. Pilsētas dzejnieks un dziedonis, cunftes loceklis (Vācijā no 14. līdz 16. gadsimtam).

Avoti: LLVV

meistarība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> meistarīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. sar. Meistarsacīkstēs.

Avoti: LLVV

meistariene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; sar.

1. Meistare (1).

2. Meistare (2).

3. Meistare (3).

Avoti: LLVV

meistarīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir izcila prasme, zināšanas, arī talants (piemēram, kādā profesijā, mākslas nozarē).

Avoti: LLVV

meistarīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> meistarīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

meistarisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Meistarīgs.

Avoti: LLVV

meistariskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> meistarisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

meistarkandidāts   -a, v.

1. Sporta klase, ko dažās valstīs piešķir sportistam, kurš izpildījis sporta klasifikācijā šai klasei noteiktās normas un prasības; sportists, kam ir šāda sporta klase.

Avoti: LLVV

meistarklase   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Speciāls apmācības kurss, ko vada, piemēram, izcils mākslinieks.

2. Sportā - kvalifikācijas pakāpe, kurā ietilpst augstākās klases sportisti.

Avoti: MLVV, LLVV

meistarkomanda   -as, s.

1. Komanda (sporta spēlēs), kuras dalībnieki ir augstākās klases sportisti.

Avoti: LLVV

meistarojums   -a, v.; sar.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> meistarot; priekšmets, kas ir pagatavots, arī izlabots, parasti ar primitīviem līdzekļiem vai neprasmīgi.

Avoti: LLVV

meistarot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; sar.

1. Gatavot, arī labot (ko), parasti ar primitīviem līdzekļiem vai neprasmīgi.

Avoti: LLVV

meistars   -a, v.

1. Cilvēks, kam ir izcila prasme kādā nozarē, kvalificēts strādnieks vai amatnieks.

2. Darba tiešais vadītājs un organizētājs (kādā ražošanas iecirknī).

Maiņas meistars— meistars, kas pārzina vienas strādnieku maiņas darbu.

Nozvejas (arī zvejas) meistars— zvejas kuģa komandas loceklis, kas pārzina zveju un zivju apstrādi.

Meža meistars— meža tehniķis.

Skatuves meistars— teātra darbinieks, kas pārzina skatuves iekārtošanu izrādei.

3. Cilvēks, kam ir izcila prasme, zināšanas, arī talants (piemēram, kādā profesijā, mākslas nozarē).

Vārda (mākslas) meistars— izcils rakstnieks, dzejnieks.

Skaņu meistars— izcils komponists.

Krāsu (arī otas) meistars— izcils gleznotājs.

Sporta meistars— sporta klase, ko piešķir sportistam, kurš izpildījis sporta klasifikācijā šai klasei noteiktās normas un prasības; sportists, kam ir šāda sporta klase.

Tautas daiļamata meistars— nosaukums, ko piešķir par nozīmīgiem sasniegumiem lietišķajā mākslā; persona, kam ir piešķirts šāds nosaukums.

4. vēst. Augstākā pakāpe cunfšu amatnieku hierarhijā; cilvēks, kas ir piederīgs šai pakāpei.

Avoti: LLVV, MrJ

meistarsacensības   s.; tikai dsk.

1. Meistarsacīkstes.

Avoti: MLVV

meistarsacīkstes   -šu, s.; tikai dsk.

1. Sporta sacensības, kurās uzvarētājs iegūst čempiona nosaukumu.

Avoti: LLVV

meistarsakne

1. Čemurziežu dzimtas rūgtdiļļu ģints suga "Peucedanum ostruthium", tās apakšzemes daļas - zemes stumbri un stīgas, satur līdz 1% ēteriskās eļļas, sveķus, rūgtvielu.

Avoti: LE1, KV

meistarstiķis   -ķa, v.; novec.

1. Meistardarbs (2).

2. Meistardarbs (1).

Avoti: LLVV

meistarvienība   -as, s.

1. Meistarkomanda.

Avoti: LLVV

meisterēt   apv.

1. Meistarot.

Avoti: KiV

meisterība   apv.

1. Meistarība.

Avoti: ME

meisteris   apv.

1. Viduslaikos katrs augstāks priekšnieks.

2. Cunftīgs amata pratējs, kas šo pakāpi bija ieguvis pēc īpaša pārbaudījuma; to skaits vienā pilsētā katrā amatā bija ierobežots, lai novērstu konkurenci.

Avoti: LE

meisterisks   apv.

1. Meistarīgs.

Avoti: ME

meisters   apv.

1. Kvalificēts amatnieks (kam ir mācekļi, palīgi).

2. Labs aroda, darba pratējs.

3. Vadītājs; priekšnieks.

Avoti: ViV

meisterzingeri   vēst.

1. Dzejnieki un dziesminieki vācu pilsētās kuri savienojās sevišķos pulciņos un skolās ar saviem statūtiem; 17. gadsimtenī viņi sāka izzust, bet beidzamo skolu slēdza tikai 1839. gadā Ulmā.

Avoti: SV33

meita   -as, s.

1. Sieviešu dzimuma bērns (attiecībā pret vecākiem).

Mātes meita— Meita, kas ir ļoti līdzīga mātei.

2. Jauna, neprecējusies sieviete.

Meitas dienas— jaunība, laiks, kad vēl nav precējusies.

Meitas uzvārds— sievietes uzvārds pirms laulībām.

Meitas kronis (arī vainags)— tikums; arī jaunavība.

Meitas bērns— neprecētas sievietes bērns, ko baznīca neatzina par oficiālā laulībā dzimušu.

Veca meita— vecmeita.

Ielas meita (retāk sieviete)— ielasmeita.

Meitu (arī brunču) mednieks— vīrietis, kas izmanto katru iespēju mīlas dēku uzsākšanai.

// savienojumā ar apzīmētāju; mit. Mitoloģiska būtne (jaunas sievietes veidolā), kas parasti ir saistīta ar kādu parādību dabā.

// sar. Vecāka cilvēka laipna uzruna jaunākai sievietei.

3. Kalpone (parasti neprecējusies).

Gada meita— meita, kam ar saimnieku ir līgums uz visu gadu (no Jurģiem līdz nākamajiem Jurģiem).

Ganu meita— gane (parasti pusaudze); ganumeita.

Lopu meita— lopkopēja.

Istabas meita— istabene.

Meitas istaba— kalpones istaba.

4. poēt. Sieviete - tautas, kolektīva u. tml. locekle.

Meitas uzņēmums— akciju sabiedrība, kurā citai akciju sabiedrībai pieder vismaz puse akciju kapitāla.

Meitu māja— publiskais nams.

Avoti: LLVV, SLG, ViV

meitainīte   apv.

1. Meitenīte.

Avoti: ME

meitamējs   apv.

1. Tāds, kas pieder meitai, ir saistīts ar meitu; meitas.

Avoti: ViV

meitanīte   apv.

1. Meitenīte.

Avoti: ME

meitasbērns   apv.

1. Meitas bērns; mazbērns.

2. Ārlaulības bērns.

Avoti: ViV

meitasdēls   -a, v.

1. Meitas dēls.

Avoti: LLVV

meitasmeita   -as, s.

1. Meitas meita.

Avoti: LLVV

meitasplate   inf.

1. Drukātās shēmas plate, ko ievieto mātesplates kontaktligzdā, lai paplašinātu datora funkcionālās iespējas.

Avoti: ZTV

meitasšūna   -as, s.

1. Meitšūna - jauna šūna, kas radusies šūnu dalīšanās procesā.

Avoti: LLVV

meitasuzņēmums

1. Iekšzemes uzņēmums, no kura vismaz 90% pieder galvenajam uzņēmumam vai vienam vai vairākiem tā apakšuzņēmumiem.

Avoti: GrV

meitasvīrs   -a, v.

1. Meitas vīrs; znots.

Avoti: LLVV

meitbāliņš   apv.

1. Vīrietis, kas mēdz uzsākt mīlas dēkas; mīlas dēku meklētājs.

Avoti: ViV

meitbērns   apv.

1. Meitas bērns; mazbērns.

2. Ārlaulības bērns.

Avoti: ViV

meitbukete   apv.

1. Meitu pulks.

Avoti: ViV

meitbuķete   apv.

1. Meitu pulks; meitbukete.

Avoti: ViV

meiteji

1. Manipūri - tautība Indijas austrums.

Avoti: PZT

meitele   sar.

1. Maza auguma meitene.

Avoti: ME

meitene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Sieviešu dzimuma bērns (aptuveni līdz 18 gadu vecumam).

Meiteņu skola— skola, kurā mācās tikai meitenes.

Ganu meitene— ganumeita.

2. Jauniete.

// parasti savienojumā ar pieder. vietn. Jauniete, kas ir tuva, mīļa kādam vīrietim.

Avoti: LLVV

meitenēns   apv.

1. Meitene.

Avoti: ViV

meitenīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir raksturīgs meitenei, jaunietei; tāds, kas pēc izskata, izturēšanās atgādina meiteni, jaunieti.

Avoti: LLVV

meitenīgums   v.

1. Vispārināta īpašība --> meitenīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

meitēns   -a, v.

1. Meitene (1).

2. Meitene (2).

Avoti: LLVV

meiteņgājums   apv.

1. Meitenes.

Avoti: ViV

meiteņkārta   apv.

1. Meitenes (pretstatā jaunietēm, pieaugušām sievietēm).

Avoti: ViV

meiteņuks   apv.

1. Dem. --> meitene.

Avoti: ME

meitgājums   apv.

1. Meitas, jaunietes.

Avoti: ViV

meitģēģeris   apv.

1. Vīrietis, kas mēdz uzsākt mīlas dēkas; mīlas dēku meklētājs.

Avoti: ViV

meithromosomas   biol.

1. Hromosomas, kas rodas mitozes laikā, pārraujot divās daļās māthromosomu jeb dubulto hromosomu.

Avoti: CaF

meitiemējs   apv.

1. Tāds, kas pieder meitām, ir saistīts ar meitām; meitu.

Avoti: ViV

meitiete   apv.

1. Sieviete, meitene.

Avoti: ME

meitietis   -ša, v.; sar.

1. Sieviete.

Avoti: LLVV

Meitila   vietv.

1. Pilsēta Mjanmā, Mandalajas apgabalā, 161000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA, PuA

meitine   apv.

1. Meitene.

Avoti: KiV

meitinieks   -a, v.; vienk.

1. Mīlas dēku meklētājs.

Avoti: LLVV

meitiņa   -as, s.

1. Dem. --> meita.

Avoti: LLVV

meitiskis   apv.

1. Sieviete, sievišķis.

Avoti: MalV

meitisks   apv.

1. Tāds, kas ir raksturīgs meitām, sievietēm; tāds, kas piemīt meitām, sievietēm.

Avoti: KiV

meitišķis   sar.

1. Sieviete.

Avoti: Sin

meitkārta   apv.

1. Neprecējušās meitas, jaunietes (pretstatā precētām).

Avoti: ViV

meitkuilis   apv.

1. Vīrietis, kas mēdz uzsākt mīlas dēkas; mīlas dēku meklētājs.

Avoti: ViV

Meitlenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Maitland"), Floridas štatā, 16800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta Austrālijā ("Maitland"), Jaundienvidvelsas austrumos, 67100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: WA16, LpA, PZT, Wi

meitnerijs   ķīm.

1. Ķīmiskais elements ar kārtas numuru 109, simbols Mt, atklāts 1982. gadā.

Avoti: EpV

meitot   apv.

1. Naktīs apmeklēt meitenes.

Avoti: ME

meitoties   apv.

1. Dzīvot meitās, neprecētai.

Avoti: ME

Meitri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Malnavas pagastā.

Avoti: LC

meitšūna   -as, s.; biol.

1. Jauna šūna, kas radusies šūnu dalīšanās procesā.

Avoti: LLVV

meituglūņa   vienk.

1. Mīlas dēku meklētājs, pavedējs.

Avoti: Sin

meituģēģeris   vienk.

1. Mīlas dēku meklētājs, pavedējs.

Avoti: Sin

meitujunkurs   sar.

1. Mīlas dēku meklētājs, pavedējs.

Avoti: Sin

meituka   apv.

1. Sieviete, meitene.

Avoti: ME

meituks   apv.

1. Sieviete, meitene.

Avoti: ME

meitumāja   s.; sar.

1. Vieta, kur var saņemt prostitūtu pakalpojumus; publiskais nams.

Avoti: MLVV

meitumednieks   apv.

1. Mīlas dēku meklētājs, pavedējs.

Avoti: Sin

meituška   apv.

1. Meitene, sieviete.

Avoti: KiV, SLG

Meizakila   vietv.

1. Pilsēta Igaunijā, Viljandi apriņķī, pie Latvijas robežas, 830 iedzīvotāju (2011. g.), pilsētas tiesības kopš 1938. g.

Avoti: PuA, Wi

meizaļniks   apv.

1. Urīnpūslis.

Avoti: TiA

Meizelvica   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Meuselwitz"), Tīringenes federālajā zemē, 10500 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Meizenheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Meisenheim"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Meizjē   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Meyzieu"), Ronas-Alpu reģiona Ronas departamentā, 30300 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi

mēja   apv.

1. Aita (bērnu valodā, arī sarunā ar maziem bērniem).

Avoti: ViV

Mejenburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Meyenburg"), Brandenburgas federālajā zemē, 2200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mējiens   vienk.

1. Sitiens, belziens.

Avoti: Sin, ME

mējināt

1. Blēt.

Avoti: Sin

mejo-   med.

1. Salikteņos norāda uz lieluma vai daudzuma samazināšanos; uz samazinātu lielumu vai daudzumu.

Avoti: MSV

mejoģenētisks   med.

1. Tāds, kas sekmē vai izraisa mejozi.

Avoti: TM5

mejoze   biol.

1. Šūnas kodola dalīšanās, kā rezultātā hromosomu skaits samazinās uz pusi.

Avoti: ZTV

Mejska   vietv.

1. Mejska Gurka - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 3240 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

Mejunsa   vietv.

1. Apdzīvota vieta Klusā okeāna Palau salās, 1120 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

mēka   bērnu val.

1. Jebkāda veida šmuces, netīrumi.

Avoti: NeV

meka

1. pārn. Vieta, uz kuru dodas ļoti daudz cilvēku.

2. pārn. Kādas nozares ģeogrāfiskais centrs.

3. apv. Tas, kas ir ļoti slapjš (salijis, piemircis u. tml.).

4. apv. Cilvēks ar īsām kājām.

5. apv. Kaza.

Avoti: PL, SV33

meka   apv.

1. Smalkmaize, kliņģeris.

2. Biezpiena un krējuma maisījums.

3. Slikti izvārīta biezputra.

Avoti: ZrvI, BB, ME

Meka   vietv.

1. Pilsēta Saūda Arābijas rietumos (arābu val. "Makkah al-Mukarramah"), Rietumu provinces centrs, 1,4 mlj iedzīvotāju (2007. g.), vieta, kur saskaņā ar leģendu dzimis Muhameds, islāma garīgais centrs.

Avoti: PL

mekaniks   apv.

1. Mehāniķis.

Avoti: KiV

mēkaza   apv.

1. Mērkaziņa.

Avoti: KV

mekedems   novec.

1. Makadams.

Avoti: Ang

Mekele   vietv.

1. Pilsēta Etiopejā ("Mek'elē"), Tigrajas kilila administratīvais centrs, 177000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

Mekenheima   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Meckenheim"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 23700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

mekerēt   žarg.

1. Blēt.

Avoti: SLG

Mēkerne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Moeckern"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 13200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mekheme

1. Islāma tiesa.

Avoti: SV08

Mēki   vietv.

1. Balvu novada Balvu pagasta apdzīvotās vietas "Mēķi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

mekintošs   novec.

1. Makintošs.

Avoti: Ang

meklējumi   dsk., v.

1. Mēģinājumi atrast (ko pazudušu, slēptu), atklāt (ko vajadzīgu).

2. Mēģinājumi, cenšanās iegūt, iemantot (kādu stāvokli).

3. Mēģinājumi, cenšanās izzināt, izvēlēties.

4. Tiekšanās, mēģinājumi izzināt (jauno, nezināmo).

Avoti: LV87

meklējumkuģojums   mil.

1. Viens no kuģu izlūkošanas veidiem jūras kara flotē.

Avoti: MIL

meklējumlidojums   mil.

1. Patstāvīga atsevišķas lidmašīnas vai lidmašīnu grupas darbība, lai atklātu un iznīcinātu pretinieka lidmašīnas vai svarīgus virszemes objektus.

Avoti: MIL

meklējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> meklēt (1).

2. Paveikta darbība, rezultāts --> meklēt (2).

3. Paveikta darbība, rezultāts --> meklēt (3).

4. Paveikta darbība, rezultāts --> meklēt (4).

Avoti: LLVV

Mēklenburga   vietv.

1. Vēsturisks novads Vācijas ziemeļaustrumos, kur XII gs. ģermāņi nodibināja firsta valsti, no 1348. g. - hercogiste, 1934.-1952. g. un no 1990. g. ietilpst Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālajā zemē.

2. Mēklenburgas ezeru plato - Baltijas grēdas daļa Vācijas ziemeļaustrumos, ūdensšķirtne starp Elbu un Baltijas jūras piekrastes upēm Pēni, Reknicu, Varnovu, augstums - līdz 179 m vjl.

3. Mēklenburgas līcis - atrodas Baltijas jūras dienvidrietumos (vācu val. "Mecklenburger Bucht"), pie Vācijas krastiem, garums - 80 km, platums pie ieejas - ~50km, dziļums - līdz 27 m.

Avoti: PZT, LģE

Mēklenburga-Priekšpomerānija   vietv.

1. Vācijas federālā zeme ("Mecklenburg-Vorpommern"), platība - 23174 kvadrātkilometri, 1720000 iedzīvotāju (2013. g.), administratīvais centrs - Šverīne.

Avoti: PuA, Wi

meklēšana

1. jur. Izziņas vai citu kompetentu iestāžu veikto pasākumu kopums, lai noskaidrotu atrašanās vietu konkrētai personai, kas tiek turēta aizdomās vai apsūdzēta par nozieguma izdarīšanu un slēpjas no izmeklēšanas vai tiesas vai izvairās no tiesas piespriestā soda izciešanas, vai ir izbēgusi no ieslodzījuma vietas, vai ir pazudusi bez vēsts.

2. inf. Datu pārlases procedūra, ar kuras palīdzību pēc noteiktām pazīmēm nosaka to atrašanās vietu.

Avoti: JtV, D3

meklēšanās   lopk.

1. Zīdītāju mātītes dzimumaktivitātes periods, kas periodiski atkārtojas, tā ilgums dažādām sugām atšķirīgs.

Īstā meklēšanās— laiks, kad notiek ovulācija un mātītes ļaujas aplēkties.

Meklēšanās indukcija— dzimumuzbudinājuma procesa izraisīšana ar hormonāliem preparātiem uz noteiktu laiku.

Meklēšanās simptomi— pazīmju un uzvedības atšķirību kopums, kas norāda uz meklēšanās sākumu.

Meklēšanās sinhronizācija— dzīvnieku dzimumcikla uzbudinājuma fāzes un ovulācijas regulēšana ar hormonālo preparātu ievadīšanu organismā.

Avoti: ZTV

meklēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Censties (skatoties, taustot u. tml.) dabūt, atgūt (ko pazaudētu, noslēptu u. tml.).

2. Censties dabūt, iegūt noteiktam nolūkam (parasti mēģinot izraudzīties no kāda nenoteikta kopuma).

3. Censties sastapt (kādu).

4. Garīgā darbībā censties veidot (domu, atzinumu), censties atklāt (ko jaunu); censties iegūt (informāciju).

Avoti: LLVV, ViV

meklētājprogramma   inf.

1. Programma, kas dokumentos meklē speciālus atslēgvārdus un sniedz lietotājam dokumentu sarakstu, kuros šie vārdi ir atrasti.

Avoti: ZTV

meklētājs   -a, v.

1. Darītājs --> meklēt.

2. v. Ierīce, iekārta (kā) meklēšanai.

3. tehn., vēst. Automātisko telefona centrāļu elektromehāniska komutācijas ierīce; galvenās sastāvdaļas ir stators, rotors un slīdkontakti.

Avoti: LLVV, ZTV

meklēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Meklēt (1).

2. parasti 3. pers. Būt dzimumuzbudinājuma stāvoklī (par dzīvniekiem).

3. apv. Censties izraisīt strīdu.

4. apv. Izrādīt tieksmi (pēc kā), kārot (ko).

Avoti: LLVV, KiV, ViV

mēklis   apv.

1. Jokdaris, āksts; komisks savādnieks.

2. Rēgs, spoks.

Avoti: TlV, DžP

meklofenoksāts   med.

1. Preparāts šūnu metabolisma uzlabošanai hipoksijas gadījumā.

Avoti: TM5

Mēkmīla   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Moeckmuehl"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 7800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Meknesa   vietv.; novec.

1. Miknēsa - pilsēta Marokas ziemeļrietumos ("Meknes").

Avoti: PZT

meknis   apv.

1. Kāds, kas rijīgi ēd.

Avoti: ME

meknīt   apv.

1. Daudz un rijīgi ēst.

Avoti: ME

mekņīt   apv.

1. Maisīt (kādu biezu masu).

Avoti: ME

mekometrs   med.

1. Ierīce jaundzimušo garuma mērīšanai.

Avoti: TM5

mekonalģija   med.

1. Neiralģiskas sāpes, pārtraucot opija lietošanu.

Avoti: TM5

Mekonga   vietv.

1. Upe Indoķīnas pussalā (angļu val. "Mekong"), Ķīnā, Laosā, Kambodžā un Vjetnamā (daļēji arī Laosas, Mjanmas un Taizemes robežupe), garums - ~4500 km, sākas Tibetas kalnienes Tanglas grēdā ~6500 m vjl., ietek Dienvidķīnas jūrā; Dzačhu.

Avoti: LģE, PuA

mekonidīns   med.

1. C21H23NO4, dzeltena amorfa viela, opija alkaloīds.

Avoti: TM5

mekonijs

1. Opijs.

2. med. Jaundzimušā pirmie izkārnījumi, kas sastāv no epitēlijšūnām, gļotām un žults.

3. lopk. Dažādu vielu atliekas, viskozas, lipīgas konsistences tumši zaļganas vai brūnas krāsas masa, kas uzkrājas gremošanas traktā embrionālās attīstības periodā; zarnu piķis.

Avoti: TM5, ZTV

mekonīns   med.

1. C10H10O4, indiferenta viela opijā.

Avoti: TM5

mekonioreja   med.

1. Pārmērīga mekonija izdale.

Avoti: TM5

mekonisms   med.

1. Saindēšanās ar opiju; atkarība no opija.

Avoti: TM5

mekonskābe   med.

1. C7H4O7, fizioloģiski mazaktīva viela opijā.

Avoti: TM5

Mekrāna   vietv.

1. Vēsturisks novads Irānas dienvidaustrumos un daļēji Pakistānā, Arābijas jūras piekrastē, platība - ~160000 kvadrātkilometru, kalnains reljefs, augstums pārsvarā - 1000-2000 m, sauss subtropu klimats, pustuksneši un tuksneši.

2. Mekrānas kalni - atrodas Irānas kalnienes dienvidu daļā, uz austrumiem no Ormuza šauruma, Irānas dienvidaustrumos un Pakistānas rietumos, garums - 1150 km, augstums - 1000-2000 m, augstākā virsotne - Mārāns (3277 m).

Avoti: PZT

mekrs   apv.; hip.

1. Niķu pilns.

Avoti: ME

meks.   saīs.

1. Meksikāņu-.

Avoti: i1

mekse   apv., hip.

1. Kraušana, ņemšana (ar kādu rīku).

Avoti: ĒiV

meksenons

1. Kosmētikas sastāvdaļa, UV staru absorbētājs, izmanto sauļošanās aizsarglīdzekļos, var izraisīt fotoalerģiju, nātreni, kontakta alerģiju, hronisku aktīnisku dermatītu, var saasināt slimības.

Avoti: Zkp

meksēt   apv.

1. hip. Kraut, ņemt (ar kādu rīku).

2. Rakt ar lāpstu, šķipelēt.

3. Krietni saēsties, piebāzt vēderu.

4. Ātri skriet.

Avoti: ĒiV, ME

meksīt   apv.

1. Rakt ar lāpstu, šķipelēt.

2. Krietni saēsties, piebāzt vēderu.

3. Ātri skriet.

Avoti: ME

Meksika   vietv.

1. Meksikas Savienotās Valstis - valsts Ziemeļamerikas dienvidos, platība - 1953162 kvadrātkilometri, 112468850 iedzīvotāju (2010. g.), galvaspilsēta - Mehiko, administratīvais iedalījums - 31 pavalsts un 1 federāls distrikts, ziemeļos robežojas ar ASV, dienvidos - ar Belizu un Gvatemalu, austrumu krastus apskalo Karību jūra un Meksikas līcis, rietumu - Klusais okeāns.

2. Meksikas kalniene - atrodas Ziemeļamerikas Kordiljeros, Meksikā un ASV dienvidu daļā (sp. val. "Altiplanicie Mexicana", angļu val. "Mexican Plateau"), platība - 1,2 mlj kvadrātkilometru, garums - 900 km, augstums - 1000-1200 m.

3. Meksikas līcis - pusslēgtā jūra Atlantijas okeāna rietumos, Ziemeļamerikas dienvidaustrumu piekrastē, starp Floridas un Jukatanas pussalu un Kubas salu, platība - 1,5 mlj kvadrātkilometru, lielākais dziļums - 3822 m.

Meksikas līča zemiene— atrodas Meksikas līča piekrastē (angļu val. "Gulf Costal Plain"), līdz 350 km plašā joslā, ASV un Meksikā, veido biezi (6-10 km) jūras nogulumieži.

Avoti: LģE, PuA

meksikāņi   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Meksikas pamatiedzīvotāji, runā spāņu valodā, ticīgie - katoļi.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

Meksiko   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mexico"), Misūri štatā, 11700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

mekš   apv.

1. Blēj (par kazu).

Avoti: MalV

mekša   apv.

1. Apdarināts koks, piemēram, maisīšanai, bīdīšanai.

Avoti: ĒiV

mekše   apv.

1. Koka karote, koka lāpstiņa.

Avoti: LE

mekšere   apv.

1. Mekše - koka lāpstiņa, mieturis.

Avoti: VV

mekšēt   apv.

1. Ņemt ar kādu rīku.

Avoti: ĒiV

mekšināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja; intrans.

1. Radīt raksturīgas spalgas balss skaņas (parasti par kazām); mekšķināt.

Avoti: LLVV

mekšis   apv.

1. Karotes vai naža aizstājējs - apdarināts neliels koks ar lāpstiņai līdzīgu paplatu galu.

Avoti: ViV

mekšķēt   apv.

1. Rakt ar lāpstu, šķipelēt.

2. Krietni saēsties, piebāzt vēderu.

Avoti: ME

mēkšķēt   parasti 3. pers., mēkšķ, pag. mēkšķēja;

1. Radīt raksturīgas, aprautas balss skaņas (parasti par aitām).

Avoti: MLVV

mekšķināt   parasti 3. pers., -ina, pag. -ināja, intrans.

1. Radīt raksturīgas spalgas balss skaņas (parasti par kazām); mekšināt.

Avoti: LLVV

mekšķis   apv.

1. Koka karote, koka lāpstiņa.

2. Korpulents cilvēks, arī nobarota cūka.

Avoti: ME

mēkšt   apv.

1. Mēt.

Avoti: ME

mektebe   novec.

1. Muhamedāņu elementārskola; mektebs.

Avoti: SV33

mektebs

1. Musulmaņu garīgā elementārskola zēniem.

Avoti: SV69

mekucis   apv.

1. Kaut kas mīksts, piem., nobarota vista vai sivēns.

2. Karalis kāršu spēlē.

Avoti: KV

mekurāns   novec.

1. Kombinēts fungicīda un insekticīda preparāts sēklu apstrādei.

Avoti: LxE

mekuška   apv.

1. Miežu miltu plācenis.

Avoti: KiV

Mēķe   vietv.

1. Mēķes ezers - atradās Piejūras zemienē, Nīcas novada Nīcas pagastā, 0,7 m vjl., platība - ~50 ha, nosusināts 1960. gadu sākumā, izbūvējot Mēķes polderi, notekupe Tosele (33 km) saīsināta līdz 10 km.

2. Mēķes polderis - izveidots 1963. g., ietver bijušo Mēķes ezeru, platība - 2371 ha, iekārtota sūkņu stacija ūdens atsūknēšanai.

3. Mēķes purvs - zemais purvs Bārtavas līdzenumā, ~2,5 km uz dienvidiem no Nīcas, platība - 1360 ha, kūdras slāņa vidējais dziļums - 0,8 m, lielākā daļa nosusināta ar drenāžu un vaļējiem grāvjiem.

Avoti: LD

meķeļiķ   žarg.

1. Sist.

Avoti: KZ

Mēķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Balvu pagastā.

Avoti: LC

meķis   apv.

1. Auns, avens.

2. Kaut kas korpulents.

Avoti: ME

meķis   apv.

1. Cietums.

Avoti: ViV

mēķis   apv.

1. Netīrumi, dubļi, mēsli.

2. Tas, kas ir notraipījies, netīrs.

3. Sapuvis siens.

Avoti: SiV, KnG

mel   latīņu

1. Medus.

Mel depuratum— tīrītais medus.

Mel rosatum— rožu medus.

Avoti: KV

mel.   saīs.

1. Melodija (bibliogrāfiskajos aprakstos kopā ar tautas nosaukumu).

Avoti: i1

Mela   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Mel"), Venēcijas reģiona Belluno provincē, 6100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mela-   med.

1. Salikteņos norāda uz tumšu krāsu; uz saistību ar melanīnu.

Avoti: MSV

melafirs   novec.

1. Bazaltīts, tumšs izvirduma iezis, plagioklaza, augīta, olīvīna, magnētdzelzs un titāndzelzs maisījums.

Avoti: KV

melagra   med.

1. Muskuļu sāpes locekļos.

Avoti: TM5

melaģis   apv.

1. Melis.

Avoti: NeV

melaiķis   apv.

1. Melis.

Avoti: ME

Melaka   vietv.

1. Pilsēta Malaizijā ("Melaka"), štata administratīvais centrs, 149500 iedzīvotāju (2000. g.).

2. Štats Malaizijā ("Melaka"), Malajas pussalas dienvidrietumos, administratīvais centrs - Melaka, platība - 1650 kvadrātkilometru, 8972900 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PuA

Melaka   vietv.

1. Pilsēta Malaizijā ("Melaka"), štata administratīvais centrs, 149500 iedzīvotāju (2000. g.).

2. Štats Malaizijā ("Melaka"), Malajas pussalas dienvidrietumos, administratīvais centrs - Melaka, platība - 1650 kvadrātkilometru, 8972900 iedzīvotāju (2015. g.).

Avoti: PuA

melaleuca   novec.

1. Divdīgļlapju augu ģints miršu dzimtā, sīki koki vai arī krūmi, ap 100 sugu, gk. Austrālijā.

Avoti: KV

melalģija   med.

1. Neiralģiskas sāpes locekļos.

Nutritīvā melalģija— dažādu patoloģiju (aknu slimības, nodozais periarterīts, cukura diabēts, nepilnvērtīgs uzturs, B grupas vitamīnu deficīts, pārmērīga alkohola lietošana) izpausme: karstuma sajūta abās pēdās, parasti sākas naktī gultas siltumā; pašsajūta uzlabojas, atvēsinot kājas ārpus segas vai arī iemērcot tās aukstā ūdenī; pēdas muskulatūra saspriegta, novēro pēdu svīšanu.

Avoti: TM5

melalits   novec.

1. Talka izstrādāšanas produkts - elektrības izolācijas materiāls.

Avoti: KV

melalksnis   apv.

1. Melnalksnis.

Avoti: Aug2

melamīnformaldehīdlakas

1. Nežūstošo alhīdsveķu un daļēji butalonizētu melamīnformaldehīdsveķu maisījuma (masas attiecībā 1:1 līdz 1:9) šķīdumi organiskajos šķīdinātājos.

Avoti: LPE

melamīnformaldehīdsveķi

1. Sintētiski sveķi, melamīna un formaldehīda polikondensācijas produkts; lieto slāņaino plastu, laku, emalju, koksnes šķiedru un skaidu plātņu ražošanā.

Avoti: EV

melamīns   ķīm.

1. Heterociklisks trīsvērtīgs pirmējais amīns C3H6N6; lieto amīnformaldehīda sveķu sintēzei u. c.

Avoti: ZTV

melammeds   novec.

1. Skolotājs ebreju skolās.

Avoti: SV33

melampitta   lat.

1. Stabuļputnu apakšdzimtas ģints.

Melampitta lugubris— melnais stabuļputns.

Avoti: ZvP

Melamps   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Iolkas dibinātāja Amitaona un Idomenes dēls, pareģis un dziednieks, kas spēja izārstēt cilvēku pat bezcerīgos gadījumos.

Avoti: Mit

melampsora

1. dsk. Rūsas sēņu rindas dzimta ("Melampsoraceae"), teleitosporām (ziemas sporām) nav kātiņa, saaugot tās veido teleitostabiņus vai teleitogaroziņas, Latvijā konstatēta 1 ģ., ~20 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Melampsora").

Avoti: LPE, LD

melampsora   lat.

1. Melampsoru dzimtas ģints.

Melampsora allii-populina— melampsoru suga, kas parazitē uz sīpoliem, apsēm.

Melampsora euphorbiae— melampsoru suga, kas parazitē uz dievkrēsliņiem.

Melampsora larici-caprearum— melampsoru suga, kas parazitē uz lapeglēm, vītoliem.

Melampsora larici-populina— melampsoru suga, kas parazitē uz lapeglēm, apsēm.

Melampsora lini— melampsoru suga, kas parazitē uz liniem.

Melampsora ribesii-viminalis— melampsoru suga, kas parazitē uz jāņogām, vītoliem.

Melampsora rostrupii— melampsoru suga, kas parazitē uz kaņepēm.

Melampsora tremulae— melampsoru suga, kas parazitē uz apsēm.

Avoti: LD

melampsoraceae   lat.

1. Melampsoru dzimta.

Avoti: LD

melampsorella   lat.

1. Pukciniastru dzimtas ģints.

Melampsorella caryophyllacearum— šīs ģints suga.

Melampsorella cerastii— šīs ģints sugas "Melampsorella caryophyllacearum" nosaukuma sinonīms.

Melampsorella sumphyti— šīs ģints suga.

Avoti: LD

melampsoridium   lat.

1. Pukciniastru dzimtas ģints.

Melampsoridium betulinum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

melampyrum   lat.

1. Nārbuļi.

Melampyrum crystatum— sekstainais nārbulis.

Melampyrum nemorosum— birztalas nārbulis.

Melampyrum polonicum— Polijas nārbulis.

Melampyrum pratense— pļavas nārbulis.

Melampyrum sylvaticum— meža nārbulis.

Avoti: LD

melan-   med.

1. Salikteņos norāda uz tumšu krāsu; uz saistību ar melanīnu.

Avoti: MSV

melanaimija   novec.

1. Slimība, kad asinīs baltie asinsķermenīši satur melnu pigmentu.

Avoti: KV

melanavi

1. Viena no mongoļu izcelsmes dajaku grupas tautām, kas dzīvo Kalimantānas salā.

Avoti: PZT

melanchlaini   novec.

1. Hērodota minēta tauta, kas dzīvoja Donas augšgalā.

Avoti: KV

melancholija   novec.

1. Melanholija.

Avoti: LV93

melancholiķis   novec.

1. Melanholiķis.

Avoti: LV93

melancholiski   novec.

1. Melanholiski.

Avoti: LV93

melancholisks   novec.

1. Melanholisks.

Avoti: LV93

melancolico   novec.

1. Mūzikā: melanholiski.

Avoti: KV

melanconiaceae   lat.

1. Melankoniju dzimta.

Avoti: LD

melanconiales   lat.

1. Melankoniju rinda.

Avoti: LD

melanconis   lat.

1. Diaportu dzimtas ģints.

Melanconis stilbostoma— šīs ģints suga.

Avoti: LD

melanconium   lat.

1. Diaportu dzimtas ģints.

Avoti: LD

melandrium   lat.

1. Spulgotnes.

Melandrium album— baltā spulgotne.

Melandrium dioicum— sarkanā spulgotne.

Melandrium noctiflorum— nakts spulgotne.

Melandrium sylvestre— sarkanās spulgotnes " Melandrium dioicum" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

melandryidae   lat.

1. Ēnvaboļu dzimta.

Avoti: LD

melandryum   novec.

1. Spulgotnes.

Avoti: KV

melanēmija   novec.

1. Grūtos malārijas gadījumos novērojama kaite, kas raksturojas ar pelēku ādas krāsu un ceļas asinīs rodoties rodoties nešķīstošas melnas krāsvielas ķermenīšiem (pigmentam).

Avoti: LME

melanēzieši

1. Tautu grupas, kas apdzīvo lielāko Melanēzijas daļu, runā melanēziešu valodās, kas ir radniecīgas indonēziešu un polinēziešu valodām.

Melanēziešu valodas— austronēziešu valodu saimes grupa, ~300 valodas, plašāk izplatītās: fidžiešu, mola, motu.

2. Melanēziešu rase - austrāliešu rases atzars, izplatīts Melanēzijas salās un Jaungvinejā, kur pie tā pieder melanēzieši un papuasi.

Avoti: LEV, PZT

Melanēzija

1. Kopējs Klusā okeāna rietumu daļas salu apzīmējums, sākot no Bismarka arhipelāga ziemeļos līdz Fidži salām dienvidaustrumos.

Avoti: LEV

melange   novec.

1. Maisījums, sajaukums.

Avoti: KV

melanholija   -as, s.; parasti vsk.

1. Noslēgtība, arī grūtsirdība, nomāktība.

Avoti: LLVV

melanholiķis   -ķa, v.

1. Melanholisks cilvēks; cilvēks, kam ir melanholisks temperaments; bieži noslēgts, arī grūtsirdīgs, nomākts cilvēks.

Avoti: LLVV

melanholisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Nelīdzsvarots, noslēgts, arī grūtsirdīgs, nomākts (par cilvēku).

Melanholisks temperaments— temperaments, kam raksturīga spēcīga aizture, lēna psihisko procesu norise.

Avoti: LLVV

melanholiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> melanholisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

Melāni   vietv.

1. Daugavpils novada Sventes pagasta apdzīvotās vietas "Melāņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

melanidroze   med.

1. Tumšu sviedru izdalīšanās.

Avoti: TM5

melanīns   -a, v.; biol.

1. Melns vai tumši brūns, arī dzeltens pigments, kas nosaka augu un dzīvnieku audu krāsu, arī cilvēku ādas krāsu.

Avoti: LLVV

melānisms   biol.

1. Tumšas (brūnas, melnas) krāsas indivīdu pārsvars populācijā sakarā ar pigmenta melanīna veidošanos ķermeņa segaudos.

Avoti: ZTV

melanīts   novec.

1. Melnais granāts.

Avoti: SV33

melanitta   lat.

1. Pīļu apakšdzimtas ģints.

Melanitta fusca— tumšā pīle.

Melanitta nigra— melnā pīle.

Avoti: LD

melankonija

1. dsk. Nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma celomicēšu klases dzimta ("Melanconiaceae"), konīdijnesēji ar konīdijām attīstās īpašās gultnēs, ko veido blīvs micēlija pinums, parazīti (augu slimību ierosinātāji) un saprofīti, 120 ģ., ~1000 s., Latvijā konstatētas 25 ģ, ~100 sugas.

Avoti: LPE, LD

melankolija   novec.

1. Melanholija.

Avoti: LME

melano-   med.

1. Salikteņos norāda uz tumšu krāsu; uz saistību ar melanīnu.

Avoti: MSV

melanoblasts   med.

1. Nenobriedusi epitēlijšūna, kas producē melanīnu.

Avoti: TM5

melanocīts   med.

1. Nobriedusi nervu kores izcelsmes šūna, kas producē melanīnu.

Avoti: TM5

melanodermatoze   med.

1. Distrofiska ādas slimība, kam raksturīga pastiprināta pigmentācija.

Avoti: TM5

melanodermija   med.

1. Tumša ādas krāsa, ko rada melanīna nogulsnējumi.

Avoti: MSV

melanoflokulācija   med.

1. Flokulācijas reakcija serumā malārijas diagnostikai; par antigēnu lieto tīklenes ekstraktu, kas satur melanīnu.

Avoti: TM5

melanofors   med.

1. Pigmentšūna, kurā ir melanīns.

Avoti: TM5

melanogasteraceae   lat.

1. Zemespūpēžu dzimta.

Avoti: LD

melanogaster   lat.

1. Zemespūpēžu dzimtas ģints.

Melanogaster ambiguus— šaubīgais zemespūpēdis.

Melanogaster variegatus— raibais zemespūpēdis.

Avoti: LD

melanogēns   med.

1. Bezkrāsaina viela, kurai oksidējoties rodas melanīns; atrodama melanomas slimnieku urīnā.

Avoti: TM5

melanogrammus   lat.

1. Mencu dzimtas ģints.

Melanogrammus aeglefinus— pikša.

Avoti: LD

melanoģenēze   med.

1. Melanīna veidošanās.

Avoti: TM5

melanohroisks   med.

1. Tāds, kam tumša ādas krāsa.

Avoti: TM5

melanoidīni   novec.

1. Tumšas krāsas vielas, kas rodas, aminoskābēm un olbaltumvielām augstā temperatūrā reaģējot ar cukuru sadalīšanās produktiem furfurolu un oksimetilfurfurolu; piešķir aromātu maizei u. c. pārtikas produktiem.

Avoti: LxE

melanoīds   med.

1. Tāds, kam tumša krāsa; tāds, kas līdzīgs melanīnam.

Avoti: TM5

melanokarcinoma   med.

1. Karcinoma, kas satur melaninu.

Avoti: TM5

melanokrātisks

1. Tāds (par magmatiskiem iežiem), kur ir vairāk tumšo minerālu (piroksēnu, amfibolu, biotīta) nekā vidējam attiecīgā ieža tipam.

Avoti: LD

melanokrāts

1. Tāds (par magmatiskiem iežiem), kas sastāv no tumšiem minerāliem - piroksēniem, amfiboliem, biotīta.

Avoti: SV96

melanoleikoderma   med.

1. Ādas plankumainība.

Avoti: TM5

melanoleuca   lat.

1. Melnbaltenes.

Melanoleuca melanoleuca— parastā melnbaltene.

Avoti: LD

melanoma   -as, s.; med.

1. Ļaundabīgs audzējs, kas rodas no ādas pigmentšūnām.

Ļaundabīgā melanoma— ļaundabīga melanocītu neoplazma, kas var rasties jebkurā ādas vai jau esošas dzimumzīmes vietā.

Amelanotiskā melanoma— nepigmentēta ļaundabīgā melanoma.

Gļotādas melanoma— neoplazma, kas attīstās uz gļotādas, gk. uz smaganām, bet var rasties arī uz barības vada un dzimumorgānu gļotādas.

Mezgliņveida melanoma— ļaundabīgā melanoma, kam raksturīgs vienmērīgi pigmentēts, nedaudz pacelts nepareizas formas mezgliņš, kurš ātri palielinās; biežāk novēro uz galvas, kakla un ķermeņa; var attīstīties primāri vai arī cita veida ļaundabīgās melanomas vietā pēc tās izoperēšanas.

Avoti: ZTV, TM5

melanomatoze   med.

1. Multiples melanomas veidošanās dažādās ķermeņa daļās.

Avoti: TM5

melanonihija   med.

1. Melanoza nagu pigmentācija.

Avoti: TM5

melanoplakija   med.

1. Tumšu plankumu veidošanās uz mutes gļotādas; novēro stomatīta, hepatīta u. c. slimību gadījumos.

Avoti: TM5

melanosarkoma   med.

1. Tumši pigmentēta sarkoma.

Avoti: TM5

melanosarkomatoze   med.

1. Multiplas melanosarkomas veidošanās dažādās ķermeņa daļās.

Avoti: TM5

melanoskops   novec.

1. Aparāts, pa ko skatoties lapu zaļums šķiet melns.

Avoti: KV

melanospora

1. dsk. Asku sēņu pirenomicēšu klases hipokreju rindas dzimta ("Melanosporaceae"), Latvijā konstatēta 1 ģ., 1 s.

Avoti: LD

melanosporaceae   lat.

1. Melanosporu dzimta.

Avoti: LD

melanostoma   lat.

1. Ziedmušu dzimtas ģints.

Avoti: LD

melanosuchus   lat.

1. Viena no kaimanu ģintīm.

Avoti: PDE

melanotis   lat.

1. Zobgaļstrazdu dzimtas ģints.

Melanotis caerulescens— zilais zobgaļstrazds.

Avoti: ZvP

melanotropīns

1. Hipofīzes starpdaivas hormons, dzīvnieku un cilvēku organismā stimulē pigmentu melanīnu biosintēzi, pēc ķīmiskās dabas polipeptīds.

Avoti: LPE

melanotus   lat.

1. Melnule.

Melanotus phillipsii— Filipsa melnule.

Avoti: LD

melanoze   -es, s.; parasti vsk.; biol.

1. Tumšas krāsas rašanās organisma virsmas audos.

Prekankrozā norobežotā melanoze— dermatoloģisku simptomu komplekss: asi norobežotas, sarkanbrūnas krevelītes uz sejas vai kakla veciem cilvēkiem; krevelīte perifēriski paplašinās un nereti čūlo.

Avoti: LLVV

melanterīts   novec.

1. Minerāls, kristalizējas monoklīnā singonijā, dabā sastopams samērā reti, jo viegli šķīst, un tādēļ nepastāvīgs.

Avoti: KV

melanūrija   med.

1. Melanīns urīnā, piem., melanomas gadījumā; stāvot vaļējā traukā, urīns kļūst brūns vai melns.

Avoti: TM5

melanža   -as, s.

1. Maisījums, kurā ietilpst dažādas vielas; komplekts, kurā ietilpst dažādi priekšmeti.

// pārt. Viendabīga sasaldēta olu baltuma un dzeltenuma masa.

2. Dzija, ko izgatavo no dažādu krāsu šķiedru (sintētisko, kokvilnas, vilnas) maisījuma; audums no šādas dzijas.

3. ķīm. Koncentrētu skābju vai oksidētāju maisījums ķīmiskajā rūpniecībā un raķešu tehnikā.

Avoti: LLVV, SV08, ZTV

melanždzija   tekst.

1. No dažādas krāsas šķiedrām darināta dzija.

Avoti: ZTV

melanžers   med.

1. Asiņu sajaucēja pipete.

Avoti: TM5

melanžērs   novec.

1. Šokolādes ražošanā lietojama mašīna.

Avoti: KV

melanžēts   tekst.

1. No melanždzijas darināts.

melanžs   novec.

1. Sasaldēta olu masa (līdz 16-17 Celsija grādiem zem nulles), ko izmanto sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumos.

Avoti: LxE

Melāņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

Avoti: LC

Mēlarens   vietv.

1. Ezers Zviedrijas vidienes austrumu daļā (zv. val. "Maelaren"), platība - 1120 kvadrātkilometru, garums - 105 km, lielākais dziļums - 64 m, ~1200 salu, austrumu piekrastē - Zviedrijas galvaspilsēta - Stokholma; Mēlerens.

Avoti: LpA, LģE

Mēlars   vietv.

1. Mēlara ezers - Mēlarens, ezers Zviedrijā.

Avoti: PZT

melase   -es, s.; parasti vsk.

1. Cukura ražošanas blakusprodukts - tumši brūns sīrupveida šķidrums.

Avoti: LLVV

melasma   novec.

1. Plankumveidīga tumša ādas nokrāsa, kas visbiežāk novērojama apakšējās ekstremitātēs un sejā, sevišķi veciem un vārgiem cilvēkiem.

Avoti: KV

melasmia   lat.

1. Leptostromu dzimtas ģints.

Melasmia acerina— šīs ģints suga.

Melasmia salicina— šīs ģints suga.

Avoti: LD

melasoma   lat.

1. Melasoma populi - lielā apšu lapgrauža "Chrysomela populi" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

melaspilaceae   lat.

1. Asku ķērpju dzimta.

Avoti: LD

melaspilea   lat.

1. Asku ķērpju ģints.

Melaspilea gibberulosa— šīs ģints suga.

Avoti: LD

melass   apv.

1. Melase.

Avoti: KiV

melastomas

1. Divdīgļlapju klases dzimta ("Melastomataceae"), koki, krūmi, lakstaugi, lapām raksturīgs dzīslojums, ziedi lieli, spilgti, skarās, tropos, sevišķi Amerikā, 4000 s.

Avoti: LPE

melastomataceae   lat.

1. Melastomu dzimta.

Avoti: PDE

melastomaugi

1. Melastomu dzimta ("Melastomataceae").

Avoti: PDE

melāt   apv.

1. Melot.

Avoti: KiV

melato   mūz.

1. Medaini, saldeni.

Avoti: ML

melatonīns

1. Hormons, kas veidojas augšējā smadzeņu piedēklī; ietekmē cilvēka bioloģisko diennakts ritmu.

Avoti: LEV

melatņi   apv.

1. Sila virsis ("Calluna vulgaris").

Avoti: Aug2

melatrofija   med.

1. Locekļu atrofija.

Avoti: TM5

Melavi   vietv.

1. Upe Indonēzijā, Kalimantānas salas rietumu daļā, Kapuasas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

melavs   apv.

1. Melis.

Avoti: ME

melazma   med.

1. Hloazma - norobežoti dzeltenbrūni neregulāras formas plankumi uz ādas, kuri nav iedzimti un gandrīz vienmēr pāriet pēc cēloņa likvidēšanas.

Avoti: VE

melbārdēni

1. Jaunpiebalgas novada Zosēnu pagasta apdzīvotās vietas "Melbārži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

melbārdēnieši

1. Jaunpiebalgas novada Zosēnu pagasta apdzīvotās vietas "Melbārži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

melbārdieši

1. Limbažu novada Viļķenes pagasta apdzīvotās vietas "Melbārži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Melbārži   vietv., vēst.

1. Jaunpiebalgas novada Zosēnu pagasta apdzīvotās vietas "Melnbārži" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Melberna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Melbourne"), Floridas štatā, 78500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Melburna   vietv.

1. Pilsēta Austrālijas dienvidaustrumos ("Melbourne"), pie Portfilipa līča, Viktorijas štata administratīvais centrs, otrā lielākā pilsēta Austrālijā (aiz Sidnejas), 3,8 mlj iedzīvotāju (2007. g.).

Melburnas latviešu kopiena— pastāvēja jau 1930. gados (~30 cilvēku), 1947. g. sāka ieceļot 2. pasaules kara bēgļi, 1950. gadu sākumā bija ~5000 latviešu, 1970. gados - ~7000, 1990. gados - >3000, 1955. g. iegādāts Latviešu nams, kurā atrodas lielākā latviešu grāmatu krātuve ārpus Latvijas (~17000 sējumi).

2. novec. Melberna - pilsēta ASV.

Avoti: LE1, PZT

Melco   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Melzo"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 18300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

melda   apv.

1. Kāda augu suga ar garām, asām lapām.

Avoti: ME

melddzira   apv.

1. Zema pļava, kur aug meldri.

Avoti: ME

melde   apv.

1. Balanda ("Chenopodium").

Avoti: Aug2

meldeja   apv.

1. Melodija.

Avoti: ME

meldeņš   apv.

1. Melodija (1), parasti dziesmai.

Avoti: KiV

Melderes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

Melderi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Šķeltovas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Vecsaules pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lizuma pagastā.

5. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Lejasciema pagastā.

6. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Meļderi" literarizēts nosaukuma variants.

Avoti: LC

melderiene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; novec.

1. Dzirnavniece.

Avoti: LLVV

melderieši

1. Krustpils novada Krustpils pagasta apdzīvotās vietas "Melderes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

melderis   -ra, v.

1. novec. Dzirnavnieks.

2. apv. Kāršu spēle.

Avoti: LLVV, ViV

Melderiškas   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Melderiški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Melderiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Naujenes pagastā.

Avoti: LC

Melderiškys   vietv.

1. Daugavpils novada Naujenes pagasta apdzīvotās vietas "Melderiškas" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Meldernieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salas novada Salas pagastā.

Avoti: LC

meldernieki

1. Iecavas novada apdzīvotās vietas "Melderi" iedzīvotāji.

2. Kandavas novada Kandavas pagasta apdzīvotās vietas "Melderi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Melderupe   vietv.; sar.

1. Kumadas labā krasta pietekas Grūbas otrs nosaukums lejpus Ieriķu dzirnavezera, bet reizēm arī visā garumā.

Avoti: LD

Melderupīte   vietv.

1. Abula labā pieteka Beverīnas novada Trikātas pagastā, garums - ~6 km.

2. Vijas labā krasta pieteka Smiltenes novada Grundzāles pagastā, garums - ~4 km.

Avoti: LD, La1

melderzellis   -ļļa, v.; novec.

1. Dzirnavnieka palīgs.

Avoti: LLVV

meldes   apv.

1. Balandas; meļģes.

Avoti: ME

meldēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; novec.

1. Ziņot, sacīt.

Avoti: LLVV

meldēties   apv.

1. Pieteikties.

Avoti: ViV

meldi   apv.

1. Meldri ("Scirpus").

Avoti: Aug2

meldija   -as, s.

1. Melodija (1), parasti dziesmai.

Avoti: LLVV

meldināt   apv.; hip.

1. Sāpēt, sūrstēt.

Avoti: ME

meldīns   apv.

1. Meldija.

Avoti: ĒiV

meldiņš   -a, v.; sar.

1. Melodija.

2. apv. Runa.

3. apv. Rīkle.

Avoti: LLVV, ViV

Meldola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Meldola"), Emīlijas-Romanjas reģiona Forli-Čezēnas provincē, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Meldorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Meldorf"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 7300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

meldrains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur aug daudz meldru; meldriem aizaudzis.

Avoti: LLVV

meldrājs   -a, v.

1. Meldriem apaugusi vieta; meldru audze.

Avoti: LLVV

meldri   -u, vsk. meldrs, -a, v.

1. dsk. Grīšļu dzimtas ģints ("Scirpus"), daudzgadīgi lakstaugi ar apaļu stumbru un ziediem brūnās vārpiņās, >250 s., Latvijā konstatētas 5 s.

Daudzsakņu meldrs— sakņojošais meldrs.

Ezera meldrs— meldru suga ("Scirpus lacustris").

Meža meldrs— meldru suga ("Scirpus sylvaticus").

Nokarenais meldrs— meldru suga ("Scirpus cernuus").

Sakņojošais meldrs— meldru suga ("Scirpus radicans"), Latvijā aizsargājama.

Saru meldrs— meldru suga ("Scirpus setaceus", arī "Isolepis setacea"), Latvijā aizsargājama.

Zilganais meldrs— meldru suga ("Scirpus tabernaemontani").

2. apv. Balanda ("Chenopodium").

3. Puķu meldri - čemurainais puķumeldrs ("Butomus umbellatus").

Avoti: LLVV, Aug2, LD, TaE

Meldrupa   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1250 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Meldrupe   vietv.

1. Jugla - Juglas ezera noteka uz Ķīšezeru.

Avoti: LE1

meldrus   apv.

1. Biezi, cieši kopā.

Avoti: KV

Meldsern   vietv., vēst., vācu val.

1. Meldzeres muiža, kas atradās Aizputes apriņķa Nīkrāces pagastā.

Avoti: KV

Meldzere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Saldus novada Nīgrandes pagastā.

Meldzeres dobumakmens— kulta vieta Saldus novada Nīgrandes pagastā, Lētižas labā krasta sāngravā, akmenim ir cilindriska forma, diametrs - 1,25 m, augstums - 0,5 m, tā virsā iekalts ~12 cm dziļš dobums (diametrs - 55 cm), kura dibenā vēl izkalts aplis (diametrs - ~30 cm), domājams, ka izmantots kā kulta vieta 15.-18. gs.

Avoti: LC, LE1

meldzernieki

1. Saldus novada Nīgrandes pagasta apdzīvotās vietas "Meldzere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

meldziras   apv.

1. Kāda meldru suga.

2. Kāds tīrumu augs ar maziem, sarkanīgiem ziediem un mazām tumšām lapām.

Avoti: ME

meldziris   apv.

1. Zema pļava, kur aug meldri un doņi; mitra, purvaina vieta.

2. Kāds smilgai līdzīgs augs, kas sastopams sausās vietās.

Avoti: KV, ME

meldzu   apv.

1. Meldzu zāle - meldri.

Avoti: ME

mēle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Muskuļains, ar gļotādu klāts kustīgs mutes dobuma orgāns, kas piedalās, piemēram, barības sasmalcināšanā, norīšanā, kā arī (artikulētu, raksturīgu) skaņu veidošanā.

Izkārt mēli— Izbāzt mēli ārā no mutes tā, ka tā nokarājas (parasti par suņiem).

Klakšķināt (retāk klaukšķināt) ar mēli (arī mēli)— radīt raksturīgas paklusas skaņas, pieskaroties ar mēli aukslējām.

Ievingrināt mēli— daudz runājot, iegūt veiklību runāšanā.

Mēli var izmežģīt— saka par ko grūti izrunājamu.

Piesist mēli— šļupstēt.

Mēles kauls— Neliels pakavveidīgs kauls kaklā starp mēli un balseni.

Mēles horizontālais novietojums— mēles izliekuma augstākā punkta horizontālais novietojums mutes dobumā, pēc kā latviešu valodas tradicionālajā fonētikā patskaņus iedala priekšējās rindas, vidējās rindas un pakaļējās rindas patskaņos.

Mēles pacēlums— mēles virsmas augstākā punkta stāvoklis mutes dobumā vertikālā dimensijā.

Mēles vertikālais novietojums— mēles izliekuma augstākā punkta vertikālais novietojums mutes dobumā, pēc kā latviešu valodas tradicionālajā fonētikā patskaņus iedala augsta mēles pacēluma, vidēja mēles pacēluma un zema mēles pacēluma patskaņos.

2. parasti savienojumā ar apzīmētāju. Valoda, runa; valodas spēja.

Sveša mēle— sveša valoda.

Nākt ļaužu mēlēs (arī valodās)— kļūt par pārrunu objektu, tikt aprunātam.

3. sar. Kara gūsteknis, kas var sniegt militāru informāciju.

4. savienojumā ar apzīmētāju. Tas (parasti priekšmets), kam ir plakana, garena forma.

Liesmu (arī uguns) mēles (arī čūskas)— plakanas, garenas liesmas.

// apv. Zvana sastāvdaļa - garena, kustīgi iestiprināta vālīte zvana vidū, kas piesitoties rada skaņu.

// apv. Durvju aizdares mehānisma daļa, kuru nospiežot uz leju, atver durvis.

5. dsk. Krustziežu dzimtas ģints ("Isatis"), kaili vai mataini lakstaugi ar veselām lapām, dzelteniem ziediem un nokareniem spārnainiem augļiem, ~50 sugas, Latvijā konstatēta 1 suga.

Krāsu mēle— mēļu suga ("Isatis tinctoria"), ko izmanto zilas krāsas iegūšanai.

Avoti: LLVV, Aug2, LV93, ViV

meleagris   lat.

1. Tītari.

Meleagris gallopavo— Ziemeļamerikas tītars.

Avoti: PDE

Meleagrs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Aitolijas novada Kalidonas valdnieku Oineja un Altajas dēls, argonautu jūrasbrauciena dalībnieks un Kalidonas medību vadītājs.

Avoti: PmV, MitJ

Meleca   vietv.

1. Pilsēta Polijā ("Mielec"), Priekškarpatu vojevodistē, Vislokas labajā krastā, 61200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1470. g.

Avoti: LpA, Wi

Meledunjo   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Melendugno"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 9700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Melegeoka   vietv.

1. Palau Republikas galvaspilsēta (angļu val. "Melekeok"), atrodas Babeltuapas salas austrumu piekrastē, 208 iedzīvotāji (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA, LģE

Melekeoka   vietv.

1. Melegeoka - Palau Republikas galvaspilsēta (angļu val. "Melekeok"), atrodas Babeltuapas salas austrumu piekrastē, 200 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: PuA, LpA, LģE

Melekesa   vietv.

1. Dimitrovgradas pilsētas Krievijā, Kuibiševas apgabalā, nosaukums līdz 1972. g.

Avoti: PZT

melelksnis   apv.

1. Melnalksnis.

Avoti: Aug2

melēna   med.

1. Melni, darvai līdzīgi izkārnījumi kuņģa vai zarnu asiņošanas gadījumā.

Jaundzimušo melēna— melēna, kas rodas no asiņošanas gremošanas traktā hipoprotrombinēmijas dēļ; novēro pirmajās dzīvības dienās.

Neīstā melēna— melēna, kas rodas, kopā ar pienu iezīžot asinis no ieplaisājušiem mātes krūtsgaliem.

Avoti: TM5

Melēna   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Melun"), Ildefransas reģiona Sēnas un Marnas departamentā, 39600 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

mēlendzijas   apv.

1. Zila dzija.

Avoti: ME

melene   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

mēlene   apv.

1. Tumšzila sagša (villaine), kas gar apakšējo malu rotāta ar zināmā rakstā uzšūtām vara un misiņa stiepļu caurītēm.

Avoti: KV

mēlene   apv.

1. Kāds augs ar mēlveidīgām lapām.

Avoti: ME

melenes   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

mēlenīca   apv.

1. Tautastērpa sagša tumši zilā krāsā.

Avoti: TlV

mēlenis   -ņa, v.

1. val. Līdzskanis, ko artikulē ar mēli.

2. dsk. Traheātu klase, dažkārt uzskata par posmtārpu tipa klasi ("Linguatulida"), bet arvien biežāk - par patstāvīgu dzīvnieku tipu; ķermenis tārpveidīgs (garumā līdz 14 cm), ārēji posmots, parazitē rāpuļu un zīdītāju elpošanas ceļos un plaušās, gk. tropos, ~60 s., Latvijā 1 s., kas parazitē upes zīriņa gaisamaisos.

Avoti: LLVV

mēlenīte   apv.

1. Mēlene 2.

Avoti: ME

Melenjāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Melegnano"), Lombardijas reģiona Milānas provincē, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Melenki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC

mēlens   apv.

1. Zils.

Avoti: ME

mēleņi

1. dsk. Traheātu klase, dažkārt uzskata par posmtārpu tipa klasi ("Linguatulida"), bet arvien biežāk - par patstāvīgu dzīvnieku tipu; ķermenis tārpveidīgs (garumā līdz 14 cm), ārēji posmots, parazitē rāpuļu un zīdītāju elpošanas ceļos un plaušās, gk. tropos, ~60 s., Latvijā 1 s., kas parazitē upes zīriņa gaisamaisos.

Avoti: LPE

Mēlerens   vietv.

1. Mēlarens.

Avoti: LģE, LpA

meles   lat.

1. Sermuļu dzimtas ģints.

Meles meles— āpsis.

Avoti: LD

mēles   apv.

1. Kāda zāle (augs), ko var izmantot krāsošanai ("Isatis tinctorica").

Avoti: ME

mēlesgals   apv.

1. Mēles gals.

Avoti: ĒiV

mēlesmežģis   sar.

1. Grūti izrunājams vārds vai izteiciens.

Meleški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

Avoti: LC

Meletina   vietv.

1. Miletina - upe Rumānijā.

Avoti: PZT

Meleuza   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Baškortostānas Republikas dienvidrietumos, 60000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Melfi   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Melfi"), Bazilikatas reģiona Potencas provincē, 17600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

melga   apv.

1. Melga zāle - meldri.

Avoti: ME

melgāle   novec.

1. Gauru suga.

Avoti: KV

mēlgalība   apv.

1. Jokošanās, zobošanās.

Avoti: ME

mēlgalīgs

1. Zobgalīgs, satīrisks.

Avoti: Sin, ME

mēlgalis   -ļa, v.

1. Zobgalis; arī pļāpa.

Avoti: LLVV

mēlgals   apv.

1. Mēles gals.

Avoti: ViV

melgalve   novec.

1. Gauru suga; melgāle.

Avoti: LME

melgalves   apv.

1. Spilve ("Eriophorum").

Avoti: Aug2

melgalvi   apv.

1. Spilve ("Eriophorum").

Avoti: Aug2

melgalvis   apv.

1. Spilve ("Eriophorum").

Avoti: KnG

mēlgaļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; reti.

1. Zoboties; arī pļāpāt.

Avoti: LLVV

melhiors   -a, v.; parasti vsk.

1. Korozijizturīgs vara un niķeļa sakausējums (niķeļa daudzums 19-30%), ko var papildus leģēt ar dzelzi un mangānu; labi pakļaujas spiedapstrādei.

Avoti: ZTV

Melhirs   vietv.

1. Sezonas sāļezers Alžīrijas Sahāras austrumos, platība - 6700 kvadrātkilometru, ieplakas dibens - 26 m zjl., lietus sezonā (ziemā) īslaicīga ūdenspieplūde, sausajā sezonā izžūst un pārvēršas solončakā.

Avoti: PZT

Melhisedeks   mit.

1. Jūdaisma un kristietības mitoloģijā - visaugstā dieva priesteris Šalemas (mūsdienu Jeruzālemes) pilsētā, vēlākā Bībeles tradīcija šo dievu uzskata par Jahvi.

Avoti: MitJ

melhīti   novec.

1. Monofizītu radīts apzīmējums austrumu ortodoksālajiem kristiešiem, vēlāk tā sauca katoļu uniātus, kas atskaldījušies no ortodoksajiem patriarhātiem un turas kopā ar Romas katoļiem; melkīti.

Avoti: KV

Melhizedeks   mit.; novec.

1. Melhisedeks - Bībelē pieminēts valdnieks, dēvēts par Salemas valdnieku un "Visaugstākā dieva priesteri"; viņa vārdā nosaukta kāda gnostiska sekta, ko 2. gadsimtenī dibināja Teodots.

Avoti: SV33

meli   -u, v.; dsk.

1. Apzināti nepatiess izteikums (parasti kāda maldināšanai).

Pieķert melos— atklāt melus.

Melu detektors— instruments, kas mēra asinsspiediena, elpošanas, pulsa izmaiņas un elektrības vadītspēju ādā ar mērķi atklāt melīgas atbildes uz jautājumiem.

Avoti: LLVV

meliaciae   lat.

1. Mahagonu dzimta.

Avoti: PDE

meliācejas   novec.

1. Divdīgļlapju augu dzimta "Geraniales" rindā, gk. koki, arī krūmi lielām plūksnotām lapām un sīkiem ziediem skarās, ~800 sugas gk. tropos Āzijā un Amerikā, it īpaši lietus mežos.

Avoti: KV

meliādas   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - ošu nimfas, kas piedzima, Krona izkastrētā Urāna asinīm nokrītot uz Zemes - Gajas.

Avoti: MitJ

melibioze   med.

1. C12H22O11, disaharīds, ko iegūst, hidrolizējot rafinozi; sastāv no glikozes un galaktozes atlikuma.

Avoti: TM5

melica   mūz.

1. Lirika.

Avoti: Mūz

melica   lat.

1. Pumpursmilgas.

Melica ciliata— skropstainā pumpursmilga.

Melica nutans— nokarenā pumpursmilga.

Melica uniflora— vienzieda pumpursmilga.

Avoti: LD, DaE

melico   mūz.

1. Liriski, muzikāli, melodiski.

Avoti: Mūz

melier   novec.

1. Izcila balto vīnogu šķirne Puatū provincē Francijā.

Avoti: KV

Meligala   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 4000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

meligethes   lat.

1. Ziedspīduļi.

Meligethes aeneus— krustziežu ziedspīdulis.

Avoti: LD

meligloss   novec.

1. Lielisks runātājs, kam medus mēle.

Avoti: KV

melīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas bieži melo.

2. Tāds, kura saturs ir veidots apzināti nepatiesi.

Avoti: LLVV

mēlīgs   apv.

1. Izmanīgs, daiļrunīgs.

2. Pļāpīgs, vīpsnājošs, satīrisks.

Avoti: ME

melīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> melīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

-mēlija   med.

1. Salikteņu beigu daļā norāda uz locekļiem.

Avoti: MSV

melika   literat.

1. Meliskā dzeja, grieķiskais lirikas nosaukums.

Avoti: KV

Melikgazi   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Melikgazi"), Kajseri ilā, 505900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

meliķis   novec.

1. Lirisku dziesmu sacerētājs, liriķis.

Avoti: KV

melilitbazalts   novec.

1. Bazalts ar nelielu kramskābes saturu, smalkgraudains, tumši pelēkā krāsā.

Avoti: KV

melilits   novec.

1. Skapolitu grupas minerāls, no dzeltenganbaltas līdz brūnai krāsai, kalcija, alumīnija, magnija un dzelzs silkāts, kas satur arī nātriju.

Avoti: KV

Melilja   vietv.

1. Meliljas autonomā pilsēta - atrodas Āfrikas ziemeļos ("Melilla" / "Ciudad Autonoma de Melilla"), Spānijas anklāvs Vidusjūras dienvidu krastā, ko no sauszemes ietver Marokas teritorija, 84500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

Melilli   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Melilli"), Sicīlijas reģiona Sirakūzu provincē, 13300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

melilotāns   novec.

1. Smaršviela ar ceļa āboliņam līdzīgu smaršu, ķīmiski - parametīlacetofenons.

Avoti: KV

melilotīns   med.

1. C9H8O2, glikozīds, kas atrodams amoliņa ziedos.

Avoti: TM5

melilots   novec.

1. C9H10O, p-metīl-acetofenons; lieto ziepju un tabakas smaršināšanai, kā arī parfimērijā.

Avoti: KV

melilotskābe   med.

1. OHC6H4(CH2)2COOH; atrodama amoliņā, iegūst arī no kumarīna.

Avoti: TM5

melilotus   lat.

1. Amoliņi.

Melilotus albus— baltais amoliņš.

Melilotus altissimus— augstais amoliņš.

Melilotus dentatus— zobainais amoliņš.

Melilotus officinalis— ārstniecības amoliņš.

Melilotus wolgicus— Volgas amoliņš.

Avoti: KV

Meliļa   vietv.; novec.

1. Melilja - Spānijas autonoma pilsēta Vidusjūras Āfrikas piekrastē.

Avoti: PZT

melines   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melinīca   apv.

1. Mēlnese.

Avoti: KiV

melinieks   apv.

1. Mēlnesis.

Avoti: KiV

melinīts   ķīm.

1. Pikrīnskābi saturoša sprāgstviela.

Avoti: SV99

meliņi   apv.

1. Dem. --> meli.

Avoti: ME

melioidoze   med.

1. Endēmiska zoonoze Dienvidaustrumāzijā, Austrālijā un Madagaskarā, kuru ierosina "Pseudomonas pseudomalleus".

Avoti: TM5

melior.   saīs.

1. Meliorācija.

Avoti: i1

meliorācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Pasākumu kopums, kura mērķis ir augsnes ielabošana uz ilgāku laiku.

Meliorācijas mašīnu stacija— valsts uzņēmums, kas pēc nolīguma ar kolhoziem vai citām organizācijām veica meliorācijas darbus.

Avoti: LLVV

melioratīvs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar meliorāciju, tai raksturīgs.

Melioratīvā ainava— meliorācijas darbu rezultātā radusies kultūrainava, ko raksturo meliorācijas pasākumu radītās funkcionālās pārmaiņas sākotnēji dabiski attīstošos vai cilvēka saimnieciskās darbības ietekmētos ainavu kompleksos.

2. val. Tāds, kam ir pozitīva vērtējuma nozīmes papildkomponents vai kas piešķir vārdam pozitīva vērtējuma nozīmes papildkomponentu.

Avoti: LLVV, LD

meliorators   -a, v.

1. Cilvēks, kas strādā meliorācijā; meliorācijas speciālists.

Avoti: LLVV

meliorēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Veikt meliorāciju.

Avoti: LLVV

meliorisms   novec.

1. Mācība, ka pasaule un cilvēku sabiedrība vai kulturālā dzīve ar vispārējo attīstību un pašu cilvēku aktivitāti var kļūt vienmēr pilnīgāka.

Avoti: KV

meliphaga   lat.

1. Zvirbuļveidīgo putnu medusputnu dzimtas ģints.

Meliphaga virescens— muzikālais medusputns.

Avoti: ZvP

meliphagidae   lat.

1. Medusputnu jeb medussūcēju dzimta.

Avoti: ZvP

melipramīns   med.

1. Medikaments, antidepresants, lieto panikas lēkmju ilgtermiņa ārstniecībā.

Avoti: VE

melis   -ļa, v.

1. Cilvēks, kas bieži mēdz melot; cilvēks, kas melo.

Avoti: LLVV

melis   novec.

1. Cukura šķirne, rafinēts cukurs, kas tomēr nav tik tīrs kā rafināde, no kuras atšķiras pēc garšas un mazliet krāsainu šķīdumu.

Avoti: KV

melisa   -as, s.

1. dsk. Lūpziežu dzimtas ģints ("Melissa"), ~3 sugas, Latvijā 1 sugu audzē kā kultūraugu.

Ārstniecības melisa— melisu suga ("Melissa officinalis"), garšaugs ar olveida lapām, dzeltenbaltiem vai gaiši violetiem ziediem un raksturīgu citrona smaržu; citronmētra.

Avoti: LLVV, Aug2, LD

melisa   lat.

1. Melisas 1.

Melisa officinalis— ārstniecības melisa jeb citronmētra.

Avoti: PDE

Melisa   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - nimfa, bišu aizgādne un pavēlniece un visu bišu ciltsmāte.

2. ar mazo sākumburtu Epidamas pilsētā, kur medus rūpals bija sevišķi attīstīts, tā sauca Dēmetras un Artemīdas priesterienes.

Avoti: Mit

melisalkohols   novec.

1. C31H63OH, atrodams bišu vaskos un karnaubvaskos, gk. palmitīnskābes estera veidā, ko pārziepojot viegli iegūstams.

Avoti: KV

Melisāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Melissano"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 7300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

meliseļļa   novec.

1. Iegūstama no melisas, pārtvaicējot to ar ūdenstvaiku; vislielāko iznākumu (0,1%) iegūst, kad augi ir pilnos ziedos.

Avoti: KV

Melisija   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 22700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

melisma   novec.

1. Dziesmas izgreznojums, pamazinot un sadalot toņus.

Avoti: SV33

melismatika   novec.

1. Mācība par melodijas izgreznošanu.

Avoti: SV33

melismātisks   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Saistīts ar melismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

melismētra   apv.

1. Ārstniecības melisa ("Melissa officinalis").

Avoti: Aug2

melisms   -a, v.; mūz.

1. Ar īpašām zīmēm vai sīkām notīm apzīmēta skaņu grupa vai skaņa, kas bagātina melodiju.

Avoti: LLVV

meliss   -a, v.; parasti vsk.

1. Smalkā cukura šķirne, ko iegūst no cukura rafinēšanas blakusprodukta - baltā sīrupa; šīs šķirnes cukurs.

Avoti: LLVV

melissa   lat.

1. Melisas.

Melissa officinalis— ārstniecības melisa.

Avoti: LD

melisskābe   med.

1. CH3(CH2)28COOH, piesātinātā taukskābe bišu vaskā, miricilspirta oksidēšanās produkts.

Avoti: TM5

melīši   apv.

1. Dem. --> meli.

Avoti: ME

melitaea   lat.

1. Pļavraibeņu ģints (1 no trijām).

Melitaea didyma— ceļteku pļavraibenis.

Avoti: LD

mēlīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Dem. --> mēle.

2. Detaļa, elements - neliela šaura, plāna plāksne.

3. bot. Maza plēvaina plātne starp lapas plātni un maksti (graudzālēm).

4. apv. Ūka.

Avoti: LLVV, Vng, KiV

mēlītes   apv.

1. Eiropas septiņstarīte ("Trientalis europaea").

Avoti: Aug2

melitīns   med.

1. "Brucella melitensis" 20 dienu kultūras filtrāts; lieto intrakutānām raudzēm brucelozes diagnostikā.

Avoti: TM5

melitisms   novec.

1. Medus lietošana dziedniecībā.

Avoti: KV

Melito   vietv.

1. Melito di Porto Salvo - pilsēta Itālijā ("Melito di Porto Salvo"), Kalabrijas reģiona Redžo di Kalabrijas provincē, 11100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

melitoptiālisms   med.

1. Glikozes izdalīšanās ar siekalām.

Avoti: TM5

melīts   med.

1. Vaiga iekaisums.

Avoti: TM5

melitskābe   med.

1. C6(COOH)6, kristāliska viela, šķīst ūdenī un etilspirtā.

Avoti: TM5

melitta   lat.

1. Grumbuļbišu dzimtas ģints.

Melitta haemorrhoidalis— šīs ģints suga.

Melitta leporina— šīs ģints suga.

Avoti: LD

melittidae   lat.

1. Grumbuļbites.

Avoti: PDE

melitūrija   med.

1. Cukurs urīnā.

Avoti: TM5

Melivoja   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Tesālijas perifērijā, 1200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Melka   vietv.

1. Pilsēta Austrijā ("Melk"), Lejasaustrijas federālajā zemē, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

melkājiņš   apv.

1. Dem. --> melnkājis.

Avoti: ME

melkaļnieki

1. Jaunpils novada Jaunpils pagasta apdzīvotās vietas "Melkaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Melkarts   mit.

1. Rietumsemītu mitoloģijā - dievs, burtiski "pilsētas valdnieks", kura kults bija izplatīts feniķiešu pilsētā Tīrā, pērkona un saules dievs, arī tirgotāju un jūrnieku aizbildnis.

Avoti: MitJ

melkie   žarg.

1. Sīkie (bērni).

Avoti: SLG

melkīti   rel.

1. Austrumu kristiešu atzars, Sīrijas un Ēģiptes kriestieši, kas, atteicās no monofizītisma un pieņēma Halkēdonas koncila (451. g.) kristoloģisko dogmu, tādējādi saglabājot kopību ar impērijas galvaspilsētas Konstantinopoles bīskapa katedru.

2. Mūsu dienās - Bizantijas rīta kristieši (gan pareizticīgie, gan uniāti), kuri pieder Antiohijas, Jeruzalemes un Aleksandrijas patriarhātiem.

Avoti: RtV

melkonis   apv.

1. Melis.

Avoti: ME

melkulība   -as, s.; parasti vsk.; sar.; niev.

1. Melīgums.

Avoti: LLVV

melkulīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.; niev.

1. Melīgs.

Avoti: LLVV

melkulīgums   -a, v.; parasti vsk.; sar.; niev.

1. Melīgums.

Avoti: LLVV

melkulis   -ļa, v.; sar.; niev.

1. Melis.

Avoti: LLVV

melkuna   apv.

1. Melis.

Avoti: ME

Mella   vietv.

1. Upe Itālijas ziemeļos, Lombardijas reģionā, Oljo kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Mellači   vietv.

1. Mellaču dizakmens - atrodas Burtnieku novada Burtnieku pagastā, sastāv no 2 daļām, strap kurām tek Ēķinupes pieteka Maurupīte, augstums - 3,6 m, abu daļu kopējais apkārtmērs - 17,65 m, lielākās daļas tilpums - ~26 kubikmetri, mazākās - 10 kubikmetri.

Avoti: LD

mellais   žarg.

1. Melnstrādnieks.

2. Depresija.

3. Nēģeris.

4. Dienvideiropietis, piem.: itālis, grieķis, kaukāzietis.

Avoti: Žrg

Mellala   vietv.; novec.

1. Benī Mellāla - pilsēta Marokā.

Avoti: PZT

mellalksnis   apv.

1. Melnalksnis.

Avoti: ĒiV

mellanāji   apv., hip.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

mellanes   apv., hip.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

mellans   apv.

1. Ļoti tumšs; melnīgsnējs.

2. Panetīrs.

Avoti: ViV

melldirsietis   apv.

1. Citu pagastu ļaužu dotā iesauka, palama rozuliešiem.

Avoti: ViV

melle   apv.

1. Melns lakats, melna vilnas drāna.

Avoti: ME

Melle   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Melle"), Lejassaksijas federālajā zemē, 45800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

mell-elksnis   apv.

1. Melnalksnis.

Avoti: Aug2

mellelksnis   apv.

1. Melnalksnis ("Alnus glutinosa").

Avoti: KnV

mellenājs   -a, v.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus"), melleņu cers; arī melleņu audze.

2. Mellenēm apaugusi vieta.

Avoti: LLVV

mellene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Ēriku dzimtas ģints ("Vaccinium"), 3 s.

2. Šīs ģints suga ("Vaccinium myrtillus"), vasarzaļš puskrūms ar zili melnām ogām, kuras klāj apsarmojums.

3. parasti dsk. Šī auga oga.

Avoti: LLVV

Mellēni   vietv.

1. Jaunjelgavas novada Sērenes pagasta apdzīvotās vietas "Krolīši" otrs nosaukums.

Avoti: LC

mellenīcas   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

mellenīte   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

mellenītes   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

mellens   apv.

1. Melns.

Avoti: KnV

melleņaudze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Melleņu audze.

Avoti: LLVV

melleņi   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melleņkārkls   apv.

1. Mellenāju kārkls ("Salix myrtilloides").

Avoti: Aug2

melleņmelns

1. Melns.

Avoti: Sin

melleņoga   -as, s.

1. Melleņu oga.

Avoti: LLVV

melleņot   apv.

1. Lasīt mellenes.

Avoti: ĒiV

melles   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

mellēt   apv.

1. Kļūt tumšam, melnam.

Avoti: KnV

Mellevī   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptes vidienē ("Mallawi"), Nīlas kreisajā krastā, 152200 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: PZT

mellgalvains   apv.

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir melns galvas apmatojums, apspalvojums.

Avoti: ĒiV

mellgalvaiņš   apv.

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir melns galvas apmatojums, apspalvojums.

Avoti: ĒiV

mellgalvīši   apv.

1. Augu suga ("Carex acutiformis").

Avoti: ViV

mellicta   lat.

1. Pļavraibeņu ģints (1 no trijām).

Meliicta athalia— parastais pļavraibenis.

Avoti: LD

mellie   žarg.

1. Depresija.

Avoti: SLG

mellīga   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melline   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

mellines   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

Mellingene   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Mellingen"), Ārgavas kantonā, 4900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Mellītis   vietv.

1. Viens no Korneta ezeriem Alūksnes augstienes Veclaicenes paugurainē, Alūksnes novada Veclaicenes pagastā, 167,7 m vjl., platība - 5 ha, vidējais dziļums - 6,1 m, lielākais dziļums - 21 m.

Avoti: LE1

mellits   novec.

1. Minerāls medus krāsā, veido tetragonālas piramīdas un blīvus ieslēgumus ogļu nogulumos.

Avoti: KV

mellmežnieki

1. Talsu novada Valdgales pagasta apdzīvotās vietas "Mellmeži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mellmizu   apv.

1. Tāds, kam ir melna miza.

Avoti: ME

mellmižu   apv.

1. Tāds, kam ir melna miza.

Avoti: ME

mellot   apv.

1. Būt tumšam, melnam.

Avoti: ĒiV

mellotājs   apv.

1. Tautas ticējumos - pārdabisks spēks, kas padara visu tumšu.

Avoti: ĒiV

mellotnis   apv.

1. Ārstniecības amoliņš ("Melilotus officinalis").

Avoti: Aug2

mellotņi   apv.

1. Sila virsis ("Calluna vulgaris").

2. Melleņu cers.

Avoti: Aug2, ME

mellplauka   apv.

1. Melnplauka.

2. Melnie graudi ("Claviceps purpurea ").

Avoti: ĒiV, Aug2

mellraibs   apv.

1. Melnraibs.

Avoti: ĒiV

Mellrihštate   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Mellrichstadt"), Bavārijas federālajā zemē, 5600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mells   apv.

1. Melns.

Mells kā ogle— spīdīgi melns.

Mells kā rija— ļoti tumšs, piekvēpis.

Mells kā vabule— ar ļoti tumšu ādas krāsu; melnīgsnējs.

2. Tāds, kas nav klāts ar sniegu (par vietu, teritoriju).

3. Tāds, kur nav uzaugusi vai ir (pilnīgi) noēsta zāle.

Avoti: ĒiV, ViV

Mellsils   vietv.

1. Rojas novada apdzīvotās vietas "Melnsils" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mellūksnējs   apv.

1. Melnīgsnējs.

Avoti: ĒiV

mellumains   apv.

1. Tāds, kur ir melni, tumši plankumi.

Avoti: ĒiV

mellums   apv.

1. Melns, tumšs plankums.

2. Tumšs (lietus, sniega) mākonis.

3. Netīrumi.

4. Zīme (diegs, mezgls u. tml.), ko velkot audeklu uz velku kokiem, iesien velkos, lai noteiktu audekla garumu.

Avoti: ĒiV

Mellums   vietv.

1. Melluma ezers - Melnezers Pārgaujas novada Raiskuma pagastā.

Avoti: LD

Mellupe   vietv.

1. Gaujas labā krasta pieteka Burtnieku novadā, garums - 14 km, kritums - ~46 m; Mellupīte; Melnupe.

2. Mazupe - Ventas labā krasta pieteka Skrundas un Kuldīgas novadā.

3. Pededzes labā krasta pietekas Mugurupes labā satekupe Gulbenes novadā, garums - 21 km.

Avoti: LD

Mellupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Ķekavas novada Ķekavas pagastā.

Avoti: LC

mellupieši

1. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Mellupi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mellupīte   vietv.

1. Zaņas kreisā krasta pieteka Saldus novada Zaņas pagastā, garums - 9 km.

2. Mellupe - Gaujas labā krasta pieteka Burtnieku novadā.

Avoti: LE1, La1, LD

melluška   apv.

1. Netīrīga sieviete.

Avoti: ME

Mellūzis   vietv.

1. Ezers Smiltenes novada Launkalnes pagastā, 120,7 m vjl., platība - 1,1 ha, garums - 130 m, lielākais platums - ~120 m, viens no Smiltenes ezeriem.

Avoti: LD, La1

melluža   novec.

1. Brunete, tumšmate.

2. Melna govs.

Avoti: LE, KV

Melluži   vietv.

1. Jūrmalas pilsētas daļa un dzelzceļa stacija 29,3 km no Rīgas.

Avoti: LPil

mellužnieki

1. Jūrmalas pilsētas apdzīvotās vietas "Melluži" iedzīvotāji.

Avoti: V1

melmatains   apv.

1. Cilvēks ar melniem matiem.

Avoti: KnV

melmeļi   novec.

1. Vaboļu dzimta.

Avoti: LE

melmenājs   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melmene   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melmenis   apv.

1. Mugura, gurni, krusti, jostas vieta; sāpes krustos, sāpes kaulos, podagra; arī sāpes vispār.

2. Mīkstumi, paslēpenes, jostas vieta.

3. Cūkgaļas filejas gabals.

4. Epilepsija.

5. Taukā sakne (lat. "polygonatum"), mugurene, kaulu zāle.

6. Zilenes.

7. Viendīgļlapju augu ģints liliju dzimtā, ilggadīgi lakstaugi ar resnu, gaļīgu, baltu zemes stumbru ar zvīņveida lapām un daudz saknēm, no kura paceļas stublājs ar daudz lapām.

Avoti: TlV, VV, KV

melmeņi   apv.

1. Muguras, krustu sāpes.

2. Fileja.

3. Paslēpenes, jostas apvidus.

4. Gurni.

5. Divi muskuļi mugurkaula lejasdaļā aiz nierēm, kuru iekaisums var radīt lielas sāpes.

Avoti: ME

melmeņi   apv.

1. Ogas zilenes.

Avoti: VV

melmeņsērdzīgs   apv.

1. Tāds, kas sirgst ar nieru sāpēm.

Avoti: LV93

melmeņzāle   apv.

1. Ārstniecības mugurene ("Polygonatum odoratum"),ilggadīgs lakstaugs, sastopams lapu koku mežos, stublājs kantains, nezarots, lapas sēdošas mieturī pa vienai, stāv uz augšu, ziedi zvaniņveidīgi, balti, nokaras visi uz vienu pusi.

Avoti: Aug2, LLx

melmeņzāles   apv.

1. Ārstniecības mugurene ("Polygonatum odoratum").

Avoti: Aug2

melmini   apv.

1. Muguras, krustu sāpes.

2. Fileja.

3. Paslēpenes, jostas apvidus.

4. Gurni.

5. Divi muskuļi mugurkaula lejasdaļā aiz nierēm, kuru iekaisums var radīt lielas sāpes.

Avoti: ME

melmizis   apv.

1. Melnalksnis.

2. Tāds, kam ir melna miza.

Avoti: KV, ME

melmizu   apv.

1. Tāds, kam ir melna miza.

Avoti: ME

Melnā   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Indras pagastā.

2. Melnā ezera purvs - dabas liegums Viduslatvijas zemienes Tīreļu līdzenumā, Olaines novada Olaines pagastā, valsts aizsardzībā kopš 2004. g., platība - 317 ha, konstatēta liela putnu sugu dažādība.

3. Melnā ieža pilskalns - atrodas Krimuldas novada Krimuldas pagastā, Braslas labajā krastā, ~1 km uz dienvidaustrumiem no Braslas HES aizsprosta, aizņem garena paugura ziemeļaustrumu galu, kas norobežots no pārējās paugura daļas ar 10 m platu un 2 m dziļu grāvi un 1,3 m augstu valni, plakums (~80 x 50 m) ir nolaidens, ar 6-7 m kritumu Braslas virzienā, kultūrslānis nav konstatēts.

4. Melnā jūra - Atlantijas okeāna vidus jūra starp Eiropu un Āziju, platība - 422000 kvadrātkilometru, lielākais dziļum 2210 m.

Melnās jūras Kaukāzs— Rietumkaukāza vidēji augstie (līdz 2000 m) kroku kalni Melnās jūras piekrastē, uz ziemeļrietumiem no Fišta kalna (2867 m), Krievijas Krasnodaras novadā, garums - >150 km.

Melnās jūras šaurumi— Bosfors un Dardaneļi, savieno Vidusjūru ar Melno jūru, kuģošanu pa to regulē starptautiskas konvencijas un nolkikumi.

Melnās jūras zemiene— nolaidens līdzenums Melnās jūras un Azovas jūras piekrastē, starp Donavas deltu rietumos un Kaļmiusas upi austrumos, Ukrainā, augstums - līdz 150 m.

Avoti: LC, LE1, LģE

melnacains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir melnas vai ļoti tumšas acis.

Avoti: LLVV

melnacis   -ča, v.

1. Cilvēks ar melnām vai ļoti tumšām acīm.

Avoti: LLVV

melnactiņa   apv.; s.

1. Dem. --> melnacis.

Avoti: ME

melnactīte   apv.; s.

1. Dem. --> melnacis.

Avoti: ME

melnādains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir ļoti tumša ādas krāsa (parasti par negroīdiem); melns (4).

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē; sar. Negroīds.

Avoti: LLVV

melnainis   apv.

1. Tāds, kas ir melns, melnīgsnējs.

Avoti: ME

melnains   apv.

1. Melnīgsnējs.

Avoti: ME

melnais

1. Melnais caurums - hipotētisks kosmisks objekts, kas var izveidoties tik lielas saspiešanās rezultātā, ka ļoti stiprais gravitācijas lauks, kas rodas, masai sablīvējoties, neizlaiž no saspiestā apgabala nedz gaismu, nedz kādu citu starojumu vai daļiņas, izņemot gravitonus.

2. žarg. Melnstrādnieks.

3. žarg. Depresija.

4. žarg. Nēģeris.

5. žarg. Dienvideiropietis, piem.: itālis, grieķis, kaukāzietis.

Avoti: Žrg

Melnais   vietv.

1. Melnais kalns - pilskalns Daugavpils novada Ambeļu pagastā, savrups, ~25 m augsts paugurs, ilgu laiku izmantots lauksaimniecības vajadzībām, tādēļ zaudējis savu sākotnējo formu, spriežot pēc atrastajām senlietām bijis apdzīvots līdz mūsu ēras pirmajiem gadsimtiem.

2. Melnais purvs - dabas liegums Austrumlatvijas zemienes Aknīstes līdzenumā, Salas novada Salas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1987. g., platība - 151 ha, ligzdo daudzas putnu sugas, aug daudzas retas augu sugas.

3. Melnais ezers - Melnezers Daugavpils novada Sventes pagastā, platība - 3 ha, lielākais dziļums - 21,9 m, ietilpst dabas liegumā "Sasaļu mežs".

4. Melnais ezers - Liepsalas ezers Teiču purvā, Krustpils novada Atašienes pagastā.

5. Melnais ezers - Melnezers Krāslavas novada Indras pagastā.

6. Melnais iezis - krauja Braslas labajā krastā, Krimuldas novada Krimuldas pagastā, aizsargājams ģeoloģiskais objekts, iezis ko veido sarkanīgs augšdevona Gaujas svītas smilšakmens, garums - 180 m, augstums - 10-12 m.

7. Melnais purvs - zemais purvs Valkas novada Zvārtavas pagastā, platība - 545 ha, kūdras slāņa lielākais dziļums - 3,8 m.

Avoti: LE1, La1, LD

Melnaiskalns   vietv.

1. Pilskalns Ilūkstes novada Pilskalnes pagastā, Tartaka ezera ziemeļu krastā, garens ziemeļu-dienvidu virzienā orientēts paugura, ko austrumu un rietumu pusē norobežo gravas, dienvidu gala nogāze ir stāva, ~30 m augsta, plakums - ~60 x 30-50 m, bijis apdzīvots līdz 13. gs. vai pat vēlāk.

Avoti: LE1

Melnaisrūcis   vietv.

1. Bolupes kreisā krasta pieteka Viļakas novada Žīguru pagastā, garums - 10 km.

Avoti: LD, La1

melnāji   apv.

1. Melleņu ceri.

Avoti: ME

melnājs   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melnalksnājs   -a, v.

1. Melnalkšņu audze; melnalkšņiem apaugusi vieta.

Avoti: LLVV

melnalksnis   -šņa, v.

1. Bērzu dzimtas alkšņu ģints suga ("Alnus glutinosa"), koks vai krūms ar rievainu pelēkbrūnu mizu, ovālām lapām un ziediem spurdzēs.

Avoti: LLVV, LD

melnapse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Vītolu dzimtas lapu koks ar pelēku mizu, kas, kokam izaugot, melnē.

Avoti: LLVV

melnasinība   novec.

1. Grūtos malārijas gadījumos novērojama kaite, kas raksturojas ar pelēku ādas krāsu un ceļas asinīs rodoties nešķīstošas melnas krāsvielas ķermenīšiem (pigmentam); melanēmija.

Avoti: LME

melnāties   apv.

1. Piesaukt velnu; lamāties, piesaucot velnu.

Avoti: KiV

melnaugļu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir melni vai ļoti tumši augļi.

Avoti: LLVV

Melnavots   vietv.

1. Kuldīgas novada Kurmāles pagastā esošā ģeoloģiskā un ģeomorfoloģiskā dabas pieminekļa "Baltavots un Melnavots" sastāvdaļa, avots ar 1,5 m dziļu akaci un melnu nokrāsu, ko piešķir kūdras slānis.

Avoti: LE1

melnbaltene

1. dsk. Pūkaiņu dzimtas ģints ("Melanoleuca"), sēņu augļķermeņi parasti ir gaļīgi, balti, okerdzelteni, pelēki vai brūni, sporas baltas un bezkrāsainas, 38 s., Latvijā konstatētas 5 sugas.

Parastā melnbaltene— melnbalteņu suga ("Melanoleuca melanoleuca").

Avoti: LD

melnbalts   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir melni vai ļoti tumši un balti krāsu, laukumi.

Avoti: LLVV

melnbārdains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir melna vai ļoti tumša bārda.

Avoti: LLVV

melnbārdis   -ža, v.

1. Cilvēks, kam ir melna vai ļoti tumša bārda.

Avoti: LLVV

melnbārzdains   apv.

1. Melnbārdains.

Avoti: ME

melnbārzdis   apv.

1. Melnbārdis.

Avoti: ME

Melnbārži   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jaunpiebalgas novada Zosēnu pagastā (līdz 2009. g. - Cēsu rajonā) 38 km no Cēsīm, izveidojusies bijušās Zosēnu muižas "Sohsenhof" teritorijā, Zosēnu pagasta administratīvais centrs; bijušais nosaukums - Melbārži, padomju laikā arī Gaujaslīči.

Avoti: LPag, LC, LE1

melnbēris   apv.

1. Melnbrūns zirgs.

Avoti: ME

melnbērītis   apv.

1. Dem. --> melnbēris.

Avoti: ME

melnbērs   apv.

1. Tāds, kas ir melnbrūns.

Avoti: ME

melnbruncīte   novec.

1. Bezdelīgas pavārds.

Avoti: KV

melnbrūns   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti tumši brūns, gandrīz melns.

Avoti: LLVV

melncere

1. dsk. Grīšļu dzimtas ģints ("Schoenus"), nelieli, ciešos ceros augoši daudzgadīgi lakstaugi, ~100 s., Latvijā konstatēta 1 suga.

Rūsganā melncere— melnceru suga ("Schoenus ferrugineus"), kas Latvijā sastopama reti un ir aizsargājama.

Avoti: LD

melncirtains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir melnas vai ļoti tumšas cirtas.

Avoti: LLVV

Melndāla   vietv.

1. Pilsēta Zviedrijā, Gēteborgas pilsētas daļa, tās dienvidaustrumos, kas senāk bija patstāvīga pilsēta, ~40000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

melndārks   novec.

1. Zirga spalvas krāsas nosaukums - raibas spalvas, bet pamatkrāsā melns zirgs.

Avoti: LLx

melndebeši   apv.

1. Melni mākoņi, padebeši.

Avoti: ME

melne   apv.

1. Melna vadmala; melle.

Avoti: ME

Melne   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Moelln"), Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē, 1850 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

melnējs   apv.

1. Melnīgsnējs, ar tumšu ādas krāsu.

Avoti: KV

melnelis   apv.

1. Melnis.

Avoti: ME

melnelksnis   -šņa, v.; apv.

1. Melnalksnis.

Avoti: LLVV

melnenājs   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melnene   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melnenes   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melnenīca   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melnenīcas   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melneņš   apv.

1. Dem. --> melns.

Avoti: KiV

mēlnesība   -as, s.; parasti vsk.

1. Nepatiesu ziņu, melu izplatīšana.

Avoti: LLVV

mēlnesīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas izplata nepatiesas ziņas, melus.

Avoti: LLVV

mēlnesīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Mēlnesība.

Avoti: LLVV

melnesis   apv.

1. Melu izplatītājs.

Avoti: ME

mēlnesis   -ša, v.

1. Cilvēks, kas izplata nepatiesas ziņas, melus.

Avoti: LLVV

mēlnešot   apv.

1. Tenkot, tukšu pļāpāt, melot.

Avoti: LV93

melnēt   parasti 3. pers., melnē, retāk meln, pag. melnēja; intrans.

1. Kļūt melnam vai ļoti tumšam (kādā procesā).

2. Izdalīties, atšķirties no apkārtnes ar savu melno vai ļoti tumšo krāsu.

3. Kļūt vai būt ļoti tumšam (par nakti); rasties vai pastāvēt (par tumsu).

Avoti: LLVV

Melnezers   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

2. Ezers Daugavpils novada Sventes pagastā, platība - 3 ha, lielākais dziļums - 21,9 m, ietilpst dabas liegumā "Sasaļu mežs".

3. Ezers Latgales augstienes Daugavas paugurainē, Krāslavas novada Indras pagastā, 128,6 m vjl., platība - 48,1 ha, garums - 2,7 km, lielākais platums - 0,2 km, vidējais dziļums - 4,9 m, lielākais dziļums - 14 m, eitrofs, aizaugums - niecīgs; Melnais ezers; Čornojes ezers.

4. Ezers Aronas paugurlīdzenumā, Madonas novada Praulienas pagastā, 108,2 m vjl., platība - 5,7 ha, garums - ~500 m, lielākais platums - ~200 m, ietilpst Lazdonas ezeru Vidusgrupā.

5. Ezers Augstrozes paugurvaļņa malā, Pārgaujas novada Raiskuma pagastā, 60,6 m vjl., platība - 12 ha, garums - ~600 m, lielākais platums - ~400 m, lielākais dziļums - 4,3 m, distrofs, bez aizauguma, iekļauts Gulbju salas purvu liegumā; Melluma ezers.

6. Ezers Garkalnes novadā, 2 km uz dienvidiem no Garkalnes, platība - 5,8 ha, garums - 360 m, lielākais platums - 210 m, lielākais dziļums - 2,1 m, ietilpst Zaķumuižas sūkņu stacijas sanitārās aizsardzības zonā.

Avoti: LC, LD

melnfigūru   ģen., nelok.

1. Tāds, uz kā ir figūras melnā vai ļoti tumšā krāsā.

Melnfigūru stils— Vāžu glezniecības stils Senajā Grieķijā 6. gs. p. m. ē.; oranžsarkani ietonētu māla virsmu apgleznoja ar laku, kas pēc apdedzināšanas kļuva spīdīgi melna.

Avoti: LLVV, EV

melngalvains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir melni vai ļoti tumši mati.

Avoti: LLVV

melngalvaiņš   apv.

1. Tāds (dzīvnieks), kam ir melns galvas apmatojums, apspalvojums.

Avoti: ĒiV

melngalve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. apv. Pļavas bitene ("Geum rivale").

2. Melngalvis.

Avoti: Aug2

melngalviņi   apv.

1. Spilve ("Eriophorum").

Avoti: Aug2

melngalvis   -vja, v.

1. Cilvēks ar melniem vai ļoti tumšiem matiem.

2. vsk. Melngalvji 1.

3. apv. Spilve ("Eriophorum").

Avoti: LLVV

melngalvīši   novec.

1. Spilvu nosaukums ziedošā stāvoklī.

Avoti: LE

melngalvji

1. vēst. Kopš 14. gs. visādu ierēdņu un kalpotāju biedrības Livonijas ordeņa, virsbīskapa un bīskapu pilīs.

2. vēst. Jaunu ārzemju tirgotāju biedrības pilsētās, kur šie tirgotāji bija apmetušies uz pagaidu dzīvi un nebija kļuvuši par namniekiem vai apprecējušies; Rīgā 1416.-1939. g.

Melngalvju nams— arhitektūras piemineklis Rīgā, atradās Rātslaukumā, nopostīts 1941, atjaunots 1999; celts ~1330, vairākkārt pārbūvēts (16.-17. gs. mijā un 19. gs. 2. p.), viena no nozīmīgākajām Vecrīgas celtnēm ar krāšņu manierisma formās rotātu gotisku zelmini.

3. apv. Spilve ("Eriophorum").

Avoti: KV, Aug2

melnganpelēks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tumši pelēks, gandrīz melns.

Avoti: LLVV

melngans   -ais; s. -a, -ā;

1. Samērā tumšs, gandrīz melns.

Avoti: LLVV

melnīca   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

2. Mellenes oga.

Avoti: Aug2, KiV

melnīcājs   apv.

1. Melleņu mētra.

Avoti: KiV

melnīcas   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melnīce   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melnīdza   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

2. Mellenes oga.

Avoti: Aug2, KiV

melnīdzājs   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melnie

1. Vispirms tā saukti rietumafrikāņi (1625. g.), tagad šo vārdu attiecina uz afrikāņiem, kuri dzīvo uz dienvidiem no Sahāras, kā arī uz afrikāniskas izcelsmes personām, kuras dzīvo ārpus Āfrikas.

Avoti: IdV

melnie   žarg.

1. Depresija.

Melnās neļķes— homoseksuāli vīrieši.

Avoti: SLG

Melnie   vietv.

1. Melnie kalni - kuestu pauguru virkne Lielā Kaukāza priekškalnēs, uz ziemeļiem no Ganību grēdas, starp Maikopas meridiānu un Argunu, Krievijas Krasnodaras novadā, augstums - līdz 1500 m.

Avoti: PZT

mēlnieks   apv.

1. Pļāpa.

Avoti: LE

Melnielīdumi   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Melnlīdumi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

melnīga   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melnīgas   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melnīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Melngans.

Avoti: LLVV

melnīgsnējs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir patumša, brūngana ādas krāsa.

2. Tāds, kam ir patumša, brūngana nokrāsa.

Avoti: LLVV

Melnika   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Melnik"), Blagojevgradas apgabalā, 340 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

melniķis   apv.

1. Neliels melnis, melns zirgs.

Avoti: ME

Melnīleidumi   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Melnlīdumi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

melnin   apv.

1. Savienojumā ar "melns" formām lieto šīs īpašības pastiprinājuma raksturošanai.

Avoti: ME

melnināšana

1. Melnas oksīdu plēvītes (biezums - 6-8 mikrometri) iegūšana uz tērauda izstrādājuma virsmas, metālu oksidēšanas veids, ko veic, izstrādājumu iegremdējot izkausētos sāļos vai apstrādājot ar sārmu, skābju vai sāļu ūdensšķīdumiem.

Avoti: LPE

melnināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt (parasti krāsojot), ka (kas) kļūst melns vai ļoti tumšs.

// pārn. Pelt, nomelnot.

Avoti: LLVV

melnine   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melninis   apv., hip.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melniņas   apv.

1. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: Aug2

melnis   -ļņa, v.

1. Zirgs ar melnu vai ļoti tumšu apmatojumu.

2. apv. Melnīgsnējs, brunets.

3. apv., hip. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: LLVV, ME, Aug2

melnišķe

1. Melnīgsnēja sieviete.

Avoti: Sin

melnišķis   apv.

1. Melnīgsnējas ādas krāsas cilvēks, brunets.

Avoti: ME

melnišķs   apv.

1. Melnīgsnējs, brunets.

Avoti: ME

melnīt   apv.

1. Melnināt.

Avoti: ME

melnīte   dsk. ģen. -šu, s.

1. novec. Nigella - viengadīga puķe gundegu dzimtā, zied bāli ziliem ziediem zaru galos jūlijā un augustā.

2. s. Melnītis.

3. apv. Mellenes ("Vaccinium myrtillus").

Avoti: LxE, MLVV, Aug2, Sin

melnītis   -ša, dsk. ģen. -šu, v.

1. Dzīvnieks ar melnu vai ļoti tumšu apmatojumu.

Avoti: MLVV

Melnītis   vietv.

1. Melnezers Madonas novada Praulienas pagastā.

Avoti: LD

melnkaite   -es, s.; parasti vsk.

1. Melnkāja.

Avoti: LLVV

melnkāja   -as, s.; parasti vsk.

1. Puve, kas skar augu daļas, kuras robežojas ar augsni un sakņu sistēmu.

Avoti: LLVV

melnkāji

1. Ziemeļamerikas indiāņu cilts, kas pieder pie algonkinu valodu grupas; dzīvoja Kanādas rietumu un ASV ziemeļu daļā; rezervāti Montānā un Albertā.

Avoti: LEV

melnkājība   novec.

1. Biešu, kāļu kāpostu un kartupeļu slimības, ko rada dažas zemākās sēnes un baktērijas.

Avoti: LE

melnkājiņš   apv.

1. Dem. --> melnkājis.

Avoti: ME

melnkājis   apv.

1. Tāds, kam ir netīras kājas.

Avoti: ME

melnkakla   ģen., nelok.

1. Tāds, kam uz kakla ir melns vai ļoti tumšs apmatojums vai apspalvojums (par dzīvniekiem).

Avoti: LLVV

Melnkalne   vietv.

1. Melnkalnes Republika - valsts Balkānu pussalā (serbu valodā "Crna Gora"), galvaspilsēta - Podgorica, administratīvais iedalījums - 21 kopiena, robežojas ar Bosniju un Hercegovinu, Serbiju, Kosovu un Albāniju, kā arī ar Adrijas jūru.

2. Melnkalnes plato - Dināru kalnienes dienvidu daļa, Melnkalnēs Republikā, vidējais augstums - 800-1000 m, lielākais - 1895 m, gk. kaļķakmeņi, intensīvi karsta procesi.

Avoti: PuA, LģE

melnkalnieši   -u, v.

1. dsk., v. Tauta, Melnkalnes pamatiedzīvotāji, runā serbhorvātu valodas štokaviešu dialektā, ticīgie - pareizticīgie.

2. arī vsk. Šīs tautas piederīgais.

Avoti: LLVV

melnkoks   -a, v.

1. Tropu koks ar ļoti tumšu, smagu un cietu koksni.

// parasti vsk. Šī koka koksne.

Avoti: LLVV

melnkrekli

1. Itāļu fašistu iesauka.

Avoti: LEV

melnkrekliņš   apv.

1. Netīrs krekls; kāds, kas valkā netīru kreklu.

Avoti: ME

Melnlīdumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

melnmaize   apv.

1. Rupjmaize.

Avoti: ME

melnmatains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds (cilvēks), kam ir melni vai ļoti tumši mati.

Avoti: LLVV

melnmatīgs   apv.

1. Tāds, kam ir melni vai ļoti tumši mati.

Avoti: ME

melnmatis   -ta, v.

1. Cilvēks ar melniem vai ļoti tumšiem matiem.

Avoti: LLVV

melnmelns   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti melns, pilnīgi melns.

Avoti: LLVV

melnmeža   apv.

1. Melnmeža alksnis - melnalksnis.

Avoti: ME

melnmizis   apv.

1. Melnalksnis.

2. Tāds, kam ir melna miza.

Avoti: KV, ME

melnmizu   apv.

1. Tāds, kam ir melna miza.

Avoti: ME

melnmutis   apv.

1. Kāds, kam ir netīra mute, seja; netīrelis.

Avoti: ME, Sin

melnodzene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Neļķu dzimtas ģints ("Cucubalus"), 1 suga, kas sastopama arī Latvijā.

2. Šīs ģints suga ("Cucubalus baccifer"), augs ar guļošu vai kāpelējošu stumbru un melnām ogām, Latvijā aizsargājama.

Avoti: LLVV, Aug2

melnogains   apv.

1. Tāds, kam (vai kur) ir melnas ogas.

Avoti: ME

Melnokauļu   vietv.; nelok.

1. Melnokauļu kalns - atrodas Alūksnes augstienes ziemeļu daļā, Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā, 1,5 km uz dienvidrietumiem no Dēliņkalna, izolēts paugurs ~300 m diametrā, absolūtais augstums - 210 m vjl., relatīvais augstums - 50 m.

Avoti: LD

melnot   parasti 3. pers., -o, pag. -oja; intrans.

1. Izdalīties, atšķirties no apkārtnes ar savu melno vai ļoti tumšo krāsu; melnēt (2).

2. Kļūt vai būt ļoti tumšam (par nakti); rasties vai pastāvēt (par tumsu); melnēt (3).

Avoti: LLVV

melnoties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Melnot (1).

2. Melnot (2).

Avoti: LLVV

melnotnes   apv.

1. Krāsvielas, ar ko krāso melnu.

Avoti: ME

melnpelēks   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti tumši pelēks, gandrīz melns.

Avoti: LLVV

melnplankumains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir melni vai ļoti tumši plankumi; melns vai ļoti tumšs ar citas krāsas plankumiem.

Avoti: LLVV

melnplauka   -as, s.

1. dsk. Melnplaukas sēnes - bazīdijsēņu nodalījuma teliomicēšu rinda ("Ustilaginales"), parazītiskas sēnes, kas attīstās uz augstāko augu lapām, stublājiem, ziediem, retāk uz saknēm, 48 ģ., ~850 s., Latvijā konstatētas 15 ģ., 77 s.

2. dsk. Šo sēņu izraisītas graudzāļu slimības, kas pilnīgi iznīcina graudu.

Putošā melnplauka— melnplauka, kurā grauda vietā vārpā rodas melna miltaina viela.

Cietā melnplauka— melnplauka, kurā grauds piepildās ar melnu miltainu vielu.

Melnplaukas lauks— augu slimību grupa, ko ierosina melnplaukas bazīdiju sēnes; bojā galvenokārt graudaugu ģeneratīvos orgānus, arī stiebrus, lapas.

3. apv. Melnie graudi ("Claviceps purpurea").

Avoti: LLVV, LEV

melnplaukains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir melnplauka.

Avoti: LLVV

melnpurnis   apv.

1. Tāds, kam ir melns purns.

Avoti: ME

melnradze   apv.

1. Šīferis.

Avoti: ME

melnraibenis

1. Tauriņu kārtas dzimta ("Syntomidae"), ~2000 s., vairākums mīt tropos, Latvijā konstatēta 1 s. - pētereņu melnraibspārnis.

Avoti: LD

melnraibs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir melni vai ļoti tumši raibumi; melns vai ļoti tumšs ar citas krāsas raibumiem.

Avoti: LLVV

melnraibspārnis

1. Pētereņu melnraibspārnis - tauriņu kārtas melnraibeņu dzimtas suga ("Syntomis phegea").

Avoti: LD

melnraksts   -a, v.

1. Pirmais teksta variants (parasti vēl labojams, rediģējams).

Avoti: LLVV

melnredzis   apv.

1. Nelaimju pareģotājs, pesimists.

Avoti: ME

melns   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas absorbē visu gaismas starojumu, tāds, kam ir, piemēram, sodrēju krāsa; tāds, kam ir ļoti tumšs kādas (parasti pelēkas, brūnas) krāsas tonis; pretstats: balts.

Melns kā ogle (arī darva, krauklis, nakts, piķis, velns sar., zeme)— ļoti melns.

Melnā papuve— tīrā papuve, kuru uztur irdenu, mēslo un kurā sistemātiski iznīcina nezāles.

Melnie metāli— dzelzs un tās sakausējumi.

Melnā metalurģija— metalurģijas nozare, kas ietver melno metālu rūdu ieguvi un bagātināšanu, melno metālu un to sakausējumu ieguvi un apstrādi.

Melnās bakas— baku forma, kurai raksturīga asinsizplūdumu rašanās.

Melnā nāve— mēris.

Melnās kājas— dārzeņu dēstu slimība (parasti kāpostu dzimtas augiem).

Melnie graudi— labības slimība, šīs slimības bojātie graudi.

Melnais pelējums— parazītisku sēņu izraisīta augu slimība.

Melnais kontinents— Āfrikas kontinents.

Melns (arī brūns) kā čigāns (arī čigānēns)— saka par melnīgsnēju vai ļoti iedegušu cilvēku.

Melnās beretes— īpašu uzdevumu PSRS milicijas vienības, kas tika izveidotas cīņai pret terorismu un īpaši bīstamiem noziegumiem, bet 90. gadu sākumā kļuva par galveno represīvo spēku Baltijas tautu cīņā par neatkarību.

// parasti ar not. galotni. Tāds, kas ir šādā krāsā vai ļoti tumšs, salīdzinot ar ko citu tajā pašā, piemēram, dzimtā, šķirnē, noteiktā priekšmetu grupā.

Melnā tēja— tumšas krāsas tējas šķirne; šīs šķirnes tēja.

Melna kafija— kafija bez piena vai krējuma piedevas.

Rīgas melnais balzams— stiprs alkoholisks dzēriens, kura sastāvā ir dažādas no augiem iegūtas vielas.

Melnā nauda— tumšas krāsas monēta ar nelielu vērtību.

// lok., melnā, lietv. nozīmē. Šādas krāsas tērpā.

2. Netīrs, notraipīts ar ko tumšu.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē; sar. Kurinātājs; arī melnstrādnieks.

3. parasti ar not. galotni. Nosodāms, nelikumīgs (parasti par parādībām sabiedrībā); galēji reakcionārs; arī ļauns, nelietīgs.

Melnā sotņa— Soda ekspedīcija (1905.-1907. gada revolūcijas laikā).

Melnā maģija— rituālu kopums, kuru mērķis ir izraisīt ļaunu pārdabisko spēku darbību.

Melnais saraksts— slepeni, ļaunos, noziedzīgos nolūkos sastādīts personu saraksts.

Melnā birža— vieta, kur notiek neoficiāli un nelegāli valūtas un vērtspapīru darījumi.

Melnais tirgus— vieta, kur notiek nelegāla tirdzniecība.

Melnais punkts— ceļa posms vai krustojums, kur notiek īpaši daudz satiksmes negadījumu.

4. Tāds, kam ir ļoti tumša ādas krāsa (kā rases pazīme) - parasti par negroīdiem.

Melnā rase— ekvatoriālā rase.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē; sar. Negroīds.

Avoti: LLVV

melnsakne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Spānijas raudupe ("Scorzonera hispanica").

2. apv. Ārstniecības suņmēle ("Cynoglossum officinale").

Avoti: LLVV, Aug2, LD

melnsaknis   apv.

1. Melnsaknes jeb raudupes ("Scorzonera").

Avoti: Aug2

Melnsala   vietv.

1. Melnsalas purvs - dabas liegums Ziemeļvidzemes (Tālavas) zemienes Trapenes līdzenumā, Apes novada Gaujienas pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 618 ha, konstatētas vairākas retas augu sugas, reģistrētas >120 putnu sugas, te atpūšas un barojas caurceļotāji putni.

Avoti: LE1

melnsarkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam ir melni vai ļoti tumši un sarkani krāsu laukumi; ļoti tumši sarkans, gandrīz melns.

Avoti: MLVV

melnsēklīte

1. Viengadīgs gundegu dzimtas lakstaugs ar dalītām lapām un gaišziliem ziediem; audzē kā krāšņumaugu.

Avoti: LEV

melnsilnieki

1. Rojas novada apdzīvotās vietas "Melnsils" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Melnsils   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Rojas novadā.

Avoti: LC

Melnsilupe   vietv.

1. Upe Rojas novadā, ietek Rīgas līcī uz dienvidiem no Melnsila, garums - 2,2 km, veidojas satekot Milzgrāvim un Lorumupei.

Avoti: LD, La1

melnsimtniece   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Melnsimtnieks.

Avoti: LV87

melnsimtniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar melnsimtniekiem, tiem raksturīgs; galēji reakcionārs, šovinistisks.

Avoti: LLVV

melnsimtnieks   -a, v.; vēst.

1. Galēji reakcionāru organizāciju biedrs 20. gs. sāk. Krievijā.

Avoti: EV

melnspārnains   -ais; s. -a, -ā;

1. Melnspārnu.

Avoti: LLVV

melnspārnu   ģen., nelok.

1. Tāds, kam uz spārniem ir melns vai ļoti tumšs apspalvojums (par putniem).

Avoti: LLVV

melnspīdīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Melns un spīdīgs.

Avoti: LLVV

melnsprāklis   apv.

1. Baltais stārķis.

Avoti: KV

melnstrādnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas veic nekvalificētu, parasti fiziski, smagu darbu.

Avoti: LLVV

melnstrazds   apv.

1. Melnais strazds ("Sturnus").

Avoti: ME

melnsvārcis   -ča, v.

1. Tāds, kam melni svārki vai melna spalva, piem., strazds; mācītājs.

Avoti: LLVV, KV

melnsvītrots   -ais; s. -a, -ā; divd. īp. v. nozīmē

1. Tāds, kam ir vairākas, daudzas melnas svītras.

Avoti: MLVV

melnuksnējs   apv.

1. Melnīgsnējs.

Avoti: KnV

melnūksnējs

1. Melnīgsnējs.

Avoti: Sin

melnule   biol.

1. dsk. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas virpainīšu dzimtas ģints ("Melanotus"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Filipsa melnule— melnuļu suga ("Melanotus phillipsii").

Avoti: LE1, LD

melnuļi   -u, v.

1. Vaboļu dzimta ("Tenebrionidae"), kurā ietilpst sīki līdz vidēji, melni kukaiņi, kas pārtiek no augu un dzīvnieku atliekām vai graudu produktiem, ~17 tk s., Latvijā ~ 30 s..

Miltu melnulis— melnuļu dzimtas suga ("Tenebrio molitor"), ķermenis iegarens, 13-15 mm garš, ar brūnu vai melnbrūnu virspusi un sarkanbrūnu apakšpusi un kājām, Latvijā bieži sastopama gk. telpās.

Avoti: LLVV, LE1

melnum   apv.

1. Savienojumā ar "melns" formām lietos šīs īpašības pastiprinājuma raksturošanai.

Avoti: ME

melnumains   apv.

1. Tāds, kur ir melni, tumši plankumi.

Avoti: ĒiV

melnums   -a, v.

1. parasti vsk. Vispārināta īpašība --> melns (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; melns vai ļoti tumšs priekšmets, viela, laukums.

Piķa (arī darvas, ogļu) melnumā— melnā vai ļoti tumšā krāsā.

Nakts melnums— dziļa nakts tumsa.

2. parasti dsk. Netīrumi.

3. Nosodāma rīcība; nosodāms, apkaunojošs fakts, apstāklis.

4. apv. Zīme (diegs, mezgls u. tml.), ko velkot audeklu uz velku kokiem, iesien velkos, lai noteiktu audekla garumu.

Avoti: LLVV, ĒiV

melnupe   apv.

1. Upe ar tumšu ūdeni.

Avoti: ME

Melnupe   vietv.

1. Mustjegi kreisā krasta pieteka Alūksnes un Apes novadā, kā arī Igaunijā, garums - 73 km (Latvijā 58 km), kritums - 132 m, sākas Alūksnes augstienes dienvidrietumu daļā purvainos mežos Strautiņu akaimē, ietek Mustjegi lejtecē; Pēterupe, Igaunijā saucas "Peetri".

Melnupes meži— dabas liegums Ziemeļvidzenes (Tālavas) zemienes Trapenes līdzenumā, valsts aizsardzībā kopš 2004. g., platība - 66 ha, izveidots, lai aizsargātu dabiskos skujkoku, jaukto un purvaino mežu biotopus.

2. Engures ezera pieteka Engures novada Engures pagastā, augštece Tukuma novada Sēmes pagastā, garums - 13-15 km, kritums - ~8 m, sākas pie Mazbirzules; augštecē saukta arī par Čiekurupi.

3. Salacas labā krasta pieteka Salacgrīvas novada Ainažu pagastā, garums - 14 km.

4. Virgas labā krasta pieteka Priekules novadā, garums - 16 km, kritums - 44 m; Lašupe.

5. Mustjegi - Gaujas labā krasta pieteka Igaunijā, garums - 84 km, kritums - 47 m; Mustoja.

6. Druve - Ezeres labā krasta pieteka Saldus un Auces novadā; Krūmupe.

7. Mazupe - Ventas labā krasta pieteka Skrundas un Kuldīgas novadā.

8. Mellupe - Gaujas labā krasta pieteka Burtnieku novadā.

9. Mellupe - Pededzes labā krasta pietekas Mugurupes labā satekupe Gulbenes novadā, garums - 21 km.

10. Meļļupīte - Gaujas kreisā krasta pieteka Vecpiebalgas novadā.

11. Tumšupe - Lielās Juglas labā krasta pieteka Siguldas, Ropažu un Garkalnes novadā.

Avoti: LE1, LD

Melnupīte   vietv.

1. Īslīces kreisā krasta pieteka Lietuvā un Latvijā (Bauskas un Rundāles novadā), garums - 16 km, kritums - 28 m, sākas Lietuvā, Mergu mežā; Melkupe.

2. Malnupeite - Rudņas labā krasta pieteka Krāslavas novada Izvaltas un Ūdrīšu pagastā.

3. Ošas labā krasta pieteka Līvānu novada Rudzātu pagastā, garums - 17 km, kritums - 12 m; Pelečāre.

4. Piestiņas kreisā krasta pieteka Salas novadā, garums - 8 km.

5. Rūjas labā krasta pieteka Mazsalacas un Burtnieku novadā, lejtecē ~8 km ir šo novadu robežupe, garums - 15 km, kritums - 19 m.

6. Viesītes labā krasta pieteka Jaunjelgavas novada Sunākstes pagastā, garums - ~6 km, lielākajā daļā tecējuma ir Jaunjelgavas un Viesītes novada robežupe.

Avoti: LD, La1

melnvālodze

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas austrumvālodžu dzimtas divas ģintis ("Agelaius" un "Xanthocephalus").

Dzeltengalvas melnvālodze— austrumvālodžu dzimtas suga ("Xanthocephalus xanthocephalus").

Sarkanspārnu melnvālodze— austrumvālodžu dzimtas suga ("Agelaius phoeniceus").

Avoti: ZvP

melnzaļš   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti tumši zaļš, gandrīz melns.

Avoti: LLVV

melnzeme   -es, dsk. ģen. -mju, s.

1. Kontinentāla klimata ietekmē veidojusies auglīga stepes un mežastepes zonu augsne ar bagātu trūdvielu saturu.

2. Auglīga, trūdvielām bagāta augsne.

Avoti: LLVV

Melnzeme   vietv.

1. Melnzemes kalns - sena dzīvesvieta Rundāles novada Svitenes pagastā, Virsītes labajā krastā, teritorija ~100 x 30 m, postīta apstrādājot zemi un veicot meliorācijas darbus, konstatēts kultūrslānis, kurā ir deguši akmeņi, atrastas apmestās keramikas lauskas, datējums nav zināms.

Avoti: LE1

melnzils   -ais; s. -a, -ā;

1. Ļoti tumši zils, gandrīz melns.

Avoti: LLVV

melo   lat.

1. Melones.

Melo sativus— īstā melone.

Avoti: PDE

Melo   vietv.

1. Pilsēta Urugvajā, Serrolargo departamenta administratīvais centrs, 50600 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

melo-

1. Salikteņa daļa, kas nozīmē "saistīts ar dziedāšanu, mūziku".

Avoti: SV96

mēločs   žarg.

1. Sīknauda.

Avoti: SLG

melodeklamācija   -as, s.

1. Deklamācija mūzikas pavadījumā; daiļdarbs (kopā ar pavadījumu), kas rakstīts šādai deklamācijai.

Avoti: LLVV

melodidīms   med.

1. Indivīds ar vienu vai vairākiem liekiem locekļiem.

Avoti: TM5

melodija   -as, s.

1. mūz. Vienbalsīgi izteikta muzikāla doma, kur emocionāli un mākslinieciski apvienojas daudzi mūzikas izteiksmes elementi.

Kāpjošā melodija— melodija, kurā katra nākamā skaņa ir augstāka par iepriekšējo.

Krītošā melodija— melodija, kurā katra nākamā skaņa ir zemāka par iepriekšējo.

2. mūz. Homofonajā mūzikā - visizteiksmīgākā balss.

3. mūz. Harmonijas mācībā - augšējā balss.

4. mūz. Liriska instrumentāla miniatūra.

5. Dzīvnieku radītu raksturīgu skaņu kopums.

Avoti: LLVV

melodika   -as, s.; mūz.

1. Melodijai raksturīgu īpašību un likumsakarību kopums.

2. parasti vsk. Mācība par melodijas veidošanu.

Avoti: LLVV

melodiķis   -ķa, v.

1. Komponists, kura skaņdarbiem raksturīgas spilgtas, izteiksmīgas melodijas.

2. Tautas dziedonis vai instrumentālists, kas sacer tikai melodijas.

Avoti: LLVV

melodions   novec.

1. Mūzikas kastīte: ar klaviatūru un stāvām metāla plāksnēm, gar kurām trinas vilenis.

Avoti: SV33

melodisks   -ais; s. -a, -ā;

1. mūz. Saistīts ar melodiju (1), tai raksturīgs; labskanīgs, dzirdei tīkams, viegli uztverams.

Melodiskais mažors— mažora skaņkārtas paveids, kas radies, dabiskajam mažoram pazeminot 6. un 7. pakāpi.

Melodiskais minors— minora skaņkārtas paveids, kas radies, dabiskajam minoram paaugstinot 6. un 7. pakāpi.

Melodiskais intervāls— intervāls, kura abas skaņas izpilda secīgi.

Avoti: LLVV

melodiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> melodisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

melodrāma   -as, s.

1. Muzikālā teātra žanrs, kas izveidojās 18. gadsimtā un kam raksturīgs mūzikas pavadījums runātiem tekstiem; šāda žanra darbs, izrāde.

2. Luga, dramatisks uzvedums, kam raksturīgs emociju un situāciju pārspīlējums.

Avoti: LLVV

melodramatisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar melodrāmu (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar melodrāmu (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

melodramatiskums   v.

1. Vispārināta īpašība --> melodramatisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

melodramatisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Melodrāmai (2) raksturīgs dramatisms.

Avoti: LLVV

meloe   lat.

1. Eļļasvaboļu dzimtas ģints.

Meloe brevicollis— šīs ģints suga.

Meloe proscarabaeus— šīs ģints suga.

Meloe violacea— šīs ģints suga.

Avoti: LD

melofons   novec.

1. Lielas plēšenes (harmonikas) ar hromatisku vairākoktāvu skalu katrai rokai.

Avoti: KV

melogrāfs   novec.

1. Nošu rakstāmmašīna, t. i. ierīce pie klavierēm, kura fiksē visu, ko uz tām spēlē.

Avoti: KV

meloidae   lat.

1. Eļļasvaboļu dzimta.

Avoti: KV

meloidogyne   lat.

1. Sakņu pangnematodes.

Meloidogyne hapla— ziemeļu sakņu pangnematode.

Avoti: LD

melokaktuss   novec.

1. Meloņkaktuss.

Avoti: KV, TaE

melolontha   lat.

1. Maijvaboles.

Melolontha hippocastani— meža maijvabole.

Melolontha melolontha— lauka maijvabole.

Avoti: LD

melomaniaks   novec.

1. Melomānijas apsēsts cilvēks.

Avoti: LME

melomānija   -as, s.; parasti vsk.

1. Kaislīga mūzikas cienīšana.

Avoti: LLVV

melomānis   novec.

1. Pārspīlēts mūzikas cienītājs.

Avoti: LV93

melomāns   -a, v.

1. Cilvēks, kas kaislīgi ciena mūziku.

Avoti: LLVV

melomantija   novec.

1. Pareģošana pēc netīšām kāda ķermeņa locekļu kustībām.

Avoti: KV

melomelija   novec.

1. Izķēmojums, kad pie ķermeņa atrodas lieki locekļi, piem., 6 pirksti vienā rokā vai kājā.

Avoti: SV33

melone   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Viengadīgs ķirbjaugu dzimtas augs ("Cucumis melo") ar stīgojošu stublāju, lielām lapām, dzelteniem ziediem un sulīgiem, aromātiskiem, parasti ovāliem, augļiem.

2. Šī auga auglis.

Avoti: LLVV, Aug2

meloņkaktuss   -a, v.

1. Kaktusu dzimtas ģints ("Melocactus"), kas raksturojas ar melonei līdzīgas formas un krāsas stumbru.

Debeszilais meloņkaktuss— meloņkaktusu suga ("Melovavtus azureus").

Avoti: LLVV, TaE

meloņkoks   -a, v.

1. Divdīgļlapju klases dilēniju apakšklases vijolīšu rindas dzimta ("Caricaceae"), gk. koki un krūmi; Āfrikas un Amerikas tropos un subtropos, 4 ģ., 45 s.; dažas sugas tropos kultivē.

Avoti: LLVV, PDE

meloplastika   med.

1. Vaiga plastiskā operācija.

Avoti: TM5

meloplasts   novec.

1. Sevišķs paņēmiens mūzikas mācīšanai (Galena izgudrots).

Avoti: SV33

melopoija   novec.

1. Mācība par toņu melodisku sakārtošanu.

Avoti: SV33

melopsittacus   lat.

1. Papagaiļu dzimtas ģints.

Melopsittacus undulatus— viļņpapagailis.

Avoti: PDE

melorēt   apv.

1. Meliorēt.

Avoti: KnV

melos   novec.

1. Grieķu apzīmējums melodijas tīri lineārajam elementam bez attieksmes uz ritmu.

Avoti: KV

melosira   lat.

1. Melozīras.

Melosira ambiqua— šīs ģints suga.

Melosira arctica— šīs ģints suga.

Melosira arenaria— šīs ģints suga.

Melosira granulata— šīs ģints suga.

Melosira italica— šīs ģints suga.

Melosira moniliformis— šīs ģints suga.

Melosira nummuloides— šīs ģints suga.

Melosira varians— šīs ģints suga.

Avoti: LD

meloss   -a, v.; mūz.

1. Melodijas būtiskāko, vispārīgāku īpašību kopums.

Avoti: LLVV

melošana

1. Tīša nepatiesu apgalvojumu izteikšana, kuras nolūks ir krāpt vai maldināt.

Avoti: IdV

melot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.

1. Apzināti runāt, rakstīt ko nepatiesu (parasti, lai kādu maldinātu).

// trans.

// pārn. Sniegt nepatiesu informāciju (parasti par tekstu, datiem).

Avoti: LLVV, ViV

meloties   apv.

1. Melot.

Avoti: ĒiV

melotija   med.

1. Attīstības anomālija, kas izpaužas kā auss gliemežnīcas pārvietošanās uz vaigu.

Avoti: TM5

melotipija   novec.

1. Tipogrāfisks nošu iespiedums.

Avoti: KV

mēlotni   apv.

1. Zāle, kas krāsojas zilā krāsā.

Avoti: ME

melotņa   apv.

1. Melis.

Avoti: ME

melotridīms   med.

1. Indivīds ar vienu lieku locekļu pāri.

Avoti: TM5

melots   med.

1. Indivīds ar iedzimtu auss pārvietojumu uz vaigu.

Avoti: TM5

Melova   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Mallow"), Mansteras provincē, 8600 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

melozīra

1. dsk. Kramaļģu nodalījuma koscinodisku dzimtas ģints ("Melosira"), šūnas cilindriskas, retāk diskveidīgas, elipsoidālas, lodveidīgas vai muciņveidīgas, 95 s., Latvijā konstatētas 10 sugas.

Avoti: LD

Melpinjāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Melpignano"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 2200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, Niī

melplauka   apv.

1. Melnplauka (rudzu slimība).

Avoti: KnV

Melpomene   mit.

1. Sengrieķu mitoloģijā - viena no 9 mūzām, traģēdijas aizbildne; skatuves mākslas simbols.

Avoti: SV99

Melroza   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Melrose"), Masačūsetas štatā, 28000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

mels

1. Subjektīva ārpussistēmas mērvienība skaņas augstuma mērīšanai; lieto gk. muzikālajā akustikā.

Avoti: EV

mels   apv.

1. Melns.

2. Ļoti tumšs (par diennakts posmu).

Avoti: KnV

melsīgs

1. Pļāpīgs.

Avoti: Sin

melsinēt   apv.

1. Runāt ko nenozīmīgu, nenopietnu.

Avoti: KiV

melsika   apv.

1. Pļāpa, lielībnieks.

Avoti: ME

melsiķis   apv.

1. Pļāpa, lielībnieks.

Avoti: ME

melsinis   apv.

1. Melša.

Avoti: KiV

melsis   apv.

1. Melis; arī pļāpa.

Avoti: LE

melsonis   sar.

1. Melis, pļāpa.

Avoti: Sin

melsoņa   apv.

1. Melīgs cilvēks.

Avoti: KnV

melst   melšu, mels, melš, pag. melsu; trans.

1. Melot; arī pļāpāt.

Melst niekus— runāt, stāstīt ko nenozīmīgu, mazsvarīgu.

Avoti: LLVV

melst   apv.

1. Aizaugt, piesērēt.

Avoti: ME

melst   apv.

1. Cīnoties ar grūtībām, iet (piemēram, pa sliktu ceļu).

Avoti: ME

melstavis   apv.

1. Melis.

Avoti: ME

melsties   apv.

1. Uzstājīgi ko pieprasīt.

Avoti: KiV

melstiķis   apv.

1. Melis.

Avoti: ME

melstrazds   apv.

1. Melnais strazds ("Sturnus").

Avoti: ME

melša   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.

1. Melis; arī pļāpa.

2. parasti dsk., s.; novec. Tenkas, baumas; arī meli.

Avoti: LLVV

melšas   sar.

1. Tenkas.

Avoti: Sin

melšāt   sar.

1. Pļāpāt, tenkot.

Avoti: Sin

melšis   apv.

1. Muldeklis, fantasts.

Avoti: JkV

melška   apv.

1. Melis; pļāpa.

Avoti: SiV

melšķīgs   apv.

1. Pļāpīgs, mēlnesīgs.

Avoti: ME

melt   apv.

1. Melnam kļūt.

Avoti: ME

meltenājs   apv.

1. Mellenājs.

Avoti: ME

Melteņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā.

Avoti: LC

meltne   apv.

1. Mente.

2. Miltu pabiras.

Avoti: ME

Meltne   vietv.

1. Ogres labā krasta pieteka Vecpiebalgas novada Kaives pagastā un Ērgļu novada Ērgļu pagastā, garums - 12 km.

Avoti: LD, La1

meltons   novec.

1. Mīksts, blīvs vilnas audums.

Avoti: Ang

Melturi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Amatas novada Drabešu pagastā.

2. Melturu sils - dabas liegums Vidzemes augstienes Mežoles paugurainē, Amatas novada Drabešu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 2004. g., platība - 288 ha, izveidots Latvijā reti sastopamo bezmugurkaulnieku sugu aizsardzībai.

Avoti: LC, LE1

melturieši

1. Amatas novada Drabešu pagasta apdzīvotās vietas "Melturi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

melubrīns   novec.

1. 1-fenol-2-3-dimetīl-5-pirazolon-4-amidometānsulfoskābes nātrija aizsargātais nosaukums; balts kristālisks pulveris, kas viegli šķīst ūdenī.

Avoti: KV

meluģis   apv.

1. Melis, pļāpa.

Avoti: Sin, ME

melukule   apv.

1. Pļāpa, tenkotāja.

Avoti: ME

meluķis   apv.

1. Melis, pļāpa.

Avoti: ME

melursus   lat.

1. Lāču dzimtas ģints.

Melursus ursinus— Indijas lācis.

Avoti: PDE

melutūķe   apv.

1. Pļāpa, valodu iznēsātāja.

Avoti: ME

Meluzīne   mit.

1. Ķeltu (vēst. Rietumeiropa, Dienvideiropa) mitoloģijā - brīnišķīgā feja - čūska.

Avoti: Mit

mēlveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir mēles forma, veids (parasti par augu daļām).

Avoti: LLVV

mēlveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Mēlveida.

Avoti: LLVV

Melvila   vietv.

1. Melvila ezers - atrodas Labradoras pussalā ("Lake Melville"), Kanādā, platība - 2934 kvadrātkilometri, šaurs, garums - ~200 km, līčains, ietek Čērčila, Hamiltona līcis to savieno ar Atlantijas okeāna Grosvotera līci.

2. Melvila pussala - atrodas Kanādas ziemeļu daļā ("Melville Peninsula"), starp Foksa baseinu un Komiti līci, platība - 63000 kvadrātkilometru, pauguraina (augstums - līdz 558 m).

3. Melvila sala - atrodas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, platība - 42700 kvadrātkilometru, neapdzīvota, reljefs - saposmots plato, krasti līčaini.

4. Vikonta Melvila šaurums - atrodas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā ("Viscount Melville Sound"), starp Viktorijas, Velsas Prinča salu un Perija arhipelāgu, garums - ~375 km, platums - ~160 km, dziļums - 465 m.

5. Melvila sala - lielākā sala Austrālijas ziemeļu piekrastē (angļu val. "Melville Island"), Timoras jūrā, pieder Austrālijai, platība - 5800 kvadrātkilometru, ~2000 iedzīvotāju (gk. aborigēni), augstums - līdz 258 m.

6. Melvila sala - atrodas Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, Karaliene Elizabetes salu dienvidu daļā, platība - 42700 kvadrākilometru, augstums - līdz 776 m.

Avoti: LģE, PZT

melyridae   lat.

1. Māņmīkstspārņu dzimtas "Malachiidae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

mēlziede

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Ligularia"), daudzgadīgi lakstaugi, 120 s., Latvijā savvaļā sastopama 1 suga; ligulārija.

Palmdaivu mēlziede— mēlziežu suga ("Ligularia palmatiloba").

Prževaļska mēlziede— mēlziežu suga ("Ligularia przewalskii").

Sibīrijas mēlziede— mēlziežu suga ("Ligularia sibirica"), Latvijā sastopama savvaļā, aizsargājama.

Tangutijas mēlziede— mēlziežu suga ("Ligularia tangutica").

Veiča mēlziede— mēlziežu suga ("Ligularia veitchiana").

Vilsona mēlziede— mēlziežu suga ("Ligularia wilsoniana"), Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Zobainā mēlziede— mēlziežu suga ("Ligularia dentata"), Latvijā audzē kā krāšņumaugu.

Avoti: LD, DaE

mēlzieds   -a, v.; bot.

1. Zieds ar mēlveida vainagu (asteru dzimtas augiem).

Avoti: LLVV

melziens   apv.

1. Sitiens.

Avoti: ME

melznis   apv.

1. Izmircis, iepuvis koka gabals.

Avoti: SiV

melzt   apv.

1. Sist, belzt.

Avoti: ME

melzt   apv.

1. Tumšam kļūt.

Avoti: ME

melzt   apv.

1. Ilgstoši, nedaudz sāpēt.

Avoti: ME

melzt   apv.

1. Ātri skriet.

Avoti: ME

melzt   apv.

1. Melst 1.

Avoti: ME

Melzungene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Melsungen"), Hesenes federālajā zemē, 13300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mēļa   apv.

1. Nonīcis cilvēks.

Avoti: ME

mēļas   apv.

1. Nelabas runas.

Avoti: NeV

Meļaški   vietv.

1. Ludzas novada Isnaudas pagasta apdzīvotās vietas "Meleški" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mēļāt   apv.

1. Mēļot.

Avoti: KiV

Meļderes   vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Meļderi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Meļderi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.

2. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Melderi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Meļderis   vietv.

1. Rēzeknes novada Feimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Meļderi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Meļderiškas   vietv.

1. Aglonas novada Šķeltovas pagasta apdzīvotās vietas "Melderi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Meļenki   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Vladimiras apgabalā, 14500 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Aglonas novada Grāveru pagasta apdzīvotās vietas "Melenki" nosaukuma variants.

Avoti: Wi, LC

Meļevščina   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

mēļgans   apv.

1. Zilgans.

Avoti: ME

meļģes   apv.

1. Balandas.

Avoti: ME

Meļine   vietv.

1. Pilsēta Melnkalnē, Hercegnovi kopienā, 1120 iedzīvotāju (2003. g.).

Avoti: Wi

Meļitopole   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Zaporožjes apgabalā, 157000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

Mēļkūta   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bāčas-Kiškunas meģē, 5000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Meļkeri   vietv.

1. Dagdas novada Ķepovas pagasta apdzīvotās vietas "Meļķeri" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Meļķeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Ķepovas pagastā.

Avoti: LC

Meļķitāri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta, izzudusi) Aizkraukles novada Aizkraukles pagastā.

Meļķitāru Muldas akmens— atrodas Aizkraukles novada Aizkraukles pagastā pie bijušajām Meļķitāru mājām, augstums - ~3 m, apkārtmērs pie zemes - ~15 m, akmens virsā izkalts muldveida iedobums (garums - 1,95 m, platums - 0,5 m, dziļums - 18 cm), kas ir Latvijā lielākais šāda veida iedobums, pie akmens konstatēts ogles un apdeguša māla klājums, kas, domājams, bijusi senā ziedošanas vieta.

Meļķitāru muldakmens— Meļķitāru Muldas akmens.

Avoti: LD, La1, LE1

Meļļa   vietv.

1. Upe Krievijā, Ikas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Meļļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vecpiebalgas novada Dzērbenes pagastā.

Avoti: LC

Meļļupīte   vietv.

1. Gaujas kreisā krasta pieteka Vecpiebalgas novadā, garums - 18 km, kritums - 37 m, iztek no Gulbenes ezera Dzērbenes pagastā, ietek Rijas ezerā, kuram cauri tek Gauja; Melnupe; Cieļupe.

Avoti: LD, La1

Meļnicki   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Hmeļnicki" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Meļnīka   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 19350 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

meļņavieši

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Meļņava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Meļņeva   vietv.

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Meļņova" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LC

meļņevieši

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Meļņava" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Meļņica   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Biķernieku pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Pildas pagastā.

3. Staraja Meļņica - apdzīvota vieta (skrajciems) Zilupes novada Lauderu pagastā.

Avoti: LC

Meļņicki   vietv.

1. Krāslavas novada Izvaltas pagasta apdzīvotās vietas "Hmeļnicki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

meļņickieši

1. Ciblas novada Ciblas novada Līdumnieku pagasta apdzīvotās vietas "Meļņiki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Meļņička   vietv.

1. Daugavas kreisā krasta pietekas Silupes nosaukums tās augštecē.

Avoti: LD

Meļņiki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Istras pagastā.

Avoti: LC

Meļņova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

mēļot   -oju, -o, -o, pag. -oju; intrans.; niev.

1. Pļāpāt; arī tenkot.

// trans.

Avoti: LLVV

mēļot   apv.

1. Krāsot zilu.

Avoti: ME

mēļotājs   apv.

1. Pļāpīgs cilvēks.

Avoti: KnV

mēļoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; pareti.

1. Mēļot.

Avoti: LLVV

mēļots   apv.

1. Runīgs, pļāpīgs, aprunātājs.

Avoti: ME

Meļova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems, izzudis) Dagdas novada Asūnes pagastā.

Avoti: LC

mēļsarkans   -ais; s. -a, -ā;

1. Sarkans ar zilu nokrāsu; zili sarkans.

Avoti: LLVV

mēļš   -ais; s. -a, -ā;

1. Tumši zils; zils ar violetu nokrāsu.

Avoti: LLVV

mēļš   apv.

1. Mazliet ieskābs.

Avoti: ME

mēļš   apv.

1. Bāls, ūdeņains.

Avoti: ME

Meļteni   vietv.

1. Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta apdzīvotās vietas "Melteņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Meļteņi   vietv.

1. Rēzeknes novada Mākoņkalna pagasta apdzīvotās vietas "Melteņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mēļupuķe   apv.

1. Parastā sveķene ("Viscaria vulgaris").

Avoti: Aug2

mēļzieds   novec.

1. Mēlzieds.

Avoti: LME

mēm   val.

1. Ebreju alfabēta 13. burts.

Avoti: MrJ

mēmais   žarg.

1. Pulkstenis.

Avoti: SLG

memantīns   med.

1. Viena no centrālās darbības miorelaksantu aktīvajām vielām.

Avoti: VE

mēmāputra   sar.

1. Nerunātājs.

Avoti: Sin

membi

1. Vafifi tautai radniecīga cilts, dzīvo Tanzānijas dienvidos un Zambijas ziemeļaustrumos, valoda pieder pie bantu saimes austrumu grupas.

Avoti: PZT

membracidae   lat.

1. Dzeloņcikāžu dzimta.

Avoti: LD

membrāna   -as, s.

1. tehn. Plāna noteiktas formas plāksne, nostiepta, nostiprināta plēve (iekārtās, ierīcēs u. tml.).

Membrānas kamera— Diafragmas pneimodzinējs.

2. biol. Plāna, elastīga plēve, kas atdala organisma dobumus, audus, šūnas.

Salikta membrāna— membrāna, kas sastāv no vairākiem dažādas struktūras slāņiem.

Dorsālā membrāna— membrāna starp pirmo un otro kakla skriemeli.

Ventrālā membrāna— membrāna starp pirmo un otro kakla skriemeli.

Kloākas membrāna— plāna ektodermas un entodermas plēve, kas atdala embrija gala zarnu no kloākas.

Anālā membrāna— embrija kloākas membrānas mugurējā daļa, kas noslēdz taisno zarnu.

Elastīgā membrāna— membrāna, kas sastāv no elastīgajām šķiedrām; atrodama trahejā, artēriju sienās.

Neīstā membrāna— membrāna, kas sastāv no koagulēta fibrīna, baktērijām un leikocītiem.

Ārējā robežmembrāna— slānis starp tīklenes ārējo graudaino slāni un nūjiņu un vālīšu slāni;

Iekšējā robežmembrāna— tīklenes iekšējais slānis;

Zīlītes membrāna— mezodermas slānis, kas klāj augļa zīlīti līdz astotajam mēnesim; dažreiz persistē.

Četrstūrveida membrāna— balsenes šķiedraini elastīgās membrānas augšējā daļa.

Maisveida membrāna— spieķakaula un elkoņa kaula distālās locītavas sinoviālā somiņa.

Otolītu membrāna— želatīnveida plēve, kas satur otolītus un klāj dzirdes plankumu sensoriskā epitēlija brīvo virsmu.

Krūšu kaula membrāna— krūšu kaula fibrozais apvalks.

Virspleiras membrāna— krūškurvja fascijas daļa, kas piestiprināta pie I ribas iekšējās malas un pārklāj pleiras galotni.

Uroģenitālā membrāna— embrija kloākas membrānas daļa, kas atrodas kraniāli un ventrāli no urorektālās starpsienas.

Stiklveida membrāna— stiklveida ķermeņa ārējais slānis.

Avoti: LLVV, TM5

membrānbarometrs   -a, v.

1. Barometrs, kurā spiedienu uztver membrāna.

Avoti: LLVV

membranīns   med.

1. Sēru saturošs proteīns, atrodams radzenes mugurējā robežplātnītē un lēcas kapsulā.

Avoti: TM5

membranofoni

1. Mūzikas instrumentu grupa, kuros skaņas avots ir membrāna (stingri nostiepta āda), pie šīs grupas pieder bungas, timpāns tamburīns.

Avoti: MkV

membranokartilaginozs   med.

1. Tāds, kas attīstās gan membrānā, gan skrimslī.

2. Daļēji skrimšļains, daļēji membranozs.

Avoti: TM5

membranolīze   med.

1. Šūnas membrānas sairšana.

Avoti: TM5

membrānsūknis   tehn.

1. Sūknis suspensiju un šķidrumu pārsūknēšanai, kur darba šķidrums atdalīts no suspensijas ar membrānu.

Avoti: ZTV

membrum   novec.

1. Loceklis.

Membrum ruptum— locekļa bojājums, viens no vissmagākiem personas aizskārumiem romiešu tiesībās.

Membrum virile— vīrieša loceklis.

Avoti: KV

Memel   vietv., vācu val.

1. Mēmele.

Avoti: FV

mēmele   apv.

1. Kāpostu dzimtas auga mēles suga, kas zied ziliem ziediem.

Avoti: KV

Mēmele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Bauskas novada Ceraukstes pagastā.

2. Apdzīvota vieta Bauskas novada Codes pagastā, pie Bauskas pilsētas ziemeļu robežas.

3. Apdzīvota vieta (vidējciems) Vecumnieku novada Skaistkalnes pagastā.

4. Apdzīvotās vietas "Lielmēmele" daļa Neretas novada Mazzalves pagastā.

5. vēst. Mēmeles pagasts - pastāvēja bijušajā Jēkabpils apriņķī līdz 1949. gadam; teritorija mūsu dienās ietilpst Neretas novada Mazzalves, Pilskalnes un Zalves pagastā.

6. Klaipēdas pilsētas Lietuvā senāks nosaukums (vācu "Memel").

7. Bauskas novada Codes pagasta apdzīvotās vietas "Jauncode" bijušais nosaukums padomju laikā.

8. Lielupes labā satekupe, kas saplūst ar Mūsu pie Bauskas, garums - 191 km (Latvijā 40 km, Latvijas un Lietuvas robežupe 76 km), kritums - 97 m, iztek no Olsetu ezera pie Rokišķiem Lietuvā.

Avoti: LPag, LC, LD, Wi

mēmelieši

1. Bauskas novada Codes pagasta apdzīvotās vietas "Mēmele" iedzīvotāji.

2. Vecumnieku novada Skaistkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Mēmele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Memelshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Mēmeles muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Skaistkalnes pagastā.

2. Mēmeles muiža, kas atradās Jēkabpils apriņķa Mēmeles pagastā.

Avoti: KV

memento   lat.

1. Atceries.

Memento mori— piemini nāvi.

Avoti: RtV

memeris   apv.

1. Mēglis, stostītājs.

Avoti: ME

Memfisa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Memphis"), Tenesī štatā, 656900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Memphis"), Misūri štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Memphis"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LģE, WA16, LpA

memfiss   novec.

1. Kokvilnas audums galdautiem u. tml., sastāv no diviem viena virs otra kopā saaustiem audumiem, kas raugoties pēc raksta īpatnībām, redzami te vienā, te otrā pusē.

Avoti: KV

mēmiķis   sar.

1. Nerunīgs, vārdos skops.

Avoti: ME

mēmis   apv.

1. Mēms cilvēks.

2. Cilvēks, kas neatbild uz jautājumiem, apzināti nerunā.

3. Tāds, kas ar grūtībām izrunā vārdus.

Avoti: KiV, NeV

mēmisks   žarg.

1. Pa mēmisko - labi, veiksmīgi.

Avoti: JV

mēmītis   apv.

1. Tāds, kas ar grūtībām izrunā vārdus.

Avoti: NeV

memļacisms   žarg.

1. Gļēvulība, bailīgums, neizlēmība.

memļaks   žarg.

1. Bailīgs, gļēvs cilvēks; zaķapastala.

Avoti: Žrg

memme   -es, dsk. ģen. -mju, s.; sar.

1. Māte (1).

2. žarg. Drukna, neveikla meitene.

Avoti: LLVV, Žrg

memmele   sar.

1. Māte.

Avoti: Sin

memmesdēlīns   apv.

1. Izlutināts, gļēvs, nevarīgs zēns vai jaunietis.

Avoti: ĒiV

memmesdēliņš   -a, v.; sar.

1. Memmes dēliņš - tā saka par gļēva rakstura, izlutinātu zēnu, arī jaunieti.

Avoti: LLVV

memmesmeitiņa   -as, s.; sar.

1. Memmes meitiņa - tā saka par gļēva rakstura, izlutinātu meiteni, arī jaunieti.

Avoti: LLVV

memmiķis   sar.

1. Luteklis.

Avoti: Sin

Memmingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Memmingen"), Bavārijas federālajā zemē, 41800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

memmiņa   novec.

1. Māmiņa.

Avoti: LV93

memmis   -mja, v.; sar.

1. Gļēvulis.

Avoti: LLVV, JV

memmīte   novec.

1. Māmiņa.

Avoti: LV93

memmulis   apv.

1. Tūļīgs, neveikls cilvēks.

2. Piedzēries cilvēks.

Avoti: ViV

memmuraiņš   apv.

1. Neveikls, neizveicīgs, neizdarīgs.

Avoti: ĒiV

memmuris   apv.

1. Neveikls, neizveicīgs, neizdarīgs cilvēks.

Avoti: ĒiV

Memnons   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - rītausmas dievietes Ēosas dēls, Etiopijas valdnieks, Trojas kara varonis, kas pārņēma trojiešu karaspēka vadību pēc Hektora nāves.

Avoti: Mit

memo   ek.

1. Memo konts - grāmatvedības ārpusbilances konts (angļu "off-balance memo account") iekšējai lietošanai, kas tiek izmantots riska kontrolēšanai un lēmumu pieņemšanai.

Avoti: EF

memoāri   novec.

1. Atmiņas; kāda darboņa nostāsts par notikumiem, kuros viņš piedalījies vai arī bijis tikai acu liecinieks.

2. Zinātnisku biedrību rakstu krājumi.

Avoti: SV33

memoire   novec.

1. Atmiņa, piemiņa.

Avoti: KV

memols   apv.

1. Nobarots bērns.

2. Krietns loms.

Avoti: KV

memor-

1. Tāds, kas paturams atmiņā, liekams vērā.

Avoti: RtV

memorands   -a, v.

1. Starptautiskajās attiecībās - īpašs dokuments, kurā detalizēti (argumentējot valdības uzskatus) ir izteikti jautājumi, kas jau izvirzīti diplomātiskajā sarakstē, un kuru pievieno notai vai arī iesniedz kā patstāvīgu dokumentu bez paraksta un zīmoga.

2. Oficiāls iesniegums (piemēram, valdībai) ar kāda jautājuma izklāstu.

3. Vienošanās formulējums (parasti diplomātiskās sarunās).

4. Dokuments, teksts, kurā ir fiksēti kādi fakti, kas jāpatur atmiņā.

Avoti: LLVV

memorandums   novec.

1. Memorands.

Avoti: Ang

memoratīvs   val.

1. Memoriāls īpašvārds - vārds vai nosaukums, kas dots par godu kāda cilvēka, notikuma, vietas u. tml. piemiņai.

Avoti: VsV

memorāts

1. Atmiņu stāsts.

Avoti: JkV

memorēt   novec.

1. Mācīties no galvas, piesavinātie kādu mācības vielu, to vairākreiz atkārtojot un radot labvēlīgus atcerēšanās nosacījumus.

Avoti: KV

memoria   novec.

1. Atmiņa, piemiņa, vēstījums.

Avoti: KV

memoriālbaznīca   rel.

1. Kāda mocekļa vai svētā piemiņai celta baznīca.

Avoti: KV

memoriāleksemplārs   -a, v.

1. Izdevums, kas piederējis kādai pazīstamai vai izcilai personai.

Avoti: BtV

memoriālmāja

1. Māja, kurā izveidots memoriālmuzejs.

Upīša memoriālmāja— Andreja Upīša memoriālā muzeja struktūrvienība Skrīveru novada Skrīveros, Daugavas ielā 58.

Avoti: LE1

memoriālmuzejs   -a, v.

1. Muzejs, kas ir veltīts kādam izcilam notikumam, ievērojamam cilvēkam vai ievērojamu cilvēku grupai.

Avoti: LLVV

memoriālorderis

1. Grāmatvedības dokuments, uz kura pamata tiek ierakstītas saimnieciskās operācijas, kas nav saistītas ar kasi (bezskaidras naudas norēķini, preču izsniegšana un pieņemšana), atbilstošos grāmatvedības kontos.

Avoti: GrV

memoriālplāksne   -es, dsk. ģen. -šņu, s.

1. Piemiņas plāksne.

Avoti: LLVV

memoriāls   -a, v.

1. Arhitektoniski skulpturāls veidojums (kāda izcila notikuma, ievērojama cilvēka vai ievērojamu cilvēku grupas) atcerei.

2. Sporta sacensības (izcilu sportistu vai ar sporta attīstību saistītu cilvēku) atcerei.

Avoti: LLVV

memoriāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir veidots (kāda izcila notikuma, ievērojama cilvēka vai ievērojamu cilvēku grupas) atcerei.

Memoriāls īpašvārds— vārds vai nosaukums, kas dots par godu kāda cilvēka, notikuma, vietas u. tml. piemiņai.

Avoti: LLVV

memorija   novec.

1. Īss piezīmējums atmiņai.

Avoti: SV33

mēms   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nav artikulētas runas spējas vai arī tā ir ļoti vāja (par cilvēkiem).

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, kam nav artikulētas runas spējas vai arī tā ir ļoti vāja.

// pārn. Tāds, kas uz brīdi nespēj runāt (aiz pārsteiguma, satraukuma u. tml.).

2. Tāds, kas klusē, tāds, kas ir mazrunīgs.

// pārn. Tāds, kas nedrīkst, nespēj ko teikt, paust (vārdos), atklāt (kādu domu, patiesību).

3. Tāds, kur ir pilnīgi kluss, tāds, kur nav nekādu skaņu.

4. Tāds, kas nav izteikts vārdos, skaļi izpausts.

// pārn. Tāds, kas neizpauž, piemēram, vārdos, skaņās (piemēram, par lūpām).

Mēmie ieži— nogulumieži, kas nesatur organismu atliekas, pēc kurām varētu noteikt to ģeoloģisko vecumu.

Mēmais ieraksts— uzņemšana bez skaņas ierakstīšanas.

5. žarg. Iespaidīgs, efektīgs.

Avoti: LLVV, ZTV, SLG

memuāri   -u, v.; tikai dsk.

1. Piezīmju, atmiņu formā rakstīts teksts, kurā autors vēstī par notikumiem, cilvēkiem, ar ko viņam ir bijusi tieša saskare.

Avoti: LLVV

memuārists   -a, v.

1. Memuāru autors.

Avoti: LLVV

memulis   apv.

1. Mēms cilvēks.

2. Cilvēks, kas neatbild uz jautājumiem, apzināti nerunā.

3. Tāds, kas ar grūtībām izrunā vārdus.

Avoti: KiV, NeV

mēmulis   apv.

1. Mēms cilvēks.

2. Mazrunīgs cilvēks.

Avoti: KiV

mēmums   -a, v.; parasti vsk.

1. Artikulētas runas trūkums vai ievērojams vājinājums (dzirdes orgāna bojājuma vai smadzeņu centru bojājuma dēļ).

2. Pilnīgs klusums.

Avoti: LLVV

memuris   apv.

1. Lempis, mēglis.

Avoti: ME

mēmuris   apv.

1. Mēmais, mazrunīgais.

Avoti: KV

memurot   apv.

1. Neskaidri, nesakarīgi runāt.

Avoti: ViV

memurs   apv.

1. Cilvēks, kas neskaidri, nesakarīgi runā.

Avoti: ViV

memušķis   apv.

1. Mēms cilvēks; kluss, mazrunīgs cilvēks.

Avoti: SiV

mēn.   saīs.

1. Mēnesis; mēnesī, mēnešu- (piemēram, 10 mēn. vecs).

Avoti: i2

Mena   vietv.

1. Sala Īrijas jūrā starp Lielbritānijas un Īrijas salām (angļu val. "Isle of Man"), platība - 572 kvadrātkilometri, 76000 iedzīvotāju (2007. g.), Lielbritānijas teritorija ar plašām pašpārvaldes tiesībām, administratīvais centrs - Daglasa; Menas sala.

2. novec. Meina - ASV štats.

Menas līcis— Meinas līcis.

3. Pilsēta Ukrainā, Čerņigovas apgabalā, 12250 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LeK-15, PuA, Wi

MENA   saīs.

1. Ēģiptes informācijas aģentūra (angļu "Middle East News Agency").

Avoti: i1

Mēna   vietv.

1. Vēsturiska province Francijas centrālajā daļā, Sartas un Majennas krastos, ietver Sartas un Majennas departamentu, platība - 11500 kvadrātkilometru, lielākā pilsēta - Lemāna.

2. Upe Francijas rietumu daļā, Sartas un Majennas koptekupe, garums - 10 km, ietek Luārā.

Avoti: PZT

menabi

1. Šlehu tautas cilšu grupa Marokā, dzīvo Augstā Atlasa rietumos un Antiatlasā, valoda pieder pie semītu-hamītu saimes berberu grupas, ticīgie - musulmaņi (sunnīti).

Avoti: PZT

menāda

1. Sengrieķu mitoloģijā - auglības un vīna dieva Dionīsa (Bakha) priesteriene un viena no viņa orģiju līdzdalībniecēm; bakhante.

Avoti: SV99

menadžers   novec.

1. Menedžeris.

Avoti: Ang

menaihmi   novec.

1. Ļoti līdzīgi dvīņu brāļi.

Avoti: KV

Menaione   rel.

1. Pareizticīgo baznīcas dievkalpojumu grāmata, kas saturiski sadalīta pa mēnešiem; aprakstītas mainīgās dievkalpojumu daļas, kā arī ietverti svēto dzīves apraksti un lūgšanas; Miņeja.

Avoti: RtV

mēnajs   novec.

1. Austrumu pareizticīgās baznīcas liturģiska rokasgrāmata, kas satur pa mēnešiem un dienām sakārtotas liturģiskas dziesmas, lasījumus, lūgsnas u. c. norādījumus nekustīgiem baznīcas svētkiem un svēto piemiņas dienām.

Avoti: KV

Menaka   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - dievišķā aspara, kurai dievs Brahma lika pavedināt riši Višvāmitru, lai to novērstu no askētisma varoņdarbiem, kā rezultātā viņai piedima meita Šakuntala.

Avoti: Mit

Menākila   vietv.

1. Pilsēta Sudānā, Džazīras vilājā, 145400 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

menakme   med.

1. Sievietes mūža posms, kurā notiek menstruācijas; menstruālās aktivitātes augstākais punkts.

Avoti: TM5

menalģija   med.

1. Sāpes, kas saistītas ar menstruāciju.

Avoti: TM5

Menama   vietv.

1. Menamas zemiene - atrodas Indoķīnas pussalā (angļu val. Mae Nam plain"), starp Tanentaundži grēdu rietumos un Koratas plato austrumos, Taizemē, garums - ~500 km, platums - līdz 200 km, platība - 100000 kvadrātkilometru.

2. Menamčaopraja - upe Indoķīnas pussalā.

Avoti: LģE

Menamčaopraja   vietv.

1. Upe Indoķīnas pussalā (taju val. "Mae Nam Chao Phraya"), veidojas satekot 3 upēm - Pingai, Nanai un Jomai, garums - 1500 km (kopā ar Pingu), iztekas sākas Kuntana grēdā ~2000 m vjl., ietek Dienvidķīnas jūras Siāmas līcī; Menama.

Avoti: LģE

menapiji   novec.

1. Cilts senajā Beļģijā pie Reinas grīvas.

Avoti: KV

menarhe   med.

1. Pirmo menstruāciju iestāšanās laiks, menstruāciju sākums.

Avoti: TM5

menarhs

1. Vecums, kad sākas pirmās menstruācijas.

Avoti: MV

menazons   lauks.

1. Fosfororganisks preparāts, izmanto gk. laputu un tīklērces apkarošanai, sēklu apstrādei; saifoss.

Avoti: LxE

menāža   -as, s.

1. Galda piederums - garšvielu trauciņu statnis; garšvielu trauciņu komplekts, ko novieto uz statņa.

2. Statnis ēdienu trauku nešanai.

3. novec. Mājturība, saimniecība.

Avoti: LLVV, KV

menažērija   -as, s.

1. Apskatei paredzētu dzīvnieku kopums (parasti cirkā).

Avoti: LLVV

menažers   novec.

1. Menedžeris.

Avoti: Ang

menca   -as, s.

1. dsk.; zool. Mencveidīgo zivju kārtas dzimta ("Gadidae"), pie kuras pieder, piemēram, Atlantijas menca.

2. Šīs dzimtas suga ("Gadus morhua"), liela, saimnieciski nozīmīga mencveidīgo kārtas zivs ar vairākām pasugām.

Atlantijas menca— mencu pasuga ("Gadus morhua morhua").

Baltās jūras menca— mencu pasuga ("Gadus morhua marisalbi").

Baltijas menca— mencu pasuga ("Gadus morhua callarias").

Avoti: LLVV

mence   apv.

1. Menca.

Avoti: ME

menceklis   apv.

1. Cūkēdiens, maisījums.

Avoti: ME

Mencendarbe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Baldones novada Baldones pagastā.

Avoti: LC

mencendarbieši

1. Baldones novada Baldones pagasta apdzīvotās vietas "Mercendarbe" jeb "Mencendarbe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

menciņi

1. Dienvidkurzemē izplatīts ēdiens, kūpināta menca ar kartupeļiem un sīpoliem.

mencis   apv.

1. Menca.

2. Tāds, kam nekas neveicas; palaidnīgs, laisks cilvēks.

3. Vecāka cūka.

4. žarg. Milicis.

Avoti: KV, SLG

mencka   apv.

1. Parastā vēdzele ("Lota lota", senāk "Lotus vulgaris", arī "Gadus lota").

Avoti: ME, PDE, Dz

mencveidīgie   biol.

1. Viena no augstāko kaulzivju kārtām ("Gadiformes"), 4 dz., 42 ģ., 140 s., Latvijā 3 ģ., 3 s.; tipiskākie pārstāvji ir mencas un vēdzeles.

Avoti: ZTV

mencveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir līdzīgs mencai.

2. zool. Savienojumā "mencveidīgās zivis": īsto kaulzivju kārta, pie kuras pieder, piemēram, mencas, vēdzeles.

Avoti: LLVV

menčesters   novec.

1. Mančestrs.

Avoti: Ang

menčestrs   novec.

1. Mančestrs.

Avoti: Ang

menčība   apv.

1. Viltība, izveicība.

Avoti: ME

menčīgs   apv.

1. Izveicīgs.

2. Jocīgs.

3. Mainīgs.

4. Strīdīgs, ietiepīgs.

5. Tāds, kas prot otram pielabināties.

Avoti: LE, NeV

menda   apv.

1. Liela nūja.

Avoti: ME

mendax   lat.

1. Melis, liekulis.

Avoti: KV, LLv2

Mendefera   vietv.

1. Pilsēta Eritrejā, Debubas zobas administratīvais centrs, 25700 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

mendele   žarg.

1. Mānija; dullums.

Avoti: SLG

mendelēšana   novec.

1. Parādība, kad jauktu vecāku pēcteči sadalās noteiktās īpašību grupās un noteiktās īpatņu skaitliskās attiecībās.

Avoti: KV

mendelevijs   fiz.

1. Mākslīgi iegūts ķīmiskais elements; pieder pie aktinoīdiem, mākslīgi radīts periodiskās sistēmas 101. elements; simbols Md, zināmi 6 radioaktīvie izotopi, stabilu izotopu nav.

Avoti: PP, FF

mendelēvijs   novec., fiz.

1. Mendelevijs.

Avoti: FF

mendelis   žarg.

1. Mānija; dullums.

Avoti: Žrg

mendelisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Ģenētikas nozare, kas ar ģenētiskās analīzes metodi pētī pazīmju iedzimšanu.

Mendeļa likumi— iedzimtības likumsakarības, ko 19. gs. atklāja J. G. Mendelis attiecībā uz diploīdiem, kas vairojas dzimumiski, un uz pazīmēm, kas pieder pie dažādām saistības grupām.

I Mendeļa likums, pirmās hibrīdu paaudzes pazīmju dominēšanas jeb vienveidības likums— visiem homozigotisko vecākformu F_1 hibrīdiem ir dominantās pazīmes.

II Mendeļa likums, hibrīdu skaldīšanās likums— otrajā paaudzē pēc F_1 hibrīdu pašapaugļošanās parādās parādās īpatņi tiklab ar dominanto, kā arī recesīvo pazīmi skaitliskā attiecībā vidēji 3:1; īpatņi ar recesīvo pazīmi, tāpat arī 1/3 īpatņu ar dominanto pazīmiturpmākajās paaudzēs pēc pašapaugļošanās paliek konstanti, turpretī 2/3 īpatņu ar dominanto pazīmiturpina skaldīties tāpat kā otrajā paaudzē.

III Mendeļa likums, pazīmju neatkarīgās kombinēšanās likums— krustojoties vecākiem, kuri atšķiras ar vairākām pazīmēm, hibrīdu skaldīšanās vienā alternatīvo pazīmju pārī notiek neatkarīgi no skaldīšanās citos pazīmju pāros, tāpēc veidojas visas iespējamās vecākformu pazīmju kombinācijas.

Avoti: ZTV, ĢT

Mendeļa   vietv.

1. Upe Krievijā, Tomskas apgabalā, Ketas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Mendeļa   biol.

1. Mendeļa likumi - mendelisms.

Avoti: ĢT

Mendeļejeva   vietv.

1. Mendeļejeva grēda - atrodas Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā, stiepjas 150 km garumā no Vrangeļa salas līdz Lomonosova grēdas vidusdaļai, mazākais dziļums virs grēdas - 1500 m.

Avoti: PZT

mendeļejevijs   novec., fiz.

1. Mendelevijs - mākslīgi iegūts ķīmiskais elements.

Avoti: FF, PP, SV99

mendeļevijs   novec., fiz.

1. Mendelevijs - mākslīgi iegūts ķīmiskais elements.

Avoti: i1, FF, PP

Mendeļejevska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarastānas Republikā, 22100 iedzīvotāju (2014. g.), pilsētas tiesības no 1967. g.

Avoti: Wi, PZT

Mendene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Menden"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 53400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Menderesa   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Menderes"), Izmiras ilā, 59300 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Lielā Menderesa - upe Turcijas rietumos, garums - 380 km, sākas Anatolijas plakankalnes dienvidrietumos, ietek Egejas jūrā, veido deltu.

Avoti: Wi, PZT

mendi

1. Tauta Sjerraleonē, dzīvo arī Libērijā, valoda pieder pie mandu saimes dienvidu (mandefu) grupas, ticīgie - musulmaņi, kristieši.

Avoti: EV, PZT

Mendi   vietv.

1. Pilsēta Papua-Jaungvinejā, Dienvidu Kalnienes provinces administratīvais centrs, 17100 iedzīvotāju (2000. g.).

Avoti: LpA, PuA

Mendičīno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Mendicino"), Kalabrijas reģiona Kozencas provincē, 9400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Mendiga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Mendig"), Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē, 8600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mendikanti   novec.

1. Ubagotāji mūki.

Avoti: SV33

Mendosa   vietv.

1. Pilsēta Argentīnā ("Mendoza"), Andu piekājē 800 m vjl., provinces administratīvais centrs, 846900 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Mendosas province - Argentīnas Republikas administratīvi teritoriāla vienība ("Mendoza" / "Provincia de Mendoza"), platība - 148827 kvadrātkilometri, 1765700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: PuA, Wi

mendosicutes   lat.

1. Arhebaktērijas.

Avoti: PDE

Mendota   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mendota"), Kalifornijas štatā, 11400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

mendraks   apv.

1. Biezputras maisāmais koks.

Avoti: TlV

Mendriki   vietv.

1. Daugavpils novada Kalupes pagasta apdzīvotās vietas "Mendriķi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Mendriķi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Kalupes pagastā.

Avoti: LC

Mendrīzio   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Mendrisio"), Tičīno kantonā, 14800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mendrs   apv.

1. Parastā niedre ("Pragmites communis", senāk "Arundo phragmites").

Avoti: Aug2

mendza   apv.

1. Menca.

Avoti: ME

Mendzi   rel.

1. Ķīniešu filozofs (ap 371.-289. g. p. m. ē.), kurš paplašināja un attīstīja Konfūcija mācību, uzskatīja, ka pasaules pamatā ir morāla kārtība un zināšanas par šo kārtību var iegūt meditācijas ceļā.

Avoti: R1

Mendziboža   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 2400 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1637. g.

Avoti: Wi

Mendzihoda   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē, 10900 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1378. g.

Avoti: LpA, Wi

Mendzilese   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 2750 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1294. g.

Avoti: Wi

Mendzižeča   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lubušas vojevodistē, 18600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1248. g.

Avoti: LpA, Wi

mendzu   apv.

1. Viltīgs.

Avoti: ME

mendža   apv.

1. Sievietes kaunums.

Avoti: ME

mendžīgs   apv.

1. Veicīgs, izveicīgs, viltīgs.

2. Tāds, kas mantkārīgi tiecas pakampt kaut ko sev.

Avoti: ME

Mēne   vietv.

1. Upe Vācijā, Reinas pietekas Ruras pieteka.

Avoti: PZT

menedžeris   -ra, v.

1. Profesionāls administrators, pārvaldnieks, kādu jautājumu kārtotājs.

2. Mākslas vai sporta pasākumu organizētājs, arī vadītājs.

Menedžera slimība— neirocirkulatoriskā distonija vīriešiem psihiskas, retāk fiziskas pārpūles dēļ; parasti novēro vadošiem darbiniekiem 40-60 g. vecumā; darbaspēju samazināšanās, viegla nogurdināmība, iniciatīvas apsīkums, koncentrācijas spēju samazināšanās; nereti depresija; miega traucējumi (agripnija, asomnija utt.); libido un potences pavājināšanās; elpas trūkums nelielas fiziskas slodzes laikā; stenokardija; perifēriskās asinsrites traucējumi; bieži radikulāras sāpes; nosliece uz miokarda infarktu un smadzeņu insultu.

Avoti: LLVV, TM5

menedžerisms

1. Profesionālu algotu speciālistu realizēta ražošanas vadīšana un pārvaldīšana.

Avoti: EV

menedžers   novec.

1. Menedžeris.

Avoti: Ang

menedžēt

1. Vadīt, organizēt.

Avoti: PL

menedžments

1. ek. Vadībzinība; prasme, māka vadīt uzņēmumu, kas ietver plānošanu, organizēšanu, personāla veidošanu, stimulēšanu un kontroli.

2. Uzņēmuma vadošā personāla kopums.

Avoti: SV99

menegacija

1. Asku ķērpju klases lekanoru rindas hipogimniju dzimtas ģints ("Menegazzia"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Caurumainā menegacija— menegaciju suga ("Menegazzia terebrata").

Avoti: LD

menegazzia   lat.

1. Menegacija.

Menegazzia terebrata— caurumainā menegacija.

Avoti: LD

Menelājs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - Spartas valdnieks, Atreja dēls, Agamemnona brālis un Helenas pirmais vīrs.

Avoti: PmV

menelkoze   med.

1. Asiņošana no čūlas menstruācijas vietā.

Avoti: MSV

Menemena   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Menemen"), Izmiras ilā, 126000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Menemeni   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Centrālās Maķedonijas perifērijā, Saloniku piepilsēta, 14900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Menene   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Menin", nl., vācu "Menen"), Flandrijas reģiona Rietumflandrijas provincē, 32700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Menenga   vietv.

1. Pilsēta Nauru Republikā, 1270 iedzīvotāju (1992. g.).

Avoti: LpA

meneni   novec.

1. 6 muižnieki, kas bija par bendriem franču troņa mantiniekiem.

2. Spānijā īstenu prinču skolas biedri.

Avoti: SV33

mēnesene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. dsk. Krustziežu dzimtas ģints ("Lunaria"), viengadīgs vai daudzgadīgs lakstaugs ar stāvu stublāju un nezarotiem matiņiem, 3 s., Latvijā konstatētas 2 s.

Daudzgadīgā mēnesene— mēneseņu suga ("Lunaria rediviva"), aug pamitru, ēnainu lapkoku mežu lakstaugs ar smaržīgiem ziediem skarās un plati eliptiskiem augļiem, Latvijā aizsargājama.

Divgadīgā mēnesene— mēneseņu suga ("Lunaria biennis").

Vasaras mēnesene— mēneseņu suga ("Lunaria annua"), dēvēta arī par dālderpuķi un Jūdasa grasi, plaši izmanto sauso ziedu kompozīcijām.

2. žarg. Mēnešbiļete.

3. žarg. Menstruācija.

Avoti: LLVV, DaE, SLG

mēnesis   -ša, v.

1. Laika skaitīšanas vienība - laika sprīdis, kas aptuveni atbilst vienai divpadsmitajai daļai gada; šāds laika sprīdis (skaitot no jebkuras dienas).

Anomālistiskais mēnesis— laika intervāls starp divām sekojošām Mēness iziešanām caur orbītas perigeju; vidējais ilgums 27,55 diennaktis.

Drakoniskais mēnesis— laika intervāls starp divām sekojošām Mēness iziešanām caur vienu un to pašu orbītas mezglu; vidējais ilgums 27,21 diennaktis.

Sideriskais jeb zvaigžņu mēnesis— Mēness apriņķojuma periods - laika intervāls, kurā Mēness vienreiz apriņķo Zemi un atgriežas iepriekšējā stāvoklī attiecībā pret nekustīgajām zvaigznēm; vidējais ilgums 27,32 diennaktis.

Sinodiskais mēnesis— laika intervāls starp divām sekojošām vienādām Mēness fāzēm; vidējais ilgums 29,53 diennaktis.

Kalendārais mēnesis— laika intervāls, kurā ir 28 līdz 31 diennakts.

Ziemas mēnesis— janvāris.

Sveču (arī meteņu, puteņu, sala) mēnesis— februāris.

Sērsnu (arī baložu) mēnesis— marts.

Sulu mēnesis— aprīlis.

Lapu (arī sējas, ziedoņa) mēnesis— maijs.

Ziedu (arī papuves) mēnesis— jūnijs.

Siena (arī liepu) mēnesis— Jūlijs.

Rudzu (arī labības) mēnesis— augusts.

Viršu (arī silu) mēnesis— septembris.

Zemliku (arī rudens, veļu) mēnesis— oktobris.

Salnas mēnesis— novembris.

Vilku mēnesis— decembris.

Nezin (arī nez) kuro mēnesi (arī gadu, dienu u. tml.)— ilgāku laiku; nav zināms, kuru mēnesi (arī gadu, dienu u. tml.).

2. savienojumā ar apzīmētāju. Šāds laika sprīdis, kam raksturīgs kas īpašs.

Avoti: LLVV

mēnesis   apv.

1. Mēness.

Avoti: ĒiV, SiV

mēnesnīca   -as, s.; parasti vsk.

1. Mēness gaisma; šīs gaismas radīts apgaismojums uz Zemes virsas.

2. žarg. Pašbrūvēts degvīns.

3. žarg. Pliks pauris - apaļš, kails laukums galvas matainajā daļā.

Avoti: LLVV, Žrg

mēnesnīce   apv.

1. Mēnesnīca.

Avoti: ME

mēnesnieks   apv.

1. Mēnesnīca.

Avoti: ME

mēnesnītis   apv.

1. Mēnesnīca.

Avoti: ME

mēness   mēness, v.

1. vsk.; parasti īpašvārda nozīmē. Zemes dabiskais pavadonis.

Augošs Mēness— Mēness, kura no Zemes redzamā apgaismotā daļa kļūst lielāka.

Bāls kā mēness— ļoti bāls; arī blāvs.

Dilstošs Mēness— Mēness, kura no Zemes redzamā apgaismotā daļa kļūst mazāka.

Jauns Mēness— Mēness fāze, kad tas no Zemes nav redzams vai kad tas parādās kā šaurs sirpis, kura izliekums vērsts pret Sauli.

Mēness aptumsums— tāds Zemes, Saules un Mēness savstarpējais stāvoklis, kad Mēness nonāk Zemes ēnā.

Mēness dārziņš— spīdošs riņķis ap Mēnesi, halo fenomens, kas rodas, gaismai atstarojoties ledus kristālos augstajos spalvu mākoņos.

Mēness dinastija— hindu mitoloģijā - viena no divām galvenajām valdnieku dzimtām, pie kurām pieder vairākums episko varoņu.

Mēness fāzes— Saules apgaismotā Mēness daļas formas, kas redzamas no Zemes un periodiski atkārtojas.

Mēness gars— inuītu ticējumos - viens no trim lielajiem gariem (kopā ar gaisa garu un jūras garu), kas pēc būtības bija labdabīgs, bet varēja kļūt bīstams tiem, kas izdarījuši ko sliktu.

Mēness grieži— Mēness fāzes.

Mēness kalendārs— laika skaitīšanas sistēma, kuras pamatā ir Mēness fāzes.

Mēness nakts— nakts, kad spīd (parasti pilns) Mēness; mēnessnakts.

Mēness sirpis— Mēness apgaismotā daļa, kas no Zemes redzama sirpjveidā.

Pilns Mēness— Mēness fāze, kad no Zemes ir redzams viss tā apgaismotais disks.

Vecs Mēness— Mēness, kas no Zemes redzams kā šaurs sirpis, kura ieliekums vērsts pret Sauli.

Tukšs Mēness— Mēness, kad tas no Zemes nav redzams.

Mēness jūra— tumšs Mēness virsmas apgabals.

// pārn.; sar. Apaļš, kails laukums galvas matainajā daļā.

2. Planētas dabiskais pavadonis.

Avoti: LLVV, Mit, PmV

mēnessakmens   -akmens, dsk. -akmeņi, v.

1. Laukšpata paveids - minerāls (pusdārgakmens) ar maigi zilganu nokrāsu.

Avoti: LLVV

mēnessbāls

1. Bāls, blāvs.

Avoti: Sin

mēnesseja   -as, s.; poēt.

1. Pilna vai gandrīz pilna Mēness no Zemes redzamā daļa.

Avoti: LLVV

mēnessērdzība   -as, s.; parasti vsk.

1. Somnambulisms - īpatnēji apziņas traucējumi, kam raksturīga sarežģīta automātiska darbība miegā; apziņas krēslas paveids.

Avoti: ZTV

mēnessērdzīgais   -ā, v.

1. Cilvēks, kas slimo ar somnambulismu.

Avoti: LLVV

mēnessērdzīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas slimo ar somnambulismu.

// ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē. Cilvēks, kas slimo ar somnambulismu.

Avoti: LLVV

mēnessgaisma   -as, s.; parasti vsk.

1. Mēness gaisma.

Avoti: LLVV

mēnessgrieži   novec.

1. Pilna, jauna, augoša un dilstoša mēness fāžu kopīgs apzīmējums.

Avoti: LME

mēnessirpis   -pja, v.

1. Mēness apgaismotā daļa, kas no Zemes redzama sirpjveidā; Mēness sirpis.

Avoti: LLVV

mēnesskrēsla   -as, s.; pareti.

1. Vāja, patumša mēnesnīca.

Avoti: LLVV

mēnessnakts   -nakts, dsk. ģen. -nakšu, s.

1. Nakts, kad spīd (parasti pilns) Mēness; mēness nakts.

Avoti: LLVV

mēnessrags   apv.

1. Mēness sirpis.

Avoti: ME, LkG

mēnessripa   apv.

1. Mēness disks.

Avoti: LkG

mēnesstars   -a, v.

1. Mēness gaismas stars.

Avoti: LLVV

mēnessvaigs   -a, v.; poēt.

1. Mēness apgaismotā, no Zemes redzamā daļa.

Avoti: LLVV

mēnesszivs   -zivs, dsk. ģen. -zivju, s.

1. Zivs (siltzemju jūrās) ar augstu, apaļu, diskam līdzīgu ķermeni, nav astes un astes spuras.

Avoti: LLVV

menestereli

1. Viduslaiku dziedoņi un mūziķi Francijā un Anglijā.

Avoti: MV

menestereļi   novec.

1. Viduslaiku ceļojoši dzejnieki un dziesminieki (no 11. līdz 13. gadsimtam Dienvidfrancijā); trubadūri; menestereli.

Avoti: LME

mēnestiņš   -a, v.

1. Dem. --> mēness.

2. anat. Savienojumā "naga mēnestiņš": gaiša lokveida josla pie naga saknes.

Avoti: LLVV

mēnestnieks   apv.

1. Mēnesnīca.

Avoti: ME

menestrels   -a, v.; literat.

1. Ceļojošs tautas dzejnieks un dziesminieks (viduslaiku Francijā un Anglijā).

// novec. Viduslaikos Provansas trubadūru palīgs, kas prata gan dziedāt, bet ne dzejot.

2. 19. gs. romantisma literatūrā - idealizēts viduslaiku dzejnieks un mūziķis.

Avoti: LLVV, SV33

mēnešains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kad spīd Mēness (parasti par vakaru, nakti).

Avoti: LLVV

mēnešaldznieks   apv.

1. Strādnieks, kas saņem mēnešalgu.

Avoti: ĒiV

mēnešalga   -as, s.

1. Alga par viena mēneša darbu.

Avoti: LLVV

mēnešbiļete   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Biļete braukšanai satiksmes līdzekļos vienu mēnesi.

Avoti: LLVV

mēnešdārzs   apv.

1. Gaišs loks, apmale ap mēnesi vai zvaigznēm.

2. Nimbs.

Avoti: NeV

mēnešgaisma   apv.

1. Mēnessgaisma.

Avoti: ĒiV

mēnešgaišums   apv.

1. Mēnessgaisma.

Avoti: ĒiV

mēnešgals   apv.

1. Mēneša beigas.

Avoti: ViV

mēnešgrieži   apv.

1. Mēness fāzes, mēneša grieži.

Avoti: ME

Mēneši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Tilžas pagastā.

Avoti: LC

mēnešmaksa   apv.

1. Mēnešalga.

Avoti: ĒiV

mēnešnieks   apv.

1. Strādnieks, kas nolīgts darbā uz vienu vai vairākiem mēnešiem.

Avoti: ĒiV

mēnešots   apv.

1. Mēness apspīdēts, Mēness caurspīdēts.

Avoti: ME

mēnešraksts   -a, v.

1. Periodisks izdevums, kas iznāk reizi mēnesī.

Avoti: LLVV

mēnešreize   -es, dsk. ģen. -žu, s.; sar.

1. Menstruācija.

Avoti: LLVV

mēnešripa   apv.

1. Mēness ripa, pilns mēness.

Avoti: ME

mēnešroze   apv.

1. Krokainā roze.

2. Pelargonijas ("Pelargonium").

Avoti: ĒiV, Aug2

mēnešsēkļi   novec.

1. Dekoratīvi, koksnaini vīteņaugi ar vienkāršām, veselām lapām un sīkiem ziediem, augļi - kauleņi ar pusmēnesim līdzīgām rievotām sēklām, Latvijā sastopamas 2 sugas.

Daurijas mēnešsēkļi— Austrumāzijas izcelsmes puskrūms ("Menispermum dahuricum"), kāpelē 2-3 m augstu, lapas vairogveida, dzinumi kaili.

Kanādas mēnešsēkļi— Ziemeļamerikas izcelsmes kokveida liāna ("Menispermum canadense"), kāpelē 4-5 m augstu, kāts lapas malā, jaunie dzinumi pūkaini.

Avoti: LxE

mēnešsērdzība   apv.

1. Mēnessērdzība.

Avoti: ME

mēnešsērdzīgs   apv.

1. Mēnessērdzīgs.

Avoti: ĒiV

mēnešsirpis   apv.

1. Mēness sirpis.

Avoti: ME

mēnešstarpa   apv.

1. Mensturācija.

Avoti: LME

mēnešstrādnieks   apv.

1. Strādnieks, kas nolīgts darbā uz noteiktiem mēnešiem; mēnešnieks.

Avoti: ViV

mēnešvijole   novec.

1. Krustziežiem piederīgas ģints augs, kuru raksturo sirdsveidīgas, lielas, apmalē veselas vai zobotas, nešķeltas lapas, sarkani ziedi un ļoti liels auglis - pākstenis, kas sasniedz līdz 2 cm platumā.

Avoti: LME

mēnešzemenes   -ņu, vsk. mēnešzemene, -es, s.

1. Zemeņu suga, kam raksturīga ogu ražošana nepārtraukti līdz vēlam rudenim; šīs sugas augi.

Avoti: LLVV

mēnešziedi   med.

1. Regulāri ikmēneša asiņaini gļotaini izdalījumi no dzemdes sievietes dzimumbrieduma periodā; menstruācija.

Avoti: TM5

mene-tekel   novec.

1. Tumši vārdi, kas sludina drīzu galu; neredzama roka tos esot uzrakstījusi uz Babilonijas karaļa Nabonida pils sienas, pec kam karalis dabūjis galu.

Avoti: SV33

menetekels

1. Brīdinājums; nosaukums no aramiešu valodas vārdiem "mene mene tekel upharsin", kurus, saskaņā ar Daniēla gr. 5:25, kāda neredzama roka uzrakstījusi uz sienas dzīru laikā pie ķēniņa Belsacara.

Avoti: LEV

menežers   novec.

1. Menedžeris.

Avoti: Ang

Menfi   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Menfi"), Sicīlijas reģiona Agridžento provincē, 12700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

menga   žarg.

1. Vīrieša orgāns.

Avoti: Žrg

menge

1. Sīknauda Mongolijā, tugrika simtdaļa.

Avoti: PnR

Mengena   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Mengen"), Bolu ilā, 5200 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Mengene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Mengen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 9800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Mengeša   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Mengeš"), Centrālslovēnijas reģionā, 6300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

mengriča   apv.

1. Mieturis putras maisīšanai.

Avoti: ME

Menhengladbaha   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Moenchengladbach"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālās zemes rietumos, 255400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

menhidroze   med.

1. Periodiski asiņaini sviedri menstruāciju vietā.

Avoti: TM5

menhīrs

1. Vertikāli zemē ierakts vai nostatīts akmens stabs (pa vienam vai paralēlās rindās), viens no megalītu veidiem; izplatīti neolīta beigās, eneolītā un bronzas laikmetā (visvairāk ZR Eiropā); domājams, ka tiem bijusi arī sakrāla nozīme.

Avoti: EV

meni   novec.

1. Ēdienu saraksts, ēdienu karte.

Avoti: SV33

meniantīns   med.

1. C33H50O14, rūgts glikozīds puplakšu lapās.

Avoti: TM5

menidžeris   novec.

1. Menedžeris.

Avoti: Ang

meniedzes   apv.

1. Meža zemene ("Fragaria vesca").

Avoti: Aug2

menija   novec.

1. Ēdienkarte; franču "menu" latviskojums.

Avoti: LME

menijs   novec.

1. Ēdienkarte; franču "menu" latviskojums.

Avoti: LME

meniķis   -ķa, v.; hidrotehn.

1. Ierīce ūdens līmeņa regulēšanai ūdenstilpē - slūžu dambis.

Avoti: LLVV

menilīts   novec.

1. Savāds opāls.

Avoti: SV33

meningeorāfija   med.

1. Galvas smadzeņu vai muguras smadzeņu apvalku sašūšana.

Avoti: TM5

meningioma   med.

1. Smadzeņu apvalku audzējs.

Klinoīdā meningioma— no spārnkaula mediālās daļas izejoša audzēja simptomu komplekss: oftalmoplēģija, supraorbitālas parestēzijas un sāpes, unilaterāls nesāpīgs eksoftalms, primāra redzes nerva atrofija bojājuma pusē, sastrēguma papilla pretējā pusē, ožas un garšas halucinācijas, personības pārmaiņas.

Parasagitālā meningioma— lēni augošs, neinfiltrējošs audzējs, kas attīstās gar sagitālo sinusu.

Supraselārā meningioma— meningioma, kas attīstās virs turku segliem.

Avoti: TM5

meningiomatoze   med.

1. Multipla meningioma.

Avoti: TM5

meningisms   med.

1. Meningītam raksturīgi simptomi, kurus izraisa nevis iekaisums, bet cits kairinājums.

Avoti: TM5

meningitofobija   med.

1. Slimīgas bailes no meningīta; meningisms no bailēm saslimt ar meningītu.

Avoti: TM5

meningīts   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Smadzeņu apvalku iekaisums.

Avoti: LLVV

meningo-   med.

1. Salikteņos norāda uz smadzeņu apvalkiem.

Avoti: MSV

meningoarterīts   med.

1. Smadzeņu apvalku artēriju iekaisums.

Avoti: TM5

meningoblastoma   med.

1. Ātri augoša meningioma; dažreiz satur melanīnu.

Avoti: TM5

meningocēle   med.

1. Smadzeņu apvalku izvirzījums caur defektu galvaskausā vai mugurkaulā.

Avoti: TM5

meningocīts   med.

1. Smadzeņu apvalku histiocīts.

Avoti: TM5

meningoencefalīts   med.

1. Galvas smadzeņu un to apvalku iekaisums.

Avoti: TM5

meningoencefalopātija   med.

1. Galvas smadzeņu un to apvalku patoloģija.

Avoti: TM5

meningokokēmija   med.

1. Meningokoki asinīs.

Avoti: TM5

meningokoki   -u, vsk. meningokoks, -a, v.; biol.

1. Koki, kas izraisa vairākas infekcijas slimības.

Avoti: LLVV

meningomielīts   med.

1. Muguras smadzeņu un to apvalku iekaisums.

Avoti: TM5

meningomieloradikulīts   med.

1. Muguras smadzeņu, to apvalku un nervu saknīšu iekaisums.

Avoti: TM5

meningomielorāfija   med.

1. Meningomyeloceles reparatlva operācija.

Avoti: TM5

meningoosteoflebīts   med.

1. Periostīts ar kaula vēnu iekaisumu.

Avoti: TM5

meningopātija   med.

1. Smadzeņu apvalku patoloģija.

Avoti: TM5

meningopolineirīts   med.

1. Radikuloneirīta, aseptiskā meningīta un kraniālā neirīta triāde.

Avoti: TM5

meningoradikulīts   med.

1. Muguras smadzeņu nervu saknīšu un to apvalku iekaisums.

Avoti: TM5

meningorāģija   med.

1. Asinsizplūdums smadzeņu apvalkos.

Avoti: TM5

meningotīfs   med.

1. Vēdertīfs ar izteiktām meningeālām parādībām.

Avoti: TM5

meningovaskulārs   med.

1. Tāds, kas attiecas uz smadzeņu apvalkiem un asinsvadiem.

Avoti: TM5

mēninx   novec.

1. Galvas vai mugurkaula smadzeņu plēve.

Avoti: KV

meniņš   apv.

1. Meniķis - slūžu dambis.

Avoti: TlV

Menips   literat.

1. Sengrieķu dzejnieks, no kura darbiem līdz mūsdienām saglabājušie tikai nosaukumi.

Menipa satīra— antīkās literatūras žanrs, kura būtiska pazīme ir dzejas un prozas, nopietnā un komiskā, augstā un zemā brīvs savijums; raksturīgs parodisks piegājiens, nenopietnā veidā apspēlējot kāda eposa vai traģēdijas notikumus un varoņus.

Avoti: DzV

meniscīts   med.

1. Locītavas, sevišķi ceļa locītavas meniska iekaisums.

Avoti: TM5

meniskektomija   med.

1. Ceļa locītavas meniska izgriešana.

Avoti: TM5

meniskopeksija   med.

1. Ceļa locītavas meniska nostiprināšana.

Avoti: TM5

menisks   -a, v.

1. fiz. Šķidruma virsmas izliekums (kapilārā).

2. fiz. Optiskā lēca, kam viena virsma ii izliekta, otra - ieliekta.

Meniska teleskops— teleskops ar ieliektu sfērisku galveno spoguli un vienu vai vairākiem meniskiem.

3. anat. Sirpjveida skrimslis ceļa locītavā.

Avoti: LLVV

Menkeito   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Mankato"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA

Menketa   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - dieviete, alus darītāju aizgādne, bija saistīta ar mirušo kultu.

Avoti: Mit

menkne   apv.

1. Mente.

Avoti: ME

menķīns   apv.; reti

1. Sesks.

Avoti: ĒiV

mennonieši   novec.

1. Anabaptistu mērenā virziena piekritēji, prasa pilnīgu baznīcas šķiršanu no valsts un atzīst par vienīgiem kristiešu ieročiem Dieva vārdus un mīlestību; kristī ne jaunākus par 14 gadiem; mācība un parašas ir tuvāk reformātu baznīcai nekā luterismam; menonīti.

Avoti: KV

mennonīti   novec.

1. Protestantu sekta, dibināta 16. gadsimtenī, neatzīst karu un zvērestu, tic, ka zemes virsū nodibināsies Dieva valstība.

Avoti: SV33

meno-   med.

1. Salikteņos norāda uz menstruāciju.

Avoti: MSV

meno   mūz.

1. Mazāk.

Meno forte— klusāk; ne tik skaļi.

Meno mosso— lēnāk, ne tik ātri.

Avoti: ML

menocīts   med.

1. Saistaudu tuklā šūna, kas atrodama menstruālajās asinīs mēnešreizes pirmajā vai otrajā dienā.

Avoti: TM5

menofānija   med.

1. Pirmās menstruācijas parādīšanās.

Avoti: TM5

menoīdija

1. dsk. Eiglēnaļģu nodalījuma ģints ("Menoidium"), mikroskopiskas, bezkrāsainas vienšūnas aļģes, 8 s., Latvijā konstatētas 3 sugas, kas sastopamas gk. nelielos stāvošos ūdeņos.

Avoti: LD

menoidium   lat.

1. Menoīdijas.

Menoidium falcatum— menoīdiju sugas "Menoidium mediocanellatum" nosaukuma sinonīms.

Menoidium incurvatum— šīs ģints suga.

Menoidium mediocanellatum— šīs ģints suga.

Menoidium pellucidum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Menoitijs   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - titāns, Japeta un Klimenes dēls, Prometeja, Atlanta un Epimeteja brālis.

Avoti: PmV

menoksēnija   med.

1. Neregulāras vai nenormālas menstruācijas.

Avoti: TM5

menolipse   med.

1. Menstruācijas aizture vai trūkums.

Avoti: TM5

menologijs   novec.

1. Bizantiešu hagiogrāfijas vielas krājums, kas diezgan plaši atstāstot atsevišķo svēto dzīvi, sakārto vielu pēc atsevišķām gada dienām, sekojot mēneša datumiem pēc kārtas, sākot ar septembri.

Avoti: KV

mēnoloģijs   novec.

1. Svēto dzīves apraksti, pēc mēnešu dienām salikti.

Avoti: SV33

menomini

1. Ziemeļamerikas indiāņu algonkinu cilšu grupas centrālās teritoriālās grupas cilts, dzīvo ASV, uz rietumiem no Mičigana ezera, kopš 1852. g. iekļauti rezervātā, reliģija - katolicisms.

Avoti: PZT

Menomonī   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Memomonie"), Viskonsinas štatā, 16200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

menonīti   -u, v.

1. 16. gadsimtā izveidojusies anabaptisma sekta, kas prasa baznīcas priekšrakstu bezierunu ievērošanu un neatzīst bruņotu cīņu; šīs sektas locekļi; mennonieši.

Avoti: LLVV

mēnopauza   novec.

1. Mēnešreižu izbeigšanās sievietēm.

Avoti: SV33

menopauze   -es, s.; parasti vsk.

1. Fizioloģisks periods sievietes dzīvē pēc menstruāciju izbeigšanās.

Mākslīgā menopauze— menopauze, piem., pēc olnīcu izgriešanas vai apstarošanas.

Priekšlaicīgā menopauze— priekšlaicīga ovulācijas izbeigšanās, iespējams, autoimunizācijas, gonadotropīna darbības traucējumu vai primāra dzimumšūnu deficīta dēļ.

Avoti: LLVV, TM5

menopon   lat.

1. Spalvgraužu grupas ģints.

Menopon gallinae— vistu spalvgrauzis.

Avoti: LD

menora

1. Eļļas gaismas ķermenis ar septiņiem radziņiem, ko izmanto jūdaisma rituālos, viens no senākajiem ebreju ticības simboliem; arī deviņu zaru šāds gaismas ķermenis, ko lieto tikai Hanukas svētku laikā.

Avoti: PL, MrJ

menorāģija

1. Pastiprināta vai ieilgusi dzemdes asiņošana menstruācijas laikā.

Avoti: LPE

menoreja   med.

1. Normāla menstruācijas norise.

2. Menstruācija ar pārmērīgi stipru asiņošanu.

Avoti: TM5

Menorka   vietv.

1. Sala Vidusjūrā ("Menorca"), Baleāru salu grupā, Spānijas teritorija, platība - 754 kvadrātkilometri, līdz 358 m augsts kaļķakmens plato, stāvkrasts.

Avoti: PZT

mēnorraģija   novec.

1. Menorāģija.

Avoti: KV

mēnorrēja   novec.

1. Mēnešreizes, mēnešstarpas.

Avoti: SV33

menors   novec.

1. Manors.

Avoti: Ang

menostakse   med.

1. Ilgstoša oligomenoreja.

Avoti: TM5

menostāze   med.

1. Menstruācijas trūkums.

2. Menstruāciju izbeigšanās.

Avoti: TM5

menoūrija   med.

1. Menstruālā asiņošana caur urīnpūšļa fistulu.

Avoti: TM5

menovazīns   v.

1. Ārstniecības līdzeklis - etilspirts ar mentola piedevu, ko lieto ārīgi, ierīvēšanai, lai mazinātu sāpes vai niezi.

Avoti: MLVV

Menrva   mit.

1. Etrusku (vēst. Vidusitālija) mitoloģijā - māšu dieviete un dzemdētāju sargātāja, amatu un amatnieku aizgādne un karotāja, etrusku pilsētu aizstāve.

Avoti: Mit

mens   novec.

1. Gars, prāts.

Avoti: KV

mens   žarg.

1. Cilvēks; vīrietis.

Avoti: SLG

Mēns   mit.

1. Frīģiešu (Mazāzijas ziemeļrietumi) mitoloģijā - mēness dievs, ko pielūdza Anatolijā, viņš bija dievs - dziedinātājs un kapa vietu aizgādnis.

Avoti: Mit

mensa   novec.

1. Pirmkristīgo altāra nosaukums.

Avoti: KV

mensālmuižas   novec.

1. Muižas, kuras noderēja bīskapiem uztura piegādāšanai.

Avoti: SV33

mensārijs   novec.

1. Naudas mainītājs.

Avoti: SV33

Mensfīlda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mansfield"), Ohaio štatā, 46800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Mansfield"), Teksasas štatā, 62200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Lielbritānijā ("Mansfield"), Anglijas vidienē, 99600 iedzīvotāju (2011. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Mansfield"), Konnektikutas štatā, 26000 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Mansfield"), Luiziānas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Mansfield"), Pensilvānijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Mensfīlda kalns - augstākā virsotne Grīnmauntinsu kalnos Ziemeļapalačos, augstums - 1338 m vjl.

Avoti: WA16, LpA, PZT

Menstera   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Monster"), Dienvidholandes provincē, 13800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

menstruācija   -as, s.

1. Periodiska regulāra dzemdes asiņošana, ko izraisa cikliskas fizioloģiskas pārmaiņas sievietes organismā.

Avoti: LLVV

menstruāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar menstruāciju, tai raksturīgs.

Menstruālais cikls— laikposms no vienas menstruācijas pirmās dienas līdz nākamās menstruācijas pirmajai dienai.

Avoti: LLVV

menstruum   novec.

1. Farmacijā šķidrumi ar ko gatavojot ārstnieciskas vielas izvelk no drogām dabiskās vielas.

Avoti: KV

Mensu   vietv.

1. Mensu šļūdonis - atrodas Beluhas kalna ziemeļaustrumu nogāzē Katuņas grēdā, Altajā, Krievijas Altaja Republikā, garums - 10,5 km, platība - 13,2 kvadrātkilometri, noslīd līdz 1930 m vjl., liels leduskritums (augstums - 250 m, platums - 1000 m).

Avoti: PZT

mensula   novec.

1. Mērnieku galdiņš plānu uzņemšanai dabā.

Avoti: KV

mensūra   novec.

1. Studentu divkauja pēc goda tiesas lēmuma, kas parasti tiek izcīnīta ar rapieriem vai zobeniem.

2. Garuma attiecība pret resnumu ērģeļu stabulēs; dažādu mērījumu attiecības citos mūzikas instrumentos.

3. Cilindrisks stikla vai porcelāna trauks šķidrumu mērīšanai.

Avoti: KV

Mensūra   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptē, Nīlas grīvas labās pues atzara krastā, 420500 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

mensurālmūzika   novec.

1. Īpašām zīmēm rakstīta mūzika 12.-16. gs., kas fiksē skaņu augstumu un relatīvo ilgumu; menzurālā notācija.

Avoti: KV

menšīgs   apv.

1. Komisks, jocīgs.

Avoti: ME

menta   žarg.

1. Milicija.

Avoti: SLG

mentalitāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Domāšanas, īstenības uztveres, izpratnes veids (cilvēkam, cilvēku grupai).

// psih. Garīga individualitāte.

Avoti: LLVV, PsA

mentālrezervācija   novec.

1. Vienpusēja simulācija, noklusējums; domās paturēta ieruna pret paša izteikumu.

Avoti: KV

mentals   apv.

1. Mieturis.

Avoti: ME

mentāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Psihisks, tāds, kas attiecas uz psihi, apziņu.

Mentāla retardācija— psihiskās attīstības traucējumi, garīga atpalicība.

Avoti: LLVV

Mentana   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Mentana"), Lacio reģiona Romas provincē, 21200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mentāns   novec.

1. C10H20, heksahidrocimols, 1-metil-4-izopropil-ckloheksāns, svarīgo dabas produktu - terpenu un kampara - pamatviela.

Avoti: KV

mentavaji

1. Tauta, dzīvo Mentavaju salās, uz rietumiem no Sumatras, Indonēzijā, valoda pieder pie austronēziešu saimes indonēziešu grupas, stipras pirmatnējās kopienas paliekas, animistiski ticējumi.

Avoti: PZT

Mentavaju   vietv.

1. Mentavaju salas - atrodas Lielo Zunda salu grupā ("Mentawai"), uz dienvidrietumiem no Sumatras, Indonēzijā, platība - 6100 kvadrātkilometru, sastāv no ~70 salām (lielākā - Siberuta), paugurainas, augstums - līdz 406 m, mitrie tropu meži, purvi, ziemeļaustrumu piekrastē - koraļļu rifi.

Avoti: PZT

mentavra   barb.

1. Uzraugs.

Avoti: KZ

mente   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Neliela, parasti koka, lāpstiņa (piemēram, kā maisīšanai).

Iesala mente— apdarināts koks iesala maisīšanai.

Avoti: LLVV

mentelis   apv.

1. Mētelis.

Avoti: ĒiV

menteļapuža   apv.

1. Vieta zem mēteļa; mēteļa apakšējā daļa.

Avoti: ViV

menteļķeša   apv.

1. Mēteļa kabata.

Avoti: ĒiV

mentene

1. novec. Mente.

2. žarg. Milicija; policija; policijas (senāk milicijas) iecirknis.

3. žarg. Policijas (senāk milicijas) automašīna.

Avoti: SLG

mentēnieši

1. Jaunjelgavas novada Daudzeses pagasta apdzīvotās vietas "Mentas stacija" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mentēnieši

1. Jaunjelgavas novada Daudzeses pagasta apdzīvotās vietas "Mentas stacija" iedzīvotāji.

Avoti: V1

menters   apv.

1. Mētras ("Mentha").

Avoti: Aug2

Mentes   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Cesvaines novada Cesvaines pagastā.

Avoti: LC

mentēt   apv.

1. Vairākkārt ātri kustināt (piemēram, rokas, kājas).

2. Sist (ar menti).

Avoti: ĒiV, ViV

Mente-Vilpula   vietv.

1. Pilsēta Somijā, Pirkanmā reģionā, 11300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mentha   lat.

1. Mētras.

Mentha aquatica— ūdensmētra.

Mentha arvensis— tīruma mētra.

Mentha longifolia— garlapu mētra.

Mentha spicata— krūzmētra.

Mentha x gentilis— staltā mētra.

Mentha x piperita— piparmētra.

Mentha x verticillata— mieturu mētra.

Avoti: KV

mentisms   med.

1. Spontāna slimīgu iedomu tēlu rašanās.

Avoti: TM5

mentīte   apv.

1. Dem. --> mente.

2. Jumiķa lāpstiņa.

Avoti: ME

mentne   novec.

1. Mente.

Avoti: KV

mento-   med.

1. Salikteņos norāda uz zodu.

Avoti: MSV

mentobregmatisks   med.

1. Tāds, kas sniedzas no zoda līdz bregmai.

Avoti: TM5

mentols   -a, v.; parasti vsk.

1. Piparmētru ēteriskās eļļas galvenā sastāvdaļa - kristāliska, viegli gaistoša viela ar raksturīgu smaržu, izmanto kosmētikā ādas atsvaidzinātājos, parfimērijā, mutes skalošanas līdzekļos, var izraisīt alerģiskas reakcijas, iekļauts NIH bīstamo vielu sarakstā.

Avoti: LLVV

mentometrs

1. Aparāts uzskatu reģistrēšanai, atzīmē vienādo atbilžu skaitu, izteiktu procentos no kopējā aptaujāto dalībnieku skaita.

Avoti: LEV

Mentona   vietv.

1. Mantona - pilsēta Francijā ("Menton").

Avoti: Wi, PZT

mentons   novec.

1. C10H18O, kristāliska viela ar piparmētru smaršu, atrodams ēteriskās eļļās, viegli iegūstams oksidējot mentolu.

Avoti: KV

mentoplastika   med.

1. Zoda plastiskā operācija, zoda defektu un deformāciju labošana.

Avoti: TM5

Mentora   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mentor"), Ohaio štatā, 46900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

mentorings   v.

1. Konsultatīva sadarbība starp mentoru un viņa pieredzes pārņēmēju; darbaudzināšana.

Avoti: MLVV

mentors   -a, v.

1. ar lielo sākumburtu Odiseja dēla Tēlemaha audzinātājs Homēra poēmā "Odiseja".

2. Audzinātājs, padomdevējs.

3. bot. Potcelms.

Mentora metode— koku potēšanas metode, pēc kuras ar attiecīgi izvēlētu potzaru panāk pārmaiņas augļu koku veģetatīvajā attīstībā.

Avoti: LLVV

mentozaurs   žarg.

1. Milicis; policists.

Avoti: SLG

mentozavrs   žarg.

1. Ceļu policists.

Avoti: KZ

mentra   apv.

1. Mente.

Avoti: ME

mentra   apv.

1. Mētras ("Mentha").

2. Piparmētra ("Mentha piperita"), mētru suga.

Avoti: ĒiV

ments   žarg.

1. Milicis, policists.

2. Cietuma uzraugs.

Avoti: PL, KZ

mentulagra   med.

1. Venēriska čūla uz dzimumlocekļa; sāpīga erekcija.

Avoti: TM5

mentūra   žarg.

1. Milicija; policija.

Avoti: SLG

menturis   apv.

1. Mieturis - tradicionāls mājturības rīks, ko lietoja maisīšanai, vārot biezputru.

Avoti: TlV

menu

1. Ēdienu kartes saraksts kafejnīcā vai restorānā.

2. Izvēlne datorprogrammā, kas redzama uz ekrāna un dod operatoram iespēju izvēlēties kādu komandu.

Avoti: LEV

menuets   -a, v.

1. Sena franču deja trīs ceturtdaļu taktsmērā, mērenā tempā; šīs dejas mūzika.

2. mūz. Instrumentāls skaņdarbs, kas ir lielāka skaņdarba sastāvdaļa.

Avoti: LLVV, ML

menuki   novec.

1. Mākslinieciski darināti metāla izrotājumi japāņu zobenu rokturiem, kas tiem piestiprināti ar zīda auklu.

Avoti: KV

menura   lat.

1. Liraste.

Menura alberti— mazā liraste.

Menura novaehollandiae— lielā liraste.

Avoti: ZvP

menuridae   lat.

1. Lirastu dzimta.

Avoti: ZvP

menyanthaceae   lat.

1. Puplakšu dzimta.

Avoti: LD

menyanthes   lat.

1. Puplakši.

Menyanthes trifoliata— trejlapu puplaksis.

Avoti: LD

menza

1. (Studentu) kopgalds; azaids.

2. med. Dzerokļu kožamā virsma.

3. rel. Altāra galds vai tā virsma.

Avoti: TM5, SV99, RtV

Menza   vietv.

1. Upe Krievijā, Aizbaikāla novadā, Čikojas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

menzel   arābu val.

1. Nocietinātu ēku, saimniecību kopums.

Avoti: Tc

Menzelburgība   vietv.

1. Pilsēta Tunisijas ziemeļos ("Menzel Bourguiba"), Binzartas vilājā, Binzartas ezera dienvidu krastā, 54500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

Menzeļa   vietv.

1. Upe Krievijā, Ikas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Menzeļinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tatarstānas Republikā, Menzeļas krastos, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

menzula   -as, s.

1. Ģeodēzisks instruments apvidus topogrāfiskai uzmērīšanai, kas sastāv no statīva, paliktņa un dēļa un ko izmanto apvidus uzmērīšanai.

Avoti: LLVV

menzūra   -as, s.

1. Trauks ar iedaļām neliela šķidruma daudzuma mērīšanai.

2. mūz. Mērījumu kopums mūzikas instrumenta elementu apjoma un novietojuma noteikšanai.

3. mūz. Viduslaiku mūzikā - skaņas, takts ilguma mērs.

4. Paukotāju cīņa.

// vēst. Studentu divkauja (pēc goda tiesas lēmuma), parasti ar rapieriem vai zobeniem.

Sist menzūru— duelēties.

Avoti: LLVV, SLG

menzurāls   -ais; s. -a, -ā; mūz.

1. Saistīts ar menzūru, tai raksturīgs.

Menzurālā notācija— mūsdienu nošu rakstības sistēmas tuvākā priekštece, kas fiksēja gan skaņu augstumu gan to ilgumu, lietoja līdz ~1600. g.

Avoti: LLVV

menžīgs   apv.

1. Komisks, jocīgs.

Avoti: ME

mēņa   apv.

1. Nodoms, nolūks.

Avoti: TlV

meņčīgi   apv.

1. Manīgi, veikli; arī viltīgi.

Avoti: ViV

meņčīgs   apv.

1. Manīgs, veikls; arī viltīgs.

Avoti: ViV

Meņdzizdroje   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 5560 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1947. g.

Avoti: LpA, Wi

Meņdzižeca   vietv.

1. Meņdzižeca Podlaska - pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē, 17200 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1434. g.

Avoti: LpA, Wi

Meņgi   vietv.

1. Dagdas novada Asūnes pagasta apdzīvotās vietas "Meņģi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Meņgova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krāslavas novada Robežnieku pagastā.

Avoti: LC

meņģe   apv.

1. Plosīšanās, mocības, ķibele.

2. Bedraina, dubļaina, purvaina vieta.

Avoti: ME

Meņģele   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Ogres novadā 66 km no Ogres, izveidojusies bijušās muižas "Altenwoga" teritorijā, pagasta centrs.

2. Meņģeles pagasts - atrodas Ogres novadā, robežojas ar Madlienas, Taurupes un Mazozolu pagastu, kā arī ar Ērgļu un Kokneses novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Altenwoga, krieviski - Altenvogskaja.

3. Meņģeles muiža - apdzīvota vieta (mazciems) Ogres novada Meņģeles pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

meņģelieši

1. Ogres novada Meņģeles pagasta apdzīvotās vietas "Meņģele" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Meņģeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta - muzejs) Ērgļu novada Ērgļu pagastā, muzejs dibināts 1990. g., izvietots mūziķu Andreja, Jura, Pāvula, Pētera Jurjānu dzimtajās mājās (dzīvojamā ēka celta 1856. g.), ekspozīcijā materiāli par brāļiem Jurjāniem un Ērgļu novada kultūrvēsturi.

Avoti: LE1

meņģēt   apv.

1. Jaukt, vandīt.

2. Spēlēties, jokot.

Avoti: ME

meņģēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; intrans.; sar.

1. Rotaļāties; arī jokoties, draiskoties.

Avoti: LLVV

Meņģi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dagdas novada Asūnes pagastā.

Avoti: LC

meņģīgs   apv.

1. Tāds, kas labprāt rotaļājas (par dzīvniekiem, parasti kaķiem).

Avoti: ĒiV

meņģis   apv.

1. Rotaļošanās, draiskošanās.

2. Rotaļlieta.

Avoti: ViV

mēņģis   apv.

1. Tas (piemēram, ēdiens, dzēriens), kas ir sajaukts, samaisīts, salaistīts (bez noteikta samēra, attiecībām u. tml.).

2. Dubļaina, grūti izbrienama vieta.

Avoti: MiV

Meņģupe   vietv.

1. Jādekšas nosaukums tās vidustecē Talsu novada Laucienes pagastā; Pļavupe.

Avoti: LD

meņķieši

1. Jēkabpils novada Dignājas pagasta apdzīvotās vietas "Meņķis" iedzīvotāji.

Avoti: V1

meņķīgs   apv.

1. Izveicīgs.

Avoti: ME

meņķins   apv.

1. Sesks.

2. Blēdis, viltnieks.

Avoti: ME

Meņķis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Jēkabpils novada Dignājas pagastā.

Avoti: LC

meņševiks   -a, v.; vēst.

1. Meņševisma piekritējs.

2. Mazākuma pārstāvis, kas pēc krievu sociāldemokrātiskās partijas sadalīšanās 1903. g. nostājās opozīcijā boļševikiem; vēlāk darbojās kā patstāvīga partija.

Avoti: LLVV

meņševisms   -a, v.; parasti vsk.; vēst.

1. Virziens Krievijas sociāldemokrātiskajā kustībā.

Avoti: LLVV

meņševistisks   -ais; s. -a, -ā; vēst.

1. Saistīts ar meņševismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

meo

1. Mjao - tauta Ķīnā.

Avoti: PZT

meoti

1. Ciltis (sindi, dandariji, doshi u. c.), kas 1. gt. p. m. ē. dzīvoja Azovas jūras A un DA piekrastē un Kubaņas vidusteces apvidū.

Avoti: EV

MEP   saīs.

1. Eiropas Parlamenta deputāts ("Member of the European Parliament").

Avoti: PnR

mepartricīns   med.

1. Partricīna metilesteris, pussintētisko makrolīdu antibiotika, antimikotisks un pretprotozoju līdzeklis; lieto maksts un ādas kandidozes ārstēšanā.

Avoti: TM5

Mepela   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Meppel"), Drentes provincē, 32800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Mepene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Meppen"), Lejassaksijas federālajā zemē, 34100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

mephitis   lat.

1. Skunksi.

Mephitis mephitis— svītrainais skunkss.

Avoti: PDE

mepris   novec.

1. Nicināšana, necienība.

Avoti: KV

meprise   novec.

1. Kļūdīšanās, pārskatīšanās.

Avoti: KV

meprobamāts   med.

1. C9H18N2O4, karbamātu atvasinājums ar trankvilizējošu, muskuļus relaksējošu un pretkrampju darbību.

Avoti: TM5

meprotāns   med.

1. Balts kristālisks pulveris, šķīst siltā ūdenī un spirtā.

Avoti: TM5

mēr-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosaukto izmanto (kā) mērīšanai.

Avoti: LLVV

mer.   saīs.

1. Meridiāns; meridionāls.

Avoti: i1

Merage   vietv.; novec.

1. Marāge - pilsēta Irānā.

Avoti: PZT

Merama   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Meram"), Konjas ilā, 311300 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Merāna   vietv.; novec.

1. Merāno - pilsēta Itālijā.

Avoti: PZT

Mērane   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Meerane"), Saksijas federālajā zemē, 15000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Merāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Merano"), Trentīno-Alto Adidže reģiona Bolcāno provincē, 37800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

mērāns   apv.

1. Mērens.

Avoti: KiV

mēraparāts   -a, v.

1. Aparāts (kā) mērīšanai.

Avoti: LLVV

mēraparatūra   -as, s.

1. Aparatūra (kā) mērīšanai.

Avoti: LLVV

Merapi   vietv.; novec.

1. Marapi - vulkāns Summatrā, Indonēzijā.

Avoti: PZT

mērarutki   apv.

1. Mārrutki ("Armoracia rusticana").

Avoti: KnG

Merata   vietv.

1. Meratha - pilsēta Indijā ("Meerut").

Avoti: LģE

Merate   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Merate"), Lombardijas reģiona Leko provincē, 14800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Meratha   vietv.

1. Pilsēta Indijas ziemeļos ("Meerut"), Utarpradēšas štatā, Gangas un Džamnas upstarpā, 1309000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LpA, PZT, Wi

mērauka   apv.

1. Ļoti kalsna dzīva būtne.

Avoti: ME

mēraukla   -as, s.

1. Paraugs, pēc kura ko novērtē vai ar kuru ko salīdzina; arī kritērijs.

2. novec. No audekla, vai plānas metāla slejas pagatavota uztinama lenta, parasti ar garuma mērvienību iedaļām, (kā) mērīšanai.

Avoti: LLVV

merbromīns   med.

1. C20H8Br2HgNa2O6, dzīvsudrabu saturošs antiseptisks līdzeklis; lieto ādas un ievainojumu dezinfekcijai.

Avoti: TM5

Mērbuša   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Meerbusch"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 54400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mērcamais   apv.

1. Spieķis, sitamais.

Avoti: ME

mērce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Šķidra piedeva, kas papildina ēdiena garšu, izskatu, uzturvielu daudzumu.

Sarkanā mērce— mērce ar tomātu biezeni.

Asā mērce— mērce ar stipru garšvielu piedevu.

Saldā mērce— mērce, ko gatavo no augļu vai ogu sulas ar cukuru, ūdeni un cieti.

Avoti: LLVV

mērcējums   apv.

1. Ar saldu krējumu sajaukts biezpiens.

Avoti: BB

mērcekle   apv.

1. Mērces veids, kas gatavota iejaucot krējumā vai majonēzē kādu smalki saberztu vai rīvētu produktu.

Avoti: VV

mērceklīns   apv.

1. Ar kaņepēm un krējumu sajaukts biezpiens.

Avoti: BB

mērceklis   apv.

1. Mērce.

2. Rupji savērpta pakulu dzija.

Avoti: KV

mērceklītis

1. Dem. --> mērceklis.

Avoti: LV93

mērcekls   apv.

1. Piemircis koks.

2. Zaļas gļotas virs stāvoša ūdens.

Avoti: ME

Mercendarbe   vietv.

1. Baldones novada Baldones pagasta apdzīvotās vietas "Mencendarbe" bijušais nosaukums.

Mercendarbes muiža— atrodas Baldones novada Baldones pagastā, kompleksā ietilpst kungu māja, kalpu māja, stallis un parks, kopš 1998. g. tiek restaurēta, kopš 1939. g. kungu mājā atrodas Baldones bērnu nams.

Avoti: LC, LE1

mercendarbieši

1. Baldones novada Baldones pagasta apdzīvotās vietas "Mercendarbe" jeb "Mencendarbe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mercene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Meža pīle ("Anas platyrhynchos"), zosveidīgo kārtas pīļu dzimtas lielākā peldpīle, Latvijā sastopama ļoti bieži visu gadu.

Avoti: LLVV, LD

mercerizācija   novec.

1. Merserizācija.

Avoti: Ang

mērcēšana   apv.

1. Tauku sveču gatavošanas paņēmiens.

Avoti: KnV

mērcēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju;

1. trans. Gremdēt, arī turēt šķidrumā vai kādā masā.

2. parasti 3. pers.; intrans.; pareti. Līt, līņāt (parasti ilgstoši).

3. apv. Sist.

Avoti: LLVV, ViV

mērcētava   -as, s.

1. Vieta (piemēram, ūdenstilpe), arī iekārta, kur (ko) mērcē; telpa, arī cehs, kur (ko) mērcē.

Avoti: LLVV

mērcēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Kļūt slapjam, gremdējoties, tiekot gremdētam, piemēram, ūdenī.

2. Kļūt slapjam lietū; liedēties.

Avoti: LLVV

merci   fr.

1. Paldies.

Avoti: LME

mērciens   vienk.

1. Sitiens.

Avoti: Sin

Merciga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Merzig"), Zāras federālajā zemē, 29700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

mērcilindrs   -a, v.

1. Cilindrveida trauks ar iedaļām neliela šķidruma daudzuma mērīšanai.

Avoti: LLVV

mērciņš   apv.

1. Mērce.

Avoti: ME

mērcirkulis

1. Cirkulis mērīšanai.

// jūrn. Cirkulis, ko lieto, iezīmējot navigācijas parametrus uz kartes.

Avoti: SV96, JūVM

mercis   apv.

1. Marts.

Avoti: ViV, ĒiV

Mercosur   saīs.

1. Dienvidu kopējais tirgus (Argentīna, Brazīlija, Urugvaja un Paragvaja; "Mercado Comun del Sur").

Avoti: PnR

mērcputra   apv.

1. Pusšķidra putra.

Avoti: VV

mērcputriņa   novec.

1. Sens latviešu ēdiens: pašķidra biezputriņa, ko gatavo no ūdenī vai pienā (arī abu maisījumā) savārītiem bīdelētiem miltiem un pārlej ar grauzdētiem cūku taukiem un mazos gabaliņos sagrieztu taukumu; pasniedz pie sausiem kartupeļiem vai maizes, dažreiz kopā ar ceptu siļķi.

Avoti: KV

mērcums   apv.

1. Mērce.

2. Tas, kas tiek mērcēts.

Avoti: ME

mercurialis   lat.

1. Kaņepenes.

Mercurialis annua— viengadīgā kaņepene.

Mercurialis perennis— daudzgadīgā kaņepene.

Avoti: LD

merčendaizers

1. Tirdzniecības veicinātājs.

Avoti: PL

merčendaizings

1. Tirgvedības nozare: māksla pārdot un reklamēt preci.

Avoti: PL

Merčimdena   vietv.

1. Upe Krievijā, Sahas Republikā (Jakutijā), Oļeņokas labā krasta pieteka.

Avoti: PZT

Mērčisona   vietv.; nelok.

1. Mērčisona rags - Ziemeļamerikas kontinenta galējais ziemeļu punkts (angļu val. "Cape Murchison"), atrodas Būtijas pussalā Kanādā pie Belo šauruma (kas savieno Franklina un Prinča Reģenta šaurumu).

2. Mērčinsona ūdenskritums - atrodas Malāvijā, Šires (Zambezes kreisā pieteka) vidustecē, krāčainā posma garums - ~40 km.

3. vēst. Mērčinsona ūdenskritums - Kabaregas ūdenskritums.

Avoti: LģE, PuA, PZT

merčka   apv.

1. Peļķe.

Avoti: ME

mērdaļa   apv.

1. Mērdelis.

Avoti: ME

mērdaļāt   apv.

1. Ilgstoši vārguļot.

Avoti: ME

mērde   apv.

1. Inde.

Avoti: NeV

mērdeklis   -ļa, v.

1. sar. Mērdēklis.

2. apv. Vājš, izbadojies, noliesējis dzīvnieks vai cilvēks; vārgulis, nīkulis.

Avoti: LLVV, SiV

mērdēklis   -ļa, v.; sar.

1. Līdzeklis (parasti viela) nonāvēšanai.

Avoti: LLVV

mērdele   apv.

1. Vājš, noliesējis, izbadējies dzīvnieks.

2. Ļoti kalsna, novājējusi sieviete, meitene.

Avoti: ĒiV, ViV

mērdelēt   apv.

1. Ar pūlēm vilkt dzīvību.

2. Zaudēt svaru maz ēdot.

3. Kļūt bezspēcīgam, paģībt.

4. Noskumt.

Avoti: NeV, ME

mērdelēties

1. Badoties.

Avoti: Sin

mērdelis   apv.

1. Vājš, izbadojies, noliesējis dzīvnieks vai cilvēks; vārgulis, nīkulis; tāds, kas tikko velk dzīvību.

Avoti: SiV, NeV

mērdene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Īpašs trauks sīku dzīvnieku (parasti kukaiņu) nonāvēšanai.

Avoti: LLVV

mērdēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Nedot barību pietiekamā daudzumā.

Mērdēt badā— nedot ēst.

2. Panākt, būt par cēloni, ka (kas), parasti lēni, iet bojā.

Avoti: LLVV

mērdēties   -ējos, -ējies, -ējas, pag. -ējos; refl.

1. Parasti savienojumā "mērdēties badā": badoties, izsalkt, arī novājēt nepietiekamas barības dēļ.

Avoti: LLVV

merdiķi   apv.

1. Mārrutks ("Amoracia rusticana").

Avoti: Aug2

mērdiķis   apv.

1. Mārrutks.

Avoti: VV

mērdināt   apv.

1. Nedot barību pietiekamā daudzumā.

2. Panākt, būt par cēloni, ka (kas), parasti lēni, iet bojā.

Avoti: ĒiV

merdzele   apv.

1. Meitene.

Avoti: ME

mērdzele   apv.

1. Ļoti kalsna, novājējusi sieviete, meitene.

2. Ļoti novājējis dzīvnieks.

Avoti: ViV

Mērdzene   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kārsavas novadā (līdz 2009. g. - Ludzas rajonā) 16 km no Ludzas, izveidojusies bijušās Mihalovas muižas teritorijā, pagasta centrs.

2. Mērdzens pagasts - pagasts Kārsavas novadā, robežojas ar Mežvidu, Malnavas un Goliševas pagastu, kā arī ar Ciblas novadu; bijušie nosaukumi: Mihalovas pagasts, krieviski - Michalova.

Mērdzenes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pirmskara Mērdzenes pagasta teritorijā izveidojās un 1990. g. nodibināti četri pagasti - Mērdzenes, Goliševas, Blontu un Pušmucovas, tagadējais Mērdzenes pagasts aizņem savas pirmskara teritorijas ziemeļrietumu daļu.

3. Ciblas novada Pušmucovas pagasta apdzīvotās vietas "Mērdzine" kļūdains nosaukuma variants.

Avoti: LPag, LC, LE1

mērdzenieši

1. Kārsavas novada Mērdzenes pagasta apdzīvotās vietas "Mērdzene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mērdzine   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Pušmucovas pagastā.

2. Kārsavas novada apdzīvotās vietas "Mērdzene" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mērdzinieši

1. Kārsavas novada Mērdzenes pagasta apdzīvotās vietas "Mērdzene" iedzīvotāji.

Avoti: V1

merdziņa   apv.

1. Dem. --> merga, marga, slita.

Avoti: ME

merdziņš   apv.

1. Smalku miltu un tauku aizdars.

Avoti: ME

mērdziņš   apv.

1. Vārgulīgs, novājējis, izbadojies cilvēks, arī dzīvnieks; mērga.

Avoti: ME

Mēre   vietv.

1. Mēre un Rumsdāle - Norvēģijas filke, platība - 15121 kvadrātkilometrs, 263700 iedzīvotāju (2014. g.), administratīvais centrs - Molde.

Avoti: Wi

meredits

1. Šaha uzdevums (divvilcis), kura sākuma stāvoklī nav vairāk kā divpadsmit figūru.

Avoti: Ang

Merefa   vietv.

1. Pilsēta Ukrainā, Harkovas apgabalā, 22280 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: PuA, Wi

mērelektrods   el.

1. Pārvietojama strāvas vadītāja uzgalis, ko piespiež mērīšanas punktam, lai iegūtu mērījumu.

Avoti: ZTV

Merema   mit.

1. Adigeju (Krasnodaras novads, Krievija) mitoloģijā - zemkopības dieviete un biškopības aizgādne.

Avoti: Mit

mērenība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mērens (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> mērens (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> mērens (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mērēnieši

1. Smiltenes novada Bilskas pagasta apdzīvotās vietas "Mēris", tagad - "Mēri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mērens   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas nav ievērojami, arī pārmērīgi liels vai mazs (pēc lieluma, skaitliskās vērtības u. tml.); tāds, kam ir vidēja (skaitliskā) vērtība, salīdzinot ar tā galējām vērtībām.

// pārn.; sar. Samērā labs, samērā nozīmīgs.

2. Apvaldīts, apdomīgs, rezervēts (piemēram, runā, rīcībā, izturēšanās veidā).

3. Tāds, kam ir nosliece uz kompromisiem (politiskajā darbībā, pārliecībā).

4. ar not. galotni. Vidējs starp galēji karstu un galēji aukstu (par klimatu, laikapstākļiem).

Mērenā josla— josla starp subtropisko un subarktisko joslu (starp 40 grādu un 65 grādu Z platuma un 42 grādu un 58 grādu D platuma), kurā ir mērens klimats.

Avoti: LLVV

mērenums   v.

1. Vispārināta īpašība --> mērens, šīs īpašības konkrēta izpausme.

mereoloģija   filoz.

1. Teorija par attieksmēm starp kopumiem (veselumiem) un to daļām.

Avoti: SV99

merergāzija   med.

1. Psihiatrijā personības struktūras traucējums, kas izpaužas kā neirotiska vai psihoneirotiska reakcija.

Avoti: TM5

Meresgera   mit.

1. Ēgiptiešu mitoloģijā - čūsku dieviete, kas dzīvoja kalna virsotnē, no kura pavērās skats uz Tēbu (mūsdienu Luksoras) faraonu kapenēm.

Avoti: PmV

Merešešti   vietv.

1. Pilsēta Rumānijā, Vrančas žudecā, 10700 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

mērēt   apv.

1. Ciest badu, noliesēt; mērnēt.

Avoti: LE

mērēt   apv.

1. Mērīt.

Avoti: ViV

mērēties   apv.

1. Mērīties.

Avoti: ViV

Merfeldene-Valdorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Moerfelden-Walldorf"), Hesenes federālajā zemē, 33000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Mērfija   nelok., ģen.

1. Mērfija balva - antibalva par gada vislielāko neveiksmi reklāmas kampaņā, publiskā tēla veidošanā, sabiedrisko attiecību kampņā.

2. Mērfija likums - "Ja kaut kas var saiet grīstē, tā arī notiks.".

Avoti: PL, Wi

Mērfrīsboro   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Murfreesboro"), Tenesī štatā, 121000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

merga   -as, s.; apv.

1. Marga, slita.

Avoti: ME

merga   -as, s.; sar., niev.

1. Meitene.

Avoti: LLVV, ME

merga   -as, s.; apv.

1. Sīks lietutiņš.

Avoti: ME

merga   -as, s.; apv.

1. Nomērējis cilvēks, vārgulis.

Avoti: ME

mērga   apv.

1. Līgava.

2. Meitene, meita, jaunava.

Avoti: KiV, ME

mērga   apv.

1. Vārgulīgs, novājējis, izbadojies cilvēks, arī dzīvnieks.

Avoti: ME

mergains   apv.

1. Miglains.

Avoti: ME

mērgalva

1. Ierīce kalibru un mašīnu detaļu lineāro izmēru noteikšanai, kā arī mazu lineāro pārvietojumu mērīšanai.

Avoti: EV

mergas   apv.

1. Margas.

Avoti: LE

mergāt   apv.; hip.

1. Mergot, sīki līņāt.

Avoti: ME

Mergava   vietv.

1. Mērgava - Riežupes labā krasta pieteka Kuldīgas novadā.

Avoti: LD

Mērgava   vietv.

1. Riežupes labā krasta pieteka Kuldīgas novada Kabiles un Rendas pagastā, garums - 22 km, kritums - 36 m.

Avoti: LD

mērgavot   apv.

1. Aiz skopuma liegt sev nepieciešamo pārtiku.

Avoti: ME

Mergera   vietv., vēst.

1. Vēstures avotos 1495. g. minētais Mērsraga nosaukums.

Avoti: LE1

mērglāze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Trauks ar iedaļām neliela šķidruma daudzuma mērīšanai.

Avoti: LLVV

mērglis   -ļa, v.; sar.; niev.

1. Gļēvulis.

2. Vārgulis, nīkulis.

3. Riebeklis, nelietis.

Avoti: LLVV

mērgļāt   apv.

1. Lēnītēm, ar lielām pūlēm kaut ko darīt.

Avoti: KnG

mērgļoties   apv.

1. Kaut ko pavisam ačgārni, nepareizi vai pat riebīgi darīt.

Avoti: NeV

mergot   apv.

1. Mirdzēt, spīdēt.

2. Sīki, smalki līt.

Avoti: ĒiV, ViV

mergoties   apv.

1. Sīki līņāt.

Avoti: ME

mergoum   arābu val.

1. Viegls, plāns berberu paklājs spilgtās krāsās, ar ģeometriskiem rakstiem.

Avoti: Tc

mērgrāmata   jūrn.

1. Dokuments, kurā sniegti apmērīšanas rezultāti un dati par peldlīdzekli.

Avoti: JūVM

Mergui   vietv.

1. Mergui arhipelāgs - Mjei arhipelāgs.

Avoti: PuA

Merguji   vietv.; novec.

1. Mjei - pilsēta Mjanmā (Birmā).

2. Merguji arhipelāgs - Mjei arhipelāgs.

Avoti: PZT

Mergupe   vietv.

1. Lielās Juglas kreisā satekupe Amatas, Siguldas un Mālpils novadā, garums - 53 km, kritums - 140 m, iztek no Būnēnu ezera.

Avoti: LE1, La1

Mērgupe   vietv.

1. Mergupe - Lielās Juglas kreisā satekupe.

Avoti: LD

mergus   lat.

1. Gauras.

Mergus albellus— mazā gaura.

Mergus merganser— lielā gaura.

Mergus serrator— garknābja gaura.

Avoti: LD

merģele   apv.

1. Meitene, meita, jaunava.

2. Līgava, brūte, iecerētā.

Avoti: TlV

mērģele   apv.

1. Līgava.

2. Pusaugu meitene, meita, jaunava.

Avoti: ME

merģelēšana   novec.

1. Merģeļa piegādāšana augsnei.

Avoti: LLx

merģelis   -ļa, v.

1. Nogulumiezis, kura sastāvā ir karbonāti.

Avoti: LLVV

mērģelis   apv.

1. Mērglis; vārgulis.

Avoti: LV93

merģeļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz merģeļa, tāds, kas satur merģeli.

Avoti: LLVV

merģeļi   novec.

1. Māla un karbonātu (parasti kalcīta un dolomīta) dabisks maisījums dažādās proporcijās.

Avoti: LE

mērģenerators

1. Elektrisko svārstību ģenerators, kam noteiktā diapazonā var mainīt vairākus kalibrētu svārstību parametrus.

Avoti: LPE

merģi   apv.

1. Atliekas (no medus, vaskiem, taukiem).

Avoti: ME

mērģis   apv.

1. Vājš, izbadojies, noliesējis dzīvnieks vai cilvēks; vārgulis, nīkulis.

Avoti: SiV

Mēri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Smiltenes novada Bilskas pagastā; bijušie nosaukumi - Mēris, padomju laikā arī Birzuļi.

Avoti: LPag, LC

mēri

1. Mērīšanas līdzekļi, kas atveido noteiktas vērtības fizikālos lielumus.

Avoti: LPE

mērība   apv.

1. Masīvums, masivitāte.

Avoti: ME

Meriča   vietv.

1. Pilsēta Turcijā, Edirnes ilā, 3100 iedzīvotāju (2013. g.).

2. Marica - upes lejteces nosaukums Turcijā.

Avoti: Wi, PZT

Meričleri   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā, Haskovas apgabalā, 1800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Merida   vietv.

1. Pilsēta Meksikā ("Merida"), Jukatanas pavalsts administratīvais centrs, 734200 iedzīvotāju (2005. g.).

2. Pilsēta Spānijā ("Merida"), Estremaduras autonomā apgabala administratīvais centrs, 59000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta Venecuēlā ("Merida"), štata administratīvais centrs, 230000 iedzīvotāju (2000. g.).

4. Štats Venecuēlas rietumu daļā ("Merida"), platība - 11300 kvadrātkilometru, 892000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: LpA, PuA, Wi

Meridena   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Meriden"), Konnektikutas štatā, 60300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Meridiana   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Meridian"), Aidaho štatā, 87700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Meridian"), Misisipi štatā, 40200 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Meridian"), Teksasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

meridiānaugstums

1. Debess ķermeņa augstums virs horizonta kulminācijas brīdī.

Saules meridiānaugstums— pusdienas augstums.

Avoti: LEV

meridiāngrāds   vēst.

1. Garuma mērvienība, 1/360 daļa no meridiāna garuma = 111,1206.

Avoti: AmS

meridiānriņķis   -ķa, v.; astr.

1. Instruments debess spīdekļu ekvatoriālo koordinātu noteikšanai.

Avoti: LLVV

meridiāns   -a, v.

1. ģeogr. Iedomāta planētas virsas riņķa līnija, kas savieno tās abus polus un taisnā leņķī šķērso ekvatoru.

Griničas meridiāns— sākummeridiāns.

Debess meridiāns— debess sfēras riņķis, kas iet caur debess poliem un zenītu, un šķērso horizontu dienvidu un ziemeļu punktā.

Nulles meridiāns— meridiāns, ko izmanto par pamatu ģeogrāfiskā garuma un pasaules laika mērīšanā; sākummeridiāns.

Sākuma meridiāns— sākummeridiāns.

2. astr. Debess sfēras lielais riņķis, kas iet caur poliem un zenītu.

Meridiāna caurule— astronomisks instruments tā brīža noteikšanai, kad kāds spīdeklis iet caur meridiāna plakni.

Avoti: LLVV, IVkV, SV33

meridion   lat.

1. Fragilāriju dzimtas ģints.

Meridion circulare— šīs ģints suga.

Avoti: LD

Meridionālā   vietv.

1. Meridionālā grēda - kalnu grēda Centrālajā Tjanšanā, Kirgizstānā, uz robežas ar Ķīnu, garums - ~60 km, augstums - līdz 6814 m, nogāzēs - alpīnās pļavas, virsotnēs - apledojums, šļūdoņi (Inilčeks).

Avoti: PZT

meridionāls   -ais; s. -a, -ā;

1. ģeogr. Saistīts ar meridiānu (1), tam raksturīgs.

2. astr. Saistīts ar meridiānu (2), tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

mēriekārta   -as, s.

1. Iekārta (kā) mērīšanai.

Avoti: LLVV

mērierīce   -es, dsk. ģen. -ču, s.

1. Ierīce (kā) mērīšanai.

Avoti: LLVV

Mērieta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Marietta"), Džordžijas štatā, 60000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Marietta"), Ohaio štatā, 13900 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Marietta"), Oklahomas štatā, 10000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

mērīgs   apv.

1. Mērens, atturīgs.

2. Viduvējs.

Avoti: ME

mērīgs   apv.; hip.

1. Sērga, mērim līdzīgs.

Avoti: ME

mērija   -as, s.

1. Municipālā pārvalde, ko vada mērs; celtne, telpas, kur atrodas šī pārvalde.

2. Administratīvi teritoriāla vienība, kuras galva ir mērs.

Avoti: LLVV

Mērijas   vietv.; nelok.

1. Mērijas Bērdas Zeme - Rietumantarktīdas daļa (angļu val. "Marie Byrd Land") starp Rosa šelfa ledāju rietumos un Elsvērta Zemi austrumos (103.-158. rietumu garuma grāds), ledus plato virsma slejas 1000-1500 m vjl., ledus biezums vietām - >4000 m, augstākā virsotne - 4181 m.

Avoti: LģE

mērījums   -a, v.

1. Mērīšanas procesā iegūtā kvantitatīvā informācija par fizikālo lielumu.

2. reti. Noietais, nobrauktais attālums; attiecīgais gājums, braukums.

Avoti: LLVV

merikarpijs

1. Čemurziežu kopauglis, kas sastāv no diviem sausiem viensēklas augļiem.

Avoti: LD

Meriks   vietv.

1. Augstākā virsotne Dienvidskotijas augstienē - 843 m vjl.

Avoti: PZT

Mērilenda   vietv.

1. Štats ASV ("Maryland"), atrodas valsts austrumos, administratīvais centrs - Anapolisa, platība - 32134 kvadrātkilometri, 5976400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, WA16

Merimeka   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Merrimack"), Ņūhempšīras štatā, 25700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16

Mērina   vietv.

1. Pilsēta Šveicē ("Meyrin"), Ženēvas kantonā, 22100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

merīnaita   -as, s.

1. Aitu šķirne ar smalku, garu vilnu; šīs šķirnes aita.

Avoti: LLVV

mērināt   apv.

1. Mērīt.

2. Padarīt mērenāku, remdināt.

Avoti: ME

mēringija

1. dsk. Neļķu dzimtas ģints ("Moehringia"), lakstaugi ar veselām lapām, ziedi sīki ar kausu un vainagu, ~25 s., Latvijā konstatētas 2 sugas.

Sānziedu mēringija— mēringiju suga ("Moehringia lateriflora"), Latvijā aizsargājama.

Trejdzīslu mēringija— mēringiju suga ("Moehringia trinervia").

Avoti: LD

mērinieks   apv.

1. Mērnieks.

Avoti: KiV

merino   novec.

1. Merins.

Avoti: KV

merinosi   novec.

1. Vilnas aitu šķirne.

Avoti: LLx

merins   novec.

1. Vilnas aitu šķirne.

2. Smalki, mīksti, skujaini resp. kāršaini ķemmdziju audumi ar samērā spožu virspusi.

Avoti: KV

merīns   -a, v.

1. Kastrēts ērzelis.

Avoti: LLVV

mērinstruments   -a, v.

1. Instruments (kā) mērīšanai.

Avoti: LLVV

Meriņaka   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Merignac"), Akvitānijas reģiona Žirondas departamentā, 66100 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, LpA

mēriņš   -a, v.

1. Dem. --> mērs.

2. Neliels trauks, piemēram, alkoholisku dzērienu daudzuma mērīšanai; neliels trauks, piemēram, alkoholisku dzērienu dzeršanai.

Avoti: LLVV

Meriona   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Marion"), Aiovas štatā, 36800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Marion"), Ilinoisas štatā, 17400 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Marion"), Indiānas štatā, 29300 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Marion"), Ohaio štatā, 36600 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Apdzīvota vieta ASV ("Marion"), Alabamas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

6. Apdzīvota vieta ASV ("Marion"), Dienvidkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

7. Apdzīvota vieta ASV ("Marion"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

8. Apdzīvota vieta ASV ("Marion"), Kentuki štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

9. Apdzīvota vieta ASV ("Marion"), Virdžīnijas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

10. Apdzīvota vieta ASV ("Marion"), Ziemeļkarolīnas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

mēris   -ra, v.

1. Sevišķi bīstama akūta infekcijas slimība, kam raksturīga organisma vispārēja intoksikācija, iekaisuma procesi ādā, limfmezglos, plaušās un citur un ko izraisa cilvēkam vai dažādu sugu dzīvniekiem specifiski vīrusi.

Ādas buboņu mēra forma (arī buboņu mēris, septiskā mēra forma)— mēra forma, kas rodas, ja cilvēks inficējas caur ādu.

Brūnais mēris— vācu fašisms otrā pasaules kara laikā.

Fašistiskais mēris— vācu fašisms otrā pasaules kara laikā.

Kāškrusta mēris— vācu fašisms otrā pasaules kara laikā.

Lielais mēris— mēra epidēmija 18. gs. sākumā, sākās 1707. g. Ungārijā, 1709. g. izplatījās Polijā, 1710. g. janvārī konstatēti pirmie saslimšanas gadījumi Kurzemē, Liepājas apkārtnē, 1710. g. vasarā izplatījās arī Vidzemē, dažos apvidos dzīvi palikuši 4-16% iedzīvotāju.

Mēra laiki— laikposmi, kad ir mēra pandēmijas (piemēram, 6., 14. un 19. gadsimtā).

Plaušu mēra forma (arī plaušu mēris)— mēra forma, kas rodas, ja cilvēks inficējas ar pilieniem gaisā.

Sibīrijas mēris— akūta infekcijas slimība (dzīvniekiem, arī cilvēkiem), ko izraisa mikroorganismi; Sibīrijas čūla, liesas sērga.

Ūdens mēris— Kanādas elodeja.

Avoti: LLVV

Mēris   vietv.

1. Smiltenes novada Bilskas pagasta apdzīvotās vietas (vidējciema) "Mēri" bijušais nosaukums.

2. vēst. Mēra pagasts - pastāvēja bijušajā Valkas apriņķī līdz 1939. gadam, kad apvienots ar Rauzas pagastu un izveidots Birzuļu pagasts; teritorija mūsu dienās ietilpst Smiltenes novada Bilskas, Grundzāles un Palsmanes pagastā.

Avoti: LPag, LC

merisa   novec.

1. Alus, ko Austrumāfrikā gatavo no durras.

Avoti: KV

merismopedia   lat.

1. Merismopēdijas.

Merismopedia elegans— merismopēdiju suga.

Merismopedia glauca— merismopēdiju suga.

Merismopedia major— merismopēdiju suga.

Merismopedia marssonii— merismopēdiju suga.

Merismopedia punctata— merismopēdiju suga.

Merismopedia tenuissima— merismopēdiju suga.

Avoti: LD

merismopēdija

1. dsk. Zilaļģu nodalījuma hrookoku klases ģints ("Merismopedia"), kolonijas mikroskopiskas, līdzīgas taisnstūra plāksnītēm, dažreiz neregulāras, biežāk sastopamas ūdenstilpnēs ar stāvošu ūdeni, 14 s., Latvijā konstatētas 6 sugas.

Avoti: LD

merispora   med.

1. Sekundāra spora, kas radusies, sporai daloties.

Avoti: TM5

meristēma   -as, s.; bot.

1. Augu embrionālo šūnu grupa - veidotājaudi, kas strauji dalās un izveido visus pārējos audus.

Avoti: LLVV

meristēms   novec.

1. Botānikā pirmatnēji dīgļa audi.

Avoti: SV33

meristisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz segmentiem vai sadalīts segmentos.

Avoti: TM5

Mērisvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Marysville"), Kalifornijas štatā, 12200 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Marysville"), Ohaio štatā, 22700 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Marysville"), Vašingtonas štatā, 65000 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Apdzīvota vieta ASV ("Marysville"), Kanzasas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

mērīšana

1. Fizikāla lieluma vērtības eksperimentāla noteikšana ar speciāliem tehniskiem līdzekļiem.

Avoti: ZTV

mērīt   -īju, -ī, -ī, arī -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Salīdzināt kādu lielumu ar noteiktu šī paša lieluma vērtību, kas pieņemta par vienību; šādā veidā raksturot kvantitatīvi (priekšmetu, parādību u. tml.).

// pārn. Atklāt, novērtēt (kā) patieso vērtību, nozīmi.

2. Iet, braukt (kādu gabalu, attālumu).

Mērīt soļus— iet, staigāt kādu gabalu.

Mērīt ceļu— iet, braukt.

Avoti: LLVV

Meritailenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Merit Island"), Floridas štatā, 34700 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

mērītājs   -a, v.

1. Darītājs --> mērīt.

2. v.; tehn. Ierīce, instruments (kā) mērīšanai.

Avoti: LLVV

meritērijs

1. Ļoti sens, izmiris snuķaino kārtas zīdītājs, kas dzīvoja terciāra perioda pirmajā pusē.

Avoti: SV69

mērīties   -ījos, -ījies, -ījas, arī -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Mērīt sev (piemēram, auguma garumu).

Avoti: LLVV

meritokrātija

1. Cienīgāko, apdāvinātāko vara (angļu sociologa M. Janga 1958. g. ieviests valsts iekārtas nosaukums); sistēma, kurā lielāka ietekme ir elitārai grupai ar augstu izglītību.

Avoti: LEV

Meritsegera   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - dieviete čūska, kas sargāja Tēbu nekropoli; cilvēkiem labvēlīga dieviete, taču nežēlīga pret grēciniekiem.

Avoti: SV08

Mērivila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Maryville"), Misūri štatā, 12000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Maryville"), Tenesī štatā, 28300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

merji

1. Somugru cilts, kas 1. gt. beigās p. m. ē. - 1. gt. m. ē. dzīvoja Volgas un Okas upstarpā; 1. un 2. gt. mijā pārslāvojušies.

Avoti: EV

mērjosla   inf.

1. Tekstapstrādes un datorizdevniecības programmās - displeja ekrāna josla, kas collās vai citās mērvienībās norāda rindiņu platumu, rindkopu atkāpes un citu teksta elementu izvietojumu.

Avoti: ZTV

mērjūdze   jūrn.

1. Krastā dabā nomērīts un nosprausts attālums noteiktā virzienā vienas jūras jūdzes garumā.

Avoti: JūVM

merka   apv.

1. Pilnīgi izmircis priekšmets, miklums, drēgnums.

Avoti: ME

mērka   apv.

1. Pilnīgi izmircis priekšmets, miklums, drēgnums.

Avoti: ME

Merka   vietv.; novec.

1. Marka - pilsēta Somālijā.

Avoti: PZT

mērkaķgadi   apv., niev.

1. Liela vecuma posms, kad cilvēks kļūst nevarīgs, arī nesaprātīgs.

Avoti: ViV

mērkaķīgs   apv.

1. Muļķīgi ārišķīgs, ākstīgs; tāds, kas izturas, rīkojas nepiemēroti, nepiedienīgi.

Avoti: ĒiV

mērkaķis   -ķa, v.

1. dsk.; zool. Primātu kārtas pērtiķu apakškārtas dzimta ("Cercopithecidae"), kurā ietilpst dzīvnieki ar ieapaļu galvu, paīsu purnu, slaidiem locekļiem un garu asti.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Cercopithecus"), 20 sugas, gk. Āfrikas lietus mežos.

Zaļganais mērkaķis— mērkaķu suga ("Cercopithecus sabaeus").

3. pārn.; vienk. Neglīts, arī nejauks cilvēks.

Avoti: LLVV, Žrg

mērkaķisks   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Raksturīgs mērkaķim.

Avoti: LLVV

mērkaķot   apv.

1. Darīt smieklīgu; muļķot.

Avoti: ViV

mērkaķoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.; sar.

1. Ākstīties (1).

Avoti: LLVV

mērkaķveidīgie

1. Primātu kārtas pērtiķu apakškārtas dzimta, nelieli un vidēji lieli pērtiķi (ķermeņa garums - 20-100 cm, masa - 1,5-50 kg), ~100 s.

Avoti: PDE

merkantilisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Ekonomiska mācība un politika 16.-17. gs., kuras pamatā bija nostādne, ka valstij rosīgi jāiejaucas saimnieciskajā dzīvē, lai panāktu iespējami lielāku naudas (zelta un sudraba) uzkrājumu, eksporta pārsvaru pār importu u. tml.

2. Sīkumains aprēķins, arī savtīgs veikalnieciskums.

Avoti: LLVV

merkantilistisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar merkantilismu (1), tam raksturīgs.

2. Saistīts ar sīkumainu aprēķinu, arī savtīgi veikalniecisks; merkantils (2).

Avoti: LLVV

merkantilists   -a, v.

1. Merkantilisma (1) piekritējs.

2. Cilvēks, kas ko dara aiz sīkumaina aprēķina, arī savtīga veikalnieciskuma.

Avoti: LLVV

merkantils   -ais; s. -a, -ā;

1. Tirdzniecisks, komerciāls.

2. Saistīts ar sīkumainu aprēķinu, arī savtīgi veikalniecisks.

Avoti: LLVV

merkaptali   novec.

1. Merkaptānu kondensācijas produkti ar aldehidiem.

Avoti: KV

merkaptāns   ķīm.

1. Sēru saturošs organisks savienojums ar nepatīkamu smaku, kurā -SH grupa saistīta ar ogļūdeņraža atlikumu; lieto par piedevām - brīdinātāju pie degošām vai indīgām gāzēm, kurām pašām smakas nav.

Avoti: ZTV, TM5

merkaptīds   med.

1. Merkaptāna atvasinājums, kurā -SH grupas ūdeņradis aizstāts ar metālu.

Avoti: TM5

merkaptols   med.

1. Ketona un merkaptāna reakcijas produkts.

Avoti: TM5

merkaptopurīns   med.

1. Ciostatisks pretvēža līdzeklis, antimetabolīts, kas kavē vielmaiņas norises.

Avoti: VE

mērkarote   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Karote (kā) mērīšanai.

Avoti: MLVV

mērkārts

1. Lata (garums - ~1 m) ar iedaļām ik pa 1 cm, kas kopā ar reperi nekustīgi nostiprināta ūdenslīmeņa postenī.

2. vēst. Mērrīkste.

Avoti: LPE, LE1

Merkato   vietv.

1. Merkato Sanseverīno - pilsēta Itālijā ("Mercato San Severino"), Kampānijas reģiona Salerno provincē, 22200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mērkavāt   apv.

1. Censties, mēģināt (ko darīt, veikt).

Avoti: KiV

mērkavuōt   apv., latg.

1. Mēģināt.

Avoti: TiA

merkaza   apv.

1. Mērkaziņa.

2. Sieviete, kas maisās citu runā, bet pati nevar neko skaidri izteikt.

Avoti: ME

mērkaza   apv.

1. Mērkaziņa.

Avoti: ĒiV

mērkaziņa   -as, s.

1. Tārtiņveidīgo kārtas sloku dzimtas suga ("Gallinago gallinago"), putns ar rūsganbrūnu apspalvojumu, garu, taisnu knābi, īsām kājām; tēviņš riesta lidojumā strauji pikē un izpleš astes spalvas, kas vibrē un rada kazas blējienam līdzīgu skaņu.

Avoti: LLVV

Merke   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Vidusjitlandes reģionā, 1520 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Merkendorfa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Merkendorf"), Bavārijas federālajā zemē, 2800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Mērkerka   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Meerkerk"), Dienvidholandes provincē, 3600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Merkeva   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Zēlandes reģionā, 1830 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

merkija   lat.

1. dsk. Aknu sūnu klases jungermanniju apakšklases ģints ("Moerckia"), Latvijā konstatēta 1 s.

Avoti: LD

Merkišbuholca   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Maerkisch Buchholz"), Brandenburgas federālajā zemē, 740 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mērklis   apv.; hip.

1. Lamuvārds sliktam bērnam.

Avoti: ME

mērklucīši   novec.

1. Garuma mēru etaloni mašīnbūvē, standarta komplekts satur 87 klucīšus, ko izmanto mērinstrummentu kalibrēšanai.

Avoti: LxE

mērknaibles   el.

1. Strāvmainis ar atveramu serdi līnijas vada apņemšanai; tām ir tikai viens ar ampērmetru savienots sekundārais tinums, bet primārā tinuma funkcijas veic serdes aptvertais līnijas vads ar mērāmo strāvu.

Avoti: ZTV

mērkoks   -a, v.

1. Koka stienis, arī plāksne, parasti ar garuma mērvienību iedaļām, (kā) mērīšanai.

// jūrn. Noteikta garuma iedaļās (parasti - 25 cm vai viena pēda) sadalīta un attiecīgi iekrāsota kārts dziļuma noteikšanai.

Avoti: LLVV, JūVM

Merkoljāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Mercogliano"), Kampānijas reģiona Avellīno provincē, 12300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mērks   apv.

1. Mārks.

Avoti: ViV

Merksema   vietv.

1. Antverpenes pilsētas rajons, tās ziemeļu daļā, kas senāk bija atsevišķa pilsēta, osta Šeldas-Māsas kanālu sistēmā, ~42000 iedzīvotāju.

Avoti: PZT

merkšēt   apv.

1. Radīt raksturīgas balss skaņas (par kazu).

Avoti: ViV

merkšķis   apv.

1. Pīta salmu sega lecektīm un logiem.

Avoti: ME, KV

mērkt   mērcu, mērc, mērc, pag. mērcu; trans.

1. Virzīt (ko) šķidrumā vai kādā masā, arī traukā ar šķidrumu, masu; arī gremdēt (1).

2. žarg. Sist.

Avoti: LLVV, Žrg

mērkties   mērcos, mērcies, mērcas, pag. mērcos;

1. Refl. --> mērkt.

Avoti: LLVV

Merkūbāna   vietv.

1. Pilsēta Bahreinā, 34300 iedzīvotāju (2001. g.).

Avoti: LpA

Merkulešti   vietv.

1. Pilsēta Moldovā, Floreštu rajonā, 2100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PuA

mērkums   apv.

1. Tas, kas tiek mērcēts.

Avoti: ME

merkuri-   novec.

1. Priedēklis divvērtīgā dzīvsudraba savienojumu apzīmēšanai.

Avoti: KV

merkuriālijas   novec.

1. Agrāk franču parlamentu sēdes pirmajā trešdienā pēc lielajām brīvdienām.

Avoti: SV33

merkuriālisms   novec.

1. Saindēšanās ar dzīvsudrabu; var būt akūta un hroniska.

Avoti: KV

merkurializācija   med.

1. Sifilisa ilgstoša ārstēšana ar mazām dzīvsudraba savienojumu devām.

Avoti: TM5

merkurijs   novec.

1. Dzīvsudrabs.

Avoti: SV33

Merkurijs

1. mit. Romiešu mitoloģijā - Majas dēls, tirdzniecības un daiļrunības dievs, dievu vēstnesis un mirušo dvēseļu pavadonis uz pazemes valstību.

2. novec. Merkurs - Saulei tuvākā planēta.

Avoti: Mit, SV33

Merkurja   vietv.

1. Merkurja Niražului - pilsēta Rumānijā, Murešas žudecā, 5600 iedzīvotāju (2011. g.).

2. Merkurja Sibiului - pilsēta Rumānijā, Sibiu žudecā, 3900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

merkuro-   novec.

1. Priedēklis vienvērtīgā dzīvsudraba savienojumu apzīmēšanai.

Avoti: KV

merkurogrāfija   -as, s.; parasti vsk.; poligr.

1. Iespiedums ar īpašām krāsām no metāla plātnēm, kas nesavienojas ar dzīvsudrabu.

Avoti: LLVV

merkurols   novec.

1. Dzīvsudraba preparāts; nukleīnskābes un dzīvsudraba savienojums.

Avoti: KV

merkurometrija   -as, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Ķīmiskās analīzes metode, kurā izmanto dzīvsudraba sāļu šķīdumu.

Avoti: LLVV

Merkurs

1. astr. Saulei tuvākā planēta, vidējais attālums no Saules - 57,9 mlj km, apriņķošanas laiks - 87,97 dienas, ekvatoriālais diametrs - 4878 km, masa - 0,055 Zemes masas.

2. mit. Romiešu mitoloģijā - tirdzniecības dievs; dievu vēstnesis un kalps; maģijas un astroloģijas zinātājs; arī Merkurijs.

Avoti: SV99, MaE

mērķaizdevums

1. Kredīts, ko banka ir piešķīrusi noteiktam mērķim.

Avoti: GrV

mērķauditorija   val.

1. Lasītāji vai klausītāji, kuriem konkrētais teksts adresēts.

Avoti: VsV

mērķdisks   inf.

1. Disks, kurā dati tiek ierakstīti vai pārkopēti no cita diska.

Avoti: D3

mērķdotācija   s.

1. Dotācija, kas atvēlēta noteiktam, konkrētam mērķim.

// jur. Valsts budžeta līdzekļi, kurus piešķir citiem budžetiem noteikta mērķa finansēšanai.

Avoti: MLVV, BFvL

Merķe   vietv.

1. Upe Lietuvā ("Merkys"), Nemunas labā krasta pieteka, izteka Baltkrievijā, Ašmjanu augstienes rietumu daļā, garums - 226 km.

Avoti: PZT, LpA

mērķēde   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Mērnieku ķēde (parasti 20 metrus gara) ar riņķiem abos galos.

Avoti: LLVV

mērķēklis   -ļa, v.

1. Ierīce, mehānisms šaujamieroču nomērķēšanai; tēmēklis.

Avoti: LLVV

mērķēklītis   -ša, v.

1. Mērķēkļa kustīgā daļa lodes sānnovirzes regulēšanai.

Avoti: LLVV

merķelieši

1. Amatas novada Nītaures pagasta apdzīvotās vietas "Merķeļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Merķeļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Amatas novada Nītaures pagastā.

Avoti: LC

mērķēšana

1. Tēmēšana.

2. Mērķplānošana - tirgzinības termins: ražotāju vai tirgotāju centieni noteiktai cilvēku grupai pārdot noteiktas preces, veicot pircēju loka izpēti un nodrošinot atbilstošu reklāmu.

Avoti: LPE, PL

mērķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; intrans.

1. Regulēt, nostādīt šaujamieroci tā, lai šāviena trajektorija ietu caur kādu punktu mērķī; regulējot, nostādot šaujamieroci šādā veidā, censties panākt, lai lode, šāviņš trāpītu kādā mērķa punktā.

// trans.

// trans.

// pārn.; sar. Domāt par kādu darbības mērķi, censties pēc kā.

2. Dot mājienu (kādam); likt saprast, likt manīt (kādam, ko); sacīt (uz kādu).

// trans.

Avoti: LLVV

mērķfinansējums   jur.

1. Pašvaldību izdevumu finansējums no: valsts budžetā paredzētajām mērķdotācijām; pašvaldību speciālo budžetu līdzekļiem; ieņēmumiem, kas gūti no pašvaldību un to institūciju sniegtajiem maksas pakalpojumiem; pašvaldību ņemtajiem ilgtermiņa aizņēmumiem; reģionālo fondu līdzekļiem.

Avoti: JtV

mērķfunkcija   mat.

1. Funkcija, kas skaitliski raksturo mērķtiecīgas darbības (piem., sistēmas parametru maiņas) kvalitāti.

Avoti: ZTV

mērķis   -ķa, v.

1. Apšaudē iznīcināmais, bojājamais objekts; tas, kurā jāraida kas izšauts, mests.

2. Tas, ko vēlas, cenšas īstenot, sasniegt; arī nolūks.

Bez mērķa— Bez (noteikta) mērķa, nolūka.

3. Vieta, objekts, kas jāsasniedz (piemēram, ejot, braucot).

// fizk. Distances, galapunkts (sporta sacensībās); finišs (2).

4. apv. Zvejniecībā vietas iezīmēšana, zīme, parasti bojas izskatā.

Avoti: LLVV, TlV

mērķizmaksas   ek.

1. Pieļaujamās izmaksas - produkta tirgus cenas un plānotās peļņas starpība.

Avoti: KsV

mērķleņķis   mil.

1. Artilērijā un jūras spēku ugunsatbalstā - mērķlīnijas un mērķa novērošanas līnijas krustošanās leņķis.

Avoti: MIL

mērķnoguldījums

1. Noguldījums bankā vai citā kredītiestādē konkrētam mērķim.

Avoti: GrV

mērķnorāde   mil.

1. Datu paziņojums par mērķa raksturu, izvietojumu un darbību.

Avoti: MIL

mērķorgāns   biol.

1. Tiecamorgāns - orgāns, kura šūnu membrānas ir īpaši jutīgas pret kādu konkrētu hormonu.

Avoti: CaF

mērķplānošana

1. Tirgzinības termins: ražotāju vai tirgotāju centieni noteiktai cilvēku grupai pārdot noteiktas preces, veicot pircēju loka izpēti un nodrošinot atbilstošu reklāmu.

Avoti: PL

mērķprogramma   -as, s.

1. Programma noteikta, konkrēta mērķa sasniegšanai, uzdevuma īstenošanai.

Avoti: LLVV

mērķšūnas   biol.

1. Orgānu vai orgānu sistēmu šūnas, uz kurām iedarbojas hormoni.

Avoti: CaF

mērķtiece   -es, s.; parasti vsk.; reti.

1. Mērķtiecība.

Avoti: LLVV

mērķtiecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mērķtiecīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mērķtiecīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas cenšas sasniegt noteiktu darbības mērķi, tāds, kas ko dara, veic saskaņā ar noteiktu darbības mērķi.

Avoti: LLVV

mērķtiecīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mērķtiecīgs, šīs īpašības konkrēta izpausme; mērķtiecība.

Avoti: LLVV

mērķtirgus

1. Tūrisma tirgvedībā izdalīts segments, uz ko tūrisma uzņēmumi orientē savus pakalpojumus, tas var būt gan noteikta teritorija, gan klientu grupa.

Avoti: TvV

mērķvaloda

1. val. Tulkošanā - valoda, kurā tiek tulkots teksts.

2. inf. Valoda, kurā tiek translēti pirmprogrammas priekšraksti; objektvaloda.

Avoti: VsV

mērķzona   mil.

1. Mērķis, ko veido teritorija vai zona, nevis atsevišķs punkts.

Avoti: MIL

Merla   vietv.; novec.

1. Merlo - upe Ukrainā.

Avoti: PZT, Wi

mērlaiki   apv.

1. Ļoti sens laika periods; ļoti seni laiki.

Avoti: ViV

merlangius   lat.

1. Mencu dzimtas ģints.

Merlangius merlangus— merlangs.

Avoti: LD

merlangs

1. Mencu dzimtas zivju suga ("Merlangius merlangus"), sasniedz 55 cm garumu, zvejas objekts, sastopama Baltijas jūras dienvidu daļā līdz Gotlandei.

Avoti: LEV

mērlata   -as, s.

1. Lata, parasti ar garuma mērvienību iedaļām, (kā) mērīšanai.

// ģeod. Ierīce vertikālo attālumu no punkta līdz vizūras līnijai mērīšana.

Avoti: LLVV, ĢmV

mērlenta   novec.

1. Mērlente.

Avoti: KV

mērlente   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Lente, parasti ar garuma mērvienību iedaļām, (kā) mērīšanai.

Avoti: LLVV

mērlineāls   -a, v.

1. Lineāls ar garuma mērvienību iedaļām (kā) mērīšanai.

Avoti: LLVV

mērlīnija   mil.; jūrn.

1. Jūras navigācijā - precīzi izmērīts un marķēts attālums, kas ļauj kuģim kalibrēt lagu.

2. Akvatorijas iecirknis, kas aprīkots kuģa ātruma mērīšanai, lagas korekcijai un kuģa dzenskrūves apgriezienu skaita atbilstības noteikšanai attiecīgam ātrumam.

Avoti: MIL

Merlins   mit.

1. Leģendārs burvis un pareģis Apaļā galda bruņinieku un karaļa Artura leģendās; Artura audzinātājs un skolotājs.

Avoti: SV08

mērlis   med.

1. Iegūtā imūndeficīta sindroms, ko izraisa cilvēka imūndeficīta vīruss.

Avoti: VE

mērlīste   būvn.

1. Līste (no tērauda, koka vai plastmasas) ar mērvienību iedaļām attāluma mērīšanai, diagonāles noteikšanai, taisnu līniju aizzīmēšanai.

Avoti: ZTV

Merlo   vietv.

1. Upe Ukrainas Harkovas un Poltavas apgabalā, Vorsklas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, PuA

merlons   novec.

1. Starpa uzmetumā starp divi šaujamiem lūkiem.

Avoti: SV33

merluccius   lat.

1. Mugurkaulnieku tipa zivju virsklases kaulzivju klases mencveidīgo kārtas ģints.

Merluccius bilinearis— heks.

Avoti: PDE

merlūza   -as, s.

1. Mencu dzimtas jūras zivs, kurai apakšžoklis ir garāks par augšžokli; biežāk sauc par heku (parastais heks, sudrabotais heks); gk. izplatīta Atlantijas okeānā.

Avoti: LLVV

mērmagazīna

1. Elektrisko lielumu mēru komplekts, ko lieto kāda noteikta elektriska lieluma (pretestības, induktivitātes, kapacitātes) dažādu vērtību reproducēšanai, kad ir nepieciešams tās precīzi mainīt vai regulēt.

Avoti: ZTV

mērmarka   ģeod.

1. Marka 3(3), ko izmanto precīzu mērījumu veikšanai fotogrammetriskajos instrumentos.

Avoti: ĢmV

mermeklis   apv.

1. Muļķis, lempis.

2. Kāds, kurš izliekas, ka strādā, bet patiesībā tikai traucē citiem.

Avoti: ME

mermeklis   apv.

1. Kauta liellopa galvas daļas atgriezumi.

Avoti: ME

mermeklis   apv., niev.

1. Runas orgānu kopums.

Avoti: KiV

mermelēt   apv.

1. Ātri un neskaidri runāt.

Avoti: KiV

mermelis   apv.

1. Kāds, kurš neskaidri runā.

2. Melīgs cilvēks.

Avoti: ME

mērmikrofons

1. Augstas kvalitātes mikrofons, ko izmanto precīzai akustiskā lauka mērīšanai un par etalonu citu mikrofonu relatīvās jutības noteikšanai.

Avoti: LPE

mērmikroskops

1. Optisks mērinstruments, kura vizējošā ierīce ir mikroskops.

Avoti: LPE

mērmuca   s.

1. Sens tilpuma mērs (piem., sāls daudzuma mērīšanai).

Avoti: MLVV

mērnēt   apv.

1. Ciest badu, noliesēt.

Avoti: LE

mērniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Nozare, kurā ar uzmērīšanas metodēm iegūst, apstrādā un attēlo ģeotelpiskos datus par atsevišķu objektu, piemēram, zemes gabalu, būvi un inženiertehniskām komunikācijām.

Avoti: LLVV, ĢmV

Mērnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Malienas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vidējciems) Salacgrīvas novada Ainažu pagastā.

Mērnieku dumbrāji— dabas liegums Piejūras zemienes Vidzemes piekrastē, Salacgrīvas novada Ainažu pagastā, ietilpst Ziemeļvidzemes biosfēras rezervātā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 61 ha, izveidots, lai aizsargātu slapjo platlapju mežu, kurā ir daudz vecu, cilvēka darbības neskartu meža biotopu, konstatētas retas augu un dzīvnieku sugas, ligzdo daudzas putnu sugas.

Mērnieku krāces— atrodas Salacas upē ~10 km uz austrumiem no Ainažiem, aizsargājams ģeoloģiskais objekts (kopš 1977. g.), kas ietver ar Burtnieku svītas iesarkano aleirolītu atsegumus (augstums - 2 m) Salacas labajā krastā.

Avoti: LC, LE1, LD

mērnieki

1. Salacgrīvas novada Ainažu pagasta apdzīvotās vietas "Mērnieki" iedzīvotāji.

2. dsk. Mērnieks.

Avoti: V1

mērnieks   -a, v.

1. v. Zemes ierīcības speciālists.

2. reti. Cilvēks, kas ko iemērī (kādā platībā).

3. apv. Dzīvnieks, kas atbilst noteiktam mēram, standartam.

4. vsk. Mērnieki.

Avoti: LLVV, ViV

merniski   apv.

1. Ļodzīgi, streipuļojot.

Avoti: ME

mero-   med.

1. Salikteņos norāda uz daļu.

Avoti: MSV

meroakrānija   med.

1. Iedzimts galvaskausa daļas trūkums.

Avoti: TM5

meroanencefālija   med.

1. Iedzimts smadzeņu daļas trūkums.

Avoti: TM5

meroblastisks   med.

1. Daļējs, nepilnīgs (par apaugļotas olšūnas drostalošanos); tāds, kas drostalojas nepilnīgi; daļējā drostalošanās raksturīga zivju, rāpuļu un putnu olšūnām ar lielu dzeltenuma daudzumu, kuras drostalojas tikai ap animālo polu.

Avoti: TM5

merodiastolisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz diastoles daļu.

Avoti: TM5

Meroe   vietv.

1. Senpilsēta Sudānā, Nūbijas tuksneša dienvidu daļā, Nīlas labā krasta salā, kas no VI gs. p. m. ē. līdz IV gs. vidū m. ē. bija kušītu Meroes valsts galvaspilsēta, tagad tempļu un piļu drupas.

Avoti: PZT

mērogatbilstība   ģeod.

1. Kartes satura elementu kvantitatīvs raksturojums ar zīmju izmēru.

Avoti: ĢmV

mērogkopētājierīce   tehn.

1. Kopēšanas ierīce, kas ļauj palielināt vai samazināt vajadzīgajā mērogā kopējamo attēlu saglabājot proporcijas.

mērogmaiņa   inf.

1. Datorgrafikā - izvēlētā loga vai grafiskā attēla palielināšana visa ekrāna lielumā.

Mērmaiņas lodziņš— neliels lodziņš aktīvā loga virsrakstjoslas augšējā labajā stūrī; noklikšķinot peli šajā lodziņā, palielinās aktīvā loga izmēri un lietotājs var redzēt visu tā saturu; pēc atkārtotas peles noklikšķināšanas logs atgūst savu iepriekšējo lielumu.

Avoti: ZTV

merogonija   novec.

1. Bezkodola olšūnas daļas sekmīga apaugļošana ar spermiju.

Avoti: KV

mērogošana   inf.

1. Grafiskā attēla palielināšanas vai samazināšanas process datorgrafikā, piem., fonta vai kāda izveidota zīmējuma lieluma maiņa.

2. Decimālā komata vietas noteikšana skaitļiem ar fiksētu vai peldošu komatu.

Avoti: D3

mērogs   -a, v.

1. Kartes, plāna u. tml. līnijas garuma attiecība pret attēlotās līnijas garumu dabā.

// pārn. Lielumu savstarpējās attiecības; detaļu savstarpējās attiecības.

Mēroga inversori— mehāniskas ierīces fototransformatoros, kas nodrošina ainas un projekcijas plakņu saistītos attālumus ar objektīva galveno plakni.

Cilvēka mērogs— cilvēka uztverei atbilstošs komfortabls lielums, lielumu attiecības.

// pārn. Tas, kas (ko) parāda, nosaka.

2. Apjoms, arī vēriens, plašums.

Avoti: LLVV, ĢmV

meroģenēze   med.

1. Vairošanās drostalojoties.

Avoti: TM5

merokoksalģija   med.

1. Sāpes augšstilbā un gūžas locītavā.

Avoti: MSV

merokrīns

1. Merokrīnie dziedzeri - dziedzeri, kuru šūnas vai šūnu daļas, izdalot sekrētu (sk. sekrēts), neiet bojā; pie merokrīnajiem dziedzeriem pieder lielākā daļa no cilvēka sviedru dziedzeriem.

Avoti: SV69

meroloģija   med.

1. Anatomijas nozare, kas pētī elementāros audus.

Avoti: TM5

meromēlija   med.

1. Iedzimts kādas locekļu daļas trūkums, piem., adaktilija.

Avoti: TM5

meromikrosomija   med.

1. Nenormāli maza kāda ķermeņa daļa.

Avoti: TM5

meromorfa

1. Meromorfa funkcija - kompleksā mainīgā analītiska funkcija, kuras vienīgie singulārie punkti ir poli; piem., visas racionālās funkcijas, tg, gamma funkcija.

Avoti: EV

meromorfoze   med.

1. Zaudētas ķermeņa daļas nepilnīga atjaunošanās.

Avoti: TM5

meronekrobioze   med.

1. Šūnu atmiršana.

Avoti: TM5

Meroni   vietv.

1. Lielie Meroni - apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Lilī Meroni— Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Lielie Meroni" nosaukums latgaliski.

2. Mazie Meroni - apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Lazdukalna pagastā.

Mozī Meroni— Rugāju novada Lazdukalna pagasta apdzīvotās vietas "Mazie Meroni" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

meronīmija   val.

1. Attieksmes starp vārdiem, kas nosauc daļu un veselo.

Avoti: VsV

meronīms   val.

1. Vārds, kas nosauc cita vārda nosauktās reālijas daļu.

Avoti: VsV

meroparestēzija   med.

1. Daļēja parestēzija.

2. Augšstilba parestēzija.

Avoti: TM5

Merope   mit.

1. Grieķu mitoloģijā - titāna Atlanta un okeanīdas Pleiones meita, viena no plejādām.

Avoti: Mit

meropidae   lat.

1. Kukaiņdzeņu dzimta.

Avoti: LD

meropija   med.

1. Daļējs aklums.

Avoti: TM5

merops   lat.

1. Kukaiņdzeņu dzimtas ģints.

Merops apiaster— bišudzenis jeb Eiropas kukaiņdzenis.

Avoti: LD

merorahishīze   med.

1. Iedzimta šķeltne vienā norobežotā mugurkaula daļā.

Avoti: TM5

merosistolisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz sistoles daļu.

Avoti: TM5

meroskopija   med.

1. Frakcionēta sirds auskultācija; sirds cikla fāžu atsevišķa auskultācija.

Avoti: TM5

merosmija   med.

1. Daļējs ožas maņas zudums; dažu smaržu uztveres zudums.

Avoti: TM5

merospermija   novec.

1. Parādība, kad spermijs gan iekļūst olšūnā, bet tā galviņa sašķīst, kodolam aizejot bojā, un olšūna vienīgi ar pašas kodolu izveidojas par jaunu organismu.

Avoti: KV

merosporangijs

1. Cilindrisks zigomicēšu orgāns, kura saturs sadalās sporās.

Avoti: LD

merostomati

1. Bezmugurkaulnieku klases dzīvnieki; to mūsdienu pārstāvji ir zobenastes, kas dzīvo tropu jūrās.

Avoti: SV69

merostotisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz kaula daļu.

Avoti: TM5

Merošova   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē, 4300 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1354. g.

Avoti: Wi

mērot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Iet, braukt (kādu gabalu, attālumu); mērīt (2).

Mērot (retāk mērīt) soļus— iet, staigāt kādu gabalu.

Mērot (retāk mērīt) ceļu— iet, braukt.

2. Mērīt (1).

// pārn. Atklāt, novērtēt (kā) patieso vērtību, nozīmi.

// pārn. Vērtējot salīdzināt.

Avoti: LLVV

mērotāji   novec.

1. Sens Rīgas latviešu amats, sāls nesēju un viņu priekšteču krāvēju amata turpinājums, kas plauka līdz 1870. g., kad rāte atļāva lietot firmām savus svarus, pastāvēja kā svērāju amats līdz pat 1940. g.

Avoti: KV

mērotājs   -a, v.

1. Darītājs --> mērot.

2. v. Mērītājs (2).

Avoti: LLVV

mēroties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Sacensties (piemēram, prasmē, atjautībā, fiziskā spēkā).

Avoti: LLVV

merotomija   med.

1. Vienšūnas organismu vai šūnu sagriešana daļās, lai izpētītu atsevišķo daļu funkcionālo nozīmi.

Avoti: TM5

merotrichia   lat.

1. Hloromonādaļģu nodalījuma ģints.

Merotrichia capitata— hloromonādaļģu suga.

Avoti: LD

Merovingi   vēst.

1. Vecākā franku valsts karaļu dzimta (486.-752. g.).

Avoti: SV33

merozigota   -as, s.; biol.

1. Zigota, kas satur recipienta genomu un daļu donora genoma.

Avoti: ĢT

merozoīts

1. Šizogonijā radies īpatnis - sporozoītu dalīšanās procesa rezultāts, no kura noteiktos apstākļos var rasties gameta.

Avoti: LD

mērpārveidotājs

1. Mērīšanas līdzeklis, kas mērījuma rezultātu pārveido tālākai pārveidošanai, pārraidīšanai, apstrādei un izmantošanai kontroles un vadības sistēmai piemērotos signālos (bet ne tiešai nolasīšanai).

Avoti: EV

mērplāksnītes

1. Mēri garuma vai leņķa noteikšanai.

Avoti: EV

mērprieve   novec.

1. Mēraukla.

Avoti: KV

mērpuķe   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

mērpuķes   apv.

1. Parastais pelašķis ("Achillea millefolium").

Avoti: Aug2

mērpulkstenis   -ņa, v.

1. Pulksteņindikators.

Avoti: LLVV

mērrīks   -a, v.

1. Rīks (kā) mērīšanai.

Avoti: LLVV

mērrīkste   vēst.

1. Vēsturisks garuma mērs, ko lietoja ģeodēzijā, minēta 1232. g. Rīgas patrimoniālā apgabala zemju uzmērīšanas rīkojumā, bet nav precīzu ziņu par reālo garumu, domājams, ka lietota flāmu mērrīkste, 16.-17. gs. Vidzemē lietoja 7, 7,5 un 10 Rīgas olektis garu mērrīksti (~376, 403 un 537,5 cm).

Flāmu mērrīkste— = 8 olektis = 16 pēdu = ~430 cm.

Prūsijas mērrīkste— ~432 cm.

Reinzemes mērrīkste— ~377 cm.

Avoti: LE1

mērruka   apv.

1. Mārrutks; mārruka.

2. Šī garšauga sakne.

Avoti: ViV

mērrutki   apv.

1. Mārrutks ("Amoracia rusticana").

Avoti: Aug2

mērrutkis   apv., hip.

1. Mārrutks ("Amoracia rusticana").

Avoti: Aug2

mērrutks   apv.

1. Mārrutks ("Amoracia rusticana").

Avoti: Aug2

mērs   -a, v.

1. Tas (piemēram, lielums, vērtība, parādība), ar kuru salīdzina, kvantitatīvi raksturojot (ko); arī mērvienība.

Metriskā mēru sistēma— metriskā mērvienību sistēma.

2. Priekšmets garuma mērīšanai.

3. Mēraukla; arī kritērijs.

4. Apjoms, daudzums; pakāpe, robeža.

Augstākā mērā— augstākajā pakāpē.

Collu mērs— collmērs.

Lielākā vai mazākā mērā— vairāk vai mazāk.

Mazākā mērā— mazāk.

Mēra attieksme— gramatiska attieksme, kas atspoguļo darbības vai īpašības apjomu, pakāpi.

Mēra izjūta (arī sajūta)— spēja apzināties savas rīcības, izturēšanās atbilstību kādām normām.

Lielā mērā— lielā, ievērojamā pakāpē.

Nelielā mērā— mazliet.

Ievērojamā mērā— ievērojami (4).

Ne mazākā (arī ne mazākajā) mērā— nemaz, it nemaz.

(Pacietības) mērs ir pilns— saka, ja vairs nespēj, negrib paciest, pārdzīvot (ko nevēlamu).

Pilnā mērā— pilnīgi.

Pienācīgā mērā— pietiekami; diezgan (2).

Zināmā mērā— Diezgan (1).

5. Sens tilpuma mērs Baltijā; 1 mērs = 1,5 Rīgas pūri; 1 Rīgas pūrs = 68,75 l.

Zināt mēru— apzināties savas rīcības, izturēšanās atbilstību kādām normām.

Avoti: LLVV

mērs   -a, v.

1. Vietējās pašvaldības vadītājs.

Avoti: LLVV, LeK-1-16/5

Mersa   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Moers"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 103100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

mērsaknes   apv.

1. Tūsklapes ("Petasites").

Avoti: Aug2

mersalils   med.

1. C13H16HgNNaO6, diurētisks dzīvsudraba savienojums; lieto kombinācijā ar teofilīnu sekundārās tūskas ārstēšanai, piem., kardiorenālu slimību, nefrozes, aknu cirozes gadījumā.

Avoti: TM5

Mersāmatrūha   vietv.

1. Pilsēta Ēģiptes ziemeļrietumos, Matrūhas muhāfazas administratīvais centrs, zvejas osta Vidusjūras krastā, 68300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT

Mērsburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Meersburg"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 5600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Merseda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Merced"), Kalifornijas štatā, 81700 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Mersedario   vietv.

1. Virsotne Andu kalnos, Argentīnā, augstums - 6770 m vjl., ceturtā augstākā virsotne Dienvidamerikā.

Avoti: LpA

Mersedesa   vietv.

1. Pilsēta Urugvajā, Sorjano departamenta administratīvais centrs, 42000 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

mersedess

1. Vācu firmas "Mercedes-Benz" ražota vieglā automašīna.

merserizācija   -as, s.

1. tekst. Nostiepta kokvilnas auduma vai dzijas īslaicīga apstrādāšana ar koncentrētu nātrija hidroksīda šķīdumu 16-20 Celsija grādu temperatūrā, lai iegūtu spīdumu un palielinātu krāsošanās spēju.

2. Viena no viskozes ražošanas operācijām, kurā celulozi apstrādā ar koncentrētu sārmu 20-60 Celsija grādu temperatūrā.

Avoti: EV

merserizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.; tekst.

1. Apstrādāt (celulozes šķiedru, kokvilnas diedziņus, audumu) ar stipru sārma šķīdumu.

Avoti: LLVV

Mersina   vietv.

1. Pilsēta Turcijas dienvidos ("Mersin"), ila administratīvais centrs, 624000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: LpA, PuA

mersis   žarg.

1. Mersedess - vācu firmas "Mercedes-Benz" ražota vieglā automašīna.

Avoti: SLG

Mērsisaida   vietv.

1. Grāfiste Lielbritānijā ("Merseyside"), Anglijas rietumu daļā, administratīvais centrs - Liverpūle, platība - 645 kvadrātkilometri, 1416800 iedzīvotāju (2017. g.).

Avoti: Wi

mērskaitlis   -ļa, v.

1. Nenosaukts skaitlis, kas izsaka, cik reizes mērījamais lielums ir lielāks par mērvienību.

Avoti: LLVV

mērsloksne   novec.

1. Mērlente.

Avoti: KV

mērspieķis   lopk.

1. Centimetros iedalīts metāla vai cita materiāla stienis dzīvnieka ķermeņa garuma, platuma un augstuma mērīšanai; uz stieņa ir atsevišķas skalas katram parametram.

Avoti: ZTV

mērsradznieki

1. Mērsraga novada apdzīvotās vietas "Mērsrags" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mērsrags   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) tāda paša nosaukuma novadā (līdz 2009. g. - Talsu rajonā, 2009.-2010. g. Rojas novadā) 42 km no Talsiem, izveidojusies bijušās muižas "Markgrafen" teritorijā, vēstures avotos pirmo reizi minēta 1495. g. kā "Mergera", vēlāk kā "Mārgrube", novada centrs.

2. Mērsraga novads - nodibināts 2010. g. beigās atdaloties no Rojas novada un patstāvīgu darbu uzsāk 2011. g. janvārī, ietver tikai bijušo Mērsraga pagastu, robežojas ar Tukuma, Talsu un Rojas novadu, kā arī ar Rīgas jūras līci.

3. vēst. Mērsraga pagasts - pagasts Rojas novadā 2009.-2010. g. un Talsu rajonā līdz 2008. g., tagadējā Mērsraga novada robežās; pagasts dibināts 1918. g. un sākotnēji ietvēra arī Upesgrīvu, 1925. g. nodibināts Upesgrīvas pagasts, bet 1990. g. atjaunotajā Mērsraga pagastā iekļauta lielākā daļa pirmskara Upesciema pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Mērsraga pagasta teritorijas iekļauta tagadējā Ķūļciema pagastā; bijušais nosaukums vāciski - Markgrafen.

4. Zemesrags Rīgas līča piekrastē, Mērsraga novadā, otrs lielākais zemesrags (aiz Kolkasraga) Latvijā, raksturīgi lieli akmeņi krāvumi jūras krastā un jūrā.

Mērsraga jūras piekrastes ornitoloģiskais liegums— izveidots 1987. g., lai aizsargātu ligzdojošos un caurceļojošos putnus, platība - 51 ha.

5. Mērsraga mulda - ziemeļu-dienvidu virzienā orientēta vaga Rīgas līcī uz ziemeļaustrumiem no Mērsraga, ~10 km attālumā no krasta, dziļums - 66 m (dziļākā vieta Rīgas līcī), garums - ~5 km, platums - ~1 km, apkārtnē dziļums - 35-40 m.

Avoti: LPag, LC, LE1, LD

mērstieples

1. Precīzi kalibrēta diametra stieples, ko lieto trijstūrvītnes vidējā diametra precīzai noteikšanai un mazu moduļu zobrata zobu kontūras pārbīdes kontrolei netiešajā mērīšanā.

Avoti: LPE

mērstūrenis

1. Stūrenis - instruments, ko lieto detaļu virsmu savstarpējas perpendikularitātes pārbaudei (un aizzīmēšanai).

Avoti: EV

meršķis   apv.

1. Pīta salmu sega lecektīm un logiem.

Avoti: KV

Merta   mit.

1. Ēģiptiešu mitoloģijā - mūzikas un dziedāšanas dieviete, dieviem veltīto himnu dziedātāju aizgādne.

Avoti: Mit

mērtehnika   -as, s.

1. Mērīšanas tehnika.

Avoti: LLVV

mertelis   novec.

1. Java, cements, kopā sajaukts ar kaļķiem un smiltīm.

Avoti: SV33

mērtelis   apv.

1. Mētelis.

Avoti: ME

mertensia   lat.

1. Mertensija.

Mertensia asiatica— Āzijas mertensija.

Mertensia sibirica— Sibīrijas mertensija.

Mertensia virginica— Virdžīnijas mertensija.

Avoti: DaE

mertensija   bot.

1. Skarblapju dzimtas ģints ("Mertensia"), dekoratīvas puķes, līdzīgas neaizmirstulēm, ar intensīvi ziliem ziediem.

Āzijas mertensija— mertensiju suga ("Mertensia asiatica").

Sibīrijas mertensija— mertensiju suga ("Mertensia sibirica").

Virdžīnijas mertensija— mertensiju suga ("Mertensia virginica").

Avoti: DaE

Mērtertidvila   vietv.; novec.

1. Mērtirtidvila - pilsēta Lielbritānijā, Velsā.

Avoti: PZT

Mērtirtidvila   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā, Velsas dienvidos ("Merthyr Tydfil"), 69900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PZT

mērtilts

1. Elektromēraparāts, kura elementi slēgti tilta shēmā un kura darbības pamatā ir elektrisko lielumu salīdzināšanas metode.

Avoti: ZTV

mertiolāts   med.

1. C6H4(COONa)SHgC2H5, bakteriostatisks un fungistatisks līdzeklis; bioloģisko preparātu konservants.

Avoti: TM5

Mērtlbīča   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Myrtle Beach"), Dienvidkarolīnas štatā, 30000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

mērtransformators   el.

1. Transformators, ko lieto maiņstrāvas mēraparātu diapazona paplašināšanai, arī mēraparātu elektriskai atdalīšanai no augsta sprieguma augstsprieguma tīklos, radot apkalpes personālam drošus darba apstākļus.

Avoti: ZTV

mērtrauks   -a, v.

1. Trauks (kā) mērīšanai.

Avoti: LLVV

mertvecs   žarg.

1. Piedzēries.

Avoti: KZ

Meru   vietv.

1. Pilsēta Kenijā, 42700 iedzīvotāju (1999. g.).

2. Darbīgs vulkāns Austrumāfrikas plakankalnē (angļu val. "Meru"), Tanzānijā, saplūst ar Kilimandžāro vulkānu masīvu, augstums - 4566 m, virsotnē - kaldera (diametrs - 10 km, dziļums - līdz 1300 m).

Avoti: LpA, LģE, PZT

Meru   mit.

1. Senindiešu mitoloģijā - milzīgs zelta kalns, zemes un Visuma centrs, ap kuru griežas saule, mēness, planētas un zvaigznes, kalnā dzīvo augstākie dievi, Ganga no debesīm vispirms plūst uz šo kalnu un tikai pēc tam lejup uz zemi.

Avoti: Mit

merulācija   med.

1. Dalīšanās, drostalošanās.

Avoti: TM5

merulius   lat.

1. Merulius domesticus - slapjās ēku piepes jeb branta "Serpula lacrymans" nosaukuma sinonīms.

2. Merulius lacrymans - slapjās ēku piepes jeb branta "Serpula lacrymans" nosaukuma sinonīms.

3. Merulius molluscus - konioforu dzimtas sugas "Leucogyrophana mollusca" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

mērutki   apv., hip.

1. Mārrutks ("Amoracia rusticana").

Avoti: Aug2

mērutks   apv.

1. Mārrutks ("Amoracia rusticana").

Avoti: Aug2

Merva   vietv.

1. Viena no vecākajām Vidusāzijas pilsētām Turkmenistānā, Murgabas krastos, senās Margianas centrs, kas attīstījās no I gt. vidus p. m. ē., lielāko uzplaukumu sasniedza XI-XII gs, mongoļi nopostīja 1222. g., saglabājušās pilis, sultāna Sandžāra mauzolejs u. c. celtnes.

2. vēst. Mari - pilsēta Turkmenistānā, tās nosaukums līdz 1937. g.

Avoti: PZT

Mervede   vietv.

1. Nive Mervede - upe Nīderlandē, Reinas lejteces atzara Vālas nosaukums lejpus Māsas ietekas attekām starp salām.

Avoti: PZT

merveilleuse   novec.

1. Francijā 18. gs. beigās nosaukums sievietei, kas dūrās acīs ar pārspīlētu modi: grieķu tunikas atdarinājumu vai kupliem brunčiem.

Avoti: KV

merveilleux   novec.

1. Zīda audums.

Avoti: KV

mērvienība   -as, s.

1. Fizikāla lieluma noteikta vērtība, kuru izmanto, lai skaitliski raksturotu mērīšanas procesu vai rezultātu.

Mērvienību sistēma— sistēma, kurā dažas mērvienības ir pieņemtas par pamatvienībām, bet pārējās ir definētas, pamatojoties uz fizikālām likumsakarībām.

Starptautiskā mērvienību sistēma— mērvienību sistēma, kuras pamatvienības ir metrs, kilograms, sekunde, ampērs, kelvins (Kelvina grāds), kandela un mols.

Metriskā mērvienību sistēma— mērvienību sistēma, kuras pamatvienības ir metrs un kilograms un kurā atvasinātās mērvienības iegūst, reizinot vai dalot pamatvienību ar skaitli 10 kādā pakāpē.

Mērvienības etalons— materiāls mērs, mērīšanas līdzeklis, atsauces materiāls (mēra vai mērierīču komplekta pirmais paraugs) vai mērīšanas sistēma, kas paredzēta mērvienības lieluma noteikšanai, realizēšanai, saglabāšanai vai reproducēšanai.

Avoti: LLVV

mervinīts   tehnol.

1. Magneziālo ugunsizturīgo materiālu sastāvdaļa.

Avoti: ZTV

merx   novec.

1. Romiešu tiesībās pirkuma objekta apzīmējums.

Avoti: KV

Merzeburga   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Merseburg am Saale"), Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, 33400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, LpA

Merzifona   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Merzifon"), Amasjas ilā, 54700 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mērzīme   jūrn.

1. Apmērīšanas marka uz jahtas (kuģa) takelāžas detaļām un klāja.

Avoti: JūVM

Meržova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Briģu pagastā.

Avoti: LC

mes   apv.

1. Mēs.

Avoti: ME

mēs   ģen. mūsu, dat. mums, akuz. mūs, instr. ar mums, lok. mūsos; vietn. (dsk. 1. pers.).

1. pers. vietn. Runātājs (rakstītājs) kopā ar kādu vai kādiem (attiecībā pret citiem).

2. ģen., pieder. vietn. Tāds, kas pieder, piemīt runātājam (rakstītājam) kopā ar kādu vai kādiem (attiecībā pret citiem).

Mūsu dienas, arī mūsu laiki (arī laiks), arī tagadējie laiki— mūsdienas.

Avoti: LLVV

mesa   -as, s.

1. rel. Mise.

2. mūz. Vairākdaļīgs vokāls vai vokāli instrumentāls reliģiska satura skaņdarbs - katoļu liturģijas mūzikas daļa.

3. Plašs, parasti starptautisks, gadatirgus.

4. ģeogr. Neliela galdaugstiene, plato, plakankalne, kas veidojusies erozijai saposmojot plašus lavas plato.

Avoti: LLVV

mesa   žarg.

1. Somu duncis, duncis, nazis.

Avoti: KZ

Mesa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mesa"), Arizonas štatā, 464700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Centrālā Mesa - Meksikas kalnienes dienvidu daļa ("Mesa Central"), Meksikā, 2000-2400 m augsts lavas plato ar vulkānu konusu virsotnēm.

Avoti: WA16, LpA

Mesabi   vietv.

1. Kalnu grēda Lorensa augstienē ("Mesabi Range"), ASV, uz rietumiem no Augšezera, augstums - līdz 611 m, dzelzs rūdas atradnes.

Avoti: PZT

mesalieši   novec.

1. Dažādu reliģisku sabiedrību locekli, kuras dibinājās 4. gadsimtenī; vientuli mūki dažos kristīgos klosteros Sīrijā, Armēnijā un Mazāzijā.

Avoti: SV33

Mesalīna

1. Romas imperatora Klaudija sieva, pazīstama ar savu varaskāri, viltību un izvirtību.

2. pārn. Izvirtusi sieviete.

Avoti: SV69

mesalīnisms

1. Sievietes dzimumizlaidība, nekontrolēta tieksme pēc jutekliskas baudas.

Avoti: MV

mesalīns   novec.

1. Smalks zīda audums sieviešu tērpiem.

Avoti: KV

mesalliance   novec.

1. Precības divu kārtas ziņā nevienādu personu starpā.

Avoti: KV

mesāpiji   novec.

1. Sena illiriešu tauta dienvidaustrumu Itālijā un Kalabrijā, kas asimilējās ar romiešiem ap 1. gs. p. m. ē.

Avoti: KV

mesas

1. Nelielas galdaugstienes, kas veidojušās, erozijai saposmojot plašus lavas plato.

Avoti: SV08

mesažerija   novec.

1. Transporta un ceļojumu biedrība Francijā un Beļģijā.

Avoti: SV33

Mescheneeken   vietv., vēst., vācu val.

1. Mežnieku muiža, kas atradās Liepājas apriņķa Grobiņas pagastā.

Avoti: KV

Mesdžedesoleimana   vietv.; novec.

1. Masdžedsoleimāna - pilsēta Irānā.

Avoti: PZT

mese   -es, dsk. ģen. -šu, s.; jūrn.

1. Kuģa telpa, kur ēd un brīvā laikā uzturas kuģa virsnieki.

Avoti: LLVV

mese

1. Plašs, parasti starptautisks gadatirgus.

2. novec. Mise 1.

Avoti: SV99, LME

mese   žarg.

1. Nekārtība; netīrība.

Avoti: Žrg

Meselau   vietv., vācu val.

1. Mēdzūla.

2. Mēdzūlas muiža, kas atradās Madonas apriņķa Mēdzūlas pagastā.

Avoti: FV

mēsele   apv.

1. Tērauda kalts.

Avoti: ME

mesembriantēmas

1. Pusdienas ziedu dzimtas lakstaugi un puskrūmi, kas izplatīti galvenokārt Āfrikas dienvidos.

Avoti: SV69

mesembryanthemaceae   lat.

1. Pusdienziežu dzimtas "Aizoaceae" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

mesembryanthemum   lat.

1. Pusdienziežu dzimtas ģints.

Mesembrianthemum criniflorum— mārpuķīšu pusdienziedes "Dorotheantus bellidiformis" nosaukuma sinonīms.

Mesembrianthemum crystallinum— kristālu pusdienziede.

Mesembrianthemum pyropaeum— zālainās pusdienziedes "Dorotheantus gramineus" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

mesendžers   jūrn.

1. Speciāla trose, piem., traļa pievilkšanai.

Avoti: SV99

mesendžers   žarg.

1. Īsziņu sūtīšanas sistēma.

Avoti: SLG

Mesene   vietv.

1. Pilsēta Beļģijā (fr. "Messines", Nl., vācu "Mesen"), Flandrijas reģiona Rietumflandrijas provincē, 950 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mesers   žarg.

1. Nazis, somu duncis, duncis.

Avoti: Žrg, KZ

meseta   ģeogr.

1. Platformas veida virsas lielformas Ibērijas pussalā.

Avoti: KV

Meshetija   vietv.

1. Vēsturisks novads Gruzijas dienvidrietumos, Kūras augšteces apvidū, kas IX gs. bija Taoklardžetas valsts centrs (daudzi vēsturnieki to uzskata par Gruzijas nacionālās kultūras šūpuli), XVI gs to iekaroja turki, 1829. g. iekļāva Krievijā.

2. Meshetijas grēda - Mazā Kaukāza rietumu daļa, starp Melno jūru rietumos un Kūru austrumos, Gruzijā, garums - 150 km, augstums - līdz 2850 m.

Avoti: PZT

meshi

1. Meshetijas turki, etniska grupa, Meshetijas novada Gruzijas DR pamatiedzīvotāji; runā turku valodā, arī gruzīnu valodā, reliģija - Islāms.

Avoti: EV

mesiāde   novec.

1. Dziesma par mesiju, reliģiskā epa "Messias" nosaukums.

Avoti: KV

mesiānisms   -a, v.; parasti vsk.; rel.

1. Ticība mesijam.

Avoti: LLVV

mesidors

1. 1793. g. Konventa ievestā franču republikāniskā kalendāra desmitais mēnesis (no 19.-20. jūnija līdz 18.-19. jūlijam).

Avoti: SV69

mesidothea   lat.

1. Mesidothea entomon - grēvju dzimtas sugas "Saduria entomon" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

mesidžs

1. Vēstījums; lugas, stāsta, romāna galvenā tēma, kodolīgs satura atsegums.

2. Ziņa; īsziņa.

Avoti: PL

mesija   ģen. -as, dat. -am, v.; rel.

1. Senebreju valodas vārds ar nozīmi "svaidītais", ko attiecina uz cilvēku, kuru Dievs izvēlējies par valdnieku; jūdaismā - dieva apsolītais glābējs; kristiānismā - Jēzus Kristus; islāmā - mahdī.

Avoti: LLVV

Mesīna   vietv.

1. Pilsēta Itālijā, Sicīlijas reģionā, Sicīlijas salas ziemeļaustrumos, provinces administratīvais centrs, 242100 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Province Itālijā ("Provincia di Messina"), Sicīlijas reģionā, platība - 3247 kvadrātkilometri, 651900 iedzīvotāju (2012. g.).

3. Mesīnas šaurums - atrodas starp Apenīnu pussalu un Sicīlijas salu (it. val. "Streto di Messina"), savieno Jonijas un Tirēnu jūru, garums - 33 km, platums - 3-22 km, lielākais dziļums - 1220 m, plūdmaiņas - līdz 0,6 m.

Avoti: LpA, Wi, PuA, LģE

Mesine   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Peloponesas perifērijā, 6300 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

Mesingene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Moessingen"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 19600 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mesintelligence   fr.

1. Nesaskaņas, pārpratums.

Avoti: KV

mesiņš   žarg.

1. Īsziņa.

Avoti: SLG

mesirs   novec.

1. Senējs franču goda tituls augstām personām.

Avoti: SV33

mesjē   nelok., v.

1. Pieklājības forma, ko lieto, uzrunājot vīrieti vai runājot par viņu (zemēs, kur runā franču valodā).

Avoti: LLVV

meska   apv.; hip.

1. Jauns vīrietis; mesks.

Avoti: ME

meskalīns

1. Psihoaktīva viela (pejots), ko iegūst no meskala jeb pejotkaktusa pumpuriem, stimulants un halucinogēns, ražo arī sintētiski.

Avoti: PL

meskals

1. novec. Degvīns, ko Vidusamerikā taisa no meksikāņu nacionālā dzēriena pulkes ("pulque") vai arī no agaves lapām.

2. sar. Pejotkaktuss.

Avoti: KV

Meskirhe   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Messkirch"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 8150 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Meskīta   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mesquite"), Nevadas štatā, 17000 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Mesquite"), Teksasas štatā, 144400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

mesks   apv.; hip.

1. Jauns vīrietis.

Avoti: ME

mēslaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Vieta, kur novieto atkritumus; arī izgāztuve.

Avoti: LLVV

mēslains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz mēslu (1).

2. Tāds, kur ir daudz atkritumu, gružu.

Avoti: LLVV

mēslaiņš   apv.

1. Ar mēsliem notriepts, piemēslots, netīrs.

Avoti: ĒiV

mēslaite   apv.

1. Mēslaine.

Avoti: ME

mēslājs   apv.

1. Mēslaine.

Avoti: LV93

mēslājums   apv.

1. Mēslojums.

Avoti: KiV

mēslāt   apv.

1. Mēslot.

Avoti: KiV

mēslāties   apv.

1. Būt tādai, kurai izdalās gļotas no dzemdes (parasti par govi).

Avoti: KiV

mēslene

1. dsk. Himēnijsēņu klases atmateņu rindas dzimta ("Bolbitiaceae"), sēnes ir saprofītiskas, gk. sastopamas ceļmalās, zālājos, mēslainēs, dažas sugas mežā uz koksnes, ~70 s., Latvijā konstatētas 3 ģintis, 6 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Bolbitus"), Latvijā konstatēta 1 suga.

Dzeltenā mēslene— mēsleņu suga ("Bolbitus vittellinus").

3. apv. Mēslaine.

Avoti: LD, LE1

mēslenīca   -as, s.; apv.

1. Mēslaine.

Avoti: LLVV

mēslenis

1. dsk. Vaboļu kārtas skarabeju dzimtas ģints ("Onthophagus"), plaši izplatītas rajonos ar siltu, sausu klimatu, Latvijā konstatētas 6 sugas, no kurām lielākā daļa ir ļoti reti sastopamas.

2. novec. Dubļmīlis - ūdensmīļu dzimtas ģints.

Avoti: LD

mesli   -u, v.; tikai dsk.

1. vēst. Kopīgs nodoklis (pirmatnējā kopienā, verdzības iekārtā un feodālisma sākuma posmā), ko ievāca no pakļauto teritoriju iedzīvotājiem.

// pārn. Pakļaušanās, padošanās, arī piekāpšanās (kam).

Maksāt meslus— padevīgi, piekāpjoties, pakļaujoties darīt (ko).

2. novec. Kociņi zīlēšanai; metamie kauliņi; mesls.

3. Viens no veidiem, kā pārstrādātājs iegūst izejvielas, neizdodot līdzekļus, pēc tam gala produktu atdodot piegādātājam un saņemot no tā samaksu par pārstrādi.

Avoti: LLVV, KV, SbV

mēsli   -u, v.; sar. arī vsk.

1. Dzīvnieku ekskrementi; lauksaimniecības dzīvnieku ekskrementi, arī šādu ekskrementu un pakaišu sajaukums, ko izmanto augsnes mēslošanai; kūtsmēsli.

Mēslu slieka— slieka, kas uzturas mēslu un komposta kaudzēs.

Mēslu tārps— mēslu slieka.

Mēslu muša— zila vai zaļa muša, kuras kāpuri attīstās gaļā, līķos, mēslos (piemēram, gaļas muša, līķu muša).

2. pārn.; vienk. Nepatikšanas.

Mēslos līdz ausīm— būt lielās nepatikšanās.

3. Mēslojums.

Mākslīgie mēsli— minerālmēsli.

Kompleksie mēsli (arī minerālmēsli)— minerālmēsli, kas satur divas vai vairākas augu barības vielas.

Organiskie mēsli— svaigi vai bioloģiskās norisēs pārveidoti augu vai dzīvnieku izcelsmes organisko vielu maisījumi, ko izmanto augsnes mēslošanai.

Jūras mēsli— aļģes, kas tiek izskalotas jūras krastā un ko izmanto augsnes mēslošanai.

Tiešie mēsli— mēsli, kas satur augam vajadzīgās barības vielas.

Netiešie mēsli— mēsli, kuru sastāvdaļas augi neizmanto par barības vielām, bet kuri uzlabo augsnes īpašības, palielinot tās auglību.

4. Atkritumi (1).

5. arī vsk.; vienk. Tas, kas ir nevērtīgs, nederīgs.

// pārn. Nožēlojams, zemu vērtējams cilvēks.

Avoti: LLVV, SLG

mēsliene   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Mēslaine.

Avoti: LLVV

mēsliens   apv.

1. Mēslaine.

Avoti: LV93

meslīgs   apv.

1. Auglīgs, ienesīgs.

Avoti: ME

meslinieks   -a, v.; vēst.

1. Meslu devējs.

Avoti: LLVV

mēslinieks   apv.

1. Mēslu, atkritumu izvadātājs.

Avoti: LV93

meslīns   apv.

1. Vērsis; parasti kā lamuvārds.

Avoti: ME

mesliņš   apv.

1. Vērsis; parasti kā lamuvārds.

Avoti: ME

meslis   apv.

1. Tauka, resna dzīva radība.

Avoti: ME

meslis   apv.

1. Kāju soliņš; mesls.

Avoti: KV

mēslis   apv.

1. Mēzējs.

Avoti: ME

mēslmuša

1. Kukaiņu klases divspārņu kārtas mušveidīgo apakškārtas dzimta ("Scatophagidae"), sīki līdz vidēji lieli mušveidīgie ar 3-12 mm garu, dzeltenbrūnu, retāk tumšu, ar sariņiem un matiem klātu ķermeni, sastopamas krūmos un zālē gk. mitrās, ēnainās vietās.

Avoti: LD, LE1

mēslojums   -a, v.

1. Paveikta darbība --> mēslot.

2. Viela vai vielu kopums, ko iestrādā augsnē, lai tajā veicinātu aktīvu barības vielu veidošanos vai augsnes auglības uzlabošanos.

Avoti: LLVV

mēslošana

1. Process augu nodrošināšanai ar barības vielām un augsnes īpašību uzlabošanai iestrādājot augsnē mēslojumu.

Avoti: ZTV

meslot   apv.

1. Lozēt; nolemt daļu.

2. Novērtēt, aplikt ar nodokli.

Avoti: TlV, ME

mēslot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Klāt, liet, kaisīt (augsni, platību) ar mēslojumu.

Avoti: LLVV

meslotājs

1. Tas, kas saņem meslus (nodevas).

Avoti: TĢ

mesloties   apv.

1. Lozēt.

2. Vākt kopā naudu.

3. Rādīties, spokoties, jokoties.

Avoti: ME

mēsloties   apv.

1. Tikt mēslotam.

Avoti: ĒiV

mēslotne   apv.

1. Mēslaine.

Avoti: ME

mēslpuķe   apv.

1. Tīruma ilzīte ("Anthemis arvensis").

2. Parastā pīpene ("Leucanthemum vulgare").

Avoti: Aug2

mesls   apv.

1. Nodoklis, meteklis.

2. Kociņi zīlēšanai; metamie kauliņi.

3. Izdzimtenis, spoks, mājas gars, jocīga, pretīga lieta.

4. Kāju soliņš.

5. Lielas tītavas, kur uztin metus aušanai.

6. Auduma meti.

Avoti: KV, ME

mēsls   žarg.

1. Vispārīgs apzīmējums kaut kā niecīga, nevajadzīga u. tml. nosaukšanai.

Avoti: JV

mēslsūna

1. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Splachnaceae"), viengadīgi vai pārziemojoši vienmājas vai divmāju augi, veido blīvas, līdz 8 cm augstas velēnas, ~100 s., Latvijā konstatētas 3 ģintis, 6 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Splachnum"), Latvijā konstatētas 4 sugas.

Pensilvānijas mēslsūna— mēslsūnu suga ("Splachnum pensylvanicum").

Pūslīšu mēslsūna— mēslsūnu suga ("Splachnum ampullaceum").

Sarkanā mēslsūna— mēslsūnu suga ("Splachnum rubrum").

Šaurpūslīšu mēslsūna— mēslsūnu suga ("Splachnum sphaericum").

Avoti: LD, LE1

mēslvabole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Bambals - vaboļu kārtas skarabeju dzimtas apakšdzimta ("Geotrupinae"), tumša, neliela vai vidēji liela vabole, kas pārtiek no mēsliem un pūstošiem augiem.

Avoti: LLVV, LD

mesmērisms

1. 19. gs. radusies netradicionālās medicīnas mācība par cilvēkiem un dzīvniekiem piemītošu magnētismu, kas tiem ļauj demonstrēt pārdabiskas īpašības.

Avoti: EpV

mesmens   apv.

1. Metamie stāvi, statnis (šķērkoki), uz kuriem uzvelk un nostiepj velkus.

Avoti: ME, AB2

mesmerisms

1. Tā agrāk dēvēja hipnozi.

Avoti: IdV

mēsnaine   apv.

1. Pavasarī mēslots ar zāli apaudzis lauks, kur gana lopus.

Avoti: ME

mesnevī

1. Austrumu poēzijas žanrs.

Avoti: LPE

meso-   novec.

1. Salikteņos nozīmē: vidus-, starp-.

Avoti: KV

mesocerus   lat.

1. Krāšņblakšu dzimtas ģints.

Mesocerus marginatus— skābeņu-vīgriežu blakts.

Avoti: LD

mesocricetus   lat.

1. Kāmju dzimtas ģints.

Mesocricetus auratus— zeltainais jeb Sīrijas kāmis.

Avoti: PDE

mesocyclops   lat.

1. Ciklopoīdu apakškārtas ģints.

Mesocyclops albidus— ciklopoīdu suga.

Mesocyclops fuscus— ciklopoīdu suga.

Mesocyclops leuckarti— ciklopoīdu suga.

Mesocyclops oithonoides— ciklopoīdu suga.

Avoti: LD

mesodinium   lat.

1. Skropstaiņu klases ģints.

Avoti: LD

Mesolonga   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Rietumgrieķijas perifērijā, 14400 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, PuA

mesomysis   lat.

1. Šķeltkājvēžu kārtas ģints.

Mesomysis anomala— šķeltkājvēžu suga.

Mesomysis kowalewski— šķeltkājvēžu suga.

Avoti: LD

mesotaeniaceae   lat.

1. Mezotēniju dzimta.

Avoti: LD

mesotaenium   lat.

1. Mezotēniju dzimtas ģints.

Mesotaenium endlicherianum— mezotēniju suga.

Mesotaenium macrococcum— mezotēniju suga.

Mesotaenium violascens— mezotēniju suga.

Avoti: LD

mesotāns   novec.

1. Salicīlskābes metoksimetīlesteris, bezkrāsains eļļains šķidrums ar vāji aromātisku smaržu.

Avoti: KV

Mesoten   vietv., vēst., vācu val.

1. Mežotnes muiža, kas atradās Bauskas apriņķa Mežotnes pagastā.

Avoti: KV

Mesothen   vietv., vēst., vācu val.

1. Bauskas novada Mežotnes pagasta bijušais nosaukums.

2. Mežotne.

Avoti: LPag, FV

mesozoa   lat.

1. Mezozoji.

Avoti: PDE

mespils   -a, v.

1. Rožu dzimtas ģints ("Mespilus"), koks vai krūms ar ēdamiem augļiem (Krimā, Kaukāzā).

Parastais mespils— mespilu suga ("Mespilus germanica").

2. Šī koka vai krūma auglis.

Avoti: LLVV, DaE

mespilus   lat.

1. Mespili.

Mespilus canescens— mespilu suga.

Mespilus germanica— parastais mespils.

Avoti: DaE, Wi

mesquin   novec.

1. Trūcīgs, nabadzīgs; skops.

Avoti: KV

messenger   novec.

1. Ziņotājs.

Avoti: KV

messidor   novec.

1. Franču lielās revolūcijas kalendāra 10. mēnesis (no 20. jūnija līdz 19. jūlijam).

Avoti: LME

messieurs   novec.

1. Kungi.

Avoti: SV33

mest   metu, met, met, pag. metu; trans.

1. Ar atvēzienu virzīt, panākt, ka virzās pa gaisu; sviest (1).

Metamais kauliņš— neliels kubveida klucītis ar virsmas plāksnēs atzīmētiem vērtības punktiem.

// fizk. Lietot attiecīgu paņēmienu cīņā ar pretinieku (cīņas sporta veidos).

// intrans.

2. Strauji, parasti ar vēzienu, virzīt, panākt, ka krīt (kur iekšā, kur).

Mest kaudzē (arī gubā, čupā u. tml.)— metot (ko) vienkopus, veidot (no tā) kaudzi (gubu, čupu u. tml).

Mest kaudzi (arī gubu, čupu u. tml.)— metot, vācot (ko) vienkopus, veidot (kaudzi, gubu, čupu u. tml.).

// intrans.

// intrans.

// pārn. Likt nonākt (kādā vietā, telpā); likt nonākt (kādos apstākļos).

3. Savienojumā ar "laukā", "ārā", "prom", "nost": strauji, parasti ar atvēzienu, virzīt prom (ārā, nost); būt par cēloni tam, ka strauji virzās prom (ārā, nost).

Mest laukā (arī ārā) kādu— panākt (parasti ar varu), ka kāds aiziet, atstāj kādu vietu, telpu.

// reti. Pamest.

4. parasti 3. pers. Būt tādam, no kā, mainoties apspalvojumam, apmatojumam, ragiem, ādai, atdalās vecās spalvas, mati, ragi, āda; būt tādam, kam (parasti lapkritī) nokrīt lapas.

Mest ikrus— nērst ikrus, nārstot.

5. sar. Dzert (alkoholisku dzērienu), parasti vienā paņēmienā; dzerot tukšot (trauku ar alkoholisku dzērienu), parasti vienā paņēmienā.

// intrans. Dzert alkoholiskus dzērienus; daudz, bieži lietot alkoholiskus dzērienus.

6. Teikt, runāt (vārdus, tekstu), parasti nelaipni.

7. Būt par cēloni tam, ka virzās, parasti augšup, uz visām pusēm (piemēram, dzirksteles, liesmas, dūmi, arī ūdens strūkla, šļakatas).

Mest zibeņus— zibeņot.

8. Ar strauju kustību virzīt, griezt (parasti atpakaļ galvu); ar strauju kustību virzīt (piemēram, kāju); strauji spert (soli).

Mest kūkumu (retāk kupri), biežāk mesties kūkumā— liekt muguru.

// intrans. Māt.

Ar acīm mest— dot norādījumu ar acīm (tās piemiedzot, pamirkšķinot u. tml.).

9. Savienojumos "mest acis", "mest skatienu": ātri skatīties (uz ko), parasti vairākkārt, arī uz dažādiem objektiem, pusēm.

10. Darināt (ko), veidojot cilpas; darinot ko, veidot (cilpas).

Tīklu mest— gatavot tīklu no izturīga pavediena, izveidojot cilpas un krustošanās vietās tās savstarpēji sasaistot.

11. Celt, iekārtot (tiltu, laipu u. tml).

12. savienojumos "mest līkumu", "mest loku", "mest līkločus", "mest cilpu". Virzīties (kur, parasti lokveidā, arī turp un atpakaļ).

// pārn. Būt daudzveidīgam, arī nenoturīgam (par norisēm).

13. apv. Pogāt.

14. žarg. Ātri braukt.

Avoti: LLVV, KnG, SLG, JV

mēst   apv.

1. Mēzt.

Avoti: ME

Mesta   vietv.

1. Upe Bulgārijā ("Mesta"), lejtece Grieķijā, kur saucas - Nesta, kopējais garums - 273 km, sākas Rilas masīvā, tek starp Pirina un Rodopu kalniem, ietek Trāķijas jūras Tasas šaurumā.

Avoti: PZT, LpA

mestavas   apv.

1. Šķērkoki auduma apstrādei vai velku koki stellēs.

2. Aušanai satītas dzijas.

Avoti: KV, LE

Mesteca   vietv.

1. Mesteca Krālove - pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā, 2930 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

mesternieki

1. Kuldīgas novada Turlavas pagasta apdzīvotās vietas "Mestera muiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mesters   apv., hip.

1. Mundrs, kustīgs cilvēks vai dzīvnieks.

Avoti: ĒiV

Mestetene   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Messstetten"), Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, 10000 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mesti   apv.

1. Ķēmi.

Avoti: ME

mestici   novec.

1. Balto un indiāņu pēcnācēji.

Avoti: KV

mesties   metos, meties, metas, pag. metos; refl.

1. Ātri virzīties (piemēram, iet, skriet noteiktā virzienā, uz noteiktu vietu u. tml.) - par cilvēkiem; ātri virzīties (piemēram, kam klāt, tam pieplokot, to saķerot u. tml.).

// reti. Ātri kustēties, veidojot soļus (par kājām).

2. Ātri virzīties, lai mainītu stāvokli (piemēram, gulties, sēsties, krist, lēkt kur, uz kā u. tml.); ātri mainīt kustības, pārvietošanās veidu.

3. Ātri sākt (ko darīt); ātri doties (ko darīt).

4. Strauji, arī pēkšņi uzbrukt; strauji, arī pēkšņi skart, aiztikt.

// savienojumā ar "uz"; sar. Interesēties (par ko); nodarboties (ar ko).

5. pareti. Apmesties, piemesties; palikt.

6. parasti 3. pers. Kustēties ar traucējumiem (piemēram, ķeroties aiz kā) - par kājām.

7. parasti 3. pers. Iestāties (parasti par krēslu, tumsu, arī vakaru).

8. parasti 3. pers. Pakāpeniski iegūt (kādu īpašību), pakāpeniski sasniegt (piemēram, kādu pakāpi, stāvokli) - parasti par parādībām dabā.

9. parasti 3. pers. Pakāpeniski veidoties, rasties (par kādām parādībām, norisēm).

10. parasti 3. pers. Sienoties, pinoties u. tml., veidoties (piemēram, cilpā, grīstē, mezglā).

11. savienojumā ar apģērba gabala nosaukumu. Ģērbt nost (ko citu), lai paliktu noteiktā tērpā.

Mesties plikam— ģērbt nost visu apģērbu.

Mesties nost— ģērbties nost.

12. apv. Uzdoties (par kaut ko).

Avoti: LLVV, KnG

mesto   mūz.

1. Skumji, bēdīgi; drūmi.

Avoti: ML

Mestre   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Mestre"), Venēcijas reģiona Venēcijas provincē, 89400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mestrēnieši

1. Smiltenes novada Grundzāles pagasta apdzīvotās vietas "Mestru muiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mestrs   -a, v.; vēst.

1. Uz mūžu ievēlēts bruņinieku ordeņa priekšnieks un ordenim piederošo zemju valdnieks (viduslaikos Livonijā, Vācijā).

Avoti: LLVV

mēstule   žarg.

1. Surogātpasts, elektroniskais liekpasts.

mestuves   apv.

1. Griežamie velku koki.

Avoti: KiV

mesua   lat.

1. Asinszāļu dzimtas ģints.

Mesua ferrua— Indijas dzelzskoks.

Avoti: PDE

Mesudije   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Mesudiye"), Ordu ilā, 3800 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

mesure   mūz.

1. Mērs.

Avoti: Mūz

mešana   -as, s.

1. Darbība, process --> mest.

2. fizk. Sporta disciplīna - sporta rīka (šķēpa, diska, granātas, vesera) raidīšana pa gaisu, lai sasniegtu kādu attālumu.

3. apv. Graudu tīrīšanas paņēmiens.

Avoti: LLVV, KnV

mešanās   apv.

1. Uzkavēšanās, uzturēšanās.

Avoti: ĒiV

meščerjaki   vēst.

1. Viduspievolgas tatāru etnogrāfiska grupa Baškorostānas Republikā, runā tatāru valodas dialektā, kultūra kopīga ar pārējiem tatāriem; mūsdienās saplūduši ar mišariem.

Avoti: PZT

Meščora   vietv.

1. Zemiene starp Kļazmu - ziemeļos, Maskavu - dienvidrietumos, Oku - dienvidos, Sudogu un Kolpu - austrumos, Krievijā, Maskavas, Vladimiras un Rjazaņas apgabalā, vidējais augstums dienvidos - 80-100 m, ziemeļos - 120-130 m, daudz ezeru, purvu; Meščoras zemiene.

Avoti: PZT

Meščovska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kalugas apgabalā, 4000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Mešede   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Meschede"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 30100 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi, PuA

Mešheda   vietv.

1. Pilsēta Irānas ziemeļaustrumos ("Mashhad"), Kešefrūdas ielejā, Rezāvi Horasāna ostāna administratīvais centrs, 2766000 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: LģE, PuA, Wi

meška   apv.

1. Lācis.

Avoti: ME

Meškalova   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC

Meškovice   vietv.

1. Pilsēta Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, 3600 iedzīvotāju (2012. g.), pilsētas tiesības kopš 1297. g.

Avoti: Wi

Meški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Kaunatas pagastā.

Avoti: LC

mešķānieši

1. Viļānu novada Sokolku pagasta apdzīvotās vietas "Mešķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mešķēt   apv.

1. Ņemt ar kādu rīku, piemēram, apdarinātu kociņu (karotes, naža aizstājēju).

Avoti: ViV

mešķi   apv.

1. Samīdītu niedru paklājs.

Avoti: ME

mešķieši

1. Viļānu novada Sokolku pagasta apdzīvotās vietas "Mešķi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mešķis   apv.

1. Karotes vai naža aizstājējs - apdarināts neliels koks ar lāpstiņai līdzīgu paplatu galu.

Avoti: ViV

mešlība   apv.

1. Ienesība (par labības sugu).

Avoti: ME

mešlīgs   apv.

1. Ienesīgs (par ražu, pļauju).

Avoti: ME

mešļa   apv.

1. Ienesība.

Avoti: ME

mēšļains   apv.

1. Mēslains.

Avoti: ME

mešļavas   apv.

1. Mešļi, nolikti burvju līdzekļi.

Avoti: ME

mešļi   apv.

1. Nolikti burvju līdzekļi.

2. dsk. Meslis.

Avoti: KV

mēšļi   apv.

1. Mēsli.

Avoti: ME

mešļīgs   apv.

1. Ienesīgs (par ražu, pļauju).

Avoti: ME

mēšļone   apv.

1. Mēslaine.

Avoti: ME

mešoks   žarg.

1. Sūtījums.

2. Viennīca (kamera), karceris.

3. Neveikls, neapķērīgs cilvēks.

Avoti: KZ

mešuge   novec.

1. Traks.

Avoti: KV

mešus   apst.

1. Savienojumā ar verba "mest" formām vai atvasinājumiem no tā izsaka darbības intensitātes pastiprinājumu.

Avoti: LLVV

mēt   parasti 3. pers., mēj, pag. mēja; intrans.; pareti.

1. Blēt.

Avoti: LLVV

mēt   apv.

1. Dzīt, sist (ko) zemē; miet.

Avoti: ME

met-   med.

1. Salikteņos norāda uz stāvokli vai procesu, kas seko kaut kam; uz pārmaiņu vai pāreju no viena stāvokļa citā.

Avoti: MSV

met.   saīs.

1. Meteoroloģija.

Avoti: ZTV

meta   apv.

1. Siena kaudze.

Avoti: ME

meta   vēst.

1. Seno romiešu cirkos konveidīgā kolonna spinas galos.

Avoti: KV

meta   jur.

1. Darījums uz kopīga rēķina un uz kopīgu risku.

Avoti: JtV

meta   lat.

1. Riteņzirnekļu dzimtas ģints.

Meta menardi— riteņzirnekļu suga.

Meta merinae— riteņzirnekļu suga.

Meta segmentata— riteņzirnekļu suga.

Avoti: LD

Meta   vietv.

1. Orinoko kreisā krasta pieteka Kolumbijā (sp. val. "Meta"), lejtecē Venecuēlas un Kolumbijas robežupe, garums - >1000 km, sākas Ziemeļrietumu Andos, Austrumkordiljerā.

Avoti: LģE

metā   apv.

1. Vecumā.

2. Izskatā; augumā.

Avoti: MiV

meta-   salikteņu pirmā daļa.

1. savienojumā ar lietv. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir secīgs (kam), pastāv ārpus (kā); norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir kādā pārejas, pārmaiņu procesā.

2. savienojumā ar lietv.; ķīm. Priedēklis ķīmisko savienojumu nosaukumos, ko organiskajā ķīmijā lieto, lai apzīmētu vienādu vai dažādu aizvietotāju atrašanos pie 1. un 3. C atoma benzola gredzenā.

3. savienojumā ar lietv.; ķīm. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā skābe satur mazāk ūdens.

4. savienojumā ar adj. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība ir secīga (kam), pastāv ārpus (kā); norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktā īpašība ir kādā pārejas, pārmaiņu procesā.

Avoti: LLVV

metaanalīze   med.

1. Jebkura sistematizēšanas metode, ko lieto statistiskajā analīzē, lai apvienotu daudzu neatkarīgu pētījumu datus.

Avoti: TM5

metaartrītisks   med.

1. Tāds, kas seko artrītam, piem., komplikācija.

Avoti: TM5

metaatmiņa   psih.

1. Atmiņa par atmiņu (virsatmiņa), atmiņas veids, kas pavada jebkuras informācijas iegaumēšanas procesus un nav tieši saistīts ar iegaumēšanas mērķi (objektu).

Avoti: Psh

metabāze   -es, dsk. ģen. -zu, s.

1. Sofistisks paņēmiens diskusijā - novirzīšanās no apspriežamā jautājuma, to aizstājot ar citu jautājumu, spriedumu u. tml.

Avoti: LLVV

metabazīti

1. Metamorfizēti bāziskie magmatiskie ieži (metamorfizētie gabro, diabazi, bazalti, amfibolīti).

Avoti: LPE

metabioze   med.

1. Simbiozes veids, kurā labumu gūst tikai viens organisms.

Avoti: TM5

metabola   novec.

1. Retorikas figūra, ar ko atkārto iepriekš teiktos vārdus, bet citā kārtībā.

Avoti: KV

metabole   novec.

1. Burta atmešana rituma vai daiļskaņas dēļ.

2. Pārmaiņa slimības gaitā, tikumos utt.

Avoti: SV33

metabolija   -as, s.; biol.

1. Veida maiņa (organismam).

Avoti: LLVV

metabolimetrs   med.

1. Aparāts pamatvielmaiņas noteikšanai.

Avoti: TM5

metabolisks   -ais; s. -a, -ā; biol.

1. Saistīts ar metaboliju, tai raksturīgs.

2. Saistīts ar metabolismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

metabolisms   -a, v.; parasti vsk.; biol.

1. biol. Organisma vai atsevišķas šūnas vielmaiņa.

Skābju un bāzu metabolisms— metabolisms, kas regulē ūdeņraža jonu un hidroksīdjonu koncentrāciju organismā.

Endogēnais metabolisms— audu proteīnu metabolisms.

Enerģētiskais metabolisms— vielmaiņas procesi, kuros atbrīvojas enerģija.

Eksogēnais metabolisms— ar uzturu uzņemto barības vielu metabolisms.

2. 20. gs. 2. pusē radies virziens japāņu arhitektūrā, kuram raksturīgas nepabeigtas, dinamiskas, atvērtas formas, telpu mainība.

Avoti: SV99

metabolīts   -a, v.; biol.

1. Viela, kas rodas organismā vielmaiņas procesā.

Esenciālais metabolīts— viela, kas nepieciešama normālai vielmaiņai, piem., vitamīns.

Avoti: LLVV, TM5

metabolizēt   parasti 3. pers., -ē, pag. -ēja; trans.; biol.

1. Pārvērst, sadalīt (ko) vielmaiņas procesā.

Avoti: LLVV

metabromsalāns   med.

1. C13H9NO2, dezinficējoša bromsalāna grupas viela ar antibakteriālu un antimikotisku darbību; medicīnisko ziepju sastāvdaļa.

Avoti: TM5

metaceinerīts

1. Radioaktīvs minerāls, no kura iegūst urānu.

Avoti: SV69

metacelis   apv.

1. Kaudžu krāvējs.

Avoti: KiV

metaceloms   med.

1. Embrionālā celoma daļa, no kuras veidojas pleiroperitoneālais dobums.

Avoti: TM5

metacentrs

1. Punkts, kura stāvoklis nosaka, cik stabils ir peldoša ķermeņa līdzsvars; ja peldošajam ķermenim ir gara simetrijas plakne, par metacentru sauc punktu, kurā cēlējspēka darbības taisne krusto šo plakni; lai līdzsvars būtu stabils, metacentram jāatrodas virs peldoša ķermeņa centra.

Metacentra augstums— attālums no peldlīdzekļa smaguma centra līdz metacentram.

Avoti: SV99, JūVM

metacerkārija   med.

1. Iecistējusies cerkārija, trematožu cistiska miera stadija starpsaimnieka (vēžu, zivju) audos.

Avoti: TM5

metacerkārijs

1. Dažu trematožu kāpurs.

Avoti: LD

metaciklīns   med.

1. C22H22N2O8, pussintētisks plaša darbības spektra tetraciklīnu grupas antibiotiskais līdzeklis, oksitetraciklīna atvasinājums.

Avoti: TM5

metadati

1. Dati par datiem, t. i., piemēram, datu avots, datu izveidošanas laiks, vieta, datu krāšanas principi un lietotie klasifikatori, datu pārklājums, kāds ir datu kopai, datu identifikācija, atsauces, atribūtu nozīme un precizitāte, datu izplatīšana.

Avoti: ĢmV

metadiamīnoparadioksiarsēnobenzolmetilēnsulfoksilskābe

1. Ķīmiska viela, kuras savienojums ar nātriju pazīstams kā neosarvalsāns.

metadons

1. Sintētisks morfīnam (morfijam) līdzīgs preparāts, ko lieto kā aizstājēju līdzekli morfīna un heroīna lietotāju ārstēšanā.

Avoti: LEV

metadrāma   -as, s.

1. Drāma par drāmu; metateātris.

Avoti: SV96

metadrāze   -es, s.; med.

1. Miesīga vai garīga pārpūle.

Avoti: TM5

metafāze   -es, s.; biol.

1. Šūnas kodola netiešās dalīšanās (mitozes) otrā fāze, kurā hromosomas izvietojas šūnas vidusplaknē.

Avoti: SV99

metaferrīns   novec.

1. Olbaltumvielu preparāts, kas satur koloidālu dzelzi; lieto pret anaimiju un hlorozi.

Avoti: KV

metafīze   med.

1. Augšanas josla stobrkaula galos starp epifizi un diafīzi.

Avoti: TM5

metafizika   -as, s.; parasti vsk.; filoz.

1. Filozofijas nozare, kas pievēršas "esamībai", "zināšanai" un vispār pirmpamatiem un interesējas par realitātes dziļāko būtību.

2. Mācība par esošā būtību, kas pastāv ārpus jutekliskās pieredzes.

Avoti: LLVV, IdV

metafiziķis   -ķa, v.

1. Metafizikas (1) piekritējs.

2. Metafizikas (2) piekritējs.

Avoti: LLVV

metafizisks   -ais; s. -a, -ā; filoz.

1. Saistīts ar metafiziku (1), tai raksturīgs.

Metafiziskā glezniecība— virziens itāļu glezniecībā 20. gs. sākumā - dzīvās dabas vietā tēlota sastingusi, tuksnesīga, no cilvēka atsvešināta pasaule, bet ikdienišķos priekšmetos meklēta noslēpumaina, maģiska jēga.

Metafiziskais (arī mehānistiskais) materiālisms— uzskats, kas reducē visu matērijas kustības formu kvalitatīvo dažādību uz mehānisko kustību un visas attīstības likumsakarības - uz visvienkāršākajiem mehānikas likumiem.

2. Saistīts ar metafiziku (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metafizīts   med.

1. Stobrkaula metafīzes iekaisums.

Avoti: TM5

metafonija   val.

1. Progresīva vai regresīva vokālisma asimilācija vārdā vai vārdformā.

Avoti: VsV

metafora   -as, s.; literat., val.

1. Nozīmes pārnesums, kas izriet no nojēguma par priekšmetu vai parādību līdzību; vārds vai vārdu savienojums, kam ir šāds nozīmes pārnesums.

Avoti: LLVV

metaforisks   -ais; s. -a, -ā; literat., val.

1. Saistīts ar metaforu, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metaforiskums   -a, v.; parasti vsk.; literat., val.

1. Vispārināta īpašība --> metaforisks, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

metaforizācija   -as, s.; parasti vsk.; literat., val.

1. Metaforas veidošana; metaforu izmantošana.

Avoti: LLVV

metafosfāts   -a, v.; ķīm.

1. Metafosforskābes sāls.

Avoti: LLVV

metafosforskābe   -es, s.; parasti vsk.; ķīm.

1. Fosforskābes paveids - balta kristāliska masa.

Avoti: LLVV

metafoss   ķīm.

1. Ļoti indīgs insekticīds, fosfororganisks preparāts, ko lieto dārzeņu, augļu koku, graudaugu u. c. kultūru kaitēkļu apkarošanai.

Avoti: LxE, VzsV

metafrāze   literat.

1. Precīzs literāra teksta satura atstāstījums citiem vārdiem, galvenokārt dzejoļa atstāstījums prozā.

Avoti: SV96

metagalaktika   -as, s.; parasti vsk.; astr.

1. Hipotētiska samērā autonoma gigantiska kosmiskā sistēma, kas aptver visas (pašlaik pazīstamās) galaktikas.

Avoti: LLVV, IVkV

metagalaktisks   -ais; s. -a, -ā; astr.

1. Saistīts ar metagalaktiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metageitnions   novec.

1. Atiešu mēnesis, kas atbilst augusta otrai un septembra pirmai pusei.

Avoti: KV

metageneze   novec.

1. Tāda kustoņu vairošanās, kurā pēc dzimstīgas paaudzes nāk otra nedzimstīga, kas vairojas bez tēviņiem.

Avoti: SV33

Mētagmuiža   vietv.

1. Salacgrīvas novada Liepupes pagasta apdzīvotās vietas "Mežciems" paralēls nosaukuma variants.

Avoti: LC

metagnoms   novec.

1. Persona, atkarībā no kuras notiek īpatnējas fiziskas vai psihiskas parādības, ko līdzšinējā zinātne nespēj izskaidrot.

Avoti: KV

metagnostika   novec.

1. Metafizika.

Avoti: SV33

metagonimoze   med.

1. Slimība, ko ierosina trematode "Metagonimus yokogawai", kas parasti parazitē cilvēka tievajā zarnā, sastopama gk. Tālajos Austrumos un Japānā; rada caureju.

Avoti: TM5

metagrammatika   novec.

1. Valodniecības filozofija; salīdzināma valodu zinātne.

Avoti: SV33

metaģenēze   biol.

1. Tāda dzīvnieku paaudžu mija, kur dzimumpaaudzei (paaudzei, kurā vairošanās noris dzimumiski) seko viena vai vairākas bezdzimumpaaudzes (kur vairošanās noris dalīšanās vai pumpurošanās ceļā); sastopama daudziem zarndobumaiņiem (hidrozojiem un scifozojiem), dažiem tārpiem, zemākajiem hordaiņiem.

Avoti: SV99

metaģeogrāfija

1. Ģeogrāfijas zinātņu sistēmas vispārīga teorija, kas pētī dažādu ģeogrāfijas teoriju jēdzienu un atzinumu sistēmas, to metodoloģiju un loģiku.

Avoti: LPE

metahromatīns   med.

1. Hromatīna bazofilais komponents.

Avoti: TM5

metahromatofils   med.

1. Tāds, kas krāsojas citā krāsā nekā lietotās krāsvielas krāsa.

Avoti: TM5

metahromāzija   med.

1. Audu vai to elementu krāsošanās citā krāsā nekā lietotās krāsvielas krāsa.

Avoti: TM5

metahromkrāsvielas   novec.

1. Kodināmās azotkrāsvielas, ko lieto vilnas krāsošanai ar amonija bihromāta kodinātāju.

Avoti: KV

metahromosoma   med.

1. Viena no divām sīkajām hromosomām, kas konjugē vienīgi spermatocīta dalīšanās pēdējā fāzē.

Avoti: TM5

metahromotipija   novec.

1. Krāsainu litogrāfisku zīmējumu pārvešana no papīra uz stikla, metāla, koka utt.

Avoti: SV33

metahronisms   novec.

1. Kļūda, attiecinot kādu faktu uz vēlāku laiku, nekā tas īstenībā noticis.

Avoti: KV

metahroze   med.

1. Dzīvnieku, piem., hameleona spēja mainīt krāsu.

Avoti: TM5

metainfektīvs   med.

1. Tāds, kas vērojams pēc infekcijas, piem., drudzis atveseļošanās periodā pēc infekcijas slimības.

Avoti: TM5

metājs   apv.

1. Cilvēks, kas (ko) met.

2. Dzērājs.

Avoti: ĒiV

Mētaka   vietv.

1. Salacgrīvas novada Liepupes pagasta apdzīvotās vietas "Mežciems" paralēls nosaukuma variants.

Avoti: LC

metakarcinogēns   med.

1. Viela vai cits faktors, kas vienkāršu hiperplāziju pārvērš ļaundabīgā audzējā.

Avoti: TM5

metakarpektomija   med.

1. Delnas kaula izoperēšana vai rezekcija.

Avoti: TM5

metakarpofalangeāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz delnas kaulu un falangām.

Avoti: TM5

metakazeīns   med.

1. Starpprodukts, kas veidojas, kazeinogēnam pārvēršoties par kazeīnu aizkuņģa dziedzera sekrēta ietekmē.

Avoti: TM5

metake   bot.

1. Bambusu dzimtas ģints ("Pseudosasa"), dekoratīvi, tumšzaļi augi ar stāviem jaunajiem dzinumiem, kas pēc gada noliecas.

Japānas metake— metaku suga ("Pseudosasa japonica").

Avoti: DaE

metakinēze   med.

1. Sadalījušos hromosomu pāru novietošanās šūnas ekvatoriālajā plaknē ar izliekto pusi pret tās centru.

Avoti: TM5

metaklis   apv.

1. Valgs, ar ko piejūdz arklu vai ecēšas pie sakām; meteklis.

Avoti: ViV

metakognicija   psih.

1. Domāšana par domāšanu; atziņu sistematizācija.

Avoti: PsA

metakomunikācija

1. Tas, ko vēsta runātāja intonācija, žesti utt. un kas nesaskan ar runātāja teikto.

Avoti: SV96

metakonīds   med.

1. Apakšējā lielā dzerokļa iekšējais priekšējais (meziolingvālais) paugurs.

Avoti: TM5

metakonuss   med.

1. Augšējā lielā dzerokļa ārējais mugurējais (distobukālais) paugurs.

Avoti: TM5

metakrilāts   ķīm.

1. Metakrilskābes sālis vai esteris.

Avoti: SV99

metakrilnitrils

1. Organiskā stikla izejviela, ko iegūst acetona un ciānūdeņraža reakcijā.

Avoti: LPE

metakrilskābe

1. Nepiesātināta karbonskābe, bezkrāsains šķidrums ar kodīgu smaku, šķīst ūdenī, organiskos šķīdinātājos.

Avoti: LPE

metakritika

1. Kritikas kritika, t. i., kritikas principu, metožu un terminoloģijas pētīšana.

Avoti: SV96

Metaksade   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā, 870 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Metakshof   vietv., vēst., vācu val.

1. Mētaga muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Tūjas pagastā.

Avoti: KV

metal   angļu val.

1. Metāls - mūzikas stils; atbilstošās subkultūras tips.

Avoti: PL

metāl-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir veidots no metāla vai satur metālu.

2. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz metālu.

3. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais veic metāla apstrādes operācijas, ir šo operāciju veikšanas speciālists.

Avoti: LLVV

metal.   saīs.

1. Metalurģija.

Avoti: i1

metalakse   med.

1. Orgāna pārveidošanās patoloģiska procesa ietekmē.

Avoti: MSV

metālapstrādāšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Metālu tehnoloģijas nozare, kas ietver metālu apstrādāšanu ar (parasti) griešanu, slīpēšanu, spiedienu vai elektrofizikālām metodēm; metālapstrāde (1).

2. Lietišķās mākslas, arī amatniecības nozare - sadzīves un dekoratīvu metāla priekšmetu izgatavošana; metālapstrāde (2).

Avoti: LLVV

metālapstrāde   -es, s.; parasti vsk.

1. Metālu tehnoloģijas nozare, kas ietver metālu apstrādāšanu ar (parasti) griešanu, slīpēšanu, spiedienu vai elektrofizikālām metodēm.

2. Lietišķās mākslas, arī amatniecības nozare - sadzīves un dekoratīvu metāla priekšmetu izgatavošana.

Avoti: LLVV

metāldarinājums   -a, v.

1. Darinājums, kas ir izgatavots no metāla; metāla darinājums.

Avoti: LLVV

metaldehīds   med.

1. (CH3CHO)4, acetaldehīda polimerizācijas produkts; balta viela, deg ar zilu liesmu; indīgs.

Avoti: TM5

metāldetaļa   -as, s.

1. Detaļa, kas ir izgatavota no metāla; metāla detaļa.

Avoti: LLVV

metalēnestrils   med.

1. C18H22O3, sintētisks nesteroidāls estrogēnu grupas preparāts; lietošanas indikācijas tādas pašas kā estrogēnam.

Avoti: TM5

metalēpse   novec.

1. Runā iepriekšējā samaisījums ar sekojošo.

Avoti: KV

metalerģija   med.

1. Alerģiska reakcija uz nespecifisku alergēnu pēc sensibilizācijas ar specifisku alergēnu.

Avoti: TM5

metālfizika   -as; s.; parasti vsk.

1. Fizikas nozare, kas pētī metālu un to sakausējumu atomāro uzbūvi un fizikālās īpašības.

Avoti: LLVV

metālfizikāls   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar metālfiziku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metālfurnitūra   -as, s.

1. Furnitūra, kas ir izgatavota no metāla; metāla furnitūra.

Avoti: LLVV

metālgalantērija   -as, s.; parasti vsk.

1. Galantērija, kas ir izgatavota no metāla; metāla galantērija.

Avoti: LLVV

metālgriešana   -as, s.; parasti vsk.

1. Metālapstrādes process, kurā ar griešanu vai slīpēšanu iegūst noteiktas formas un izmēra metāla detaļas vai pusfabrikātus.

Avoti: LLVV

Metaliči   vietv.

1. Karpatu kalnu sistēmas Apusenu (Rietumrumānijas kalnu) masīvs, augstākā virsotne - 1438 m.

Avoti: PZT

metalīds   -a, v.; ķīm.

1. Metālu savienojums; metālu un dažu nemetālu savienojums ar metāliskām īpašībām.

Avoti: LLVV

metālietilpība   -as, s.; parasti vsk.

1. Rādītājs, kas raksturo produkcijas vienības ražošanai patērēto metāla daudzumu.

Avoti: LLVV

metālietilpīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir izlietots samērā daudz metāla.

Avoti: LLVV

metālisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir raksturīgs metālam.

Metāliskā saite— ķīmiskā saite, kas rodas sakarā ar brīvo elektronu kustību kristālrežģī.

Naudas metāliskā teorija— ekonomikas teorija, pēc kuras naudas vērtību nosaka dārgmetālu īpašības un vērtība.

// pārn. Skanīgs, ass (par skaņu).

2. Tāds, kas ir izgatavots no metāla; tāds, kura sastāvā ir metāls.

Avoti: LLVV

metāliskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> metālisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> metālisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

metālists   -a, v.

1. v. Metālrūpniecības strādnieks.

2. sar. Metālmākslinieks.

3. Mūzikas stila "metal" (metāls) izpildītājs, šī stila cienītājs, kas savu pieķeršanos izrāda arī apģērbā, aksesuāros un citā veidā.

Avoti: LLVV, PL

metalizācija   -as, s.; parasti vsk.

1. Izstrādājuma pārklāšana ar plānu metāla vai metālu sakausējuma kārtiņu.

Avoti: SV99

metalizējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> metalizēt; metāla kārta, kas ir pārklāta (kā) virsmai; metāla kopums, kas ir pievienots (kam).

Avoti: LLVV

metalizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Pārklāt (ko) ar (plānu) metāla kārtu; pievienot (kam) metālu.

Avoti: LLVV

metālizols   būvn.

1. Hidroizolācijas ruļļmateriāls, alumīnija folija, kas no abām pusēm pārklāta ar bitumena mastiku, to izmanto pagrabu, baseinu, rezervuāru u. c. būvju hidroizolācijai.

Avoti: ZTV

metālizstrādājums   -a, v.

1. Izstrādājums, kas ir izgatavots no metāla; metāla izstrādājums.

Avoti: LLVV

metālkalējs   -a, v.

1. Mākslinieks, kas nodarbojas ar metālkalšanu.

Avoti: LLVV

metālkalšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Metāla izstrādājumu izgatavošana (parasti lietišķajā mākslā), kaļot metālu.

Avoti: LLVV

metālkaltuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Metāla kaltuve.

Avoti: LLVV

metālkalums   -a, v.

1. Kaļot iegūts metāla izstrādājums (parasti lietišķajā mākslā).

Avoti: LLVV

metālkausēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Metāla kausēšana.

Avoti: LLVV

metālkeramika   -as, s.; parasti vsk.

1. Izstrādājumu izgatavošana no metāla pulvera, to pakļaujot lielam spiedienam un pēc tam saķepinot augstā temperatūrā; pulveru metalurģija, pulvermetalurģija.

2. Šādā veidā iegūts materiāls.

Avoti: LLVV

metālkeramisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar metālkeramiku (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar metālkeramiku (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metālkonstrukcija   -as, s.

1. Konstrukcija, kas ir izgatavota no metāla; metāla konstrukcija.

Avoti: LLVV

metāllējējs   -a, v.

1. Strādnieks, kas nodarbojas ar metālliešanu; metālliešanas speciālists.

Avoti: LLVV

metāllējums   -a, v.

1. Metālliešanas procesā iegūts izstrādājums.

Avoti: LLVV

metālliešana   -as, s.; parasti vsk.

1. Process, kurā iegūst metāla izstrādājumus, lejot izkausētu metālu veidnēs.

Avoti: LLVV

metāllietuve   -es, dsk. ģen. -vju, s.

1. Metāla lietuve.

Avoti: LLVV

metallīns   novec.

1. Metālu sakausējums dažiem juveliera darbiem, sastāv no 35% kobalta, 30% vara un 10% dzelzs.

2. Cieta gultņu ziežviela, sastāv no svina, grafīta un cinka ar nelielām parafīna, kramskābes, kaļķu, magnēzijas, alvas, vara un dzelzs un alumīnija oksīdu piedevām.

Avoti: KV

metalliques   novec.

1. Valstspapīru zīmes, ko 1797. g. Francijā direktorija izdeva metāla naudas atvietošanai.

Avoti: KV

metallisks   novec.

1. Metālisks.

Avoti: KV

metallists   novec.

1. Metālrūpniecības strādnieks vai ierēdnis.

Avoti: KV

metallizācija   novec.

1. Pārvēršana metālā.

Koka metallizācija— koka piesūcināšana ar dzelzs vitriolu vai sodu, lai to izsargātu no pūšanas.

Avoti: SV33

metallizēt   novec.

1. Metalizēt.

Avoti: KV

metallkoks   novec.

1. Ar viegli kausējamiem metāliem (svinu, alvu un to sakausējumiem) piesūcināts koks.

Avoti: KV

metallkrāsvielas   novec.

1. Bronzas un brokāta krāsvielas, kuru pārklājumi imitē metālu krāsu.

Avoti: KV

metallofobija   novec.

1. Slimīgas bailes no metāliem, neuzdrīkstēšanās tiem pieskārties.

Avoti: KV

metallofons   novec.

1. Ksilofonam līdzīgs mūzikas instruments ar metāla plāksnītēm koka plāksnīšu vietā.

Avoti: KV

metallogenium   lat.

1. Vienšūnas dzelzsbaktēriju ģints.

Avoti: LD

metallografija   novec.

1. Kopējs nosaukums plašai zinātnei par metāliem un to sakausējumiem; zinātne par metālu strukturālo uzbūvi un īpašību maiņu atkarībā no struktūras stāvokļa un maiņas.

Avoti: KV

metallohromija   novec.

1. Metālu krāsošana.

Avoti: KV

metalloīds   novec.

1. Nemetāls.

Avoti: KV

metalloterapija   novec.

1. Metālu lietošana ārstniecībā, kas bija pzīstama jau senajiem grieķiem un arābiem, bet nav guvusi apstiprinājumu mūsdienās; dažkārt uzskatīta par vienu no hipnozes veidiem.

Avoti: KV

metallrūpniecība   novec.

1. Metālrūpniecība.

Avoti: KV

metalls   novec.

1. Metāls.

Avoti: KV

metallsidrabs   novec.

1. Alvas vai tās sakausējumu plānas plāksnītes, ko izmantoja pārklājumiem, kā sudraba imitāciju.

Avoti: KV

metallurgs   novec.

1. Metalurgs.

Avoti: LV93

metallurģija   novec.

1. Metalurģija.

Avoti: SV33

metāllūžņi   -u, v.; tikai dsk.

1. Lietošanai nederīgi metāla priekšmeti, ko var izmantot tālākai pārstrādei.

Avoti: LLVV

metālmācība   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par metālu un to sakausējumu sastāvu, struktūru, īpašībām un par likumsakarīgām pārmaiņām, kādas tajos rodas ķīmisku, mehānisku, termisku un citu iedarbību rezultātā.

Avoti: LLVV

metālmāksla   -as, s.; parasti vsk.

1. Lietišķās mākslas nozare, kur mākslinieka ieceres realizēšanai izmanto metālu.

Avoti: LLVV

metālmākslinieks   -a, v.

1. Mākslinieks, kas darbus veido metālā.

Avoti: LLVV

metālmazietilpīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir izlietots samērā maz metāla.

Avoti: LLVV

metālmeklētājs   v.

1. Ierīce, kas (zemē, ūdenī vai kādā citā vidē) uzrāda metāla priekšmetu, kā arī strāvu vadošus elementus.

Avoti: MLVV

metalo-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar metālu.

Avoti: LLVV

metalofobija   med.

1. Slimīgas bailes pieskarties metāla priekšmetiem.

Avoti: TM5

metalofons   -a, v.

1. Sitamais mūzikas instruments, kurā skaņu rada metāla plāksnītes.

Avoti: LLVV

metalogēnija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī rūdu atradņu izvietojuma likumsakarības.

Avoti: LLVV

metalogēnisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar metalogēniju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metalogrāfija   -as, s.; parasti vsk.

1. poligr. Iespiešana no plakanām gravētām vai kodinātām metāla iespiedformām, kam ir padziļināts zīmējums.

2. Zinātne par metālu un sakausējumu uzbūvi (struktūru) un fizikālajām īpašībām, kā arī par struktūru un īpašību savstarpējo sakarību dažādā temperatūrā.

Avoti: LLVV

metalogrāfisks   -ais; s. -a, -ā;

1. poligr. Saistīts ar metalogrāfiju (1), tai raksturīgs.

2. novec. Saistīts ar metalogrāfiju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metalogrāfs   -a, v.; novec.

1. Metālmācības speciālists.

Avoti: LLVV

metaloģika

1. Metateorijas loģikas līdzekļi attiecībā pret objektteorijā izmantoto loģiku.

Avoti: LPE

metaloģisks   novec.

1. Tāds, kas ir ārpus loģikas, piem., domāšanas likumi (Šopenhauers) vai mēģinājumi aptvert loģikas formās doto saturu (Tillichs).

Avoti: KV

metaloīds

1. Ķīmiskais elements, kam piemīt vienlaikus metāla un nemetāla īpašības (piem., silīcijs, bors, arsēns).

2. Metāls, kam nepiemīt kāda no tipiskajām metālu īpašībām.

Avoti: TM5

metāloptika   -as, s.; parasti vsk.

1. Optikas nozare, kas pētī metālu optiskās īpašības.

Avoti: LLVV

metāloptisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar metāloptiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metālorganisks   -ais; s. -a, -ā; ķīm.

1. Tāds, kura molekulās metāla atoms ir tieši saistīts ar oglekļa atomiem.

Metālorganiskie savienojumi— elementorganisko savienojumu veids, kuros oglekļa atomi ir tieši saistīti ar metāla atomu.

Avoti: LLVV

metalotermija   -as, s.; parasti vsk.

1. Metālu reducēšana no oksīdiem un citiem savienojumiem; attiecīgā metalurģijas metode.

Avoti: LLVV

metalotropisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Augu, mikroorganismu spēja reaģēt uz kāda metāla klātbūtni, augot uz metāla pusi vai prom no tā.

Avoti: LLVV

metālplasti   materiālt.

1. Slāņainie polimēru kompozītmateriāli; sastāv no metāla loksnēm, kas no vienas vai abām pusēm pārklātas ar polimērmateriāla slāni korozijaizsardzībai un dažreiz arī dekoratīvā nolūkā; lieto cauruļvadiem, mašīnbūvē, celtniecībā u. c.

Avoti: ZTV

metālplastika

1. Tēlniecība metālā.

Avoti: SV96

metālplastikāts   -a, v.

1. Metālplasts.

Avoti: LLVV

metālplasts   -a, v.

1. Metāla sloksne, kas pārklāta ar polimēru segumu.

Avoti: LLVV

metālporfirīns   med.

1. Porfirīns, kas satur metālu, piem., dzelzi (hēms), varu (turacīns) u. c.

Avoti: TM5

metālproteīdi   ķīm.

1. Saliktas olbaltumvielas, kas satur metālu jonus.

Avoti: ZTV

metālpūšams   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Parasti savienojumā "metālpūšamais instruments"; metāla pūšamais mūzikas instruments.

Avoti: LLVV

metālrūda   -as, s.

1. Metāla rūda.

Avoti: LLVV

metālrūpnīca   -as, s.

1. Metālrūpniecības uzņēmums.

Avoti: LLVV

metālrūpniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Rūpniecības nozare (piemēram, metalurģija, mašīnbūve), kas ietver metālu ražošanu un apstrādi.

Avoti: LLVV

metāls   -a, v.

1. Viela, kurai raksturīgas noteiktas fizikālās īpašības, parasti laba elektrovadītspēja, siltumvadītspēja, kaļamība, specifisks spīdums.

Smagie metāli— metāli (piemēram, varš, dzelzs, cinks), kuru blīvums ir lielāks par pieciem gramiem kubikcentimetrā.

Vieglie metāli— metāli (piemēram, alumīnijs, magnijs), kuru blīvums ir mazāks par pieciem gramiem kubikcentimetrā.

Retie metāli— metāli (piemēram, vanādijs, volframs, molibdēns, tantals), kuri dabā ir reti sastopami, neveido minerālu nogulas vai kuru iegūšana ir sarežģīta.

Sārmu metāli— Mendeļejeva ķīmisko elementu periodiskās sistēmas pirmās A grupas elementi (piemēram, nātrijs, kālijs), kuri ķīmiski ir ļoti aktīvi un kuru hidroksīdi viegli šķīst ūdenī, veidojot sārmus.

Sārmzemju metāli— Mendeļejeva ķīmisko elementu periodiskās sistēmas otrās A grupas elementi (piemēram, kalcijs, stroncijs, bārijs, rādijs), kuru hidroksīdi šķīst ūdenī, veidojot sārmainu reakciju.

Metālu aktivitātes rinda— metālu sakārtojums pēc reakcijas spējas.

2. Divu vai vairāku šādu vielu sakausējums; šādas vielas sakausējums ar citu vielu.

Melnie metāli— dzelzs un tās sakausējumi.

Krāsainie metāli— metāli un to sakausējumi, izņemot dzelzi un tās sakausējumus.

// ģen., adj. nozīmē. Tāds, ko izmanto šādu sakausējumu apstrādē.

3. Mūzikas stils; atbilstošās subkultūras tips.

4. žarg. Zelts.

Avoti: LLVV, KZ

metālsuka   -as, s.

1. Suka ar metāla stiepļu sariem.

Avoti: LLVV

metālterapija   med.

1. Metālu lietošana terapijā, pieliekot metāla plāksnes pie miesas.

Avoti: TM5

metāltermija

1. Metalurģijas metode - metālu iegūšana no oksīdiem, tos reducējot ar aktīvāku metālu vai citu vielu.

Avoti: SV99

metalurgs   -a, v.,

1. Metalurģijas (1) speciālists.

2. Metalurģijas (2) speciālists.

Avoti: LLVV

metalurģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātne par metālu rūpniecisku iegūšanu un pirmapstrādi.

2. Rūpniecības nozare, kas ietver metālu ražošanu un apstrādi.

Melnā metalurģija— metalurģijas nozare, kas ietver melno metālu rūdu ieguvi un bagātināšanu, melno metālu un to sakausējumu ieguvi un apstrādi.

Krāsainā metalurģija— metalurģijas nozare, kas ietver krāsaino metālu rūdu ieguvi un bagātināšanu, krāsaino metālu un to sakausējumu ieguvi un apstrādi.

Pulveru metalurģija— izstrādājumu izgatavošana no metāla pulvera, to pakļaujot lielam spiedienam un pēc tam saķepinot augstā temperatūrā; pulvermetalurģija, metālkeramika.

Avoti: LLVV

metalurģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar metalurģiju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar metalurģiju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metālveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir metāla veids, forma.

Avoti: LLVV

metālveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Metālveida.

Avoti: LLVV

metālveidne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; tehn.

1. Vairākkārt izmantojama (parasti tērauda, čuguna) veidne metāla (piemēram, alumīnija) izstrādājumu izliešanai; kokile.

Avoti: LLVV

metālvelmēšana   -as, s.; parasti vsk.

1. Metāla apstrādāšana velmējot; metāla velmēšana.

Avoti: LLVV

metālvirpošana   -as, s.; parasti vsk.

1. Metāla detaļu un sagatavju izgatavošana virpojot; metāla virpošana.

Avoti: LLVV

metālvirpotava   -as, s.

1. Metāla virpotava.

Avoti: LLVV

metālzāģis   -ģa, v.

1. Zāģis metāla priekšmetu apstrādei.

Avoti: LLVV

metamagnētiķi

1. Vielas, kam vājos ārējos magnētiskajos laukos piemīt antiferomagnētiķu, bet spēcīgākos - feromagnētiķu īpašības.

Avoti: EV

metamais

1. Priekšmets ar ko mest.

2. žarg. Vīrieša dzimumloceklis.

// žarg. Dzīvnieku tēviņa dzimumloceklis.

Avoti: SLG

metamatēmatika   novec.

1. Matemātikas filozofija.

Avoti: SV33

metamatemātika   -as, s.; parasti vsk.

1. Teorija matemātisko pierādījumu struktūras un likumsakarību pētīšanai.

Avoti: LLVV

metamērija   -as, s.; parasti vsk.; zool.

1. Ķermeņa segmentācija (piemēram, posmtārpiem, posmkājiem).

2. Attiecības, kas pastāv starp diviem vai vairākiem metamēriem.

Avoti: LLVV, TM5

metamērs   med.

1. Viens no dzīvnieka ķermeņa homoloģiskiem segmentiem.

Avoti: TM5

metamfetamīns   med.

1. C10H15N, simpatomimētisks amīns, radniecīgs amfetamīnam un efedrīnam, darbojas līdzīgi amfetamīnam.

Avoti: TM5

metamielocīts   med.

1. Mielocīts kodola pārveidošanās stadijā; starpstadija starp mielocītu un segmentkodolaino leikocītu.

Avoti: TM5

metamikts   ģeol.

1. Tāds (minerāls), kas pārgājis no kristāliska stāvokļa amorfā stāvoklī bez ārējās formas izmaiņām.

Avoti: SV96

metamizols   med.

1. Analgīns - nenarkotisks pretsāpju līdzeklis.

Avoti: VE

metamorfēšana   inf.

1. Process, kas vienu attēlu pārveido citā.

Avoti: D3

metamorfisks   -ais; s. -a, -ā; ģeol.

1. Metamorfizēts.

Avoti: LLVV

metamorfisms   -a, v.; parasti vsk.

1. ģeol. Process, kurā ieži veidojas augstas temperatūras, liela spiediena un ķīmiski aktīvu šķīdumu iedarbībā.

2. Servilisma paveids, pasīvais partneris uzņemas padevīga mājdzīvnieka lomu, libertēns rīkojas nežēlīgi.

Avoti: LLVV, MV

metamorfizēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; ģeol.

1. Pārveidoties augstas temperatūras, liela spiediena un ķīmiski aktīvu šķīdumu iedarbībā (par iežiem).

Avoti: LLVV

metamorfizēts   -ais; s. -a, -ā; ģeol.

1. Tāds, kas ir pārveidojies augstas temperatūras, liela spiediena un ķīmiski aktīvu šķīdumu iedarbībā (par iežiem).

Avoti: LLVV

metamorfoloģija   med.

1. Bioloģijas nozare, kas pētī dzīvnieku formas pārmaiņas to individuālās attīstības gaitā.

Avoti: TM5

metamorfopsija   med.

1. Redzes traucējums, kas izpaužas priekšmetu apveida izkropļotā uztverē.

Avoti: TM5

Metamorfose   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 29900 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

metamorfotaksija   med.

1. Varbūtēja galvas smadzeņu kreisās puslodes (iespējams, kāša) bojājuma pazīme - pacientam šķiet, ka rokā paņemts priekšmets piepeši maina savu formu.

Avoti: TM5

metamorfoza   novec.

1. Metamorfoze.

Avoti: LME

metamorfoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. zool. Dzīvnieku attīstība pēcembrionālajā periodā ar vienu vai vairākām kāpura stadijām.

2. bot. Galveno (auga) orgānu pārveidošanās, kas parasti ir saistīta ar to funkcijām.

3. Pārvēršanās, pārveidošanās.

Paranojālā seksuālā metamorfoze— psihiska slimnieka murgi par savu piederību pie pretējā dzimuma.

Avoti: LLVV, TM5, RtV

metamorfs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas pārveidojas, maina struktūru, izskatu, sastāvu.

Metamorfie ieži— ieži, kas augstas temperatūras, spiediena, ķīmiski aktīvu šķīdumu iedarbībā mainījuši ķīmisko sastāvu, minerālsastāvu, tekstūru.

Avoti: LLVV

metams   -ais; s. -a, -ā;

1. Divd. --> mest.

2. ar not. gal., pamata pak., lietv. nozīmē; sar. Priekšmets, rīks, ko met, lai trāpītu (kur).

Avoti: LLVV

metamucils   med.

1. Šķiedrvielas saturošs caurejas līdzeklis.

Avoti: VE

Metana   vietv.

1. Pilsēta Grieķijā, Atikas perifērijā, 1100 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

metanāls   novec.

1. Formaldehīds, skudrskābes aldehīds.

Avoti: KV

metāndienons

1. Anaboliskais steroīds, sportā tiek uzskatīts par dopingu.

Avoti: PL

metandrostenolons

1. Dopings, anaboliskais steroīds, palielina ķermeņa masu un spēku; dianabols.

Avoti: PL

metanefrīdiji   biol.

1. Posmtārpiem caurulītes, kas sākas ar skropstainu piltuvi celomā un atveras ar izvadporu ārvidē; pa pāriem atkārtojas katrā posmtārpu posmā un veido posmtārpu izvadsistēmu.

Avoti: BjV

metanefross

1. Rāpuļu, putnu, zīdītāju (arī cilvēku) pāra izvadorgāns; sekundārā niere.

Avoti: LPE

metanilskābe   novec.

1. NH2C6H4SO3H, anilīn-m-sulfonskābe, iegūstama sulfurējot nitrobenzolu un iegūto produktu reducējot, lieto kākrāsvielu komponentu.

Avoti: KV

metanīts   -a, v.

1. Metalizēts diegs.

Avoti: LLVV

metanoia   rel.

1. Atgriešanās, prāta un dzīves virziena izmaiņa, grēku nožēla.

Avoti: RtV

metanoja   psih.

1. Rituāla atdzimšana.

Avoti: PsA

metanols   -a, v.

1. Metilspirts.

Avoti: LLVV

metāns   -a, v.; parasti vsk.; ķīm.

1. Oglekļa atoma savienojums ar četriem ūdeņraža atomiem - degoša gāze bez krāsas un smaržas.

Avoti: LLVV

metānskābe   novec.

1. Skudrskābe.

Avoti: KV

metāntanks

1. Slēgta tvertne, kurā notiek notekūdeņu nogulšpu rūgšana, kuras rezultātā izdalās metāns.

Avoti: LEV

metapirilēns   med.

1. C14H19N3S, prethistamīna līdzeklis ar mērenu sedatīvu darbību.

Avoti: TM5

metaplasma   novec.

1. Pārgrozīšana, pārveidošana.

Avoti: SV33

metaplāzija   -as, s.; parasti vsk.; biol.

1. Nobriedušu (dzīvnieku, augu) audu pārveidošanās citādos, morfoloģiski un funkcionāli atšķirīgos audos.

Mieloīdā metaplāzija— kaulu smadzeņu audu attīstīšanās tādās ķermeņa vietās, kurās tie parasti nav sastopami, ekstramedulāri hemopoēzes perēkļi aknās un liesā, nenobrieduši eritrocīti un leikocīti perifēriskās asinīs, anēmija, liesas un aknu palielināšanās.

Mieloīdā agnogēnā metaplāzija— mieloīdās metaplāzijas primārā jeb idiopātiskā forma.

Avoti: LLVV, TM5

metapneimonisks   med.

1. Tāds, kas seko pneimonijai vai cēloniski ar to saistīts.

Avoti: TM5

metapofīze   med.

1. Dažu skriemeļu augšējo locītavizaugumu zirņveida izaugums.

Avoti: TM5

metapolitika   novec.

1. Tīri filozofiska politisko teoriju mācība, kas cenšas noskaidrot valsts pirmcēloņus un mērķus, neraugoties uz īstenībā sastopamām valsts formām.

Avoti: KV

metaproteīns   med.

1. Natīvā proteīna skābās vai sārmainās hidrolīzes produkts; šķīst vājās skābēs un sārmos, nešķīst neitrālos šķīdumos.

Avoti: TM5

metapsihika   novec.

1. Parapsiholoģija un okultisms, zināšanas par savdabīgām psihiskām un fiziskām parādībām, kas izpaužas dažu cilvēku spējā gan iegūt nenormālā veidā dažādas ziņas, gan likt priekšmetiem kustēties bez pieskaršanās un panākt citus neparastus fiziskus efektus.

Avoti: KV

metapsiholoģija

1. Psihoanalīzes teorētiskā daļa.

Avoti: SV96

mētara   apv.

1. Krūms, cers.

2. Mētras ("Mentha").

Avoti: ME, Aug2

metarbitāls   med.

1. C9H14N2O3, barbitāla atvasinājums, pretkrampju līdzeklis; lieto epilepsijas lēkmju profilaksei un pārtraukšanai.

Avoti: TM5

metargons   novec.

1. Ķīmisks elements, atmosfēras gaisā atrasta gāze.

Avoti: SV33

mētars   apv.

1. Krūms, cers.

2. Mētras ("Mentha").

Avoti: ME

metasekvoja

1. dsk. Purvciprešu dzimtas ģints ("Metasequoia"), vasarzaļi vienmājas skuju koki, līdzīgi sekvojām un mamutkokiem.

Reliktā metasekvoja— metasekvoju suga ("Metasequoia glyptostroboides"), saglabājies ~1000 īpatņu Šuihas ielejā Ķīnā, introducēta Eiropā.

Avoti: LPE

metasequoia   lat.

1. Metasekvojas.

Avoti: PDE

metasinapse   med.

1. Hromosomu terminotermināls sinaptiskais savienojums.

Avoti: TM5

metasinkrīze   med.

1. Patoloģiska vai nekrotiska materiāla norobežošana un izvadīšana.

Avoti: TM5

metasomatisks   -ais; s. -a, -ā; ģeol.

1. Saistīts ar metasomatismu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

metasomatisms   -a, v.; ģeol.

1. Ķīmiskie minerālu apmaiņas procesi iežos, kad vieni minerāli tiek aizstāti ar citiem un būtiski mainās iežu ķīmiskais sastāvs; metasomatoze.

Avoti: LLVV

metasomatoze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. ģeol. Ķīmiskie minerālu apmaiņas procesi iežos, kad vieni minerāli tiek aizstāti ar citiem un būtiski mainās iežu ķīmiskais sastāvs; metasomatisms.

2. novec. Ķermeņa maiņa, ieiešana citā miesā.

Avoti: LLVV

metasphaeria   lat.

1. Pleosporu dzimtas ģints.

Avoti: LD

metastabils   -ais; s. -a, -ā;

1. Relatīvi stabils.

Metastabilais stāvoklis— salīdzinoši stabils atomu vai molekulu ierosināts kvantu stāvoklis.

Avoti: LLVV

metastātisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Saistīts ar metastāzi, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metastāvoklis   med.

1. Benzola atvasinājumos aizvietotāju novietojums pie 1. un 3. oglekļa atoma.

Avoti: TM5

metastāze   -es, dsk. ģen. -žu, s.; med.

1. Jauns slimības perēklis, kas veidojas no primārā slimības procesa vietas attālos audos, orgānos, slimības ierosinātājiem metastazējoties slimības ierosinātāju pārvietošanās organismā.

Avoti: LLVV

metastazēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās; refl.; med.

1. Pārvietoties no primārā slimības procesa vietas uz attāliem audiem, orgāniem (par slimības ierosinātājiem).

Avoti: LLVV

metastrofa   novec.

1. Domu novirzība no kādas lietas.

Avoti: KV

metastrongiloze

1. Cūku invāzijas slimība, ko ierosina specifiskas nematodes.

Avoti: LPE

metastrongils

1. dsk. Nematožu klases ģints ("Metastrongylus"), Latvijā konstatētas 3 sugas, visas cūku plaušās, starpsaimnieks - sliekas.

Avoti: LD

metastrongylus   lat.

1. Metastrongili.

Avoti: LD

metāt   apv.

1. Mētāt.

Avoti: ME

mētāt   -āju, -ā, -ā, pag. -āju; trans.

1. Vairākkārt mest (pa gaisu, kur, kur iekšā); svaidīt.

// pārn. Būt par cēloni tam, ka vairākkārt nonāk (citā vietā, citos apstākļos).

2. parasti 3. pers. Braucot pa nelīdzenu, līkumainu ceļu, būt par cēloni tam, ka (braucēji) vairākkārt strauji virzās uz augšu un leju, arī sānis (par transportlīdzekļiem).

// intrans.

3. Vairākkārt, arī neapdomīgi, teikt, runāt (vārdus, tekstu), parasti nelaipni; vairākkārt radīt (kādas skaņas).

4. parasti 3. pers. Būt par cēloni tam, ka (kas, parasti neliels, viegls) vairākkārt virzās, parasti pa gaisu (parasti par parādībām dabā).

5. Vairākkārt strauji kustināt (ķermeņa daļas).

6. Apmētāt (1).

7. reti. Apmetināt (1).

8. žarg. Lielīties.

9. žarg. Tēlot; izlikties (par ko).

Avoti: LLVV

metatalāms   med.

1. Galvas smadzeņu apvidus aiz redzes uzkalna; mediālais un laterālais ceļgalveida ķermenis.

Avoti: TM5

metatarsalģija   med.

1. Lēkmjveida sāpes IV, retāk III vai II pleznas kaula galviņas apvidū osteohondrozes gadījumā.

Avoti: TM5

metatarsektomija   med.

1. Viena vai vairāku pleznas kaulu izgriešana.

Avoti: TM5

metateātris

1. Metadrāma - drāma par drāmu.

Avoti: SV96

metateorēma   -as, s.

1. Teorēma, ko pierāda ar metateorijas līdzekļiem.

Avoti: LLVV

metateorija   -as, s.

1. Teorija, kas pētī kādas citas teorijas likumsakarības, struktūru.

Avoti: LLVV

metatetranychus   lat.

1. Tīklērču dzimtas ģints.

Metatetranychus ulmi— augļu koku tīklērce.

Avoti: LD, PDE

metatēze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. val. Skaņu pārstatījums vārda vidū.

2. med. Slimības perēkļa pārvietošanās no viena orgāna uz citu; ķīmijā apmaiņas reakcija.

Avoti: LLVV

mētāties   -ājos, -ājies, -ājas, pag. -ājos; refl.

1. Vairākkārt mest (viens otram, cits citam).

// pārn. Rīkoties (ar ko) nevērīgi, arī izšķērdīgi.

// pārn. Runāt, teikt daudz; runāt, teikt neapdomīgi.

2. Vairākkārt izdarīt straujas kustības (ar visu ķermeni), pārvietojoties (piemēram, no viena sāna uz otru).

// pārn. Vairākkārt strauji mainīt objektus, attieksmi pret tiem (parasti par domām).

3. parasti 3. pers. Braucot strauji kratīties, šūpoties, zvalstīties (par transportlīdzekļiem).

4. parasti 3. pers. Būt nevīžīgi, nekārtīgi novietotam; atrasties (kur) nesakārtotam, arī lielā daudzumā (parasti par ko nevajadzīgu, nevērtīgu).

5. Klīst, klaiņot (pa kurieni); atrasties (kur, kādā situācijā), parasti nevajadzīgi, nelietderīgi.

6. parasti 3. pers.; pareti. Vairākkārt parādīties (par gaismu).

Avoti: LLVV

metatīkls   inf.

1. Datoru tīkls, kas izveidots kā citu datoru tīklu kompozīcija, piem., interneta tīkls.

Avoti: ZTV

metatipisks   med.

1. Tāds, kas sastāv no netipiski sakārtotiem audu elementiem (par audzēju).

Avoti: TM5

metatonija   -as, s.; val.

1. Zilbes intonācijas maiņa vienā un tai pašā morfēmā.

Avoti: LLVV

metatrofija   med.

1. Orgānu atrofija kā malnutrīcijas sekas.

Avoti: TM5

metatrofisks   med.

1. Tāds, kura augšanai nepieciešamas organiskās vielas (par mikroorganismiem).

Avoti: TM5

metatrombīns   med.

1. Trombīna neaktīvā forma, kas radusies antitrombīna ietekmē; var aktivēt ar sārmu vai skābi.

Avoti: TM5

Metatrons   mit.

1. Ebreju mitoloģijā - Dievam vistuvākais eņģelis, kas tieši no Dieva saņem visus norādījumus un kas vadījis ebrejus cauri Sīnāja tuksnesim.

Avoti: Mit

metatropisms   novec.

1. Seksuālās attiecības, kur sievietei aktīva, vīrietim pasīva loma.

Avoti: KV

metatuberkuloze   med.

1. Stāvoklis, kad tuberkulīna reakcija ir pozitīva, bet tuberkulozas pārmaiņas audos nav atrodamas.

Avoti: TM5

metavaloda   -as, s.

1. Jēdzienu, terminu, zīmju u. tml. sistēma, ar ko atspoguļo citas jēdzienu, terminu, zīmju u. tml. sistēmas vai sistēmu īpašības.

Avoti: LLVV

metavalodisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar metavalodu, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metavietne   inf.

1. Tīmekļa vietne, kas kalpo kā citu tīmekļa vietņu direktorijs.

Avoti: D3

metavili   novec.

1. Tauta Libāna kalnu apvidū, alarodu rases, šiītu ticības, runā arābu valodā.

Avoti: KV

metavīnskābe

1. Pārtikas piedeva E353 (iegūst no vīnskābes), skābuma regulētājs, sekvestrants, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai pārtikā nelielā daudzumā.

Avoti: Zkp

metazīds   med.

1. Balts kristālisks pulveris; nešķīst ūdenī, šķīst skābēs.

Avoti: TM5

metazinātne   -es, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī zinātnes un tehnikas attīstību; scientioloģija, zinātniecība.

Avoti: LLVV

metazoa   lat.

1. Daudzšūņi.

Avoti: LD

metazofi

1. Daudzšūnu dzīvnieki.

Avoti: SV99

metazoji   -u, vsk. metazojs, -a, v.

1. Daudzšūnu dzīvnieki.

Avoti: LLVV

metdilazīns   med.

1. C18H20N2S, prethistamīna preparāts; lieto niezes mazināšanai dermatožu gadījumos.

Avoti: TM5

metējlādiņš   mil.

1. Noteikts šaujampulvera daudzums, lai izmestu artilērijas šāviņu (mīnu, lodi) ar noteiktu sākumātrumu no ieroča stobra kanāla.

Avoti: MIL

metējmašīna   tehn.

1. Pārvietojams beramvielu ātrgaitas lentes konveijers ar taisnu vai ieliektu lentes darbdaļu; ar inerces spēku materiālu aizsviež 10-20 m tālu; lieto dzelzceļa stacijās, elevatoros, noliktavās, ostas beramvielu pārkraušanai, šķirošanai, vēdināšanai.

Avoti: ZTV

metējs   -a, v.

1. Darītājs --> mest.

2. fizk. Sportists, kas specializējies kādā mešanas disciplīnā.

3. žarg. Dzērājs.

Avoti: LLVV, SLG

Meteiri   vietv.

1. Apdzīvota vieta ASV ("Metairie"), Luiziānas štatā, 138500 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

meteki

1. Ieceļotāji no citām valstīm senajās Atēnās; nodarbojās gk. ar amatniecību un tirdzniecību, maksāja īpašu nodokli un zināmā mērā bija vietējo likumu aizsardzībā, bet viņiem nebija ne civilo, ne politisko tiesību.

Avoti: SV69

metekla   apv.

1. Nodeva, nodoklis, muitas nodoklis, mesli, ziedojums.

2. Laime.

3. Kaut kas traucējošs.

Avoti: TlV

meteklības   apv.

1. Nodeva, nodoklis, muitas nodoklis, mesli, ziedojums.

2. Laime.

3. Kaut kas traucējošs.

Avoti: TlV

meteklis   apv.

1. Zemnieku nodeva gruntskungam 16. gs. Vidzemē.

2. Kaut kas nomests, atmests.

3. Metiens, klājiens.

4. Kavēklis.

5. Virve ar cilpu vienā galā, ko izver cauri aramām sakām, jūdzot zirgu arklā vai ecēšās.

Avoti: KV

metekļi   novec.

1. Nodevas.

Avoti: Sin

metelības   apv.

1. Nodeva, nodoklis, muitas nodoklis, mesli, ziedojums.

2. Laime.

3. Kaut kas traucējošs.

Avoti: TlV

Metelis   vietv.

1. Ezers Lietuvā, Suduvas augstienē, platība - 1280 ha, dziļums - līdz 15 m.

Avoti: PZT

mētelis   -ļa, v.

1. Virsējais apģērba gabals, kas parasti sniedzas pāri ceļgaliem un ko valkā virs kleitas, uzvalka u. tml.

Putekļu mētelis— plāna materiāla mētelis, kas aizsargā pret vēju.

Avoti: LLVV

Meteliški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Salienas pagastā.

Avoti: LC

mēteļainie   novec.

1. Tunikāti.

Avoti: KV

mēteļdrāna   -as, s.

1. Drāna mēteļu šūšanai; mēteļu drāna.

Avoti: LLVV

mēteļkleita   -as, s.

1. No mēteļu auduma šūta kleita, zem kuras parasti valkā blūzi vai džemperi.

Avoti: LLVV

mēteļķēķis   apv.

1. Virtuve ar apvalkdūmeni.

Avoti: ME

mēteļmangabs   novec.

1. Mangabi ģints pērtiķu suga, ar garu spalvu cekulu virs galvas, vidū melnu, gar sāniem pelēku, pelēkā krāsa nolaižas līdz pleciem kā mētelis pār citādi melno ķermeņa spalvu.

Avoti: KV

mēteļuks   apv.

1. Mētelis.

Avoti: ME

metempīrisks   med.

1. Tāds, kas tieši neizriet no pieredzes, bet ir izsecināms vai nojaušams uz pieredzes pamata.

Avoti: TM5

metempsihoze

1. Ticība tam, ka dvēsele pēc miesas nāves iemiesojās citā cilvēka vai dzīvnieka ķermenī vai augā; koncepcija sevišķi attīstīta Indijas reliģijās.

Avoti: LEV

metemptoze   novec.

1. Gregoriskā kalendārā vienas dienas izlaišana 134 gados.

Avoti: KV

metenāji   apv.

1. Slūžas ūdens aizdambēšanai.

Avoti: KV

metēnamīns

1. Kosmētikas sastāvdaļa (gatavo no formaldehīda un amonjaka), konservants, antiseptiķis, lieto dezodorējošos krēmos un pulveros, mutes skalošanas līdzekļos, var izdalīt formaldehīdu, veicināt notrozamīnu rašanos, izraisīt ādas kairinājumus un izsitumus uz ādas.

Avoti: Zkp

metencefalospināls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz vidussmadzenēm un muguras smadzenēm.

Avoti: TM5

metenis   apv.

1. Veclatviskā pavasara diena, ar to noslēdzas ķekatu laiks un seko klusais laiks ar pavasara dienu darbiem; meteņi.

Avoti: KV

metenis

1. novec. Metamais zvejas tīkls.

Avoti: LLx

metenterons   med.

1. Mugurzarna, embrija entodermas caurulītes daļa, no kuras attīstās gk. resnā zarna; to apasiņo gk. apzarņa apakšējā artērija.

Avoti: TM5

meteņdiena

1. Meteņi.

Avoti: Sin

meteņi   -u, vsk. metenis, -ņa, v.

1. Seni latviešu ziemas aizvadīšanas svētki; februāra 12. diena, kuras vakarā pēc senču ticējumiem Laima met savas dāvanas (no tā meteņa vārds); gavēņa priekšvakars (lejasvācu "fastelauendt"), no tā - vastlāvji.

Meteņu mēnesis— februāris.

Avoti: LLVV, LME, Leģ-69-62

meteo-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar atmosfēru un tās fizikālajiem procesiem, kā arī ar to pētīšanu.

Avoti: LLVV

meteopavadonis   -ņa, v.; meteorol.

1. Meteoroloģiskais mākslīgais planētas pavadonis.

Avoti: LLVV

meteor.   saīs.

1. Meteoroloģija.

Avoti: SV08

meteoradars   aeron.

1. Gaisakuģa radiolokācijas ierīce, kas konstatē negaisa zonas un centrus; nodrošina lidojumu negaisa laikā.

Avoti: ZTV

meteorisms   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Palielināts gāzu daudzums kuņģī, zarnās.

Avoti: LLVV

meteorītika   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī meteorītus.

Avoti: LLVV

meteorīts   -a, v.

1. No starpplanētu telpas uz planētas nokritis meteora ķermenis, kas krītot atmosfērā nav pilnīgi sašķēlies.

Baldones meteorīts— akmens meteorīts, kas nokritis 1890. g. 10. aprīlī Baldones tuvumā, Stūru māju tīrumā, mas 5,8 kg, paraugi nosūtīti vairākām meteorītu kolekcijām, divi paraugi (25,5 un 10,9 g) glabājas Rīgas kolekcijā.

Meteorīta krāteris— noapaļots padziļinājums planētas, tās pavadoņa vai asteroīda gruntī, kas radies, nokrītot lielam meteorītam.

Meteorītu lietus— daudzu meteorītu kopums, kas vienlaicīgi nokrīt uz planētas.

Meteorītu putekļi— sīkas daļas, kas rodas, meteora ķermenim sašķeļoties.

Neretas meteorīts— akmens meteorīts, kas 1864. g. 12. aprīlī nokritis netālu no Neretas, atrasti 2 gabali, to masa - 5 kg un 4 kg, pētīts Tērbatas universitātē, galvenā masa (3301 g) glabājas Igaunijas Ģeoloģijas muzejā, mazāki paraugi - citās meteorītu kolekcijās.

Avoti: LLVV

meteoro-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais ir saistīts ar atmosfēru un tās fizikālajiem procesiem, kā arī ar to pētīšanu.

Avoti: LLVV

meteorofobija   med.

1. Slimīgas bailes no meteoriem.

Avoti: MSV

meteorognosija   novec.

1. Zinātne par laika grozībām.

Avoti: SV33

meteorogrāfija   -as, s.; parasti vsk.; meteorol.

1. Gaisa temperatūras, spiediena, mitruma, kā arī vēja ātruma vienlaicīga automātiska pierakstīšana ar meteorogrāfu.

Avoti: LLVV

meteorogrāfs   -a, v.; meteorol.

1. Ierīce gaisa temperatūras, spiediena, mitruma, kā arī vēja ātruma vienlaicīgai automātiskai pierakstīšanai.

Avoti: LLVV

meteorogramma   -as, s.; meteorol.

1. Diagramma, kurā attēloti vairāki meteoroloģiskie elementi.

Avoti: LLVV

meteoroīds   astr.

1. Nelielu izmēru Saules sistēmas mazais ķermenis, kas pārvietojas starpplanētu telpā; vielas, kas Saules sistēmas veidošanās laikā netika akumulētas planētās un citos debess ķermeņos.

Meteoroīdu spiets— asteroīdu šķembas un komētu sabrukšanas produkti, kas pārvietojas pa bijušās komētas orbītu.

Avoti: ZTV

meteorol.   saīs.

1. Meteoroloģija.

Avoti: LLVV

meteorolits   novec.

1. Meteorīts.

Avoti: LME

meteorologs   -a, v.

1. Meteoroloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

meteoroloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ģeofizikas nozare, kas pētī atmosfēru un tās fizikālos procesus.

Sinoptiskā meteoroloģija— meteoroloģijas nozare, kas nodarbojas ar laikapstākļu prognozēšanu.

Avoti: LLVV

meteoroloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar meteoroloģiju, tai raksturīgs.

Meteoroloģiskā stacija— iestāde, kas regulāri novēro atmosfēras stāvokli; meteostacija.

Meteoroloģiskais laukums— laukums, kurā uzstādīti mēraparāti un ierīces meteoroloģiskiem novērojumiem.

Meteoroloģiskais (mākslīgais planētas) pavadonis— mākslīgais planētas pavadonis, kas piegādā informāciju par atmosfēras stāvokli.

2. Saistīts ar atmosfēru un tās fizikālajiem procesiem.

Meteoroloģiskie elementi— lielumi, kas raksturo atmosfēras fizikālo stāvokli (piemēram, gaisa spiediens un mitrums, vēja virziens un ātrums, redzamība, nokrišņi, gaisa, zemes un ūdens temperatūra, saules radiācija).

Meteoroloģiskā raķete— lidaparāts, kas paredzēts augšējo atm. slāņu novērojumiem.

Avoti: LLVV

meteoronomija   novec.

1. Mācība par atmosfērisko parādību likumiem.

Avoti: SV33

meteoropātija   med.

1. Slimība, kas radusies meteoroloģisko apstākļu (gaisa temperatūras, spiediena vai mitruma, Saules starojuma u. c.) ietekmē.

Avoti: TM5

meteoropatoloģija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Slimības paasinājums meteoroloģisko apstākļu ietekmē.

2. Medicīnas nozare, kas pētī slimību izcelšanās un norises atkarību no meteoroloģisko apstākļu ietekmes.

Avoti: LLVV

meteoropatoloģisks   -ais; s. -a, -ā; med.

1. Saistīts ar meteoropatoloģiju (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar meteoropatoloģiju (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

meteoroskops   novec.

1. Laika rādītājs, rīks, ar ko cerēja pareģot laiku, novērojot tikai viena elementa pārgrozības; praksē nav izrādījies par derīgu.

Avoti: SV33

meteorotropisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar laikapstākļu maiņu; meteorotrops.

Avoti: LLVV

meteorotropisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Saistība ar laikapstākļu maiņu, atkarība no tās.

Avoti: LLVV

meteorotrops   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar laikapstākļu maiņu; meteorotropisks.

Avoti: LLVV

meteors   -a, v.; astr.

1. Gaismas parādība, kas rodas, sīkam debess ķermenim ievirzoties planētas atmosfērā.

Meteora ķermenis— sīks debess ķermenis, kas pārvietojas Saules sistēmā.

Meteoru lietus— intensīva meteoru plūsma (1-2 stundās parādās > 1000 meteoru 1 min.).

Avoti: LLVV

meteostacija   -as, s.; meteorol.

1. Iestāde, kas regulāri novēro atmosfēras stāvokli; meteoroloģiskā stacija.

Avoti: LLVV

mētera   apv.

1. Krūms, cers.

2. Mētras ("Mentha").

Avoti: ME

metere   apv.

1. Savienojumā "šketer-meterēm" - juku jukām.

Avoti: ME

mēteres   apv.

1. Mētras ("Mentha").

Avoti: Aug2

metergāzija   med.

1. Funkcijas maiņa.

Avoti: TM5

metersi   novec.

1. Kareivji, kam jāuzceļ un jānovāc teltis.

Avoti: KV

metformīns   med.

1. C4H11N5, antihiperglikēmisks līdzeklis, radniecīgs buformlnam, potencē insulīna darbību; lieto 2. tipa cukura diabēta ārstēšanā.

Avoti: TM5

methaimoglobīns   novec.

1. Hemoglobīna savienojums ar skābekli.

Avoti: KV

methemalbumīns   med.

1. Pigments, hēma un seruma albumīna komplekss, methemoglobīna struktūranalogs.

Avoti: TM5

methemoglobinēmija   med.

1. Methemoglobīns asinis, kas rada cianozi, reiboni, galvassāpes, caureju un mazasinību.

Pārmantotā methemoglobinēmija— ikviena methemoglobinēmija, ko izraisa pārmantoti defekti, piem., citohrom-beta5-reduktāzes deficīts.

Hroniska ģimenes methemoglobinēmija— (iespējams, autosomāli dominanta pārmantošana): brūnganpelēcīga vispārēja cianoze no bērnības; laba fiziskā attīstība un pašsajūta; spektroskopiski izmeklējot asinis, atrod tipisku methemoglobīnu.

Hereditārā methemoglobinēmija— (autosomāli recesiva pārmantošana): vispārēja pelēcīga vai netīri brūngana cianoze, kas rodas dzimšanas laikā vai pirmajos mūža mēnešos.

Toksiskā methemoglobinēmija— methemoglobinēmija, ko izraisa toksiskas vielas vai medikamenti, piem., nitrāti, nitrīti, sulfonamide anilīnkrāsvielas u. c.

Avoti: TM5

methemoglobīns   med.

1. Hemoglobīna oksidēšanās produkts brūnā krāsā, kurš satur trīsvērtīgo dzelzi un nespēj apgriezeniski saistīt skābekli; atrodams asinīs pēc saindēšanās ar hlorātiem, ferocianīdiem, hinoniem, peroksīdiem, acetanilīdu, fenacetīnu u. c.

Avoti: TM5

methemoglobinūrija   med.

1. Methemoglobīns urīnā.

Avoti: TM5

Meti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aizputes novada Aizputes pagastā.

Avoti: LC

meti   -u, v.; tikai dsk.

1. tekst. Šķēri, velki, dzijas, kuras aužot stiepjas auduma garumā, un starp kurām ieauž audus.

2. pārn. Sižets, motīvi, galvenā tēma (parasti mākslas darbā, kādā tekstā).

Avoti: LLVV, KV

meticilīnrezistents

1. Tāds, kas ieguvis noturību pret antibiotiku metacilīnu.

Meticilīnrezistentais stafilokoks— izplatītā baktērija "Staphylococcus aureus", kas ieguvusi noturību pret antibiotiku metacilīnu un spēj izraisīt nopietnas infekciju komplikācijas pacientiem, kuri ārstējas slimnīcā (tādēļ šo infekciju sauc arī par slimnīcā iegūto infekciju).

Avoti: PL

meticilīnrezistents

1. Tāds, kas ieguvis noturību pret antibiotiku metacilīnu.

Meticilīnrezistentais stafilokoks— izplatītā baktērija "Staphylococcus aureus", kas ieguvusi noturību pret antibiotiku metacilīnu un spēj izraisīt nopietnas infekciju komplikācijas pacientiem, kuri ārstējas slimnīcā (tādēļ šo infekciju sauc arī par slimnīcā iegūto infekciju).

Avoti: PL

meticilīns   med.

1. Penicilīna struktūras antibiotika, ko parasti lieto gadījumos, ja mikroorganismi kļuvuši rezistenti pret citiem penicilīniem.

Avoti: VE

Metīda   mit.

1. mit. "Gudrība" - grieķu mitoloģijā - okeanīda, Okeāna un Tētijas meita, Zeva pirmā sieva, kas palīdzēja Zevam atņemt varu viņa tēvam Kronam.

2. astr. Jupitera pavadonis ("Metis"), vidējais attālums no planētas - 128100 km, izmēri - 44 km.

Avoti: PmV, MitE, ZvD-203-24

Mētida

1. astr. Metīda - Jupitera pavadonis.

Avoti: ZvD-203-24

metienis   apv.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> mest (1).

Avoti: KiV

metiens   -a, v.

1. Vienreizēja paveikta darbība --> mest (1).

2. Vienreizēja paveikta darbība --> mest (2).

3. Reizē dzimušo (daudzdzemdētājas dzīvnieku mātītes) mazuļu kopums.

4. Eksemplāru kopskaits (iespieddarbam); tirāža.

5. zvejn. Zvejošanai izmests tīkls, parasti kopā ar tajā notvertajiem dzīvniekiem; vienā paņēmienā ar tīklu notverto dzīvnieku kopums.

6. Klājiens (1).

7. sar. Vienreizēja paveikta darbība --> mest (5).

Avoti: LLVV

metier   novec.

1. Amats.

Avoti: KV

metieris   -ra, v.

1. Burtlicis, kas sadala slejās saliktu tekstu lappusēs; aplauzējs (2).

Avoti: LLVV

metikals

1. Naudas vienība Mozambikas Republikā, sīknauda - sentavo.

Avoti: PnR

metikons

1. Kosmētikas sastāvdaļa, antistatiķis, mīkstinātājs, izmanto lūpu krāsās, vaigu sārtumos, skropstu tušās, pēcskūšanās līdzekļos, piemīt neliels toksiskums, var izraisīt ādas kairinājumus un alerģiskas reakcijas.

Avoti: Zkp

metikulozs   novec.

1. Bažīgs; tāds, kas pārāk rūpējas par sīkumiem.

Avoti: KV

metil-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktās vielas sastāvā ir metilgrupa.

Avoti: LLVV

metilacetāts

1. Kosmētikas sastāvdaļa, šķīdinātājs, tiek izmantots smaržās un tualetes ūdeņos, var būt toksisks nervu sistēmai.

Avoti: Zkp

metiladehids   novec.

1. Formaldehīda sinonīms.

Avoti: LME

metīlaitērs   novec.

1. Smaržaina gāze, ko dabū kokspirtu sakarsējot ar sēru vai borskābi.

Avoti: SV33

metilalkohols   novec.

1. CH3OH, metanols, koka spirts, vienkāršākais no spirtiem.

Avoti: KV

metīlals   novec.

1. Formaldehīda dimetīlacetals, metilēndimetīlēteris, iegūstams iedarbojoties uz formaldehidu ar metīlalkoholu un sālsskābi kalcija hlorīda klātbūtnē.

Avoti: KV

metilamilketons   med.

1. C3H11COCH3, taukskābju sadalīšanās produkts, kas veidojas tauku bojāšanās procesā un piešķir tiem raksturīgu smaku.

Avoti: TM5

metilamīns

1. Organisks savienojums, vienkāršs amīns CH3NH2, amonjakam līdzīga gāze, kas rodas siļķu sālījumā, koksnes sausajā pārtvaicē utt.

Avoti: SV69

metilandrostēndiols   med.

1. Balta kristāliska viela, nešķīst ūdeni, slikti šķīst spirtā; ķīmiskās uzbūves ziņā tuvs metiltestosteronam; lieto proteīnu anabolisma veicināšanai rekonvalescentiem.

Avoti: TM5

metīlanilīns   novec.

1. C6H5NHCH3, bezkrāsains iedzeltens šķidrums, ar slāpekļpaskābi viegli rada nitrozosavienojumu.

Avoti: KV

metīlanols   novec.

1. Metīlcikloheksanols.

Avoti: KV

metilantranilāts

1. NH2C6H4COOCH3, metilgrupa, daudzu ēterisko eļļu smaržīgā sastāvdaļa, izmanto arī kā satāvdaļu smaržās un iedeguma losjonos, var radīt ādas kairinājumus, iekļauts NIH bīstamo vielu sarakstā.

Avoti: TM5, Zkp

metilarbutīns   med.

1. Viena no vielām, ko satur parastās miltenes droga.

Avoti: VE

metilarsēnpaskābe   med.

1. CH3AsO(OH)2, kristāliska viela, arsēna organisks atvasinājums.

Avoti: TM5

metilbromīds   med.

1. CH3Br, metilgrupa, bezkrāsaina gāze, kas lielā koncentrācijā gaisā kairina elpceļus; izmanto kā stipri indīgu pesticīdu, organiskā sintēzē, arī par dzesēšanas un ugunsdzēsības līdzekli.

Avoti: TM5, VzsV

metilbutirāts   med.

1. CH3(CH2)2COOCH3, metilgrupa, bezkrāsains šķidrums, slikti šķist ūdeni, sajaucas ar spirtu; lieto augļu ekstraktu ražošanā.

Avoti: TM5

metilceluloze

1. Celulozes metilēteris, iegūst uz alkālijcelulozi iedarbojoties ar metilhlorīdu; pārtikas piedeva E461 (var būt ģenētiski modificēta), biezinātājs, stabilizētājs, tiek uzskatīts par nekaitīgu lietošanai uzturā nelielā daudzumā, bet lietojot pārmērīgi, var izraisīt caureju.

Avoti: LPE, Zkp

metīlcikloheksanols   novec.

1. C7H13OH, 3 izomēro heksahidrokrezolu maisījums, visvairāk lieto kā ziepju piedevu.

Avoti: KV

metilcitizīns   med.

1. Viela, ko satir lancetiskās termopses droga.

Avoti: VE

metildibromglutaronitrils

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, izmanto kā matu kondicionētāju, vannas putas, solārijos izmantojamajos iedeguma preparātos, tiek uzskatīts par kaitīgu lietošanai kosmētikas līdzekļos, var radīt alerģiskas reakcijas, kontakta dermatītu.

Avoti: Zkp

metilēn-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktās vielas sastāvā ir metilēngrupa.

Avoti: LLVV

metilēndioksimetamfetamīns

1. Narkotiska viela, halucinogēns; sintezēta 1914. gadā.

Avoti: PL

metilēngrupa   -as, s.; ķīm.

1. Atomu grupa, kurā ir viens oglekļa atoms un divi ūdeņraža atomi.

Avoti: LLVV

metilēnhlorids   med.

1. CH2Cl2, gaistošs anestezējošs šķidrums.

Avoti: TM5

metilēnhlorīds

1. Halogēnalkāns, bezkrāsains šķidrums ar hloroforma smaku, lieto par tauku, eļļu, polimēru šķīdinātāju; kosmētikā izmanto kā smaržvielu nagu lakās, matu kondicionētājos, šampūnos, matu lakās un attīrošajos krēmos, var izraisīt nelabumu, reiboni, acu un ādas kairinājumus, var būt toksisks nervu sistēmai, aknām, asinsrites orgāniem, nierēm, iekšējās sekrēcijas dziedzeru un elpošanas orgānu sistēmai.

Avoti: LPE, Zkp

metilēnjodids   novec.

1. CH2J2, iegūstams reducējot jodoformu ar jodūdeņradi, lieto iežu analīzē dažādu minerālu atšķiršanai pēc īpatnējā svara.

Avoti: KV

metilenofils   med.

1. Tāds, kas viegli krāsojas ar metilēnzilo.

Avoti: TM5

metilēns   -a, v.; ķīm.

1. Atomu grupa, kurā ir viens oglekļa atoms un divi ūdeņraža atomi; metilēngrupa.

Avoti: LLVV

metilēnvioletais   med.

1. C14H8N2OS, vāji bāziska tiazīna krāsviela, metilēnzilajam radniecīga viela; krāsviela histoloģijā.

Avoti: TM5

metilēnzilā   novec.

1. Metilēnzilais.

Avoti: KV

metilēnzilais   ķīm.

1. Organiska krāsviela, antiseptisks līdzeklis.

Avoti: SV96

metilēnzilums   novec.

1. Metilēnzilais.

Avoti: SV69

metilepsija   med.

1. Slimīga tieksme pēc reibinošiem dzērieniem.

Avoti: TM5

metilēšana   med.

1. Ūdeņraža atoma aizstāšana ar metilgrupu.

Avoti: TM5

metilēteris   novec.

1. CH3OCH3, dimetilēteris, bezkrāsaina gāze ar anestēziskām īpašībām.

Avoti: KV

metiletilketons

1. CH3COCH2CH3, butanons, šķidrums ar ētera smaržu, atrodams netīrītā metīlalkoholā, lieto kā šķīdinātāju, izmanto arī šmpūnos, matu kondicionētājos, nagu lakā un smaržās, var kairināt acis, ādu un gļotādas, var izraisīt CNS deprasiju, galvassāpes, dermatītu, var būt toksisks aknām un nervu sistēmai.

Avoti: KV, Zkp

metiletiltiofoss   novec.

1. Fosfororganisks preparāts, akaricīds, insekticīds, lieto siltumnīcās un augļu dārzos parastās tīklērces u. c. ērču apkarošanai.

Avoti: LxE

metilfenidāts   med.

1. Psihostimulējoša viela.

Avoti: VE

metilfenilhidrazīns   med.

1. C6H5N(CH3)NH2, reaģents ketožu atšķiršanai no aldozēm: pirmās veido ozazonus, otrās - hidrazonus.

Avoti: TM5

metilformiāts   novec.

1. Elpošanas inde, ar ko apkaro noliktavu kaitēkļus un cilvēka parazītus.

Avoti: LxE

metilgrupa   -as, s.; ķīm.

1. Atomu grupa, kurā ir viens oglekļa atoms un trīs ūdeņraža atomi.

Avoti: LLVV

metilhidantoīns   med.

1. C4H6, kristālisks savienojums, kas atrodams svaigā gaļā; kreatīna noārdīšanās produkts.

Avoti: TM5

metilhidantoīnskābe   med.

1. NH2CON(CH3)CH2COOH, kreatinīna noārdīšanās produkts.

Avoti: TM5

metilhlorīds   med.

1. CH3Cl, metilgrupa, lieto vietējai anestēzijai.

Avoti: TM5

metilhlorizotiazolinons

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, izmanto šampūnos, šķidrajos roku un ķermeņa mazgāšanas līdzekļos, pēcskūšanās līdzekļos, var izraisīt alerģiskas reakcijas, kontakta dermatītu, iespējams, mutagēns.

Avoti: Zkp

metīlisms   novec.

1. Saindēšanās ar koka spirtu (metīlalkoholu).

Avoti: KV

metilizobutilketons

1. Kosmētikas sastāvdaļa, aromātviela, smaržviela, izmanto smaržās, var būt bīstams, ja ieēd vai ieelpo, var būt toksisks nierēm, gremošanas orgānu, elpošanas orgānu, nervu sistēmai un aknām, var būt kancerogēns.

Avoti: Zkp

metilizotiazolinons

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, izmanto produktos bērniem, roku mazgāšanas līdzekļos, šampūnos, var izraisīt alerģiskas reakcijas un kontakta dermatītu.

Avoti: Zkp

metiljodīds

1. Halogēnalkāns, bezkrāsains šķidrums ar īpatnēju smaku, piemīt narkotiskas īpašības, izmanto organiskā sintēzē metilēšanai.

Avoti: LPE

metīljonons   novec.

1. C14H22O, viens no svarīgākajiem vijolīšu ketoniem, plaši lieto smaržu rūpniecībā.

Avoti: KV

metīlkaučuks   novec.

1. Mākslīgā kaučuka veids, ko 1. pasaules kara laikā ražoja Vācijā no dimetīlbutaiēna, izlietoja gk. smago automašīnu riepām.

Avoti: KV

metilmerkaptāns   med.

1. CH3SH, metāntiols, smirdoša gāze, kas veidojas zarnās, sadaloties proteīniem.

Avoti: TM5

metilmerkaptofoss   novec.

1. Augu aizsardzības viela, ko izmanto apmiglojot, insekticīds, arī pieskares inde, apkaro tīklērces, laputis, tripšus u. c.

Avoti: LxE

metilmetakrilāts

1. Nepiesātināts organisks savienojums, metakrilskābes metilēteris, ko lieto polimetilmetakrilāta (organiskā stikla) ražošanai, izmanto arī nagu lakās un mākslīgajiem nagiem, var radīt sēcīgu ādas kairinājumu un alerģiskas reakcijas, kontakta dermatītu.

Avoti: SV69, Zkp

metilmetionīns

1. Metionīna S-metilatvasinājums, U vitamīns, piedalās organisma vielmaiņas metilēšanas reakcijās.

Avoti: LPE

metilmorfīns   med.

1. Kodeīns - narkotisks alkaloīds ar klepu nomācošu darbību, kuru iegūst no miega magones vai sintezē ķīmiski.

Avoti: VE

metiloksidēšanās   med.

1. Taukskābju oksidēšanās organismā, kas sākas ar metilgrupu molekulas galā (omega stāvoklī).

Avoti: TM5

metiloranžs   ķīm.

1. Organiska azokrāsviela; m-a šķīdumu ūdenī plaši lieto analītiskajā ķīmijā par indikatoru.

Avoti: ZTV

metilparabēns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, konservants, tiek izmantots daudzos kosmētikas un personīgās higiēnas līdzekļos, var izraisīt alerģiskas reakcijas, kontakta dermatītu.

Avoti: Zkp

metilparations   lauks.

1. Fosfororganisks preparāts, tiofosa metilanalogs, balta kristāliska viela, lieto kā 2,5% dustu dārzeņu, augļu koku, graudaugu u. c. kultūru kaitēkļu apkarošanai; metafoss.

Avoti: LxE

metil-p-hidroksibenzoāts

1. Pārtikas piedeva E218, konservants, var izraisīt astmu, nātreni, alerģiskas reakcijas, ādas apsārtumu, niezi un uztūkumu, arī anafilaksi.

Avoti: Zkp

metilprednizolons   med.

1. Medikaments, prednizona atvasinājums, kas ietekmē ogļhidrātmaiņu un olbaltumvielmaiņu.

Avoti: VE

metilpurīns   med.

1. Purīna atvasinājums ar vienu vai vairākām metilgrupām.

Avoti: TM5

metīls   novec.

1. Kokspirta radikālis.

Avoti: SV33

metils   -a, v.; ķīm.

1. Atomu grupa, kurā ir viens oglekļa atoms un trīs ūdeņraža atomi; metilgrupa.

Avoti: LLVV

metilsalicilāts   med.

1. C6H4(OH)COOCH3, metilgrupa, salicilskābes metilesteris, bezkrāsains šķidrums, gandrīz nešķīst ūdeni; lieto ārīgi.

Avoti: TM5

metilsistokss   novec.

1. Metilmerkaptofoss.

Avoti: LxE

metilspirts   -a, v.; parasti vsk.

1. Indīga bezkrāsaina, caurspīdīga, šķidra viela ar etilspirta smaržu.

Avoti: LLVV

metilsulfazīns   med.

1. ["2-(p-aminobenzolsulfamino)-4-methylpyrimidinum"] balts vai iedzeltens pulveris, šķīst atšķaidītās skābēs un sārmos; aktīvi iedarbojas uz hemolītiskiem streptokokiem un pneimokokiem.

Avoti: TM5

metiltiouracils   med.

1. C5H6N2OS, sintētisks tireostatisks preparāts, kas samazina tiroksīna sintēzi vairogdziedzerī; nomāc hemopoēzi, izraisot agranulocitozi.

Avoti: TM5

metiltransferāze   med.

1. Transferāžu klases enzīms, kas katalizē metilgrupas pārnesi no viena savienojuma uz otru.

Avoti: TM5

metīlvioletā   novec.

1. Karbonija krāsviela, ko iegūst oksidējot dimetīlanilīnu fenola klātbūtnē; daudz lietota zilganvioletas krāsas baziska krāsviela, ar kuras palīdzību gatavo tintes, zīmogkrāsu utt.

Avoti: KV

metīlzaļums   novec.

1. Zaļganas lapiņas ar zelta spīdumu, zaļa krāsviela, ko iegūst no metīlvioletās iedarbojoties ar hlormetīlu; lieto zīda un vilnas krāsošanai, kā arī mikroskopijā.

Avoti: KV

metin   apv.

1. Savienojumā ar darbības vārdu "mest" raksturo šis darbības pastiprinājumu.

Avoti: ME

metinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> metināt 1(1).

Metinājuma šuve— vieta, kur metinot ir savienotas divas detaļas, piepildītas atstarpes, plaisas, atvērumi.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> metināt 1(2).

Avoti: LLVV

metināšana   materiālt.

1. Neizjaucama cietu materiālu savienojuma veidošana atomu vai molekulu mijiedarbības rezultātā, sametināmās virsmas sakausējot, kopīgi plastiski deformējot.

Aukstā metināšana— metināšana, kurā savienojums izveidojas parastā temperatūrā, saskarsmes virsmu atomiem tuvinoties un saistoties ar atomu saitēm, ja plastiskus materiālus kopēji plastiski deformē.

Berzes metināšana— metināšana, kurā viena detaļa beržas gar otru, sakarst, pat apkūst; tad kustību strauji nobremzē un detaļas saspiež, sakarsētā vietā metāls plastiski deformējas un veido savienojumu.

Elektriskā loka metināšana— metināšanas veids, kurā metāla kausēšanai izmanto elektroloku siltumu; elektroloks var būt starp diviem neatkarīgiem elektrodiem vai starp izstrādājumu un kūstošu elektrodu.

Ķīmiskā metināšana— metināšana, izraisot ķīmisku mijiedarbību starp sametināmām virsmām; lieto termoreaktīvo plastmasu m-ai.

Metināšana ar augstfrekvences strāvu— metināšana, izmantojot dažu plastmasu spēju sasilt augstfrekvences strāvas laukā līdz mīksttapšanas temperatūrai pietiekami īsā laikā polāru molekulu svārstību berzes radītā siltuma rezultātā.

Metināšana ar infrasarkano starojumu— metināšana, izmantojot infrasarkanā starojuma radīto siltumu.

Metināšana ar šķīdinātājiem— metināšana, virsmas pirms to kontaktēšanas uzbriedinot šķīdinātājā.

Metināšana ar ultraskaņu— metināšana, izmantojot ultraskaņas svārstību radīto siltumu.

Avoti: ZTV

metināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Tehnoloģiskā procesā, piemēram, karsējot, savstarpēji savienot (ko).

// intrans.

2. Savienot (būvkoku) galus.

Avoti: LLVV, ME

metināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.; pareti.

1. Āķēt, kabināt; arī pogāt.

2. Jūgt.

3. apv., vulg. Sist, belzt.

Avoti: LLVV, KiV

metināt   apv.

1. Pievienot, lāpīt, izšūt.

2. Ziedot (naudu).

Avoti: ME, ĒiV

metinātājs   -a, v.

1. Strādnieks, kas nodarbojas ar metināšanu.

2. v. Metināšanas aparāts.

Avoti: LLVV

metināties   apv.

1. Nodarboties ar izšūšanu, sastiprināt.

Avoti: ME

metindions

1. Pretkrampju līdzeklis, aminoindandiona atvasinājums, balts, ūdenī šķīstošs pulveris, lieto epilepsijas ārstēšanai.

Avoti: LPE

metīngrupa   apv.

1. Trīsvērtīga metāna palieka, HC=.

Avoti: KV

metinis   apv.

1. Liels zvejas tīkls.

Avoti: KV

metiņš   apv.

1. Dem. --> mets 1.

Avoti: LV93

metionīns   ķīm.

1. Alfa-amino-gamma-metiltiosviestskābe, sēru saturoša neaizstājama aminoskābe, kas ir dzīvnieku olbaltumvielās, piedalās to biosintēzes procesos.

Avoti: EV

metisācija

1. Cilvēku rasu sajaukšanās.

Avoti: SV99

metiss   -a, v.

1. Dažādu rasu piederīgo pēcnācējs.

Avoti: LLVV, LME

metizācija   novec.

1. Pie dažādam šķirnēm piederošu mājdzīvnieku krustošana.

Avoti: SV69

metjibi

1. Viena no lagūnu ciltīm, dzīvo Kotdivuāras dienvidu piekrastē, valoda pieder pie Gvinejas grupas kva apakšgrupas.

Avoti: PZT

Metjūsa   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Matthews"), Ziemeļkarolīnas štatā, 30000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Metkoviča   vietv.

1. Pilsēta Horvātijā ("Metkovič"), Dubrovnikas-Neretvas županijā, 16800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

metla   žarg.

1. Mēle.

Avoti: KZ

Metlika   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Metlika"), Dienvidaustrumslovēnijas reģionā, 3200 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

Metloka   -as, s.; vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Matlock"), Anglijas vidienē, Dārbšīras grāfistes administratīvais centrs, 9500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

metļuks   apv.

1. Tauriņš.

Avoti: KiV

Metmanna   vietv.

1. Pilsēta Vācijā ("Mettmann"), Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 37900 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

metmioglobīns   med.

1. Mioglobīna oksidēšanās produkts, kas satur trisvērtīgo dzelzi.

Avoti: TM5

metns   apv.

1. Veikls.

2. Apķērīgs.

Avoti: KiV

metod.   saīs.

1. Metodisks.

Avoti: i1

metoda   novec.

1. Metode.

Avoti: LME

metode   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Veids, paņēmiens (kāda mērķa sasniegšanai); paņēmienu, principu sistēma, kas regulē praktisko vai teorētisko darbību.

Dialektiskā metode— metode īstenības parādību pētīšanai to kustībā, attīstībā un pretrunās.

Plūsmas metode— darbu sadalīšana sīkākos darba procesos, kurus izpilda citu pēc cita noteiktā secībā.

Aklā metode— mašīnrakstīšanas metode, pēc kuras raksta, neskatoties uz rakstāmmašīnas (datora) taustiņiem.

Avoti: LLVV

Metodijs   novec.

1. Slāvu apustulis, Kirilla brālis.

Avoti: KV

metodika   -as, s.

1. Paņēmienu kopums (kā, piemēram, darba, pētījuma) veikšanai.

2. parasti vsk. Pedagoģijas nozare, kas pētī kāda priekšmeta mācīšanas un skolēnu audzināšanas paņēmienus un metodes, kā arī sagatavo to ieviešanu praksē.

Avoti: LLVV

metodiķis   -ķa, v.

1. Priekšmeta mācīšanas metodikas, audzināšanas metodikas speciālists.

Avoti: LLVV

metodisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar noteiktu metodi, ar metodes ievērošanu; saistīts ar iepriekš izstrādātu plānu, programmu.

2. Saistīts ar metodiku (2), tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metodiskums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> metodisks (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; arī sistemātiskums.

2. Vispārināta īpašība --> metodisks (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

metodisms   -a, v.; parasti vsk.

1. Protestantisma virziens, sākotnēji anglikāņu baznīcas atzars, ko 1729. g. Anglijā iedibināja brāļi Vesleji.

Avoti: LLVV, RtV

metodisti   -u, v.; rel.

1. Anglikāņu baznīcas sekta; šīs sektas locekļi.

Metodistu baznīcas— baznīcas, kas veidojās uz to baznīcu bāzes, kuras piedalījās Metodistu konferencē, ko pirmo reizi sasauca Džons Veslijs 1784. gadā; mūsdienās šīs baznīcas ir izplatītas visā pasaulē, veicinot evaņģelizāciju un piedaloties sociālo jautājumu risināšanā.

Avoti: LLVV, R1

metodoloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Mācība par metodēm; metožu kopums (kādā nozarē).

Avoti: LLVV

metodoloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar metodoloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metodontiāze   med.

1. Pastāvīgo zobu šķilšanās.

2. Neregulāra zobu šķilšanās.

Avoti: TM5

metoecus   lat.

1. Parazītvaboļu dzimtas ģints.

Metoecus paradoxus— lapseņu parazītvabole.

Avoti: LD

metohinons   novec.

1. Hidrohinona molekulsavienojums ar 2 molekulām metīl-p-amīnofenola, lieto fotogrāfijā kā attīstītāju.

Avoti: KV

metoiki   novec.

1. Ārzemnieki, kas bija apmetušies uz dzīvi kādā seno grieķu pilsētā, parasti bez pilsoņu tiesībām, maksāja speciālu nodokli un nevarēja iegūt zemi īpašumā.

Avoti: KV

metoikions   novec.

1. Nodoklis, ko seno grieķu pilsētās maksāja ārzemnieki par tiesībām tur dzīvot.

Avoti: KV

metoksietanols

1. Kosmētikas sastāvdaļa, šķīdinātājs, smaržviela, izmanto nagu lakās, smaržās, šķidrajās ziepēs, kosmētikā, var būt toksisks attīstībai un dzimumorgāniem, iekļauts NIH bīstamo vielu sarakstā.

Avoti: Zkp

metoksigrupa   novec.

1. CH3O-grupa, kas bieži sastopama organiskos savienojumos.

Avoti: KV

metoksisalēns

1. Kosmētikas sastāvdaļa, UV staru absorbētājs, izmanto iedegumu veicinošos līdzekļos un sauļošanās aizsarglīdzekļos, var izraisīt kontakta alerģiju, var būt toksisks aknām un nervu sistēmai.

Avoti: Zkp

metoles   apv.

1. Tītavas.

Avoti: KV

metols   -a, v.; ķīm.

1. Organisks savienojums - balts kristālisks pulveris, kas viegli šķīst ūdenī un ko izmanto fotogrāfijā par attīstītāju.

Avoti: LLVV

Metone

1. astr. Saturna pavadonis ("Methone"), vidējais attālums no planētas - 194000 km, izmēri - 3 km.

Avoti: ZvD-203-25

metonīmija   -as, s.

1. literat., val. Nozīmes pārnesums, kas izriet no nojēguma par priekšmetu vai parādību ciešu sakaru; vārds vai vārdu savienojums, kam ir šāds nozīmes pārnesums.

2. med. Valodas traucējums: pareizā vārda vietā slimnieks lieto ar to jēdzieniski saistītu nepareizu vārdu.

Avoti: LLVV

metonīmisks   -ais; s. -a, -ā; literat., val.

1. Saistīts ar metonīmiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metonis   apv.

1. Dzirnavu dambis; metons.

Avoti: ME

metonomazija   novec.

1. Vārda grozījums vai kāda īpašvārda pārcēlums svešā valodā, piem., Švarcerta vietā Melanchtoms.

Avoti: KV

metons   apv.

1. Dzirnavu dambis.

Avoti: ME

metons   astr.

1. Metona cikls - 18 gadi, kas precīzi atbilst 125 Mēness mēnešiem pa 30 dienām un 110 pa 29 dienām.

Avoti: MeA

metopa   arhit.

1. Doriskā ordera frīzes daļa - plātne (ko parasti rotā ciļņi) starp triglifiem.

Avoti: ZTV

metopantralģija   med.

1. Sāpes pieres dobumu apvidū.

Avoti: TM5

metopions   med.

1. Viduspunkts starp abiem pieres kaula pauguriem; izmanto par antropometrisko punktu.

Avoti: TM5

metopisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz pieri, frontāls.

Avoti: TM5

metopisms   med.

1. Pieres šuves neslēgšanās.

Avoti: TM5

metopodīnija   med.

1. Galvassāpes pieres apvidū.

Avoti: TM5

metopolophium   lat.

1. Laputu apakškārtas ģints.

Metopolophium dirhodum— rožu-graudzāļu laputs.

Avoti: LD

metopoplastika   med.

1. Pieres plastiskā operācija.

Avoti: TM5

metoposkopija   med.

1. Frenoloģijas metode - cilvēka rakstura un garīgo spēju noteikšana pēc pieres un sejas rievām.

Avoti: TM5

metoprolols   med.

1. C15H25NO3, kardioselektīvs beta-1 adrenoblokators; lieto par antihipertensīvu pretaritmijas un pretstenokardijas līdzekli.

Avoti: TM5

metotreksāts   med.

1. Pretvēža līdzeklis, antimetabolīts, kas kavē vielmaiņas norises.

Avoti: VE

metr-   med.

1. Salikteņos norāda uz dzemdi.

Avoti: MSV

metr.   saīs.

1. Metroloģija.

Avoti: ZTV

Mētra   vietv.

1. Pubuļupe - Vijas kreisā krasta pieteka Smiltenes novada Bilskas pagastā.

2. Emajegi - upa Igaunijā.

Avoti: LD, PZT

Mētraine   vēst.

1. Tartu (Tērbatas) neoficiāls nosaukums latviski.

Avoti: LME

mētrains   apv.

1. Tāds, kur ir mētras.

Avoti: ViV

mētrājiņš

1. Mētrājs.

Avoti: LV93

mētrājs   -a, v.

1. Līdzenumos vai viļņaina reljefa vietās augoša priežu un egļu audze (nereti ar bērzu piemistrojumu); attiecīgais meža augšanas apstākļu tips.

Priežu mētrājs— priežu tīraudze vai priežu un egļu mistrota audze.

Avoti: LLVV

mētralģija   novec.

1. Dzemdes sāpes.

Avoti: SV33

mētraļģija   novec.

1. Sāpes dzemdē.

Avoti: KV

metramērs   -a, v.

1. Mērkoks, mērlente ar iedaļām metros, centimetros, milimetros.

Avoti: LLVV

metrampērs   novec., tehn.

1. Radioantenas "strāvas momentu" mērvienība, kad par "strāvas momentu" pieņemts ampēros izteikts strāvas stipruma reizinājums ar metros izteiktu antenas augstumu; metrampēru skaits raksturo radiostacijas starojumu.

Avoti: SV69

metranpāžs   novec.

1. Spiestuvē burtlicis, kas saliktos burtus sakopo pa lappusēm; metieris, kopotājs.

Avoti: SV33

mētras   -u, vsk. mētra, -as, s.

1. dsk. Panātru dzimtas ģints ("Mentha"), smaržīgi daudzgadīgi lakstaugi ar zobotām vai zāģzobotām lapām, zili violetiem vai violeti rožainiem ziediem, gk. ziemeļu puslodē; 25 sugas, Latvijā 7 sugas.

Blusu mētra— palejas mētras.

Cūku mētra— lauku mētra.

Garlapu mētra— mētru suga ("Mentha longifolia", arī "Mentha sylvestris").

Krūzu mētra— mētru suga ("Mentha crispa").

Lauku mētra— tīruma mētra.

Mieturu mētra— mētru suga ("Mentha verticillata").

Palejas mētra— mētru suga ("Mentha pulegium").

Tīruma mētra— mētru suga ("Mentha arvensis").

Ūdens mētra— ūdeņu mētra.

Ūdeņu mētra— mētru suga ("Mentha aquatica").

Valka mētra— ūdeņu mētra.

Zaķu mētra— lauku mētra.

2. Lakstaugi, kam parasti ir īpatnēja smarža, garša.

Bišu mētra— ārstniecības melisa ("Melissa officinalis"), citronmelisa.

Siena mētra— pļavas salvija ("Salvia pratensis").

Sievu mētra— pļavas salvija ("Salvia pratensis").

Vāczemes mētra— parastais biškrēsliņš ("Tanacetum balsamita").

3. Dažu meža ogulāju (piemēram, brūkleņu, melleņu, zileņu) virszemes daļas.

Avoti: EV, ME, Aug2

Mētras   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Medumu pagastā.

Avoti: LC

metratonija   med.

1. Dzemdes atonija.

Avoti: TM5

metrāža   -as, s.

1. Metros izteikts (kā) garums.

Avoti: LLVV

metrdotels   -a, v.

1. Galvenais oficiants restorānā, viesnīcā.

2. novec. Nama, viesnīcas pārvaldnieks.

3. novec. Augstmaņu pilīs ēdienu un virtuves pārzinis.

Avoti: SV99, SV33

metrehoskopija   med.

1. Kombinēta mērīšana, auskultācija un apskate.

Avoti: TM5

metreirinters   med.

1. Piepūšams gumijas balons, ko ievada dzemdes kakla kanālā, lai to paplašinātu.

Avoti: TM5

metreirīze   med.

1. Dzemdes kakla kanāla paplašināšana ar metreirinteru.

Avoti: TM5

metrektāzija   med.

1. Negravīdas dzemdes paplašināšanās.

Avoti: TM5

mētrenieki

1. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Mētras" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mētrēnieši

1. Madonas novada Mētrienas pagasta apdzīvotās vietas "Mētriena" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mētrenieši

1. Mārupes novada apdzīvotās vietas "Mētras" iedzīvotāji.

Avoti: V1

metresa   novec.

1. Metrese.

Avoti: LME

metrese   -es, dsk. ģen. -šu, s.; novec.

1. Mīļākā, ko mīļākais uztur; sevišķi 17. un 18. gs. Francijas karaļa mīļākā.

Avoti: LLVV

metrēts   novec.

1. Atiešu šķidruma mērs, 3/4 medimna jeb 39 litri.

Avoti: KV

mētreurinters   novec.

1. Ierīce dzemdes kakla paplašināšanai.

Avoti: KV

Mētriena   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Madonas novadā 24 km no Madonas, izveidojusies bijušās Odzienas muižas "Odsen" teritorijā, pagasta centrs.

2. Mētrienas pagasts - pagasts Madonas novadā, robežojas ar Ļaudonas, Praulienas un Barkavas pagastu, kā arī ar Varakļānu un Krustpils novadu; bijušie nosaukumi: Ļaudonas-Odzienas pagasts, vāciski - Laudon-Odsen, krieviski - Ļaudon-Odzenskaja.

Mētrienas pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Saikavas pagasta teritorijas, būtiski mainījusies robeža ar Ļaudonas pagastu (Mētrienas pagastam ziemeļrietumos pievienota daļa bijušā Ļaudonas pagasta, bet dienvidrietumu bijusī Mētrienas pagasta daļa iekļauta tagadējā Ļaudonas pagasta teritorijā), neliela daļa pirmskara Mētrienas pagasta teritorijas pievienota tagadējam Mežāres un Variešu pagastam.

Avoti: LPag, LC, LE1

mētrienieši

1. Madonas novada Mētrienas pagasta apdzīvotās vietas "Mētriena" iedzīvotāji.

Avoti: V1

metrīgs   -ais; s. -a, -ā; sar.

1. Ļoti liels.

Avoti: LLVV

-metrija

1. Salikteņu pēdējā sastāvdaļa, pēc nozīmes atbilst vārdam "mērīšana", piem., ģeometrija, stereometrija.

Avoti: SV69

metrija

1. žarg. Ģeometrija (mācību priekšmets).

Avoti: SLG

metrija   med.

1. Jebkurš dzemdes iekaisums pēcdzemdību periodā.

Avoti: MSV

metrika   -as, s.

1. parasti vsk.; literat. Mācība par pantmēru un dzejas ritmu.

2. mūz. Vienmērīga uzsvērto un neuzsvērto elementu secība; metrs (2) (2).

3. fiz. Pamatsakarība, kas nosaka četrdimensiju telpas ģeometriskās īpašības.

Avoti: LLVV

metrika   -as, s.

1. Ieraksts (piemēram, kādas personas dzimšanas dati) civilstāvokļa aktu reģistrācijas grāmatā, baznīcas grāmatās; arī dzimšanas apliecība.

Avoti: LLVV

metriocefālisks   med.

1. Tāds, kam ir galvaskauss ar vidēja augstuma pauri (vertikālais indekss 72-77).

Avoti: TM5

metriopātija

1. Kaislību, tieksmju mērenība.

Avoti: LPE

metris   novec.

1. Metrs.

Avoti: LME

mētris   apv.

1. Plānprātīgais, vājprātīgais.

Avoti: ME

metrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar metru (1), tam raksturīgs.

Metriskā mērvienību sistēma— mērvienību sistēma, kuras pamatvienības ir metrs un kilograms un kurā atvasinātās mērvienības iegūst, reizinot vai dalot pamatvienību ar skaitli 10 kādā pakāpē.

Metriskais kvintāls— masas, svara mērvienība - 100 vai 50 kilogramu.

Avoti: LLVV

metrisks   -ais; s. -a, -ā;

1. literat. Saistīts ar pantmēru, dzejas ritmu, tiem raksturīgs.

2. mūz. Saistīts ar metriku (1) (2), tai raksturīgs.

Metriskā fonoloģija— fonoloģijas virziens, kurā par nozīmīgām tiek uzskatītas ritmiskas parādības, sevišķi uzsvars.

Metriskais koks— metriskajā fonoloģijā - grafiska shēma, kurā vārda dalījums pēdās ir attēlots simboliska koka veidā.

Metriskais režģis— metriskajā fonoloģijā - grafiska shēma, kurā vārda dalījums pēdās attēlots nosacīta režģa punktu veidā.

Avoti: LLVV

metrīts   med.

1. Dzemdes iekaisums.

Akūts metrīts— metrīts, kura gadījumā daļa dzemdes gļotādas nekrotizējas un tiek izstumta.

Puerperālais metrīts— dzemdes iekaisums pēcdzemdību periodā.

Avoti: TM5

metrizēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. literat. Veidot (tekstu) atbilstoši noteiktiem garo un īso vai uzsvērto un neuzsvērto zilbju izkārtošanas likumiem.

2. mūz. Veidot (skaņdarba) skaņu izkārtojumu mūzikas taktī atbilstoši metrikas (2) (2) likumiem.

Avoti: LLVV

metrmērs   -a, v.

1. Mērkoks, mērlente ar iedaļām metros, centimetros, milimetros.

Avoti: LLVV

metro   nelok., v.

1. Pilsētas elektriskais dzelzceļš, kas izbūvēts pazemes tuneļos vai dažreiz virs zemes - uz estakādēm, retāk īpaši nodalītā ielu daļā; metropolitēns.

Avoti: LLVV

metro-   salikteņu pirmā daļa; savienojumā ar lietv.

1. Norāda, ka salikteņa otrajā daļā nosauktais attiecas uz metropolitēnu.

2. med. Salikteņos norāda uz dzemdi.

Avoti: LLVV, MSV

metrobūvētājs   -a, v.

1. Metropolitēna celtnieks, būvstrādnieks.

metroceltniecība

1. Metropolitēna celtniecība.

metroceltnieks   -a, v.

1. Metropolitēna celtnieks.

metrocistoze   med.

1. Cistas dzemdē.

Avoti: MSV

metrocīts   med.

1. Mātšūna.

Avoti: TM5

metroendometrīts

1. Dzemdes gļotādas un muskulatūras iekaisums.

Avoti: LPE

metrofibroma   med.

1. Dzemdes leiomioma.

Avoti: TM5

metroflebīts   med.

1. Dzemdes vēnu iekaisums (pēcdzemdību drudža gadījumā).

Avoti: TM5

metrogēns   med.

1. Tāds, kura izcelsme saistīta ar dzemdi.

Avoti: TM5

metrografija   novec.

1. Dzejoļu sacerēšana pēc metrikas likumiem.

Avoti: SV33

metroklīnija   novec.

1. Matroklīnija.

Avoti: KV

metrokolpocēle   med.

1. Dzemdes trūce makstī.

Avoti: TM5

metroleikoreja   med.

1. Leikoreja, ko izraisa patoloģiski procesi dzemdē.

Avoti: TM5

metrolimfangīts   med.

1. Dzemdes limfvadu iekaisums.

Avoti: TM5

metrolīnija

1. Metropolitēna satiksmes līnija.

metrologs   -a, v.

1. Metroloģijas speciālists.

Avoti: LLVV

metroloģija   -as, s.; parasti vsk.

1. Zinātnes nozare, kas pētī un izstrādā mērīšanas metodes, mērus un etalonus.

Avoti: LLVV

metroloģisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar metroloģiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

metroloksija   med.

1. Dzemdes noliece.

Avoti: TM5

metromalakoma   med.

1. Atmiekšķējuma perēklis dzemdē.

Avoti: TM5

mētromānija   novec.

1. Nimfomānija.

Avoti: KV

metromānija   novec.

1. Pārliecīga dzejas sacerējumu cienīšana.

Avoti: KV

metromenorāģija   med.

1. Dzemdes asiņošana kombinācijā ar menstruālo asiņošanu.

Avoti: TM5

metrometrs   novec.

1. Metronoms, rīks zināmu starpbrīžu izmērīšanai; mūzikā takts mērs.

Avoti: SV33

mētromorfija   novec.

1. Matromorfija.

Avoti: KV

metronānija   med.

1. Nenormāli maza dzemde.

Avoti: TM5

metronidazols   med.

1. C6H9N3O3, pretprotozoju un antibakteriāls līdzeklis, efektīvs pret anaerobiskiem mikroorganismiem; lieto "Trichomonas vaginalis" ierosinātas infekcijas un amebiāzes gadījumā, kā arī anaerobisko baktēriju ierosinātu infekciju profilaksei.

Avoti: TM5

mētronimiks   novec.

1. No mātes vārda atvasināts vārds, piem., Annēns, t. i. Annas dēls.

Avoti: KV

metronomisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar metronoma rādītajiem laika intervāliem, tiem raksturīgs.

Avoti: LLVV

metronoms   -a, v.

1. Mehāniska ierīce ar svārstu, kas vienmērīgi kustas un ar akustiskiem signāliem rāda nelielus vienādus laika intervālus.

Avoti: LLVV

metronoskops   med.

1. Instruments vāji koordinētu acu kustību koriģēšanai ar ritmiskas lasīšanas vingrinājumiem.

Avoti: TM5

metropātija   med.

1. Jebkura dzemdes patoloģija.

Avoti: TM5

metroperitonīts   med.

1. Dzemdes un vēderplēves iekaisums.

2. Peritonīts kā metrīta sekas.

Avoti: TM5

metroplastika   med.

1. Rekonstruktīva dzemdes operācija.

Avoti: TM5

metropole   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Valsts, kurai pakļautas kolonijas.

2. Senajā Grieķijā - pilsētvalsts, kam bija kolonijas.

3. Galvaspilsēta; arī liela kādas teritorijas pilsēta (attiecībā pret citām pilsētām).

Avoti: LLVV, SV99

metropolija   -as, s.; rel.

1. Katoļu vai pareizticīgo baznīcas pārvaldes apgabals, kurā ietilpst vairākas bīskapijas.

Avoti: LLVV

metropolitēns   -a, v.

1. Pilsētas elektriskais dzelzceļš, kas izbūvēts pazemes tuneļos vai dažreiz virs zemes - uz estakādēm, retāk īpaši nodalītā ielu daļā; metro.

Avoti: LLVV

metropolīts   -a, v.

1. Arhibīskaps - metropolijas pārvaldnieks; arhibīskapa goda tituls; arhibīskaps, kam ir šāds tituls.

2. Pareizticīgo baznīcā - augstākā garīgā amatpersona pēc patriarha.

Avoti: LLVV, RtV

metrorāģija

1. Dažāda ilguma un intensitātes dzemdes asiņošana.

Avoti: LPE

metroritmika   -as, s.; mūz.

1. Skaņu ilguma un ritma sistēma.

Avoti: LLVV

metroritmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar metroritmiku, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

mētrorraģija   novec.

1. Asiņošana no dzemdes ārpus fizioloģiskās menstruācijas; metrorāģija.

Avoti: KV

metrosalpingīts   med.

1. Dzemdes un olvadu iekaisums.

Avoti: TM5

mētroskopija   novec.

1. Dzemdes izmeklēšana ar dzemdes spoguļa palīdzību.

Avoti: SV33

metroskops   med.

1. Endoskops dzemdes izmeklēšanai.

Avoti: TM5

metrostacija   -as, s.

1. Metropolitēna stacija.

Avoti: LLVV

metrostakse   med.

1. Neliela, bet pastāvīga dzemdes asiņošana.

Avoti: TM5

metrostāze   med.

1. Stāvoklis, kad kontrahētu vai atslābinātu muskuļšķiedru garums ir relatīvi pastāvīgs.

Avoti: TM5

metrostenoze   med.

1. Dzemdes dobuma nenormāls sašaurinājums.

Avoti: TM5

metroties   apv.

1. Mērīt ar metra mēru.

Avoti: ĒiV

mētroties   apv.

1. Veikt bezjēdzīgu darbu.

Avoti: ME

metrotomija   med.

1. Dzemdes pārgriešana.

Avoti: TM5

metrotoms   med.

1. Metrotomijas instruments.

Avoti: TM5

metrotromboflebīts   med.

1. Dzemdes vēnu iekaisums un tromboze, parasti kā pēcdzemdību metroendometrīta komplikācija.

Avoti: TM5

metrovilciens   -a, v.

1. Metropolitēna vilciens.

Avoti: LLVV

metroxylon   lat.

1. Sāgopalmas.

Metroxylon rumphii— Rumfa sāgopalma.

Metroxylon sagu— īstā sāgopalma.

Avoti: PDE

metrritms   mūz.

1. Metra 2(2) un ritma līdzekļu kopums to saskaņā un mijiedarbē.

Avoti: MūV

metrs   -a, v.

1. Garuma mērvienība starptautiskajā mērvienību sistēmā; 1 m ir ceļa garums, ko gaisma vakuumā noiet 1/299792458 s; 1 m aptuveni vienāds ar 0,0000001 daļu no Parīzes meridiāna ceturtdaļas.

Avoti: LLVV

metrs   -a, v.

1. literat. Vienmērīga garo un īso vai uzsvērto un neuzsvērto zilbju maiņa.

2. mūz. Vienmērīga uzsvērto un neuzsvērto elementu secība; uzsvaru, akcentu regulāra mija.

3. Speciālists tādā zinātnē, kuras nosaukums beidzas ar -metrija, piem., ģeometrs.

4. Meistars.

Avoti: LLVV, MūV

metrs   med.

1. Salikteņu beigās norāda uz mēru, mērinstrumentu.

Avoti: MSV

mētrs   apv.

1. Lamuvārds.

Avoti: ME

metrsvece   fiz.

1. Apgaismojuma mērvienība, kas atbilst tādam apgaismojumam, kādu rada 1 sveci stiprs gaismas avots uz virsmas, kas atrodas 1 m attālumā perpendikulāri gaismas stariem; skaitliski vienāda ar 1 luksu.

Avoti: MfV

metruki   apv.

1. Dokuments, kas apliecina dzimšanas, kristīšanas, laulības vai miršanas reģistrāciju.

Avoti: KiV

metrumērs   -a, v.

1. Mērkoks, mērlente ar iedaļām metros, centimetros, milimetros.

Avoti: LLVV

mets   -a, v.

1. Sākotnējais variants (parasti mākslas darbam); uzmetums, skice.

2. Zīmējums, pēc kura veido (piemēram, skatuvisko ietērpu, lietišķās mākslas darbus).

3. apv. Audumam garumā ejošie pamatpavedieni.

Avoti: LLVV, TlV

mets   apv.

1. Kaut kas samests, piem., siena kaudze.

2. Līdzība, vienādība augumā un vecumā.

3. Laiks, laika vienība.

Mūža mets— gads.

Vecā metā— vecā mēnesī.

Avoti: KV

mēts   apv.

1. Apmetums.

Avoti: ME

Metsepole

1. Sena lībiešu zeme Vidzemes jūrmalā, kas ziemeļos robežojās ar igauņu zemi (aiz Salacas), austrumos - ar Tālavu un Idumeju, dienvidos - ar Gauju, rietumos - ar Rīgas līci; minēta Latviešu Indriķa hronikā.

2. Metsepoles līdzenums - dabas apvidus Viduslatvijas zemienē uz ziemeļiem no Gaujas, platība - 165800 ha, austrumos robežojas ar Idumejas augstienes Limbažu viļņoto līdzenumu un Ziemeļvidzemes (Tālavas) zemienes Burtnieku līdzenumu, ziemeļos - ar Igauniju, rietumos - ar Piejūras zemienes Vidzemes piekrasti, dienvidos - ar Ropažu līdzenumu.

Avoti: EV, LE1

metšāviens   sar.

1. Šaušana ar piesviedienu - līdz automātiskumam ietrenēta mednieka reakcija, rīkojoties ar šaujamieroci tā ieplecošanas brīdī, kad mednieks, skatoties tikai uz mērķi, "piemet" bises laidi pie vaiga un izšauj uz dzīvnieku.

Avoti: Vng

metule   apv.; hip.

1. Gaiļa sekste.

Avoti: ME

mētuļuks   apv.

1. Dem. --> mētelis.

Avoti: ME

metums   apv.

1. Dambis.

2. Adījuma sākums, zeķei pirmās acu rindas.

Avoti: KV

Metupīte   vietv.

1. Tebras kreisā krasta pieteka Durbes un Aizputes novadā, garums - 6 km.

Avoti: LD

Metūra   vietv.

1. Pilsēta Indijas dienvidos ("Mettūr"), Tamilnādas štatā, 52800 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: PZT, Wi

metus   novec.

1. Ar draudiem radītas bailes, lai piespiestu otru uz kādu darījumu.

Avoti: KV

Metušala   novec.

1. Metuzāls.

Avoti: KV

Metuzāls   mit.

1. Ebreju mitoloģijā - ilga mūža simbols, viens no cilvēces ciltstēviem, Ādama pēctecis, Enoha dēls un Noasa vectēvs, kurš nodzīvojis 969 gadus.

Metuzāla mūžs— ilgs mūžs.

Avoti: LEV

metylophorus   lat.

1. Ķērpjutu kārtas ģints.

Metylophorus nebulosus— brūnspārnu ķērpjuts.

Avoti: LD

metzgeria   lat.

1. Mecgērijas.

Avoti: LD

Metzkuell   vietv., vēst., vācu val.

1. Rūjienas novada Lodes pagasta bijušais nosaukums.

2. Lode.

3. Lodes muiža, kas atradās Valmieras apriņķa Rūjienas pagastā.

Avoti: LPag, FV

MeV   saīs.

1. Megaelektronvolts.

Avoti: LEV

mevalonacidūrija   med.

1. Pārmantota aminoacidopātija, kas radusies mevalonātkināzes deficīta dēļ; raksturīga pārmērīga mevalonskābes izdalīšanās ar urīnu, attīstības aizture, hipotonija, hepatosplenomegālija un dažādu orgānu darbības traucējumi.

Avoti: TM5

MEX   saīs., vietv.

1. Meksika, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

mez-   salikteņu daļa

1. Vidējais, ar vidu saistīts, starp., pārejas.

Avoti: SV99

mez.   saīs.; mūz.

1. Mezzo.

Avoti: Mūz

Meza   vietv.

1. Upe Krievijā, Kostromas apgabalā, Kostromas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT, LpA

Mēza   vietv.

1. Māsa - upe Francijas austrumos (fr. val. "Meuse"), Beļģijā un Nīderlandē.

Avoti: LģE

mēzājs   apv.

1. Cilvēks, kas mēž kūtsmēslus.

Avoti: KiV

mezakonitīns   med.

1. C33H45NO11, alkaloīds dažās kurpīšu sugās.

Avoti: TM5

mezalianse   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Sociāli nevienlīdzīga laulība, ko aristokrātiskajā sabiedrībā uzskata par neatbilstošu normām.

Avoti: LLVV

mezangijs   med.

1. Membrāna, kas balsta kapilāru cilpiņas nieru kamoliņos.

Avoti: TM5

mezangiocīts   med.

1. Mezangijšūna, mezangija šūna, kas spēj fagocitēt.

Avoti: TM5

mezanīns   novec.

1. Medzanīns.

Avoti: KV

Mezanje   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Mesagne"), Apūlijas reģiona Brindizi provincē, 27600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

mezaortīts   med.

1. Aortas sienas vidējā slāņa jeb muskuļslāņa iekaisums, visbiežāk sifilisa izraisīts.

Avoti: TM5

mezarterīts   med.

1. Artērijas sienas vidējā slāņa jeb muskuļslāņa iekaisums.

Avoti: TM5

mezātājs   apv.

1. Slaucītājs.

Avoti: ME

mezatons   med.

1. C9Hl4ClNO2, sintētisks preparāts, darbības ziņā tuvs adrenalīnam.

Avoti: TM5

Mezdra   vietv.

1. Pilsēta Bulgārijā ("Mezdra"), Vracas apgabalā, 10900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Mezēberēņa   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bekēšas meģē, 10500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Mezēčāta   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģē, 6000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mēzējs   apv.

1. Darītājs --> mēzt.

Avoti: ME

Mezēhegeša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bekēšas meģē, 5500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Mezēkeresteša   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģē, 3900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Mezēkevešda   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģē, 16500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

Mezēkovāčhāza   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Bekēšas meģē, 6300 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

mezeline   novec.

1. Franču audekls, pus vilnas, pus zīda, lietots gk. priekškariem un pārvelkamiem.

Avoti: KV

mezelins   novec.

1. Savāds puszīda audekls aizklājiem, makstīm utt.

Avoti: SV33

mezencefalīts   med.

1. Vidussmadzeņu iekaisums; simptomi: miegainība, trīce, acu muskuļu vājums.

Avoti: TM5

mezencefalohipofizeāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz vidussmadzenēm un hipofīzi.

Avoti: TM5

mezencefalotomija   med.

1. Spinotalāmiskā trakta pārgriešana vidussmadzenēs; senāk lietota stipru sāpju remdināšanai; tagad nelieto dizestēzijas dēļ.

Avoti: TM5

mezenhīma   biol.

1. Daudzšūnu dzīvnieku un cilvēka dīgļa saistaudi tā agrīnajās attīstības stadijās.

Avoti: ZTV

mezenhimocīts   med.

1. Jebkura mezenhīmas šūna; šīm šūnām ir vārpstveida vai zvaigžņveida forma.

Avoti: TM5

mezenhimoma   med.

1. Jaukts mezenhimāls audzējs, kas bez saistaudiem satur vēl vismaz divus mezodermālo šūnu elementus.

Labdabīgā mezenhimoma— mezenhimoma, ko veido divi vai vairāki skaidri noteicami mezenhimāli elementi kopā ar fibrozajiem audiem.

Ļaundabīgā mezenhimoma— sarkoma, ko veido divi vai vairāki šūnelementi, izņemot fibrozos audus.

Avoti: TM5

mezenhimopātija   med.

1. Slimība, kuras pamatā ir iedzimtas novirzes mezenhīmas attīstībā un izveidē.

Avoti: TM5

mezenterektomija   med.

1. Apzarņa vai tā daļas izgriešana.

Avoti: TM5

mezentērijs   biol.

1. Apzarnis - vēderplēves kroka zarnu piestiprinājumam.

Avoti: ZTV

mezenteriolīts   med.

1. Tārpveida piedēkļa apzarnīša iekaisums.

Avoti: TM5

mezenteriopeksija   med.

1. Apzarņa nostiprināšana tā plīsuma gadījumā.

Avoti: TM5

mezenteriorāfija   med.

1. Apzarņa sašūšana.

Avoti: TM5

mezenteriplikācija   med.

1. Kroku izveidošana pārmērīgi plašā apzarnī.

Avoti: TM5

mezenterīts   med.

1. Apzarņa iekaisums.

Avoti: TM5

mezenterons   med.

1. Viduszarna, embrija entodermas caurulītes daļa, kas saistīta ar dzeltenuma eju; no tās attīstās lielākā daļa zarnu.

Avoti: TM5

mezentoderma   med.

1. Mezodermas entodermālā daļa.

2. Me-zodermas daļa, kas piedalās dažu gremošanas sistēmas orgānu veidošanā.

Avoti: TM5

mezentomērs   med.

1. Blastomērs, kas vēl nav sadalījies mezomērā un entomērā.

Avoti: TM5

Mezeņa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Arhangeļskas apgabalā, 3350 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Krievijā, Komi Republikā un Arhangeļskas apgabalā, garums - 966 km, sākas Timana skrausta rietumos, ietek Baltajā jūrā.

3. Mezeņas līcis - grīvlīcis Baltās jūras ziemeļaustrumos, starp Kaņina pussaqlu un kontinentu, garums - 105 km, platums - 97 km, dziļums - 5-25 m, pusdiennakts plūdmaiņas - līdz 10 m.

Avoti: Wi, LģE

Mezētūra   vietv.

1. Pilsēta Ungārijā, Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģē, 16900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, LpA

mezglains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir daudz mezglu (1) (1).

2. Tāds, kurā ir daudz audu sabiezinājumu, paresninājumu.

Avoti: LLVV

mezglaiņš   apv.

1. Mezglains.

Avoti: ĒiV

mezgleniski   apv.

1. Mezgla veidā, mezglveidīgi.

Avoti: ME

mezgliņēde   med.

1. Dermatoze, kam raksturīgas sīkas papūlas, gk. folikulāras.

Avoti: TM5

mezgliņš

1. Dem. --> mezgls.

2. med. Šūnu sakopojums.

Siderotiskie mezgliņi— sīki dzelteni vai brūni perēkļi liesā, retāk citos orgānos, sastāv no nekrotiskām šūnām un šķiedrām, piesātināti ar dzelzs un kalcija sāļiem; rodas pēc fokālas asiņošanas.

Saistaudu mezgliņi— mezgliņi ar nekrozes perēkļiem zemādas audos roku un kāju locītavu apvidū vēlīnā sifilisa gadījumā.

Reimatiskie mezgliņi— mezgliņi, kas reimatisma gaitā attīstās zemādas audos locītavu apvidū; tās ir Ašofa un Talalajeva mezgliņu tipa granulomas.

Avoti: TM5

mezglojums   -a, v.

1. Dekoratīvu tekstiliju (piemēram, paklāju, sienas segu, lakatu) siešanas tehnika; priekšmets, kas veidots šādā tehnikā.

2. Ieapaļš izaugums (piemēram, uz koka saknēm, zariem); līkums, izlocījums (ko veido, piemēram, koka saknes, zari); ciešs (piemēram, savijušos sakņu, zaru) kopums.

3. Sarežģītu parādību, ideju u. tml., parasti ciešs, nedalāms, kopums.

Avoti: LLVV

mezglot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; pareti.

1. Siet (ko), veidojot (tajā) mezglus.

Avoti: LLVV

mezgloties   parasti 3. pers., -ojas, pag. -ojās; refl.

1. Būt tādam, kurā veidojas mezgli (par diegiem, auklām u. tml.).

// pārn. Sarežģīties, neveikties (par darbību, norisi).

// pārn. Būt savstarpējā sakarībā, mijiedarbībā.

Avoti: LLVV

mezglots   -ais; s. -a, -ā;

1. Mezglains (1).

2. Mezglains (2).

Avoti: LLVV

mezglrajons

1. Ekonomģeogrāfisks jēdziens - monocentrāls areāls, ko veido centrbēdzes vai centrtieces plūsmas (sagāde, sadale, apmaiņa); sastāv no kodola un perifērijas (piemēram, piepilsētas lauksaimniecības zona).

Avoti: EV

mezgls   -a, v.

1. Savienojums (diegiem, auklām u. tml.), ko veido, (tos) sasienot; ciešs iesējums (piemēram, pavedienā); savilkta cilpa.

Aizmest mezglu— iesiet mezglu diega, auklas galā.

Cūkas mezgls— iesiets krusta mezgls, kas viegli raisās, to velkot.

Krusta mezgls— mezgls, ko lieto divu vienāda resnuma galu sasiešanai, ja tie būs dažāda resnuma, mezglu nevarēs atraisīt un tas būs jāpārgriež.

Matu mezgls— matu savijums, saspraudums (parasti pakausī).

Mezglu raksts— rakstība, kurā izmanto mezglus, kas iesieti dažādas krāsas un dažāda garuma auklās.

Mezglu sējējs— ierīce pavedienu galu savienošanai mezglos.

Namdara mezgls— mezgls, ko lieto garu priekšmetu pacelšanai un uzvilkšanai uz klāja.

Plakanais mezgls— mezgls, kas noder divu vienāda resnuma galu (trošu) sasiešanai.

Taisnais mezgls— mezgls, kuru lieto, sasienot divus vienāda resnuma galus nelielas slodzes gadījumā.

// pārn. Sarežģījums (notikumos, parādībās, apstākļos).

2. biol. Audu, parasti apaļš vai ovāls, sabiezinājums, paresninājums.

3. Detaļu, elementu salikšanas, montēšanas vienība.

4. Īpaši veidota savienojuma vieta (parasti būvkonstrukcijām).

5. Vienā vietā, teritorijā koncentrētu, savstarpēji saistītu objektu (piemēram, celtņu, telpu, mehānismu, ierīču) kopums.

Sanitārais mezgls— tualete, dušas telpa, vannas istaba.

6. el. Elektriskās ķēdes (vai tās aizvietošanas shēmas) punkts, kurā savienoti vismaz trīs vadi (zari).

7. meh. Stieņu savienojuma vieta kopnē, kā arī spēku redukcijas vietas galīgajos elementos.

8. inf. Jebkura datoru tīklam pievienota ierīce, kas var veikt informācijas apmaiņu ar citām datoru tīklam pievienotām ierīcēm.

Avoti: LLVV, JūVM, ZTV

mezgls   -a, v.; jūrn.

1. Ātruma mērvienība - 1852,2 metri jeb viena jūras jūdze stundā (=0,5145 m/s); saīsinājums - kn (angļu "knot").

Avoti: LLVV

mezgluķērājs   papīrr.

1. Papīrmasas attīrītājs ar vibrējošu cilindru vai vibrējošu vannu; lieto šķiedrvielu masas attīrīšanai no piemaisījumiem, kas pēc īpatnēja svara maz atšķiras no šķiedru īpatnējā svara.

Avoti: ZTV

mezglveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir mezgla forma, veids.

Avoti: LLVV

mezglveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Mezglveida.

Avoti: LLVV

mezgs   apv.

1. Mezgls.

Avoti: ME

meziāls   med.

1. Tāds, kas atrodas vidū; tāds, kas atrodas tuvāk zobu loka viduslīnijai.

Avoti: TM5

Meziborži   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Ūstu apgabalā, 4820 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

mezidīns   novec.

1. Mezitilēns.

Avoti: KV

mēzija

1. dsk. Lapu sūnu klases zaļsūnu apakšklases dzimta ("Meesiaceae"), Latvijā konstatētas 3 ģ., 6 sugas.

2. dsk. Šīs dzimtas ģints ("Meesia"), 4 sugas, Latvijā konstatētas 4 sugas, visas aizsargājamas.

Avoti: LD

mezika   apv.

1. Smaržīgais miešķis ("Asperula odorata").

Avoti: Aug2

meziķe   apv.

1. Krāsu miešķis ("Asperula tinctoria").

Avoti: Aug2

Mezimešti   vietv.

1. Pilsēta Čehijā, Hradeckrāloves apgabalā, 2640 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: Wi

mezimforte   med.

1. Medikaments, gremošanas enzīms.

Avoti: VE

mezio-   med.

1. Salikteņos stomatoloģijā norāda uz saistību ar zoba meziālo virsmu vai zoba dobuma meziālo sienu.

Avoti: MSV

meziogresija   med.

1. Zoba novietojums tālāk uz priekšu salīdzinājumā ar tā normālo vietu.

Avoti: TM5

mezioklūzija   med.

1. Nepareizs sakodiens, ko raksturo apakšējā zobu loka izvirzījums uz priekšu attiecībā pret augšējo loku.

Avoti: TM5

mezioversija   med.

1. Zoba noliece uz viduslīnijas pusi.

Avoti: TM5

Meziržici   vietv.

1. Velke Meziržici - pilsēta Čehijā, Visočinas apgabalā, 11700 iedzīvotāju (2012. g.).

Avoti: LpA, Wi

mēzis   apv.

1. Mēslotājs.

Avoti: ME

Mezīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Stradu pagastā.

Avoti: LC

Mezitha   mit.

1. Adigeju (Krasnodaras novads, Krievija) mitoloģijā - mežu un medību dievs, savvaļas dzīvnieku aizgādnis.

Avoti: Mit

mezitilēns   med.

1. Šķidrs ogļūdeņradis, ko iegūst no akmeņogļu darvas un naftas vai sintētiski.

Avoti: TM5

mezitiloksīds   novec.

1. Bezkrāsains šķidrums ar piparmētru smaržu, iegūstams kondensējot acetonu sālsskābes ietekmē.

Avoti: KV

Mezītis   vietv.

1. Ezers Gulbennes novada Stradu pagastā, 95,6 m vjl., platība - 69,2 ha, garums - 1,4 km, lielākais platums - 0,6 km, lielākais dziļums - 1,0 m, atmirstošs, uzkrājies līdz 4 m biezs sapropeļa slānis; Mezīša ezers; Mežītes ezers.

Avoti: LD

mezo-   salikteņu daļa

1. Vidējais, ar vidu saistīts, starp., pārejas (piem., mezoreljefs).

Avoti: SV99

mezoadenīts   med.

1. Mezenteriālo limfmezglu iekaisums bērniem; var būt specifisks (tuberkuloze) vai nespecifisks (strutains limfadenīts).

Avoti: TM5

mezoatoms

1. Sistēma, kas sastāv no atoma kodola, elektroniem un negatīvi lādēta mezona.

Avoti: EV

mezobilifuscīns   med.

1. Pigments, viens no diviem izomēriskiem mezobilirubinogēna šķelšanās produktiem.

Avoti: TM5

mezobilileikāns   med.

1. Bezkrāsains mezobilifuscīna priekštecis.

Avoti: TM

mezobilīns   med.

1. Dzeltens mezobilinogēna oksidēšanās produkts; atrodams urīnā.

Avoti: TM5

mezobilirodīns   med.

1. Urobilīna dehidrogenizēšanās produkts, mezobiliviolīna izomērs.

Avoti: TM5

mezobilirubinogēns   med.

1. C33H44N4O6, bezkrāsaina kristāliska viela, bilirubīna reducēšanās produkts; oksidēšanās rezultātā var pārveidoties par urobilīnu, sterkobilinogēnu vai sterkobilīnu.

Avoti: TM5

mezobilirubīns   med.

1. C33H40N4O6, dzeltena kristāliska viela, bilirubīna reducēšanās produkts; veidojas tievajā zarnā.

Avoti: TM5

mezobiliviolīns   med.

1. Mezobilirubinogēna vai sterkobilinogēna oksidēšanās produkts; mezobilirodīna izomērs.

Avoti: TM5

mezoblastēma   med.

1. Mezodermas šūnu sakopojums, kas pēc tam veido orgānu; mezoderma kā vienots veselums.

Avoti: TM5

mezoblasts   novec.

1. Mezoderms.

Avoti: KV

mezobronhīts   med.

1. Bronhu muskuļapvalka iekaisums.

Avoti: TM5

mezocefālija

1. Galvas formas raksturošanas termins antropoloģijā: galvas garuma un platuma attiecība 75-79,9 procentu robežās.

Avoti: LPE

mezocefāļi

1. Cilvēki, kas pēc galvas formas ierindojami starp brahicefāļiem (īsgalvjiem) un dolihocefāļiem (gargalvjiem).

Avoti: SV69

mezocista   med.

1. Vēderplēves kroka, kas piestiprina žultspūsli pie aknām.

Avoti: TM5

mezocitoma   med.

1. Saistaudu audzējs; sarkoma.

Avoti: TM5

mezoderma   -as, s.; biol.

1. Daudzšūnu dzīvnieku dīgļa vidējā dīgļlapa, kas atrodas starp ektodermu un entodermu; trešā dīgļlapa.

Ekstraembrionālā mezoderma— embrija agrīnā mezoderma, kas, iespējams, attīstījusies no trofoblasta; veido daļu amnija, horiju, dzeltenuma maisu un savienotājstiebru.

Intraembrionālā mezoderma— mezoderma, kas attīstījusies no primārās sloksnītes.

Laterālā mezoderma— mezoderma, kurā veidojas celoms.

Paraksiālā mezoderma— mezoderma, kas novietojas gar notohordu un nervu cauruli.

Protokardiālā mezoderma— mezoderma, kas atrodas vaigu un rīkles membrānas priekšpusē; veido sirdi un perikarda dobumu.

Somatiskā mezoderma— laterālās mezodermas ārējais slānis, kas pēc celoma izveidošanās saistās ar ektodermu.

Splanhniskā mezoderma— laterālās mezodermas iekšējais slānis, kas pēc celoma izveidošanās saistās ar entodermu.

Avoti: LLVV, TM5

mezodermopātija   med.

1. Slimība, kuras pamatā ir iedzimtas novirzes mezodermas attīstībā un izveidē.

Avoti: TM5

mezoderms   novec.

1. Mezoderma.

Avoti: KV

mezodiastolisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz diastoles perioda vidu.

Avoti: TM5

mezodinamika   fiz.

1. Teorēttiskās fizikas nozare, kas pētī mezonu radītos laukus, to īpašības un likumsakarības.

Avoti: MfV

mezodolihocefālija

1. Vidēja jeb mērena gargalvība.

Avoti: TM

mezodontisks   med.

1. Tāds, kam zobu indekss ir starp 42 un 44.

Avoti: TM5

mezofāzes   fiz.

1. Dažu organisku vielu stāvoklis, kurā tās saglabā noteiktu sakārtotību molekulu novietojumā un kristāliem raksturīgu fizikālo īpašību anizotropiju; šķidrie kristāli.

Avoti: ZTV

mezofills   novec.

1. Lapu pamataudi, kas sastāv no šūnām ar daudz hlorofila.

Avoti: SV33

mezofils   -a, v.; parasti vsk.; bot.

1. Lapas mīkstums, ko veido pamataudi, kuri atrodas starp augšējo un apakšējo epidermas slāni.

Mezofila pļava— mēreni mitra pļava.

Avoti: LLVV

mezofīti   -u, vsk. mezofīts, -a, v.; bot.

1. Augi, kas aug mēreni mitrā augsnē.

Avoti: LLVV

mezoflebīts   med.

1. Vēnas vidējā slāņa iekaisums.

Avoti: TM5

mezofrions   med.

1. Virsdegunes viduspunkts.

Avoti: TM5

mezogastrijs   med.

1. Embrionālā apzarņa daļa, kas klāj kuņģi; no tās attīstās lielā taukplēve.

Avoti: TM5

mezogleja   biol.

1. Recekļains slānis starp ektodermu un entodermu sūkļu un zarndobumaiņu organismā.

Avoti: ZTV

mezoglioma   med.

1. Mezoglijas audzējs.

Avoti: TM5

mezognatisks   med.

1. Kraniometrijā tāds, kam apakšžoklis mēreni izvirzīti uz priekšu (žokļa indekss 98-103).

Avoti: TM5

mezohemīns   med.

1. C34H36O4N4FeCl, hemīna reducētā forma.

Avoti: TM5

mezohondrijs   med.

1. Pamataudi, kuros ieguldītas hialīniskā skrimšļa šūnas.

Avoti: TM5

mezohorda   med.

1. Amnija kroka, kas dažreiz saista nabassaiti pie placentas.

Avoti: TM5

mezokardija   med.

1. Nenormāls sirds stāvoklis uz krūškurvja viduslīnijas.

Avoti: TM5

mezokards   med.

1. Embrija apzarņa daļa, kas mugurpusē piestiprina sirdi pie priekšējās zarnas, priekšpusē pie ķermeņa sienas.

Avoti: TM5

mezokarpijs   -a, v.; bot.

1. Augļa apvalka vidējā kārta.

Avoti: LLVV

mezokavāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz augšējo mezenteriālo un apakšējo dobo vēnu.

Avoti: TM5

mezokefalija   novec.

1. Vidgalvība, starp brahikefaliju un dolihokefaliju, galvas kausu forma, kas visai bieži sastopama dažādu laiku tautās.

Avoti: SV33

mezoklimatoloģija   med.

1. Klimatoloģijas nozare, kas pētī klimata specifiskās īpatnības relatīvi nelielās teritorijās (ieleja, pakalns, mežmala, jūrmala, kāpas utt.), atšķirībā no makroklimatoloģijas, kas nodarbojas ar kontinenta, jūras, ainavu klimatu, un no mikroklimatoloģijas, kas nodarbojas ar nelielu teritoriju klimatu.

Avoti: TM5

mezoklimats   ģeogr.

1. Vietējais klimats - nelielas teritorijas klimats; parasti ar to saprot klimata apstākļus, kas raksturīgi noteiktai ģeogrāfiskai ainavai.

Avoti: ZTV

mezokolons   med.

1. Lokzarnas apzarnis.

Avoti: TM5

mezokoloplikācija   med.

1. Operācija lokzarnas apzarņa saīsināšanai.

Avoti: TM5

mezokrānija

1. Galvaskausa formas raksturojum termins antropoloģijā: galvaskausa garuma un platuma attiecība 75-79,9 procentu robežās.

Avoti: LPE

mezokrānisks   med.

1. Tāds, kam kraniālais indekss ir 75,0-79,9.

Avoti: TM5

mezoksālskābe   med.

1. HOOCCOCOOH, ketodikarbonskābe, izdalīta hidrāta veidā, rodas aloksāna hidrolīzes procesā.

Avoti: TM5

Mezola   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Mesola"), Emīlijas-Romanjas reģiona Ferrāras provincē, 7100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mezolabijs   novec.

1. Eratostena izgudrots rīks, ar kuru uzmeklēt vidējo proporcionāli starp divi dotām līnijām.

Avoti: SV33

mezolecitāls   med.

1. Tāds, kas satur dzeltenumu mērenā daudzumā.

Avoti: TM5

mezolepidoma   med.

1. Audzējs, kas sastāv no persistējoša embrionālā mezotēlija audiem.

Avoti: TM5

mezolimfocīts   med.

1. Vidēja lieluma limfocīts.

Avoti: TM5

mezolītisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar mezolītu, tam raksturīgs.

Avoti: LLVV

mezolīts   -a, v.; parasti vsk.

1. Vidējais akmens laikmets (Latvijā no 9. līdz 4. gadu tūkstotim pirms mūsu ēras) - pārejas posms starp paleolītu un neolītu.

Avoti: LLVV

mezomērija   ķīm.

1. Teorija, kas apraksta organiskās vielas molekulas, kurās ir konjugētas (sk. konjugācija) dubultsaites un atomi ar nesadalītajiem elektronu pāriem.

Avoti: ZTV

mezomērs   med.

1. Mezodermas vidējā daļa starp epimēru un hipomēru.

Avoti: TM5

mezometrijs   med.

1. Dzemdes tēne, dzemdes platās saites daļa dzemdes abās pusēs.

Avoti: TM5

mezometrīts   med.

1. Dzemdes muskuļapvalka iekaisums.

Avoti: TM5

mezomolekula

1. Molekula, kurā ķīmiskā saite ir nevis elektrons (kā parasti), bet mezons (mi mezons).

Avoti: SV69

mezomorfija   med.

1. Mezodermas veidojumu (kaulu, muskuļu) relatīvs pārsvars somatotipā.

Avoti: TM5

mezomorfisks   ķīm.

1. Mezomorfs - vielas stāvoklis, kurā tai piemīt gan šķidruma, gan kristāliskas vielas īpašības.

Avoti: ZTV

mezomorfs   ķīm.

1. Vielas stāvoklis, kurā tai piemīt gan šķidruma īpašības (plūstamība), gan kristāliskas cietvielas īpašības (noteikta kārtība daļiņu izvietojumā, fizikālo īpašību anizotropija).

Avoti: EV

mezomucināze   med.

1. Mucinolītisks sēklinieka enzīms, kas sekmē apaugļošanu.

Avoti: TM5

Mezona   vietv.

1. Mezona Alfora - pilsēta Francijā ("Maisons-Alfort"), Ildefransas reģiona Valdemarnas departamentā, 52900 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Mezonlafita - pilsēta Francijā ("Maisons-Laffitte").

Avoti: Wi

Mezona-Lafita   vietv.; novec.

1. Mezonlafita - pilsēta Francijā ("Maisons-Laffitte").

Avoti: Nfī

mezonazāls   med.

1. Tāds, kas attiecas uz deguna vidusdaļu.

Avoti: TM5

mezonefroma   med.

1. Dzimumorgānu audzējs, kas attīstījies no pirmnieres.

Avoti: TM5

mezonefross

1. Mugurkaulnieku pāra izvadorgāns, primārā niere, kas zīdītājiem saglabājas tikai agrīnajās dīgļa attīstības stadijās.

Avoti: LPE

mezoneirīts   med.

1. Nerva intersticiālo audu iekaisums.

Avoti: TM5

mezonijs

1. Sistēma, kas sastāv no mezona un elektrona; tā atgādina ūdeņraža atomu ar mezonu kā atoma kodolu.

Avoti: SV69

mezonīns   -a, v.

1. Nepilns stāvs celtnes augšējā daļā, augšējais pusstāvs.

Avoti: LLVV

Mezonlafita   vietv.

1. Pilsēta Francijā ("Maisons-Laffitte"), Ildefransas reģiona Ivelīnas departamentā, 22800 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: Wi, Fīa

mezons   -a, v.

1. Nestabila elementārdaļiņa, kuras masa ir intervālā no elektrona līdz nuklona masai, piedalās stiprajā mijiedarbībā.

Avoti: LLVV

mezopauze   astr., met.

1. Atmosfēras pārejas slānis starp mezosfēru un termosfēru; tajā novērojami sudrabainie mākoņi.

Avoti: ZTV

mezopleistocēns

1. Kvartāra stratigrāfiskā (ģeohronoloģiskā) vienība; vidējais pleistocēns; viduskvartārs; vecums ~300-100 gt.

Avoti: LPE

mezopneimonijs   med.

1. Abu pleiras lapu savienojuma vieta pie plaušu vārtiem.

Avoti: TM5

mezoporfirīns   med.

1. C32H36N4(COOH)2, kristālisks porfirīns, kas nesatur dzelzi; iegūts no hematīna reducēšanas procesā.

Avoti: TM5

Mezopotāmija   vietv.

1. Mezopotāmijas zemiene - atrodas Rietumāzijā (angļu val. "Mesopotamia"), Eifratas un Tigras vidusteces un lejteces baseinā, to veido upju aluviālie nogulumi, virsa pārsvarā līdzena, garums - > 1000 km, platums, - ~400 km, augstums - līdz 100 m vjl.

2. Upstarpa - dabas apgabals Laplatas zemienē, Argentīnā.

Avoti: LģE, PZT

mezoprakse

1. Sociālā darba prakses veids, kuras mērķis ir radīt uzlabojumus un izmaiņas kopienas sociālajā attīstībā.

Avoti: SdtV

mezoproterozojs

1. Prekembrija pēdējās ēras laikaposms aptuveni pirms 1600-1000 miljoniem gadu.

Avoti: LD

mezoprozopisks   med.

1. Tāds, kam vidēji plata seja.

Avoti: TM5

Mezoraka   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Mesoraca"), Kalabrijas reģiona Krotones provincē, 6600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mezoreljefs   -a, v.

1. Reljefa forma (piemēram, ieleja, ieplaka), kas pēc lieluma ieņem vidēju stāvokli pēc lielajām un mazajām reljefa formām.

Avoti: LLVV

mezorhijs   med.

1. Sēklinieka tēne, embrionālā apzarņa daļa, kas ietver sēklinieku; pieaugušam indivīdam to aizstāj kroka starp sēklinieku un tā piedēkli.

Avoti: TM5

mezosaprobi   biol.

1. Organismi, kas dzīvo un vairojas ar organiskām vielām mēreni piesārņotos ūdeņos un piedalās ūdeņu bioloģiskās pašattīrīšanās procesā.

Avoti: ZTV

mezosfēra   -as, s.

1. Zemes atmosfēras slānis no 40 līdz 80 kilometru augstumā.

2. Zemes iekšējās uzbūves slānis, kas atrodas ap kodolu aptuveni 350-2880 km dziļumā, tas ir karsts, taču spiediena dēļ ciets.

Avoti: LLVV, IZ-86-56

mezosiderīts   novec.

1. Meteorīts.

Avoti: KV

mezosigmoidīts   med.

1. S veida zarnas apzarņa iekaisums.

Avoti: TM5

mezosigmoidopeksija   med.

1. S veida zarnas apzarņa nostiprināšana.

Avoti: TM5

mezosistēma

1. Vidēji liela un ne sevišķi sarežģītas struktūras sistēma.

Avoti: SdtV

mezosistolisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz sistoles perioda vidu.

Avoti: TM5

mezoskafs   okean.

1. Kamera okeānu vidējo dziļumu pētīšanai, kas apgādāta ar speciālu aparatūru un var patstāvīgi pārvietoties zem ūdens.

Avoti: ZTV

mezosoma   med.

1. Vidēji liels ķermenis.

Avoti: TM5

mezostihs

1. Dzejolis, kurā katras vārsmas vidējie burti kopā veido vārdu vai teikumu (sal. akrostihs).

Avoti: SV69

mezostīlons   novec.

1. Telpa starp divi kolonnām.

Avoti: SV33

mezotēlijs   biol.

1. Plakans vienslāņa epitēlijs, kas klāj zīdītājdzīvnieku un cilvēka serozos dobumus (piem., pleiru un vēderplēvi).

Avoti: SV69

mezoteliocīts   med.

1. Mezotēlijšūna, plakana, poligonāla šūna.

Avoti: TM5

mezotelioma   med.

1. Ļaundabīgs audzējs plaušu vai vēdera dobuma apvalkā.

Labdabīgā fibrozā mezotelioma— lokalizēts pleiras audzējs, ciets, iekapsulējies un dažkārt vaskularizēts.

Ļaundabīgā mezotelioma— pleiras, vēderplēves vai perikarda audzējs, no dažāda veida šūnām sastāvošas plašas plēves; dažās vietās satur sarkomai līdzīgas, citur adenomatozas šūnas.

Avoti: PL, TM5

mezotēnija

1. Zaļaļgu nodalījuma konjugātu klases dzimta ("Mesotaeniaceae"), tajā apvienotas vienkāršākās konjugātu klases aļģes, tās dzīvo pa vienai, retumis apvienotas viegli sairstošos pavedienos, 8 ģintis, Latvijā konstatētas 5 ģ., 18 s.

Avoti: LD

mezoterapija

1. Aktīvu dabisku preparātu un vitamīnu ievadīšana zem ādas problemātiskajās zonās.

Avoti: PL

mezoterms   novec.

1. Vidēji silts.

Mezoterms apgabals— apgabals ar gada vidējo temperatūru +15-20 Celsija grādu.

Mezotermi augi— augi, kas aug mezotermos apgabalos.

Avoti: KV

mezotimpanīts   med.

1. Vidusauss iekaisums, kas lokalizējas galvenokārt bungdobuma vidusdaļā.

Avoti: TM5

mezotimpāns   med.

1. Bungdobuma vidusdaļa, kas atbilst bungplēvītes iespriegtajai daļai.

Avoti: TM5

mezotorijs   novec.

1. Pirmais torija sairšanas produkts.

Avoti: KV

mezotrofs   biol.

1. Vidēji bagāts ar barības vielām.

Mezotrofiski ezezri— pārejas tipa ezeri, kam ir gan oligotrofisko, gan eitrofisko ezeru īpašības.

Avoti: ZTV

mezotrons

1. Novecojis mezona nosaukums.

Avoti: SV69

mezotropisks   med.

1. Tāds, kas atrodas vidusplaknē vai vērsts tās virzienā.

Avoti: TM5

mezovārijs   med.

1. Olnīcas tēne, dzemdes platās saites mugurējās lapas daļa.

Avoti: TM5

mezovīnskābe   med.

1. COOH(CHOH)2COOH, optiski neaktīvs vīnskābes izomērs.

Avoti: TM5

mezozoisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar mezozoju, tam raksturīgs.

Mezozoiskā ēra— mezozoja ēra.

Avoti: LLVV

mezozoji

1. Daudzšūnu dzīvnieku virsnodalījums, primitīvi jūras bezmugurkaulnieki; ~60 sugu.

Avoti: EV

mezozojs   -a, v.; parasti vsk.

1. Ceturtā ēra zemes ģeoloģiskajā vēsturē - posms starp paleozoju un kainozoju, pirms ~250-64,4 miljoniem gadu, iedalās 3 periodos: triass, jura, krīts.

Mezozojiskā krokošanās— intensīva kalnveidošanās un granītiska sastāva iežu intrūziju veidošanās cikls, kas sākās triasa beigās un beidzās paleogēna sākumā.

Avoti: LLVV, LE1

mēzsētnieki

1. Skrundas novada Skrundas pagasta apdzīvotās vietas "Mežsētas" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mēzt   mēžu, mēz, mēž, pag. mēzu; trans.

1. Vākt ar dakšām, lāpstu (kūtī kūtsmēslus) un kraut aizvešanai.

// intrans.

2. Slaucīt (netīrumus, gružus), parasti ar slotu.

// intrans.

Avoti: LLVV

mēzties   apv.

1. Mēšanas procesā pakāpeniski nolietoties (par slotu).

Avoti: ĒiV

mezurānisks   med.

1. Tāds, kam palato-maksilārais indekss ir starp 110,0 un 114,9.

Avoti: TM5

mezuza   rel.

1. Kastīte, kurā ielikts pargamenta tīstoklis ar lūgšanu no Pentateiha piektās grāmatas; jūdaistu namos šāda kastīte atrodas pie katra dzīvokļa un katras istabas durvju stenderes, izņemot vannas istabu.

// novec. Dēlītis ar uzrakstītu lūgšanu, piesists pie durvju stenderes jūdaistu namos.

Avoti: IdV, SV33

mezza   novec.

1. Mērens, vidējs.

Mezza voce— pusbalsī.

Avoti: LME

mezzo   mūz.

1. Mērens, vidējs.

Mezzo forte— ne pārāk skaļi.

Mezzo vove— pusbalsī.

Mezzo soprano— sieviešu balss, kas diapazona ziņā atrodas starp soprānu un kontraltu.

Avoti: Mūz

mezzotinto   novec.

1. Medzotinto.

Avoti: KV

mež.   saīs.

1. Mežsaimniecība, mežzinātne, mežķīmija.

Avoti: ZTV

Meža   vietv.

1. Meža kalns - pilskalns Auces novada Vītiņu pagastā, 100 m uz ziemeļrietumiem no Incēnu pilskalna, Avīknes labajā krastā, aizņem daļu no 2 km garas paugurgrēdas - Dobes kalniem, un no pārējās grēdas norobežots ar 2 grāvjiem un vaļņiem (augstums - 4 m un 10 m), plakums - ~60 x 70 m, ir izteiktas domas, ka šajā pilskalnā atradusies 1258.-1259. g. celtā krustnešu Dobes ("Doben") pils, kas minēta Vecākajā atskaņu hronikā.

2. Daugavas kreisā krasta pieteka Krievijā, Tveras un Smoļenskas apgabalā, garums - 259 km, sākas Valdaja augstienē.

3. Upe Krievijā, Kostromas apgabalā, Unžas kreisā krasta pieteka, garums - 186 km, veidojas satekot Koņugai un Mičugai, kuras sākas Ziemeļuvālos.

Avoti: LE1, PZT, LpA

mežābele   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Rožu dzimtas, ābeļu ģints suga ("Malus sylvestris"), koks ar ērkšķainiem zariem un kailām lapām.

Avoti: LLVV, LPE

mežabite   apv.

1. Viena no bitēm, kas kopā ar savu saimi dzīvo mežā koka dobumā.

Avoti: ViV

mežāboliņš   apv.

1. Matainais āboliņš ("Trifolium arvense").

2. Zirgu āboliņš ("Trifolium medium").

Avoti: Aug2

mežābols   -a, v.

1. Mežābeles auglis.

Avoti: LLVV

mežabrāļi   -u, vsk. mežabrālis, -ļa, v.

1. Cilvēki, kas ilgāku laiku spiesti uzturēties mežos, slēpjoties no represijām, iesaukšanas naidīgas varas karaspēkā un piedaloties pretošanās un partizānu kustībā vai kādās citās no varas viedokļa noziedzīgās darbībās.

Avoti: LV06

mežābraucējs   apv.

1. Cilvēks, kas brauc mežā cirst un vest malku, sagatavot kokmateriālus.

Avoti: ViV

Mežaciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Limbažu novada Umurgas pagastā.

Avoti: LC

mežacūka   -as, s.

1. Meža cūka - cūku dzimtas suga, mājas cūkas priekštece, nometnieks, vērtīgs medījams dzīvnieks.

Avoti: LLVV

mežadzose   apv.

1. Mežazoss.

Avoti: ViV

Mežagaili   vietv.

1. Rēzeknes novada Vērēmu pagasta apdzīvotās vietas "Mežagaiļi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Mežagaiļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.

Avoti: LC

Mežagols   vietv.

1. Daugavpils novada Līksnas pagasta apdzīvotās vietas "Baraviki" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Mežainčuki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LC

Mežaine   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Pāvilkostas novada Sakas pagastā.

Avoti: LC

mežaine   -es, dsk. ģen. -ņu, s.

1. Ar mežu apaugusi plaša zemiene; ar mežu apaugusi vieta.

Avoti: LLVV

mežainība   apv.

1. Kādas zemes (teritorijas) mežu daudzums.

Procentuālā mežainība— mežu daudzums, izteikts procentos no zemes platības.

Relatīvā mežainība— mežu daudzums hektāros uz 1 iedzīvotāju.

Absolūtā mežainība— visa teritorija pārklāta ar mežu.

Avoti: KV

mežainis   -ņa, v.

1. mit. Austrumslāvu mitoloģijā - meža gars, cilvēkam līdzīga būtne, kas mīt mežā un sargā kokus un mež zvērus.

2. Liels, plēsīgs meža dzīvnieks (parasti vilks, lācis).

3. Meža iedzīvotājs, tāds, kuram māja ir meža vidū vai ielokā; arī tāds, kas dzīvo zemnīcā mežā.

Avoti: PmV, LLVV

mežains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur ir daudz mežu; tāds, kas ir apaudzis ar mežu.

Avoti: LLVV

mežainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mežains, šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV, LxE

mežaizsardzība   novec.

1. Mācība par paņēmieniem, kā sargāt mežu no cilvēku nemākulīgas vai ļaunas rīcības, no kustoņu, putnu, slimību un kaitēkļu bojājumiem un kā novērst nelabvēlīgo klimatisko apstākļu ietekmi uz mežu.

Avoti: LLx

mežājs   -a, v.; pareti.

1. Mežaudze.

Avoti: LLVV

Mežajuri   vietv.

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Meža Juri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mežajurieši

1. Rēzeknes novada Silmalas pagasta apdzīvotās vietas "Mežajuri" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežakaķis   -ķa, v.

1. Lūsis - kaķu dzimtas suga, Latvijā vienīgais kaķu dzimtas savvaļas dzīvnieks, monogāms dzīvnieks, sporta medību objekts.

Avoti: LLVV

mežakapteinis   novec.

1. Divmastu burinieka "malkasjanča" kapteinis 19. gs., kas nepārzināja navigāciju un orientējās pēc piekrastes mežu siluetiem un parasti pārvadāja kokmateriālus no Vidzemes piekrastes līdz Rīgai un Pēterpilij.

Mežākas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

Mežakokti   vietv.

1. Viļānu novada Sokolku pagasta apdzīvotās vietas "Mežkokti" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mežaks   novec.

1. Meža iedzīvotājs.

2. Nekārtīgi ģērbies cilvēks.

Avoti: LE

mežakuilis   -ļa, v.

1. Mežacūku tēviņš, medījams dzīvnieks.

Avoti: LLVV

mežala   apv.

1. Aušīga, runā un kustībās ātra sieviete.

2. Govs vārds.

Avoti: KV

Mežalovnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

mežaļaudis   -žu, v.; tikai dsk.; reti.

1. Cilvēki, kuru mītnes ir, parasti dziļi, mežā; mežinieki (2).

Avoti: LLVV

mežamala   apv.

1. Mežmala.

Avoti: KiV

mežamāte   -es, dsk. ģen. -šu, s.; mit.

1. Meža māte.

Avoti: LLVV

Mežamatveji   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Nirzas pagastā.

Avoti: LC

mežameita

1. Lauma.

Avoti: Sin

Mežamuiža   vietv.

1. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Mežvalde" bijušais nosaukums.

2. Tērvetes novada Augstkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Augstkalne" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Mežancāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Līvānu novada Rožupes pagastā.

Avoti: LC

mežānietis   apv.

1. Meža iemītnieks, mežinieks.

2. Vilks.

Avoti: Sin

mežāns   apv.

1. Meža apdzīvotājs, mežinieks; kāds, kurš mežā strādā; vilka pavārds; mežens.

Avoti: ME

Mežaņiški   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

Avoti: LC

mežaods

1. dsk. Kukaiņu klases divspārņu kārtas odu apakšdzimtas odu dzimtas ģints ("Aedes"), Latvijā konstatētas 16 s.

Avoti: PDE

mežaparcieši

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Mežaparks" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežaparcnieki

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Mežaparks" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežaparknieki

1. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Mežaparks" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežaparks   -a, v.

1. Meža teritorija, kas atrodas pilsētu, rūpniecības centru apkaimē un ir izmantojama atpūtai.

Avoti: LLVV

Mežaparks   vietv.

1. Rīgas pilsētas apkaime Ziemeļu rajonā, starp Ķīšezeru un Sarkandaugavu, no 1901. g. veidota kā rīdzinieku atpūtas un daļēji arī mazstāvu dzīvojamo ēku rajons, robežojas ar Čiekurkalna, Brasas, Sarkandaugavas un Mīlgrāvja apkaimēm.

Avoti: LE1, Wi

mežapīle   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Meža pīle (mercene) - zosveidīgo kārtas pīļu dzimtas lielākā peldpīle, Latvijā sastopama ļoti bieži visu gadu.

Avoti: LLVV

mežapiņi   apv.

1. Savvaļā augoši apiņi ("Humulus lupulus").

Avoti: KV

mežapuža   apv.

1. Mežmalas koku paēna.

Avoti: ViV

mežarags   novec.

1. Mežrags.

Avoti: KV

Mežarasas   vietv.

1. Krustpils novada Vīpes pagasta apdzīvotās vietas "Meža Rasas" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

Mežaraupi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Aknīstes novada Aknīstes pagastā.

Avoti: LC

Mežāre   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Krustpils novadā (līdz 2009. g. - Jēkabpils rajonā) 25 km no Jēkabpils, pagasta centrs.

2. Mežāres pagasts - pagasts Krustpils novadā, robežojas ar Atašienes, Vīpes, Kūku un Variešu pagastu, kā arī ar Madonas un Līvānu novadu; pagasta teritorija izveidojusies pēc 2. pasaules kara, pirmskara Vīpes, Atašienas, Medņu, Mētrienas un Krustpils pagasta teritorijā.

Avoti: LPag, LC, LE1

mežāre

1. Ainavisko vienību tips, kurā ir lauksaimniecībā izmantojamo zemju mija ar meža masīviem un puduriem.

Avoti: LD

Mežareja   vietv.

1. Alūksnes novada Liepnas pagasta apdzīvotās vietas "Mežarija" bijušais nosaukums.

2. Viļakas novada Susāju pagasta apdzīvotās vietas "Mežarija" nosaukums latgaliski.

3. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Mežārija" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Mežarejas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

2. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Mežarijas" nosaukuma variants.

3. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Mežāres" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Mežarejis   vietv.

1. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Mežarejas" nosaukums latgaliski.

2. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Mežāres" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Mežāres   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Babītes novada Babītes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Audriņu pagastā.

Avoti: LC

Mežāri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Čornajas pagastā.

2. Rēzeknes novada Audriņu pagasta apdzīvotās vietas "Mežāres" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mežārieši

1. Krustpils novada Mežāres pagasta apdzīvotās vietas "Mežāre" iedzīvotāji.

2. Babītes novada Babītes pagasta apdzīvotās vietas "Mežāres" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mežārija   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Vīksnas pagastā.

Avoti: LC

Mežarija   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Liepnas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Bērzkalnes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļakas novada Susāju pagastā.

4. Balvu novada Vīksnas pagasta apdzīvotās vietas "Mežārija" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Mežarijas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Tilžas pagastā.

2. Kārsavas novada Salnavas pagasta apdzīvotās vietas "Mežarejas" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mežaroze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Mežroze.

Avoti: LLVV

mežasargs   apv.

1. Mežsargs.

Avoti: KiV

mežaskola   -as, s.

1. Mācību un ārstniecības iestāde (piepilsētas zaļajā zonā) skolas vecuma bērniem, kuriem nepieciešama ārstēšana sanatorijā un kuru veselības stāvoklis pieļauj mācību slodzi pēc vispārizglītojošās skolas programmas; meža skola.

Avoti: LLVV

Mežasorgi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Sakstagala pagastā.

Avoti: LC

mežastepe   -es, dsk. ģen. -pju, s.

1. Veģetācijas komplekss, kurā atkarībā no reljefa un augsnes apstākļiem meža veģetācija mijas ar pļavustepes veģetāciju.

Avoti: EV

mežastrādnieks   apv.

1. Mežstrādnieks.

Avoti: KiV

mežastrazds

1. dsk. Zvirbuļveidīgo kārtas dziedātājputnu apakškārtas mušķērāju dzimtas apakšdzimta ("Turdinae"), pasaulē 48 ģintis, ~315 sugas, Latvijā konstatētas 5 ģ., 15 s.

2. dsk. Šīs apakšdzimtas ģints ("Turdus"), sastopama gandrīz visā pasaulē, izņemot dienvidaustrumu Āziju un Austrāliju, 63 s., Latvijā konstatētas 7 s.

Apkales mežastrazds— šīs ģints suga ("Turdus torquatus"), Latvijā rets caurceļotājs; apkakles strazds.

Blāvais mežastrazds— šīs ģints suga ("Turdus pallidus").

Japānas mežastrazds— šīs ģints suga ("Turdus cardis").

Melnais mežastrazds— šīs ģints suga ("Turdus merula"), kas Latvijā sastopama samērā bieži.

Melnrīkles mežastrazds— šīs ģints suga ("Turdus ruficollis atrogularis"), kas retumis iemaldās Latvijā; melnrīkles strazds.

Olīvmuguras mežastrazds— šīs ģints suga ("Turdus obscurus").

Pelēkais mežastrazds— šīs ģints suga ("Turdus pilaris"), kas Latvijā sastopama samērā bieži bet nevienmērīgi; pelēkais strazds.

Pelēkmuguras mežastrazds— šīs ģints suga ("Turdus hortulorum").

Rudais mežastrazds— šīs ģints suga ("Turdus naumanni").

Sarkanrīkles mežastrazds— šīs ģints suga ("Turdus ruficollis ruficollies").

Sila mežastrazds— šīs ģints suga ("Turdus viscivorus"); sila strazds.

Tumšrīkles mežastrazds— melnrīkles mežastrazds.

Vienmuļais mežastrazds— šīs ģints suga ("Turdus unicolor").

Avoti: LE1, ZvP

mežatundra   -as, s.

1. Veģetācijas komplekss, kurā mijas meža un tundras veģetācija.

Avoti: LLVV

mežaudze   -es, dsk. ģen. -džu, s.

1. Meža apgabals, kas no citiem atšķiras ar koku sugām, bonitāti, vecumu un citiem taksācijas elementiem; kokaugu kopums attiecīgajā nogabalā.

Avoti: LLVV

mežaugļi   apv.

1. Mežā augoši augļi.

Avoti: ME

mežausternieki

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Mežaustere" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežauzas   apv.

1. Pūkainā pļavauzīte ("Helictotrichon pubescens").

Avoti: Aug2

Mežavepri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Isnaudas pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ludzas novada Rundēnu pagastā.

Avoti: LC

Mežavidi   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Mežvidi" nosaukuma variants.

2. Mežvidu muiža - Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Mežvidi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mežavīns   -a, v.

1. Mežvīns.

Avoti: LLVV

mežavīrs   -a, v.

1. pareti. Mežstrādnieks.

2. reti. Partizāns.

Avoti: LLVV

mežavotnieki

1. Jaunpils novada Jaunpils pagasta apdzīvotās vietas "Mežavoti" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežavots   -a, v.; pareti.

1. Avots mežā.

Avoti: LLVV

Mežavydi   vietv.

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Mežvidi" nosaukums latgaliski.

2. Ūtrī Mežavidi - Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Mežvidi" nosaukuma variants latgaliski.

3. Mežavydu muiža - Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Otrie Mežvidi" nosaukuma variants latgaliski.

Avoti: LC

Mežawydy   vietv., vēst.

1. Mežvidu muiža, kas atradās Ludzas apriņķa Nautrēnu pagastā.

Avoti: KV

mežāzis   -ža, v.; apv.

1. Stirnāzis.

Avoti: KiV

Mežāzis

1. Debess D puslodes zodiaka zvaigznājs starp Ūdensvīru un Strēlnieku; Latvijā vislabāk novērojams rudens vakaros.

Mežāža trops— dienvidu trops - D puslodes paralēle 23 grādi un 27 minūtes, uz kuras ziemas saulgriežos Saule atrodas zenītā.

Avoti: EV

mežazoss   -zoss, dsk. ģen. -zosu, s.

1. Meža zoss - zosveidīgo kātas liels trokšņains ūdensputns; Latvijā caurceļotāja, sastopama samērā bieži.

Avoti: LLVV

mežazvērs   -a, v.

1. Meža zvērs.

Avoti: LLVV

mežbalzamine   apv.

1. Sprigane ("Impatiens").

Avoti: Aug2

mežbalzamiņi   apv.

1. Sprigane ("Impatiens").

Avoti: Aug2

mežbite   apv.

1. Mežabite.

Avoti: ViV

mežbogs   apv.

1. Puduris, atsevišķu koku grupa.

Avoti: Sin

mežbrālis   apv.

1. Mežabrālis.

Avoti: LkG

mežcielava

1. Cielavu dzimtas suga ("Dendronanthus indicus").

Avoti: ZvP

Mežciemi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Priekuļu novada Priekuļu pagastā.

Avoti: LC

mežciemieši

1. Salacgrīvas novada Liepupes pagasta apdzīvotās vietas "Mežciems" iedzīvotāji.

2. Rīgas pilsētas apdzīvotās vietas "Mežciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežciemnieki

1. Jelgavas novada Sesavas pagasta apdzīvotās vietas "Mežciemi" iedzīvotāji.

2. Ozolnieku novada Cenu pagasta apdzīvotās vietas "Mežciems" iedzīvotāji.

3. Jelgavas novada Jaunsvirlauku pagasta apdzīvotās vietas "Mežciems" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mežciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Carnikavas novadā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Salacgrīvas novada Liepupes pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Apes novada Gaujienas pagastā.

4. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagastā.

5. Rīgas pilsētas apkaime Vidzemes priekšpilsētā, atrodas Rīgas austrumu daļā, ietverot sevī visu Biķernieku meža masīvu, robežojas ar Juglas, Dreiliņu, Purvciema un Teikas apkaimēm.

Avoti: LC, Wi

mežcirtējs   -a, v.

1. Cilvēks, kas sagatavo kokmateriālus, malku.

Avoti: LLVV

mežcūka   apv.

1. Mežacūka.

Avoti: ME

Meždārzi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Krustpils novada Krustpils pagastā.

Avoti: LC

meždārznieks   apv.

1. Lielais priežu lūksngrauzis - gremzdgraužu dzimtas suga ("Tomicus piniperda syn. Blastophagus piniperda, Myelophilus piniperda"); lielais priežu dārznieks.

Avoti: ME

meždega   -as, s.

1. Meža ugunsgrēks.

2. Meža vieta, kas ir daļēji vai pilnīgi izdegusi.

Avoti: LLVV

meždegas   novec.

1. Izdegums, izdega.

Avoti: LV93

Meždibeni   vietv.

1. Krustpils novada Mežāres pagasta apdzīvotās vietas "Meždibeņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Meždibeņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Krustpils novada Mežāres pagastā.

Avoti: LC

Meždurečenska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Kemerovas apgabalā, pie Usas ietekas Tomā, 98900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mežeglīte   apv.

1. Ozollapu embotiņš ("Teucrium chamaedrys").

Avoti: Aug2

Meženieki   vietv.

1. Dobeles novada Jaunbērzes pagasta apdzīvotās vietas "Mežinieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

meženieki

1. Tērvetes novada Augstkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Mežmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

meženieks   apv.

1. Meža iemītnieks, meža apdzīvotājs.

2. Mežstrādnieks.

3. Vilks.

Avoti: ME

meženis   -ņa, v.

1. Sēklaudzis, kam nav attiecīgā mātesauga kultūras īpašība.

2. Mežā vai mežam pieguļošā platībā savvaļā izaudzis koks, kas izmantojams par stādāmo materiālu meža atjaunošanai.

3. Mežābols.

Avoti: LLVV

mežens   apv.

1. Meža apdzīvotājs, mežinieks; kāds, kurš mežā strādā; vilka pavārds.

2. Meženis, meža zvērs, mežonis.

Avoti: ME

mežēns   apv.

1. Meženis, meža zvērs, mežonis.

Avoti: ME

mežeņi   dsk.

1. Meženis.

Avoti: KV

mežernieki

1. Ciblas novada Pušmucovas pagasta apdzīvotās vietas "Mežernieki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mežernīki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Ciblas novada Pušmucovas pagastā.

Avoti: LC

Mežezeri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Salaspils novada Salaspils pagastā.

Avoti: LC

Mežezers   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Pļaviņu novada Aiviekstes pagastā.

Avoti: LC

mežezers   -a, v.

1. Ezers mežā.

Avoti: LLVV

mežga   apv.

1. Maisījums, slikts audums.

Avoti: ME

Mežgale   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Jēkabpils novada Leimaņu pagastā 28 km no Jēkabpils, izveidojusies bijušās Bērzgales muižas teritorijā, Leimaņu pagasta administratīvais centrs.

Avoti: LPag, LC, LE1

mežgalieši

1. Jēkabpils novada Leimaņu pagasta apdzīvotās vietas "Mežgaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežgalietis

1. Mežmalietis.

Avoti: Sin

mežgalnieki

1. Nīcas novada Otaņķu pagasta apdzīvotās vietas "Mežgaļi" iedzīvotāji.

2. Saldus novada Novadnieku pagasta apdzīvotās vietas "Mežgaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mežgals   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Nīcas novada Otaņķu pagastā.

Avoti: LC

Mežgaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Aizputes novada Kazdangas pagastā.

2. Jēkabpils novada Zasas pagasta apdzīvotās vietas "Bērzone" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

mežgaļnieki

1. Saldus novada Novadnieku pagasta apdzīvotās vietas "Mežgaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mežgarciems   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Carnikavas novadā.

Avoti: LC

Mežgorje   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Baškortostānas Republikā, 16400 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mežģa   apv.

1. Kāda, kas tinot samudžina, sacilpo dziju.

Avoti: ME

mežģains   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Tāds, kura sastāvdaļas ir novietotas dažādos virzienos, arī savītas (par kā kopumu).

Avoti: LLVV

mežģenes   apv.

1. Mežģīnes, ko izgatavo ar rokām, izšuvuma veidā.

Avoti: ME

mežģere   apv.

1. Kāda, kas tinot samudžina, sacilpo dziju.

2. Samudžināta dzija.

Avoti: ME

mežģere   apv.; hip.

1. Neīsta avene asu stiebru, cietām ogām.

Avoti: ME

mežģerēties   apv.

1. Sapīties, samezgloties (par dziju).

Avoti: ME

mežģēt   apv.

1. Sastiept, izmežģīt.

2. Siet, cilpot.

3. Jaukt.

Avoti: ME

mežģījums   -a, v.

1. apv. Izmežģījums.

2. Paveikta darbība, rezultāts --> mežģīt (3).

Avoti: LLVV

mežģine   apv.

1. Mežģīnes.

Avoti: ME

mežģīnes   -ņu, s.; tikai dsk.

1. Ļoti plāns, tīklam līdzīgs audums, ko izgatavo no smalka (parasti kokvilnas, linu, zīda) pavediena.

Avoti: LLVV

mežģins   apv.; hip.

1. Tāds, kas ir robains, režģains, mežģīnēm līdzīgs.

Avoti: ME

mežģīņadata   -as, s.

1. Adata, kuru izmanto mežģīņu izgatavošanai.

Avoti: LLVV

mežģīņadījums   -a, v.

1. Adījums ar sīki caurumotu rakstu.

Avoti: LLVV

mežģīņains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kas ir rotāts ar mežģīnēm; tāds, kas ir darināts no mežģīnēm.

Avoti: LLVV

mežģīņaudums   -a, v.

1. Audums ar sīki caurumotu rakstu.

Avoti: LLVV

mežģīņots   -ais; s. -a, -ā;

1. Mežģīņains.

Avoti: LLVV

mežģīņveida   ģen., nelok.

1. Tāds, kam ir mežģīņu forma, veids.

Avoti: LLVV

mežģīņveidīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Mežģīņveida.

Avoti: LLVV

mežģis   apv.

1. Kaut kas sameties, piem., diegs.

2. Režģis.

3. Maisa veida tīkls zvejai vai govju un zirgu barībai.

Avoti: KV

mēžģis   apv.; hip.

1. Režģis.

Avoti: ME

mežģīt   -īju, -ī, -ī, pag. -īju; trans.

1. Bojāt (locītavu), pārtraucot (tās) kaulu galu saskari; bojāt (kādu ķermeņa daļu), pārtraucot locītavas kaulu galu saskari.

// pārn. Nopūlēt, pārpūlēt (parasti smadzenes, mēli).

2. Mudžināt (diegu, auklas u. tml).

3. apv. Aust (parasti tīklu).

Avoti: LLVV

mežģīte   novec.

1. Jostas veids, pītenes paveids, kur velki kalpo arī iekšaudam.

Avoti: KV

mežģīties   parasti 3. pers., -ījas, pag. -ījās;

1. Refl. --> mežģīt (1).

2. Mudžināties (par diegiem, auklām u. tml.).

// pārn. Ķerties (kur), aizmesties (piemēram, par darba rīku); neveikties (par darbu).

// pārn. Tikt izrunātam saraustīti, ar grūtībām (par vārdiem); kļūt nesakarīgam, neskaidram (par domām).

3. apv. Veidoties (piemēram, par kādu priekšmetu), parasti siešanas procesā.

Avoti: LLVV

mežģot   apv.

1. Adīt.

Avoti: ME

mēži   apv.; hip.

1. Muižas strādnieki.

Avoti: ME

Mežica   vietv.

1. Pilsēta Slovēnijā ("Mežica"), Karintijas reģionā, 3500 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi

mežiens   apv.

1. Mežaina vieta, meža masīvs, brikšņi.

Avoti: ME

Mežiereņi   vietv.

1. Riebiņu novada Sīļukalna pagasta apdzīvotās vietas "Meža Eriņi" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mežierīcība   -as, s.; parasti vsk.

1. Pasākumu sistēma, kas ietver meža inventarizāciju, mežsaimniecības organizācijas un attīstības plāna sastādīšanu.

Avoti: LLVV

mežierīkotājs   -a, v.

1. Mežierīcības speciālists.

Avoti: LLVV

mežīgs   apv.

1. Mežains.

2. Mežonīgs, nekultivēts.

Avoti: ME

mežika   apv.

1. Mežonīgs, izlaidies, neizglītots cilvēks.

Avoti: ME

Mežiks   žarg.

1. Mežaparks (Rīgā).

Avoti: SLG

Mežildzere   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dundagas novada Dundagas pagastā.

Avoti: LC

mežinčukieši

1. Kārsavas novada Mežvidu pagasta apdzīvotās vietas "Mežinčuki" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežine   apv.

1. Nepotēta ābele.

Avoti: TiA

Mežinieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Dobeles novada Jaunbērzes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Višķu pagastā.

Avoti: LC

mežinieki

1. Tie, kas dzīvo meža tuvumā; mežolieži.

2. Salas novada Salas pagasta apdzīvotās vietas "Mežinieki" iedzīvotāji.

3. Ķekavas novada Ķekavas pagasta apdzīvotās vietas "Mežinieki" iedzīvotāji.

4. dsk. Mežinieks.

Avoti: KV, V1

mežinieks   -a, v.

1. Mežstrādnieks.

2. pareti. Cilvēks, kam mītne ir, parasti dziļi, mežā.

3. reti. Partizāns.

4. vsk. Mežinieki.

5. apv. Cilvēks, kas mežā slēpjas no iesaukšanas karadienestā.

Avoti: LLVV, KiV

Mežinīki   vietv.

1. Alūksnes novada Mālupes pagasta apdzīvotās vietas "Mežnieki" nosaukums vietējā izloksnē.

2. Daugavpils novada Višķu pagasta apdzīvotās vietas "Mežinieki" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mežinis   apv.

1. Tāds, kas ir meženis (par augļu koku).

2. Raksturīgs mežeņiem (parasti par augļiem).

Avoti: KiV

mežīnmala   apv.

1. Mežmala.

Avoti: ĒiV

Mežinski   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Rušonas pagastā.

Avoti: LC

mežirbe   -es, dsk. ģen. -bju, s.

1. Vistveidīgo kārtas fazānu dzimtas medņu apakšdzimtas suga ("Bonasa bonasia syn. Tetrastes bonasia"), vidēji liels putns, apspalvojums rūsgans, dzīvo pa pāriem, ligzdu taisa uz zemes, nometnieks, Latvijā diezgan bieži.

Avoti: LEV, LE1

Mežites   vietv.

1. Apdzīvota vieta (viensēta) Talsu novada Laucienes pagastā, netālu no Lībagu pagasta robežas.

Mežites pilskalns— atrodas Talsu novada Laucienes pagastā, savrups, ~13 m augsts paugurs, kura nogāzes mākslīgi izveidotas stāvākas, plakumam trīsstūra forma, visapkārt pilskalnam apmetnes vieta (platība - 3 ha), iespējams, ka pilskalnā atradies 1234. g. minētā Ladzes novada ("castellatura Lodgiae") centrs.

Mežites elkukalns— kulta vieta Talsu novada Lībagu pagastā, ~300 m uz dienvidiem no Mežites pilskalna, ~25 m augsts paugurs ar stāvām nogāzēm, kas iespējams, mākslīgi izveidotas stāvākas.

Avoti: La1, LE1

Mežītes   vietv.; nelok.

1. Mežītes ezers - Mezītis, ezers Gulbenes novada Stradu pagastā.

Avoti: LD

mežizstrāde   -es, s.; parasti vsk.

1. Kokmateriālu ieguve meža cirsmās, izvešana, daļēja apstrāde krautuvēs un pārkraušana transportlīdzekļos tālākai transportēšanai.

Avoti: LLVV

mežjoma   apv.

1. Pļavas daļa, kas iestiepjas mežā.

Avoti: ME

mežkājas   apv.

1. Koka kājas, ķekatas, rotaļu rīks - divas kārtis, ar kurām var staigāt, balstot kājas uz īpašiem kāpšļiem.

Avoti: ME

mežkaza   apv.

1. Meža kaza, kalnu kaza.

Avoti: ME

Mežkleivas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Druvienas pagastā.

Avoti: LC

Mežkokti   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Viļānu novada Sokolku pagastā.

Avoti: LC

mežkopība   -as, s.; parasti vsk.

1. Plānveidīga mežu audzēšana, lai iegūtu koksni un izmantotu citus meža produktus.

2. Zinātne par meža īpašībām un meža ieaudzēšanu un audzēšanu.

Avoti: LLVV

mežkopis   -pja, v.

1. Cilvēks, kas nodarbojas ar mežkopību; mežkopības speciālists.

Avoti: LLVV

mežkuilis   apv.

1. Meža cūku tēviņš.

Avoti: ME

Mežkungmuiža   vietv.

1. Kuldīgas novada Rendas pagasta apdzīvotās vietas "Ezeri" bijušais nosaukums.

Avoti: LC

mežkungs   -a, v.; vēst.

1. Muižas vai valsts mežu pārvaldnieks.

Avoti: LLVV

mežķauķis

1. dsk. Putnu klases zvirbuļveidīgo kārtas zvirbuļputnu (dziedātājputnu) apakškārtas austrumķauķu dzimtas ģints ("Protonotaria").

Zildzeltanais mežķauķis— mežķauķu suga ("Protonotaria citrea").

Avoti: ZvP

mežķīmija   -as, s.; parasti vsk.

1. Ķīmijas nozare, kas pētī koksnes ķīmisko sastāvu un tā izmantošanu, aptver arī koksnes termisko pārstrādi, kolofonija, terpentīna, skuju ēterisko eļļu, miecvielu u. c. produktu ražošanu.

Avoti: LLVV

mežķīmiķis   -ķa, v.

1. Mežķīmijas speciālists.

Avoti: LLVV

mežķīmisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar mežķīmiju, tai raksturīgs.

Avoti: LLVV

Mežlaskumi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Gulbenes novada Druvienas pagastā.

Avoti: LC

mežlilija   bot.

1. Trilliju dzimtas ģints ("Trillium"), dekoratīvi augi ar trim nelielām lapām kailā stublāja augšdaļā.

Ozarka mežlilija— mežliliju suga ("Trillium ozarkianum").

Sēdošā mežlilija— mežliliju suga ("Trillium sessile").

Avoti: DaE

mežloks   -a, v.

1. Sīpolu suga ("Allium ursinum"), savvaļas sīpols ar platām, eliptiski lancetiskām plakanām lapām, kuras var lietot uzturā; laksis.

Avoti: LLVV, Aug2

Mežļaides   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Madonas novada Dzelzavas pagastā.

Avoti: LC

mežmagones   apv.

1. Eiropas saulpurene ("Trollius europaeus").

Avoti: Aug2

mežmala   -as, s.

1. Meža malējā josla; klajuma josla gar mežu.

Avoti: LLVV

Mežmala   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Salaspils novada Salaspils pagastā.

Avoti: LC

Mežmalas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ogres novada Ogresgala pagastā.

Avoti: LC

mežmale   -es, dsk. ģen. -ļu, s.

1. Meža malējā josla; klajuma josla gar mežu.

Avoti: LLVV

Mežmalieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (aprūpes ciems) Tērvetes novada Tērvetes pagastā.

Avoti: LC

mežmalieši

1. Dagdas novada Bērziņu pagasta apdzīvotās vietas "Mežmala" iedzīvotāji.

2. Cēsu novada Vaives pagasta apdzīvotās vietas "Mežmaļi" iedzīvotāji.

3. dsk. Mežmalietis.

Avoti: V1

mežmalietis   -ša, v.

1. Cilvēks, kura mītne ir meža tuvumā, mežmalā.

2. vsk. Mežmalieši.

Avoti: LLVV

mežmālis   apv.

1. Neliela pļava meža ielokā.

Avoti: ME

mežmalnieki

1. Tērvetes novada Tērvetes pagasta apdzīvotās vietas "Mežmalnieki" iedzīvotāji.

2. Ozolnieku novada Cenu pagasta apdzīvotās vietas "Mežmalnieki" iedzīvotāji.

3. Saldus novada Lutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Mežmaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mežmaļi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Cēsu novada Vaives pagastā.

Avoti: LC

mežmaļnieki

1. Saldus novada Lutriņu pagasta apdzīvotās vietas "Mežmaļi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mežmaļupīte   vietv.

1. Gaujas kreisā krasta pieteka Veclaicenes novada Dzērbenes pagastā, garums - ~2 km.

Avoti: La1

mežmateriāli   -u, vsk. mežmateriāls, -a, v.

1. No kokiem iegūstamie produkcijas veidi: kokmateriāli, sula un sveķi, celmi, miza, pumpuri, zalenis, zari, eglītes, meijas u. c. dekoratīvie materiāli.

Avoti: ZTV

mežmeita   apv.

1. Kāds egļu meža putns.

Avoti: KV

mežmērs   apv.

1. Pilnīgāks malkas mērs (ar uzviju).

Avoti: ViV

mežmiķelis   apv.

1. Mežonīgs, noplucis, apdauzījies, apjucis cilvēks.

Avoti: ME

mežmuizieši

1. Krustpils novada Vīpes pagasta apdzīvotās vietas "Mežmuiža" iedzīvotāji.

2. Valkas novada Vijciema pagasta apdzīvotās vietas "Mežmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mežmuiža   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Kandavas novada Vānes pagastā.

2. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Vīpes pagastā.

3. vēst. Mežmuižas pagasts - pastāvēja bijušajā Daugavpils apriņķī līdz 1925. gadam, kad pārdēvēts par Vīpes pagastu; teritorija mūsu dienās ietilpst Krustpils novada Vīpes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (mazciems) Smiltenes novada Launkalnes pagastā.

5. Apdzīvota vieta (mazciems) Valkas novada Vijciema pagastā.

6. Apdzīvota vieta (skrajciems) Vecumnieku novada Valles pagastā.

7. Jēkabpils novada Zasas pagasta apdzīvotās vietas "Liepas" bijušais nosaukums.

8. vēst. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Mežvalde" bijušais nosaukums.

9. Salas novada Sēlpils pagasta apdzīvotās vietas "Riesti" bijušais nosaukums.

10. Tērvetes novada Augstkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Augstkalne" bijušais nosaukums.

11. vēst. Mežmuižas pagasts - pastāvēja bijušajā Jelgavas apriņķī līdz 1938. gadam, kad pārdēvēts par Augstkalnes; teritorija mūsu dienās ietilpst Tērvetes novada Augstkalnes pagastā.

12. Mežmuižas avoti - dabas liegums Viduslatvijas zemienes Madlienas (Viduslatvijas) nolaidenumā, Siguldas novada Allažu pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1977. g., aizsargājamā platība - 27 ha, liegumu veido Baltijas ledus ezera senkrasta nogāze, ko izvago gravas un avoti, lielākajā - Kaļķugravā ir līdz 14 avotu sistēma.

13. Mežmuižas ezers - atrodas Kuldīgas novada Rendas pagastā, ietilpst Mordangas ezeru ziemeļu grupā, 46,2 m vjl., platība - 12,2 ha, lielākais dziļums - 4,6 m.

Avoti: LC, LE1

mežmuižnieki

1. Tērvetes novada Augstkalnes pagasta apdzīvotās vietas "Mežmuiža" iedzīvotāji.

2. Krustpils novada Vīpes pagasta apdzīvotās vietas "Mežmuiža" iedzīvotāji.

3. Vecumnieku novada Valles pagasta apdzīvotās vietas "Mežmuiža" iedzīvotāji.

4. Talsu novada Valgales pagasta apdzīvotās vietas "Mežmuiža" iedzīvotāji.

5. Valkas novada Vijciema pagasta apdzīvotās vietas "Mežmuiža" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežniecība   -as, s.; vēst.

1. Teritoriāla vienība mežsaimniecību sastāvā (līdz 1957. gadam).

Avoti: LLVV

Mežnieki   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Mālupes pagastā.

Avoti: LC

mežnieki

1. Rucavas novada Dunikas pagasta apdzīvotās vietas "Ozolmežs" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežnieks   apv.

1. Meža iemītnieks, meža apdzīvotājs.

2. Mežstrādnieks.

3. Vilks.

Avoti: ME

mežnora   -as, s.

1. Nora mežā.

Avoti: LLVV

Mežole   vietv.

1. Mežoles pauguraine - dabas apvidus Vidzemes augstienes ziemeļrietumu daļā, platība - 165700 ha, garums ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā - 70 km, platums - 18-30 km, ziemeļos robežojas ar Ziemeļvidzemes (Tālavas) zemienes Trikātas pacēlumu un Sedas līdzenumu, ziemeļaustrumos - ar Aumeisteru paugurvalni un Ziemeļvidzemes zemienes Trapenes līdzenumu, austrumos un dienvidaustrumos - ar Augšgaujas pazeminājumu un Piebalgas pauguraini, rietumos - ar Viduslatvijas zemienes Madlienas nolaidenumu un Idumejas augstienes Gaujas senleju.

2. Dabas liegums Vidzemes augstienes Mežoles paugurainē, Smiltenes novada Launkalnes pagastā, valsts aizsardzībā kopš 1999. g., platība - 2832 ha, izveidots, lai saglabātu purvu un mežu biotopus, ietilpst Apiņu purvs, Baltais purvs, Krievu purvs un apkārtējie mitrie meži.

Avoti: LE1

mežolietis   apv.

1. Mežmalietis.

Avoti: Sin

mežonēns   novec.

1. Nesavaldāms, negants bērns.

Avoti: LV93

mežonība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mežonīgs(1), šīs īpašības konkrēta izpausme; mežonīgums (1).

2. Vispārināta īpašība --> mežonīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; mežonīgums (2).

3. Vispārināta īpašība --> mežonīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme; mežonīgums (3).

4. Vispārināta īpašība --> mežonīgs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme; mežonīgums (4).

5. Pirmatnējās sabiedrības attīstības pirmais periods saskaņā ar L. Morgana periodizāciju.

Avoti: LLVV

mežonīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, ko nav ietekmējusi vai ir maz ietekmējusi civilizācija (par cilvēku); primitīvs.

2. Rupjš, nežēlīgs; arī barbarisks.

3. Tāds, kura lielums, intensitāte ievērojami pārsniedz pierastās, parastās robežas.

// apst. Ļoti, ārkārtīgi; neciešami.

4. Tāds, kas dzīvo savvaļā (par dzīvniekiem); tāds, kas ir ļoti straujš, arī nikns, plēsīgs.

5. novec. Tāds, kura attīstības pakāpe atbilst mežonībai (5).

Mežonīgie rietumi— ASV rietumdaļas apzīmējums tās kolonizācijas laikā 19. gs., kad tur netika ievēroti likumi; jēdziens ir saistīts ar pārceļotāju uz priekšu virzīto robežu, kas 1850. g. līdz ar zelta drudzi Kalifornijā sasniedza Kluso okeānu.

Avoti: LLVV, LEV

mežonīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mežonīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; mežonība (1).

2. Vispārināta īpašība --> mežonīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; mežonība (2).

3. Vispārināta īpašība --> mežonīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme; mežonība (3).

4. Vispārināta īpašība --> mežonīgs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme; mežonība (4).

Avoti: LLVV

mežonis   -ņa, v.

1. Cilvēks, ko nav ietekmējusi vai ir maz ietekmējusi civilizācija; primitīvs cilvēks.

2. Rupjš, nežēlīgs cilvēks; arī barbars.

3. novec. Cilvēks - pirmatnējās sabiedrības attīstības pirmā perioda (mežonības) pārstāvis.

Avoti: LLVV

mežonisks   apv.

1. Mežonīgs.

Avoti: LV93

mežons   apv.

1. Mežonis.

Avoti: ĒiV

mežoņtauta   apv.

1. Tauta, ko nav ietekmējusi vai ir maz ietekmējusi civilizācija.

Avoti: AB1

Mežori   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Mežāri" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mežošana   apv.

1. Strādāšana mežā.

Avoti: ME

mežot   apv.

1. Veikt mežsaimniecības darbus.

Avoti: ME

Mežotne   vietv.

1. Apdzīvota vieta (lielciems) Bauskas novadā 10 km no Bauskas, izveidojusies bijušās muižas "Mesothen" teritorijā, pagasta centrs.

2. Mežotnes pagasts - pagasts Bauskas novadā, robežojas ar Codes pagastu, kā arī ar Rundāles, Jelgavas, Ozolnieku un Iecavas novadu; bijušie nosaukumi: vāciski - Mesothen, krieviski - Mežotnenskaja.

Mežotnes pagasta teritorija— administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā pagastā iekļauta daļa pirmskara Codes pagasta teritorijas, savukārt daļa pirmskara Mežotnes pagasta (Lielupes kreisā krasta teritorija) pievienota tagadējam Viesturu un Rundāles pagastam.

3. Mežotnes pilskalns - atrodas Bauskas novada Mežotnes pagastā, Lielupeas kreisajā krastā, ir ~16 m augsts paugurs, ko austrumu pusē norobežo Lielupes stāvais krasts, ziemeļu pusē - grava, rietumu un dienvidu pusē nocietināts ar 2 vaļņiem un grāvi, plakums - 80 x 40 m, blakus pilskalnam 13 ha senpilsētas vieta, spriežot pēc 13. gs vēstures avotu ziņām Mežotnes pils bija Auztrumzemgales zemes centrs, ko 1220. g. pakļāva krustneši.

Avoti: LPag, LC, LE1

mežotne   -es, dsk. ģen. -ņu, s.; reti.

1. Mežaudze.

Avoti: LLVV

Mežotnenskaja   vietv., vēst.

1. Bauskas novada Mežotnes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

mežotnieki

1. Bauskas novada Mežotnes pagasta apdzīvotās vietas "Mežotne" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežotnieši

1. Gulbenes novada Beļavas pagasta apdzīvotās vietas "Mežotnes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežots   apv.

1. Ar mežu pārklāts.

Avoti: ME

mežpārkāpums   jur.

1. Meža likumu pārkāpums, kas var izpausties kā: (1)nnelikumīga koku un krūmu ciršana (izrakšana) vai bojāšana; (2) meža ugunsdrošības noteikumu neievērošana; (3) meža iznīcināšana vai bojāšana, to dedzinot, applūdinot vai pārpurvojot; (4) meža zemju patvaļīga izmantošana; (5) meža augu un dzīvnieku un to mitekļu patvaļīga iznīcināšana, medību noteikumu pārkāpšana; (6) meža inženierbūvju, robežzīmju un norādījumu zīmju iznīcināšana vai bojāšana, kā arī citi likumos noteiktie pārkāpumi.

Avoti: JtV1

mežpīle   apv.

1. Meža pīle.

Avoti: ME

mežpipari   apv.

1. Parastā kumeļpēda ("Asarum europaeum").

Avoti: Aug2

mežpļava   apv.

1. Pļava, kas atrodas mežā vai meža ielokā.

Avoti: ME

mežpuķīte   apv.

1. Zilā vizbulīte ("Hepatica nobilis").

Avoti: Aug2

mežpurvs   -a, v.

1. Purvs mežā.

2. Purvs, ko klāj mazražīga mežaudze.

Avoti: LLVV

mežputni   apv.

1. Dažkārt (literatūrā) medņu dzimtas putni.

Avoti: KV

mežr.   saīs.

1. Mežrūpniecība.

Avoti: i1

mežradznieks   -a, v.

1. Mūziķis, kas spēlē mežragu.

Avoti: LLVV

mežragkoncerts   mūz.

1. Koncerts mežragam un orķestrim.

Avoti: MūV

mežrags   -a, v.

1. Metāla gredzenveida pūšamais mūzikas instruments ar ventiļiem; tembrāli labi saista koka un metāla pūšaminstrumentu grupas.

Avoti: LLVV, LEV

mežragspēle   -es, s.; parasti vsk.; reti.

1. Mežraga spēle.

Avoti: LLVV

Mežrijas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Vecpiebalgas novada Taurenes pagastā.

Avoti: LC

mežroze   -es, dsk. ģen. -žu, s.

1. Savvaļas roze ar plāniem sārtiem (retāk baltiem) ziediem un sarkaniem augļiem.

Avoti: LLVV

mežrozieši

1. Madonas novada Mētrienas pagasta apdzīvotās vietas "Mežrozes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežroziņa   apv.

1. Suņu roze ("Rosa cania").

2. Pelēkzilā roze ("Rosa dumalis").

Avoti: Aug2

mežrozīte   -es, dsk. ģen. -šu, s.

1. Suņu roze ("Rosa cania").

Mežrozīšu eļļa— kosmētikas sastāvdaļa, izmanto ādas krēmos un sauļošanās līdzekļos, tiek uzskatīts, ka tai piemīt labvēlīga ietekme uz ādu.

2. Pelēkzilā roze ("Rosa dumalis").

3. apv. Gandrene ("Geranium").

4. apv. Meža gandrene ("Geranium silvaticum").

5. žarg. Pašbrūvēts alkoholisks dzēriens.

Avoti: LLVV, Aug2, SLG

mežrozītes   apv.

1. Roberta gandrene ("Geranium robertianum").

Avoti: Aug2

mežrūpniecība   -as, s.; parasti vsk.

1. Rūpniecības nozare, kas ietver kokmateriālu sagatavošanu un sveķu ieguvi.

Avoti: LLVV

mežrūpnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas ir nodarbināts mežrūpniecībā; mežrūpniecības speciālists.

2. neakt. Tirgonis, kas uzpērk kokmateriālus tālākai pārdošanai.

Avoti: LLVV

mežs   -a, v.

1. Koku un krūmu audze viscaur kādā (lielākā) platībā.

Meža klajums— klajums mežā.

Meža cirtējs— mežcirtējs.

Meža darbi— koku gāšana un kokmateriālu pirmapstrāde un izvešana no cirsmas.

Braukt mežā— strādāt meža darbus, kuru veikšanai nepieciešami transportlīdzekļi.

Meža tehniķis— mežsaimniecības speciālists, kas apsargā noteiktu meža iecirkni, organizē un kontrolē meža kopšanu un darbu cirsmās.

Meža meistars— meža tehniķis.

Meža parks— meža teritorija, kas atrodas pilsētu, rūpniecības centru apkaimē un ir izmantojama atpūtai; mežaparks.

Kūrortu meži— meži (ap kūrortiem) ar veselības aizsardzības un dziedniecības nozīmi.

Meža skola— mācību un ārstniecības iestāde (piepilsētas zaļajā zonā) skolas vecuma bērniem, kuriem nepieciešama ārstēšana sanatorijā un kuru veselības stāvoklis pieļauj mācību slodzi pēc vispārizglītojošās skolas programmas.

Mežu (arī mežu un dārzu) dienas— laikposms (parasti mēnesis) pavasarī, kad organizēti apkopj un stāda mežus un dārzus.

Mežu zona— mērenā klimata mežu josla, ko ziemeļos norobežo tundra, bet dienvidos - mežastepe.

Meža stepe— mežastepe.

Meža tundra— mežatundra.

Mūža mežs— mūžamežs.

Meža brāļi— mežabrāļi.

// vsk. ģen., adj. nozīmē. Tāds, kas parasti sastopams mežos (par savvaļas dzīvniekiem, augiem, to sugām).

Meža kaķis— neliels kaķu dzimtas dzīvnieks (Eirāzijas un Āfrikas mežos).

Meža gailis— mednis.

Meža ābele— mežābele.

Meža roze— mežroze.

Meža vīns— mežvīns.

// pārn. Biezs augu (parasti lakstaugu) kopums (parasti lielākā platībā).

// pārn. Ļoti liels (kā augšup pacelta, vertikāla) kopums.

Matu mežs— kupli, biezi mati.

2. parasti dsk.; sar. Latvijas Lauksaimniecības universitātes Mežtehnikas fakultāte.

Avoti: LLVV, SLG

Mežs   vietv.

1. Meža ciems - apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Sventes pagastā.

Avoti: LC

mežs.   saīs.

1. Mežsaimniecība.

Avoti: LLVV

mežsaimniecība   -as, s.

1. parasti vsk. Tautas saimniecības nozare, kas ietver mežu audzēšanu, saglabāšanu un izmantošanu.

2. parasti vsk. Zinātnes nozare, kas pētī mežu audzēšanu, saglabāšanu un izmantošanu.

3. vēst. Valsts mežu fonda administratīvi saimnieciska vienība (līdz 1957. gadam).

Avoti: LLVV, ZTV

mežsaimniecisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar mežsaimniecību (1), tai raksturīgs.

2. Saistīts ar mežsaimniecību (2), tai raksturīgs.

Mežsaimnieciskā ainava— mērķtiecīgi apsaimniekots meža ainaviskais komplekss, kam raksturīga cilvēka veikta diferencēta kontrole vai uz mežu resursu racionālu izmantošanu vai aizsardzību vērsta iejaukšanās dabiskajā mežaudzes attīstībā.

Avoti: LLVV

mežsaimnieks   apv.

1. Meža īpašnieks.

Avoti: ME

mežsalats   apv.

1. Mūru mežsalāts ("Mycelis muralis").

Avoti: Aug2

mežsalāts

1. dsk. Kurvjziežu dzimtas ģints ("Mycelis"), 30 sugas, Latvijā 1 suga.

Mūru mežsalāts— mežsalātu suga ("Mycelis muralis", arī "Lactuca muralis"), daudzgadīgs lakstaugs ar piensulu, stulbājs līdz 80 cm augsts, samērā bieži sastopams mežos, krūmājos, meža ceļu malās.

Avoti: LD

mežsardzene   apv.

1. Mežsarga sieva.

Avoti: ĒiV

mežsargmāja   -as, s.; vēst.

1. Mežsarga māja, mežsarga saimniecība.

Avoti: LLVV

mežsargs   -a, v.

1. Valsts mežu sardzes zemākais amats mežsaimniecībās (līdz 1957. gadam); cilvēks, kas veic šo amatu.

Avoti: LLVV

Mežsaustere   vietv.

1. Dundagas novada Dundagas pagasta apdzīvotās vietas "Saustere" daļa.

Avoti: LC

Mežsilieši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Gulbenes novada Rankas pagastā.

Avoti: LC

mežskudra

1. dsk. Skudru dzimtas ģints ("Formica"), Latvijā konstatētas 14 sugas, bet plaši izplatītas tikai divas - rūsganā un kailmuguras mežskudra.

Dobgalvainā mežskudra— mežskudru suga ("Formica execta").

Kailmuguras mežskudra— mežskudru suga ("Formica polyctena").

Rūsganā mežskudra— mežskudru suga ("Formica rufa").

Samtainā mežskudra— mežskudru suga ("Formica cinerea").

Sarkanā mežskudra— mežskudru suga ("Formica sanguinea").

Tumšā mežskudra— mežskudru suga ("Formica fusca").

Avoti: LD, LE1

Mežslokas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Ilzenes pagastā.

Avoti: LC

mežstrādnieks   -a, v.

1. Cilvēks, kas veic dažādus meža kopšanas un izmantošanas darbus (piemēram, koku gāšanu, meža stādīšanu).

Avoti: LLVV

mežstrazdputni

1. Dziedātājputnu apakškārtas mušķērājputnu dzimtas apakšdzimta, nelieli putni (garums - 15-130 cm, masa - 10-140 g), barojas ar bezmugurkaulniekiem, ogām, 48 ģ., ~315 s., Latvijā konstatētas 5 ģ., 15 sugas.

Avoti: PDE

mežstrupaste

1. dsk. Kāmju dzimtas strupastu apakšdzimtas ģints ("Clethrionomys"), nelieli grauzēji (ķermeņa garums - līdz 15 cm), Eirāzijā un Ziemeļamerikā, 10 s., Latvijā konstatēta 1 s.

Rūsganā mežstrupaste— mežstrupastu suga ("Clethrionomys glareolus"), Latvijā visbiežāk sastopamais grauzējs.

Avoti: EV, LD

Mežstūrīši   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Salaspils novada Salaspils pagastā.

Avoti: LC

Mežtakas   vietv.

1. Alūksnes novada Jaunannas pagasta apdzīvotās vietas "Mežtekas" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

mežtehnika   -as, s.; parasti vsk.

1. Mašīnu, mehānismu, rīku u. tml. kopums meža apsaimniekošanai.

Avoti: LLVV

Mežtekas   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Alūksnes novada Jaunannas pagastā.

Avoti: LC

Mežu   vietv.; novec.

1. Mežu ezers - Vudsu ezers ("Lake of the Woods") ASV un Kanādā.

Avoti: PZT

mežulis   apv.

1. Mežonis (kā lamuvārds, bet ar maigāku noskaņu nekā "mežonis").

Avoti: ME

Mežuori   vietv.

1. Rēzeknes novada Čornajas pagasta apdzīvotās vietas "Mežāri" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Mežupe   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Baltinavas novadā.

2. Apdzīvota vieta (skrajciems) Balvu novada Krišjāņu pagastā.

Avoti: LC

mežupieši

1. Balvu novada Krišjāņu pagasta apdzīvotās vietas "Mežupe" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mežvalde   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kuldīgas novadā 4 km no Kuldīgas, Rumbas pagasta administratīvais centrs; bijušais nosaukums Mežmuiža.

Avoti: LPag, LC, LE1

mežvaldnieki

1. Kuldīgas novada Rumbas pagasta apdzīvotās vietas "Mežvalde" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežvidenieki

1. Brocēnu novada Remtes pagasta apdzīvotās vietas "Mežvidi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mežvidi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Baldones novada Baldones pagastā.

2. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Burtnieku novada Valmieras pagastā.

3. Apdzīvota vieta (skrajciems) Daugavpils novada Demenes pagastā.

4. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Jelgavas novada Glūdas pagastā.

5. Apdzīvota vieta (vidējciems) Kārsavas novadā (līdz 2009. g. - Ludzas rajonā) 46 km no Ludzas, izveidojusies bijušās muižas teritorijā, pagasta centrs.

6. Mežvidu pagasts - pagasts Kārsavas novadā, robežojas ar Salnavas, Malnavas un Mērdzenes pagastu, kā arī ar Ciblas un Rēzeknes novadu.

7. Apdzīvota vieta (skrajciems) Līvānu novada Rudzātu pagastā.

8. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Ogres novada Ogresgala pagastā.

9. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Pāvilostas novada Sakas pagastā.

10. Apdzīvota vieta (vidējciems) Saldus novada Novadnieku pagastā 3 km no Saldus, izveidojusies pēc 1945. g. kā Saldus mežrūpniecības saimniecības centrs, Novadnieku pagasta administratīvais centrs.

11. Apdzīvota vieta (vasrnīcu ciems) Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā.

12. Otrie Mežvidi - apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Mežvidu pagastā.

Avoti: LPag, LC, LE1

mežvidieši

1. Kārsavas novada Mežvidus pagasta apdzīvotās vietas "Mežvidi" iedzīvotāji.

2. Baldones novada Baldones pagasta apdzīvotās vietas "Mežvidi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežvidnieki

1. Saldus novada Novadnieku pagasta apdzīvotās vietas "Mežvidi" iedzīvotāji.

2. Saldus novada Saldus pagasta apdzīvotās vietas "Mežvidi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mežvidus   -us, v.

1. Vieta meža vidū, vieta tālu, dziļi mežā.

Avoti: LLVV

Mežvīns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Limbažu novada Skultes pagastā.

Avoti: LC

mežvīns   -a, v.

1. dsk. Vīnkoku dzimtas ģints ("Parthenocissus"), daudzgadīgs vasarzaļš, dekoratīvs vīteņaugs, 15 sugas, Latvijā audzē kā krāšņumaugu kopš 19. gs. sākuma.

Balstāmais mežvīns— mežvīnu suga ("Parthenocissus vitacea").

Henrija mežvīns— mežvīnu suga ("Parthenocissus henryana").

Japānas mežvīns— mežvīnu suga ("Parthenocissus tricuspidata").

Pieclapiņu mežvīns— mežvīnu suga ("Parthenocissus quinquefolia").

Avoti: LLVV, LE1

mežvītenis   -ņa, v.

1. dsk. Gundegu dzimtas ģints ("Clematis"), daudzgadīgs vasarzaļš, dekoratīvs vīteņaugs ar violetiem, baltiem, dzelteniem ziediem un lielām apziedņa lapām, ~300 sugas, Latvijā savvaļā konstatēta 1 suga, kā krāšņumaugus audzē >20 sugas, ~60 šķirnes un ~100 hibrīdus.

Austrumu mežvītenis— mežvīteņu suga ("Clematis orientalis").

Baltais mežvītenis— mežvīteņu suga ("Clematis vitalba").

Bonšteta mežvītenis— mežvīteņu suga ("Clematis x bonnstedtii").

Djuranda mežvītenis— mežvīteņu suga ("Clematis x durandii").

Kalnu mežvītenis— mežvīteņu suga ("Clematis montana").

Lielziedu mežvītenis— mežvīteņu suga ("Clematis macropetala").

Taisnais mežvītenis— mežvīteņu suga ("Clematis recta"), konstatēta pāris vietās Daugavas ielejā.

Tangūtijas mežvītenis— mežvīteņu suga ("Clematis tangutica").

Vesellapu mežvītenis— mežvīteņu suga ("Clematis integrifolia").

Violetais mežvītenis— mežvīteņu suga ("Clematis viticella").

Avoti: LLVV, LE1, DaE

mežzemnieks   apv.

1. Mežinieks.

Avoti: Sin

mežzinātnes   -ņu, vsk. mežzinātne, -es, s.

1. Zinātņu kopums, kas ietver visas mežkopības nozares.

Avoti: LLVV

mežzinātnieks   -a, v.

1. Mežzinātņu speciālists.

Avoti: LLVV

mežzinība   -as, s.

1. parasti vsk. Zinātne, kas pētī meža dabu (piemēram, meža veidotājus augus, meža vides apstākļus).

2. parasti dsk. Zināšanu kopums par mežsaimniecību; studiju programma, kuras mērķis ir sagatavot mežsaimniecības speciālistus.

Avoti: LLVV

mežzinis   -ņa, v.

1. Mežniecības pārvaldnieks (līdz 1957. gadam).

Avoti: LLVV

mežziņnieki

1. Olaines novada Olaines pagasta apdzīvotās vietas "Mežziņi" iedzīvotāji.

Avoti: V1

MF   saīs.

1. Mākslas fonds.

Avoti: i1

mf.   mūz., saīs.

1. Ne pārāk skaļi (it. "mezzo forte").

Avoti: Mūz

MFD   med., saīs.

1. Minimālā letālā deva (angļu "minimum fatal dose").

Avoti: TM5

MFIAP

1. Starptautiskās fotomākslas federācijas - FIAP augstākā radošā kvalifikācija - meistars, ko īpašos gadījumos piešķir fotomāksliniekiem, kuriem ir 2 iepriekšējie tituli - AFIAP un EFIAP.

Avoti: EV

MFLOPS   inf., saīs.

1. Megaflops - apstrādes veiktspējas mērvienība, kas vienāda ar viena miljona peldošā komata darbību izpildi vienā sekundē.

Avoti: TK-58

MFN   saīs.

1. Vislielākās labvēlības valsts ("most favoured nation").

Avoti: PnR

mg   saīs.

1. Miligrams.

Avoti: i1

Mg   saīs.

1. Magnijs (ķīm. elements).

Avoti: i1

MG   saīs., vietv.

1. Madagaskara, valsts divburtu kods.

Avoti: LpA

mg%   med., saīs.

1. Miligramprocents.

Avoti: TM5

Mg.   saīs.

1. Maģistrs.

Avoti: Va

Mga   vietv.

1. Upe Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, Ņevas kreisā krasta pieteka.

Avoti: PZT

MGA   saīs.

1. Ariari; Madagaskaras Republikas valūtas kods, sīknauda - iraimbilanja.

Avoti: PnR

Mgas   vietv.; nelok.

1. Mgas jūra - vēlā pleistocēna starpleduslaikmetā Somu jūras līča un Baltijas jūras ieplakā pastāvējušais baseins; Ēmas jūra.

Avoti: LD

MGB   saīs.

1. vēst. PSRS valsts drošības ministrija.

2. Lai Dievs svētī (angļu "may God bless"; īsziņās).

Avoti: EV

MGF   med., saīs.

1. Makrofāgu augšanas faktors (angļu "macrophage growth factor").

Avoti: TM5

mgh   saīs.

1. Miligramstunda.

Mgļina   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Brjanskas apgabalā, 7900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Mgr   novec., saīs.

1. Monseigneur.

Avoti: KV

mgvangari

1. Angoni - tauta Austrumāfrikā, gk. Tanzānijas dienvidos un vairākos Malāvijas rajonos, arī Zambijas austrumos.

Avoti: PZT

MGVRP   saīs.

1. Maģistrālo gāzes vadu ražošanas pārvalde (raj.).

Avoti: i1

MH   saīs.

1. vietv. Māršala Salas, valsts divburtu kods.

2. med. Ļaundabīgā hipertermija (angļu "malignant hyperthermia").

Avoti: TM5

MHC   med., saīs.

1. Galvenais audu saderības komplekss (angļu "major histocompatibility complex").

Avoti: TM5

MHD   saīs.

1. Magnētiskā hidrodinamika jeb magnetohidrodinamika - fizikas nozare, kas pētī elektrovadošo šķidrumu (šķidro metālu, elektrolītu) un gāzu (plazmas) kustību magnētiskajā laukā un to mijiedarbību ar šo lauku.

2. med. Minimālā hemolitiskā deva (angļu "minimal hemolytic dose").

Avoti: EV, TM5

mheri

1. Semangu grupas cilts, dzīvo Malakas pussalas kalnos un džungļos Malaizijas ziemeļos un Taizemes dienvidos, maza auguma negroīdās rases pārstāvji, valoda pieder pie monkmeru saimes, izplatīti maģiski ticējumi, dabas spēku kulti.

Avoti: PZT

MHL   saīs., vietv.

1. Māršala Salas, valsts trīsburtu kods.

Avoti: PuA

MHOTY   saīs.

1. Noņemu cepuri tavā priekšā (angļu "my hat's off to you"; īsziņās).

Avoti: īsz

MHz   saīs.

1. Megahercs.

Avoti: T

mi   nelok., v.

1. saīs. Jūdze.

2. mūz. Trešās pakāpes nosaukums diatoniskajā gammā, kas sākas ar do; atbilstošā skaņa.

Avoti: LLVV

Mi   vietv.

1. Kristālisku iežu un bazalta plakankalne Annamas kalnu dienvidu daļā Indoķīnas pussalā ar stāvu austrumu nogāzi un lēzenu rietumu nogāzi.

Avoti: PZT

Mi   saīs.

1. PSRS un Krievijā ražoto helikopteru tipa vispārējs apzīmējums sarunvalodā; oficiāli kopā ar skaitli, piemēram, Mi-4, Mi-8, Mi-12 u. c.

Avoti: LPE

MI

1. saīs. Lielbritānijas militārās izlūkošanas dienests (angļu "Military Intelligence").

2. med., saīs. Miokarda infarkts (angļu "myocardial infarction").

3. Skaitļa 1001 apzīmējums romiešu cipariem.

Avoti: PL, TM5

mī   izsauk.

1. Savienojumā "mī un žē!" - saka pārsteigumā, arī bēdās.

Avoti: SLG

mī   apv.

1. Mīļais.

Avoti: ME

mī   val.

1. Grieķu alfabēta 12. burta nosaukms.

Avoti: PP

mi-   med.

1. Salikteņos norāda uz muskuli.

Avoti: MSV

MI5   saīs.

1. Lielbritānijas pretizlūkošanas dienests.

Avoti: PL

MI6   saīs.

1. Lielbritānijas ārējās izlūkošanas dienests.

Avoti: PL

miagra   bot.

1. Krustziežu dzimtas ģints ("Myagrum"), Latvijā sastopama 1 adventīva suga.

Avoti: LD

mialģija

1. Muskuļu sāpes.

Avoti: LEV

mianīns   novec.

1. Hloramīna aizsargāts nosaukums, preparātu iegūst parasti kā blakus produktu saharīna ražošanā.

Avoti: KV

Miaņjana   vietv.

1. Pilsēta Ķīnā, Sičuaņas provincē, 466800 iedzīvotāju (2002. g.).

Avoti: LpA, PuA

miaotse   novec.

1. Tauta Dienvidķīnā no tai tautu grupas, runā siamiešu valodai radniecīgu valodu.

Avoti: KV

Miarice   vietv.

1. Biarica - pilsēta Francijā ("Miarritze").

Avoti: PuA

miarsenols   med.

1. C14H11As2N2Na2O8S2, amorfs, gaiši dzeltens pulveris, labi šķīst ūdenī.

Avoti: TM5

Mias   vietv.; nelok.

1. Mias jūra - pēdējā (pašreizējā) Baltijas jūras baseina attīstības stadija.

Avoti: LD

Miasa   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, 150800 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Upe Krievijā, Čeļabinskas un Kurgānas apgabalā un Baškortostānas Republikā, Isetas labā krasta pieteka, garums - 658 km, sākas Dienvidurālu austrumu nogāzē, tek gar Ilmeņa kalniem un pa Rietumsibīrijas līdzenumu.

Avoti: Wi

miasma   novec.

1. Nāvīgi izgarojumi ar nelāgu smaku, ceļas no pūstošām organiskām vielām; agrāk - gaisa izplatīti slimības dīgļi.

Avoti: SV33

miasmi

1. Novecojis jēdziens, ar kuru apzīmēja slimību dīgļus, kas nonāk cilvēka organismā no apkārtējās vides (gaisa, ūdens, zemes); izšķīra dzīvus miasmus (baktērijas u. tml.) un nedzīvus (kaitīgus izgarojumus u. tml.).

Avoti: SV69

miasms   med.

1. Kaitīgi zemes izgarojumi, kas it kā izraisa endēmiskas slimības, piem., malāriju.

Avoti: TM5

miastēnija   -as, s.; parasti vsk.; med.

1. Šķērssvītru muskulatūras pastiprināta nogurdināmība un vājums - hroniska slimība.

Konģenitālā miastēnija— muguras smadzeņu priekšējo ragu motorisko šūnu attīstības traucējumi ar iedzimtu muskulatūras vājumu (iespējams, autosomali recesīva pārmantošana): simetriska ekstremitāšu un viduma muskulatūras atonija vai hipotonija (visbiežāk kājās), pavājināti cīpslu un periostālie refleksi, mērena muskulatūras atrofija.

Neonatālā miastēnija— īslaicīga (no nedēļas līdz mēnesim) jaundzimušo miastēnija, kas rodas miastēnisku sieviešu pēcnācējiem; raksturīga pazīme ir zīšanas un rīšanas grūtības.

Avoti: LLVV

miau   izsauk.

1. Lieto, lai atdarinātu kaķa ņaudēšanu.

Avoti: MLVV

miāze   med.

1. Slimība, ko izraisa mušu kāpuru infestācija (ausīs, degunā, zarnās, acī, ādā u. c.).

Avoti: TM5

miāzes   -žu, vsk. miāze, -es, s.; med.

1. Invāzijas slimības, ko ierosina mušu un dunduru kāpuri.

Avoti: LLVV

mi-bemols   novec.

1. Mūzikā par pustoni pazemināta skaņa "mi".

Avoti: KV

MIBG   med., saīs.

1. Metajodbenzilguanidīns (angļu "metaiodobenzylguanidine").

Avoti: TM5

MIC   med., saīs.

1. Minimālā inhibējošā koncentrācija (angļu "minimum inhibitory concentration").

Avoti: TM5

mica

1. Kosmētikas sastāvdaļa, opalescētājs, krāsviela, izmanto dekoratīvajos pūderos, dekoratīvajā acu kosmētikā, lūpu krāsās, šampūnos un skropstu tušās, ieelpojot var izraisīt plaušu kairinājumu vai bojājumu, toksisks gremošanas orgāniem un aknām.

Avoti: Zkp

mīcaci   apv.

1. Otrādi, uz muguras, ar apakšu uz augšu.

Avoti: ME

mīcacu   apv.

1. Otrādi, uz muguras, ar apakšu uz augšu.

Avoti: ME

micala   apv.

1. Melna govs ar gaišāku galvu.

Avoti: ME

Micāni   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Bērzgales pagastā.

2. Micānu ezers - atrodas Latgales augstienes Burzavas paugurainē, Rēzeknes novada Bērzgales pagastā, 139 m vjl., platība - 143 ha, garums, 3,3 km, lielākais platums - 0,6 km, lielākais dziļums - 2,0 m, eitrofs, stipri aizaudzis.

3. Micānu Kirkas kalns - pilskalns Rēzeknes novada Bērzgales pagasta Micānu ciemā, savrups, ~20 m augsts, ieapaļas formas paugurs, plakums - 40 x 35 m, bijis apdzīvots līdz ~10. gs.

Avoti: LC, LD, LE1

Micani   vietv.

1. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Micāni" nosaukuma variants.

Avoti: LC

micānieši

1. Rēzeknes novada Bērzgales pagasta apdzīvotās vietas "Micāni" iedzīvotāji.

Avoti: V1

micarea   lat.

1. Mikareju dzimtas ģints.

Micarea denigrata— šīs ģints suga.

Micarea lignaria— šīs ģints suga.

Micarea melaena— šīs ģints suga.

Micarea prasina— šīs ģints suga.

Micarea sylvicola— šīs ģints suga.

Avoti: LD

micareaceae   lat.

1. Mikareju dzimta.

Avoti: LD

micaria   lat.

1. Maiszirnekļu dzimtas ģints.

Micaria pulicaria— šīs ģints suga.

Avoti: LD

MICE   saīs.

1. Kopīgs apzīmējums vairākiem darījumtūrisma veidiem: darījumu ceļojumi, motivējošais tūrisms, konferences, komercizstādes (angļu "Meeting, Incentive travel, Conferences, Exibitions").

Avoti: TvV

mice   -es, dsk. ģen. -ču, s.; novec.

1. Neliela, apaļa cepure (parasti adīta); precētu sieviešu cepure.

Štoga mice— augsta cilindrveida cepure.

2. apv. Petrolejas lampas vai kvēpenes detaļa - metāla ierīce dakts saturēšanai.

3. sar. Cepure.

Avoti: LLVV, KnV, KiV, Žrg

mīceklis   apv.

1. Mīcītu vārītu kartupeļu, zirņu, pupu biezputra.

Avoti: VV

mīceknis   apv.

1. Mīcītu vārītu kartupeļu, zirņu, pupu biezputra.

Avoti: VV

micela   novec.

1. Augu šūnapvalka vissīkākā morfoloģiskā vienība, celulozes molekulu grupējumi, kuru uzbūve un izvietojums šūnapvalkā nodrošina augu (linu, kaņepju) lūksnes šķiedru tehnisko izturību.

Avoti: LxE

micēlijs   -a, v.; bot.

1. Veģetatīvs sēņu ķermenis, kas sastāv no tieviem pavedieniem; sēņotne.

2. dsk. Sterilais micēlijs - nepilnīgi pazīstamo sēņu nodalījuma hifomicēšu klases dzimta ("Agonomycetaceae"), ~50 ģ., 200 s., Latvijā konstatētas 4 ģ., 9 s.

Avoti: LLVV, LD

micelioīds   med.

1. Tāds, kas līdzīgs micēlijam.

Avoti: TM5

micella   med.

1. Hipotētiska dzīvības vienība, kas sastāv no vienas vai vairākām molekulām, kuras spēj augt un vairoties.

2. Koloidālas sistēmas dispersās fāzes daļiņa, kas veidojas dispersijas vai agregācijas rezultātā.

Avoti: TM5

micellas   ķīm.

1. Elektriski lādētas koloidālo šķīdumu daļiņas.

Avoti: ZTV

micēls   novec.

1. Micēlijs.

Avoti: KV

mīcene   apv.

1. Mīcītu vārītu kartupeļu, zirņu, pupu biezputra.

Avoti: VV

mīcenis   apv.

1. Mīcītu vārītu kartupeļu, zirņu, pupu biezputra.

Avoti: VV

mices   žarg.

1. Mājas.

Avoti: SLG

micesķēķis   apv.

1. Virtuve ar apvalkdūmeni.

Avoti: ME

micetēmija   med.

1. Mikroskopiskās sēnes asinīs.

Avoti: TM5

micētisms   med.

1. Saindēšanās ar sēnēm.

Avoti: TM5

miceto-   med.

1. Salikteņos norāda uz sēnēm.

Avoti: MSV

micetogēns   med.

1. Tāds, kas cēlies no sēnēm; tāds, ko ierosina sēnes.

Avoti: TM5

micetoma   med.

1. Madūras pēda, endēmiska hroniska slimība tropos un subtropos; to ierosina aktinomicētes vai patogēnās sēnes; ādā un zemādā, visbiežāk pēdā, veidojas mezgli; sabrūkot tie izdala strutas ar melniem, sārtiem vai dzelteniem graudiņiem - patogēnā organisma mikrokolonijām; pēda pietūkst un deformējas.

Avoti: TM5

micētozoji   novec.

1. Zemāko organismu grupa, gļotsēnes.

Avoti: KV

Michalova   vietv., vēst.

1. Kārsavas novada Mērdzenes pagasta bijušais nosaukums krieviski.

Avoti: LPag

Michalow   vietv., vācu val.

1. Mērdzene.

Avoti: FV

mīciens   apv.

1. Vienā reizē samīcītais.

Avoti: ĒiV, EH

micieši

1. Krimuldas novada Lēdurgas pagasta apdzīvotās vietas "Miči" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Micis   vietv.

1. Krimuldas novada Lēdurgas pagasta apdzīvotās vietas "Vanagi" otrs nosaukums.

Avoti: LC

mīcīšana   apv.

1. Masāža.

2. Paņēmiens, kā senie dravnieki gatavoja sveces no mīksta vaska.

Avoti: KV

mīcīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Jaukt, spaidīt (kādu masu), lai padarītu (to), piemēram, viendabīgu, elastīgu.

Mīcīt maizi (arī pīrāgus, raušus u. tml.)— šādā veidā gatavot mīklu maizes (pīrāgu, raušu u. tml.) cepšanai.

2. sar. Sist, arī grūstīt, spaidīt (parasti cilvēku).

3. sar. Spiest, bāzt (kur iekšā).

4. žarg. Iet; doties.

Avoti: LLVV, SLG

mīcītājs   apv.

1. Tas, kas mīca, mīcās.

Kā mālu mīcītājs— saka par stipri notraipījušos cilvēku.

Kājas kā mālu mīcītājam— saka par netīrām, ar zemi aplipušām kājām.

Avoti: SiV, KnV

mīcītava   -as, s.

1. Telpa, arī cehs, kur gatavo mīklu maizes cepšanai.

Avoti: LLVV

micīte   biol.

1. dsk. Asku sēņu nodalījuma diskomicēšsu klases zemesmēlīšu dzimtas ģints ("Mitrula"), no kuras Latvijā konstatēta 1 suga.

Purva micīte— micīšu suga ("Mitrula paludosa").

Rumpuču micīte— purva micīte.

Avoti: LE1

micīte   biol.

1. dsk. Gliemežu klases kātacu plaušgliemežu apakšklases cepurgliemežu dzimtas 2 sugas.

Ezera micīte— cepurgliemežu dzimtas suga ("Acroloxus lacustris").

Upes micīte— cepurgliemežu dzimtas suga ("Ancylus fluviatilis").

Avoti: LD

micīte   apv.

1. Dem. --> mice.

mīcīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.; sar.

1. Virzīties, parasti lēnām, ar grūtībām (piemēram, pa staignu pamatu).

2. Atkārtoti jaukt, spaidīt (ko, piemēram, traukā).

3. Spaidīties, grūstīties (drūzmā).

4. Lēni, bez steigas, arī tūļīgi, neveikli darboties.

Avoti: LLVV

Miciva   vietv.

1. Pilsēta Eritrejā ("Mits'iwa"), osta Sarkanās jūras krastā, 53000 iedzīvotāju (2012. g.); Masava.

Avoti: PuA, PZT, Wi

mickāt   apv.

1. Ālkatīgi ēst, rīt.

2. Pamatīgi pērt.

Avoti: VV, ME

Mickeviči   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Aglonas novada Grāveru pagastā.

Avoti: LC

Micpapi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Alūksnes novada Zeltiņu pagastā.

Avoti: LC

MICR   saīs., ek.

1. Magnētiskā tinte (angļu "magnetic ink character recognition") - magnetizētas krāsas veids. ko lieto uz čekiem u. c. dokumentiem, lai tos varētu automātiski šķirot, nolasīt simbolus un ierakstīt datorā.

Avoti: EF

micractiniaceae   lat.

1. Hlorokoku rindas dzimta.

Avoti: LD

micractinium   lat.

1. Hlorokoku rindas dzimtas "Micractiniaceae" ģints.

Micractinium pusillum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

micrasterias   lat.

1. Mikrastērijas.

Micrasterias apiculata— šīs ģints suga.

Micrasterias crux-melitensis— šīs ģints suga.

Micrasterias decemdentata— šīs ģints suga.

Micrasterias denticulata— šīs ģints suga.

Micrasterias papillifera— šīs ģints suga.

Micrasterias pinnatifida— šīs ģints suga.

Micrasterias radiata— šīs ģints suga.

Micrasterias rotata— šīs ģints suga.

Micrasterias sol— šīs ģints suga.

Micrasterias truncata— šīs ģints suga.

Avoti: LD

micro-   novec.

1. Mikro-.

Avoti: KV

microascaceae   lat.

1. Mikroasku dzimta.

Avoti: LD

microascales   lat.

1. Mikroasku rinda.

Avoti: LD

microbiota   lat.

1. Ciprešu dzimtas ģints.

Microbiota decussata— krustpāru mikrobiota.

Avoti: LD

microbispora   lat.

1. Aktinomicētu baktēriju ģints.

Avoti: LD

microcebus   lat.

1. Lemūru dzimtas ģints.

Microcebus murinus— pundurlemūrs.

Avoti: PDE

microchiroptera   lat.

1. Sīksikspārņi.

Avoti: LD

micrococcus   lat.

1. Koku baktēriju ģints.

Avoti: LD

nicrocystis   lat.

1. Mikrocistas.

Microcystis aeruginosa— mikrocistu suga.

Microcystis endophytica— mikrocistu suga.

Microcystis flos-aquae— mikrocistu suga.

Microcystis ichthyoblabe— mikrocistu suga.

Microcystis incerta— mikrocistu suga.

Microcystis musicola— mikrocistu suga.

Microcystis parietina— mikrocistu suga.

Microcystis pulverea— mikrocistu suga.

Microcystis viridis— mikrocistu suga.

Avoti: LD

microdon   lat.

1. Ziedmušu dzimtas ģints.

Avoti: LD

microglaena   lat.

1. Pleosporu dzimtas ģints.

Microglaena pertusariella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

microglosuum   lat.

1. Sīkmēlītes.

Avoti: LD

microjugata   lat.

1. Zemāko vienādspārnu tauriņu apakškārta.

Avoti: LD

microlepia   lat.

1. Mikrolēpijas.

Alu mikrolēpija— mikrolēpiju suga ("Micropelia speluncae").

Avoti: TaE

micromeles   lat.

1. Mikromeles.

Micromeles alnifolia— alkšņlapu mikromele.

Avoti: LD

micrommata   lat.

1. Medniekzirnekļu dzimtas ģints.

Micrommata roseum— šīs ģints suga.

Avoti: LD

micromonospora   lat.

1. Aktinomicēšu rindas ģints.

Avoti: LD

micromyces   lat.

1. Sinhitriju dzimtas ģints.

Micromyces spigyrae— šīs ģints suga.

Avoti: LD

micromys   lat.

1. Peļu dzimtas ģints.

Micromys minutus— pundurpele.

Avoti: LD

micropeltaceae   lat.

1. Mikropeltu dzimta.

Avoti: LD

micropeplidae   lat.

1. Māņīsspārņu dzimta.

Avoti: LD

micropeplus   lat.

1. Māņīsspārņu dzimtas ģints.

Micropeplus staphylinoides— šīs ģints suga.

Avoti: LD

micropolyspora   lat.

1. Aktinomicēšu rindas ģints.

Avoti: LD

micropterigidae   lat.

1. Grauzējkožu dzimta.

Avoti: LD

micropterix   lat.

1. Grauzējkožu dzimtas ģints.

Micropterix calthella— šīs ģints suga.

Avoti: LD

microsphaera   lat.

1. Īstās miltrasas sēņu dzimtas ģints.

Microsphaera alphitoides— ozolu miltrasa.

Microsphaera palczewski— šīs ģints suga.

Microsphaera vanbruntiana— šīs ģints suga.

Avoti: LD

microspora   lat.

1. Ulotrihu rindas dzimtas "Microsporaceae" ģints.

Microspora amoena— šīs ģints suga.

Microspora crassior— šīs ģints suga.

Microspora floccosa— šīs ģints suga.

Microspora stagnorum— šīs ģints suga.

Microspora willeana— šīs ģints suga.

Avoti: LD

microsporaceae   lat.

1. Ulotrihu rindas dzimta.

Avoti: LD

microsporidia   lat.

1. Sīksporaiņi.

Avoti: LD

microstylis   lat.

1. Vienlapju ģints "Malaxis" nosaukuma sinonīms.

Microstylis monophyllos— vienlapju sugas "Malaxis monophyllos" nosaukuma sinonīms.

Avoti: LD

microthelia   lat.

1. Pleosporu dzimtas ģints.

Microthelia atomaria— šīs ģints suga.

Microthelia micula— šīs ģints suga.

Avoti: LD

microthyriaceae   lat.

1. Mikrotīriju dzimta.

Avoti: LD

microthyriales   lat.

1. Mikrotīriju rinda.

Avoti: LD

microthyriella   lat.

1. Mikropeltu dzimtas ģints.

Avoti: LD

microthyrium   lat.

1. Mikrotīriju dzimtas ģints.

Avoti: LD

microtrombidium   lat.

1. Sārtērču dzimtas ģints.

Avoti: LD

microtus   lat.

1. Strupastes.

Microtus agrestis— tumšā jeb krūmāju strupaste.

Microtus arvalis— lauka strupaste.

Microtus rossiaemeridionalis— Austrumeiropas strupaste.

Avoti: LD, PDE

micruroides   lat.

1. Koraļļčūskas (viena no 3 ģintīm).

Avoti: PDE

micrurus   lat.

1. Koraļļčūskas (viena no 3 ģintīm).

Micrurus fullvus— arlekīna koraļļčūska.

Avoti: PDE

micryphantidae   lat.

1. Pundurzirnekļu dzimta.

Avoti: LD

mičāšana   apv.

1. Mičošana.

Avoti: KnV

mičāt   apv.

1. Mičot.

Avoti: KnV

mīčaula   apv.

1. Mīkstčaulis.

Mīčaulu ola— ola, kurai nav čaumalas, bet tā pārklāta tikai ar plānu ādas plēvi.

Avoti: ME

mīčaulis   apv.

1. Mīkstčaulis.

Avoti: ME

Mičela   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Mitchell"), Dienviddakotas štatā, 15700 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Apdzīvota vieta ASV ("Mitchell"), Nebraskas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

3. Apdzīvota vieta ASV ("Mitchell"), Oregonas štatā, 10000 iedzīvotāju (2007. g.).

Avoti: WA16, LpA

Mičels   vietv.

1. Apalaču augstākā virsotne (2037 m) Blūridžu grēdā, Blekmauntinsu masīvā, ASV, kristāliskie ieži, nogāzēs - skujkoku meži, virsotnē - pļavas.

Avoti: PZT

Miči   vietv.

1. Krimuldas novada Lēdurgas pagasta apdzīvotās vietas "Vanagi" otra nosaukuma "Micis" variants.

Avoti: LC

mičibiči   mit.

1. Odžibvu (ASV ziemeļi, Kanādas dienvidi) mitoloģijā - ūdens dievības, kuras ir naidīgas cilvēkiem, mīt ūdenī un no kurām atkarīgs zvejnieku loms.

Avoti: Mit

Mičigana   vietv.

1. Štats ASV ("Michigan"), administratīvais centrs - Lansinga, platība - 250439 kvadrātkilometri, 9910000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: PuA, WA16

Mičigans   vietv.

1. Ezers ASV (angļu val. "Lake Michigan"), Lielo Ezeru sistēmā, 177 m vjl., platība - 58000 kvadrātkilometru, garums - 490 km, platums - līdz 189 km, lielākais dziļums - 280 m, sestais ietilpīgākais ezers pasaulē - 4900 kubikkilometru.

Avoti: LģE, LpA

Mičigansitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Michigan City"), Indiānas štatā, 31500 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

mička   apv.

1. Dem. --> mice.

Avoti: ME

mič-mačs   žarg.

1. Maisījums; arī miš-maš.

Avoti: Žrg

mičmanis   -ņa, v.

1. Virsnieka vietnieka dienesta pakāpe vairāku valstu kara flotēs; karavīrs, kam ir šāda dienesta pakāpe.

2. mil. ASV Jūras kara akadēmijas vecākā kursa kadets (dienesta pakāpe).

Avoti: LLVV

mičmens   novec.

1. Jūras virsnieku dienesta pakāpe dažu valstu flotēs.

Avoti: SV33

Mičoakana   vietv.

1. Mičoakana de Okampo - Meksikas pavalsts - Brīvā un Suverēnā Mičoakanas de Okampo Valsts ("Michoacan de Ocampo" / "Estado Libre y Soberano de Michoacan de Ocampo"), administratīvais centrs - Morelija, platība - 58667 kvadrātkilometri, 3966000 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: PuA, Wi

mičola   apv.

1. Plānā plēvē ietverta ola bez čaumalas.

Avoti: ĒiV

mičošana

1. Simbolisks rituāls latviešu kāzu tradīcijās, līgavas un līgavaiņa uzņemšana sievas un vīra kārtā.

Avoti: LPE

mičot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.; etn.

1. Uzņemt (jaunlaulāto) sievas kārtā, saskaņā ar rituālu apmainot vainagu pret sievas galvassegu.

Avoti: LLVV

mīčuks   apv.

1. Biezpiens.

Avoti: BB

Mičuleiši   vietv.

1. Kolna Mičuleiši - Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kalna Mičulīši" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Mičulīši   vietv.

1. Kalna Mičulīši - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Stabulnieku pagastā.

2. Meža Mičulīši - apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Stabulnieku pagastā.

Avoti: LC

Mičuļevka   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Riebiņu novada Galēnu pagastā.

Avoti: LC

mičuļevskieši

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Mičuļevka" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mičuļi   vietv.

1. Kalna Mičuļi - Riebiņu novada Stabulnieku pagasta apdzīvotās vietas "Kalna Mičulīši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

Mičuļovka   vietv.

1. Riebiņu novada Galēnu pagasta apdzīvotās vietas "Mičuļevka" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mičumačs   -a, v.; sar.

1. Maisījums; sajaukums.

Avoti: LLVV

mičumaču   apst.; sar.

1. Juku jukām.

Avoti: LLVV

Mičuri   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Kārsavas novada Salnavas pagastā.

Avoti: LC

mičurinieki

1. Venstspils novada Tārgales pagasta apdzīvotās vietas "Mičurins" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mičurinietis   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Daugavpils novada Kalkūnes pagastā.

Avoti: LC

mičurinietis   -ša, v.

1. Selekcionārs, kas strādā pēc I. Mičurina metodēm.

Avoti: LLVV

mičurinisks   -ais; s. -a, -ā;

1. Saistīts ar I. Mičurina metodēm, tām raksturīgs.

Avoti: LLVV

Mičurinska   vietv.

1. Pilsēta Krievijā, Tambovas apgabalā, Ļesnojvoroņežas labajā krastā, 96600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

midaleīns   med.

1. Indīgs ptomaīns, kas izdalīts no pūstošiem iekšējiem orgāniem; rada siekalošanos, midriāzi, temperatūras paaugstināšanos, sirds apstāšanos diastole.

Avoti: TM5

midantāns

1. Adamantāna atvasinājums, parkinsonisma ārstēšanas līdzeklis.

Avoti: LPE

Midass

1. Sengrieķu mitoloģijā - Frīģijas valdnieks, kam Dionīss izpildīja vēlēšanos, lai viss, kam viņš pieskartos, pārvērstos zeltā; pēc citas teikas, tam bijušas ēzeļa ausis, ko viņš dabūjis par sodu, jo mūzikas sacensībā starp Panu un Apollonu par labāko atzinis Panu; Mids.

Avoti: SV08

midatoksīns   med.

1. C6H13NO2, indīgs ptomaīns, kas izdalīts no sapuvušas gaļas.

Avoti: TM5

midēgi   apv.

1. Joki, palaidnības.

Avoti: ĒiV

mīdeklis   apv.

1. Samīdīta masa.

2. Kulšana ar zirgiem.

3. Izkultie salmi rijā pēc klājiena nomīdīšanas ar zirgiem.

Avoti: KV

mīdeknis   apv.

1. Labības klājiens, ko novieto uz piedarba klona un kuļ ar zirgiem.

2. Ar kuļamo bluķi izkultas labības salmi.

Avoti: KiV

mīdeksnis   apv.

1. Neliels zvejas tīkls.

Avoti: ME

Midelburga   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandes rietumos ("Middelburg"), Valherenas salā, Zēlandes provinces administratīvais centrs, 47600 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi, PZT

Midelfarta   vietv.

1. Pilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā, 14800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

Midelharnisa   vietv.

1. Pilsēta Nīderlandē ("Middelharnis"), Dienvidholandes provincē, 6800 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

mīdelīgs   apv.

1. Tāds, kas nemierīgi stāv, mīdās.

Avoti: ME

mīdelīgs   apv.

1. Mīlīgs, laipns, draudzīgs.

Avoti: ME

mīdenis   apv.

1. Labības kulšana, to mīdot.

2. Mīdīšanas (kulšanas) laukums.

Avoti: ME

Midgarda   mit.

1. Cilvēku mājvieta skandināvu kosmoloģijā, kas ir veidota no pirmatnējā milža Īmira ķermeņa; atrodas deviņu pasauļu centrā un to apskalo jūra.

Avoti: R1

midi   nelok.

1. Pusgarš (par kleitu, svārkiem, mēteli).

Midi mode— mode, kurai ir raksturīgas pusgaras kleitas, pusgari svārki, mēteļi.

2. novec. Pusdiena, dienvidi.

Avoti: LLVV, KV

midiānieši   novec.

1. Aramiešu un arābu radu tauta, attālā radniecībā ar izraēliešiem, bet arī cīnījās ar tiem, dzīvoja austrumos un dienvidos no Sarkanās jūras, minēti Vecajā derībā.

Avoti: KV

mi-diēzs   novec.

1. Mūzikā par pustoni paaugstināta skaņa "mi".

Avoti: KV

Midija   apv.

1. Pilsēta Alžīrijā, 145600 iedzīvotāju (2004. g.).

Avoti: LpA

mīdija   -as, s.; novec.

1. Mītila ("Mytilus edulis") - ēdama divvāku gliemene (mērenās joslas un subtropu jūrās), ūdenī parasti atvērta un nekustīgi piestiprinās pie substrāta.

Avoti: LLVV, DeW

midinete

1. Jaunas meitenes Francijā, parasti pārdevējas, modes demonstrētājas u. c., kas dzimumuzvedībā atļaujas zināmu brīvību.

2. novec. Zobgalīgs nosaukums strādniecēm, kas pusdienas pārtraukumā atstāj darba vietu, meklēdamas iepazīšanos ar kungiem.

Avoti: MV, KV

mīdinis   apv.

1. Stipri nomīdīta vieta.

Avoti: ME

mīdīt   -u, -i, -a, pag. -īju; trans.

1. Vairākkārt spiest, skart (ko) ar kājām, parasti ejot, staigājot.

2. Vardarbīgi pakļaut, postīt.

3. novec. Kult (labību), liekot zirgiem staigāt (pa to).

// intrans.

Avoti: LLVV

mīdītājs

1. Darītājs --> mīdīt.

mīdīties   -os, -ies, -ās, pag. -ījos; refl.

1. Vairākkārt cilājot kājas, pārvietoties no vienas vietas uz otru, turp un atpakaļ neliela platībā; stāvot uz vietas, cilāt kājas un vairākkārt pārnest sava ķermeņa masu no vienas kājas uz otru.

Avoti: LLVV

Midjata   vietv.

1. Pilsēta Turcijā ("Midyat"), Mardinas ilā, 60400 iedzīvotāju (2013. g.).

Avoti: Wi

Midlailenda   vietv.

1. Sala Atlantijas okeāna dienvidu daļā, Tristana da Kuņas salu arhipelāgā, platība - 0,2 kvadrātkilometri, neapdzīvota.

Avoti: IZ-108-27

Midlbērga   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Middleburg"), Floridas štatā, 13000 iedzīvotāju (2010. g.).

Avoti: WA16, LpA

Midlenda   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Midland"), Mičiganas štatā, 41900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Midland"), Teksasas štatā, 128000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Līdzenums Lielbritānijā, Anglijas vidienē, ziemeļos to norobežo Peninu kalni, rietumos - Kembrianu kalni, dienvidos un dienvidaustrumos - augstienes, augstums - 100-150 m, lielākais - 278 m, blīvi apdzīvots.

Avoti: WA16, LpA

Midlotiana   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Midlothian"), Ilinoisas štatā, 14900 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Midlsbro   vietv.

1. Pilsēta Lielbritānijā ("Middlesbrough"), Anglijas ziemeļaustrumos, osta Tīsas grīvlīča krastā, 145600 iedzīvotāju (2005. g.).

Avoti: LpA, PuA

Midltauna   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Middletown"), Delavēras štatā, 19900 iedzīvotāju (2014. g.).

2. Pilsēta ASV ("Middletown"), Konnektikutas štatā, 47000 iedzīvotāju (2014. g.).

3. Pilsēta ASV ("Middletown"), Ņujorkas štatā, 27700 iedzīvotāju (2014. g.).

4. Pilsēta ASV ("Middletown"), Ohaio štatā, 48800 iedzīvotāju (2014. g.).

5. Pilsēta ASV ("Barrington"), Rodailendas štatā, 16100 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Midltona   vietv.

1. Pilsēta Īrijā ("Midleton"), Mansteras provincē, 3730 iedzīvotāju (2011. g.).

Avoti: Wi, LpA

midolīna   poligr., novec.

1. Bastardizāts burtu veids starp antīkvas un fraktūras burtiem.

Avoti: GV

midrašs

1. Midrāšs.

Avoti: RL-2019.4-38

midrāšs   rel.

1. Vecās Derības tekstu interpretācija pēc jūdu rakstu mācītāju likumiem; vecākais no tiem sarakstīts ap 250. gadu.

Avoti: KV, RtV

midriātisks   med.

1. Tāds, kas paplašina zīlītes.

Avoti: MSV

midriāze   med.

1. Zīlītes patoloģiska paplašināšanās.

Alternējošā midriāze— midriāze, kas parādās pamīšus te vienā, te otrā acī; zīlīšu reakcija uz gaismu un konverģence paliek normāla.

Paralītiskā midriāze— midriāze, ko izraisa acs kustību nerva paralīze.

Paralītiski spastiskā midriāze— midriāze, ko izraisa zīlītes sašaurinātājmuskuļa atslābums un paplašinātājmuskuļa spazma.

Spastiskā midriāze— midriāze, ko izraisa zīlītes paplašinātājmuskuļa spazma.

Spinālā midriāze— midriāze, ko rada muguras smadzeņu ciliospinālā centra bojājums.

Avoti: TM5

midrīt   apv.

1. Ātri (un sīkiem soļiem) skriet.

Avoti: ME

Mids   mit.

1. Midass - sengrieķu mitoloģijā - Frīģijas valdnieks, kam Dionīss izpildīja vēlēšanos, lai viss, kam viņš pieskartos, pārvērstos zeltā; pēc citas teikas, tam bijušas ēzeļa ausis, ko viņš dabūjis par sodu, jo mūzikas sacensībā starp Panu un Apollonu par labāko atzinis Panu.

Avoti: SV08

Midūza   vietv.

1. Upe Francijas dienvidrietumos, Akvitānijas reģionā, Adūras labā krasta pieteka, garums ~100 km.

Avoti: PZT

Midveja   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Midway"), Floridas štatā, 16100 iedzīvotāju (2010. g.).

2. Midveja salas - koraļļu atols Klusajā okeānā ("Midway Islands"), Havaju salu grupā (ASV īpašums kopš 1867. g.), platība 520 ha, lagūnā Sendas un Īsternas salas.

Avoti: WA16, LpA

Midvestsitija   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Midwest City"), Oklahomas štatā, 57000 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

Mīdvila   vietv.

1. Pilsēta ASV ("Meadville"), Pensilvānijas štatā, 13200 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: WA16, LpA

midzeklis   apv.

1. Midzenis.

Avoti: ME

midzeknis   apv.

1. Midzenis.

Avoti: ViV

mīdzeknis   apv.

1. apv. Miecēta āda.

2. Samežģījums.

Dzijas mīdzeknis— samudžinājums, samežģījums dzijā.

Avoti: ME

midzene   apv.

1. Midzenis, miga.

2. Kameņu suga "Bombus muscorum", kas ierīko migu sūnās.

Avoti: KV

midzenēties   apv.

1. Miegapūznis (attiecībā uz garīgo dzīvi).

Avoti: ME

midzenis   -ņa, v.

1. Veidojums, kas darināts, piemēram, no zariem, sūnām (piemēram, alā) un kur uzturas dzīvnieks kopā ar mazuļiem.

// pārn.; sar. Nekārtīga, sajaukta, arī netīra telpa, vieta.

2. niev. Miteklis (parasti noziedzniekiem).

3. niev. Reakcionāru cilvēku grupa, grupējums.

Avoti: LLVV

miedzenītes   apv.

1. Rūgtā ziepenīte ("Polygala amarella").

Avoti: Aug2

Midzeņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Krustpils novada Variešu pagastā.

Avoti: LC

midzēt   apv.

1. Čumēt, ņudzēt.

Avoti: ME

midzināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Šūpojot, dziedot u. tml. censties panākt, lai (kāds) aizmieg.

Avoti: LLVV

Midzini   vietv.

1. Rēzeknes novada Lendžu pagasta apdzīvotās vietas "Midziņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

midzinis   apv.

1. Midzenis.

Avoti: KiV

Midziņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rēzeknes novada Lendžu pagastā.

Avoti: LC

midzis   novec.

1. Dzīvnieka midzenis.

2. Miegacis - miegains cilvēks.

3. žarg. Lekcija.

4. vsk. Midži (1).

Avoti: LE

midzīt   apv.

1. Midzināt.

Avoti: KiV

Midžāno   vietv.

1. Pilsēta Itālijā ("Miggiano"), Apūlijas reģiona Lečes provincē, 3650 iedzīvotāju (2014. g.).

Avoti: Wi

midži   novec.

1. Knišļi, sīki odiņi.

2. dsk. Midzis.

Avoti: LE

midžināt   apv.

1. Mirgot mazām gaismiņām; zinbināties gar acīm.

Avoti: NeV

midžu   apv.

1. Midžu madžu - jukām kopā; jūklī.

Avoti: ĒiV

miecaugi   -u, vsk. miecaugs, -a, v.

1. Augi, no kuriem iegūst miecvielas; miecētājaugi.

Avoti: LLVV

miece   -es, s.; parasti vsk.

1. Darbība, process --> miecēt; miecēšana.

Avoti: LLVV

miecējums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> miecēt.

Avoti: LLVV

miecēklis   -ļa, v.

1. Miecviela.

Avoti: LLVV

miecekstrakti

1. Miecvielu ekstrakti.

Avoti: LPE

miecēšana

1. Jēlādu izstrādes galvenais process - kailādas ķīmiska apstrāde, lai nostiprinātu audus un iegūtu izturīgu, elastīgu, tālākai apstrādei noderīgu materiālu.

2. fotogr. Fotomateriāla apstrādāšana pirms attīstīšanas kālija hroma alauna, kālija alumīnija alauna vai formalīna šķīdumā vai fiksāžā, kurai pievienotas šīs vielas, lai palielinātos mitra emulsijas slāņa mehāniskā izturība.

Avoti: ZTV

miecēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Apstrādāt (ko, parasti jēlādas) ar miecvielām, lai (tas) iegūtu vēlamās īpašības.

Avoti: LLVV

miecētājaugi   -u, vsk. miecētājaugs, -a, v.

1. Augi, no kuriem iegūst miecvielas; miecaugi.

Avoti: LLVV

miecētājmateriāls   -a, v.

1. Materiāls, ko izmanto miecēšanai; miecmateriāls.

Avoti: LLVV

miecētājmiza   -as, s.

1. Augu miza, no kā iegūst miecvielas; miecmiza.

Avoti: LLVV

miecētājmiza   -as, s.

1. Augu miza, no kā iegūst miecvielas; miecmiza.

Avoti: LLVV

miecētājs   -a, v.

1. Darītājs --> miecēt.

2. v. Miecētājmateriāls, miecmateriāls.

Avoti: LLVV

miecētājviela   novec.

1. Miecviela.

Avoti: LV93

miecētava   -as, s.

1. Darbnīca, cehs, arī telpa, kurā miecē jēlādas.

Avoti: LLVV

miecgarša   -as, s.

1. Miecvielu raksturīgā rūgteni sīvā garša (piemēram, aronijām).

Avoti: LLVV

miecmateriāls   -a, v.

1. Materiāls, ko izmanto miecēšanai; miecētājmateriāls.

Avoti: LLVV

miecmiza   -as, s.

1. Augu miza, no kā iegūst miecvielas; miecētājmiza.

Avoti: LLVV

miecskābe   -es, s.; parasti vsk.

1. Skābe, kas sarecina olbaltumvielas.

Avoti: LLVV

miecviela   -as, s.

1. Viela, kas sarecina olbaltumvielas un ko izmanto, piemēram, jēlādu apstrādē, medicīnā.

Miecvielu augi— dažādu dzimtu augi, ko rūpnieciski var izmantot miecvielu (tanīnu) ieguvei.

Avoti: LLVV, LPE

miedzelīgs   apv.

1. Tāds, kas mēdz daudz gulēt; miegains.

Avoti: ĒiV

miedzene   apv., latg.

1. Dem. --> muoga, kuņģis.

Avoti: TiA

miedzenica   apv.

1. Čemuru augstiņš - augstiņu suga ("Centaurium erythraea").

Avoti: Aug2

miedzenīca   apv.

1. Čemuru augstiņš - augstiņu suga ("Centaurium erythraea").

Avoti: Aug2

miedzība   apv.

1. Miegainība.

Avoti: ME

miedzīgs   -ais; s. -a, -ā; reti.

1. Miegains (1).

Avoti: LLVV

miedža   apv.

1. Gulētājs.

Avoti: Sin

miegacis   apv.

1. Miegains cilvēks; midzis.

Avoti: LE

miegainība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> miegains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> miegains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

miegainis   apv.

1. Miegains.

Avoti: KiV

miegainīte   apv.

1. Stāvais retējs ("Potentilla recta").

Avoti: Aug2

miegains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kam nāk miegs; tāds, kas ir gurdens.

// pārn. Palēnināts, gauss (parasti par kustību, darbību).

// pārn. Vienmuļš, klusināts (par skaņu); blāvs, miglains (par krāsu, gaismu).

// pārn. Tāds, kur ir miers, klusums, arī krēsla.

// pārn. Tāds, kam ir raksturīgs miers, sastingums (par parādībām dabā).

2. Tāds, kas ir pasīvs, neizdarīgs; tāds, kam nav ierosmes.

Avoti: LLVV

miegainums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> miegains (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; miegainība (1).

2. Vispārināta īpašība --> miegains (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; miegainība (2).

Avoti: LLVV

miegaiņš   apv.

1. Miegains.

Avoti: ĒiV

miegaļa   novec.

1. Miegaina, neizdarīga sieviete.

Avoti: LE

miegamaiss   sar.

1. Gulētājs.

Avoti: Sin

miegamice   ģen. -es, v. dat. -em, s. dat. -ei, dsk. ģen. -ču, kopdz.; sar.

1. Cilvēks, kas daudz guļ.

2. Pasīvs, neizdarīgs cilvēks; cilvēks, kam nav ierosmes.

Avoti: LLVV

miegapūznis   -žņa, v.; sar.

1. Cilvēks, kas daudz guļ; miegamice (1).

2. Pasīvs, neizdarīgs cilvēks; cilvēks, kam nav ierosmes; miegamice (2).

Avoti: LLVV

miegarausis   sar.

1. Gulētājs.

Avoti: Sin

miegaris   apv.; mit.

1. Labais gariņš, kas sargā un iemidzina bērnu šūpulī; mieggaris.

Avoti: ME

miegāties   apv.

1. Kļūt miegainam.

Avoti: KiV

miegazāles   -ļu, s.

1. Miega zāles - viela, medikaments, kas veicina miega iestāšanos.

2. apv. Melnā naktene ("Solanum nigrum").

Avoti: MLVV, Aug2

miegazālīte   apv.

1. Rūgtā ziepenīte ("Polygala amarella").

Avoti: Aug2

mieggaris   apv.; mit.

1. Labais gariņš, kas sargā un iemidzina bērnu šūpulī; miegaris.

Avoti: ME

miegkulis   apv.; hip.

1. Tāds, kas ir miegains; miekulis.

Avoti: ME

mieglācis   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz daudz, ilgi gulēt.

Avoti: ViV

miegmice   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz daudz, ilgi gulēt.

Avoti: ViV

miegmuiža   apv.

1. Guļasvieta; gulēšana.

Avoti: ViV

miegoga   apv.

1. Četrlapu čūskoga ("Paris quadrifolia").

Avoti: Aug2

miegogas   -u, vsk. miegoga, -as, s.

1. Čūskogas (1).

2. Čūskogas (2).

Avoti: LLVV

miegonis   sar.

1. Gulētājs.

Avoti: Sin

miegons

1. apv. Miegains cilvēks.

2. vsk. Miegoņi.

Avoti: ĒiV

miegoņi

1. novec. Vāverēm līdzīgi grauzēji; doru pele; susuri.

2. dsk. MIegons.

Avoti: KV

miegot   apv.

1. Kļūt miegainam, snauduļot.

Avoti: ME

miegoties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Būt pirmsmiega stāvoklī.

Avoti: LLVV

miegpilns   -ais; s. -a, -ā;

1. Miegains (1).

Avoti: LLVV

miegpūznis   apv.

1. Cilvēks, kas mēdz daudz, ilgi gulēt.

Avoti: ViV

miegreģe   apv.

1. Sieviete, kas slimo ar somnambulismu (mēnessērdzību).

Avoti: ME

miegs   -a, v.

1. Nervu sistēmas diennakts ritma izraisīts organisma stāvoklis, kurā intensīvi atjaunojas un uzkrājas audu enerģētiskās un funkcionālās rezerves un kuram raksturīgi kavēšanas procesi plašos galvas smadzeņu garozas apvidos.

Hipnotiskais miegs— īpašs hipnozes stāvoklis, kad saglabājas hipnotizētāja kontakts ar slimnieku.

Letarģiskais miegs— Letarģija.

Narkozes miegs— miegs, kas iestājas narkotisku vielu iedarbībā.

Miega līdzeklis— viela, medikaments, kas veicina miega iestāšanos.

Miega zāles— miega līdzekļi.

Miega slimība— beri-beri - infekcijas slimība, ko pārnēsā cecemušas.

Miega artērija— viena no divām lielajām artērijām, kuras atrodas abās pusēs kaklam.

Salds miegs— dziļš miegs.

Miega bads— stāvoklis, kas rodas, ja nav iespējams izgulēties.

Ziemas (arī vasaras) miegs— dažu dzīvnieku pilnīgs miera stāvoklis ziemā (vasarā).

Miegs nāk kā ūdens, arī miegs mācas (arī nāk) kā mākonis virsū— saka, ja izjūt neatvairāmu vēlēšanos gulēt.

Atraut sev miegu— nepietiekami izgulēties, lai atlicinātu laiku kāda uzdevuma veikšanai.

Lēkt no miega (augšā)— mosties un celties.

Caurs miegs— slimīgs, trausls miegs.

Kauties ar miegu— censties pārvarēt miegu.

Avoti: LLVV

miegstoņa   apv.

1. Uzmācīgs (ar vārdiem) cilvēks.

Avoti: ME

miegt   miedzu, miedz, miedz, pag. miedzu;

1. trans. Vērt ciet, sašaurināt (acis, plakstus).

2. Cieši spiest, žņaugt.

3. intrans.; sar. Ātri skriet.

Avoti: LLVV

miegties   miedzos, miedzies, miedzas, pag. miedzos; refl.

1. Refl. --> miegt (1).

2. Refl. --> miegt (2).

Avoti: LLVV

miegulība   apv.

1. Miegainība.

Avoti: ME

miegulīgs   -ais; s. -a, -ā; pareti.

1. Miegains (1).

2. Miegains (2).

Avoti: LLVV

miegulis   -ļa, v.; sar.

1. Cilvēks, kas daudz guļ; miegamice (1).

2. Pasīvs, neizdarīgs cilvēks; cilvēks, kam nav ierosmes; miegamice (2).

Avoti: LLVV

Miegupe   vietv.

1. Miegupīte - Gaujas kreisā krasta pieteka Beverīnas novadā.

Avoti: LD

Miegupīte   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vasarnīcu ciems) Beverīnas novada Kauguru pagastā.

2. Gaujas kreisā krasta pieteka Beverīnas novada Kauguru pagastā, garums - 23 km, kritums - 44 m; Miegupe; Ķempe; Sapa.

Avoti: LC, LD, La1

Miegūze   vietv.

1. Apdzīvota vieta (mazciems) Talsu novada Laidzes pagastā.

Avoti: LC

Mieguze   vietv.

1. Talsu novada Laidzes pagasta apdzīvotās vietas "Miegūze" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mieguznieki

1. Talsu novada Laidzes pagasta apdzīvotās vietas "Mieguzes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

mieguža   ģen. -as, v. dat. -am, s. dat. -ai, kopdz.; apv.

1. Cilvēks, kas daudz guļ.

Avoti: LLVV

miegužnieki

1. Talsu novada Laidzes pagasta apdzīvotās vietas "Mieguzes" iedzīvotāji.

Avoti: V1

miegzālīte   apv.

1. Rūgtā ziepenīte ("Polygala amarella").

Avoti: Aug2

miekacītis   apv.; hip.

1. Mazs maizes klaipiņš, kas cepts no abrā sakasītiem mīklas atlikumiem.

Avoti: ME

miekasis   apv.; hip.

1. Mazs maizes klaipiņš, kas cepts no abrā sakasītiem mīklas atlikumiem.

Avoti: ME

miekne   apv.

1. Mietne - slieces virsdaļas balsts (ragavām, kamanām).

Avoti: ME

miekstave   apv.

1. Spureklis, atgremotāju kuņģa pirmā, lielākā daļa.

Avoti: ME

mieksturis   apv.

1. Plēslis - gremotāju dzīvnieku kuņģa nodaļa.

Avoti: KV

miekšēns   apv.

1. Kāds, kas ir izmircis.

Avoti: ME

miekšēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju; trans.

1. Mērcējot darīt mīkstu.

2. Mērcēt, lai atdalītu nost.

3. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) siltuma iedarbībā kļūst mīksts.

Avoti: LLVV

miekšēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās;

1. Refl. --> miekšēt (1).

2. Refl. --> miekšēt (2).

3. Refl. --> miekšēt (3).

Avoti: LLVV

miekšis   apv.

1. Nejauks, slapjš laiks.

2. Kāds, kas ir izmircis.

3. Resns un slinks, laisks cilvēks.

4. Gļēvs cilvēks.

5. Senlatviešu ēdiens karstajās vasaras dienās, gatavots no sagrauzdētas un samaltas labības (rudziem, kviešiem, griķiem, zirņiem), uz miltiem uzlejot rūgušpienu un ļaujot rūgt, kamēr milti atmiekšķējušies mīksti.

Avoti: ME

miekškāns   apv.

1. Liels, mīkstčaulīgs, gļēvs cilvēks.

Avoti: ME

miekšķēns   apv.

1. Tāds, kas ir viscaur izmircis.

Avoti: ME

miekšķēt   -ēju, -ē, -ē, pag. -ēju, trans.

1. Mērcējot darīt mīkstu.

2. Mērcēt, lai atdalītu nost.

3. Panākt, būt par cēloni, ka (kas) siltuma iedarbībā kļūst mīksts.

Avoti: LLVV

miekšķēties   parasti 3. pers., -ējas, pag. -ējās,

1. Refl. --> miekšķēt (1).

2. Refl. --> miekšķēt (2).

3. Refl. --> miekšķēt (3).

Avoti: LLVV

miekšķis   apv.

1. Nejauks, slapjš laiks.

2. Kāds, kas ir izmircis; arī piedzēris cilvēks.

3. Resns un slinks, laisks cilvēks.

4. Gļēvs cilvēks.

5. Senlatviešu ēdiens karstajās vasaras dienās, gatavots no sagrauzdētas un samaltas labības (rudziem, kviešiem, griķiem, zirņiem), uz miltiem uzlejot rūgušpienu un ļaujot rūgt, kamēr milti atmiekšķējušies mīksti.

6. Maizes jaujamā mente.

Avoti: ME

miektomija   med.

1. Muskuļa daļas izgriešana.

Avoti: TM5

miektopija   med.

1. Muskuļa nenormāls novietojums.

Avoti: TM5

miekulis   apv.

1. Tāds, kas ir miegains.

Avoti: ME

miel-   med.

1. Salikteņos norāda uz kaulu vai muguras smadzenēm.

Avoti: MSV

miela   apv.

1. Mīla.

Avoti: KiV

mielacefālis   med.

1. Auglis bez galvas un bez muguras smadzenēm.

Avoti: TM5

mielags   apv.; hip.

1. Brokastis agri no rīta, pirms darba uzsākšanas; arī uz darbu līdzi ņemamais ēdiens.

Avoti: ME

mielains   apv.

1. Tāds, kur ir mieles; tāds, kas ir mielēm līdzīgs.

Avoti: ĒiV

mielaiņš   apv.

1. Tāds, kur ir mieles; tāds, kas ir mielēm līdzīgs.

Avoti: ĒiV

mielalģija   med.

1. Muguras smadzeņu vai to apvalku sāpes.

Avoti: TM5

mielanas   apv.

1. Mieles.

Avoti: ME

mielanemija   med.

1. Mielocīti perifēriskās asinīs.

2. Mieloleikoze.

Avoti: MSV

mielas   apv.

1. Mieles.

Avoti: ME

mielaste   apv.

1. Ēdieni, dzērieni viesībās, svinībās.

Avoti: KiV

mielastība   apv.

1. Cienasts, mielasts, dzīres.

2. Mīlestība.

Avoti: ME, KiV

mielastot   apv.

1. Pacienāt.

Avoti: ME

mielasts   -a, v.

1. Sarīkojuma (piemēram, viesību) daļa, kurā tiek pasniegti ēdieni un dzērieni; ēšana un dzeršana sarīkojumā (piemēram, viesībās).

2. Ēdienu un dzērienu kopums sarīkojumā (piemēram, viesībās).

Avoti: LLVV

mielāt   apv.

1. Mielot.

Avoti: KiV

mielatēlija   med.

1. Muguras smadzeņu nepietiekama attīstība.

Avoti: TM5

mielāties   apv.

1. Mieloties.

// iron. Ēst (par dzīvniekiem).

Avoti: KiV

mielatrofija   med.

1. Muguras smadzeņu atrofija.

Avoti: TM

mielavas   apv.

1. Uzcienāšana baznīcā tūlīt pēc laulību ceremonijas.

Avoti: ME

Mieldas   vietv.

1. Kocēnu novada Kocēnu pagasta apdzīvotās vietas "Zeltiņi" paralēls nosaukums.

Avoti: LC

mielēmija   med.

1. Mielocīti perifēriskās asinis.

2. Mieloleikoze.

Avoti: TM5

mieles   -ļu, s.; tikai dsk.

1. Rauga nogulsnes, padibenes; arī raugs, rauga sēnes.

// pārn. Nepatīkamas atmiņas.

Avoti: LLVV, ME

mielestapa   apv.

1. Alus dzērājs, iedzērājs.

Avoti: VV

mielēt   apv.

1. Mielot.

Avoti: ME

mieleteroze   med.

1. Patoloģiskas pārmaiņas muguras smadzenēs.

Avoti: TM5

mieli   apv.

1. Mīļi.

Avoti: KiV

mielīgs   apv.

1. Iejūtīgs, labs.

2. Mierīgs, lēns (par dzīvnieku).

Avoti: KiV

mielināt   apv.

1. Ēdināt, cienāt (parasti viesi); mielot.

Avoti: ĒiV

mielīnlizīns   med.

1. Substance multiplās sklerozes slimnieku serumā, kas noārda mielīnu.

Avoti: TM5

mielinoma   med.

1. Mielīna audzējs.

Avoti: TM5

mielinopātija   med.

1. Mielīna patoloģija; deģeneratīvas pārmaiņas galvas smadzeņu baltajā vielā.

Avoti: TM5

mielinotoksisks   med.

1. Tāds, kas izraisa nervu vai nervšķiedru mielīna sairšanu.

Avoti: TM5

mielinoze   med.

1. Taukainās deģenerācijas forma ar mielīna veidošanos.

Avoti: TM5

mielīns   biol.

1. Nervu šķiedru apvalks, kas sastāv no olbaltumvielām un lipoīdiem.

2. Lipīdu maisījums, kas ekstrahējams no nervšķiedrām; satur fosfatīdus un holesterīnu.

Avoti: SV99

mielīts   -a, v.; parasti vsk.; med.

1. Muguras smadzeņu iekaisums.

2. Kaulu smadzeņu iekaisums (osteomielīts).

Akūts mielīts— akūts muguras smadzeņu iekaisums.

Triekai līdzīgs mielīts— mielīts ar pēkšņu paralīzes iestāšanos.

Augšupējs akūts mielīts— mielīts, kas sākas muguras smadzeņu lejasdaļa un izplatās virzienā uz augšu.

Bulbārais mielīts— mielīts, kas skar iegarenās smadzenes un rada elpošanas un asinsrites traucējumus.

Centrālais mielīts— mielīts, muguras smadzeņu centrālās daļas (pelēkās vielas) iekaisums.

Cervikālais mielīts— kakla daļas mielīts ar roku muskuļu atrofiju un kāju spastisku paralīzi.

Kompresijas mielīts— ekstramedulārs audzējs, patoloģiski procesi mugurkaulā u. tml., kas saspiež muguras smadzenes.

Lejupējs mielīts— muguras smadzeņu iekaisums, kas izplatās virzienā uz leju.

Difūzais mielīts— mielīts, kas skar plašus muguras smadzeņu apvidus dažādās vietās.

Diseminētais mielīts— mielīts ar daudziem izkaisītiem perēkļiem.

Funikulārais mielīts— muguras smadzeņu iekaisums, kas skar balto vielu, sevišķi mugurējo saišķi, raksturīgs ļaundabīgajai mazasinībai.

Hemorāģiskais mielīts— akūts mielīts ar sīkiem asinsizplūdumiem.

Periependimālais mielīts— mielīts, kas skar muguras smadzeņu apvidu ap centrālo kanālu.

Pēcvakcinācijas mielīts— akūts mielīts kā komplikācija pēc vakcinācijas pret bakām.

Sklerotizējošais mielīts— mielīts, kas izraisa saistaudu hiperplāziju un fibrozi.

Sistēmiskais mielīts— mielīts, kas skar noteiktas muguras smadzeņu sistēmas vai traktus.

Transversālais mielīts— parastais akūtā mielīta veids, kas skar abas muguras smadzeņu puses.

Avoti: LLVV, TM5

mielo-   med.

1. Salikteņos norāda uz kaulu vai muguras smadzenēm.

Avoti: MSV

mieloblastēmija   med.

1. Mieloblasti asinīs.

Avoti: TM5

mieloblastoma   med.

1. Ļaundabīgs audzējs, kas sastāv no nediferencētām mieloīdām šūnām.

Avoti: TM5

mieloblastomatoze   med.

1. Multipla mieloblastoma.

Avoti: TM5

mieloblastoze   med.

1. Patoloģisks stāvoklis, kam raksturīgs palielināts mieloblastu daudzums asinīs.

Avoti: TM5

mieloblasts   med.

1. Nenobrieduši bezgraudaina bazofila kaulu smadzeņu šūna, starpstadija starp hemocitoblastu un promielocītu.

Avoti: TM5

mielocēle   med.

1. Muguras smadzeņu vielas izvirzījums caur defektu mugurkaulā.

Avoti: TM5

mielocista   med.

1. Labdabīga cista, kas attīstījusies no rudimentāra mugurkaula kanāla.

Avoti: TM5

mielocistocēle   med.

1. Muguras smadzeņu cistveida izvirzījums caur defektu mugurkaulā.

Avoti: TM5

mielocīti   biol.

1. Mugurkaulnieku un cilvēka sarkano kaula smadzeņu šūnas, no kurām rodas granulocīti.

Avoti: ZTV

mielocitoma   med.

1. Hroniska mieloīdā leikoze; mieloma.

Avoti: TM5

mielocitoze   med.

1. Palielināts mielocītu daudzums asinīs.

Avoti: MSV

mielocīts   med.

1. Nenobrieduši kaulu smadzeņu šūna ar lielu apaļu vai ieliektu kodolu un neitrofiliem, eozinofiliem vai bazofiliem graudiņiem citoplazmā, starpstadija starp promielocītu un metamielocītu.

Avoti: TM5

mielodelēze   med.

1. Ievainojuma radīts muguras smadzeņu perēkļveida bojājums ar smagu paralīzi.

Avoti: TM5

mielodiastāze   med.

1. Muguras smadzeņu sairšana, nekroze.

Avoti: TM5

mielodisplāzija   med.

1. Muguras smadzeņu defektīva attīstība (sevišķi jostas un krustu apvidū).

Avoti: TM5

mieloencefālisks   med.

1. Tāds, kas attiecas uz muguras un galvas smadzenēm.

Avoti: TM5

mielofāgs   med.

1. Makrofāgs, kas noārda mielīnu.

Avoti: TM5

mielofugāls   med.

1. Tāds, kas virzās prom no muguras smadzenēm.

Avoti: TM5

mielogēns   med.

1. Tāds, kas radies kaulu smadzenes.

Avoti: TM5

mielogrāfija

1. Muguras smadzeņu un to apvalku rentgenoloģiska izmeklēšana, lietojot rentgenkontrastvielas.

Avoti: LPE

mielogramma   med.

1. Kaulu smadzeņu šūnelementu sastāva grafisks attēlojums.

2. Muguras smadzeņu rentgenuzņēmums.

Avoti: TM5

mieloģenēze   med.

1. Muguras smadzeņu veidošanās un attīstība.

2. Kaulu smadzeņu un to producēto šūnu veidošanas.

3. Mielīna apvalka veidošanās ap aksonu.

Avoti: TM5

mieloidīns   med.

1. Mielīnam līdzīga viela tīklenes pigmentšūnās.

Avoti: TM5

mieloidoze   med.

1. Mieloīdo audu hiperplāzija.

Avoti: TM5

mieloīds   med.

1. Tāds, kas līdzīgs kaulu smadzenēm.

2. Tāds, kas radies kaulu smadzenēs.

3. Tāds, kas attiecas uz muguras vai kaulu smadzenēm.

4. Tāds, kas līdzīgs mielocītam.

Avoti: TM5

mieloleikoze   med.

1. Hroniska, ļaundabīga asinsrades sistēmas slimība ar mieloīdo audu, gk. granulocītu, hiperplāziju un metaplāziju; noris ar ievērojamu liesas un aknu palielināšanos, anēmiju, hemorāģiskās diatēzes parādībām, leikocītu skaita palielināšanos un mielocītiem perifēriskās asinīs.

Avoti: MSV

mielolipoma   med.

1. Rets labdabīgs virsnieru audzējs, kas sastāv no taukaudiem, limfocītiem un primitīvām mieloīdām šūnām.

Avoti: TM5

mieloma

1. Ļaundabīgs kaulu smadzeņu audzējs.

Mielomas slimība— asinsrades sistēmas slimība, kurai raksturīga patoloģiska plazmatisko šūnu vairošanās kaula smadzenēs.

Avoti: EV

mielomalācija   med.

1. Muguras smadzeņu atmiekšķēšanās kā trombozes, iekaisuma vai spiediena sekas.

Avoti: TM5

mielomatoīds   med.

1. Tāds, kas atgādina mielomu.

Avoti: TM5

mielomatoze

1. Asinsrades sistēmas slimība, kurai raksturīga patoloģiska plazmatisko šūnu vairošanās kaula smadzenēs; mielomas slimība.

Avoti: LPE

mielomēnija   med.

1. Asinsizplūdums muguras smadzenēs, kas saistīts ar menstruālo asiņošanu.

Avoti: TM5

mielomeningīts   med.

1. Muguras smadzeņu un to apvalku iekaisums.

Avoti: TM5

mielomeningocēle   med.

1. Muguras smadzeņu un to apvalku izvirzījums caur defektu mugurkaulā.

Avoti: MSV

mielomērs   med.

1. Embrija muguras smadzeņu segments, kas atbilst mezoblasta somītu pārim.

Avoti: TM5

mieloneirīts   med.

1. Perifērisko nervu un muguras smadzeņu vienlaicīgs iekaisums.

Avoti: TM5

mielopātija   med.

1. Muguras smadzeņu patoloģiskas pārmaiņas vai funkcionāli traucējumi.

2. Kaulu smadzeņu patoloģiskas pārmaiņas.

Augšupejā mielopātija— mielopātija, kas progresē no muguras smadzenēm galvas virzienā.

Hroniska progresējošā mielopātija— pakāpeniski progresējoša spastiska paraparēze, ko izraisa I tipa cilvēka T-limfotropiskais vīruss (HTLV-I); raksturīgas iešanas grūtības, kāju nespēks, jušanas traucējumi un urīna nesaturēšana.

Kompresijas mielopātija— mielopātija, kas rodas no spiediena uz muguras smadzenēm, piem., audzēja gadījumā.

Nekrotiskā mielopātija— mielopātija, kam raksturīga muguras smadzeņu nekroze.

Radiācijas mielopātija— lēni progresējoša mielopātija pusgadu vai ilgāk pēc muguras smadzeņu pakļaušanas jonizējošam starojumam, parasti staru terapijas sekas.

Traumatiskā mielopātija— mielopātija, kas attīstās pēc muguras smadzeņu ievainojuma.

Avoti: TM5

mielopetāls   med.

1. Tāds, kas izplatās virzienā uz muguras smadzenēm (piem., par nervu impulsiem).

Avoti: TM5

mieloplasts   med.

1. Kaulu smadzeņu leikocīts.

Avoti: TM5

mieloplēģija   med.

1. Muguras smadzeņu paralīze.

Avoti: TM5

mielopoēze   med.

1. Kaulu smadzeņu veidošanās; asins šūnu veidošanas kaulu smadzenēs.

Ektopiskā mielopoēze— mieloīdo audu veidošanās ārpus kaulu smadzenēm.

Avoti: TM5

mieloradikulīts   med.

1. Muguras smadzeņu un to nervu mugurējo saknīšu iekaisums.

Avoti: TM5

mieloradikulopātija   med.

1. Muguras smadzeņu un to nervu saknīšu patoloģija.

Avoti: TM5

mielorāfija   med.

1. Muguras smadzeņu ievainojuma sašūšana.

Avoti: TM5

mielorāģija   med.

1. Asinsizplūdums muguras smadzenēs.

Avoti: TM5

mielosarkoma   med.

1. Sarkoma, kas sastāv no mieloīdām vai kaulu smadzeņu šūnām.

Avoti: TM5

mieloshīze   med.

1. Nervu caurules nepilnīga noslēgšanās muguras smadzeņu apvidū.

Avoti: TM5

mieloskleroze   med.

1. Muguras smadzeņu skleroze kā saistaudu proliferācijas sekas.

Avoti: TM5

mielošanās   apv.

1. Bagātīga ēdienu, dzērienu baudīšana.

Avoti: VV

mielot   -oju, -o, -o, pag. -oju; trans.

1. Dot (viesim) ēst, dzert; dot ēst ko ļoti garšīgu, arī neikdienišķu; cienāt.

2. apv. Pērt.

Avoti: LLVV

mieloterapija   med.

1. Kaulu smadzeņu vai to ekstrakta lietošana terapijā.

Avoti: TM5

mieloties   -ojos, -ojies, -ojas, pag. -ojos; refl.

1. Ēst, dzert (parasti viesībās, ciemos); ēst ko ļoti garšīgu, arī neikdienišķu.

2. apv. Pacienāt vienam otru.

3. apv. Uzcienāt sevi, radīt sev kaut kādu labumu.

Avoti: LLVV, ME

mielotoksīns   med.

1. Citotoksīns, kas noārda kaulu smadzeņu šūnas.

Avoti: TM5

mielotomija   med.

1. Nervšķiedru pārgriešana muguras smadzenēs.

Komisurālā mielotomija— garenisks grieziens muguras smadzenēs, lai pārgrieztu jušanas šķiedras un panāktu lokālu analgēziju.

Avoti: TM5

mieloze   med.

1. Jebkura slimība, kas izpaužas kā kaulu smadzeņu šūnelementu hiperplāzija, aplāzija, deģenerācija, paātrināta vai aizkavēta nobriešana.

2. Muguras smadzeņu degenerativa slimība.

Aleikēmiskā mieloze— mieloze ar samazinātu leikocītu skaitu asinīs.

Aplastiskā mieloze— jebkura kaulu smadzeņu slimība, kas nomāc asins šūnu veidošanos.

Eritrēmiskā mieloze— maligns eritro- un mielopoēzes palielinājums pieaugušiem: izteikta perifēriska eritroblastoze; normohroma anēmija ar anizo- un poikilocitozi; trombocitopēnija ar hemorāģiskās diatēzes iezīmēm; neraksturīga leikocitoze ar novirzi pa kreisi; palielinātas aknas un liesa ar sekundārās asinsrades centriem šais orgānos.

Bērnu aplastiskā funikulārā mieloze— konstitucionālas infantilās panmielopātijas kombinācija ar dažādām anomālijām (autosomāli recesīva pārmantošana): hroniski progresējoša hiperhromiska makrocitāra anēmija, leikopēnija, trombocitopēnija, hipo- vai aplastiskas kaulu smadzenes ar palielinātu taukaudu daudzumu.

Leikēmiskā mieloze— mieloze ar palielinātu leikocītu skaitu perifēriskās asinīs un nenobriedušām leikocītu formām.

Subleikēmiskā mieloze— mieloze ar normālu leikocītu skaitu perifēriskās asinīs un nenobriedušām leikocītu formām.

Avoti: TM5

miels   apv.; hip.

1. Koka dēlītis pie bišu stropa skrejas.

Avoti: ME

miels   apv.

1. Mīļš.

Avoti: KiV

mieļainis   apv.

1. Tāds, kas ir sajaucies ar raugu.

Avoti: KiV

mieļains   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kurā ir mieles.

Avoti: LLVV

mieļot   apv.

1. Mīļot.

2. Pacienāt.

Avoti: ME

miemerēt   apv.

1. Streipuļot.

Avoti: LE

miemurs   apv.

1. Bumbulis pie koka; aizauguša zara vieta.

Avoti: KV, ME

miemurs   apv.

1. Valgs, kas savieno ratu priekšējās ass un ilkss galus.

Avoti: KV, ME

miena   apv.

1. Strīds, vārdu maiņa.

Avoti: LE

miena   apv.; hip.

1. Nopļauta, izmirkusi, vēja izpūsta labība.

Avoti: ME

mieness   apv.

1. Mēness.

Avoti: BsV

Mieneši   vietv.

1. Balvu novada Tilžas pagasta apdzīvotās vietas "Mēneši" nosaukuma variants.

Avoti: LC

mienēties   apv.

1. Tielēties.

Avoti: ME

miengi

1. Tauta, dzīvo Annamas kalnu priekškalnē, Vjetnamas ziemeļu un centrālajā daļā, tuvu radniecīgi vjetnamiešiem, īpatnējas materiālās kultūras iezīmes (bambusa mājas uz pāļiem u. c.), senču kults, ticība dažādiem gariem; miongi.

Avoti: PZT

mīenīgs   apv.

1. Melīgs, ķildīgs.

Avoti: ME

mienis   apv.; hip.

1. Elks, dieveklis.

Avoti: ME

mienīties   apv.

1. Strīdēties, ķildoties.

2. Taisnoties, dievoties.

Avoti: ME

mienot   apv.

1. Ķildot, strīdu uzturēt.

Avoti: ME

mienoties   apv.

1. Strīdēties, disputēt.

2. Zvērēt; apgalvot.

Avoti: LE

miens   apv.

1. Iedomīgs cilvēks.

Avoti: ME

mientāze   med.

1. Muskuļu izstiepšana.

Avoti: TM5

mienterons   med.

1. Zarnu sienas muskuļslānis.

Avoti: TM5

mieramika   v.; sar.

1. Cilvēks, kas izturas miermīlīgi, nav dusmīgs.

Avoti: MLVV

mieranai   apv.

1. Saderīgi, saskanīgi.

Avoti: KiV

mierans   apv.

1. Mierīgs.

Avoti: KiV

miereklis   apv.

1. Ārstniecības baldriāns ("Valeriana officinalis").

Avoti: Aug2

mierība   apv.

1. Pieticība, miers, rāmums.

Avoti: ME

mierīgai   apv.

1. Mierīgi; klusi; rāmi.

Avoti: KiV

mierīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Tāds, kur nav kustības, arī (stipru) skaņu (par apkārtni, vietu, arī telpu).

2. Vienmērīgs, līdzsvarots, nesteidzīgs (par kustību, norisi, darbību).

3. Tāds, kas nav saistīts ar karu, bruņotu cīņu.

Mierīga līdzāspastāvēšana— divu pretēju sociālo sistēmu valstu vienlaicīga pastāvēšana.

Mierīgie iedzīvotāji— civiliedzīvotāji.

4. Tāds, kas izturas, rīkojas, runā līdzsvaroti, bez satraukuma.

5. Tāds, kurā nav spilgtu kontrastu (piemēram, par krāsu toņiem, apgaismojumu).

Avoti: LLVV

mierīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> mierīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> mierīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

3. Vispārināta īpašība --> mierīgs (3), šīs īpašības konkrēta izpausme.

4. Vispārināta īpašība --> mierīgs (4), šīs īpašības konkrēta izpausme.

5. Vispārināta īpašība --> mierīgs (5), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

mierinājums   -a, v.

1. Paveikta darbība, rezultāts --> mierināt.

Avoti: LLVV

mierināt   -inu, -ini, -ina, pag. -ināju; trans.

1. Panākt, būt par cēloni, ka (kāds) sāk vieglāk pārdzīvot (piemēram, bēdas, bailes, satraukumu).

Avoti: LLVV

Mierini   vietv.

1. Rugāju novada Rugāju pagasta apdzīvotās vietas "Mieriņi" nosaukums latgaliski.

Avoti: LC

Mieriņi   vietv.

1. Apdzīvota vieta (skrajciems) Rugāju novada Rugāju pagastā.

Avoti: LC

mierīt   apv.

1. Mierināt.

Avoti: KiV

mierīties   apv.

1. Nomierināties; pārstāt trokšņot, palaidņoties u. tml.

Avoti: KiV

mierizlīgums   jur.

1. Pušu vienošanās par tiesas strīda izbeigšanu uz savstarpējās piekāpšanās pamata civilprocesā.

2. Maksātnespējas stāvokļa risinājums, kas izpaužas kā vienošanās starp kreditoriem un parādnieku par parādnieka saistību izpildi likumā paredzētajos gadījumos un kārtībā.

Avoti: EV, JtV1

mierkalnieši

1. Valkas novada Zvārtavas pagasta apdzīvotās vietas "Mierkalns" iedzīvotāji.

Avoti: V1

Mierkalns   vietv.

1. Apdzīvota vieta (vidējciems) Valkas novada Zvārtavas pagastā.

Avoti: LC

mierkārīgs   apv.

1. Tāds, kas ilgojas pēc rāmuma un miera.

Avoti: ME

mierlaika   ģen., nelok.

1. Tāds, kas ir saistīts ar laikposmu, kad nav kara, bruņotas sadursmes.

2. sar. Tāds, kas ir saistīts ar senāku (parasti pirmskara) laikposmu.

Avoti: LLVV

mierlīgums   novec.

1. Mierizlīgums.

Avoti: LV93

miermīlība   -as, s.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> miermīlīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme.

2. Vispārināta īpašība --> miermīlīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme.

Avoti: LLVV

miermīlīgs   -ais; s. -a, -ā;

1. Saticīgs, draudzīgs, arī rāms (par cilvēku).

2. Tāds, kas aizstāv mieru, cīnās par miera saglabāšanu.

Avoti: LLVV

miermīlīgums   -a, v.; parasti vsk.

1. Vispārināta īpašība --> miermīlīgs (1), šīs īpašības konkrēta izpausme; miermīlība (1).

2. Vispārināta īpašība --> miermīlīgs (2), šīs īpašības konkrēta izpausme; miermīlība (2).

Avoti: LLVV

miermīlis   -ļa, v.

1. Saticīgs, draudzīgs, arī rāms cilvēks.

Avoti: LLVV

Miernīki   vietv.

1. Alūksnes novada Malienas pagasta apdzīvotās vietas "Mērnieki" nosaukums vietējā izloksnē.

Avoti: LC

mierprātība   apv.

1. Saticīgums, miermīlīgums.

Avoti: ME

mierprātīgs   apv.

1. Saticīgs, miermīlīgs.

Avoti: TlV

Miers   vietv.

1. Meža miers - apdzīvota vieta (vidējciems) Inčukalna novada Inčukalna pagastā.

Avoti: LC

miers   -a, v.; parasti vsk.

1. Apstākļu kopums, stāvoklis (apkārtnē, vietā, arī telpā), kad nav kustības, arī (stipru) skaņu.

Miera stāvoklis— stāvoklis, kad (kā) ātrums ir nulle.

// vsk. lok. Komanda ieņemt pamatstāju; pavēle pārtraukt (darbību, kustību).

2. Stāvoklis, kad nav kara, bruņotas cīņas.

Miera balodis— miera simbols - balta baloža attēls.

Miera interesēs— miera labā.

Miera laiki— laikposms pirms vai pēc kāda kara vai starp diviem kariem.

3. Psihisks stāvoklis, kam raksturīga psihisko norišu savstarpēja saskaņotība, atbrīvotība no nevēlama sasprindzinājuma, problēmas, konflikta.

Fatāls (arī filozofisks) miers— nesatricināms miers, aukstasinība.

Miera cilvēks— cilvēks, kas izvairās no naidīgām attiecībām, sadursmēm.

4. Pilnīgs (kā) pārtraukums; arī beigas.

Miers un dievs, arī dievs un miers— saka, kad ir kas nokārt